cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Amazar
thumb|Amazarin rautatieasema. Amazar on kaupunkimainen taajama Taka-Baikalian aluepiirin Mogotšan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Amazar-joen rannalla 98 kilometriä Mogotšasta itään. Taajaman kautta kulkee Siperian rautatie. Asukkaita on 2 500 henkeä (vuonna 2009).
Paikkakunta on saanut alkunsa vuonna 1908 rautatien rakentamisen yhteydessä. Myöhemmin sinne syntyi metsäteollisuutta. Taajamassa on keskikoulu, kerhotalo, kirjasto ja poliklinikka.
Frans Fredrik Sedmigradsky
Sedmigradskyn vanhemmat olivat ravintoloitsija Frantz Joseph Hörl eli Sedmigrasky ja Margareta Maria Törnblom. Sedmigradsky kävi koulua Tukholmassa ja kirjoittautui 1801 maalari- ja kuvanveistäjäakatemiaan. Vuonna 1812 hänet nimitettiin Turun akatemian ylimääräiseksi piirustusmestariksi, mutta hän ei koskaan hoitanut tointa, josta hän sai eron 1840. Sedmigradsky toimi yksityisenä piirustustustaidon opettajana ja samalla piirustuksenopettajana saksalaisessa koulussa Pietarissa 1817-1841. Myöhemmin hän asui Helsingissä ja lahjoitti kaiken omaisuutensa ja talonsa pientenlastenkoulun perustamiseen ja ylläpitoon.
Kjell Espmark
Kjell Espmark (19. helmikuuta 1930 Strömsund, Jämtland, Ruotsi – 18. syyskuuta 2022 ) oli ruotsalainen kirjailija ja kirjallisuudentutkija ja Tukholman yliopiston kirjallisuustieteen professori emeritus. Hänet valittiin Ruotsin akatemiaan 1981.
Espmark oli yksi niistä kolmesta Ruotsin akatemian jäsenestä, jotka erosivat Akatemiasta Me too -kohun vuoksi. Hän sai vuonna 1975 Svenska Dagbladetin kirjallisuuspalkinnon, 1980 Schückin palkinnon, 1985 Bellmanin palkinnon, 1998 Kellgrenin palkinnon ja 2000 Samfundet De Nion suuren palkinnon.
Näytteitä Espmarkin runoista on antologiassa Ny lyrik = Uutta lyriikkaa (Kirjailijakeskus 1984 ISBN 951-99530-3-5).
Gael García Bernal
Gael García Bernal (s. 30. marraskuuta 1978 Guadalajara, Meksiko) on meksikolainen näyttelijä. Guadalajaralaiseen näyttelijäperheeseen syntyneen García Bernalin vanhemmat olivat näyttelijä Patricia Bernal ja elokuvaohjaaja José Ángel García.
García Bernal sai ensimmäisen roolinsa saippuasarjasta El abuelo y yo vuonna 1992 ollessaan 14-vuotias. Hän näytteli useissa lyhytelokuvissa ja teatteriesityksissä, kunnes muutti 17-vuotiaana Lontooseen opiskelemaan näyttelemistä.
García Bernalin läpimurtoelokuva Amores perros valmistui 2000. Elokuva sai Oscar-ehdokkuuden vieraskielisten elokuvien kategoriassa. Vuoden 2002 elokuvassa Isä Amaron rikos hän esitti rakkauden kouriin joutunutta nuorta pappia, Amaroa. Elokuvasta tuli nopeasti Meksikon menestynein elokuva. Vuonna 2003 García Bernal esiintyi pääosassa tositapahtumiin perustuvassa elokuvassa Moottoripyöräpäiväkirja, jossa hän näytteli vallankumousjohtaja Che Guevaraa.
Prora
pienoiskuva|300px|upright=1.2|Prora (2011) pienoiskuva|300px|Proran pusikoitunutta merenpuoleista julkisivua pienoiskuva|300px|Prora mantereen puolelta pienoiskuva|300px|Museoitu hotellihuone pienoiskuva|300px|Rakennuksen läpi kulkeva käytävä hotellihuoneisiin pienoiskuva|300px|Rakennuksen käytävä (2011) Prora eli Seebad Prora oli natsi-Saksan suunnittelema ja osin rakentama suurimittakaavainen lomahotellialue Saksan Itämeren puoleisella rannikolla Rügenin saarella. Alue suunniteltiin 1930-luvun alkupuolella maailman suurimmaksi rantalomakohteeksi, josta löytyisi 20 000 vuodepaikkaa. Proran kahdeksan vuosina 1936–1939 rakennettua hotellia muodostavat useita kilometrejä pitkän muurimaisen rannansuuntaisen rakennusmassan, Koloss von Rügenin. Rakentaminen jäi kesken, eikä kompleksia otettu hotellikäyttöön.
Toisen maailmansodan jälkeen Prora oli DDR:n eli Saksan demokraattisen tasavallan armeijan käytössä ja suurelta yleisöltä suljettua aluetta. Valtava rakennuskompleksi jäi tyhjilleen Saksojen yhdistyessä 1990-luvun alussa. Prora suojeltiin, koska se on huomattava esimerkki Kolmannen valtakunnan arkkitehtuurista.
Maaliskuussa vuonna 2012 berliiniläinen sijoittaja osti huutokaupassa yhden kompleksin hotelleista. Rakennuksesta aiottiin tehdä nykyaikainen kylpylähotelli. Työt alkoivat saman vuoden kesäkuussa. Osa rakennuksista on sittemmin muutettu loma-asunnoiksi. Prorassa toimii lisäksi hostelli. Rakennuskompleksiin kuuluu edelleen myös hylättyjä ja raunioituneita osia. Nykyisin Proran kunnostettujen osien hotellihuoneita voi vuokrata muun muassa Airbnb:n kautta.
Prorassa toimii sen historialle ja kehittämiselle omistautunut Dokumentationszentrum Prora, jonka pysyvässä näyttelyssä esitellään Proran historiaa. Keskuksessa on myös vaihtuvia näyttelyitä.
Osa laajempaa suunnitelmaa
Lomakeitaasta piti tulla useiden samanlaisten virkistyskohteiden prototyyppi. Yhteensä 3–4 miljoonalle vuosittaiselle lomailijalle mitoitetut kohteet aiottiin suunnitella Rügenin lisäksi Kolbergin lähelle, Königsbergiin, Kieliin ja Danzigiin. Muiden kohteiden rakentamista ei koskaan aloitettu.
Hotellikompleksille oli lomailun lisäksi määritelty myös toinen tehtävä: jo vuonna 1936 Adolf Hitler suunnitteli Proran toimivan sotasairaalana.
Hotellin arkkitehtuuri on sekoitus bauhauslaista modernismia ja kansallissosialistien suosimaa uusklassismia. Suunnitelmat julkistettiin pääkaupungissa Berliinin olympialaisten aikaan vuonna 1936. Seuraavana vuonna Saksa vei Prora-suunnitelma Pariisin maailmannäyttelyyn, jossa se voitti pääpalkinnon, Grand Prix’n. Suunnitelma nähtiin loistavana esimerkkinä modernista arkkitehtuurista ja käytännöllisyydestä rakennussuunnittelussa. Työ yhdistettiin modernistisen CIAM-ryhmän töihin.
Alue ja rakennukset
Hotellialueelle saavuttiin hotellin juna-asemalle, laivalla sataman matkustajalaitureiden kautta tai omilla autoilla, joille oli varattu 5 000 maanalaista pysäköintipaikkaa. Hotellin lähistölle suunniteltiin asunnot 2 000 työntekijälle, sairaala, voimalaitos ja teurastamo.
Lomakeskukseen piti tulla 20 000 vuodepaikkaa, lukuisia ravintoloita, kaksi uimahallia aaltokoneineen, teatteri, keilahalleja ja satama matkustaja-aluksille. Hitler kaavaili kohteesta näyttävää propagandakeskusta: arkkitehti Erich Putlitz sai toimeksiannon suunnitella alueen keskelle valtaisan kokoontumissalin, johon kaikki parikymmentätuhatta lomailijaa mahtuisivat samalla kertaa. Hitlerin määräyksen mukaan rakennuksen arkkitehtonisen tyylin tuli olla uusklassistinen.
Loivan kaaren muotoinen majoitusosa muodosti noin 150 metriä vesirajasta hiekkarannan suuntaisen, 4,5 kilometriä pitkän ja kuusi kerrosta korkean rakennusmassan. Kaaren keskelle sijoittuvat suuri kokoontumissali ja muut palvelurakennukset sekä mereen työntyvät laivalaiturit. Rannan puoleinen julkisivu on selkeän yksinkertainen, kun taas mantereen puolella rakennusmassan katkaisee 96 lyhyttä siipiosaa, joihin oli sijoitettu wc:t, pesuhuoneet ja porrashuoneet. Meren puolella julkisivun katkaisevat kymmenen majoitusrungosta työntyvää 2 000 hengen ravintolaa. Merenpuoleinen julkisivu on modernistinen, kun taas mantereen puolelle muodostuu kilometrien pituinen takapiha.
Hotellirakennukset, jotka olivat kaikki keskenään samanlaisia, suunnitteli vuonna 1933 natsipuolueeseen liittynyt arkkitehti Clemens Klotz (1886–1969). Jokaisesta kohteen yli 10 000 hotellihuoneesta on merinäköala. Huoneet olivat kahden hengen huoneita, ja niissä jokaisessa oli sängyt, vaatekaappi, pöytä, tuolit ja pesuallas. Jokainen huone oli samankokoinen: 2,2 x 4,75 metriä. Huoneet voitiin yhdistää pareittain avaamalla väliseinässä oleva ovi, tällöin petipaikat voitiin järjestää kuusihenkiselle perheelle. Huoneitten kalusteet ja varustus astiastoja myöten oli suunniteltu tilaustyönä DAF:lle eli Deutsche Arbeitsfrontille. Yhteiset WC-tilat ja suihkut olivat käytävällä.
Rakentaminen
Hotellialue rakennettiin Kraft durch Freude -järjestölle, jonka tehtävänä oli Kolmannen valtakunnan työläisten virkistystoiminnan järjestäminen. KdF oli osa suurempaa Deutsche Arbeitsfrontia, joka oli perustettu maaliskuussa 1933 laittomiksi julistettujen ammattiliittojen natsijohtoiseksi korvikkeeksi. Järjestöön kuuluminen oli vapaaehtoista, joskin käytännössä kaikkien teollisuuden tai kaupan piirissä työskentelevien oletettiin liittyvän DAF:iin, jonka jäsenet kuuluivat automaattisesti KdF:ään. Rakennustöitä johti DAF:n päällikkö Robert Ley
Järjen käyttöohjeet
Järjen käyttöohjeet on René Descartesin vuosien 1626–1628 tienoilla kirjoittama filosofinen tutkielma. Sen alaotsikko on Hyödyllisiä ja selviä sääntöjä ohjaamaan mieltä totuuden tutkimuksessa (ransk. Règles utiles et claires pour la direction de l’Esprit en la recherche de la Vérité). Descartes aloitti teoksen hahmottelun jo vuonna 1619, mutta se jäi keskeneräiseksi. Tarkkaa kirjoittamisajankohtaa ei tunneta. Käsikirjoitusta ei julkaistu hänen elinaikanaan ja sen alkuperäinen kappale katosi jossain vaiheessa hänen kuolemansa jälkeen. Myöhemmät julkaisut perustuvat vuonna 1684 ilmestyneeseen flaaminkieliseen käännökseen. Lisäksi on olemassa vuonna 1701 painettu latinankielinen versio sekä Gottfried Leibnizin 1670-luvulla itselleen teettämä kopio tekstistä. Nämä kolme eri versiota eroavat hieman sisällöltään ja myös teoksen otsikosta sekä alaotsikosta on useita versioita.
Prora
Rakentaminen
Peruskivi muurattiin 2. toukokuuta 1936. Rakennushankkeena Prora oli valtaisa, Ley onnistui keräämään hankkeelle 100 miljoonan RM:n budjetin, mikä tarkoitti sitä, että Prora oli moottoriteiden rakentamisen jälkeen koko valtakunnan toiseksi suurin rakennusprojekti. Käytännössä työhön osallistuivat kaikki merkittävimmät saksalaiset rakennusliikkeet yli 15 000 työntekijän voimin.
Järjen käyttöohjeet
Teos käsittelee tieteellisen ja filosofisen ajattelun oikeaa metodia. Teos loi pohjan hänen myöhemmille matematiikan, luonnontieteen ja filosofian monimutkaisia ongelmia käsitteleville teoksilleen. Descartes oli suunnitellut 36 sääntöä ajattelemiselle, mutta teos sisältää vain 21.
Prora
Rakentaminen
Proran avajaiset oli suunniteltu vuodelle 1940. Syyskuussa vuonna 1939 konserttisaleja lukuun ottamatta kaikkien rakennusten runkotyöt olivat valmiina. Toisen maailmansodan puhjetessa rakennustyöt pysäytettiin. Osa rakentajista siirrettiin rakentamaan rakettien testausaluetta läheiseen Peenemündeen. Rakennuksia ei rakennettu koskaan valmiiksi, joskin vuosina 1939–1945 rakennustöitä jatkettiin vähäisissä määrin pakkotyövankien voimin. Sodan puhjettua osaa rakennuksista käytettiin poliisien ja Saksan laivaston naispuolisten radistien koulutustiloina. Vuonna 1943 Proraan sijoitettiin liittoutuneiden Hampurin kaupungin pommituksissa kodittomiksi jääneitä asukkaita ja myöhemmin myös itäisen Saksan pakolaisia. Vuodesta 1944 Prora toimi sotasairaalana – toisessa alkuperäisistä tehtävistään.
Järjen käyttöohjeet
Ensimmäiset 12 sääntöä käsittelevät Descartesin esittämää tieteellistä metodologiaa yleisesti. Tutkijat ovat katsoneet niiden olevan varhaisia versioita niistä periaatteista, joita hän laajensi myöhemmissä teoksissan.
Prora
Sodan jälkeen
Prora sijaitsi Saksan demokraattisen tasavallan alueella. Sodan jälkeen vuonna 1950 alue määritettiin sotilasalueeksi, ja yleisön pääsy Proraan kiellettiin vuoteen 1991 asti. Nykyisin keskeneräiset rakennukset on julistettu muistomerkiksi ja alueella toimii museo Dokumentationszentrum Prora. Säätiö Neue Kultur ylläpitää rakennuksia. Kohteessa vierailee vuosittain satojatuhansia kävijöitä.
Järjen käyttöohjeet
Ensimmäiset kolme sääntöä ovat otsikoiltaan:
Prora
Sodan jälkeen
Saksojen yhdistymisen jälkeen Seebad Prora jäi tyhjilleen. Taloja on kunnostettu lähes 30 miljoonalla eurolla Euroopan unionin tuella. Niihin valmistuu luksusasuntoja, ja töiden odotetaan tulevan valmiiksi vuonna 2016.
Miami Vice
Miami Vice on yhdysvaltalainen televisiosarja, jonka Michael Mann tuotti NBC-televisioyhtiölle. Sarjassa Don Johnson ja Philip Michael Thomas esittivät peitetoimissa työskentelevää miamilaista poliisiparia, James ”Sonny” Crockettia ja Ricardo ”Rico” Tubbsia. Sarjaa tehtiin viisi tuotantokautta vuosina 1984–1989.
Sarjan ensimmäiset kaudet olivat sävyltään varsin keveitä, ja sarjassa nähtiin Noogien ja Izzyn kaltaisia koomisia sivuhahmoja. Crockett muun muassa asuu purjeveneessä Elvis-nimisen lemmikkialligaattorinsa kanssa, joka ajoittain aiheuttaa tempuillaan hankaluuksia. Myöhemmin sarjan tyyli muuttui synkemmäksi ja kyynisemmäksi.
Monet kuuluisat tai sittemmin kuuluisaksi tulleet näyttelijät – esimerkiksi Bruce Willis, Liam Neeson, Veronica Cartwright ja Ben Stiller – ovat esiintyneet Miami Vicessa vierailevina näyttelijöinä. Jaksossa ”Kuolema korjaa satoa” (Red Tape) esiintyi Annette Bening, Viggo Mortensen ja Lou Diamond Phillips. Myös Don Johnsonin vaimo Melanie Griffith vieraili ainakin jaksossa ”Rakkaani, kyyhkyläiseni” (By Hooker, by Crook). Lisäksi sarjassa nähtiin paljon muusikkoja, esimerkiksi Leonard Cohen, Gene Simmons, Frank Zappa, Ted Nugent ja Miles Davis.
Suomessa sarjan ensimmäinen jakso esitettiin 6. syyskuuta 1986 Mainostelevisiolla.
Autot
pienois|vasen|Miami Vicessa käytetty Ferrari Testarossa. Crockettin ensimmäisenä ajokkina toimi musta Ferrari Daytona Spyder, joka itse asiassa oli Chevrolet Corvetten rungolle rakennettu kopio eli replika Ferrarin kieltäydyttyä toimittamasta autoja televisiosarjoille. Kolmannelle tuotantokaudelle Ferrarin maahantuoja toimitti Sonnyn ajokiksi kuitenkin kaksi mustaa Testarossaa. Stunt-kohtauksia varten kahden aidon Testarossan lisäksi käytössä oli myös De Tomaso Panteran rungolle rakennettu replika. Tarinassa automalli vaihtui, kun rikollinen asekauppias räjäytti Daytonan esitellessään myymiään Stinger-merkkisiä ilmatorjuntaohjuksia. Todellisuudessa Ferrari oli uhannut kopioautojen valmistajia oikeustoimilla ja Miami Vicen tekijät suostuivat tuhoamaan kopio-Daytonan vastineena aidoille Testarossille. Crockettin uusi Testarossa tuli poliisille tarinan mukaisesti rikollistakavarikon yhteydessä huumekauppiaalta ja se maalattiin mustasta valkoiseksi.
Musiikki
Sarjan musiikki herätti huomiota, erityisesti Jan Hammerin instrumentaalimusiikki. Hammer vastasi myös sarjan tunnusmusiikista. Se oli käytännössä ensimmäinen televisiosarja, jossa populaarimusiikilla oli merkittävä osa. Monet tuntemattomammat artistit saivat huomiota sarjassa olevan musiikkinsa ansiosta. Tunnetuin kohtaus lienee pilottijaksossa nähty Sonnyn ja Ricon öinen autoajelu Phil Collinsin ”In the Air Tonightin” soidessa taustalla. Sarjaan liittyviä ääniraita-albumeita on julkaistu useita.
Muoti
Sarjan henkilöiden vaatetuksella oli suuri merkitys tuolloisiin ja myöhempiinkin muotivirtauksiin. Erityisesti Crockettin valkoinen puku, Armani-takin alla pidetyt T-paidat, pastellivärit, Ray-Banin Wayfarer-aurinkolasit, parransänki, sekä kengät ilman sukkia määrittelevät yhden osan 1980-luvun pukeutumisesta. Muotisuunnittelijat, kuten Gianni Versace, Vittorio Ricci, ja Hugo Boss vastasivat joidenkin asujen suunnittelusta. Tubbsin tyyli puolestaan on muodollisemman puoleinen, joka muistettaneen tummanharmaasta puvusta, luoden kontrastia Sonnyn rennompaan pukeutumiseen. Miami Vicen muoti on noussut sarjan, sekä sen musiikin tavoin kulttimaineeseen, ja sillä on vahva kannattajakuntansa.
Elokuva
Vuonna 2006 ilmestyi Michael Mannin tuottama ja ohjaama Miami Vice -elokuva, jossa Crockettin ja Tubbsin rooleja esittävät Colin Farrell ja Jamie Foxx.
Tietokonepelit
Miami Viceen perustuvia tietokonepelejä on julkaistu tähän mennessä kolme. Vuonna 1986 Ocean Software julkaisi Miami Vice -pelin Amstrad CPC:lle, Commodore 64:lle ja ZX Spectrumille. Pelissä tarkoitus on sarjan juonen mukaisesti etsiä, väijyä, sekä pidättää huumediilereitä. Pelissä ajellaan ympäri Miamia Ferrari Daytonalla, ja seinään ajettaessa peli alkaa kokonaan alusta. Muun muassa tämän takia peli muistetaan hankalasta pelattavuudestaan.
Vuonna 2004 Davilex Games julkaisi Miami Vice -pelin PlayStation 2:lle, Xboxille ja PC:lle. Vuonna 2006 Vivendi Games ja Sierra Entertainment julkaisivat saman vuoden Miami Vice -elokuvaan perustuvan pelin Miami Vice: The Game PSP:lle.
Estetiikka
Estetiikka on filosofian osa-alue, joka tutkii kauneutta, taidetta ja esteettistä eli kauneusarvoihin liittyvää eri esiintymismuodoissaan. Estetiikka voidaan jakaa kahteen osaan: (1) taidefilosofiaan ja (2) esteettisen tai kauneuden filosofiaan eli esteettisen kokemuksen ja esteettisen arvon filosofiaan. Nämä kaksi ovat kuitenkin osittain päällekkäisiä, eikä niitä voida selkeästi erottaa toisistaan tai asettaa toistensa alaisuuteen.
Yleistä
Termi ”estetiikka” tulee kreikan kielen sanasta aisthetike, ja sen kehitti filosofi Alexander Gottlieb Baumgarten vuonna 1735 merkitsemään ”tiedettä siitä, kuinka asiat tunnetaan aistien kautta”. Baumgartenin esittelemä latinankielinen muoto oli aesthetica. Termiä käytettiin hänen jälkeensä saksan kielessä, mutta esimerkiksi englannin kieleen sana tuli vasta 1800-luvulla. Keskustelua kauneudesta ja taiteesta käytiin kuitenkin yhtä lailla ennen tätäkin esimerkiksi David Humen termistöllä, puhuen ”maun standardeista” tai ”maun arvostelmista”.
Estetiikan käytännön osa-alueet
Sen lisäksi että estetiikassa käsitellään varsin filosofisia ja yleisiä kysymyksiä, konkreettiset muotokysymykset ovat tietyssä mielessä estetiikkaa.
Historiaa
Platonin ja Aristoteleen teokset ovat yleensä historiallisena taustana nykyestetiikalle. Sittemmin estetiikan kehitykseen ovat vaikuttaneet muun muassa Plotinos, Augustinus, Tuomas Akvinolainen ja sittemmin uusplatonistiset renessanssifilosofit. 1700-luvulla käsite syntyi merkitsemään oppiainetta, joka on perustana nykyiselle. Alexander Gottlieb Baumgarten julkaisi 1700-luvun puolessavälissä teoksen Aesthetica, jossa käsite viittasi kauneuden ja taiteen lisäksi käytännön havaintoon ja sen kehittämiseen. Sittemmin Immanuel Kant loi pohjan nykyaikaiselle estetiikalle, ja hänen jälkeensä merkittäviä estetiikan kehitykseen vaikuttaneita filosofeja ovat muun muassa Hegel ja Jenan koulukunta.
Merkittäviä esteettisiä julkaisuja uudella ajalla ovat tuottaneet muun muassa Theodor Adorno, Walter Benjamin, Arthur C. Danto, George Dickie, John Dewey ja Martin Heidegger. Erityisesti monien mannermaisten filosofien tuotannossa estetiikka on eri tavoin tärkeä, mutta sitä ei filosofian osa-alueena, varsinkaan ongelmalähtöisesti, eroteta muusta filosofiasta. Nykyestetiikan mannermaisia ajattelijoita ovat muun muassa Jean-Luc Nancy, Jacques Lacan ja Michel Foucault. Feministinen estetiikka on joukko näkökulmia kauneuden ja taiteen historiaan ja nykypäivään. Itämaisella estetiikalla tarkoitetaan taiteesta ja kauneudesta länsimaisen kulttuuripiirin ulkopuolella käytyä keskustelua, jota pohditaan länsimaisen estetiikan perinnöksi jättämistä raameista käsin.
Suomessa estetiikkaa ovat merkittävästi julkaisseet ja sen tutkimukseen liittyvää toimintaa edistäneet muun muassa Yrjö Hirn ja Aarne Kinnunen sekä Yrjö Sepänmaa, Arto Haapala, Oiva Kuisma, Juha Varto , Pauline von Bonsdorff, Ossi Naukkarinen ja Max Ryynänen. Mannermaisen filosofian piirissä vaikuttavista tutkijoista estetiikan kenttään liittyvät eri tavoin muun muassa Markku Lehtinen, Sami Santanen ja Miika Luoto. Kriittisen estetiikan alan tuntemusta Suomessa ovat puolestaan edistäneet esteetikot Ilona Reiners ja Anita Seppä. Seppä on myös ensimmäinen feministisestä estetiikasta väitellyt suomalainen esteetikko. Tällä hetkellä estetiikan tutkimusta Suomessa aktiivisesti tekevät Hanne Appelqvist, Martta Heikkilä, Sanna Lehtinen, Jukka Mikkonen, Harri Mäcklin, Kalle Puolakka, Max Ryynänen sekä Janne Vanhanen.
Antiikin estetiikka
Esihistoriallista taidetta tunnetaan jonkin verran, mutta taideteosten syntyyn vaikuttanutta asiayhteyttä ei useinkaan, joten voidaan vain arvailla niiden valmistamiseen ja tulkitsemiseen liittyneitä esteettisiä ajatuksia. Antiikin aikana taiteen kannalta merkittävimpiä sivilisaatioita olivat Egypti, Mesopotamia, Kreikka, Rooma, Intia ja Kiina. Jokainen näistä kulttuureista kehitti omaleimaiset ja tunnusomaiset taidetyylinsä. Kreikkalaisella kulttuurilla on ollut suurin merkitys länsimaalaisen estetiikan kehitykselle. Kreikkalaiset ihailivat ihmisruumiin fyysistä muotoa ja siihen liittyvien taitojen kehittämistä. Tämä näkyy erityisesti ajan kuvanveistossa ruumiillisen kauneuden, kuten lihaksiston, asentojen ja anatomisesti oikeiden mittasuhteiden, kuvauksessa.
Monet antiikin kreikkalaiset filosofit katsoivat, että esteettisesti viehättävät kohteet ovat kauniita itsessään. Platonin ideaopin mukaisesti kaikki kaunis oli osallisena ikuisesta Kauneuden ideasta. Pythagoralaisilta Platon puolestaan omaksui harmoniaopin, jonka mukaisesti kauneus muodostui osien harmoniasta ja ykseydestä. Aristoteleelle kauneus oli teoreettinen käsite, ja siksi hän käsitteli sitä paitsi varsinaisissa estetiikan alan teoksissaan myös Metafysiikassaan. Hänen mukaansa kauneuden universaalit osatekijät olivat järjestys, symmetria ja määräytyneisyys.
Víctor Valdés
Víctor Valdés Arribas (s. 14. tammikuuta 1982 L’Hospitalet de Llobregat, Barcelona, Katalonia) on uransa lopettanut espanjalainen jalkapallomaalivahti. Hän edusti Barcelonan ykkösjoukkuetta vuosina 2002–2014. Valdés on kansallisuudeltaan katalonialainen.
Estetiikka
Keskiaikainen länsimainen estetiikka
Pohdinnat taiteen ja esteettisten kokemusten luonteesta ja tehtävästä seurasivat samoilla linjoilla. Bonaventuran De reductione artium ad theologiam on tyypillinen esimerkki. Se käsittelee käsityöläisen taitoja Jumalan antamina lahjoina, joiden tarkoituksena on tuoda Jumala esille ihmiskunnalle neljän ”valon” kautta. Nämä olivat: mekaanisten taitojen valo, joka tuo esille ihmisen tekemien esineiden maailman; tätä ohjaava aistihavainnon valo, joka tuo esille luonnollisten muotojen maailman; tätä ohjaava filosofian valo, joka tuo esille älyllisten totuuksien maailman; sekä tätä ohjaava jumalallisen viisauden valo, joka tuo esille pelastavan totuuden maailman.
Kun keskiajalta siirryttiin kohti renessanssia, taiteen huomio palasi jälleen luonnolliseen ja ihmiselämän maallisiin kysymyksiin. Antiikin Kreikan ja Rooman estetiikka nousi uudelleen arvoon.
Víctor Valdés
Barcelona
Valdés on ollut voittamassa Espanjan liigan kuusi kertaa, Espanjan cupin kaksi kertaa sekä Mestarien liigan kolmesti. Hän on saanut Espanjan liigan parhaan maalivahdin Zamora-palkinnon viidesti.
Estetiikka
Moderni estetiikka
Länsimainen estetiikka koki hitaan vallankumouksen siirryttäessä 1600-luvun lopulta 1900-luvun alkuun, kohti modernismia. Saksalaiset ja brittiläiset ajattelijat painottivat kauneutta taiteen ja esteettisen kokemuksen keskeisimpänä osatekijänä, ja näkivät kauneuden taiteen päämääränä.
Víctor Valdés
Barcelona
Keväällä 2013 Valdés kertoi jättävänsä Barcelonan sopimuksensa päättyessä vuonna 2014. Maaliskuussa 2014 Valdés loukkasi liigaottelussa polvensa niin pahoin, että hänen ennustettiin olevan sivussa peleistä yli puoli vuotta.
Estetiikka
Moderni estetiikka
Alexander Gottlieb Baumgartenille estetiikka oli tiedettä aistein koetusta ja logiikan nuorempi sisar. Näin kauneus oli täydellisempää tietoa kuin aistittu. Immanuel Kantille esteettinen kokemus kauneudesta oli arvostelma subjektiivisesta mutta universaalista totuudesta, koska kaikkien ihmisten tulisi olla samaa mieltä väittämästä ”tämä ruusu on kaunis”, jos se oli sitä. Kauneutta ei kuitenkaan voitu palauttaa mihinkään perustavanlaatuisempaan ominaisuusjoukkoon. Friedrich Schillerille esteettinen arvostelma oli osoitus ihmisluonnon aistivan ja järjellisen osan täydellisimmästä yhteensovittamisesta.
Víctor Valdés
Manchester United
Valdés siirtyi tammikuussa 2015 Englannin Valioliigassa pelaavaan Manchester Unitediin 18 kuukauden sopimuksella. Hänet tuotiin joukkueeseen kakkosmaalivahdiksi David de Gean varalle. Valdés debytoi toukokuussa 2015 pelatussa 1–1 tasapelissä kilpailevaa Arsenalia vastaan, kun De Gea loukkaantui ottelun loppupuolella. Hän pelasi seuraavassa ottelussa Hull Cityä vastaan täydet 90 minuuttia.
Estetiikka
Moderni estetiikka
G. W. F. Hegelille kaikki kulttuuri oli ”absoluuttisen hengen” ilmentymää, taso tasolta. Taide oli ensimmäinen taso, jolla absoluuttinen henki ilmentyi välittömästi aistihavainnolle, ja siksi kyse oli enemmänkin objektiivisesta kuin subjektiivisesta kauneuden julkitulosta. Arthur Schopenhauerille esteettinen kokemus kauneudesta oli suurinta vapautta, jonka puhdas äly saattoi kokea tahdon määräysten alla. Siinä ihminen kokee muodon täydellisyyttä ilman mitään sanallista toimintaa, ja siten ilman, että hyöty tai politiikka tunkeutuisi pilaamaan kauneutta.
Víctor Valdés
Manchester United
Kauden 2015–2016 alussa Valdés siirrettiin Unitedin alle 21-vuotiaiden reservijoukkueeseen ja päävalmentaja Louis van Gaal ilmoitti, ettei hänellä ole tulevaisuutta edustusjoukkueessa, koska Van Gaalin mukaan Valdés oli kieltäytynyt pelaamasta reservijoukkueessa. Hänet jätettiin myös kesän harjoitusleiriltä pois.
Estetiikka
Moderni estetiikka
Brittiläinen filosofia jakautui estetiikassa intuitionistiseen ja analyyttiseen leiriin. Intuitionistit katsoivat, että esteettisen kokemuksen toi esille jokin tietty mielen kyky. Lordi Shaftesburyn mukaan kyseessä oli sama kuin moraaliaisti, kauneus oli vain moraalisen hyvyyden aistein koettava muoto. Francis Hutcheson katsoi, että kauneuden toi esille sisäinen mielen aisti. Hänelle kauneudessa oli kuitenkin kyseessä ennemmin subjektiivisesta kuin objektiivisesta faktasta.
Víctor Valdés
Standard Liège (laina)
Valdés lainattiin belgialaiseen Standard Liègeen tammikuussa 2016. Hän esiintyi viidessä liigaottelussa ja auttoi Standardia voittamaan Belgian cupin ennakkosuosikki Club Bruggea vastaan. Valdésin laina päättyi kuitenkin ennenaikaisesti huhtikuussa 2016, kun Standard päätti antaa joukkueen nuoremmille maalivahdeille mahdollisuuden.
Estetiikka
Moderni estetiikka
Analyyttiset teoreetikot, kuten Lordi Kames, William Hogarth ja Edmund Burke, toivoivat voivansa palauttaa kauneus johonkin joukkoon ominaisuuksia. Esimerkiksi Hogarth hyökkäsi ihanteellisen kauneuden käsitettä vastaan teoksessaan The Analysis of Beauty (1753). Hän katsoi, että kauneus koostuu (1) osien sopivuudesta johonkin suunnitelmaan; (2) vaihtelevuudesta niin monella tavalla kuin mahdollista; (3) samankaltaisuudesta, säännöllisyydestä tai symmetriasta, mikä on kaunista vain silloin kun se auttaa säilyttämään sopivuuden suhteessa suunnitelmaan; (4) yksinkertaisuudesta tai erityisyydestä, mikä ei ole miellyttävää itsessään, vaan siksi, että se antaa silmälle mahdollisuuden nauttia vaihtelevuudesta helposti; (5) monimutkaisuudesta, joka antaa työtä aktiivisille energioillemme ja johtaa silmän ”sattumanvaraiseen takaa-ajoon”; ja (6) määrästä tai suuruudesta, joka kiinnittää huomiomme ja tuottaa ihailua ja kunnioitusta. Myöhemmät analyyttiset esteetikot pyrkivät yhdistämään kauneuden johonkin tieteelliseen psykologiseen teoriaan (kuten James Mill) tai biologiaan (kuten Herbert Spencer).
Víctor Valdés
Middlesbrough
Heinäkuussa 2016 Valdés teki kahden vuoden sopimuksen Valioliigaan kaudeksi 2016–2017 nousseen Middlesbrough’n kanssa. Elokuussa 2017 Valdés ilmoitti lopettavansa uransa ja siirtyvänsä tv-alalle. Syksyllä 2017 alkaneessa ohjelmassa Valdés haastattelee entisiä joukkuetovereitaan.
Estetiikka
Postmoderni estetiikka
1900-luvun alkupuolen taiteilijat, runoilijat ja säveltäjät haastoivat ajatuksen, jonka mukaan kauneus oli keskeisintä taiteelle ja estetiikalle. Osa tätä moderni(stist)a aikakautta seuranneista esteetikoista on omaksunut postmodernistisen ajattelutavan, jonka lähtökohta on se, että moderni on ohi. Tätä modernin jälkeistä postmodernia estetiikkaa on pyritty määrittelemään eri tavoin.
Benedetto Croce ehdotti, että ”ilmaisu” on keskeistä taiteelle samalla tavalla kuin kauneuden aikaisemmin ajateltiin olevan. George Dickie ehdotti institutionaalisessa taideteoriassaan, että taidemaailman sosiologiset instituutiot tekivät jostakin taidetta arvostuksensa mukaan. Marshall McLuhan on ehdottanut, että taide toimii aina ”vastaympäristönä” tehtävänään tuoda näkyville se, mikä yhteiskunnassa on yleensä näkymätöntä. Theodor Adorno katsoi, että estetiikan tuli edetäkseen kohdata kulttuuriteollisuuden rooli taiteen ja esteettisten kokemusten muuttamisessa kulutushyödykkeiksi. Hal Foster on pyrkinyt esittämään vasteen kauneutta ja modernistista taidetta vastaan teoksessaan The Anti-Aesthetic: Essays on Postmodern Culture. Arthur Danto on käyttänyt tästä vasteesta nimeä ”kallifobia”, kreikan kielen kauneutta merkitsevän sanan (kalos) mukaan.
Víctor Valdés
Maajoukkueura
Vuonna 2010 Valdés valittiin varamaalivahdiksi Espanjan maajoukkueen kokoonpanoon Etelä-Afrikan MM-kilpailuihin. Hän debytoi joukkueessa 3. kesäkuuta 2010 harjoitusottelussa Etelä-Koreaa vastaan.
Estetiikka
Postmoderni estetiikka
Jean-François Lyotard herätti kantilaisen terminologian, kuten maku ja ylevä, uudelleen henkiin. Ylevä maalaus, päinvastoin kuin kitsch-realistinen maalaus, ”[...] antaa meille kyvyn nähdä tekemällä mahdottomaksi nähdä; se miellyttää vain aiheuttamalla kipua”.
Víctor Valdés
Yksityiselämä
Valdésilla ja hänen pitkäaikaisella tyttöystävällään Yolanda Cardonalla on kaksi lasta.
Estetiikka
Esteettinen arvostelma
thumb|180px|Monet näkevät kauneutta [[ruusut|ruusun terälehtien taitoksissa.]]
Mikä on esteettinen arvostelma?
Estetiikka tutkii sitä, mikä tekee jostakin esimerkiksi kaunista, ylevää, vastenmielistä, humoristista, traagista, sievää, viihdyttävää, mahtailevaa tai epäsointuista. Kauneutta koskeva arvostelma eroaa pelkästä subjektiivisesta mielipiteestä siinä, että se tavoittelee jotain objektiivista. Immanuel Kant huomautti 1790, että ”jos joku sanoo kanarialaista viiniä miellyttäväksi, hän on tyytyväinen, jos joku korjaa häntä ja muistuttaa sanomaan sen sijaan: se on miellyttävää minulle”, koska ”jokaisella on oma makunsa”. ”Kauneus” sen sijaan eroaa tällaisesta ”miellyttävyydestä”, koska ”jos hän sanoo jotain kauniiksi, silloin hän vaatii samaa mielipidettä myös muilta; hän ei esitä arviota ainoastaan omasta vaan myös muiden puolesta, ja puhuu kauneudesta ikään kuin se olisi asioiden ominaisuus”.
Esteettiset arvostelmat riippuvat selvästi kyvystämme tehdä erotteluja aistitasolla. Ne menevät kuitenkin pelkkiä aisteja pidemmälle. David Humelle maun hienostuneisuudessa ei ollut kyse pelkästään ”kyvystä tunnistaa kaikki osaset jostain kokoonpanosta”, vaan myös herkkyydestä ”kivuille ja nautinnoille, jotka pakenevat muuta ihmiskuntaa”. Näin aistiarvostelma linkittyy kykyyn kokea nautintoa. Samoin Kantille pelkkä ”nautinto” oli suoraa seurausta aistien tuottamasta mielihyvästä, mutta jonkin arvosteleminen ”kauniiksi” vaati jotain enemmän: aistien tulee synnyttää nautinto kytkeytymällä esteettisen kontemplaation, sisäisen tarkastelun, kykyymme. Kauneutta koskevat arvostelmat koskevat samanaikaisesti sekä aisteja, tunteita että älyä.
Mitkä tekijät vaikuttavat esteettiseen arvostelmaan?
Esteettisiin arvostelmiin näyttää usein liittyvän muitakin puolia. Esimerkiksi inhon ilmaukset osoittavat, että aistikokemukset linkittyvät vaistomaisesti kasvonilmeisiin ja jopa oksennusrefleksiin. Silti inho saattaa olla opittu tai kulttuurinen piirre; kuten Charles Darwin huomautti, keiton valuminen parralla on inhottavaa, vaikkeivät keitto tai parrat itsessään ole inhottavia. Esteettinen arvostelma voi olla hyvinkin sidoksissa aikansa kulttuuriin. Esimerkiksi viktoriaanisen ajan brittiläiset pitivät afrikkalaisia veistoksia rumina, mutta vain muutaman vuosikymmenen jälkeen edwardilaisen ajan yleisö piti samoja veistoksia kauniina.
thumb|240px|[[Kissanpentuja pidetään usein hyvin söpöinä. ]]
Esteettiset arvostelmat saattavat liittyä tunteisiin tai, kuten tunteet, olla kiinteästi yhteydessä fyysisiin reaktioihin. Ylevän maiseman näkeminen voi saada aikaan kunnioituksen tunteen, mikä voi näkyä fyysisesti kohonneena sydämensykkeenä tai laajentuneina pupilleina. Nämä alitajuiset reaktiot saattavat olla jopa osatekijöinä siinä, miksi arvostelemme maiseman yleväksi. Esteettiset arvostelmat voivat liittyä myös haluttavuuteen, jopa seksuaaliseen haluun. Lisäksi esteettiset arvostelmat voivat liittyä myös taloudellisiin, poliittisiin ja moraalisiin arvoihin. Saatamme pitää Lamborghinia kauniina siksi, että se on haluttava statussymbolina, tai vastenmielisenä siksi, että se edustaa meille liiallista kulutusta tai loukkaa poliittisia tai moraalisia arvojamme. Arvostelemme usein sitä, mitä asia merkitsee tai edustaa meille.
Näin esteettiset arvostelmat näyttävät perustuvan aistien, tunteiden ja älyn lisäksi myös muun muassa haluihin, kulttuuriin, mieltymyksiin, arvoihin, alitajuiseen käyttäytymiseen, tietoisiin päätöksiin, koulutukseen, vaistoihin ja sosiologisiin instituutioihin.
Voiko eri taidemuotoja arvostella samoilla kriteereillä?
Kolmas esteettisiin arvostelmiin liittyvä kysymys koskee sitä, missä määrin arvostelmat ovat yhteneviä eri taidemuodoissa. Voimme kutsua sekä henkilöä, taloa, sinfoniaa, tuoksua että matemaattista todistusta kauniiksi. Mikä on niiden yhteinen piirre, jonka ansiosta ne ansaitsevat tämän arvostelman? Mikä voisi olla sellainen seikka, joka tuoksulla ja todistuksella voisi olla yhteistä, jotta ne kummatkin luettaisiin kauniiksi? Tämän vuoksi vaikuttaa siltä, että jokaisella taidemuodolla olisi omanlaisena esteettisten arvostelmien järjestelmä. Toisaalta kauneuden tunnistaminen saattaa olla ehdollistunut reaktio, joka on sisäänrakentunut kulttuuriin tai kontekstiin.
Esteettiset universaalit?
Filosofi Denis Dutton on tunnistanut inhimillisessä estetiikassa seitsemän universaalia piirrettä:
Kauneudesta
”Jos siis emme tavoita hyvää yhtenä hahmona, yrittäkäämme tavoittaa se kauneuden, oikeiden mittasuhteiden ja totuuden kolmikossa. Kokonaisuuden voimme sitten ennen muuta katsoa ratkaisevan millainen sekoitus on laadultaan, ja koska se on hyvä, on sekoituskin hyvä.” (Platon: Filebos)
Filebos-dialogin ajatukset harmoniasta ja oikeista sekoitussuhteista ovat pythagoralaisen perinteen mukaisia.
Olisiko kauneus aistihavainnon täydellisyyttä ja makuarvostelma käsitteetön? Immanuel Kant jakaa Baumgartenin lähtökohdan, että kauneutta ei arvostella käsitteiden, vaan yksinomaan havaintojen perusteella, siis ”esteettisesti” sanan alkuperäisessä merkityksessä. Jos kuitenkin kauneus on aistihavainnon täydellisyyttä, ja täydellinen on välttämättä suhteutettava tarkoitukseen, jonka perusteella sitä arvioidaan, siis käsitteeseen siitä, ”mikä tämä esine oikein on olevinaan”. Kauneuden määritteleminen aistihavainnon täydellisyydeksi sisältää näin ollen ristiriidan.
Marjo Leinonen
pienoiskuva|Marjo Leinonen The Balls -yhtyeen laulajana Ruisrockissa 1990. Marjo Leinonen (s. 1966 Kajaani) on suomalainen laulaja. Hän eli lapsuutensa Kainuussa ja muutti 1983 Helsinkiin.
Leinonen tulkitsee pop-, blues- ja rock-tyyppisiä kappaleita. Hän on ollut Balls-yhtyeen solisti vuodesta 1989. Leinonen oli 1991 naispääosassa Mika Kaurismäen elokuvassa Zombie ja Kummitusjuna, jossa miespääosaa esitti Silu Seppälä. Hän esiintyi myös Laulava sydän -ohjelmassa yhdessä Agents-yhtyeen kanssa, esittäen muun muassa Rauli Badding Somerjoen kappaleita. Leinonen on tehnyt yhteistyötä myös Eternal Erectionin, suomalaisen funk-bändin kanssa.
Marjo Leinonen esitti kappaleen "Kaikessa soi blues" vuonna 2006 julkaistulla Lasse Mårtenson -tribuuttilevyllä Kaikki paitsi Mårtenson on turhaa. Samana vuonna Leinonen levytti yhdessä Viranomaiset-yhtyeen kanssa Uusi päivä -pitkäsoiton. Levy sai kiitosta muun muassa Rumban arvostelijalta Ola Saariselta. 2008 Leinonen oli Janis Joplinin roolissa musiikkinäytelmässä Janis – eräs rocklegenda.
Höysälänjärven jätinkirkko
Höysälänjärven jätinkirkko, eli myös Höisalträsketin jätinkirkko, on Pohjanmaalla Vöyrissä sijaitseva jätinkirkko.
Marjo Leinonen
Leinonen vieraili myös Asan vuonna 2008 julkaistulla Loppuasukas-albumilla kappaleella ”Gaso grande finale”, J. Karjalaisen levyllä Polkabilly Rebels (2010) kappaleessa "Hopeinen veitsi", sekä Ismo Alangon kappaleessa "Kaikki raitistuu", joka löytyy vuonna 2004 julkaistulla levyllä Minä ja pojat. 2001 Leinonen vieraili Maija Vilkkumaan pitkäsoitolla Meikit, ketjut ja vyöt kappaleessa "Ilosanoma".
Höysälänjärven jätinkirkko
Sijainti
Kohde sijaitsee Vöyrin kirkolta 10,0 kilometriä kaakkoon seututien 725 eteläpuolella Höysälän metsäalueella pienen Höysälänjärven eteläpuolella kohoavalla mäellä. Kohteelle pääsee helposti kääntymällä seututien alittavan joen Vakinekanalenin itäpuolella etelään johtavalle metsäautotielle ja kulkemalla sitä 2,4 kilometriä kaakkoon haarautuvalle tielle. Kohteeseen johtaa polku, joka lähtee tältä tieltä noin 350 metrin päässä risteyksestä.
Marjo Leinonen
Syksyllä 2011 Leinonen ryhtyi Huff'n'Puff-orkesterin solistiksi. Marjo Leinonen Huff'n'Puff -niminen levy ilmestyi syksyllä 2012. Huff'n'Puffin musiikki on groove-bluesia.
Vuonna 2014 Marjo Leinoselle myönnettiin Pirkanmaan bluesyhdistys – Blues Lovers ry:n vuosittain jakama blues & roots -musiikin erityispalkinto Jemma-palkinto™ laaja-alaisista muusikontaidoistaan sekä monesta muusta aiheeseen liittyvästä toiminnasta.
Höysälänjärven jätinkirkko
Jätinkirkko
Marianna Ridderstad on maininnut artikkelissaan, että valleja on paikoin kaksi rinnakkain. Jätinkirkon pääkakselin suunnaksi hän on mitannut 27° pohjoisesta myötäpäivään eli pohjois-koilliseen. Portteja hän on havainnut kaksi. Jätinkirkon keskikohdasta mitattuna toinen portti sijaitsi pääakselilla ja toinen poikkiakselilla eli 63° etelästä myötäpäivään eli länsi-lounaaseen.
Ympäristö
Ridderstad havaitsi paikalla kiviröykkiön tai röykkiöitä sekä kivi- eli rakkakuoppia.
Tutkimuksia
Ei ole tietoa, milloin jätinkirkko on löydetty. Jätinkirkkoa ei ole myöskään tutkittu. Ainoastaan Ari Siiriäinen tarkasteli sitä pintapuolisesti inventointimatkallansa vuonna 1966 sekä Kaisa Lehtonen ja Pentti Risla omalla tarkastusmatkallansa vuonna 2009. Ridderstad on tutkinut tämän jätinkirkon vallien suuntauksia ja esittää niistä muutamia tuloksi vuonna 2015.
Enrico Macias
pienoiskuva|Macias [[Alankomaat|Alankomaissa vuonna 1965.]] Enrico Macias (oik. Gaston Ghrenassias; s. 11. joulukuuta 1938 Constantine, Algeria) on ranskalainen laulaja. Hänen sukujuurensa ovat Algerian sefardijuutalaisyhteisössä.
Ura
Enrico Macias on Algerian juutalainen, ja hän joutui pakenemaan kotimaastaan Ranskaan Algerian sodan aikana. Macias debytoi Ranskassa vuonna 1962 laululla "Adieu mon pays", joka tilittää pakolaisten tuntemuksia. Ranskassa hänestä kehkeytyi supertähti, ja hän on levyttänyt yli sata musiikkikappaletta.
Tonavan-Ipolyn kansallispuisto
thumb|Ram-laakso. Tonavan-Ipolyn kansallispuisto (Duna-Ipoly Nemzeti Park) on 600 km2:n laajuinen kansallispuisto Unkarissa, Budapestin pohjoispuolella, mistä se ulottuu osittain myös kaupungin alueelle. Puistossa kohtaa kolme maisematyyppiä: kukkulat, tasanko ja Tonavan ja Ipolyn jokivarret. Puistoon kuuluu myös monia saaria Tonavassa Esztergomin ja Budapestin välillä. Puiston opastuskeskus sijaitsee Esztergomin laidalla. Sen yhteydessä on pieni näyttely ja luontopolku.
Budan kukkuloilla suojeltua aluetta on yli 100 km2. Alueella on useita kasvilajeja, jotka elävät vain Karpaattien altaassa, osa ainoastaan Budassa, kuten eräs hirvenputkilaji, pihlajan sukuinen puulaji ja mykerökukkainen kukka. Alueella elää myös harvinainen paloyrtti Phlomis tuberosa ja kääpiömanteli. Sen eläimistöstä harvinainen käärmelaji Coluber caspius on rauhoitettu laji. Kallioperä on triaskauden dolomiittia.
Szemlőhegyn luolassa Budan kukkuloiden alla on erikoisia kivimuodostelmia, jotka ovat syntyneet kun kuumat lähteet pulppuavat kalkkikiven läpi. Ne kimaltelevat kuin jalokivet.
Hármashatár-hegyn alueella kasvaa kotipihlajaa, Pyrus nivalis -päärynöitä ja puissa kiipeilee villiintyneitä viiniköynnöksiä muistona ajasta jolloin siellä viljeltiin viiniä. Siellä elää myös harvinainen liskolaji Ablepharus kitaibelii fitzingeri.
Remete-hegyn alueen rotkoista ja luolista on tehty merkittäviä paleontologisia ja antropologisia löytöjä.
Szénásin kukkuloilla kasvaa yli 50 suojeltua kasvilajia. Kansallispuistoon kuuluu myös János-hegyn kukkulat.
Li Zongren
thumb|Li Zongren Kiinan sisällissodan aikoihin. Li Zongren (Wade-Giles: Li Tsung-jen; 13. elokuuta 1890 Guilin, Guangxi – 30. tammikuuta 1969 Peking) oli kiinalainen sotapäällikkö. Hän johti 1920-luvulla niin sanottua Guangxin klikkiä ja toimi Kiinan tasavallan vt. presidenttinä 1949–1950, mutta joutui jättämään tehtävänsä ajauduttuaan välirikkoon Tšiang Kai-šekin kanssa.
Li valmistui upseeriksi Guangxin maakunnan sotilasakatemiasta. Hän liittyi vallankumousjärjestö Tongmenghuihin ja osallistui keskeisiin vallankumoustapahtumiin tasavallan alkuvuosina. Liittyessään Kuomintangiin vuonna 1923 hän hallitsi jo sotaherrana suurta osaa Guangxista. Vuosina 1924–1925 hän toimi virallisesti Kuomintang-hallituksen nimittämänä Guangxin kuvernöörinä ja ajoi yhdessä Huang Shaohongin sekä Bai Chongxin kanssa kaikki muut sotajoukot pois maakunnan alueelta. Pohjoisen sotaretken aikana Li komensi Kuomitangin seitsemättä armeijaa ja vuonna 1927 hänet nimitettiin neljännen armeijaryhmän johtoon. Hän kuitenkin riitautui jo kaksi vuotta myöhemmin Tšiang Kai-šekin kanssa. Sen jälkeen hän keskittyi useiden vuosien ajan lähinnä Guangxin paikallisiin asioihin.
Kiinan–Japanin sodassa Li toimi niin sanotun viidennen sota-alueen komentajana. Hän saavutti menestystä Taierzhuangin taistelussa, jossa hän onnistui tilapäisesti pysäyttämään japanilaisten etenemisen kohti Xuzhouta. Kiinan sisällissodan aikana Li valittiin huhtikuussa 1948 varapresidentiksi, vaikka Tšiang Kai-šek oli tukenut hänen vastaehdokastaan Sun Fota. Tšiangin erottua presidentinvirasta Listä tuli tammikuussa 1949 Kiinan tasavallan vt. presidentti. Hän kuitenkin jätti Kiinan saman vuoden joulukuussa matkustaen Yhdysvaltoihin sairaalahoitoon. Tällöin Tšiang Kai-šek ryhtyi uudelleen johtamaan tasavallan hallitusta ja julistautui maaliskuussa 1950 jälleen presidentiksi. Li kieltäytyi tunnustamasta tätä ja syytti Tšiangia vallankaappauksesta. Vuonna 1954 Taiwanilla toiminut parlamentti vapautti Lin virallisesti myös varapresidentin tehtävistä. Li asui Yhdysvalloissa vuoteen 1965 asti, jolloin hän muutti asumaan viimeisiksi vuosikseen Kiinan kansantasavaltaan.
Oijustie
Oijustie on taiteilija Pekka Halosen öljyvärityö kankaalle vuodelta 1892. Kooltaan tämä Halosen merkittäviin töihin kuuluva Oijustie on 145×92 cm ja se on hankittu Ateneumin taidemuseon kokoelmiin vuonna 1955.
Näkymällä on hetkellisyyden leima, kun maalauksessa etualalla näkyvä nainen on kantamuksineen kääntynyt kohti läsnäolevaa taiteilijaa. Päivä on pilvinen ja ulkotakeissaan, huivit päissään kulkevat naiset marssivat rauhallisesti kohti rakennuksia. Etualan naisen kasvot ovat epätarkat, mikä on melkein tavallista Haloselle, joka joskus muulloinkin vältti mallin katseen tarkkaa kuvaamista. Maalauksen ilmanala on selkeästi kostea ja taivas on kauttaaltaan pilvessä.
Pekka Halonen oli palannut keväällä 1892 Pariisista Suomeen ja lähtenyt monen muun taiteilijan tapaan matkalle Karjalaan. Nouseva karelianismi oli saanut taiteilijoita vuodesta 1890 alkaen lähtemään tänne. Karjalassa Halonen asusti veljensä luona Sortavalan Myllykylässä. Tätä seutua hän kuvasi elämänsä aikana myöhemmissäkin töissään. Osin asiaan vaikutti varmaan se, että hän löysi myös tulevan vaimonsa Myllykylästä.
Etelä-Savon Lintuharrastajat Oriolus
thumb|250px|Yhdistyksen nimikkolintu [[kuhankeittäjä]] Etelä-Savon Lintuharrastajat Oriolus ry on luonnonvaraisista linnuista Etelä-Savossa kiinnostuneiden yhdistys. Etelä-Savon lintuharrastajat Oriolus ry on valtakunnallisen BirdLife Suomen jäsenyhdistys.
Orioluksen perustava kokous pidettiin 16.4.1977. Yhdistyksen ensimmäisenä puheenjohtajana toimi Lasse Vilhunen ja yhdistyksen rungon muodostivat savonlinnalaiset lintuharrastajat. Vuonna 2011 jäseniä oli yli 200.
Oriolus on julkaissut saman nimistä lintulehteä Oriolus.
Miroslav Kostadinov
Miroslav Kostadinov (, s. 10. maaliskuuta 1976 Dobritš) on bulgarialainen laulaja-lauluntekijä. Hänet tunnetaan paremmin nimellä Miro. Kostadinov oli jäsen bulgarialaisessa duetto-yhtyeessä KariZma. Hänet valittiin edustamaan Bulgariaa Oslossa järjestettävään Eurovision laulukilpailuun 2010, jossa hän esitti kappaleen Angel si ti. Esitys putosi viisujen finaalista kilpailun semifinaalissa.
Sienan katedraali
250px|thumb|Sienan katedraali thumb|250px|Kirjasto thumb|250px|Saarnatuoli Sienan katedraali (italiaksi Duomo) on keskiaikainen katedraali Sienassa, Italiassa. Se edustaa valtaosiltaan romaanis-goottilaista tyyliä, mutta on syntynyt vuosisatojen aikana. Paikalla on ollut katedraali 1100-luvulta; nykyisistä rakenteista valtaosa on vuosilta 1215-1263. Julkisivu on toteutettu kahdessa osassa: alaosa 1284-1296, yläosa 1376. Gian Lorenzo Bernini lisäsi kupolin päälle lyhtymäisen rakennelman 1600-luvulla. Pronssinen keskiovi on vuodelta 1958.
Karl Vitalis Karnell
pienoiskuva|Karl Vitalis Karnell Karl Vitalis Karnell (1862–1921) oli ruotsalainen pappi, Karesuandon kirkkoherra vuosina 1901–1915. Hän oli samaan aikaan myös kansakouluntarkastaja vuosina 1904–1916 ja 1919–1921 sekä välillä paimentolaiskoulun tarkastaja 1916–1919. Hän oli aikanaan Ruotsin pohjoisten suomalaisten ja saamelaisten olojen tuntija.
Sienan katedraali
Katedraali on rakennettu mustasta ja valkoisesta marmorista; musta ja valkoinen ovat Sienan tunnusvärit. Kupoli on kuusikulmainen, ja sen sisäpinta on maalattu siniseksi ja koristettu kultaisin tähdin.
Karl Vitalis Karnell
Karnell oli ensimmäinen saamelaiskoulujen tarkastaja, ja hän puolusti heidän erillisopetustaan, jotta omaleimaisuus säilyisi.
Sienan katedraali
Duomon marmorilattiat
Marmorilattia on tuomiokirkon hienoimpia aarteita. Siihen on upotettu 56 koristepaneelia, jotka tehtiin vuosina 1369–1547. Käytännöllisesti katsoen kaikki sen ajan tunnetut taiteilijat olivat jossain vaiheessa mukana lattian suunnittelussa. Lopputuloksena onkin teknisesti loistava sienalaisen taiteen kehityksen historia.
Kuva-aiheet ovat valikoiva yhdistelmä allegorioita, Raamatun tarinoita ja geometrisiä kuvioita. Koristeluun on käytetty mm. yksinkertaista sgraffitoa ja monimutkaista marmorimosaiikkia.
Saarnatuoli ja veistokset
Kahdeksankulmainen marmorisen saarnastuolin veisti Nicola Pisano vuonna 1268. Siihen on kaiverrettu kuvia, jotka esittävät kohtauksia Jeesuksen elämästä. Katedraalissa on muun muassa Donatellon ja Michelangelon taideteoksia.
Libreria Piccolomini
Tämän renessanssikirjaston rakennutti 1490-luvulla myöhempi paavi Pius III setänsä Pius II:n, Aeneas Silvius Piccolominin, kirjakokoelmalle. Ennen paaviksi valitsemistaan, Piccolomini matkusteli paljon ja hänen veljenpoikansa tilasi taidemaalari Pinturicchiolta kirjastoon setänsä matkojen kuvauksia.
Battistero di San Giovanni
Kastekappelin hienoin aarre on toscanalaista varhaisrenessanssia edustava kasteallas, jonka tuomiokapituli teetti vuosina 1416-1434. Jacopo della Quercia vastasi kokonaisuudesta, mutta tuomiokapituli otti mukaan kaksi sen ajan taiteen keulakuvaa: Lorenzo Ghibertin ja Donatellon.
Cripta
Krypta kuului aikoinaan tuomiokirkon sisäänkäyntiin, joka muurattiin umpeen, kun kastekappeli rakennettiin. Kryptassa oli vielä paljon rakennusjätettä, kunnes se vuonna 2003 korjattiin pois. Silloin löydettiin 1270-luvulla tehtyjä seinämaalauksia.
Kellotorni
Katedraalin kellotorniin nousee 1300 rappusta.
Olli Mannermaa
Olli Veikko Mannermaa (16. helmikuuta 1921 Turku – 13. syyskuuta 1998) oli suomalainen sisustusarkkitehti. Hän valmistui Taideteollisesta oppilaitoksesta eli nykyisestä Taideteollisesta korkeakoulusta vuonna 1949. Hän opetti itsekin samassa laitoksessa konstruktiopiirustusta vuosina 1960–1971. Mannermaa teki pitkän työuran Tehokalusteen (nykyisin Martela) palveluksessa. Olli Mannermaan suunnittelema klassikoksi muodostunut Kilta-tuoli (1955) kuuluu edelleen Martelan mallistoon.