cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mao Zedong
Perhe
Maon vanhemmat olivat Mao Yichang (1867–1919) ja tämän vaimo Wen Qimei (1870–1920). Perhe oli varsin varakas. Mao oli perheensä kolmas lapsi. Hänen vanhemmat veljensä kuolivat kuitenkin jo sylilapsina. Aikuisikään elivät veljet Mao Zemin (1895–1943) ja Mao Zetan (1905–1935) sekä adoptiosisko Mao Zejian (1905–1929). Kaikki kolme olivat aktiivisia kommunisteja ja kuolivat sisällissodan aikana. Kaikissa sisarusten nimissä esiintyy sama zé (泽). Tämä on tyypillinen kiinalainen nimeämistapa, ja sukupolven nimeämiskaava oli päätetty jo 1700-luvulla kirjoitetussa sukukronikassa. Zedong tarkoittaa ’idän valaisijaa’ (zé, ’valaista’; dōng, ’itä’). Sukunimi Máo (毛) merkitsee karvaa.
Mao oli naimisissa neljästi. Ensimmäinen avioliitto Luo Yixiun (aviossa 1908–1910) kanssa oli järjestetty, eikä Mao koskaan tunnustanut sitä. Maon toinen vaimo Yang Kaihui (aviossa 1921–1927) oli hänen entisen etiikanopettajansa tytär. Kuomintang murhasi Yangin kostona Maon vallankumouksellisesta toiminnasta. He Zizhenin (aviossa 1928–1939) kanssa Mao aloitti suhteen jo ennen Yangin kuolemaa. He oli Maon vanhan ystävän sisar ja innokas kommunistisen puolueen jäsen. Vuonna 1939 Mao erosi Hestä ja avioitui näyttelijä Jiang Qingin kanssa. Tämä herätti kommunistien keskuudessa pahennusta, sillä He oli yksi harvoista pitkästä marssista selviytyneistä naisista. Puoluejohto hyväksyi avioliiton sillä ehdolla, että Jiang pysyisi seuraavat 20 vuotta erossa politiikasta. Vuodesta 1963 alkaen Jiang aktivoitui poliittisesti ja kohosi Kiinan vaikutusvaltaisimmaksi naiseksi. Hänellä oli paljon valtaa erityisesti taiteen ja kulttuurin saralla. Maon kuoltua Jiang joutui epäsuosioon ja Maon viimeisten vuosien poliittiset ylilyönnit vieritettiin hänen syykseen.
Mao sai ainakin kymmenen lasta: kolme Yangin, kuusi Hen ja yhden Jiangin kanssa. Maon ja Yangin lapset kasvoivat äitinsä luona tämän kuolemaan saakka. Orvoiksi jäätyään heidät lähetettiin Shanghaihin, missä heidän kasvatuksestaan vastasivat paikalliset kommunistit. Maon ja Hen lapsista suuri osa jätettiin sukulaisten tai maalaisperheiden hoitoon, koska heitä ei voinut ottaa mukaan sotatoimialueelle. Vallankumouksen jälkeen lapsia yritettiin useampaan otteeseen tuloksetta etsiä. Maon vanhin poika Anying koulutettiin Neuvostoliitossa, missä Stalin piti häntä käytännössä panttivankina. Anying teki sittemmin uraa sotilaana ja kuoli Korean sodassa. Läheisimmät välit Maolla oli Jiang Qingin kanssa saamansa tyttären Li Nan kanssa. Jonkin aikaa Mao jopa kaavaili tästä seuraajaansa. Li Na on edelleen elossa, samoin Maon toinen tytär Li Min. Sukunimi Li periytyy Maon Yan’anissa käyttämästä salanimestä. Maon pojanpoika Mao Xinyu on Kiinan armeijan kenraalimajuri ja pienimuotoinen julkisuuden henkilö. Li Minin tytär Kong Dongmei puolestaan on eräs Kiinan rikkaimmista henkilöistä.
Valtansa vuosina Maolla oli suuri määrä rakastajattaria. Ei tiedetä, saiko hän heidän kanssaan lapsia. Viimeiset vuodet Maosta huolehtivat entiset rakastajattaret Zhang Yufeng ja Meng Jinyu, eikä salamurhaa pelännyt Mao luottanut kehenkään muuhun.
Henkilökuva
pienois|pysty|vasen|Mao englanninopettajansa [[Zhang Yufengin kanssa 1964.]] Mao oli jo teini-ikäisenä pitkä, vahva ja komea. Nuorena hän urheili paljon. Hän oli luonnostaan karismaattinen, mutta karismaa myös järjestelmällisesti tuotettiin propagandan avulla. Maon viimeisinä elinvuosina hänen heikentynyt kuntonsa salattiin ja julkisuudessa nähdyt kuvat olivat retusoituja.
Alexander Pantsovin ja Steven I. Levinen (2012) mukaan Mao oli yksi 1900-luvun suurista utopisteista, joka yritti parhaan taitonsa mukaan nostaa Kiinan vauraaksi ja vaikutusvaltaiseksi maaksi. Samalla hän kuitenkin tuudittautui toiveajatteluun, ympäröi itsensä mielistelijöillä ja hekumoi omalla henkilökultillaan. Jo nuorukaisena hän haaveili vallasta, maineesta ja sankaruudesta, jota mitkään säännöt eivät kahlitsisi. Edgar Snow’n (1937) mukaan Maossa yhdistyivät syvällinen älykkyys ja maalaismainen juonikkuus. Snow pani merkille myös Maon häikäilemätömyyden ja ”syväänjuurtuneen omanarvontunnon”. Ross Terrillin (1980) mukaan Mao oli nuorena vaatimaton ja vilpitön, mutta muuttui iän myötä röyhkeäksi ja petolliseksi. Monet Maon julkisista lausunnoista olivat pragmaattista julistamista, johon hän ei todellisuudessa uskonut. Toisaalta monet Maon väkivaltaisista tai suvaitsemattomista, yksityisesti annetuista lausunnoista olivat liioiteltuja tunteenpurkauksia. Terrillin mukaan Maon ”henkeäsalpaava epärehellisyys” löi laudalta muut kommunistijohtajat, kenties jopa kaikki 1900-luvun poliitikot. Mao myös nautti alaistensa tahallisesta šokeraamisesta. Toisaalta Mao osasi olla tarvittaessa huomaavainen, käydä maanläheisiä keskusteluja ja luopua kunniasta, jos se hänen mielestään kuului jollekulle muulle. Historioitsija Daniel Leese on kuvaillut Maon luonteen kehitystä häiritseväksi: maanläheinen, sovinnollinen ja mietteliäs hallitsija muuttui yhä häikäilemättömämmäksi, hillittömämmäksi ja omahyväisemmäksi. Vastaavasti Maon kyky vastaanottaa kritiikkiä heikkeni jatkuvasti. Philip Shortin (2000) mukaan Mao eli 1960- ja 1970-luvut hovinsa ympäröimänä, muusta Kiinasta eristettynä. Hänen elämässään ei ollut juuri lainkaan spontaaneja ja tasavertaisia kohtaamisia muiden ihmisten kanssa. Yksinäisyyttään Mao pakeni naisseikkailujen pariin.
Kirjailija ja kalligrafi
pienois|Esimerkki Maon [[kalligrafiasta: Li Bain runo pronssitauluun kirjoitettuna.]] Mao kirjoitti suuren määrän poliittis-filosofista ja sodankäynnin teoriaa käsittelevää kirjallisuutta. Valtaannousun jälkeen ne muodostivat Kiinan kansantasavallan kirjallisen kaanonin. Valittujen teosten kolme osaa ilmestyivät vuosina 1951–1953, ja Mao itse osallistui niiden toimittamiseen. Neljäs osa ilmestyi vuonna 1960 ja viides osa 1977. Valitut teokset sisältävät kymmeniä tekstejä vuodesta 1926 (”Tutkielma Kiinan yhteiskuntaluokista”) vuoteen 1957 (”Kaikki taantumukselliset ovat paperitiikereitä”). Intiassa julkaistiin sittemmin vielä neljä osaa valittuja teoksia. Toimitustyön myötä tekstit muuttuivat huomattavasti, eivätkä ne anna todenmukaista kuvaa Maon ajattelun kehityksestä.
Mao oli tuottelias runoilija. Hän tutustui kiinalaisen kirjallisuuden klassikoihin jo lapsena. Koulu painotti kungfutselaisen kaanonin ulkoa opettelua, mutta Mao piti enemmän Kolmen kuningaskunnan kertomuksesta, Vedenvarren tarinoista ja muista kiinalaisen proosan klassikoista. Runoissaan hän siteeraa kuitenkin silti Kungfutsea, Zen Zania ja muita klassikoita. Myös venäläinen kirjallisuus vaikutti Maoon. Runojen toistuvia aiheita ovat luonto ja historia. Mao kirjoitti useimmat tekstinsä käsin. Hän tunsi kiinalaisen kalligrafian historian hyvin ja kokeili elämänsä aikana monenlaisia tyylejä ennen kuin kehitti omansa. Kiinassa ”Mao-tyyli” (毛体) on sangen arvostettu ja sitä pidetään sekä omaperäisenä että monipuolisena.
Rand
Rand voi tarkoittaa seuraavia:
Hervannan keskusakseli
Hervannan keskusakseli on Tampereella Hervannan kaupunginosassa sijaitseva julkisten rakennusten kokonaisuus, joka on suunniteltu ja rakennettu vuosina 1974–1989. Keskusakseli kuuluu arkkitehtipari Raili ja Reima Pietilän päätöihin, ja se muodostaa valtakunnallisesti merkittävän kulttuuriympäristön.
Tausta
Tampereen kaupunginhallitus järjesti vuonna 1967 ideakilpailun, jolla pyrittiin löytämään toimiva kaavoitustapa Hervannan alueelle sijoitettaville korkeakouluille, asuntoalueille ja monipuolisten palvelujen keskukselle. Kilpailun voitti arkkitehti Aarno Ruusuvuori, jonka ehdotuksessa näkyi aikakaudelle tyypillinen Venetsian ihannointi. Ruusuvuori oli sijoittanut autotiet omiin ”kanaviinsa” ja kevyen liikenteen väylät ylemmälle tasolle. Myös julkiset palvelut muodostivat suunnitelmassa oman akselinsa, joka ristesi valtatien kanssa ja rakentui osittain sen päälle. Tällainen tiivis kaupunkirakenne toimi vastakohtana puutarhakaupunki-ideologialle.
Rakennukset
thumb|Toimintakeskuksen läpi kulkee kävelykatu, joka yhdistää keskusakselin rakennukset toisiinsa.
Pietilät aloittivat keskusakselin suunnittelun vuonna 1974. Ensimmäisenä valmistuivat seurakunta- ja vapaa-aikakeskus sekä liikekeskus, jotka otettiin käyttöön syksyllä 1979. Toisen rakennusvaiheen muodosti kolmiosainen Hervannan toimintakeskus, joka valmistui vuonna 1989. Keskusakselin jatkoksi oli sen jälkeen tarkoitus sijoittaa vielä leikkipuisto, urheilutalo, uimahalli ja jäähalli, mutta ne eivät koskaan toteutuneet. Pietilät työskentelivät vuosina 1989–1993 Mäntyniemen parissa, ja Reima Pietilä kuoli vuonna 1993. Alkanut lama-aika vaikutti siihen, ettei keskusakselin kolmannelle rakennusvaiheelle enää etsitty uutta suunnittelijaa.
Pietilöiden alkuperäistä liikekeskusta on laajennettu vuosina 2006–2007. Uudisosa vastaa leveydeltään ja korkeudeltaan vanhaa puolta, ja sen on suunnitellut arkkitehtitoimisto Eero Lahti Oy.
Arkkitehtuuri
Keskusakselin suunnittelussa Pietilät pitivät tärkeänä sitä, että sisä- ja ulkotilat muodostavat yhteisen jatkumon, niin sanotun tilauran. Julkisivut ja rakennusmassat he jäsentelivät siten, että keskusakseli hahmotetaan ikään kuin yhdeksi rakennukseksi. He tavoittelivat houkuttelevaa miljöötä, joka herättää uteliaisuutta, kutsuu viihtymään ja kannustaa sosiaaliseen kanssakäymiseen.
Keskusakselin arkkitehtuurissa korostuvat paikallisuus (suomalaisuus), historialliset viitteet ja paikan hengen kunnioitus. Pietilät valitsivat julkisivumateriaaliksi punaisen tiilen, koska se loi ajatuksellisen yhteyden Tampereen vanhoihin tehdasrakennuksiin. Nuori lähiö haluttiin näin kytkeä kaupungin menneisyyteen. Punatiili sai myös keskusakselin julkiset rakennukset erottumaan ympäröivistä betonikerrostaloista. Jälkeenpäin tämä kontrasti on heikentynyt, kun alueelle on noussut lisää punatiilisiä rakennuksia.
Museovirasto on vuonna 2009 sisällyttänyt Hervannan keskusakselin valtakunnallisesti merkittävien rakennettujen kulttuuriympäristöjen luetteloon.
Tormentor
Tormentor on unkarilainen black metal -yhtye, joka on perustettu vuonna 1987. Yhtye hajosi vuonna 1991, mutta se muodostettiin uudestaan vuonna 1999. Yhtyeen kenties tunnetuin jäsen on Attila Csihar, joka tunnetaan myös Mayhem-yhtyeen laulajana.
Kaasusumu
Kaasusumulla tarkoitetaan tähtitieteessä tähtienvälisessä avaruudessa olevaa kaasu- ja pölypilveä. Koska avaruus on lähes täydellinen tyhjiö, pienitiheyksinenkin aine voi siitä erottua. Yleensä sumut ovat myös useiden, jopa satojen valovuosien kokoisia. Sumujen tiheydet ovat yleensä maassa aikaansaataviin tyhjiöihin verrattuina huomattavasti harvempia rakenteeltaan; maapallon kokoisen pilven kaasusumua massa on vain muutaman kilogramman. Spektroskooppisesti mittaamalla on saatu selville sumujen koostumuksia. Ne sisältävät muun muassa vetyä ja heliumia. Niissä saattaa olla myös molekyylejä, kuten alkoholia ja metaania. Niissä on myös jonkin verran pölyä, siis kiinteitä hiukkasia. Vety on niissä yleisin, kuten muuallakin maailmankaikkeudessa, ja se saa aikaan erityisesti valokuvissa näkyvän punaisen värin. Kaasusumut liittyvät usein tähtien syntyyn tai kuolemaan.
Kaasusumujen tyypit
Diffuusisumu on yhteisnimitys kaikille valaiseville tai heijastaville sumuille.
Ilmakehän optinen ilmiö
Ilmakehän optiset ilmiöt ovat ilmakehässä näkyviä ilmiöitä. Ne voidaan luokitella seuraavasti (esimerkkeineen):
Jarkko Wiss
Jarkko Wiss (s. 17. huhtikuuta 1972 Tampere) on suomalainen jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilija. Pelaajaurallaan hän oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Ura pelaajana
Wiss aloitti uransa Tampereen Pallo-Veikoissa. Hän ratkaisi Suomen mestaruuden TPV:lle kaudella 1994 tekemällä voittomaalin Helsingin Jalkapalloklubia vastaan. Tämän jälkeen Wiss edusti FF Jaroa ja HJK:a ennen siirtymistään ulkomaille ja Norjaan, missä hän edusti Moldea, Lillestrømiä ja Mossia. HJK arvioi vuonna 1998 Wissin siirtosummaksi 2–3 miljoonaa markkaa (n. 330 000–495 000 euroa), jos hän siirtyy ulkomaille kesken sopimuskauden. Wiss siirtyi Moldeen vuonna 1999, vaikka hänellä oli sopimusta jäljellä HJK:n kanssa vuoteen 2000.
Norjasta Wiss siirtyi vuonna 2000 Englantiin Stockport Countyyn 350 000 punnan siirtosummalla. Englannin päivien jälkeen Wiss edusti Skotlantilaista Hiberniania. Kaudeksi 2004 Wiss palasi Suomeen, Tampere Unitediin, joka jäi hänen viimeiseksi edustusseuraksi. Wiss valittiin Vuoden liigapelaajaksi 2006 ja Veikkausliigan parhaaksi pelaajaksi Iltalehden järjestämässä lukijaäänestyksessä vuonna 2007. Veikkausliiga-kauden 2007 jälkeen Wiss ilmoitti lopettavansa uransa nilkkavamman vuoksi. Unitedissa Wiss saavutti kaksi Suomen mestaruutta 2006 ja 2007.
Maajoukkueessa Wiss pelasi 45 A-maaottelua tehden kolme maalia.
Ura valmentajana
Pelaajauransa jälkeen Wiss toimi Tampere Unitedin urheilutoimenjohtajana vuosina 2008–2009. Syksyllä 2010 hänet nimettiin seuran päävalmentajaksi 2+2-vuotisella sopimuksella. Tampere United suljettiin sarjasta kuitenkin kauden 2011 kynnyksellä rahanpesusotkun vuoksi, eikä Wiss valmentanut seuraa päivääkään liigassa. Valintaa aiemmin hän keräsi valmentajakokemusta TamU-akatemiasta, Suomen poikamaajoukkueista sekä Palloliiton Tampereen piirin valmennustehtävistä. Vuoden 2012 alusta lähtien Wiss toimi Suomen Palloliiton lännen aluevalmentajana. Seuraavan vuoden joulukuussa hänet nimitettiin alle 19- ja 18-vuotiaiden maajoukkueiden valmentajaksi.
Kaudeksi 2016 Wiss siirtyi Tampereen Ilveksen päävalmentajaksi Veikkausliigaan. Wissin aikana Ilves on saavuttanut Veikkausliigan viidennen ja kolmannen sijan. Jalkapallotoimittajat valitsivat hänet kauden 2016 päätteeksi Vuoden valmentajaksi. Wiss irtisanottiin Ilveksen valmentajan tehtävästä elokuussa 2021.
Syyskuussa 2022 Wissin julkistettiin olevan FC Inter Turun uusi päävalmentaja kaudesta 2023 alkaen.
Adirondack Flames
Adirondack Flames on jääkiekkoliiga ECHL:n joukkue ja toimii NHL:ssä pelaavan Calgary Flamesin ja AHL-seura Stockton Heatin farmiseurana. Seura siirrettiin ECHL:lään Stocktonin tilalle kaudella 2015–2016. Adirondack Thunder pelaa kotiottelunsa Glens Fallsin Civic Centerissä, joka oli kaupungista pois muuttaneen AHL-joukkue Lehigh Valley Phantomsin kotiareena edellisellä kaudella. Seuran logo on lähes samanlainen kuin Calgary Flamesin edeltäjällä Atlanta Flamesilla.
Tasmania
Tasmania (palawa kaniksi lutruwita ) on Australialle kuuluva saari ja Australian osavaltio. Se sijaitsee Australian mantereen itäosan eteläpuolella 240 kilometriä mantereesta, josta 240 kilometriä leveä Bassinsalmi sen erottaa. Tasmanian väkiluku oli 509 965 vuoden 2016 väestönlaskennassa ja sen pinta-ala on 68 018 km². Tasmanian pääkaupunki ja suurin asutuskeskus on Hobart. Tasmania on sekä asukasluvultaan että pinta-alaltaan pienin Australian osavaltio.
Historia
thumb|left|200px|Tasmania [[Landsat-satelliitin kuvaamana]]
Ensimmäinen eurooppalainen alueella oli hollantilainen Abel Janszoon Tasman, joka purjehti läheltä Tasmanian länsirannikkoa vuonna 1642. Hän nimesi saaren Van Diemenin maaksi Batavian kuvernöörin mukaan. Ensimmäinen saarelle varsinaisesti astunut eurooppalainen oli ranskalainen Marion du Fresne vuonna 1772. Vuonna 1803 brittiläinen John Bowen perusti ensimmäisen eurooppalaisen siirtokunnan Risdon Coveen. Siirtokunta siirrettiin vuonna 1804 nykyisen Hobartin paikalle. Tasmania kuului Uuteen Etelä-Walesiin vuoteen 1825 saakka, jolloin siitä tuli oma koloniansa.
1820-luvun lopussa alkoi niin sanottu musta sota, jonka seurauksena lähes koko alkuperäisväestö hävisi. Vuonna 1842 Hobart sai kaupungin oikeudet. Samana vuonna vankisiirtolaisten määrä oli huipussaan, tuona vuonna saarelle siirrettiin Isosta-Britanniasta 5 329 vankia. Vuonna 1856 nimitys Van Diemenin maa jäi pois käytöstä ja nimi vaihdettiin virallisesti Tasmaniaksi. Tasmaniasta tuli osa Australiaa sen itsenäistyttyä vuonna 1901.
Maantiede
Tasmania muistuttaa muodoltaan sydäntä. Tasmania on vuoristoista aluetta. Se kuuluu geologisesti Australian Kordillieereihin. Saaren korkein huippu on 1 617 metriä korkea Mount Ossa. Kaksi tärkeintä jokijärjestelmää ovat Derwent kaakossa ja South Esk koillisessa. Lisäksi saarella on useita pienempiä jokijärjestelmiä. Saaren keskiosan ylängöllä on yli 4 000 järveä, joista suurin osa on melko matalia. Suurimmat ovat Great Lake ja Lake Saint Chair. Tätä Tasmanian maisemaa on verrattu Suomeen. Useat järvistä ovat vesivoimaloita varten luotuja tekojärviä. Suurin osa maaperästä on hapanta ja vähäravinteista. Saaren kaakkoisosassa sijaitsevat Tasmanian erämaat ovat lähes asumattomia ja ne ovat yksi UNESCOn maailmanperintöluettelon suojelukohteista.
Eläimistö
Kotoperäisiä lajeja Tasmaniassa ovat pussiahma eli Tasmanian tuholainen ja pussihukka eli tasmaniantiikeri. Muita Tasmaniassa esiintyviä lajeja ovat vompatit, vallabit, delfiinit, sinipingviini, valaat ja vesinokkaeläin.
Väestö
Vuonna 2009 Tasmaniassa asui 502 600 henkilöä. Valtaosa Tasmanian asukkaista on syntynyt Australiassa ja heidän osuutensa on Tasmaniassa Australian alueista kaikkein korkein. Väestö on keskittynyt pääasiassa saaren pohjois- ja koillisosiin, sekä siellä etenkin kaupunkeihin. Suurin osa saaren asukkaista on brittiläistä alkuperää. Aboriginaaleja, mukaan lukien tasmanialaiset ja Australian mannermaalta muuttaneet sekä Torresinsalmen saarten asukkaat, oli vuonna 2006 16 900 eli noin 3,5 % silloisesta väestömäärästä. Käytetyin kieli on englanti, jota puhuu 93 % väestöstä. Seuraavaksi suurimmat kielet ovat italia, saksa ja kiina.
Tasmanian hallinto on ottanut tavoitteekseen kasvattaa väestöään 650 000:een vuoteen 2050 mennessä. Tavoitteena on nopeuttaa talouden kasvua, luoda työpaikkoja ja kohentaa tasmanialaisten yleistä elintasoa.
Hallinto
Tasmanialla on kaksikamarinen parlamentti, jonka ylähuoneessa on 15 jäsentä ja alahuoneessa 25 jäsentä. Parlamentin jäsenet valitaan neljän vuoden välein osavaltion 25 vaalipiiristä. Vaalit voittaneen puolueen puheenjohtajasta tulee Tasmanian pääministeri ja hän muodostaa hallituksen. Osavaltion toimeenpanovalta on kuvernöörillä, joka allekirjoittaa osavaltion lait ja muut viralliset asiakirjat.
Osavaltion tuomiovalta on tuomioistuimilla. Alempia tuomioistuimia ovat paikalliset maistraatit ja ylempi koko osavaltion kattava tuomioistuin on Tasmanian korkein oikeus (engl. Supreme Court). Näiden yläpuolella ovat liittovaltion tuomioistuimet.
Paikallishallinnosta vastaavat paikallishallintoalueet, joita on 29. Alueet vastaavat kuntia ja niiden vastuulla on terveydenhuolto, järjestyksenvalvonta ja hyvinvointi.
Aiheesta muualla
-42.05556°N, 146.61611°W
Johanna Hofer
thumb|Hofer ja Fritz Kortner vuonna 1921. Johanna Hofer (30. heinäkuuta 1896 Berliini – 30. kesäkuuta 1988 München) oli saksalainen näyttelijä. Hänet muistetaan muun muassa roolista Andrzej Żuławskin elokuvassa Possession (1981).
Hofer oli naimisissa näyttelijä Fritz Kortnerin kanssa.
Hofer oli aktiivinen myös teatterissa. Hän pakeni kotimaastaan 1930-luvun alussa ja asui vuosia Yhdysvalloissa. Vuonna 1948 hän kuitenkin palasi Berliiniin, josta hän lopulta muutti Müncheniin.
Sombat
thumb|Perinteinen somba-asumus 1900-luvun alusta. Sombat ovat gurilaista kieltä puhuva kansa Beninissä, Togossa ja Ghanassa. He asuvat Pendjari- ja Ouéméjokien yläjuoksuilla ja lähialueilla. Sukukansat mukaan lukien sombia on Beninissä 120 000, Togossa 20 000 ja Ghanassa yli 10 000.
Kansan pääelinkeino on maanviljely. Tärkeimmät viljelykasvit ovat fonio, hirssi, riisi, maissi, pavut, maapähkinä ja vihannekset. Lisäksi harjoitetaan karjanhoitoa ja käydään muualla ansiotöissä.
Hajanaisia kyliä muodostavat suurperheet asuvat tornimaisissa savitaloissa, joiden alaosassa on eläinsuoja ja keittiö ja yläosassa asuinhuone ja usein viljavarasto. Miehet pukeutuvat paitaan ja lyhyisiin housuihin, naiset värikkäisiin leninkeihin, hameisiin ja valkoisiin puseroihin. Ruokavalio koostuu hirssikakkaroista, hirssi-, riisi- ja maissipuuroista, hirssioluesta, voimakkaista kasvis- ja hedelmäkastikkeista ja maidosta. Yhteiskuntajärjestys perustuu suurperheiden muodostamiin yhteisöihin.
Suurin osa sombista harjoittaa perinteistä uskontoa, johon kuuluu taikuutta ja esi-isien palvontaa. Osa on sunnimuslimeja, metodisteja tai helluntailaisia.
N’Dlondougou
N’Dlondougou on maalaiskunta Koulikoron alueen Dioïlan piirissä Malissa. Sen keskuskylä Ména sijaitsee 90 kilometriä Dioïlasta kaakkoon. Kunnassa on 21 000 ja keskuskylässä 2 600 asukasta (vuonna 2009, väestönlaskenta).
N’Dlondougoun kunta rajoittuu lännessä Diébén, pohjoisessa Dioïlan piirin Diédougoun ja Koutialan piirin Diédougoun, idässä Konséguélan ja etelässä Sikasson piirin Dogonin ja Koumankoun kuntiin. Maisemaa leimaavat tasangot ja ylängöt. Länsirajalla virtaa Bagoé ja itärajalla Banifing. Kasvillisuus on puusavannia ja avointa metsää.
Kuntaan kuuluu 19 kylää. Asukkaat ovat etupäässä bambaroita. Lisäksi on jonkin verran puolipaimentolaisuutta harjoittavia fulbeja sekä boboja. Uskontoja ovat islam, kristinusko ja animismi.
Seudun liikenneyhteydet ovat heikot. Väestön pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito.
Pauli Janhonen
Pauli Aapeli Janhonen (20. lokakuuta 1914 Jyväskylä – 30. marraskuuta 2007 Jyväskylän mlk) oli suomalainen kilpa-ampuja ja olympiamitalisti. Hän voitti olympiahopeaa vapaakiväärikisassa (3 kertaa 40 laukausta) Lontoossa vuonna 1948 tuloksella 1 114.
Miekojärvi (Norrbotten)
Miekojärvi (myös ) on Ruotsissa Norrbottenissa Ylikainuun ja Ylitornion kunnissa sijaitseva järvi, joka kuuluu Sangisjoen vesistöön. Järven seutu on kaksikielinen ja tässä artikkelissa käytetään paikoista meänkielisiä nimiä, jos se on järkevää. Miekojärvi on Norrbottenin maakunnan suurin järvi.
Pauli Janhonen
Janhonen on ainoa ampuja, joka on voittanut MM-kultaa kolmen eri kiväärilajin asentokilpailussa: 1947 vapaakivääri, 1949 pienoiskivääri ja 1962 sotilaskivääri.
Miekojärvi (Norrbotten)
Maantietoa
Miekojärvi on 14,1 kilometriä pitkä, 3,2 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 1 749 hehtaaria eli 17,49 neliökilometriä. Järvi on suhteellisen pitkä ja se on leveä vain keskiosastaan. Kapeaa pohjoisosaa kutsutaan nimellä Nordsjöniksi, kapeaa eteläosaa Sydsjöniksi ja laajaa järvenselkää Storsjöniksi. Järvenosilla on myös meänkieliset nimet, mutta vain Sydsjönin nimitys Isojärvi esiintyy kartassa. Järven ilmeeseen vaikuttaa suuresti järven suurin saari, jolla ei ole karttanimeä. Se on 1,8 kilometriä pitkä ja 420 metriä leveä. Sen erottaa mantereesta kapea salmi Pjära. Saaressa ja sinne osoittavilla niemillä sijaitsee Miekojärven kylä, joka kuuluu Ylikainuun kuntaan. Nordsjönillä on viisi saarta, joiden nimiä ovat Kanisholmen, Basasholmen ja Tjäderholmen. Pitkän saaren itäpuolella on vielä neljä pientä saarta, joista suurin on nimeltään Lassholmen. Kylän länsipuolella sijaitsee rannassa Pjäraholmen, jonne johtaa tie. Sydsjönissä on yksi saari sekä niemi, jonka nimi Hapaholmen viittaa saareen. Jäärven suurin ilmoitettu syvyys on 17 metriä. Tavallisesti järvessä on noin neljä metriä syvää.
Pauli Janhonen
Janhonen oli Buenos Airesin MM-kisoissa 1949 mukana Suomen Argentiina-pokaalin voittaneessa vapaakiväärijoukkueessa, joka voitti MM-kultaa. Lisäksi hän voitti pienoiskiväärissä henkilökohtaisen kilpailun Suomen-ennätystuloksella 1 165, pystyasennon kilpailun Suomen-ennätyksellä 380 ja oli mukana voittamassa joukkuekilpailun MM-kultaa. Seuraavana vuonna Kööpenhaminan Pohjoismaiden-mestaruuskilpailuissa Janhonen voitti kaksi henkilökohtaista PM-kultaa: vapaakiväärin yhteistuloksessa ja pienoiskiväärin pystyasennossa, jonka voittotulos oli uusi Suomen-ennätys 387. Molemmissa kilpailuissa hän oli mukana myös joukkuekultaa voittaneissa Suomen joukkueissa.
Miekojärvi (Norrbotten)
Maantietoa
Järven ympäristö on kylää ja muutamaa yksinäistä maatilaa lukuun ottamatta autiota metsämaata. Maasto on yleensä alavaa, mutta seudulla esiintyy joitakin korkeita moreenimäkiä. Nordsjönin itäpuolella kohoaa Pasaisenvaara 110 metrin korkeuteen järvestä ja länsipuolella vastaavasti Galmaberget 120 metrin ja Kajsaberget 80 metrin korkeuteen. Aivan Sydsjönin länsirannasta kohoaa Träsk Alkus 80 metrin korkeuteen. Kylälle tulee tie Ylikainuun taajamasta Alsånin kautta. Muut järvelle tehdyt tiet ovat metsäautoteitä eikä järveä voi pitkin kiertää kokonaan ympäri. Järvellä on kolme luontaista uimarantaa ja yksi leiriytymispaikka. Ylitornion ja Ylikainuun kuntaraja alkaa etelässä järven lasku-uomasta ja se seuraa ensin järven eteläosan keskilinjaa järvenselälle, jossa se kääntyy koilliseen ja ylittää järven itärannan, ja lopuksi se kääntyy takaisin Nordsjöniin ja seuraa sen keskilinjaa pohjoiseen Raitajoelle.
Luontoarvoja
Järven lähialueella, jonka pinta-ala on 68 km², on metsämaata (72,0 %), kosteikkoa (18,5 %), joutomaata (0,6 %), viljelymaata (0,1 %), asutusta ja tiestöä (0,1 %) ja vesistöä (8,6 %). Alueen maaperässä on esimerkiksi moreenia (52,1 %), turvetta (34,5 %), jäätikköjokimuodostumia (0,4 %), silttiä, hiekkaa ja soraa (0,8 %), savea (0,1 %) ja kalliota (3,4 %).
Järven oma kalakanta sisältää yleisempinä lajina ahven, hauki, kuha, särki, lahna, kiiski, kuore, made, muikku ja salakka. Ilmavalokuvissa näkyy Sydsjönissä kalankasvatuslaitos vedessä kelluvine verkkoaltaineen. Vuonna 2010 kasvattamolla tehtiin ilkivaltaa ja kaikki altaiden kalat päästettiin järveen. Kaksi karannutta kalalajia ei esiinnyt järvessä luontaisena: nieriä ja kirjolohi. Kumpikaan laji ei lisäänny järvessä, joka on niille esimerkiksi liian rehevä, mutta niiden vaikutus tuntuu järvessä kalojen eliniän verran eli noin vuoteen 2020 asti.
Vesistösuhteet
Miekojärvi kuuluu Sangisjoen vesistön (päävesistötunnus 3) yläjuoksulla sen pääuomaan. Pääuoma on yläjuoksulla Raitajärvestä laskeva Raitajoki eli Noriån ja alajuoksulla vesireittinä Niva, Miekolompolo, Mittiån ja Nedre ån, joka laskee Kiilisjärveen. Miekojärvi on jo näiden takia läpivirtausjärvi ja järven valuma-alueen pinta-ala on 315 km². Raitajoen lisäksi järveen tulee muitakin vesistöjä. Niiden yhteinen valuma-alue on 68 km² suuruinen ja niistä voidaan mainita nimeltä muutama. Sääjoki tulee pohjoisesta ja laskee Miekojärven kylän kohdalle järven koillisrantaan. Sen lähdejärvi on Hirvijärvi. Sattaoja tulee järven itärantaan kaakosta ja pohjoisesta. Sen valuma-alueella sijaitsevat Sattajärvi ja Länsi Matkajärvi. Muita pieniä puroja ovat Galmabäcken, Stenviksbäcken ja Hukkabäcken, jonka valuma-alueella sijaitsee Hukkajärvi ja Lilla Stenträsket. Lasku-uoman Nivan keskivirtaaman arvioidaan olevan 3,1 m³/s. Pääuoman alajuoksulla 60 kilometrin päässä merenrannikolla pääuoman loppuosuus Sangisjoki laskee Perämereen Sankissa Kainuussa.
Harry Baird
pienoiskuva|Harry Baird Harry Baird (12. toukokuuta 1931 – 13. helmikuuta 2005) oli Guyanassa syntynyt, Britanniassa vaikuttanut näyttelijä. Hän tuli tunnetuksi muun muassa televisiosarjasta UFO, jossa hän esiintyi luutnantti Mark Bradleyn roolissa. Hän loi uran myös elokuvissa ja teatterissa.
Baird sairastui aikuisiällään glaukoomaan, joka aiheutti hänen sokeutumisensa. Hän kuoli Lontoossa 73-vuotiaana.
Pauli Janhonen
Janhonen on vanhimpana yleisen sarjan henkilökohtaisen maailmanmestaruuden voittanut suomalaisurheilija. Hän voitti MM-kultaa sotilaskivääriammunnassa vuonna 1962 päivää vaille 48-vuotiaana.
Janhonen voitti 1949 Suomen-mestaruuden sotilaskiväärissä (3 × 20 laukausta) tuloksella 531 ja sotilaskiväärin polviasennossa (tulos 177) sekä makuuasennossa (tulos 189). Seuraavana vuonna hän voitti SM-kultaa vapaakiväärin makuuasennossa (tulos 390), pienoiskiväärissä (3 × 40 laukausta, tulos 1 166) ja pienoiskiväärin pystyasennossa tuloksella 382.
Opetusministeriö myönsi Janhoselle Pro Urheilu -tunnustuspalkinnon vuonna 2004.
Terras de Bouro
Terras de Bouro on kunta Bragan piirissä Portugalissa. Sen pinta-ala on 277,5 km² ja väkiluku noin 7 300.
Terras de Bouron nykyinen pormestari on Joaquim Cracel. Kunnan juhlapäivä on 24. kesäkuuta.
Emoji-elokuva
Emoji-elokuva (The Emoji Movie) on vuonna 2017 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen animaatioelokuva, joka kertoo älypuhelimen sisältä löytyvästä suurkaupungista nimeltään Textopolis, jossa emojit asuvat.
Elokuvan suomeksi puhutussa versiossa ääninäyttelijöinä ovat muun muassa Aksu Palmén, Yasmine Yamajako , Roni Bäck , Antti L. J. Pääkkönen , Jorma Uotinen ja Krista Kosonen.
Jokiseljake
Jokiseljake (Nuxia oppositifolia) on neitiökasvien (Stilbaceae) heimoon, seljakkeiden (Nuxia) sukuun kuuluva kasvilaji.
Jokiseljake kasvaa jokivarsien metsissä ja pensaikoissa. Toisinaan se kasvaa kivien välistä joen pohjalta. Lajia tavataan myös reliktinä Etelä-Afrikan subtrooppisissa metsissä. Kaiken kaikkiaan jokiseljaketta tavataan itäisessä ja eteläisessä Afrikassa Eritreasta ja Somaliasta Angolaan, Etelä-Afrikkaan ja Madagaskarille ulottuvalla alueella sekä Arabian niemimaalla.
Jokiseljakkeen puuaines on punertavankeltaista ja siitä on valmistettu toisinaan muun muassa huonekaluja.
Veikkausliigan kausi 2001
Veikkausliigan kaudella 2001 Tampere United voitti seuran historian ensimmäisen mestaruuden. Mestaruus ratkesi vasta viimeisellä kierroksella. TamU voitti FC Jazzin Jari Niemen maalilla 1–0 ja samaan aikaan HJK jäi 1–1-tasapeliin kolme edellistä mestaruutta vienyttä Hakaa vastaan.
Ottelut
Ottelukohtaiset tilastot Veikkausliigan tilastohistoriasta, ottelutilastot kausi 2001. Ottelut pelattiin 22.4. – 27.10.2001.
Menestys eurokentillä
Mestarien liiga: UEFA Cup: Intertoto Cup:
99942 Apophis
Lisähavaintojen pohjalta tehtyjen laskelmien mukaan asteroidi ei kuitenkaan osu painovoimareikään, ja vuoden 2036 törmäyksen todennäköisyys on noin 1:45 000, joten asteroidin Torino-luokitus laskettiin elokuussa 2006 nollaan. Toinen mahdollinen törmäysajankohta olisi vuonna 2037, mutta silloin törmäyksen todennäköisyys on alle 1:12 300 000.
Perustietoja
Apophis on tällä hetkellä niin sanottu Aten-asteroidi. Termi tarkoittaa asteroideja, jotka pysyttelevät Maan radan sisäpuolella, mutta joiden radan kaukaisimman pisteen, aphelin, etäisyys Auringosta on suurempi kuin 0,983 AU. Tämä asteroidi kiertää Auringon 324 päivässä, ja se leikkaa Maan kiertoradan kahdesti jokaista kierrosta kohden. Apophis on asteroidiksi melko kirkas pinnaltaan, sen albedo on noin 0,33, ja se lienee silikaattipitoista tyyppiä Q, jollaiset ovat tavallisia Maata lähestyvissä asteroideissa. Spektrin perusteella se muistuttaa LL-tyypin tavallisia kondriitteja. Tästä päätellen asteroidin tiheys voisi olla 3,0–3,4 g/cm³.
Kirkkauden perusteella Apophiksen pituudeksi arvioitiin aluksi 415 metriä. NASAn infrapunateleskoopilla tehtyjen havaintojen perusteella tarkempi arvo on 250 metriä. Sen massan arvioidaan olevan 2,1 × 1010 kilogrammaa. Tämä arvio on melko karkea. Massa vaihtelee Binzelin 2007 mukaan välillä 1,8–4,8·1010 kilogrammaa, jos asteroidin läpimitta on 270 metriä.
Apophiksen on laskettu ohittavan maapallon 13. huhtikuuta 2029 hyvin läheltä, alle 30 000 kilometrin etäisyydeltä. Tällöin maapallon gravitaatiokenttä muuttaa asteroidin rataa siten, että siitä tulee niin sanottu Apollo-asteroidi. Tällä nimityksellä tarkoitetaan sellaisia asteroideja, jotka kiertävät maapallon radan ulkopuolella, mutta käyvät perihelissä ollessaan alle 1,017 AU:n etäisyydellä Auringosta.
Aten-asteroidit on vakiintuneen käytännön mukaan nimetty egyptiläisten ja Apollo-asteroidit kreikkalaisten jumalien mukaan. Vuonna 2029 tapahtuvan radanmuutoksen johdosta tämän käytännön noudattaminen tuotti kuitenkin hankaluuksia. Kompromissina tutkijat valitsivat asteroidille egyptiläisen jumalan kreikankielisen nimen. Apophis oli kreikkalainen nimitys egyptiläisten Apep-käärmedemonille, joka on pahuuden, hävityksen ja pimeyden jumala.
Tähtitieteilijöiden ensimmäiset ratalaskelmat osoittivat asteroidin mahdollisesti törmäävän maapalloon huhtikuun 13. päivänä 2029. Asteroidi löydettiin kuitenkin näiden ratalaskelmien perusteella vanhemmista valokuvista ja sen rata pystyttiin laskemaan entistä tarkemmin. Uudet laskelmat osoittivat, että törmäyksen sijasta Apophis ohittaa maan alle 30 000 kilometrin etäisyydeltä. Siis lähempää kuin useimpien tietoliikennesateliittien radat. Havaintoja tästä lähiohituksesta voidaan tehdä paljain silmin Intiassa, Lähi-idässä ja Euroopassa.
Miten kävisi, jos Apophis törmäisi Maahan?
pienoiskuva|Arvioitu Apophiksen mahdollisten törmäyskohtien jono. Kyseessä on yksityisen säätiön tekemä hyvin epätarkka arvio. NASA on arvioinut Apophiksen törmäysräjähdyksen voimakkuudeksi 880 megatonnia, mikä vastaisi 15–25 Tsar-bombaa eli suurinta koskaan räjäytettyä ydinasetta. Räjähdys synnyttäisi 5–6 kilometrin läpimittaisen kraatterin. Tuhoalueen läpimitta olisi muutamia satoja kilometrejä. Jos asteroidi törmäisi 1 000 kilometriä länteen Kalifornian rannikosta, se nostattaisi Amerikan länsirannikolle paikasta riippuen 200–330 metrin korkuisen tsunamin.
Populaarikulttuurissa
id Softwaren kehittämä videopeli Rage sijoittuu maapallolle vuonna 2036, jossa Apophis on törmännyt Maahan joulukuussa 2029 aiheuttaen kataklystisen muutoksen maapallolle.
Vaaran arviointia
Näitä lähteitä päivitetään sitä mukaa kun uutta tietoa kiertoradasta saadaan:
Ulla Eho-Saario
Elämäkerta
Laila Ulla-Maija Eho syntyi 4. heinäkuuta 1959 Helsingin maalaiskunnassa nelilapsiseen pienviljelijäperheeseen. Lapsena Eho kävi pianotunneilla ja aloitti musiikkiopistossa noin 9-vuotiaana. Musiikin ohella Eho haaveili kirjailijan urasta. Eho kävi oppikoulun ja lukion Tuusulan Hyrylässä. Sibelius-Akatemian kirkkomusiikkiosastolta Eho valmistui kanttoriksi vuonna 1987. Sibelius-Akatemiassa hän tapasi oppitoverinsa Timo Saarion, jonka kanssa Eho meni myöhemmin naimisiin muuttaen sukunimensä Eho-Saarioksi. Parilla on kaksi lasta ja perhe asuu Siuntiossa.
Lapsuudenkodin maatila Fallinpelto sijaitsi Helsingin maalaiskunnassa Korsossa rautatien varressa. Eho oli 7-vuotiaasta mukana maatilan töissä niin heinäpellolla, kuin navetassakin.
Vapaa-ajallaan Eho-Saario ohjaa vanhempi-vauva musiikkileikkikoulua Nummelassa.
Kanttorina ja kuoronjohtajana
Eho-Saario oli Karjalohjan seurakunnassa kanttorina vuosina 1984−1990. Vihdin seurakunnassa Eho-Saario aloitti kanttorin tehtävissä vapunpäivänä vuonna 1990. Siellä Eho-Saario johtaa Tyttökuoro Pirittoja, Vihdin Reserviläiskuoroa ja Vihdin Päiväkuoroa. Näistä kuoroista Eho-Saario on johtanut pisimpään Tyttökuoro Pirittoja. Kuoro oli toiminut 15-vuotta, kun Ulla Eho-Saario sai sen johdettavakseen. Eho-Saario alkoi tehdä töitä kuoron osaamistason nostamiseksi ja nykyään kuoro laulaa kaksiäänisesti jumalanpalveluksissa, seurakunnan tilaisuuksissa, sekä omilla esiintymismatkoillaan ja konserteissaan. Satojen ihmisten kuulijakunta ei ole vieras kuorolle tai Eho-Saariolle. Tyttökuoro Pirittojen kanssa Eho-Saario on matkaillut ympäri Suomea ja Eurooppaa esiintymässä. Esiintymismatkoista viimeisimmät ovat olleet Budapestiin ja Edinburghiin.
Eho-Saario on levyttänyt Tyttökuoro Pirittojen kanssa useita CD-äänitteitä.
Espoon hiippakunnan tuomiokapituli on myöntänyt Eho-Saariolle Director cantus -arvonimen. Eho-Saariolle on myönnetty myös Suomen Kirkkomusiikkiliiton kanttorin erityisansiomerkki hänen ansioistaan kirkkomusiikin hyväksi. Vihdin seurakunta myönsi Eho-Saariolle seurakuntatyön kultaisen ansiomerkin 30-vuoden palveluksesta Vihdin seurakunnassa. Suomen reserviupseeriliitto on myöntänyt Eho-Saariolle reserviupseeriliiton pronssisen ansiomitalin ansiokkaasta toiminnasta liiton tavoitteiden saavuttamiseksi. Suomen sotaveteraaniliitto on myöntänyt Eho-Saariolle sotaveteraaniliiton kultaisen ja hopeisen ansiomerkin Eho-Saarion merkityksellisestä työstä sotaveteraanien hyväksi. Myös Suomen Sotainvalidien veljesliitto on myöntänyt Eho-Saariolle veljesliiton kultaisen ansiomerkin. Suomen Rintamaveteraaniliitto on myöntänyt Eho-Saariolle liiton kultaisen ansiomerkin ja kultiaen plaketin, sekä kunniaristin Eho-Saarion pyyteettömästä työstä veteraanien hyväksi.
Huomionosoitukset ja arvonimet
Lista Eho-Saarion saamista arvonimistä ja huomionosoituksista :
Ela Gandhi
pienoiskuva|Ela Gandhi vuonna 2018 Ela Gandhi (s. 1. heinäkuuta 1940 ) on eteläafrikkalainen rauhanaktivisti ja poliitikko. Hän oli Afrikan kansalliskongressin kansanedustaja Etelä-Afrikan parlamentissa vuosina 1994–2004. Hän on Mahatma Gandhin pojan Manilalin tytär. Hän oli useita kertoja vankilassa vastustaessaan apartheid-politiikkaa. Hän teki 20 vuotta järjestötyötä lastenoikeuksiin keskittyneissä järjestöissä. Hän perusti vuonna 2000 Satyagraha-ilmaisjakelulehden, jonka tarkoitus oli painottaa koulutuksen merkitystä ja rotujen sekä kulttuurien välistä yhteisymmärrystä.
Gandhi vastaanotti vuonna 2002 Kristuksen yhteisön kansainvälisen rauhanpalkinnon väkivallattomasta apartheidin vastustamisesta. Vuonna 2007 Intian hallitus kunnioitti häntä Padma Bhushanilla. Vuonna 2014 Intian presidentti Pranab Mukherjee myönsi hänelle ulkointialaisille annettavan Pravasi Bharatiya Samman -palkinnon Intian ja Etelä-Afrikan suhteiden parantamisesta. Samana vuonna hän vastaanotti Etelä-Afrikassa tunnustuksen toiminnastaan Umkhonto we Sizwessä.
Gandhi tapasi aviomiehensä Mewa Ramgobinin Natalin yliopistolla. Heillä on kolme tytärtä ja kaksi poikaa, joista toinen murhattiin 24-vuotiaana vuonna 1993.
Disklavier-piano
Disklavier-piano on Yamahan akustisen- ja digitaalipianon yhdistävä, itse itseään soittava piano. Soitin sisältää sekä mekaanisen pianokoneiston että digitaalitekniikkaa, mikä mahdollistaa aidon pianoäänen kuuntelemisen kuulokeliitännän kautta. Tällöin pianoa voidaan soittaa ilman että ääni kuuluu ulospäin. Ominaisuutta kutsutaan Silent-modeksi. Soitto voidaan myös nauhoittaa pianon omalla sekvensserillä tai ulkoisella tallentimella.
Suurin ero akustisiin - ja digitaalipianoihin verrattuna disklavier-pianossa on se, että sen tekniikka mahdollistaa vasarakoneiston ja koskettimien liikuttelun automaattisesti. Pianon voi siis sanoa soittavan itse itseään. Mallien kehittyneisyyttä kuvaa esimerkiksi se, että harjoitellessa pianon voi laittaa soittamaan toisen käden nuotteja ja soittaa itse toisen puolen.
Disklavier-pianoja on saatavilla sekä pystypianomallisina että flyygelimallisina.
Asetofenoni
Asetofenoni on orgaaninen yhdiste (ketoni), joka on palavaa, alle huoneenlämmössä  eli 20 °C alapuolella olomuodoltaan valkoisia kiteitä ja yli 20 °C:n lämpötilassa väritöntä nestettä, jolla on karvasmantelia muistuttava makea tuoksu. Sen kemiallinen kaava on C8H8O ja rakennekaava on C6H5COCH3. Asetofenonista käytetään myös nimityksiä 1-fenyylietanoni, fenyylimetyyliketoni, asetyylibentseeni ja hypnoni.
Asetofenonin moolimassa on 120,15 g/mol, sulamispiste 20 °C, kiehumispiste 202 °C, suhteellinen tiheys 1,0296 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3), hajukynnys 0,004–2,02 ppm, leimahduspiste 82 °C (o.c.), itsesyttymislämpötila 571 °C ja CAS-numero 98-86-2. Aine liukenee veteen niukasti, mutta liukenee alkoholiin ja eet­teriin.
Asetofenonia on aiemmin käytetty anestesiassa. Ainetta käytetään orgaanis­ten kemikaalien synteeseissä valoherkisteenä sekä katalyyttinä alkeenien polymeroinnissa. Asetofenonia lisätään tuoksukomponentiksi hajusteteollisuudessa sekä kosmeettisiin valmisteisiin, saippuaan, pesuaineisiin, tupakkatuotteisiin ja virvoitusjuomiinkin. Ainetta käytetään myös muovien ja hartsien liuottimena sekä teolliseen maalien poistoon.
450px|Asetofenonin valmistus Friedel-Crafts asyloinnilla
Asetofenonia voidaan valmistaa Friedel–Crafts-asyloinnilla bentseenistä ja asetyylikloridista.
Asetofenonin kaupallisena nimenä on Hypnone.
Ympäristö- ja terveysvaikutukset
Lyhytaikainen altistuminen asetofenonille ärsyttää silmiä aiheuttaen jopa sarveiskalvovaurioita sekä voi aiheuttaa vaikutuksia keskushermostoon ja suurilla pitoisuuksilla johtaa jopa tajuttomuuteen. Alkoholin käyttö lisää aineen haitallista vaikutusta. Pitkäaikainen tai toistuva altistuminen aineelle voi kuivattaa ihoa.
Elimistöstä asetofenoni erittyy virtsaan esimerkiksi hydroksiasetofenoneina ja hippurihappona.
Venäjänkääpiöhamsteri
Venäjänkääpiöhamsteri eli talvikko, virallisesti pikkuhamsteri (Phodopus sungorus) on kääpiöhamsterien sukuun (Phodopus) kuuluva pienikokoinen jyrsijälaji. Talvikot lienevät yleisimpiä Suomessa lemmikkinä pidettävistä kääpiöhamstereista. Muut kääpiöhamsterilajit ovat campbellinkääpiöhamsteri (Phodopus campbelli) ja roborovskinkääpiöhamsteri (Phodopus roborovskii). Venäjänkääpiöhamsterin on todettu olevan oma lajinsa, mutta Suomessa käytetään toisinaan nimitystä "venäjänkääpiöhamsteri" myös muista kääpiöhamsterilajeista. Nisäkäsnimistötoimikunnan ehdotus lajin uudeksi suomenkieliseksi nimeksi on dzungarianhamsteri.
Luonnossa venäjänkääpiöhamsteri elää mm. Kazakstanin ja Siperian ruohikkoaroilla. Laji löydettiin ensimmäisen kerran vuonna 1773, ja löytäjänä oli eläintieteilijä Peter Simon Pallas. Lajin yksilöt kasvavat 6–10 cm kokoisiksi, ja niiden väritys on yleensä sekoitus ruskean ja harmaan sävyjä. Lisäksi selässä useimmiten on tummempi selkärangan suuntainen juova. Tämän normaalin värityksen lisäksi venäjänkääpiöhamstereita on olemassa ainakin helmiäisnormaalin, safiirin ja helmiäissafiirin väreissä. Nimitys talvikko tulee turkista, joka luonnossa muuttuu normaalista valkeaksi talvisin.
235px|thumb|right|Venäjänkääpiöhamsteri, normaali väritys.
Lisääntyminen
Venäjänkääpiöhamsterin, kuten muidenkin kääpiöhamstereiden, keskimääräinen elinikä on 1,5–3 vuotta. Ne voivat silti elää yli kolmevuotiaiksikin. Naarashamsteri on sukukypsä 4–5 viikon ikäisenä, mutta lemmikkieläinten suositeltava lisääntymisaika on vasta noin 4–6 kuukauden iässä. Yhdellä naaraalla tulisi teettää korkeintaan kaksi poikuetta, sillä poikueet ovat rankkoja emolle ja lyhentävät sen elinikää huomattavasti. Poikaset syntyvät sokeina ja karvattomina. Poikueen koko voi vaihdella, mutta keskimäärin talvikot saavat 3–4 poikasta. Enimmillään poikasia voi syntyä yhdellä kerralla kymmenen. Venäjänkääpiöhamsteri on tiineenä 20–22 päivää. Emo imettää poikuetta 15–21 päivää. Kiima on neljän päivän välein, ja sitä on ihmissilmin lähes mahdoton huomata.
Käyttäytyminen ja ravinto
Hamsterit ovat useimmiten toiminnassa öisin. Ne ovat luonteeltaan erakkoja eikä niitä yleensä voi pitää pareittain, elleivät ne ole tottuneet toisiinsa syntymästään asti. Kommunikointi tapahtuu sekä korkeataajuisilla äänillä että ihmiskorvan kuulemalla vikinällä/narinalla. Kuulo- ja tuntoaistit ovat venäjänkääpiöhamstereilla tarkat.
Värimuodot
Normaali: ruskea selkä, jossa häivähdys harmaata. Mustia sekakarvoja. Selkäjuova musta. Vatsa valkea.
Safiiri: selkä savunharmaa. Selkäjuova tummanharmaa. Tummanharmaita sekakarvoja. Vatsa valkea.
Helmiäisnormaali: lähes kokonaan valkoinen. Selkäjuova harmaa. Mustia sekakarvoja. Vatsa valkoinen.
Helmiäissafiiri: melkein saman värinen kuin helmiäisnormaali, mutta hieman vaaleampi, sillä helmiäisnormaalilla sekakarvat ovat mustia, kun taas helmiäissafiirilla ne ovat sinertävän harmaita. Selkäjuova vaalean harmaa.
Jackson Pollock
Jackson Pollock (28. tammikuuta 1912 – 11. elokuuta 1956) oli yhdysvaltalainen keskeinen abstraktia ekspressionismia edustanut taidemaalari. Pollockia pidetään eräänä Yhdysvaltojen suurista taiteilijoista, jolla oli paljon vaikutusta sekä aikansa että 1900-luvun lopun taiteelle.
Hän syntyi pienviljelijäperheeseen Codyssa, Wyomingissa ja kasvoi Kaliforniassa ja Arizonassa. Pollock muutti veljensä kanssa New Yorkiin vuonna 1929 ja opiskeli Thomas Hart Bentonin johdolla Art Students League -taidekoulussa. Pollock osallistui lama-aikana perustettuun liittovaltion taiteilijapalkkajärjestelmään WPA:han 1930-luvulla. Silloin hän maalasi amerikkalaisen regionalismin ja Bentonin vaikutteiden alaisena. Toisen maailmansodan aikana Pollock sai vaikutteita Pablo Picasson taiteesta ja surrealismista. Vuonna 1945 hän meni naimisiin taidemaalari Lee Krasnerin kanssa ja muutti Long Islandille, New Yorkiin. Hän kuoli alkoholisoituneena auto-onnettomuudessa 44-vuotiaana.
Tuotanto
Kokeiltuaan surrealistisia, puoliabstrakteja, symbolistisia ja ”automaattisia” maalauksia Pollock kehitti 1940-luvun lopulla omintakeisen maalaustavan, jossa hän vaiheittain kaatoi, tiputti tai roiskutti maaleja lattialle asetetuille maalauskankaille. Tuloksena oli suuria maalauksia, joissa on monimutkaisia ja vahvoja viivamaisia kuvioita. Aluksi teokset olivat värikkäitä, mutta 1950-luvulla ne muuttuivat tummiksi, osittain mustavalkoisiksi.
Pollock uskoi, että taide juontuu piilotajunnasta, ja arvioi omia ja muiden teoksia niihin kuuluvan henkilökohtaisen ilmaisun aitouden kautta. Hänestä tuli johtava abstraktin ekspressionismin harjoittaja, ja hänet tunnetaan erityisesti toimintamaalauksestaan eli action paintingista. Vaikutusvaltaisen taidekriitikko Clement Greenbergin tukemana hänestä tuli kuuluisuus 1950-luvun alussa.
Merkitys
pienoiskuva|Jackson Pollock ja [[Lee Krasnerin muistokivet Green Riverin hautausmaalla Springsissä, New Yorkissa.]] Pollockin asema on merkittävä amerikkalaisena taiteilijana siksi, että hän mursi eurooppalaisten taiteilijoiden ylivallan ja heidän taiteellisten malliensa jäljittelyt Yhdysvalloissa toisen maailmansodan jälkeen. Abstrakti ekspressionismi oli ensimmäinen itsenäinen amerikkalaisen taiteen suuntaus. Willem de Kooningin toteamus Pollockista luonnehti Pollockin ja Yhdysvaltain taiteen esiinnousua 1950-luvulla: Jackson broke the ice – Jackson mursi jään.
Pollockin taiteen perintö on myös jossain määrin poliittisesti varautunut. Hänen maalauksiaan esiteltiin amerikkalaisen elämäntavan ja kulttuurin saavutuksina eri puolilla maailmaa 1950-luvulla kylmän sodan aikana, muun muassa Suomessa. Eri puolille maailmaa lähetetyt taidenäyttelyt olivat Yhdysvaltain ulkopolitiikan jatke.
Monia taidekeskusteluja ja kiistoja aiheuttanut Pollockin taide vaikutti paitsi Yhdysvaltain maalaustaiteeseen, myös Euroopassa ja myöhemmin Suomessa 1960-luvulla vahvasti esiintyneeseen informalismiin, jota pidetään rinnakkaisena abstraktille ekspressionismille.
Tulkintaa
Vaikka itse maalipinnat näyttävätkin sellaisilta, joita kuka tahansa voisi tuottaa roiskuttamalla maalia kankaalle, tietokoneanalyysi on osoittanut selkeitä eroja Pollockin teosten ja tarkoituksettomasti roiskittujen maalipintojen välillä. Pollockin maalauksissa ilmenee se fraktaaligeometriasta tuttu ilmiö, että pienet yksityiskohdat muistuttavat suurempia rakenteita. Sama ilmiö näkyy esimerkiksi puiden oksistoissa ja sananjalan lehdissä. Tutkijoiden mukaan osoittaa Pollockin näkijänlahjoja, että hän havaitsi tämän luonnossa, ennen kuin fraktaaligeometria oli vielä laajemmin tunnettu.
Suomessa
Jackson Pollockin teoksista kaksi merkittävää on esitetty Suomessa. Tammikuussa 1954 Helsingin Taidehallissa olleessa amerikkalaisen taiteen näyttelyssä olivat mukana She-Wolf (Naarassusi), 1946 ja suuri abstrakti action-maalaus No. 6, 1952, joka myöhemmin tuli kuuluisaksi myös nimellä Convergence. Oiva Polari kirjoitti Pollockin teoksista:
Uuden Suomen taidekriitikko E. J. Vehmas kirjoitti:
Nimimerkillä Tuomaantytär esiintynyt Marjatta Väänänen kirjoitti:
Surrealistinen ja symbolistinen kausi
Pollock oli tutustunut nestemäisen, juoksevan maalin käyttöön vuonna 1936 meksikolaisen muralistin David Alfaro Siqueirosin työpajassa. Maalin kaataminen oli eräs useista tekniikoista, joita hän alkoi kokeilla 1940-luvulla. Samoihin aikoihin Pollock ryhtyi havainnoimaan intiaanien hiekkamaalauksissa käyttämiä tekniikoita. Hän alkaa kokeilla myös surrealistien ”automaattista maalausta”.