cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Reijo Perälä
Perälä on koulutukseltaan filosofian tohtori, pääaineena yleinen historia. Hän on kirjoittanut satoja artikkeleita Suomen poliittisesta historiasta ja erityisesti maailmansotien välisestä kaudesta. Akateemisissa tutkimuksissaan hän on tutkinut suomalaista äärioikeistoliikehdintää: Lapuan liikettä, pulaliikehdintää, Isänmaallista Kansanliikettä ja niiden julkista kuvaa. Väitöskirjassaan Lapuan liike ja sanan mahti hän on tutkinut, miten Lapuan liike rakensi julkisen kuvansa ja miten oikeistoliike hyödynsi julkisuutta vallankäytön ja painostuspolitiikan osana.
Micheline Fluchot
Micheline Julitte (o.s. Fluchot, s. 1. marraskuuta 1934 Pariisi, Ranska) on entinen ranskalainen pikajuoksija.
Micheline Fluchot edusti Ranskaa kaksissa yleisurheilun arvokilpailuissa. Melbournen 1956 olympialaisissa hän karsiutui alkuerissä niin 100:n ja 200 metrin juoksussa kuin myös 4 × 100 metrin viestijuoksussa. Tukholman EM-kilpailuissa 1958 hän karsiutui 200 metrin juoksun välierissä ajalla 25,0 s ja viestissä Ranskan joukkue hylättiin.
Fluchot voitti Ranskan mestaruuden 200 metrin juoksussa vuosina 1956–1958. Melbournen olympialaisissa hän sivusi Léa Caurlan nimissä ollutta 200 metrin juoksun Ranskan ennätystä 24,9 s ja elokuussa 1958 Poitiersissa hän juoksi uuden ennätyksen 24,8 s. Hän kuului myös 4 × 100 metrin viestijuoksujoukkueeseen, joka elokuussa 1956 Dijonissa juoksi Ranskan ennätyksen 46,1 s. Seuratasolla Fluchot edusti US Ivryä.
Harond Litim
Harond Litim (s. 9. kesäkuuta 1977) on ranskalais-algerialainen jääkiekkoilija. Hyökkääjänä pelaava Litim edustaa Ranskan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla pelaavaa Evrya.
Ura
Litim aloitti jääkiekkouransa vuonna 1994 Evryssä, jossa hän pelasi seitsemän kautta FFHG Division 2:ssa. Litim kävi pelaamassa myös hetkellisesti kaudella 1999-2000 Ranskan pääsarjassa Ligue Magnusissa yhden ottelun. SCA 2000 Evrystä hän siirtyi SO Chambéryn yhdeksi kaudeksi, josta matka jatkui FFHG Division 1 tason HC Cergy-Pontoiseen. Yhden kauden jälkeen Litim siirtyi vuonna 2003 HC Neuilly-sur-Marneen, jossa hän vietti kolme kautta.
Litim siirtyi sittemmin Viry-Châtilloniin kolmeksi kaudeksi, jonka jälkeen hän siirtyi sarjatasoa alemmaksi pelavaan Francais Volantsiin. Litim vietti seurassa vain yhden kauden ja palasi kaudella 2010–2011 takaisin Evryyn.
Maajoukkueura
Litim on edustanut maajoukkuetasolla Algeriaa. Hän oli mukana vuoden 2008 Arab Cupissa, jossa hänet valittiin turnauksen parhaaksi pelaajaksi.
Veni Domine
Veni Domine on ruotsalainen progressiivista doom metalia soittava yhtye, joka perustettiin vuonna 1987.
Yhtye sai jonkin verran huomiota metallimusiikin maailmassa varhaisilla albumeillaan Material Sanctuary ja Fall Babylon Fall, jonka HM-lehti sijoitti 38. sijalle 100 kaikkien aikojen parasta kristillistä metallialbumia -listallaan vuonna 2010. Sittemmin Veni Domine on nykyisin jäänyt pienen kannattajajoukon suosioon.
Alkuaikoina yhtyeen sanoitukset käsittelivät apokalyptisiä teemoja usein raamatullisesta näkökulmasta. Nykyisin sanoitukset käsittelevät henkilökohtaisia aiheita.
Alkuvaiheet
Vuonna 1987 Sollentunassa Torbjörn Weinesjö ja Anders Olofsson perustivat Glorify-nimisen yhtyeen. Myöhemmin samana vuonna Fredrik Ohlsson liittyi laulajaksi. Häntä kutsutaan myös nimellä Fredrik Sjöholm, joka todennäköisesti on hänen oikea nimensä. Yhtyeen musiikillisiin vaikuttajiin kuuluivat ryhmät kuten TNT, Black Sabbath, Candlemass, Yes, Saga, Rainbow ja Deep Purple. Glorify valmistautui ensimmäistä konserttia ja demoäänityksiä varten. Ennen studioon menoa Magnus Thorman liittyi yhtyeeseen. Se äänitti kolme musiikkikappaletta "Stranger", "Always in Time" ja "Don't Be Wasted Forever". Ääniraidat yhdisti Mick Nordström, joka vaikutti yhtyeissä Modest Attraction ja Leviticus. Hän myös työsti yhtyeen toisen demon kappaleet "Face of the Prosecutor", "The King is Crowned" ja "The Saviour".
Vuonna 1988 yhtye otti nimekseen Seventh Seal. Se soitti paikallisia konsertteja ja harjoitteli uutta kappaleaineistoa. Yhtyeen tyyli alkoi muotoutua vuoden 1990 tienoilla ja se varasi ajan Thunderload-studioon. Yhtye äänitti kolmannen demonsa, joka sisälsi kappaleet "Fall Babylon Fall", "Wisdom Calls" ja "Armageddon". Demon ansiosta yhtye sai esiintymismahdollisuuden brittiläisessä Greenbelt Festival -tapahtumassa, mikä oli iso edistysaskel Veni Dominelle.
Kingsway Musicin levytyssopimus
Greenbelt-festvaaleilla brittiläinen levy-yhtiö Kingsway Music näki yhtyeen. Yhtiön edustaja ja ryhmän tuleva manageri vakuutti Kingswayn yhtyeen mahdollisuuksista ja pian sille kirjoitettiin levytyssopimus. Yhtye meni Eastbourneen, Englantiin levyttämään ICC-studioon kesällä 1991. Samoihin aikoihin yhtyeen täytyi vaihtaa nimensä, sillä yhdysvaltalainen Seventh Seal uhkasi sitä oikeushaasteella saman nimen käytöstä. Fredrikin ja Magnuksen ehdotuksestä he vaihtoivat yhtyeen nimeksi Veni Domine.
Oltuaan kolme viikkoa Englannissa, Fredric sairastui, ja yhtye joutui viimeistelemään albumin Tukholmassa, Ruotsissa. Pitkän, yli parikymmentäminuuttisen ja eeppisen "The Chronicle of the Seven Seals" -kappaleen vuoksi yhtyeellä oli rajallisesti käytettävissä studioita, jotka pystyisivät purkittamaan niin pitkän ääninauhan, sillä kappale oli paljon pitempi kuin mitä tavallisesti äänitettiin. Vaaditut resurssit täytti Thunderload-studio, jossa yhtye äänitti laulut, lisäsi joitain kitararaitoja sekä viimeisteli ääniraitojen yhdistelyn. Tiamat-yhtyeessä myös vaikuttanut P.A. Danielsson soitti albumilla kosketinsoitinta. Albumi painettiin cd- ja kasettiformaatteihin, ja sillä kertaa yhtyeen harkitsema vinyylipainos jäi tekemättä levy-yhtiön päätöksestä. Brittiläinen fantasiataiteilija Rodney Matthews maalasi albumin kansikuvan. Fall Babylon Fall julkaistiin Yhdysvalloissa R.E.X. Recordsin kautta, Euroopassa Massacre Recordsin kautta ja lukuisissa muissa maissa. Albumi sai hyviä arvosteluja lähes kaikkialla ja kiinnostus yhtyettä kohtaan kasvoi entisestään. Tyyliltään Fall Babylon Fall on sinfonista doom metalia ja Fredrikin laulutyyli hyvin korkeaa, ja muistuttaa perinteistä heavy metal -tulkintaa.
Thunderloadin levytyssopimus
Vuonna 1994 Veni Domine vaihtoi levy-yhtiönsä Thunderload Recordsiin. Yhtye äänitti Tukholmassa toisen albuminsa, Material Sanctuaryn. Veni Domine pyrki tekemään albumista edellistä raskaamman ja progressiivisemman. Sen tuloksena monet yhtyeen uraa seuranneet pitävät Material Sanctuarya yhtenä Veni Dominen parhaimpana albumina. Monet kuvailivat albumin tyyliä yhdistelmäksi Queensrÿchen ja Black Sabbathin musiikkia Material Sanctuary on konseptialbumi, joka käsittelee ihmisen suhdetta materian palvomiseen.
Vuonna 1996 yhtye esiäänitti uutta materiaalia ollessaan kiertueella Saviour Machinen ja Soul Cagesin kanssa. Demoaineistonsa hiottuaan yhtye meni myöhemmin studioon äänittämään kolmatta albumiaan Spiritual Wasteland. Thunderload Records julkaisi albumin vuonna 1998.
Spiritual Wastelandin julkaisusta oli kulunut liian kauan edelliseen albumiin nähden: yhtye oli ehtinyt unohtua metalliharrastajien mielissä sillä musiikkiteollisuus jättää alleen yhtyeet, jotka eivät julkaise uutta materiaalia vuosiin. Tämän vuoksi Veni Domine päätti työstää nopeasti uuden albumin, jonka aineistoa se alkoi kirjoittaa vuonna 1997.
Levytysongelmat
Yhtye kirjoitti aineiston valmiiksi vuonna 2000, jolloin se alkoi levyttää albumia IIII: The Album of Labour. Valmiiksi hiotun materiaalin vuoksi yhtyeen levytysaikataulu oli tiukka ja se luuli saavansa albumin nopeasti purkitettua. Veni Domine äänittikin kaikki instrumentit aikataulun mukaisesti lukuun ottamatta laulua: Fredrik nimittäin otti oman aikansa laulun levyttämiseen.
Joulukuussa Fredrik vilustui kylmän sään vuoksi. Yhtye piti tauon levytyssessioista. Jännitteet yhtyeen sisällä kasvoivat, kun Fredrikin olotila ei helpottunut viikkojen jälkeen. Fredrik kävi tapaamassa useita erikoisasiantuntijoita ja lääkäreitä, jotka eivät kuitenkaan osanneet selvittää mikä häntä vaivasi. Tämä sairaus viivästytti runsaasti yhtyeen levytyksiä. Yhtye siirsi äänitykset syksyn 2001 ajan kohtaan, jolloin sen oli tarkoitus tehdä viimeiset äänitykset. Yhtyeellä ei ollut mahdollisuuksia jatkaa levytyksiä Thunderload-studiossa, sillä monet yhtyeet olivat varanneet sen käyttöönsä pitkäksi aikaa. Veni Domine siirsi nauhansa Cell 9 ja Room of Doom -studioihin. Vuotta myöhemmin Thunderload-studiossa sattunut tulva tuhosi masternauhat ja laitteet. Yhtye vaihtoi analogisesta 2 tuuman nauhasta digitaaliseen, tietokonepohjaiseen äänitykseen ja miksaukseen. Talvella Torbjörn aloitti albumin ääniraitojoen yhdistelyn ja sai sen valmiiksi 29. toukokuuta 2002. Samana päivänä yhtye antoivat masternauhan levy-yhtiölle toivoen, että albumi julkaistaisiin pian.
Moneen kuukauteen levy-yhtiö ei ottanut yhteyttä Veni Domineen. Yhtye oletti että Thunderload Records oli menettänyt kiinnostuksensa yhtyeeseen ja se alkoi etsiä muita keinoja julkaista albuminsa. Tuohon aikaan Veni Domine teki liikkeenhoitosopimuksen saksalaisen MCM Musicin, joka yritti hoitaa yhtyeen pois edellisestä levytyssopimuksestaan, kanssa. Thunderload Records ei kuitenkaan yllättäen halunnut päästää Veni Dominea alaisuudestaan. Levy-yhtiö oli valmis viemään asian oikeuteen, mitä yhtye ei halunnut. Eripuran vuoksi yhtyeen toiminta oli jäässä ja moni metalliharrastaja unohti Veni Dominen.
Puolessa välissä kesäkuuta 2002 yhtye sai sovittua kiistansa Thunderload Recordsin kanssa puolituntisen puhelinkeskustelun jälkeen. IIII - The Album of Labour julkaistiin vuonna 2004. Sen musiikissa on enemmän vaikutteita perinteisen heavy metalin groovesta eikä tyyli ole enää mahtipontista ja uljasta vaan lähinnä tunnelmallista, eteeristä ja kokeellista. Lisäksi yhtyeen doom metal -juurien painostavuus on hieman vähentynyt ja osin vaihtunut hyväntuulisemmaksi ja ilmaisu on verrattavissa Dio-tyyliseen heavy metaliin. Tämä vieraannutti jotkut yhtyeen vanhoista ihailijoista. IIII - The Album of Labour sai vaihtelevia arvioita viestimissä. Albumi jäi myös yhtyeen viimeiseksi julkaisuksi, jonka sanoitukset käsittelevät Ilmestyskirjan sisältöä.
MCM Musicin levytyssopimus
Jonkin ajan kuluttua yhtye alkoi työstää viidettä studioalbumiaan. Yhtye etsi uutta levy-yhtiötä, sillä Thunderload Recordsilla ei ollut kiinnostusta jatkaa työtä Veni Dominen kanssa. Veni Dominella oli ollut tuttavallinen yhtys MCM Musiciin jo vuodesta 1996 Saviour Machinen kiertueen myötä, neuvottelujen jälkeen vuonna 2005 Veni Domine teki sopimuksen yhtiön kanssa. Albumi 23:59 julkaistiin loppuvuodesta 2006. 23:59:llä musiikkityyli on progressiivista metallia. Lisäksi Fredrikin laulu on aiempaa matalampaa. Albumi sai paremman vastaanoton kuin edeltäjänsä. Vuonna 2007 yhtye julkaisi kuudennen albuminsa nimeltä Tonques.
The Grammers
The Grammers on suomalainen rock-yhtye, joka on perustettu Säkylässä vuonna 1999. Yhtye voitti Rockin Suomen-mestaruuskilpailun vuonna 2002.
Fiat Brevetti
Fiat Brevetti oli italialainen, Torinossa sijainnut ajoneuvovalmistaja. Se muodostettiin 26. huhtikuuta vuonna 1906, vuotta aiemmin perustetun Fiat-Ansaldin tilalle ja yhdistettiin myöhemmin osaksi Fiat SpA:ta.
The Grammers
Albumit
The Grammersin Mk III oli Radio Rockin vuoden 2009 levy - äänestyksessä sijalla 13.
The Grammersin studioalbumi Electra Magic (2011) debytoi Suomen viralliselle listalla viikolla 23/2011 sijalla 39.
Fiat Brevetti
Historia
Michele Ansaldi perusti vuonna 1906 torinolaisen autoteollisuusmies Matteo Ceiranon kanssa Società Piemontese Automobili Ansaldi-Ceirano -nimisen yhtiön, joka valmisti autoja tuotemerkillä SPA.
The Grammers
Albumit
The Grammersin studioalbumi Journey (2015) debytoi Suomen virallisella listalla viikolla 5/2015 sijalla 36.
Fiat Brevetti
Historia
Brevetti oli edistyksellinen malli, joka toi ajoneuvojen valmistukseen monia teknisiä innovaatioita. Näitä olivat mm. suoran tikapuurungon käyttö, joka antoi korivalmistajille mahdollisuuden päällirakenteiden mittojen vakiinnuttamiseen ja sen myötä nopeampaan ja edullisempaan tuotantoon. Toinen merkittävä uudistus oli kardaaniakselin käyttöönotto voimansiirrossa, ketjuvedon sijaan.
Tipo 2
Samaan aikaan Brevetti Tipo 2:n kanssa Fiat valmisti "Fiat 12-15 HP" eli Fiat Tipo 1 -mallia, jolla ei ollut enää "Brevetti"-lisänimeä, ei myöskään sitä seuranneilla malleilla.
Fiat Brevettien valmistus tapahtui Fiat-Ansaldin Torinon Via Cuneolla sijainneessa tehtaassa, josta myöhemmin tuli Fiatin meridieseleitä valmistanut tehdas Fiat Grandi Motori.
Break Free
Break Free on yhdysvaltalaisartisti Ariana Granden kappale, jolla myös vierailee saksalainen muusikko ja tuottaja Zedd. Se on toinen single Granden toiselta, My Everything-studioalbumilta. Kappaleen ensiesitys oli 2. heinäkuuta 2014 Total Ariana Livessä, MTVn versio ohjelmasta Total Request Live ja se julkaistiin myöhemmin tuona päivänä. Musikaalisesti kappale sijoittuu elektronisen tanssimusiikin ja electropopin välimaastoon, joka eroaa Grandelle tyypillisestä popin sekä R&Bn sekoituksesta.
Kappale saavutti Billboard Hot 100-listan neljännen sijan, muodostuen Granden neljännen kymmenen parhaan joukkoon sekä kolmannen viiden parhaan joukkoon päässeen hitin Yhdysvalloissa. Syyskuuhun 2014 mennessä singleä oli myyty Yhdysvalloissa yli miljoona kopiota, muodostuen Granden neljänneksi vastaavan saavuttaneeksi singleksi. Kappaleeseen liittyvä musiikkivideo saavutti 6. lokakuuta 2014 100 miljoonaa näyttökertaa.
Flapjax
Flapjax on JavaScriptin päälle rakennettu web-sivujen ohjelmointikieli, jota voidaan käyttää ns. reagoivassa ohjelmoinnissa. Ohjelmia voidaan tehdä kahdella tavalla; joko kääntämällä Flapjax JavaScriptiksi, tai käyttämällä Flapjax-kirjastoa JavaScript-ohjelmassa, jolloin Flapjax ei varsinaisesti toimi ohjelmointikielenä. Flapjax=>JS -kääntäjä on kirjoitettu Haskellilla.
Turkin Grand Prix 2011
Turkin Grand Prix 2011 oli Formula 1 -kauden 2011 neljäs osakilpailu, joka käytiin 8. toukokuuta 2011 Istanbul Park -moottoriradalla.
Paalupaikalta kilpailuun lähti Saksan Sebastian Vettel, joka saavutti kauden neljännen peräkkäisen paalupaikkansa. Vettel ajoi myös kilpailun voittoon. Toiseksi sijoittui Mark Webber ja kolmanneksi Fernando Alonso.
Kilpailu oli toistaiseksi viimeinen Turkin Grand Prix, sillä FIA jätti sen pois kauden 2012 kisakalenterista.
Anatol Tschepurnoff
Anatol Tschepurnoff (19. joulukuuta 1871 Loviisa – 29. huhtikuuta 1942 Helsinki) oli suomalainen rautatievirkamies ja shakkimestari. Hän oli ensimmäinen shakin suomenmestari ja ensimmäinen kansainvälisesti tunnettu suomalainen shakinpelaaja.
Tschepurnoffin vanhemmat olivat päätirehtööri, ratainsinööri Alexej Tschepurnoff ja Nadine Markov. Hän pääsi ylioppilaaksi Viipurin lyseosta 1891 ja opiskeli Polyteknillisessä opistossa. Tschepurnoff toimi rautatievirkamiehenä Pietarissa ja hän oli valtion rautateiden talousosaston kirjanpitäjänä Viipurissa, Mikkelissä ja vuodesta 1929 alkaen Helsingissä.
Ennen ensimmäistä maailmansotaa hän pelasi useissa turnauksissa Pietarissa. Sodan jälkeen hän voitti ensimmäisen Suomen shakkimestaruuden vuonna 1922. Hän osallistui ensimmäisiin epävirallisiin shakkiolympialaisiin Pariisissa vuonna 1924. Hän sijoittui ensimmäiseksi valintaryhmässä 7 ja jäi tasoihin 4.–6. sijasta finaalissa. 20. heinäkuuta 1924 viisitoista edustajaa allekirjoittivat maailman shakkiliiton perustamisasiakirjan. 15 perustajajäsentä olivat Abonyi (Unkari), Grau (Argentiina), Gudju (Romania), Marusi (Italia), Nicolet (Sveitsi), Ovadija (Jugoslavia), Renalver y Zamora (Espanja), Rawlins (Iso-Britannia), Rueb (Alankomaat), Skalička (Tšekkoslovakia), Smith (Kanada), Towbin (Puola), Tschepurnoff (Suomi), Vincent (Ranska) ja Weltjens (Belgia).
Maamme-veistos II
Maamme-veistos II on taiteilija Mauno Hartmanin puuveistos vuodelta 1965. Tämä minimalistiseen estetiikkaan viittaava teos, korkeus 293 cm, ostettiin Ateneumin taidemuseoon vuonna 1969.
Mauno Hartman inspiroitui 1950-luvun loppupuolella puusta materiaalina. Hän halusi tutkia sen olemusta ja ominaisuuksia. Hänen hirsiveistoksensa antavat kuvaa vuosisataisesta rakennusperinteestä, mutta myös puun uudenlaisesta esittelystä. Maamme-veistos II viittaa sekä Suomen historiaan että tuohon aikaan uuteen vähäeleiseen, minimalistiseen estetiikkaan.
Samuli Valkama
Samuli Valkama (s. 1974) on suomalainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja. Hän on kirjoittanut myös lastenkirjoja.
Valkama opiskeli Turun taideakatemian animaatiolinjalla. Hän on ohjannut kolme pitkää elokuvaa. Vuonna 2012 sai ensi-iltansa Hulluna Saraan ja vuonna 2014 Anna-Leena Härkösen romaaniin pohjautuva Ei kiitos. Valkaman kolmas pitkä ohjaustyö oli vuonna 2017 ensi-iltansa saanut Saattokeikka.
Jay Reatard
thumb|Jay Reatard esiintymässä vuonna 2008. Jay Reatard, oikealta nimeltään Jimmy Lee Lindsey Jr., (1. toukokuuta 1980 – 13. tammikuuta 2010 ) oli yhdysvaltalainen garage rock -artisti.
Lindsey julkaisi yhteensä 18 albumia, 41 singleä sekä kokoelma-albumeita aiemmin julkaistuista singleistä ja demoista. Musiikki ja esiintymiset olivat yleensä aggressiivisia, lukuun ottamatta viimeistä albumia Watch Me Fall. Lindsey myös soitti monessa eri yhtyeessä, kuten The Reatardsissa, Lost Soundsissa ja Digital Leatherissa.
Lindsey esiintyi Suomessa Nosturissa maaliskuussa 2009.
Lindsey kuoli 29-vuotiaana 13. tammikuuta 2010 kotonaan Memphisissä kokaainin ja alkoholin yliannostukseen. Hänen kaverinsa löysi Lindseyn kuolleena sängyssään. Memphisin poliisi epäili myös mahdollista murhaa.
Jyrki Kiiskinen
Jyrki Juhana Kiiskinen (s. 11. kesäkuuta 1963 Helsinki) on suomalainen kirjailija ja suomentaja, joka on julkaissut runoja, romaaneita ja lastenkirjoja. Hänen tekstejään on käännetty yli 20 kielelle.
Elämä ja ura
Kiiskisen esikoisrunokokoelma Runoilija vaaran rinteillä ilmestyi vuonna 1989. Vuosina 1991–1994 hän toimi Nuori Voima -lehden vastaavana päätoimittajana. Hänelle ja Jukka Koskelaiselle myönnettiin vuonna 1992 Eino Leinon palkinto lehden kehittämisestä. Vuosina 1996–2001 Kiiskinen oli suomalaista kirjallisuutta englanniksi esitelleen Books from Finland -lehden päätoimittaja. Hän on myös kirjoittanut kolumneja Hufvudstadsbladetiin 1994–1997, Helsingin Sanomiin 2003–2014, Suomen Luontoon 2006–2014 ja Deko-lehteen 2009–2010.
Kiiskiselle myönnettiin Suuren Suomalaisen Kirjakerhon tunnustuspalkinto 1993, Kalevi Jäntin palkinto 1995 kirjasta Suomies ja Yleisradion Tanssiva karhu -runopalkinto 2000 kirjasta Kun elän. Vuonna 2008 Kiiskinen sai Kääntäjäkarhu-palkinnon Göran Sonnevin teoksen Valtameri (Oceanen) suomennoksesta. Hänelle myönnettiin vuonna 2018 Suomi-palkinto tunnustuksena merkittävästä taiteellisesta urasta. Kiiskinen on saanut valtion viisivuotisen taiteilija-apurahan 1999 ja 2007 sekä kaudella 2019–2023, jolloin hän saa käyttää taiteilijaprofessorin nimikettä.
Kiiskinen oli Nuoren Voiman Liiton hallituksen jäsen 1990–1991, Eino Leinon Seuran hallituksen jäsen 1992–1996, valtion kirjallisuustoimikunnan jäsen 2001–2003 ja Suomen Kirjailijaliiton johtokunnan jäsen 2004–2007. Hän kuuluu Elävien runoilijoiden klubin perustajajäseniin.
Pyöräily kesäolympialaisissa 1972
right|80px|Pyöräily
Vuoden 1972 kesäolympialaisten pyöräily järjestettiin 29. elokuuta – 7. syyskuuta 1972 Münchenissä, Saksassa. Tämä oli 17. kerta kun laji oli mukana olympialaisten ohjelmassa. Mukana oli 359 osanottajaa 54 eri maasta. Tapahtumia oli seitsemän. Kaikki tapahtumat pidettiin ainoastaan miehille.
Maantiepyöräily
* Espanjalainen Jaime Huélamo hylättiin dopingtestien jälkeen, koska häneltä oli saatu positiivinen tulos niketamidin käytöstä.
** Alankomaan joukkue hylättiin dopingtestien jälkeen, koska Aad van den Hoekilta oli saatu positiivinen tulos niketamidin käytöstä.
Tummaliejukana
Tummaliejukana (Gallinula tenebrosa) on oseanialainen rantakana. Siitä tunnetaan kolme alalajia, joista nimialalaji tenebrosa elää Australiassa, neumanni Uuden-Guinean pohjoisosassa, ja frontata Indonesiassa. John Gould kuvaili lajin holotyypin Etelä-Australiasta vuonna 1846.
Ahvenanmaan käräjäoikeus
Ahvenanmaan käräjäoikeus on yksi Suomen 20 käräjäoikeudesta. Ahvenanmaan käräjäoikeuden keskuspaikka on Maarianhamina.
Ahvenanmaan käräjäoikeus kuuluu Turun hovioikeuden tuomiopiiriin. Itse Ahvenanmaan käräjäoikeuden tuomiopiiri muodostuu Brändön, Eckerön, Finströmin, Föglön, Getan, Hammarlandin, Jomalan, Kumlingen, Kökarin, Lemlandin, Lumparlandin, Saltvikin, Sottungan, Sundin ja Vårdön kunnista sekä Maarianhaminan kaupungista.
Ahvenanmaan käräjäoikeuden laamanni on Kristina Fagerlund. Käräjäoikeuden yhteydessä toimii Ahvenanmaan hallintotuomioistuin.
City on Fire
City on Fire (Lóng hǔ fēng yún) on Ringo Lamin ohjaama rikoselokuva vuodelta 1987. Sen pääosassa on Chow Yun-fat. City on Fire oli Chown lopullinen läpimurto Aasiassa.
Elokuva sai paljon huomiota 1990-luvun alussa, jolloin ilmestyi Quentin Tarantinon ohjaama ja käsikirjoittama Reservoir Dogs, jonka juoni on pohjiltaan sama ja sisältää paljon samoja kohtauksia kuin City on Fire. Etenkin kummankin elokuvan lopussa oleva ”Mexican standoff” eli kohtaus, jossa kaksi tai useampi henkilöhahmo osoittaa toisiaan aseella samaan aikaan.
Juoni
Elokuva kertoo Ko Chow -nimisestä poliisista, joka saa tehtäväkseen soluttautua jalokiviliikkeisiin erikoistuneeseen rikollisjärjestöön. Vaaralliseksi peitetehtävän tekee se, että viimeksi liigan ympyröissä pyörinyt poliisi menetti oitis henkensä jäätyään kiinni. Kotonakaan ei mene hyvin, sillä Chow ja hänen tyttöystävänsä ovat jatkuvasti riidoissa ja ero häämöttää jo. Chow ystävystyy liigan jäseneen, Fu’hun. Fu’n avulla Chow pääsee yhä syvemmälle liigan toimiin ja lopulta hänet otetaan mukaan viimeiseen, suureen jalokiviryöstöön.
Jean Giraudoux
thumb|upright|Jean Giraudoux Hippolyte Jean Giraudoux [ʒiʁodu] (29. lokakuuta 1882 Bellac, Haute-Vienne, Ranska – 31. tammikuuta 1944 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen kirjailija ja diplomaatti. Hän kuuluu Ranskan maailmansotien välisen ajan tärkeimpiin näytelmäkirjailijoihin ja esseisteihin.
Valtaosa Giraudoux’n tuotannosta syntyi maailmansotien välisenä aikana. Hän saavutti alkuun menestystä romaaneillaan Siegfried et le Limousin (1922) ja L’Églantine (1927). Kansainvälisen maineensa Giraudoux saavutti näytelmillään erityisesti englanninkielisissä maissa, joissa hänen teostensa näyttämösovitukset saivat useita palkintoja.
Gaëtane Boitel
Gaëtane Crouzillas (o.s. Boitel, 11. huhtikuuta 1920 – 30. huhtikuuta 2003 ) oli ranskalainen yleisurheilija.
Gaëtane Boitel voitti Ranskan mestaruuden 100 metrin juoksussa vuosina 1938–1939, 80 metrin aitajuoksussa vuosina 1937–1939 ja 1942 sekä pituushypyssä vuosina 1938–1939 ja 1942. Heinäkuussa 1939 hän teki 100 metrin juoksussa Ranskan ennätyksen 12,4 s, joka säilyi voimassa seitsemän vuotta. Hän edusti SF Aubervilliers -seuraa.
Vanajaveden reitti
Reitin Eteläiset haarat yhtyvät Janakkalan Kernaalanjärvessä, joka laskee Hiidenjokea Vanajaveteen. Idästä Kernaalaanjärveen laskee Lammin ja Hämeenkosken alueella sijaitsevasta Pääjärvestä alkunsa saava, Teuronjoen kautta Mommilanjärveen ja tästä Puujokea Kernaalaanjärveen laskeva reitin itäinen latvahaara. Lännestä Kernaalanjärveen laskevat Lopen, Rengon, Hattulan ja Kalvolan alueilta Tervajoen, Hyvikkälänjoen ja Räikälänjoen kautta Kernaalanjärveen vetensä purkavat reitin läntiset latvahaarat. Näissä suurimpia järviä ovat Tervajoen latvoilla Lopen Loppijärvi sekä Hyvikkälänjoen latvoilla Lopen Kaartjärvi, Hattulan ja Kalvolan Renkajärvi, Hattulan Takajärvi ja Hämeenlinnan Alajärvi. Tällä Vanajaveden reitin yläosan vesistöalueella järvisyys on 5,66 % pinta-alasta.
Koillisesta Vanajaveden reitiin yhtyy Valkeakoskella Längelmäveden reitti, johon laskee kaakosta Hauhon reitti.
Lounaasta Vanajaveteen laskee Sääksmäen Saarioispuolella Kalvolan Äimäjärvestä alkunsa saava Oikolanjoki ja Akaan Viialassa Urjalasta ja Kalvolasta vesiä tuova Tarpianjoki, jonka vesistöalueen suurimpia järviä ovat muiden muassa Jalanti Kylmäkoskella sekä Kortejärvi, Rutajärvi ja Nuutajärvi Urjalassa.
Lempäälässä Vanajaveden reitin vedet laskevat Hiidenvuolteen, Liuhanvuolteen ja Herralanvuolteen kapeikkojen sekä Kuokkalankosken muodostaman luonnonuoman ja tämän osittain ohittavan Lempäälän kanavan kautta Pyhäjärveen.
Diego Klimowicz
pienoiskuva|Diego Klimowicz [[Borussia Dortmundin paidassa]] Diego Fernando Klimowicz (s. 6. heinäkuuta 1974 Quilmes, Buenos Aires) on argentiinalainen uransa jo päättänyt jalkapalloilija. Molempijalkaisen Klimowiczin pelipaikka oli hyökkääjä. Hän on 191 senttimetriä pitkä. Klimowiczin isoisä syntyi Puolassa, nykyisen Ukrainan alueella. Klimowiczin veli Javier Klimowicz on pelannut Ecuadorin jalkapallomaajoukkueessa.
Ura
Klimowicz aloitti uransa argentiinalaisessa Institutossa. Vuonna 1996 hän siirtyi Espanjan Primera Divisiónin Rayo Vallecanoon, jossa hän pelasi kauden ajan. Seuraavana vuonna hän siirtyi saman sarjan Real Valladolidiin. Puolentoista Valladolid-kauden jälkeen Klimowicz palasi Argentiinaan ja Club Atlético Lanúsiin. Lanúsissa Klimowicz vietti kaksi vuotta, ennen kuin palasi takaisin Eurooppaan ja Bundesliigan VfL Wolfsburgiin. Wolfsburgissa Klimowicz pelasi kuusi vuotta tehden 149 liigapelissä 57 maalia, joilla hän on seuran historian paras maalintekijä. Vuonna 2007 hän siirtyi toiseen saksalaisseuraan, Borussia Dortmundiin, jota hän edusti vain kauden ajan tehden 38 pelissä kuusi maalia. Seuraava kausi kului jälleen Bundesliigassa, nyt VfL Bochumin riveissä. Maaliskuussa 2010 Klimowicz ilmoitti lopettavansa uransa, mutta saman vuoden joulukuussa hän kuitenkin palasi kentille kasvattajaseuransa Instituton paidassa Argentiinan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla. Klimowicz lopetti lopullisesti vuonna 2011.
Naisten Ykkösen kausi 2015
Sarjajärjestelmä
Naisten Ykkösen kausi 2015 pelattiin kahdentoista joukkueen kaksinkertaisena sarjana, jonka voittaja nousi suoraan Naisten Liigaan kaudeksi 2016. Toiseksi sijoittunut karsi liigapaikasta Naisten Liigan alaloppusarjan kolmanneksi sijoittuneen joukkueen kanssa. Sarjan kaksi viimeistä putosivat Naisten Kakkoseen.
Joukkueet
Petalax IK luopui sarjapaikastaan 31. joulukuuta 2014 ja sen tilalle nostettiin Hämeenlinnan Härmä. Ennen kauden alkua VIFK puolestaan nostettiin täydennysmenettelyllä Naisten Liigaan Kokkola Futis 10:n tilalle, joka ei täyttänyt liigalisenssiin vaadittavia kriteerejä. Kokkola F10 puolestaan sai VIFK:n paikan Ykkösessä.
Eduard von Capelle
Capelle aloitti uransa laivaston aliluutnanttina vuonna 1876 ja vuodesta 1891 hän palveli laivastoministeriössä. Hänestä tuli 1906 kontra-amiraali, 1909 vara-amiraali ja 1913 amiraali sekä 1904 ministeriön osastopäällikkö ja 1914 alivaltiosihteeri. Capelle oli pitkään laivastoministerinä toimineen Alfred von Tirpitzin tärkeä apulainen Saksan laivaston uudistamisessa ja hän auttoi tätä vuosien 1898 ja 1900 laivastolakien valmistelussa. Capelle jäi terveyssyistä eläkkeelle 1915, mutta maaliskuussa 1916 hänet nimitettiin uudeksi laivastoministeriksi Tirpitzin tilalle. Tirpitz oli joutunut eroamaan, koska Theobald von Bethmann Hollwegin hallitus ei hyväksynyt hänen vaatimaansa rajoittamatonta sukellusvenesotaa. Capellen kannanotot tähän kysymykseen olivat pitkään epämääräisiä ja monitulkintaisia. Lopulta hän ryhtyi tukemaan rajoittamatonta sukellusvenesotaa, joka aloitettiinkin helmikuussa 1917.
Elokuussa 1917 Capelle syytti sosiaalidemokraatteja avomerilaivaston levottomuuksien lietsomisesta, mitä pidettiin häneltä poliittisena harha-askeleena. Keisari Vilhelm II tuki silti edelleen Capellea estääkseen Tirpitzin paluun ministeriksi. Capellen vaikutusvalta kuitenkin laski ja hänet siirrettiin eläkkeelle lokakuussa 1918, kun perustettiin Reinhard Scheerin johtama keskitetty merivoimien johto.
Koripallon Italian cup
Coppa Italia di pallacanestro maschile on vuosittain järjestettävä kilpailu Serie A:n joukkueiden välillä. Sitä on pelattu vuodesta 1968. Vuosien 1975 ja 1983 välillä cupia ei kuitenkaan pelattu. Vuodesta 1984 kilpailu on järjestetty joka vuosi. Ensimmäisenä Italian cupin mestaruuden voitti Fides Napoli lyöden finaalissa Fortitudo Bolognan. Cupin voittaja pelaa ennen seuraavan kauden alkua Italian supercupissa edelliskauden liigamestaria vastaan.
Cupin menestyneimmät joukkueet ovat Virtus Bologna ja Benetton Treviso. Kummallakin on 8 mestaruutta.
Charles Hernu
thumb|Charles Hernu vuonna 1983. Eugène Charles Hernu [ɛʁny] (3. heinäkuuta 1923 – 17. tammikuuta 1990) oli ranskalainen sosialistipoliitikko, joka toimi maansa puolustusministerinä vuosina 1981–1985. Hernu erosi virastaan Rainbow Warriorin tapauksen jälkeen, ja hänet korvattiin Paul Quilèsilla. Ranskalaisten mielestä pääministeri Laurent Fabius teki Hernusta syntipukin skandaalissa. Hernu valittiin uudelleen parlamenttiin vuoden 1986 vaaleissa suurella äänimäärällä.
Hernu syntyi Bretagnen Quimperissä poliisin poikana ja liittyi 19-vuotiaana natsimiehitystä vastustaneeseen Ranskan vastarintaliikkeeseen. Hänestä tuli toimittaja ja sosialistipuolueen puheenjohtajan Pierre Mendès Francen tärkeä yhteistyökumppani. 1950-luvulta alkaen Hernu tuki François Mitterrandin nousua ja kuului tämän lähipiiriin. 1970-luvulla Hernun sotilaspoliittinen asiantuntemuksensa vaikutti siihen, että sosialistipuolue hyväksyi Ranskan ydinaseet.
Twister (vuoden 1996 elokuva)
Twister on vuonna 1996 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen eeppinen katastrofielokuva, jonka on ohjannut Jan de Bont sekä käsikirjoittaneet Michael Crichton ja Anne-Marie Martin. Sen pääosia esittävät Helen Hunt, Bill Paxton, Jami Gertz ja Cary Elwes.
Elokuva kertoo tornadonmetsästäjistä, jotka kilpailevat oklahomalaista tiimiä vastaan parhaan mahdollisen myrskydatalaitteiston kehittämisessä samalla kun tornadot riehuvat kaupungissa.
Twister tuotti yli 495 miljoonaa dollaria maailmanlaajuisesti, ollen vuoden 1996 toiseksi tuottoisin elokuva. Se sai vaihtelevia arvosteluja kriitikoilta: sitä kiitettiin erityisesti sen erikoistehosteista ja äänisuunnittelusta, mutta kritisoitiin käsikirjoituksesta. Elokuva sai Oscar-ehdokkuudet parhaista erikoistehosteista ja parhaasta äänityksestä. Se voitti myös Razzie-palkinnon huonoimmasta yli 100 miljoonaa dollaria tuottaneesta elokuvasta.
Jatko-osa
Twisters-nimisen jatko-osan on tarkoitus saada ensi-iltansa heinäkuussa 2024. Toistaiseksi ei ole tietoa palaako mm. Helen Hunt rooliinsa Jo Hardingina. Elokuvan ohjaajaksi kaavaillaan Lee Isaac Chungia. .
Börje Nygård
Börje Nygård (21. huhtikuuta 1930 Uusikaarlepyy – 11. heinäkuuta 1995) oli suomalainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja.
Puolustajana ja hyökkääjänä pelannut Nygård edusti koko uransa vuosina 1948–1966 Drottia ja sen seuraajaksi 1966 perustettua FF Jaroa. Drott pelasi tuolloin Suomensarjassa ja maakuntasarjassa lukuun ottamatta mestaruussarjassa vietettyä kautta 1960. Nygård voitti Drottissa Suomen Cupin 1957. Nygård pelasi 15 mestaruussarjan ottelua, joissa hän teki kolme maalia. Lisäksi hän viimeisteli Suomensarjassa 43 maalia.
Nygård pelasi Suomen maajoukkueessa yhden maaottelun vuonna 1954.
Pelaajauran päätyttyä Nygård valmensi Jaroa 1966–1967.
Beetalaktamaasi
250px|thumb|Malli [[Streptomyces albus -bakteerin beetalaktamaasista]]
Beetalaktamaasi on eräiden bakteerien tuottama entsyymi, joka pilkkoo beetalaktaamirenkaan, joka puolestaan on joidenkin antibioottien rakenneosa (esim. penisilliini ja kefalosporiinit). Beetalaktaamiantibiootit eivät tehoa näihin bakteereihin. Beetalaktamaasit voivat olla plasmidivälitteisiä, indusoituvia, eli ilmetä käytettäessä tiettyä antibioottia, kromosomaalisia tai metallobeetalaktamaaseja. Näistä metallobeetalaktamaasit ovat tehokkaimpia ja kykenevät hajottamaan kaikki beetalaktaamirakenteen sisältävät antibiootit.
Beetalaktamaasin entsyyminumero on EC 3.5.2.6 ja CAS-numero 9073-60-3.
Liisa Rentola
Liisa Annikki Rentola (o.s. Ollikainen, 17. syyskuuta 1935 Sonkajärvi – 14. joulukuuta 2014 Haapavesi) oli suomalainen opettaja ja kirjailija.
Rentolan vanhemmat olivat sekatyömies Aleksi Ollikainen ja Hilja Johanna Kumpulainen. Hän oli naimisissa vuodesta 1960 peruskoulunopettaja Heikki Rentolan kanssa.
Rentola opiskeli kansakoulunopettajaksi Jyväskylän kasvatusopillisessa korkeakoulussa 1958–1959 ja humanististen tieteiden kandidaatiksi Jyväskylän yliopistossa 1971–1973. Hän asui vuodesta 1960 alkaen Haapavedellä ja toimi ennen eläkkeelle jäämistään englannin kielen opettajana.
Rentola kirjoitti lastenkirjoja, runokokoelman sekä yhdessä Aulis Ritolan kanssa kirjan ja näytelmän haapaveteläisestä kansanrunoilijasta Matti Viinamaasta eli Viina-Matista.
Camp Rock 2: The Final Jam
Camp Rock 2: The Final Jam on maksu-tv-levitykseen tehty, 3. syyskuuta 2010 Disney Channelilla ensiesitetty elokuva. Elokuvaa kuvattiin Ontariossa, Kanadassa. Kuvaukset alkoivat syyskuussa 2009 ja loppuivat lokakuussa.
Juoni
Mitchie Torres (Demi Lovato) palaa Camp Rockiin, mutta huomaa tulomatkallaan, että järven toiselle puolelle on tullut uusi leiri Camp Star. Camp Star kutsuu Camp Rockilaiset lavalleen ja moni Camp Rockista jättää leirinsä kesken ja liittyy Camp Stariin. Lavaesityksessä Nate (Nick Jonas) tapaa kauniin Danan (Chloe Bridges) Camp Starista ja vähitellen rakastuu tähän. Myöhemmin hän saa kuitenkin kuulla Danan isän olevan Camp Starin vetäjä. Sillä välin Mitchie järjestää leirien välisen kilpailun, jossa katsotaan kumpi leiri olisi parempi.
Camp Rock -leirin vetäjä kuulee tästä ja haukkuu Mitchietä hänen äidilleen tietämättä, että Mitchie kuuntelee. Mitchie tulee surulliseksi ja päättää tehdä kaikkensa, että he voittaisivat. Työssä ei kyllä ole aikaa muulle ja sen takia Shane Gray (Joe Jonas) suuttuu, koska hän tuli leirille vain ollakseen Mitchien kanssa. Mutta leirikilpailu työ on vain osa Mitchien ja hänen ystäviensä työtä, koska Camp Starin lavaesityksen aikana he menettivät myös leiriohjaajia ja Camp Rockin leirin vetäjä Brown Cesario päättää sulkea leirin. Mitchie ja hänen ystävänsä ryhtyvät leiriohjaajiksi, että leiri voitaisiin pitää. Kun Camp Rock ja Camp Star kilpailevat kaikki tykkää Camp Starista, mutta Camp Rockilaiset ovat silti innoissaan ja pitävät hauskaa laulaessaan. Kun kilpailu päättyy ja on voittajan kertomisen aika kaikki pitävät peukkuja mutta sitten Camp Star voittaa ja Camp Starilaiset hurraa mutta Camp Rockilaiset ovat ihan suruissaan. Sitten kun he palaavat takaisin leirille Shane ja Mitchie juttelevat ja sen jälkeen suutelevat sitten he menevät nuotiolle ja Shane alkaa laulaa ja Mitchie laulaa mukana sitten kaikki alkaa laulaa ja lisää väkeä tulee jopa Camp Starista, ja Tess pyytää, että pääsisikö ensikesänä takaisin Camp Rockiin ja tietenkin se sopii. Dana sanoo, että voisivatko he tulla nuotiolle, koska heillä ei ole sellaista. He pääsevät mukaan ja pitävät hauskaa.
Time Machine (ohjelmisto)
Time Machine on Applen kehittämä varmuuskopiointiohjelmisto macOS:lle. Sen avulla käyttäjä voi halutessaan palauttaa koko järjestelmän ajassa taaksepäin, tai yksittäisiä tiedostoja. Se on myös yhteensopiva joidenkin ohjelmien, kuten iWorkin ja iLifen kanssa, ja pystyy käsittelemään niiden tiedostoja. Time Machine kopioi aluksi koko kovalevyn varmuuskopiohakemistoon, minkä jälkeen ajoittain kopioi sinne viimeisimmän ajankohdan jälkeen muokatut tiedostot. Ohjelmistoa voi kieltää kopioimasta tiettyjä haluttuja tiedostoja ja hakemistoja.
Aleksandre I
thumb|right|Aleksandre I Aleksandre I  (ალექსანდრე I დიდი) (1386–1445) oli yhdistyneen Georgian viimeinen kuningas. Hän hallitsi vuosina 1412–1442. Hän yritti palauttaa maataan jaloilleen Timur Lenkin hyökkäysten jälkeen, mutta ei saanut sitä elvytettyä entiseen loistoonsa. Vuonna 1442 Aleksandre luopui vallasta ja vetäytyi luostariin. Hän jakoi valtakuntansa kolmen poikansa kesken, ja antoi osille nimet Imereti, Kakheti ja Kartli. Imeretia säilyi itsenäisenä 1800-luvulle asti, kaksi muuta osaa yhdistyivät pian taas Georgiaksi.
Veronica Stolte-Heiskanen
Veronica Stolte-Heiskanen (11. tammikuuta 1934 Budapest, Unkari – 20. heinäkuuta 1994 Helsinki, Suomi ) oli unkarilaissyntyinen suomalainen sosiologi ja Tampereen yliopiston sosiologian professori. Hän tarkasteli muun muassa tutkimuspolitiikan ja tiedeyhteisöjen toiminnan ongelmia.
Stolte syntyi Budapestissä ja pakeni perheensä kanssa toisen maailmansodan jälkeen Saksaan ja sitten Yhdysvaltoihin. Hän opiskeli Columbian ja Chicagon yliopistossa. Valmistuttuaan vuonna 1962 hän muutti Suomeen ja avioitui suomalaisen tutkijan Ilkka Heiskasen kanssa. Hän väitteli vuonna 1967 toisena naissosiologina Helsingin yliopiston valtiotieteellisessä tiedekunnassa ja hoiti sosiologian apulaisprofessuuria viransijaisena 1972–1974 ja 1978–1981. Hän siirtyi Tampereen yliopistoon ja hoiti sosiologian professuuria 1982–1994; hän oli myös yliopiston ensimmäinen naispuolinen vararehtori 1990–1993.
Luottamustoimissa Stolte-Heiskanen oli 1974–1977 Westermarck-seuran ensimmäinen naispuheenjohtaja ja kansainvälisen sosiologiliiton ISA:n johtokunnan jäsen. Perhesosiologian sijasta hän keskittyi myöhemmin urallaan tieteentutkimukseen. Stolte-Heiskanen toimi myös Sosiologia-lehden päätoimittajana.
Beetalaktaamiantibiootit
thumb|Penisilliinin (1) ja kefalosporiinin (2) rakenne. Beetalaktaamirengas punaisella.
Beetalaktaamiantibiootit tai lyhemmin beetalaktaamit ovat antibiootteja, joiden rakenteessa on beetalaktaamirengas. Beetalaktaameihin kuuluvat penisilliinijohdannaiset, kefalosporiinit, monobaktaamit, karbapeneemit ja beetalaktamaasin estäjät.
Jotkut bakteerit tuottavat beetalaktamaasi- tai penisillinaasi-entsyymiä, joka pilkkoo beetalaktaamirenkaan. Beetalaktaamiantibiootit eivät tehoa näihin bakteereihin.
Viitasaaren vaakuna
thumb|150px|Viitasaaren vaakuna Viitasaaren vaakuna on Viitasaaren kaupungin tunnus. Vaakunan aihe viittaa sisävesikalastuksen muinaiseen merkitykseen alueella.
Vaakunan selitys on ”punaisessa kentässä seitsemän kokonaan hopeista uivaa muikkua asetettuina 1+2+1+2+1.” Vaakunan on suunnitellut Olof Eriksson, ja Viitasaaren kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 7. huhtikuuta 1952. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 5. elokuuta samana vuonna.
Lucio Dalla
Dalla sävelsi kappaleen "Caruso" (1986), jonka on sittemmin levyttänyt moni laulaja, muun muassa Luciano Pavarotti ja Andrea Bocelli. Kappale on myös Josh Grobanin albumilla Closer. . Laulu on kunnianosoitus oopperatenori Enrico Carusolle. Myös Maynard Ferguson levyttänyt kappaleen albumilleen Brass Attitude.
Jukka Nykänen (pianisti)
Jukka Nykänen (s. 1976 Helsinki) on suomalainen pianisti, säveltäjä ja sovittaja.
Nykänen aloitti pianonsoiton opinnot vuonna 1985 Espoon musiikkiopistossa Kata Nummen oppilaana. Vuonna 1995 hän siirtyi Sibelius-Akatemiaan, jossa opiskeli Teppo Koiviston johdolla ja valmistui pianomusiikin osastolta vuonna 2004. Ensikonserttinsa Nykänen piti vuonna 2006 ja sai siitä erinomaiset arvostelut. Hän on opiskellut myös mestarikursseilla opettajinaan muun muassa Konstantin Bogino, Matti Raekallio, Liisa Pohjola, Pascal Devoyon ja Eero Heinonen.
Klassisena pianistina Nykäsen erikoisalaa ovat omat sovitukset. Hänen levytyksensä Pianovirtuoso sai erinomaisen vastaanoton ja Helsingin Sanomat nimesi sen yhdeksi vuoden 2007 parhaista levyistä. Nykäsen toinen albumi Kotimaani ilmestyi vuonna 2012 ja sai myös hyvät arvostelut.
Nykänen on esiintynyt muun muassa Espoon kansainvälisellä pianoviikolla, Kuhmon kamarimusiikissa, Turun, Mäntän, Lemin ja Joroisten musiikkijuhlilla sekä LuostoClassicissa.
Nykänen on työskennellyt paljon laulu- ja orkesterimusiikin, oopperan ja teatterin parissa. Hän on toiminut vuodesta 1999 alkaen pianistina lukuisissa Helsingin Kaupunginteatterin musikaaleissa, mm. Les Misérables, Miss Saigon ja The Producers, sekä kapellimestarina teoksissa Evita ja Rimakauhua rakkaudessa (Closer Than Ever). Häntä on voinut kuulla pianistina myös Yle Radio 1:n radio-ohjelmissa Kansankynttilä (2006) ja Mieletön musiikinhistoria (2007–2008). Syksystä 2013 Nykänen on ollut Yle Teemalla RSO-konserttisarjan kommentaattori ja teosten esittelijä.
Aleksanterin pylväs
thumb|200px|Aleksanterin pylväs ja [[Talvipalatsi.]] thumb|200px|Pylvään päässä seisova enkelipatsas. thumb|200px|Jalustan pronssireliefi. Aleksanterin pylväs (, myös Алекса́ндровский столп, Aleksandrovski stolp) on Aleksanteri I:n Napoleonista saaman voiton muistomerkki Pietarin Palatsiaukiolla Venäjällä.
Muistomerkin on suunnitellut vuonna 1829 Iisakinkirkon rakennustyötä johtanut arkkitehti Auguste de Montferrand. Sen esikuvia ovat Trajanuksen pylväs Roomassa ja Napoleonille omistettu Vendôme-aukion pylväs Pariisissa. Pylvään muodostaa Pyterlahden kivilouhimossa vuosina 1830–1832 valmistettu punagraniittinen monoliitti, joka kuljetettiin kahden höyrylaivan vetämällä erityisaluksella Pietariin. Perustukseen upotettiin 1250 kuuden metrin pituista paalua. Omalla painollaan seisova pylväs nostettiin jalustalleen 30. elokuuta 1832 insinööri Agustín de Betancourtin suunnitteleman teline- ja köysijärjestelmän avulla. Tunti 45 minuuttia kestäneeseen pystytykseen osallistui kolme tuhatta henkeä. Muistomerkki avattiin 30. elokuuta 1834 järjestetyssä sotilasparaatissa.
Pyöreäksi hiotun monoliitin korkeus on 25,5 metriä, läpimitta 3,66–3,19 metriä ja paino noin 600 tonnia. Pylvään päässä on käärmettä ristillä murskaava enkelipatsas, jolla on Aleksanteri I:n kasvot (kuvanveistäjä Boris Orlovski). Jalustaa koristavat allegoriset pronssireliefit (Giovanni Scotti, Pjotr Svintsov, Ivan Leppe). Kokonaisuudessaan muistomerkki on 47,5 metrin korkuinen.
Leningradin piirityksen aikana sirpaleiden vaurioittama muistomerkki restauroitiin vuonna 1963. Vuonna 1977 sitä ympäröinyt asfalttipäällyste korvattiin kivetyksellä ja samalla pystytettiin neljä alkuperäisten kaltaista valaisinpylvästä. Vuosien 2002–2003 restaurointitöiden yhteydessä muistomerkki ympäröitiin pronssiaidalla.
Aleksanterin pylväs muodostaa Palatsiaukion arkkitehtonisen keskipisteen. Yhdessä Pääesikunnan porttikaaren kanssa se antaa aukiolle erityisen juhlavan ilmeen. Ennen Aleksanterin puiston istuttamista pylväs näkyi kauas Iisakinkirkon luokse.
Artemi Volynski
thumb|200px|Artemi Volynski Artemi Petrovitš Volynski (, 1689 – 8. heinäkuuta (J: 27. kesäkuuta) 1740 Pietari) oli venäläinen valtiomies.
Artemi Volynski kuului vanhaan aatelissukuun. Vuosina 1719–1724 hän toimi Astrahanin kuvernöörinä osallistuen Persian sotaretken valmisteluun. Vuosina 1725–1730 hän oli Kazanin kuvernöörinä. Vuodesta 1738 hän työskenteli keisarinna Anna Ivanovnan ministerinä. 1730-luvulla Volynskin ympärille muodostui etupäässä köyhtyneistä aatelisista koostunut ns. ”Volynskin kerho”, joka pyrki lisäämään aateliston poliittista merkitystä ja rajoittamaan ulkomaalaisten vaikutusvaltaa. Ernst Johann von Bironin ja Andrei Ostermanin juonittelu johti vuonna 1740 Volynskin ja tämän kumppanien Andrei Hruštšovin ja Pjotr Jeropkinin pidätykseen ja teloitukseen valtionpetoksesta syytettyinä. Heidät on haudattu Pietariin Sampsonin katedraalin viereen.
Joseph Loschmidt
Saksankielisissä maissa nykyistä Avogadron vakioa kutsutaan toisinaan myös Loschmidtin luvuksi.
Sampsonin katedraali
thumb|250px|Sampsonin katedraali Pietarissa. Sampsonin katedraali on barokkityyliä edustava kirkkorakennustaiteen muistomerkki Pietarissa Venäjällä.
Paikalla oli ensin puinen kirkko, joka oli rakennettu Pietari I:n määräyksestä Pultavan taistelussa pyhittäjä Sampsonin päivänä saadun voiton kunniaksi. Vuosina 1728–1740 se korvattiin venäläisen rakentajaryhmän pystyttämällä kivikirkolla. Rakennuksen erikoisuuksiin kuuluvat sivujen avoimet kaarikäytävät ja venäläistyyliseen telttakattoon päättyvä klassistishenkinen kellotorni. Viiden sipulitornin muodostama kupoli on vuodelta 1761. Kirkon sisällä on puuleikkauksin koristeltu ikonostaasi.
Nykyään Sampsonin katedraalissa toimii Iisakinkirkon museon haaraosasto. Vuonna 2003 sen eteen pystytettiin kuvanveistäjä Mark Antokolskin tekemän Pietari I:n patsaan kopio. Kirkon yhteydessä toimi vuoteen 1772 saakka ortodoksinen ja luterilainen hautausmaa, jonne on haudattu mm. arkkitehdit Domenico Trezzini ja Jean-Baptiste Le Blond. Kirkkoaidan sisäpuolelle on haudattu Ernst Johann von Bironin vastaisen salaliiton takia teloitetut Artemi Volynski, Andrei Hruštšov ja Pjotr Jeropkin.
Sampsonin katedraalin osoite on Bolšoi Sampsonijevski prospekt 41. Lähin metroasema on Vyborgskaja.
Martin Stodius
Martin (Martti, Martinus) Stodius (9. marraskuuta 1590 Turku – 1675 Naantali) oli Turun akatemian professori, teologi, filosofi ja Raamatun suomentaja.
Stodiuksen isä oli Turun linnan kirjuri Henrik Hannunpoika eli Puujalka. Hän kävi koulua Turussa ja opiskeli sitten ilmeisesti Rostockissa ja Wittenbergissä, jossa valmistui maisteriksi. Stodius toimi valmistuttuaan ensin opettajana Turussa ja Viipurissa, vuodesta 1634 vuoteen 1640 Turun lyseon ylimääräisenä kreikan lehtorina ja ajoittain myös rehtorina. Vuonna 1640 hänestä tuli ns. pyhien kielten opettaja ja professori Turun akatemiaan, yksi yhdeksästä ensimmäisestä professorista. Vuonna 1654 hän siirtyi jumaluusopin kolmanneksi professoriksi ja 1658 toiseksi professoriksi. Stodius toimi akatemian eli yliopiston rehtorina kahteen otteeseen, 1658–1659 ja 1646–1647. Stodius toimi savolaisen, viipurilaisen ja hämäläisen ylioppilasmaakunnan ensimmäisenä inspehtorina vuodesta 1653 vuoteen 1660. Vuonna 1660 Stodiuksesta tuli palkkapitäjänsä Naantalin kirkkoherra.
Tutkijana Stodiusta ei juurikaan arvostettu, hän ei julkaissut yhtään itsenäistä tieteellistä teosta. Hänen työnsä 1638 asetetussa Raamatun käännöskomiteassa oli kuitenkin merkittävä, komitea sai koko Raamatun suomennettua vuonna 1642. Stodiusta epäiltiin noituudesta hänen luonnontieteellisten ja kabbalististen harrastustensa takia ja hän oli menettää virkansa. Yliopiston kansleri Pietari Brahe ei vahvistanut konsistorin erottamispäätöstä.
Stodiuksen puolison tiedetään olleen etunimeltään Elisabet.
Germaine Tillion
Germaine Tillion (30. toukokuuta 1907 – 19. huhtikuuta 2008 ) oli ranskalainen antropologi. Hänet muistetaan parhaiten työstä, jonka hän teki 1950-luvulla Algeriassa Ranskan hallituksen hyväksi.
Tillionille myönnettiin vuonna 1977 Prix mondial Cino Del Duca. Hänellä on lisäksi Kunnialegioonan suurristi.
Tillion syntyi Allègressa, Haute-Loiren departementissa, ja opiskeli antropologiaa Marcel Maussin johdolla. Hän kävi Algeriassa jo 1930-luvulla ja teki huomattavaa tutkimustyötä Aurès'n alueen berberi- ja chaoui-kansoista. Hän selvisi toisessa maailmansodassa Saksan keskitysleiriltä.
Emmy (laulaja)
Emmy (oikealta nimeltään Emma Bedžanjan,, s. 12. huhtikuuta 1984) on armenialainen laulaja, joka edusti maataan vuoden 2011 Eurovision laulukilpailussa kappaleella ”Boom Boom”. Esitys ei päässyt kilpailun semifinaalista finaaliin.
Bonjour
Bonjour on Applen ohjelmisto tulostimien ja muiden laitteiden sekä tiedostojen jakamista tietokoneiden välillä varten. Ohjelma tulee valmiina macOS-käyttöjärjestelmän, sekä iPhonelle, iPod touchille ja iPadille iOSin, mukana. Bonjour voidaan asentaa erikseen Microsoft Windows -käyttöjärjestelmälle. Bonjour voi tulla joidenkin ohjelmien mukana, kuten iTunesin.
Ain’Elisabet Pennanen
pienoiskuva|Ain’Elisabet Pennanen vuonna 1943. Ain'Elisabet Pennanen (30. syyskuuta 1881 Käkisalmi – 13. helmikuuta 1945 Porvoo) oli suomalainen kirjailija ja runoilija.
Pennasen vanhemmat olivat Heikki Pennanen ja Maria Sofia Sjödahl. Hän pääsi ylioppilaaksi 1902 ja suoritti talouskoulun opettajatarkurssin 1904.