cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Maamme
Runebergin runo
thumb|Maamme-laulun ruotsinkieliset sanat kuvanveistäjä [[Walter Runebergin vuonna 1885 toteuttaman J. L. Runebergin patsaan jalustassa Helsingin Esplanadin puistossa.]] Runebergin ”Vårt land” -runossa on yksitoista säkeistöä, joista jokaisessa on kuusi jambisäettä ja niiden tavumäärä on 4, 3, 4, 4, 4 ja 3. Runo siis poikkeaa jambisäkeistöjen tavallisesta neljäsäkeisestä muodosta, jossa säkeiden tavumäärä on 4, 3, 4 ja 3. Tämä runomitta on ollut hankala suomentajille. Runon 66 säkeestä 57 alkaa ja loppuu yksitavuiseen sanaan, joita ruotsin kielessä on paljon mutta suomessa vähän, ja joissain säkeissä on pelkästään yksitavuisia sanoja. Runon yleisenä teemana on köyhän ja karun mutta luonnonkauniin synnyinmaan ylistys. Olennaista runossa on, että se ei suoranaisesti kerro, mistä maasta on kysymys. Runo alkaa sanoilla ”Vårt land, vårt land, vårt fosterland”, joka suoraan käännettynä olisi ”Maamme, maamme, synnyinmaamme”.
Historioitsija Matti Klinge on käsitellyt Runebergin runon sisältöä erityisesti lojaaliuden ja vastavallankumouksen teemojen kautta. Neljäs, viides ja kuudes säkeistö on säilyneiden käsikirjoitusten perusteella kirjoitettu muuta runoa myöhemmin. Ne ovat hyvin yleisluonteisia, ja ne voitaisiin liittää mihin tahansa kansaan. Niiden sanomassa keskeisintä on kärsivällisyys ja kohtaloonsa tyytyminen. Kuudes säkeistö voidaan tulkita jopa varoitukseksi vallankumouksesta, koska sen mukaan nopeilla muutoksilla ei välttämättä saataisi muutoksia aikaan, vaan "maamme" on köyhä ja pysyy sellaisena. Runo korostaa rauhallisuutta, nykytilanteeseen tyytymistä, hidasta kehitystä ja valoisaa optimismia. Siinä ei siis ole nopean muutoksen eli vallankumouksen sanomaa, toisin kuin monissa muissa samoihin aikoihin kirjoitetuissa runoissa.
Runon yhdeksäs säkeistö on vaikeimmin tulkittavissa, ja kirjallisuudentutkijat ovat pitäneet sitä arvoituksellisena. Sen sisältöä on selitetty uskonnolliselta kannalta, ja kirjallisuudentutkija Johan Wrede on liittänyt sen Runebergin romanttiseen platonisoivaan idealismiin. Englantilainen Michael Branch on puolestaan huomauttanut, että säe ”bland guldmoln i det blå” sisältää yksinkertaista värisymboliikkaa, sinisen ja kullan, Ruotsin värit.
Runon kymmenennestä säkeistöstä on peräisin Suomesta usein käytetty nimitys "tuhansien järvien maa" ("du tusen sjöars land").
Suomenkieliset sanat
Runebergin runosta on vuosina 1848–1948 tehty ainakin kaksi-kolmekymmentä suomennosta. Siitä käytettiin vuonna 1847 suomenkielistä nimeä ”Meidän maa”, ja ensimmäisen, lyhyen suomennoksen nimi oli ”Suomenmaa”. Käännös ilmestyi Suomettaressa vuonna 1848. Nimi ”Maamme” on ollut käytössä toisesta suomennoksesta lähtien, jonka teki Konstantin Schröder vuonna 1849. Pian Schröderin suomennoksen jälkeen ilmestyi K. Kiljanderin käännös, joka vastasi tarkoin lähtötekstiä. Sitä käytettiin paljon seuraavien viidentoista vuoden aikana.
Suomennokset muuttuivat yhdenmukaisemmiksi, lähemmäksi toisiaan ja alkuperäistä runoa 1860-luvulla, samalla kun Maamme-laulu alkoi vakiintua kansallislaulun asemaan. Vuonna 1867 ilmestyi Vänrikki Stoolin tarinoiden suomennos, jonka johdantona Maamme oli. Suomennoksen teki viisihenkinen työryhmä, johon kuuluivat Julius Krohn, Aleksanteri Rahkonen, B. F. Godenhjelm, K. A. Slöör ja Anders Törneroos. Paavo Cajander paranteli Maamme-laulun tekstiä Vänrikki Stoolin tarinoiden myöhemmissä painoksissa, ainakin vuonna 1889.
Cajander merkitään yleensä Suomen kansallislaulun vakiintuneen, ”virallisen” suomenkielisen tekstin tekijäksi. Huomattava on kuitenkin, että lauletut ensimmäinen ja viimeinen säkeistö ovat kokonaan peräisin Julius Krohnin johtaman työryhmän vuoden 1867 käännöksestä. Runon 66 säkeestä Cajanderin vuoden 1889 korjaus on säilynyt 24 säkeessä.
Maamme-laulun suomenkielinen teksti ei ole sanatarkka käännös, vaan sitä on suomalaistettu fennomanian ihanteiden mukaisesti. Kun Runebergin runon ensimmäinen säe kuuluu Vårt land, vårt land, vårt fosterland, suomenkielisissä sanoissa maa nimetään: Oi maamme, Suomi, synnyinmaa. Runebergin runossa Suomea ei mainita kuin neljännen säkeistön sanoissa det Finska folket, mutta eri suomennoksissa sanat Suomi tai Suomenmaa ovat hyvin yleisiä.
Sävellys
Paciuksen sävellyksen alkuperästä on kiistelty, ja jo vuonna 1875 väitettiin, että sen esikuvana olisi ollut saksalainen kansansävelmä, niin sanottu Paavilaulu ”Der Papst lebt herrlich in der Welt”. Säveltäjä Heikki Klemetti kutsui Maamme-laulua Paavilaulun muunnelmaksi. Kapellimestari ja musiikintutkija Toivo Haapanen väitteli Klemetin kanssa asiasta 1944. Haapanen myönsi, että Maamme-laulussa saattoi olla vaikutteita Paavilaulusta, mutta hän myös sanoi, että sen kutsuminen Paavilaulun muunnelmaksi on liioittelua. Haapasen mukaan siinä on ennemminkin neutraaleja kansainvälisiä standardiaineita, jotka voidaan liittää useisiin kappaleisiin.
Musiikintutkija Erkki Salmenhaaran mukaan sävellyksen luonne viittaa puolalaiseen masurkkaan. Siitä aiheutuu sen takia vääriä mielleyhteyksiä Puolaan ja toisaalta sen tanssillinen ”keveys” on ristiriidassa kansallislaulun juhlavuuden kanssa. Pacius saattoi valita sävelmän tyylin siksi, että hän teki sen ylioppilaiden riehakkaisiin kevätjuhliin. Maamme-laulua soitetaan yleensä tempossa 60–80 M, vaikka varhaisissa julkaisuissa sen tempoksi on merkitty andante maestoso.
Asema Suomen kansallislauluna
Suomen laissa ei ole mainintaa virallisesta kansallislaulusta, toisin kuin esimerkiksi Suomen lipusta ja vaakunasta. Eduskunta ei ole missään vaiheessa käsitellyt virallisesti kansallislaulukysymystä, eikä siitä ole annettu erillisiä asetuksia. Matti Klingen mukaan Maamme-laulun asema onkin vakiintunut tapaoikeudellisesti, ja tällä tavalla muodostuneen kansallissymbolin asema on jopa lakisääteistä asemaa vahvempi. Kansallistunteen ilmaisutapana se sai asemansa, kun tarpeeksi suuri enemmistö kansalaisista otti sen omakseen. Maamme-laulun kansallista koskemattomuutta kuvastaa esimerkiksi se, miten yleisöä kummastutti modernisoitu sovitus, jonka Kalevi Aho teki Helsingin yliopiston 350-vuotisjuhliin.
Vaikka Maamme-laulu on vakiintunut Suomen kansallislauluksi, sen asemasta on silti syntynyt välillä keskustelua. Kansallislaulua on ehdotettu vaihdettavaksi, ja toisaalta Maamme-laulun asema on haluttu laillistaa. Eduskunnassa on tehty lakialoite sekä Maamme-laulun että Finlandia-hymnin asettamisesta viralliseksi kansallishymniksi. Finlandia-hymnin valitsemisesta kansallislauluksi tehtiin vuonna 2014 myös kansalaisaloite. Vaihtamisen syyksi on esitetty sitä, että Maamme-laulun säveltäjä on saksalainen Fredrik Pacius ja samaa sävellystä käytetään myös Viron kansallislaulussa Mu isamaa, mu õnn ja rõõm. On myös väitetty, että laulu on vahvistettu Viron kansallislauluksi ennen kuin se vakiinnutti asemansa Suomessa. Viron parlamentti käsitteli kyllä asiaa vuonna 1922, mutta se ei ole sitä missään vaiheessa virallistanut. Maamme-laulun tavoin myös Mu isamaa on noussut asemaansa kansallislauluna kansan keskuudessa. Lisäksi musiikintutkija Erkki Salmenhaaran mukaan Paciusta voi syntyperästään huolimatta pitää suomalaisena säveltäjänä. Hän saapui Suomeen helmikuussa 1836, omaksui nopeasti suomalaiset aatevirtaukset ja pyrkimykset ja alkoi rakentaa maan musiikkielämää.
Viron kansallislauluna
Virossa Maamme-laulun teki tunnetuksi Johann Voldemar Jannsen. Hän oli lahjakas kansankirjailija, kuorolaulukulttuurin kehittäjä ja ensimmäisten virolaisten yleislaulujuhlien järjestäjä.
Virossa järjestettiin jo 1860-luvulla paikallisia laulupäiviä, mutta Jannsenin Vanemuine-seura anoi 1867 lupaa virolaisten yhteislaulujuhlien järjestämiseksi. Laulujuhla naamioitiin Liviinmaan kuvernementin maaorjuudesta vapautumisen (1819) 50-vuotisjuhlapäiväksi, ja lupa myönnettiin helmikuussa 1869. Jansen oli alkanut jo aiemmin suunnitella, mitä virolaisissa musiikkijuhlissa voitaisiin laulaa. Hän oli 1862 julkaissut kirjan Eesti laulik (”Virolainen laulukirja”), jossa oli pääosin mukaelmia saksalaisista sävelmistä. Vuoden 1869 laulujuhlia varten Jansen julkaisi nuoteilla varustetun laulukokoelman, jossa oli saksalaisten laulujen lisäksi kaksi virolaisen Aleksander Kunileidin sävellystä, Mu isamaa on minu arm ja Sind surmani, suomalaisten kansanlaulujen pohjalta sekä kaksi suomalaista sävellystä, Maamme ja Karl Collanin säveltämä Savolaisen laulu. Jannsen oli tehnyt Maamme-lauluun virolaiset sanat “Mo issama, mo õn ja rõõm” (“Isänmaani, onneni ja iloni”). Tosin Paciuksen sävelmän toi Viroon jo aiemmin Viipurin Behmin koulun opettaja ja myöhempi Hiidenmaan Reigin seurakunnan kirkkoherra Gustav Felix Rinne, joka julkaisi siihen kirjoittamansa Hiidenmaan hymnin vuonna 1868.
Mu isamaa, mu õnn ja rõõm ei ollut seuraavien tsaarinvallan aikana järjestettyjen laulujuhlien ohjelmistossa, mutta eri kuorojen ohjelmistossa se tuli yhä suositummaksi. Viron musiikkihistoriasta vuonna 1937 kirjoittaneen Anton Kasemetsin mukaan laulusta tuli niin kansanomainen, että siitä muodostui kansallislaulu. Siitä otettiin säkeistö jo Viron itsenäisyysjulistukseen 1918. Kansa otti laulun omakseen todennäköisesti siksi, että sillä oli kaksinkertainen symboliarvo: se oli sekä isänmaallinen että suomalainen laulu. Suomalaisyhteys vahvisti virolaisten kansallista identiteettiä.
Viron kansallislaulu esitetään ilman Maamme-laulun laulutapaan vakiintunutta kertosäettä.
Liiviläisten kansallislauluna
Liiviläisten kansallislaulussa Min izāmō on sama sävelmä kuin Suomen ja Viron kansallislauluissa. Min izāmō -laulun esitti 1923 ensimmäisen kerran nelihenkinen kuoro samassa juhlallisuudessa, jossa nostettiin salkoon liiviläisten lippu. Kōrli Stalte oli kirjoittanut lauluun sanat. Sävellyksen valinnalla haluttiin korostaa liiviläisten yhteenkuuluvuutta suomalaisten ja virolaisten kanssa.
Serbian kansalliskirjasto
Serbian kansalliskirjasto on Serbian pääkaupungissa Belgradissa toimiva maansa kansalliskirjasto.
Kansalliskirjasto perustettiin vuonna 1832.
Punttala
Punttala on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Villeneuve-Saint-Georges
Villeneuve-Saint-Georges on kunta Ranskassa Val-de-Marnen departementissa Île-de-Francen alueella. Se sijaitsee noin 20 km Pariisista etelään Seinejoen varrella.
Napoleon III rakennutti kaupunkiin linnan suojaamaan Pariisia, joka valmistui vuonna 1876. Nykyään linna toimii paloasemana. 1800-luvulla kaupungista tuli tärkeä rautatieliikennepaikka, kun sinne valmistui vuonna 1847 Euroopan suurin lajitteluratapiha. Ratapiha oli toisessa maailmansodassa liittoutuneiden pommituksien kohteena.
I-luokka (hävittäjä)
I-luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston hävittäjäluokka, jonka muodostivat vuoden 1935 laivasto-ohjelman yhdeksän hävittäjää. Se oli toisinto H-luokasta lukuun ottamatta kahden torpedoputken lisäämistä. Alusten rakentaminen aloitettiin 1936 ja ne otettiin käyttöön 1937 Britannian kuninkaallisessa laivastossa ja 1942 Turkin laivastossa
Rakenne
Luokka oli toisinto edeltäneestä H-luokasta lukuun ottamatta kymmentä torpedoputkea eli kahta lisättyä. Aluksilla (lukuun ottamatta laivueenjohtaja HMS Inglefieldiä) oli käytössä uusi HMS Herolla ja HMS Herewardilla kokeiltu siltarakenne. Inglefieldille asennettiin uusittu entistä suurempi kolmijalkainen masto, vaikka muilla aluksilla käytettiinkin perinteistä yksinkertaista mastoa.
Alusten lisääntynyt massa johtui torpedoputkista sekä miinanraivaimen ja syvyyspommien asentamisesta. Aiempien luokkien joko miinanraivain tai syvyyspommien asennuksen tilalla. Kuitenkin niillä oli sama runko kuin edeltäneellä luokalla, mikä aiheutti alusten epävakautta, mikä korjattiin lisäämällä painolastiksi vettä, jos alusten tankit olivat tyhjät.
Laivueen johtaja
Kuninkaallisen laivaston perinteiden mukaisesti kuhunkin luokkaan rakennettiin myös laivueenjohtaja, joka oli hieman suurempi ja paremmilla viesti- ja johtamisjärjestelmillä varustettu. I-luokan laivueenjohtajana oli HMS Inglefield.
Turkin laivaston alukset
Turkin laivaston alukset olivat muuten samanlaisia kuin Kuninkaallisen laivaston alukset, mutta niille oli asennettu ainoastaan kahdeksan torpedoputkea.
Kaksi luokan aluksista siirrettiin Kuninkaalliselle laivastolle ja ainoastaan kaksi luovutettiin tilaajalle. Aluksilla oli allokoitu viirinumerot sekä nimet niiden siirron ajaksi.
Melodifestivalen 2001
Melodifestivalen 2001 oli Ruotsissa pidetty laulukilpailu, jossa valittiin Ruotsin edustaja vuoden 2001 Eurovision laulukilpailuun. Kilpailu pidettiin avoimena sävellyskilpailuna, johon lähetettiin 1 567 kappaletta, joista kymmenen valittiin karsinnan finaaliin. Finaali pidettiin 23. helmikuuta Malmössä Malmö musikteaterissa. Finaalissa voittajan valitsivat yhdessä ympäri Ruotsia kokoontuneet alueraadit ja puhelinäänestäjät. Kilpailun voitti yhtye Friends kappaleella Lyssna till ditt hjärta, joka käännettiin kansainvälistä Eurovision laulukilpailua varten englanniksi nimellä Listen to Your Heartbeat.
Pari vuotta sen jälkeen, kun Eurovision laulukilpailussa oli luovuttu orkesterista, siitä luovuttiin pysyvästi myös Melodifestivalenissa (aiemmista MF-kilpailusta 1985 ja 1986 oli järjestetty säästösyistä ilman orkesteria).
Kyseessä on viimeisin yksipäiväisenä tapahtumana pidetty Melodifestivalen, vuodesta 2002 alkaen kilpailu on pidetty joka vuosi moniviikkoisena tapahtumana.
Eritellyt raatiäänet
Kukin raati antoi mielestään seitsemälle parhaalle kappaleelle pisteitä kaavalla 1-2-4-6-8-10-12, minkä lisäksi puhelinäänestyksen kärkiseitsikko sai pisteitä kaavalla 11-22-44-66-88-110-132.
Sherlock Holmesin välkky veli
Sherlock Holmesin välkky veli (The Adventure of Sherlock Holmes’ Smarter Brother) on yhdysvaltalais-brittiläinen komediaelokuva vuodelta 1975. Sen pääosissa ovat Gene Wilder, Marty Feldman, Madeline Kahn, Dom DeLuise ja Leo McKern. Lisäksi Douglas Wilmer ja Thorley Walters nähdään Holmesina ja Watsonina. Elokuva oli Wilderin esikoisohjaus.
Juoni pääkohdittain
Päähenkilö on Sigerson Holmes (Wilder), Sherlock "Sheer-Luck" Holmesin nuorempi ja älykkäämpi veli. Kateellisena kuuluisalle veljelleen Sigerson yhdistää voimansa Scotland Yardin etsivän (Feldman) ja oopperalaulajan (Kahn) kanssa ratkaistakseen tapauksen, jota Sherlock ei pysty ratkaisemaan, ja joutuu vastakkain sekä Moriartyn (McKern) että kiristäjä De Luisen kanssa.
Elokuvan nimi ja peruste viittaavat humoristisesti Sherlock Holmesin vähemmän tunnettuun veljeen Mycroft Holmesiin, joka oli molempien mielestä älykäämpi kuin Sherlock. Mycroft oli kuitenkin liian laiska ryhtyäkseen etsiväksi.
Saatavuus
Elokuva julkaistiin suomeksi tekstitettynä VHS-videona, ja DVD:nä huhtikuussa 2006.
Arvioita
Video-oppaassa vuodelta 1994 Asko Alanen kutsuu elokuvaa Mel Brooksin vakiokasvoilla tehdyksi läpihuutoparodiaksi ja antaa sille kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Nemijärvi
Nemijärvi on keskisen Italian Latiumin alueella sijaitseva kraatterijärvi. Se on muodostunut Albanovuoriksi kutsutun suuren tulivuorikalderan laidalle. Antiikin ajalla järvi yhdistettiin jumalatar Dianaan, ja sen rannalla sijaitsivat jumalattarelle pyhitetyt lehto ja pyhäkkö. Ensimmäisellä vuosisadalla Rooman keisari Caligula rakennutti järvelle kaksi suurta laivaa, jotka upotettiin tahallisesti joitakin vuosia myöhemmin. Hylyt nostettiin osittain kuivatetun järven pohjasta 1900-luvulla.
Geologia
Nemijärvi sijaitsee suuren tulivuorikalderan reunoista muodostuneiden Albanovuorten alueella. Albanovuorten tulivuori on viimeksi purkautunut noin 22 000 vuotta sitten. Alueella on kaksi pienempää nykyisin veden täyttämää tulivuorikraatteria: Albanojärvi ja Nemijärvi.
Historia
pienoiskuva|Diana Nemorensiksen temppelin rauniot Nemijärvi oli ensimmäisellä vuosituhannella eaa. osa latinalaisliittoon kuuluneen Arician kaupunkivaltion aluetta kunnes liiton kaupungit tulivat osaksi Roomaa vuonna 338 ennen ajanlaskun alkua. Antiikin ajalla nimellä Lacus Nemorensis tunnettu järvi yhdistettiin jumalatar Dianaan. Järven nimi on johdettu sen rannalla sijainneesta Dianalle pyhitetystä Arician lehdosta. Järveä kutsuttiin toisinaan myös ”Dianan peiliksi”. Järven koillislaidalla oli Dianalle omistettu pyhäkkö jo 500-luvulla ennen ajanlaskun alkua.
Ensimmäisellä vuosisadalla jaa. Rooman keisari Caligula rakennutti pienelle järvelle kaksi suurta laivaa. Laivojen jäänteistä löydettyjen ylellisten koristelujen sekä juoksevaan veteen ja lämmitykseen viittaavien vesijohtojen ja hanojen perusteella näiden ”kelluviksi palatseiksikin” kutsuttujen laivojen on arveltu rakennetun keisarin huvikäyttöön. Laivat upotettiin tahallisesti suhteellisen pian valmistumisensa jälkeen.
Dianan pyhäkköalue hylättiin 300-luvun lopulle mennessä kristinuskon korvatessa aiemman roomalaisen uskonnon. Järven yllä sijaitsevalle kalliolle perustettiin keskiajalla Nemin kaupunki.
Tieto Caligulan laivanrakennushankkeista unohtui vuosisatojen kuluessa. Paikalliset kalastajat kuitenkin huomasivat järven pohjan laivanhylyt, ja ensimmäinen yritys nostaa laivoja koukuilla ja köysillä tehtiin vuonna 1446. Vuonna 1535 insinööri Francesco de Marchi kehitti oman sukelluspukunsa päästäkseen tutkimaan laivoja. Vuonna 1827 Annesio Fusconi laskeutui katsomaan hylkyjä sukelluskellolla. Vuodesta 1895 alkaen antiikkikauppias Eliseo Borghi nostatti sukeltajien avulla järven hylyistä mosaiikkilaattoja, pronssiveistoksia, tiiliä, vesijohtoja, nauloja ja suuren määrän puulankkuja.
Laivanhylyt nostettiin 1930-luvun alussa Italian fasistijohtaja Benito Mussolinin tuella osittain kuivatetusta järvestä. Hylyt siirrettiin niitä varten rakennettuun museoon, joka avattiin vuonna 1936. Museo ja laivat kuitenkin tuhoutuivat tulipalossa toisen maailmansodan aikana vuonna 1944.
Arkeologia
Nemijärvellä ja sen lähiympäristössä suoritetuissa arkeologisissa kaivauksissa on löydetty keisari Caligulan kahden laivan sekä Diana Nemorensiksen pyhäkköalueen jäännökset. Pyhäkköalueeseen on kuulunut temppeli, kylpylä ja pieni teatteri.
Järvestä nostettujen laivanhylkyjen rungon rakenne noudatti tavanomaista roomalaista laivanrakennustekniikkaa. Puisen rungon päällä olevat kansirakennukset olivat kuitenkin erittäin runsaasti koristeltuja sekä osin lämpöeristetyillä vesijohdoilla varusteltuja. Koristeluun kuului marmoria, mosaiikkeja, kullattuja kattotiiliä ja pronssiveistoksia. Tietoa Caligulan järvilaivoista ei ollut säilynyt nykyaikaan yhdessäkään kirjallisessa lähteessä, vaan laivat yhdistettiin häneen niiden osiin merkittyjen valmistusvuosien ja nimien perusteella.
Henrik Larsson
Hänen isänsä on kotoisin Kap Verdestä, Afrikasta.
Jalkapalloura
Larsson on yksi Ruotsin kaikkien aikojen parhaista jalkapalloilijoista. Hän aloitti uransa pienessä Högaborg BK:n joukkueessa vuonna 1989. Vuonna 1992 hänen synnyinkaupunkinsa suurin seura, Helsingborgs IF hankki hänet, ja debyyttikausi oli menestys – 31 liigaottelussa Larsson teki 34 maalia. Vain kahden seurassa vietetyn kauden jälkeen Alankomaiden Eredivisien suurseura Feyenoord osti "Henken" riveihinsä. Menestystä ei kuitenkaan tullut, ja vuonna 1997 Larsson lähti koettamaan onneaan Britteinsaarille, skotlantilaiseen Glasgow Celticiin. Celticissä Larsson koki seurajoukkueuransa tähänastiset huippuhetket. Seitsemän seurassa vietetyn kauden aikana hän voitti kolme Skotlannin mestaruutta, yhden Skotlannin FA Cupin, ja yhden Skotlannin Liigacupin sekä kolmesti maan pääsarjan maalikuninkuuden. Maalien kannalta paras kausi oli 2000–2001, jolloin Larsson teki 37 liigaottelussa 35 maalia.
Larsson liittyi HIF:n kesän MM-turnauksen jälkeen. Saman vuoden elokuussa Larsson nousi otsikoihin, kun hän löi Ruotsin cupin ottelussa Elfsborgia vastaan vastustajan puolustaja Jon Jonssonia nyrkillä vatsaan. Välikohtauksesta aloitettiin yksityishenkilön aloitteesta poliisitutkinta.
Tammikuussa 2007 Larsson siirtyi kahden kuukauden lainasopimuksella pelaamaan Manchester Unitediin.
Larsson on kuulunut vuosikausia Ruotsin maajoukkueen tärkeimpiin pelaajiin. Maajoukkueotteluita Larsson pelasi 106 ja teki niissä 37 maalia. Larsson on edustanut maataan MM-kisoissa 1994, 2002 ja 2006 sekä EM-kisoissa 2000 ja 2004. Hänet on valittu maansa parhaaksi jalkapalloilijaksi vuosina 1998 ja 2004.
Larsson ilmoitti heinäkuussa 2006 lopettavansa maajoukkueuransa, ja näin ollen hänen viimeiseksi maajoukkue-esiintymisekseen jää vuoden 2006 MM-kilpailujen 2–0-tappioon päättynyt neljännesvälieräottelu Saksaa vastaan. Tätä ennen Larsson on jo kerran urallaan lopettanut maajoukkueessa, ollakseen enemmän perheensä kanssa. Hänet kuitenkin houkuteltiin takaisin Ruotsin joukkueeseen vuoden 2004 EM-kisojen karsintoihin. Vuoden 2008 toukokuussa Larsson ilmoitti tekevänsä paluun maajoukkueeseen kesän EM-kilpailuissa, ne olisivat Larssonille kuudes arvoturnaus.
Larsson jatkoi uraansa vielä Helsingborgissa kaudella 2009 ja pelasi myös Ruotsin maajoukkueessa MM 2010-karsinnoissa. Ruotsin jäätyä kisoista rannalle Larsson ilmoitti lopettavansa uransa sekä maa- että seurajoukkuetasolla.
Ura valmentajana
Joulukuun puolivälissä 2009 Larsson siirtyi valmennustehtäviin ja kaudella 2010 hän toimii Superettanissa pelaavan Landskrona BoISin päävalmentajana. Esikuvikseen alkavalle valmennusuralle Larsson mainitsi mm. Frank Rijkaardin, Alex Fergusonin ja Martin O'Neillin. Larssonin ensimmäinen valmennuskausi oli menestyksekäs ja hyökkäävää jalkapalloa pelannut BoIS taisteli tiukasti noususta Allsvenskaniin, mutta taipui lopulta viidenneksi. Kauden jälkeen seurajohto jatkoi Larssonin sopimusta.
Kausi 2011 oli vaikea. Larssonin joukkue juuttui hyvistä pelaajahankinnoista huolimatta Superettanin hännille ja pahimman kriisin aikaan Larsson itse palasi lyhyeksi aikaa pelikentälle. Lopulta joukkueen peli alkoi sujua ja hyvän loppukauden myötä BoIS sijoittui kymmenenneksi säilyttäen näin sarjapaikkansa. Kauden jälkeen Larsson ja BoIS tekivät vuoden jatkosopimuksen. Kolmas BoIS-kausi päättyi sijalle 6, joten nousu Allsvenskaniin jäi haaveeksi. Kauden jälkeen Larsson jätti joukkueen.
Larssonin ensimmäinen kausi Helsingborgin peräsimessä sujui keskinkertaisesti. Seura ei kyennyt haastamaan mestaruustaistelussa kärkijoukkueita, mutta toisaalta sarjapaikka ei ollut uhattuna. Edelliskauden tapaan Helsingborg sijoittui keskikastiin ollen kahdeksas. Ruotsin cupissa Larsson johdatti seuran puolivälierään, jossa IFK Göteborg oli vahvempi maalein 2–0.
Salibandyura
Larsson on pelannut salibandya nuoruudessaan ja edusti kaudella 2008–2009 puolikkaan kauden verran Ruotsin korkeinta sarjatasoa Svenska Superligania pelaavaa FC Helsingborgia. Hänen viimeiseksi jääneessä ottelussaan Helsingborg kohtasi IBF Falunin.
Kestilän kirkko
Kestilän kirkko on Siikalatvan seurakunnan kirkko Kestilän taajamassa. Kestilän kirkko on puinen ristikirkko, mutta sen pohjois- ja eteläsakarat on vain hieman yli puolet itä- ja länsisakaroista. Kirkko vihittiin käyttöön 24. elokuuta 1856.
Kirkko rakennettiin vuosina 1854–1855. Sen on suunnitellut arkkitehti Ernst Lohrmann, joka toimi tuolloin Yleisten rakennusten intendentinkonttorin intendenttinä.
Esineistö
Vanhat 6-äänikertaiset urut on valmistanut Kangasalan urkutehdas vuonna 1908. Vanhat urut kunnostettiin 2001 ja ne ovat edelleen käytössä. Samana vuonna kirkkoon saatiin Veikko Virtasen rakentamat uudet 13-äänikertaiset urut. Alttaritaulun Kristus ristillä on maalannut taiteilija Paavo Leinonen. Alttaritaulu on vuodelta 1946. Juho Myllyojan vuonna 1895 veistämä vaivaisukko on kirkon eteisessä, jonne se on siirretty turvaan vahingonteoilta.
Aiheesta muualla
64.35153°N, 26.28361°W
Livia Drusilla
Livia Drusilla (30. tammikuuta 58 eaa. – 29 jaa.) oli Rooman ensimmäinen keisarinna, keisari Augustuksen kolmas vaimo. Hänen vanhempansa olivat Marcus Livius Drusus Claudianus ja Alfidia. Livia oli naimisissa kahdesti. Hänen ensimmäinen miehensä oli Tiberius Claudius Nero, jonka kanssa hän sai kaksi poikaa, Tiberiuksen, josta Augustuksen kuoltua tuli keisari, ja Drusuksen. Vuonna 38 eaa. Livia meni naimisiin Augustuksen kanssa ja he olivat naimisissa Augustuksen kuolemaan saakka. Augustuksen kanssa hänellä ei ollut lapsia. Augustus adoptoi Livian testamentissaan ja sen jälkeen Livia tunnettiin nimellä Julia Augusta. Keisarit Tiberiuksesta Neroon olivat Livian jälkeläisiä.
Nuoruus ja ensimmäinen avioliitto
Livian lapsuudesta ei tiedetä juuri mitään. Hän syntyi mahdollisesti Roomassa. Hänen vanhempansa olivat Marcus Livius Drusus Claudianus ja Alfidia, rikkaan virkamiehen tytär Fundista. Claudianus kuului kahteen vaikutusvaltaiseen roomalaissukuun. Syntyjään hän oli Claudiusten patriisisuvusta, jonka Marcus Livius Drusus, joka oli Rooman rikkaimpia miehiä, adoptoi joko eläessään tai testamentissaan. Livia oli mahdollisesti ainoa lapsi, sillä Claudianuksen tiedetään adoptoineen pojan.
Livia avioitui vuoden 43 eaa. tienoilla Tiberius Claudius Neron kanssa. Tästä avioliitosta syntyi kaksi poikaa, Tiberius ja Drusus. Claudianus tuki Caesarin murhaajia ja joutui proskriptoiduksi. Claudianus seurasi Brutusta ja Cassiusta Kreikkaan ja osallistui Filippoin taisteluun. Antoniuksen ja Octavianuksen voitettua taistelun, Claudianus teki itsemurhan. Tasavaltalainen Nero vaihtoi taistelun jälkeen Antoniuksen puolelle. Perusian sodan aikana Nero tuki Lucius Antoniusta. Antoniuksen hävittyä Nero ja Livia pakenivat ensin Sextus Pompeiuksen luokse Sisiliaan. Sisiliasta he lähtivät Kreikkaan Marcus Antoniuksen luokse. Roomaan he pääsivät palaamaan vasta triumviraattien ja Sextus Pompeiuksen solmittua Misenumin sopimuksen 39 eaa., jolloin Neron nimi poistettiin proskriptoitujen listalta.
Toinen avioliitto
Palattuaan Roomaan Livia oli jälleen raskaana. Samoihin aikoihin Livia aloitti suhteensa Octavianuksen kanssa. Suhde eteni nopeasti ja siitä syntyi skandaali. Molemmat olivat naimisissa ja Livia sekä Octavianuksen vaimo Scribonia olivat raskaana. Octavianus suostutteli Neron eroamaan Liviasta, ja Octavianus itse erosi Scriboniasta samana päivänä, kun heidän tyttärensä Julia syntyi. Tämän jälkeen Livia ja Octavianus menivät kihloihin ja Livia muutti Octavianuksen luokse. Livian poika Drusus syntyi 14. tammikuuta 38 eaa. Kolme päivää myöhemmin 17. tammikuuta Livia ja Octavianus menivät naimisiin. Koska Livian isä oli kuollut, Nero luovutti Livian hääpäivänä.
Livia oli vasta kahdenkymmenen, joten Livian odotettiin saavan vielä lisää lapsia, mutta Octavianuksen kanssa hän sai vain yhden lapsen, joka syntyi kuolleena. Siitä huolimatta he olivat naimisissa yli 50 vuotta ja Octavianuksen ei tiedetä harkinneen avioeroa. Neron kuolemaan asti vuonna 33 tai 32 eaa. Tiberius ja Drusus asuivat isänsä luona. Nero nimitti testamentissaan Octavianuksen poikien holhoojaksi ja pojat muuttivat Livian luokse. Livialla oli kunnianhimoa poikiaan varsinkin Tiberiusta kohtaan. Livia edisti poikiensa uraa parhaansa mukaan. Augustus suosi mieluummin sisarensa Octavian poikaa ja oman tyttärensä Julian poikia kuin Tiberiusta tai Drususta. Siitä huolimatta Tiberiuksen ja Drusuksen urat etenivät hyvin ja he saivat hakea virkoihin viisi vuotta lain ikärajaa aikaisemmin. Lisäksi Drusus meni naimisiin Augustuksen sisarentyttären Antonian kanssa linkittäen Augustuksen ja Livian suvut. Julian aviomies Agrippa kuoli vuonna 12 eaa. Heidän kahta vanhinta poikaansa Augustus kaavaili seuraajikseen ja oli adoptioinut heidät, mutta pojat olivat vielä lapsia. Augustus tarvitsi jonkun mahdolliseksi seuraajakseen kunnes pojat olisivat tarpeeksi vanhoja. Seuraavana vuonna mahdollisesti Livian painostuksesta vastentahtoinen Tiberius nai Julian, vaikka hän rakasti vaimoaan Vipsaniaa.
35 eaa. Livia oli saanut yhdessä Octavian kanssa koskemattomuuden, joka yleensä kuului kansantribuuneille. He saivat hallita itsenäisesti omaisuuttaan ilman holhoojaa. Kyseiset oikeudet olivat ennenkuulumattomia naisille. Silti naisilla ei ollut asiaa julkiseen elämään ja Livia osallistui rajatusti julkiseen elämään. Vuodesta 28 eaa. alkaen Livia korjautti temppeleitä ja hänen nimissään rakennettiin Porticus Liviae Roomassa. Yksityisesti Livia ja Augustus olivat melkein tasavertaiset. Livia oli älykäs ja esitti mielipiteensä vapaasti Augustukselle, joka valmistautui keskusteluihin laatimalla etukäteen muistiinpanoja. Augustus ei aina kuunnellut Livian vetoomuksia. Livia yritti turhaan saada Augustusta myöntämään kansalaisuuden Gallian asukkaille ja vaivoin sai Samokselle autonomian. Livia myös vetosi Tiberiuksen puolesta tämän halutessa palata Rodokselta vuonna 2 eaa. Vasta vuonna 2 jaa. Augustus antoi Tiberiukselle luvan palata Roomaan. Augustuksen seuraajikseen kaavailemat tyttärenpojat kuolivat, ensin Lucius vuonna 2 jaa. ja Gaius vuonna 4 jaa. Augustuksella ei ollut muuta vaihtoehtoa kuin adoptoida Tiberius yhdessä nuorimman tyttärenpoikansa Agrippa Postumuksen kanssa. Tiberiuksen piti kuitenkin sitä ennen adoptoida veljenpoikansa Germanicus, vaikka hänellä oli oma poika. Agrippa Postumus karkotettiin 6 jaa., mikä varmisti Tiberiuksen aseman Augustuksen seuraajana.
Livia hallitsi omaisuuttaan hyvin ja oli Rooman varakkaimpia naisia. Livialla oli omia klienttejä, joista osa asui Italian ulkopuolella. Herodes Suuren sisar Salome oli Livian ystävä ja testamenttasi Livialle kaupunkeja Juudeasta. Livia tuki myös aloittelevien poliitikkojen uraa, kuten keisari Othon isoisän ja tulevan keisari Galban uraa. Livia auttoi myös hyvän ystävänsä Urgulanian pojan konsuliksi vuonna 2 eaa. ja saattoi järjestää Urgulanian lapsenlapsen avioliiton Claudiuksen kanssa. Livia tuki myös perhettään. Livian nuoremman pojan Drusuksen kuoltua tämän leski Antonia asui lastensa kanssa Livian luona. Myöhemmin Tiberiuksen hallitessa, Caligula siskoineen asuivat Livian luona.
Augustuksen kuoleman jälkeen
Augustus kuoli 19. elokuuta 14. Augustus julistettiin jumalaksi ja Liviasta tuli kultin papitar. Testamentissaan Augustus adoptoi Livian, joka sai nimekseen Julia Augusta, ja jätti Livialle kolmanneksen omaisuudestaan Tiberiuksen saadessa loput. Augustuksen seuraaja keisarina oli Tiberius. Julia kuoli myöhemmin samana vuonna ja Tiberiuksen mahdollinen kilpailija Agrippa Postumus murhattiin pian Augustuksen kuoleman jälkeen. Tiberius alkoi tekemään pesäeroa äitiinsä ja esti erilaisten arvonimien myöntämisen Livialle ja itselleen. Tiberius muun muassa kieltäytyi ottamasta Livian mukaan annettua Julian poika arvonimeä, joka oli mahdollisesti tunnustus Livian roolista Tiberiuksen valtaannousussa. Augustuksen kuoleman myötä Livia menetti neuvonantajan asemansa, mutta pysyi vaikutusvaltaisena Tiberiuksen yrityksistä huolimatta. Livia muun muassa varmisti Gnaeus Calpurnius Pison vaimon Plancinan syytteiden kaatumisen Germanicuksen kuolemaa koskevassa oikeudenkäynnissä. Ajan myötä Tiberiuksen ja Livian välit huononivat. Kun Tiberius vetäytyi Caprille vuonna 26, juorujen mukaan syynä oli Tiberiuksen halu vältellä dominoivaa äitiään. Tämän jälkeen Tiberius ja Livia näkivät vain kerran pikaisesti.
Livia kuoli 86-vuotiaana vuonna 29. Hautajaiset olivat suhteellisen vaatimattomat ja Caligula piti hautajaispuheen. Tiberius ei osallistunut hautajaisiin eikä antanut panna täytäntöön Livian testamenttia. Yksi edunsaajista olisi ollut Galba. Vasta Caligula hoiti Livian testamentin täytäntöönpanon. Tiberius esti myös Livian julistamisen jumalaksi, vasta Claudius julisti Livian jumalaksi vuonna 42.
Jälkimaine
Augustuksen eläessä Livian roolia ihanteellisena roomalaisnaisena ja äitinä korostettiin. Livian jälkimaine on kuitenkin hyvin toisenlainen. Jotkut historioitsijat olivat välinpitämättömiä Liviaa kohtaan, mutta jotkut varsinkin Tacitus suhtautuivat vihamielisesti Liviaan. Heille Livian suurin rikos oli vallankäyttö naisena, mihin he suhtautuivat hyvin kielteisesti. Lisäksi Livian kyvyttömyys synnyttää lapsia Augustukselle vaikutti hänestä kerrottaviin tarinoihin. Jo eläessään Livialla oli maine itsenäisenä ja lujatahtoisena naisena. Yleensä Livia kuvataan juonittelevana äitipuolena, jonka päämääränä oli tehdä Tiberiuksesta keisari keinoja kaihtamatta yleensä myrkyn avulla. Tacituksen mukaan Livian uhreina olisi ollut Augustuksen ensimmäinen perillinen Marcellus, Julian pojat ja jopa Augustus itse. Kuitenkin suurin osa Liviaa koskevista lähteistä ovat hänen kuolemansa jälkeiseltä ajalta, jolloin oli helppoa pistää tapahtumat hänen syykseen. Livian osuutta Augustuksen perillisten kuolemaan ei ole voitu osoittaa. Ne saattoivat olla Tiberiuksen kannalta onnekkaita sattumia. Livia myös auttoi Juliaa tämän maanpaon aikana, sillä on löytynyt merkkejä Livian vapautetuista orjista Julian palveluskunnassa. Tutkijat ovat yrittäneet puhdistaa Livian mainetta, mutta se on säilynyt sitkeänä nykyaikaan asti. Varsinkin Robert Gravesin teoksessa Minä, Claudius, Livian kuvaus perustuu pitkälti Tacituksen teokseen.
Opatija
pienoiskuva|Näkymä Opatijaan Opatija on pieni kaupunki Primorje-Gorski Kotarin piirikunnassa Kroatiassa Adrianmeren rannalla. Kaupunki sijaitsee noin 14 kilometriä Rijekasta länteen. Opatijan väkiluku oli vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan 11 659.
Bengali (kissarotu)
Bengali on Yhdysvalloissa 1970-luvulla syntynyt kissarotu. Eräs Kalifornian yliopiston tutkija risteytti leopardikissoja muiden kissojen kanssa tutkiessaan aasialaisen leopardikissan sairauksien vastustuskykyä. Risteytysten tuloksena syntyi bengalina tunnettu kissarotu. Yliopiston kissat siirtyivät Jean Millille, jolla oli jonkin verran kokemusta leopardikissoista. Mill rekisteröi ensimmäiset bengalit vuonna 1983. Suomessa bengaleita on ollut jo 1990-luvulta lähtien.
Ulkonäkö
Tyypillistä bengalille ovat lihaksikas ja pitkänomainen vartalo, pienehkö pää suhteessa vartaloon, pienet, pyöreäkärkiset, matalalle asettuneet korvat, suuret, ovaalinmuotoiset, kaukana toisistaan sijaitsevat silmät sekä korostuneet viiksityynyt. Bengalin kuviointi on erikoinen ja muista kesykissaroduista poikkeava. Sen vahva ja keskipitkä häntä muistuttaa suurten kissaeläinten häntää, ja kissa kantaa sitä matalalla.
Bengalin turkki on joko täplikäs tai marmorikuvioinen. Pohjaväriltään bengali on perinteisesti ollut ruskea tai lumivärinen, mutta myös hopeisia, sinisiä ja mustia bengaleita on olemassa. thumb|"Lumivärinen" bengali.
Crossover thrash
Crossover thrash metal, usein lyhennettynä crossover, on eräänlainen thrash metallin alalaji, joka sisältää enemmän hardcore punk-elementtejä, kuin perinteinen thrash. Termistä käytetään joskus myös nimitystä punk metal, vaikkakin tämä nimitys on yleensä virheellinen, koska on jo olemassa punk metalia jossa yhdistetään punk rockia/hardcore punkia ja heavy metal-musiikkia, kuten grunge ja crust punk. Vaikka thrash metal ottaakin paljon vaikutteita hardcore punkista, yleisesti ottaen crossover thrashin äänimaailma on enemmän punk-vaikutteista, kuin metallin äänimaailma ja aggressiivisempaa, kuin perinteinen hardcore punk. Termin keksi yhtye D.R.I. heidän albuminsa nimellä Crossover, joka julkaistiin vuonna 1987.
Fu Mingxia
Fu Minxia on naimisissa Hongkongin entisen valtiovarainministerin Antony Leungin kanssa ja heillä on yksi lapsi.
FS Duperré (D633)
Duperré (runkonumero D633) oli Ranskan laivaston 1957 palvelukseen otettu Duperré-luokan hävittäjä.
Valmistus
Alus tilattiin Lorientin laivastontelakalta, missä köli laskettiin marraskuussa 1954. Se laskettiin vesille 23. kesäkuuta 1956 ja otettiin palvelukseen 8. lokakuuta 1957.
Palvelus
Alus poistettiin palveluksesta 1992.
Fentanyyli
pienoiskuva|USA:n 1 sentin kolikon (halkaisija 1,90 cm) vieressä on 2 mg fentanyyliä, joka on suurimmalle osalle ihmisistä kuolettava kerta-annos. Fentanyyli (1-fenetyyli-4-N-propionyylianilinopiperidiini) on täyssynteettinen opioidi, joka syntetisoitiin ensimmäisen kerran Belgiassa 1950-luvun lopulla. Se on vahvuudeltaan noin sata kertaa morfiinia vahvempaa. Fentanyyli esiteltiin 1960-luvulla kipulääkkeenä lääkenimellä Sublimaze. Suomessa fentanyyliä myydään valmistenimillä Abstral, Durogesic, Effentora, Fentanyl, Fentanyl Hamein, Fentanyl Hexal, Fentanyl Kalceks, Fentanyl Ratiopharm, Fentanyl Sandoz, Fentanyl Stada, Instanyl, Matrifen ja PecFent.
Durogesic on laastarimuodossa oleva fentanyylivalmiste. Sitä määrätään erittäin voimakkaisiin kroonisiin kiputiloihin, esimerkiksi leikkauksien jälkeen tai syöpäsairaille. Laastarin vaikutusaika on noin 72 tuntia.
Haittavaikutukset
Fentanyylin pitkäaikaiskäyttö johtaa naisilla estrogeeni nerityksen heikkenemiseen.
Väärinkäyttö
Päihdekäyttö alkoi 1970-luvulla aineeseen käsiksi pääsevien keskuudessa. Fentanyyli on kymmeniä kertoja heroiinia vahvempaa, vaikutus alkaa välittömästi aineen nauttimisesta ja vaikutukset kestävät alle tunnin.
Fentanyyliä sisältävän laastarin nieleminen voi johtaa lähes välittömään yliannostukseen ja kuolemaan. Myös käytetyt laastarit ovat vaarallisia. Väärinkäyttäjät myös imeskelevät niitä, jolloin vaikuttava aine kulkeutuu limakalvojen kautta nopeammin aivoihin.
Väärinkäytössä fentanyyli on erittäin helposti hengenvaarallista ennen kaikkea sen hengitystä lamaavan vaikutuksen vuoksi. Fentanyylillä on euforisoiva vaikutus ja yliannostuksen vaara on suuri. Yleensä fentanyyliä käytetään suonensisäisesti, mutta myös polttaminen ja nuuskaaminen onnistuvat. Aineen huumekäyttöön liittyy myös muiden huumaavien aineiden nauttimista, jolla pyritään tehostamaan yhteisvaikutusta.
Yhdysvalloissa fentanyylin käyttö dopingaineena laukkahevosilla aiheutti suuren kohun vuonna 1976. Satojen hevosten virtsatesteistä löytyi fentanyyliä, ja positiivisen tuloksen saaneista hevosista suurin osa oli kotoisin itärannikolta. Kivun lievityksen lisäksi fentanyyli on voimakas stimulantti hevosille. Hevosten saavutukset hylättiin ja omistajat saivat sakkoja tai hyllytettiin.
Lapilan kartano
thumb|Lapilan kartanon omistajan, insinööri Gustaf Filip von Schantzin perhe kartanon pihalla vuonna 1904. thumb|Lapilan kartanon sali vuonna 1914. thumb|Lapilan kartanon eteishalli 1910-luvulla. Vasemmanpuoleinen ovi johtaa isännän huoneeseen ja pieni ovi eteiskomeroon. Pariovista kuljetaan toiseen kerrokseen. Pariovet ovat vuodelta 1863, jolloin kartanoa uudistettiin. Lapilan kartano (ruots. Ekstensholm) on Naantalissa Lapilan saarella sijaitseva Christian Friedrich Schröderin suunnittelema rokokootyylinen kartano vuodelta 1763. Museovirasto on määritellyt Lapilan kartanomiljöön yhdeksi Suomen valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.
Historia
1500-luvulla Lapilan säterikartano muodostui kahdesta Lapilan kylän talosta. 1630-luvulla rälssitilat Lapilasta ja Keskiluodosta yhdistettiin, ja 1790-luvulla kantatilaan liitettiin Suurenpään rälssitila. 1600-luvulla kartanon omistivat upseerisuvut ja 1700-luvun puolivälissä sen osti lainopin tohtori Lorentz Ekenberg, joka rakennutti myös nykyisen päärakennuksen vuonna 1763. Päärakennuksen suunnitelija oli Turun kaupunginarkkitehti Christian Friedrich Schröder. Arkkitehti Schröder suunnitteli Lounais-Suomeen useita rokokookartainoita, joista Lapilan kartano on Fagervikin kartanon ohella Suomen tärkeimpiä rokokooarkkitehtuurin rakennuksia. Päärakennus uudistettiin sata vuotta rakentamisen jälkeen. Lapilan kartanolla on ollut kymmeniä omistajia kuten henkilöitä suvuista: Svärd, Starck, Schantz ja Ekenberg.
Kartanorakennus ja -miljöö
Kartanon pihapiirissä on monipuolista kulttuurikasvillisuutta kuten runsaasti istutettuja puulajeja: punatammea, metsävaahteraa, hopeapajuja sekä pensaita. Länsireunalla kasvaa suuria tammia ja mäntyjä sekä pylväskatajia. Putkilokasveista alueella esiintyy muun muassa lehtohorsma, sukakarstaohdake, pihakurjenpolvi, ketoneilikka ja ukontulikukka. Pihapiirissä on myös muuta niitty- ja kalliokasvillisuutta. Kartanolta Mansikkaniemeen johtavan tien varrella on kulttuurivaikutteista rehevää lehtoa. Alueen linnusto on runsas ja monipuolinen.
Suojelu
Museovirasto on määritellyt Lapilan kartanomiljöön yhdeksi Suomen valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä. Rajaukseen sisältyy suoraan kartanon alueeseen liittyvät peltolaaksot yhtenäisenä avoimena maisematilana kuten myös aluetta rajaavat metsäiset selänteet ja tärkeimmät maisemayhteydet kartanolta merelle.
Naantalin kaupungin Luonnonmaan ja Lapilan ym. saarien osayleiskaavassa Lapilan kartano, pihapiiri ja kaksi työväenrakennusta on suojeltu kulttuurihistoriallisesti arvokkaana rakennuksena rakennuslainsäädännön nojalla. Suojeluperusteet ovat: rakennushistoriallinen, historiallinen, maisemallinen ja valtakunnallinen.
Lehtiartikkelit
60.4125°N, 22.05167°W
FS La Bourdonnais (D634)
La Bourdonnais (runkonumero D634) oli Ranskan laivaston 1958 palvelukseen otettu Duperré-luokan hävittäjä.
Valmistus
Alus tilattiin Brestin laivastontelakalta, missä köli laskettiin elokuussa 1954. Se laskettiin vesille 15. lokakuuta 1955 ja otettiin palvelukseen 3. maaliskuuta 1958.
Palvelus
Alus poistettiin palveluksesta 1976.
Heidi Sundblad-Halme
pienoiskuva|Helsingin Naisorkesteri, kapellimestarina orkesterin perustaja Heidi Sundblad-Halme 1950-luvulla. Heidi Gabriella Wilhelmina Sundblad-Halme (25. syyskuuta 1903 Pietarsaari – 30. huhtikuuta 1973 Helsinki) oli suomalainen kapellimestari ja säveltäjä.
Sundblad-Halmeen isä oli säveltäjä, kanttori-urkuri Henrik Sundblad. Sundblad-Halme opiskeli 1927–1933 Helsingin konservatoriossa pianonsoittoa sekä säveltämistä Leo Funtekin ja Väinö Raition johdolla. Hän toimi pianonsoiton opettajana ja laati lapsille soitto-oppaita, kuten Lapset soittavat marsseja, Lapset soittavat joululauluja ja Lapset soittavat omia sävellyksiään.
Sundblad-Halmeelle myönnettiin Pro Finlandia -mitali 1963.
Suomen maavoimat
Maavoimat on yksi kolmesta Suomen puolustusvoimien puolustushaaroista merivoimien ja ilmavoimien ohella. Maavoimien tehtävät ovat Suomen maa-alueen puolustaminen, virka-avun antaminen muille viranomaisille sekä kansainväliset kriisinhallintaoperaatiot. Rauhan aikana maavoimien joukko-osastojen päätehtävänä on kouluttaa asevelvollisista valmiutta kohotettaessa perustettavat maavoimien joukot. Maavoimat muodostaa pääosan puolustusvoimien sodanajan vahvuudesta. Maavoimiin kuuluu mm. jalkaväki-, kenttätykistö-, ilmatorjunta-, pioneeri-, viesti- ja huoltojoukkoja.
Maavoimia johtaa maavoimien komentaja, 1. tammikuuta 2022 alkaen kenraaliluutnantti Pasi Välimäki.
pienoiskuva|Maavoimat käyttävät lippunaan kielekkeistä valtiolippua. pienoiskuva|oikea|250px|[[Leopard 2]] pienoiskuva|oikea|250px|[[K9 Thunder]]
Aselajit
Maavoimat jakautuu aselajeihin, jotka Suomessa ovat:
Yksi Suomen maavoimien näkyvimmistä erityispiirteistä on tykistö, jonka numeromääräinen vahvuus on läntisen Euroopan suurin.
Organisaatio
Lain puolustusvoimista (11. toukokuuta 2007/551) mukaan maavoimiin kuuluu maavoimien esikunta, aluetoimistoja, sotilaslaitoksia ja joukko-osastoja. Sitä johtaa maavoimien komentaja. Maavoimien esikunta sijaitsee Mikkelissä.
Vuodesta 2015 alkaen joukko-osastoja on kahdeksan. Joukko-osastojen päätehtävä on kouluttaa puolustusvoimien rauhan ja sodan ajan joukkoja. Useimmat joukko-osastot koostuvat joukkoyksiköistä, jotka jakautuvat edelleen perusyksiköihin. Joukko-osastot ovat suoraan maavoimien komentajan johdossa. Osaan joukko-osastoista kuuluu yksi tai useampi aluetoimisto, jotka vastaavat asevelvollisuusasioista alueellaan.
== Maavoimien sodan ajan joukot 2008–2012 == Maavoimien sodan ajan joukot jakautuvat operatiivisiin joukkoihin, joiden vahvuus on 60 000 sotilasta, sekä alueellisiin joukkoihin, joiden vahvuus on 225 000 sotilasta. Maavoimien 1. tammikuuta 2008 voimaan astuneessa johtamisorganisaatiossa maavoimia johtaa maavoimien esikunta. Maavoimien esikunnan alaisena toimii useampia, myöhemmin yksi armeijakunnan esikunta, jotka johtavat suorituskykyisimpiä joukkoja, sekä neljä operatiivista sotilaslääniä, joiden alaisuudessa toimii pääosin paikallisiin tehtäviin tarkoitettuja joukkoja.
Operatiiviset joukot:
Alueelliset joukot:
Historiaa
Pääesikunnan maavoimaesikunnassa tehtiin päätös perustaa Mikkeliin 1. tammikuuta 2008 Ilmavoimien esikunnan ja Merivoimien esikunnan kaltainen puolustushaaraesikunta, Maavoimien esikunta, jolloin Pääesikunnalle jäi yleisesikunnan tehtävät. Myös maavoimien komentajan virka puolustusvoimissa on uusi.
Samalla vanhat maanpuolustusalueet ja sotilasläänit esikuntineen lakkautettiin.
Puolustusvoimauudistus maavoimissa 1960-luvulla
1960-luvulla tehtiin armeijassa uudistuksia, muun muassa otettiin käyttöön RK 62, T-54 ja M62-maastokuvio.
Puolustusvoimauudistus maavoimissa 2000-luvulla
Puolustusvoimauudistuksen vaikutukset astuivat voimaan maavoimissa 1. toukokuuta 2015 mennessä. Uudistuksessa lakkautettiin sotilasläänit ja aluetoimistot organisoitiin osaksi joukko-osastoja, jotka siirtyivät suoraan Maavoimien esikunnan alaisuuteen. Hämeen rykmentti ja Pioneerirykmentti lakkautettiin 31. joulukuuta 2014. Lisäksi neljän joukko-osaston asema itsenäisenä hallintoyksikkönä lakkasi. Tykistöprikaati liitettiin Porin prikaatiin, Viestirykmentti Panssariprikaatiin, Lapin ilmatorjuntarykmentti Jääkäriprikaatiin ja Reserviupseerikoulu Maasotakouluun.
Komentajat
Vuoteen 2008 asti maavoimia johdettiin Pääesikunnan maavoimaesikunnasta ja Suomi oli jaettu kolmeen maanpuolustusalueeseen, joilla oli omat komentajansa. Maanpuolustusalueiden lakkauttamisen ja yhtenäisen Maavoimien esikunnan perustamisen jälkeen komentajana ovat toimineet:
Maria Andersson
Maria Eufrosyne Andersson (väitetään syntyneen 24. joulukuuta 1828 Viipuri – 24. elokuuta 1946 Helsinki) oli suomalainen palvelijatar, jonka on väitetty saavuttaneen peräti 117 vuoden iän. Tällä saavutuksella hän olisi pitkäikäisin tunnettu suomalainen. Anderssonin syntymäajasta ja poikkeuksellisen korkeasta iästä ei kuitenkaan ole esitetty luotettavia todisteita.
Maria Anderssonin isä oli sotilassoittaja ja myöhemmin vahtimestari. Andersson aloitti työnteon jo lapsena ja työskenteli palvelijattarena herrasväen perheissä. Hänen on sanottu matkustaneen isäntäväkien mukana ulkomaita myöten ja puhuneen suomea, ruotsia sekä venäjää. Myöhemmällä iällä hän myi kukkia kadulla Helsingin keskustassa. Andersson oli naimaton ja lapseton. Kun hän täytti (tiettävästi) 110 vuotta, häntä muistettiin juhlatervehdyksin ja Helsingin kaupunki myönsi hänelle kunnianosoituksena 500 markan kuukausieläkkeen. Anderssonin on väitetty asuneen Helsingissä 110 vuotta, viimeiset vuotensa Kivelän sairaalassa. Hänen kuoltuaan kaupunki järjesti hänelle juhlavat hautajaiset. Hänet on haudattu Hietaniemen hautausmaan vanhalle alueelle. Hautakivessä lukee ”Helsingin vanhimman asukkaan muistolle Helsingin kaupunginhallitus pystytti”. Nykyään Anderssonin ennätysikää pidetään kuitenkin kiistanalaisena.
Mikäli Anderssonin kuolinikä pitäisi paikkansa, hän kuuluisi maailman kaikkien aikojen vanhimpien ihmisten joukkoon. 117 vuoden iän ovat tiettävästi saavuttaneet ainoastaan Jeanne Calment (122), Sarah Knauss (119), Kane Tanaka (119), Violet Brown (117), Lucy Hannah (117), Marie-Louise Meilleur (117), Emma Morano (117), Misao Ōkawa (117), Nabi Tajima (117) ja Chiyo Miyako (117).