cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Shinjirō Koizumi
Koizumi on valmistunut Columbian yliopistosta (M. A. yhteiskuntatieteissä). Hän pitää ensimmäisen japanilaisena ministerinä isyysvapaata. Sen pituus on kaksi viikko siroteltuna kolmen kuukauden ajalle. Hän on saanut päätöksestään paitsi kehuja, myös runsaasti kritiikkiä. Pääministeri Shinzo Abe on kannustanut miehiä pitämään isyysvapaata, sillä vaikka heillä on siihen oikeus, harva käyttää sitä.
Koizumin isä on aiempi Japanin pääministeri Jun’ichirō Koizumi.
Arvo Inkilä
Arvo Verner Oskar Inkilä (sukunimi vuoteen 1906 asti Mannelin); (11. lokakuuta 1881 Huittinen – 8. syyskuuta 1965 Helsinki) oli suomalainen edistyspuolueen poliitikko, päätoimittaja, kouluneuvos ja työväenopiston johtaja. Hän oli Kansallisen Edistyspuolueen kansanedustajana 1930-luvulla ja hän toimi pääministeri A. K. Cajanderin sihteerinä.
Inkilän vanhemmat olivat pastori Fredrik Verner Mannelin ja Alma Ingelius. Hän pääsi ylioppilaaksi 1901 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1912. Inkilä oli päätoimittajana Satakunnan Sanomat-lehdessä 1907, Karjalan Lehdessä 1913–1919 sekä Karjalan Aamulehdessä 1917–1918 ja 1919–1923. Inkilä omisti myös kirjapaino Ilmarisen ja hän oli sen toimitusjohtajana 1914–1934. Inkilä oli lisäksi Nuorisoseura-lehden päätoimittajana ja toimittajana Kirjastolehdessä, Kansansivistys-lehdessä, Kotiseutu-lehdessä, Pyrkijä-lehdessä ja Työväenopisto-lehdessä.
Inkilä opetti Viipurin työväenopistossa 1919–1924 ja oli opiston johtajana 1924–1944. Hän oli Paperiteollisuustalo Oy:n toimitusjohtajana 1924–1956 ja Kansanvalistusseurassa luentolautakunnan sihteerinä 1907–1911 ja sihteeri-toiminnanjohtajana 1945–1955. Hän opetti Viipurin reaalikoulu, maanviljelys- ja kauppalyseossa 1920-luvulla ja oli myös opettajana Yhteiskunnallisessa korkeakoulussa. Inkilä sai kouluneuvoksen arvon 1951.
Inkilä oli kansanedustajana 1933–1939 edustaen Viipurin läänin läntistä vaalipiiriä. Hän oli Kansallisen Edistyspuolueen eduskuntaryhmän puheenjohtaja ja toimi puheenjohtajana eduskunnan kansanvakuutusvaliokunnassa 1936–1937 ja työväenasiainvaliokunnassa 1938. Inkilä oli pääministeri A. K. Cajanderin sihteerinä 1937−1939, ja tässä ominaisuudessa hän osallistui vuoden 1938 aikana keskusteluihin Neuvostoliiton suurlähetystön lähetystösihteerin Boris Jartsevin kanssa. Hän toimi valitsijamiehenä vuosien 1937, 1940 ja 1943 presidentinvaaleissa ja hän kuului jäsenenä Viipurin kaupunginvaltuustoon, valtion kansansivistyslautakuntaan, valtion kirjastotoimikuntaan, Vapaamielisten liiton valtuuskuntaan, Kansanvalistusseuran valtuuskuntaan ja työväenopistojen liiton johtokuntaan.
Arvo Inkilä oli naimisissa vuodesta 1940 Kaino Rinteen kanssa.
Aleksei Lovtšev
Aleksei Vladimirovitš Lovtšev (, s. 13. kesäkuuta 1989 Karabanovo) on venäläinen painonnostaja. 188 senttimetriä pitkä ja 140 kilogrammaa painava Lovtšev kilpailee yli 105-kiloisten sarjassa.
Lovtšev saavutti MM-kultaa vuoden 2015 MM-kilpailuista Houstonista. Hän teki uuden maailmanennätyksen niin työnnössä (264 kg) kuin yhteistuloksessakin (475 kg). Hän jäi kuitenkin kiinni dopingista. Kansainvälisen painonnostoliiton IWF:n jouluaattona julkaisemien tietojen mukaan hän oli käyttänyt kasvuhormonin eritystä lisäävää ipamoreliinia.
Vuoden 2013 MM-kilpailuista Wrocławista Lovtšev saavutti pronssia. Vuoden 2014 EM-kilpailuista hän saavutti kultaa. Vuoden 2011 kesäuniversiadeista Shenzhenistä Lovtšev saavutti pronssia 105-kiloisista.
Lovtševin valmentajina toimivat hänen isänsä Vladimir Lovtšev, Sergei Ivanov ja Aleksei Vjatkin. Hänen isänsä kilpaili myös urallaan painonnostossa, jossa hän saavutti Neuvostoliiton mestaruuden.
Lähteet
IWRP - profile
Talkoot
pienoiskuva|Teltan pystytystä [[Ylimuonion Juhannusseurojen talkoissa vuonna 2005.]] pienoiskuva|Taloyhtiön haravointitalkoot Keravalla vuonna 2008. Talkoot eli talkootyö on perinteinen naapuriavun muoto, johon liittyy vahva yhteisöllisyyden tunne. Talkoissa autetaan esimerkiksi talon rakentamisessa (kattotalkoot, betonitalkoot) tai annetaan muuta työpanosta ilman korvausta. Talkoissa suorite on yleensä yksi kertaluonteinen kokonaisuus, kuten betonilattian valu tai pihan siivous. Kaupungistumisen myötä myös asunto-osakeyhtiöt ja vuokrakerrostalot järjestävät talkoita (kevättalkoot, syystalkoot).
Talkoita voivat järjestää myös urheilu- tai harrastusseurat. Talkoilla on rakennettu esimerkiksi seurantaloja ja muita yhdistysten tarvitsemia rakennuksia ja rakennelmia. Talkootyö onkin monelle harrastusyhteisölle pääasiallinen rahoitusmuoto seuran talouden ylläpitämiseksi. Tällöin on kyse vastikkeellisesta talkootyöstä, mutta talkootyön tuloksesta ei makseta veroa, kun toiminta katsotaan yleishyödylliseksi toiminnaksi ja koska jäsenet antavat työpanoksen ilmaiseksi yhdistyksen hyväksi.
Talkootyö on usein ollut tapana palkita talon emännän tekemällä ruoalla. Suosittu talkooruoka on jonkintyyppinen keitto, sillä sitä on helppo valmistaa suurissa erissä isommallekin talkoojoukolle. Usein talkoissa tarjotaan myös olutta tai muita alkoholipitoisia juomia.
Talkootyöstä käytetään Pohjanmaalla nimitystä kökkä.
FIM (yritys)
FIM oli suomalainen varainhoitaja ja yksityispankki, joka oli osa S-Pankki-konsernia.
Talkoot
Talkookampanjoita
Sotavuosina Suomessa järjestettiin laajoja talkoita Suomen Talkoot ry:n (1940–1941) ja Suurtalkoot ry:n (1942–1946) organisoimina. Lapsille ja nuorille oli oma Nuorten Talkoot ry (1941–1949).
FIM (yritys)
Syyskuussa 2021 S-Pankki kertoi aloittavansa brändinsä uudistamisen. Samassa yhteydessä S-Pankki kertoi luopuvansa FIM-brändistä ja siirtyvänsä toimimaan S-Pankki-brändillä. Julkistuksen yhteydessä S-Pankki kertoi tarjoavansa aiemmin FIM-brändin alla tarjotut palvelut jatkossa S-Pankki Private- ja S-Pankki Instituutio -nimien alla.
Talkoot
Talkookampanjoita
Vuosina 2011 ja 2012 Suomessa osallistuttiin kansainvälisiin siivoustalkoisiin, jotka ovat osa Let’s do it! -liikettä. Vuoden 2012 talkoot olivat Suomessa nimeltään Talkoillaan – Suomi puhtaaksi!
FIM (yritys)
S-Pankki-konserniin kuuluneet FIM-nimiset yhtiöt tarjosivat FIM-brändin alla varainhoitoa instituutioasiakkaille ja Private banking -palveluita yksityishenkilöille. FIM Varainhoito Oy hallinnoi FIM- ja LähiTapiola-rahastoja ja tuottaa salkunhoitoon liittyvät palvelut koko S-Pankki-konsernille. Kesäkuun 2021 lopussa FIM Varainhoito Oy hallinnoi 11,8 miljardin euron varallisuutta, josta rahastopääomaa oli 8,0 miljardia euroa. Yhtiön hallinnoimissa S-Pankki- ja FIM-rahastoissa oli yhteensä noin 309 000 osuudenomistajaa.
Historiaa
FIM-konsernin historia ulottuu vuoteen 1987, jolloin se välitti arvopapereita nimellä Finanssimeklarit Oy. Yhtiössä tapahtui omistusmuutoksia, minkä jälkeen nimi muutettiin vuonna 1993 FIM Pankkiiriliike Oy:ksi. Vuonna 2003 nimi muutettiin FIM Group Oy:ksi, josta sittemmin vuonna 2005 tuli julkinen osakeyhtiö FIM Group Oyj. FIM Group Oyj listautui Helsingin pörssiin huhtikuussa 2006.
Vuonna 2007 islantilainen Glitnir-pankki osti FIM Groupin osake-enemmistön ja lunasti myöhemmin loput osakkeet. FIMin osakkeiden listaus pörssissä päättyi 17.8.2007. Yritys jatkoi toimintaansa Glitnirin tytäryhtiönä nimellä Glitnir Oyj. Glitnirin emoyhtiö Glitnir Banki h.f. ajautui vaikeuksiin syksyllä 2008 talouskriisin johdosta. Lokakuussa Glitnir Oyj:n johto osti yhtiön osakekannan ja muutti yhtiön nimen FIM Oyj:ksi.
S-Pankki osti enemmistön FIM-konsernista elokuussa 2013. Ensivaiheessa S-Pankki osti 51 prosentin enemmistön. FIM Pankin talletukset ja luotot siirtyivät S-Pankille 2014 ja FIM Pankki luopui pankkitoimiluvastaan helmikuussa 2015. Loput osakkeista S-Pankki osti kesäkuussa 2016.
Vuosina 2017–2018 FIM kasvatti toimintaansa yrityskaupoilla. Joulukuussa 2017 FIM osti AM Omaisuudenhoidon liiketoiminnot ja kesäkuussa 2018 Varainhallinta Tresorin liiketoiminnot. Helmikuussa 2018 yhtiö perusti Family Officen, joka tarjoaa omaisuuden suunnittelua, varallisuudenhoitoa ja täysiä pankkipalveluita perheille.
Norjan jääpalloliitto
Norjan jääpalloliitto (Norges Bandyforbund, NBF) on urheilun lajiliitto Norjassa. Sen hallinnoimia urheilulajeja ovat liiton alkuperäislaji jääpallo sekä maahockey ja salibandy. Norjan jääpalloliitto perustettiin 17. lokakuuta 1920, kun jääpallotoiminta siirtyi sen alaisuuteen Norjan jalkapalloliitolta. Norjan jääpalloliitto on Kansainvälisen jääpalloliiton perustajajäsen, Kansainvälisen maahockeyliiton ja Kansainvälisen salibandyliiton jäsen. Norjan jääpalloliiton puheenjohtaja on Ivar Nordberg. Jääpalloliiton toimisto sijaitsee Oslossa.
Historia
Norjan jääpallotoiminta järjestäytyi 1911, kun Norjan jalkapalloliitto, Norges Fotballforbund, perusti alaisuuteensa valiokunnan jääpalloilulle. Norjan jääpallomestaruudesta pelattiin ensi kerran 1912. Ensimmäisen mestaruuden voitti oslolaisseura Ready.
FIM (yritys)
Historiaa
Syyskuussa 2021 S-Pankki kertoi aloittavansa brändinsä uudistamisen. Samassa yhteydessä S-Pankki kertoi luopuvansa FIM-brändistä ja siirtyvänsä toimimaan S-Pankki-brändillä.
Norjan jääpalloliitto
Historia
Ensimmäisen virallisen maaottelunsa jääpallossa Norja pelasi Ruotsia vastaan Oslossa 6. helmikuuta 1927. Norja hävisi ottelun 1–3.
Jääpallolle perustettiin oma lajiliitto, Norges Ishockeyforbund (suom. ”Norjan Jäähockeyliitto”), 1920. Vuonna 1929 jääpalloliiton nimeksi vaihdettiin Norges Bandyforbund (suom. ”Norjan Bandyliitto”), kun pohjoisamerikkalainen jäähockey eli jääkiekko tuli tunnetuksi Norjassa.
Dv15
Ominaisuudet
Dv15 oli seuraaja teknisesti ja ulkoisesti pitkälti samankaltaisille Dv11-sarjan vetureille. Samoin vuoden 2008 alussa suurimmaksi osaksi käytöstä poistunut Dv16-sarja on ominaisuuksiltaan suurelti yhtenevä. Dv15-sarjalla ajettiin myös linja-ajoa 1990-luvulle saakka.
Dv15-sarjan veturit erottaa helposti uudemmista vetureista sen höyryvetureita muistuttavasta pyörästöstä, jossa pyörät on kytketty kytkintangoin toisiinsa ja ajomoottoriin kytketty sokkoakseli pyörittää pyöriä kytkintankojen välityksellä. Yhteenkytkettyjen pyörien ansiosta veturin irtiottokyky eli kyky lähteä raskaan kuorman kanssa liikkeelle ilman ympärilyöntiä eli pyöriä vahingoittavaa paikallaan luistamista voitti monet uudemmat veturit, minkä johdosta se oli myös veturimiesten suosiossa vaihtotöissä. Sen MAN-moottorin kovaääninen ja matalalta muriseva ääni antoi leimansa suurimmilla ratapihoilla neljän vuosikymmenen ajan. Vetureita paranneltiin käyntisiltojen kaiteita korottamalla ja lisäämällä vaihtotyötä nopeuttavat, ohjaamosta hallittavat Vapiti-vaihtotyökytkimet.
Hylkääminen
Veturit alkoivat 2000-luvun mittapuun mukaan olla työolosuhteiltaan surkeita, varaosia ei enää ollut saatavilla ja osien käyttöikä oli ylitetty, joten ylläpito oli hankalaa. Sähköistyksen laajenemisen myötä muusta käytöstä vapautuneita dieselvetureita saatettiin sijoittaa Dv15-vetureiden tilalle. VR:n käytössä olleet viimeiset Dv15-sarjan veturit hylättiin syyskuussa 2004. Viimeiseksi Dv15-vetureita oli käytössä vaihtotöissä ja päivystyksessä Turussa ja Helsingissä. UPM:lla on yhä käytössään Dv15 2000 ja Imatran veturipalvelulla veturit 1993, 2001 ja yksi numeroton veturi, joka kantaa vanhaa Vv15-sarjamerkintää. Haapamäen Museoveturiyhdistyksellä on museoituna Dv15 1991. Dv15-sarjan tilalla jatkavat nykyään Dr14- ja Dv12-veturit. Dv15-sarjan muistoksi on tehty jopa muistofilmejä.
Strasbourgin katedraali
Strasbourgin katedraali eli Strasbourgin kaupungissa sijaitseva Notre-Damen katedraali on roomalaiskatolinen, tyyliltään goottilaista arkkitehtuuria edustava katedraali. Se oli maailman korkein rakennus vuosina 1647–1874. Nykyään Strasbourgin Notre-Dame on Ranskan katedraaleista toiseksi korkein. Vain vuonna 1884 valmistunut Rouenin katedraali yltää korkeammalle, 151 metriin asti. Tästä huolimatta Strasbourgin katedraalin kellotornin huippu yltää maantasalta 100 metrin korkeuteen, kun taas Rouenin katedraalin korkein torni, la Tour Saint Romain, on vain 82 metriä korkea. Strasbourgin katedraali tunnetaan ainutlaatuisesta kellotornistaan, jonka huipulta kohoaa toinen pienempi torni, kattoratsastaja.
Aikaisemmat rakennukset
Strasbourgin katedraalin paikalla on sijainnut uskonnollinen rakennus toisensa jälkeen jo kauan ennen nykyisen katedraalin rakentamista. Roomalaismiehityksen aikaan paikalle rakennettiin pyhäkkö Mars-jumalalle. Sen tilalle nousi myöhemmin Neitsyt Marialle omistettu temppeli, jonka perustuksiin puolestaan rakennettiin 600-luvun lopulla ensimmäinen paikalla sijainnut katedraali. Sen rakennutti Strasbourgin tuolloinen piispa, pyhä Arbogast. Nykyään alueella ei kuitenkaan ole nähtävissä minkäänlaisia merkkejä ensimmäisestä katedraalista.
Ensimmäisen katedraalin tilalle kohosi 700-luvulla toinen, merkittävämpi katedraali, joka valmistui Kaarle Suuren valtakaudella. Vuonna 778 laaditusta piispa Rémin testamentista on käynyt ilmi, että tämä tahtoi tulla haudatuksi kyseisen rakennuksen kryptaan. Nykyään uskotaan vahvasti myös siihen, että Strasbourgin valat (Les serments de Strasbourg) lausuttiin aikanaan tässä katedraalissa. 2000-luvulla tehdyistä kaivauksista on selvinnyt, että karolingisessa katedraalissa oli kolme laivaa ja absidia. Lisäksi eräässä vanhassa runossa kerrotaan, että piispa Ratald koristutti rakennuksen kullalla ja jalokivillä. Katedraali vahingoittui vuosina 873, 1002 ja 1007 roihuneissa tulipaloissa.
Vuonna 1015 Strasbourgin piispa Werner de Habsbourg ja valloittaja Henrik II Pyhä muurasivat karolingisen katedraalin raunioille peruskiven, josta alkoi kolmannen paikalla sijainneen katedraalin rakentaminen. Uusi ottolaistyylinen katedraali tuhoutui kuitenkin tulipalossa vuonna 1176. Tulipalo pääsi leviämään nopeasti, koska katedraalin laivojen kattoristikot olivat puisia.
Nykyisen katedraalin rakentaminen (1176–1439)
Tulipalon jälkeen Strasbourgin uusi piispa Henri de Hasenbourg päätti rakennuttaa paikalle neljännen katedraalin. Hasenbourg, joka toimi piispana vuosina 1180–1190, halusi uuden katedraalin olevan kauniimpi kuin vastavalmistunut Baselin katedraali. Uutta katedraalia alettiin rakentaa tulipalossa tuhoutuneen ottolaiskatedraalin perustuksille. Se valmistui kuitenkin vasta useita vuosisatoja myöhemmin, vuonna 1439. Ensimmäiseksi katedraaliin rakennettiin kuori ja pohjoinen poikkilaiva, jotka edustivat romaanista tyyliä. Vuonna 1225 tyylisuunta kuitenkin vaihtui, kun goottilainen tyyli saapui Strasbourgiin. Myöhemmin 1200-luvulla taloudelliset vaikeudet uhkasivat katedraalin valmistumista, ja Strasbourgin hiippakunta joutuikin vuonna 1253 turvautumaan aneiden myyntiin pystyäkseen rahoittamaan laivan loppuun rakentamisen.
Vuonna 1262 Strasbourgin kaupunki nousi kapinaan ruhtinaspiispaa vastaan ja julisti itsensä tasavallaksi. Kirkon rakennustöiden johtaminen siirtyi siis ruhtinaspiispalta kaupungille, joka päätti länsifasadin rakentamisesta. Toisin kun muut kattoratsastajat tai kirkontornit, jotka ovat paikallisen kirkon vallan symboleja, Strasbourgin kattoratsastaja symboloi Strasbourgin tasavaltaa.
Taloudellisista vaikeuksista huolimatta katedraali valmistui lopulta. Sen lasimaalauksissa on nähtävissä saksalaisen ja ranskalaisen tyylin yhteisvaikutus. Maalausten punainen ja sininen väri edustavat ranskalaista tyyliä, vihreä puolestaan edustaa saksalaista tyyliä.
Katedraali 1400-luvulta lähtien
1500-luvulla humanistinen aatesuunta ja uskonpuhdistus levisivät Euroopassa. Strasbourg oli ensimmäisiä kaupunkeja, joissa uusien aatteiden vaikutukset alkoivat näkyä. Vuonna 1518 katedraalin oveen kiinnitettiin Lutherin teesit, ja kirjapainojen ansiosta luterilaiset tekstit levisivät kaupungissa nopeasti. Vuonna 1524 Strasbourgissa omaksuttiin uskonpuhdistuksen sanoma ja kaupungin kirkot julistettiin protestanttisiksi. Uskonsotien syttyminen käänsi kuitenkin tapahtumien kulun. Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan hallitsija, katolilainen Kaarle V johti sotaa protestanttisia ruhtinaita ja heidän liittolaisiaan vastaan. Näihin kuului myös Strasbourgin kaupunki. Protestanttinen liittouma kukistettiin, ja Strasbourgin katedraali ja neljäkymmentä muuta kaupungin kirkkoa julistettiin uudelleen katolisiksi vuonna 1681. Uskonpuhdistuksen myötä kaupungista kuitenkin hävisi se taiteellinen tuotanto, jonka mesenaattina katolinen kirkko oli toiminut.
Ranskan–Preussin sodan pommituksissa vuonna 1870 Strasbourgin katedraalin katto vaurioitui. Sodan jälkeen Ranskalle kuulunut Elsass-Lothringenin alue liitettiin Saksaan, mutta palautettiin Ranskalle ensimmäisen maailmansodan jälkeen. Myöhemmin, toisen maailmansodan aikana alue liitettiin jälleen Saksaan, mutta palautettiin jälleen Ranskalle sodan päätyttyä. Toisen maailmansodan aikana katolisen uskonnon harjoittaminen katedraalissa kiellettiin väliaikaisesti Adolf Hitlerin määräyksestä. Hitlerin yksityissihteeri Martin Bormann selitti kiellon johtuvan siitä, että Führer aikoi ”muuttaa Strasbourgin katedraalin kansalliseksi monumentiksi, koska sekä katoliset että protestantit vaativat sitä itselleen”. Wehrmachtin eli natsi-Saksan armeijan heinäkuussa 1940 järjestämä voiton seremonia vahvisti Hitlerin suunnitelmat.
Katedraalin mitat
Maasta katsottuna kellotorni vaikuttaa paljon kattoratsastajaa suuremmalta. Kellotornin kulmiin on nimittäin rakennettu neljä pylvästä, jotka ovat korkeampia kuin torni itse. Alhaalta katsottaessa pylväät peittävät kattoratsastajan alaosan, ja siten syntyy vaikutelma tornin jatkuvuudesta.
Strasbourgin katedraalin korkeudesta saa selkeämmän käsityksen vertaamalla sitä Pariisin Notre-Damen katedraaliin. Pariisissa katedraalin tornit kohoavat 69 metriin asti. Katonharjalla laivan keskikohdassa sijaitseva kattoratsastaja puolestaan saavuttaa 96 metrin korkeuden.
Maasta kellotornin huipulle johtavat 500 porrasaskelmaa ovat kaikki noin 20 senttimetriä korkeita. Näihin portaisiin luetaan maasta näköalatasanteelle johtavat 330 porrasta sekä tasanteelta edelleen kellotorniin johtavat 170 porrasta. Portaisiin ei kuitenkaan lueta mukaan muutamaa porrasta, jotka yhdistävät kirkon edustan ensimmäiseen, 330 askelman portaikkoon, joka johtaa ainoalle yleisölle avoimelle näköalatasanteelle. Kattoratsastajan huipulle johtavat 146 porrasta ovat noin 22 senttimetriä korkeita. Näköalatasanteen lisäksi kellotornin kärkipiikin alaosaa ympäröi pieni tasanne.
Arkkitehtuuri
thumb|right|250px|Katedraalin Silbermann-urut.
Laiva
pienoiskuva|Katedraalin sisätila
Kirkon kolmikerroksisessa laivassa on vaikuttava määrä lasimaalauksia. Pohjoisessa sivulaivassa sijaitsevat 1200-luvulta peräisin olevat lasimaalaukset esittävät Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan hallitsijoita. Eteläisessä poikkilaivassa voi ihailla 1300-luvun lasimaalauksia, jotka esittävät Neitsyt Marian ja Kristuksen elämän eri vaiheita. Myös laivan seinämuuriin sovitetussa pienoispylväsgalleriassa, triforiossa, on lasimaalauksia. Niissä esitellään Kristuksen esi-isät Luukkaan evankeliumissa olevaa sukulinjaa seuraten. Eteläpuolella, neljännen traveen ensimmäisen ikkunan oikeanpuoleinen hahmo on patriarkka Juuda. Triforion lasimaalauksien joukossa on myös suuri ruusuikkuna, joka ei esitä ihmishahmoja, vaan on ainoastaan ornamentaalinen.
Pohjoinen poikkilaiva
Sekä pohjoisessa että eteläisessä poikkilaivassa keskuspilari jakaa tilan neljään neliskulmaiseen traveeseen. Pohjoisen poikkilaivan keskuspilari on lieriönmuotoinen, ja siellä ovat myös katedraalin vanhimmat ruodeholvit. Niiden varsin kupera muoto saa traveet muistuttamaan kupoleita. Poikkilaivan korkeus on 26 metriä. Vasemmalla puolella on ylväs romaaninen syvennys, jossa aiemmin sijaitsi Pyhän Laurentiuksen alttari. Sen kapiteelit on koristeltu mielikuvituksellisilla eläinhahmoilla. Syvennyksessä säilytetään nykyään vuodelta 1453 peräisin olevaa kastemaljaa, joka on katedraalin silloisen rakennusmestarin Jodoque Dotzingerin käsialaa. Tämä myöhäisgotiikan mestarinäyte on hyvin huoliteltua työtä. Jostakin tuntemattomaksi jääneestä syystä kastemalja ei ole kahdeksankulmainen kuten muissa kirkoissa, vaan seitsenkulmainen. Kastemaljaa vastapäätä, poikkilaivan läntisellä seinustalla, sijaitsee suuri ja taidokkaasti tehty Öljymäkeä esittävä kuvaelma 1500-luvun alkupuolelta. Sen tilasi Nicolas Rœder vuonna 1498 sijoitettavaksi Strasbourgin Pyhän Tuomaan kirkon hautausmaalle. Katedraaliin veistos siirrettiin vuonna 1667.
Eteläinen poikkilaiva
Eteläisessä poikkilaivassa sijaitsee kaksi erityisen merkittävää kohdetta. Näistä ensimmäinen, noin vuonna 1230 veistetty keskuspilari Pilier des Anges, ”enkeleiden pilari”, koostuu kahdestatoista kauniista veistoksesta. Alimpana on kuvattu neljä evankelistaa, joiden yläpuolella enkelit soittavat torvia. Ylin ryhmä koostuu istuvasta Kristuksesta ja häntä ympäröivistä enkeleistä, jotka pitelevät käsissään Kristuksen kärsimyksestä kertovia symboleja. Toinen eteläisen poikkilaivan kiinnostavista nähtävyyksistä on kaiteeseen nojaavaa miestä esittävä veistos. Kerrotaan, että veistos esittää arkkitehtia, jonka pahin kilpailija rakensi Pilier des Anges -pilarin, mikä siihen aikaan oli varsinainen arkkitehtoninen sankariteko. Arkkitehti väitti, ettei yksi ainoa pilari riittäisi kannattelemaan niin suurta holvia, ja jäi odottamaan nähdäkseen rakennuksen sortuvan.
Krypta
Taidokkaasti romaaniseen tyyliin 1000-luvulla rakennettu krypta on katedraalin vanhin osa. Se on hieman vanhempi kuin Jumiègesin luostarikirkko (1040–1066), ja sen kappelikehän koossa ja muodossa näkyy jo varsin kunnianhimoinen ja omaleimainen rakennussuunnitelma. Itäinen osa on luultavasti ollut valmis jo Rouenin arkkipiispa Robertin kuollessa vuonna 1037. Avara kuorikäytävä oli tuolloin 4,6 metriä leveä eikä muuta kryptaa ollut vielä rakennettu. Se tehtiin vasta myöhemmin, ilman yhteyttä kuorikäytävään. Krypta koostuu kolmesta laivasta, joiden välissä vuorottelevat ristinmuotoiset pilarit ja pylväät. Vaihtelu näkyy vain itäpuolen kahdessa ensimmäisessä traveessa. Myös kryptan holvit ovat tynnyriholveja, ja pylväät on koristeltu melko arkaaisilla kapiteeleilla. Kahden kapiteelin kulmissa on kuvattu rujoja petoja (leijonia tai demoneita), kahta muuta taas koristavat symmetrisesti kiertyvät köynnöskoristeet. Itäpäässä on puoliympyrän muotoinen pieni pyhäkkö, jossa on nykyään neljä syvennystä ja kaksi umpeen muurattua oviaukkoa. Tyyliteltyjä viininlehtiä ja rypäleterttuja esittävän friisin alla oleva seinäpinta on työstetty koristeellisesti kalanruoto- ja vinoneliökuvioin. Tämä todistaa, että kryptan itäosa on todellakin peräisin 1000-luvulta, sillä samanlaista työtapaa on käytetty Alsacen vanhimmissa kirkoissa, Altenstadtissa ja Surbourgissa. 1100-luvulla rakennettiin kaksi laivaan johtavaa, koristelultaan hyvin pelkistettyä pylväsriviä noppamaisine kapiteeleineen. Ristiholvi päättyy lännessä pieneen italialaistyyliseen holvikaareen. Kaksi sivuportaikkoa on rakennettu myöhemmin. Niiden välissä sijaitsee nykyään piispojen hautakammio. Poikkilaivan itäiset väliseinät uusittiin jo vuoden 1150 tulipalon jälkeen.
Kuori
Vuoden 2004 loppupuolelta lähtien kuoria on muutettu arkkipiispa Joseph Dorén päätöksestä vastaamaan Vatikaanin toisen kirkolliskokouksen asettamia liturgisia suosituksia. Suuren portaikon kivikaiteet poistettiin, jotta näköyhteys papiston ja seurakuntalaisten välillä paranisi. Kuorin lattiaan, 1700-luvulta peräisin olevan alttaripöydän ja portaiden yläpään väliin, tehtiin kolmen prosentin kallistus näkyvyyden parantamiseksi. Uusi piispanistuin ja pääalttari ovat Carcassonen marmoria. Uusittu kuori vihittiin juhlallisesti käyttöön 21. marraskuuta 2004. Vihkimisen suoritti arkkipiispa Doré, ja häntä avustivat Pariisin arkkipiispa, kardinaali Jean-Marie Lustiger ja Mainzin piispa, kardinaali Karl Lehmann. Vihkimisessä oli läsnä myös Ranskan silloinen pääministeri Jean-Pierre Raffarin.
Saarnastuoli
pienoiskuva|Saarnastuoli ja vihreä valonsäde kevätpäiväntasauksen aikaan.
Saarnastuoli on esimerkki äärimmäisyyksiin viedystä myöhäisgotiikasta. Sitä koristaa viitisenkymmentä veistosta, jotka kuvaavat niin evankelistoja, ristiinnaulitsemista kuin Pyhää Barbaraakin. Kiinnostava yksityiskohta on myös portaissa makaava pieni koiraveistos, joka muistuttaa erään saarnaajan tavasta pitää koiraansa mukana saarnatessaan.
Päiväntasauksen aikaan, jos aurinko paistaa, saarnastuoliin veistettyyn Kristukseen osuu vihreä valonsäde. Talvipäivänseisauksena samaan veistokseen puolestaan osuu valkoinen säde. Nämä ilmiöt havaitsi ensimmäisenä Maurice Rosart, ja astronomisesta näkökulmasta niitä on tutkinut Louis Tschaen. Strasbourgin tähtitieteellisen observatorion johtaja André Heck on kuitenkin sitä mieltä, että vihreällä säteellä ei ole mitään erityistä merkitystä, sillä ikkunalasi, josta valo tulee, on suhteellisen uusi (vuodelta 1875) ja säde itsessäänkin on ilmaantunut vasta hiljattain, luultavasti korjaustöiden tahattomana seurauksena.
Astronominen kello
pienoiskuva|Astronominen kello
Astronominen kello on rakennettu 1500-luvulla, ja se on renessanssin ajan mestariteos. Aikanaan sitä pidettiin yhtenä Saksan seitsemästä ihmeestä. Legendan mukaan Strasbourgin hallintoviranomaiset puhkaisivat rakentajan silmät, koska he pelkäsivät, että tämä voisi tehdä muuallakin vastaavanlaisen työn. Kaikki kellon patsaat aktivoituvat joka päivä kello 12.30. Lisäksi kellossa vuorottelee jatkuvasti neljä patsasta, jotka kuvaavat elämän kulkua: joka tunnin ensimmäinen vartti on lapsi, toinen vartti on nuori mies, kolmas aikuinen mies ja viimeinen vartti on vanhus, joka ilmoittaa kuolemansa ja lapsen tulemisen.
Tornit
Erwin von Steinbachin laatimassa alkuperäisessä julkisivupiirroksessa oli vain kaksi kerrosta ja kaksi tornia. Hänen kuoltuaan vuonna 1318 suunnitelmaa muutettiin. Aluksi molemmat tornit olivat samankorkuisia (66 m) ja ne nousivat kirkon julkisivua korkeammalle. Siihen aikaan Strasbourgin katedraalin julkisivun siluetti oli siis samanlainen kuin Pariisin Notre-Damessa, vain kolme metriä pienempi. Tornien väliseen tilaan rakennettiin kuitenkin kellotorni. Vasta tämän jälkeen rakennettiin kahdeksankulmainen kellotorni pohjoistorniin (34 + 66 m = 100 m) ja sen kattoratsastaja (42 m + 34 m + 66 m = 142 m).
Toista kellotornia, jossa olisi myös kattoratsastaja, suunniteltiin useita kertoja. Vuoden 1490 tienoilla arkkitehti Hans Hammer piirsi pohjapiirroksen toiselle kattoratsastajalle. Suunnitelma kuitenkin hylättiin. On olemassa useita väitteitä siitä, miksi toista kattoratsastajaa ei ole katedraaliin tehty. Rahoituksen puute mainitaan usein. Todennäköisin selitys piilee kuitenkin siinä, että goottilainen tyyli sekä korkeat tornit ja kattoratsastajat eivät enää olleet muodissa 1400-luvulla. Renessanssin tyylistä tuli silloin hallitsevampi. Goottilainen arkkitehtuuri keksittiin uudelleen 1700-luvun lopulla, ja romanttisen kauden taiteilijat innostuivat siitä 1800-luvulla. Toisaalta maaperä katedraalin alla on soinen, ja toisen tornin aiheuttama paino olisi luultavasti saanut rakennuksen vajoamaan. Myös saksalaisten arkkitehtien Karl Schinkelin (1800-luvun alussa) ja Karl Winklerin (1880) suunnittelemat projektit toisesta kattoratsastajasta jäivät toteuttamatta.
Kattoratsastaja
Vuonna 1439 valmistunut pohjoistornin kattoratsastaja yltää 142 metrin korkeuteen maan pinnasta, ja se onkin korkein keskiajalta säilynyt kattoratsastaja. Strasbourgin katedraali on yksi niistä harvoista suurista ranskalaisista katedraaleista, joiden torneissa on saksalaiselle arkkitehtuurille tyypillinen kattoratsastaja.
Viisi rakennusta on hetkellisesti ollut Strasbourgin katedraalia korkeampia (lisäksi Kheopsin pyramidi oli jo alun perin korkeampi):
Kattoratsastajansa ansiosta Strasbourgin Notre-Damen katedraali oli maailman korkein rakennus vuoteen 1874 asti, jolloin Pyhän Nikolain kirkkoon Hampurissa valmistui 147 metriä korkea kattoratsastaja. Se ei kuitenkaan kauan saanut pitää kärkipaikkaansa, sillä Ulmin ja Kölnin tuomiokirkkoihin rakennettiin vielä 1800-luvulla 161 metriin ja 157 metriin ulottuvat kattoratsastajat. Rouenin katedraalin vuonna 1876 valmistunut kattoratsastajakin ylsi 151 metriin.
Kahdeksankulmainen torni on rakennusmestari Ulrich d’Ensingenin suunnittelema. Hän on myös suunnitellut Ulmin tuomiokirkon, ja kirkot muistuttavatkin toisiaan huomattavasti. Jean Hültz de Cologne otti kirkon rakentamisen vastuulleen vuonna 1419. Hän muutti kattoratsastajan rakennussuunnitelman täysin. Ulrich d’Ensingenin melko yksinkertaisen suunnitelman sijaan Strasbourgiin nousi todella monimutkainen kattoratsastaja, jossa jokainen kahdeksasta särmästä kannattaa kuutta pientä kuusikulmaista kierreportaikkoa. Niitä seuraa neljä muuta portaikkoa ja lopuksi vielä pyöreä parveke ja risti.
Katedraalin kellot
Yleisöllä ei ole pääsyä katsomaan Ranskan suurimpiin kuuluvia kirkonkelloja, jotka ovat yksi katedraalin aarteista. Useat kelloalan asiantuntijat pitävät niitä yksinä Euroopan parhaimmista. Iso kirkonkello (saksaksi Totenglocke, kuolleiden kello) on mestari Hans Gremp de Strasbourgin vuonna 1427 valama. Kello painaa noin 9 000 kiloa ja on halkaisijaltaan 2,20 metriä. Kello soi sävelessä as2, ja se luokiteltiin Monument historique -suojelukohteeksi 30.12.1982.
Vuonna 1987 Karlsruhessa valettu uusi kello, joka sijaitsee kellotornissa, soi puolestaan sävelessä ges3. Vuonna 1993 pieni as4-kello, joka on myös valettu Karlsruhessa, sijoitettiin ristikeskuksessa olevaan torniin. Sen seuraksi tuli vuonna 2004 Karlsruhessa valettu kello, joka soi sävelessä es4. Keväällä 2006 es3-sävelkorkeudella soiva kello säröili, joten se valettiin uudelleen Strasbourgissa samana vuonna.
Kellotornissa on myös toinen akselinsa varassa heiluva kello (saksaksi Zehnerglock, kello kymmenen kello). Matthieu Edelin vuonna 1786 valama kello painaa 2 450 kiloa ja on halkaisijaltaan 1,58 metriä. Aiemmin kello soi aamuisin ja iltaisin kaupunginporttien avautuessa ja sulkeutuessa sekä pimenemisen merkiksi. Nykyään traditiota pidetään yllä soittamalla kelloa joka päivä illalla kello kymmenen. Sitä ei pidä sekoittaa Grüsselhorn-torveen, jota soitettiin joka ilta ylhäältä katedraalista vuoteen 1790 saakka. Soitto kehotti juutalaisia poistumaan kaupungista, jossa heidän oli kiellettyä oleskella porttien sulkemisen jälkeen.
Edellä mainittujen kellojen lisäksi katedraalissa on neljä ajankulua osoittavaa kelloa kahdeksankulmaisessa tornissa. Ne on valettu vuosina 1595, 1692 ja 1787.
Paalut
Legendan mukaan katedraali on rakennettu isojen tammipaalujen varaan maanalaisen järven päälle. Kerrotaan, että järvellä ajelehtii tyhjä soutuvene, jonka airojen äänet voi kuitenkin kuulla. Legendan mukaan sisäänkäynti maan alle on katedraalia vastapäätä sijaitsevan talon kellarissa, joka muurattiin umpeen useita vuosisatoja sitten.
Piispa Wernher halusi, että katedraali rakennettaisiin siihen paikkaan, jossa ensimmäiset kristityt rukoilivat. Niinpä katedraali rakennettiin pohjaveteen upotetuille paaluille ja täytemaalle, koska savinen ja vetelä maa ei ollut otollinen rakentamiselle. Perustus on ainutlaatuinen, ja se saatiin valmiiksi vasta 13 vuotta töiden aloittamisen jälkeen vuonna 1028 eli samana vuonna, jona piispa kuoli.
Badenilainen insinööri Tula käynnisti 1800-luvulla Reinin säännöstelytyöt, joiden takia pohjaveden pinta laski Strasbourgissa. Paalut alkoivat mädäntyä ja pohjoistorni vajota. Vuonna 1906 tornia täytyi nostaa, jotta sen perustuksiin saatiin valettua betonia.
Christiane F. (soundtrack)
Kappaleet
A-puoli B-puoli
Antti Häkkänen
Antti Edvard Häkkänen (s. 16. tammikuuta 1985 Mäntyharju) on suomalainen kokoomuslainen poliitikko, kansanedustaja ja valtakunnanoikeuden jäsen. Häkkänen oli Sipilän hallituksen oikeusministeri vuosina 2017–2019. Hän on kokoomuksen varapuheenjohtaja ja Suomen nykyinen puolustusministeri.
Matt Nieto
Matthew ”Matt” Nieto (s. 5. marraskuuta 1992) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka edustaa Colorado Avalanchea.
Antti Häkkänen
Ura
Häkkänen kirjoitti ylioppilaaksi Mäntyharjun lukiosta vuonna 2004. Hän on valmistunut oikeustieteen maisteriksi Helsingin yliopistosta. Pro gradu -tutkielmansa hän kirjoitti oikeushistoriasta, aiheenaan kuntien ja valtion väliset taloudelliset suhteet kunnallisverojärjestelmän perustuslaillisen aseman näkökulmasta.
Matt Nieto
Lokakuussa 2020 Nieto teki vapaana agenttina San Jose Sharksin kanssa yksivuotisen ja 700 000 dollarin arvoisen sopimuksen. Kesäkuussa 2021 Nieto teki kaksivuotisen jatkosopimuksen Sharksin kanssa. Tammikuussa 2023 Sharks kauppasi Nieton ja Ryan Merkleyn Colorado Avalancheen vaihdossa Martin Kautiin ja Jacob MacDonaldiin.
Antti Häkkänen
Ura
Häkkänen on kotoisin Etelä-Savon Mäntyharjulta ja on toiminut Mäntyharjun kunnanvaltuustossa vuodesta 2009. Häkkänen valittiin Kokoomuksen Nuorten Liiton puheenjohtajaksi marraskuussa 2011 kaksivuotiskaudelle 2012–2013. Loppuvuodesta 2012 liiton tuolloinen varapuheenjohtaja Saul Schubak herätti Facebookissa kohua mielipiteellään lapsilisien poistamisesta. Häkkänen ilmoitti, että Schubakista on haittaa liitolle ja toivoi tämän eroa, minkä jälkeen Schubak erosi. Tammikuussa 2013 Häkkänen erosi puheenjohtajan tehtävästä kesken kauden ja siirtyi pääministeri Jyrki Kataisen erityisavustajaksi. Häkkänen on työskennellyt myös liikenne- ja kuntaministeri Paula Risikon erityisavustajana.
V (Maroon 5:n albumi)
V on yhdysvaltalaisen popyhtye Maroon 5:n viides studioalbumi, joka julkaistiin elokuussa 2014. Albumi ylsi kotimaassaan Yhdysvaltain Billboard 200-listan kärkisijalle.
Antti Häkkänen
Ura
Häkkänen oli ehdolla europarlamenttivaaleissa 2014 kokoomuksen ehdokkaana, mutta ei tullut 12 449 äänellä valituksi. Vuoden 2015 eduskuntavaaleissa hän oli ehdolla uudesta Kaakkois-Suomen vaalipiiristä. Hän sai 6 216 ääntä ja tuli valituksi kansanedustajaksi.
V (Maroon 5:n albumi)
Listasijoitukset
Lähde:
Antti Häkkänen
Ura
Häkkänen valittiin kokoomuksen varapuheenjohtajaksi kesäkuussa 2016 pidetyssä puoluekokouksessa suurimmalla äänimäärällä. Tasavallan presidentti nimitti hänet oikeusministeriksi Sipilän hallitukseen perjantaina 5. toukokuuta 2017.
Ranskan Tunisia
Ranskan Tunisia oli Ranskan entinen protektoraatti ja siirtomaa, joka perustettiin Bardonin sopimuksen myötä 12. toukokuuta 1881. Algerian Ranska oli valloittanut jo vuonna 1830.
Antti Häkkänen
Ura
2017 Häkkänen valitsi avustajakseen kokoomuksen entisen kansanedustajan Tapani Mäkisen. Savon Sanomat kuvaili Mäkisen nimitystä "hyvin erikoiseksi", sillä häntä epäiltiin julkisuudessa taloudellisista laiminlyönneistä ja korruptiosta. Mäkinen irtisanoutui itse huhtikuussa 2018 häneen kohdistuvien rikosepäilyjen takia.
Ranskan Tunisia
Ennen Ranskan valtakautta Tunisia oli kuulunut 1500-luvulta lähtien Osmanien valtakuntaan. 1700-luvun alusta lähtien maata hallitsi Husseiniittien dynastia.
Antti Häkkänen
Ura
Vuoden 2019 eduskuntavaaleissa Häkkänen valittiin jatkokaudelle 20 234 äänellä, mikä oli koko maassa kolmanneksi eniten ja korkein kokoomusehdokkaan saama äänimäärä.
Gunnar Henriksson
Gunnar Vilhelm Henriksson (22. elokuuta 1905 Helsinki – 13. helmikuuta 1974 Tuusula) oli suomalainen sosialidemokraattien kansanedustaja ja päätoimittaja.
Ranskan Tunisia
Protektoraatti lakkasi olemasta 20. maaliskuuta 1956, kun Tunisian kansallisliike sai neuvoteltua maan itsenäisyydestä.
Antti Häkkänen
Ura
Häkkänen ei haastanut Kokoomuksen nykyistä puheenjohtajaa Petteri Orpoa vuoden 2020 puoluekokouksessa. Hänet valittiin jatkokaudelle Kokoomuksen varapuheenjohtajaksi vuonna 2020 saaden 540 ääntä, mikä oli suurin äänimäärä VPJ-ehdokkaista ja 13 ääntä suurempi äänisaalis kuin toiseksi eniten ääniä saaneella Elina Valtosella. Antti Häkkänen valittiin vuoden 2022 puoluekokouksessa Kalajoella jo neljännelle varapuheenjohtajakaudelle. Häkkänen sai vaalissa varapuheenjohtajista eniten ääniä, 609.
Gunnar Henriksson
Henrikssonin vanhemmat olivat sekatyömies August Vilhelm Henriksson ja Maria Vilhelmina Klinga. Hän kävi keskikoulun ja kauppakoulun. Henriksson aloitti työelämässä juoksupoikana 1916–1919 ja hän oli sitten Helsingin kaupungin kaasulaitoksen palveluksessa ensin konttoriapulaisena 1920–1937 ja sitten varastonhoitajana 1937–1941.
Henriksson oli Arbetarbladet-lehden päätoimittaja 1941–1944 ja 1947–1948 sekä lehden toinen toimittaja 1944–1947. Myöhemmin hän toimi Arbetarbladet-Svenska Demokraten -lehden päätoimittajana 1949–1958 ja Svenska Demokraten -lehden päätoimittajana 1958–1963. Henriksson oli myös Suomen ruotsalaisen työväenliiton sihteeri 1940–1948.
Antti Häkkänen
Ura
Häkkänen kertoi elokuun alussa 2023 harkitsevansa vakavasti ehdokkuutta vuoden 2024 presidentinvaaleissa ja tiedottavansa päätöksestään elo-syyskuussa. Häkkänen oli Helsingin Sanomien kyselyn mukaan kokoomuksen kansanedustajien suosikki puolueen presidenttiehdokkaaksi, ja häntä kannattivat Kokoomusnuoret ja Ilta-Sanomien tietojen mukaan myös Uudenmaan, Hämeen, Kaakkois-Suomen ja Lapin piirit. Kokoomuksen puoluehallituksen päätettyä pyytää Alexander Stubbia puolueen ehdokkaaksi 14. elokuuta Häkkänen kuitenkin kertoi, ettei aio asettua ehdolle vaan tukee päätöstä.
Gunnar Henriksson
Henriksson oli kansanedustaja vuosina 1948–1966 Uudenmaan läänin vaalipiiristä. Hän toimi eduskuntaryhmänsä puheenjohtajana ja hän oli eduskunnan ulkoasiainvaliokunnan puheenjohtaja 1958. Lisäksi Henriksson oli Pohjoismaiden neuvoston Suomen valtuuskunnan varapuheenjohtaja ja Parlamenttienvälisen liiton (IPU) Suomen ryhmän johtokunnan puheenjohtaja. Hän oli presidentin valitsijamies vaaleissa 1950 ja 1956 sekä toimi myös Espoon kunnanvaltuuston puheenjohtajana ja Helsingin kaupunginvaltuutettuna.
Antti Häkkänen
Poliittisia näkemyksiä
Häkkäsen nähdään edustavan kokoomuksen konservatiivisiipeä, joskin häntä on puoluetoverin mukaan vaikea lokeroida, eikä hän itse katso olevansa konservatiivi. Hän on ollut koventamassa lasten seksuaalisen hyväksikäytön rangaistuksia, vaatinut joltain osin tiukempaa maahanmuuttopolitiikkaa sekä turvallisuuteen panostamista mutta toisaalta korostanut työperäisen maahanmuuton tärkeyttä ja hänessä on liberaalejakin piirteitä. Häkkänen sanoi vuonna 2019 Ylen vaalikoneessa: "Perinteiset arvot, kuten koti, terve isänmaallisuus, rehellisyys sekä toisen ihmisen kunnioittaminen ovat hyvän elämän perusta ja antavat juurevuutta elämään."
Matīss Kivlenieks
Kivlenieks kuoli äkillisesti 4. heinäkuuta 2021, kun hänen rintaansa osui ilotulite.
Antti Häkkänen
Poliittisia näkemyksiä
Politiikan tutkijoiden Johanna Vuorelman ja Ilkka Ruostetsaaren mukaan Häkkänen ei ole populisti vaan oikeusvaltion puolustaja eikä populismia kokoomuksessa oikein ole, mutta puolueessa on sekä konservatiiveja että liberaaleja.
Gunnar Henriksson
Henriksson oli muun muassa Vuokralaisten keskusliiton ja SAK:n ruotsalaisen sihteeristön puheenjohtaja sekä ruotsalaisen työväenliiton ja sosialidemokraattisen sanomalehtimiesliiton varapuheenjohtaja.
Matīss Kivlenieks
Seuraura
Kivlenieks on Prizma Riian kasvatti. Hän debytoi seuran miesten joukkueessa Latvian pääsarjassa vain 15-vuotiaana kaudella 2011–2012, jolloin Kivlenieks pelasi siellä yhden runkosarjaottelun. Kaudella 2012–2013 hän sai otteluita ainoastaan Prizman B-nuorissa. Kaudeksi 2013–2014 Kivlenieks siirtyi Yhdysvaltoihin MNJHL-junioriliigan Edina Lakersiin. Texas Jr. Brahmas varasi hänet 80. pelaajana NA3HL:n varaustilaisuudessa 2014. Kivlenieks jatkoi kaudella 2014–2015 kuitenkin uraansa MNJHL:n Forest Lake Lakersissa. Hänet valittiin kauden päätteeksi liigan toiseen tähdistökentälliseen. Kivlenieks pelasi myös yhden ottelun NAHL-junioriliigan Coulee Region Chillissä, jossa hän pelasi koko seuraavan kauden 2015–2016.
Munjärvenlahti
Munjärvenlahti (myös Munjärven Lahti, Lahti, Lahtenkylä; ) on Petrovskin kunnan keskuskylä Karjalan tasavallan Kontupohjan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Munjärven länsirannalla 39 kilometriä Kontupohjasta maanteitse länteen. Kylässä on 424 asukasta (vuonna 2012).
Gunnar Henriksson
Gunnar Henriksson oli naimisissa vuodesta 1940 Marja-Terttu Tellervo Taipaleenmäen kanssa.
Matīss Kivlenieks
Seuraura
Sioux City Musketeers varasi Kivlenieksin koko USHL:n varaustilaisuuden viidentenä pelaajana sekä ensimmäisenä maalivahtina ja eurooppalaispelaajana kesällä 2016. Hänestä tuli kaikkien aikojen pienimmällä numerolla liigaan varattu eurooppalaismaalivahti ja latvialaispelaaja. Kaikista eurooppalaispelaajista Kivlenieksiä pienemmällä numerolla USHL:ään on varattu vain suomalainen Thomas Nykopp (2. varaus) vuonna 2011. Kivlenieks siirtyi Musketeersiin kaudeksi 2016–2017. Hänen pelaamastaan 49 runkosarjaottelusta peräti 36 päättyi voittoon. Kivlenieksillä oli koko USHL:n paras torjuntaprosentti (93,2%) ja päästettyjen maalien keskiarvo (1.85). Hän torjui neljän muun maalivahdin ohella myös eniten nollapelejä (5) liigassa. Kivlenieks eteni Musketeersin kanssa aina Clark Cup -finaaleihin saakka, mutta mestaruuden vei kuitenkin Chicago Steel otteluvoitoin 3–2. Hänet valittiin kauden päätteeksi USHL:n vuoden pelaajaksi, parhaaksi maalivahdiksi ja ensimmäiseen tähdistökentälliseen.
Antti Häkkänen
Poliittisia näkemyksiä
Häkkäsen mielestä verotuksen tulee kannustaa työntekoon, yrittämiseen sekä ahkeruuteen. Hän kannattaa ansiotulo- sekä pääomatuloverojen laskemista. Perintövero tulisi poistaa ja korvata luovutusvoittoverolla Häkkäsen mielestä.
Munjärvenlahti
Historia
Munjärvenlahti on vanha lyydiläiskylä. Venäjän keisarikunnassa se oli Munjärven volostin eli kunnan keskus. Vuonna 1905 kylässä oli koulu, 29 taloa ja 304 asukasta.
Sprengtportenin perustuslakiehdotus
pienoiskuva|Georg Magnus (Yrjö Maunu) Sprengtporten. Itsenäisen Suomen tasavallan ensimmäisen perustuslakiehdotuksen laatija.|263x263px Sprengtportenin perustuslakiehdotus on Georg Magnus (Yrjö Maunu) Sprengportenin vuonna 1786 laatima perustuslakiehdotus itsenäiselle Suomen tasavallalle, joka olisi irtautunut Ruotsista 1780-luvun lopussa. Perustuslakiehdotus on ensimmäinen ehdotus itsenäisen Suomen perustuslaiksi. Sprengtportenin perustuslakiehdotus sisältää valistusajan hengen mukaisia vaikutteita Yhdysvalloista ja Yhdistyneestä Alankomaista. Suomen tasavalta olisi ollut neljästä autonomisesta maakunnasta koostunut liittovaltio. Sprengtportenin itsenäisyyssuunnitelmat nauttivat jonkinasteista kannatusta upseeripiireissä.
Antti Häkkänen
Poliittisia näkemyksiä
Häkkänen kannattaa työperäisen maahanmuuton lisäämistä, mutta katsoo, että humanitäärinen maahanmuutto on lisännyt Suomessa turvattomuutta.
Munjärvenlahti
Historia
Petrovskin piiri lakkautettiin 1957 ja Munjärven kyläneuvosto liitettiin Kontupohjan piiriin. Vuonna 1962 kyläneuvosto sai nimen Petrovski. Munjärvenlahden asukasluku oli 1960-luvulla suurimmillaan lähes 1 800. Kylässä toimi metsätalous, saha ja tielaitos. Vuoteen 1979 mennessä väkiluku oli laskenut alle yhdeksansadan.
Antti Häkkänen
Poliittisia näkemyksiä
Häkkäsen puheenjohtajakauden aikana kokoomusnuoret esittivät muun muassa sukupuolikiintiöiden poistamista, ruotsin kielen opiskelun muuttamista vapaaehtoiseksi sekä tasaveromalliin siirtymistä. Häkkäsen johdolla kokoomusnuoret myös lanseerasi "Siirrä yrityksesi Viroon!" -nimisen kampanjan, jossa kritisoitiin suomalaista yhteisöveroa ja esitettiin siirtymistä Suomen Viron yhteisöveromalliin.
Munjärvenlahti
Nykypäivä
Munjärvenlahden kautta kulkee Suojun aseman ja Hirvaan välinen kestopäällystetty maantie, josta haarautuu tie Vuohtjärvelle. Kylästä on linja-autoyhteydet Petroskoihin, Kontupohjaan, Hirvaaseen ja Vuohtjärvelle.
Antti Häkkänen
Yksityiselämä
Häkkänen ja hänen kihlattunsa juristi Henna Pajulammi saivat marraskuussa 2018 tyttären ja avioituivat syyskuussa 2019. Perheeseen syntyi poika vuonna 2023.
Matīss Kivlenieks
Seuraura
Kivlenieks pelasi koko kauden 2017–2018 AHL:n Clevelandissa. NHL-debyyttinsä hän teki kaudella 2019–2020, jolloin hän aloitti neljä ottelua Blue Jacketissa. Samalla kaudella hän pelasi 20 ottelua Clevelandissa. Kauden jälkeen Kivlenieks teki kahden vuoden jatkosopimuksen Blue Jacketsin kanssa.
Sienijuuri
thumb|250px|Sienijuuri, jossa on [[kärpässienet|kärpässieniin (Amanita) kuuluvan sienen sienirihmastoa.]]
Sienijuuri eli mykorritsa on kasvin juuren ja sienen muodostama molemmille hyödyllinen kokonaisuus, symbioosi. Sienijuuren kautta kasvit saavat maaperästä paremmin ravinteita – erityisesti fosforia – ja elävä sieni puolestaan saa kasvilta hiilihydraatteja, joita se ei pysty itse tuottamaan. Sienijuuri myös suojaa isäntäkasviaan taudinaiheuttajilta ja kuivuudelta. Mykorritsasymbioosi on enemmän tai vähemmän välttämätön noin 85–90 prosentille maailman kasvilajeista. Loput 10–15 % kasvilajeista eivät tarvitse sienijuurta ollenkaan.
Sienijuuret jaetaan kolmeen päätyyppiin: puuvartisten kasvien juuristossa esiintyviä sienijuuria kutsutaan ektomykorritsoiksi, kanervakasveilla esiintyviä erikoidimykorritsoiksi ja pääasiassa ruohomaisilla kasveilla esiintyviä arbuskelimykorritsoiksi. Sienijuuret voidaan jakaa myös sienirihmaston sijainnin mukaan karkeasti kolmeen päätyyppiin. Sisäsienijuurien (endomykorritsa) sienirihmasto läpäisee kasvin soluseinän ja sieni muodostaa rakenteita soluseinän ja solukalvon väliin. Pintasienijuurissa (ektomykorritsa) sienen rihmastorakenteita on kasvin soluväleissä ja juurien pinnalla. Sekatyypin sienijuurista (ektendomykorritsa) voi löytää sekä sisä- että pintasienijuurien rakenteita.
Antti Häkkänen
Yksityiselämä
Antti Häkkäsen isoveli on oikeustieteen professori, OTT, KTM Martti Häkkänen ja isä puolestaan kokoomusvaikuttaja varatuomari Markku Häkkänen.
Matīss Kivlenieks
Maajoukkueura
Kivlenieks pelasi alle 20-vuotiaiden IA-divisioonan MM-kilpailuissa vuosina 2015 ja 2016, joista jälkimmäinen turnaus päättyi kultaan ja ensimmäinen pronssiin. Hänet valittiin molempien turnauksien parhaaksi maalivahdiksi. Kivlenieksillä oli myös vuoden 2016 turnauksen paras torjuntaprosentti (94,1%) ja päästettyjen maalien keskiarvo (1.71). Hänet valittiin myös tähdistökentälliseen ja Latvian turnauksen parhaaksi pelaajaksi. Kivlenieks pelasi myös alle 18-vuotiaiden IA-divisioonan MM-kilpailuissa vuonna 2014, jolloin hän voitti kultaa.
Sienijuuri
Sienijuurityyppi voi muuttua kasvin iän ja kunnon myötä. Sen kasvu ja haarottuminen vaihtelevat myös kasvuoloista riippuen. Kalkitus ja typpilannoitus muuttavat metsämaan sienten määriä ja toimintaa. Teollisuusalueilla puiden heikompi menestyminen perustuu osaksi typpiyhdisteiden haitallisuuteen sienijuurelle.
Munjärvenlahti
Nykypäivä
Kylässä toimii kaksi puunjalostuslaitosta. Palveluihin kuuluu lastentarha, koulu, kulttuuritalo, kirjasto, lääkintäasema, apteekki, posti, ruokala ja kaksi kauppaa.
Saint-usugenspanieli
Saint-usugenspanieli (Épagneul de Saint-Usuge) on ranskalainen koirarotu, joka on kotoisin Bressen alueelta Saint-Usugen kunnasta.
Munjärvenlahti
Nykypäivä
Munjärvenlahti tunnetaan Ivan Ljovkinin perustamasta Petrovskin karjalaisesta kansankuorosta. Kylässä on toisessa maailmansodassa kaatuneiden neuvostosotilaiden hautapaikka ja vuonna 2001 rakennettu tsasouna. Lähistöllä sijaitsee laskettelukeskus ja lomakylä.
Saint-usugenspanieli
Ulkomuoto
thumb|250px|Rodun edustaja näyttelyssä. thumb|250px|Rodun edustaja näyttelyssä. Saint-usugenspanieli on pienin olemassa oleva ranskalainen seisojarotu, jonka säkäkorkeus on rotumääritelmän mukaan 41–53 cm (uros 47–54 cm, narttu 41–49 cm). Sillä on tyypillinen spanielin ulkonäkö: korvat, jotka ovat kiinnittyneet silmien alapuolelle ja joissa on niin pitkät hapsut, että ne yltävät kirsunpäähän.
Rungon tulee olla lihaksikas ja rintakehän leveä ja syvä. Korvien lisäksi myös hännän, olkalapojen ja rintakehän karvan tulee olla hapsuista. Häntää ei koskaan typistetä, vaan sen tulee olla pitkä ja kaartuva.