cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hércules CF
Historia
Hércules on pelannut suurimman osan historiastaan Segunda Divisiónissa, mutta sillä on tilillään myös 19 kautta korkeimmalla sarjatasolla Primera Divisiónissa. Ensimmäisen kerran se nousi sarjaan kaudeksi 1935–1936, ja se on vieraillut sarjassa jokaisella vuosikymmenellä 2000-lukua lukuun ottamatta. Menestyksekkäintä aikaa olivat vuodet 1974–1982, jolloin Hércules pelasi kahdeksan peräkkäistä kautta korkeimmalla sarjatasolla. Edellisen kerran se pelasi sarjassa kaudella 1996–1997.
Iso Kaakkojärvi
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Längelmäveden alueella (35.72), jonka Keljonjärven valuma-alueeseen (35.728) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 118,9 metriä mpy. Järveen laskee muutama metsäoja ja yksi niistä on Pikkuisen Kaakkojärven laskuoja. Järven oma laskuoja on Holtanoja, joka lähtee koillispäästä koilliseen ja yhtyy viiden kilometrin päässä Myllyojaan, joka vuorostaan laskee puolen kilometrin jälkeen Keljonjärveen. Se on salmien kautta yhteydessä Saksalaonselällä samalla korkeudella olevaan Längelmäveteen.
Hércules CF
2010 Nousu pääsarjaan
thumb|right|175px|Joukkueen viralliset pelipaidat kaudelle 2010–2011. Kauden 2009–2010 päätteeksi seura nousi Esteban Vigon luotsaamana takaisin pääsarjaan, kun se voitti 19. kesäkuuta 2010 pelatun ratkaisevan ottelun Real Uniónia vastaan Gal de Irún -stadionilla. Irúnin ja Alicanten välinen suuri välimatka ei estänyt 1400 Hérculesin kannattajaa matkustamasta Irúniin. Peli päättyi lopulta Hérculesin 2–0 voittoon. Tuomarin päätösvihellyksen jälkeen Hérculesin kannattajat valtasivat Gal-stadionin kentän juhliakseen paluuta korkeimmalle sarjatasolle 14 raskaan vuoden jälkeen, jotka seura pelasi Segunda Divisiónissa ja Segunda División B:ssä. Myöhemmin Alicantessa nousua juhlittiin läpi yön useissa juhlatilaisuuksissa, niin kuin vastaanotto kaupungintalolla ja perinteinen kylpy Plaza de los luceros -lähteessä, minne kerääntyi noin 24 000 Hérculesin kannattajaa.
Iso Kaakkojärvi
Luontoarvoja
Vesi on hapanta, runsashumuksista ja ruskean väristä. Järven vesi on luokiteltu tyydyttäväksi ja järvi soveltuu virkistyskäyttöön myös tyydyttävästi.
Hércules CF
2011 Yhden pääsarjakauden jälkeen putoaminen
Kaudella 2010–11 joukkue jäi pääsarjassa toiseksi viimeiseksi ja edessä oli putoaminen Segunda Divisiónaan.
Iso Kaakkojärvi
Historiaa
Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järven nimi oli kirjoitettu ”Kakojärvi”. Järvi oli silloinkin autio, mutta Holtanojan varret oli raivattu jyrkänteille asti niityiksi. Keljonjärvi oli tuolloin Längelmäveden lahti, jonka pohjukka sijaitsi yhdystien 14010 luoteispuolella. Holtanoja on vasta Längelmäveden pinnanlaskun jälkeen yhtynyt Myllyojaan. Vuoden 1957 peruskartassa järvellä ei ollut vielä mökkejä, mutta seuraavassa vuoden 1977 kartassa niitä oli yksi.
Hércules CF
Entisiä pelaajia
Seurassa vuosien aikana pelanneista voidaan mainita ainakin Luis Aragonés, joka valmensi Espanjan Euroopan mestaruuden voittanutta joukkuetta vuonna 2008. Seurassa on pelannut myös yksi islantilainen, Pétur Pétursson, joka pelasi Islannin maajoukkueessa 41 peliä vuosina 1978-1990, tehden niissä 11 maalia.
Puheenjohtajat
Seuran puheenjohtajista kannattaa erikseen mainita José Rico Pérez, joka oli virassa 14 vuotta yhtäjaksoisesti. Tällä aikakaudella seura saavutti suurimmat urheilulliset menestyksensä.
Antonio Rico
Antonio Rico (26. helmikuuta 1908 – 16. joulukuuta 1988) oli espanjalainen shakinpelaaja.
Rico oli Asturian mestari kahdeksan kertaa: 1944, 1945, 1946, 1947, 1948, 1952, 1953 ja 1956.
Vuonna 1934 Rico oli 5.-6. Madridin turnauksessa. Espanjan sisällissodan jälkeen hän voitti Madridin turnauksen 1942, oli neljäs Gijónissa 1944, ja oli 3.-4. Espanjan mestaruuskilpailuissa Bilbaossa 1945.
Rico voitti Gijónin turnauksen vuonna 1945 jättäen taakseen muun muassa Aleksandr Alehinin, oli neljän Gijónissa 1946, yhdeksäs vuonna 1947, toinen Avilesissa 1947 ja voitti Gijónissa vuonna 1948.
Abolhassan Banisadr
Abolhassan Banisadr (, s. 22. maaliskuuta 1933 Hamadan, Iran – 9. lokakuuta 2021 Pariisi, Ranska) oli iranilainen poliitikko, joka oli maan ensimmäinen presidentti vuoden 1979 vallankumouksen jälkeen.
Banisadr osallistui šaahin vastaisen opiskelijaliikkeen toimintaan 1960-luvun alkupuolella ja joutui kaksi kertaa vankilaan. Hän pakeni Ranskaan ja liittyi Ajatollah Khomeinin johtamaan vastarintaliikkeeseen. Hän palasi Iraniin yhdessä Khomeinin kanssa vuonna 1979 ja toimi ulkoministerin sijaisena vuonna 1979 ja talousministerinä vuosina 1979–1980. Vuoden 1980 presidentinvaalissa oli kymmenen ehdokasta; Banisadr tuli valituksi. Banisadr ei ollut pappismies – Khomeinin mielestä pappien ei pitänyt sekaantua maalliseen hallintoon.
Elokuussa ja syyskuussa vuonna 1980 Banisadr selviytyi kahdesta helikopterionnettomuudesta Iranin ja Irakin välisellä rajaseudulla. Banisadr ja Khomeini riitautuivat samana vuonna toisinajattelijoiden surmaamisen vuoksi. Khomeinin mukaan Banisadr ei hoitanut kunnolla Iranin ja Irakin välistä sotaa, ja Khomeini syrjäytti hänet puolustusvoimien komentajan paikalta.
Iranin silloinen parlamentti erotti Banisadrin virasta 21. kesäkuuta 1981. Iranin vallankumouskaarti miehitti presidentin virka-asunnon ja pidätti monia toimittajia, jotka olivat Banisadrin puolella. Myös Banisadrin läheisimmät työtoverit Hossein Navab, Rashid Sadrolhefazi ja Manouchehr Massoudi pidätettiin ja myöhemmin teloitettiin.
Banisadr piileskeli kuusi viikkoa ennen kuin 10. heinäkuuta 1981 teki yllättävän käänteen. Hän ajoi viiksensä ja pukeutui naiseksi ja välillä Iranin ilmavoimien komentajaksi ja onnistui pääsemään Boeing 707 -lentokoneeseen, jonka hän käski nousta ilmaan Teheranista. Lentokone nousi kohti Turkin rajaa, ja pian se oli jo Turkin ilmatilassa, jonne iranilaisilla sotalentokoneilla ei ollut oikeutta lentää, josta se lensi Cachaniin, Ranskaan.
Ranskan presidentti Francois Mitterand antoi Banisadrille poliittisen turvapaikan. Tämä johti Iranin ja Ranskan diplomaattisten suhteiden jäädyttämiseen. 10. elokuuta samana vuonna Iran karkotti Ranskan suurlähetillään Teheranista ja Ranska karkotti vastineeksi Iranin lähettilään.
Banisadr asui elämänsä loppuun asti Ranskassa poliisin suojeluksessa. Hän kirjoitti aktiivisesti Iranin hallintoa vastaan ja julkaisi useita kirjoja. Hän sairasteli viimeiset vuotensa ja kuoli Pitié-Salpêtrièren sairaalassa lokakuussa 2021.
pienoiskuva|Abolhassan Bani-Sadr.
Psykopaatin jäljillä
Psykopaatin jäljillä (Manhunter) on vuonna 1986 ensi-iltansa saanut Michael Mannin ohjaama elokuva, joka perustuu Thomas Harrisin romaaniin Punainen lohikäärme. Elokuva on Hannibal Lecter -hahmon ensimmäinen esiintyminen valkokankaalla.
Elokuvan pääosan FBI-agentti Will Grahamina näyttelee William Petersen, ja Hannibal Lecteriä (elokuvassa roolinimi Lecktor) näyttelee Brian Cox. Lecktor auttaa Grahamia metsästämään sarjamurhaaja Hammaskeijua, eli Francis Dollarhydea (kirjassa Dolarhyde). Elokuvan nimen piti alun perin olla Punainen lohikäärme, mutta Lohikäärmeen vuosi -elokuvan valmistuttua Mann päätti muuttaa nimen. Petersenin mukaan elokuvaa ei myöskään haluttu sekoittaa markkinoiden kungfu-elokuviin.
Elokuva eroaa kirjasta varsinkin lopun suhteen, joka on muutettu onnellisemmaksi, kuten yleensäkin amerikkalaisissa elokuvissa.
Vuonna 2002 tuli ensi-iltaan elokuva Punainen lohikäärme, joka on uusi sovitus samasta alkuperäisteoksesta.
Arvioita
Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano sanoo elokuvan ohjauksen pysyvän kuosissaan ja antaa elokuvalle neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.
Tuula Väätäinen
Tuula Anneli Väätäinen (o.s. Häkkinen; s. 2. lokakuuta 1955 Maaninka) on suomalainen SDP:tä edustava poliitikko Savo-Karjalasta. Hän toimi Pohjois-Savon vaalipiirin kansanedustajana kolmen vaalikauden ajan vuosina 2003–2015. Vuoden 2015 eduskuntavaaleissa Väätäinen ei tullut valituksi jatkokaudelle; hänen äänimääränsä oli 4698. Vuoden 2019 eduskuntavaaleissa Väätäinen palasi eduskuntaan. Eduskuntavaaleissa 2023 Väätäinen tuli valituksi viidennelle kaudelle. Kaudella 2019-2023 Väätäinen oli Perustuslakivaliokunnan ja Talousvaliokunnan jäsen sekä Puolustusvaliokunnan varajäsen. Eduskunnassa Väätäinen istui kaudella 2003–2007 sosiaali- ja terveysvaliokunnassa ja hallintovaliokunnassa sekä kaudella 2011–2015 puolustusvaliokunnassa, valtiovarainvaliokunnan hallinto- ja turvallisuusjaostossa sekä kunta- ja terveysjaostossa. Siilinjärven kunnanvaltuuston jäsen Väätäinen oli vuosina 1992–2014. Hän toimi Ensi- ja turvakotien liiton varapuheenjohtajana vuosina 2011–2016.
Kuopion Invalidit ry:n puheenjohtajana Väätäinen on toiminut 2015-2022 ja Savonia-ammattikorkeakoulun hallituksen jäsen 2018-2020. Vuosina 2017–2019 hän oli Kuopion kaupunginvaltuuston 2. vpj. Vuodesta 2019 hän on ollut Kuopion kaupunginvaltuuston puheenjohtaja. Koulutukseltaan Väätäinen on erikoissairaanhoitaja ja perheterapeutti.
Tesmayrtti
Tesmayrtti eli lehtotesmayrtti (Adoxa moschatellina) on 5–15 senttimetriä korkea kasvi, joka kukkii touko-kesäkuussa. Sen varsi on suomuinen ja suikertava. Kukat ovat 6–8 mm halkaisijaltaan. Kukat ovat vihertävän keltaiset ja ne tuoksuvat myskiltä.
Tesmayrttiä tavataan Euroopassa sekä paikoin myös Aasiassa ja Pohjois-Amerikassa. Suomessa se on hemiboreaalisen vyöhykkeen laji, jota tavataan myös Hämeen lehtokeskuksessa.
Pikkuvelholehti
Pikkuvelholehti eli velholehti (Circaea alpina) on pienikokoinen, medetön ja itsepölytteinen monivuotinen ruoho.
Ulkonäkö ja koko
vasen|thumb|170px|Pikkuvelhonlehden kukkia. vasen|thumb|170px|Pikkuvelhonlehti C. A. M. Lindmanin teoksesta Bilder ur Nordens Flora (1917–1926).
Pikkuvelholehti kasvaa 5–20 cm korkeaksi. Varsi on ohut, hauras, veltohko ja kalju. Vastakkain olevien lehtien ruoti on litteähkö. Lehtilapa on herttamainen, nirhalaitainen, ohut, kiiltävä ja laidoilta kaarikarvainen. Kukintoranka on nystykarvainen. Kukat ovat pieniä, ja sekä verhiö että teriö ovat kaksilehtisiä. Terälehdet ovat valkoisia tai vaaleanpunertavia. Pikkuvelholehti kukkii Suomessa heinäkuussa. Siemenet kypsyvät päärynämäisissä ja kaarikarvaisissa pähkylöissä. Kasvi talvehtii rönsyjensä avulla.
Pikkuvelholehti risteytyy helposti lähisukulaisensa isovelholehden (C. lutetiana) kanssa. Suomessa isovelholehteä ei kuitenkaan kasva.
Levinneisyys
Pikkuvelholehteä tavataan Euroopassa Britteinsaarilta ja Etelä-Ranskasta itään Uralille saakka. Eteläisimmät esiintymät ovat Keski-Italiassa, Albaniassa, Romaniassa ja Kaukasuksella. Pohjoisessa lajin levinneisyysalue ulottuu Norjan, Ruotsin ja Suomen pohjoisosiin, Baltiaan ja Pohjois-Venäjälle. Euroopasta levinneisyysalue jatkuu samoilla leveysasteilla läpi Siperian Venäjän kaukoitään ja Pohjois-Japaniin asti. Pohjois-Amerikassa lajia tavataan Alaskassa, Kanadan etelä- ja keskiosissa ja Yhdysvaltain pohjoisosissa. Suomessa pikkuvelholehteä kasvaa koko maassa pohjoisinta Lappia lukuun ottamatta. Tavanomainen laji on maan etelä-, keski- ja itäosissa, muualla se on varsin satunnainen ja harvinainen laji.
Elinympäristö
Pikkuvelholehti on varjokasvi. Sen kasvupaikkoja ovat kosteat lehdot, lehtokorvet, lähteiköt ja purolaaksot.
Muuta
Englanniksi kasvin nimi on small enchanter's nightshade, lumoojan yövarjo.
Hydrogen@home
Hydrogen@home on BOINC-alustalla suoritettava hajautetun laskennan projekti, jonka tarkoituksena on edistää vedyn tuotantoa sekä varastointia.
Suomirokkia 4
Suomirokkia 4 (24 rytinärockin klassikkoa) on samannimisen, Poko Rekordsin julkaiseman, kokoelmalevysarjan neljäs osa. Se julkaistiin vuonna 1999.
Albumi saavutti kultalevyn rajan vuonna 2000.
Stash
Stash on rap-yhtye Cypress Hillin vuonna 2002 julkaisema EP.
Kuten edellinenkin Cypress Hillin Unreleased & Revamped EP, tämäkin EP sisältää bändin aikaisemmista kappaleista tehtyjä remix-versioita.
Arkkimaa
Arkkimaa on kuvitteellinen valtio Narnia-kirjoissa. Maan keksi sarjan kirjoittaja C. S. Lewis. Arkkimaan (Archenland) nimi on lähtöisen kreikan kielestä, jossa sana "archen" tarkoittaa hallitsijamaata tai vanhaa maata. Arkkimaan pohjoispuolella sijaitsee Narnia ja eteläpuolella Kalormen. Arkkimaa sijaitsee vuoristoisella seudulla ja sen kuninkaat polveutuvat Narnian ensimmäisestä kuninkaasta Frankista ja tämän vaimosta Helenistä. Arkkimaa on lämpimissä väleissä Narnian kanssa, mutta Kalormen valtaisi sen hetkessä, ellei Arkkimaata suojaisi paahtavan kuuma aavikko.
Steiermarkin Grand Prix
Steiermarkin Grand Prix ajettiin kausina – Spielbergissä Red Bull Ringin moottoriradalla. Se korvasi molemmilla kausilla koronaviruspandemian takia muualta peruttuja osakilpailuja.
Leif Kiviharju
Leif Erik Pentti Kiviharju (16. marraskuuta 1947 Helsinki) on suomalainen muusikko ja laulaja. Kiviharju päätti ryhtyä rocklaulajaksi nähtyään Paul Ankan konsertin Linnanmäellä 1959. Hän osallistui rocklaulukilpailuihin 1961 heikolla menestyksellä esittäen vuoden 1952 mallisella Harmony-kitaralla itseään säestäen laulut "Story of Adam & Eve" ja "Jingle Bells Rock".
Rautalankamusiikin saavuttua Shadowsien myötä Suomeen 1960-luvun alussa alettiin Suomessakin perustaa kitarayhtyeitä. Eräs näistä oli heinäkuussa 1962 perustettu Comanches, jossa soittivat Lars Örnberg (kitara), Christer Forss (rummut) ja Leif Kiviharju (basso). Ensimmäisen Fender-basson Kiviharjulle toi tuttu merikapteeni Yhdysvalloista. Comanches keikkaili pelkästään Helsingin lähistöllä. Marraskuussa 1962 yhtye tavoitteli levytyssopimuksesta Jorma Weneskosken järjestämässä Rautalankaparaatissa Porvoossa. Levytyssopimus jäi kuitenkin vain kaukaiseksi haaveeksi, mutta Comanches valittiin Vanhankaupungin nuorisoseurantalon suosituimmaksi ryhmäksi. Forssin avioituminen kaksi viikkoa kilpailuiden jälkeen aiheutti koko yhtyeen hajoamiseen ja Lars Örnberg muutti myöhemmin Australiaan.
Seuraava merkittävä yhtye Kiviharjun uralla oli marraskuussa 1963 perustettu Shaking Sharks, joka soitteli muun muassa The Beatlesin lauluja ja rhythm & bluesia. Yhtye toimi välillä myös nimillä Happy Go Fellows ja The Steelers. Yhtyeen runsaasti vaihdoksia kokeneessa miehistössä vaikuttivat muun muassa Lars Örnberg, Remu Aaltonen, Sammy Babitzin ja Zape Leppänen. Ahkerasti Helsingin ympäristössä keikkaillut Shaking Sharks sai kunnian esiintyä lämmittely-yhtyeenä muun muassa Renegadesin, The Honeycombsin ja Lollipopsin konserteissa.
Shaking Sharksin hajottua Kiviharju oli vuoden 1965 lopulla lähinnä freelancerina. Hän oli mukana muun muassa amerikkalaisen laulajan Les Carltonin kiertueella, jolla rumpalina toimi Ronnie Österberg. Vuodenvaihteessa 1964–1965 perustetussa First-yhtyeessä Kiviharju oli mukana marraskuuhun 1967 asti, jolloin hän joutui astumaan armeijan palvelukseen. Armeijan jälkeen Kiviharju soitti vähän aikaa Eero Raittisen Help-yhtyeessä, jonka jälkeen hän sai seuraavan yhtyeensä Lemonin kasaan helmikuussa 1969. Lemonin hajottua keväällä 1972 syntyi Karma, josta Kiviharju erosi syksyllä 1974 menetettyään tilapäisesti äänensä. Alkuvuodesta 1975 Kiviharju oli mukana Frank Robsonin Atrain-yhtyeessä, joka sai aikaan vain yhden singlen ja muutaman keikan.
Loppuvuodesta 1975 Kiviharju kokosi Pepe Willbergin kanssa lyhytaikaisen yhtyeen, jossa soittivat Kalle Lae, Jukka Virtanen ja Jukka Virta. Yhtyeen huomattavimmaksi saavutukseksi jäi esiintyminen UNICEF-konsertissa marraskuussa 1975. 1976 Kiviharju soitti funky-triossa nimeltä Clovis, jonka rumpalina oli Tomi Parkkonen ja kitaristina amerikkalainen John Carson (rumpali Billy Carsonin veli). Yhtyeen lupaavasti alkanut toiminta lopahti siihen, että Carson karkotettiin Suomesta. 1977 herätettiin Karma uudelleen henkiin, mutta Kiviharju ei viihtynyt yhtyeessä pitkään.
1970-luvun lopussa Kiviharju rakenteli Helsinkiin omaa studiota. Hän oli tämän Birdland-studion perustaja ja omistaja, minkä lisäksi hän toimi tuotepäällikkönä PSO-Musiikissa. Eri yhtyeiden jäsenenä tekemiensä levyjen lisäksi on Kiviharju tehnyt paljon laulu- ym. taustoja myös muille artisteille. Omissa nimissään hän ei ole koskaan levyttänyt. Hänen suunnitelmissaan oli ollut myös Clovis-aikoina tehtyjen nauhoitusten julkaiseminen LP:llä, mutta hanke ei koskaan käynyt toteen.
Nykyään Kiviharju vetää taas vuodesta 1986 uudelleen toimivaa First-yhtyettä yhdessä Cay Karlssonin, Mårten Enqvistin ja Seppo Järvisen kanssa.
P-Kloorinitrobentseeni
p-Kloorinitrobentseeni eli 1-kloori-4-nitrobentseeni tai 4-kloori-1-nitrobentseeni (C6H4ClNO2) on bentseenin kloorattu ja nitrattu johdannainen. Yhdistettä käytetään orgaanisen kemian synteeseissä valmistettaessa väri- ja lääkeaineita. p-Kloorinitrobentseenin isomeereja ovat o- ja m-kloorinitrobentseenit.
Valmistus
p-Kloorinitrobentseeniä valmistetaan nitraamalla klooribentseeniä väkevän rikkihapon ja typpihapon seoksella. Tässä reaktiossa syntyy myös o-kloorinitrobentseeniä ja nämä isomeerit voidaan erottaa toisistaan kiteyttämällä ja tislaamalla alipaineessa.
p-Kloorinitrobentseeniä käytetään värien, värien valmistuksessa tarvittavien yhdisteiden ja lääkeaineiden valmistamiseen. Siitä valmistetaan muun muassa p-kloorianiliinia, p-nitroaniliinia, p-nitrofenolia, lääkkeinä käytettäviä dapsonia, albendatsolia ja troglitatsonia, rikkaruohomyrkkynä käytettävää nitrofeenia ja kumien hapettumisenestoaineiden valmistuksessa käytettävää p-nitrodifenyyliamiinia.
Mika Hernesniemi
Mika Hernesniemi (s. 2. toukokuuta 1973 Helsinki) on entinen suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Hernesniemi on Voikkaan Pallo-Peikkojen kasvatti ja kuului samaan menestyksekkääseen ikäluokkaan Sami Hyypiän ja Toni Huttusen kanssa. Ensiesiintymisensä Suomen korkeimmalla sarjatasolla Veikkausliigassa hän teki Kuusankosken Kumun riveissä 15. heinäkuuta 1990 ottelussa Kuusysiä vastaan.
Vuonna 1993 Hernesniemi siirtyi Myllykosken Palloon, jota hän edusti suurimman osan urastaan. Hän saavutti MyPan kanssa Suomen mestaruuden sekä lukuisia himmeämpiä SM-mitaleja. Suomen cupin hän voitti kahdesti.
Hernesniemi nimettiin Veikkausliigan legendaksi vuonna 2009.
Richard Faltin nuorempi
thumb|Richard Faltin lääkintäupseerin univormussa vuonna 1916. Richard Wilhelm Gottlieb Faltin (28. lokakuuta 1867 Viipuri – 23. elokuuta 1952 Helsinki) oli suomalainen kirurgi ja eräs keskeisimpiä suomalaisen kirurgian kehittäjiä. Hän teki elämäntyönsä Kirurgisessa sairaalassa ja Suomen Punaisen Ristin johtotehtävissä.
Ura
Faltin nimitettiin aiemmin Kirurgisen sairaalan alilääkäriksi vuonna 1903. Seuraavana vuonna Faltin yritti leikkauksellaan pelastaa Eugen Schaumanin ampuman kenraalikuvernööri Nikolai Bobrikovin hengen mutta ei siinä onnistunut.
Faltin toimi kirurgian dosenttina 1902–1917 ja henkilökohtaisena ylimääräisenä professorina Helsingissä vuosina 1917−1935 ja johti niin sanottua propedeuttisen kirurgian osastoa, joka vastasi kirurgian valmistavasta opetuksesta lääketieteen opiskelijoille. Tähän Faltinin osastoon keskittyi hiljalleen hänen intressiensä mukainen potilasaines, se oli pitkään muun muassa maan ainoa plastiikkakirurginen hoitopaikka. Kirurgina Faltin oli ajan tapaan hyvin laaja-alainen mutta keskittyi erityisesti plastiikkakirurgiaan, traumatologiaan ja leukakirurgiaan. Hän oli Suomen Kirurgiyhdistyksen perustaja ja ensimmäinen puheenjohtaja vuosina 1926−1930. Faltinille tarjottiin 1930-luvun alussa ylilääkärin virkaa uudessa Suomen Punaisen Ristin sairaalassa, jota hän oli ollut suunnittelemassa, mutta hän kieltäytyi tarjouksesta vedoten ikäänsä ja terveydentilaansa. Tätä päätöstä hän kuvailee muistelmissaan myöhemmin katuneensa.
Faltin työskenteli Suomen Punaisen Ristin sotakirurgina Venäjän−Japanin sodan aikana Mantšuriassa, ensimmäisen maailmansodan aikana Venäjällä sekä Etiopiassa vuosina 1935−1936. Näillä sotakomennuksillaan hän keskittyi erityisesti vaikeiden raajavammojen ja leuka- ja kasvovammojen kirurgiaan. Vielä viime sotienkin aikana, aina vuoteen 1947 asti, Faltin toimi sotasairaalan leukakirurgisen osaston esimiehenä, alkuun Vaasassa ja sittemmin Helsingissä, Punaisen Ristin Sotasairaalassa, josta jatkosodassa muodostettiin 54. Sotasairaala ja edelleen 54. Sotavammasairaala. Kesän 1944 aikana leukakirurginen osasto oli siirrettynä 30. Sotasairaalaan Keski-Suomen parantolan tiloihin Kinkomaalla. Faltin toimi niin ikään armeijan neuvoa-antavana kirurgina ja suoritti etenkin vuoden 1941 aikana useita tarkastusmatkoja kenttä- ja sotasairaaloihin ja laati käytännöllisiä sotakirurgian oppaita ja artikkeleita. Hän oli marsalkka Mannerheimin ikä- ja koulutoveri ja kuului tämän lähimpiin ystäviin. Faltin osallistui lääkintätehtävissä seitsemään sotaan, ja hän oli sotilasarvoltaan lääkintäeversti (1941). Hänen sanottiin olevan Suomen armeijan vanhin sotilas.
Liuskakämmekät
thumbnail|[[Suopunakämmekkä (Dactylorhiza incarnata subsp. incarnata)]] thumbnail|[[Maariankämmekkä (Dactylorhiza maculata)]] thumbnail|[[Dactylorhiza russowii]] thumbnail|[[Seljakämmekkä (Dactylorhiza sambucina)]] Liuskakämmekät (Dactylorhiza) on kämmekkäkasveihin kuuluva kasvisuku. Kaikki sen lajit ovat maassa kasvavia, ja useimmat kasvavat parhaiten kosteassa maassa.
Etymologia
Nimi Dactylorhiza tulee kreikan sanoista δάκτυλος "daktylos" (sormi) ja ρίζα "rhiza" (juuri). Nimi juontaa juurensa suvun versojuurimukuloista, jotka muistuttavat pieniä ihmisen kämmeniä. Mukula toimii ravintovarastona. Liuskakämmekät luettiin aiemmin pallerokämmeköiden sukuun Orchis. Suomenkielinen nimi on sinänsä erikoinen, että sana "kämmekkä" tulee jo kämmenen muodosta, eikä etuliitettä "liuska-" oikeastaan tarvittaisi. Kun suku erotettiin suvusta Orchis, jäi nimi kämmekkä sen suvun käyttöön, mikä on ristiriitaista koska yhdelläkään Orchis-suvun lajilla ei ole kämmenen muotoisia juurimukuloita.
Levinneisyys
Lajeja esiintyy kaikilla pohjoisen pallonpuoliskon lauhkeilla alueilla: Euroopassa Skandinaviasta Pohjois-Afrikkaan; niitä tavataan myös Madeiralla, Islannissa, läntisessä ja pohjoisessa Aasiassa, Himalajalla ja Pohjois-Amerikassa.
Pitkät lehdet ovat monilla lajeilla punaruskean ja vihreän kirjavat. Useimmat lehdet ovat varren alaosassa, muodostaen löyhän ruusukemaisen asetelman. Mitä ylempänä varressa lehti on, sitä lyhyempi se yleensä on.
Kukinto on runsaskukkainen tähkä, ja kukkien väri on yleensä punaisen eri sävyissä, joskin myös kelta- ja vihreäkukkaisia lajeja on olemassa. Kukissa on yleensä tummaa kuviointia vaaleammalla pohjalla. Erityisen kirjava väritys kehittyy yleensä huuleen.
Lajit
Liuskakämmeköiden suku on runsaslajinen ja risteytyminen on tavallista. Osa kuvatuista lajeista tunnetaan vain yhdeltä kasvupaikalta, ja niiden tapauksessa voi olla tarvetta epäillä kyseessä olevan vakiintunut risteymäkasvusto. Tällaisia kasvustoja suositellaan yleensä suojeltavaksi, mutta niissä esiintyvää taksonia ei aina ole tarpeen suojella.
Suomesta tunnetaan kahdeksan tai yhdeksän liuskakämmekkälajia:
On huomionarvoinen seikka, että suku Coeloglossum eli pussikämmekät on kuvattu tieteelle ennen sukua Dactylorhiza. Kun nämä suvut yhdistetään, käytetään näennäisesti nimistösäädöksistä poiketen nimeä Dactylorhiza yhdistetyn suvun kuvaukseen, nimistökomitean päätöksen mukaan.
E.N.R.P
Roope Halinen, taiteilijanimeltään E.N.R.P (Ei Niin Reipas Poika) on lahtelainen rap-artisti. Halinen on entisen United Brotherhood (UB) -rikollisjärjestön jäsen. Hänet on tuomittu muun muassa törkeästä huumausainerikoksesta.
Nykyään Halinen pyörittää omaa 100 Mrk -levymerkkiä ja keskittyy musiikin tekemiseen.
You Us It!
You Us It! on brittiläisen punk-yhtye 999:n kolmastoista albumi. Albumi sisältää hittejä, kuten "Bye Bye England" ja "Black Flowers For The Bride". Albumi nauhoitettiin vuonna 1993.
Methónin linna
Methónin linna on linna Methónin kylässä Kreikassa. Se sijaitsee niemessä kylän eteläpuolella Peloponnesoksen niemimaan lounaiskulmassa.
Historia
pienoiskuva|vasen|Methónin linnan pohjoispuolen sisäänkäyntisilta. Turkkilaiset osmanit valtasivat linnan piirityksen jälkeen vuonna 1500. Venetsialaiset saivat sen takaisin vuonna 1686. Toinen osmanivallan aika alkoi vuonna 1715. Kreikkalaiset eivät saaneet linnaa vallattua vapaussodan aikana lukuisista yrityksistä huolimatta. Egyptin Ibrahim pašša saapui joukkoineen Methóniin vuonna 1825, ja linna toimi tämän jälkeen egyptiläisten päätukikohtana näiden kreikkalaisten vastaisissa sotatoimissa Peloponnesoksella. Egyptiläiset antautuivat Nicolas Joseph Maisonin johtamille ranskalaisille vuonna 1828. Itsenäisen Kreikan alkuaikoina asutus siirrettiin muurien ulkopuolelle nykyisen kylän paikalle, ja linnoitus autioitui.
Rakennus
pienoiskuva|vasen|Linnaa sisältä.
Linnan pinta-ala on noin 9,3 hehtaaria. Sitä kiertää vallihauta, ja se yhdistyy Methónin kylään vallihaudan ylittävällä 14-kaarisella sillalla, joka johtaa pääportille. Linna voidaan jakaa kahteen osaan. Sen pohjoisosa nykyisen kylän ja pääportin puolella on linnoitettu voimakkaimmin, sillä se on linnoituksen haavoituvin osa. Linnan eteläpuoli taas muodostaa alueen, jossa kaupunki sijaitsi. Näitä kahta osaa erottaa muuri, jossa on viisi tornia.
Pääportin kummallakin puolella on suuret bastionit. Kolmas bastioni on linnan länsisivulla. Pääportin lisäksi linnassa on kuusi muuta porttia, joista kolme oli sataman puolella. Muurin korkeus on pohjoissivulla 11 metriä. Linnan sisäosissa on venetsialaisaikaisten rakennusten raunioita sekä kahden turkkilaisen kylpylän jäänteet. Moskeija oli rakennettu varhaisemman kolmilaivaisen, oletettavasti Johannes Teologille omistetun basilikakirkon paikalle. Alueella on myös venetsialaisaikainen yksilaivainen Vapahtajan kirkastumisen kirkko.
pienoiskuva|Boúrtzi-merilinnoitus. Linnan niemen eteläkärjessä olevalla luodolla on pieni merilinnoitus, joka on yhdistetty päälinnaan sillalla. Merilinnoituksessa on kahdeksankulmainen torni, ja se tunnetaan tästä nimellä Boúrtzi, mikä tulee turkin kielen tornia tarkoittavasta sanasta.
Tisrok
Tisrok on Kalormenin sotaisuudesta johtuen lähes poikkeuksetta sotaisa hallitsija. Kalormen käykin useita sotia rajanaapureitaan vastaan. Tisrokin tehtävä on johtaa itse armeijaa, sillä muuten tarkaaneista – eli kalormenlaisista ylimyksistä – voisi tulla liian mahtavia ja he voisivat syrjäyttää Tisrokin.
Havaintopsykologia
thumb|250px|Optinen [[illuusio. Kuvassa ruudut A ja B ovat samanvärisiä. ]] thumb|100px|Havainnollistus ruutujen samanvärisyydestä. thumb|"Välkkyvä" ruudukko. Risteyksissä olevat mustat pisteet näyttävät ilmestyvän ja katoavan. Havaintopsykologia on psykologian osa-alue, joka tutkii aisteja ja havaintoja. Tutkimuksen tarkoituksena on selvittää aistimisen ja havaitsemisen ilmiöiden taustalla olevia kognitiivisia ja neuraalisia prosesseja. Havaintopsykologian tutkimusmenetelmiä ovat kokeellisen psykologian ja erityisesti psykofysiikan menetelmät. Koska havaintopsykologinen tutkimus on usein osa monitieteistä hanketta, ei nykyisin useinkaan käytetä termiä ”havaintopsykologia”, vaan käytetään termejä näkötutkimus tai kuulontutkimus.
Näkemiseen liittyvä havaintopsykologinen tutkimus voi kohdistua esimerkiksi:
Historiaa
Varhaisessa havaintopsykologiassa 1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alkuvuosikymmeninä pyrittiin luomaan kokonaisteorioita havaintoilmiöistä. Tähän aikakauteen liittyvät muun muassa hahmopsykologia (Max Wertheimer, Köhler, Koffka) ja strukturalismi (Wilhelm Wundt, Titchener). Nykyaikaisen havaintopsykologian kannalta nämä näkemykset ovat kuitenkin jo vanhentuneita. Nykyinen havaitsemisen tutkimus pyrkii harvemmin luomaan kokonaisteoriaa, joka kattaisi koko havaintokokemuksen muodostumisen, vaan pyrkii pikemminkin selittämään yksittäisiä ilmiöitä, kuten esimerkiksi tarkkaavaisuuden suuntamisen, mahdollisimman tarkasti.
Märket
Märket on pieni kallioluoto Ahvenanmerellä Suomen ja Ruotsin rajalla. Vuonna 1885 luodolle rakennettiin Märketin majakka turvaamaan merenkulkua kapeassa Eteläkurkussa. Luodolla on pinta-alaa vähän yli kolme hehtaaria, ja siellä sijaitsee Suomen läntisin kiinteän maan piste.
Vuodesta 2007 lähtien majakkaa on kunnostanut Suomen Majakkaseura. Työtä tekevät vapaaehtoiset majakanvartijat, jotka tarjoavat myös luodolle saapuville matkailijoille opastusta.
Sijainti
pienoiskuva|vasen|Luoto idän suunnasta kuvattuna. Märket sijaitsee Ahvenanmerellä, Eteläkurkun eli Ahvenanrauman vilkkaan laivaväylän itäpuolella. Luodolta on lyhimmillään matkaa Manner-Ahvenanmaalle noin 20 kilometriä ja Ruotsin mantereelle noin 25 kilometriä.
Märketin lähin naapuriluoto on Märketshällor, joka on luoteessa, noin kilometrin päässä Ruotsin aluevesillä. Lähimmät muut majakat ovat Märketskallenin pohjamajakka noin 5,6 kilometrin päässä ja Understenin majakka 12 kilometrin päässä, kumpikin Ruotsin puolella.
Suomi ja Ruotsi jakavat Märketin puoliksi, ja valtakunnanraja muistuttaa rusettia. Suomen puoli luodosta kuuluu Hammarlandin kuntaan Ahvenanmaan maakunnassa. Ruotsin puoli on taas jaettu kahden kunnan ja samalla kahden läänin välillä: toinen osa Ruotsin puolesta kuuluu Norrtäljen kuntaan Tukholman läänissä ja toinen Östhammarin kuntaan Uppsalan läänissä.
Valtakunnanrajan rajapisteessä numero 7 sijaitsee Suomen läntisin kiinteällä maalla oleva piste, mutta Suomen koko valtioalueen läntisin piste sijaitsee aluemerellä noin 12,5 kilometriä Märketiltä etelälounaaseen.
Topografia
Märketin luoto on mitoiltaan 350 × 150 metriä, ja sen kalliot ovat noin 1 265 miljoonaa vuotta vanhaa kiteistä diabaasia. 1800-luvun alkupuolella luodon pinta-ala oli vain noin kaksi hehtaaria, mutta maankohoamisen seurauksena luoto on kasvanut nykyiseen kokoonsa 3,29 hehtaariin. Luodon korkein kohta on vain noin kolme metriä merenpinnasta, minkä takia aallot vyöryvät myrskytuulessa koko luodon yli.
Luonto
Märketillä havaittiin yhteensä 23 kasvilajia heinäkuussa 1998 tehdyssä tutkimuksessa. Luotosorsimoa ja nyylähaarikkoa tavattiin eripuolilla luotoa, mutta muiden kasvilajien esiintymät olivat pääosin rajoittuneet luodon eteläniemen ja majakkarakennusten ympäristöön, jotka ovat parhaiten suojassa myrskyiltä.
Suurin osa tutkimuksessa havaituista lajeista oli heinäkasveja (järviruoko, luotosorsimo, niittynurmikka, pohjanlahdenlauha, punanata, ruokonata, ruokohelpi ja rönsyrölli), mutta myös vihvilöitä (konnan-, sammakon- ja suolavihvilä), kohokkikasveja (nyylähaarikko, pihatähtimö ja suolasolmukki), maksaruohoja (iso- ja keltamaksaruoho) sekä asterikasveja (etelänmerisaunio ja leskenlehti) esiintyi Märketillä. Lisäksi huomattiin myös niittyleinikin, meriluikan ja poimuhierakan kasvavan luodolla. Ainoa havaittu puuvartinen kasvi oli raita, joka kasvoi erään majakkarakennuksen juuressa.
Ilmasto
Meri tasaa merkittävästi Märketin vuosittaista lämpötilan vaihtelua, mikä tekee siitä erityisen leutotalvisen muuhun Suomeen verrattuna. 2000-luvun aikana siellä on mitattu ainakin seitsemän kertaa talvikuukauden ylin lämpötila Suomessa. Esimerkiksi 6. joulukuuta 2007 päivän ylin lämpötila oli 8,5 °C ja 30. tammikuuta 2016 6,5 °C.
Etelän ja pohjoisen suuntiin avautuvan, satoja kilometrejä pitkän avomeren takia Märketillä esiintyy korkeita tuulennopeuksia. Aapeli-myrskyssä 2. tammikuuta 2019 mitattiin luodolla keskituuleksi 32,4 m/s ja kovimmaksi yksittäiseksi puuskaksi 40,2 m/s. Tätä ennen myrskytuulia on luodolla mitattu esimerkiksi Oskari-myrskyssä 1. joulukuuta 2013, jolloin keskituuli oli 27,9 m/s ja kovin puuska 34,4 m/s.
Märketillä on vuodesta 1885 saakka havainnoitu säätä ja jäätilannetta, mutta alkuaikoina havainnot lähetettiin vain kerran kuukaudessa mantereelle. Vuonna 1906 Suomen Tiedeseuran Meteorologinen Päälaitos (nykyinen Ilmatieteen laitos) antoi majakkamiehistölle tehtäväksi ottaa myös vesinäytteitä eri syvyyksistä kolmesti kuukaudessa. Majakan automatisoinnin jälkeen 10. marraskuuta 1977 Märketillä aloitti toimintansa Ilmatieteen laitoksen automaattinen sääasema.
Valtakunnanraja
Koska Suomi ja Ruotsi ovat mukana sekä pohjoismaisessa passivapaudessa että Schengenin sopimuksessa, ei Märketillä rajaa ylittävillä pohjoismaiden kansalaisilla tarvitse olla mukanaan matkustusasiakirjoja. Kuitenkin muiden maiden kansalaisilla on oltava passi tai matkustamiseen kelpaava henkilökortti rajaa ylitettäessä.
Vuoden 1810 rajanveto
Suomen sodan jälkeisessä Haminan rauhassa vuonna 1809 sovittiin, että Venäjälle kuuluvat Suomen rannikkoa ja Ahvenanmaan mannerta lähimpänä olevat saaret, kun taas Ruotsille ne, jotka ovat lähimpänä sen rannikkoa. Vuonna 1810 solmitun rajanmäärityssopimuksen perusteella rajanveto määriteltiin tarkemmin vuoden 1811 aikana, jolloin ruotsalais-venäläinen rajakomitea sopi valtakunnanrajan kulkevan Märketin luodon koordinaatein määritellyn keskipisteen kautta, mutta tätä pistettä ei kuitenkaan merkitty maastoon.
Tämä rajanveto vahvistettiin myöhemmin Ahvenanmaan sopimuksessa vuonna 1921, sopimuksessa Suomen ja Neuvostoliiton välillä Ahvenanmaan saarista vuonna 1940 ja mannermaajalustasopimuksessa vuonna 1972.
Vuoden 1985 rajanveto
thumb|Suomen ja Ruotsin välinen raja jakaa luodon kahtia. Majakka rakennettiin vuonna 1885 Ruotsin puolelle, luodon korkeimmalle kohdalle, luultavasti siinä uskossa, että koko luoto oli Suomen aluetta. Asiaan puututtiin kuitenkin vasta vuonna 1979, kun Suomi ehdotti rajanvetoa muutettavaksi siten, että majakkarakennukset sijaitsisivat Suomen puolella. Vuosina 1981–1982 suoritetussa rajankäynnissä luoto jaettiin murtoviivalla kahteen samansuuruiseen osaan. Majakkarakennukset jäivät Suomen puolelle, ja rajamurtoviiva kulki luodon keskipisteeksi vuoden 1810 rajanvedossa määritetyn rajapisteen kautta.
Eduskunta hyväksyi rajankäynnin kesäkuussa 1984, ja uusi valtakunnanraja Märketillä tuli voimaan noottien vaihdon jälkeen 14. kesäkuuta 1985. Koska Ahvenanmaan sopimuksessa ja muissa kansainvälisissä sopimuksissa valtakunnanraja ja Ahvenanmaan demilitarisaatioraja oli määritelty kulkemaan sopimusten taitepisteiden välillä suorana viivana eikä murtoviivana, lähetti ulkoasiainministeriö sopimusten osapuolille nootin, jossa todettiin, että valtakunnanrajaa on täsmennetty Suomen ja Ruotsin yhteisymmärryksessä.
Valtakunnanraja kulkee Märketillä 11 rajapisteen kautta, joista kahdeksan on merkitty maastoon porattuina reikinä kalliossa ja loput kolme taas messinkinuppeina. Näissä kolmessa messinkinupeilla merkityissä rajapisteessä valtakunnanraja tosin kulkee suoraan pisteen yli eikä tee taitosta, niin kuin muissa kahdeksassa, kallionreikinä merkityssä rajapisteessä. Tosiasiassa valtakunnanraja tekee siis luodolla kahdeksan mutkaa. Vuoden 1985 rajanvedossa valtakunnanraja piteni Märketillä hieman yli 100 metristä noin 480 metriin.
Kallioreiät ja messinkinupit ovat valikoituneet merkintätavaksi Märketille siksi, että rajatolpat eivät kestäisi luodolle iskeytyviä aaltoja ja talvella nousevia jäitä. Rajankulku luodolla tarkistettiin viimeksi vuonna 2006, ja tällöin yhden kallioreiän paikkaa korjattiin, sillä se oli lähes 3 metriä sivussa koordinaatein määritellystä rajapisteestä. Vuonna 2007 Suomen Majakkaseura maalasi rajapisteet näkyviin asfalttimaalilla, ja maalaus joudutaan uusimaan parin vuoden välein.
Majakka
Arkkitehti Georg Schreckin suunnittelema ja rakennuttama majakka valmistui Märketille vuonna 1885. Majakkaa tarvittiin, koska Ahvenanmeren Eteläkurkkua kulkeneet laivat pelkäsivät Märketin kareja, ja siksi ajautuivat haaksirikkoon Ruotsin rannikon matalikoille.
Radioamatöörit
Radioamatöörien kiinnostus Märketiä kohtaan alkoi vuonna 1969, kun ahvenanmaalainen radioamatöörikerho sai lisättyä luodon Yhdysvaltain radioamatööriliiton DXCC-maaluetteloon nimellä ”Market Reef”. Märket sai maatunnuksekseen ”OJ0”, joka on jokaisen luodolta yhteyksiä pitävän radioamatöörin kutsumerkin alussa. Koska Märketillä käy vain harvoin radioamatöörejä, on haluttua sekä pitää yhteyksiä sinne että tulla vierailemaan siellä pitääkseen yhteyksiä.
Matkailu
Märketille voi saapua omalla veneellä tai käyttäen venepalvelua Ahvenanmaalta, ja telttailu luodolla on sallittua. Suomen Majakkaseuran talkoolaiset tarjoavat opastusta majakalla joka päivä talkookaudella toukokuusta lokakuuhun.
II kaupunginosa (Turku)
II kaupunginosa on yksi Turun keskustan numeroiduista kaupunginosista. Se sijaitsee Aurajoen itäpuolella Uudenmaankadun ja Kaskenkadun välissä. Kaakossa se rajautuu Kunnallissairaalantiehen. Kaupunginosa muodostaa osan Turun historiallista keskustaa, ja siellä sijaitsee monia historiallisia ja kulttuurinähtävyyksiä, kuten Luostarinmäen käsityöläismuseo, Aboa Vetus & Ars Nova -museot sekä Vanha Suurtori. Myös Vartiovuorenmäen puistoalue on II kaupunginosassa.
pienoiskuva|vasen|Vartiovuoren tähtitorni nähtynä Nunnakadulta käsin. Vasemmalla Rettigin entinen tehdas ja [[Kåren.]] Kaupunginosan väkiluku oli 3 157 vuoden 2016 lopussa. Kaupunginosan väestöstä alle 15-vuotiaita oli 7,4 %, 15–64-vuotiaita 69,8 % ja yli 64-vuotiaita 22,8 %. Äidinkielenään suomea puhui 80,1 % kaupunginosan asukkaista, ruotsia 16,1 % ja muita kieliä 3,9 %. II kaupunginosassa on enemmän suomenruotsalaisia kuin missään muussa Turun kaupunginosassa, ja siellä sijaitsee myös kaupungin ainoa ruotsinkielinen lukio: Katedralskolan i Åbo.
II kaupunginosalle annettiin ruutukaava-aluetta perustettaessa nimeksi Vårdberget. Roomalaisin numeroin merkityistä kaupunginosista ei kuitenkaan virallisesti käytetä kirjoitettuja nimiä, vaikka nimiä ei koskaan ole kumottu.
I kaupunginosa (Turku)
60.45417°N, 22.28333°W
I kaupunginosa on Turun keskustan numeroiduista kaupunginosista itäisin. Kaupunginosa sijaitsee Aurajoen itäpuolella Uudenmaankadun ja Helsinginkadun (valtatie 1) välissä rajoittuen etelässä Kupittaankatuun. Kaupunginosa muodostuu pienalueista 10210 Yliopisto I ja 10211 Sirkkala I. Kaupunginosassa sijaitsevat Turun molemmat yliopistot: suomenkielinen Turun yliopisto ja ruotsinkielinen Åbo Akademi. Myös Turun yliopistollinen keskussairaala (TYKS), Akatemiatalossa toimiva Turun hovioikeus, Turun tuomiokirkko ja entinen Sirkkalan kasarmi sekä Turun kasarmi ovat I kaupunginosassa.
Kaupunginosa on suhteellisen tiheään asuttu: sen väkiluku on 7 902 (2016). Kaupunginosan väestöstä alle 15-vuotiaita on 4,7 % ja yli 65-vuotiaita 16,5 %. Äidinkielenään suomea puhuu 82,8 % kaupunginosan asukkaista, ruotsia 12,5 % ja muita kieliä 4,7 %. Suurimmillaan kaupunginosan väestö oli 1960-luvulla.
Perustamisen yhteydessä ruutukaava-alueen roomalaisin numeroin merkityille kaupunginosille annettiin ruotsinkieliset nimet, jotka eivät kuitenkaan päätyneet yleiseen käyttöön. Teoriassa nimet ovat edelleen voimassa, ja I kaupunginosan nimi kirjoitettuna on Kyrko Stadsdelen.
Suomen Kotiseutuliitto valitsi I kaupunginosan Vuoden kaupunginosaksi vuonna 2021.
Katso myös
Turun vanhankaupungin kehittämissuunnitelma
Pat Heywood
Patricia "Pat" Heywood (s. 1. elokuuta 1931) on brittiläinen näyttelijä. Hän syntyi Skotlannin Gretna Greenissä ja opiskeli Bristol Old Vic Theatre Schoolissa.
Heywood on esiintynyt muiden muassa elokuvissa Romeo ja Julia (1968), Mumsy, Nanny, Sonny and Girly (1969) ja Onnea etsimässä (1987). Vuonna 1992 hän näytteli pääosia yhdessä George Colen kanssa lyhytikäisessä televisiosarjassa Root Into Europea.
Heywood oli vuonna 1969 ehdolla Baftan elokuvapalkinnon saajaksi.
Morosinin lähdekaivo
Morosinin lähdekaivo, myös Leijonakaivo (Κρήνη των Λεόντων, Kríni ton Leónton) eli Liontária (Λιοντάρια), on lähdekaivo Iraklionin kaupungissa Kreetan saarella Kreikassa. Se sijaitsee kaupungin keskustassa Plateía Eleftheríou Venizélou -aukiolla tai epävirallisemmin Plateía Leontarión -aukiolla.
pienoiskuva|vasen|Lähdekaivon leijonat. Lähdekaivo valmistui venetsialaisvallan aikana vuonna 1628. Sen rakennutti Francesco Morosini, ja se otettiin käyttöön Pyhän Markuksen päivänä 25. huhtikuuta mainittuna vuonna. Lähdekaivon vesi tuli 15 kilometriä pitkästä akveduktista Gioúchtas-vuorelta, ja sen sanotaan tuoneen kaupunkilaisille tynnyriä vettä päivässä.
Lähdekaivon alaosa on koristeltu kreikkalaisen mytologian vesiaiheilla, erityisesti tritoneilla ja delfiineillä. Yläosassa on neljä leijonaa, joiden suusta vesi virtaa. Kaiken huippuna oli alun perin Poseidon-patsas, joka tuhoutui osmanivallan aikana. Turkkilaiset tekivät lähdekaivoon muutoksia vuonna 1847, mikä tuhosi osan alkuperäisistä koristeluista.
Chris Paul
Christopher Emmanuel ”Chris” Paul (s. 6. toukokuuta 1985 Winston-Salem, Pohjois-Carolina) on yhdysvaltalainen koripalloilija, pelipaikaltaan pelintekijä. Hän on muun muassa moninkertainen NBA:n tähdistöjoukkuelainen, tähdistöottelupelaaja, riistotilaston voittaja ja syöttötilaston voittaja sekä kaksinkertainen olympiavoittaja.
Ura
Pohjoiscarolinalainen Paul opiskeli West Forsyth High Schoolissa ja Wake Forestin yliopistossa. Hän sai NBA-kauden 2005–2006 jälkeen vuoden tulokkaan palkinnon. Vuonna 2008 hän pelasi ensimmäistä kertaa NBA:n tähdistöottelussa ja valittiin kauden päätteeksi liigan ykköstähdistökentälliseen. Hän oli ykkönen riisto- ja syöttökeskiarvoissa kaudella 2008–2009.
Ennen kautta 2011–2012 Paul oli pitkään siirtohuhujen kohteena. Hänet ehdittiin jo kaupata Los Angeles Lakersiin, mutta muiden omistajien tuli hyväksyä kauppa, sillä Hornets oli liigan omistuksessa. Muiden omistajien hylättyä kaupan Paul siirtyikin lopulta kaupungin toiseen joukkueeseen, Los Angeles Clippersiin.
Kesäkuussa 2017 Paul siirtyi Houston Rocketsiin, heinäkuussa 2019 Oklahoma City Thunderiin ja marraskuussa 2020 Phoenix Sunsiin.
Maajoukkue
Paul on maajoukkuetasolla edustanut Yhdysvaltoja useaan otteeseen. Hän kuului joukkueeseen, joka voitti MM-pronssia Japanissa 2006 sekä oli osana olympiakultaa voittaneissa joukkueissa Pekingin olympialaisissa 2008 ja neljä vuotta myöhemmin Lontoon olympialaisissa 2012.
Härkäsimppu
Härkäsimppu (Myoxocephalus quadricornis) on kylmien vesien kala, joka Suomessa elää rannikkovesissä ja suurimmissa järvissä. Itämeren härkäsimpuilla on päässään neljä näkyvää kyhmyä (kalan nimi quadricornis tarkoittaa nelisarvista), mutta sisävesien simpuilta ne puuttuvat. Kala tunnetaan myös nimellä merihärkä. Härkäsimpuilla on etukiduskannessa monta terävää piikkiä. Sisävesien härkäsimput ovat tavallisesti 10–15 cm:n pituisia, kun ne merialueella saattavat olla 20–30-senttisiä. Härkäsimppua muistuttavia lajeja ovat isosimppu (Myoxocephalus scorpius), kirjoeväsimppu (Cottus poecilopus), kivisimppu (Cottus gobio) ja piikkisimppu (Taurulus bubalis).
Härkäsimppua saadaan verkoilla muun muassa siikaa pyydettäessä. Härkäsimpun maukkaan mädin väri voi vaihdella ilmeisesti emokalan ravinnosta riippuen. Härkäsimppu kutee joulun aikoihin.
Härkäsimpun laajempi levinneisyysalue on arktisissa rannikkovesissä ja jokisuissa Pohjois-Venäjällä, Alaskassa, Kanadassa ja Grönlannissa. Itämeren ja Pohjolan järvien esiintymiä pidetään jääkauden loppuvaiheen relikteinä. Järvipopulaatioita on myös Kanadan arktisilla saarilla.
Ahvenaisjärvi
Ahvenaisjärvi on Pirkanmaalla Kangasalla Laipanmaan metsäalueella sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 1,5 hehtaaria ja se on 250 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Se sijaitsee kumpumoreenien ympäröimänä ja niiden väliin muodostuneella suolla. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria ja se on autio. Sen rantaviivan pituus on 550 metriä ja sen rannat ovat suota. Etelärantaan on rakennettu vapaa-ajan asunto, jonne johtaa tie Laipanmaan metsäalueelle ja Rajalan kämpälle johtavalta tieltä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Längelmäveden alueella (35.72), jonka Keljonjärven valuma-alueeseen (35.728) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 110,8 metriä mpy. Järven ympäristön suot on ojitettu ja järveen on johdettu neljä ojaa. Läntisten ojien kautta järvi laskee tiheän ojaverkon läpi Ison Saksijärven Saarilahteen ja viereiseen Lammasojaan.
Luontoarvoja
Järvi sijaitsee seudullisesti arvokkaan kumpumoreenialueen sisällä.
Katarat
Katarat (Catharanthus) on kasvisuku, joka kuuluu oleanterikasvien heimoon.
Ulkonäkö ja koko
Katarat ovat pystykasvuisia monivuotisruohoja, tyvestään usein puutuvia. Kasvin neste on vetistä. Lehtiasento on vastakkainen, ja lehdet ovat lyhytruotisia, pehmeä- tai hieman nahkealapaisia ja ehyitä. Korvakkeet ovat rauhasmaisia. Kukat ovat sijainniltaan varsipäätteisiä (terminaalisia) tai lehtihankaisia (aksillaarisia) ja yksittäisiä tai harvoin kaksi- tai kolmikukkaisissa viuhkoissa. Verholehdet ovat pieniä, kapean pitkänomaisia, neulamaisia ja rauhasettomia. Teriö on väriltään purppurainen, punainen, vaaleanpunainen tai valkoinen ja laiteeltaan laakea; putki on kalju tai vähäkarvainen, nielu kuroutunut, villakarvainen tai samettimainen. Teriöliuskat ovat vinosti soikeita, limittäin vasemmalle ja teräväkärkisiä. Heteet kiinnittyvät teriötorven laajaan osaan; ponnet ovat erillisiä, pitkänomaisia ja tylppätyvisiä. Pohjuskehrässä on kaksi rauhasta. Emejä on kaksi ja niissä runsaasti siemenaiheita. Vartalo on rihmamainen, sen kärki on lieriömäinen ja siinä hyytelömäinen röyhelö. Kummastakin emistä kehittyy lieriömäinen ja teräväkärkinen tuppilo. Siemenet ovat mustia, pitkänomaisia ja ryppyisiä.
Levinneisyys
Suvun kahdeksasta lajista seitsemän on endeemisiä eli kotoperäisiä Madagaskarissa; yksi laji on rajoittunut Intiaan ja Sri Lankaan.
Luokittelu
Kataralajit:
Lakeenjärvi (Kangasala)
Lakeenjärvi, tai myös Lakeanjärvi , on Pirkanmaalla Kangasalla Sahalahden Vähä-Penton lähellä ja Laipanmaan metsäalueen reunalla sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 9,4 hehtaaria ja se on 650 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Se sijaitsee pitkällä ja tiheästi ojitetulla Lakeensuolla ja sen rannat ovat suota. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,6 kilometriä ja sen rannoilla on vain yksi vapaa-ajan asunto. Järvelle tulee kaksi metsätietä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Längelmäveden alueella (35.72), jonka Keljonjärven valuma-alueeseen (35.728) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 115,1 metriä mpy. Järvellä vaikuttaisi olevan kaksi laskuojaa eli se olisi bifurkaatiojärvi. Vanhoissa kartoissa laskuoja oli ja on myös peruskartassa edelleen Karmunoja, joka laskee Pikkujärven kautta Längelmäveden Ponsanselän Nuuruslahteen. Järven länsipäähän johdetut suon kuivatusoja laskevat samalla länteen Myllyojaan, joka laskee Keljonjärven kautta Saksalonselkään. Nykyisessä Suomen ympäristökeskuksen valuma-aluejaossa vuodelta 1993, joka perustuu peruskarttatulkintaan, järvi on luettu Keljonjärven valuma-alueeseen (35.728) mutta määritelty samalla bifurkaatiojärveksi merkitsemällä valuma-alueraja kulkemaan järven poikki. Valmisteilla olevassa uudessa valuma-aluejaossa, joka perustuu korkeusmalliin, järvi on luettu Längelmäveden lähialueeseen leveämmän ja vanhemman pohjoisen lasku-uoman mukaisesti. Korkeusmalli ei kuitenkaan ota huomioon mahdollisia vastoin maaston kaltevuutta kaivettuja ojia.
Historiaa
Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järven laskuojaksi oli merkitty nykyinen Karmunoja, jossa oli puolimatkassa piirretty vesimyllyn karttamerkki. Vuoden 1954 peruskartassa Lakeensuon koillispää oli ojitettu ja ojien kuivatusvedet johdettiin sen laskuojaan, jonka nimi oli vielä vuoden 1977 kartassa ”Lakeisoja”. Suon lounaispää oli vuonna 1957 ojittamatta, eikä Myllyojaan tullut järvestä puroja. Vuoden 1977 kartassa eteläpää oli tiheästi ojitettu ja ojien vedet oli johdettu Myllyojaan.