cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vantaankosken seurakunta
Kirkot ja toimitilat
Vantaankosken seurakunnan pääkirkko on vuonna 1984 valmistunut Myyrmäen kirkko, joka on tunnetun suomalaisen arkkitehdin Juha Leiviskän suunnittelema. Seurakunnan käytössä on myös Kivistön kirkko (valm. 1967) ja Seutulan kappeli (1925) sekä Kaivosristin seurakuntakoti ja Vantaanlaakson kerhohuoneisto. Seurakunnan kirkkoherranvirasto sijaitsee Myyrmäen kirkossa. Kaivokselan kirkko paloi tuhopoltossa 2006.
Maakallan kirkko
Maakallan kirkko on niin sanottu autiokirkko.
Luettelo lepakoista
thumb|Lepakoita esiintyy lähes koko maapallolla. Tämä on luettelo lepakoiden (Chiroptera) lahkoon kuuluvista nisäkkäiden heimoista, alaheimoista, tribuksista, suvuista lajeista. Luettelossa käytetty taksonomia perustuu Wilsonin ja Reederin Mammal Species of the World -teokseen (2005), jonka mukaan lepakoiden lahkossa on 1 116 elossa olevaa tai viimeisten 500 vuoden aikana sukupuuttoon kuollutta lajia. Sukupuuttoon kuolleet lajit on merkitty ristillä.
Jaakko Erkkilä
Jaakko Erkkilä (s. 21. joulukuuta 1993) on suomalainen pesäpalloilija. Erkkilä edustaa Superpesiksessä pelaavia Koskenkorvan Urheilijoita. Hänen kasvattajaseuransa on Vähänkyrön Viesti. Erkkilä pelaa ulkokentällä ykkösvahtina. Erkkilä on 24. elokuuta 2020 mennessä pelannut 18 Superpesiksen runkosarjaottelua. Näissä hän on lyönyt viisi tavallista juoksua, tuonut 13 juoksua juoksua ja kerännyt 60 kärkilyöntiä. Erkkilä on myös pelannut 64 Ykköspesiksen runkosarjaottelua kasvattajaseuransa Vähänkyrön Viestin joukkueessa.
Luettelo lepakoista
==Hedelmälepakot (Pteropodidae)== thumb|[[Celebesinhedelmälepakko (Acerodon celebensis) on Indonesiassa elävä hedelmiä ja kookoksia syövä laji.]] thumb|[[Intianlentäväkoira (Pteropus giganteus) elää Intiassa.]] thumb|[[Comoronlentäväkoira (Pteropus livingstonii) on Komoreilla elävä erittäin uhanalainen laji.]] thumb|[[Mariaanienlentäväkoira (Pteropus mariannus) on Tyynenmeren saarilla elävä erittäin uhanalainen laji.]]
Valevampyyrit (Megadermatidae)
==Hiirenhäntälepakot (Rhinopomatidae)==
Blumenthal
Blumenthal on sukunimi muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Ogosta Stadium
Ogosta Stadium on monikäyttöinen stadion Montanassa Bulgariassa. Nykyään sitä käytetään enimmäkseen jalkapallossa PFC Montanan kotikenttänä. Stadionille mahtuu 7 000 ihmistä.
Paradox Interactive
Paradox Interactive on vuonna 1999 perustettu ruotsalainen pelitalo. Yritys julkaisee muiden yritysten kehittämiä pelejä.
Tytäryhtiö Paradox Development Studio on vuonna 1995 perustettu pelejä kehittävä yritys, joka tunnetaan historiallisista suurstrategiapeleistään.
Yrityksen johtava peliohjelmoija on Johan Andersson. Toimitusjohtaja on Fred Wester, joka ohjasi studion digitaaliseen jakeluun.
Hearts of Iron IV on myynyt yli puoli miljoonaa kappaletta, ja myyntimenestyksiä ovat niin ikään olleet Hearts of Iron III, Europa Universalis IV, Crusader Kings II, Victoria II ja Stellaris.
Seinäjoen kaupunginkirjasto
Seinäjoen kaupunginkirjasto sijaitsee Seinäjoen kaupungissa Etelä-Pohjanmaalla. Seinäjoen kaupunginkirjasto muodostaa yhdessä 21 muun kunnan kirjastojen kanssa Eepos-kirjastot, joilla on yhteinen verkkokirjasto, kirjastokortti ja käyttösäännöt.
Historiaa
Kevättalvella 1865 Seinäjoen kappeliseurakunnan nuori kappalainen, pastori Salomon Hirvinen, Östermyran ruukinpatruuna Gustaf August Wasastjerna ja muita vaikutusvaltaisia miehiä kokoontui miettimään Seinäjoen sivistysasioita. Vuosikymmenen toiminut ruukin koulu oli lopetettu ja korvattu taas pyhäkoululla ja lukkarinkoululla. Koulun puutetta päätettiin paikata perustamalla kansankirjasto, johon muiden muassa Östermyran kartanon pehtoori Kyntzell lahjoitti kirjoja. Kirjasto sijaitsi ensin ilmeisesti pappilassa, ja sen ensimmäinen hoitaja oli pastori Salomon Hirvinen. Hänen työtään jatkoivat pastori Wilhelm Lindstedt ja 1870-luvun alussa kanttori Herman Siukonen, jolloin kirjasto ilmeisesti muutti lukkarilaan.
Suurten nälkävuosien aikaan perustettussa kirjastossa oli alkuun 109 teosta ja 1870-luvun puolivälissä 250 nidosta, joista 20 ruotsinkielisiä. Kirjasto karttui kirja- ja rahalahjoituksin, arpajaisin ja kinkereillä tehdyin keräyksin. 1870-luvun alussa perustettiin paikkakunnalle kansakoulu, jonka opettajaksi tuli Juho Korhonen. Tästä alkoi kirjaston ja kansakoulun vuosikymmeniä jatkunut yhteistyö, kun kirjasto muutti vuonna 1878 valmistuneeseen Marttilan vanhaan kouluun. Myös kyläkoulut alkoivat saada omia kirjastojaan: Niemistönkylän koulu vuonna 1900, Törnävän koulu 1906 ja Alakylän koulu 1911. Ei tiedetä tarkasti, milloin Seinäjoen kirjasto siirtyi hallinnollisesti seurakunnalta kunnalle. Kuntakirjasto mainitaan ensi kerran vuoden 1897 kuntakokouksen pöytäkirjassa.
Seinäjoen jakauduttua vuoden 1931 alusta kauppalaksi ja maalaiskunnaksi Marttilan koulun kantakirjastosta tuli kauppalankirjasto ja Joupinkylän koululle perustettiin maalaiskunnan kirjasto, johon kuuluivat myös kaikki piirikirjastot. Kun kauppala ja maalaiskunta vuonna 1959 jälleen yhtyivät suurkauppalaksi, piirikirjastoista jäivät jäljelle vain Niemistön ja Ämmälän kirjastot, kunnes Seinäjoen ensimmäinen kirjastoauto korvasi ne vuonna 1971. Syksyllä 1956 kauppalan pääkirjasto muutti Valtionkadulle Laurilan taloon.
Opettajan ja kirjastonhoitajan yhteisvirat päättyivät vasta Seinäjoen tultua kaupungiksi 1960 ja uuden kirjastolain tultua voimaan 1961. Tuolloin ensimmäiseksi päätoimiseksi kirjastonhoitajaksi valittiin Ulla Sipponen. Johtokunta korvautui uuden lain mukaisella kirjastolautakunnalla.
Vuonna 1965 kirjasto sai Alvar Aallon suunnitteleman oman toimitalon Aalto-keskuksesta, jossa kirjaston toiminta laajeni musiikkiin ja av-aineistoon.
Vähä Jouttijärvi
Vähä Jouttijärvi on Pirkanmaalla Ylöjärvellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Parkanonjärven alueeseen. Vähä Jouttijärvi on osa Nerkoonjärven valuma-aluetta.
Seinäjoen kaupunginkirjasto
Historiaa
Seinäjoen kaupunginkirjasto toimi maakuntakirjastona vuosina 1968–2017.
Vähä Jouttijärvi
Maantietoa
Järven pituus on 250 metriä, leveys 100 metriä ja sen pinta-ala on 1,8 hehtaaria. Se sijaitsee Jouttanevan haarassa Haavistonperällä Monganniityn lähellä.Suo on tiheästi ojitettu ja siihen on kaivettu seitsemän ojaa. Suon ojien kautta siihen laskee pohjoisesta myös Jouttijärvi. Yksi ojista on samalla sen laskuoja, joka laskee 1,6 kilometrin jälkeen Iso Korpijärveen. Rantaviivan pituus on 650 metriä. Ranta on kokonaan suota eikä sille ole rakennettu mitään. Järven ohi kulkee metsässä kärrypolku, joka alkaa Haavistonperältä ja jonne pääsee Hirvikosken kautta valtatieltä 23.
Seinäjoen kaupunginkirjasto
Historiaa
Seinäjoen kaupunginkirjaston kirjastonjohtajina toimivat Ulla Sipponen 1963–1965, Maija-Liisa Mäkelä 1966–1970 ja Tuula Luhtala 1971–1986. Vuodesta 1987 tehtävänimike muuttui kirjastotoimenjohtajaksi, ja virkaa ovat hoitaneet Heleena Lönnroth 1986–1989 ja sitten Rispa Elonheimo. Nykyinen kirjastotoimenjohtaja on Mervi Heikkilä.
1970-luvulta alkaen kirjasto kehittyi kirjastoautojen lisäksi perustamalla sivukirjaston kaupungin ensimmäiseen lähiöön Kasperiin sekä potilas- tai laitoskirjastot ensin Seinäjoen keskussairaalaan ja Törnävän sairaalaan 1970, vuonna 1976 terveyskeskukseen ja vuonna 1988 Simunanrannan vanhainkotiin. Vuonna 1979 aloitettiin kirjaston kotipalvelutoiminta. Keskimääräinen lainausmäärä 14,9 kirjaa asukasta kohti oli vuonna 1972 maan korkein verrattuna muihin kaupungin- ja kauppalankirjastoihin.
Vuonna 2015 Seinäjoen kirjasto vietti 150-vuotisjuhliaan.
Pääkirjasto
Kirjasto sai vuonna 1965 Aalto-keskukseen Alvar Aallon suunnitteleman toimitalon, Aalto-kirjaston. Samana vuonna kuin Seinäjoen kirjasto täyttää 150 vuotta, 50 vuotta täyttävä Alvar Aallon kirjastotalo kävi läpi peruskorjauksen. Pääkirjaston toiminta keskittyi vuonna 2012 valmistuneeseen Apila-kirjaston. Sen on suunnitellut JKMM Arkkitehdit, ja se valittiin vuoden betonirakennukseksi. Rakennukset ovat yhteydessä toisiinsa maanalaisen käytävän kautta.
Suojeltu Aalto-kirjasto on peruskorjauksessa palautettu alkuperäiseen asuunsa, jossa se ehti olla vain muutaman vuoden. Vuosien kuluessa kalusteita oli viety varastoon, ja nyt kaikki ovet, huonekalut, valaisimet ja ikkunoiden puuosat on kunnostettu. Tekniikka on piilotettu rakenteisiin, esimerkiksi ilmanvaihto kirjahyllyjen sokkeleihin ja hyllyjen yläosiin. Kellarissa on muun muassa nuorisotiloja, musiikkihuone ja teatteritila. Kirjaston henkilökunnan työtilat ovat Apila-kirjastossa. Aalto-kirjaston toimistosiipeen tulee kaupungin kulttuuritoimen työtilat, jotka valmistuvat syksyllä 2015 ennen Aalto-kirjaston 50-vuotisjuhlia.
Aalto-kirjaston katutasossa on lukusali, joka on hiljainen työtila. Samassa kerroksessa on taide-, historia- ja kansatiedekirjat sekä maakuntakokoelma. Siellä on myös kotimaisten lastenkirjojen kokoelma sekä opetus- ja ohjauskäyttöön tarkoitetut ryhmäaineistot.
Nichola Burley
thumb|Nichola Burley Nichola Burley (s. 1986 Harehills) on brittiläinen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa elokuvissa Born Equal, Love And Hate ja Street Dance 3D.
Hekatompedon (arkkitehtuuri)
Hekatompedon-temppeleitä
Tunnettuja hekatompedon-temppeleitä ovat muun muassa:
14. tammikuuta
14. tammikuuta on gregoriaanisen kalenterin mukaan vuoden 14. päivä. Vuodesta on jäljellä 351 päivää (karkausvuonna 352).
Kuolleita
Katso myös: kalenteri ~ 13. tammikuuta, 15. tammikuuta
The Great American Bash
WCW:n viimeinen The Great American Bash järjestettiin vuonna 2000. Tapahtuman järjestäminen lopetettiin, kun World Wrestling Entertainment (silloin nimellä World Wrestling Federation) osti WCW:n. Vuonna 2004 WWE palautti tapahtuman uudestaan ohjelmaansa vuosiksi 2004-2009 nimellä WWE The Great American Bash.
Katso myös
WWE The Great American Bash WWE The Great American Bash The Great American Bash
Passi ja hammasharja
Passi ja hammasharja on suomalainen vuosina 1996–1998 MTV3-kanavalla esitetty visailuohjelma. Ohjelma perustui brittiläiseen Don't Forget Your Toothbrush -formaattiin. Ohjelmaa juonsivat Taru Valkeapää ja Tino Singh. Ohjelman kautta Singh pongahti laajempaan julkisuuteen.
Ohjelma kuvattiin M/S Cinderella -laivalla. Ohjelmassa kilpailuun osallistuneet laivamatkustajat joutuivat tekemään erilaisia tehtäviä. Jokaisen ohjelman loppukilpailun voittaja voitti kahden hengen matkan ulkomaille, jossa hän kuvasi seuraavassa ohjelmassa esitetyt matkaterveiset.
Ohjelma aiheutti esitysaikaan kohua, koska osa kilpailijoista esiintyi ohjelmassa alkoholin vaikutuksen alaisena. Ohjelman tuottaja kommentoi kohua, että juontajat tekivät valinnat kilpailijoista nopeasti, ja näin heillä ei ollut aikaa selvittää jokaisen kilpailijan mahdollista humalatilaa.
Ohjelmassa vieraili myös useita yhtyeitä, ja artisteja, kuten muun muassa Ricky Martin.
Ohjelman tunnusmusiikki oli Kool & the Gang -yhtyeen Celebration-kappale Shade of Brown -housebändin säestämänä.
Ovtša Kupel Stadium
Ovtša Kupel Stadium on monikäyttöinen stadion Sofiassa, Bulgariassa. Stadion avattiin vuonna 1932. Nykyään sitä käytetään enimmäkseen jalkapallossa PFK Slavija Sofian kotikenttänä. Stadionille mahtuu 18 000 ihmistä.
Mun tie tai maantie
Mun tie tai maantie on suomalaisen rap-yhtye Fintelligensin viides studioalbumi, joka julkaistiin 17. helmikuuta 2010 Rähinä Records -levy-yhtiön kautta. Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 3.
Taustatietoa
Ensimmäinen albumilta julkaistu single on "Mikä boogie", joka kuultiin ensimmäisen kerran YleX-radiokanavalla 17. joulukuuta 2009. Kappaleesta julkaistiin myös musiikkivideo. Fintelligens on esittänyt vuoden 2009 Blockfesteistä asti keikoillaan kappaletta Mun tie tai maantie, joka löytyy myös levyltä.
17. joulukuuta YleX:n haastattelussa ollut Iso H kertoi, että he halusivat tehdä uudesta albumista "hip hop-eepoksen", jossa he käsittelevät paljon muistoja yhtyeen alkuajoista. Levylle on otettu vaikutteita vanhasta räpistä ja yhtyeen vanhoilta levyiltä. Iso H:n mukaan levyllä on "pari todella kovaa yllätystä".
Tälläkin albumilla vierailee muita artisteja. Rähinä Recordsin vierailijoiden lisäksi mukana on esimerkiksi yhdysvaltalaisia rap-artisteja, jotka ovat Elastisen mukaan hip hop -kansalle hyvinkin tuttuja. Nimiä ei paljastettu etukäteen, vaan ne kerrottiin levyn julkaisun yhteydessä. Nämä yhteistyöt ovat vaikuttaneet Fintelligensin uuden albumin soundiin.
Mulgara
Mulgara (Dasycercus cristicauda) on Australiassa elävä pussieläinlaji.
Mulgaran ruumis painaa noin 100–175 g. Täysikasvuisen Mulgaran pituus on noin 12,5–22 cm, häntä 7–13 cm. Naaraan pussi on heikosti kehittynyt, ja poikanen kulkeekin emon mukana sen turkissa roikkuen.
Mulgara syö hyönteisiä ja pieniä selkärankaisia. Sen ei tarvitse juoda ollenkaan, ei silloinkaan kun sillä ei ole syötävänä mehikasveja, joiden solukoista se saa tarpeeksi vettä. Se virtsaa vähän ja harvoin. Mulgaran virtsa on myös hyvin väkevää, mikä osaltaan vähentää veden poistumista sen elimistöstä.
Elisabeth Kopp
pienoiskuva|Elisabeth Kopp, Sveitsin liittoneuvoston jäsen 1984–1989.
Elisabeth Kopp (16. joulukuuta 1936 Bern – 7. huhtikuuta 2023 ) oli sveitsiläinen poliitikko. Hän valmistui juristiksi Zürichin yliopistosta. Poliitikon uralle hän lähti Sveitsin vapaiden demokraattien puolueen ehdokkaana. Hänet valittiin ensimmäisenä naisena Sveitsin liittoneuvoston jäseneksi 2. lokakuuta 1984. Jäsenyytensä aikana hän toimi lyhyen aikaa tammikuussa 1989 Sveitsin varapresidenttinä. Kopp joutui eroamaan liittoneuvostosta miehensä yritykseen liittyvän tietovuodon takia.
Kopp kuoli 7. huhtikuuta 2023 pitkän sairastamisen jälkeen.
Cathy Remperas
Catherine "Cathy" Enojo Remperas (s. 8. lokakuuta 1987 Bohol, Filippiinit) on filippiiniläinen näyttelijä, juontaja, malli ja entinen tositelevisioesiintyjä. Hän kuuluu filippiiniläisen ABS-CBN -kanavan sopimusnäyttelijöihin.
Remperas on syntyisin Boholin saarelta ja hän on koulutukseltaan sairaanhoitaja. Vuonna 2009 hän osallistui Big Brother -tv-formaatin filippiiniläiseen versioon, jolloin hänet lähetettiin kuudeksi päiväksi asukasvaihtoon Suomen Big Brother -taloon. BB:n jälkeen hän on esiintynyt paikallisissa musiikkiohjelmissa ja draamasarjoissa. Vuonna 2010 Remperas nimettiin ehdolle PMPC Star Awards -palkinnon saajaksi uusien naisesiintyjien kategoriassa.
Aiheesta muualla
Cathy Remperasin tiedot Internet Movie Databasessa
Söderskärin majakka
Söderskärin majakka (ruots. Söderskär fyr) on Suomenlahdessa Porvoon uloimmassa saaristossa, Mattlandetin saarella sijaitseva majakka. Majakka on rakennettu vuonna 1862 harmaagraniitista kahdeksan metrin korkeuteen saakka ja siitä ylöspäin tiilistä. Söderskärin majakan lisäksi kaksi muuta kahdeksankulmaista säilynyttä majakkaa ovat Norrskärin ja Russarön majakat. Ennen Söderskärin vuoden 1862 majakkaan meriliikenteen ohjausta suorittivat venäläiset 1700-luvulla tunnusmajakalla, joka on tuhoutunut. Mattlandetille, nykyiselle Majakkasaarelle, rakennettiin 1825 valaisematon majakka, tunnusmajakka eli pooki.
Mattlandet on osa Söderskärin luonnonsuojelualuetta, joka kuuluu sekä Ramsarin kosteikkoluonnonsuojelusopimuksen alueeseen että Natura-2000 -luonnonsuojelualueeseen.
Mattlandetin, Majakkasaaren Söderskärin majakkaa ympäröivät rakennukset omisti Senaatti-kiinteistöt Oy ja sitä ennen sen edeltäjä, valtion kiinteistölaitos, jolle ne oli luovutettu merenkulkulaitokselta 1995. Senaatti-kiinteistöt Oy:n jälkeen omistus siirtyi valtion omaisuusjärjestelyssä metsähallituksen luontopalveluiden hoidettavaksi. Söderskärin majakan myi Kapiteeli Oy perustettavalle Söderskär Majakka Oy:lle 2003 sekä vuokrasi sille vuoteen 2044 saakka puoli hehtaaria maata Söderskärin majakan alta. Majakkaa ympäröivät rakennukset vuokrasi Varustamo Origo Oy vuosiksi 2008–2015, jonka jälkeen korkeimman tarjouksen tehneenä vuokraoikeus 2016–2026 majakkaa ympäröivien rakennusten hallintaoikeus siirtyi EW Finland Oy:lle, joka osti Söderskär Majakka Oy:n 2015 Varustamo Origo Oy:ltä. Nykyään EW Finland Oy omistaa majakan ja on vuokrannut ympäröivät rakennukset metsähallitukselta vuoteen 2026 saakka järjestäen saarelle opastettuja retkiä kesäkuulta elo-syyskuulle. Ohjaamaton ja omaehtoinen retkeily saarilla on sallittua lintujen pesimäajan, 1.5.–31.7. ulkopuolella.
Söderskärin saaret
pienoiskuva|[[Riskilä (Cepphus grylle)]] Söderskärin saaret koostuvat useista saarista ja luodoista, joista metsähallitukselle kuuluvat varsinainen majakan saari, Majakkasaari, Mattlandet, myös Bastulandeniksi kutsuttu Luotsisaari, jonne siirrettiin luotsitupa venäläishallinnan aikana Majakkasaarelta, Kokkomaan luoto ja Synnerstlandet.
Muita keskeisiä Söderskäretin saarten saaria, joita ei omista valtio metsähallituksen luontopalveluiden kautta, ovat Mattlanshällan ja Aurasaari, joka on Majakkasaaren ja Luotisaaren (Bastulandet:in) välissä. Aurasaari on saanut nimensä omistajansa Keskinaisen vakuutusyhtiö Auran mukaan. Aura-yhtiöt, Henki-Aura ja Vahinko-Aura, yhdistyivät Keskinäinen vakuutusyhtiö Pohjan kanssa Tapiolaksi 1984. Aurasaarella pesii riskilä, Cepphus grylle.
Venäläishuvilan, Ryssvillan:in, perustuksille Söderskärin Majakka Oy suunnitteli rakennettavaksi uudisrakennusta, mutta katsottiin, että kun riista- ja kalatalouden tutkimuslaitokselta vapautui 2007 sen käyttämät tilat tutkimusaseman tultua lakkautetuksi, ei uudisrakennusta tarvittu.
Suunnittelu ja rakennukset
pienoiskuva|Westfalenilaissyntyinen arkkitehti [[Ernst Lohrmann 1803-1870]] Majakka on arkkitehti Ernst Lohrmannin yleisten rakennusten intendentinkonttorilla suunnittelema. Se on yksi Suomen neljästätoista tiilestä tehdystä majakasta ja kahdeksankulmaisista säilyneistä majakoista se on yksi kolmesta. Kaksi muuta kahdeksankulmaista majakkaa ovat Norrskärin ja Russarön majakat.
Fred Hawkins
thumb|Fred Hawkins Fred Hawkins (3. syyskuuta 1923 Antioch, Illinois – 6. joulukuuta 2014 Sebring, Florida ) oli yhdysvaltalainen golfaaja, joka oli PGA Tour -pelaajana 1940-luvulta 1960-luvulle. Hän voitti Oklahoma City Openin vuonna 1956 ja New Mexico Openin 1961. Parhaana sijoituksenaan major-turnauksessa hän ylsi Doug Fordin kanssa jaetulle toiselle sijalle The Masters Tournamentissa 1958; turnauksen voitti Arnold Palmer. Hawkins pelasi Ryder Cup -joukkueessa vuonna 1957. Vuosina 1980–1991 hän kilpaili Senior PGA Tourissa (nykyinen Champions Tour).
Söderskärin majakka
Suunnittelu ja rakennukset
Harmaagraniittia riitti majakkan vain kahdeksan metrin korkeuteen saakka, minkä vuoksi loppuosa majakasta jouduttiin rakentamaan tiilestä. Syyksi on epäilty kiireen majakkarakennuksen loppuun saattamiseksi tai sitten kustannukset, joita piti halventaa tiilirakentamisella graniitin tuomisen sijaan.
Sosiaalisiksi tiloiksi ja asunnoiksi sekä talousrakennuksiksi majakan kolmelle majakanvartijalle perheineen rakennettiin talousrakennuksia: majakanvartijoiden punainen asuintalo ja maakellari. Majakkamestari ja kolme majakanvartijaa asuivat Söderskärillä ympäri vuoden ja kasvattivat uusia majakanvartijoita. Asuintalon ja maakellarin jatkoksi valmistuivat saarelle sauna 1876 ja majakkamestarintalo 1911.
Myöhemmin Söderskärin saarille tuli myös luotsilaitos, jonka luotsitupa rakennettiin enksiksi Kokkomaan luodolle, mutta joka sitten Suomen suuriruhtinaskunnan luotsilaitoksen venäläishallinnan aikana siirrettiin lähelle riippusillan päähän Bastulandenille. Päinvastoin kuin majakkamestari ja kolme majakanvartijaa eivät luotsit asuneet Söderskärin saarilla, vaan tulivat muualta luotsituvalle töihin odottamaan tehtäviään.
1862-1957
Majakanvartijat poistuivat Söderskäriltä vuonna 1957, jolloin majakka myös automatisoitiin. Automatisoitu majakka sammutettiin vuonna 1989 kokonaan.
Majakan havaittiin huojuvan kovalla tuulella, sen olevan kallellaan ja keskeltä notkollaan. Majakan alaosa oli graniitilla vuorattu. Vuonna 1913 koko rakennusta vahvistettiin ulkopuolta muuraamalla siihen ratakiskoista ja teräsköysistä rakennettu tukirakennelma (”korsetti”). Majakalla oli kunnostusaikana 1912–1917 Suomen suuriruhtinaskunnassa toimivan venäläistetyn luotsilaitoksen venäläinen henkilökunta.
Luotsiasemalta, joka ensiksi sijaitsi Kokkomaan luodolla, mutta joka siirrettiin 1912 Bastulandetille, lähdettiin luotsaamaan aluksia Pirttisaaren, Porvoon, Onaksen, Pellingin, Helsingin suuntiin sekä ulkomerelle.
Kokkomaan luodolla sijainnut luotsitupa siirrettiin Bastulandetin saarelle, joka oli Kokkomaan luotoa suojaisempi paikka. Majakan viereen rakennettiin venäläishuvila, Ryssvilla, joka purettiin 1960-luvulla. Söderskäriltä vedettiin myös puhelinlinja Sveaborgiin, myöhempään Suomenlinnaan meren poikki. Sveaborgissa oli luotsilaitoksen johto.
Elokuvaohjaaja Teuvo Tulio kuvasi Söderskärissä ulkokuvia elokuvaansa Rakkauden risti.
Kulttuurihenkilöitä
pienoiskuva|upright|Louis Sparre 1863-1964 pienoiskuva|upright|Arvo Turtiainen 1904-1980
Graafikko, huonekalusuunnittelija, kirjailija ja taidemaalari Pehr Louis Sparre af Söfdeborg vuokrasi Söderskäriltä 1905 entisen kalamajan taidemaalaamisensa tarpeisiin. Runoilija Arvo Turtiainen sekä muut Kirjailija- ja taiteilijayhdistys Kiilalaisten jäsenet tekivtä moottoriveneretkiä Söderskärille. Arto Turtiainen kirjoitti runon Söderskär. Metsähallituksen graafikko Jari Kostet on kuvannut Söderskäriä ja pitänyt siellä näyttelyn. pienoiskuva|upright|[[Tove Jansson 1917-2001 muumeineen]] Tove Jansson on saanut virikkeitä kirjaansa Muumipappa ja meri Söderskäriltä.
Söderskärin Luotsisaari (Bastulandet), Kokkomaan luoto ja Majakkasaari
Bastulandetia kutsumaan myös Luotsisaareksi. Bastulandetin, Luotsisaaren, luotsituvan tapainen luotsitupa on säilynyt myös Barösundilla. Söderskärin majakan lisäksi kaksi muuta kahdeksankulmaista säilynyttä majakkaa ovat Norrskärin ja Russarön majakat.
Suomen sisällissodan ja jatkosodan aika
Jatkosodan aikana Söderskärillä oli suomalainen ilmatorjuntayksikkö sekä lennätin- ja puhelinkeskus toisessa kerroksessa, jossa työskenteli kaksi Lotta Svärdin lottaa. Majakkaa käytettiin ilmavalvontaan ja siellä oli puolustusta varten kymmeniä sotilaita. Majakkaa pidettiin pimeänä, mutta siellä oli edelleen myös majakkamestari ja luotseja.
Majakkatoiminnan jälkeinen käyttö
Majakkakäytön lakkauttamisen jälkeen Majakkasaarelle tuli 1971 perustetun Riista- ja kalatalouden tutkimuslaitoksen tutkimusasema 1967–1986, joka päätti toimintansa 2007. Majakka myytiin 2003 Varustamo Origo Oy:lle, joka on käyttänyt sitä matkailutarkoituksiin. Syksyllä 2015 Varustamo Origo Oy myi majakan saaren rakennukset metsähallitukselta sitä korkeammalla tarjouksella 2015 kymmeneksi vuodeksi vuokraneelle EW Finland Oy:lle.
Saarelle järjestetään lintujen pesimisajaksi, 1.5.–31.7., katsottavana aikana vain opastettuja retkiä. Opastetut retket alkavat kesäkuun ensimmäisistä päivistä elokuun puoleenväliin Kalkkirannalta ja syyskuun alkuun Aurinkolahdelta. Pesimisrauhoitusajan jälkeen on omatoiminen veneily ja rantautuminen lupaa hankkimatta mahdollista.
Luonnonsuojelu ja rakennussuojelu
Uudenmaan lääninhallitus rauhoitti Söderskärin lähialueineen luonnonsuojelualueeksi 1930. Alueeseen kuului 47 hehtaaria maata ja 2074 hehtaaria vesialueita. Nykyään Uudenmaan lääninhallituksen 1930 rauhoittama alue kuuluu Natura-2000-alueeseen FI0100077 Söderskärin ja Långörenin saaristo, jonka virallinen koordinaatti on E 25°38', N 60°08'. Merkinnässä kirjain E tarkoittaa itäisiä pituusasteita ja -minuutteja sekä kirjain N pohjoisia leveysasteita ja -minuutteja englaninnkielen idän, East, ja pohjoisen, North, mukaisesti.
Söderskärin ja Långörenin saariston Natura-2000-alueen yhteinen pinta-ala on 18 219 hehtaaria, joista maapinta-alaa on 149 hehtaaria. Vesialue on osakkeiden kiintiestöiksi jakamatonta aluetta, jonka osakaskuntaan kuuluu yksityisten henkilöiden lisäksi myös Suomen valtio. Laajan osa-alueita sisältävän alueen osana on lisäksi lintujensuojeltu Söderskärin luonnonsuojelualue.
Söderskärin ja Långörenin saariston suojelualueeseen kuuluvat Söderskärin luonnonsuojelualueen ohella mm. Långhörenin luonnonsuojelualue vesialueineen, Kölhällen, Stora Kölhallen vesialueineen Längörenistä etelään, osa Pellingin ulkosaaristoa, kuten Tunnholmein luonnonsuojelualue, Sandkallan, Yttre Hällkalla, Yttergrundet, Storgrundet ja Inre Hällkallan ympäröivine vesialueineen.
Rakennussuojelupäätös tehtiin 2010. Majakkarakennus sai 2010 rakennussuojelupäätöksen. Päätöksen mukaan se on kulttuurihistoriallisesti merkittävä sekä merenkulun ja tekniikan historian että rakennus- ja käyttöhistoriansa kannalta. Majakka on sekä sisältä että ulkoa säilytettävä mahdollisimman ennallaan, ja sille saa tehdä vain entistäviä korjauksia eikä sen teknistä laitteistoa saa poistaa. Majakka on yksityisomistuksessa ja toimii matkailukohteena.
Korjausavustaminen
Museovirasto myönsi 2010 Söderskärin majakan julkisivun korjaamiseen avustusta 50 000 €. Avustuksia restaurointiin oli 2007 majakalle haettu 22 000 €. Lisäavustuksia, 80 000 €:a, ei myönnetty 2011 eikä 2012. Seuraavana vuonna 2013 myönnettiin 20 000 €, jota ei lunastettu 2015 mennessä. Yhteensä eri vuosina vuoteen 2015 mennessä museovirasto on avustanut Söderskärin majakan kunnostamista 85 000 €, minkä lisäksi sitä ovat tukeneet Euroopan unioni, Porvoon kaupunki, Svenska kulturfonden ja Suomen ympäristökeskus yhteensä 66 500 €:lla vuoteen 2015 mennessä.
Luonnonsuojelulliset liikkumisrajoitukset
Saarelle nousu on ollut kiellettyä toukokuusta heinäkuuhun, 1.5.–31.7. lintujen pesimisen vuoksi, mutta matkailua varten on saatu Suomen ympäristöministeriöltä poikkeuslupia. Metsähallitus on vuokrannut saarilla olevat puurakennukset 2015 EW Finland Oy:lle kymmeneksi vuodeksi 840 €:n kuukausihintaan. Vuodesta 2008 vuoteen 2015 rakennukset vuokrannut Varustamo Origo Oy:llä on hallussaa Söderskärin majakka. EW Finland Oy – laivatyöväkeä vuokraava Eurowork Finland – on halunnut ostaa Söderskärin saaret 2002, jolloin majakka päätyi Varustamo Origo Oy:lle. Vuoteen 2015 saakka on Söderskärillä käynyt vuosittain noin 4 000–6 000 matkailijaa.
Kansainvälinen majakka- ja majakkalaivaviikonloppu
Kansainväliseen majakka- ja majakkalaivaviikonloppuun on osallistuttu Söderskärin majakalta 2004 ja osallistutaan 2017 OI4EW:n toimesta. Amatööriradioasemaa saarella on pitänyt liepajalainen Vladimir Romanovitš Kalinin (Vladimirs R. Kalinins), OH/YL2FB.
Daloa
Daloa on kaupunki läntisellä Norsunluurannikolla. Daloa on sekä Sassandra-Marahouén piirikunnan että Haut-Sassandran alueen alueellinen pääkaupunki. Vuoden 2014 väestönlaskennassa Daloan väkiluku oli 591 633. Kaupunkia palvelee Daloan lentoasema ja roomalaiskatolinen hiippakunta Daloa. Daloassa on yhteensä 34 kylää.
Kansallisen Kokoomuksen historia
thumb|200px|[[Petteri Orpo on toiminut kokoomuksen puheenjohtajana vuodesta 2016 alkaen.]] Kansallisen Kokoomuksen historia alkaa puolueen perustamisella 9. joulukuuta 1918, kun suomettarelaiset ja ne nuorsuomalaiset jotka olivat kannattaneet vielä lokakuussa 1918 saksalaisen kuninkaan valitsemista Suomen valtionpäämieheksi perustivat puolueen. Heidän tavoitteenaan oli tehdä Suomesta monarkia ja samalla lujittaa esivaltaa. Hanke saksalaisen kuninkaan saamiseksi oli kuitenkin menettänyt merkityksensä Saksan hävittyä ensimmäisen maailmansodan kuukautta aikaisemmin marraskuussa 1918, jonka seurauksena saksalaissuuntausta kannattanut valtionhoitaja P. E. Svinhufvud joutui eroamaan. Hänen tilalleen valtionhoitajaksi tuli entente-mielinen Carl Gustaf Emil Mannerheim, joka edisti Suomen suhteita maailmansodan voittaneisiin puoliin, jotka suorittivat interventiota Neuvosto-Venäjää vastaan myös Itä-Karjalassa ja Pohjoisella jäämerellä.
Kokoomus ilmoittaa ideologiansa rakentuvan konservatismista, sosiaalireformismista ja liberalismista peräisin olevista aineksista. Kansallisen Kokoomuksen perustivat monarkiaa kannattaneet (Vanha)suomalaisen puolueen enemmistö sekä Maalaisten Kansanpuolueen monarkistinen vähemmistö ja Nuorsuomalaisen puolueen nationalistishenkinen vähemmistö. Kokoomuksen puoltamat arvot ovat alusta alkaen pysyneet kutakuinkin samana: esivallan kunnioitus, kansallismielisyys, omistusoikeuden suojeleminen, talouselämän edut, kristillinen etiikka ja sosiaalinen omatunto. Kansallinen Kokoomus on alusta alkaen kokenut konservatismin, sosiaalireformismin, kapitalismin, nationalismin ja liberalismin välistä kilpailua puolueen sisällä.
Esivallan lujittamiseksi kokoomus kannatti verotuksen kiristämistä, jotta valtionkoneistoa ja asevoimia kyettäisiin laajentamaan. Nykyään kokoomus on etääntynyt melko kauas ideologisesta pohjastaan, mutta "koti-uskonto-isänmaa" on edelleen käytännössä puolueelle tärkeä arvopohja. Kokoomuksen liberalisoitumista kuvastaa se, että perinnäisiä arvoja puolustavat, lähinnä kokoomuslaiset, perustivat Kristillisen Liiton ja se, että monet Liberaalisen kansanpuolueen kansanedustajat keskustayhteistyön väljennyttyä siirtyivät Kansalliseen Kokoomukseen.
Tausta
Kokoomuksen juuret ovat 1800-luvun suomalaisuusliikkeessä, joka jakautui kahtia suhtautumisessa Venäjän kasvaviin yhtenäistämisvaatimuksiin. Kesällä 1917 suomettarelaiset (vanhasuomalaiset) vielä vastustivat Suomen itsenäistymistä idänkaupan menettämisen pelossa. Lokakuun vallankumouksen tapahduttua Venäjällä he alkoivat kannattaa eroa Venäjästä. Varmimmaksi ulkopoliittiseksi takeeksi kansallisesta itsenäisyydestä katsottiin liitto Saksan kanssa. Jotkut kannattivat saksalaissyntyisen kuninkaan valintaa itsenäistyneen Suomen hallitsijaksi. Saksa hävisi ensimmäisen maailmansodan marraskuun alussa 1918. Vuonna 1918 puolue sai vahvistuksekseen Nuorsuomalaisen puolueen ne voimat, jotka olivat valtiosääntökiistan yhteydessä kannattaneet saksalaisen kuninkaan valitsemista. Kokoomukseen tuli nuorsuomalaisten lisäksi myös jonkin verran kansanpuoluelaisia.
Puolueen perustaminen
Joulukuussa 1918 Suomen puoluejako meni uusiksi: Nuorsuomalaisten ja suomettarelaisten tasavaltalaiset perustivat yhdessä kansanpuolueen kanssa 8. joulukuuta Kansallisen Edistyspuolueen. Nuorsuomalaisten, suomettarelaisten ja kansanpuolueen saksalaista kuningasta kannattaneet perustivat Kansallisen Kokoomuksen 9. joulukuuta. Puolueen nimi viittasi siihen, että perustuskokouksen mukaan Suomeen "tarvitaan kansallinen kokoomus yli vanhojen, merkityksensä menettäneiden puoluerajojen, jotka jo liian kauan ovat toisistaan erottaneet samoin ajattelevia kansalaisia".
Aikomuksena oli edelleen tehdä Suomesta Ruotsin kaltainen monarkia tai ainakin taata laajoin presidentin valtuuksin voimakas toimeenpanovalta. Tunnetuimpia sen ajan kuningasvallan kannattajia olivat muun muassa Pehr Evind Svinhufvud, J. K. Paasikivi, Eero Järnefelt ja Jean Sibelius.
Nouseva suomenkielinen liikemieskunta valtasi kokoomuksen 1922. Viimeistään siitä lähtien talousliberalismin, sosiaalireformismin ja arvokonservatismin painotukset puolueessa ovat vaihdelleet.
Isänmaallinen ja kansalliskonservatiivinen kokoomus (1920–1945)
1930-luku näki nationalismin ja oikeistoradikalismin huiman nousun Euroopan valtioissa, joka myös Suomessa näkyi Lapuan liikkeenä. Moni äärioikeistolainen kokoomuksen aktiivi ja kannattaja oli mukana siinä – lisäksi Kokoomuksen ja Isänmaallisen Kansanliikkeen välillä oli vaaliliitto eduskuntavaaleissa. Kokoomuksen enemmistö, Paasikiven johdolla, päätti kuitenkin ajaa Isänmaallisen Kansanliikkeettä lähellä olevat pois puolueesta, ei suinkaan nationalismin takia (joka oli enemmän tai vähemmän yhteinen arvo molemmille osapuolille), vaan siksi että kyseiset radikaalit ryhtyivät ajamaan valtiokapitalismia, siten rikkoen yksityisen omistusoikeuden perusideaa, josta kokoomuksen enemmistö ei ollut valmis tinkimään.
Kansanliikkeenä alkanut Lapuan liike päättyi Mäntsälän kapinaan ja ryhtyi hakemaan parlamentaarisempia muotoja Isänmaallisena kansanliikkeenä. Mäntsälän kapinan lopetti verettömästi kokoomuslainen presidentti P. E. Svinhufvud pitämällä esivallan kunnioittamiseen vetoavan radiopuheen, jossa hän kehotti lapualaisia palaamaan rauhassa kotiinsa.
Kokoomuksen liberalisoituminen (1945–1995)
thumb|200px|Kokoomuksen kunnallisvaalimainos vuodelta 1964. Kansallinen Kokoomus uudistui aatteellisesti 1950-luvulta alkaen, dynaamisen konservatismin kautta yksilökeskeisyyteen. Puolue omaksui sosiaalisen markkinatalouden, pienomistukseen ja yksityisyrittäjyyteen perustuvan "kansankapitalismin" sekä yksilökeskeisyyden ja moniarvoisuuden perinteisten konservatiiviarvojen lisäksi näin pyrkien niin sanotuksi yleispuolueeksi.
1970-luvulle saakka kokoomus oli voimakkaasti teollisuuden, pääomapiirien ja suuromistajaluokan puolue, mutta se ryhtyi 1960-luvulta alkaen muuttumaan keskiluokkaiseksi ja toimihenkilökentän konservatiiveja kerääväksi puolueeksi. Virkamiehet ja toimihenkilöt olivat 1970-luvulla jo päässeet sodanjälkeisestä palkkakuopastaan, jolloin niiden edunvalvonta ei enää ollut radikaalia vaan konservatiivista. Vuosina 1951–1965 kokoomuksen paha kilpailija porvariston äänistä oli Suomen Kansanpuolue.
Sosiaalivaltion räjähdysmäisesti laajennuttua virkamiesten ja toimihenkilöiden osuus kokonaisväestöstä oli 1970-luvulta alkaen huomattavasti suurempi kuin aiempina vuosikymmeninä. Kokoomus käytännössä omaksui pitkälti roolin, joka oli ollut 1965 toimintansa lopettaneella Suomen Kansanpuolueella.
Juha Rihtniemi valittiin vuonna 1965, vasta 37-vuotiaana, kokoomuksen puheenjohtajaksi. Aiemmin hän oli toiminut puoluesihteerinä vuosina 1959–1960. Rihtniemi oli nuorempi kuin samanaikainen Kokoomuksen Nuorten Liiton puheenjohtaja, kansanedustaja Mauri Seppä. Puheenjohtajana hän toimi yllättävään kuolemaansa, vuoteen 1971 asti. Puoluesihteerinä vuodesta 1965 toiminut Harri Holkeri valittiin Rihtniemen seuraajaksi kokoomuksen puheenjohtajana vuonna 1971 poikkeuksellisen nuorena.
Vuonna 1968 kokoomus oli suurin puolue, joka ei presidentinvaalissa mennyt Kekkosen taakse. Kokoomus asetti presidenttiehdokkaakseen pankinjohtaja Matti Virkkusen. Tietty kekkosvastaisuus johti siihen, että kokoomus sai kyseisissä vaaleissa merkittävän äänimäärälisäyksen, noin 20 prosenttia äänistä, kun sitä aiemmin kokoomuksen saalis oli pitkään ollut 15 prosentin luokkaa.
Useista syistä johtuen kokoomus voitti myös vuoden 1970 eduskuntavaaleissa. Jonkin verran voittoääniä jäi kokoomukselle jo vuoden 1968 presidentinvaaleista, mutta Suomi oli juuri silloin voimakkaasti kaupungistumassa ja pikkuporvarillistumassa, ja keskiluokkaisia äänestäjäjoukkoja oli vuonna 1970 runsaahkosti liikkeellä, mistä kokoomus hyötyi. Sen jälkeenkään kokoomus ei enää koskaan vajonnut keskikokoiseksi puolueeksi, vaan se onnistui pysymään ensin yhtenä neljästä suuresta ja sitten yhtenä kolmesta suuresta. Juuri vuoden 1970 vaaleissa kokoomus siis kasvoi keskisuuresta puolueesta maan toiseksi suurimmaksi puolueeksi (1972 ja 1975 niukasti neljäs sija). Vuoden 1979 eduskuntavaaleissa kannatus hypähti yli 20 prosenttia, minkä jälkeen kokoomus ei ole menettänyt asemaansa yhtenä kolmesta suuresta puolueesta.
Remonttimieskausi
Kokoomus pyrki muuttamaan suhtautumistaan presidentti Urho Kekkoseen ja samalla välillisesti myös hälventämään Neuvostoliiton ulkopoliittisia epäluuloja sitä kohtaan hallituspuolueena. Tämä ei sopinut kaikille, minkä vuoksi muodostettiin Perustuslaillinen kansanpuolue korostamaan ristiriitaa, mikä aiheutui Kekkosen valitsemisesta presidentiksi vuosiksi 1974–1978 käymättä presidentinvaalia julistamalla asia 5/6 enemmistöllä kiireelliseksi ja säätämällä perustuslaista poikkeava laki. Muutokseen pyrkineitä kokoomuslaisia sanottiin remonttimiehiksi.
Kokoomus kuitenkin jätettiin vaalivoitoistakin huolimatta oppositioon aina vuoden 1987 eduskuntavaaleihin saakka. Se oli poikkeuksellisen pitkä ajanjakso "hovikelpoisuuden" ulkopuolella.
1970-luvulla kokoomuksen ohjelmaa muutettiin keskiluokkaa ja kaupunkilaisia houkuttavammaksi, jolloin tulivat korostetummin mukaan vapaus ja suvaitsevuus. Kokoomus alkoi rikkoa sidettään patakonservatismiin. Samaan aikaan nousi erittäin konservatiivishenkisiä uusia pienpuolueita, kuten Suomen Kristillinen Liitto, ja maalaiskonservatiivit alkoivat entistä enemmän ryhmittyä Keskustapuolueeseen. Kokoomuksen aatteellinen muutos sai patakonservatiivisen laidan kulkijoita kaipaamaan parempaa puoluetta, jolloin 1950-luvulla syntyi muun muassa Suomen Kristillinen Liitto, joka saavutti eduskuntapuolueen aseman 1970-luvulla.
Eduskuntaryhmää johtivat Antero Salmenkivi (1975–1979), Pentti Sillantaus (1979–1983), Matti Jaatinen (19831–984) ja Ulla Puolanne (1984–1987).
Kokoomus nousee hallituspuolueeksi
thumb|200px|[[Sauli Niinistö valittiin Suomen presidentiksi vuoden 2012 vaalissa. Niinistö oli kokoomuksen presidenttiehdokas myös vuonna 2006.]] Erkki Pystynen valittiin eduskunnan puhemieheksi 1983. Vuonna 1987 kokoomus pääsi hallituspuolueeksi 21 oppositiovuoden jälkeen. Pääministeriksi tuli Harri Holkeri, jonka johtaman sinipunahallituksen kaudella Suomi ajautui kenties historiansa pahimpaan lamaan.
Vuoden 1991 vaaleissa kokoomus menetti 13 paikkaa, mutta jatkoi hallituksessa, ja Ilkka Suominen nousi eduskunnan puhemieheksi. Vuonna 1994 tehtävään nousi Riitta Uosukainen. Pertti Salolainen valittiin puolueen johtoon 1991, mutta jo vuonna 1994 häntä seurasi Sauli Niinistö. Niinistö seurasi Iiro Viinasta valtiovarainministerinä 1996. Vuonna 2001 sisäasiainministeri Ville Itälä seurasi Niinistöä puolueen johdossa.
Kataisen aika (2004–2014)
Vuoden 2003 eduskuntavaaleissa kokoomus kärsi puheenjohtaja Ville Itälän johdolla kovan vaalitappion, eikä päässyt tällä kertaa hallitukseen. Itälä erosi puheenjohtajan paikalta 2004 ja hänen seuraajakseen valittiin kansanedustaja Jyrki Katainen. Kataisen johdolla puolueen kannatus alkoi hiljalleen nousta.
Seuraavan vuoden eduskuntavaaleissa kokoomus sai kymmenen lisäpaikkaa. Keskustan Matti Vanhanen sai kuitenkin jatkaa pääministerinä ja keskusta hallituksessa, mutta kokoomus nousi hallitukseen puheenjohtajansa Kataisen johdolla. Muiksi keskeisiksi ministereiksi nousivat muun muassa Häkämies puolustusministeriksi, Anne Holmlund sisäministeriksi ja ulkoministeriksi tuli veteraanipoliitikko Ilkka Kanerva, jota seurasi vuotta myöhemmin europarlamentaarikko Alexander Stubb. Sauli Niinistö palasi yhden kauden mittaisen vapaaehtoisen tauon jälkeen eduskuntaan ja nousi eduskunnan puhemieheksi. Eduskuntaan palasi myös veteraanikansanedustaja Pertti Salolainen, joka nousi heti keskeisimpien kokoomuspoliitikkojen joukkoon ulkoasiainvaliokunnan puheenjohtajaksi, kuten myös Kimmo Sasi perustuslakivaliokuntaan. Vuoden 2008 kunnallisvaaleissa Kokoomus nousi suurimmaksi puolueeksi ensimmäisen kerran. Vuoden 2009 eurovaaleissa tuli sen sijaan hieman takapakkia, kuten jo viisi vuotta aiemminkin.
Keskustan kansanedustajan Markku Uusipaavalniemen loikkaaminen Perussuomalaisiin marraskuussa 2010 teki kokoomuksesta ensimmäistä kertaa Suomen eduskunnan suurimman puolueen, jolloin kokoomuksella oli 51 ja toiseksi suurimmalla puolueella keskustalla 50 edustajaa.
Alexander Stubbin kausi (2014–2016)
Huhtikuussa 2014 puoluetta lähes kymmenen vuotta johtanut Katainen ilmoitti luopuvansa puheenjohtajuudesta ja samalla pääministerin virasta kesän puoluekokouksessa. Puheenjohtajaehdokkaiksi asettuivat Jan Vapaavuori, Alexander Stubb ja Paula Risikko. Kokoomuksen Lahden puoluekokous valitsi 14. kesäkuuta 2014 puolueen uudeksi puheenjohtajaksi eurooppa- ja ulkomaankauppaministeri Alexander Stubbin. Stubb voitti toisella kierroksella Paula Risikon äänin 500,4–349,2. Jan Vapaavuori putosi ensimmäisellä kierroksella. Stubb oli aiemmin valittu Euroopan parlamenttiin toukokuussa järjestetyissä eurovaaleissa Suomen suurimmalla äänimäärällä.
Valituksi tullessaan Stubb oli jo kokenut poliitikko: hän oli toiminut 2000-luvulla neljä vuotta europarlamentaarikkona, sitten ensin Suomen ulkoministerinä ja sen jälkeen Eurooppa- ja ulkomaankauppaministerinä. Kesken kautensa hän siirtyi kokoomuksen puheenjohtajana vajaaksi vuodeksi pääministeriksi Kataisen tilalle.
Vuonna 2015 liikkeelle lähteneessä Sote-uudistuksessa puolue vaati kansalaisen valinnanvapautta siten, että sote-alalla olisi myös yksityistä palveluntarjontaa.
Petteri Orpon kausi 2016–
pienoiskuva|Kokoomuksen eduskuntavaalijuliste vuodelta 2019. Petteri Orpo valittiin puolueen puheenjohtajaksi toisella äänestyskierroksella Lappeenrannan puoluekokouksessa 11. kesäkuuta 2016. Orpo otti tämän jälkeen Stubbin paikan valtiovarainministerinä Sipilän hallituksessa.
Kuntavaaleissa 2017 kokoomus oli 20,7 prosentin kannatuksellaan kolmannen kerran peräkkäin Suomen suurin kuntapuolue. Suurin ääniharava oli Helsingin pormestariehdokas Jan Vapaavuori, joka sai ääniä lähes 30 000. Kokoomus säilyi suurimpana puolueena Helsingissä, Espoossa ja Turussa mutta menetti asemansa SDP:lle Tampereella, Vantaalla ja Lahdessa. Vuonna 2019 kokoomus kampanjoi eduskuntavaaleissa sloganilla "Luotamme Suomeen". Eduskuntavaaliohjelmassa verotuksen painopistettä haluttiin siirtää työn tekemisestä ja teettämisestä kulutukseen ja haittoihin miljardilla eurolla. Eduskuntavaaleissa 2019 kokoomus sai 38 kansanedustajaa ja 17 prosentin kannatuksen ja jäi kannatusosuudella mitattuna kolmanneksi suurimmaksi eduskuntapuolueeksi. Kansanedustajien määrä kasvoi yhdellä neljän vuoden takaisesta eduskuntavaalituloksesta.
Eurovaaleissa 2019 kokoomus oli suurin puolue 4,8 prosenttiyksikön erolla toiseksi tulleisiin vihreisiin. Kokoomuksen kannatus oli eurovaaleissa 20,8 prosenttia, ja puolue sai kolme edustajaa Euroopan parlamenttiin, Sirpa Pietikäinen (ääniä 77 588), Henna Virkkunen (ääniä 70 687) ja Petri Sarvamaa (64 560).
Europarlamenttiryhmän historia
Kokoomuksen europarlamenttiryhmä muodostui ensimmäisen kerran 1995, kun Suomi liittyi Euroopan unionin jäseneksi. Tuolloin eduskunta valitsi ensimmäiset mepit. Kokoomuksella on nykyisin kolme meppiä. Euroopan parlamentissa kokoomuksen jäsenet kuuluvat Euroopan kansanpuolueen muodostamaan ryhmään.
Kokoomuksen entisistä puheenjohtajista Ilkka Suominen ja Ville Itälä on valittu eurokansanedustajiksi puolueen puheenjohtajakautensa jälkeen. 13. heinäkuuta 2004 kokoomuksen Ville Itälä valittiin parlamentin Euroopan kansanpuolueen ja Euroopan demokraattien muodostama ryhmän toiseksi varapuheenjohtajaksi. Europarlamentaarikko Eija-Riitta Korhola siirtyi kristillisistä kokoomukseen vuonna 2003, ja hänet valittiin seuraavan vuoden vaaleissa jatkokaudelle kokoomuksen listalta. Ari Vatanen vaihtoi ranskalaiseen puolueeseen ja tuli valituksi sieltä. Alexander Stubbin siirryttyä ulkoministeriksi keväällä 2008, tuli hänen tilalleen europarlamenttiin Sirpa Pietikäinen.
Kokoomuksen parlamentaarikot tekivät suomalaisista puolueryhmistä eniten mietintöjä (25) vuonna 2009 päättyneen viisivuotisen europarlamentin vaalikauden aikana. Kokoomuksen parlamentaarikoista eniten mietintöjä teki Alexander Stubb.
B. Helmiina
B. Helmiina on voittanut ravikuningattaren tittelin vuosina 2006 ja 2007. Hevosen voittosumma oli kilpailuran päätyttyä (3.7.2013) 396 235,00€ ja sillä oli kilpailtu 160 kertaa, joista 61 päättyi voittoon. Kaikki B. Helmiinan startit ajoi valmentaja Reijo Borgström tai Ari Moilanen.
Panayot Volov Stadium
Panayot Volov Stadium on monikäyttöinen stadion Šumenissa Bulgariassa. Nykyään sitä käytetään enimmäkseen jalkapallossa PFC Šumenin kotikenttänä. Stadionille mahtuu 24 390 ihmistä.
Tammelan ylänkö
thumb|250px|[[Torronsuon kansallispuistoa keväällä 2005. Kuvattu Idänpäänkallion luontotornista.]] thumb|250px|[[Liesjärven kansallispuistoon kuuluva kapea Kyynäränharju jakaa Liesjärven ja Kyynärän järvet. Vasemmalla Liesjärvi. Kuvattu marraskuussa 2014.]] Tammelan ylänkö on karu ja harvaan asuttu ylänköalue Kanta-Hämeen, Uudenmaan ja Varsinais-Suomen nykymaakuntien rajaseudulla, suurimmaksi osaksi Kanta-Hämeen maakunnassa Hämeenlinnan, Forssan ja Karkkilan väliin jäävällä alueella.
Maisemat ja pinnanmuodot
Ympäristöministeriön asettaman maisema-aluetyöryhmän laatimassa Suomen maisemamaakuntajaossa vuodelta 1993 alueesta käytetään nimeä Tammelan ylänköseutu ja seutusuunnitteluyhteyksissä ja matkailumarkkinoinnissa nimitystä Hämeen järviylänkö.
Alue on suureksi osaksi supra-akvaattista eli jääkauden jälkeen vedenpinnan yläpuolelle jääneistä muodostumista koostuvaa moreenialuetta. Asutus alueella on harvaa verrattuna ympäröiviin vanhoihin viljelysseutuihin, ja paikoin on havaittavissa piirteitä yleensä vain Savolle tyypillisenä pidetystä mäkiasutuksesta.
Paitsi moreenimuodostumia, kuten drumliineja ja kumpumoreeneja, alueella on myös harjuja ja Salpausselkiin liittyviä reunamuodostumia.
Korkeussuhteet
Korkeuserot alueella ovat pieniä, paitsi reunoilla missä kallioperän murrokset jyrkentävät pinnanmuotoja.
Alueen laajimmat yhtenäiset korkeat alueet ovat sen pohjoisosassa Tammelan Torajärven, Kalvolan Mäyrän ja Vuorenkylän sekä Hattulan Renkajärven suunnalla, missä maasto nousee useissa kohdin yli 160 metriä merenpinnasta.
Tällä seudulla ovat myös alueen korkeudeltaan yli 140 metriä merenpinnasta olevat järvet. Näitä ovat Tarpianjoen valuma-alueen latvajärvet Alinen Särkijärvi (140,6 m), Ylinen Särkijärvi (142,1) , Hietajärvi (140,1 m) ja Hanhilammi (144,3 m).
Lisäksi etelämpänä, Pernunnummen kaakkoispuolella Lopella on pienempi yli 160 metriä korkea alue.
Koko Tammelan ylängön korkein kohta on 183,7 metrin korkeuteen yltävä Kaakkomäki Lopen kirkonkylästä vähän luoteeseen. Lähes yhtä korkea kohta, 183,3 metriä on Tammelan Torajärven kylän luona, ja joitakin yli 180 metrin korkeuteen yltäviä kohoumia on myös Lopen Pernunnummen lounaispuolisella alueella.