cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ihmiskilpi
Saksan sotavankileirit
Toisessa maailmansodassa Saksan SS:n kenraaliluutnantti Gottlob Bergerin mukaan Luftwaffen suunnitelmissa ja Adolf Hitlerin hyväksymänä oli sotavankileirien perustaminen suuriin Saksan kaupunkeihin estämään liittoutuneiden ilmapommitukset. Berger ymmärsi, että tämä oli Geneven yleissopimuksen vastaista ja ilmoitti, että piikkilanka-aitaa ei ollut tarpeeksi suunnitelman toteuttamiseksi. Kuitenkin ihmiskilpiä käytettiin itärintamalla, jossa Wehrmacht marssitti edellään siviilejä estääkseen Neuvostoliiton torjunnan.
Viron laulava vallankumous
Laulava vallankumous Virossa käytti ihmiskilpiä mm. suojatakseen radio- ja tv-asemia, kun Neuvostoliiton panssarivaunut vyöryivät maaseudulle vuonna 1991 tavoitteenaan kukistaa vallankumous. Laulava vallankumous, jonka aikana tapahtui useita protesteja ja kansalaistottelemattomuutta, kesti yli neljä vuotta ja johti siihen, että Viro sai itsenäisyytensä ilman verilöylyä. Viron korkein neuvosto ja Riigikogu julistivat Viron taas itsenäiseksi.
Persianlahden sota
Eräs kuuluisimmista ihmiskilvistä toteutettiin Irakissa 1990. Persianlahden sodassa Saddam Husseinin hallitus pidätti satoja Irakissa asuvia länsimaiden kansalaisia estääkseen näiden maiden hallituksia liittymään sotaan. Osaa näistä panttivangeista näytettiin televisiossa tapaamassa Saddamia, kun muita pidettiin vankeina lähellä sotilaallisia kohteita.
Ruandan kansanmurha
Ruandan kansanmurhan järjestäjät 1994 käyttivät hutusiviileitä ihmiskilpinään estäen uhkailemalla ja kiristämällä näitä palaamasta Ruandaan.
Bosnian sota
Bosnian sodassa toukokuussa 1995 Nato pommitti Bosnia ja Hertsegovinassa olevaa asevarastoa, kun serbit olivat tulittaneet saarrettua Sarajevoa raketein. Serbit ottivat yli 200 YK-sotilasta panttivangeiksi ja kahlehtivat näitä ihmiskilviksi Naton pommituskohteisiin. Tämän takia Nato joutui lopettamaan ilmaiskunsa. Kaiken kukkuraksi ja YK:n kiusaksi serbit ajelivat samaan aikaan Bosniassa varastamillaan YK:n ajoneuvoilla ja tällä tavoin tiedustelivat vastapuolen asemia.
Israelin operaatiot
thumb|300px|Propagandapiirroksessa Israelin armeija käyttää palestiinalaista ihmiskilpenään hyökkäyksessä Gazaan tammikuussa 2009 Human Rights Watchin mukaan Israelin puolustusvoimat käytti palestiinalaisia siviilejä ihmiskilpenä Jenin taistelussa. Israelilainen ihmisoikeusjärjestö B'Tselem raportoi, että "pitkään toisen intifadan jälkeen, erityisesti operaatio Puolustus kilpi jälkeen, huhtikuussa 2002, israelin puolustusvoimat järjestelmällisesti käyttivät Palestiniinan siviileitä ihmiskilpenä. Israelin korkein oikeus tuomitsi ihmiskilpien käytön 2005, mutta ihmisoikeusryhmien mukaan israelin asevoimat käyttää ihmiskilpiä edelleen. Operaatio valettu lyijy eli Gazan sota (2008–2009) osoitti, että ihmisoikeusjärjestöt olivat oikeassa. Israelin asevoimat käyttivät Palestinialaisia siviilejä mukaan lukien naisia ja lapsia suojaamaan asemiaan ja marssimaan edellään tutkimaan mahdollisia miinoja ja ansoja. Siviilien olkapäätä käytettiin tukemaan asetta.
Gaza ja Länsiranta
Marraskuussa 2006 palestiinalaiset naiset toimivat vapaaehtoisina ihmiskilpinä pelastaakseen Hamasin taistelijat Israelin hyökätessä Beit Hanouniin Gazan kaistalla. Aseistetut palestiinalaiset olivat linnoittautuneina Israelin joukkojen piirittämään moskeijaan, jonka eteen naiset oli kutsuttu suojaamaan heitä. Palestiinalaistaistelijat pakenivat pukeutuneina naisiksi ja piiloutumalla väkijoukkoon.
Israelin ihmisoikeusryhmät ovat monesti suojanneet ihmiskilpinä palestiinalaisia kyläläisiä Israelin uudisasukkailta. Näin ihmiskilpinä toimivat mm. israelilaiset rabbit sadonkorjuun aikaan 2008.
Amnestyn ihmisoikeusraportti
Ihmisoikeusjärjestö Amnesty International syyttää heinäkuussa 2009 julkaisussa ihmisoikeusraportissaan sekä Israelia että Hamasia sotarikoksista. Gazan sodassa vuoden 2009 alussa kuoli 1 400 palestiinalaista ja 13 israelilaista joista kolme oli siviilejä.
Israel käytti naisia ja lapsia ihmiskilpinä pakottaessaan siviilit jäämään armeijan tukikohdiksi muutettuihin asuntoihin. Israelin maahyökkäyksessä, pommituksissa ja ohjusiskuissa sadat siviilit kuolivat. Raportin mukaan myös naiset ja lapset ammuttiin lähietäisyydeltä, vaikka he eivät uhanneet israelilaisia sotilaita millään tavalla. Israel syyttää Amnestya puolueelliseksi ja sen langenneen Hamasin kylvämään propagandaan. Amnesty syytti myös Gazaa hallitsevaa Hamasia sotarikoksista. Järjestön mukaan Hamas ei kuitenkaan käyttänyt siviilejä ihmiskilpinä sodan aikana, vaikka Israel on niin väittänyt.
Valkoisen fosforin käyttäminen tiheään asutuilla siviilialueilla täyttää sotarikoksen tunnusmerkit. Amnesty vaatii asemyynnin välitöntä kieltämistä myös Israeliin. Kumpaakin konfliktin osapuolta aseistaneet ovat olleet tietoisia toistuvista aseiden väärinkäytöksistä. Tämän vuoksi myös aseiden toimittaneiden maiden on otettava vastuu ihmisoikeusrikkomuksista, todetaan Amnestyn raportissa.
YK:n asemat Libanonissa
Libanonin hyökkäyksen aikana heinäkuussa 2006 Hizbollah käytti suojanaan YK:n asemien läheisyyttä.Tämä ei kuitenkaan estänyt Israelin tulta. Niinpä Israelin hyökkäyksessä Libanoniin kuoli neljä YK:n rauhanturvaajaa, muiden mukana yksi suomalainen tarkkailija. Yksi uhreista, kanadalainen majuri Paeta Derek Hess-von Kruedener, oli lähettänyt sähköpostiviestin esimiehelleen useita päiviä ennen kuolemaansa. Hän kertoo Israelin tykistötulen osuvan kahden metrin päähän asemasta ja 500 kg:n ilmapommi on pudonnut 100 metrin päähän partioasemasta. Tämä ei ole hänen mukaansa ollut tarkoituksellista taktiikkaa, vaan taktillinen pakko, sillä Hizbollahin taistelijat käyttivät YK:n asemaa suojanaan paetessaan Israelin tulta
Sri Lankan Tamilitiikerit
Human Rights Watchin raportin "War on the Displaced" mukaan Tamilitiikerit oli estänyt tamilisiviilien siirtämisen taistelualueelta hallituksen keskitysleireihin verrattuihin "hyvinvointileireihin". Kun siviilit oli siirretty pois, ei sisseillä ollut enää ihmiskilpien tarjoamaa turvaa. Tällä taktiikalla Tamilitiikerit kukistettiin.
Tomo Vukšić
pienoiskuva|Vaakuna Tomo Vukčić thumb|right|Tomo Vukšić
Tomo Vukšić (s. 9. tammikuuta 1954 Studenci) on bosniahertsegovinalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki Mostar-Duvnon hiippakuntaan diakoniksi Marko Jozinović 3. joulukuuta 1979 ja papiksi Petar Čule 29. kesäkuuta 1980. Vukšić sai 1. helmikuuta 2011 nimityksen Bosnia ja Hertsegovinan sotilaspiispaksi, ja piispaksi vihkiminen seurasi 2. huhtikuuta. Pääkonsekraattorina toimi Vinko Puljic, jota avustivat Ratko Perić ja Franjo Komarica.
Kymenlaakson Sanomat
thumb|200px|Lehden ensimmäisen varsinaisen numeron etusivu. Kymenlaakson Sanomat oli Kotkassa vuosina 1927–1934 ilmestynyt Kansallisen Edistyspuolueen sanomalehti.
Kolmesti viikossa ilmestyneen Kymenlaakson Sanomien levikki oli 1 000 kappaletta vuonna 1934. Sen päätoimittajana työskenteli Eero Viitanen (1928–1934) ja vastaavana toimittajana Kaarlo Pitkänen (1931–1932).
Tarjei Bø
Tarjei Bø (s. 29. heinäkuuta 1988 Stryn) on norjalainen ampumahiihtäjä. Hän on olympiavoittaja, maailmanmestari ja maailmancupin kokonaisvoittaja. Hänen nuorempi veljensä Johannes Thingnes Bø on myös ampumahiihtäjä.
Arvokilpailut
Nuorten MM-kisoista Bø voitti kuusi mitalia.
Vancouverin olympialaisissa 2010 Bø oli mukana Norjan kultaa voittaneessa viestijoukkueessa yhdessä Halvard Hanevoldin, Emil Hegle Svendsenin ja Ole Einar Bjørndalenin kanssa. Hanty-Mansijskin MM-kilpailuissa 2011 hän voitti normaalimatkan maailmanmestaruuden, oli mukana Norjan kultaa voittaneessa viesti- ja sekaviestijoukkueessa, sijoittui pronssille pikakilpailussa ja takaa-ajossa sekä oli yhteislähdössä neljäs.
Ruhpoldingin MM-kilpailuissa 2012 Bø hiihti kolmannen osuuden kultaa voittaneessa Norjan miesten viestijoukkueessa. Lisäksi hän sijoittui takaa-ajossa seitsemänneksi. Nové Městossa 2013 hän voitti MM-kultaa yhteislähtökilpailussa, miesten viestissä ja sekaviestissä. Normaalimatkalla hän oli kahdestoista. Kontiolahden MM-kilpailuissa 2015 hän hiihti toisen osuuden hopeaa saaneessa Norjan viestijoukkueessa ja ankkuriosuuden pronssia saaneessa Norjan sekaviestijoukkueessa. Hän sai pronssia myös pikakilpailussa, takaa-ajossa ja yhteislähtökisassa.
Oslon MM-kilpailuissa 2016 Bø hiihti viestissä toisen osuuden kultaa voittaneessa Norjan joukkueessa ja sekaviestissä viimeisen osuuden Norjan pronssijoukkueessa. Yhteislähtökilpailussa hän oli kuudes. Hochfilzenin MM-kilpailuissa 2017 hän sijoittui takaa-ajossa yhdeksänneksi, pikakilpailussa ja yhteislähdössä 14:nneksi. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän hiihti toisen osuuden Norjan hopeajoukkueessa miesten viestissä. Takaa-ajokilpailussa hän oli neljäs, yhteislähdössä kahdeksas sekä pikakilpailussa ja normaalimatkalla kolmastoista. Minskin EM-kilpailuissa 2019 hän saavutti kultaa pikakilpailussa ja takaa-ajossa sekä hopeaa normaalimatkalla.
Östersundin MM-kilpailuissa 2019 Bø voitti kultaa viestissä ja saavutti pronssia normaalimatkalla. Takaa-ajossa hän sijoittui neljänneksi, yhteislähdössä yhdeksänneksi ja pikakilpailussa 13:nneksi. Anterselvan MM-kilpailuissa 2020 hän voitti sekaviestissä kultaa ja viestissä hopeaa. Pikakilpailussa sekä yhteislähdössä hän sijoittui neljänneksi ja takaa-ajossa sekä normaalimatkalla kuudenneksi. Pokljukan MM-kilpailuissa 2021 hän oli yhteislähdössä kuudes, pikakilpailussa yhdeksäs ja takaa-ajossa neljästoista. Hän voitti maailmanmestaruuden Norjan viestijoukkueessa.
Pekingin olympialaisissa 2022 hän voitti kultaa sekaviestissä ja viestissä. Takaa-ajossa hän saavutti hopeaa vaikeissa olosuhteissa. Pikakilpailussa hän saavutti pronssia veljensä Johanneksen voittaen kilpailun. Normaalimatkalla hän sijoittui kahdeksanneksi ja yhteislähdössä 12:nneksi. Oberhofin MM-kilpailuissa 2023 hän saavutti pikakilpailussa ja viestissä hopeaa sekä oli takaa-ajossa neljäs, normaalimatkalla seitsemäs ja yhteislähdössä yhdeksäs.
Maailmancup
Ensimmäisen maailmancupin osakilpailun Bø voitti kaudella 2010–2011 Hochfilzenin pikakisassa. Toinen voitto tuli seuraavana päivänä takaa-ajossa. Hän voitti samalla kaudella Oberhofin pikakisan ja yhteislähtökisan tammikuussa 2011 sekä MM-normaalimatkan Hanty-Mansijskissa. Hän myös voitti kyseisen kauden maailmancupin kokonaiskilpailun sekä pikakilpailun ja takaa-ajon maailmancupit. Normaalimatkan cupissa hän oli toinen ja yhteislähtöcupissa kolmas.
Kaudella 2011–2012 Bø voitti Hochfilzenin toisen pikakilpailun. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli seitsemäs ja takaa-ajocupissa neljäs. Kaudella 2012–2013 hän voitti Nové Měston MM-yhteislähdön sekä Oslon pikakilpailun. Kaudella 2015–2016 hän sijoittui maailmancupin kokonaiskilpailussa kuudenneksi ja takaa-ajocupissa neljänneksi. Kaudella 2017–2018 hän voitti Östersundin pikakilpailun. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli seitsemäs ja yhteislähtöcupissa neljäs. Kaudella 2018–2019 hän sijoittui maailmancupin kokonaiskilpailussa kuudenneksi ja takaa-ajocupissa viidenneksi. Kaudella 2019–2020 hän oli maailmancupin kokonaiskilpailussa sekä normaalimatkan ja pikakilpailun cupeissa neljäs. Joulukuussa 2020 Bø voitti Kontiolahden toisen pikakilpailun. Tammikuussa 2021 hän voitti Oberhofin yhteislähtökilpailun. Maaliskuussa 2021 hän voitti Nove Meston ensimmäisen takaa-ajon. Hän voitti kaudella 2020–2021 yhteislähtöcupin sekä sijoittui pikakilpailucupissa kolmanneksi ja maailmancupin kokonaiskilpailussa neljänneksi. Kaudella 2021–2022 hän voitti normaalimatkan cupin ja oli maailmancupin kokonaiskilpailussa kuudes. Kaudella 2022–2023 hän sijoittui maailmancupin kokonaiskilpailussa kuudenneksi ja takaa-ajocupissa neljänneksi.
Bø on sijoittunut maailmancupin osakilpailuissa lisäksi 18 kertaa toiseksi ja 25 kertaa kolmanneksi.
Jean de Roquetaillade
Jean de Roquetaillade (myös Joan de Peratallada k. 1362) oli fransiskaanisaarnaaja ja alkemisti.
Hän opiskeli filosofiaa Toulousessa viiden vuoden ajan ja liittyi sitten fransiskaaniluostariin Orléansissa, missä hän jatkoi opintojaan. Hänen harjoitti tislausta ja kehitti yleislääkkeen, jota kutsui elämän vedeksi aqua vitæ tai quinta essentia.
Hän saarnasi Wienissä ja tulkitsi saarnoissaan Ilmestyskirjaa varsin omintakeisesti. Hän joutui harhaoppien tähden vankilaan Avignoniin. Ranskan kansalliskirjasto on täydellisin kokoelma hänen kirjoituksiaan. Niissä hän kertoo, miten antikristus nousee Aragonian Pietari II:n jälkeläisten joukoista, mitä seuraa tuhatvuotinen rauha ja vielä toisen antikristuksen tuleminen ennen viimeistä tuomiota. Espanjalainen kirjallisuudentutkija Marcelino Menéndez y Pelayo on verrannut Jean de Roquetailladen kirjallisia lahjoja Arnau de Vilanovaan.
Dalene Kurtis
Kurtis varttui Kalifornian Bakersfieldissä. Ennen Playboy-uraansa hän teki erilaisia missin- ja mallintöitä.
Vuohenkello
Vuohenkello (Campanula rapunculoides) on kellokasveihin (Campanulaceae) kuuluva kasvilaji. Ne kasvavat lähes metrin pituisiksi pääosin niityillä ja ojanvarsilla.
Suomeen vuohenkello tuotiin koristekasviksi, mutta sitä käytetään myös hyötykasvina. Osa sen juurista turpoaa mukulamaisiksi ravintovarastoiksi, joita on käytetty myös ihmisen ruokana. Vahvojen maanalaisten juuriensa avulla ne pysyvät paikallaan hyvin.
Vuohenkelloa kasvaa Etelä- ja Keski-Suomessa muun muassa puistoissa, puutarhoissa, tienreunoilla ja joskus rehevissä metsiköissäkin. Sen kapeat kukat ovat sinipunaiset ja noin 2−3 cm pitkät. Lehdet ovat hammaslaitaisia, tyvestä terävät.
Vuohenkellon lähimmät sukulaislajit ovat ukonkello (Campanula latifolia) ja varsankello (Campanula trachelium).
Pikkusivettikissa
Pikkusivettikissa (Viverricula indica) on sivettieläinten (Viverridae) heimoon kuuluva trooppisilla maa-alueilla elävä tasalämpöinen ja endoterminen nisäkäslaji. Se on sukunsa Viverricula ainoa laji.
Koko ja ulkonäkö
vasen|200px|thumb|Vuoden 1868 piirros schlegelii-alalajista. Pikkusivettikissan pituus vaihtelee 75 senttimetristä hieman yli metriin. Lajin paino vaihtelee kahden ja neljän kilogramman välillä ja on keskimäärin 2,7 kilogrammaa. Urokset ovat yleensä naaraita suurikokoisempia. Karvapeite on väritykseltään ruskea, keltainen tai kellanruskea. Kaulassa on mustia tai valkoisia renkaita. Myös ruumissa on pieniä pilkkuja, jotka muuttuvat mustiksi juoviksi kohti musta- ja valkoraitaista häntää. Tassut ovat tummanruskeita tai mustia. Rinnan väritys on vaaleammanruskea tai harmaa ja siinä on vain vähän kuvioita. Siveteistä (Viverra) pikkusivettikissa eroaa siten, että se on huomattavasti pienempi, siltä puuttuu siveteillä oleva selässä sijaitseva harja, sillä on pienempi rako korvien välissä ja lisäksi sillä on myös lyhyempi kuono kuin siveteillä.
Levinneisyys ja elinympäristö
Pikkusivettikissaa tavataan Aasiassa, missä sen levinneisyysalue rajoittuu idässä Kiinan etelä- ja keskiosiin ja ulottuu lännessä Indokiinaan ja Intiaan. Etelässä se on levinnyt Indonesian Sumatraan, Jaavaan ja Baliin asti. Se on myös levinnyt vieraslajina Sansibariin, Madagaskariin, Komoreihin ja Sokotraan sekä useille Filippiinien saariin. Pikkusivettikissan elinympäristöt ovat hyvin vaihtelevia, koska se on sopeutuneet moniin erilaisiin elinolosuhteisiin laajalla levinneisyysalueellaan. Ne elävät monin paikoin ihmisen läheisyydessä, eivätkä ole häiriintyneet ihmisten tunkeiluista. Usein ne jopa syövät siipikarjaa ja elävät katuojissa, ulkorakennuksissa tai jopa kaatopaikoilla. Ne suosivat avoimia alueita ja niitä havaitaan paljon harvemmin tiheissä sademetsissä kuin jokien läheisyydessä, lehtipuumetsissä ja preerialla.
Ravinto ja elintavat
Pikkusivettikissan ravintoa ovat pienet selkärankaiset, eritoten jyrsijät. Ne ovat kuitenkin opportunistisia ja voivat syödä myös hedelmiä, haaskoja ja ihmisten jätteitä. Pikkusivettikissat ovat tavallisesti, lisääntymiskauden ulkopuolella, epäsosiaalisia ja elävät yksin. Ne saavat poikasia yleensä kerran vuodessa, vaikkakin joillakin alueilla tätä tapahtuu ympäri vuoden. Vankeudessa tehtyjen tutkimusten perusteella pikkusivettikissa saa kerralla kahdesta viiteen poikasta ja vieroittaa ne 4–4,5 kuukauden ikäisinä. Pikkusivettikissat ovat eläneet vankeudessa aina 22-vuotiaiksi.
Jemenin parlamentti
Jemenin parlamentti (arabiaksi: Majlis) on Jemenin kaksikamarinen valtion lakeja säätävä elin.
Parlamentti koostuu alahuoneesta eli eduskunnasta nimeltä edustajainneuvosto (Majlis al-Nuwaab / al-Nawab / Annowab), jossa on 301 kansanedustajaa ja ylähuoneesta nimeltä neuvoa-antava neuvosto (Majlis al-Shura / Alshoora), jossa on 111 jäsentä. Neuvoa antavalla neuvostolla on sananvaltaa, mutta ei valtaa tehdä päätöksiä. "Parlamentista" puhuttaessa tarkoitetaan tavallisesti vain edustajainneuvostoa.
Perustuslain mukaan yli puolet 301 kansanedustajista on oltava paikalla, jotta parlamentti voi tehdä päätöksiä.
Edustajainneuvoston kansanedustajat valitaan suoralla kansanvaalilla ja heidän toimikautensa on kuusi vuotta kerrallaan. Vaaleissa on käytössä yksinkertainen enemmistövaalitapa. Presidentti valitsee neuvoa-antavan neuvoston jäsenet. Neuvoa-antavan neuvoston jäsenet on tapana valita rikkaista perheistä ja vaikutusvaltaisista ryhmistä.
Helmikuusta 2008 lähtien parlamentin puheenjohtajana on toiminut Jahja al-Ra'i. Pääsihteerinä toimii Abdulla Ahmed Sofan.
Vuonna 2003 miesten osuus parlamentissa oli 99,7 % (300 miestä) ja naisten osuus 0,3 %. (1 nainen).
Ehdolle asettuminen ja äänestäminen vaaleissa
Ehdolleasettumisikäraja on 25 vuotta ja ehdolle asettuvan täytyy olla lukutaitoinen ja kirjoitustaitoinen Jemenin kansalainen, jolla on "hyvä moraali". Hänellä ei saa olla suorittamatonta tuomiota moraalittomasta rikoksesta. Äänestysikäraja on 18 vuotta ja äänestävän ihmisen täytyy olla Jemenin kansalainen, joka asuu Jemenissä.
Historia
Parlamentti perustettiin vuonna 1990, kun Etelä-Jemenin ja Pohjois-Jemenin parlamentit yhdistyivät.
Huhtikuun 2009 (27. huhtikuuta) parlamenttivaaleja siirrettiin perustuslain muutoksella järjestettäväksi 27.huhtikuuta 2011. Vaaleja ei kuitenkaan järjetetty, vaan kansanedustajat pidensivät kauttaan uudelleen kahdella vuodella. Vaalit piti järjestää 25. helmikuuta 2014, mutta niitä siirrettiin jälleen vuodella 23. helmikuuta 2015 järjestettäviksi. Tammikuussa 2014 Kansallinen vuoropuhelukokous (NDC) pidensi kansanedustuskautta, kunnes uusi perustuslaki tulisi voimaan vuonna 2015.
Helmikuussa 2015 kapinoivat huthit hajottivat parlamentin.
Parlamentti (143 kansanedustajaa) kokoontui seuraavan kerran 13. elokuuta 2016 huthien hallitsemassa pääkaupunki Sanaassa. Parlamentti kokoontui sen jälkeen, kun huthit ja entisen presidentti Ali Abdullah Salehin johtama Yleinen kansankokous-puolue olivat nimittäneet Ylimmän poliittisen neuvoston hoitamaan Jemenin asioita ja torjuivat Yhdistyneiden kansakuntien ehdotuksen rauhansuunnitelmaksi. Parlamenttirakennusta vartioivat Salehille uskolliset aseistetut joukot. Kaikki kokoontuneet kansanedustajat kannattivat luottamuslausetta Ylimmälle poliittiselle neuvostolle. Huthien syrjäyttämä presidentti Abdrabuh Mansur Hadi ei pitänyt kokoontumisesta, vaan kutsui sitä perustuslain loukkaukseksi ja rangaistavaksi rikokseksi. Hänen mukaansa kokoontuneen parlamentin toiminnalla ei ole laillisia vaikutuksia, eikä sen päätöksiä voida toimeenpanna.
Edustajainneuvostopuolueet vuoden 2003 vaalien jälkeen
[[Tiedosto:Yemeni_Legislature.svg|pienoiskuva|
}} ]]
Heinrich Seidel
Heinrich Seidel (25. kesäkuuta 1842 Perlin, Mecklenburg – 7. marraskuuta 1906 Gross-Lichterfelde, Saksa) oli saksalainen kirjailija. Hän opiskeli insinööritieteitä ja oli teknisillä aloilla kyvykäs mutta omistautui vuoden 1880 jälkeen yksinomaan kirjallisuudelle. Seidel oli Jean Paulin seuraajia. Hän pyrki arjen pienten sattumusten ja tilanteiden kautta huumorin ja ilon sävyttämin kuvauksin kirkastamaan luonnon ja ihmisten maailman pikkuseikkoja. Hänen novelleistaan on tunnetuin "Leberecht Hühnchen" (kokoelmassa vuodelta 1882), jota aikoinaan käytettiin saksan kielen kouluopetuksessa.
Rafinha (jalkapalloilija, 1993)
Rafael Alcântara do Nascimento eli Rafinha (s. 12. helmikuuta 1993 São Paulo) on brasilialainen jalkapalloilija, joka edustaa Ranskan Ligue 1:n Paris Saint-Germainia sekä Brasilian maajoukkuetta. Rafinhan veli Thiago Alcântara pelaa Liverpoolissa.
Seurajoukkue
Rafinha syntyi São Paulossa, Brasiliassa, mutta muutti jo 13-vuotiaana Barcelonaan liittyen FC Barcelonan junioriakatemiaan La Masiaan. 8. tammikuuta 2011 Rafinha teki hänen ammattilaisuransa debyytin Barcelona B:n mukana tullessaan kentälle Jonathan dos Santosin tilalle 55. minuutilla. Ottelu päättyi Barcelona B:n 1-2 tappioon Girona FC:tä vastaan.
27. kesäkuuta 2013 uutisoitiin, että Rafinha solmi jatkosopimuksen FC Barcelonan kanssa. Sopimus pitää Rafinhan seurassa vuoteen 2016 asti. Myöhemmin uutisoitiin, että hän lähtee hakemaan peliaikaa Celta Vigosta vuoden lainasopimuksella.
Lokakuussa 2020 Rafinha siirtyi ranskalaiseen Paris Saint-Germainiin kolmivuotisella sopimuksella.
Maajoukkue
Rafinha pelasi Espanjan maajoukkueessa vuoteen 2012 asti, minkä jälkeen hän vaihtoi Brasilian maajoukkueeseen.
Joukkuetilastot
päivitetty: 4 heinäkuuta 2013
Jaime Spengler
thumb|right|Jaime Spengler
Jaime Spengler (s. 6. syyskuuta 1960) on brasilialainen roomalaiskatolinen piispa. Hän kuuluu fransiskaaneihin. Hänet vihittiin papiksi 17. marraskuuta 1990 ja nimitettiin Porto Alegren arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Pataran titulaaripiispaksi 10. marraskuuta 2010. Piispaksi vihkiminen seurasi 5. helmikuuta 2011. Pääkonsekraattorina toimi Lorenzo Baldisseri, jota avustivat Dadeus Grings ja Leonardo Ulrich Steiner.
Hämähäkkirapu
Hämähäkkirapu (Maja squinado) on kookas taskurapu, joka elää Atlantin valtameren itärannikolla.
Ulkonäkö
Täysikasvuisen hämähäkkiravun ruumis on enintään 20 cm pitkä, väriltään punainen, punaruskea tai kellertävä ja yleensä levien peitossa. Pyöreähköä, voimakkaasti kuperaa selkäkilpeä eli carapaxia reunustavat suuret piikit. Sakset ovat suurin piirtein samankokoiset, ja päässä on tanakka, lyhyt otsapiikki, joka haarautuu kahteen osaan. Keskiruumiin viisi raajaparia ovat vankat ja piikikkäät, ja myös takaruumiissa on paljon pieniä, teräviä piikkejä.
José Manuel Garcia Cordeiro
pienoiskuva José Manuel Garcia Cordeiro (s. 29. toukokuuta 1967 Seles, Angola) on portugalilainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 16. kesäkuuta 1991 ja nimitettiin Bragança-Mirandan hiippakunnan johtoon 18. heinäkuuta 2011. Piispaksi vihkiminen seurasi 2. lokakuuta. Pääkonsekraattorina toimi José da Cruz Policarpo, jota avustivat António Montes Moreira ja António José Rafael.
Hämähäkkirapu
Levinneisyys
Hämähäkkirapuja esiintyy Atlantin valtameren itärannikolla ja Välimerellä. Levinneisyysalue ulottuu etelässä Namibiaan ja pohjoisessa Skotlannin länsirannikolle.
Elintavat
Hämähäkkiravut elävät suojattomilla merenrannoilla hiekansekaisessa tai kallioisessa merenpohjassa. Lisäksi niitä tavataan syvissä vuorovesilammikoissa ja matalissa rantavesissä 50 metrin syvyyteen saakka.
Kalastus ja käyttö
Hämähäkkirapuja kalastetaan ihmisravinnoksi keskimäärin 5 000–7 000 tonnia vuodessa pääasiassa Ranskassa.
Rotuman kieli
Rotuma on austronesialainen kieli. Sitä puhutaan pääasiassa Rotuman saarella, Fidžillä. Rotumaa puhuu äidinkielenään yhteensä noin 7500 ihmistä. Sen luokittelussa on kuitenkin ollut vaikeuksia, sillä kieli on melko eristäytynyt. Kielessä on paljon lainasanoja samoan ja tongan kielistä, mutta uudempia lainoja on tullut fidžistä ja englannista. .
Raamattu käännettiin kokonaisuudessaan rotumaksi vuonna 1999.
Fonologia
Rotumaa kirjoitetaan latinalaisin aakkosin. Kielessä käytetään seuraavia kirjaimia: a e f g h i j k l m n o p s t u v '. Kirjain G ääntyy [ŋ], J [tʃ] ja ' glottaaliklusiilina (ʔ). Takavokaaleista /a o u/ on etuvokaaliset muunnokset /ä ö y/ kun takavokaalia seuraavassa tavussa on etuvokaali /i e/.
Konsonantit
Rotumassa on 14 konsonanttia.
Vokaalit
Vokaaleja on viisi Rotumassa ei ole vokaalien pituusoppositiota eli pitkiä vokaaleja ei ole.
Richard Doddridge Blackmore
Richard Doddridge Blackmore (1825−1900) oli englantilainen kirjailija. Hän kirjoitti alkuaan runomuotoon, mutta nimensä hän on saanut tunnetuksi romaaneillaan, joiden tarkkapiirteinen luonteenkuvaus, eloisa vuoropuhelu ja yleensä selkeä rakenne sekä historiallinen tarkkuus kohottavat ne aikaisempien romanttisten historiallisten romaanien parhaimmiksi. Hänen teoksiaan ovat muun muassa Clara Vaughan, Cradoek Nowell, Lorna Doone (suom. Laakson tytär) ja Kit and Kitty.
Zhaotong
Zhaotong (, pinyin: Zhāotōng Shì) on prefektuuritason kaupunki Lounais-Kiinan Yunnanin maakunnan koillisosassa. Prefektuurin pinta-ala on 23 021 neliökilometriä ja väkiluku 5,2 miljoonaa (2010). Prefektuurin hallintokeskus on noin 788 000 asukkaan Zhaoyangin kaupunkipiiri (2010).
thumb|left|230px| Kaupunki Zhaotongin Weixinin piirikunnassa. thumb|left|230px| Zhaotongin prefektuurin jako piirikuntatasolla. Zhaoyangin kaupunkipiiri on merkitty numerolla 1. Esimerkiksi Weixinin piirikunta on numero 10. Prefektuuri tunnetaan Yunnanin pohjoisena portina. Se rajoittuu etelässä Qujingin prefektuuriin, lännessä ja pohjoisessa Sichuanin sekä idässä Guizhoun maakuntaan. Yunnanin maakunnan pääkaupunki Kunming sijaitsee linnuntietä 290 kilometriä Zhaotongin kaupungista etelälounaaseen. Kaupunkien välillä on päivittäinen reittilento.
Seutu on ollut ihmiskunnan asuttama pitkään. Fossiililöytöjen mukaan jo 100 000 vuotta sitten. Zhaotongista on löydetty monia neoliittisiä jäänteitä.
Punaselkäsieppo
Punaselkäsieppo (Eugerygone rubra) on pensassieppojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Punaselkäsieppoa tavataan Uuden-Guinean saarella. Lajin kanta on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Josep Torres Clavé
Josep Torres i Clavé (1906 Barcelona – 1939 Els Omellons) oli katalonialainen arkkitehti ja muotoilija. Hän oli merkittävä modernin liikkeen hahmo 1930-luvulla. Torres Clavé kuoli rintamalla Espanjan sisällissodassa.
Malayer
Malayer, on kaupunki Iranin Hamadanin provinssissa, linnuntietä noin 63 kilometriä provinssikeskus Hamadanista eteläkaakkoon ja noin 284 kilometriä pääkaupunki Teheranista länsilounaaseen.
Bettye LaVette
Bettye LaVette (syntymänimeltään Betty Haskins, s. 29. tammikuuta 1946) on yhdysvaltalainen soul-laulaja-lauluntekijä, joka teki ensimmäisen levynsä 16-vuotiaana, mutta saavutti vain ajoittaista suosiota ennen vuoden 2005 albumiaan I’ve Got My Own Hell to Raise. Hänen valikoivassa musiikillisessa tyylissään on aineksia soulista, bluesista, rock and rollista, funkista, gospelista ja country-musiikista.
Elämä ja ura
LaVette syntyi Muskegonissa, Michiganissa, ja varttui Detroitissa. Toisin kuin monet hänen aikalaisistaan, hän ei aloittanut laulamista kirkossa, vaan kotonaan laulaen R&B:ia ja country and western -musiikkia. Hänen urastaan alkoi huolehtia paikallinen levytuottaja Johnnie Mae Matthews. Vuonna 1962, 16-vuotiaana LaVette levytti ensisinglensä My Man – He’s a Lovin’ Man Matthewsin johdolla. Siitä tuli Top 10 R&B-hitti sen jälkeen kun Atlantic Records osti sen jakeluoikeudet. Tämä johti yhteiskiertueeseen rhythm and blues -muusikoiden Clyde McPhatterin, Ben E. Kingin, Barbara Lynnin ja silloisen tulokkaan Otis Reddingin kanssa. LaVetten seuraava listamenestys oli Calla Recordsille vuonna 1965 tehty Let Me Down Easy. Seurasi lyhytkestoinen yhteistyö James Brown Revuen kanssa. Levytettyään useita singlejä paikallisille detroitilaisille levymerkeille LaVette siirtyi Silver Fox -merkille vuonna 1969. Hän levytti useita singlejä, muun muassa Top 40 R&B-hitit He Made a Woman Out of Me ja Do Your Duty. Näillä äänityksillä soittavat Memphisin studiomuusikot ovat sittemmin tulleet tunnetuiksi nimellä The Dixie Flyers. Vuonna 1972 LaVette siirtyi jälleen Atlantic/Atco-levymerkille. Hänet lähetettiin Muscle Shoals -studiolle Alabamaan äänittämään ensimmäistä albumiaan Child of the Seventies. Sen tuotti Brad Shapiro, ja mukana oli Muscle Shoalsin rytmiryhmä, joka tunnetaan nykyään nimellä The Swampers. Loppujen lopuksi albumia ei kuitenkaan tuolloin julkaistu.
1970-luvun puolivälissä LaVette teki kaksi singleä Epicille, ja vuonna 1978 West End Records julkaisi hänen diskohittinsä Doin’ the Best That I Can. Vuonna 1982 hän teki sopimuksen kotikaupunkinsa levymerkin, Motownin kanssa, ja hänet lähetettiin Nashvilleen levyttämään. Lopputuloksena oli Steve Buckinghamin tuottama albumi (hänen ensimmäisensä, joka todella julkaistiin) nimeltä Tell Me a Lie. Albumilta julkaistu ensimmäinen single Right in the Middle (of Falling in Love) nousi Top 40 R&B-listalle. Pian hän kuitenkin luopui levyttämisestä esiintyäkseen kuuden vuoden ajan Broadwayn suositussa musikaalissa Bubbling Brown Sugar, jonka muita tunnettuja nimiä olivat Honi Coles ja Cab Calloway.
Sen jälkeen, kun LaVette oli soittanut hallussaan olevat monoäänitykset Child of the Seventiesistä ranskalaiselle soulmusiikin keräilijälle Gilles Petardille, Petard ryhtyi etsimään Atlanticin masternauhoja. Yhtiön henkilökunta oli siinä luulossa, että nauhat olivat tuhoutuneet tulipalossa muutama vuosi takaperin. Vuonna 1999 Petard lopulta löysi masterit, hankki albumin oikeudet Atlanticilta ja julkaisi sen vuonna 2000 nimellä Souvenirs omalla Art and Soul -merkillään. Samaan aikaan julkaistiin konserttitaltiointi Let Me Down Easy – Live in Concert alankomaalaisella Munich-merkillä. Molemmat albumit herättivät uutta kiinnostusta LaVetteen, ja vuonna 2003 julkaistiin Dennis Walkerin tuottama albumi A Woman Like Me. Se voitti vuoden 2004 W. C. Handy -palkinnon sarjassa "Comeback Blues Album of the Year". Eräässä haastattelussa LaVette piti albumia toisen tulemisensa ensimmäisenä, ja hän sanoi, että hänen vuonna 2012 ilmestynyt omaelämäkertansa on nimetty albumin mukaan.
Sen jälkeen, kun The Rosebud Agency alkoi huolehtia LaVetten konserttiesiintymisistä, yhtiön johtaja Mike Kappus saattoi hänet ANTI- -levymerkin johtajan Andy Kaulkinin tietoon. Nähtyään LaVetten esiintyvän Kaulkin kiinnitti hänet kolmen levyn sopimuksella. Ensimmäisenä projektina oli yhteistyö tuottaja Joe Henryn kanssa, ja Kaulkin ehdotti albumia, jonka laulut olisivat naisten kirjoittamia. Tuloksena oli I’ve Got My Own Hell to Raise, ja se oli useiden kriitikkojen mielestä vuoden 2005 parhaita. Albumin otsikko on otettu Fiona Applen sanoituksesta omaan vuoden 1996 hittiinsä Sleep to Dream, jonka LaVette tulkitsee albumillaan. Muita tunnettuja lauluntekijöitä albumilla ovat Aimee Mann, Sinéad O’Connor, Lucinda Williams, Joan Armatrading ja Dolly Parton.
Vuonna 2006 Rhino Handmade hyödynsi I’ve Got My Own Hell to Raisen suosion ja hyvät arviot LaVetten konserttiesiintymisistä julkaisemalla Child of the Seventiesin uudelleen yhdessä joidenkin aikaisemmin julkaisemattomien raitojen kanssa. Albumi sai kriitikoilta hyvän vastaanoton. Sen jälkeen Varese Sarabande julkaisi albumin Take Another Little Piece of My Heart, joka sisältää kaikki laulut, jotka LaVette teki Silver Fox- ja SSS International -levymerkeille vuosina 1969 ja 1970. CD sisältää kolme ennenjulkaisematonta raitaa sekä kaksi duettoa Hank Ballardin kanssa.
Vuonna 2006 Rhythm and Blues Foundation myönsi hänelle Pioneer Awardin.
LaVetten vuoden 2007 albumi The Scene of the Crime äänitettiin suurimmaksi osaksi FAME-studioilla Muscle Shoalsissa, Alabamassa, vaihtoehtorock-yhtye Drive-By Truckersin kanssa. Albumi oli Grammy-palkintoehdokkaana sarjassa "Best Contemporary Blues Album", ja se oli mukana useilla "Vuoden 2007 parhaat" -listoilla. LaVette kertoi kokemuksistaan Muscle Shoals Sound- ja FAME-studioilla Ed Hurtin tekemässä haastattelussa syyskuussa 2007. Drive-By Truckersin johtohahmo Patterson Hood tuotti albumin LaVetten kanssa. Levyllä on myös laulu, jonka LaVette ja Hood ovat tehneet yhdessä.
Vuonna 2008 LaVette sai Blues Music Awardin sarjassa "Best Contemporary Female Blues Singer". Samana vuonna Reel Music julkaisi uudelleen CD:nä hänen Motown-albuminsa Tell Me a Lie. CD:n kansi oli sen alkuperäisen suunnitelman mukainen, jota ei käytetty, kun albumi julkaistiin ensimmäisen kerran LP-levynä.
Joulukuussa 2008 Kennedy Center Honors -tilaisuudessa LaVette esitti tulkintansa The Who -yhtyeen vuoden 1973 kappaleesta "Love, Reign O’er Me" kunnianosoituksena Whon jäsenille Roger Daltreylle ja Pete Townshendille, jotka olivat kyseisen vuoden juhlittavien henkilöiden joukossa. Esitystä pidettiin yleisesti yhtenä tapahtuman kohokohdista.
18. tammikuuta 2009 hän oli mukana Barack Obaman virkaanastujaisjuhlassa We Are One: The Obama Inaugural Celebration at the Lincoln Memorial ja esitti duettona Jon Bon Jovin kanssa Sam Cooken vuoden 1964 laulun "A Change Is Gonna Come". Saman vuoden huhtikuussa hän jakoi Radio City Music Hallin lavan Paul McCartneyn ja Ringo Starrin kanssa David Lynch -säätiön "Change Begins Within" -hyväntekeväisyyskonsertissa, jonka tarkoituksena oli edistää transsendentaalisen mietiskelyn opetusta koululapsille. Samana vuonna Sundazed Records julkaisi CD-albumin Do Your Duty, joka sisältää yksitoista LaVetten Silver Foxille ja SSS Internationalille tekemää kappaletta. Kesäkuussa 2009 ilmestyi kuusi kappaletta sisältävä EP-levy Change Is Gonna Come Sessions. Se julkaistiin vain digitaalisena latausversiona.
Vuonna 2010 Lavettelta tuli albumi Interpretations: The British Rock Songbook, joka sisältää uusia sovituksia ja esityksiä sellaisten artistien kuin The Beatles, The Rolling Stones, The Animals ja Pink Floyd klassisista lauluista. Mukana on täydellinen, muokkaamaton versio hänen Kennedy Center Honorsissa esittämästään The Whon kappaleesta "Love Reign O’er Me". CD sai hyvät arvostelut ja se nimitettiin Grammy-palkintoehdokkaaksi sarjassa "Best Contemporary Blues Album".
Lisäksi Bettye LaVette on esiintynyt National Public Radion ohjelmassa Mountain Stage, World Cafe, All Things Considered and Wait Wait... Don’t Tell Me! ja Mississippi Public Broadcastingin sarjassa Blues Divas sekä samannimisessä elokuvassa. Molemmat on tuottanut Robert Mugge. LaVette on myös esiintynyt ohjelmissa Late Night with David Letterman, Conan, The Late Late Show with Craig Ferguson, The Tonight Show with Jay Leno, Austin City Limits, The Today Show, Good Morning America ja The Artist’s Den. LaVette on myös ollut yhdeksännen, kymmenennen ja yhdennentoista vuosittaisen Independent Music Awardsin tuomaristossa edistääkseen itsenäisten muusikoiden uraa.
LaVette osallistui juhla-albumille Chimes of Freedom: The Songs of Bob Dylan Honoring 50 Years of Amnesty International versiollaan laulusta "Most of the Time". 31. joulukuuta 2012 LaVette esiintyi BBC Two:n Jools Holland Annual Hootenannyssa. Vuosina 2013 ja 2014 LaVette nimitettiin Blues Music Awardin ehdokkaaksi sarjassa "Contemporary Blues Female Artist".
Yksityiselämä
Bettye LaVette on naimisissa Kevin Kileyn kanssa. Kiley on musiikkiäänite- ja antiikkikauppias sekä myös laulaja ja muusikko. He asuvat West Orangessa, New Jerseyssä.
Ilmavoimien esikunta
Ilmavoimien esikunta (ILMAVE, aik. IlmavE ) vastaa Suomen ilmavoimien komentajan johtoesikuntana siitä, että ilmavoimien joukoilla on toimintaedellytykset ja tulostavoitteet. Esikunta on sijoitettu Jyväskylän varuskuntaan Tikkakoskelle Jyväskylään.
Ilmavoimien esikunta vastaa ilmavoimien komentajan antamien yleisohjeiden mukaisesti ilmavoimien ja ilmapuolustuksen suunnittelusta, hankinnoista ja toiminnasta. Se valvoo ilmavoimien joukko-osastojen ja laitosten toimintaa. Ilmavoimien esikunnan toimintaa johtaa esikuntapäällikkö.
Esikuntapäälliköt
Ilmavoimien esikuntaa ovat johtaneet esikuntapäälliköinä :
Organisaatio
Esikuntaan kuuluvat:
Entisen materiaaliosaston toiminnot on integroitu vuodesta 2010 lukien Ilmavoimien materiaalilaitoksen organisaatioon ja viestiosaston toiminnot jo aikaisemmin Johtamisjärjestelmäosastoon.
Ilmavoimien esikuntaan on sijoitettuna myös Sotilasilmailun viranomaisyksikkö (lyhenne SVY). Yksikköön kuuluu neljä vastuualuetta: hallinto, teknillinen, lentotoiminnan sekä lentoturvallisuuden vastuualue. SVY:n tehtävänä on myös lento-onnettomuuden tapahduttua asettaa sotilasilmailuonnettomuuden tutkintalautakunta tutkimaan onnettomuuden syitä. Yksikkö sijaitsee Tikkakosken teollisuusalueella.
Fyysisesti esikunta sijaitsee Luonetjärven varuskunnassa, jonne esikunta muutti joulukuussa 1973, toimittuaan ensin 1942 lähtien Helsingin Munkkiniemessä. Jatkosodan loppuaikoina esikunta toimi jo Tikkakoskella. Esikuntaan kuuluu myös Ilmaoperaatiokeskus, josta käsin johdetaan koko valtakunnan ilmapuolustusta.
Lantmannabladet
Lantmannabladet oli Helsingissä vuosina 1937–1970 ilmestynyt ruotsinkielinen sanomalehti.
Lantmannabladet syntyi vuonna 1937, kun Hufvudstadsbladetin maaseutupainoksen maatalousosasto muutettiin erilliseksi viikkolehdeksi. Vuodesta 1946 lähtien sen liitteenä ilmestyi myös erikseen tilattava Fiskarbladet. Vuosina 1969–1970 Lantmannabladet ilmestyi joka toinen viikko. Vuoden 1970 lopulla se yhdistettiin jälleen Hufvudstadsbladetiin.
Lehden levikki oli 1940-luvulla 17 000–19 000 kappaletta.
Korpraalisieppo
Korpraalisieppo (Poecilodryas brachyura) on pensassieppojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Korpraalisieppoa tavataan Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa. Lajin kanta on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Tiheikkösieppo
Tiheikkösieppo (Heteromyias albispecularis) on pensassieppojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Tiheikkösieppoa tavataan Australian koillisosissa ja Uuden-Guinean saarella. Lajin kanta on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Ekologinen systeemiteoria
Ekologinen systeemiteoria on Urie Bronfenbrennerin kehityspsykologinen teoria, jossa yksilön kehityksen nähdään tapahtuvan vuorovaikutuksessa ympäristön kanssa. Bronfenbrenner jakaa kehitykseen vaikuttavan ympäristön viiteen systeemiin, jotka ovat mikro-, meso-, ekso- ja makrosysteemit sekä myöhemmin teoriaan lisätty kronosysteemi.
Teoria on myöhemmin nimetty uudelleen bioekologiseksi systeemiteoriaksi, sillä Bronfenbrenner täydensi teoriaa ottamalla myös biologiset prosessit huomioon. Hän näki biologiset prosessit tosin vain potentiaalina, jonka ympäristötekijät saattoivat realisoida tai jättää realisoimatta.
Bladh
Bladh tai Blad on ruotsinkielinen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Baglit
Baglit (baglere) olivat yksi Norjan sisällissodissa taistelleista puolueista tai ryhmittymistä. Puolue oli aktiivinen vuosina 1196–1218. Baglit olivat birkebeinien ja kuningas Sverre Sigurdinpojan vaarallisimmat vastustajat. Puolueen nimitys on peräisin muinaisnorjan sanasta bagall (iiriksi bachall ja latinaksi baculus), joka merkitsee piispan sauvaa.
Baglit perustettiin vuonna 1196, ja puolueen johtaja oli Oslon piispa Nikolas Arnesson, joka oli yhdessä arkkipiispa Eirik Ivarssonin kanssa maanpaossa Tanskassa. Bagleihin kuului myös muita piispoja, mutta monet papit pysyivät kuitenkin yhä uskollisina kuningas Sverrelle. Baglit liittoutuivat Sverren muiden vastustajien kanssa ja muodostivat merkittävän uhan kuninkaalle.
Baglit johtivat kirkon taistelua vahvaa kuningasvaltaa vastaan, ja he taistelivat kirkon ja erityisesti arkkipiispan taloudellisten etujen puolesta Norjassa. Birkebeinit vastustivat tätä näkemystä piispoja vastaan suunnatussa kirjoituksessa, joka julkaistiin nimettömänä. Kirjoitus on mitä luultavimmin laadittu Sverren myötävaikutuksella.
Sverren kuoltua baglit ja birkebeinit sopivat rauhasta kuningas Haakon Sverrenpojan johdolla. Sopimuksen mukaan baglien tuli pysyä Helgøyan lähellä Hedmarkissa. Haakonin kuoltua vuonna 1204 oli pidettävä uudet neuvottelut kuningas Inge Bårdinpojan kanssa. Kvitingsøyn sopimuksessa vuonna 1208 päätettiin, että Nikolas Arnessonin sisarenpoika Filippus Simonsson saisi hallita Vikeniä ja Opplandenea. Filippus tunnusti kuninkaan suvereniteetin alueella, mutta hän hallitsi aluetta kuninkaan nimessä kuolemaansa saakka. Filippus Simonssonilla oli oma kanslia, oma sinetti ja hän jopa lähetti lähettiläitä ulkomaille. Kun sekä Filippus että birkebeinien tukema kuningas Inge kuolivat vuonna 1217, baglit ja birkebeinit solmivat lopullisen rauhan, ja kummatkin tunnustivat kuningas Haakon IV Haakoninpojan ylivallan.
Anna Bogali-Titovets
Anna Ivanovna Bogali-Titovets (s. 12. kesäkuuta 1979 Vologda) on venäläinen ampumahiihtäjä ja olympiavoittaja. Hän on voittanut urallaan kaksi olympiakultaa vuosina 2006 ja 2010. Niistä kumpikin on viestistä. Bogali-Titovets on voittanut urallaan seitsemän MM-mitalia, joista kolme on ollut kultaisia. Maailmancupissa hän on voittanut kolme osakilpailua ja on sijoittunut kolmen parhaan joukkoon 14 kertaa.
Montanan alue
Montanan alue on Bulgarian alue maan luoteisosassa. Sillä on yhteistä rajaa Serbian ja Romanian kanssa. Montanan alue on jaettu yhteentoista kuntaan. Montanan aluetta halkovat Tonavan joki sekä Balkanvuoret.
Jacinto Inácio Flach
thumb|right|Jacinto Inácio Flach thumb|Jacinto Inácio Flachin vaakuna. Jacinto Inácio Flach (s. 26. helmikuuta 1952) on brasilialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Porto Alegren arkkihiippakuntaan 7. toukokuuta 1988 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Gummi in Proconsularin titulaaripiispaksi 12. marraskuuta 2003. Piispaksi vihkiminen seurasi 5. helmikuuta 2004. Pääkonsekraattorina toimi Dadeus Grings, jota avustivat Altamiro Rossato ja José Clemente Weber.
Hakran keramiikka
Hakran keramiikka n. 3300–2800 eaa. oli varhaisharappalainen pohjoinen keramiikkaperinne noin 3300–2800 eaa. Se vastaa esiharappalaista Ravi-vaihetta. Hakran asutuskeskuksia oli runsaasti Länsi-Punjabin Bahawalpurissa. Erityisen runsas keskittymä oli Fort derawarin lähellä. Hakran ihmiset asuivat puoliksi maanalaisissa taloissa. Hakran aikaan oli lännessä Belutšistanin vuorilla ja Induksen tasangolla Kehi Begin keramiikka. Hakran jälkeen alueelle tulivat Kot Dijin ja Siswalin perinteet. Arkeologi Raon mukaan Haryanan Bhirranassa oli Hakran keramiikkaa jo 8000–7000 eaa.
Ravi-vaihe
Harappan Hakran keramiikkaa vastaavaa vaihetta sanotaan Ravi-vaiheeksi. Sen ensimmäinen vaihe alkoi 3900–3500 eaa. ja päättyi noin 3300 eaa. Ravi-vaiheen myöhäisempi jakso alkoi 3300 eaa. ja päättyi 2900-2800 eaa. . Ravi-vaiheessa saatettiin käyttää harapassa jo vaunuja. Harappa oli Ravi-vaiheessa vain pieni kylä tai kyläryhmä.
Hakran löytöpaikkoja
Ne Hakra-keskukset, joiden ala on yli 10 ha Tähdellä merkityt paikat leirejä
Yli 20 ha:
10–20 ha:
5–10 ha:
Muutamia melko tunnettuja pienempiä paikkoja:
Fernando García Mercadal
Fernando García Mercadal (5. huhtikuuta 1896 Zaragoza – 3. helmikuuta 1985 Madrid) oli espanjalainen arkkitehti. Vuonna 1930 hän oli perustamassa GATEPAC-ryhmää yhdessä arkkitehtien Aizpurúa, Sert ja Torres Clavén kanssa.
Lentosotakoulu
thumb|right|Kylttejä lentosotakoululla. Lentosotakoulu (LENTOSK, aik. LentoSK) (1937 asti Ilmailukoulu, 1938–1941 ja 1952–2004 Ilmasotakoulu) sijaitsi Kauhavalla. Se oli ilmavoimien komentajan alainen koulu, jonka päätehtävänä oli jatkolentokoulutuksen antaminen puolustusvoimien ja rajavartiolaitoksen sotilaslentäjille. Puolustusvoimauudistuksen mukaisesti joukko-osasto lakkautettiin vuoden 2014 lopussa. Kauhavan kaupunki vastusti koulutustoiminnan yhdistämistä Ilmasotakouluun Jyväskylän Tikkakoskelle, mutta Valtiontalouden tarkastusvirasto totesi kesäkuussa 2012 lakkauttamisen perustelluksi.
Historia
Ammattisotilaslentäjien koulutus annettiin Suomen itsenäisyyden alussa Helsingin Santahaminassa, jossa niin kutsuttu Saharan alue toimi maalentokenttänä. 1920-luvulla koulutus kuitenkin annettiin pääosin vesikoneilla. Lentokoulutus siirtyi Kauhavalle vuonna 1929, jolloin alkoi reserviläisten koulutus.
Toinen maailmansota
Talvisodassa Neuvostoliiton ilmavoimat aiheuttivat Kauhavalla 16 ilmahälytystä. Ilmahälytyksessä lentokoneet siirrettiin sirpalesuojiin tai lennettiin väistökentille ja lentokenttä naamioitiin asettamalla kiitotielle keveitä ”latoja”. Ainoastaan kerran 29. tammikuuta 1940 viisitoista pommikonetta lensi pilvien yllä lentokentän yli, minkä jälkeen ne pudottivat 53 pommia Alajärvelle menevän tien eteläpuolelle Lapuan Hirvijoelle metsään.
Organisaatio
Lentosotakouluun kuuluivat:
Lakkautuksen jälkeen
Lentosotakoulun oli luovutettava vapautuneet tilat ja maa-alueet puolustusministeriölle vuoden 2015 aikana. Henkilöstöstä osalle ilmoitettiin löytyvän tehtäviä Ilmasotakoulusta (IlmaSK) Jyväskylän Tikkakoskelta. Irtisanottaville tarjottiin 12 kuukauden palkkaa irtisanomispakettina, mikäli yhtäjaksoisia palvelusvuosia oli takana vähintään 12.
Muuta
Joukko-osaston palveluksessa oli 230–240 henkilöä ja lentävänä joukkoyksikkönä oli Hävittäjälentolaivue 41 (HävLLv 41), joka operoi Hawk-kalustolla. Laivueen viimeisin komentaja oli everstiluutnantti Timo Herranen. Laivue jakautui lentueisiin.
Rakennuskanta
Entisen varuskunnan kulttuurihistoriallisesti arvokkain rakennus on linnanpihalla varustettu Linna-rakennus, joka valmistui 1928. Sen on suunnitellut tuolloin vasta reilu 30-vuotias arkkitehti Elsa Arokallio (1892–1982).
Etemenanki
thumb|250px|Etemenanki arkeologi [[Robert Koldeweyn piirustuksen mukaan 1919.]] thumb|250px|Etemenankin rekonstruktio. thumb|250px|Etemenankin sijainti Koldeweyn mukaan.
Etemenanki oli Mardukille omistettu zikkurat Babylonissa. Rakennuksesta ja sen mittasuhteista on olemassa uus- ja myöhäisbabylonialaisia nuolenpäätekstejä. Rakennus on sittemmin tuhoutunut.
Etemenanki on saattanut olla esikuvana Vanhan testamentin Baabelin tornia kuvaavalle kertomukselle, koska kaupunkiin oli siirretty juutalaisia näihin aikoihin.
Louvressa oleva nuolenpääkirjoitustaulu Urukista 229 eaa. kuvailee Etemenankin seitsemän kerrosta ja 91 metriä korkeaksi sekä kultakin sivultaan 91 metriä leveäksi rakennukseksi. Robert Koldeweyn löydöt 1931 vahvistivat savitiilistä tehdyn rakennuksen mitat. Rakennuksen eteläpuolella oli suuret portaat. Suurikokoinen Ištarin portti ja juhlakatu johtivat kohti zikkurat-rakennusta.
Myös Herodotos kuvaili 440 eaa. Babylonin muureja, palatsia ja temppelirakennusta.
Etemenanki tuhoutui lopullisesti 331 eaa. Kun Aleksanteri Suuri valloitti Babylonin, hän määräsi temppelin korjattavaksi. Kun hanke ei edistynyt, hän käski tuhota jäännökset, jotta Etemenanki voitaisiin rakentaa uudelleen. Rakennushanke kuitenkin peruuntui Aleksanteri Suuren kuoleman vuoksi. Myös myöhemmät uudelleenrakennushankkeet olivat tuloksettomia.
Tatari
Tatari on asuinalue Kesklinnan kaupunginosassa Tallinnassa. Sen pinta-ala on 22 hehtaaria ja väkiluku 2 586 henkeä (1.1.2018). Vuoden 2014 alussa asuinalueen väestöstä 58 prosenttia oli virolaisia.
Alueella sijaitsevat muun muassa Viron musiikki- ja teatteriakatemia, elokuvateatteri "Kosmos" ja Yhdysvaltain suurlähetystö.
Landsbygden
Vasa-Postenin ja Österbottens Dagbladin lakattua ruotsinkielinen Pohjanmaa jäi vaille varsinaista maaseutulehteä. Ruotsalaisen kansanpuolueen pohjanmaalaisen talonpoikaisryhmän viimeinen lehtiyritys oli kerran viikossa ilmestynyt Landsbygden. Sen päätoimittajana työskenteli Uno Berg ja vastaavana toimittajana Jakob Alfred Strandberg.