cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Afrikan historia
Pohjois-Afrikka
thumb|Egyptin faarao [[Ramses II sotavaunussaan. Reliefi Abu Simbelissä.]] Autiomaan halki etelästä pohjoiseen virtaava Niili teki viljavine rantoineen mahdolliseksi monituhatvuotisen korkeakulttuurin synnyn Egyptiin. Muualle Välimeren etelärannikolle ei suurvaltoja syntynyt. Egyptin valtakunnan laajenemista etelään rajoittivat Niilin putoukset. Aleksanteri Suuri teki Egyptistä hellenistisen maailman osan 300-luvulla eaa., ja roomalaiset tekivät Egyptistä myöhemmin provinssinsa.
Egyptin eteläpuolelle nousivat nubialainen Kušin kuningaskunta ja myöhemmin Aksumin valtakunta. Afrikan sarven ja somalialaisten paimentolaisten klaaniyhteiskuntien historiasta ennen kolonialismin aikaa ei tiedetä paljoakaan.
Etiopian ylängöt soveltuivat maanviljelyyn, joten niille syntyi jo varhain pysyvää asutusta. Etiopian kulttuuria ovat muovanneet sen yhteydet pohjoiseen ja itään.
Välimeren itä- ja pohjoisrannikoiden kansat perustivat antiikin aikoina Pohjois-Afrikan rannikolle siirtokuntiaan. Niistä merkittävin oli foinikialaisten perustama Karthago, joka nousi suureksi Välimeren imperiumiksi. Rooma valloitti puunilaissodissa Karthagon ja teki Pohjois-Afrikasta vilja-aittansa. Rooman ote höltyi 300-luvulla, ja 400-luvulla Pyreneiltä tulleet vandaalit valloittivat alueen. Joillain seuduilla valtaan nousivat berberiheimot. Bysantti valloitti osan Pohjois-Afrikkaa 500-luvulla.
Arabit valloittivat koko Pohjois-Afrikan 600-luvulta alkaen, ja islam iksi kehittynyt arabiuskonto syrjäytti kristinuskon seuraavina vuosisatoina kun berberit omaksuivat sen. Alueen suuria islamilaisia valtakuntia olivat muun muassa almoravidien ja almohadien valtakunnat. Etiopia säilyi kristittynä.
1500-luvulla koko Pohjois-Afrikka Marokkoa lukuun ottamatta joutui Osmanien valtakunnan alaisuuteen. 1800-luvulla se kuitenkin menetti nämä alueet eurooppalaisille siirtomaavaltiolle ja lopulta viimeisenkin afrikkalaisen alueensa, Libyan Italialle vuonna 1912.
Carrollin piirikunta (Maryland)
Carrollin piirikunta on Yhdysvaltojen Marylandin osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 168 447 vuonna 2019. Piirikunnan hallintokeskus on Westminsterin kunta. Piirikunta on perustettu 19. tammikuuta 1837.
Afrikan historia
Saharan eteläpuolinen Afrikka
Saharan eteläpuoleisen Afrikan varhaisesta historiasta ei tiedetä paljoakaan, sillä kirjallisia lähteitä on lähinnä vain niiltä rannikoilta, jotka joutuivat kosketuksiin muslimien ja kristittyjen kanssa. Myyttejä ja historiaa voi olla vaikea erottaa toisistaan.
Länsi-Afrikka
Ihmisen alkuvaiheita ei Afrikan länsiosissa tunneta yhtä hyvin kuin mantereen itä- ja eteläosissa, sillä kostea ilmasto on hävittänyt kivikauden jäljet. Maanviljelyksen aloittivat ilmeisesti noin vuosina 3 000–2 000 eaa. kuivuneesta Saharasta etelään siirtyneet väestöryhmät.
Länsi-Afrikassa ihmisten liikkumiseen, kaupankäyntiin ja maatalouteen on läpi historian ollut suuri merkitys etenkin alueen suurilla virroilla ja kasvillisuusvyöhykkeiden jakautumisella. Ihmisen toiminta on muokannut Saharan eteläpuolisen alueen kasvillisuusvyöhykkeiden rajoja: tehokas maankäyttö ja liikalaiduntaminen ovat muuttaneet aiemmin ruohon peittämiä alueita autiomaaksi, ja metsän raivaaminen ja kaskiviljely ovat työntäneet metsävyöhykkeen rajaa etelämmäksi.
thumb|upright|left|[[Nok-kulttuurin aikainen veistos 500-luvulta eaa, terrakottaa.]] Nykyisen Nigerian keskiosissa alkoi rautakausi noin vuonna 300 eaa. Ajanlaskun alkua edeltäneestä Nok-kulttuurista on jäänyt perinnöksi useita veistoksia ja myöhemmältä ajalta Ifestä pronssiveistoksia. Länsi-Afrikan varhaisia keskiaikaisia kuningaskuntia, usein niin sanotun jumalkuninkaan hallitsemia, olivat esimerkiksi Songhai, Kanem, Ghana, Mali, fulanien valtakunta ja Hausa-valtiot. Näiden valtioiden perustana olivat savannialueen afrikkalaiset maaseutuyhteisöt. Poliittisen päätöksenteon tasoja oli kaksi: kuninkaan hallitsema valtio ja paikallistason johtajat kuten kyläpäälliköt. Valtiot kävivät aktiivista kauppaa arabien kanssa Saharan yli, minkä kautta niiden yhteiskunnallinen järjestäytyminen vähitellen lisääntyi. Arabeille myytiin etenkin orjia ja kultaa, ja heiltä ostettiin suolaa, aseita ja hevosia. Kauppaa verottamalla Länsi-Afrikan kuningaskuntien hallitsijat pystyivät ylläpitämään suuria armeijoita. Islam levisi moneen Länsi-Afrikan pohjoiseen kuningaskuntaan 1000-luvun alkuun mennessä.
Savannialueen eteläpuoleisen metsäseudun valtioiden historialliset vaiheet ensimmäisellä vuosituhannella ovat tuntemattomia. 1400-luvun valtioista tunnetaan parhaiten Joruba-kuningaskunnat ja Benin sekä Malista saapuneiden kauppiaiden perustamat kauppakaupungit.
Portugalilaiset alkoivat käydä länsiafrikkalaisten kanssa kauppaa 1460-luvulta alkaen ja perustivat rannikolle linnoitettuja tukikohtiaan. Heidän keskeisiä toiminta-alueitaan olivat Senegambian rannikko, Kultarannikko ja Benin. Tärkeimpiä kauppatavaroita olivat kulta ja pippuri sekä orjat, joita sisämaan kuningaskunnat myivät eurooppalaisille ja arabeille 1400-luvulta 1800-luvulle arviolta 20–30 miljoonaa. Afrikkalaiset saivat eurooppalaisilta etenkin tekstiilejä, metallitavaroita ja tuliaseita.
Länsi-Afrikan merkittävimpiä valtioita 1500-luvun ja1800-luvun välillä olivat Dahomeyn kuningaskunta, Ašanti ja Oyo. Timbuktu oli merkittävä kaupunki Saharan ylittävän karavaanikaupan aikana. Islamilainen jihad-liike synnytti alueen pohjoisosiin 1800-luvulla useita suuria islamin lain mukaan hallittuja valtioita. Saharan karavaanikauppa ja Atlantin yli käyty orjakauppa loppuivat 1800-luvulla. Liberiaan perustettiin itsenäinen valtio Amerikassa vapautetuille orjille.
Itä-Afrikka
Itä-Afrikan varhaisimpia asukkaita olivat khoisanit, jotka olivat metsästäjä-keräilijöitä. Heidän jälkeensä kivikaudella Itä-Afrikkaan saapui pohjoisesta tai koillisesta kaukasoidisia kansoja, jotka valtasivat suurimman osan pohjoisesta Itä-Afrikasta. Noin kaksituhatta vuotta sitten alueelle muutti negridisiä nilootteja kuten kalenjineja, maasaita ja luoja. Bantujen ekspansio saavutti Itä-Afrikan lännestä käsin noin 2 000 vuotta sitten. Toisen vuosituhannen alussa kukin alue kehitti oman paikallisen kulttuurinsa, kun bantukieliä puhuvat kansat hajaantuivat.
Tiedot Itä-Afrikan keskiosien kansojen varhaishistoriasta perustuvat suulliseen perimätietoon ja myytteihin, sillä kirjallista historiaa ei ole ja arkeologisia kaivauksia on tehty vain vähän. Alueella tapahtui lukematon määrä pienten ja suurten kansanryhmien muuttoliikkeitä ja asuttamisia.
Vuoden 1000 tienoilla järviseudulle tulleet bantut olivat kehittäneet omat poliittiset ja yhteiskunnalliset järjestelmänsä. He olivat kuitenkin ilmeisesti muiden kansojen vallan alla, perimätiedon mukaan abatembuzien, bachwezien ja babitojen. Abatembuzit saattavat olla pelkkää myyttiä. Bachwezi-valtakunta hävisi vuoden 1500 tienoilla, joidenkin arvelujen mukaan pohjoisesta tulleiden niloottisten luo-kansojen maahan tunkeutumisen seurauksena. Heidän perustamansa Babito-dynastia hallitsi Bunyorossa vuoteen 1966 saakka. Victorianjärven seudulle luot muuttivat 1500-luvulla. Tästä seurasi sotia maasaita, nandeja ja abaluhyajia vastaan. Luokulttuurille oli tunnusomaista suuri mukautumiskyky heidän siirtyessään uusille kulttuurialueille. Etelä- ja itänilootit asuttivat vuoden 1000 tienoilla laajan alueen nykyisen Sudanin, Etiopian, Kenian ja Ugandan rajoilla. Heidän etelään suuntautuneella myöhemmällä muuttoliikkeellään oli merkittävä vaikutus. Itänilooteista tärkein kansa olivat maasait, jotka sotaisuutensa ansiosta saivat ylivallan laajoilla alueilla 1600-luvulta 1800-luvulle.
Eteläisessä Itä-Afrikassa nousi 1600-luvun lopulla bantujen Bugandan kuningaskunta, joka liitti itseensä suuria alueita. Ruandan ja Burundin alueelle saapui hutuja ensimmäisellä vuosituhannella. Tutsit perustivat Chiwezi-valtakunnan ja Ruandan kuningaskunnan ennen 1500-lukua. Itäiset bantukansat liittyivät 1700-luvulla poliittisesti yhteen suojautuakseen maasaiden ryöstöretkiltä. Kilindihallitsijat valloittivat 1800-luvulla rannikolta suuria alueita. Länsi- ja Keski-Tansanian ylänkötasangoille muutti lähes ainoastaan bantukansoja. Heidän perusyksikköjään olivat omavaraiset kylät, jotka saattoivat tarvittaessa liittyä vahvemmiksi yksiköiksi. Ryöstelevien ngonien invaasio etelästä 1800-luvulla vaikutti eteläisen Tansanian kansojen elämään ja sai aikaan yhteiskuntien uudelleenorganisoitumista.
Itä-Afrikan rannikolle muodostui omanlaatuisensa kulttuuri. Rannikolle perustettiin kaupunkeja, joiden välillä Intian valtameren ja Välimeren merikauppiaat liikkuivat. Rannikolle levisivät islamilainen kulttuuri, uskonto ja arabian kieli, jonka myötävaikutuksella kehittyi myöhemmin bantukieli swahili. Orjat, kulta ja norsunluu olivat tärkeitä vientituotteita. Merkittävimpiä kaupunkeja olivat myöhäiskeskiajalla Mogadishu, Kilwa, Pate ja Mombasa. Portugalilaiset toivat rannikolle 1500-luvulta alkaen taloudellisia ja uskonnollisia vaikutteita, kunnes heidät karkotettiin 1600-luvun lopulla.
Keski-Afrikka
thumb|[[Luban kuningaskunta pystyviivoituksella, Lundan valtakunta viistoviivoituksella merkittynä kartassa nykyisen Kongon demokraattisen tasavallan eteläosissa.]] Keski-Afrikassa Tšadista Sambesin Victorian putouksille on ollut oma erilliskehityksensä. Kongon metsävyöhyke eristi eteläiset savannit pohjoisesta. Alueen kulttuuria yhdenmukaistivat kuitenkin jokien kautta ylläpidettävät yhteydet. Metsäseudun ja eteläisen savannin historia tunnetaan ajalta ennen vuotta 1500 eaa. pääasiassa arkeologisista löydöistä, pohjoisempaa vain kirjallisista lähteistä. Etelässä varhainen rautakausi kesti ajanlaskun alusta vuoteen 1000, jolloin alkoi myöhäinen rautakausi.
Keski-Afrikan suuria valtakuntia olivat Luban ja Lundan valtakunnat, jotka syntyivät jonkin verran ennen vuotta 1500. Luba laajeni sekä siirtolaisuuden että valloituksen avulla, ja 1700-luvulla valtakunta ulottui idän Mweru- ja Tanganjikajärviltä lännen Sankurujoen takaisille alueille. 1800-luvulla valtakunta alkoi vähitellen hajota. Lundasta kasvoi laaja ja yhtenäinen valtio 1700-luvulla. Rannikolla lundat tulivat tekemisiin portugalilaisten kanssa. Kongon altaaseen perustetusta itsenäisestä Itä-Lundan valtiosta tuli 1700-luvun puolivälissä lähes yhtä mahtava kuin Lundastakin.
Keski-Afrikan länsirannikko kehittyi ilmeisesti itsenäisesti varhaisesta rautakaudesta lähtien. Poliittisen kehityksen pääpaino lienee ollut Kongojoen pohjoispuolella metsävyöhykkeen eteläpuolisella reunalla, missä jotkin päällikkökunnat kasvoivat muita suuremmiksi ja alistivat nämä. Kolme suurinta poliittista kokonaisuutta rannikolla olivat Loango, Tion kuningaskunta ja Kongon kuningaskunta. Alueen orjakauppa kiihtyi 1700-luvulla huomattavasti.
Keski-Afrikan itäosiin tuli 1500- ja 1600-luvulla Kongosta siirtolaisia, malaweja, jotka perustivat uuden sosiaalisen ja poliittisen järjestyksen. Lännestä saapui 1600-luvun alussa bemboja.
Eteläinen Afrikka
thumb|upright|left|[[Šonat|Šonankieliset bantut rakensivat nykyisen Zimbabwen alueelle 1300-luvulla Suur-Zimbabwen kauppakaupungin. ]]
Eteläisen Afrikan alkuperäiset asukkaat, metsästäjä-keräilijät khoisanit ovat viimeisten tuhannen vuoden aikana joutuneet siirtymään syrjäseuduille pohjoisesta saapuneiden bantuviljelijöiden ja etelärannikolta pohjoiseen levittäytyneiden hollantilaisten buurien tieltä. Pohjoisen Transvaalin alueelle asettui bantunkielistä väestöä jo ainakin 200-luvulla jaa. Šonat perustivat Zimbabwen kulttuurin. Muita saapujia olivat sotho-tswanat ja nguni-tsongat, jotka elivät 1500-luvulla Natalin rannikkoalueilla. Heihin kuuluvat esimerkiksi zulut ja swazit. Herero-ambot tulivat paimentolaisiksi Namibiaan ehkä 1500-luvulla.
Alueen kuningaskuntia olivat esimerkiksi Mapungubwe (noin 1075–1220), Zimbabwen kuningaskunta (noin 1220–1450) Mwene Mutapa (noin 1450–1698) ja Ndebele-kuningaskunta (1837–1894) Hiukan etelämpänä Soshangane ja hänen jälkeläisensä hallitsivat Gazan kuningaskuntaa 1800-luvulla.
SLC6A4
Geeni koodaa integraalista kalvoproteiinia. Koodattu proteiini estää serotoniinin toiminnan. Proteiini on psykomotoristen stimulanttien kohteena. SLC6A4 Geenin on todettu vaikuttavan serotoniinin takaisinottoon ja geenillä voi olla vaikutusta kätkytkuolemassa Alzenheimerin taudissa esiintyvässä aggressiivisessa käyttäytymisessä sekä emotionaalisen trauman kokeneen ihmisen masennuksessa.
Afrikan historia
Eteläinen Afrikka
Hollantilaiset alkoivat perustaa etelärannikolle siirtokuntiaan 1600-luvun puolivälissä. Ajan myötä heitä siirtyi sisämaahan metsästäjiksi ja maanviljelijöiksi. Maanomistuksesta puhkesi sotia buurien ja afrikkalaisten välillä. Brittejä alkoi saapua Etelä-Afrikkaan vuodesta 1795 alkaen. Aasialaisia alkoi tulla 1800-luvun lopulla, aluksi plantaasityöntekijöiksi Nataliin, myöhemmin kauppiaiksi.
1800-luvun alkupuolen historiaa hallitsevat bantuväestön väestöliike Mfecane sekä buurien suuri vaellus Kapmaan ulkopuolelle 1830-luvulla. Etelä-Afrikkaan syntyi vahva Zulumaa kuningas Shaka Zulun hallintokaudella 1810-luvulla. Britit löivät zulut vuosisadan lopulla.
Eurooppalaisten tutkimusmatkat ja siirtomaakausi
Afrikan sisäosat pysyivät pitkään huonosti tunnettuina. Vasta 1800-luvulla monet tutkimusmatkailijat, joista kuuluisimpia ovat David Livingstone ja Henry Morton Stanley, saivat mantereen keskiosatkin pääpiirteissään kartoitetuiksi.
Pitkään eurooppalaisilla oli ollut siirtomaita vain rannikoilla. Afrikan kolonisaatiossa 1880-luvun ja ensimmäisen maailmansodan välissä Ranska, Saksa, Belgia, Italia ja Iso-Britannia jakoivat lyhyessä ajassa keskenään lähes koko manteren. Myös Portugalin vanhoja siirtomaita Angolaa ja Mosambikia laajennettiin sisämaahan päin. Manterelle jäi lopulta vain kaksi itsenäistä valtiota, Liberia ja Etiopia.
Eurooppalaisilla oli useita syitä haalia siirtomaita Afrikasta. Maailmankaupan voimakkaan kasvun seurauksena raaka-aineiden tarve ja teollisuustuotteiden markkinoiden tarve olivat lisääntyneet, ja Afrikasta saatiin kumpaakin. Alusmaiden valtaus kasvatti emämaissa kansallista ylpeyttä. Eurooppalaiset katsoivat "ylempänä rotuna" olevan oikeutettuja hallitsemaan muita. Lähetystyöntekijät halusivat levittää kristinuskoa Afrikkaan. Eurooppalaiset halusivat myös viedä hyvinä pitämänsä eurooppalaiset arvot Afrikkaan, kuten tieteellisen maailmankäsityksen, järjen ohjaaman elämän ja yhteiskuntajärjestyksen, yksilönvapauden, henkilökohtaiset oikeudet, riippumattomat tuomioistuimet ja poliittisen demokratian. Siirtomaavallat halusivat samalla hävittää Afrikassa yleiset epäinhimilliset rangaistukset ja arabien johtaman orjakaupan.
Kolonialistinen valtaus merkitsi Afrikalle mullistusta monessa suhteessa. Näkyvin seuraus oli nykyaikaisen hallintokoneiston rakentaminen. Yhteistoiminnassaan afrikkalaisten kanssa eurooppalaiset vaikuttivat siihen, että paikalliset päälliköt saivat paljon henkilökohtaista valtaa ja vanhat neuvostot syrjäytettiin. Siirtomaavallat varmistivat vähitellen rauhan ja järjestyksen sekä lakkauttivat mielestään epäinhimilliset käytännöt ja rangaistukset sekä orjakaupan. Oikeuslaitokset järjestettiin eurooppalaisen mallin mukaan. Afrikkaan rakennettiin talouden kannalta tärkeä infrastruktuuri kuten rautatiet. Toisaalta monet Itä- ja Etelä-Afrikan kansat menettivät parhaat maansa valkoisille uudisasukkaille, ja Etelä-Afrikkaan perustettiin syrjivä rotuerottelujärjestelmä. Kristinusko tuli perinteisten uskontojen rinnalle tai syrjäytti ne. Eurooppalaiset koulut toivat afrikkalaisille eurooppalaisen maailmankuvan. Eurooppalaisen lääketieteen ja elintarvikkeiden siirrot mahdollistavan liikenteen seurauksena Afrikan väkiluku alkoi kasvaa voimakkaasti ensimmäisen maailmansodan jälkeen.
Siirtomaavallan päättyminen
Siirtomaiden itsenäistyminen alkoi Libyasta 1951. Liberia, Etelä-Afrikka, Egypti ja Etiopia olivat jo vanhastaan itsenäisiä. Moni muu maa itsenäistyi pian sen jälkeen. Varsinainen itsenäistymishuippu oli vuonna 1960, kun suurin osa Ranskan Länsi-Afrikan siirtomaista sai itsenäisyyden. Suurin osa Afrikan maista itsenäistyi 1960-luvulla, mutta jotkin siirtomaavallat (erityisesti Portugali) vastustivat itsenäistymispyrkimyksiä, mikä johti katkeriin itsenäistymistaisteluihin.
Siirtomaa-ajan perintönä usein mielivaltaisesti piirretyt kansallisuuksia halkovat valtionrajat jäivät voimaan, mikä on johtanut eri kansallisuuksien välisiin kahakointeihin.
Itsenäistymisensä jälkeen osa Afrikan uusista valtioista siityi vapaaseen markkinatalouteen ja osa muuttui sosialistisiksi. Maanosan taloudellinen kehitys on ollut hidasta muuhun maailmaan verrattuna, ja sotilailla on ollut merkittävä rooli maanosan politiikassa. Afrikan yhtenäisyysjärjestö perustettiin panafrikkalaisuuden nousun pohjalta vuonna 1963. Sitä seurasi Afrikan unioni vuonna 2002.
2000-luku
Kiina on 2010-luvulla vahvistanut yhteyksiään Afrikkaan, ja maa on noussut Afrikan tärkeimmäksi kauppakumppaniksi. Kiinan vaikutusvalta Afrikassa on kasvanut niin taloudellisesti, sotilaallisesti kuin kulttuurillisestikin. Myös Venäjä on moninkertaistanut kauppansa Afrikan kanssa. Länsimaiden Afrikan-politiikka nivoutuu 2010-luvun lopulla etenkin Afrikasta suuntautuvaan maahanmuuttoon sekä turvallisuuskysymyksiin.
Annektoiminen
pienoiskuva|Venäläisiä turisteja ja Venäjän lippu salossa [[Krimillä vuonna 2015 Venäjän annektoitua Krimin.]] Annektoiminen tai anneksio (lat. ad-nectere = liittää yhteen) on vieraan alueen liittäminen väkivaltaisesti toisen valtion hallintaan tai jotain muita laittomia keinoja kuten sotilastoimilla uhkaamista hyödyntäen. Anneksio on valtion yksipuolinen toimenpide tosiasiallisesta tilanteesta, jolle pyritään hankkimaan muiden maiden tunnustus laittoman toimenpiteen saattamiseksi lailliseksi kansainvälisesti.
Toimenpide on kielletty vuonna 1928 laaditulla Kelloggin sopimuksella, jossa kielletään sodan käyttäminen kansallisen politiikan välineenä. Myös YK:n peruskirja kieltää sen.
Hartford (Vermont)
Hartford on kunta (town) Vermontin osavaltiossa Yhdysvalloissa. Se sijaitsee New Hampshiren osavaltion rajalla Connecticutjoen varrella. Whitejoki liittyy Connecticutiin kunnan alueella. Hartfordissa on 5 kylää: Hartford, West Hartford, Quechee, White River Junction ja Wilder. Siellä asui 10 686 asukasta vuonna 2020.
Suomen Partiolaiset
Suomen Partiolaiset – Finlands Scouter ry (lyhenne SP-FS tai SP) on partioliikkeen keskusjärjestö Suomessa ja Suomen suurin nuorisojärjestö. Sen jäsenenä on 10 partiopiiriä ja valtakunnallista ruotsinkielistä toimintaa järjestävä Finland Svenska Scouter. Varsinainen viikoittainen partiotoiminta tapahtuu lippukunnissa, joita on Suomessa yhteensä yli 700. Vuosittain Suomen Partiolaisten toimintaan osallistuu yli 65 000 partiolaista.
Hartford (Vermont)
Maantiede
Hartfordissa on kolme jokea, jotka ovat Connecticut, White ja Ottaquechee. Kaupungin pinta-ala on 118,9 neliökilometriä, mistä suurin osa (116,9 neliökilometriä) on maata.
Suomen Partiolaiset
Suomen Partiolaiset on puoluepoliittisesti sitoutumaton järjestö, ja se on molempien partioliikkeen maailmanjärjestöjen, Partioliikkeen Maailmanjärjestön (WOSM) ja Partiotyttöjen Maailmanliiton (WAGGGS) jäsen. Se kuuluu myös Suomen nuorisoalan kattojärjestö Allianssiin.
Historia
Suomen Partiolaiset perustettiin, kun erillään olleet keskusjärjestöt, Suomen Partiopoikajärjestö (SPJ) ja Suomen Partiotyttöjärjestö (SPTJ) yhdistyivät uudeksi keskusjärjestöksi vuonna 1972.
Suomen Partiopoikajärjestö – Finlands Scoutunion ry on perustettu vuonna 1941. Tätä ennen partiotoimintaa on ollut jo 1920-luvulta lähtien Suomen Partiopoikien Keskusvaliokunnan järjestämänä.
Suomen Partiotyttöjärjestö on perustettu vuonna 1943, kun monet erillisinä järjestöinä toimineet partiotyttöliitot yhdistyivät.
Organisaatio
Suomen Partiolaisten ylin päättävä elin on joka toinen vuosi kokoontuva jäsenkokous, johon osallistuu edustajia partiopiireistä suhteessa niiden jäsenmääriin. Jäsenkokousten välillä päätösvaltaa pitää partioneuvosto, jonka jäseninä ovat jäsenkokouksen valitsemat partioneuvokset.
Partiopiirit
Suomen Partiolaisten jäsenenä on tällä hetkellä 10 partiopiiriä ja valtakunnallisesta ruotsinkielisestä toiminnasta vastaava Finland Svenska Scouter. Partiopiirit ovat:
Peruskirja
Suomen Partiolaiset linjaa peruskirjassaan Suomen partioliikkeen päämäärää, arvopohjaa ja menetelmiä. Peruskirjan mukaan partio on toimintaa, jossa nuorilla on mahdollisuus kunkin yksilöllisten ominaisuuksiensa rajoissa kasvaa persoonallisuudeltaan tasapainoisiksi, terveiksi, vastuuntuntoisiksi ja itsenäisesti ajatteleviksi yhteiskunnan jäseniksi. Peruskirjan mukaan partioaatteen arvopohjan lähtökohtana on ”ihmiskuva, jossa ihmisellä on velvollisuuksia suhteessa Jumalaan, omaan itseensä, muihin ihmisiin, yhteiskuntaan ja ympäristöön”, ja suhde Jumalaan ”merkitsee myönteistä asennetta uskontoon, hengellisyyden etsimistä ja elämistä oman hengellisen vakaumuksen ja yhteisön mukaisesti”.
Finnjamboree
Suomen Partiolaiset järjestävät kuuden vuoden välein suurleirejä eli Finnjamboreita, joista viimeisin oli Kajo 2022 Hämeenlinnan Evolla 15.–23. heinäkuuta 2022.
Jamboree on the Air
Partiolaiset harjoittavat myös radioamatööritoimintaa. Suomen Partiolaiset osallistuvat Partioliikkeen Maailmanjärjestön vuosittain lokakuussa järjestettämään Jamboree on the Air -tapahtumaan, jossa partiolaiset ovat yhteydessä muihin partiolaisiin radioamatöörien asemien kautta. Tapahtumaan osallistumista tukee Suomen Radioamatööriliitto.
Rahoitus
Opetus- ja kulttuuriministeriön yleisavustus nuorisojärjestöille :
Partiolukio
Pihtiputaan lukion partio- ja johtajalinja avattiin yhteishakuun vuonna 2015. Idean linjasta keksi pihtiputaalainen lippukunnanjohtaja Aki Korhonen. Puolentoista vuoden aikana Suomen partiolaiset ja Pihtiputaan lukio tekivät linjalle opetussuunnitelman.
Sylkeväindokiinankobra
Sylkeväindokiinankobra (Naja siamensis) on Kaakkois-Aasiassa yleisenä esiintyvä kobralaji. Se voi olla väriltään harmaa, ruskea tai musta valkoisin kuvioin. Valkoisen määrä vaihtelee yksilöittäin: toisilla on vain jokunen pieni laikku, kun taas toiset ovat lähes kokonaan valkoisia lukuun ottamatta selkärankaa pitkin kulkevaa mustaa juovaa. Niskahupun takaosa on useimmiten valkoinen. Sylkeväindokiinankobra kasvaa 1,2–1,6 metrin pituiseksi. Sen ravintoon kuuluvat matelijat, nisäkkäät ja linnut, joita se saalistaa alavilla ja mäkisillä mailla. Laji munii 13–19 munaa. Sylkeväindokiinankobra on erittäin myrkyllinen ja se pystyy sylkemään myrkkyä uhkaajaansa kohti.
Luettelo WRC-kuljettajista
Tämä on luettelo vähintään yhteen rallin maailmanmestaruussarjan osakilpailuun osallistuneista kuljettajista. Nykykuljettajat (lihavoituna) ovat osallistuneet WRC -kilpailuun viimeisen vuoden aikana.
JMJD2C
JMJD2C on eräs ihmisen geeneistä. Geeni sijaitsee kromosomissa 9p24.1 Geeni assosioituu autismiin. Geeni jakautuu 21 eksoniin. Geenio koodaa GASC1 proteiineja, jotka puolestaan säätelevät geenien transkriptiota ottamalla pois histoniproteiinien metyyliryhmiä, jotka pakkaavat kromatiineja.
107 Camilla
107 Camilla on Marsin ja Jupiterin väliseen pääasteroidivyöhykkeeseen kuuluva pikkuplaneetta eli päävyöhykkeen asteroidi. Sen löysi N. R. Pogson vuonna 1868. Pikkuplaneetan saattoi saada nimensä roomalaisen mytologian kuningas Metabuksen tyttären mukaan. Camilla on kooltaan melko suuri, sillä sen läpimitta on noin 223 kilometriä. Se on siis suurempi kuin monet ennen sitä löydetyt päävyöhykkeen kohteet kuten esimerkiksi Astraea, Hebe, Iris, Flora tai Irene. Camillan pyörähdysaika eli vuorokausi on noin 4,84 tunnin mittainen. Camillalla on pieni, noin 9 kilometrinen kuu, joka on saanut tunnuksen S/2001 (107) 1. Kuu löydettiin Hubble-avaruusteleskoopilla vuonna 2001.
Islannin kruunu
thumb|400px|Islannin kruunun vaihtokurssi suhteessa euroon. Vuonna 2008 alkanut Islannin talouskriisi näkyy voimakkaana kruunun arvon heikkenemisenä Islannin kruunu (, monikossa krónur) on Islannin rahayksikkö. Sen kansainvälinen tunnus on ISK. Yksi kruunu jaetaan sataan aurairiin (yksikössä eyrir), mutta näitä pienempiä yksiköitä vastaavia kolikoita ei ole enää käytössä. Ensimmäiset Islannin kruunun setelit painettiin 1885.
Historia
Tanskan kruunu tuli käyttöön ensimmäisen kerran Islannissa vuonna 1874, ja sitä edelsi tanskalainen rigsdaler. Islanti alkoi painaa omia Islannin kruunun seteleitä vuonna 1885. Valuutat erotettiin toisistaan Skandinavian rahaliiton hajotessa ensimmäisen maailmansodan aikaan, ja Islanti itsenäistyi Tanskasta 1918. Ensimmäiset kolikot laskettiin liikkeelle 1922.
Valuutan arvo laski tasaisesti ja 1970-luvun öljykriisi aiheutti pahan inflaation, joten uusia kolikoita ja seteleitä otettiin käyttöön. Viimeiset aurairit painettiin 1967. Inflaatio paheni entisestään, kunnes vuonna 1981 Islannin kruunu revalvoitiin; uusi kruunu oli sadan vanhan kruunun arvoinen.
Vuonna 2002 silloinen pääministeri päätti, että maksut ja saatavat tulisi ilmoittaa yhden kruunun tarkkuudella, sillä sitä pienempiä kolikoita ei ollut enää liikkeellä moniin vuosiin. Jotkin osakkeet ovat edelleen aurairin tarkkuudella, sillä Lontoon pörssissä hinnat voidaan ilmoittaa pennin tarkkuudella.
Valuutan ongelmista huolimatta islantilaiset eivät halua liittyä Euroopan unioniin tai euroon, sillä moni pelkää sen johtavan resurssien hallinnan menettämiseen.
Kolikot ja setelit
Käytössä olevat Islannin kruunun kolikot ovat 1, 5, 10, 50 ja 100 kruunua. Sadan kruunun kolikko tuli käyttöön vuonna 1995. Pankit päättivät vuonna 2003, että eivät enää hyväksy aurairin kolikoita. Kolikoissa on kuvia tyypillisistä islantilaisista eläimistä, kuten delfiineistä (5 kruunua) tai rantataskuravuista (50 kruunua) ja muinaisislantilaisen mytologian symboleita.
RMS Germanic
RMS Germanic oli White Star Line- laivayhtiön höyrylaiva. Se rakennettiin 1874 Harland & Wolffin telakalla Belfastissa. Sen vesillelasku toteutettiin 1875. Se oli käytössä White Star Linella vuoteen 1903. 1903 sen osti American Line- laiuvayhtiö, Joka omisti sen vuoteen 1905. 1905 se myytiin Dominion Linelle, joka muutti sen nimeksi RMS Ottawa. 1911 se myytiin Turkkiin, Jossa sen nimeksi muutettiin Gul Djemal. 1915 eräs sukellusvene torpeedoi sen Marmaranmerellä, Mutta se pelastettiin ja kunnostettiin. 1928 sen nimeksi muuttui RMS Gulcemal. Vuoteen 1949 se oli varastosäiliö, ja vuonna 1950 se muutettiin kelluvaksi hotelliksi. Lopulta laiva kuljetettiin Messinaan romutettavaksi vuonna 1950.
Islannin kruunu
Kolikot ja setelit
Kierrossa olevat setelit ovat suuruudeltaan 500, 1000, 2000, 5000 ja 10 000 kruunua. Kaikkiin seteleihin on painettu päiväys, jolloin ne tulivat laillisesti voimaan. Seteleitä uudistettiin viimeksi huomattavasti vuonna 2001. Niihin lisättiin ala- ja mikropainatuksia sekä metallifolioraita 2000:n ja 5000:n kruunun seteleihin. 10 000:n kruunun seteli on kierrossa olevista uusin, sillä se otettiin käyttöön vuonna 2013. Sitä ei käytetä yhtä usein kuin muita seteleitä. Keskuspankki on vetänyt sadan kruunun ja sitä pienemmät setelit pois kierrosta.
RMS Germanic
pienoiskuva|Alus noin vuonna 1895.
Islannin kruunu
Kolikot ja setelit
Seteleissä esiintyy islantilaisia taiteilijoita, tieteilijöitä ja muita merkkihenkilöitä. Kääntöpuolella on usein heidän elämäänsä, työhönsä ja saavutuksiinsa liittyviä kuvia tai tilannekuvauksia.
Kolikot
Lähde:
Setelit
Lähde:
Muuta
Islannin kruunu on vähän käytetty valuutta, joten monet valuutanvaihtotoimistot pyytävät varaamaan sitä etukäteen.
Rumpler Tropfenwagen
300 px|thumb|Toinen tunnetuista säilyneistä Rumpler Tropfenwageneista Deutschen Technikmuseumissa Berliinissä. Rumpler Tropfenwagen (Rumpler Pisara-auto) oli itävaltalaisen insinööri Edmund Rumplerin suunnittelema automalli. Vuonna 1921 Berliinin autonäyttelyssä esiteltyä autoa pidetään maailman ensimmäisenä sarjavalmisteisena virtaviivaisena automallina.
Kuljettajan istuin oli asetettu keskelle ja sen takana olevassa istuinrivissä oli kaksi paikkaa. Vuodesta 1923 autossa oli näiden lisäksi vielä kaksi lisäistuinta.
Tropfenwagenissa oli sen elinkaaren aikana kolme eri moottorimallia. Alun perin autossa oli W6-moottori. Koska moottorin käynti oli epävakaata, se korvattiin myöhemmin 4-sylinterisellä rivimoottorilla.
Voimansiirrossa oli hyödynnetty Rumplerin aikaisempia keksintöjä, kuten heiluriakselia ja vaihteistoon integroitua vetopyörästöä (transakseli).
Vaikka auto oli aikanaan edistyksellinen, se ei myynyt erityisen hyvin, tuotantomäärä jäi noin 100 yksilöön. Autossa oli alkuvaiheessa ohjaukseen ja jäähdytykseen liittyviä lastentauteja, jotka haittasivat sen mainetta. Lisäksi autossa ei ollut lainkaan tavaratilaa. Lähes kaikki autot myytiin taksikäyttöön, sillä siihen oli helppo nousta sisään ja sen korkeasta sisätilasta oli hyötyä.
Auton tuotanto päättyi vuonna 1925. Vuonna 1979 Tropfenwagenia testattiin Volkswagenin tuulitunnelissa. Sen ilmanvastuskertoimeksi mitattiin kunnioitettavat 0,28. Volkswagen pääsi itse samalle tasolle vasta vuonna 1988 esitellyn Passatin myötä.
Rumpler Tropfenwagen on jäänyt suuren yleisön mieleen erityisesti Metropolis-elokuvasta.
Tiettävästi vain kaksi Tropfenwagenia on säilynyt jälkipolville. Toinen on museoitu Müncheniin Deutsches Museumiin, toinen taas Berliiniin Deutsches Technikmuseumiin.
Minä olen muistanut (Kim Lönnholmin albumi)
Minä olen muistanut on suomalaisen laulaja Kim Lönnholmin debyyttialbumi sooloartistina. Se julkaistiin vuonna 1989.
Sofía Poumpourídou
Sofía Poumpourídou (, s. 12. kesäkuuta 1980 Kazahstanin SNT, Neuvostoliitto) on kreikkalainen naispainija, maailman-, ja euroopanmestari.
Minä olen muistanut (Kim Lönnholmin albumi)
Albumia myytiin 114 000 kappaletta ja siltä julkaistua singleä Minä olen muistanut 4 000 kappaletta.
Sofía Poumpourídou
Poumpourídou voitti sarjan 51 kg maailmanmestaruuden Khalkisissa 2002. Loppuottelussa hän voitti japanilaisen Chiharu Ichōn. EM-mitaleita Poumpourídou on voittanut neljä kappaletta, joista yhden kultaisen. Ateenan kesäolympialaisissa 2004 hän hävisi Ranskan Anna Gomis'lle ja Etelä-Korean Lee Na-laelle ollen lopulta 11:s.
Mahlun Maapallopatsas
62.64472°N, 25.04309°W thumb|Maapallopatsas syksyllä 2004 Mahlun Maapallopatsas on patsas Saarijärvellä Mahlun kylällä. Sen rakensi paikallinen aseseppä Matti Rutanen (1888–1964). Rutanen teki työnsä suuren uskonnollisen innoituksen vallassa. Nimestään huolimatta Maapallopatsas ei ole maapallon muotoinen, vaan uskonnollinen triptyykki. Rutanen itse totesi patsaan nimen tulleen siitä, että siihen kuuluvat "kaikki merenpohjia myöten, siihen kuuluu menneet ja vastatulevat ihmiset". Patsaan rakentaminen kesti vuodesta 1950 alkaen arviolta 5–6 vuotta. Tällöin Jumalan kerrotaan komentaneen Rutasta tekemään patsaan, jonka hän oli luvannut rakentaa jo sisällissodan aikana. Työ patsaan parissa vei suuren osan hänen ajastaan ja lähes kaikki hänen rahansa. Lisätuloja patsaanrakennukseen Rutanen sai muun muassa kiinnittämällä lähipuuhun metallisen keräyslippaan.
Maapallopatsas on noin neljä metriä korkea, viisi metriä leveä teos, jonka vasempaan laitaan on kuvattu Jeesus saarnaamassa Golgatalla, keskellä ristiinnaulittuna ja oikealla lapsena äitinsä Neitsyt Marian sylissä. Patsaan takana, Neitsyen kuvan taakse on kuvattu patsaan tekijä itse henkivaimonsa ja henkilapsensa kera. Ristin takapuolella on kirkon kuva, joka Rutasen tulkinnan mukaan on se universaali kirkko, joka kokoaa yhteen kaikki maailman uskonnot. Patsaan jalustaa kiertää friisi, joka koostuu kymmenistä pienistä sementtisistä ja kuparisista ihmishahmoista. Patsaan jalustaa peittävät myös suuret täyteen kirjoitetut kuparilaatat. Sen runko-osa on tehty isoista kivistä, joiden välissä on sideaineena hiekkapitoinen sementti. Patsaan päällyskerrokset on tehty lähes puhtaasta sementistä, ja tämä materiaalien erilaisuus aiheuttaa jatkuvaa halkeilua ja osien putoamista. Patsaaseen on käytetty arviolta 200–300 kiloa rautaa ja noin 80 säkillistä sementtiä.
Maapallopatsaan sivuille liittämiinsä kuparilaattoihin Rutanen valmisti tekstejä itse tekemillään leimasimilla. Yhteensä laattoja on teoksessa yksitoista. Viisi patsaan etupuolella ja viisi takapuolella. Lisäksi patsaan kylkeen on kiinnitetty pieni laatta, jossa varoitetaan pahantekijöitä Rutaselle ominaiseen tyyliin:
"tokko senlaine roska tietä että jumala laitta roska nenä pysty ja koivet suoraksi ni ei ilkele jumala patsalla senkonta"
Tauluissa Matti Rutanen kertoo omasta maailmankuvastaan, elämänkokemuksistaan ja uskontulkinnoistaan tavalliselle ihmiselle Mahlun murteella.
Koska patsaan taulut olivat kuparia, ne hapettuivat nopeasti. Aikanaan Rutanen uusi tauluja, muttei välttämättä kirjoittanut tekstejä samankaltaisina kuin alkuperäistauluissa. Alkuperäiset tekstit tuhoutuivat, ja tästä syystä hänelle tärkeät asiat toistuvat useaan kertaan tauluissa.
Matti Rutasen kuoleman jälkeen hänen perikuntansa myi Maapallopatsaan tontteineen Mahlun Nuorisoseuralle, joka puolestaan myi patsaan tontteineen tontin puuston hinnalla vuonna 1986 Saarijärven kaupungille. Patsas peruskorjattiin taiteilija Kain Tapperin suunnitelman mukaisesti vuonna 1973 ja uudestaan sen korjasivat 1980-luvulla veistostaiteen opiskelijat Mari Möller ja Niilo Rikula.
Nykyään Maapallopatsasta pidetään merkittävänä suomalaisen naivistisen taiteen saavutuksena. Se myös esitellään suomalaista kansantaidetta käsittelevässä Itse Tehty Elämä – ITE -teoksessa nimellä Korpialttari Maailmanpatsas sekä Suomen Muistomerkit -kirjasarjassa (Suomen Muistomerkit VII: Keski-Suomi).
Valkoisen Kotkan ritarikunta
pienoiskuva|Ritarikunnan tunnuksia sekä kunniakirja Valkoisen Kotkan ritarikunta on puolalainen ritarikunta, jonka perusti Puolan kuningas August II Väkevä vuonna 1705. Mitallia jaetaan perinteisesti 3. toukokuuta.
Puolan jaon jälkeen ritarikunnan tunnusmerkkien myöntäminen loppui. Kun Venäjän keisari Nikolai I liitti Puolan oman hallintonsa alaiseksi, otti hän suojelukseensa Valkoisen Kotkan ritarikunnan. Vuonna 1831 ritarikunta liitettiin venäläisten ritarikuntien yhteyteen. Valkoisen Kotkan ritarikunnan kunniamerkkiäkin on valmistettu ja myönnetty lisäksi briljanttikoristein korkea-arvoisille ulkomaalaisille henkilöille (sekä toisuskoisille).
Nykymuodossaan ritarikunta otettiin käyttöön 16. lokakuuta 1992. Sitä jaetaan tunnustuksena poikkeuksellisista ansioista valtion tai kansalaisten hyväksi niin siviileille kuin sotilashenkilöillekin. Vuodesta 1921 lähtien ritarikunta on Puolan korkein mahdollinen kunnianosoitus. Saajan ei tarvitse olla Puolan kansalainen.
Kunnianosoitusta jaetaan vain yhdessä luokassa:
Ähtärin kirkko
Ähtärin kirkko on vuosina 1935–1937 rakennettu, arkkitehti Bertel Liljequistin suunnittelema tiilinen, rapattu päätytornillinen pitkäkirkko Ähtärissä. Edellinen, vuonna 1846 rakennettu järjestyksessä kolmas kirkko paloi salaman sytyttämänä 1935.
Kirkon kuoren absidi on runkohuonetta hieman matalampi ja kapeampi. Sen erottaa muusta kirkkosalista kahden pylvään kannattama kasetoitu vyökaari. Alttaripäädyn kulmauksessa on matala satulakattoinen sakasti. Kirkon länsipäädyssä on 54 metriä korkeaan huippuun päättyvä torni, jonka kellot ovat vuosilta 1936 ja 1937. Runkohuoneessa on korkeat seinät, satulakatto ja kapeat segmenttipäätyiset ikkunat. Kirkkosalissa on kolme laivaa, sivulaivoissa on tasakatot ja keskilaivassa tynnyriholvi. Kirkkoa on korjattu vuonna 1966. Sen pinta-ala on 550 neliötä ja siellä on istumapaikkoja 850 hengelle. Edellisestä kirkosta peräisin olevan alttaritaulun Vuorisaarna on maalannut Wilho Sjöström vuonna 1906, malleina olivat ähtäriläiset ihmiset Ähtärinjärven maisemassa. Kirkon 26 + 3 -äänikertaiset urut on valmistanut Gebrüder Rieger vuonna 1937.
Harri Saksala
Harri Uolevi Saksala (s. 22. tammikuuta 1948 Helsinki) on suomalaisen pop- ja jazzmusiikin monitoimimies, joka on esiintynyt 60-luvun popyhtyeessä, laulanut poliittisia lauluja, esiintynyt trubaduurina ja radiojuontajana sekä ollut ehdokkaana kunnallis- ja eduskuntavaaleissa (SDP).
Elämä
Saksala kirjoitti ylioppilaaksi 1967, opiskeli Helsingin yliopiston musiikkitieteen laitoksella 1967–1969 ja oikeustieteellisessä tiedekunnassa 1969–1975 suorittaen oikeustieteen kandidaatin tutkinnon 1975. Hän toimi Love Recordsin musiikin kustannuspäällikkönä 1975–1976, Love Kustannuksen toimitusjohtajana 1976–1984, UMO Jazz Orchestran asiamiehenä 1975–1978, taiteilijoiden tili- ja lakiasiaintoimisto TATI:n lakimiehenä 1984–1985, Vantaan konserttitalo Martinuksen toiminnanjohtajana 1986–1996, radio Stadin toimittajana 1996–1998 ja radio Groove FM:n ohjelmajohtajana 1999–2001. Vuodesta 2004 Saksala on toiminut Humanistisen ammattikorkeakoulun kulttuurituotannon lehtorina. Hän on ollut Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen vuodesta 2001, Helsingin ympäristölautakunnan varapuheenjohtaja vuodesta 2005 sekä Stadin slangi ry:n puheenjohtaja 2002–2004 ja uudelleen vuodesta 2017. Harri Saksala opiskeli soittamista Helge Pahlmanin johdolla 1955–1960. Hän aloitti muusikonuransa laulamalla ja soittamalla saksofonia Topmost-yhtyeessä vuonna 1965. Yhtyeen muut jäsenet olivat Gugi Kokljuschkin (laulu), Eero Lupari (kitara), Heimo Holopainen (bassokitara), Arto "Poku" Tarkkonen (kosketinsoittimet) ja Kisu Jernström (rummut). Harri Saksala jätti Topmostin vuonna 1968 ja liittyi laulusolistiksi "Edward" Vesalan ja "Paroni" Paakkunaisen Soulset-yhtyeeseen sen solistin Al Sharpin kadottua yllättäen ulkomaille. Vuonna 1969 oli vuorossa Apollo-yhtye, jonka tarina oli lyhyehkö. Tämän jälkeen Saksala on esiintynyt laulajana, huuliharpistina ja harmonikan soittajana eri yhteyksissä, mm. useilla Hectorin levyillä.
Lucius Aemilius Paullus
pienoiskuva|[[John Trumbullin maalaus Aemilius Paulluksen kuolemasta Cannaessa.]] Lucius Aemilius Paullus (k. 216 eaa.) oli roomalainen sotapäällikkö. Hän oli konsulina vuosina 219 eaa. (Marcus Livius Salinatorin kanssa) ja 216 eaa. (Gaius Terentius Varron kanssa). Ensimmäisenä konsulivuonnaan hän osallistui toiseen illyrialaissotaan ja voitti Pharoksen kuninkaan Demetrioksen, joka pakeni Makedonian Filippos V:n hoviin. Toisena konsulivuotenaan hän osallistui Cannaen taisteluun ja sai surmansa.
Kollektivismi
Kollektivismi on yhteisöllisyyttä, yhteisöllisyyslähtöisyyttä ja yhteisön korostamista yksilön kustannuksella. Kollektivismi on individualismin eli yksilökeskeisyyden vastakohta, ja näiden yhdistelmä on organisaatio.
Kollektivistiset aatteet
Poliittista kollektivismia edustavat muun muassa sosiaalidemokratia sekä ja kommunismi. Kollektivismia ovat myös Jean-Jacques Rousseaun vaatimus yksilöiden alistumisesta ”yleistahdolle” ja G.W.F. Hegelin vaatimus yksilön alistumisesta kansallisvaltion instituutioille.
Anarkokollektivismi on sosialistinen aate, jonka perustajana pidetään Mihail Bakuninia, kun taas osa anarkisteista on anarkoindividualisteja. Kollektivismiin voidaan laskea myös muun muassa kansallissosialismi sekä islamismin kaltaiset teokraattiset aatteet.
Arvostelua
Kollektivismin katsotaan tukahduttavan yksilöllisyyttä ja moniarvoisuutta vaatimalla yhteistä identiteettiä kuten nationalismia tai rotua. Lisäksi, kun poliittista valtaa käytetään kollektivististen päämäärien edistämiseksi, ihmisten itsemääräämisoikeutta rajoitetaan ja statismia edistetään.
Tunnetuimpia kollektivismin kritiikkejä on Friedrich von Hayekin kirja Tie orjuuteen (1944).
Ludwig von Mises kirjoitti:
Demokraattinen sosialisti George Orwell katsoi kollektivismin johtavan siihen, että jokin ihmisten vähemmistö saa oikeutuksen sortaa enemmistöä vapauden tai jonkin muun ihanteen nimissä.
Hollannin Grand Prix 1973
Hollannin Grand Prix 1973 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 29. heinäkuuta 1973 Zandvoortin radalla. Kilpailun voitti Jackie Stewart, jolle voitto oli kauden neljäs.
Roger Williamson kuoli onnettomuudessa, kun hänen autonsa törmäsi radan reunaan, pyörähti radan varteen, jäi ylösalaisin ja syttyi tuleen. Williamsonia ei voitu pelastaa, sillä ratavirkailijoilla ei ollut tulenkestäviä vaatteita. David Purley yritti auttaa Williamsonia, mutta ei saanut yksin autoa käännettyä. Kilpailua ei keskeytetty onnettomuuden takia.
Hjalmar Johansson
Carl August Hjalmar (”Julle”) Johansson (20. tammikuuta 1874 Karlskrona – 30. syyskuuta 1957 Segeltorp) oli ruotsalainen uimahyppääjä, uimari ja yleisurheilija. Vuoden 1906 kesäolympialaisissa hän kilpaili kaikissa kolmessa lajissa. Vuoden 1908 välikisoissa hän osallistui vain uimahyppyihin sekä uintiin ja vuoden 1912 kesäolympialaisissa pelkkiin uimahyppyihin. Molemmat olympiamitalinsa – kultaa 1908 ja hopeaa 1912 – hän sai kerroshypyissä.
Kuolanvuono
Kuolanvuono on 57 km:n pituinen kapea, vuonomainen Barentsinmeren lahti, joka työntyy pohjoisesta Kuolan niemimaahan. Suuaukolla vuonon leveys on 7 kilometriä ja syvyys 200–300 metriä. Eteläosassa vuonon leveys on kilometri. Tuulomajoki ja Kuolajoki laskevat Kuolanvuonon perukalle (eteläosaan).
Lahden itäranta on rikkonainen ja jyrkkä, länsireuna suhteellisen loivarantainen. Murmanskin kaupunki ja suljettu Severomorskin kaupunki laivasto- ja lentotukikohtineen sijaitsevat itärannalla. Lahden länsirannalla lähellä sen suuta on Poljarnyin kaupunki ja ydinsukellusvenetelakka. Vuonon eteläosassa sijaitsee Kuolan kaupunki ja silta vuonon vastarannalle.
Kahdesti vuorokaudessa nousevan vuoroveden vaihtelu Kuolanvuonossa voi olla 4 metriä. Lahden satamat ovat avoinna koko vuoden, vaikka sen eteläisimmät osat voivat joskus jäätyä.
Kuvia
600px|thumb|center|Panoraama Murmanskiin Kuolanvuonon vastarannalta (2012).
Vaalearosella
Vaalearosella (Platycercus adscitus) on itäaustralialainen korean värinen kaija.
Koko ja ulkonäkö
Linnun pituus on noin 30 cm ja paino 95–120 g. Sen höyhenpuku on selästä keltaisen ja mustan kirjava, pää on vaaleankeltainen, rinta keltainen, vatsa ja pyrstö vaaleansiniset, siivet tummansiniset ja mustat, sekä alaperä punainen. Nokka on vaaleanharmaa, iiris tummanruskea ja koivet harmaat. Sukupuolet ovat suunnilleen samanväriset. Nuori lintu on haileamman värinen ja sillä voi olla punaista tai harmaat päässä.
Esiintyminen
Vaalearosella elää yleisenä Australian koillisosassa ja siitä tunnetaan kaksi alalajia, adscitus ja palliceps. John Latham kuvaili lajin holotyypin Cooktownista Australiasta. Populaation koko on noin 100 000 yksilöä. Laji istutettiin Havaijille 1877 mutta sitä ei ole tavattu vuoden 1928 jälkeen.
Elinympäristö
Vaalearosellat asuttavat alavien maiden valoisia metsiä, hakkuuaukeita ja metsäniittyjä.
Lisääntyminen
Pesä on puun kolossa tai onkalossa, usein virran rannalla. Naaras munii kolmesta viiteen munaa, joita se hautoo kolmisen viikkoa. Poikaset jättävät pesän viisiviikkoisina ja pysyttelevät vanhempiensa seurassa vielä useita viikkoja. Aikuisen puvun nuori lintu saa vuoden ikäisenä.
Ravinto
Lajin ruokavalio koostuu siemenistä, viljasta, marjoista, hedelmistä sekä hyönteisistä ja niiden toukista. Paikoin ne ovat harmillisia puutarhatuholaisia.
Argentiinanpöllö
Argentiinanpöllö (Strix rufipes) on pöllöihin kuuluva lintu. Sitä tavataan Argentinassa ja Chilessä.
Argentiinanpöllö on keskikokoinen pöllö, jolla ei ole korvatupsuja. Se on alapuolelta valkoinen ja punaruskearaitainen ja päältä ja niskasta vielä valkoisempi. Sen naamakiehkura on punaruskea ja silmät tummat, ja jalat ovat oranssinruskeat tai kanelinruskeat. Täysikasvuisen yksilön pituus on noin 33–38 cm ja paino suunnilleen 300–400 grammaa. Argentiinanpöllön elinalue ulottuu Keski-Chilestä ja Länsi-Argentiinasta Tulimaahan, ja satunnaisesti sitä on tavattu Falklandsaarilla. Se asuu tiheissä, kosteissa vuoristometsissä ja puoliavoimissa alavissa metsissä, missä se saalistaa pieniä nisäkkäitä, lintuja ja hyönteisiä. Se pesii lokakuussa ja munii puunkoloon 2–3 munaa. Sen ääni on murahtelua, jota seuraa korkeita nasaaliääniä. Vaikka argentiinanpöllö ei ole uhanalainen, se kärsii elinalueiden supistumisesta esiintymisalueilla tehtävien metsänhakkuiden vuoksi.
Békásmegyer
Békásmegyer on Budapestin kaupunginosa sen III osa-alueella. Vuonna 2011 siellä oli 38 169 asukasta.
Historia
Ensimmäiset maininnat Békásmegyerin kylästä on vuodelta 1363. Kylä tuhoutui osmaniaikana, noin 1600-luvun puolivälissä, eikä kylästä ole mainintoja 1690-luvun väestönlaskennassa. Saksalaisia uudisraivaajia asettui alueelle 1740-luvulla. Saksalaiset kutsuivat kylää Krottendorfiksi. Se alkoi kasvaa hiljalleen, ja vuonna 1830 siellä oli 839 asukasta. Vuonna 1941 siellä oli jo 13 089 asukasta, ja vuonna 1950 se liitettiin Budapestiin.
Saarto
Saarto voi tarkoittaa seuraavia:
Colonization
Colonization (koko nimeltään Sid Meier's Colonization) on Sid Meierin ja Brian Reynoldsin kehittämä strategiapeli. Pelin on julkaissut Microprose DOS:lle vuonna ja Amigalle, Mac OS:lle sekä Windowsille seuraavana vuonna.
Pelaaminen
Peli on vuoropohjainen strategiapeli, joka keskittyy eurooppalaisten suurvaltojen siirtomaakauteen uuden mantereen, Amerikan, alueella vuosien 1492 – 1850 välillä.
Pelin aluksi pelaaja valitsee yhden neljästä siirtomaavallasta pelattavakseen. Pelaajalla on alussa muutamia siirtolaisia, hieman kultaa ja yksi laiva. Pelattavat siirtomaavallat ovat Englanti, Ranska, Espanja ja Hollanti. Alussa pelaajan laiva on saapunut jonnekin Uuden Maailman itäisille rannoille. Pelaajan tavoitteena on perustaa siirtokunta ja kehittää sen toimintoja, ja vähitellen laajentaa merentakaista valtakunnan osaa perustamalla lisää siirtokuntia.
Pelimekaniikka on hyvin samankaltainen Civilization-pelin kanssa. Pelaaja kehittää siirtokuntaa rakentamalla, keräämällä satoja, valmistamalla, käymällä kauppaa ja vahvistamalla kapinamielialaa kunnes voi julistautua itsenäiseksi. Pelissä voi kouluttaa uusia yksiköitä, käy kauppaa ja sotii muita siirtomaavaltoja sekä alkuperäisasukkaita vastaan. Pelin lopullisena päämääränä ja ainoana tapana voittaa peli on itsenäiseksi julistautuminen emovaltiosta.
Siirtokunnissa voidaan kouluttaa uusia, eri ammatteja osaavia siirtolaisia, saarnaajia ja sotilasyksiköitä. Tavalliset vapaat siirtolaiset (Free Colonists) voivat myös siirtyä intiaanikylään hankkimaan oppeja intiaaneilta. Ammattilaisia voidaan myös hakea emämaasta.
Civilizationista poiketen kaupankäynti hoidetaan aluksi vain oman emovaltion kanssa tai intiaanikylien kanssa. Tietyssä vaiheessa on kuitenkin mahdollista kehittää kaupankäyntiä myös muiden eurooppalaisten siirtomaavaltojen kanssa, jolloin kauppaa voidaan käydä sekä Euroopan satamien että muiden siirtokuntien kanssa suoraan. Kaupattavina kohteina on eri viljalajikkeita, vaatteita, malmeja ja aseita.
Pelin aikana kasvatetaan Continental Congressia, eli joukkoa Amerikan historian tärkeitä henkilöitä. Henkilön saaminen kongressiin antaa lisämahdollisuuksia uskontoon, kaupankäyntiin, sotilastoimiin ja politiikkaan. Kongressiin liittyvät pelin aikana muun muassa Pocahontas, Benjamin Franklin ja Simón Bolívar.
Vastaanotto
Peli on saanut CU Amiga -lehden arvostelussa arvosanaksi 91%.
Peli on saanut Amiga Format -lehden arvostelussa arvosanaksi 95%.