cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
John Coltrane
Coltranen kvartetti
Coltranen vuonna 1960 perustama kvartetti oli hänen ensimmäisen pysyvä oma kokoonpanonsa. Alun henkilövaihdoksien jälkeen kokoonpanoksi vakiintui pianisti McCoy Tyner, basisti Steve Davis ja rumpali Elvin Jones. Uuden kvartetin ensimmäinen levytys oli suuren suosion saavuttanut My Favorite Things, jonka nimiraidalla Coltrane soittaa sopraanosaksofonia. Tämä kappale on Richard Rodgersin ja Oscar Hammerstein II:n valssi The Sound of Music -musikaalista. My Favorite Things oli huomattavasti lähempänä Davisin modaalista jazzia kuin esimerkiksi Giant Steps -albumi. Erityisesti ”My Favorite Things” -kappaleen sooloissa Coltrane vie eteenpäin jazzin tonaalista rakennetta tuomalla siihen kromaattisia elementtejä samaan tapaan kuin Arnold Schönberg oli tehnyt taidemusiikissa esimerkiksi teoksessaan Prelude III.
Toukokuussa 1961 Coltrane täytti sopimuksensa Atlanticin kanssa levyllä Olé Coltrane, ja hän siirtyi vasta perustetulle Impulse!-levymerkille luultavasti siksi, että sai näin mahdollisuuden työskennellä ääniteknikko Rudy Van Gelderin kanssa, joka oli nauhoittanut aikaisemmin Prestige ja Blue Train -sessiot.
Vuoden 1961 kvartetti muuttui kvintetiksi, kun Eric Dolphy liittyi ryhmään toiseksi puhallinsoittajaksi. Maaliskuussa 1962 Coltrane äänitti Impulselle ensimmäisen albuminsa Africa/Brass ja aloitti myös kiinnityksen Village Vanguard -klubilla, jossa hän esitteli musiikkinsa uuden suunnan. Hän soitti siihenastisen uransa kokeellisinta musiikkia, jossa oli vaikutteita intialaisesta ragoista, uudesta modaalisesta jazzista ja free jazzista. Coltrane sai paljon vaikutteita Sun Ra -yhtyeen saksofonistilta John Gilmorelta. Vaikutteita on kuultavissa erityisesti klubilla nauhoitetulta viisitoista minuuttia pitkästä blues-kappaleesta ”Chasin’ the ’Trane”, joka on taltioitu Live at the Village Vanguard -albumille. Hän soitti pitkiä, jäsentymättömiä sooloja, joista kriitikot ja yleisö olivat jyrkästi eri mieltä. Down Beat -lehden kriitikko John Tynan tyrmäsi Coltranen ja Eric Dolphyn uuden tyylin kirjoittamalla lehteen: ”Minun täytyy esittää vastalause tätä musiikillista järjettömyyttä kohtaan, jota John Coltrane ja hänen oppipoikansa Eric Dolphy levittävät jazzin nimissä”.
Vuonna 1962 niin sanottu ”klassinen kvartetti” sai lopullisen muotonsa kun Dolphy lähti yhtyeestä ja Jimmy Garrisonista tuli yhtyeen basistiksi. Coltranen saama kritiikki Village Vanguard -ajalta oli vaikuttanut saksofonistiin. Niinpä vuosien 1962–1964 studioalbumit Ballads, Duke Ellington and John Coltrane, John Coltrane with Johnny Hartman ja Impressions vuodelta 1963 sekä Live at Birdland ja Crescent vuodelta 1964 olivat aikaisempaa perinteisempiä ja konservatiivisempia. Coltrane levytti albumillisen balladeja ja työskenteli Duke Ellingtonin ja Johnny Hartmanin kanssa. Live-esiintymisissä kvartetti jatkoi kuitenkin kokeellista ja musiikillisesti haastavaa tyyliään. Kesällä 1963 Coltrane jätti vaimonsa Naima Coltranen ja ryhtyi seurustelemaan Alice McLeodin kanssa, jonka hän oli tavannut esiintyessään New Yorkissa Birland-yökerhossa. Alice McLeod, joka myöhemmin liittyi Coltranen yhtyeeseen, soitti samaan aikaan klubilla esiintyneessä vibrafonisti Terry Gibbsin kvartetissa. Pariskunnalle syntyi myöhemmin kolme lasta: laulaja Miki ja saksofonistit Oran ja Ravi.
<div style="float: right; margin: 1em 1em 0 0; padding: 0.5em; background: #fffff4; border: 1px solid #ddddbb; width: 290px;"> A Love Supreme I will do all I can to be worthy of Thee, O Lord. It all has to do with it. Thank You God. Peace. ..
Teen kaikkeni ollakseni arvoisesti, oi Herra. Kaikki liittyy siihen. Kiitos Jumala. Rauhaa. ..
Vuonna 1964 Coltrane alkoi nähdä unia, joissa hänen mukaansa Jumala paljasti hänelle erilaisia musiikillisia teoksia ja käsitteitä. Talvella 1964 kokonainen A Love Supreme -levy ilmestyi Coltranelle tällaisessa unessa, ja hänen kvartettinsa levytti tunnetuimman ja parhaimpiin kuuluvan jazzlevynsä joulukuussa 1964. Levy on neliosainen osoitus Coltranen uskosta ja rakkaudesta Jumalaan, joskaan ei välttämättä kristilliseen Jumalaan, sillä Coltrane usein sanoi palvelevansa kaikkien uskontojen jumalia. Vaikka levy on musiikillisesti vaikeasti lähestyttävä, siitä tuli kaupallinen menestys. Kvartetti esitti teoksen vain kerran konsertissa heinäkuussa 1965.
A Love Supreme on neliosainen sarja, joka alkaa ”Acknowledgment”-nimisellä osalla. Lyhyen intron jälkeen basso alkaa soittaa kuuluisaa Love Supreme -kuviota. Sen päälle Coltrane soittaa julistavia kuvioita, jotka etäisesti muistuttavat etelän mustien kirkkojen saarnaajien tyyliä. Pitkän kehittelyjakson jälkeen seuraa A Love Supreme -mantran toistoa ensin tenorisaksofonilla ja lopuksi ihmisäänellä. ”Resolution”-jakso alkaa Coltranen esittelemällä teemalla, jota seuraa teeman kehittelyä intialaisen raga-musiikin tyyppisesti. Kaksi viimeistä osaa ”Pursuance” ja ”Psalm” esitetään ilman osien välistä taukoa. ”Psalm”-osassa Coltrane lausuu saksofonillaan runon A Love Supreme, jonka sanat löytyvät levyn kansiteksteistä. Love Supreme sai kaksi Grammy-ehdokkuutta: jazz-sävellyksestä ja -esityksestä.
Coltrane vieraili yhtyeineen kahdesti Suomessa: marraskuussa 1961 hän esiintyi Helsingin Kulttuuritalolla Dizzy Gillespien orkesterin lämmittelijänä sekä marraskuussa 1962 samassa paikassa.
Myöhäiskausi
Coltranen A Love Supremen jälkeinen tuotanto sai enemmän ja enemmän vaikutteita free jazzista ja sen pioneereilta kuten Ornette Colemanilta, Albert Aylerilta ja Sun Ralta. Coltrane tuki myös monia nuoria free jazz -artisteja kuten Archie Sheppia, minkä ansiosta Impulsesta tuli merkittävin free jazzia julkaiseva levymerkki. Vuoden 1965 kvartetin levytyksissä Coltranen tyyli kehittyi edelleen abstraktimpaan suuntaan ja muuttui dissonanttisemmaksi. Hän käytti yhä enemmän moniäänisyyttä ja alttorekisteriä ja hylkäsi sopraanosaksofonin keskittyen jälleen tenorisaksofoniin. Kvartetin soitto muuttui aikaisempaa vapaammaksi. Ajanjakson musiikillista kehitystä voi seurata sarjalta levytyksiä, jotka julkaistiin Coltranen kuoleman jälkeen: The John Coltrane Quartet Plays ja Dear Old Stockholm toukokuulta 1965, Living Space ja Transition kesäkuulta 1965, New Thing at Newport heinäkuulta 1965, Sun Ship elokuulta 1965 sekä First Meditations syyskuulta 1965.
pienoiskuva|Pharoah Sanders ja Reggie Workman tuntemattoman rumpalin kanssa. Coltrane ja kymmenen muuta enimmäkseen nuorta kokeilevaa avantgarde-jazzmuusikoa (muun muassa Shepp, Pharoah Sanders, Freddie Hubbard, Marion Brown ja John Tchicai) levyttivät 28. kesäkuuta 1965 Van Gelderin studiolla yhdestä 40 minuuttia pitkästä teoksesta koostuvan Ascension-albumin, jonka keskeisin sisältö oli soolojen väliset kollektiiviset keskustelunomaiset improvisaatiojaksot ja jota Coltrane oli radiohaastattelussa ennen sessiota kuvannut big band -albumiksi. Sessioiden aikana teoksesta äänitettiin kaksi eri versiota, joista Coltrane myöhemmin valitsi julkaistavan version. Pian hän totesi pitävänsä toisesta versiosta enemmän, ja tuottaja Bob Thiele muutti julkaistavan version seuraaviin painoksiin, vaikka esimerkiksi soolojen järjestys ei vastannut levynkansiteksteissä kuvattuja. Ainoana merkkinä äänityksen vaihtumisesta on pieni lisätty Edition II teksti. Levystä ei tullut yhtä suosittua kuin A Love Supremesta, ja esimerkiksi Jefferson Airplanen Grace Slick kuvasi sitä ”jonkinlaiseksi happotripiksi”. Myös kriitikkojen vastaanotto oli ristiriitainen: Down Beat -lehden kriitikko Bill Mathieu sanoi ”levyn olevan kenties vaikuttavinta ihmisääntä, jota on koskaan nauhoitettu”, mutta toisaalta Hifi/Stereo-lehden Joe Goldberg kirjoitti Meditations-levyn arvostelussa, että ''”Ascension-levyn ja tämän jälkeen en voi enää tulla revityksi ja raavituksi. Minusta tuntuu, että kimppuuni on käyty ja minun täytyy puolustautua olemalla kuuntelematta”''
Ascension-levyn julkaisemisen aikoihin oli alkanut muotoutua myös jonkinlainen Coltrane-”kultti”, jossa taiteilijaa alettiin pitää lähes uskonnollisena opettajana. Coltrane itse ei sitä kannustanut, joskaan ei tuominnutkaan julkisesti. Coltranen vanhat ihailijat olivat myös hämmentyneitä saksofonistin uudesta musiikista. Itse asiassa Coltranen suosio väheni jokaisen levyn myötä aina Giant Stepsistä alkaen. Coltrane pyysi myöhemmin syyskuussa samana vuonna Pharoah Sandersia mukaan kvartettiinsa. Syksyn mittaan kvartetissa tapahtui useita muusikkovaihdoksia: Rashied Ali liittyi yhtyeeseen toiseksi rumpaliksi, mikä sai Tynerin pian eroamaan perusteena se, ettei hän enää kuullut omaa soittoaan kaksien rumpujen yli. Jones lähti yhtyeestä vuoden 1966 alussa tyytymättömänä rumpalintehtävien jakamiseen. 22. kesäkuuta Sankei-hallissa Tokiossa nauhoitettu ”My Favorite Things” -kappaleen taltiointi kuvaa Coltranen Ascensionin-levyn aikaista tyyliä: My Favorite Things -albumin 13 minuuttia pitkästä versiosta teos oli kasvanut 57 minuuttiin ja 19 sekuntiin, jossa laulun alkuperäinen muoto on välillä täysin tunnistamattomissa ja jossa palattiin alkuperäiseen sointukulkuun ja melodiaan vain hetkittäin.
On esitetty väitteitä, joiden mukaan Coltrane ryhtyi vuonna 1965 käyttämään LSD:tä, ja tämä selittäisi hänen myöhäistuotantonsa kosmisen transsendenssin ja toisaalta sen käsittämättömyyden monille kuulijoille. Coltranen yhtyessä soittivat Jonesin ja Tynerin lähdön jälkeen Pharoah Sanders tenorisaksofonia, Coltranen uusi vaimo Alice Coltrane pianoa, Jimmy Garrison bassoa ja Rashied Ali rumpuja. Coltranen ja Sandersin hyvin radikaalia puhallintyöskentelyä tasapainotti uuden rytmisektion rentoutunut, rauhallinen ote, joka erosi Jonesin and Tynerin aikaisemmasta tyylistä. Yhtyeen esiintymisistä tehtiin useita konserttitaltiointeja vuonna 1966. Seuraavana vuonna Coltrane vietti useita jaksoja studiossa, jossa hän levytti kvartetilla ilman Sandersia levyt Expression ja Stellar Regions tai vain duona Alin kanssa, jonka kuusi raitaa on julkaistu levyllä Interstellar Space. Monet pitävät näitä saksofoni-rumpuduettoja Coltranen myöhäisuran hienoimpina levytyksinä.
Vuonna 1966 Coltrane julkaisi kaksi albumia: Kulu Se Mama ja Meditations. Meditations jäi hänen viimeiseksi elinaikana julkaistuksi levykseen, vaikka hän sai valmiiksi ja henkilökohtaisesti hyväksyi seuraavan levynsä, Expressionin, vain muutamaa päivää ennen kuolemaansa.
Coltrane kuoli maksasyöpään Huntingtonin sairaalassa Long Islandilla 7. heinäkuuta 1967 vain 40-vuotiaana. On arveltu, että Coltranen nuoruuden runsas alkoholin ja heroiinin käyttö olisivat vaikuttaneet sairauden puhkeamiseen. Vuonna 1968 Albert Ayler on kertonut haastattelussa, että Coltrane kävi hindulaisella henkiparantajalla eikä turvautunut sairautensa hoidossa lääketieteen apuun, mutta Alice Coltranen mukaan tämä ei pidä paikkaansa.
Coltranen vaikutus
Vaikka varsinkin Coltranen myöhäiskauden levyt kuten Ascension, Meditations ja Interstellar Space ovat varsin vaikeasti lähestyttäviä, ja jotkut jazzmusiikin ystävät pitävät niitä pelkkänä metelinä, monet niistä löytyvät musiikilliset ajatukset kuitenkin vaikuttivat myöhemmin voimakkaasti fuusiojazz-tyylin kehittymiseen. Myös monet rockmuusikot, kuten Jimi Hendrix, Carlos Santana ja Mike Watt ovat saaneet vaikutteita Coltranen musiikista. Coltranen vaikutus sekä tavanomaiseen että avantgarde-jazzmusiikkiin on ollut valtava, ja hän on edelleenkin jazzsaksofonistien suuri esikuva, vaikka varsinaisesti samalla tyylillä soittavia jazzsaksofonisteja on varsin vähän. Coltrane on pikemminkin toiminut esikuvana rohkeaan kokeiluun ja riskien ottamiseen. Coltranen myöhäistuotanto on edelleen kiistanalaista. Coltranen pojat Ravi ja Oran Coltrane ovat myös saksofonisteja, ja hänen leskensä Alice Coltrane levytti aina vuoden 2007 alussa tapahtuneeseen kuolemaansa asti.
Coltranen kuoleman jälkeen julkaistut levyt ovat saaneet useita Grammy-palkintoja. Muun muassa 1962 Euroopassa taltioitu live-levy Bye Bye Blackbird sai palkinnon parhaasta jazzesityksestä ja -soolosta. Vuonna 1992, 25 vuotta kuolemansa jälkeen, John Coltrane sai Grammy-palkinnon elämäntyöstään musiikin hyväksi.
Coltranen uskonnollisuus
Coltrane syntyi syvästi kristittyyn perheeseen ja oli lapsuutensa ja nuoruutensa kosketuksissa hengellisyyden kanssa. Nuorena hän esiintyi omassa etelävaltiollisessa, pääasiassa mustien kirkossaan. Vuonna 1957, 30-vuotiaana, Coltranen uskonnollinen vakaumus alkoi muuttua. Hän meni naimisiin Naiman kanssa, joka oli kääntynyt muslimiksi, ja joutui kosketuksiin islamin kanssa, mikä auttoi häntä pääsemään irti heroiini- ja alkoholiriippuvuudestaan. Tämän uskonnollisen kääntymyksen kautta Coltrane pystyi palaamaan jazz-musiikin pariin ja myös luomaan suurimmat teoksensa. Coltrane perehtyi islamin ja erityisesti suufilaisuuden lisäksi hindulaisuuteen, kabbalaan, Jiddu Krishnamurtiin, joogaan ja astrologiaan, mutta myös matematiikkaan, Platoniin ja Aristoteleeseen. Coltranen itsensä mukaan Jumala ilmoitti hänelle unessa erilaisia musiikillisia ideoita ja kokonaisia teoksia, niiden joukossa A Love Supreme. Coltrane koki olevansa Jumalan lähettiläs, jonka tehtävänä oli julistaa Jumalan sanaa musiikkinsa kautta. Hänen mukaansa 90 prosenttia hänen soitostaan oli rukousta.
Keskeisin Coltranen uskonnollisista teoksista on albumi A Love Supreme. Professori Moustafa Bayoumin näkemyksen mukaan Coltrane jopa laulaa levyllä sanat Allah Supreme. Lokakuussa 1965 Coltrane levytti albumin Om, joka sisältää 29 minuuttia Bhagavad-Gitasta otettuja runoja. Coltranen kuoleman jälkeen julkaistussa levytyksessä hän laulaa vuonna 1966 Pharoah Sandersin kanssa buddhalaista mantraa ”Om mani padme hum” ja lukee rukouksen ”May there be love and peace and perfection throughout all creation, oh God” (”Olkoon koko luomakunnassa rakkautta ja rauhaa ja täydellisyyttä, oi Herra”).
Uskostaan huolimatta Coltrane oli koko elämänsä hyvin ristiriitainen ja sisäisesti rikkinäinen persoona. Ravi Shankar, jonka huhuttiin harkitsevat yhteistyötä Coltranen kanssa, sanoi hänestä kuultuaan Ascension-levyn: ''”Olin järkyttynyt hänen musiikistaan. Hän on luova ihminen, joka on kasvissyöjä, joka opiskelee joogaa ja lukee Bhagavad Gitaa ja silti kuulen hänen musiikissaan paljon ahdistusta”''.
Coltranen musiikin erityispiirteet
John Coltrane oli teknisesti äärimmäisen taitava muusikko, ja hän harjoitteli soittamista tuntikausia päivässä. Harjoitellessaan Coltrane soitti ensimmäisen tunnin ajan vain kokonuotteja keskittyen äänien sointiin. Toisen harjoittelutunnin aikana hän soitti puolinuotteja, kolmannen tunnin aikana kahdeksas- ja kuudestoistaosanuotteja ja nopeampia juoksutuksia. Tämän jälkeen hän kävi muutaman tunnin läpi muille soittimille, kuten harpulle ja viululle, tarkoitettuja harjoituskirjoja. Lopulta hän kävi vielä muutaman tunnin läpi varsinaisia sävellyksiään ja muita kappaleita. Teknisestä taituruudesta huolimatta tekniikka ei ollut Coltranelle itseisarvo vaan keino, jolla hän saattoi ilmaista itseään uusilla tavoilla.
Sheets of Sounds – äänitasot
Kun Coltrane palasi Miles Davisin yhtyeeseen keväällä 1957, Davis oli juuri luomassa uutta modaalisen jazzin tyylisuuntaa, jossa käytettiin vähemmän sointuja ja joka sisälsi enemmän rytmistä ja harmonista tilaa kuin aikaisemmat jazzmusiikin muodot. Davisin musiikki ei perustunut niinkään harmonisiin kulkuihin vaan melodiaan ja käytettyjen moodien intervalleihin. Tuloksena oli sitten hitaampi harmoninen rytmi. Coltrane kehitti tämän pohjalta oman tyylinsä, jossa hän sovelsi harpputekniikkaa, jossa sointuja pinottiin päällekkäin tasavälein siirryttäessä soinnusta toiseen. Esimerkiksi siirryttäessä C7 soinnusta Fmaj7:ään (V7 - I siirtymä) Coltrane saattoi soittaa väliin Eb7 ja F#7 soinnut, pidätys, joka lopulta purkautuu Fmaj7:ään. Ira Gitler antoi tekniikalle nimityksen äänitasot, koska pyrkimyksessään matkia harppua Coltrane loi tasaisen äänivirran jonkin soinnun päälle käyttäen usein sellaisia ääniä, jotka eivät kuuluneet kyseisen soinnun tonaliteettiin. Coltrane pystyi myös tekniikallaan täyttämään tarjolla olevan musiikillisen tilan vastakohtana Davisin säästeliäämmälle ja ilmavammalle tyylille. Ensimmäisiä esimerkkejä tästä tekniikasta on kuultavissa Milestones-sessioissa 2. huhtikuuta 1958.
Coltrane Changes – sointukulku
Coltrane käytti useissa kappaleissaan, muun muassa Giant Steps -albumilla löytyvillä ”Giant Stepsillä” ja ”Countdownilla”, varsin monimutkaista sointukulkua, joka nykyisin tunnetaan nimellä Coltrane Changes, vaikka hän ei varsinaisesti ollut sen ensimmäinen käyttäjä. Coltrane Changesin keskeinen ominaisuus on sointujen muuttuminen isoilla tersseillä. Esimerkiksi ”Giant Stepsillä” sointukeskus kulkee B:sta G:n kautta Es:ään ja takaisin B:hen, josta kierto alkaa uudelleen. ”Giant Stepsin” sointukulku on:
Coltrane joskus käytti tätä sointukulkua tavanomaisen II–V siirtymän sijasta. Coltrane Changes -sointukulku soitetaan yleensä nopealla tempolla, ja se on solistin kannalta vaativa nopeasti vaihtuvien sointujen vuoksi.
Kahdeksan ensimmäistä tahtia kappaleessa ”Countdown”, joka perustuu Miles Davisin sävellykseen ”Tune-Up”: muuttuvat muotoon Tämä on myös nykyjazzissa usein käytetty sijaissoinnutus ii-V-I -sointukulkuun.
Triolit
Soittaessaan Miles Davisin kanssa Coltrane kokeili ja kehitteli myös erilaisia rytmisiä lähestymistapoja musiikkiin, joista keskeisimmäksi ja käytetyimmäksi nousi triolien käyttö eri tahtilajeissa. Varhainen esimerkki trioleista oli hänen soolonsa kappaleessa ”Straight, No Chaser”, joka nauhoitettiin Newportin jazzfestivaaleilla kesällä 1958. Soolossa Coltrane siirtyi 4/4 tahtilajista 6/8 tahtilajiin, mutta palasi lopulta 4/4:aan. Viimeisessä kertosäkeessä hän soitti kolmetoista kahdeksan nuotin triolia. Afrikkalainen musiikkitieteilijän Fela Sowanden mukaan trioleilla on keskeinen asema mustien uskonnollisessa musiikissa, ja siten Coltranen triolien käytöllä on tärkeä uskonnollinen merkitys. Bill Colen mukaan kolmen nuotin ryhmät liittyvät ykseys-käsitteeseen, jonka hän määrittelee jumalaksi, ihmiseksi ja luonnoksi. Coltranen uskonnollinen käsitteistö varsinkin ennen vuotta 1957 oli peräisin kristinuskosta, ja professori Emmett G. Pricen mukaan trioli viittasikin Coltranen musiikissa kristilliseen kolminaisuuteen. Trioleja käytetään myös saksofonistin tärkeimmän uskonnollisen teoksen A Love Supremen osien ”Acknowledgment” ja ”Psalm” alkutahdeissa.
Gabriella (Monaco)
Carladèsin kreivitär Gabriella Thérèse Marie Grimaldi (s. 10. joulukuuta 2014 Monaco) on Monacon prinsessa ja ruhtinas Albert II:n ja ruhtinatar Charlenen ensimmäinen lapsi. Gabriella syntyi 10. joulukuuta 2014 kello 18.04, kaksi minuuttia aiemmin kuin veljensä Jacques. Jacques perii kuitenkin kruunun, sillä Monacon laki suosii poikavauvoja. Gabriella sai pian syntymänsä jälkeen arvonimen Comtesse de Carladès.
Edgar (jalkapalloilija)
Edgar Bruno da Silva (s. 3. tammikuuta 1987) on brasilialainen jalkapalloilija, joka edustaa AL Shahabia.
Eastern Highlands (Papua-Uusi-Guinea)
Eastern Highlands on yksi Papua-Uuden-Guinean maakunnista. Sen pääkaupunki on Goroka. Maakunnan pinta-ala on 11 157 km2. Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan väkiluku on 579 825.
Maakunta on Papua-Uuden-Guinean kahvinviljelyn keskus. Myös matkailu on merkittävä elinkeino. Pääkaupunki Gorokassa järjestetään vuosittain näyttävät itsenäisyyspäivän juhlat, joihin osallistuu kymmeniätuhansia perinneasuin ja kasvomaalauksin taistelijoiksi pukeutuneita tanssijoita.
Niagaran putoukset
Niagaran putoukset on kolmiosainen vesiputous Niagarajoessa Kanadan Ontarion ja Yhdysvaltain New Yorkin osavaltioiden rajalla.
Ominaisuudet
Niagaran kolmesta putouksesta suurin on Kanadan-puoleinen, kaarevan muotoinen Horseshoe Falls, joka on 57 metriä korkea ja 670 metriä leveä. Yhdysvaltain-puoleinen American Falls on 58 metriä korkea ja 320 metriä leveä. Aivan American Fallsin vieressä on kapea Bridal Veil Falls, jonka erottaa American Fallsista pieni Luna Islandin saari. Bridal Veil Fallsin ja Horseshoe Fallsin välissä on Goat Islandin saari.
Horseshoe Fallsin kautta virtaa 90 prosenttia putousten kaikesta vedestä.
Putousten jälkeen vesi jatkaa matkaa kanjonia pitkin alavirtaan. Joen vesi on kirkasta, sillä siinä ei ole sedimenttiä.
Putouksissa virtaa noin 2,8 miljoonaa litraa vettä sekunnissa.
Suuri osa virtauksesta johdetaan nykyisin putousten ohi neljän tunnelin kautta alajuoksun vesivoimaloihin. Tämä on vähentänyt ja tasoittanut virtausta putouksissa ja sitä kautta vähentänyt myös eroosiota. Voimalaitosten kapasiteetti on yli 4,5 GW, joka jakaantuu melko tasan Yhdysvaltain ja Kanadan välillä. thumb|Vasemmalla puolella American Falls ja Bridal Veil; oikealla Horseshoe Falls. Näkymä Skylon Towerista.|keski|750x750px
Pakkotila-asetus
Pakkotila-asetus eli hätäasetus on hallituksen poikkeusoloissa antama säädös asiasta, joka normaalioloissa olisi järjestettävissä vain parlamentin säätämällä lailla. Tällaisten asetusten antaminen on mahdollista lainsäädännöllisen valtuutuksen nojalla, esimerkiksi sotatilalain perusteella. Pakkotila-asetukset muodostavat oman ryhmänsä lainsäädäntövallan siirron mahdollistavista säädöksistä, joita valtionpäämiehen, hallituksen, ministeriön tai viranomaisen on mahdollista antaa poikkeusoloissa tai joissakin tapauksissa muutenkin.
Niagaran putoukset
Nähtävyytenä
thumb|Horseshoe Falls vuonna 2017. thumb|American Falls ja Bridal Veil Falls vuonna 2006. Putousten ympärillä on puistoja ja silta, joista on hyvä näköala putouksille. Putousten väliselle Goat Islandille pääsee jalankulkusiltaa pitkin, ja hissi vie putousten juurelle Cave of the Winds -luolaan.
Niagaran putouksilla käy noin kahdeksan miljoonaa turistia vuosittain.
Putoukset juhlavalaistiin sini-valkoisiksi Suomen täyttäessä 100 vuotta 6. joulukuuta 2017.
Putouksiin liittyviä ennätyksiä
Ensimmäinen onnistunut:
Stratovarius
Stratovarius on suomalainen power metal -yhtye, joka on perustettu vuonna 1984. Stratovariuksessa ei nykyään soita ainuttakaan alkuperäisjäsentä rumpali Tuomo Lassilan tultua erotetuksi yhtyeestä vuonna 1995. Stratovarius on myynyt maailmanlaajuisesti äänitteitään noin 2,5 miljoonaa kappaletta, mikä tekee siitä yhden Suomen menestyneimmistä yhtyeistä. Yhtyeen nimi on yhteensulautuma Fender Stratocaster -kitarasta ja Stradivarius-viulusta.
Kitaristi Timo Tolkki ilmoitti Stratovariuksen lopettamisesta 2. huhtikuuta 2008, mutta yhtyeen muut jäsenet ilmoittivat 7. toukokuuta 2008 kirjoittamassaan vastineessa yhtyeen jatkavan Stratovarius-nimellä ilman Tolkkia.
1980-luku
Tuomo Lassila, John Vihervä ja Staffan Stråhlman perustivat Stratovariuksen vuonna 1984. Yhtye tunnettiin alun perin nimellä Black Water. Yhtyeen alkuajan musiikillinen tyyli poikkesi hyvin paljon siitä, millaiseksi se vuonna 1985 Stråhlmanin korvanneen Timo Tolkin vaikutuksesta muuttui. Tolkki liittyi Stratovariukseen Tuomo Lassilan otettua yhteyttä, kun yhtye tarvitsi korvaavaa kitaristia Tanskan-keikalleen. Basisti John Vihervä erosi yhtyeestä vuonna 1986 ja hänet korvasi Jyrki Lentonen.
Vuonna 1987 Stratovarius haki levytyssopimusta kolme kappaletta sisältäneellä demolla. Yhtye herätti CBS Finlandin huomion esiintyessään Tavastia-klubilla Helsingissä. Tässä vaiheessa yhtyeeseen liittyi myös kosketinsoittaja Antti Ikonen. Vuonna 1988 julkaistu ensimmäinen single Future Shock ja sitä seurannut single Black Night edelsivät toukokuussa 1989 julkaistua esikoisalbumia Fright Night. Future Shockia varten tehtiin myös yhtyeen ensimmäinen musiikkivideo.
Dreamspace
Dreamspace julkaistiin helmikuussa 1994. Albumin kappaleet muistuttavat mieleenpainuvilla melodioilla hyvin paljon uudempia albumeita. Myös kappaleiden ja sanoitusten aiheet olivat muuttuneet jyrkästi, jos niitä verrataan kahteen aikaisempaan teokseen. Saman vuoden kesäkuussa yhtye keikkaili ensimmäistä kertaa Japanissa.
Samana vuonna Timo Tolkki päätti lopettaa laulamisen keskittyäkseen kitaransoittoon. Hän halusi Stratovariukseen vakituisen laulajan, joka voisi viedä yhtyettä entistä pidemmälle. Yhtyeeseen liittyi laulaja Timo Kotipelto.
Fourth Dimension
Helmikuussa 1995 julkaistu albumi Fourth Dimension myi kaksi kertaa enemmän kuin edeltäjänsä Dreamspace ja vuoteen 2008 mennessä se oli Stratovariuksen myydyin albumi Japanissa. Kuitenkin musiikillisten erimielisyyksien johdosta viimeinen perustajajäsen, Tuomo Lassila erosi yhtyeestä silloisen kosketinsoittajan Antti Ikosen kanssa; heidän soittotaitonsa ei Timo Tolkin mukaan ollut tarpeeksi hyvä ja tekninen hänen säveltämiään tulevia kappaleita varten. Ikonen ja Lassila eivät Tolkin mukaan jaksaneet panostaa tarpeeksi yhtyeeseen ja käydä harjoituksissa niin usein kuin olisi ollut tarpeellista. Hän on kertonut myös, etteivät he olleet enää kiinnostuneita metallimusiikista, eivätkä uskoneet, että yhtyeestä voisi tulla suosittu. Tämän jälkeen yhtyeeseen liittyivät rumpali Jörg Michael, ja jo aikoinaan suuren maineen Yngwie Malmsteenin sekä Ronnie James Dion yhtyeissä kasvattanut kosketinsoittaja Jens Johansson.
Episode ja Visions
Ensimmäinen albumi tällä kokoonpanolla oli huhtikuussa 1996 julkaistu Episode. Albumilla oli mukana neljässä kappaleessa myös 40 laulajan kuoro ja 20 hengen jousiorkesteri. Episode oli myös ilmestymisaikanaan kalleimmalla budjetilla tuotettu suomalainen äänite. Stratovariuksen todellinen läpimurto tapahtui viimeistään vuonna 1997, kun yhtye julkaisi yhden koko power metal -tyylilajin klassikkoalbumeista, Visionsin, joka sisältää muun muassa hittikappaleen Black Diamond. Visions-albumi vietti Suomen albumilistan top-40:ssä yhteensä 24 viikkoa ja myi Suomessa kultaa. Vuonna 1998 Stratovarius julkaisi ensimmäisen livealbuminsa Visions of Europe, joka sisälsi materiaalia Visionsin kiertueelta.
Destiny
Destiny-albumin ensimmäinen single S.O.S. nousi nopeasti Suomen singlelistan sijalle kolme ja kyseisen kappaleen musiikkivideokin oli usein nähtävissä televisiosta. Syksyllä 1998 julkaistu Destiny oli odotetusti suuri menestys mennen välittömästi Suomen virallisen albumilistan kärkipaikalle. Albumi myi myöhemmin myös kultaa.
2000-luku
upright|thumb|left|Stratovariuksen tunnuksena toiminut heraldinen lilja, [[lilja (heraldiikka)|fleur de lis.]] Helmikuussa 2000 julkaistiin Stratovariuksen kahdeksas albumi Infinite. Se myi kultaa, kuten kaksi edellistä albumia. Samana vuonna Stratovarius kiersi Eurooppaa Sonata Arctican ja Rhapsodyn kanssa. Vuonna 2001 yhtye julkaisi harvinaisia kappaleita sisältävän kokoelmalevyn Intermissionin ja jäi tauolle.
Tauon jälkeen Stratovarius julkaisi tammikuussa 2003 yhdeksännen albuminsa, Elements Pt. 1:n. Myöhemmin saman vuoden lokakuussa julkaistiin Elements Pt. 2, jonka jälkeen yhtye ajautui sisäisiin ristiriitoihin ja yhtyeen laulaja Timo Kotipelto ja rumpali Jörg Michael poistuivat kokoonpanosta. Tilalle värvättiin Aurora K -nimisessä yhtyeessä laulanut naissolisti Katriina Wiiala ja rumpaliksi ruotsalaisesta HammerFall-yhtyeestä tuttu Jens Johanssonin veli, Anders Johansson. Tapaus paljastui myöhemmin julkisuustempuksi, jonka Tolkki ja Jens Johansson olivat suunnitelleet yhdessä. Muita julkisuustemppuja olivat väitetyt Tolkin puukotus kesken konserttimatkan Espanjan Granadassa ja joukkotappelu Helsingin On the Rocksissa.
Stratovariuksen seuraava albumi oli klassisimmalla kokoonpanolla äänitetty, syksyllä 2005 julkaistu Stratovarius, jolla yhtye kuitenkin irtaantui sille tyypillisestä power metalista mennen perinteisemmän hard rockin puolelle. Kesäkuussa 2005 ilmoitettiin pitkäaikaisen basistin Jari Kainulaisen eronneen yhtyeestä henkilökohtaisiin syihin vedoten. Korvaajaksi hankittiin muun muassa Sinergystä, Warmenista ja Timo Kotipellon sooloyhtyeestä tuttu Lauri Porra.
Pitkän hiljaiselon jälkeen Timo Tolkki ilmoitti 2. huhtikuuta 2008 Stratovariuksen hajonneen. Syyksi hän mainitsi pitkään jatkuneet yhtyeen sisäiset ristiriidat, erityisesti itsensä, Timo Kotipellon ja Jörg Michaelin välillä. Tolkki ilmoitti myös, että hän olisi halunnut tehdä jäähyväiskiertueen bändin kanssa, mihin Kotipelto ja Michael eivät kuitenkaan kuulemma suostuneet. Uudelle Stratovarius-albumille säveltämiensä kappaleiden julkaisemista varten Tolkki perusti uuden Revolution Renaissance -yhtyeen, joka Tolkin lausunnon mukaan tulisi ”jatkamaan Stratovariuksen perintöä”. Vastineena tähän Jens Johansson, Timo Kotipelto, Jörg Michael ja Lauri Porra julkaisivat Soundin verkkojulkaisun välityksellä oman tiedotteensa, jossa he kertoivat jatkavansa Stratovarius-nimellä soittamista. Tämän jälkeen Timo Tolkki antoi Kotipellolle, Johanssonille ja Michaelille oikeudet Stratovarius-nimeen. 18. kesäkuuta Tolkki kuitenkin ilmoitti MySpace-sivullaan tekevänsä vielä yhden albumin Stratovariuksen kanssa. Tolkin lisäksi albumilla soittaisivat Tuomo Lassila ja Antti Ikonen. Myöhemmin Tolkin ja Jens Johanssonin uutisoitiin sopineen riitansa ja Tolkki ilmoitti, että albumia ei julkaistaisi Stratovarius-nimellä.
Stratovariuksen uudeksi kitaristiksi valittiin Matias Kupiainen, mistä kerrottiin elokuussa 2008. Yhtyeen ensimmäinen albumi Tolkin lähdön jälkeen, Polaris, julkaistiin 21. toukokuuta 2009.
2010-luku
Stratovarius uudelleenjulkaisi Polariksen mukanaan livemateriaalia albumin kiertueelta sekä Infinite-albumin kesällä 2010. Yhtye alkoi myös työstää uutta Elysium-albumia, joka julkaistiin tammikuussa 2011.
Marraskuussa 2010 yhtye tiedotti rumpali Jörg Michaelin sairastuneen kilpirauhassyöpään. Hänen odotettiin toipuvan sairaudesta, mutta sen aikana yhtyeen marras–joulukuun 2010 esiintymisissä hänet korvasi Alex Landenburg. Syyskuussa 2011 Stratovarius ilmoitti rumpali Jörg Michaelin eroavan yhtyeestä henkilökohtaisista syistä. Kesäkuussa 2012 yhtye julkaisi live-DVD:n Under Flaming Winter Skies - Live In Tampere, jolla on materiaalia edellisen marraskuun keikalta. Samassa kuussa Stratovarius ilmoitti Rolf Pilven olevan heidän uusi rumpalinsa.
Kasvien luokitus Linnén teennäisjärjestelmän mukaan
thumb|Linnén Systema Naturaen kansilehti. Kasvien luokitus Linnén teennäisjärjestelmän mukaan on ruotsalaisen luonnontieteilijän Carl von Linnén kehittämä eliöille tarkoitettu taksonominen luokitusjärjestelmä, jolla ei ole kehitysopillista perustaa. Putkilokasvien luokitus perustuu lähinnä heteiden lukumäärään. Luokituskriteerinä käytettiin lisäksi sitä, ovatko heteet ja emit samassa vai eri kukassa eli ovatko kukat kaksi- vai yksineuvoisia.
Kasvit, joiden kaikki kukat ovat kaksineuvoisia
Jokaisessa kukassa on sekä heteitä että emejä.
Kiinanvihervarpunen
Levinneisyys
Kiinanvihervarpusta tavataan Kiinassa, Laosissa, Myanmarissa, Thaimaassa ja Vietnamissa. Lajin on kuvattu olevan paikallisesti yleinen, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Caslon
pienoiskuva|Adobe Caslon Caslon on serif-kirjaintyyppi, joka luetaan siirtymäkauden antiikvojen joukkoon. Caslon sopii parhaiten erilaisten julkaisujen leipätekstiin.
Nykyisin käytössä olevat Caslon-kirjaintyypit perustuvat William Caslonin 1700-luvun alussa leikkaamiin kirjakkeisiin, jotka puolestaan pohjautuivat 1600-luvun alankomaalaisiin antiikvoihin. Caslonin kirjaintyyppit olivat laajalti käytössä Englannissa 1700-luvulla, ja ne levisivät sieltä ympäri Euroopan sekä myös Amerikan siirtokuntiin. Benjamin Franklin käytti kirjapainossaan lähes yksinomaan Caslonia. Yhdysvaltain itsenäisyysjulistus ja perustuslaki on ladottu Caslonilla.
Richard Lee
Richard Lee (s. 1951 Honolulu, Havaiji ) on yhdysvaltalainen osa-aikaeläkkeellä oleva teksasilainen jalokivikauppias, sijoittaja ja pokerinpelaaja. Lee osallistui vuosien 2005 ja 2006 World Series of Pokerin (WSOP) pääturnauksiin. Jälkimmäisenä vuonna hän selvisi WSOP:n finaalipöytään ansaiten kuudennesta tilastaan 2 803 851 dollaria. Tämä oli ensimmäinen kerta kun Lee sijoittui pokeriturnauksessa finaalipöytään. Muhkea WSOP:n palkintosumma nosti hänet kuitenkin kaikkien aikojen rahalistalla sadan eniten ansainneen joukkoon. Ennen WSOP:ta Leen paras turnaussijoitus oli vuonna 2005 Los Angelesissa järjestetyn Grand Slam of Pokerin kahdestoista tila. Lee on naimisissa ja hänellä on kolme lasta.
Elokuun 2006 lopulla poliisi suoritti kotietsinnän Leen San Antonion kodissa. Hänen epäillään järjestäneen sieltä käsin laittomia nettiuhkapelejä.
Elokuussa 2007 Leen pokeriuran turnausansiot ylittivät 2,8 miljoonaa dollaria.
Kolmikulmalampi
Kolmikulmalampi on vajaan neljän hehtaarin laajuinen järvi Vihdin kaakkoisosassa lähellä Espoon rajaa. Se kuuluu Nuuksion kansallispuistoon. Kolmikulmalammen naapurijärviä ovat Mustalampi idässä, Haukkalampi pohjoisessa sekä Holma-Saarijärvi ja Ympyrkäinenlampi lännessä. Kolmikulmalammen pinta on noin 20 metriä Haukkalampea ylempänä.
Kolmikulmalammen ympäristö on erämaista kalliometsää. Veikkolan taajama sijaitsee järven lounaispuolella.
Gaizka Garitano
Gaizka Garitano (s. 9. heinäkuuta 1975) on espanjalainen jalkapallovalmentaja ja entinen keskikenttäpelaaja. Kesäkuusta 2021 lähtien hän on toiminut Eibarin päävalmentajana.
Hän on jalkapallovalmentaja Ander Garitanon veljenpoika.
Ura pelaajana
Baski Garitano on Athletic Bilbaon kasvatti, muttei onnistunut juniorivuosen jälkeen murtautumaan joukkueen edustusmiehistöön. Hän pelasi Bilbao Athleticin riveissä Segundaa. Hän pelasi lainalla UE Lleidassa ja SD Eibarissa. Kun vastuuta Athleticissa ei irronnut, Garitano siirtyi kesällä 1999 CD Ourenseen, jossa hän pelasi kaksi kautta Segunda B:ssä. Kesällä 2001 hän palasi Eibariin, jossa kuului neljän kauden ajan joukkueen avauskokoonpanon vakiopelaajiin. Kaudella 2004/05 hän kantoi Eibarin kapteeninnauhaa. Garitano vaihtoi kauden jälkeen seuraa Real Sociedadiin. Hän vakiinnutti paikkansa pelaavassa kokoonpanossa ja jatkoi seurassa myös Segundaan putoamisen jälkeen kaudella 2007/08. Hän pelasi vielä kauden 2008/09 Deportivo Alavésissa. Uran viimeiseksi jäänyt kausi päättyi seuran osalta putoamiseen Segundasta.
Ura valmentajana
Liigakausi 2014/15 alkoi Eibarin osalta hyvin ja joukkue keräsi 27 pistettä 19 ensimmäisestä liigaottelusta. Kevätkaudella joukkue hyytyi pahasti ja lopulta viimeisen kierroksen 3–0 voitto Córdobasta ei enää riittänyt pelastamaan Eibaria putoamiselta. Garitano erosi kauden jälkeen tehtävästään. Myöhemmin Espanjan liiga pudotti Elchen taloudellisten syiden vuoksi ja Eibar säilytti sarjapaikkansa. Garitano itse jatkoi uraansa heinäkuussa 2015 Real Valladolidin päävalmentajana. Joukkueen juututtua Segundan hännille Garitano sai potkut lokakuussa 2015.
Kesäkuussa 2016 Garitanosta tuli Deportivo de La Coruñan päävalmentaja. Deportivon menestys jäi Garitanon johdolla heikoksi. Vuoden vaihteen jälkeen joukkue ajautui tappiokierteeseen, eikä onnistunut Garitanon alaisuudessa voittamaan yhtään ottelua vuoden 2017 puolella. Kehnot tulokset ja joukkueen pelillisesti heikot suoritukset johtivat Garitanon potkuihin helmikuussa 2017.
Bangkok Shocks, Saigon Shakes, Hanoi Rocks
Bangkok Shocks, Saigon Shakes, Hanoi Rocks on Hanoi Rocksin ensimmäinen albumi. Se julkaistiin helmikuussa 1981. Albumin tuottivat Andy McCoy ja Michael Monroe. Levy äänitettiin Tukholmassa, Park Studiossa. Alun perin levyn nimeksi piti tulla Some Like It Hot Michael Monroen Marilyn Monroe t-paidan tekstin Some Like It Hot tapaan. Haastattelussa on myös mainittu ensialbumin nimeksi tulevan Five Thunderbirds on the Run, ja muitakin nimiä oli annettu julkisuuteen ennen julkaisua. Wigwamin Jim Pembroke kuitenkin keksi tämän levyn lopullisen nimen, joka on itämainen ja sisältää yhtyeen nimen ja soveltui näin hyvin yhtyeen esikoislevyn nimeksi.
Gaizka Garitano
Ura valmentajana
Kesäkuussa 2021 Garitanosta tuli Segundaan pudonneen Eibarin päävalmentaja.
Bangkok Shocks, Saigon Shakes, Hanoi Rocks
Levyn julkaisun tukemiseksi tammikuussa Hanoi Rocks teki Suomen rock-historian pisimmän kiertueen: 102 keikkaa vuodessa. Yhtye teki parhaimmillaan 58-59 keikkaa 56 päivässä. Hanoi Rocks julkaisi ensimmäisen albuminsa vain kuukausi ensimmäisen Suomen esiintymisensä uudenvuodenaattona 1980 Virtain urheilutalolla jälkeen.
Levyllä oleva Walking With My Angel on cover Bobby Veen kappaleesta. Kaikki kappaleet on kuitenkin merkitty Andy McCoyn nimiin paitsi "Cheyenne", jonka toiseksi säveltäjäksi Monroe mainitaan. Levy oli Suomen ensimmäinen melodinen hard- ja glam rock-albumi. Hyvästä vastaanotosta huolimatta levy ei myynyt Suomen mittapuulla kovin hyvin. Levyn arvostus kasvoi niin yhtyeen kuin yleisönkin mielissä, kun yhtye alkoi todella menestyä. Levyn hittikappale oli "Tragedy", joka on yksi Hanoi Rocksin vieläkin suosiossa olevista alkuajan kappaleista. "Don't Never Leave Me" kappale julkaistiin uutena suuren suosion saaneena "Don't You Ever Leave Me" -nimisenä versiona yhtyeen menestysalbumilla Two Steps From The Move.
Albumin kannen suunnitteli Stefan Bremer. Kansi valittiin keväällä 2012 yleisöäänestyksessä Suomen kaikkien aikojen kolmanneksi parhaaksi levynkanneksi Roadrunnerin ja Seilin jälkeen.
Pori Folk
Pori Folk -festivaali oli Porin kaupungin kulttuuriasiainkeskuksen tuottama kansankulttuuritapahtuma, joka tarjoiili monipuolisesti kansankulttuuria: musiikkia, tanssia ja satakuntalaisia kädentaitoja. Esiintyjät olivat kotimaasta ja ulkomailta. Ensimmäinen Pori Folk järjestettiin vuonna 2000 ja viimeisen kerran vuonna 2014.
Festivaaleilla järjestettiin myös erityisesti lapsille ja nuorille suunnattuja kansanmusiikin työpajoja. Pori Folk -festivaali järjestettiin elokuussa. Tapahtumassa oli kymmeniä konsertteja eri puolilla kaupunkia. Ohjelmassa oli myös ilmaislavojen ohjelmaa Eetunaukion ulkolavalla, sekä Korsmanin talon pihalla. Festivaalien esiintyjämäärä oli vuosittain noin 800 henkilöä.
Pori Folk -festivaali nosti teemoissaan vuosittain esiin satakuntalaisia vanhoja pelimannimestareita. Vuonna 2004 aloitetussa satakuntalaisten pelimannien teemassa esiteltiin Edith Tuomi & Arvo Lindfors (2004), Kustaa Järvinen (2005), Eino Saari (2006), Fanny ja Ville Lehtinen (2007), Jaakko Kaappa (2008), Sifferi Kivisilta (2009) ja Gösta Ratsula (2010).
Pori Folk -klubit
Porin kaupungin kulttuuriasiainkeskus / Pori Folk järjesti ympärivuotista kansanmusiikin klubi-toimintaa. Syksyllä 2010 Pori Folk –klubitoiminta uudistui. Marraskuusta alkaen toiminta jatkui uudelta pohjalta Porin kaupungin kulttuuriasiainkeskuksen ja Satakunnan Museon välisenä yhteistyönä. Jatkossa tilaisuuksien pääpromoottorina toimi Satakunnan Museo. Kulttuuriasiainkeskus vastasi osaltaan tapahtumien musiikkipuolesta hyödyntämällä muun muassa Folk-klubien ympärille muodostunutta laajaa esiintyjäverkostoa. Konsertteja järjestettiin vaihtelevasti ympäri vuoden ja niihin oli vapaa pääsy.
2007
Kahdeksas Pori Folk järjestettiin 16.–19. elokuuta 2007.
Kotimaisia pääesiintyjiä olivat Ulla Tapaninen ja Nasevat Kurtut, Sari Kaasinen & Otawa, Crawfish Kings, Lipparit ja Pumpun Henki.
Ulkomaisia esiintyjiä olivat mm. Old Horned Sheep Venäjältä, Rai-Rai Band Ruotsista ja Rodna pesen Bulgariasta samoin kuin muusikkoja Virosta, Latviasta, Slovakiasta, Espanjasta, Ranskasta ja Yhdysvalloista.
Mestarien perintö -teemassa nostettiin esiin edesmenneiden kiikoislaisten Fanny ja Ville Lehtisen musiikillinen elämäntyö.
2008
Vuoden 2008 Pori Folk oli osa Porin 450-vuotisjuhlavuotta. Se järjestettiin 21.-24. elokuuta.
2009
10. Pori Folk järjestettiin 20.-23. elokuuta 2009.
2010
11. kansainvälinen kulttuurifestivaali Pori Folk 19.–22.8.2010. Pääosin hyvässä säässä järjestetty yhdestoista festivaali onnistui odotusten mukaisesti. Viikon aikana festivaalin tapahtumat keräsivät yhteensä noin 30 000 kävijää.
Pori Folkin maksullisista tapahtumista etenkin loppuunmyydyt Kasevan ja japanilaisen lapsikuoro Nishinomiya Boys and Girls Chorus:in konsertit kiinnostivat yleisöä.
Festivaalin ilmaistarjonnasta suosituimpia olivat tapahtumat Eetunaukiolla ja Korsmanin talolla sekä päätöskonsertti Teljän kirkossa.
Erityiskohderyhmistä Pori Folk tarjosi ohjelmaa päiväkotilapsille ja koululaisille sekä ikäihmisille. Porin alueen päiväkodeissa ja kouluissa sekä palvelu- ja vanhainkodeissa järjestetty ohjelma koostui musiikkikulttuurityöpajoista sekä pelimannikonserteista.
2011
12. Pori Folk järjestettiin elokuussa 18.-21.8.2011.
Bob Latta
thumb|200px|Bob Latta Robert E. ”Bob” Latta (s. 18. huhtikuuta 1956) on yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko.
Latta syntyi Ohiossa. Hän valmistui vuonna 1978 Bowling Green State -yliopistosta ja vuonna 1981 Juris Doctorin arvolla Toledon yliopistosta. Hänen isänsä Delbert L. Latta istui Yhdysvaltain edustajainhuoneessa vuosina 1959–1989.
Nuorempi Latta on nykyinen liittovaltion kongressin jäsen. Hän otti paikkansa edustajainhuoneessa 11. joulukuuta 2007 isänsä seuraajan Paul Gillmorin kuoltua ja edustaa Ohion viidettä vaalipiiriä. Latta oli jo istunut vuosina 1997–2000 osavaltion senaatissa ja vuodesta 2001 edustajainhuoneessa.
Lattalla on puolisonsa Marcian kanssa kaksi lasta.
Alexei Eremenko
Alexei Eremenko voi tarkoittaa seuraavia:
Ján Lašák
Ján Lašák (s. 10. huhtikuuta 1979 Zvolen, Tšekkoslovakia) on slovakialainen jääkiekkomaalivahti, joka oli Slovakian ensimmäisessä maailmanmestarijoukkueessa 2002 ja pronssijoukkueessa 2003. Lašák edusti Slovakian maajoukkuetta myös kotikisoissa 2011, mutta ei pelannut kisoissa otteluakaan. Lašák pelasi kaudella 2010–2011 SM-liigassa Helsingin Jokereissa. Hän on pelannut myös NHL:ssä Nashville Predatorsin riveissä. Hän on naimisissa Andrean kanssa. Heillä on kaksi lasta, poika Ján ja tytär Lilien (syntynyt 2005). Kaudella 2011–2012 Lasak pelasi Venäjän KHL-liigassa Amur Habarovskin joukkueessa.
Helsingin Islam Seurakunta
Helsingin Islam Seurakunta on Suomessa 26.6.2006 rekisteröity uskonnollinen yhdyskunta, jonka kotipaikka on Helsinki.
Seurakuntaan kuului 444 jäsentä vuonna 2018. Yhdyskunnan toimintaan kuuluu turkin kielen ja kulttuurin edistäminen.
Plantagen
Plantagen on norjalaislähtöinen puutarhamyymäläketju, joka kotimaassaan tunnetaan nimellä Plantasjen. Yritys on perustettu vuonna 1986, ja ensimmäiset ulkomaiset myymälät perustettiin Ruotsiin vuonna 2001 ja Suomeen vuonna 2002. Syksyn 2016 aikana sijoitusyhtiö Ratos osti puutarhamyymäläketju Plantagenin kaikki osakkeet Apax Partnersilta. Ratos on sijoitusyhtiö, joka omistaa ja kehittää pohjoismaisia yrityksiä.
Tällä hetkellä myymälöitä on yhteensä 120 Suomessa, Ruotsissa, Norjassa ja Irlannissa. Suomessa myymälöitä on Espoossa, Itäkeskuksessa Helsingissä, Jyväskylässä, Lappeenrannassa, Tampereella, Lahdessa, Porvoossa, Raisiossa, Vaasassa ja Vantaalla Tammistossa, jossa on myös Suomen pääkonttori. Suomeen on suunniteltu tulevaksi yhteensä 12–15 myymälää. Plantagen Suomen toimitusjohtaja on Annika Järvensivu.
Plantagenit palvelevat 362 päivää vuodessa. thumb|250px|right|Plantagen-myymälä [[Jyväskylässä.]]
Hollolan Sanomat
Hollolan Sanomat on Päijät-Hämeessä Lahden seudun maakuntalehti ja Etelä-Suomen Sanomia kustantavan Hämeen Media Oy:n Seutunelosiin kuuluva ilmaisjakelulehti. Aikaisemmin Hollolan Sanomat oli riippumaton yksityinen sanomalehti, jonka talous perustui tilausmaksuihin ja ilmoituksiin, mutta se hävisi kilpailun ilmaisjakeluna jaellulle Hollolan Seudulle. Hollolan Sanomat tämän jälkeen siirtyi nykyiselle omistajalleen, jonka vuoksi siitä tuli myös ilmaisjakelulehti.
Hollolan Sanomien, Nastola-lehden, Päijät-Hämeen ja Orimattilan aluelehden vastaava päätoimittaja on Ville Hakala.
Hämeen Media Oy:n kustantama Hollolan Sanomat jaetaan keskiviikkoisin Hollolaan, Kärkölään ja Hämeenkoskelle 14 580 kappaleen painoksena.
Songilo
thumb|Songilo kuvattuna 10. kesäkuuta 1987
Laulu ja soitinyhtye Songilon syntysanat lausuttiin kesällä 1974, jolloin Aarre Elo, Apeli Halinen, Jani Uhlenius ja Jukka Virtanen olivat tekemässä Lahdessa suurta Työväen urheiluliiton tapahtumaa. Miehet sattuivat urheilukentällä saman pressun alle pitelemään kesäistä sadetta. "Mehän voisimme perustaa laulu- ja soitinyhtyeen, kisälliryhmän", oli ryhmän yhteinen päätös.
Näin tapahtuikin ja joukkoon viidenneksi jäseneksi saatiin houkuteltua tunnettu uutismies Heikki Kahila, joka myöhemmin siirtyi viihdetoimittajaksi ja -tuottajaksi. Songilo esiintyi ensimmäisen kerran Finlandia-talossa Helsingissä vuonna 1976. Viisikko Elo, Halinen, Kahila, Uhlenius ja Virtanen olivat kaikki suurelle yleisölle jo ennestään tuttuja. Apeli Halinen tunnettiin työväenliikkeen kulttuuripiireissä erittäin hyvin ja hän oli myös toiminut juontajana Yleisradion TV1:n ohjelmissa. Aarre Elo ja Jukka Virtanen tekivät yhdessä Matti Kuuslan kanssa (VEK) lukuisia - joista osa myös kansainvälisesti menestyneitä - televisio-ohjelmia. Sekä Elo että Virtanen ovat - Kahilan ohessa - suomalaisen televisiotoiminnan pioneereja. Jani Uhlenius tunnetaan muusikkona ja muun muassa M. A. Nummisen pitkäaikaisena säestäjänä. Hän on esiintynyt äänilevy- ja studiomuusikon töiden lisäksi myös televisiossa toimien useampienkin ohjelmien kapellimestarina.
Songilo toimi presidentti Mauno Koiviston vaalikiertueen (1981–82) tuottajana ja yhtye myös esiintyi kyseisellä kiertueella. Yhtye teki yrityskeikkoja, suunnitteli ja tuotti monia tapahtumia sekä esiintyi monien järjestöjen (mm. ammattiliittojen) suurtapahtumissa, jos kohta pienemmissäkin. Osa ryhmän jäsenistä harjoitti myös koulutustoimintaa pitämällä esimerkiksi juontajakursseja. Ryhmä teki myös oman televisio-ohjelman "Songilo maassa, merellä ja Ilmalassa" (ohjaajana Heikki Seppälä). Tämän lisäksi ryhmä esiintyi monissa muissa tv-ohjelmissa.
Diskografia
Kyseiseltä LP:ltä radion kautta tulivat tutuksi mm. laulut "Vapauden kaiho", "Sukuvika - suksi ei luista", "Varis ja valtion varatyömies" sekä "Veteraanilaulu". Levyn tuottaja oli Jaakko Salo.
Teokset
Vapauden kaiho - Songilo stoori (2012, Kellastupa Oy)
Ptolemaios IX
Ptolemaios IX Soter II (, kuoli vuonna 80 eaa.) lisänimeltään Lathyros (”kikherne”) oli Egyptin faarao vuosina 116–107 eaa. ja 88–81 eaa. Hän oli Ptolemaiosten hallitsijasuvun jäsen. Hänen isänsä oli Ptolemaios VIII ja hänen äitinsä oli Kleopatra III.
Ennen kuolemaansa Ptolemaios VIII toivoi, että Kleopatra III hallitsisi yhdessä jonkun heidän poikansa kanssa. Kleopatra III olisi halunnut valita Ptolemaios X Aleksanterin, mutta joutui etupäässä aleksandrialaisten painostuksesta valitsemaan Ptolemaioksen hallitsijakumppanikseen. Ptolemaios IX nai siskonsa Kleopatra IV:n, mutta Kleopatra III pakotti heidät eroamaan ja järjesti uuden avioliiton Ptolemaioksen ja tämän nuoremman siskon Kleopatra Selene I:n kanssa.
Noin vuonna 107 eaa. Kleopatra III syrjäytti poikansa ja väitti, että tämä oli aikonut murhata hänet. Ptolemaios pakeni Kyprokselle. Samalla Ptolemaios Aleksanteri palasi Egyptiin hallitsemaan äitinsä kanssa. Kleopatran kuoleman jälkeen – eräiden lähteiden mukaan Ptolemaios Aleksanterin murhattua hänet – aleksandrialaiset syrjäyttivät Ptolemaios Aleksanterin ja Ptolemaios IX sai palata Egyptiin. Ptolemaios IX hallitsi Egyptiä kuolemaansa asti vuonna 80 eaa. Ptolemaioksen jälkeen Egyptiä hallitsi kuukauden ajan hänen tyttärensä Berenike III. Ptolemaios X Aleksanterin poika Ptolemaios XI Aleksanteri II, murhasi kuitenkin pian Bereniken.
Montolan kalkkirata
Montolan kalkkirata oli Pieksämäen maalaiskunnassa ja Virtasalmella kulkenut kapearaiteinen rautatie. Se kulki Montolan kaivoksen ja Loukolammen rautatieaseman välillä. Radan pituus oli noin kuusi kilometriä ja raideleveys oli 600 millimetriä.