cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Laama
Ulkonäkö
Laaman säkäkorkeus on 120–130 senttimetriä ja paino 90–160 kilogrammaa. Laama on hevosta pienempi, mutta sen pitkä kaula tekee siitä korkean. Sukulaiseensa alpakkaan verrattuna laama on hevosmaisempi ja lihaksikkaampi. Laamoja on monenvärisiä.
Tyypit
Etelä-Amerikassa on kaksi puhdasta laamatyyppiä, klassinen laama ja wooly laama. Suurin osa yksilöistä on näiden tyyppien risteytyksiä.
Klassinen laama on iso, korkeajalkainen ja pitkäselkäinen. Sen pää on hevosmainen ja lyhytkarvainen ja jalat lyhytkarvaiset. Sen turkissa on pohjavilla ja karkeampi päällyskarva. Klassista laamaa käytetään usein juhtana, sillä sen villa ei takerru risukoihin kuten pitkäkarvaisen laaman.
Wooly laama on klassista laamaa pienempi ja sirorakenteisempi. Sillä on pitkä karva, ja sitä käytetään etupäässä villantuottajana.
Käyttäytyminen
Pienestä kasvatettu laama käyttäytyy rauhallisesti ihmisen kanssa. Laama voi sylkeä päin kun se tuntee olonsa ahdistelluksi tai kun se kinastelee ruuasta toisten laamojen kanssa.
Käyttö
Laamasta saa pieniä määriä villaa. Laama keritään yleensä joka toinen vuosi. Laaman villa on lanoliinitonta ja pehmeämpää kuin lampaanvilla. Tavallinen laamanvilla on noin 25 mikronia.
Laaman lihaa syödään Boliviassa.
Vuodesta 1975 alkaen laamoja on pidetty Etelä-Amerikan ulkopuolellakin, aluksi Pohjois-Amerikassa. Laamoja käytetään lammaslaumojen vahtikoirina, kantoeläiminä vaelluksilla, terapiaeläiminä, lenkkikavereina sekä seura- ja harrastuseläiminä.
Marcus Antonius Pallas
Marcus Antonius Pallas (n. 1–63) oli merkittävä roomalainen libertus eli vapautettu orja. Hän toimi suojelijansa, keisari Claudiuksen taloussihteerinä vuosina 37-54 sekä jonkin aikaa keisari Neron taloussihteerinä vallanvaihdoksen jälkeen. Hän onnistui taloussihteerin virassa nousemaan imperiumin rikkaimpien joukkoon erinomaisilla sijoittajantaidoillaan.
Elämä
Pallas aloitti uransa Antonia nuoremman orjana. Antonia nuorempi oli keisariperheen vaikutusvaltainen jäsen. Antonia vapautti Pallaan joskus 30-luvulla, jolloin Antoniasta tuli Pallaan suojelija, patrona. Kun Antonia kuoli, suojelussuhde siirtyi keisari Claudiukselle, joka oli Antonian poika. Pallaan ja Antonian välit olivat olleet hyvät, sillä Antonia ilmeisesti jätti Pallaalle perinnöksi maata Egyptistä.
Keisari Claudius luotti kotitalouteensa ja lähipiiriinsä enemmän kuin valtansa menettäneeseen Rooman senaattiin, jolloin hänen libertuksellaan Pallaalla oli mahdollisuus nousta merkittävään asemaan. Claudius nimitti Pallaan hänen henkilökohtaisen budjettinsa hoitajaksi. Virka oli äärimmäisen tärkeä, sillä keisarin budjetti oli paitsi valtion budjettia suurempi, myös huomattavasti paremmassa kunnossa. Perintönsä myötä Pallas oli jo valmiiksi varakas, mutta imperiumin keskuksessa työskennellessään hänestä tuli äärimmäisen rikas: hänen omaisuutensa kohosi jopa kolmeen miljoonaan sestertiukseen. Vaikka hän oli erittäin ovela sijoittaja ja osasi toimia suurten summien kanssa, hän ei missän vaiheessa sortunut epärehellisyyteen tai laittomuuksiin, minkä takia vallasta kateellinen senaatti ei voinut horjuttaa hänen asemaansa. Hänen asemaansa yritettiin suojata myös tekaistulla sukuselvityksellä, jonka mukaan hän polveutui Krekan Arkadian kuninkaista.
Pallaan kenties tärkein yhteistyökumppani oli kreikkalainen Narcissus, joka oli Pallaan tapaan entinen orja. Myös Narcissus oli rikastunut suuresti valtion palveluksessa. Heidän maineensa oli vailla vertaa ja sanottiin, että he voisivat ratkoa koko valtion talousongelmat, jos he vain ottaisivat Claudiuksen kumppanikseen. Kun Claudius kohtasi myrskyisän avioeron itsetuhoisesta vaimostaan Messalinasta, Pallas ja Narcissus huolehtivat valtakoneiston vakauttamisesta ja Messalinan teloittamisesta. Pallas jopa vaikutti uuden vaimon, Claudiuksen sisarentyttären Agrippinan valintaan, jonka kanssa Pallaalla huhuttiin olevan suhde. Messalinan kuoleman hämärät olosuhteet pakottivat Claudiuksen luovuttamaan suuren osan vallastaan Agrippinalle joksikin aikaa ja tämä auttoi Pallasta nousemaan entistä merkittävämmäksi. Uusi avioliitto auttoi Pallasta selviämään vallanvaihdoksesta, kun keisari Claudius myrkytettiin 13. lokakuuta 54. Narcissus kuoli vallanvaihdoksen myötä ja Pallas oli hetken aikaa entistä vaikutusvaltaisempi. Tämä ei kuitenkaan kestänyt kauaa, sillä Agrippinan vaikutusvalta uutta keisaria, Neroa kohtaan väheni. Koska Pallaalla oli Claudiuksen kuoleman jälkeen vain muutamia tärkeitä henkilökohtaisia ystäviä ja hänet tunnettiin ylimielisyydestään ja temperamentistaan, hänen asemansa heikkeni nopeasti.
Pallasta syytettiin maanpetoksesta pian vallanvaihdoksen jälkeen, mutta Neron toinen neuvonantaja Seneca puolusti häntä ja hän vältti tuomion. Seurauksena Pallas vetäytyi julkisuudesta kuolemaansa asti vuonna 63. Yleisesti uskottiin keisari Neron myrkyttäneen hänet, sillä Pallaan patronuksena hänellä oli oikeus periä osa Pallaan suunnattomasta omaisuudesta.
Sphoeroides
Sphoeroides on pallokalojen suku, johon kuuluu noin 23 lajia. Ne elävät enimmäkseen meressä; jotkut lajit siirtyvät jokisuiden murtoveteen kutemaan.
Nigeria yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa
Nigeria on osallistunut kaikkiin yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman maailmanmestaruuskilpailuihin, jollaiset järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1983. Se on saanut MM-kilpailuissa yhteensä 11 mitalia, yhden kullan, viisi hopeaa ja viisi pronssia. Se on saavuttanut mitaleja pääasiassa pikajuoksuissa.
Nigerian ainoa MM-kultamitalisti on Tobi Amusan, joka voitti 100 metrin aitajuoksun Eugenessa 2022. Maan ainoat kaksinkertaiset MM-mitalistit ovat Portugalia myöhemmin edustanut Francis Obikwelu, joka saavutti hopeaa 4 × 100 metrin viestijuoksussa vuonna 1997 ja pronssia 200 metrin juoksussa vuonna 1999, Blessing Okagbare, joka Moskovassa 2013 saavutti hopeaa pituushypyssä ja pronssia 200 metrin juoksussa sekä sijoittui vielä 100 metrin juoksussa kuudenneksi sekä Ese Brume, joka saavutti pituushypyssä hopeaa 2022 ja pronssia 2019. Maan ensimmäinen naispuolinen MM-mitalisti on Espanjaan myöhemmin siirtynyt pika-aitajuoksija Glory Alozie, joka saavutti hopeaa vuonna 1999.
Berliinin MM-kilpailuissa 2009 Nigeria saavutti vain kaksi pistesijaa, jotka molemmat tulivat 4 × 400 metrin viestijuoksusta: naiset sijoittuivat viidenneksi ja miehet kahdeksanneksi. Daegussa 2011 Blessing Okagbare sijoittui 100 metrin juoksussa viidenneksi ja Doreen Amata korkeushypyssä kahdeksanneksi. Lisäksi naisten joukkue sijoittui sekä pikaviestissä että pitkässä viestissä kuudenneksi. Moskovassa 2013 Okagbaren lisäksi kahdeksan parhaan joukkoon ylsi viidenneksi sijoittunut naisten 4 × 400 metrin viestijoukkue. Pekingissä 2015 kahdeksannen sijan saavutti Blessing Okagbare 100 metrin juoksussa sekä Tosin Oke kolmiloikassa. Pekingissä naisten 4 × 400 metrin viestijoukkue sijoittui alun perin viidenneksi, mutta se hylättiin myöhemmin joukkueessa juosseen Tosin Adeloyen dopingkäryn jälkeen. Lontoossa 2017 naisten 4 × 400 metrin viestijoukkue sijoittui viidenneksi ja Blessing Okagbare pituushypyssä kahdeksanneksi. Dohassa 2019 Ese Brumen pronssimitalin lisäksi Tobi Amusan sijoittui 100 metrin aitajuoksussa neljänneksi ja Chukwuebuka Enekwechi kuulantyönnössä kahdeksanneksi. Eugenessa 2022 Amusanin ja Brumen mitalien lisäksi Nigerian joukkue sijoittui neljänneksi naisten 4 × 100 metrin viestissä ja kuudenneksi 4 × 400 metrin sekaviestissä.
Jussi Pelli
Jussi Pelli (21. tammikuuta 1895 Viipuri – 5. toukokuuta 1962 Lahti) oli suomalainen jääpalloilija.
Pelli aloitti pelaajauransa keskustukimiehenä, mutta vaihtoi vuonna 1915 pelipaikkansa puolustajaksi. Hän pelasi koko pelaajauransa Viipurin Susissa, joissa saavutti 11 Suomen-mestaruutta. Hän pelasi urallaan myös seitsemän maaottelua. Urheiluperinnettä jatkoivat maailmanmestaruus- ja olympiatasolla hänen poikansa jousiampuja Yrjö Pelli ja pojanpoikansa nykyaikainen viisiottelija ja miekkailija Jussi Pelli.
For You, For Me Tour
For You, For Me Tour oli Kylie Minoguen 11. kiertue. Kylie Minogue kiersi ensimmäistä kertaa Pohjois-Amerikassa.
Katja Alvik
Eva Unelma Vaahtera, kirjailijanimi Katja Alvik (1. syyskuuta 1929 Helsinki – 2020) oli suomalainen kirjailija.
Alvikin esikoisromaani Syntisten paratiisi sijoittui 1920-luvun kieltolakiajan ruotsinkieliseen rannikkokylään pirtun salakuljettajineen. Romaani Keisarin linnoitus sijoittui ensimmäisen maailmansodan aikoihin kun venäläiset tekivät linnoitustöitä Helsingin ympäristössä. Rakkautta ruukin varjossa on taas 1900-luvun alkuun Finkkelin ruukinkylään sijoittuva rakkaustarina.
Dejan Stankovic (beachfutispelaaja)
Dejan Stankovic (s. 25. elokuuta 1985 Belgrad, Serbian sosialistinen tasavalta, Jugoslavia) on serbialaissyntyinen sveitsiläinen beachfutispelaaja, joka edustaa espanjalaista FC Barcelonaa. Hän kuuluu myös Sveitsin beachfutismaajoukkueeseen. Stankovicia pidetään yhtenä tämän hetken parhaista beachfutispelaajista. Hän on 186 senttimetriä pitkä.
Ennen Barcelonaan siirtymistään, vuonna 2013, Stankovic on pelannut muun muassa italialaisissa Magazzini Generali Cataniassa sekä AC Milanissa. Hänet valittiin beachfutiksen MM-kilpailuiden parhaaksi pelaajaksi vuonna 2009. Stankovic voitti samoissa kisoissa myös maalikuninkuuden 20 osumallaan sekä MM-hopeaa Sveitsin hävittyä finaalissa Brasilialle. Stankovic on osallistunut kaksiin MM-kilpailuihin.
Stankovic on valittu myös Euro Beach Soccer Leaguen parhaaksi pelaajaksi kerran ja hän on ollut paras maalintekijä kaksi kertaa. Vuonna 2012 Stankovic voitti Sveitsin kanssa Euro Beach Soccer Leaguen ja vuonna 2005 Euro Beach Soccer Cupin.
Steven N’Zonzi
Steven N’Kemboanza Mike Christopher N’Zonzi (s. 15. joulukuuta 1988) on ranskalais-kongolainen jalkapalloilija, joka edustaa kaudella 2019–2020 turkkilaista Galatasarayta lainalla italialaisesta AS Romasta. Hän on pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja. N’Zonzi on pelannut Ranskan alle 21-vuotiaiden jalkapallomaajoukkueessa ja hänet kutsuttiin mukaan Kongon demokraattisen tasavallan jalkapallomaajoukkueeseen, jota hän olisi myös voinut edustaa, mutta hän päätyi pelaamaan aikuisten tasollakin Ranskan maajoukkueessa.
Seurajoukkueura
Amiens SC:ssä ammattilaisuransa aloittanut ja peräti kuudessa eri seurassa juniorina pelannut N’Zonzi siirtyi Valioliigassa pelanneeseen Blackburn Roversiin vuonna 2009. Häntä alettiin Amiensin aikoina kutsumaan ”uudeksi Patrick Vieiraksi”. N’Zonzi pelasi neljä kautta Roversissa, ennen kuin joukkue tippui Englannin Mestaruussarjaan vuonna 2012. Samana vuonna N’Zonzi siirtyi Valioliigan Stoke Cityyn. Hän on ollut molemmilla Stoke-kausilla yksi joukkueen tärkeimmistä pelaajista. Stoken aikoina N’Zonzi on myös joutunut poliisin kuulusteluun ajettuaan kolarin autollaan.
Maajoukkueura
Ranskan alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa pelannut N’Zonzi kutsuttiin toisen kotimaansa Kongon demokraattisen tasavallan jalkapallomaajoukkueeseen vuonna 2011. Hän kieltäytyi tuolloin, mutta ei vielä sulkenut pois mahdollisuutta pelata tulevaisuudessa Kongon demokraattisen tasavallan maajoukkueessa. Hän valitsi lopulta kuitenkin Ranskan ja kuului miehistöön vuoden 2018 MM-kilpailuissa, joissa Ranska voitti maailmanmestaruuden.
Lorenzo Tehau
Lorenzo Tehau (s. 10. huhtikuuta 1989 Tahiti) on tahitilainen jalkapalloilija, joka edustaa maansa pääsarjassa pelaavaa AS Tefanaa. Pelipaikaltaan Tehau on hyökkäävä keskikenttä. Hän pelaa myös Tahitin jalkapallomaajoukkueessa, jossa pelaavat myös hänen kaksoisveljensä Alvin Tehau, isoveljensä Jonathan Tehau ja serkkunsa Teaonui Tehau.
Ura
Tehau on edustanut koko uransa ajan eli vuodesta 2009 alkaen AS Tefanaa. Hän on voittanut Tahitin liigan ja cupin vuosina 2010 ja 2011 sekä ollut OFC Champions Leaguessa toinen vuonna 2012.
Dimaro Folgarida
Dimaro Folgarida on kunta Pohjois-Italiassa Trentino-Etelä-Tirolin alueella olevassa Trenton maakunnassa. Kunta perustettiin vuonna 2016, kun Dimaron (1 293 asukasta) ja Monclassicon (913 asukasta) kunnat yhdistyivät. Se sijaitsee Val di Solen laaksossa Nocejoen varrella. Kunnan alueella on hyvin merkittyjä polkuja sekä patikointiin että maastopyöräilyyn. Myös Madonna di Campiglion hiihtokeskus sijaitsee lähellä.
Lorenzo Tehau
Ura
Tahitin jalkapallomaajoukkueessa Tehau debytoi vuonna 2010. Hän oli joukkueen paras maalintekijä viidellä maalillaan vuoden 2012 Oseanian-mestaruuskisoissa, jotka Tahiti voitti saaden paikan seuraavan vuoden Maanosaliittojen cupiin. Oseanian mestaruuskisoissa Tehau teki neljä maalia Samoan verkkoon. Maanosaliittojen cupissa Tehau oli kentällä kahdessa ottelussa. Ottelussa Uruguayta vastaan hän oli aloituskokoonpanossa. Tahiti hävisi kaikki pelinsä murskalukemin.
Pohjoinen napapiiri
pienoiskuva|Pohjoinen napapiiri sinisellä ympyrällä. thumb|right|Daltonin valtatie ylittää napapiirin Alaskassa Pohjoinen napapiiri on maapallon napapiiri, jonka kulmaetäisyys maapallon pohjoisnavasta on sama kuin maan akselin kaltevuus. Se on kauimpana pohjoisnavasta sijaitseva leveyspiiri, jolta katsottuna auringon keskipiste on kerran vuodessa, kesäpäivänseisauksena, horisontin yläpuolella ympäri vuorokauden, mutta talvipäivänseisauksena ei lainkaan. Pohjoisen napapiirin sijainti vuonna 2000 oli 66° 33′ 39″ (tai desimaalilukuna 66,56083°) pohjoista leveyttä. Napapiirin sijainti vaihtelee hitaasti.
Ilmakehän merkittävä vaikutus
Ilmakehä taittaa voimakkaasti horisontista paistavan auringon valoa ja sen vuoksi aurinko näkyy napapiirillä myös talvipäivänseisauksen aikana kokonaisena horisontin yläpuolella. Lisäksi sydäntalvella aurinko voidaan havaita tuntureilla ja vaaroilla merkittävästi napapiirin pohjoispuolella, muuan muassa Luosto- ja Pyhätuntureilla, jotka ovat noin 60 kilometriä (vastaa noin 0,5° leveysastetta) pohjoisempana.
Vastaavasti kesäyön aurinko nähdään napapiirillä horisontin yläpuolella ja esimerkiksi Rovaniemellä napapiirin välittömässä läheisyydessä aurinko ei laskenut 6. kesäkuuta ja 6. heinäkuuta välisenä aikana vuonna 2008. Juhannuksena keskiyön aurinko voidaan havaita useilla korkeilla paikoilla napapiirin eteläpuolella, muun muassa Aavasaksalla ja Rukatunturilla.
Martin Johnsrud Sundby
Martin Johnsrud Sundby (s. 26. syyskuuta 1984 Oslo) on norjalainen maastohiihtäjä. Hän edustaa Røa IL -seuraa.
Sundby lopetti uransa keväällä 2021.
Pohjoinen napapiiri
Ilmakehän merkittävä vaikutus
thumb|Talvipäivänseisaus 2004 napapiirillä Rovaniemen lentoasemalla. Aurinko paistaa. thumb|Napapiirin kyltti [[Rovaniemi|Rovaniemellä 1975.]]
Martin Johnsrud Sundby
Arvokilpailut
Ensimmäisissä olympialaisissaan Vancouverissa 2010 Sundby hiihti avausosuuden Norjan hopeaa saavuttaneessa viestijoukkueessa. 50 kilometrin yhteislähtökilpailussa hän oli 15:s, 30 kilometrin takaa-ajossa 18:s ja 15 kilometrin vapaalla hiihtotavalla 33:s.
Oslon MM-kilpailuissa 2011 Sundby hiihti avausosuuden kultaa voittaneessa Norjan viestijoukkueessa, sai pronssia 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa ja sijoittui viidenneksi 30 kilometrin yhdistelmäkilpailussa. Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 2013 Sundby oli yhdistelmäkilpailun toinen.
Pohjoinen napapiiri
Napapiiri ilmasto- ja kasvillisuusrajana
Myöskään kasvikunnassa napapiiri ei määritä mitään äkillisiä muutoksia. Napapiiriä voisi yrittää pitää metsärajan määritteenä, mutta käytännössä metsäraja on monin paikoin vaikeasti hahmotettavissa. Esimerkiksi Pohjois-Venäjällä muutos havumetsästä puuttomaksi tundraksi tapahtuu vähitellen 300 kilometriä leveällä alueella. Toisaalta vuoristoalueilla ja tuntureilla korkeus määrittelee puiden kasvuedellytykset. Puuraja sijaitsee suunnilleen siellä, missä kesän lämpimimmän kuukauden +10 °C:en isotermi sijaitsee. Sekä puuraja että tämä 10 °C isotermi poikkeavat napapiiristä. Arktinen neuvosto päätyi kasvi- ja eläintutkimuksissaan käyttää napa-alueilleen napapiiristä molempiin suuntiin poikkeavaa CAFF-rajaa (Conservation of Arctic Flora and Fauna).
Martin Johnsrud Sundby
Arvokilpailut
Sotšin olympialaisissa 2014 Sundby saavutti pronssia yhdistelmäkilpailussa, oli neljäs 50 kilometrillä ja 13:s 15 kilometrillä. Hän hiihti myös Norjan neljänneksi sijoittuneessa viestijoukkueessa. Falunin MM-kilpailujen 2015 aikana hän sairasteli, ja pystyi osallistumaan vain 50 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailuun, jossa oli yhdestoista. Lahden MM-kilpailuissa 2017 hän saavutti hopeaa yhdistelmäkilpailussa ja 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa. Tämän jälkeen hän oli mukana voittamassa Norjalle viestikultaa. 50 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa hän oli viides. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän voitti kultaa 4 × 10 kilometrin viestissä ja vapaan hiihtotavan parisprintissä sekä hopeaa 30 kilometrin yhdistelmäkilpailussa. Lisäksi hän oli vapaan hiihtotavan 15 kilometrillä neljäs ja perinteisen 50 kilometrillä viides. Seefeldin MM-kilpailuissa 2019 Sundby voitti kultaa 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa ja viestissä sekä pronssia yhdistelmäkilpailussa. 50 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa hän sijoittui neljänneksi. Oberstdorfin MM-kilpailuissa 2021 hän oli 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa seitsemäs.
Pohjoinen napapiiri
Akselikaltevuuden vaihtelu ja nutaatio
Lyhyellä aikavälillä napapiirin sijaintia voidaan pitää suunnilleen vakiona, vaikka vuosittainen liike on keskimäärin 14 metriä. Tämä liike, joka tarkoittaa maan akselin kaltevuuden muutosta, on monimutkaisten sekä lyhyt- että pitkäaikaisten tähtitieteeseen ja maan rakenteeseen liittyvien vetovoimien yhteisvaikutusta. Maapallon akselikallistuman vaihdellessa siirtyvät myös napapiirit ja kääntöpiirit sen mukaisesti.
Napavariaatio
Edes maan akseli ei ole kiinteä käsite. Napojen sijainti vaeltaa ympyrän kaltaista rataa. Syynä liikkeeseen ovat maan sisäisen sulan aineen liikkeet ja maan pinnalla tapahtuvat massojen siirrot, kuten merivirrat ja ilmavirtaukset. Earth orientation center rekisteröi muun muassa pohjoisnavan liikkeitä. Napa piirtää ympyrää, jonka halkaisija on 10–15 metrin luokkaa. Yksikkö mas (milliarc-second), millikaarisekunti vastaa noin 3,1 senttimetriä maan pinnalla.
Martin Johnsrud Sundby
Kaudet 2010–2014
Kaudella 2010–2011 Sundby oli parhaimmillaan toinen Drammenin 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa. Kaudella 2011–2012 hän sijoittui toiseksi Lahden yhdistelmäkilpailussa ja kolmanneksi Oslon 50 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailussa. Nové Městossa hän kuului voittaneeseen viestijoukkueeseen.
Pohjoinen napapiiri
Napapiirillä sijaitsevat valtiot ja meret
Beringinsalmen kapein kohta sijaitsee melko tarkoin pohjoisella napapiirillä.
Martin Johnsrud Sundby
Kaudet 2010–2014
Kaudella 2012–2013 Sundby voitti Jällivaaran 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailun, oli kolmas Lahden 15 kilometrin perinteisen kilpailussa, toinen Oslon 50 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa ja kolmas Falunin finaalitapahtumassa. Hän kuului myös Jällivaaran ja La Clusaz'n osakilpailut voittaneeseen Norjan 4 × 7,5 kilometrin viestijoukkueeseen. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli kahdeksas.
Kaudella 2013–2014 Sundby voitti Rukan avaustapahtuman ja oli kolmas Davosin 30 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa. Vuodenvaihteessa hän voitti Tour de Skin kokonaiskilpailun ja maaliskuussa Lahden 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailun. Oslon 50 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailussa hän oli toinen. Hän voitti Falunin finaalitapahtuman. Hän voitti maailmancupin kokonaiskilpailun ja normaalimatkojen cupin.
Pohjoinen napapiiri
Napapiirillä sijaitsevat valtiot ja meret
Suomessa napapiiri kulkee Lapin halki, Pellon, Ylitornion, ja Sallan kuntien sekä Rovaniemen ja Kemijärven kaupunkien läpi, Rovaniemellä lentoaseman kiitotien poikki.
Pohjoinen napapiiri kulkee kahdeksan valtion alueella. Ne sekä meret, joiden kautta se kulkee, ovat seuraavat, lueteltuina Beringinsalmelta itään päin:
Martin Johnsrud Sundby
Kausi 2014–2015 ja dopingkäry
Kaudella 2014–2015 Sundby sijoittui toiseksi Kuusamon 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa. Hän voitti Lillehammerin 3 päivän kiertueen sekä Davosin 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailun. Tammikuussa hän voitti Tour de Skin kokonaiskilpailun toisen kerran peräkkäin. Oslossa hän sijoittui kolmanneksi 50 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa. Hän voitti maailmancupin kokonaiskilpailun ja sijoittui normaalimatkojen cupissa toiseksi.
Sundby antoi kaudella 2014–2015 kaksi dopingnäytettä, joissa oli liikaa Ventolin-astmalääkkeestä peräisin ollutta salbutamolia. Kansainvälinen hiihtoliitto FIS vapautti hänet dopingepäilyistä syyskuussa 2015. Kansainvälinen antidopingkunta Wada valitti tapauksesta urheilun kansainväliseen vetoomustuomioistuimeen CASsiin, joka muutti tuomiota heinäkuussa 2016. Hän sai kahden kuukauden kilpailukiellon koska hänen ei katsottu rikkoneen sääntöjä tarkoituksella. Häneltä hylättiin neljä maailmancupin osakilpailutulosta ja tämän seurauksena hän menetti tuon kauden Davosin kilpailun ja Tour de Ski -voittonsa sekä maailmancupin kokonaiskilpailun voiton. Maailmancupin korjatuissa pisteissä hän sijoittui kuudenneksi.
Kaudet 2015–
Kaudella 2015–2016 Sundby voitti Rukan avaustapahtuman. Lillehammerissa hän voitti 30 kilometrin yhdistelmäkilpailun ja viestin. Hän voitti Davosin 30 kilometrin vapaan ja Toblachin 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailut. Tour de Skin kokonaiskilpailun hän voitti yli kolmen minuutin erolla Finn Hågen Kroghiin. Hän voitti Tourilla neljä osakilpailua: Lenzerheidessa käydyt 30 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailun ja 10 kilometrin vapaan takaa-ajokilpailun sekä Val di Fiemmessä 15 kilometrin perinteisen yhteislähtökilpailun ja pitkään loppunousuun päättyneen viimeisen etapin. Kaksi viikkoa myöhemmin hän sijoittui toiseksi Nové Měston 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa ja voitti viestin. Holmenkollenilla hän voitti 50 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailun. Falunin 15 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa hän oli kolmas. Hän voitti Lahden 30 kilometrin yhdistelmäkilpailun. Hän voitti Ski Tour Canadalla sekä kokonaiskilpailun että Canmoren 30 kilometrin yhdistelmäkilpailun. Hän voitti maailmancupin kokonaiskilpailun ja normaalimatkojen cupin.
Kaudella 2016–2017 Sundby sijoittui kolmanneksi Rukan 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa. Hän voitti Lillehammerin Nordic Opening -tapahtuman ja Davosin 30 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailun. Hän sijoittui toiseksi La Clusaz'n 15 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa ja kuului Norjan voittoisaan viestijoukkueeseen. Tour de Skin kokonaiskilpailussa hän oli toinen runsaan minuutin Sergei Ustjugoville hävinneenä. Ulricehamnissa hän sijoittui toiseksi 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa ja kuului Norjan voittoisaan viestijoukkueeseen. Falunissa hän oli toinen 30 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailussa. Otepäässä hän voitti 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailun ja Oslossa 50 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailun. Hän voitti jälleen maailmancupin kokonaiskilpailun ja normaalimatkojen cupin.
Kaudella 2017–2018 Sundby sijoittui toiseksi Rukan Nordic Opening -tapahtumassa ja Lillehammerin 30 kilometrin yhdistelmäkilpailussa. Tour de Skn päätösetapilla hän oli nopein ja sijoittui kokonaiskilpailussa toiseksi. Hän sijoittui vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailuissa kolmanneksi Seefeldissä ja toiseksi Oslossa. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli kolmas ja normaalimatkojen cupissa toinen.
Kaudella 2018–2019 Sundby sijoittui Beitostølenissä toiseksi 30 kilometrin vapaan hiihtotavan väliaikalähtökilpailussa sekä voitti 4 × 7,5 kilometrin viestin. Davosissa hän oli kolmas 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa. Tour de Skillä 2018–2019 hän oli nopein Oberstdorfin 15 kilometrin vapaan hiihtotavan takaa-ajokilpailun osuusajoissa. Tourin lopputuloksissa hän oli seitsemäs. Hän sijoittui toiseksi Falunin 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli yhdeksäs ja normaalimatkojen cupissa kolmas.
Jegor Šaikov
Hän on kaksinkertainen maailmanmestari vuosilta 2011 ja 2013 sekä MM-pronssimitalisti vuodelta 2015. Maajoukkueessa Šaikov on saavuttanut myös kolme Euroliigan voittoa, kaksi Eurocupin voittoa sekä kultaa Euroopan kisoista 2015. Hän on pelannut koko vuonna 2000 alkaneen seurajoukkueuransa Venäjällä. Šaikov on viisinkertainen Venäjän liiga- ja cupvoittaja. Hän on voittanut myös Euro Winners Cupin vuonna 2013. Šaikov on osallistunut kuusiin MM-kisoihin.
Luettelo Sekstantin tähdistön tähdistä
Luettelo Sekstantin tähtikuvion tähdistä:
Taulukon sarakkeissa käytetyt lyhenteet:
27 suosikkia
27 suosikkia on Olavi Uusivirran 27. helmikuuta 2013 julkaistu ensimmäinen kokoelmalevy.
Kokoelma sisältää Uusivirran hittejä, satunnaisia albumiraitoja sekä viisi ennenjulkaisematonta kappaletta. Ennen julkaisemattomia kappaleita ovat ”Päiväperho”, ”Minä tahdon ponin”, ”Tuhat vuotta sitten”, jossa on mukana Pauliina Kokkonen sekä singlenä julkaistu ”Tiet etäisyyksiin” ja Uusivirran versio Aleksis Kiven Metsämiehen laulusta (nimellä ”Metsänpoika”).
Mukana on myös vuonna 2006 julkaistulla Synkkien laulujen maa -kokoelmalla mukana ollut duetto Paula Vesalan kanssa ”Pimeä tie, mukavaa matkaa”.
McMillan
McMillan voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Villikkala (Kouvola)
Villikkala on kylä ja tilastoalue Kouvolan Elimäellä. Se sijaitsee entisen Elimäen kunnan alueella Kouvolan eteläosassa. Kylän keskeisenä taloudellisena toimijana on ollut Villikkalan kartano.
Villikkalan tilastoalueeseen kuuluu Villikkalan kylän lisäksi myös suurin osa eteläisen Elimäen kylistä. Asukkaita Villikkalan tilastoalueella on 672.
Villikkalan linnoitus
Kymijoki, jonka varrella Villikkala sijaitsee, oli Turun rauhasta lähtien, vuosina 1743–1808, Ruotsin ja Venäjän välisenä rajajokena. Villikkala sijaitsi Ruotsin puolella. Vuonna 1793 sinne alettiin rakentaa rajalinnoitusta, Villikkalan linnoitusta. Rakennustyöt kuitenkin keskeytettiin jo seuraavana vuonna.
Lento-onnettomuus
Villikkalaan putosi 14. joulukuuta 1957 Suomen ilmavoimien harjoituslentokone Valmet Vihuri VH-4 syöksykierteestä. Surmansa saivat ylivääpeli Kolehmainen ja upseerikokelas Kuuskoski.
Jekaterina Štšerbakova
Kilpaura
Štšerbakova saavutti 2014 nuorten tasolla EM-pronssia 16–17-vuotiaiden tyttöjen keskisarjassa.
Štšerbakova palkittiin maaliskuussa 2019 parhaasta taisteluhengestä Venäjän Cupissa. Hän sijoittui turnauksessa neljänneksi hävittyään raskaansarjan pronssiottelun. Lokakuussa Štšerbakova saavutti hopeaa All-Russian turnauksessa hävittyään loppuottelussa Jelizaveta Krivošlykovalle. Joulukuussa Štšerbakova kohtasi toistamiseen Krivošlykovan loppuottelussa. Tällä kertaa hän voitti Krivošlykovan ja saavutti avoimensarjan Euroopan-mestaruuden Valko-Venäjällä.
Štšerbakova saavutti maaliskuussa 2021 ensimmäisen Venäjän mestaruutensa naisten raskaassasarjassa voitettuaan loppuottelussa Julia Markovan. Huhtikuussa hän oli mukana Valko-Venäjän Openissa, jossa Štšerbakova eteni loppuotteluun saakka. Hän jäi hopealla hävittyään Elizaveta Zabelinalle. Marraskuussa Štšerbakova puolestaan onnistui voittamaan ensimmäisen raskaansarjan Euroopan mestaruuden Puolassa. Hän voitti avauskierroksellaan Katarzyna Gajdan, jonka myötä Štšerbakova eteni loppuotteluun. Hän saavutti mestaruuden voitettuaan Karolina Barylakin.
Maaliskuussa 2022 Štšerbakova saavutti pronssia Venäjän Cupissa. Toukokuussa hän saavutti All-Russian turnauksessa hopeaa hävittyään loppuottelussa Valeria Kolesnikovalle. Joulukuussa pidettiin toinen Venäjän cup, joka käytiin avoimessa painoluokassa. Štšerbakova sijoittui turnauksessa neljänneksi hävittyään pronssiottelun Jekaterina Karpovalle.
Iljinski
thumb|Stroganovien tilojen hallintorakennus. Iljinski on kaupunkimainen taajama, maalaiskunta ja Iljinskin piirin hallinnollinen keskus Permin aluepiirissä Venäjällä. Se sijaitsee Kaman tekojärveen laskevan Obva-joen suussa 117 kilometriä Permistä pohjoiseen. Asukkaita on 6400 henkeä (vuonna 2009).
Paikkakunta mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1579 nimellä Obvan pogosta. Myöhemmin sitä alettiin kutsua pyhän Eliaan kirkon mukaan Iljinskiksi. Vuonna 1771 siitä tuli Stroganovin tehtailijasuvun Permin omistusten päähallintopaikka. 1800-luvulla ja 1900-luvun alussa Iljinski oli huomattava kaupan ja pienteollisuuden keskus. Venäjän kansalaissodan aikana seudulla käytiin ankaria taisteluja. Vuonna 1923 Iljinskistä tuli samannimisen hallintopiirin keskus ja vuonna 1964 kaupunkimainen taajama.
Nykyään Iljinskissä toimii lähinnä elintarvike- ja rakennusteollisuutta. Taajamassa on kaksi keskikoulua, lasten musiikkikoulu, maatalouskoulu, piirin kulttuuritalo, kaksi kirjastoa, kotiseutumuseo ja piirisairaala. Paikallislehtenä ilmestyy Znamja (”Lippu”). Nähtävyyksiin kuuluu muinainen asuinpaikka, vuonna 1839 rakennettu puinen ortodoksikirkko, entisen kutomon rakennukset, Stroganovien tilanhoitajan talo ym. Lähistöllä sijaitsee Kuzminkan metsäpuisto.
Planckin lämpötila
Planckin lämpötila on lämpötilan yksikkö, jonka tunnus on T P. Se on Planckin yksikkö, joka asettaa rajan kvanttimekaniikalle. Planckin lämpötila on lämpötilan yläraja; ei ole mielekästä puhua mistään sitä lämpimämmästä. Se oli maailmankaikkeuden lämpötila ensimmäisellä hetkellään (kun alkuräjähdyksestä oli kulunut yksi Planckin aika).
Kapinpensaslepinkäinen
Kapinpensaslepinkäinen (Tchagra tchagra) on Etelä-Afrikassa ja Swazimaassa elävä varpuslintu, joka holotyypin Louis Jean Pierre Vieillot kuvaili Etelä-Afrikan Gamtoosjoelta 1816.
Henry Edwards
Henry Edwards (27. elokuuta 1827  – 9. kesäkuuta 1891), tunnettiin Harryna, oli englantilainen näyttelijä, kirjailija ja entomologi, joka tuli kuuluisaksi erityisesti Australiassa, San Franciscossa ja New York Cityssä teatterityönsä johdosta.
Planckin lämpötila
missä:
Henry Edwards
Edwards ihastui teatteriin nuorena, ja hän esiintyi harrastelijaesityksissä Lontoossa. Matkustettuaan Australiaan, Edwards esiintyi ammatikseen Shakespearen näytelmissä ja kevytkomedioissa, pääasiassa Melbournessa ja Sydneyssä. Lapsuudessaan ja näyttelyurallaan Australiassa hän oli hyvin kiinnostunut hyönteisten keräilystä. Victorian kansallismuseo käytti hänen kenttätyönsä tuloksia osana heidän kokoelmansa alkua.
Panslavismi
Panslavismi on ajatus kaikkien slaavien yhteenliittymisestä. Siitä tuli 1830-luvulla poliittinen iskulause.
Henry Edwards
Edwards oli Bohemia Clubin perustajajäsen San Franciscossa. Edwardsin kunniaksi järjestetyt kokoontumiset pistivät alulleen klubin perinteisen leirintäalueen.
Panslavismi
Ajatuksen panslavismista esitti ensimmäisen kerran kroatialainen katolinen pappi Juraj Križanić 1600-luvulla. Varsinainen panslavistinen toiminta alkoi kuitenkin vasta 1800-luvun alkupuoliskolla länsi- ja eteläslaavilaisen älymystön piirissä, samoihin aikoihin kun slaavilaisten kansojen piirissä alkoi kehittyä kansallistunne. Panslavistit tutkivat eri slaavilaiskansojen kansanmusiikkia, kansanperinnettä ja talonpoikaiskieliä, osoittivat niiden välisiä yhtäläisyyksiä ja pyrkivät herättämään slaavilaisissa kansoissa yhtenäisyyden tunnetta. Prahasta tuli panslavismin ensimmäinen keskus, sillä menneisyyden ja slaavilaisen filologian tutkimus keskittyi pääasiassa sinne.
Panslavistinen liike sai pian poliittisia sävyjä, ja kesäkuussa 1848, kun vallankumous oli heikentänyt Itävallan keisarikuntaa, tšekkiläinen historioitsija František Palacký kutsui Prahaan koolle ensimmäisen panslaavilaisen kongressin. Kongressi koostui kaikkien Itävallan keisarikunnan alaisten slaavikansojen edustajista, ja sen tavoitteena oli pakottaa keisari muuttamaan monarkia tasa-arvoisten kansojen liittovaltioksi, joka toimisi demokraattisen Habsburg-hallinnon alaisuudessa.
Vera Galuška-Dujunova
Vera Illarionovna Galuška-Dujunova (, 11. huhtikuuta 1945 Krasnodar, Venäjän SFNT – 2. maaliskuuta 2012 Taškent, Uzbekistan) oli Neuvostoliittoa edustanut lentopalloilija, olympiavoittaja ja maailmanmestari.
Galuška-Dujunova voitti Neuvostoliiton joukkueessa olympiakultaa Méxicossa 1968 ja Münchenissä 1972. Méxicossa hän pelasi seitsemässä ja Münchenissä viidessä ottelussa.
Galuška-Dujunova voitti Neuvostoliiton joukkueessa myös maailmanmestaruuden vuonna 1970 ja MM-hopeaa 1974. Hän kuoli 2. maaliskuuta 2012 Uzbekistanin pääkaupungissa Taškentissa 66 vuoden ikäisenä.
Uudestisyntyminen
Uudestisyntyminen tarkoittaa protestanttisen kristinuskon teologiassa hengellistä uudestisyntymistä ja uuden kristillisen elämän alkua, kun ihminen ottaa vastaan Jeesuksen Messiaana ja vastaanottaa Pyhän Hengen. Termi on peräisin Johanneksen evankeliumista, jossa Jeesus sanoo: ”Totisesti, totisesti minä sanon sinulle: joka ei synny uudesti, ylhäältä, se ei voi nähdä Jumalan valtakuntaa”.
Uudestisyntyminen liittyy näiden ryhmien mukaan myös pelastukseen. Se tarkoittaa siirtymistä pois tuomion alta Jumalan armoon. Uudestisyntyminen vaikuttaa sekä nykyiseen että tulevaan elämään. Nykyisessä elämässä ihmisen moraalinen elämä muuttuu, kun hän ryhtyy seuraamaan Jumalan tahtoa omassa elämässään. Uudestisyntymisessä kadotustuomio väistyy, ja ihminen pääsee tässä elämässä (armovaltakunta eli armontaivas maan päällä) ja myöhemmin myös tulevassa elämässään (kirkkauden valtakunta vanhurskasten levossa ja uusissa taivaissa ja uudessa maassa (”joissa vanhurskaus asuu”) osalliseksi Taivasten valtakunnasta.
Henry Edwards
Edwards määritti ja nimesi monia perhoslajeja. Koska alalla toimi lähes samanniminen William Henry Edwards, on Edwardsin auktorilyhenne "Hy. Edwards” tai “Hy. Edw.”.
Panslavismi
Kongressi ei lopulta saanut juuri mitään aikaan, mutta panslavistinen liike säilyi aktiivisena, ja 1860-luvulla se alkoi saada kannatusta Venäjällä. Useat panslavistit toivoivatkin Venäjän ottavan liikkeessä johtavan roolin, koska sen uskottiin olevan riittävän vahva vastavoima Itävalta-Unkarille ja Turkille. Venäläiset panslavistit kuitenkin muuttivat panslavistisen liikkeen teoreettiset perustat kokonaan. Venäläiset panslavistit olivat omaksuneet slavofiilien näkemyksen Länsi-Euroopan henkisestä ja kulttuurisesta rappiosta. He katsoivat, että Venäjän historiallisena tehtävänä oli parantaa Eurooppa ottamalla se poliittisesti haltuun. Venäläiset panslavistit lisäsivät tähän sen näkemyksen, ettei Venäjän tehtävää voitu täyttää ilman muiden slaavilaiskansojen tukea, jotka oli vapautettava itävaltalaisista ja turkkilaisista herroistaan ja yhdistettävä Venäjän hallitsemaan slaavilaiseen valtioliittoon.
Venäjän hallitus ei virallisesti tukenut tätä näkemystä, mutta muutamat merkittävät Venäjän ulkoasiainhallinnon edustajat, muun muassa Konstantinopolissa ja Belgradissa, olivat innokkaita panslavisteja. He onnistuivatkin vetämään sekä Serbian että Venäjän sotaan Osmanien valtakuntaa vastaan vuosina 1876–1877.
Sarvikuono (Dürer)
Sarvikuono on saksalaisen taidemaalarin ja -graafikon Albrecht Dürerin vuonna 1515 luoma puupiirros. Kuva perustuu tuntemattoman taiteilijan kirjalliseen kuvaukseen ja kevyeen luonnokseen aiemmin samana vuonna Lissaboniin saapuneesta intiansarvikuonosta. Dürer ei koskaan nähnyt itse sarvikuonoa, joka oli lajinsa ensimmäinen elävä edustaja Euroopassa Rooman valtakunnan aikojen jälkeen. Vuoden 1515 loppupuolella Portugalin kuningas Emanuel I lähetti sarvikuonon lahjana paavi Leo X:lle, mutta se kuoli haaksirikossa Italian rannikon edustalla vuoden 1516 alussa. Elävää sarvikuonoa ei tämän jälkeen nähty Euroopassa ennen Filip II:n hoviin Intiasta noin vuonna 1579 saapunutta yksilöä.
Sarvikuonon anatomian epätarkkuuksista huolimatta Dürerin puupiirroksesta tuli Euroopassa hyvin suosittu, ja sitä kopioitiin lukuisia kertoja seuraavan kolmen vuosisadan aikana. Sitä pidettiin luotettavana kuvauksena sarvikuonosta 1700-luvun loppupuolelle saakka. Lopulta erityisesti Eurooppaa 1740- ja 1750-luvuilla kiertäneestä sarvikuono Clarasta tehdyt realistisemmat piirrokset ja maalaukset korvasivat sen. Dürerin puupiirroksesta on sanottu, että ”luultavasti millään muulla kuvalla eläimestä ei ole ollut yhtä syvää vaikutusta taiteeseen”.
Sarvikuonon matka
Sarvikuonon matka Intiasta Italiaan oli seurausta monimutkaisista valtapolitiikan manöövereistä. Cambayn (nykyisen Gujaratin) sulttaani lahjoitti eläimen Goan portugalilaiselle kuvernöörille Afonso de Albuquerquelle lieventääkseen katkeruutta, jota Portugalin territorio-oikeuksien menetys hänelle aiheutti. Kuvernööri lähetti sen edelleen Lissaboniin lieventääkseen kuningas Emanuel I:n raivoa tehtävän epäonnistumisen takia.
Tuohon aikaan eri maiden hallitsijat lähettivät ajoittain toisilleen lahjaksi eksoottisia eläimiä pidettäviksi niille tarkoitetuissa ”menagerioissa”. Sarvikuono purjehti Nossa Senhora da Ajuda -laivalla, joka lähti Goasta tammikuussa 1515.
thumb|Ensimmäinen tunnettu graafinen vedos sarvikuonosta on suhteellisen alkeellinen puupiirros, joka kuvittaa Giovanni Giacomo Pennin Roomassa heinäkuussa 1515 julkaisemaa runoa.
120 päivää kestäneen matkan jälkeen sarvikuono pääsi maihin Portugalissa, lähellä manueliinisen Belémin tornin rakennuspaikkaa. Tornin konsolien alle lisättiin myöhemmin sarvikuonon pään muotoiset gargoilit. Sarvikuonoa ei ollut nähty Euroopassa Rooman valtakunnan aikojen jälkeen: siitä oli tullut jokseenkin myyttinen tarueläin, joka yhdistettiin ajoittain bestiaareissa yksisarviseen, joten elävän yksilön saapuminen aiheutti sensaation.
Eksoottista eläintä pidettiin kuningas Emanuelin menageriassa Ribeiran palatsissa Lissabonissa erotettuna kuninkaan norsuista ja muista suurpedoista, jotka olivat Estaúsin palatsissa. Pyhän kolminaisuuden päivänä 3. kesäkuuta Emanuel järjesti taistelun sarvikuonon ja hänen kokoelmastaan haetun nuoren norsun välille kokeillakseen Plinius vanhemman kertomusta norsun ja sarvikuonon välisestä vihollisuudesta. Sarvikuono eteni hitaasti ja päättäväisesti vastustajaansa kohti, mutta norsu, joka ei ollut tottunut näytöstä katsomaan tulleeseen äänekkääseen väkijoukkoon, pakeni kentältä paniikissa ennen yhtäkään iskua.
Kuningas Emanuel lähetti sarvikuonon paavi Leo X:lle Roomaan turvatakseen hänen hyvänsuopuutensa sovittelijana Portugalin ja Espanjan Kaakkois-Aasiaan suuntautuvassa laajentumispolitiikassa. Edellisenä vuonna paavi oli ilahtunut Emanuelin lahjoittamasta valkoisesta norsusta, joka sekin oli Intiasta, ja jonka paavi oli nimennyt Hannoksi. Yhdessä muiden arvokkaiden lahjojen, hopealautasen ja mausteiden kanssa sarvikuono, jolla oli uusi kukilla koristeltu vihreästä sametista valmistettu kaulus, lähti joulukuussa 1515 matkalle Tagukselta Roomaan. Alus ohitti Marseillen vuoden 1516 alussa. Ranskan kuningas Frans I oli palaamassa Saint-Maximin-la-Sainte-Baumesta Provencesta ja pyysi nähdä sarvikuonon. Portugalilainen alus pysähtyi Marseillen edustalla lyhyeksi aikaa saarelle.
thumb|[[Rafaelin ”Eläinten luominen”, 1518–1519, fresko Palazzi Pontificin toisessa kerroksessa Vatikaanissa. Sarvikuono on kuvattu puun oikealla puolella – vasemmalla on norsu, mahdollisesti Hanno.]]
Laivan jatkettua matkaa se kohtasi äkkinäisen myrskyn ja haaksirikkoutui kulkiessaan Portoveneren kapeikkojen läpi, La Speziasta pohjoiseen Ligurian rannikolla. Sarvikuono, joka oli kiinnitetty kahlein laivan kanteen, ei kyennyt uimaan turvaan ja hukkui. Sen ruumis löydettiin Villefranchen läheltä ja sen nahka palautettiin Lissaboniin, jossa se täytettiin. Joidenkin raporttien mukaan täytetty nahka lähetettiin Roomaan, jonne se saapui helmikuussa 1516 ja laitettiin näytteille oljilla täytettynä, vaikka tämäntyyppinen saavutus olisi ollut vaikea 1500-luvun täyttämismenetelmillä. Joka tapauksessa täytetty sarvikuono ei aiheuttanut Roomassa samanlaista kohua kuin elävä Lissabonissa, vaikka Giovanni da Udine ja Rafael kuvasivatkin sen maalauksissaan.
Jos täytetty sarvikuono saapui Roomaan, sen kohtalo on jäänyt hämärän peittoon: Medicit saattoivat viedä sen Firenzeen, tai sitten se tuhoutui Rooman ryöstössä vuonna 1527. Sen tarina toimi pohjana Lawrence Norfolkin kirjoittamalle romaanille The Pope's Rhinoceros (1996).
Dürerin puupiirros
thumb|220px|[[Albrecht Dürerin mustekynäpiirros sarvikuonosta vuodelta 1515, nykyään British Museumissa. Käsinkirjoitettu kuvateksti ajoittaa sarvikuonon saapumisen Lissaboniin vuodelle ”1513” (sic). ]]
Määriläinen kauppias Valentim Fernandes näki sarvikuonon Lissabonissa pian sen saapumisen jälkeen ja kirjoitti sitä kuvailevan kirjeen ystävälleen Nürnbergiin kesäkuussa 1515. Alkuperäinen saksankielinen kirje on kadonnut, mutta italiankielinen kopio on olemassa Biblioteca Nazionale Centralessa Firenzessä. Toinen kirje, jonka kirjoittajaa ei tunneta, lähetettiin Lissabonista Nürnbergiin samoihin aikoihin. Tämän kirjeen mukana oli tuntemattoman taiteilijan piirtämä luonnos sarvikuonosta. Dürer näki toisen kirjeen ja luonnoksen Nürnbergissä. Näkemättä koskaan itse sarvikuonoa Dürer teki kaksi mustekynäpiirustusta ja toisesta piirustuksesta puupiirroksen, niin että siitä tuli alkuperäisen piirustuksen peilikuva.
Saksankielinen, suureksi osaksi Pliniuksen kertomukseen perustuva kirjoitus puupiirroksessa kuuluu:
thumb|220px|[[Hans Burgkmairin mustekynäpiirros sarvikuonosta vuodelta 1515, nykyään Graphische Sammlung Albertinassa Wienissä.]]
Lähes kaikki renessanssitaiteen kuvat sarvikuonosta polveutuvat Dürerin tekemistä kuvista. Sarvikuono oli kuitenkin kuvattu jo Rooman keisarikunnan kolikoissa ja luultavasti Dürer sai osittain mallinsa niistä. Näin sarvikuonon kuva oli renessanssin tapaan palanen esiin kaivettua antiikkia.
Augsburgissa Hans Burgkmair teki samoihin aikoihin Dürerin kanssa toisen puupiirroksen sarvikuonosta. Burgkmair oli kirjeenvaihdossa lissabonilaisten ja nürnbergiläisten kauppiaiden kanssa, mutta on jäänyt epäselväksi näkikö hän luonnoksen tai kirjeen sarvikuonosta kuten Dürer tai oliko hän itse paikalla Portugalissa katsomassa sarvikuonoa. Hänen kuvansa vastaa paremmin todellisuutta jättäen pois Dürerin mielikuvituksellisimmat lisäykset, ja lisäksi siinä on sarvikuonon hillitsemiseen käytetyt kahleet ja ketju. Tästä huolimatta Dürerin puupiirros on voimakkaammin toteutettu ja se ylitti suosiossa Burgkmairin teoksen. Vain yksi kopio Burgkmairin kuvasta on jäänyt jäljelle, kun taas Dürerin yhtä alkuperäistä piirrosta kopioitiin lukuisia kertoja. Dürer tuotti ensimmäisen vedoksen puupiirroksestaan vuonna 1515 – sen erottaa muista vain viisi riviä pitkä teksti kuvan yläreunassa – ja monia muita painoksia otettiin Dürerin kuoleman jälkeen vuonna 1528, kaksi painosta 1540-luvulla ja kaksi lisää 1500-luvun lopulla. Myöhemmissä painoksissa on kuusi riviä tekstiä. Alkuperäisen puunkappaleen käyttämistä jatkettiin edelleen, vaikka myöhäisemmissä painoksissa onkin tupajumien tekemiä reikiä ja halkeama sarvikuonon jalkojen poikki.
thumb|left|[[Alessandro de' Medicin tunnus, Paolo Giovion kirjasta Dialogo dell'impresse militari et amorosi vuodelta 1557.]]
Virheistään huolimatta piirros pysyi erittäin suosittuna, ja sitä pidettiin tarkkana kuvana sarvikuonosta aina 1700-luvun lopulle saakka. Dürer saattoi tahallaan valita materiaalikseen puupiirroksen antaman hienostuneemman ja yksityiskohtaisemman vaikutelman kuparipiirroksen sijaan varmistaakseen, että teos sopisi suurimääräiseen painatukseen. Siihen perustuvia kuvia sisällytettiin luonnontieteellisiin teksteihin, kuten Sebastian Münsterin teokseen Cosmographia (1544), Conrad Gesnerin teokseen Historiae Animalium (1551), Edward Topsellin kirjaan Histoire of Foure-footed Beastes (1607) ja useisiin muihin.
Alessandro de' Medici valitsi symbolikseen kesäkuussa 1536 selkeästi Dürerin puupiirrokseen perustuvan sarvikuonon, jonka yhteyteen oli liitetty motto Non buelvo sin vencer (vanhaa espanjaa, ”En palaa ilman voittoa”). Dürerin kuvaan perustuva sarvikuonoveistos asetettiin Jean Goujonin suunnitteleman, 21 metriä korkean obeliskin juureen Pariisissa, kirkon edessä Rue Saint-Denis'llä vuonna 1549. Obeliski pystytettiin toivottamaan tervetulleeksi Ranskan uusi kuningas Henrik II. Samantyyppinen sarvikuono koristaa paneelia reliefinä yhdessä Pisan tuomiokirkon länsipuolen pronssiovista. Sarvikuono kuvattiin myös monissa muissa maalauksissa ja veistoksissa, ja siitä tuli suosittu malli posliiniveistoksille. Epätarkan kuvan suosio säilyi muuttumattomana huolimatta siitä, että elävä intiansarvikuono vietti kahdeksan vuotta Madridissa 1579–1587 (vaikka Philippe Gallen Madridin sarvikuonosta Antwerpenissä vuonna 1586 luomasta piirroksesta ja siihen perustuvista töistä onkin säilynyt muutamia kappaleita). Elävää sarvikuonoa esiteltiin myös sata vuotta myöhemmin Lontoossa 1684–1686 ja toista yksilöä vielä vuoden 1739 jälkeen.
right|thumb|Moderni posliinisarvikuono [[Meissenin posliinimuseossa. Se perustuu selkeästi Dürerin kuvaan, ja sillä on suurikokoinen sarvi niskassa.]]
Dürerin Sarvikuonon ja siihen perustuvien töiden vallitseva asema hiipui 1700-luvun puolivälistä alkaen vuosisadan loppupuolelle, kun Eurooppaan tuotiin enemmän eläviä sarvikuonoja, joita näytettiin uteliaalle yleisölle ja joista tehtiin tarkempia piirroksia. Jean-Baptiste Oudry maalasi luonnollisen kokoisen muotokuvan sarvikuono Clarasta vuonna 1749, ja George Stubbs suuren muotokuvan sarvikuonosta Lontoossa vuoden 1790 tienoilla. Molemmat teokset olivat Dürerin puupiirrosta tarkempia, joten realistisempi käsitys sarvikuonosta alkoi korvata Dürerin kuvaa yleisön mielissä. Erityisesti Oudryn maalaus toimi inspiraationa laajasti kopioidulle kuvalle Georges-Louis Leclercin ensyklopedisessa teoksessa Histoire naturelle. James Brucen matkakertomus Travels to discover the source of the Nile (1790) vähätteli Dürerin teosta sanoin ”täydellisen huonosti toteutettu kaikin osin” ja ”tuosta eläimestä siitä lähtien tehtyjen kaikkien hirviömäisten maalausten alkulähde”. Tästä huolimatta Brucen omassa kuvassa afrikkalaisesta leveähuulisarvikuonosta, joka on ulkonäöltään hyvin erilainen intiansarvikuonoon verrattuna, on selviä yhtäläisyyksiä Dürerin teoksen virheiden kanssa.
thumb|left|Salvador Dali, Rinoceronte vestido con puntillas, 1956.
Yhdysvaltain taide
thumb|Alkuvaiheen historiamaalausta: [[John Trumbull, Yhdysvaltain itsenäisyysjulistuksen allekirjoitus, 1795.]] thumb|[[Gilbert Stuart, George Washington, tunnetaan myös nimellä The Athenaeum ja Keskeneräinen muotokuva, 1796. Stuart maalasi muotokuvan elävästä mallista, ja käytti sitä mallina lukuisille muille. Kuva on myös yhden dollarin setelissä ja monissa postimerkeissä.]] thumb|300px|[[Albert Bierstadt, The Rocky Mountains, Lander's Peak, 1863, Hudson River -koulukunta.]]
Sarvikuono (Dürer)
Dürerin puupiirros
Semiootikko Umberto Econ mukaan Dürerin ”suomut ja päällekkäiset laatat” olivat välttämätön väline eläimen kuvaamisessa, myös niille jotka tiesivät asian paremmin, sillä ”he tiesivät vain näiden konventionaalisten graafisten elementtien merkitsevän ’sarvikuonoa’ ikonista kuvaa tulkitsevalle henkilölle”. Hän huomauttaa myös, että sarvikuonon nahka on epätasaisempi kuin miltä se näyttää, ja laatat ja suomut tuovat tämän tiedon esille tiettyyn määrään saakka.