cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Swiftsure-luokka (taistelulaiva)
Swiftsure-luokka oli Britannian Kuninkaallisen laivaston kahden taistelulaivan muodostama alusluokka. Alukset olivat Chilen hallituksen tilaamia, mutta Britannian hallitus lunasti alukset ennen niiden valmistumista.
Taustaa
Chile ja Argentiina olivat vuoden 1901 lopulla sodanpartaalla, jolloin Chile huolestui laivastonsa kyvystä vastata Argentiinan laivaston Italiasta tilattujen panssariristeilijöiden ARA Rivadavian ja ARA Morenon aiheuttamaan uhkaan. Sir Edward Reed, joka oli Chilessä terveydellisistä syistä, tapasi Chilen laivaston edustajia. Tapaamisissa tuotiin esille mahdollisuus joko ostaa tai valmistaa kaksi nopeaa vahvasti aseistettua taistelulaivaa Britanniasta. Ostamisesta luovuttiin, jolloin Reediä pyydettiin suunnittelemaan ja tilaamaan kaksi alusta. Chile tilasi 26. helmikuuta 1902 Constituciónin Armstrong Whitworthin Elswickin telakalta ja Libertadin Vickersin Barrow-in-Furnessin telakalta.
Kriisi Argentiinan kanssa hiipui ja Argentiina suostui asettamaan panssariristeilijänsä myyntiin. Chilen taloudelliset mahdollisuudet tilaamiensa taistelulaivojen lunastamiseksi heikkenivät maan talousongelmien vuoksi ja Chile asetti alukset myyntiin alkuvuodesta 1903. Britannian hallituksen pelätessä,että Venäjä ostaa alukset se itse esitti alusten lunastamista. Britannian hallitus osti keskeneräiset alukset 3. joulukuuta 1903 Chileltä 2432000 punnalla. Alukset valmistuivat kesäkuussa 1904, jolloin ne liitettiin Britannian Kuninkaalliseen laivastoon nimillä HMS Switfsure ja HMS Triumph.
Aseistus
Alusten aseistus oli muita Kuninkaallisen laivaston taistelulaivoja keveämpi. Aluksilla oli 10 tuuman pääaseet eikä standardin mukaisia 12-tuumaisia. Apuaseina oli kymmenen 7,5 tuumasta tykkiä, vaikka normaalisti käytettiin 6-tuumaisia.
Voimalähde
Aluksiin asennettiin 12 kappaletta laajaputkisia hiiltä polttavia Yarrow-kattiloita, joihin kytkettiin kolme sylinteriset höyrykoneet kaksine akseleineen. Alusten hiilivarastot mahdollistivat 6250 merimailin toimintasäteen 10 solmun nopeudella.
Kuoripaita
Rökliini on tullut liturgiseen käyttöön 1100-luvulla. Ruotsissa rökliinin käyttö kiellettiin Uppsalan kokouksen päätöksellä 1593, mutta sitä on käytetty vielä 1600-luvulla. Uudelleen se on tullut käyttöön Ruotsissa 1900-luvulla ja sitä kautta myös Suomeen.
Kuoripaita, rökliini on laajahihainen, avara, väljäkauluksinen, pään yli vedettävä ja ilman vyötä käytettävä valkoinen asu, jota voivat käyttää sekä papit että maallikot, kun he hoitavat erilaisia palvelutehtäviä jumalanpalveluksessa. Perinteisesti messussa avustajat, jotka eivät ole osallistuneet ehtoollisen jakoon, ovat käyttäneet alban sijasta kuoripaitaa. Papit ovat käyttäneet kuoripaitaa sanajumalanpalveluksissa, hetkipalveluksissa ja kirkollisissa toimituksissa. Kuoripaitaa käytetään myös perinteisesti kuorikaavun alla.
Voidaan tehdä myös jako ”messuvaatteiden” ja ”kuorivaatteiden” välillä. Messuvaatteet ovat messussa, ehtoollisen vietossa alttarilla käytettävät alba, stola ja messukasukka. Kuorivaatteita ovat kirkollisissa toimituksissa ja esimerkiksi rukoushetkissä käytettävät rökliini, stola ja kuorikaapu. Nimitys kuorivaatteet kertoo siitä, että näitä toimituksia voidaan johtaa muualta kuorissa kuin alttaripöydän ääreltä.
Kuoripaita on alban tavoin valkoinen, mutta väljä pääntiestä ja hihoista sekä lisäksi rypytetty eikä sen kanssa käytetä vyötä. Pääntie voi olla joko pyöreä tai neliskulmainen, jolloin sen nimitys saattaa olla cotta. Cotta voi olla myös pitsillä koristeltu. Katolisilla papeilla kuoripaita on yleensä pitkä, vähintään polviin ulottuva, kun taas alttaripalvelijoilla se on lyhyempi, ja sen alla käytetään usein sutaania. Ruotsissa ja Suomessa luterilaisten pappien käyttämä rökliini on pitkä, se ulottuu käyttäjänsä nilkkoihin saakka.
Simplexvirus
Simplexvirus on herpesviruksiin kuuluva suku. Siihen kuuluvat ihmisiä infektoivat Herpes simplex virus 1 (HSV-1) ja Herpes simplex virus 2 (HSV-2).
Riuttala
Riuttala on maaseutukylä Kuopion Karttulassa, maanteitse noin 43 kilometriä länsiluoteeseen Kuopion keskustasta ja noin 20 kilometriä Karttulan kirkonkylältä koilliseen. Kylässä ei ole kauppaa eikä koulua.
Riuttala on tunnettu siellä sijaitsevasta Riuttalan talonpoikaismuseosta, jonka Museovirasto on luokitellut erääksi valtakunnallisesti merkittävistä kulttuuriympäristöistä.
Mina Tanaka
Mina Tanaka (, s. 28. huhtikuuta 1994 Thaimaa) on japanilainen jalkapalloilija. Hänen pelipaikkansa on hyökkääjä. Tanaka edustaa seuratasolla INAC Kobe Leonessaa ja on pelannut kotimaansa lisäksi Saksassa. Hän on pelannut Japanin nuorten maajoukkueissa muutamissa maailmanmestaruuskilpailuissa saavuttaen alle 17-vuotiaiden MM–kilpailuissa 2010 hopeaa ja alle 20-vuotiaiden MM–kilpailuissa 2012 pronssia. Aikuisten maajoukkueessa hän debytoi helmikuussa 2013. Hän voitti Aasian-mestaruuden vuoden 2018 kilpailuissa. Tanaka on ennen MM-kilpailujen 2023 alkua pelannut maajoukkueessa 65 ottelua ja on tehnyt niissä 28 maalia.
Nissan 300ZX
Nissan 300ZX, joka tunnetaan myös nimellä Fairlady Z, on Nissanin valmistama urheiluauto, joka edustaa Nissanin Z-autojen kolmatta ja neljättä sukupolvea.
Ranskan 6. kevyt panssariprikaati
6. kevyt panssariprikaati on Ranskan maavoimien kevyt panssariyhtymä. Se on yksi kahdeksasta Ranskan maavoimien useasta aselajista muodostetusta prikaatista ja se muistuttaa kokoonpanoltaan ja varustukseltaan 9. merijalkaväkiprikaatia. Prikaatin esikunta on Nîmesissä.
Nissan 300ZX
Z31
Z31-kori esiteltiin vuonna 1983 vuosimalliksi 1984 ja se oli kolmannen sukupolven Z-Nissani. Auton korin oli suunnitellut Kazumasu Takagi ja hänen kehitystiiminsä, ja se oli aerodynaamisempi kuin edeltäjänsä Nissan 280ZX. Siinä oli myös uudemmat tehokkaammat V6 moottorit vanhojen Rivi-6:sten sijaan. Uusi 2960 cc (3.0l) V6 SOHC -moottori oli saatavana vapaasti hengittävän VG30E 170 hp versiona sekä turboversiona VG30ET jossa 230 hp tehoa. VG30ET malleja tehtiin jenkkeihin sekä rajoitetulle euroopan markkinoille myös 205hp malleina joissa oli mm. katalysaattori ja pakokaasunkierrätysjärjestelmä.
Ranskan 6. kevyt panssariprikaati
Historia
Prikaatin perinteet juontavat vuonna 1914 perustettuun 6. ratsuväkidivisioonaan ja sitä seuranneeseen vuonna 1940 muodostettuun 6. kevyeen ratsuväkidivisioonaan. Lisäksi divisioona seuraa 6. panssaridivisioonan (1951–1957) ja (1977–1984) perinteitä. :
Nissan 300ZX
Z31
Nissanin kotimarkkinoilla Japanissa versioita oli 3-litrainen 300ZX, sekä 2-litraiset Z, ZG, ZR ja ZR II Spec. Japanilainen 300ZX turbo tuotti 230 hp tehoa. 2-litraiset versiot käyttivät VG20ET ja RB20ET -moottoreita ja niiden teho oli 170 - 180 hp välillä.
Ranskan 6. kevyt panssariprikaati
Historia
Vuonna 1983 Libanoniin rauhanturvatehtäviin muodostettu 31. prikaati liitettiin osaksi Libanonin monikansallista rauhanturvajoukkoa. Se oli muukalaislegioonasta ja maavoimien joukoista koottu yhtymä, jossa legioonalla oli päärooli. Prikaati lakkautettiin 1984 ja se korvattiin 6. kevyellä panssaridivisioonalla, joka otti osaa Persianlahden sotaan nimellä Daguet-divisioonana operaatiossa Daguet.
Nissan 300ZX
Z31
Japaniin ja eurooppaan tuotu eroaa USAn versiosta etuvaloumpioden osalta.
Ranskan 6. kevyt panssariprikaati
Historia
Ranskan maavoimien uudelleen organisoinnissa 1999 divisioonasta muodostettiin 6. kevyt panssariprikaati.
Nissan 300ZX
Z31
Kori oli jonkin verran samanlainen edeltäjänsä kanssa. Siinä oli McPherson jousitus.
Ranskan 6. kevyt panssariprikaati
Kokoonpano
Prikaatiin kuuluvat :
Nissan 300ZX
Z31
1984 vuonna markkinoille tuli 50 th Anniversary Edition joka juhlisti yhtiön 50-vuotisjuhlaa. 1988 tuli USA sekä Kanadan markkinoille helmiäisvalkoinen 300ZX SS (Shiro Special) jossa oli mm. Recaron penkit.
Z31 sai USA:ssa pienen kasvojenkohotuksen vuonna 1986. Vuonna 1987 tuli lopullinen kasvojenkohotus, jolloin se sai aerodynaamisemmat puskurit, leveämmät lokasuojat, erilaiset valot (sumu, etu ja taka). Moottori malli vaihtui A/B:sta W-sarjalaiseen. Jenkeissä T3 turbo muuttui T25-malliin joka euroopassa oli jo eurooppa/japanimalleissa alusta asti.
Z32
Uudessa VG30DETT-moottorissa on kaksi kannen yläpuolista nokka-akselia sekä muuttuva venttiilien ajoitus.
Tuplaturbomalleissa oli sähköisesti säädettävät iskunvaimentimet sekä Nissanin HICAS-järjestelmä, joka tarkoittaa sitä, että myös takapyörät kääntyvät.
Yhdysvalloissa 300ZX:n myynti lopetettiin jo vuonna 1996, mutta Japanissa sitä tehtiin vielä vuoteen 1999 asti.
Dik Browne
Richard Arthur Allan "Dik" Browne (11. elokuuta 1917 New York, New York, Yhdysvallat – 4. kesäkuuta 1989 Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen sarjakuvataiteilija. Hänen tunnetuin sarjansa on Harald Hirmuinen, jonka piirtämisen hän aloitti vuonna 1973. Browne piirsi myös Mort Walkerin käsikirjoittamaa sarjakuvaa Pirkko ja Pentti (Hi and Lois), jonka hahmot esiintyivät ensimmäisen kerran Walkerin Masi-sarjakuvassa (Beetle Bailey). Browne kuoli vuonna 1989 ollessaan 71-vuotias. Brownen kuoleman jälkeen hänen poikansa jatkoivat sarjakuvien tekemistä. Chris Browne jatkoi Harald Hirmuisen piirtämistä ja Pirkkoa ja Penttiä alkoi piirtää Chance Browne.
Teppo J. Suonperä
pienoiskuva|Teppo J. Suonperä istumassa Viisasten kerhon vakiojäsenten keskellä. Teppo Juuso Suonperä (26. syyskuuta 1929 Helsinki – 6. kesäkuuta 1973 Tikkakoski, Jyväskylän maalaiskunta) oli eversti ja Hämeen lennoston komentaja. Hän toimi Yleisradion Viisasten kerhon puheenjohtajana vuosina 1964–1973. Teppo J. Suonperä tunnettiin myös radion ja television visailu- ja keskusteluohjelmien vakio-osallistujana.
Suonperä valmistui ylioppilaaksi 1948 Helsingin suomalaisesta normaalilyseosta. Ennen sotilasuraa hän opiskeli kemiaa Teknillisessä korkeakoulussa vuosina 1948–1950.
Hän kävi varusmiespalveluksen Lentosotakoulussa vuosina 1950–1951, jonka jälkeen hänet ylennettiin vänrikiksi. Sieltä hän jatkoi Maasotakoulun 37. kadettikurssille (6. kesäkuuta 1951 – 4. kesäkuuta 1953), josta valmistui kadettina nro. 3325 ja ylennettiin luutnantiksi vuonna 1954. Muut ylennykset olivat: yliluutnantti 1957, kapteeni 1960, majuri 1963, everstiluutnantti 1966 ja eversti 1969, jolloin hänet nimitettiin Hämeen lennoston komentajaksi. Hän oli rauhanajan nuorin eversti ja hänestä veikkailtiin seuraavaa ilmavoimien komentajaa ja spekuloitiin jopa puolustusvoimain komentajaa. Urakehityksen nopeutta on selitetty sillä, että Suonperä oli uransa loppuun asti aktiivinen ja taitava sotilaslentäjä.
Ura katkesi kuitenkin arvaamatta: Suonperä kuoli väkivaltaisesti Luonetjärven varuskunnassa Tikkakoskella, kun alkoholin väärinkäytön vuoksi virkaeron uhkaama luutnantti Jouko Myssylä ampui hänet virkahuoneessa sotilaspistoolilla. Myssylä tuomittiin elinkautiseen vankeuteen.
Suonperä oli vuosina 1953–1970 naimisissa Aili Orvokki Mäkipään kanssa. Avioliitosta syntyivät lapset Teppo Tapio ja Tiina Orvokki. Suonperän toinen vaimo vuodesta 1970 oli toimittaja ja tapakouluttaja (Hilkka) Kaarina Suonperä (o.s. Maaranen), joka toimi usein miehensä juontamien visailuohjelmien, mm. Nokkeluusneliön ja Kuutosen sihteerinä. Heille syntyi yhteinen lapsi Tiiu.
John Boehner
John Boehner (s. 17. marraskuuta 1949) on yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko, joka edusti Ohion kahdeksatta vaalipiiriä Yhdysvaltain edustajainhuoneessa.
Ura
Boehner istui Ohion osavaltion kongressissa vuosina 1985–1990, ja hänet valittiin Yhdysvaltain kongressiin vuonna 1990.
Hän toimi edustajainhuoneen enemmistöjohtajana vajaan vuoden kaudella 2006–2007 ja vähemmistöjohtajana 2007–2011 republikaanien hävittyä vuosien 2006 ja 2008 kongressivaalit.
Boehner valittiin tammikuussa 2011 edustajainhuoneen puhemieheksi, josta tehtävästä hän ilmoitti eroavansa lokakuun lopussa 2015. Syyksi on tulkittu republikaanien sisäiset erimielisyydet. Oikea äärilaita syyttää puoluejohtoa ja Boehneria liiallisesta joustamisesta demokraattien vaatimuksille.
Sylvia Hanika
Hanika ylsi naisten kaksinpelissä finaaliin Ranskan avoimessa tennisturnauksessa 1981, mutta hävisi Hana Mandlíkoválle. Hän voitti WTA Tour -mestaruuden (silloinen Avon) vuonna 1982 ja kaikkien aikojen ensimmäisen naisten kaksinpelimestaruuden Athens Openissa 1986.
Hanika oli korkeimmillaan maailmanlistan viidentenä (1983). Hän kilpaili kesäolympialaisissa 1988.
Jean M. Untinen-Auel
Jean Marie Untinen-Auel (s. 18. helmikuuta 1936 Chicago, Illinois, Yhdysvallat), kansainväliseltä nimeltään Jean M. Auel, on amerikansuomalainen yhdysvaltalainen kirjailija, joka on kirjoittanut jääkauden aikaiseen esihistorialliseen Eurooppaan sijoittuvan Maan lapset -kirjasarjan.
Henkilöhistoria
Jean Auelin suomenkielisissä kirjoissa käytetään myös hänen omaa sukunimeään, sillä kaikki hänen isovanhempansa olivat suomalaissiirtolaisia. Auel on ollut naimisissa Ray Auelin kanssa vuodesta 1954, ja heillä on viisi lasta.
Auel on saanut useita kirjallisuuspalkintoja, ja Luolakarhun klaani oli ehdolla parhaasta esikoisteoksesta jaettavan American Book Award -palkinnon saajaksi. Auel on neljän yliopiston kunniatohtori.
Yleistä teoksista
Luolakarhun klaani yllätti lukijat antamalla erittäin todenmukaisen kuvan neandertalinihmisten elämästä. Vaikka monet tulkinnat perustuivat kirjailijan omaan pohdintaan, hän oli tehnyt laajapohjaista tutkimusta arkeologian alueella. Omakohtaista kokemusta saadakseen kirjailija osallistui selviytymistaidon kurssille, jossa oppi tekemään kivikauden tapaan tulta ja työkaluja sekä elämään luonnossa talviolosuhteissa.
FC Sioni Bolnisi
Football Club Sioni Bolnisi on jalkapalloseura Bolnisin kaupungista. Seura pelaa vuonna 2018 Georgian korkeimmalla sarjatasolla Erovnuli Ligassa. Sioni on voittanut kaudella 2005–2006 Georgian mestaruuden.
Jean M. Untinen-Auel
Yleistä teoksista
Kirjan menestyessä Jean Auelin mahdollisuudet tehdä tutkimusta parantuivat edelleen, ja nyt hän pystyi myös vierailemaan kirjojensa esihistoriallisilla alueilla ja yliopistoissa. Niinpä kirjasarjan edetessä monet kuvaukset luonnosta, ihmisistä ja tapahtumista pohjautuvat tieteelliseen tutkimukseen.
Sarjan tapahtumat sijoittuvat jääkauteen noin 30 000 vuotta sitten, jolloin populaatiot olivat pieniä ja elanto perustui metsästykseen ja keräilyyn. Metallien käsittelyä ei ollut vielä keksitty, joten työvälineet tehtiin pääosin piikivestä.
Monien Maan lapset -sarjan lukijoiden mielestä kirjailija on viimeisissä teoksissa keskittynyt ehkä liikaakin tuomaan esille antropologista aitoutta ja kasvitieteellistä tarkkuutta, mutta silti kirjasarjan jatkoa odotetaan kaikkialla maailmassa.
Sarjan odotettu päätösosa "Maalattujen luolien maa" (The Land of Painted Caves) julkaistiin yhtaikaa maailmanlaajuisesti 29.3.2011. Julkaisu tapahtui ainakin Yhdysvalloissa, Britanniassa, Saksassa, Ranskassa, Hollannissa, Espanjassa, Italiassa, Serbiassa, Kroatiassa, Norjassa, Tanskassa, Japanissa, Ruotsissa ja Suomessa. Sarjan 6. osa jatkaa Aylan, hänen kumppaninsa Jondalarin ja heidän pienen Jonayla-tyttärensä tarinaa. Ayla saa kokea äitiyden ja heimon parantajana toimimisen haasteet.
Pikkuhousunsuoja
thumb|Pikkuhousunsuoja Pikkuhousunsuojat on kehitetty terveyssiteistä. Pikkuhousunsuojien tarkoituksena on imeä kuukautisvuodon ulkopuolinen vuoto, esimerkiksi valkovuoto tai lievä virtsankarkailu. Sitä voidaan käyttää myös varmistamassa esimerkiksi tamponia tai kuukautiskuppia.
Kaikilla terveyssidevalmistajilla on markkinoilla myös pikkuhousunsuojia.
Kertakäyttöiset pikkuhousunsuojat
Kertakäyttöinen pikkuhousunsuoja pysyy paikallaan tarrakiinnityksellä. Kertakäyttöpikkuhousujensuojilla on monia valmistajia, mm. Alldays ja Vuokkoset. Kertakäyttöinen pikkuhousunsuoja heitetään nimensä mukaan käytön jälkeen roskiin. Sitä ei saa huuhdella viemäristä alas, sillä se voi tukkia viemäriputkia.
Kestopikkuhousunsuojat
Taloudellisempi ja ympäristöystävällisempi vaihtoehto kertakäyttöisille pikkuhousunsuojille ovat kestosuojat. Kestosuojissa ei ole käytetty valkaisuaineita tai muita kemikaaleja. Ne nimensä mukaisesti kestävät pidempään, sillä niitä voi käyttää useasti, ja täten tulevat usein halvemmiksi kuin kertakäyttöiset. Ne pitää kuitenkin aina pestä ennen uudelleenkäyttöä.
Kestopikkuhousunsuoja on samanlainen kuin kestoterveysside, joskin pienempi ja usein myös ohuempi, mutta materiaalit ovat molemmissa samat. Päällä kuivan tuntuinen kangas (usein puuvillaa, bambua tai hamppua) sekä keskellä kosteutta imemässä muutama imukerros esimerkiksi puuvillafroteeta. Joskus suojissa saattaa olla myös kosteussulku, ja vain kosteussuluttomia pikkuhousunsuojia voi käyttää molemmin päin. Ne kiinnitetään painonappien (eli neppareiden) tai erityisen tarrapinnan avulla alushousuihin.
Vatajanlammi
Vatajanlammi on Pirkanmaalla Sastamalassa sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Kokemäenjoen alueen Saikkalanjoen valuma-alueeseen. Valuma-alueen laskujoki Saikkalanjoki laskee Kuloveteen Salmissa.
Maantiede
Lammen pinta-ala on 1,1 hehtaaria ja sen pituus on 200 metriä ja leveys 130 metriä. Lampeen laskee yksi suo-oja Hakahuhdasta ja sen luusua sijaitsee järven länsirannalla, josta saa alkunsa 2,1 metriä pitkä laskuoja Ahmausojaan. Se yhtyy Karpalistonjokeen, joka laskee Tuparlanjärveen.
Ruacanan putoukset
Putousten läheisyydessä, Angolan puolella, ovat Caluequen pato 40 km päässä sekä ja Ruacanan pato putousten tuntumassa, joista viimemainitun yhteydessä on Ruacanan vesivoimalaitos, johon suuri osa Kunenen vesistä ohjataan sähkön tuottamiseksi.
Happa
Happa on kiinalainen koirarotu. Se on joko uhanalainen tai sukupuuttoon kuollut. Yksi yksilö on nykyisin täytettynä Tringin eläintieteellisessä museossa.
Ulkonäkö
Happa on matala, lyhytraajainen ja lyhytkarvainen. Säkäkorkeuden arvioitiin olevan n. 23 cm ja painon 2–3 kg.
Luonne ja käyttätyminen
Happaa on kuvailtu ovelaksi, valppaaksi ja siistiksi. On väitetty, että sillä olisi sekä kiinanpalatsikoiran että mopsin huonot puolet eikä kummankaan hyviä puolia.
Alkuperä
thumb|250px|Täytetty yksilö, Tringin eläintieteellinen museo. Tämä muinainen rotu on käytännössä lyhytkarvainen kiinanpalatsikoira. Erään teorian mukaan se olisi juuriltaan turkkilainen. Vuonna 1906 rouva Carnegie toi Pekingistä kaksi ensimmäistä länsimaissa nähtyä yksilöä, joista toinen oli black&tan ja toinen keltavalkoinen - niiden väitettiin olleen varastettu kuninkaallisesta palatsista. Seuraavana vuonna toinen niistä osallistui Pekingese Club:n ensimmäiseen viralliseen näyttelyyn.
Rotu vaikuttaisi kuolleen sukupuuttoon 1900-luvun aikana, mutta kukaan ei ole kuitenkaan käytännössä kutsunut sitä sukupuuttoon kuolleeksi. Vuonna 1991 tiibetiläisten rotujen asiantuntija Juliette Cunliffe vieraili nepalilaisessa luostarissa lähellä Pokharaa, missä hän pisti merkille pienen, lyhytkarvaisen koiran, joita paikalliset munkit kutsuivat happaksi. Kyseinen yksilö oli liian pitkäraajainen ja suippokuonoinen perinteiseen happaan verrattuna, mutta sen olemassa olo todistaa kuitenkin, että alueella on edelleen koiria, jotka vastaavat rodun perimää.
Vaikutus muihin rotuihin
Joidenkin asiantuntijoiden mukaan rotu on sekä kiinanpaltsikoiran, tiibetinspanielin että mopsin esi-isä. Eräs kiinalaisia rotuja tutkinut opiskelija väittää, että mopsi polveutui lyhytkarvaisesta kääpiökoirasta (mahdollisesti happasta), ja risteytyi pitkäkarvaisen koiran kanssa, josta sittemmin kehittyi kiinanpalatsikoira. Oli keskinäinen polveutumisjärjestys mikä tahansa, on selvää että kaikki nämä neljä rotua - happa, kiinapalatsikoira, tiibetinspanieli ja mopsi - ovat läheistä sukua keskenään.
P. L. Travers
Pamela Lyndon Travers (syntyjään Helen Lyndon Goff, 9. elokuuta 1899 Maryborough, Queensland, Australia – 23. huhtikuuta 1996 Lontoo) oli australialainen kirjailija, näyttelijä ja journalisti, joka tunnetaan etenkin Maija Poppanen -kirjasarjastaan, jossa mystinen, sateenvarjolla lentävä lastenhoitaja Maija Poppanen onnistuu aina uudestaan piristämään lasten päivää taikaa ja seikkailuja täynnä olevasta laukustaan.
Elämänvaiheita
Alkujaan Goff oli tarjoilija ja tanssija. Hän esiintyi pääasiassa Shakespearen näytelmissä Australiassa ja Uudessa-Seelannissa. Vuonna 1924 hän muutti Englantiin ja otti käyttöön kirjailijanimen P. L. Travers. Kirjailijanimensä alkukirjaimilla P. L. hän halusi naamioida tiedon sukupuolestaan, samaa keinoa ovat käyttäneet Peter Panin luoja J. M. Barrie, runoilija T. S. Eliot ja Harry Potter -kirjailija J. K. Rowling.
Vuonna 1925 Travers tapasi Irlannissa runoilija George William Russellin, tuolloisen The Irish Statesman -lehden päätoimittajan, joka hyväksyi joitakin Traversin runoja julkaistavaksi. Russellin kautta Travers tutustui William Butler Yeatsiin ja muihin irlantilaisrunoilijoihin, jotka elähdyttivät hänen kiinnostuksensa maailman mytologiaan. Myöhemmin mystikko G. I. Gurdjieffilla oli häneen, kuten myös moniin muihinkin kirjallisuusvaikuttajiin, suuri vaikutus.
Ensimmäisestä Maija Poppanen -romaanista tuli valtavan suosittu sen ilmestyessä vuonna 1934. Sitä seurasi viisi jatko-osaa, joista viimeinen ilmestyi vuonna 1988. Romaanien lisäksi Travers julkaisi runoja.
Travers ei koskaan avioitunut, mutta ollessaan lähemmäs 40-vuotias hän adoptoi pojan.
Brittiläisen imperiumin ritarikunta myönsi Travesille Brittiläisen imperiumin upseeri (Officer of the British Empire, OBE) arvonimen vuonna 1977. Travers kuoli Lontoossa vuonna 1996.
Maija Poppanen
P. L. Travers ei halunnut Maija Poppanen kirjaansa filmattavan, mutta vuosikymmenen kestäneen taivuttelun jälkeen Walt Disney sai hänet allekirjoittamaan sopimuksen tehtyään tarjouksen, josta kirjailija ei voinut kieltäytyä. Travers palkattiin elokuvan neuvonantajaksi, mutta hänen neuvojaan ei kuitenkaan huomioitu ja kerrotaan, että P. L. Travers oli niin pettynyt siihen mitä Disney oli hänen luomukselleen tehnyt, että hän itki elokuvan ensi-illassa. Tämän jälkeen Travers ei enää suostunut jatkamaan Disney-yhteistyötä. Maija Poppanen -kirjan pohjalta tehty Disneyn elokuvamusikaali julkaistiin vuonna 1964 ja elokuva palkittiin viidellä Oscarilla.
Maija Poppanen -elokuvan tuotannosta tehtiin elokuva vuonna 2013 Saving Mr. Banks, jossa Traversia näyttelee Emma Thompson ja Walt Disneyä Tom Hanks.
Metsätalous
thumb|300px|[[Hakkuukoneella pystytään tekemään kaikki metsänhakkuun työvaiheet puiden kaadosta pinoamiseen.]] Metsätaloudella tarkoitetaan ensisijaisesti puuston kasvatusta, korjuuta ja myyntiä. Laajemmassa merkityksessä metsätaloudella tarkoitetaan myös puunjalostusteollisuuden toimintaa. Ensisijaisesti metsätalouden harjoittamiseen varattua metsää kutsutaan talousmetsäksi. Metsähallitus käyttää talousmetsistä nimitystä monikäyttömetsä, koska ekosysteemipalveluihin lukeutuvat kaikki metsästä saatavat hyödyt, kuten esimerkiksi puut, marjat, riista ja virkistäytyminen.
Dilhani Lekamge
pienoiskuva Nadeesha Dilhani Lekamge (s. 14. tammikuuta 1987 Eheliyagoda, Sabaragamuwa, Sri Lanka) on srilankalainen keihäänheittäjä. Lekamgen henkilökohtainen ennätys 58,41 metriä syntyi 27. tammikuuta 2018. Hän saavutti kultamitalin Bhubaneswarissa järjestetyissä Aasian-mestaruuskilpailuissa 2017 heitettyään parhaalla heitollaan 58,11 metriä. Kansainyhteisön kisoissa 2018 hän sijoittui naisten keihäänheitossa viidenneksi.
Lekamge on 160 senttimetriä pitkä ja painaa 68 kilogrammaa.
Pentti Kotiranta
Pentti Olavi Kotiranta (28. heinäkuuta 1951 Kuusjärvi – 11. toukokuuta 2011 Vantaa ) oli suomalainen pianisti ja urkuri.
Kotiranta kävi Kuopion Yhteiskoulun Musiikkilukion, jonka jälkeen hän jatkoi musiikinopintojaan Sibelius-Akatemiassa. Kotiranta suoritti Sibelius-Akatemiassa ylemmän kanttori-urkurin tutkinnon ja pianonsoiton opettajan tutkinnon vuonna 1978. Hän opiskeli lied-säestystä Sibelius-Akatemiassa Pentti Koskimiehen johdolla 1974–1980, Italiassa Giorgio Favaretton johdolla 1978, Erik Werban johdolla Itävallassa 1979 ja Sibelius-Akatemiassa 1986, sekä Itävallassa Ileana Cotrubașin johdolla 1988. Urkujensoittoa hän opiskeli Paavo Sointeen, Erkki Tuppuraisen ja Tauno Äikään johdolla sekä muun muassa Marie-Claire Alainin ja Gotthard Arnérin mestarikursseille.
Kotiranta toimi Kuopion konservatorion ja musiikkilukion opettajana 1964–1974, korrepetiittorina Sibelius-Akatemian oopperastudiossa 1976–1980 ja päätoimisena säestäjänä Sibelius-Akatemiassa vuodesta 1978. Vuodesta 2002 alkaen hän toimi säestyksen lehtorina Sibelius-Akatemiassa.
Vuodesta 1976 alkaen Kotirannalla oli useita satoja konserttisäestystehtäviä kotimaassa ja ulkomailla. Hän esiintyi lied-pianistina, urkurina ja kamarimuusikkona tärkeimmillä kotimaisilla musiikkijuhlilla: Savonlinnan oopperajuhlilla, Joensuun laulujuhlilla, Joroisten Musiikkipäivillä, Lahden kansainvälisillä urkuviikoilla, Paraisten urkupäivillä, Kuopio tanssii ja soi -viikolla, Kangasniemen Musiikkipäivillä ja Ilmajoen Musiikkijuhlilla.
Hjalmar Rautiainen
Johan Hjalmar Rautiainen (17. marraskuuta 1879 Akaa – 21. maaliskuuta 1961 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari.
Pentti Kotiranta
Kotiranta toimi liedsäestäjänä kesäkursseilla ja muun muassa Kim Borgin, Erik Werban, Jolanda di Maria Petrisin, Liisa Linko-Malmion ja Matti Lehtisen mestarikursseilla. Hän toimi säestäjänä myös muun muassa Lappeenrannan valtakunnallisissa laulukilpailuissa 1978–1991, Timo Mustakallio -laulukilpailussa 1980–1993, ensimmäisessä ja toisessa Merikanto-laulukilpailussa sekä Toivo Kuula -laulukilpailussa 1987.
Hjalmar Rautiainen
Rautiainen kävi Taideteollista keskuskoulua vuonna 1900 ja Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulua Turussa 1896 sekä Helsingissä 1900–1903. Hän osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin 1933–1939, 1941 ja 1942.
Pentti Kotiranta
Kotiranta teki yli 20 levytystä ja satoja radionauhoituksia, joista noin on 350 kantanauhoja. Lisäksi hän esiintyi useissa suorissa radiokonserteissa.
Hjalmar Rautiainen
Rautiainen on maalannut 1906 Helsingin Kalliossa sijaitsevan Pyhän Sydämen kappelin seiniä kiertävät freskot, joiden aiheena on raamatunkertomus viisaista ja tyhmistä neitsyistä.
Lard
Lard on yhdysvaltalainen hardcore punkia ja industrialia tuottava, joka perustettiin vuonna 1989 Jello Biafran (laulu), Al Jourgensenin (kitara), sekä Paul Barkerin (bassokitara) sivuprojektina. Yhtyeeseen liittyi myös rumpali, Jeff Ward. Biafra on tunnettu 1970-luvun lopulla sekä 1980-luvulla vaikuttaneen yhdysvaltalaisen hardcore punk -yhtye Dead Kennedysin keulamiehenä. Jourgensen sekä Barker ovat tulleet tunnetuiksi industrial metal -yhtye Ministryn kautta, jonka keikoilla Wardkin on ollut vierailevena henkilönä. Myöhemmin muutamat Ministryn jäsenistä soittivat myös Lardin kanssa kuten Bill Rieflin, Mike Scaccia, Louis Svitek sekä Rey Washam.
Antti Suomalainen
Antti ”Lex Luthor” Suomalainen on suomalainen muusikko. Hän on toiminut muun muassa tuottajana ja äänittäjänä. Antti Suomalainen on tamperelaisen Cosmic Studiosin perustaja. Hän on tuottanut muun muassa Ezkimoa, Dingoa ja Negativea.
Lard
Kuten useimmat Biafran kappaleet, myös Lardin kappaleet ottavat rajusti kantaa politiikkaan, mutta niissä on myös pieni häivähdys huumoria.
Antti Suomalainen
Aiheesta muualla
Marikin ja Antin ihannoitua elämää - Radio ja TV | HS.fi
Lard
Vuonna 2007 Lard ei ole varsinaisesti tehnyt minkäänlaisia kiertueita ja on keikkaillutkin vain muutamaan otteeseen, lähinnä San Franciscon lähistöllä, jossa Biafra asuu ja operoi omaa Alternative Tentacles -studiotaan.
Elisabetta Trenta
pienoiskuva|Elisabetta Trenta vuonna 2019. Elisabetta Trenta (s. 1967 Velletri) on italialainen poliitikko. Hän toimii puolustusministerinä Conten hallituksessa. Trenta edustaa Viiden tähden liikettä.
Trenta on aiemmin työskennellyt muun muassa neuvonantajana Italian sotilaallisessa operaatiossa Irakissa ja YK:n UNIFIL-operaatiossa Libanonissa. Hän toiminut myös tutkijana ja opettajana.
Elisabetta Trenta on opiskellut valtiotieteitä Rooman Sapienza-yliopistossa.
Dikhil
Dikhil on kaupunki ja Dikhilin alueen hallinnollinen keskus Djiboutissa. Se sijaitsee samannimisen vadin varrella 121 kilometriä Djiboutin kaupungista lounaaseen. Dikhilissä oli arviolta 28 200 asukasta vuonna 2011.
Dikhilin alue kuului ennen ranskalaismiehitystä Gobaadin sulttaanikuntaan. Siirtomaahallinto perusti sinne vuonna 1927 hallintopiirin keskuksen, jota suojaamaan rakennettiin pieni linnoitus.
Hanna Lehtinen
Suomen puolustusvoimat myönsi Lehtiselle vuonna 2016 sotilasansiomitalin Puolustusvoimien hyväksi tehdystä erityisen ansiokkaasta työstä.
Dikhil
Afarien ja issojen laidunmaiden rajalla sijaitseva kaupunki alkoi kehittyä Djiboutista Etiopiaan johtavan maantien rakentamisen seurauksena vuonna 1973. Se on huomattava naapurimaahan suuntautuvan karjakaupan keskus.
Dikhilin kautta kulkee päällystetty maantie RN1. Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito ja kaupankäynti. Palveluihin kuuluvat koulu, lyseo ja sairaala. Kaupungissa on sähkö- ja vesijohtoverkot.
Paikallisia nähtävyyksiä ovat Abhejärvi, geologiset ja arkeologiset muistomerkit sekä paimentolaisten elämäntapa. Matkailupalvelut ovat vasta suunnitteilla.
Viritysjärjestelmä
Viritysjärjestelmä on matematiikkaan pohjautuva tapa määrätä eri sävelten tarkat sävelkorkeudet ja etäisyydet toisiin säveliin verrattuna. Erilaisia viritysjärjestelmiä on useita siksi, ettei oktaavia voida jakaa kahteentoista sävelaskeleeseen siten, että kaikki intervallit olisivat puhtaita. Tämän huomasi ensimmäiseksi kreikkalainen Pythagoras todeten, etteivät samasta sävelestä nouseva kvinttisarja ja oktaavisarja kohtaa toisiaan, vaan oktaavisarja jää hivenen kvinttisarjaa matalammaksi. Näiden sarjojen erotusta kutsutaan Pythagoraan kommaksi.
Nykyään käytetään yleisesti niin sanottua tasavireistä viritystä, jossa oktaavi jaetaan tasan kahteentoista yhtä suureen sävelaskeleeseen. Tässä järjestelmässä kaikki intervallit ovat suhteessa samankokoisia. Näistä sävelaskelista mitkään, oktaavia lukuun ottamatta, eivät ole täysin puhtaita. Muita yleisesti käytettyjä viritysjärjestelmiä ovat muun muassa keskisävelviritys, Werckmeister, Kirnberger ja Vallotti. Kolme viimeksi mainittua ovat saaneet nimensä niiden kehittäjän mukaan, ja niistä on useita erilaisia variaatioita.
Pythagoras
Pythagoralaista viritysjärjestelmää käytettiin etenkin keskiajalla Euroopassa yksiäänisessä laulussa, eli monofoniassa, ja varhaisessa moniäänisyydessä, eli polyfoniassa. Myös keskiajan kirkkosävellajit eli moodit saivat alkunsa kreikkalaisista asteikoista, jotka perustuvat pythagoralaiseen viritysjärjestelmään. Järjestelmää käytettiin myös kiinalaisessa soitinmusiikissa ja siihen liittyvissä kulttuureissa.
Pythagoraan viritys maksimoi puhtaiden kvinttien määrän (terssien kustannuksella). Tässä viritysjärjestelmässä kaikki kvintit viritetään puhtaaksi, ja viimeiseksi jäljelle jäävä kvintti on komman verran kapea. Aloitettaessa a:sta tämä ns. susikvintti (oikeastaan vähennetty seksti) tulee välille gis–es. Nimitys "susikvintti" tulee siitä, että kvintti on niin epävireinen, että sen sanotaan ulvovan.
Pythagoraan viritys alkuperäisessä muodossaan kuuluu ns. luonnonvirityksiin, koska se perustuu puhtaiden kvinttien käyttöön eri sävelten suhteita määritettäessä. 200-luvulla eaa. käytössä olleessa muodossaan viritys kohdistui vielä vain niihin diatonisiin säveliin, jotka esiintyvät nykyisin C-duuri-asteikossa. Tällaisena järjestelmä toimi hyvin – varsinkin yksiäänisyydessä.
Kromaattisten sävelten mukaanotto kvinttiviritykseen sen sijaan aiheuttaa jo ongelmia. Erityisesti käytettäessä Pythagoraan viritystä kromaattisen asteikon kaikkien 12 sävelen virittämiseen järjestelmä ei johda enharmoniaan. Tällä tarkoitetaan sitä, että viritettäessä puhtaita kvinttejä suuresta C:stä alkaen siitä 12 kvintin päässä oleva sävel his5 ei ole täysin sama kuin suuresta C:stä puhtaita oktaaveja virittämällä saatava sävel c6. Pythagoraan viritys johtaa siten ns. susisäveleen. Tuota pientä enharmoniasta poikkeavaa eroa sanotaan Pythagoraan kommaksi.
Puhdas viritys
Puhdas viritys on kehitetty renessanssin aikana, sillä pythagoralainen järjestelmä ei sopinut liian laajoine tersseineen vastakehitettyihin uusiin terssiharmonioihin. Tässä uudessa järjestelmässä pystyttiin kuitenkin soittamaan hyvässä intonaatiossa vain muutamissa sävellajeissa kerrallaan.
Puhtaassa virityksessä pyritään kaikki intervallit soittamaan tai laulamaan puhtaina. Puhtaassa intervallissa sävelten taajuuksien suhde on täsmälleen sama kuin jokin kahden pienen kokonaisluvun suhde, esim. puhtaassa kvintissä sävelten taajuuksien suhde on 2:3. Helpoimmin tämä on toteuttettavissa lauluäänellä silloin, kun ei käytetä säestyssoittimia, jotka pakottaisivat tasavireisyyteen. Nykyisin käytössä olevista soittimista muun muassa viululla voidaan mikä tahansa intervalli soittaa täysin puhtaana. Käytännön musiikissa täysin puhtaasta virityksestä joudutaan aina joustamaan mm. muunnesointujen ja sävellajinvaihdosten vuoksi.
Keskisävelviritys
1500-luvulla järjestelmää kehitettiin niin, että soittaja pystyi moduloimaan enintään kahden tai kolmen kvintin päähän alkuperäisestä sävellajista. Tätä kutsutaan niin sanotuksi keskisävelviritykseksi. Keskisävelvirityksessä terssit viritetään puhtaiksi, minkä seurauksena kvintit kapenevat 1/4-komman verran.
Keskisävelviritys oli yleisessä käytössä 1500-luvulta 1700-luvun loppuun, paikoin jopa 1800-luvun loppupuolelle saakka. Hyvät viritykset taas yleistyivät vasta barokin aikana, 1600-luvun lopulla, ja olivat käytössä samoin 1700-luvun loppuun saakka.
Nimensä keskisävelviritys lienee saanut siitä, että järjestelmään syntyy symmetrisiä rakenteita, joissa jokin sävel on täsmälleen tietyn intervallin keskellä, siis yhtä kaukana intervallin ylemmästä ja alemmasta sävelestä. Näin esimerkiksi d sijoittuu suuren terssin c-e keskelle siten, että sekunnit sekä c:hen että d:hen ovat yhtä suuria. Vastaavia rakenteita syntyy muidenkin intervallien keskelle. Viritys perustuu suurten terssien virittämiseen luonnonpuhtaiksi. Lopputuloksena on viritys, joka soi pehmeästi yleisimmin käytetyissä sävellajeissa, mutta johtaa Pythagoraan viritystä suurempiin epäpuhtauksiin virityksen äärirajoilla. Viritykseen sisältyy yksi voimakas susi-intervalli, epäpuhdas kvintti, jota ei edes voida pitää kvinttinä vaan vähennettynä sekstinä. Tämäkään järjestelmä ei johda enharmoniaan. Useimpia kromaattisia säveliä ei katsotakaan enharmonisesti samoiksi; esimerkiksi dis ja es ovat tässä virityksessä eri säveliä.
"Hyvintemperoituja" järjestelmiä
Yleisimmät temperoidut viritykset ovat keskisävelviritys, ns. hyvä viritys ja tasavireisyys. Kaikki nämä järjestelmät olivat tunnettuja jo renessanssin aikana, vaikka varsinkaan kahta viimeistä niistä ei juuri käytetty vielä tuolloin.
Werckmeister
Andreas Werckmeister kehitti 1600-luvun lopulla useita nimeään kantavia viritysjärjestelmä, joista Werckmeister III on tunnetuin. Tässä järjestelmässä neljä kvinttiä viritetään neljäsosakomman verran kapeiksi, ja loput ovat puhtaita. Werckmeister III:ssa kapeita kvinttejä ovat c-g, g-d, d-a ja h-fis. Terssit ovat hyviä tai erinomaisia. Tällaista viritystä kutsuttiin barokin aikana hyvintemperoiduksi, koska sillä pystyi soittamaan useissa eri sävellajeissa. Tämä sopi myös hyvin barokkimusiikkiin, jossa eri sävellajien katsottiin kuvaavan eri tunneprosesseja.
Werckmeister III on varsin helppo virittää, koska suurin osa kvinteistä on puhtaita, ja sen vuoksi se on suosittu viritys cembaloissa.
Kirnberger
Kirnberger julkaisi 1700-luvun loppupuolella virityksen, jossa komma jaettiin kahden kvintin kesken (d-a ja a-e). Koska Kirnberger oli Johann Sebastian Bachin oppilas, on esitetty, että tämä viritys olisi peräisin Bachilta. Puolikkaalla kommalla kavennetut kvintit kuulostavat kuitenkin varsin hätkähdyttäviltä, joten Kirnberger julkaisi myöhemmin "korjatun" version, joka tuli sittemmin tunnetuksi Kirnberger III:na. Tässä viritysjärjestelmässä komma on jaettu tasan neljän eri kvintin kesken (c-g, g-d, d-a ja a-e).
Kirnberger esitteli kolme erilaista viritystä, joista yksinkertaisimmassa on vain yksi temperoitava sävel. Kahdessa muussa suurin osa kvinteistä on viritetty puhtaiksi. Tersseistä vain muutama on luonnonpuhtaita, loput käyttökelpoisuuden rajoissa epäpuhtaita. Näillä virityksillä on mahdollista soittaa kaikissa 24 sävellajissa. Tämä viritysjärjestelmä mahdollisti länsimaisen taidemusiikin kehityksen eteenpäin sävellyksen osalla, ja järjestelmää käytettiin vielä romantiikan aikakautena.
Vallotti
Vallotissa komma on jaetaan yleensä kuuden kvintin kesken siten, että nämä kvintit ovat 1/6-komman verran kapeita. Loput kvintit viritetään puhtaiksi. Vallotti-virityksiä on useita erilaisia.
Tasavireinen viritys
Järjestelmien kehitys johti lopulta nykyään käyttämäämme tasavireiseen viritysjärjestelmään, jota on käytetty aina 1900-luvun musiikista eteenpäin. Tasavireisessä järjestelmässä Pythagoraan komma on jaettu tasan kaikkien kvinttien kesken ja kaikki puoliaskeleet ovat yhtä suuria. Kaikki sävellajit ovat tasavireisyyden vuoksi samanlaisia, ja niissä voi moduloida mihin sävellajiin tahansa.
Tasavireisen virityksen keksijäksi mainitaan aina silloin tällöin virheellisesti Andreas Werckmeister. Tasavireisyyden periaate on kuitenkin peräisin ilmeisesti jo 1400-luvulta, ja aivan varmasti sen on esittänyt hollantilainen Simon Stevin vuonna 1585. Musiikki ei kuitenkaan tarvinnut tasavireisyyttä ennen romantiikan aikaa.
Vaikka tasavireisen virityksen laskemiseksi tehtiin monimutkaisiakin matemaattisia kaavoja, tämä viritys perustuu pohjimmiltaan varsin yksinkertaiseen oivallukseen: Pythagoraan komma jaetaan tasan kaikkien viritettävien 12 kvintin kesken siten, että kaikki kvintit ovat hieman epäpuhtaita, suppeampia kuin puhtaat. Epäpuhtaus on kuitenkin niin pieni, että korva hyväksyy sen. Oktaavit ovat puhtaita kaikissa virityksissä, mutta tasavireisyydessä ne ovat ainoita luonnonpuhtaita intervalleja. Viritys johtaa täydelliseen enharmoniaan, jossa kromaattisen asteikon 12 puolisävelaskelta - kuten muutkin intervallit keskenään - ovat samansuuruiset ja kukin sävel on enharmonisesti täysin vapaasti merkittävissä. Kaikki sävellajit ovat käyttökelpoisia, mutta niillä ei ole omaa erityistä luonnettaan, vaan ne kuulostavat samanlaisilta - ainoana erona transponoitu sävelkorkeus.
Mikrotonaalisuus
Erilaisten viritysjärjestelmien olemassaolo on vaikuttanut myöhempään musiikin kehitykseen, koska käyttämällä ainoastaan tasavireistä viritysjärjestelmää osa puhtaan viritysjärjestelmän sävelsuhteista häviää. Nämä ovat kuitenkin oleellisia muun muassa joissain kansanmusiikin lajeissa. Eri musiikkityylien erot esimerkiksi pienen terssin tai septimin laajuudessa ovat helpoimmin huomattavia eroja eri viritysjärjestelmien välillä ja jotkut säveltäjät ovat merkinnet näitä eroja myös nuotteihin.
Mikrotonaalisuus on edellä kuvatuista viritysjärjestelmistä poikkeava järjestelmä, jossa esiintyy puolisävelaskelta pienempiä eroja eri nuottien välillä. Tämän kaltaisia järjestelmiä on kehitetty useita erilaisia, joista tunnetuimpiin kuuluu Paul Erlichin on kehittänyt 22-järjestelmä. Toiset mikrotonaaliset järjestelmät pyrkivät jakamaan kommaa niin, että lähellä toisiaan olevista sävelistä ainakin jokin osuu hyvin lähelle puhtaan tai hyvintemperoidun viritysjärjestelmän vastaavaa nuottia. Toisaalta kaikki mikrotonaalisia nuotteja sisältävät viritysjärjestelmät eivät pidä edes oktaavia kiinteän suuruisena intervallina. Muun muassa tästä aiheutuu joidenkin itämaisten musiikinlajien meidän korvaamme epävireiseltä kuulostava sointi.
Mikrotonaalinen musiikki voi viitata kaikkeen musiikkiin mikä sisältää länsimaisia puolisävelaskeleita pienempiä intervalleja. Termi merkitsee erittäin pieniä intervalleja sisältävää musiikkia, mutta voi sisältää minkä tahansa virityksen, joka eroaa länsimaisesta 12-sävelisestä tasavireisyydestä. Perinteisen intialaisen musiikin 22-sävelinen śruti; indonesialainen gamelan musiikki; thaimaalainen, burmalainen ja afrikkalainen musiikki, ja musiikki, joka käyttää vain intonaatiota, tai muita vaihtoehtoisia virityksiä, joita voidaan pitää mikrotonaalisina.
Risto Lappalainen
Risto Lappalainen (s. 1948) on suomalainen pianisti.
Lappalainen opiskeli pianonsoittoa Sibelius-Akatemiassa 1967–1969 Tapani Valstan oppilaana sekä Wienin musiikkikorkeakoulussa 1970–1974 Dieter Weberin ja Bruno Seidlhofin johdolla. Hän suoritti pianonsoiton diplomitutkinnon Wienissä vuonna 1974.
Hän on esiintynyt solistina ja kamarimuusikkona muun muassa Kuhmon kamarimusiikki -festivaaleilla, Jyväskylän Kesässä, Lieksan vaskiviikoilla ja Crusell-viikolla sekä Ruotsissa ja Saksassa. Hän on myös tehnyt radionauhoituksia.
Lappalainen sai vuoden 1966 Maj Lind -pianokilpailussa toisen palkinnon.
Formula Renault
thumb|250px|Jeremy Metcalfe ajaa FR2.0-luokan Tatuus FR2000:a Formula Renault on yleisnimi usealle formulaluokalle, joiden sääntöjä hallinnoi Renault Sport. Nykyisin Formula Renault käsittää kaksilitraisella moottorilla ajettavan FR2.0-luokan ja nimestään huolimatta 3,4-litraista moottoria käyttävän FR3.5-luokan.
Kumpikin nykyisistä Formula Renault -luokista on yksityyppiluokkia. FR2.0:n auton toimittaa (vuosina 2010–12) Barazi-Epsilon ja moottorit Renault Sport. FR3.5:n auto on Dallaran käsialaa ja V8-moottori tulee Zytekiltä. FR2.0-luokassa kilpaillaan useassa sarjassa kun taas FR3.5-luokan kalustoa käytetään vain FR3.5-sarjassa. Aikaisemmin on ajettu myös mm. FR1.6- ja FRV6-luokkia. Suomessa oli FR2.0-sarja vuosina 2008–2010.
Muun muassa Kimi Räikkönen, Heikki Kovalainen, Robert Kubica ja Alain Prost ovat kilpailleet Formula Renault'lla jossain vaiheessa uraansa. Räikkönen voitti mestaruuden Englannin FR2.0-sarjassa vuonna 2000.
Outi Holopainen
Outi Holopainen on suomalainen diplomaatti, joka on syksystä 2020 toiminut Suomen Addis Abeban -suurlähetystön johtajana ja Suomen suurlähettiläänä Etiopiassa. Holopaisella on sivuakkredointi myös Djiboutiin. Tätä ennen Holopainen oli Suomen Lissabonin-suurlähettiläs (2013–2016) ja uslkoasiainhallinnon tarkastaja (2016-2020). Hän on toiminut ulkoministeriön palveluksessa vuodesta 1988.
Ennen Lissabonin suurlähettilään asemaa Holopainen on työurallaan toiminut turvallisuuspolitiikan ja kriisinhallinnan yksikön päällikkönä ulkoministeriössä. Tätä ennen hän oli asevalvonnan yksikön päällikkö ja muissa tehtävissä ministeriön poliittisella sekä hallinnollisella osastolla. Ulkomaanedustustoissa hän oli toiminut Bonnissa ja Tukholmassa.
Kahlekuningas (elokuva)
Kahlekuningas on vuonna 2002 ensi-iltansa saanut suomalainen draamaelokuva, jonka on ohjannut ja käsikirjoittanut Arto Koskinen. Heikki Hela palkittiin elokuvasta parhaan miessivuosan Jussi-palkinnolla. Elokuva sai Jussin myös parhaasta äänisuunnittelusta.
Juoni
Tarina sijoittuu 1970-luvun Tornioon, ja sen päähenkilö on 12-vuotias Esko. Kotona ei aina ole helppoa viinaanmenevän kommunisti-isän, rocktähteydestä haaveilevan isoveljen ja sotatraumojen vuoksi puhumattomaksi muuttuneen isoisän kanssa.
Esko kavereineen joutuu hankaluuksiin ruotsalaisen poikaporukan kanssa, ja kun poikien kepposen takia hajoaa polkupyöriä, Esko on pulassa. Hän ei tunnusta osallistuneensa tapahtuneeseen, ja kaverit hylkäävät hänet petturina. Esko löytää kuitenkin Ruotsin puolelta uuden ystävän, kahlekuningas Houdinia ihailevan Patrickin. Rajoja rikkova ystävyys ei vain ole ihan yksinkertaista eikä ilo ikuista.
Rooleissa
Eskon kavereita näyttelevät Mikko Lamminen, Joonas Lipponen, Petteri Siimes ja Ville Kotajärvi, ruotsalaisen jengin jäseniä Jouni Alasaukko-oja, Niklas Pelli, Andreas Riestola sekä Mattias Wiklund ja Terveet Kädet -yhtyeen jäseniä Heikki Rättyä, Rauno Hemminki, Riku Rousu sekä Ristomatti Myllylahti. Muissa rooleissa olivat Mika Koski (Kenneth), Janne Hyytiäinen (Saulin isä Martti), Reijo Kontio	(Usko Keränen), Kjell Morin (ruotsalainen siltavahti), Christian Sandström (ruotsalainen poliisi), Pauli Konttajärvi (opettaja), Kaisu Koski (opettaja), Juuso Hirvikangas (lentäjä), Kimmo Taavila (lentäjä), Tero Autio (postinkantaja) ja Taisto Yrjänä (Toivon saunakaveri).
Heikki Joki
Elämä
Sahalahdella syntynyt Joki oli vuosisadan vaiheteessa leipurioppilaana Helsingissä. Hän osallistui aktiivisesti marraskuun 1905 suurlakon tapahtumiin. Lakon jälkeen Joki joutui maanpakoon ja oli kaivostyöläisenä Belgiassa sekä Hollannissa. Suomeen palattuaan hän työskenteli 1910-luvulla muun muassa Elannon leipätehtaalla ja oli mukana Suomen Leipurityöntekijäin Liiton (myöh. Suomen Ravinto- ja Nautintoainetyöväen Liitto) toiminnassa. Kesän 1917 Joki työskenteli Kauppaliike Merkuriuksen palveluksessa Kuokkalassa, jonka jälkeen hän perusti oman leipuriliikkeen Helsinkiin.
Tammikuun 1918 alussa Joki palasi Sahalahteen lopetettuaan liikkeensä Helsingissä. Sisällissodan käynnistyttyä hän iittyi Sahalahden punakaartiin ja toimi sen esikuntapäällikkönä. Helmikuun lopusta lähtien Joki osallistui Vehkajärven ja Kuhmoisten taisteluihin. Joki jäi valkoisten vangiksi toukokuun alussa Turenkissa, josta hänet siirrettiin Hämeenlinnan vankileirille. Sahalahden suojeluskunnan esikunta vaati Joelle kuolemantuomiota, mutta elokuussa hän sai 12 vuoden kuritushuonetuomion. Joki vapautettiin ehdonalaiseen armahduslakien nojalla joulukuussa 1921 Sukevan vankisiirtolasta.
Vapauduttuaan Joki jatkoi toimintaansa ammattiyhdistysliikkeessä ja vuonna 1925 hänet valittiin Suomen Ravinto- ja Nautintoainetyöväen Liiton puheenjohtajaksi. Joki hoiti tehtävää syyskuuhun 1929 saakka, jolloin hänen tilalleen valittiin Kalle Lindholm. Joki jatkoi liittoneuvoston puheenjohtajana, kunnes SRNL lakkautettiin kommunistilakien nojalla vuonna 1930. Jatkosodan jälkeen Lindholm oli käynnistämässä sotavuosien lamauttamaa leipurien ammattiyhdistystoimintaa. Hän toimi Helsingin Leipomotyöntekijäin ammattiosaston puheenjohtajana 1920–1930-luvuilla ja uudelleen 1952–1965. Lisäksi Joki oli muun muassa Entisten Punakaartilaisten Keskusjärjestön puheenjohtaja 1947–1952. Heikki Joki kuoli 86-vuotiaana joulukuussa 1968.
Zyklon (yhtye)
Zyklon oli norjalainen blackened death metal -yhtye, joka perustettiin vuonna 1998. Zykloniin kuului jäseniä Emperorista, joten yhtye onkin periaatteessa Emperorin jälkeläinen, vaikka musiikki painottuukin enemmän death metalin puolelle. Emperorin entinen rumpali Bård "Faust" Eithun on sanoittanut yhtyeen kappaleita, muttei ole varsinainen jäsen.
Heikki Joki
Perhe
Heikki Joen veli Ilmari Joki (s. 1891) oli Sahalahden punakaartin komppanianpäällikkö, joka teloitettiin Pälkäneellä toukokuussa 1918. Hänen toinen veljensä oli tullivirkailija Urho Joki (s. 1885), joka toimi sosialidemokraattien kaupunginvaltuutettuna Lahdessa. Hän kuoli talvisodan ilmapommituksissa helmikuussa 1940.
Hampaiden harjaus
pienoiskuva|300x300px|Hampaiden pesua hammasharjalla. Hampaiden harjaus on toimenpide, jossa ihminen puhdistaa hampaansa käyttäen hammasharjaa. Hampaiden harjaamisen tarkoitus on pitää hampaat puhtaina sekä estää hampaiden reikiintymistä ja ientulehdusta. Harjaus poistaa hammasplakin hampaiden pinnoilta ja väleistä sekä ienrajasta.
Hampaiden harjauksessa voidaan käyttää tavanomaista hammasharjaa tai sähköhammasharjaa. Tavanomaisella hammasharjalla hampaat harjataan nykyttävällä liikkeellä eteen ja taakse. Sähköhammasharjaa kuljetetaan hitaasti hammaskaarella ienrajaa myötäillen. Harjauksessa voidaan käyttää myös hammastahnaa.
Harjauksen päätteeksi hampaat voidaan huuhdella vedellä.