cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ABC-saaret (Alankomaat)
Historia
Saarten ensimmäiset löytäjät saattoivat kuulua Kristoffer Kolumbuksen kapteeneihin 1500-luvun lopussa, mutta kirjeistä peräisin olevan tiedon paikkansapitävyys on myös kyseenalaistettu. Varmoina eurooppalaisina saaret löytäneinä löytöretkeilijöinä pidetään Amerigo Vespuccin retkikuntaa. Myöhemmin saarista tuli Espanjan siirtomaita. Espanjan kolonialistien päämäärä saattoi olla löytää saarilta kultaa ja hopeaa, mutta tulokset jäivät heikoiksi. Espanjalaiset myös orjuuttivat alkuperäisväestön viljelmille sekä toivat katolilaisuuden saarille.
Espanja menetti saaret Hollannille taisteluissa vuonna 1634. Hollannin vallan alla saarten talous parani ja esimerkiksi Curaçaolle perustettiin satama. Orjatyövoimasta luovuttaessa vuonna 1863 saarten talous koki kolauksen, mutta myöhemmin tilannetta korjasi öljyn löytyminen samoihin aikoihin, jolloin mm. Venezuela aloitti öljyn tuottamisen.
Peter Mark Richman
pienoiskuva|Peter Mark Richman Peter Mark Richman (16. huhtikuuta 1927 – 14. tammikuuta 2021 ) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän syntyi juutalaiseen perheeseen Pennsylvanian pääkaupungissa Philadelphiassa.
Richman on esiintynyt muiden muassa elokuvissa Onnellisen laakson kansa (1956), The Murder Men (1961), The Crimebusters (1961), ''Friday the 13th. Part VIII – Jason Manhattanilla (1989) ja Mies ja alaston ase 2½'' (1991). Hänellä on ollut rooleja myös televisiosarjoissa (Dynastiassa) sekä vakituisessa osassa että vierailevana esiintyjänä, esimerkkinä Star Trek: The Next Generation.
Richman oli keskittynyt myös maalaamiseen ja kirjoittamiseen.
Kiitorata (televisio-ohjelma)
Kiitorata oli suomalainen MTV3-kanavalla vuonna 1995 esitetty musiikkiaiheinen televisio-ohjelma.
Ohjelmassa esiteltiin uusia suomalaisia artisteja ja yhtyeitä sekä heidän esittämiään kappaleita. Muun muassa iskelmälaulaja Anna Eriksson ja Nylon Beat -yhtye tulivat tutuiksi ensi kertaa ohjelman kautta.
Ohjelmassa esitetyistä kappaleista AXR julkaisi CD-kokoelman Kiitorata - 32 uutta sävellystä.
Bitter Suites to Succubi
Bitter Suites to Succubi (COF001CD) on Cradle of Filthin minialbumi ja järjestyksessään viides julkaisu. Levy on ensimmäinen julkaisu yhtyeen omalla Abracadaver levymerkillä. Levyn kappaleet ovat kokonaisuudessaan yhtyeen omaa käsialaa. Kappaleet sävellettiin yhtyeen yhteistyönä, ja sanoituksista vastasi laulaja Dani Filth. Albumia ei yleisesti pidetä täysimittaisena pitkäsoitto-julkaisuna, sillä kolme kappaleista on uusintaversioita ensimmäiseltä The Principle of Evil Made Flesh studioalbumilta. Lisäksi mukana on yksi cover, "No Time To Cry", joka on alun perin The Sisters of Mercy -yhtyeen kappale.
Kappaleessa "Dinner At Deviants Palace" kuultava puhe on Isä meidän -rukous soitettuna takaperin. Puhujana on kitaristi Paul Allenderin poika Kian.
Levy on nauhoitettu vuonna 2001 ja julkaistu samana vuonna.
Kappaleet
+ Osassa painoksia myös CD-Rom osuus, jolla videolekkeitä.
Ekumenia
Ekumenia tarkoittaa eri kristillisten kirkkojen ja tunnustuskuntien yhteistyötä ja pyrkimyksiä läheisempään yhteyteen. Nykyinen ekumeeninen liike sai alkunsa 1800-luvun lopulla.
Kristillinen ekumenia on eri asia kuin uskontojen kohtaaminen ja niiden välinen vuoropuhelu eli uskontodialogi, vaikka myös viimeksi mainitusta toisinaan käytetään ekumenia-sanaa. Kansalliset ekumeeniset neuvostot ymmärtävät ekumenian nimenomaan kristinuskon sisäisenä liikkeenä, mutta pyrkivät toisaalta myös osaltaan edistämään uskontojen kohtaamista ja yleistä suvaitsevuutta.
Ekumenian raamatullinen perusta on Kristuksen niin sanotussa ylimmäispapillisessa rukouksessa: ”Minä rukoilen, että he kaikki olisivat yhtä, niin kuin sinä, Isä, olet minussa ja minä sinussa. Niin tulee heidänkin olla yhtä meidän kanssamme, jotta maailma uskoisi sinun lähettäneen minut.”
Ekumeniaa tutkivaa akateemisen teologian osa-aluetta nimitetään ekumeniikaksi.
Nimen alkuperä
Ekumenia-sana juontuu kreikan kielen sanasta οίκος ’talo’. Antiikin aikana oikoumenia, kreik. οἰκουμένην tarkoitti tavallisesti koko asuttua maailmaa tai Rooman valtakuntaa, kuten jouluevankeliumin alussa: ”...kaikki maailma oli verolle pantava.”. Sittemmin sana tuli tarkoittamaan kaikkia kristittyjä koskevaa tai kristittyjen maailmanlaajuista lähetystehtävää. Yhteiskristillisen liikkeen nimenä sen otti käyttöön Ruotsin arkkipiispa Nathan Söderblom 1800-luvun lopulla.
Ekumeeniset kirkolliskokoukset
Ekumeenisiksi kirkolliskokouksiksi kutsutaan niitä ensimmäisten kristillisten vuosisatojen piispainkokouksia, jotka koskivat koko silloista kristikuntaa, ja joiden päätösten katsotaan edelleen edustavan koko kristikunnan yhteistä oppia. Näissä kirkolliskokouksissa määriteltiin muun muassa uskontunnustusten sanamuodot ja kolminaisuusoppi. Eri kirkot tunnustavat kuitenkin eri määrän kirkolliskokouksia ekumeenisiksi.
1800-luvun neljä haaraa
Nykymuotoinen ekumenia ja yhteistyöpyrkimykset on saanut alkunsa 1800-luvulla, jolloin kirkot ryhmittäytyivät neljäksi haaraksi. Kukin loi vähitellen omat järjestönsä.
NMKY-liike pitää 1800-luvun merkittävimpänä ekumeenisena asiakirjana Maailmanliiton vuonna 1855 laatima Pariisin Basista, josta tuli myöhemmin malli koko ekumeeniselle liikkeelle.
1900-luvun uudet järjestöt
1900-luvun alussa perustettujen uusien yhteistyöjärjestöjen merkitys muuttui periaattellisesti merkittävämmäksi. Useimpien uusien liikkeiden taustalla oli Edinburghin maailmanlähetyskonferenssi vuonna 1910. 1920-luvulla ja 1930-luvulla johtavien ekumeenisia liikkeitä olivat ns. Life and Work, joka kehitti yhteistoimintaa yhteiskunnallisella ja poliittisella alalla sekä Faith and Order, joka selvitti kirkon oppia ja konstituutiota. Lähetystyön yhteistyötä koordinoitiin vuonna 1921 peurstetun Kansainvälisen lähetysneuvoston piirissä.
Konstantinopolin ekumeeninen patriarkka Germanos V kehotti vuonna 1920 kristillisiä kirkkoja perustamaan Kansainliiton kaltaisen yhteistyöelimen. Paavi Pius XI tuomitsi ekumeenisen liikkeen vuonna 1928.
Ekumeenisia saavutuksia
Ratkaisevin käänne modernin ekumenian historiassa oli Vatikaanin toinen kirkolliskokous 1960-luvulla. Se toteutti huomattavan uudistuksen Roomalaiskatolisen kirkon sisällä. Kirkko tunnusti tällöin, että myös sen ulkopuolella voi olla joltain osin oikeaa oppia ja pelastavaa uskoa. Tämä mahdollisti opillisen lähentymisen protestantteihin, joka on sittemmin johtanut yhteiseen julistukseen vanhurskauttamisopista, johon roomalaiskatolisen kirkon lisäksi ovat yhtyneet monet luterilaiset ja metodistiset kirkot.
Suomen evankelis-luterilaisella kirkolla on täysi saarnatuoli- ja ehtoollisyhteys Pohjoismaiden ja Baltian luterilaisten kirkkojen sekä Britannian ja Irlannin anglikaanikirkkojen kanssa niin sanotun Porvoon julistuksen perusteella sekä Suomen metodistien kanssa vuonna 2010 solmitun yhteistyösopimuksen perusteella. Tämä tarkoittaa, että kirkot tunnustavat toistensa pappisviran ja sakramentit päteviksi, mikä mahdollistaa ehtoollisjumalanpalvelusten ja kirkollisten toimitusten järjestämisen yhteistyössä yli kirkkokuntarajojen.
Ekumenian ongelmia
Keskeisimmät ekumeeniset ongelmat liittyvät kasteen, ehtoollisen ja kirkollisen viran – erityinen pappeus ja sen merkitys, piispuus, kirkon johtajuus (erit. paavius) – erilaisiin tulkintoihin.
Ekumenian tutkimus
Ekumeniaa ja ekumeenista liikettä tutkitaan ekumeniikassa, joka on systemaattiseen teologiaan kuuluva teologinen oppiaine.
Carl Gustaf Armfelt
Nimi Carl Gustaf Armfelt voi viitata seuraaviin henkilöihin:
Ogonimaa
Ogonien kansanliike
Ogonit ovat Nigerin suistoalueella yli 500 vuotta elänyt, syrjitty vähemmistökansa. 1950-luvulla öljy-yhtiö Shellin toimesta alkanut öljynetsintä ja -tuotanto on aiheuttanut alueella vakavia yhteiskunnallisia-, ympäristö- ja terveysongelmia. Suhteessa öljyntuotannon aiheuttamiin ongelmiin, Ogonit eivät ole mielestään saaneet riittävää korvausta öljy-yhtiöiden valtaamista maa-alueista.
Vuonna 1990 perustettu ogonien kansalaisliike ”The Movement for the Survival of the Ogoni People (MOSOP)” on vaatinut ogoneille oikeudenmukaisuutta ympäristöön, talouteen ja yhteiskuntaan liittyvissä asioissa ogonien oikeudenmukaisuusjulistuksella, Ogoni Bill of Rights (OBR). Julistus listaa Ogonien huoliksi öljyn aiheuttaman kärsimyksen, hallinnollisen laiminlyönnin, sosiaalipalveluiden puutteen, sekä poliittisen syrjinnän.
MOSOP:n väkivallattoman vastarinnan myötä Shell päätti vetäytyä ogonimaalta alkuvuonna 1993. Toukokuussa 1993 Shellin alihankkija alkoi Nigerian armeijan turvaamana rakennuttaa alueelle öljyputkea. Ogoninaisten järjestämiin rauhanomaisiin mielenosoituksiin Shellin palkkaamat aseistetut joukot vastasivat avoimella asetulituksella. Tapauksesta seurasi protestimarsseja ja uusia konflikteja. Vuonna 1994 Nigerian hallitus määräsi suuren mittaluokan sotilasoperaation, jossa lukuisat ogonit menehtyivät. Toukokuussa 1994 neljä ogonijohtajaa murhattiin Gokanan kuningaskunnassa. Ken Saro-Wiwa, Ledum Mitee ja muita MOSOP:n johtajia pidätettiin syytettynä osallisuudesta murhiin. Johtajat olivat pidätettyinä kahdeksan kuukautta ilman virallisia syytteitä, kunnes joutuivat sotilasjohdon pitämään erityisoikeudenkäyntiin. Pidätysaikana syytetyiltä evättiin yhteydenpito asianajajiin, terveydenhuoltoon ja perheisiinsä. Kansainväliset tarkkailijat ilmaisivat epäilevänsä oikeudenkäynnin reiluutta. 31.10.1995 syytetyt tuomittiin kuolemaan. Huolimatta kansainvälisen yhteisön lukuisista vetoomuksista, syytetyt teloitettiin 10.11.1995.
ISO 10303
ISO 10303 on ISO-organisaation standardi teollisen tuotetiedon siirtämiseksi tietokone- ja ohjelmistoriippumattomasti. Standardi tunnetaan Suomessa paremmin nimellä STEP-standardi. STEP-lyhenne tulee englanninkielisestä sanoista Standard for the Exchange of Product model data. Standardin virallinen nimi on kuitenkin Industrial automation systems and integration – Product data representation and exchange.
Standardin tavoitteena on mahdollistaa tapa kuvata neutraalisti tuotetiedot tuotteen koko elinkaaren ajan riippumatta tuotteen eri vaiheessa olevista yksittäisistä tietojärjestelmistä.
STEPiä kehittää ja ylläpitää ISOn tekninen komitea TC 184, Technical Industrial automation systems and integration, ja sen alakomitea SC4 Industrial data. Kuten muutkin ISO- ja IEC-standardit STEP on ISOn tavaramerkki, eikä tuote ole vapaasti saatavilla.
STEP-yritykset
STEP-standardiin erikoistuneita yrityksiä Suomessa
Veli Mustonen
Veli Uolevi Mustonen (5. lokakuuta 1910 Kuopio – 16. toukokuuta 1987 Helsinki) oli suomalainen toimittaja, elokuva- ja televisiokäsikirjoittaja.
Mustonen tuli ylioppilaaksi Tampereen klassillisesta lukiosta 1929. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1934 Helsingin Yliopistosta. Hänellä oli opintoja Yhteiskunnallisessa Korkeakoulussa 1930–1932. Mustonen toimi ohjelmapäällikkönä Puolustusvoimain radiossa 1941–1944. Valtion ja kunnan virkamies hän oli 1933–1976.
Leibstadtin ydinvoimalaitos
°N, °W thumb|right|375px| Leibstadtin ydinvoimalaitos.
Veli Mustonen
Toimittuaan Helsingin kaupungin huoltoviraston ja Kansaneläkelaitoksen palveluksessa ja järjestöelämän monilla aloilla sekä lehti- ja radiotoimittajana Mustonen tuli Maatalouden tutkimuskeskuksen tiedotussihteeriksi sekä tieteellisten että neuvonnallisten julkaisujen toimitussihteeriksi, jona hän toimi eläkkeelle siirtymiseensä 1976 asti. Mustonen oli myös Suomen Hotelli- ja Ravintolakoulun rehtorina 1949–1954 ja sen jälkeen Oy Suomen Filmiteollisuuden lyhytkuvaosaston päällikkönä. Hän toimi lisäksi kustannusliike Sarjakirjan kielenkääntäjänä ja Päivän Sanomien kulttuuriosaston vastaavana sekä Pientalopojan päätoimittajana 1950–60-luvuilla.
Leibstadtin ydinvoimalaitos
Leibstadtin ydinvoimalaitos sijaitsee Pohjois-Sveitsissä Aargaun kantonissa.
Veli Mustonen
Mustonen toimi Helsingin Shakkiklubin sihteerinä ja puheenjohtajana sekä jäsenenä valtakunnallisen shakkiliiton edustajistossa. Hän oli myös Otavan tietokirjaosaston sekä Uuden Suomen shakkiasiantuntijana. Mustonen toimi myös viihteen ja viihdekirjallisuuden alalla sekä Valtion Tiedotuslaitoksen palveluksessa. Radioselostajana hän toimitti tai oli valmistamassa yli 2000 radio-ohjelmaa ja myöhemmin kirjoitti sekä dramatisoi lukuisan määrän käsikirjoituksia radiolle, televisiolle ja filmiin yhdessä vaimonsa Hilven kanssa.
Leibstadtin ydinvoimalaitos
Sijainti
Voimalaitos sijaitsee Reinjoen etelärannalla, Saksan rajalla, noin 50 kilometriä Baselista ja 15 kilometriä Laufenburgista itään sekä viitisen kilometriä Koblenzista länteen. Voimala on Leibstadtin kunnan alueella.
Veli Mustonen
Mustosen vanhemmat olivat toimittaja ja talouspäällikkö, tarkastaja Mikko Mustonen ja kirjanpitäjä Aino Matilda (o.s. Rautiainen). Puoliso oli Hilve Carola (o.s. Höök) vuodesta 1934.
Leibstadtin ydinvoimalaitos
Omistaja
Ydinvoimalaitoksen omistajayhtiö on Kernkraftwerk Leibstadt AG, jonka omistavat Alpiq AG (27,4 %), Alpiq Suisse SA (5 %), Axpo Power AG (22,8 %), Axpo Trading (16,3 %), Centralschweizerische Kraftwerke AG (CKW, 13,6 %), BKW FMB Beteiligungen AG (9,5 % sekä AEW Energie AG (5,4 %).
Tekniset tiedot
Leibstadtin voimalaitoksen bruttosähköteho on 1 245 MW ja nettosähköteho 1 190 MW. Kiehutusvesireaktorin teho on 3 600 MW. Laitoksen vuosituotanto yhteensä noin 9 TWh sähköä. Laitoksella on jäähdytystorni. Voimalaitos on liitetty valtakunnalliseen 420 kilovoltin sähköverkkoon.
Voimalaitos otettiin käyttöön vuonna 1984. Laitosta on suunniteltu käyttävän vähintään vuoteen 2045.
Kevin Stitt
John Kevin Stitt (s. 28. joulukuuta 1972 Milton, Florida, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko ja liikemies. Hän on Oklahoman 28. ja nykyinen kuvernööri. Stitt on Gateway Mortgage Group perustaja ja toimitusjohtaja. Vuonna 2018 hän oli republikaanien ehdokas Oklahoman kuvernöörinvaaleissa, joissa hän voitti demokraattien Drew Edmondsonin. Stitt kasvoi Normanin kaupungissa, Oklahomassa ja on valmistunut Oklahoman osavaltionyliopistolta. Stittillä ja hänen vaimollaan on kuusi lasta. Hän on Cherokee Nation -reservaatin kansalainen ja Yhdysvaltain historian ensimmäinen intiaanikuvernööri.
Anton Gueth
Anton Walther Florus Gueth (19. helmikuuta 1878 – 22. toukokuuta 1957) oli saksalainen buddhalainen munkki, kääntäjä ja kirjailija. Hän oli myös ensimmäinen mannereurooppalainen, joka sai täyden munkin vihkimyksen.
Tausta
Geuth syntyi Wiesbadenissa, Saksan keisarikunnassa 19. helmikuuta 1878. Geuthin isä, myös nimeltään Anton, toimi paikallisen lukion rehtorina. Sisaruksia hänellä oli kolme: kaksi veljeä ja yksi sisar. Lukion jälkeen Geuth opiskeli musiikin teoriaa yksityisopettajan johdolla. Tämän lisäksi hän opetteli säveltämistä viululla ja pianolla.
Elämä munkkina
Geuthin aikalaisia, jotka olivat myös buddhalaisuuteen kääntyneitä eurooppalaisia, olivat britit Gordon Douglas ja Allan Bennett MacGregor.
Vuonna 1903 Geuth matkusti Burmaan ja antoi munkinlupauksensa. Geuthin vihki burmalainen theravada-munkki U Asabha Thera, jolta Geuth sai myös uuden nimen Nyanatiloka. Hänestä tuli tässä yhteydessä ensimmäinen mannereurooppalainen bhikkhu eli täyden munkinlupauksen antanut munkki.
Nyanatilokan toimi myös kääntäjänä ja mm. käänsi Milinda Panhan saksaksi.
Toisen maailmansodan jälkeen Nyanatiloka alkoi olla yhteydessä Saksan buddhalaisiin ja rohkaisi näitä järjestäytymään kansallisella tasolla.
Vidova gora
Vidova gora on vuori Bračin saarella Kroatiassa. Se on 778 metriä korkea, ja on samalla Kroatian saariston korkein kohta. Vuorelle lähtee patikointireittejä kolmesta eri kaupungista: Bolista, Nerežišćestä ja Praznicasta.
Leslie West
thumb|Leslie West vuonna 2008. Leslie Weinstein (West) (22. lokakuuta 1945 New York, Yhdysvallat – 23. joulukuuta 2020) oli yhdysvaltalainen rock- ja blueskitaristi, -laulaja ja -lauluntekijä. Parhaiten hänet tunnettiin Mountain-yhtyeestä.
West aloitti uransa 1960-luvulla The Vagrants -yhtyeessä. Yhtyettä tuottanut Felix Pappalardi piti Westin kitaroinnista. Tämä johti ensin Westin sooloalbumin tekoon ja sen jälkeen Mountain-yhtyeen perustamiseen. Mountainin ohella West on tehnyt lukuisia studiosessioita muiden artistien levyillä sekä julkaissut sooloalbumeja. Hänet valittiin Long Island Music Hall of Fameen vuonna 2006.
West kuoli 23. joulukuuta 2020 saatuaan sydänkohtauksen muutamaa päivää aiemmin.
Arrianá
Arrianá on Kreikan kylä ja samanniminen kunta (Δήμος Αρριανών, Dímos Arrianón), joka sijaitsee Rodópin alueyksikössä Itä-Makedonian ja Traakian alueella. Koko kunnan pinta-ala on 768,9 neliökilometriä ja väkiluku 16 577. Varsinaisen Arrianán kylän väkiluku on 1 147 (vuonna 2011). Kunnan kuntakeskus on Fillýra.
Arrianá sijaitsee Kreikan pohjoisosassa Bulgarian rajan pinnassa. Nykyinen Arrianán kunta muodostui, kun Arrianá, Fillýra, Kéchros ja Orgáni yhdistyivät vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman mukaisesti.
Kunnan osat
Vuoden 2011 kuntauudistuksesta lähtien Arrianán kunta muodostuu neljästä kunnallisyksiköstä, jotka vastaavat uudistusta edeltäneitä kuntia. Kunnallisyksiköt sekä niihin kuuluvat kylä- ja kaupunkiyhdyskunnat ja asutukset ovat:
Mudhoney (albumi)
Mudhoney on grungeyhtye Mudhoneyn albumi vuodelta 1989. Se on yhtyeen ensimmäinen täyspitkä albumi.
Kappale "Magnolia Caboose Babyshit" on cover versio Blue Cheerin kappaleesta "Magnolia Caboose Babyfinger", vaikka kappale onkin merkitty Mudhoneyn omaksi.
Kansanvaltuutettujen neuvosto
thumb|300px|Kansanvaltuutettujen neuvosto joulukuussa 1918, vasemmalta [[Emil Barth, Otto Landsberg, Friedrich Ebert, Hugo Haase, Wilhelm Dittmann ja Philipp Scheidemann.]] Kansanvaltuutettujen neuvosto oli Friedrich Ebertin johtama Saksan hallitus vuoden 1918 vallankumouksen jälkeisenä siirtymäkautena ennen Weimarin tasavallan perustamista, 10. marraskuuta 1918 – 13. helmikuuta 1919. Kansanvaltuutettujen neuvoston jäsenet olivat kaikki sosiaalidemokraatteja kahdesta eri puolueesta.
Tausta
Saksan sosiaalidemokraattisen puolueen (SPD) ministerit erosivat prinssi Max von Badenin hallituksesta aamulla 9. marraskuuta osoittaakseen solidaarisuutta maassa puhjenneelle vallankumoukselle. Keskipäivällä hallitus antoi ilmoituksen keisari Vilhelm II:n erosta. Kun työläisten ja sotilaiden neuvostot ottivat vallan kaupungissa toisensa jälkeen, prinssi Max ilmoitti vielä samana iltapäivänä luovuttavansa valtakunnankanslerin tehtävät sosiaalidemokraattien johtajalle Ebertille järjestyksen säilyttämiseksi. SPD:n valtiopäiväryhmän puheenjohtaja Philipp Scheidemann kiirehti julistamaan Berliinin valtiopäivätalon parvekkeelta Saksan tasavallaksi. SPD:n puolueneuvosto oli jo ehtinyt päättää aloittavansa neuvottelut työläis- ja sotilasneuvostojen kanssa ”kansanhallituksen” muodostamiseksi. Uuteen hallitukseen haluttiin mukaan myös vallankumouksellisten työläisten suosiosta nauttinut Saksan itsenäinen sosiaalidemokraattinen puolue (USPD), vaikka sen tavoitteet olivat radikaalimmat kuin SPD:n.
Kansanvaltuutettujen neuvosto Saksan hallituksena
Ebert ilmoitti 10. marraskuuta muodostaneensa uudeksi hallitukseksi kansanvaltuutettujen neuvoston. Siihen kuului kuusi jäsentä, kolme SPD:stä ja kolme USPD:stä. Puheenjohtajuus oli jaettu Ebertin ja USPD:n johtajan Hugo Haasen kesken. Muut jäsenet olivat SPD:n Scheidemann ja Otto Landsberg sekä USPD:n Wilhelm Dittmann ja Emil Barth. Vallankumoushallitus sai valtuutuksensa vastaperustetulta Suur-Berliinin työläis- ja sotilasneuvostolta. Vanha virkakoneisto ja armeija asettuivat myös tukemaan sitä. Keisarilliset ministeriöt ja niiden valtiosihteerit eli ministerit jatkoivat aluksi toimintaansa uuden hallituksen alaisina, esimerkiksi ulkoministeri Wilhelm Solf erosi vasta joulukuussa.
Kiireellisimpänä uuden hallituksen asialistalla oli pikaisen aselevon solmiminen maailmansodan päättämiseksi. Aseleponeuvottelut Compiègnessa olivat jo loppusuoralla ja aselepo allekirjoitettiinkin hallituksen perustamista seuraanneena päivänä. Kansanvaltuuttetujen neuvosto ilmoitti kutsuvansa Berliiniin 16. joulukuuta työläis- ja sotilasneuvostojen kongressin, joka saisi valita, päättäisikö Saksan tulevasta valtiomuodosta vaaleilla valittava parlamentti vai neuvostokongressi itse. Tämä jätti avoimeksi mahdollisuuden sekä parlamentarismiin että neuvostovaltaan, mutta 30. marraskuuta Ebert ilmoitti, että perustuslakia säätävän kansalliskokouksen vaalit pidettäisiin joka tapauksessa, yleisen ja yhtäläisen äänioikeuden sekä suhteellisen vaalitavan pohjalta. Naiset saivat ensimmäisen kerran äänestää Saksassa. Kansavaltuutettujen neuvosto ilmoitti myös 12. marraskuuta palauttavansa kaikki sota-aikana rajoitetut kansalaisoikeudet.
Kun Berliinissä kokoontunut neuvostokongressi päätti 20. joulukuuta luovuttaa valtansa tulevalle kansalliskokoukselle, vähemmistöön jäänet spartakistit yllyttivät työläisiä ja sotilaita taistelemaan neuvostojen vallan puolesta. Berliinin keskustassa puhkesi jouluaattona pieni matruusien sotilaskapina, joka tukahdutettiin väkivaltaisesti. Tämän seurauksena USPD:n edustajat erosivat kansanvaltuutettujen neuvostosta 29. joulukuuta. Ebert korvasi heidät SPD:n edustajilla, Gustav Noskella ja Rudolf Wissellillä. Sisäisestä turvallisuudesta vastannut oikeistososiaalidemokraatti Noske kukisti sitten tammikuun alussa 1919 spartakistikapinan armeijan avulla. Kansalliskokouksen vaalit pidettiin 19. tammikuuta 1919 ja kansalliskokous kokoontui Weimarissa 6. helmikuuta. Sosialistiset puolueet eivät saaneet siihen enemmistöä, joten SPD liittoutui porvarillisten keskustapuolueen ja Saksan demokraattisen puolueen (DDP) kanssa. Jo ennen uuden perustuslain säätämistä kansalliskokous valitsi 11. helmikuuta Ebertin väliaikaiseksi valtakunnanpresidentiksi ja 13. helmikuuta Scheidemannin valtakunnankansleriksi. Kansanvaltuutettujen neuvosto lakkasi tässä yhteydessä toimimasta.
Rytyn seisake
Rytyn seisake on lakkautettu rautatieliikennepaikka Venäjällä Karjalan tasavallassa entisellä Viipuri–Joensuu-radalla.
pienoiskuva|vasen|Rytyn pysäkkirakennus toukokuussa 2018. Rytty avattiin 1. marraskuuta 1894. Perustamisen aikaan Rytty sijaitsi Sortavalan maalaiskunnassa, ja se oli Sortavalan aseman alainen laituri. Vuonna 1899 Rytty avattiin tavaraliikenteen vaihteena. Rytystä tuli seuraavalla vuosikymmenellä Helylän alainen ennen kuin se korotettiin pysäkiksi. Rytyn pysäkkirakennus valmistui vuonna 1924, ja se on edelleen olemassa. Myös muutkin sivurakennukset ovat säilyneet.
Professori Itikaisen tutkimusretki
Professori Itikaisen tutkimusretki on ensimmäinen suomalainen sarjakuvakirja. Se ilmestyi WSOY:n kustantamana 21. marraskuuta 1911 (uusintapainokset 1930, 1945, 1991, 2001 ja 2011) Ilmari Vainion piirtämänä. Tätä julkaisupäivää vietetään epävirallisesti suomalaisen sarjakuvan juhlapäivänä. Vainio sai kirjasta palkkiona 200 markkaa, joka nykyrahassa on noin 700 euroa.
Lastenlehti Pääskynen julkaisi Professori Itikainen -sarjakuvaa. Professori Itikaisen tutkimusretkessä jokainen sivu on yksi sarjakuvan ruutu. Sivuja on yhteensä 48.
Tarinassa professori Itikainen ottaa tutkimusretkelleen mukaan toverinsa kapteeni Pyöryläisen ja matruusi Jukka Hyöryläisen. Matka alkaa Helsingistä Suomi-nimisellä laivalla. Laiva kärsii haaksirikon päiväntasaajan (maapallon kiertävän puomen) alituksen jälkeen Afrikan rannikolla. Professori joutuu ihmissyöjien vangiksi ja lihotettavaksi. Vapautusoperaatio onnistuu, mutta tämän jälkeen joukko joutuu petojen hyökkäyksen kohteeksi. Pakopaikaksi valitaan muinaiseläimiä vilisevä tulivuoren kraatteri. Vuoren uumeniin laskeutuu vesisanko, joka nostaa päähenkilöt Kiinan maahan. Sieltä matka jatkuu kuumailmapallolla, kunnes myrsky heittää kolmikon pallosta juuri pohjoisnavan yläpuolella. Tuuli kuljettaa heidät jäälautalla saarelle, joka onkin jättiläisvalaskala. Suomalainen valaanpyyntialus Wellamo korjaa kovia kokeneet sankarit mukaansa ja kohta näkyy taas Helsinki.
Kirja ei saanut jatkoa, mutta sankarikolmikko seikkaili vielä kerran vuonna 1914 Pääskysessä julkaistussa tarinassa. Siinä kolmikko teki huimapäisen lentoretken uudella keksinnöllä joulupukin luo kuuhun.
Ikkeläjärvi (järvi)
Ikkeläjärvi on Kauhajoen itäosassa, Ikkeläjärven kylässä sijaitseva matala järvi. Suurin syvyys on 1,5 metriä. Pinta-alaa järvellä on 354 hehtaaria ja valuma-alue on kooltaan 5 500 hehtaaria. Järvi on Kyrönjoen valuma-alueen kolmanneksi suurin järvi. Ikkeläjärven tilavuus on 3,5 miljoonaa m³. Ikkeläjärvi kuuluu Kyrönjoen vesistöalueeseen, ja sen laskujoki on Ikkelänjoki.
Aikoinaan järvi aiottiin kuivata ja sitä on myös joiltain osin pengerretty. Kesävesipinnan korkeuden säätelemistä varten järveen on rakennettu lisäksi pohjapato. Ikkeläjärven rannoilla oli vuonna 2003 noin 60 kesämökkiä. Järvi lukeutuu Kauhajoen parhaimpiin vesilintualueisiin.
Ikkeläjärvessä on muutamia saaria, joista suurimmat ovat Rakkaussaari järven pohjoisosassa sekä Pajusaari ja Klipusaari eteläosassa.
Aigars Kalvītis
Aigars Kalvītis (s. 27. kesäkuuta 1966, Riika) on latvialainen poliitikko, joka toimi maansa pääministerinä joulukuusta 2004 joulukuuhun 2007.
Aigars Kalvītis syntyi Riiassa ja valmistui maatalousyliopistosta 1992 taloustieteen osastolta. Hän oli yksi Kansanpuolueen perustajista ja valittiin Latvian parlamenttiin ensimmäistä kertaa vuonna 1998. Kalvītis oli maatalousministerinä 1999–2000 ja talousministerinä 2000–2002. Hänet valittiin pääministeriksi 2. joulukuuta 2004.
Kalvītis johti Kansanpuolueen, konservatiivisen Uusi aika -puolueen, Vihreiden ja maanviljelijöiden liiton sekä Ensimmäisen puolueen hallitusta. Huhtikuussa 2006 Vihreiden ja maanviljelijöiden liitto lähti hallituksesta, ja Kalvītis jäi johtamaan vähemmistöhallitusta.
7. marraskuuta 2007 Kalvītis ilmoitti luopuvansa pääministerin virasta. Häntä oli kritisoitu kovasti korruption vastaisen viraston johtajan Aleksejs Loskutovsin erottamisesta lokakuussa. 5. joulukuuta hän jätti eronpyyntönsä presidentti Valdis Zatlersille. Kalvītis hoiti kuitenkin pääministerin tehtäviä siihen asti, kunnes hänen seuraajansa Ivars Godmanis nimitettiin virkaan 14. joulukuuta.
MBC TV
MBC TV on eteläkorealainen kaupallinen televisiokanava, joka perustettiin 8. elokuuta 1969. MBC TV on Munhwa Broadcasting Corporationin omistuksessa.
Progressiivinen metalli
Progressiivinen metalli on progressiivisen rockin raskaampi muoto. Se eroaa muusta metallimusiikista monimutkaisten rumpukomppien ja tahtilajien osalta. Tyypillistä "progemetallille" on myös futuristinen soundimaailma lukuisine kitaraefekteineen ja kosketinsoitinsaundeineen. Laulu on vahvasti eläytyvää ja voi hetkessä vaihdella herkästä tulkinnasta matalaan murinaan. Lisäksi kappalerakenteet eivät ole tyypillisen suoraviivaisia vaan "kehittyviä".
Yleistä
Sanana progressiivinen tarkoittaa sanakirjamääritelmän mukaan 1) asteittain kehittyvää, kasvavaa, etenevää sekä 2) uudistusmielinen, kehittävä, edistyksellinen. Tämä pätee myös progressiiviseen metalliin, sillä varsinkin monelle modernin ja ehkä kevyemmän progressiivisen metallin edustajalle on tyypillistä, että kappaleet "kehittyvät asteittain". Alussa on yksinkertainen melodia ja siihen lisätään elementtejä sekä kasvatetaan sitä. Vaihtelevuus on myös pääosassa, sillä progressiivinen metallikappale koostuu yleensä monesta osasta ja voi sisältää kaikkea herkän bluestulkinnan ja hyökkäävän thrash metalin väliltä.
Soundit
Aiemmin kuvattu monipuolinen soundimaailma on myös varsin tärkeässä osassa. Kitarat ovat vahvasti prosessoituja, lauluefektejä on runsaasti ja kosketinsoittaja loihtii mitä erilaisimpia soundeja sekä efektejä monenlaisten syntetisaattorilaitteiden kautta. Metallimusiikille muutoin poikkeuksellista tunnelmaa haetaan joskus myös esimerkiksi Hammond-urkujen, mellotronin ja rhodes-pianon avulla.
Kappaleiden pituus
Kappaleiden pituus on usein tärkeässä osassa puhuttaessa progressiivisesta metallista. Kärjistetysti voidaan sanoa, että progemetallikappaleet kestävät aina yli 4 minuuttia, melko usein yli 10 minuuttia ja joskus jopa yli 20 minuuttia. Esimerkiksi Dream Theaterin pisin kappale "Six Degrees of Inner Turbulence" kestää 42 minuuttia ja 4 sekuntia ja se on jaettu kahdeksaan osaan.
Rytmit
Rytminen "kikkailu" eli monimutkaiset tahtilajit ja niiden runsaat vaihdokset ovat progressiivisen metallin hallitseva piirre. Ääripäänä voisi mainita fuusiojazzin ja progemetallin sekoituksen LTE:n, Liquid Tension Experiment, tai teknisen Spastic Inkin. Toinen tärkeä seikka on modulaatiot ja sävellajin vaihdokset. Sointurakenteet ovat myös monimutkaisempia kuin tavallisessa metallimusiikissa ja erilaisia sus-sointuja käytetään paljon.
Soolot
Soolot ovat tärkeässä roolissa progressiivisessa metallissa. Kitarasoolot ovat pitkiä ja monimutkaisia, efektejä on paljon ja sooloissa käytetään monimutkaisia skaaloja, joskaan niitä ei noudateta orjallisesti vaan poimitaan nuotteja muista skaaloista ja rinnakkaissävellajista. Kosketinsoitinsoolot ovat myös yleisiä ja niissä käytetään monenlaisia efektejä ja syntetisaattorisoundeja.
Laulu
Vokaaliosuudet ovat teknisiä ja lauluosuuksiin kuuluu voimakas fraseeraus sekä erilaiset tehokeinot, kuten örinä, huuto ja rääkyminen. Pääasiallisesti näitä kuitenkin käytetään vähän, mutta tehokkaasti erilaisten tunnetilojen kuvaamiseen. Laulutekniikoita käytetään monipuolisesti, ei tyydytä pelkkään rintaääneen vaan ns. pää-ääni ja falsetti ovat myös käytössä. Vaikutteita laulun osalta otetaan usein 1980-luvun heavy metalista sekä sitä kautta myös power metalista.
Historia
thumb|Dream Theater soittamassa progressiivista metallia. Progressiivisen rockin ja metallin välillä oli vuorovaikutusta jo 1970-luvulla. Progressiivisen heavyrockin pioneerina on usein pidetty brittiläistä Uriah Heep -yhtyettä. Varsinaisen progressiivisen metallin voidaan katsoa alkaneen 1980-luvun puolivälissä sellaisten yhtyeiden kuin Celtic Frost, Queensrÿche, Fates Warning ja Savatage tuotannosta. Suurempaan suosioon progressiivinen metalli nousi 1990-luvun alussa Queensrÿchen "Silent Lucidityn" ja Dream Theaterin "Pull Me Underin" noustua hiteiksi radiossa ja Music Televisionilla. Myös Primus raivasi tilaa myöhemmille progemetalliyhtyeille. Uuden sukupolven progressiiviselle metallille puolestaan tietä raivasivat muun muassa Devin Townsend ja Tiamat. Varsinaisia uuden sukupolven progemetalliyhtyeitä puolestaan ovat muun muassa Tool, Strapping Young Lad ja Opeth.
Vaikutteet
Progressiivisella metallilla on lukuisia eri alalajeja, sillä eri yhtyeet ottavat vaikutteita eri genreistä. Voidaan myös sanoa, että progressiivinen rock ja jazz ovat vaikuttaneet syvästi myös moniin sellaisiin merkittäviin metalliyhtyeisiin, joita ei kuitenkaan yleensä pidetä progressiivista metallia edustavina. Esimerkiksi Mercyful Faten sävellykset ovat proge-vaikutteisia ja monimutkaisia. Samaa voidaan sanoa joistakin melodisen black metalin edustajista, esimerkiksi Emperorista (sekä yhtyeen keulahahmon, Ihsahnin, sooloprojektista).
Genreen vaikuttaneet tyylilajit
Lisäksi useimmat progressiivisen metallin yhtyeet ottavat osasia eri metallityylisuunnista.
Tieteentekijöiden liitto
Tieteentekijöiden liitto on tieteen, tutkimuksen ja korkeakouluopetuksen parissa työskentelevien ammattijärjestö.
Korkeakoulujen Assistenttiliitto (1967–1977)
Keväällä 1967 korkeakouluissa työskentelevät assistentit eri puolella Suomea uhkasivat joukkoirtisanoutuvansa, elleivät saa tuntuvaa palkankorotusta. Korkeakoulujen Assistenttiliitto perustettiin saman vuoden lokakuussa. Liiton ensimmäinen puheenjohtaja oli Ilmo Rinkinen 1967–1968. Vuonna 1968 assistenteille luvattiin kahden palkkaluokan korotusta, mutta korotus jäi kuitenkin vain yhteen palkkaluokkaan.
Vuosina 1969–1973 puheenjohtajana toimi Pauli Sysiö. 1970-luvulla liitto keskittyi parantamaan jäsentensä oikeusturvaa ja assistenttiohjesäännön luomista. Luottamusmiesjärjestelmää alettiin muodostaa yliopistoille vuonna 1971. Vuonna 1974 liitolla ehti olla kolme puheenjohtajaa: tammikuussa Kaj Lindström, helmi-maaliskuussa Pekka Hyyppä ja loppuvuoden Jaakko Elenius. Seuraavana vuonna puheenjohtajana toimi Vesa Majamaa. Jukka Yliniemi toimi liiton puheenjohtajana 1976–1982.
Korkeakoulualan assistenttien ja tutkijain liitto (1978–1996)
Vuonna 1978 liitto muutti nimekseen Korkeakoulualan assistenttien ja tutkijain liitto (KATL). Vuosina 1983–1986 puheenjohtajana toimi Harri Palmén. Liitto liittyi keskusjärjestö Akavaan vuonna 1986.
Liiton puheenjohtajana toimi Leila Risteli 1987–1989 ja Jussi Nuorteva vuonna 1990. 1990-luvun alun lamassa liitto halusi turvata jäsentensä työllisyyttä, jota valtion säästösuunnitelman uhkasivat. Huhtikuussa 1990 liitto jakoi ensimmäistä kertaa Tiedon portti -palkinnon. Vuosina 1991–1993 puheenjohtajana toimi Kari Kuoppala ja 1994–1998 Kari Pitkänen.
Tieteentekijöiden liitto (1997–)
Vuonna 1997 liiton nimi muuttui Tieteentekijöiden liitoksi. Nimi lyhennetään usein Tieteentekijöiksi. Björn Fant toimi liiton puheenjohtajana 1999–2002 ja Antero Puhakka 2003–2006.
Vuonsina 2007–2010 liiton puheenjohtajana toimi Ragna Rönnholm. Vuonna 2007 liitto oli huolissaan korkeakoulujen määräaikaisten henkilöstön asemasta vuonna 2010 tapahtuvan yliopistouudistuksen jälkeen. Liitolla oli noin 7 000 jäsentä, joista määräaikaisia oli 70 prosenttia. Tapani Kaakkuriniemi toimi puheenjohtajana vuodet 2011–2014 ja Petri Koikkalainen 2015–2018.
Vuosina 2019–2022 puheenjohtajana toimi Maija S. Peltola. Hän kertoi liiton muun muassa tavoittelevan hallitusohjelmaan kirjausta tutkijaeläkkeen valmistelun aloittamisesta. Tavoitteena oli turvata ennen MYEL-vakuutusjärjestelmän voimaantuloa apurahaa saaneiden eläke uudella tutkijaeläkkeellä, joka vastaisi taiteilijaeläkettä. Helmikuussa 2020 liitto ilmaisi huolensa tutkijoiden ja muiden tieteentekijöiden häirinnästä ja maalittamisesta. Liitto osallistui puheenjohtajansa Peltolan kautta selvittäjäryhmään, jossa arvioitiin yliopistojen hallinnollisen autonomian tilaa. Selvityksen taustalla oli Tampereen uuden säätiöyliopiston syntyyn liittyvät seikat, mutta myös muissa yliopistoissa henkilöstön kokema demokratiavaje. Kesällä 2021 Tieteentekijät ja Opetusalan Ammattijärjestö OAJ perustivat yhteisen järjestön, Tiede ja Opetus ry:n, joka tavoite on tiivistää yhteistyötä muun muassa yliopistojen tutkimus- ja opetushenkilöstön ja muiden asiantuntijoiden edunvalvonnassa.
Marraskuussa 2022 liiton uudeksi puheenjohtajaksi valittiin filosofian tohtori Tero Karjalainen.
Organisaatio
Vuonna 2023 Tieteentekijöiden liittoon kuuluu 15 jäsenyhdistystä ja yli 7 000 jäsentä. Yksittäiset henkilöt liittyvät liittoon jonkin sen jäsenyhdistyksen kautta. Jäsenistön yleisimpiä nimikkeitä ovat yliopistonlehtori, nuorempi tutkija, väitöskirjatutkija, tutkijatohtori ja erikoistutkija. Paikallista toimintaa liitolla on Espoossa, Helsingissä, Joensuussa, Jyväskylässä, Kuopiossa, Lappeenrannassa, Lahdessa, Oulussa, Tampereella, Turussa, Vaasassa ja Rovaniemellä. Valtakunnallisesti toimivat Informaatioalan Akateemiset (INA) ja Suomen akateemisten tutkijoiden yhdistys (SATY).
Liiton puheenjohtajana vuosina 2023–2024 toimii Tero Karjalainen, Itä-Suomen yliopiston Jatkuvan oppimisen keskuksen johtaja. Varapuheenjohtajia on kaksi, Sanni Tiitinen (Jyväskylän ammattikorkeakoulun vanhempi tutkija) ja Pauli Väisänen (Oulun yliopistossa väitöskirjaansa valmisteleva avaruusfyysikko).
Toiminta
Tieteentekijöiden liitto hoitaa jäsentensä ammatillista, sosiaalista ja palkkaedunvalvontaa. Liitto vaikutti osaltaan esimerkiksi siihen, että apurahalla työskentelevät saivat lakisääteisen eläke- ja tapaturmavakuutuksen.
Liitto on ollut mukana valmistelemassa työ- ja elinkeinoministeriön lakihanketta, jolla maahan tavoiteltiin lisää kansainvälisiä opiskelijoita ja tutkijoita niin kutsutuista kolmansista maista. Valmistuneiden tutkijoiden oleskelulupaa oltiin pidentämässä kesällä 2021 vuodesta kahteen vuoteen. Tänä aikana heidän tulisi löytää työpaikka tai perustaa yritys saadakseen jatkaa maassaoloa. Liitto toivoi lakimuutokseen muitakin tutkijoita kohtavia parannuksia. Marraskuussa 2022 hallitus esitti tutkijoiden oleskeluluvan pidennystä viiteen vuoteen. Tieteentekijät on toivonut myös Suomeen kolmansista maista tulevien opiskelijoiden ja tutkijoiden saapumisen helpottamista pitkäaikaisen viisumin avulla.
Tieteentekijöiden liitto, Professoriliitto ja Yliopistojen opetusalan liitto julkaisevat yhdessä Acatiimi-lehteä. Liitto tekee myös jäsenkyselyitä. Esimerkiksi vuonna 2021 paljastui, että koronarajoitusten aiheuttama etätyövaihe vaikeutti ulkomaalaistaustaisten jäsenten integroitumista työpaikalle. Myös tutkimus kärsi tutkijavierailuiden ja aineistojen hankintamatkojen puuttumisesta. Verkko-opetus kasvatti jäsenten työtaakkaa, sillä siihen meni aikaa enemmän kuin lähiopetukseen.
Vuoden tieteentekijä
Vuoden tieteentekijä on Tieteentekijöiden liiton vuosittain valitsema tiedeyhteisön jäsen. Palkinnon suuruus on 5 000 euroa. Vuonna 2021 palkinto annettiin ensimmäistä kertaa työnantajan edustajalle.
Det som engang var
Det som engang var on Varg Vikernesin yhden miehen yhtyeen, Burzumin, toinen albumijulkaisu. Sen julkaisi alun perin Cymophane ja myöhemmin uudestaan Misantrophy Records. Toisin kuin Burzumin seuraavilla kahdella black metal -albumilla on Det som engang varilla paljon lyhyempiä kappaleita. Itse kappale nimeltään "Det som en gang var" (kirjoitustyylissä ero) löytyy vasta seuraavalta levyltä Hvis lyset tar oss.
Albumin kansikuva viittaa Dungeons & Dragons -pöytäroolipelin Temple of Elemental Evil -nimisen laajennuksen kansikuvaan. Levyn kansitaiteen on piirtänyt bergeniläinen tatuoija Jannicke Wiise-Hansen, joka piirsi myös Burzumin ensimmäisen albumin kannen.
SBS TV
SBS TV on eteläkorealainen kaupallinen televisiokanava, joka perustettiin 9. joulukuuta 1991. SBS TV on Seoul Broadcasting Systemin omistuksessa.
Climbing!
Climbing! on Mountain-yhtyeen ensimmäinen varsinainen albumi. Vuoden 1969 Mountain julkaistiin Leslie Westin sooloalbumina. Climbing! sisältää yhtyeen ehkä tunnetuimmat kappaleet "Mississippi Queen" ja "Theme From an Imagenary Western". Jälkimmäinen on Cream-yhtyeen Jack Brucen säveltämä. Albumia myytiin Yhdysvalloissa kultalevyyn oikeuttava määrä.
Kappaleet
Bonuskappale remasteroidulla cd:llä:
Cyd Charisse
thumb|Cyd Charisse Valkoisessa talossa vuonna 2006 vastaanottamassa National Medal of Arts-mitalia Cyd Charisse (oik. Tula Ellice Finklea 8. maaliskuuta 1922 Amarillo, Texas – 17. kesäkuuta 2008 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja tanssija.
Hän opiskeli balettia Los Angelesissa ja aloitti elokuvauransa 1940-luvun alussa. Hänen uransa tunnetuimpia elokuvia ovat muiden muassa Ziegfeldin tähtirevyy (Ziegfeld Follies, 1946), Laulavat sadepisarat (Singin' in the Rain, 1952), Iskelmäkaruselli (The Band Wagon, 1953), Viva Las Vegas! (Meet Me in Las Vegas, 1956) sekä Silkkisukat (Silk Stockings, 1957), josta hänelle tuli Golden Globe -ehdokkuus. Hän sai urastaan tähden Hollywood Walk of Famelle.
Hän oli naimisissa kahdesti, Nico Charissen kanssa (1939–1947, päättyi avioeroon) ja Tony Martinin kanssa vuodesta 1948. Kummastakin avioliitosta hän sai yhden lapsen.
Gordon Smith (senaattori)
Smith on uskonnoltaan mormoni. Hän kuuluu Udallin poliittiseen sukuun, jossa on aiemminkin ollut valtakunnantason poliitikkoja. Smith valittiin Oregonin osavaltion senaattiin 1992. Maaliskuussa 2007 Smith oli toinen kahdesta republikaanisenaattorista, jotka vaativat Yhdysvaltain joukkojen vetämistä Irakista. Hän menetti paikkansa liittovaltion senaatissa 2008 demokraatti Jeff Merkleylle. Smithin kaksi pikkuserkkua, demokraatit Tom Udall ja Mark Udall pyrkivät vuoden 2008 vaaleissa senaattiin New Mexicosta ja Coloradosta ja molemmat tulivat valituiksi.
Jsu Garcia
Jsu Garcia (s. 6. lokakuuta 1963 New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Elämäkerta
Garcia syntyi kuubalaisperheeseen New Yorkissa. Ensimmäinen rooli missä hän näytteli, oli Fame-televisiosarjassa. Sen jälkeen hän on esiintynyt monissa elokuvissa. Tunnetuimmat näistä ovat Painajainen Elm Streetillä, Gotcha!, Brooklynin vampyyri ja Olimme sotilaita. Tämän jälkeen häntä pyydettiin liittymään Scott J-R Productions -yhtiöön mukaan.
Orvo Bogdanoff
Orvo Bogdanoff (s. 24. marraskuuta 1937 Viipuri) on tietokirjailija ja postikortti- ja valokuvahistorian tutkija, ammatiltaan kirvesmies. Hänen puolisonsa on Stina Nygård.
Etu-Aasia
pienoiskuva|Etu-Aasia kartalla. Tässä kartassa Etu-Aasiaan on luettu myös [[Iran.]] Etu-Aasia, myös Länsi-Aasia tai Lounais-Aasia, on Aasian osa. Sen muodostavat (aakkosjärjestyksessä) Anatolia, Armenia, Azerbaidžan, Bahrain, Georgia, Israel, Irak, Jemen, Jordania, Kuwait, Libanon, Oman, Palestiina, Qatar, Saudi-Arabia, Siinai, Syyria ja Yhdistyneet arabiemiirikunnat. YK sisällyttää Länsi-Aasiaan tilastointitarkoituksessa myös Kyproksen.
Vuoristot
Etu-Aasian pohjoisosassa on laajoja vuoristoja, jotka käsittävät suurimman osan Turkin ja Iranin alueista. Turkin pohjoisosassa ovat Pontiset vuoret, eteläosassa Taurusvuoret. Molemmat ovat itä-länsi-suuntaisia, ja niiden jatkeena Iranissa ovat Elbursvuoret Kaspianmeren rannalla sekä Zagrosvuoret lähempänä Persianlahtea. Näiden pohjoispuolella ovat Kaukasusvuoret, jotka ulottuvat kapeahkona länsi-itäsuuntaisena vyöhykkeenä Mustanmeren itärannalta Kaspianmeren länsirannalle. Nämä Etu-Aasian vuoristot muodostavat keskiosan pitkästä, Keski-Euroopasta Himalajalle saakka ulottuvasta vuoristovyöhykkeestä.
Erillisiä, pienempiä vuoristoja Etu-Aasiassa on myös Libanonissa ja Jemenissä.
Ilmasto
Suurimmassa osassa Etu-Aasiaa vallitsee kuiva aavikkoilmasto. Sademäärät ovat vähäisiä ja kuivuus aiheuttaa ongelmia muun muassa maanviljelylle. Maan suolaantuminen ja saastuminen ovat alueen ongelmia. Alueen pääjoet Eufrat ja Tigris ovat tärkeitä veden lähteitä. Tuulet sharqi ja shamal ovat kuivia ja pölyisiä tuulia, jotka muokkaavat alueen ilmastoa. Sharqituuli puhaltaa kaakosta ja etelästä päin. Shamal puhaltaa luoteesta Irakissa ja muissa Persianlahden valtioissa,
Topografia
Kuollutmeri tasankoineen  on meren pinnan alapuolella. Anatolian ylänkö on Taurus-vuoriston ja Pontus-vuoriston välissä Turkissa. Jemenissä ylänköalueet ovat korkealla merenpinnasta. Punaisen meren, Välimeren ja Persianlahdet rannikkoalueet ovat alavaa, vain vähän merenpinnan yläpuolella.
Geologia
Afrikan, Arabian ja Euraasian mannerlaatat kohtaavat Etu-Aasiassa. Arabian laatta liikkuu kohti pohjoista ja kohti Anatolian laattaa Turkissa, jossa esiintyy paljon maanjäristyksiä. Mannerlaattojen raja kulkee Atlantin Azorien–Gibraltar Ridgen harjua myöten Pohjois-Afrikan halki kohti Irania
Puurijärvi
Puurijärvi on Satakunnassa Kokemäellä ja Huittisissa sijaitseva erittäin matala ja rehevöitynyt järvi. Se kuuluu tärkeänä osana Puurijärven ja Isosuon kansallispuistoon ja se on kuuluisa lintujärvi.
Yleistä
Puurijärvi on kartasta mitattuna noin 5,1 kilometriä pitkä ja 1,3 kilometriä leveä. Sen pinta-ala ja ilme vaihtelee suuresti vedenpinnan korkeuden mukaan. Vuonna 2010 luusuaan rakennetulla pohjapadolla saatiin vedenpintaa nostettua järven eteläosassa lähes metrillä. Kun vesi on keskikorkeudellaan, on järven pinta-ala 384 hehtaaria eli 3,84 neliökilometriä. Keskikorkeudeksi on ilmoitettu 43,40 metriä mpy. (+N60) eli 43,72 metriä mpy. (+N2000).
Tieto siitä, että järvessä on neljä saarta, voi vedenpinnan noston vuoksi olla vanha tieto. Niiden yhteispinta-ala olisi ollut 14,1 hehtaaria. Suurin saari on Kirrinkallio, joka sijaitsee järven eteläpuoliskon keskellä. Yksi saarista olisi luodon kokoinen ja muut olisivat yli hehtaarin kokoisia. Puurijärvi on luodattu ja tietojen päiväys on 14.3.2014. Sen suurimmaksi syvyydeksi mitattiin 3,04 metriä. Järven keskisyvyydeksi saatiin 0,43 metriä, jolloin sen tilavuudeksi tulee 1 659 000 kuutiometriä.
Paitsi aivan kasvukauden alussa, on järvi kesällä lähes kauttaaltaan yhtenäisen ilmaversoiskasvillisuuden peittämä. Maisemaa hallitsevat järvikaisla, järviruoko, järvikorte ja erilaiset sarat. Pohjoispäässä umpeenkasvusta ja soistumisesta viestivät runsaat raatekasvustot. Rannoilla on luhtaniittyjä ja kosteita pensaikkomaita. Järven matalia ranta-alueita seuraa kapea vyöhyke sarakasvustoa, joka on lähes yhtenäinen järven ympäri. Hieman syvemmällä kasvaa korteikkoa, joka vaihtuu paikallisesti kaislikoksi tai ruovikoksi. Järviruoko on vallannut järven pinta-alasta merkittävän osan. Järven keskiosat ovat vaihtelevasti kaislikkoa tai korteikkoa, joiden välissä on luontaisia tai kaivamalla muodostettuja lampareita ja juopia. Myös Kauvatsanjoen laskupaikasta on perattu virtapaikoiksi pitkiä juopia. Vedenpinnan noston takia noin kolmannes järven eteläosasta on avovettä suuren osaa kesäkautta. Myäs järven keskivaiheilla ovat avovesipaikat kasvaneet ja niitä esiintyy puolivälin pohjoispuolellakin.
Järven rantaviivan pituus keskivedenkorkeudella on 14,762 km. Sen kaakkoisranta on Korkeasuota 2,8 kilometrin matkalta. Eteläpäähän ulottuu melkein lyhyt osuus Isosuota. Järven länsirannassa seuraa rantaviivaa kapea soistunut rantavyöhyke, joka päättyy pohjoisessa alavien petojen rantaan. Itärannat ovat vaihtelevasti peltomaata, metsämaata ja rantaluhtaa. Alueen haja-asutus ei yleensä sijaitse aivan rannan tuntumassa ja rantaan johtaa vain muutamia yksityisteitä. Järven pohjoispäässä sijaitsee Ahvenuksen lintutorni, jonne vie kävelypolku Ala-Kauvatsan joen sillalta joen rantaa seuraten. Kärjenkallion lintutorni ja sen lintulava sijaitsevat itärannan puolivälissä. Lintulavalle on esteetön pääsy, mutta Kärjenkallion torni on mahdollisesti pohjoismaiden korkein torni kiivettäväksi. Mutilahden lintutorni sijaitsee järven eteläpäässä avovesialueen rannassa lähellä pohjapatoa.
Luontoarvoja
Puurijärvi on luokiteltu vesipuitedirektiivin mukaisesti keskikokoiseksi ja pieneksi vähähumukselliseksi järveksi. Puurijärvi kuuluu Puurijärvi-Isosuon kansallispuistoon, joka perustettiin 1993. Nykyään paikalla on Natura 2000-alue (FI0200001, 3 204 hehtaaria ), josta kansallispuisto muodostaa pääosan. Kansallispuistossa on merkittyjä polkuja ja Puurijärven rannalla on kolme lintutornia. Järvi kuuluu Suomen tärkeisiin lintualueisiin (FINNIBA) ja sitä on suositeltu kansainväliseen kosteikkojensuojelusopimukseen RAMSARiin. Järven ympäristössä on myös 80 hehtaaria rantaniittyjä, joita hoidetaan perinteisesti laiduntamalla. Alue on Satakunnan tärkeimpiä perinnemaisemakohteita.
Puurijärven linnuston määrää on laskettu 11 kertaa viimeisen 50 vuoden aikana (tilanne vuonna 2019). Järvi on merkittävä levähdysalue kosteikkolajeille kuten laulujoutsenelle, metsähanhelle, puolisukeltajasorsille, kurjelle ja harmaahaikaralle. Vedenpinnan nostosta ovat hyötyneet eteenkin kokosukeltajasorsat, uikut, naurulokki, pikkulokki ja nokikana. Järven heinikossa piilottelevat myös kaulushaikara, luhtahuitti ja luhtakana. Kahlaajia pesii vain muutama laji, josta töyhtöhyyppä ja taivaanvuohi ovat yleisimpiä. Järvellä pesii vuosittain useita ruskosuohaukkaparia. Järven ympäristössä esiintyy myös uhanalaisia nisäkäslajeja, esimerkiksi saukko ja liito-orava.