cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Suomen Liikunta ja Urheilu
SLU, Nuori Suomi ja Suomen Kuntoliikuntaliitto päättivät vuosikokouksissaan kesäkuussa 2012 uuden järjestön perustamisesta, toimintojen siirtämisestä uuteen järjestöön ja vanhojen järjestöjen yhdistystoiminnan lakkauttamisesta. Toiminnot ja henkilökunta siirtyivät uuteen järjestöön, Valoon vuoden 2013 alussa ja sen lakattua edelleen Olympiakomiteaan 1.1.2017.
SLU-yhteisö
SLU:n yli 130 jäsenjärjestössä oli jäseninä yli 1,1 miljoonaa suomalaista. Yhdessä jäsenjärjestöjensä kanssa SLU muodosti SLU-yhteisön.
SLU:n jäsenjärjestöinä olivat muun muassa 76 lajiliittoa, 15 SLU-aluetta, neljä erityisryhmien liikuntajärjestöä sekä valtakunnallisia liikuntajärjestöjä (Työväen Urheiluliitto TUL, kahdeksan ruotsinkielistä järjestöä, neljä koululais- ja opiskelijajärjestöä, kaksi kuntoliikuntajärjestöä, Suomen Olympiakomitea, Suomen Paralympiakomitea ja Nuori Suomi) sekä 17 tukijäsenjärjestöä.
Reilu Peli
Reilu Peli oli kaikkien SLU-yhteisön jäsenten yhteinen näkemys, jonka todelliseen tavoittelemiseen jäsenjärjestöt olivat sitoutuneet. Reilua Peliä päivitettiin syksyllä 2010, jolloin SLU ry hyväksyi syyskokouksessaan Reilun Pelin uudet ihanteet ja tavoitteet, jotka ovat seuraavat:
Liikunnan ja Urheilun Maailma -verkkolehti
Suomen Liikunta ja Urheilu julkaisi Liikunnan ja Urheilun Maailma -nimistä verkkolehteä, jonka artikkelit käsittelivät liikuntakulttuuria ja -politiikkaa. LUM ilmestyi joka toinen viikko lukuun ottamatta kesäkautta.
Punakurkkulohi
Punakurkkulohi (Oncorhynchus clarkii) on yksi tyynenmerenlohten suvun kalalajeista. Se on Pohjois-Amerikassa suosittu urheilukalastuksen ja varsinkin perhokalastuksen kohde.
Levinneisyys ja taksonomia
Punakurkkulohta esiintyy luontaisesti vain Pohjois-Amerikan länsiosissa – Tyynenmeren rannikkoalueilla, Kaskadi- ja Kalliovuorilla ja Great Basinin vesistöalueella. Se jaetaan 10–14 erilliseen alalajiin, joiden levinneisyydet vastaavat vesistöalueita. Jotkut alalajeista vaeltavat mereen ja palaavat jokiin kutemaan syys- ja talviaikaan. Suurin osa populaatioista kuitenkin elää pysyvästi jokivesissä. Ainakin kolme alalajia elää laskujoettomalla Great Basinin vesistöalueella ja tulee toimeen myös sen suolaisissa tai emäksisissä vesissä.
Punakurkkulohi voi risteytyä luonnossa lähilajien, kuten kirjolohen ja arizonanlohen, kanssa.
Koko ja ulkonäkö
Mereen vaeltavat alalajit voivat kasvaa suurikokoiseksi, jopa kymmenkiloisiksi, kun taas sisävesimuodot jäävät alle kilon painoisiksi. Pienimmät alalajit ovat sukukypsiä 15 cm:n pituisina, suurimmat voivat kasvaa metrin mittaan. Alalajit eroavat suuresti myös värityksensä ja elintapojensa suhteen. Selkäpuolelta kala voi olla kullan- harmaan tai vihreänsävyinen, mutta kaikilla muodoilla on yleensä punasävyisiä laikkuja alaleuan alapuolella.
Punakurkkulohi tai joku sen yksittäisistä alalajeista on niin Coloradon, Idahon, Montanan, Nevadan, Utahin, New Mexicon kuin Wyominginkin osavaltion tunnuskala. Ainakin kaksi alalajia katsotaan hävinneeksi.
Mercurial
Mercurial on toteutettu Python-kielellä.
Mercurial-tuki on saatavilla myös Eclipse-alustaan Mercurial Eclipse -laajennuksen avulla. Vastaavasti tuki Trac-järjestelmään onnistuu TracMercurial-komponentilla. Mercurial-tuki löytyy myös useista ylläpidetyistä kehitysympäristöistä, erityisesti Sunin Kenai-palvelusta sekä Bitbucket -palvelusta. Mercurial-tuki on saatavilla myös Githubiin Hg-Git-rajapinnalla.
Muun muassa Facebook käyttää ja kehittää Mercurialia. Sapling on Mercurialin laajennuksista lähtenyt versionhallintajärjestelmä.
Historia
Matt Mackall ilmoitti version 0.1 julkaisusta 20. huhtikuuta 2005. Mackall on kertonut Linus Torvaldsilla olleen muutaman päivän etumatka Gitin kehitykseen.
Biker Mice from Mars (albumi)
Biker Mice from Mars on vuoden 1993 Prätkähiiret-televisiosarjan albumi. MCA/Gasoline Alley julkaisi levyn vuonna 1993. Musiikin sävellyksestä vastasi Will Anderson ja laulusta Jeff Scott Soto. Myös sarjaa käsikirjoittaneet Rick Ungar ja Tom Tataranowicz osallistuivat sanoituksien tekemiseen.
Arya Dröttningu
Arya Dröttningu on kuvitteellinen hahmo Christopher Paolinin kirjasarjassa Perillinen. Hän on päähenkilö Eragonin ystävä ja ihastuksen kohde. Arya on haltia.
Hahmo
Arya on haltiakuningatar Islanzadín ja edesmenneen kuningas Evandarin tytär. Hän on haltioiden lähettiläs ja sarjan alussa myös lohikäärmeenmunan vartija. Haltioiden hallitseman Du Weldenvardenin ulkopuolella liikkuessaan Arya on pitänyt syntyperänsä salassa.
Kirjoissa Aryaa puhutellaan arvonimellä dröttningu, joka on haltioiden käyttämää muinaista kieltä ja tarkoittaa Paolinin mukaan suunnilleen samaa kuin prinsessa. Kun Arya myöhemmin valitaan hallitsijaksi, arvonimi vaihtuu kuningatarta tarkoittavaan sanaan dröttning.
Eragon
Aryan onneksi Eragon oli joutunut urgalien hyökkäyksen kohteeksi ja päätynyt samaan vankilaan kuin Arya. Matkakumppaninsa Murtaghin ja lohikäärmeensä Saphiran avulla Eragon pakeni ja pelasti Aryan. Vankilassa Aryalle oli annettu harvinaista myrkkyä Skilna Braghia. Siksi hän vaipui itse aiheutettuun kooman, mikä hidastaa myrkyn vaikutusta. Vastamyrkkyä, Tùnivorin nektaria löytyy valtakunnan ulkopuolelta vain haltioiden ja vardenien luota. Koska haltioiden luo matkaaminen olisi kestänyt pitempään, kuin Aryalla oli elinaikaa, he päättivät matkata vardenien luo Farthen Dûriin. Aryan parannuttua hän koetteli Eragonia miekoilla sekä taisteli Farthen Dûrin taistelussa, jossa hän särki Tronjheimia koristavan, kahdenkymmenen metrin mittaisen tähtisafiirin, Isidar Mithrimin, niin että taistelu kääntyy vardenien voitoksi.
Esikoinen
Esikoisessa Arya johdattaa Eragonin Ellesmèraan päättämään lohikäärmeratsastajan koulutuksensa. Perillä selviää, että Arya on haltiakuningatar Islanzadín tytär ja kruununperillinen. Eragon on myös rakastunut Aryaan, mutta hän torjuu tämän, koska viimeisenä toivona kuningas Galbadorixin kukistamiseksi Eragonin on pistettävä kaikki tarmonsa opiskeluunsa, eikä mikään saa mennä sen edelle. Lisäksi Arya on haltia ja huomattavasti Eragonia vanhempi. Kirjan lopussa Arya taistelee myös Palavien tasankojen taistelussa.
Vastaanotto
Jana Kirschová kuvailee opinnäytetyössään Aryaa samankaltaiseksi kuin J. R. R. Tolkienin luoma Arwen, joka esiintyy romaanissa Taru sormusten herrasta. Molemmat hahmoista ovat ylhäissyntyisiä, voimakkaita ja viisaita haltioita, jotka rakastuvat ihmiseen. Myös hahmojen nimet muistuttavat toisiaan.
A Study Guide for Christopher Paolini’s “Eragon” -kirjan mukaan Durzan vankeudesta vapautunutta Aryaa ei esitetä sarjan kirjoissa pulassa olevana neitona, vaan enemmänkin pulaan joutuvan Eragonin suojelijana, jolloin perinteiset sukupuoliroolit ovat päinvastaiset.
Anastasios Soulis
Anastasios Soulis (s. 8. tammikuuta 1987 ) on ruotsalainen näyttelijä. Hänet tiedetään parhaiten Johan Falk -elokuvasarjasta, jossa hän esittää Felix Rydell -nimistä hahmoa. Soulisin äiti on suomalainen ja isä kreikkalainen.
Ryōko Takara
Ryōko Takara (s. 9. huhtikuuta 1990 Naha) on japanilainen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue
Takara debytoi Japanin maajoukkueessa syyskuussa 2013. Hän on pelannut kolme maaottelua.
El Tarter
El Tarter on kylä Andorrassa Canillon pitäjässä. Kylässä oli 848 asukasta vuoden 2018 arvioiden mukaan. Se sijaitsee 1 766 metrin korkeudella merenpinnasta.
Ilmasto
El Tarterissa on Köppenin ilmastoluokituksen mukaan lauhkea meri-ilmasto. Vuoden keskilämpötila on noin 6 °C ja keskimääräinen sademäärä 1 160 millimetriä. Heinäkuu on lämpimin kuukausi. Silloin vuorokauden keskilämpötila on noin 14 °C. Viilein kuukausi on tammikuu, jolloin keskilämpötila on noin −1 °C. Sateisin kuukausi on toukokuu, jolloin sataa keskimäärin noin 130 millimetriä. Helmikuu puolestaan on kuivin kuukausi. Silloin keskimääräinen sadanta on 79 millimetriä.
Tilidiini
pienoiskuva|Tilidin Hexal -tabletteja, jotka sisältävät myös naloksonia Tilidiini (myös tilidaatti) on kauppanimillä Valoron, Valtran ja Tilidin - myytävä synteettinen opioidi, jota käytetään pääasiassa Sveitsissä, Saksassa ja Belgiassa keskivaikean ja vaikean akuutin tai kroonisen kivun hoitoon.
Tilidiiniä pidetään keskivahvana opioidina, ja sitä voidaan annostella oraalisesti, rektaalisesti ja injektiona, joko intravenoosisesti tai intramuskulaarisesti (ns. depotinjektio), jolloin tilidiini vaikuttaa pidempään. Yksittäinen annos voi olla 50–100 mg kerrallaan, ja sen maksimiannostus päivässä on 600 mg.
Tilidiini itsessään on mieto opioidi, mutta se metaboloituu maksassa ja suolistossa aktiivisiksi metaboliitiksi nortilidiiniksi, ja siitä edelleen bisnortilidiiniksi. Bisnortilidiini on tilidiinin (1S,2R)-isomeeri, joka aiheuttaa lääkkeen varsinaisen analgeettisen vaikutuksen.
Tilidiiniä on saatavilla hydrokloridi- tai fosfaattisuolanan. Saksassa myytävä tilidiinivalmiste sisältää naloksonia, jonka on tarkoitus estää lääkkeen väärinkäyttö. Sveitsissä puolestaan Valoron-valmiste sisältää pelkästään tilidiiniä.
Tilidiiniä käytetään särkylääkkeenä, mutta Saksassa myös yleisesti levottomiin jalkoihin.
Johan Harald
Johan Hugo Harald (14. maaliskuuta 1893 Kokkola – 22. marraskuuta 1919) oli suomalainen jääkärikapteeni. Hänen vanhempansa olivat kalastaja Johan Harald ja Johanna Källström.
Opinnot
Harald kirjoitti ylioppilaaksi Kokkolan ruotsalaisesta yhteiskoulusta vuonna 1913 ja liittyi Vaasalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston lainopillisessa tiedekunnassa vuosina 1913–1914.
Jääkärikausi
thumb|300px|Jääkäripataljoona saapuu paraatista Libaussa kesällä 1917. Joukkoa johtaa ratsailta luutnantti Basse ja häntä seuraa pataljoonan pioneerikomppania. Harald liittyi yhtenä ensimmäisten vapaaehtoisten joukkoon, joiden päämääränä oli Saksassa sotilaskoulutusta antava Pfadfinder-kurssi, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 25. helmikuuta 1915. Hänet sijoitettiin joukon 2. komppaniaan. Myöhemmin hänet sijoitettiin Kuninkaalliseen Preussin Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 31. elokuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Schmardenissa sekä Aa-joella.
Suomen sisällissota
Harald saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana yliluutnantiksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan komppanianpäälliköksi 2. Jääkärirykmentin 4. jääkäripataljoonan 5. komppaniaan, josta hänet siirrettiin myöhemmin 3. jääkäriprikaatin esikuntaan ja 15. huhtikuuta 1918 alkaen 6. Jääkärirykmentin 17. jääkäripataljoonan 2. komppanian päälliköksi. Hän otti osaa sisällissodassa taisteluihin Viipurin ympäristössä muun muassa Nuoraan kylän taisteluun.
Sisällissodan jälkeinen aika
Harald palveli sisällissodan jälkeen 6. Jääkärirykmentistä muodostetussa Jääkäripataljoona n:o 6:ssa, jonka nimi muutettiin myöhemmin Jääkäripataljoona n:o 3:ksi. Hänet siirrettiin 12. heinäkuuta 1918 komppanianpäälliköksi Pioneerikoulutuspataljoonaan, josta hänet määrättiin lokakuussa 1918 komppanianpäälliköksi Pioneeripataljoona 2:een. Hänet on haudattu Kokkolaan.
HMS Ashanti (F51)
HMS Ashanti (viirinumerot L51 8.-12.1938, F51 1.1939-syksy 1940 ja G51 syksy 1940 - 4.1949) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Tribal-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus
Alus tilattiin 19. kesäkuuta 1936 vuoden 1935 laivasto-ohjelmassa William Denny and Brothersilta Dumbartonista, missä köli laskettiin 23. marraskuuta 1936. Alus laskettiin vesille 5. marraskuuta 1937 ja valmistui vasta 21. joulukuuta 1938 tykkitornien toimitusvaikeuksien vuoksi. Aluksen koeajot kuitenkin suoritettiin elokuussa, vaikka tykkitornit eivät vielä olleetkaan paikoillaan. Aluksen hinta oli 340 770 puntaa ilman Amiraliteetin toimittamia ase- ja viestijärjestelmiä.
Palvelus
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Kotilaivaston 2. Tribal-hävittäjälaivueeseen, jossa alus aloitti koulutuksensa. Alus saapui 27. helmikuuta 1939 Takoradiin Kultarannikolle, jossa se esiteltiin ashanti-heimon päällikölle ja vanhimmille, jotka luovuttivat alukselle hopeisen kellon ja kultaisen kilven. Laivaston komentaja lupasi, että lahjat pysyvät aluksella sen palveluksessa oloajan. Alus lähti 9. maaliskuuta Takoradista Gibraltarille, jossa se liittyi Kotilaivastoon. Osasto siirtyi Välimerelle, jossa se osallistui Välimeren laivaston kanssa sotaharjoitukseen. Harjoituksen päätyttyä huhtikuussa alus palasi Chathamiin, jossa sen miehistö päästettiin lomalle. Laivueen nimi muutettiin 6. hävittäjälaivueeksi.
Alus oli 3.-8. toukokuuta laivastovierailulla Cherbourgissa. Alus osallistui 1.-4. kesäkuuta sukellusvene HMS Thetiksen pelastusoperaatioon, jonka epäonnistuessa 99 sukellusveneen miehistönjäsentä sai surmansa. Se osallistui laivaston mukana koulutukseen sodan alkuun saakka.
Toinen maailmansota
Alus oli 3. syyskuuta 1939 englantilais-ranskalaisessa laivasto-osastossa Pohjois-Atlantilla. Aluksen turbiinin lavoissa havaittujen ongelmien vuoksi se siirrettiin syyskuussa korjattavaksi telakalle, mistä se palasi 17. lokakuuta palvelukseen liittyen laivueeseensa Scapa Flowssa. Se suojasi laivueen mukana laivaston raskaita yksiköitä, suoritti partiotehtäviä sekä saattueiden suojaamista. Alus ampui alas HMS Somalin kanssa Saksan ilmavoimien lentokoneen Scapa Flown yläpuolelta. Alus osallistui muun muassa kahden ensimmäisen Kanadasta joukkoja kuljettaneen saattueen suojaamiseen.
Aluksen vesitankkeihin pääsi suolavettä, joten alus siirrettiin helmikuussa 1940 Cowesiin Whiten telakalle, missä asennettiin magneettisuudenpoistojärjestelmä. Alus palasi maaliskuun lopulla laivueeseen. Alus osallistui laivueensa mukana Norjan taisteluihin. Alus joutui 27. huhtikuuta HMS Nubianin, HMS Sikhin ja HMS Mohawkin kanssa Saksan ilmavoimien pommitukseen. Alus onnistui väistämään pommit lukuun ottamatta aluksen alla räjähtänyttä, jolloin pääkone irtosi alustaltaan ja alus menetti kaikki sähköt. Se siirrettiin Dundeehen telakalle, jossa se oli 23. toukokuuta saakka. Palvelukseen palattuaan alus palasi Norjan vesille, josta se suojasi joukkojenkuljetussaattueen matkan kotiin. Se osallistui myös tuloksettomaan Saksan laivaston taisteluristeilijöiden Gneisenaun ja Scharnhorstin etsintään näiden upotettua lentotukialus HMS Gloriousin saattajineen.
Norjan operaatioiden päätyttyä alus oli Kotilaivastossa saattue- ja partiotehtävissä. Alus kohtasi 14. lokakuuta vastaisena yönä yhdessä HMS Cossackin, HMS Maorin ja HMS Sikhin kanssa saksalaisen saattueen Egersundin edustalla upottaen kaksi alusta.
Kolme päivää myöhemmin alus määrättiin osastoon, jonka tehtävänä oli kulkea nopeasti Tynen jokisuulle. Tämän oli tarkoitus kuvata taistelulaivaa ja samalla raivata reitillä mahdollisesti olevat miinat. Poijuja oli siirrelty ja karttoja ei ollut päivitetty, ja suurella nopeudella ajettaessa HMS Fame ajoi matalikolle Whitburn Rifle Rangessa. Ashanti korjasi kurssiaan, mutta osui kuitenkin matalikkoon seitsemän solmun nopeudella törmäten lopulta Fameen. Maori sai pohjakosketuksen, mutta ei juuttunut kiinni ja muut hävittäjät pysähtyivät ajoissa. Ashanti saatiin irti yön kuluessa, kun aluksen aseistus oli irrotettu ja reiät korjattu.
Alus korjattiin 9. marraskuuta 1940 - elokuu 1941 Swan Hunterin telakalla Wallsendissä, missä lisäksi jäykistettiin runkoa sekä vaihdettiin potkurit, A osio ja peräsin. Aluksen moottorit sekä kattilat numero 2 ja 3 poistettiin tehtäessä korjauksia, jolloin samalla vaihdettiin asennuslevyt. Aluksen X-torni korvattiin kaksiputkisella 4 tuuman ilmatorjuntatykillä ja 20 millimetrin paikat valmistettiin. Ilmatorjunta-aseiden ampuma-alan parantamiseksi taaempi savuhormi lyhennettiin ja poistettiin päämasto. Alukselle asennettiin tyyppien 285 ja 286M tutkat. Valitettavasti rakenteiden epäyhtenäisyys heikensi aluksen merikelpoisuutta eikä se ollut koskaan enää entisensä, vaan se kärsi uransa lopun jatkuvista mekaanisista ja rakenteellisista ongelmista.
Alus oli osaston vanhimpana saattueiden PQ16 ja QP12 lähisuojausosastossa. Kiivaissa ilmahyökkäyksissä alus ampui alas kaksi lentokonetta ja se väisti 26. toukokuuta sukellusvene U-591:n laukaisemat torpedot. Alus oli risteilijäosaston suojauksessa epäonnisessa saattueessa PQ17.
Aluksen ilmapuolustusta vahvennettiin asentamalla Oerlikonin 20 millimetrin tykit ja vuotavat höyryputket tiivistettiin kelluvalla telakalla Scapa Flowssa ennen aluksen lähtöä operaatio Pedestaliin. Alus selvisi useista ilma- ja torpedohyökkäyksistä naarmuitta ja se tuhosi yhden Savoia Marchetti -torpedokoneen. Paluumatkalla Scapa Flowhun alus suojasi HMS Eskimon ja Somalin kanssa taistelulaiva HMS Rodneya.
Alus suojasi saattueita PQ18 ja QP14. Alus luovutti 20. syyskuuta tehtävänsä saattueessa polttoainepulan vuoksi Somalille, johon kuitenkin osui keskilaivaan torpedo. Ashanti otti vaurioituneen sisaraluksensa hinaukseen ja hinasi alusta kolme päivää ja 420 merimailia. Somalin katkettua 24. syyskuuta ja upotessa vieden mukanaan runsaasti miehistönjäseniä.
Alus lähetettiin kattiloiden puhdistukseen Rosythiin, jolloin miehistö voitiin lähettää lomalle. Telakalta palattuaan alus liitettiin Force H:hon Pohjois-Afrikan maihinnousuun. Oranin tultua vallatuksi alus aloitti HMS Qualityn kanssa tuloksettoman partioinnin Pohjois-Afrikan rannikolla. Gibraltarilla tehtyjen vesisäiliöiden korjausten jälkeen alus suojasi maihinnousualuksia Dakariin, mistä se palasi Gibraltarille. Boneen sijoitettuna alus suojasi HMS Tartarin kanssa risteilijöiden HMS Aurora ja HMS Penelopen partiointia Algerian rannikolla. Alus kuitenkin todettiin partiotehtäviin kelvottomaksi, jolloin se lähetettiin Maltalle korjattavaksi. Telakalta palattuaan se palveli hetken aikaa Välimerellä, kunnes se määrättiin korjattavaksi Green and Silley Weirin telakalle Isle of Dogsiin Lontooseen.
Alus oli telakalla heinäkuusta lokakuuhun 1943, jolloin korjausten lisäksi kolmijalkainen etumasto korvattiin verkkorakenteisella. Aluksen tutkavarustusta parannettiin ja 20 millimetrin Oerlikon ilmatorjuntatykkejä lisättiin. Alus palasi 15. lokakuuta Scapa Flowhun koulutusjaksolle, minkä päätyttyä alus suojasi marras-joulukuussa saattueita JW54A, JW54B, RA54B, JW55A ja RA55A. Alus suojasi taistelulaiva HMS King George V:n Azoreille, minkä jälkeen se palasi Plymouthiin liittyen läntisen reitin 10. hävittäjälaivueeseen.
Alus taisteli 16. maaliskuuta 1944 vastaisena yönä Kanaalissa Saksan laivaston E-veneitä vastaan. Alus oli 26. huhtikuuta vastaisena yönä HMCS Haidan, HMS Black Princen, HMCS Athabaskanin ja HMCS Huronin kanssa taistelussa Île-de-Batzin edustalla kolmen Saksan laivaston aluksen kanssa. Taistelun aikana Haida upotti saksalaisen T29:n ja Ashanti törmäsi Huroniin, jolloin keula vaurioitui pahoin. Ashanti palasi 27. toukokuuta telakalta. Lyhyen koulutusjakson jälkeen alus suojasi Normandian maihinnousua.
Alus taisteli HMS Tartarin, Haidan ja Huronin kanssa Saksan laivaston T24, Z24, Z32 ja ZH-1 vastaan. Ashanti laukaisi torpedonsa osuen ZH-1:n keulaan ja perään räjäyttäen aluksen. Haida ja Huron sytyttivät tuleen Z32:n, joka ajoi karille Île-de-Batzilla. Ashanti ja ORP Piorun hyökkäsivät 14. kesäkuuta vastaisena yönä saksalaisen saattueen kimppuun St. Malon edustalla upottaen M83:n, M343:n, M412:n, M422:n ja M442:n. Lisäksi alus upotti 1. heinäkuuta vastaisena yönä Kanaalin saarten edustalla kaksi troolaria.
Heinäkuun alus partioi Bretagnen rannikolla. Se yllätti 6. elokuuta vastaisena yönä St. Nazairen edustalla HMS Bellonan, Tartarin, Haidan ja HMCS Iroquoisin kanssa saksalaisen saattueen upottaen M263:n, M456:n, partiovene V414:n sekä rannikkoalus Oton.
Alus oli huonossa kunnossa ja muutaman Falmouthista Plymouthiin ja Milford Haveniin matkanneen rannikkosaattueen suojaamisen jälkeen se saapui syyskuussa Palmersin telakalle Yarrowiin huollettavaksi. Alukselta vaihdettiin apukoneet sekä matalapaineturbiinit. Sen putkitukset vaihdettiin ja dieselgeneraattoreille tehtiin täysremontti. Huollon kustannukset olivat 250 000 puntaa. Koeajoissa todettiin perän putkitusten tuottavan ongelmia ja alus siirrettiin miehittämättömään reserviin. Alus sijoitettiin 31. lokakuuta 1947 poistolistalle ja määriteltiin 21. helmikuuta 1948 maalilaivaksi. Se poistettiin 23. kesäkuuta reservistä ja luovutettiin BISCOlle. Aluksella tehtiin vuoden 1948 aikana Loch Strivenillä vaurionsietokokeita ja se saapui 12. huhtikuuta 1949 romutettavaksi West of Scotland Shipbreakersille Trooniin.
Päälliköt
Aluksen päälliköinä olivat:
Kolttakönkään kirkko
pienoiskuva Kolttakönkään kirkko eli Pyhien Boriksen ja Glebin kirkko on ortodoksinen kirkko Paatsjoen varrella Kolttakönkään kylässä Nikelin kunnassa Petsamon piirissä Venäjällä. Suomelle kuuluessaan se oli yksi Petsamon ortodoksisen seurakunnan kirkoista. Alkujaan kirkko oli ollut Boriksen ja Glebin seurakunnan pääkirkko, mutta Suomeen liittämisen jälkeen seurakunta yhdistettiin Petsamon seurakuntaan.
Kolttakönkään kirkko rakennettiin Pyhän synodin varoilla vuosina 1871-1874 ja kirkon rakennuttajana oli suuriruhtinas Aleksandr Romanov eli myöhempi tsaari Aleksanteri III. Kirkko pyhitettiin marttyyriruhtinaiden Boriksen ja Glebin muistolle. Kirkko on rakennettu hirrestä ja siinä on lautavuoraus sekä peltikatto. Kirkko on 18 metriä leveä, 18,5 metriä pitkä ja kahdeksan metriä korkea. Kirkossa tehtiin laajamittaisempi korjaustyö vuonna 1933.
Kirkko jäi ehjänä paikalleen, kun Petsamo luovutettiin Neuvostoliitolle vuonna 1944.
Aldolaasi
thumb|250px|Malli aldolaasin rakenteesta Aldolaasi eli fruktoosi-1,6-bisfosfaattialdolaasi on entsyymi, joka osallistuu glykolyysiin ja glukoneogeneesiin. Aldolaasi katalysoi fruktoosi-1,6-bisfosfaatin ja muiden vastaavankaltaisten sokerifosfaattien reversiibeliä hajoamista glyseraldehydi-3-fosfaatiksi tai glyseraldehydiksi ja dihydroksiasetonifosfaatiksi. Reaktioista hajoaminen tapahtuu glykolyysin yhteydessä ja kondensoituminen fruktoosi-1,6-bisfosfaatiksi glukoneogeneesissä. Nimensä entsyymi on saanut katalysoimansa reaktion aldolikondensaation ja sen käänteisreaktion mukaan.
Isoentsyymit
Aldolaasilla on kolme eri isoentsyymiä: aldolaasi A, aldolaasi B ja aldolaasi C, jotka ovat kaikki rakenteeltaan tetrameereja. Ne esiintyvät eri kudoksissa, ja niihin sitoutuu eri substraatti. Aldolaasi A on aktiivinen erityisesti lihaksistossa ja veressä, aldolaasi B:tä esiintyy maksassa, munuaisissa ja ohutsuolessa ja aldolaasi C vaikuttaa aivoissa. Aldolaasi A ja C sitoutuvat voimakkaimmin fruktoosi-1,6-bisfosfaattiin, ja esimerkiksi fruktoosi-1-fosfaatin sitoutuminen entsyymiin on 50 kertaa heikompaa aldolaasi A:han ja 10 kertaa heikompaa Aldolaasi C:hen. Aldolaasi B sitoutuu yhtä voimakkaasti fruktoosi-1-fosfaattiin kuin fruktoosi-1,6-bisfosfaattiin. Tämä näkyy aldolaasi B:n suurempana KM-arvona fruktoosi-1-fosfaatille verrattuna muihin aldolaasin isoentsyymeihin.
Aldolaasit voidaan jakaa myös kahteen luokkaan eliöiden mukaan. Aldolaasi I -luokan entsyymejä esiintyy eläimissä ja kasveissa ja aldolaasi II -luokan entsyymejä eräissä bakteereissa, sienissä ja levissä.
Mekanismi
thumb|left|250px|Aldolaasin katalysoiman reaktion mekanismi. Entsyymin aktiivisen kohdan aminohappojen sivuketjut on kuvassa esitetty sinisellä Tärkeitä aminohappoja entsyymin aktiivisessa kohdassa ovat muun muassa lysiini, asparagiinihappo ja glutamiinihappo. Glykolyysissä entsyymin substraatti muodostaa karbinolamiinin lysiinin kanssa ja siitä lohkeaa vettä, jolloin muodostuu iminiumioni. Ioni hajoaa retroaldolikondensaatiolla, jolloin vapautuu glyseraldehydi-3-fosfaatti ja muodostuu uusi iminiumioni. Tämä ioni hajoaa hydrolyysissä, jossa vapautuu dihydroksiasetonifosfaatti.
Glukoneogeneesissä dihydroksiasetonifosfaatti sitoutuu lysiiniin, jolloin muodostuu iminiumioni. Iminiumioni reagoi glyseraldehydi-3-fosfaatin kanssa aldolikondensaatiolla, jota seuraa protonin luovutus. Entsyymin ja tuotteen välinen kovalenttinen sidos hydrolysoituu ja fruktoosi-1,6-bisfosfaatti vapautuu.
Koentsyymit, inhibiittorit ja olosuhteet
Koentsyymien tarve on erilainen aldolaasi I -luokan entsyymeillä ja aldolaasi II -luokan entsyymeillä. Ensimmäiseen ryhmään kuuluvat entsyymit eivät tarvitse kofaktoreita, kun toisen luokan entsyymien toiminnalle ovat välttämättömiä kelatoituvat ionit, kuten sinkki, mangaani tai magnesium, jotka toimivat Lewis-happoina. Aldolaasien toimintaa estävät muun muassa ADP- ja ATP-molekyylit, fruktoosi-6-fosfaatti ja glyoksyylihappo.
Aldolaasin toiminnalle suotuisimmat olosuhteet vaihtelevat eliöittäin. Se toimii tehokkaimmin lämpötilan ollessa välillä 28–80 °C ja pH:n ollessa 5–12. Ihmisellä entsyymi on stabiili aina 40 °C:n lämpötilaan asti, minkä jälkeen aktiivisuus laskee huomattavasti. Ihmisellä sopiva pH-alue on 4–12.
Aldolaasi ja sairaudet
Kohonnut aldolaasiaktiivisuus voi olla merkki lihasdystrofiasta tai myosiitista, ja arvot voivat olla koholla myös infarktin tai hepatiitin takia.
Aldolaasi A:n puute on harvinainen resessiivisesti autosomien kautta periytyvä sairaus. Sen oireina ovat heikkous ja lihasten huono rasituksenkesto.
Aldolaasi B:n puute johtaa perinnölliseen fruktoosi-intoleranssiin. Sairaus ilmenee noin joka kahdenellakymmenellätuhannella lapsella. Tauti ilmenee, kun lapsi siirtyy äidinmaidosta syömään glukoosi- ja fruktoosipitoista ravintoa. Vähäisen aldolaasi B:n määrän vuoksi fruktoosi-1-fosfaatti kertyy elimistöön, mikä aiheuttaa epäorgaanisen fosfaatin konsentraation laskua ja sitä kautta myös ATP-määrän laskua. Tämä vaikuttaa muun muassa glukoneogeneesin ja proteiinisynteesin toimintaan. Tauti johtuu geenimutaatiosta, jonka seurauksena aminohappo alaniini, korvautuu iminohappo proliinilla
Aldolaasin käyttö orgaanisessa synteesissä
Aldolaasia voidaan käyttää orgaanisessa synteesissä stereospesifisissä aldolireaktiossa. Näin voidaan valmistaa hyvin stereospesifisesti halutun avaruusrakenteen omaavia yhdisteitä. Tähän tarkoitukseen käytetään tyypillisesti kanin lihaksistosta peräisin olevaa aldolaasia. Entsyymi tarvitsee glyseraldehydi-3-fosfaattia, mutta hyväksyy elektrofiileiksi suuren määrän eri aldehydejä. On tutkittu myös entsyymejä, jotka vaativat glyseraldehydi-3-fosfaatin sijasta dihydroksiasetonifosfaattia.
Buren
Buren on kunta Alankomaissa, Gelderlandin provinssissa. Asukkaita kunnassa on 25 667 (31.12.2008) ja väestötiheys on 191 as./km². Kunnan pinta-ala on 142,93 neliökilometriä, josta vettä on 8,56 km². Burenin pormestarina toimii Klaas Tammes. Kunnan keskuspaikka on Maurik, jossa muun muassa kunnantalo sijaitsee.
Burenin naapurikunnat ovat Utrechtse Heuvelrug pohjoisessa, Rhenen koillisessa, Neder-Betuwe kaakossa, Tiel etelässä, Geldermalsen lounaassa sekä Wijk bij Duurstede ja Culemborg luoteessa.
Vanhin tunnettu lähde asutukselle Burenin kaupungin alueella on vuodelta 772. Ensimmäinen maininta Burenin alueella olleesta linnasta on vuodelta 1298. Buren sai kaupunkioikeudet vuonna 1395 Allard IV van Burenilta.
Burenin linna päätyi Alankomaiden kuningasperheen haltuun. Kuningatar Beatrix on itse asiassa Burenin kreivitär. Vuosien 1804 ja 1883 välisenä aikana linna vähitellen purettiin.
Asutuskeskukset
Kaupunki : Buren. Kylät : Asch, Beusichem, Eck en Wiel, Erichem, Ingen, Kerk-Avezaath, Lienden, Maurik (kunnantalo), Ommeren, Ravenswaaij, Rijswijk, Zoelen ja Zoelmond. Pienet kylät : Aalst, De Akker, Bontemorgen, De Bosjes, Den Eng, Essebroek, Ganzert, De Heuvel, Hoog Kana, Hoogmeien, Klinkenberg, Leutes, Luchtenburg, Lutterveld, De Mars, Meerten, Meertenwei, Ommerenveld, Tweesluizen, Zandberg, Zevenmorgen ja Zwarte Paard. Entiset kylät: Verhuizen.
Aiheesta muualla
thumb|left|230px|Rijswijkin kylä ilmasta kuvattuna.
Akropolis-ralli 2009
Akropolis-ralli 2009 (virallisesti 56. Acropolis Rally of Greece 2009) oli Rallin MM-sarjan kauden 2009 seitsemäs osakilpailu, joka ajettiin 12.–14. kesäkuuta.
Laurent Redon
Laurent Redon (s. 5. elokuuta 1973 Loire, Ranska) on ranskalainen autourheilija.
Redon siirtyi kartingista Ranskan Formula 3 -sarjaan vuonna 1994. Hän ajoi Winfield-tallissa 11 kilpailussa saavuttaen 26 pistettä ja sarjan yhdeksännen sijan kauden päätteeksi. Vuonna 1995 voitti Ranskan Formula 3 -sarjan mestaruuden. Hän voitti 13 kilpailusta neljä ja saavutti 131 pistettä.
Kaudeksi 1996 Redon siirtyi kansainväliseen Formula 3000 -sarjaan DAMS-talliin. Hän saavutti yhdeksästä kilpailussa seitsemän pistettä, joiden turvin sijoittui sarjan loppupisteissä kahdeksanneksi. Redon jatkoi samassa sarjassa myös vuonna 1997 Super Nova -tallissa. Kauden päätteeksi hän oli saavuttanut kymmenen pistettä ja sarjan yhdeksännen sijan. Mestaruuden voitti samassa tallissa ajanut brasilialainen Ricardo Zonta 39 pisteellä.
Vuonna Redon toimi Formula 1 -sarjassa kilpailleen Minardi-tallin testikuljettajana. Vuonna hän testasi Benettonilla.
Redon siirtyi kilpailemaan Pohjois-Amerikkaan Indy Racing League -sarjaan vuonna 2001. Hän ajoi Conquest Racing -tallin autolla kahdessa kilpailussa saavuttaen 45 pistettä ja sarjan loppupisteissä 29. sijan. Hän osallistui myös samana vuonna Le Mansin 24 tunnin ajoon, jossa sijoittui LMP900-luokassa neljänneksi ja kokonaiskilpailussa sijalle 13. Hänen kanssaan Pescarlo Sport -tallissa Courage C60 -autolla ajoivat Sébastien Bourdais ja Jean-Christophe Boullion.
Vuonna 2002 Redon osallistui IRL-sarjassa 15 kilpailuun, joissa hän saavutti 229 pistettä. Sarjan kokonaispisteissä hän sijoittui sijalle 12. Hän oli paras eurooppalainen kuljettaja.
Lena Meriläinen
Lena Reija Meriläinen (s. 19. toukokuuta 1954 Helsinki) on suomalainen näyttelijä, joka on tullut tunnetuksi erityisesti roolistaan Kotikatu -sarjan Eeva Mäkimaana.
Lena Meriläinen opiskeli tanssijaksi 18-vuotiaaksi asti. Hän kuitenkin valmistui Tampereen yliopiston näyttelijäntyön laitokselta. Tämän jälkeen hän oli kiinnityksellä Turun kaupunginteatterissa vuosina 1977–1986 ja Tampereen Työväen Teatterissa 1986–1996.
Meriläinen on näytellyt muun muassa televisiosarjoissa Rauta-aika (1982) Pohjolan tyttären roolissa, TV1:n sarjassa Kotikatu (1995–2012) Eeva Mäkimaan roolissa sekä sairaalasarjassa Syke (2014–) Lenita Pakkalan roolissa. Teatterin ja televisiosarjojen lisäksi hän on näytellyt kotimaisissa elokuvissa. Vuonna 1987 Meriläisellä oli Malviinan osa televisioelokuvassa Niskavuoren nuori emäntä.
Yksityiselämä
Lena Meriläinen on säveltäjä Usko Meriläisen ja tanssija Ruth Matson tytär. Meriläisen puoliso on teatteriohjaaja ja televisionsarjojen tuottaja Olli Tola. Pariskunta avioitui vuonna 1998. Lena Meriläisellä on edellisestä avioliitosta tytär, joka asui lapsuutensa isänsä kanssa. Näyttelijä Pamela Tola on Olli Tolan veljentytär. Lena Meriläinen on entisen kansanedustajan Rosa Meriläisen täti.
Alko
Alko Oy on Suomen valtion omistama monopoliyritys, jolla on yksinoikeus yli 5,5 tilavuusprosenttia etyylialkoholia sisältävien juomien vähittäismyyntiin Suomessa, pois lukien pienpanimoiden oluet sekä muista hedelmistä ja marjoista kuin rypäleistä valmistetut tilaviinit.
Alkon toiminnasta määrätään alkoholilaissa ja -asetuksessa ja se kuuluu sosiaali- ja terveysministeriön hallintoon ja valvontaan. Alkon pääkonttori sijaitsee Alkon lippulaivamyymälän Arkadian yläkerrassa Helsingin Kampissa.
Kieltolain kumoamisesta 1950-luvulle
thumb|Oy Alkoholiliike Ab:n myymälä Helsingin Museokadulla vuonna 1952. Suomessa oli voimassa vuosina 1919–1932 kieltolaki, joka kumottiin neuvoa-antavan kansanäänestyksen jälkeen. Eduskunta sääti 25. tammikuuta 1932 väkijuomalain, joka antoi alkoholin valmistuksen, myynnin ja maahantuonnin Oy Alkoholiliike Ab:n yksinoikeudeksi. Alko avasi ensimmäiset 48 myymälänsä tiistaina 5. huhtikuuta 1932 klo 10. Päivämäärän muistamista auttaa Suomen historian tunnetuimpiin kuuluva lukusarja 543210.
Pääosakkaana vuonna 1932 oli Suomen valtio, jonka lisäksi muodollisina osakkaina olivat silloinen valtiovarainministeri Kyösti Järvinen ja oikeusministeri T. M. Kivimäki. Järvinen ja Kivimäki merkitsivät kumpikin yhden osakkeen ja valtio 29 998 kappaletta 1 000 markan osakkeita. Osakeyhtiölaki muuttui 1990-luvulla, jolloin osakkaita ei enää tarvittu yhtä enempää, ja molemmat osakkeet ostettiin Järvisen ja Kivimäen perikunnilta. Liikkeen perustamisen yhteydessä alkoholiliikkeelle asetettiin myös seitsenhenkinen hallintoneuvosto. Suomen valtioneuvoston nimeämän hallintoneuvoston tehtävänä on valvoa yhtiön hallintoa ja toimintaa.
Talvisodan syttymisen jälkeen Alko ryhtyi valmistamaan Rajamäen tehtaalla panssarintorjunta-aseiksi polttopulloja, joita kutsuttiin Molotovin cocktaileiksi Neuvostoliiton ulkoministerin mukaan. Pulloja valmistettiin sodan aikana yhteensä 542 194 kappaletta. Jatkosodan aikana vuonna 1944 myymälät olivat lopulta suljettuina ja Suomen puolustusvoimien toiveesta Suomessa vallitsi alkoholin myymisen ja anniskelun suhteen täyskielto. Toisen maailmansodan jälkeen vuonna 1944 Suomessa otettiin käyttöön viinakortti, joka piti esittää myyjälle alkoholijuomia ostaessa. Vuoteen 1947 mennessä viinakortteja oli 1,2 miljoonaa.
1940- ja 1950-lukujen taitteessa pullot asetettiin hyllyihin pystyyn niin, että ne näkyivät asiakkaille. Alkoholin kulutusta aloitettiin ohjaamaan väkevistä alkoholijuomista mietoihin, jonka johdosta miedot viinit poistettiin viinakortin alaisuudesta vuonna 1949. Olympiavuonna 1952 Alkon tuotevalikoima kasvoi huikeasti, sillä vuoden 1952 kevätkauden hinnastossa tuotteita oli jo 515 artikkelia. Olympiavuonna myyntiin tuli viinejä sekä lonkeroa. Aiemmin Alkon tuotevalikoima oli koostunut pääosin väkevistä viinoista ja oluista. Alkon sadas myymälä avattiin Turun Eerikinkadulle vuonna 1957. 1950-luvun lopussa Alko aloitti mietoja viinejä ja oluita koskeneen kampanjan, avasi olutmyymälöitä sekä laajensi myymäläverkostoaan myös kaupunkien ulkopuolelle.
1960–90-luvut
pienoiskuva|Alkon logo 1990-luvulta vuoteen 2007. Alkon ensimmäinen itsepalvelumyymälä avattiin Helsingin Pohjoisesplanadille vuonna 1962, sitä ennen kaikissa liikkeissä tuotteet olivat tiskin takana. Viimeinen tiskimyymälä (ennen vuotta 2017) sijaitsi Helsingin Kruununhaassa, ja se suljettiin vuonna 1998. Alkon asiakaslehti Viinipostin, nykyisen Etiketin, julkaisu aloitettiin vuonna 1965.
Vuonna 1969 yhtiön nimi muutettiin muotoon Oy Alko Ab. Samana vuonna keskiolutlaki antoi oikeuden myydä III-veroluokan olutta elintarvikeliikkeissä. Vuonna 1970 valmistui Alkon koulutuskeskus Vuoranta Helsingin Meri-Rastilaan. Viinakortti poistui käytöstä vuoden 1971 alussa. Vuonna 1977 avattiin Alkon kahdessadas myymälä yhtiön tehdaspaikkakunnalle Nurmijärven Rajamäelle.
Vuonna 1995 asema alkoholielinkeinoa hallinnoivana viranomaisena siirrettiin Alkolta sosiaali- ja terveydenhuollon tuotevalvontakeskukselle. Oy Alko Ab:stä erotettiin samana vuonna alkoholijuomien valmistus ja markkinointi Primalco Oy:ksi, ja hotelli- sekä ravintolatoiminta jatkoi omana Arctia Oy:nä. Alko Oy:hyn jäi tällöin alkoholijuomien vähittäis- ja tukkukauppa. Näiden yhtiöiden emoyhtiöksi perustettiin Alko-Yhtiöt Oy. Konserniin tuli vuonna 1996 uusi yhtiö, alkoholijuomien tukkumyyntiä ja jakelua hoitava Havistra Oy. Alko Oy erotettiin Alko-Yhtiöt-konsernista vuonna 1999 ja siirrettiin sosiaali- ja terveysministeriön alaisuuteen. Primalco ja Havistra yhdistettiin myöhemmin Oy Altia Ab:ksi.
Suomen vähittäiskauppaa kartoittaneen Heikki Peltolan mielestä Alko koki 1990-luvulla harvinaisen nopean ja onnistuneen muodonmuutoksen valtion virastomaisesta monopolista yhdeksi maailman parhaisiin kuuluvista alkoholin myyntiketjuista.
2000-luku
Alkon 300. myymälä avattiin Turun Kupittaalle vuonna 2003. Alko uusi logonsa ja visuaalisen ilmeensä 75-juhlavuotenaan vuonna 2007. Marraskuussa 2016 Alko alkoi myydä tuotteitaan myös verkkokaupassa, joka on auki ympäri vuorokauden. Ostajan ikä ja henkilöllisyys tarkistetaan tuotetta noudettaessa. Jakelun tilaajille hoitaa Posti ja yritysasiakkaille juomat toimitetaan myös yritysosoitteisiin. Vuonna 2022 Alkon verkkokaupassa tehtiin 172 000 tilausta. Vuonna 2017 Alko avasi Helsingin Töölöntorille vanhanmallisen tiskimyymälän 85-vuotisjuhlansa kunniaksi. Samana vuonna lanseerattiin nykyinen, kolmesta eri myymälätyypistä koostuva, myymäläkonsepti.
Vuoden 2018 alkoholilain uudistuksessa elintarvikeliikkeissä myytävän alkoholin sallittu prosenttiraja nostettiin 4,7 %:sta 5,5 %:n ja samalla poistui myös valmistustaparajoite, jossa alkoholin tuli olla valmistettu käymisteitse. Helsingin Sanomien toukokuussa 2018 teettämässä mielipidemittauksessa 1024:stä vastaajasta 60 prosenttia sallisi yli 5,5-prosenttisten juomien vähittäismyynnin myös muualla kuin Alkossa. Kielteisesti suhtautui 34 prosenttia. Kysymyksessä ei eritelty, haluttaisiinko ruokakauppoihin vain viinit vai myös väkevät viinat. Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksen tammikuussa 2018 teettämässä mielipidemittauksessa noin tuhannesta vastaajasta 50 prosenttia hyväksyisi viinien myynnin ruokakaupoissa ja 85 prosenttia vastaajista pitäisi väkevät alkoholijuomat Alkossa. 60 prosenttia vastaajista oli sitä mieltä että Alkon monopoli on hyvä tapa rajoittaa alkoholihaittoja. Sittemmin Alkon monopolin purkamista on ehdotettu sekä Kokoomuksen poliitikkojen että kahden tutkijan taholta.
Vuonna 2020 Alkolla oli 364 myymälää. Lisäksi Alkolla oli 126 noutopistettä sellaisilla paikkakunnilla, joilla ei ole Alkon myymälää.
Myydyimmät tuotteet
pienoiskuva|Alkon myymälä [[Helsinki|Helsingin Kampissa vuonna 2005.]] pienoiskuva|Alkon myymälä Lappajärvellä vuonna 2016.
2018
Alkon 20 litramäärältään myydyintä tuotetta vuonna 2018:
Hinnoittelu
Alkon hinnoittelu muodostuu kaavalla HMT (Hinta myymälän takaovella) × kerroin + pantti + alkoholijuoma- ja juomapakkausvero × arvonlisävero = vähittäismyyntihinta.
Hinnoittelukerroin
Verottomaan hintaan lisätään hinnoittelukerroin, joka riippuu tuotteesta.
Muuta
Alkot saavat olla auki arkisin kello 9–21. Jotkin myymälät saattavat avata myöhemmin tai sulkea aikaisemmin. Alkot saavat olla auki lauantaisin sekä arkipyhien aattoina kello kuuteen illalla. Kaikki myymälät ovat suljettu sunnuntaisin, kirkollisina pyhäpäivinä, vappuna ja itsenäisyyspäivänä.
Erts
Erts on kylä Andorrassa La Massanan pitäjässä. Kylässä oli 521 asukasta vuoden 2018 arvioiden mukaan. Se sijaitsee 1 666 metrin korkeudella merenpinnasta.
Ilmasto
Ertsissa on Köppenin ilmastoluokituksen mukaan lauhkea meri-ilmasto. Vuoden keskilämpötila on noin 7 °C ja keskimääräinen sademäärä 1 070 millimetriä. Heinäkuu on lämpimin kuukausi. Silloin vuorokauden keskilämpötila on noin 16 °C. Viilein kuukausi on tammikuu, jolloin keskilämpötila on noin 0 °C. Sateisin kuukausi on toukokuu, jolloin sataa keskimäärin noin 120 millimetriä. Tammikuu puolestaan on kuivin kuukausi. Silloin keskimääräinen sadanta on 69 millimetriä.
Erkki Alhava
Erkki Antero Alhava (4. maaliskuuta 1919 – 23. toukokuuta 1963) oli suomalainen pesäpalloilija ja agronomi.
Hän pelasi Lahden Mailaveikoissa, jotka voittivat Suomen mestaruuden vuonna 1950 ja hopean 1948. Vuosina 1945–1949 hän pelasi kolmessa Itä–Länsi-ottelussa. Hän oli Tauno Alhavan veli.
Jessica Ohlson
pienoiskuva|Jessica Ohlson vuonna 2018. Jessica Ohlson on ruotsalainen nuorisopoliitikko ja juristi. Hän on ollut Sverigedemokratisk Ungdomin puheenjohtaja vuodesta 2015 lähtien.
Poliittinen ura
Syyskuussa 2015 Sverigedemokratisk Ungdom valitsi seuraajan puheenjohtaja Gustav Kasselstrandille. Ruotsidemokraattien puheenjohtaja Jimmie Åkesson oli ennen vaalia ilmoittanut, että puolue katkaisee välinsä nuorisojärjestöönsä, jos Ohlson valittaisiin sen johtoon. Järjestön vaalitoimikunta kuitenkin ehdotti Ohlsonia tehtävään. Puolue tuki järjestön puheenjohtajaksi 19-vuotiasta Tobias Anderssonia, joka hävisi Ohlsonille äänin 44–38. Ohlsonin valinnan jälkeen puolue irtisanoutui nuorisojärjestöstään ja erotti Ohlsonin. Koko järjestön hallitus sai ilmoituksen, etteivät he enää ole tervetulleita toimimaan ruotsidemokraattisesa puolueessa. Lokakuussa 2015 Ohlson ilmoitti muuttavansa Nyköpingiin ja sitä kautta luopuvansa ruotsidemokraattina saamistaan paikoistaan Uppsalan kaupunginvaltuustossa ja läänin maakäräjillä.
Luettelo Yhdysvaltain ensimmäisistä naisista
Tämä on luettelo Yhdysvaltain ensimmäisistä naisista. Yhdysvaltain ensimmäinen nainen on epävirallinen titteli, joka tarkoittaa Valkoisen talon emäntänä toimivaa naispuolista henkilöä. Hän on yleensä Yhdysvaltain presidentin puoliso, mutta ensimmäiseksi naiseksi on kutsuttu myös muita presidentin sukulaisia, kuten tytärtä. Luettelo on aikajärjestyksessä.
Peltonen
Peltonen tarkoittaa ainakin seuraavia:
Katso myös
Peltonen liittyy myös seuraaviin:
Saki Ueno
Jalkapallomaajoukkue
Ueno debytoi Japanin maajoukkueessa syyskuussa 2013.
Tom Bildo
Tom Bildo (s. 1. lokakuuta 1955) on suomalainen muusikko ja äänittäjä, joka on vuodesta 1983 toiminut Helsingin kaupunginorkesterin pasuunan äänenjohtajana. Sitä ennen vuosina 1976–1984 hän toimi UMOn bassopasunistina.
Helsingin Punavuoressa asuneen musikaalisen perheen poika aloitti puhallinsoittimien parissa 6-vuotiaana Pelastusarmeijan I osaston poikasoittokunnassa Uudenmaankadulla, instrumentteinaan kornetti ja baritonitorvi. Ruotsalaisessa normaalilyseossa Tom Bildo oli mukana koulun puhallinorkesterissa, jossa soitti myös muun muassa Magnus Lindberg. Bildo hakeutui Sibelius-Akatemian nuoriso-osastolle ja kiinnostui äänitystekniikasta. Hän työskenteli 1970-luvulla pitkään äänittäjänä Finnvox-studioilla ja Finnlevyssä.
Bildo soitti muun muassa Paroni Paakkunaisen yhtyeessä ja Tapiola Big Bandissä, kunnes sai paikan vuonna 1976 perustetussa UMOssa. Seuraavana vuonna Bildo kiinnitettiin myös Radion sinfoniaorkesteriin.
Helsingin kaupunginorkesterin pasuunan äänenjohtajaksi Bildo valittiin vuonna 1983. Päätyönsä rinnalla Bildo on toiminut Töölö Brassin ja Karelia-puhallinorkesterin kapellimestarina. Parin vuosikymmenen ajan Bildo soitti kesäisin Savonlinnan oopperajuhlien orkesterissa.
L’Aldosa de la Massana
L’Aldosa de la Massana on kylä Andorrassa La Massanan pitäjässä. Kylässä oli 861 asukasta vuoden 2018 arvioiden mukaan. Se sijaitsee 1 722 metrin korkeudella merenpinnasta.
A-Katsastus Group
thumb|A-Katsastuksen toimipiste [[Lielahti|Lielahdessa, Tampereella.]] A-Katsastus Group on Tradekalle kuuluva ajoneuvokatsastuksiin, rekisteröinteihin ja kuljettajantutkintoihin keskittynyt konserni. Sen toimitusjohtajana on vuodesta 2021 ollut Petri Haikola.
A-Katsastus työllistää noin 1 000 henkilöä (2018). Konsernin pääkonttori sijaitsee Helsingissä Pitäjänmäellä.
Konserniin kuuluvat A-Katsastus Oy ja Ajovarma Oy.
Historia
Suomen Autokatsastus Oy (SAUK) syntyi vuonna 1996, kun vuonna 1966 valtion virastona perustettu ja vuonna 1994 liikelaitokseksi muutettu autorekisterikeskus yhtiöitettiin. Ajoneuvorekisterien ylläpito ja muut hallinnolliset tehtävät siirtyivät samassa yhteydessä perustetulle ajoneuvohallinnolle. Valtio myi yrityksen 31. maaliskuuta 2003 MB Rahastot -pääomasijoitusyhtiölle, jolloin sen nimi muutettiin A-Katsastus Oy:ksi. Vuonna 2006 Bridgepoint osti yrityksen.
Yrityksen toimitusjohtajina ovat toimineet Lasse Korppi vuosina 1996–2006, Juha Tukiainen vuosina 2006–2010, Kari Kivikoski vuosina 2011–2021 ja Petri Haikola vuodesta 2021.
Vuonna 2019 suomalainen pääomasijoitusyhtiö MB Rahastot osti A-Katsastuksen omistukseensa Bridgepointilta.
Kiviranta (Tornio)
thumb|275px|Kivirannan kaupat Isonpalontien varrella lähellä pohjoiseen kulkevaa valtatietä 21
A-Katsastus Group
Historia
Joulukuussa 2020 Tradeka osti A-Katsastuksen. A-Katsastus Oy osti 2022 kilpailijansa K1 Katsastajat Oy:n espanjalaiselta Applus-nimiseltä pörssiyhtiöltä. Se jatkaa toimintaansa omalla nimellään ja henkilökunnallaan A-Katsastus Oy:n tytäryhtiönä. Kaupassa A-Katsastus sai itselleen 137 työntekijää ja 84 katsastusasemaa.
Kiviranta (Tornio)
Kiviranta on kaupunginosa Tornion kaupungissa noin kolmen kilometrin päässä kaupungin keskustasta. Kivirannan asukasluku oli vuoden 2006 lopussa 2838. Kaupunginosa on tunnettu muun muassa Keroputaan mielisairaalasta ja jokimaisemistaan. Siellä toimii myös Peräpohjolan Opisto. Aiemmin aina vuoteen 1970 toiminut Tornionjoen viimeinen karsinalohipato oli valtakunnallisesti tunnettu matkailunähtävyys.
Ruotsin vallan aika - kylä syntyy
Asutustutkimuksen perusteella Kiviranta, kuten Suensaari ja Pudas, ovat olleet vuonna 1000 niin pieniä saaria meressä, ettei vakinainen asutus ole niihin voinut asettua. Vanhimmat asumukset sijaitsevat nykyään niin korkealla, että on voitu päätellä asutuksen syntyneen keskiajan lopulla eli 1300-1400 - luvuilla. Ensi vaiheessa nykyisen Kivirannan alue katsottiin kuuluvaksi Suensaaren kylään niin kuin silloinen Haaparannan aluekin. Tornion kaupungin perustamisen yhteydessä 12. toukokuuta 1621 Kivirannan alue muodostettiin Alatornion seurakunnassa omaksi kaupungista erillään olevaksi yksikökseen. Niin kuin Pertti Vuento kylähistoriassaan toteaa: "Kivirannan elämä itsenäisenä kylänä oli alkanut".
Suuri Pohjan sota joka oli alkanut 1700 kohtasi pohjoisen Suomen ml. Tornion alueen, kun Ruotsin armeija kärsi 19. helmikuuta 1714 tappion Napuella. Helmikuussa 1716 venäläiset onnistuivat murtaa Kaakamojoella ruotsalaisten puolustuksen. Sen jälkeen Tornio ja sen ympäristö oli venäläisten ryöstelyn kohteena, alkoi isovihan aika. Useat Kivirannankin tiloista autioituvat tämän seurauksena - Mäen tila tuhoutui kasakoiden polttamana.
Suuren Pohjan sodan jälkeinen aika 1720-luvulta lähtien oli taloudellisen toipumisen aikaa. Ruotusotilaiden sotilastorppia perustettiin kaksi kappaletta - yksi Purran pohjoispuolelle ja yksi Keroputaan eteläpuolelle. Mäen tilasta toisesta puoliskosta muodostettiin kapteenin sotilaspuustelli eli Lagerholmin tila. Vuosisadan loppuun mennessä oli kylässä kaikkiaan 11 tilaa. Kaikkiaan väkimäärä kylässä oli 1750-luvulla runsaat 100 asukasta. Lohenpyynnissä riidat jatkuivat, mutta lopulta päädyttiin 1765 uuteen sääntöön, jonka mukaan Tornionjoessa oli kahdeksan karsinapatoa, Kivirannan pato niistä yksi. Karsina oli mainittu jo vuoden 1741 luettelossa. Yhteispyynnissä päädyttiin Ruotsin kruunun kanssa vuonna 1791 100-vuotiseen sopimukseen, jonka mukaan kalastusoikeus Tornionjoen kuudella padoilla vuokrattiin kuudella nuottakunnalle, jotka vuorollaan hoitivat mm. Kivirannan lohipatoa. Kahteen nuottakuntaan kuului Kivirannan taloja.
Venäjän vallan alaiseksi rajakyläksi
thumb|275px|Peräpohjolan Opiston Niilontalo Helmikuussa 1808 alkanut Suomen sota näkyi seudulla joulukuussa 1808, kun Ruotsin armeija peräytyi sinne Olkijoen sopimuksen mukaan. Seudun taloihin asutettiin perääntyneen ruotsalaisarmeijan sotilaita. Venäläiset tulivat seudulle maaliskuussa 1809 jatkaen sotatoimiaan edelleen Ruotsissa. Syyskuussa 1809 solmitun Haminan rauhan seurauksena Kivirannan kylästä tuli rajakylä niin, että joen toisella puolella sijaitseva Mattilan kylä oli Ruotsia. Yhteistyö molemmin puolin jokea kuitenkin jatkui, josta käytännöllinen esimerkki oli lohenkalastus Kivirannan lohipadolla.