cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Taiji
Muita tyylisuuntia ja variaatioita
Taijiquanista on myös kehitetty wushu-kilpailulaji. Kiinassa kilpailu on aloitettu jo 1950-luvulla vuosittaisissa kansallisissa wushu-mestaruuskisoissa. Vuonna 1990 taijiquan otettiin ensimmäistä kertaa mukaan kilpailulajiksi Aasian olympialaisiin. Siitä lähtien Kansainvälinen Wushu-liitto (IWUF) on järjestänyt MM-kisoja joka toinen vuosi. Pakolliset liikesarjat MM- ja EM-kisoissa olivat 42 liikkeen taijiquan- ja 42 liikkeen taijijian -liikesarjat. Vuonna 2003 IWUF julkaisi uudet kilpailusäännöt. Nykyään taijiquan- ja taijijian- liikesarjat ovat MM- ja EM-kilpailuissa vapaamuotoisia, jolloin kilpailijat kehittävät itse omat kilpailurutiininsa sääntöjen määrittelemissä rajoissa.
Taijiquan Suomessa
Ensimmäiset taiji-kurssit järjestettiin Suomessa satunnaisesti jo 1970-luvulla. Taijin opetus- ja harrastustoiminta alkoi vakiintua kuitenkin vasta 1980-luvulla mm. Helsingissä, Tampereella ja Turussa. Nykyisin kursseja ja harjoitteluryhmiä on jo laajasti eri puolilla Suomea.
Lähteet
Klemola, Timo. (1989). Taiji - liikettä hiljaisuudessa - Hiljaisuutta liikkeessä. Keuruu: Otava. ISBN 951-1-10856-5.
Ville-Matti Koponen
Ville-Matti Koponen (s. 4. tammikuuta 1984 Lahti) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Suomi-sarjajoukkue HC Giantsissa. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta Koponen osaa pelata myös laidassa. Kaudella 2018–2019 hän pelasi myös puolustajan paikalla. Koponen on kauden 2018–2019 jälkeen Peliittojen/Heinolan Kiekon seurahistorian eniten runkosarjaotteluita (319) pelannut, toiseksi eniten syöttöpisteitä (103) tehnyt ja viidenneksi eniten tehopisteitä (129) tehnyt pelaaja. Hän laukoo oikealta.
Ura
Koponen on Pelicansin kasvatti, mutta hän pelasi juniorina myös Kiekkoreippaassa. Hän oli kaudella 2001–2002 seuran B-nuorten paras pistemies tehtyään 27 ottelussa tehot 18+28=46. Koponen sijoittui B-nuorten SM-sarjan pistepörssissä kolmanneksi KalPan Jani Lyytisen kanssa. Kaudella 2003–2004 hän debytoi miesten peleissä pelattuaan yhden Mestis-ottelun alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa. Koponen teki ottelussa yhden maalin. Hän pelasi koko muun kauden Pelicansin A-nuorissa.
Kaudella 2004–2005 Koponen teki SM-liigadebyyttinsä ja pelasi Pelicansissa 25 runkosarjottelua tehden kaksi syöttöpistettä. Hän pelasi vielä noin puolet kaudestaan A-nuorissa. Koponen teki toukokuussa 2005 vuoden mittaisen jatkosopimuksen Pelicansin kanssa. Ennen kautta 2005–2006 joukkueen silloinen päävalmentaja Jami Kauppi kommentoi Koposesta:
Koponen nousi kauden aikana Pelicansin pelaavaan kokoonpanoon ja teki 41 runkosarjaottelussa tehot 2+4=6. Hänen liigauransa avausmaali syntyi 6. lokakuuta 2005 JYPiä vastaan. Koponen palkittiin ottelun Ilta-Sanomien yhden tähden tähtipelaajana. Hän teki joulukuussa 2005 kahden vuoden jatkosopimuksen. Kauden aikana Koponen pelasi myös yhden Mestis-ottelun lainalla Järvenpään Haukoissa. Kaudella 2006–2007 hän pelasi Pelicansissa 35 runkosarjaottelua tehoin 0+5=5 sekä kuusi playoff-ottelua ilman tehopisteitä. Koponen pelasi runkosarjassa myös yhteensä 16 ottelun verran ottelukohtaisella sopimuksella Mestiksen nousijajoukkue Heinolan Kiekossa, jossa hän teki tehot 8+1=9.
Kaudella 2007–2008 Koponen pelasi SM-liigassa vain neljä ottelua ilman tehopisteitä tammikuussa 2008. Hän siirtyi kauden kynnyksellä viikon mittaisella lainasopimuksella HeKiin, mutta Koponen pelasi siellä lopulta lähes koko kauden ja teki 32 runkosarjaottelussa tehot 4+15=19. Hän ei onnistunut lyömään itseään läpi Pelicansissa ja siirtyi kaudeksi 2008–2009 TuTon riveihin. Hän oli joukkueen neljänneksi paras pistemies tehoilla 11+25=36. Koponen oli Mestiksen pistepörssin kymmenes Jani Keräsen kanssa.
Toukokuussa 2009 Koponen teki sopimuksen KooKoon kanssa kaudeksi 2009–2010. Hän jäi joukkueessa vähäisempään rooliin ja teki runkosarjassa tehot 6+16=22. Koponen voitti keväällä 2010 Mestis-pronssia. Hän teki toukokuussa 2010 sopimuksen Mestiksen nousijajoukkue Kiekko-Laserin kanssa, jonka varakapteenina hän aloitti. Koponen palasi SM-liigaan 4. joulukuuta 2010, kun hänet nostettiin Oulun Kärppien kokoonpanoon otteluun Jokereita vastaan korvaamaan loukkaantunut Kamil Kreps. Kärppiä valmensi Koposelle Pelicansista tuttu Hannu Aravirta. Koponen aloitti heti Krepsin jättämässä aukossa ykkössentterinä Marko Luomalan ja Kristian Kuuselan välissä. Siirtorajan kynnyksellä helmikuussa 2011 Kärpät kiinnittivät hänet loppukaudeksi joukkueeseensa. Koponen teki SM-liigan runkosarjassa 23 ottelussa kolme syöttöpistettä.
Huhtikuussa 2011 Koponen teki 1+1-vuotisen jatkosopimuksen Kärppien kanssa. Hän pelasi alkukauden suurimmaksi osaksi Kiekko-Laserissa, joka ajautui kuitenkin konkurssiin joulukuussa 2011. Pian tämän jälkeen Koponen siirtyi lainalle Kajaanin Hokkiin, jossa hän pelasi neljä ottelua. Kärpissä Koponen pelasi kauden aikana yhdeksän runkosarja- ja yhden playoff-ottelun. Kaudeksi 2012–2013 hän palasi vuoden mittaisella sopimuksella KooKoohon. Koponen pelasi siellä vain kaksi ottelua, kunnes jätti joukkueen ja siirtyi syyskuussa 2012 toistaiseksi voimassa olevalla sopimuksella Heinolan Peliittojen riveihin. Joulukuussa hänen sopimustaan jatkettiin kauden loppuun. Seuraavalla kaudella 2013–2014 Koponen oli joukkueen paras pistemies ja syöttäjä tehoilla 4+26=30. Hänellä oli myös vakiokokoonpanosta Peliittojen paras teholukema (+4). Elokuussa 2014 Koponen teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen Peliittojen kanssa.
Fredhäll
thumb|Näkymä Fredhälliin.
Kaupunginosa muodostettiin vuonna 1938. Vuonna 2004 Fredhällissä oli 4 869 asukasta, ja se on maa-alaltaan 0,38 neliökilometrin suuruinen.
Tennis kesäolympialaisissa 2008
Tenniksessä kilpailtiin vuoden 2008 kesäolympialaisissa 10. – 17. elokuuta Olympic Green Tennis Centerissä, Pekingissä.
Kaksinpeli
Suomea edusti Jarkko Nieminen. Ateenan kesäolympialaisissa 2004 voittanut Nicolás Massú puolusti mestaruutta. Hän sai ns. villin kortin kisoihin, koska hänen ATP-sijoituksensa ei oikeuttanut suoraa pääsyä kisoihin. Miesten turnauksen voitti Rafael Nadal.
Martin Bruns
Martin Bruns on sveitsiläinen taidemusiikin laulaja, äänialaltaan baritoni. Hän opiskeli alun perin viulunsoittoa Baselissa ja oli Bernin sinfoniaorkesterin jäsenenä. Tämän jälkeen hän opiskeli Daniel Ferron johdolla New Yorkin Juilliard Schoolissa. Hän saavutti merkittävää suosiota konsertti- ja oratorioesiintymisillään eri puolilla Eurooppaa. Hän on tehnyt yhteistyötä muiden muassa sellaisten kapellimestareiden kuin Marcello Viottin, Ivor Boltonin, Gerard Schwarzin, Eric Ericsonin, Heinz Holligerin, Yoav Talmin, Ari Rasilaisen, Peter Ruzickan ja Jonathan Nottin kanssa.
Bruns on tehnyt yhteistyötä monien sinfoniaorkesterien ja sellaisten pianistien kuin Jan Philip Schulzen, Ulrich Eisenlohrin sekä Brian Zegerin kanssa. Hän on tulkinnut myös oopperakirjallisuuden rooleja, joihin lukeutuvat Figaron ja Papagenon osuudet. Hän on esiintynyt muun muassa Baijerin valtionoopperassa ja Deutsche Oper am Rheinissa.
Koivukylän kirjasto
Koivukylän kirjasto on yksi Vantaan kaupunginkirjaston kymmenestä kirjastosta. Se sijaitsee Asolan kaupunginosassa kauppakeskus Koivukeskuksessa. Vuonna 2017, kirjaston toimiessa vielä aiemmassa osoitteessaan pääradan toisella puolella, Koivukylän kirjaston kävijämäärä oli noin 172 000. Koivukylän kirjasto on Vantaan ensimmäinen kauppakeskuksessa toimiva kirjasto.
Kirjaston entiset tilat ja muutto
thumb|left|Koivukylän suuralueen kirjasto toimi aiemmin [[Havukoski|Havukosken puolella (kuvassa), mutta siirtyi marraskuussa 2019 pääradan länsipuolella sijaitsevaan kauppakeskus Koivukeskukseen.]] thumb|Uuden kirjaston sisätiloja. Koivukylän kirjasto toimi aiemmin Hakopolulla sijaitsevassa rakennuksessa Havukoskella. Vantaan opetuslautakunta hyväksyi 13. maaliskuuta 2019 esityksen, että kirjasto muuttaa uusiin toimitiloihin. Vanhoista tiloista haluttiin luopua, koska ne ovat kuluneet ja sokkeloiset, ja niiden valvominen oli vaikeaa. Uusi tila kauppakeskus Koivukeskuksessa saatiin käyttöön jo heinäkuussa 2019, jolloin siellä oli kirjaston suunnitteluun liittyvää toimintaa. Muutto uusiin tiloihin tapahtui saman vuoden syksynä, ja kirjasto oli kokonaan kiinni kahden viikon ajan 28. lokakuuta – 10. marraskuuta.
Kirjasto avattiin uusissa tiloissa 11. marraskuuta 2019. Uudet tilat saivat kehuja erityisesti saavutettavuudestaan. Kirjaston on kuitenkin tarkoitus olla kauppakeskuksessa vain väliaikaisesti, ja myöhemmin aletaan rakentaa kokonaan uutta kirjastorakennusta. Hankkeeseen voi kulua useampi vuosi, ja seuraava muutto saattaa sijoittua lähemmäksi 2030-lukua.
Benjamin Conz
Benjamin Conz (s. 13. syyskuuta 1991 Saint-Ursanne, Sveitsi) on sveitsiläinen jääkiekkomaalivahti, joka torjuu NLA-joukkue HC Ambrì-Piottassa.
Ura
Conz on HC Ajoien kasvatti. Hän pelasi ensimmäiset miesten pelinsä kaudella 2008–2009 HC Servette Genèvessä, jolloin hän sai tililleen 21 ottelua. Kaudella 2009–2010 Conz pelasi lainalla SCL Tigersin riveissä 20 ottelua ja seuraavalla kaudella 46 ottelua. SKA Pietari varasi hänet numerolla #185 KHL:n varaustilaisuudessa 2010.
Motion Builder
Autodesk Motion Builder on animaatio- ja peliteollisuudessa laajasti käytetty 3D-hahmoanimointi-ohjelma. Ohjelma tukee Mayasta sekä 3ds Maxista tuotuja hahmoja. Ohjelma tukee motioncapture-teknologiaa. Ohjelmassa on myös valmiita liikkeitä hahmojen käyttöön. Ohjelma on maksullinen.
Benjamin Conz
Ura
Servette lainasi lähet kaudeksi 2011–2012 HC Luganoon. Hänellä olisi ollut vielä tämän jälkeen vuosi jäljellä sopimusta Servetten kanssa, mutta joukkue purki sopimuksen. Kaudeksi 2012–2013 Conz siirtyi kolmivuotisella sopimuksella Fribourg-Gottéroniin. Kaudella 2017–2018 hän siirtyi HC Ambrí Piottaan.
Maajoukkue
Conz torjui alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2008 ja 2009. Hän edusti Sveitsiä myös alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2010. Conz valittiin kisojen parhaaksi maalivahdiksi ja tähdistökentälliseen. Hän torjui Sveitsin kisojen neljänneksi. Toistamiseen hän torjui nuorten kisoissa vuonna 2011.
DHTML
DHTML (Dynamic HTML) sateenvarjotermi tekniikoille, joilla lisätään staattiseen HTML-rakenteeseen toiminnallisuutta. Tyypillisimpiä tekniikoita ovat:
Indiana Ice
Indiana Ice on vuonna 2003 perustettu yhdysvaltalainen juniorijääkiekkoseura, joka pelaa USHL:ssa. Seura on kotoisin Indianapolista Indianasta.
Orcus (mytologia)
Orcus oli roomalaisessa mytologiassa kuoleman ja manalan jumala. Hän oli kreikkalaisen mytologian Plutonin eli Haadeksen roomalainen vastine. Orcuksen nimi oli myös manalan synonyymi. Myöhemmässä perinteessä hän sulautui Dis Paterin kanssa.
Sibusiso Dlamini
Sibusiso Dlamini (s. 1. syyskuuta 1980 Mbabane) on swazimaalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa seuratasolla eteläafrikkalaista Mpumalanga Black Aces FC:tä. Dlamini on pelannut Swazimaan maajoukkueessa 14 ottelua ja tehnyt yhden maalin. Hän oli mukana joukkueen kokoonpanossa muun muassa vuoden 2006 MM-kisojen karsinnoissa, joissa hän pelasi kaksi ottelua.
John Nurminen
John Nurmisen isä Johan (John) Nurminen (1851–1914) oli myös raumalainen laivanvarustaja, jonka kauppahuone rakennutti ja omisti purjelaivoja. John Nurminen oli kauppahuoneen johdossa vuodesta 1897 ja osti sen isältään vuonna 1913, vuosi ennen tämän kuolemaa. Jo ennen ensimmäistä maailmansotaa hänet tunnettiin "Suomen parrukuninkaana" menestyksekkään parrukaupan ansiosta. Vuonna 1918 Nurminen oli senaatin valtuuttamana Suomen kaupallisena edustajana Berliinissä.
Nurminen muutti kauppahuoneensa osakeyhtiöksi vuonna 1919, laajensi toimintaa ja siirsi pääkonttorin Helsinkiin. Hän oli kaksi vuotta toimitusjohtajana, mutta taloudellisten vaikeuksien vuoksi yritys joutui 1920-luvun alussa pankin holhoukseen ja vuodesta 1923 perustajaosakkaisiin kuuluneen Antti Wihurin omistukseen. Kun Wihuri vuonna 1932 muutti yrityksen nimen Merihuolto Oy:ksi, Nurminen perusti omansa uudelleen vapautuneella alkuperäisellä nimellä. Hän jatkoi uuden John Nurminen Oy:n toimitusjohtajana vuoteen 1946 asti.
Nurminen oli vuonna 1935 myös perustamassa matkatoimisto Kalevaa. Hän sai merenkulkuneuvoksen arvonimen vuonna 1943. John Nurmisen jälkeen perheyritystä johti hänen poikansa Matti Nurminen ja sittemmin tämän poika Juha Nurminen.
John Nurmiselle on vuonna 1971 pystytetty Raumalle Yrjö Liipolan veistämä muistomerkki. Nurmisen mukaan on nimetty myös vuonna 1992 perustettu John Nurmisen säätiö.
Celebesinhaukkakäki
Celebesinhaukkakäki (Cuculus crassirostris) on Aasiassa elävä käkilintu. Se on endeeminen Indonesiassa, Sulawesin saarella, jossa se elää kosteissa rinnemetsissä 500–1400 metrin korkeudella.
Sena (Mosambik)
Sena eli Vila de Sena on kaupunki Mosambikissa. Se sijaitsee Sambesi-joen itärannalla, lähellä paikkaa jossa Shire yhtyy Sambesiin. Muslimit perustivat sinne kauppasataman 1500-luvulla, ja vuosisadan lopulla portugalisilaiset perustivat pienen dominikaaniluostarin. Kaupunki on tärkeä perinteinen joenylityspaikka. Siinä on rautatiesilta, jota on käytetty myös maantieliikenteelle.
Laulun taika
Laulun taika on vuoden 1997 pääsiäisenä ilmestynyt albumi, jolla esiintyvät Jukka Kuoppamäki ja hänen tyttärensä Taika Kuoppamäki. Levy sisältää Jukan vuosien varrella kirjoittamia kansanmusiikkityylisiä pelimannilauluja.
Jukka ja Taika Kuoppamäki olivat vuonna 1996 perustaneet Taika-nimisen kansanmusiikkiryhmän, joka esitti lauluja juhlissa ja konserteissa. Warner Musicin Timo Lindströmin hyväksynnän jälkeen kaksikko alkoi työstää yhteistä albumia. Äänityksessä käytettiin Jouni Järvelän Hollolassa johtamaa kansanmusiikkiryhmää, johon kuului muutama viulu, harmoni, kontrabasso ja haitari, minkä lisäksi Jukka Kuoppamäki itse soitti kitaraa. Kappaleiden harjoittelun jälkeen materiaali käytiin äänittämässä Hollolan Petrax-studiolla studiolivenä.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 20 toukokuussa 1997. Listaviikkoja kertyi kaikkiaan kolme. Lisäksi kappale ”Sade on mun kyyneleeni” ylsi soittolistoille. Kuoppamäki oli ollut albumilistalla edellisen kerran vuonna 1973.
Theodoros Metokhites
thumb|200px|Theodoros Metokhites ojentaa kunnostetun [[Khoran kirkko|Khoran kirkon Kristukselle. Osa kirkossa olevaa mosaiikkia.]] Theodoros Metokhites (1270–1332) oli bysanttilainen filosofi ja Palaiologosten hovin virkamies.
Metokhiteen tunnetuimpia teoksia on Sēmeiōseis gnōmikai, joka koostuu 120 tutkielmasta. Ne käsittelevät hyvin moninaisia aiheita, kuten Platonin ja Aristoteleen ajattelua, psykologiaa ja sielun osien suhteita, sekä poliittista filosofiaa ja eri valtiomuotoja. Tutkielmiinsa Metokhites on saanut vaikutteita Plutarkhoksen esseistä (Moralia).
Metokhites kirjoitti myös johdannon Ptolemaioksen tähtitieteeseen; parafraaseja Aristoteleen luonnonfilofisista teoksista; runoutta, kuten heksametrimuotoisen runon Matematiikasta; sekä puheita, kuten puheen Kasvatuksesta.
Chanathip Songkrasin
Jalkapallomaajoukkue
Songkrasin debytoi Thaimaan maajoukkueessa 2012. Hän on pelannut 51 maaottelua ja tehnyt niissä kahdeksan maalia.
Theodoros Metokhites
Metokhites oli toisen hovissa toimineen filosofin Nikeforos Khumnoksen kilpailija. Tähtitieteilijä ja historioitsija Nikeforos Gregoras oli Metokhiteen oppilas ja intellektuaalinen perillinen.
Laura Chiatti
Laura Chiatti (s. 15. heinäkuuta 1982 Castiglione del Lago) on italialainen näyttelijä. Hän on esiintynyt muiden muassa elokuvissa L'amico di famiglia (2006) ja Ho voglia di te (2007).
Aarre Lievonen
Aarre ”Aki” Lievonen (30. heinäkuuta 1916 Viipuri, Suomen suuriruhtinaskunta – 27. joulukuuta 2010 Lahti ) oli suomalainen harmonikkataiteilija ja -pedagogi, soitinrakentaja, sekä jää- ja jalkapalloilija.
Musiikkiammattilainen
Aarre Lievonen aloitti harmonikansoiton kahdeksanvuotiaana. Hän innostui isänsä omistamasta harmonikasta ja pyrki jo koulupoikana Viipurin musiikkiopistoon, jossa ei kuitenkaan ollut tarjolla harmonikansoiton opetusta. Hän opiskeli nuoteista soittamista vanhemman serkkunsa opastamana, kunnes viipurilainen Eino Ruoho alkoi opettaa poikaa säännöllisemmin. Ammattikoulun jälkeen hän oli liikeapulaisena Nestori Kukkolan omistamassa Soitin Osakeyhtiössä, minkä jälkeen hän toimi yhtiön harmonikkatehtaalla virittäjänä ja soitinsuunnittelijana. Lievonen vietti illat soittaen erilaisissa yhtyeissä, kuten Viipurin Soitannollisen kerhon orkesterissa ja Tulipojat-yhtyeessä.
Talvisodan jälkeen hän muutti Lahteen, jonne Nestori Kukkola oli siirtänyt yrityksensä toiminnan. Lievonen jatkoi työskentelyä Kukkolan yhtiössä virittäjänä, harmonikkasuunnittelijana, sekä osakkaana - mentyään naimisiin Kukkolan tyttären kanssa. Jatkosodassa Lievonen toimi viihdytyskiertueilla yhteistyössä muun muassa laulaja Kalle Ruususen, Ritva Aron, Vili Vesterisen sekä Tapio Rautavaaran kanssa. Työ harmonikkatehtaalla jatkui sodan jälkeen, minkä lisäksi hän toimi edelleen pedagogina ja esiintyvänä muusikkona useissa yhtyeissä sekä myös Lahden kaupunginorkesterin solistitehtävissä. Radio-orkesterin solistina hän esiintyi 1948.
Kukkola & Knit -nimellä loppuaikoina toimineen harmonikkatehtaan tuotanto loppui 1950-luvun lopulla, minkä jälkeen Lievonen jatkoi muusikonuraansa keikkamuusikkona. Hän esiintyi kotikaupungissaan Lahdessa usein harjannostajaisissa sekä yritysten ja yhteisöjen juhlatilaisuuksissa. Hän toimi myös harmonikansoiton opettajana 1940-luvulta alkaen, muun muassa Lahden työväenopistossa sekä Hollolan ja Harjulan kansalaisopistoissa, yli 30 vuoden ajan. Lahteen siirtynyt Viipurin musiikkiopisto ei tosin edelleenkään kelpuuttanut harmonikkaa salonkikelpoiseksi soittimeksi. Lievonen vieraili opettajana vielä 1980-luvun lopulla ja 1990-luvun alussa Sallan musiikkileirillä, jakaen tietotaitoaan harmonikasta instrumenttina muun muassa harmonikanrakentaja Matti Luukiselle. Lievonen teki uransa aikana myös joitakin sävellyksiä.
Urheilija
Lievonen aloitti jää- ja jalkapallon pelaamisen viipurilaisessa Sorvalin Veikot -urheiluseurassa. Joukkue voitti piirin jääpallomestaruuden 1937, minkä jälkeen Lievonen pelasi jääpalloa ja jalkapalloa Viipurin Toverien edustuspelaajana, sekä Viipurin Reippaan riveissä jääpallon edustuspelaajana. Myöhemmin hän toimi myös Reippaan jää- ja jalkapallojoukkueiden valmentajana, johtaen joukkueensa useammankin kerran mestaruussarjamitaleille. Hän toimi Viipurin Reippaan palloilujaoston puheenjohtajana seitsemän vuotta, jäsenenä Suomen Palloliiton liittohallituksessa kahdeksan vuotta sekä Hämeen läänin urheilulautakunnassa kaikkiaan kaksitoista vuotta. Aarre Lievoselle myönnettiin Suomen Urheiluliiton kultainen ansioristi 1977.
Vuoden 1905 suurlakko
right|200x200px|thumb|Suurlakon aikana Suomen suurimmissa kaupungeissa kokoonnuttiin ennennäkemättömän laajoihin mielenosoituksiin. Lakkokuva Tampereen Kauppatorilta (nyk. [[Keskustori) loka-marraskuussa 1905.]] Suurlakko oli Venäjän keisarikunnassa ja sen hallintaan kuuluneessa Suomen suuriruhtinaskunnassa loka–marraskuussa 1905 tapahtunut laaja, vallankumouksellinen lakko. Suomessa tapahtuma oli sekä suomalaisten yhteinen kansannousu Venäjän keisarikuntaa vastaan, että osa 1900-luvun alussa suomalaisten kesken käytyä sisäpoliittista valtataistelua. Suurlakko johti ensimmäisen venäläistämiskauden päättymiseen ja sääty-yhteiskunnan muuttumiseen parlamentaarisen kansalaisyhteiskunnan suuntaan. Viimeksi mainitun suhteen toteutuivat yleinen ja yhtäläinen äänioikeus sekä kansanedustuslaitoksen eli eduskunnan perustaminen Suomeen. Korkein poliittinen valta jäi kuitenkin Venäjän keisarin ja keskushallinnon haltuun.
Luettelo valtioista taloudellisen vapauden mukaan
thumb|375px|right|Kuvassa on sinisellä vapaat maat, vihreällä enimmäkseen vapaat, keltaisella kohtalaisen vapaat, oranssilla ei kovin vapaat, punaisella ei vapaat ja harmaalla arvioimattomat vuonna 2008.
Vuoden 1905 suurlakko
Lakon tausta ja alku
Tärkein tekijä suurlakon taustalla oli Venäjän tappio Venäjän–Japanin sodassa vuosina 1904–1905. Häviön syntipukiksi joutui Venäjän keisarikunnan itsevaltias hallintotapa. Tsaarin arvovallan heikkeneminen käynnisti Venäjällä voimakkaita levottomuuksia ja kumouksellista liikehdintää, jotka tähtäsivät autoritaarisen hallinnon muuttamiseen demokraattisempaan suuntaan. Levottomuudet alkoivat Pietarin verisunnuntaina 22. tammikuuta 1905 ja ne huipentuivat koko maan kattavaan yleislakkoon lokakuussa 1905. Keisari Nikolai II myöntyi nopeasti, 30. lokakuuta antamallaan lokakuun manifestilla perustuslailliseen monarkiaan siirtymiseen ja lakiasäätävän duuman perustamiseen Venäjälle.
Luettelo valtioista taloudellisen vapauden mukaan
Valtiot on pisteytetty ottamalla huomioon samalla painolla kymmenen osa-aluetta:
Vuoden 1905 suurlakko
Lakon tausta ja alku
Lakkoliike levisi Suomen suuriruhtinaskuntaan, sen jo laimentuessa emämaassa, Pietarin suomalaisten rautatieläisten liityttyä venäläisten rautatieläisten lakkoihin. Jo elokuussa suomalaiset työläiset olivat järjestäneet laajan mielenosoituksen vaatien yleistä ja yhtäläistä äänioikeutta, säätyjen sisäisen äänioikeuden laajentamisen sijaan. 29. lokakuuta suomalaiset ylioppilaat vaativat liittymistä emämaan lakkoon, ja poliittinen oppositio eli työväestö ja lähinnä aatelistoon ja porvarissäätyyn lukeutuneet perustuslailliset vaativat samana päivänä myöntyvyyssuuntaa (talonpoikais- ja pappissäätyyn kuuluneet vanhasuomalaiset) edustaneen senaatin ja tärkeimpien virkamiesten eroa sekä valtiopäivien koolle kutsumista. Vanhasuomalaisten muodostama senaatti katsoi saaneensa epäluottamuslauseen ja pyysi eroa 30. lokakuuta, yhtyen samalla perustuslaillisten vaatimukseen valtiopäivien koollekutsumisesta ja helmikuun manifestin peruuttamisesta. Lakon aikana nämä aiemmin eri linjoilla olleet porvarilliset ryhmittymät ryhtyivät osin yhteistyöhön. Osa vanhasuomalaisista kannatti toisaalta laajan kansalliskokouksen koolle kutsumista.
Luettelo valtioista taloudellisen vapauden mukaan
Kullakin osa-alueella määritellään kuinka lähellä maa on prosentuaalisesti vapautta. Kokonaispistemäärä on osa-alueiden prosenttilukujen keskiarvo. Maat voidaan sitten asettaa järjestykseen taloudellisen vapauden toteutumisen mukaan.
Vuoden 1905 suurlakko
Lakon tausta ja alku
Suurlakko suuriruhtinaskunnassa alkoi varsinaisesti 29.–30. lokakuuta 1905 työväestön Helsingin Senaatintorilla ja Rautatientorilla sekä Tampereen Kauppatorilla (nyk. Keskustori) järjestämillä suurilla mielenosoituksilla, joihin myös ylioppilaat ja teekkarit liittyivät. Tehtaat pysähtyivät, virastot ja koulut sekä kaupat suljettiin, ja suomalaisia siirtyi kaduille, kylille ja toreille. Lakon taustan, luonteen ja myös sen lyhyen kestoajan sekä suomalaisten välisten sisäisten suhteiden vuoksi voimakasta, yhtenäistä ja keskitettyä lakkojohtoa ei suuriruhtinaskuntaan syntynyt. Toiminta oli paikallista, ja Helsingistä, Tampereelta sekä Viipurista muotoutui lakon keskeisiä toimintakeskuksia. Pohjois-Pohjanmaalla Oulussa syntyi varsin aktiivinen lakkoliike, jossa kristillisen uskonnollisuuden merkitys oli suuri. Turun, Viipurin ja Oulun muodostaman maantieteellisen kolmion sisään jäi laaja maaseudun, kylien ja pikkukaupunkien muodostama alue, jossa lakkoaktiivisuus ja -passiivisuus vaihtelivat suuresti. Lakkoviikon aikana suuriruhtinaskunnassa oli myös niitä, jotka lähinnä ihmettelivät mitä maassa oikein tapahtui ja minkä vuoksi.
Luettelo valtioista taloudellisen vapauden mukaan
Fraser-instituutti julkaisee kilpailevaa mittaria Economic freedom of the world.
Vuoden 1905 suurlakko
Tavoitteet ja lakon kulku
pienoiskuva|Helsingissä perustettu kansallinen keskuslakkokomitea. Vasemmalta ylärivissä: [[Matti Haikarainen, Valfrid ja Emil Perttilä, K. G. K. Nyman, E. V. Hytönen, K. F. Hagman, Salomon Hellsten, Juho Grönholm, Juho Heitto, G. W. Johansson ja Matti Hälleberg. Alarivissä: August Rissanen, Anton Caselius, Mimmi Kanervo, Johan Kock, Paavo Leppänen, Lauri Lindstedt ja Ida Ahlstedt. |200x200px]] Lakon alussa Helsingin Rautatientorilla työväestön laaja joukkokokous vaati yleisillä ja yhtäläisillä vaaleilla valittua kansalliskokousta säätämään maahan uutta perustuslakia. Samoin Helsingissä perustettiin Kansallinen Keskuslakkokomitea sekä Kansalliskaarti, koska venäläinen poliisi- ja santarmilaitos ei kyennyt enää valvomaan yleistä järjestystä. Tampereella perustettiin työläisten lakkokomitea, johon kuului lopulta 12 miestä ja 10 naista.
Luettelo valtioista taloudellisen vapauden mukaan
Valtioiden järjestys
Alla olevassa taulukossa on valtioiden sijoitus taloudellisen vapauden indeksissä vuosina 1995-2015. Maat saa kunkin vuoden mukaiseen järjestykseen painamalla vuosilukua. Jos maa ei ollut mukana jonakin vuonna, on sijoituksen tilalla viiva.
Vuoden 1905 suurlakko
Tavoitteet ja lakon kulku
Suomen säädyt, lähinnä nuorsuomalaiset ja svekomaanit perustuslailliset, pyrkivät ottamaan kokonaistilanteen hallintaansa, jottei työväenliikkeen "katuparlamenttien" toiminta olisi ehtinyt vanhan hallinnon edelle ja vienyt säätyjen vaikutusvaltaa. Lisäksi emämaa Venäjällä suurlakko oli jo päättymässä ja tsaari säilytti asemansa, joten suomalaisten oli kiirehdittävä saadakseen vaateensa hyväksytyiksi. Aktivistien toiminta suurlakon aikana oli kaksijakoista ja se johti liikkeen jakautumiseen sekä lopulta toiminnan hiipumiseen. Lakon alettua emämaassa aktivistit pyrkivät ulottamaan sen suuriruhtinaskuntaan ja suurlakon käynnistyminen Suomessa olikin paljolti työväenliikkeen ja työläisaktivistien aikaansaannosta. Lakon edetessä radikaali ruotsinkielinen sivistyneistö alkoi irrottautua toiminnasta, koska työläisaktivistit ja työväestö menivät lakkovaateissaan paljon pitemmälle kuin säätyjen kannalta oli edullista. Lisäksi työläisaktivistien ja ei-sosialististen aktivistien välit viilenivät merkittävästi, kun järjestysvalta maassa alkoi jakautua ylioppilaiden "valkokaarteiksi" ja työväestön punakaarteiksi. Suurlakosta tuli suomalaisen työväenliikkeen ensimmäinen voimannäyte. Helsingissä järjestettyjen mielenosoitusten ja joukkokokousten sekä niissä ilmaistujen vaatimusten jatkona Tampereen täynnä kansaa olleella Kauppatorilla (nyk. Keskustori) annettiin 1. marraskuuta punainen julistus. Siinä vaadittiin yleistä ja yhtäläistä äänioikeutta, ja hallitusvallan siirtoa senaatin korvaavalle, säädyistä riippumattomalle ja vapaasti muodostetulle kansalliskokoukselle. Helmikuun 1899 manifesti piti peruttaman ja suuriruhtinaskunnan autonomiaa haluttiin laajennettavan, mutta täydellistä Suomen valtiollista itsenäisyyttä ei vaadittu. Julistus vietiin erikoisjunalla Helsinkiin 4. marraskuuta, ja hyväksyttiin myös siellä. Työläisten itsenäisyyden vahvistuttua 1800-luvun lopulta lähtien (mm. elintason nousu, työsopimus-, elinkeinovapaus- ja muuttovapauslainsäädäntö) äänioikeuden saavuttaminen sekä kunta- että valtiotasolla oli noussut työväenliikkeen tärkeimmäksi tavoitteeksi. Säätyvaltiopäivillä suuriruhtinaskunnan kaupunkilaisväestöstä äänioikeutettujen osuus oli 7,2 % ja maaseutuväestöstä vastaava osuus oli vain 4,3 %. Punaisesta julistuksesta ja Tampereesta muotoutui myöhemmin suurlakon merkittävät poliittiset symbolit. Helsingissä suurmielenosoitukset jatkuivat 3.–4. marraskuuta.
Alamaisesta kansalaiseksi
Työväestön vaateiden jyrkkyys johtui aiemmin vuoden 1897 ja vuosien 1904–1905 valtiopäivillä äänioikeusasiassa koetuista pettymyksistä. Huhtikuussa 1905 suomalaiset eivät olleet kyenneet hoitamaan äänioikeuskysymystä maltillisesti keskenään, joten puolta vuotta myöhemmin se tapahtui jyrkemmin, ja emämaan myötävaikutuksella. 13.–14. huhtikuuta 1905 säädyt olivat kokoontuneet äänestämään valtiopäiville laaditusta maltillisesta muutosesityksestä, jonka mukaan suomalaisten äänioikeutta olisi laajennettu säätyjärjestelmän sisällä. Senaatin esityksessä olisi annettu aatelittomissa säädyissä yhtäläinen äänioikeus 800 markan tulorajan ylittäville miehille. Äänioikeusikäraja olisi samalla nostettu 24 vuoteen. Säätyjen perustuslakivaliokunta oli mietinnössään valmis korvaamaan kiinteän tulorajan yleisellä veronmaksukyvyllä sekä antamaan äänioikeuden myös palkollisille ja naisillekin vaalioikeuden, joskaan ei vaalikelpoisuutta. Talonpoikaissääty kannatti esitystä sellaisenaan ja pappissääty tuki hanketta osittain, se ei halunnut antaa naisille äänioikeutta. Säätyjen kokoontuessa Säätytalossa työväenliike ja muut kansalaisliikkeet painostivat päättäjiä Helsingin Senaatintorin suuressa joukkokokouksessa, johon osallistui 30 000–40 000 suomalaista. Osa kokousväestä valvoi yön, rauhallisesti, Säätytalon ympäristössä päätöstä odottaen. Suomalaiskansalliseen tapaan 15. huhtikuuta vastaisena yönä Säätytalon liepeillä laulettiin sekä työväen- ja kansanlauluja että virsiä. Aatelisto ja porvarissääty eivät kuitenkaan suostuneet edes käsittelemään mietintöä, sillä varsinkin ruotsinkielisten perustuslaillisten mukaan valtiopäivillä ei ollut oikeutta uusien lakien säätämiseen ennen laillisten olojen palautumista – samat säädyt tosin kyllä hyväksyivät eräitä verotuskysymyksiä ja esityksen ns. sotilasmiljoonien maksamisesta.
Torilla valittu hallitus
Helsingin Rautatientorilla 4. marraskuuta pidetty laaja kansalaiskokous valitsi punaisen julistuksen edellyttämän väliaikaisen hallituksen, johon nimettiin kaikkiaan 24 jäsentä. Heistä 12 oli perustuslaillisia (mukana svekomaaneja), yhdeksän sosiaalidemokraattia (joukossa raittiusliikkeen edustajia) ja kolme suomettarelaista. Salkkujakoa tai puheenjohtajaa ei nimetty.
Hallitukseen nimettiin seuraavat henkilöt:
Suomen kaartin päällikkö kenraali Ramsay sekä senaattorit Leo Mechelin ja Lennart Gripenberg oli valittu ilman heidän omaa suostumustaan. Hallituksen kumouksellisuus alkoi kuitenkin rapistua, koska osa kokousväestä alkoi harkita päätösten hyväksyttämistä Nikolai II:lla. Hallitus ei koskaan ehtinyt aloittaa toimintaansa, koska 5. marraskuuta Leo Mechelinin lähetystö palasi Eläköön-laivalla mukanaan tsaari Nikolai II 4. marraskuuta allekirjoittama marraskuun manifesti. Se palautti suomalaisten ennen venäläistämiskautta voimassa olleen autonomian ja sisälsi lupauksen historiallisesta äänioikeus- ja eduskuntauudistuksesta. "Katuparlamentit" tyytyivät lopulta tähän ratkaisuun. Kun uusi Mechelinin senaatti lopulta nimitettiin vajaan kuukauden kuluttua, siihen otettiin kansankokouksen senaattorilistasta vain Mechelin, Gripenberg ja Kari, ja sen kokoonpanossa sosialidemokraateilla tai vanhasuomalaisilla ei ollut lainkaan samanlaista roolia. Monet toteutumattomalla listalla olleet nimitettiin kuitenkin jäseniksi eduskuntauudistusta valmistelleeseen komiteaan (ks. jäljempänä).
Lakon päättyminen
vasen|pienoiskuva|[[Marraskuun manifesti|Marraskuun manifestia jaetaan Senaatintorilla 6. marraskuuta 1905. |200x200px]] Helsingissä suurlakon Keskuskomitea päätti lopettaa lakon iltapäivällä 6. marraskuuta vuonna 1905. Osa työväestöstä oli kuitenkin vaatinut sen jatkamista. Työnantajat puolestaan olettivat lakon päättyvän jo saman päivän aamuna. Ristiriita johti käsirysyyn järjestystä valvoneiden työväestön kansalliskaartin ja oikeiston ylioppilaskaartin välillä. Vakavampi yhteenotto vältettiin kansalliskaartin peräännyttyä paikalta. Muualla suuriruhtinaskunnassa lakon päättymisajankohta vaihteli jonkin verran. Esimerkiksi Oulussa suurlakko päättyi 8. marraskuuta. Pääkaupungissa illalla 6. marraskuuta suuri, mutta työväestön ja säätyläisten omiin piireihin jakautunut kansanjoukko kerääntyi Senaatintorille suurlakon "päättäjäisiin". Työväestö sijoittui torin yliopiston puoleiseen laitaan ja säätyläiset torin senaattirakennuksen puolelle. Tilaisuudessa luettiin ääneen marraskuun manifesti sekä laulettiin valtiopäivävirsi- ja Maamme-laulu. Lakon aikana pimennettynä olleen kaupungin asumusten ikkunoihin sytyteltiin kynttilöitä.
Ensimmäisen venäläistämiskauden päättyminen
Ensimmäinen venäläistämiskausi päättyi Suomen suuriruhtinaskunnassa 4. marraskuuta 1905 ja uuden valtiopäiväjärjestyksen valmistelu aloitettiin. Maan autonomia palautui vuotta 1899 edeltäneeseen tilanteeseen. Suomalaiset uskoivat saavuttaneensa lähes vallankumoukselliset muutokset omin voimin. Tämä vahvisti kaikkien suomalaisten omanarvontuntoa ja voimisti kansallismielistä ajattelua entisestään. Suurvaltasuhteiden ja emämaan sisäisten tapahtumien ratkaiseva merkitys asioiden kulussa unohtui helposti. Siltä osin kuin suomalaisten erilaiset poliittiset suuntaukset venäläistämisen vastustuksessa todella vaikuttivat emämaan päättäjiin, tulos oli todennäköisesti kaikkien suuntausten summa. Myöntyväisyyden ja sopuisan politiikan kannattajat olivat olleet realisteja nähdessään pienen suuriruhtinaskunnan heikon aseman, ja sen riippuvuuden suurvaltasuhteista, mutta toisaalta jyrkempi perustuslaillinen näkökanta oli saanut aikaan lievennyksiä varsinkin asevelvollisuusasiassa. Aktivistien rooli nousi merkittävimmin esiin vasta Venäjän-Japanin sodan aikana, mutta terrorilla lienee ollut vaikutusta suurlakon aikana tehtyihin päätöksiin. Poliittinen terrori saattoi toisaalta vähäiseltä osaltaan lisätä venäläistämistoimien jyrkkyyttä toisen valtakunnallistamisvaiheen aikana vuosina 1908–1917. Varhaisaktivismi kuitenkin pääosin hiipui vuoden 1906 jälkeen, koska suomalaiset olivat saavuttaneet suurlakossa tärkeimmät tavoitteensa; vuotta 1899 edeltäneen autonomian palautuksen ja eduskuntauudistuksen. Samaan suuntaan vaikuttivat myös senaatin määräämä järjestyskaartien toimintakielto ja suomalaisten keskittyminen sisäpoliittisten ristiriitojen selvittelyyn eduskuntauudistuksen jälkeen.
Järjestysvallan pirstoutuminen
Suurlakon vallankumoukselliset muutokset perustuivat Venäjän hallitusvallan lyhytaikaiseen romahdukseen. Ennen kaikkea järjestysvalta, poliisivoimat ja venäläinen santarmilaitos olivat lakanneet toimimasta. Lakko Pietarissa oli ehkäissyt Venäjän armeijan Suomeen sijoitettujen osastojen toimintaa, ja rautatieliikenteen pysähtyminen vaikeutti joukkojen siirtoja. Silti armeija oli Helsingissä jossain määrin toimintakykyinen lakkoviikon aikana, ja huhut sen suunnitelmista aiheuttivat huolta pääkaupungin lakkojohdon keskuudessa. Helsingin edustalle ankkuroitui neljä Venäjän keisarillisen laivaston sota-alusta, joiden valoheittimet pyyhkivät pimeää kaupunkia öisin. Aktiivisinta sotilaallinen toiminta oli pääkaupunki Pietarin läheisyydessä, Viipurissa, jossa armeija piiritti ja kukisti paikallisen lakkomiliisin. Keskeinen vaikuttaja armeijan rauhallisuuteen suuriruhtinaskunnassa oli maltillinen kenraalikuvernööri Obolenski.
Helsingissä syntyneeseen järjestysvaltatyhjiöön muodostuivat eri valtaryhmien omat järjestysorganisaatiot. Aluksi Kansalliskaartissa toimi työläisten lisäksi myös ylioppilaita, mutta pitkäaikaisen säätyjaon vaikutuksesta yhteiset järjestysjoukot kuitenkin jakaantuivat työväestön punakaarteihin ja säätyläisten ylioppilaskaarteihin. Viimeksi mainittujen johtoon asetettiin kapteeni Gösta Theslöf. Kaartien toiminta jatkui, oikeistossa Voimaliittona, vuoden 1906 loppupuolelle. Vuoden 1906 Viaporin kapinan aikana kaartien väliset ristiriidat nousivat uudelleen esiin, ja aiheuttivat paikoin voimakkaita sisäisiä jännitteitä. Esimerkiksi Hakaniemen mellakkana tunnetussa välikohtauksessa yhdeksän ihmistä sai surmansa. Tapausten johdosta molemmat järjestysjoukot lakkautettiin senaatin päätöksellä, ja SDP:n johto kielsi punakaartien perustamisen. Kapinan jälkeen Venäjän armeija ja santarmisto kykenivät ottamaan järjestyksenpidon suuriruhtinaskunnassa uudelleen haltuunsa. Toisaalta Suomessa väkivalta vuosien 1904–1906 aikana oli selvästi vähäisempää kuin esimerkiksi Baltian maissa, joissa valtion kontrollin romahduksen seurauksena muun muassa poltettiin kartanoita ja kirkkoja sekä surmattiin aatelistoa.
Äänioikeus- ja eduskuntauudistus
Suuriruhtinaskuntaan muodostettiin Leo Mechelinin johtama, pääosin perustuslaillisista koostunut senaatti - ns. Mechelinin senaatti - 1. joulukuuta 1905. Työväestön tyynnyttämiseksi senaattiin valittiin myös SDP:n puoluesihteeri J. K. Kari, joka oli maan historian ensimmäinen vasemmiston edustaja hallituksessa. Senaattoriura jäi lyhyeksi, koska "ministerisosialismia" vastustanut sosiaalidemokraattien jyrkempi siipi sai erotettua Karin puolueesta. Senaatin tärkeimmäksi tehtäväksi tuli tsaarin kanssa sovitun mukaisesti säätää suomalaisille yleinen ja yhtäläinen ääni- ja vaalioikeus sekä sanan-, paino-, kokoontumis- ja yhdistymisvapaus. Vastakohtana 14. huhtikuuta 1905 tehdyille päätöksille aatelis- ja porvarissäätykin hyväksyivät suurella enemmistöllä myös ensimainitut, merkittävästi laajentuneessa muodossa. Käänteen taustalla olivat sekä suurlakkotilanteen luoma sisäinen paine suuriruhtinaskunnassa että pelko venäläisten yhtenäistämispolitiikan laajentumisesta yleisvenäläisen valtakunnanduuman perustamisen myötä.
Äänioikeus- ja eduskuntauudistusta suunnittelemaan asetettu Robert Hermansonin johtama komitea sai työnsä valmiiksi helmikuussa 1906. Työn aikana eräs keskeinen keskustelun aihe oli kansanedustuslaitoksen rakenne. Lähinnä ruotsinkielinen aatelisto esitti kaksikamarijärjestelmää, jossa toinen kamari olisi toiminut säätyjärjestelmään pohjautuen ja toiseen kamariin edustajat olisi valittu yleisellä ja yhtäläisellä äänioikeudella. Sosiaalidemokraatit vaativat yksikamarijärjestelmää ja eduskunnalle laajoja valtaoikeuksia. Vanhasuomalaiset ja myös nuorsuomalaiset asettuivat kannattamaan viimeksi mainittua vaihtoehtoa. Toisaalta, eräänlaisena kompromissina kaksi- ja yksikamarisen järjestelmän välillä perustettiin suuri valiokunta. Entisten säätyjen kokemaa "liiallisen demokratian uhkaa" vastaan annettiin myös määrävähemmistösäädökset, joiden mukaan perustuslakia voidaan muuttaa vain 5/6:n osan enemmistön turvin yksillä, ja 2/3:n osan enemmistöllä kaksilla valtiopäivillä. Suomalaisnaisten poliittisen aseman muutosten suhteen äänioikeuden myöntö herätti lopulta melko vähän keskustelua komiteassa. Sen sijaan naisten vaalikelpoisuuden salliminen herätti säätyjen piirissä suurempia mutta tehottomiksi jääneitä vastalauseita.
Lopulta Suomen suuriruhtinaskunnan säädyt hyväksyivät uuden valtiopäiväjärjestyksen 29. toukokuuta 1906. Työväestö ja muut äänioikeuden ulkopuolella olleet väestöryhmät seurasivat tilannetta tarkoin ja painostivat tarvittaessa päättäjiä. Tsaari Nikolai II vahvisti suuriruhtinaskunnan uuden vaalilain ja valtiopäiväjärjestyksen 20. heinäkuuta 1906. Suomeen oli siten luotu moderni yksikamarinen eduskuntalaitos ja maan historian ensimmäiset yleiseen ja yhtäläiseen äänioikeuteen perustuneet eduskuntavaalit järjestettiin 15–16. maaliskuuta vuonna 1907. Säätyjärjestelmään verrattuna äänioikeutettujen määrä kohosi uudessa järjestelmässä 126 000 suomalaisesta miehestä 1 273 000 yli 24-vuotiaaseen suomalaiseen naiseen ja mieheen. Suomessa naiset saivat äänioikeuden ja vaalikelpoisuuden ensimmäisinä Euroopassa. Ensimmäisissä vaaleissa eduskuntaan valittiin 19 naista.
Valta-asetelman muutos
thumb|200x200px|left|[[Ilja Repinin maalaus Mielenosoitus 17. lokakuuta 1905 (1911). Maalaus kuvastaa ihmisjoukkoa, joka on lähtenyt kaduille juhlimaan tsaari Nikolai II:n 17. lokakuuta allekirjoittamaa lokakuun manifestia, jonka myötä Venäjälle perustettiin kansanedustuslaitos duuma.]] Suurlakko oli menestys suomalaiselle työväenliikkeelle vaikka sen välitön vaade demokratiasta vapaan kansalaiskokouksen ja väliaikaisen hallituksen kautta epäonnistui marraskuussa 1905. Venäjän tsaarin vallan lyhyt, mutta ratkaiseva romahdus nosti vasta 1800-luvun lopussa syntyneen nuoren liikkeen lopulta helposti ja nopeasti vaikuttajaksi suomalaiseen yhteiskuntaan. Sama koski naisasialiikettä.
Suomen Sosialidemokraattisen puolueen jäsenmäärä kohosi vuosien 1899–1900 vajaasta 10 000 jäsenestä noin 85 000 jäseneen vuoden 1906 loppuun mennessä. Puolueen eduskuntapaikkojen lukumäärä nousi tasaisesti vuotta 1917 edeltäneissä neljissä eduskuntavaaleissa vuoden 1907 vaalien 80 paikasta vuoden 1916 vaalien 103 paikkaan. Monissa Euroopan vakaasti hallituissa valtioissa tilanne oli toinen. Niissä työväenliikkeen ja naisasialiikkeen läpimurto vei pitemmän ajan ja vaati suurempia ponnisteluja. Suomalaisen työväestön aseman muutos vahvisti sen itsetuntoa ja uskoa joukon voimaan sekä lisäsi entisen rahvaan kansallismielisyyttä. Toisaalta vuosien 1904–1906 vallankumouksellisissa oloissa osa työväestöstä oli kokenut, että suuret muutokset Suomessa edellyttivät ensin vastaavia muutoksia emämaassa. Vallan siirtyminen vasemmalle houkutteli myös sivistyneistöä mukaan työväenliikkeeseen. Merkittävin ryhmä olivat aiemmin lähinnä vanhasuomalaisiin lukeutuneet niin sanotut "marraskuun sosialistit" (1905): Edvard Gylling, Otto Wille Kuusinen, Kullervo Manner ja Yrjö Sirola. Sivistyneistöstä vasemmistoon siirtyivät myös Hilja Pärssinen, Algoth Untola ja Elvira Willman.
Suomalaisen yhteiskunnan sisäiset jännitteet ja niiden purkautuminen suurlakon aikana lisäsivät ristiriitoja maassa, mutta toisaalta kaikkien merkittävien poliittisten ryhmittymien välisen vuorovaikutuksen kautta tehdyt mullistavat poliittiset ratkaisut avasivat tietä kansalaisyhteiskunnan synnylle. Ensimmäisen kymmenen vuoden aikana muutokset olivat hyvin vähäisiä, koska korkein päätösvalta säilyi Venäjän tsaarilla, joka arvosti suuriruhtinaskunnan eduskuntaa vain neuvoa-antavana hallintoelimenä. Suomen senaatin koostumuksesta päätti pääosin keisari (ääritapauksena ns. amiraali-"sapelisenaatin" asettaminen). Eduskuntauudistuksen myötä Suomeen ei siten aluksi syntynyt parlamentaristista valtajärjestelmää, johon kuuluu kansan valitsema parlamentti ja sille vastuullinen hallitus (senaatti). Eikä säätyjärjestelmä muuttunut Suomen sisäisestikään yhdellä nuijan kopautuksella kypsäksi parlamentaariseksi järjestelmäksi. Entisten säätyjen asema ja asenteet olivat uudessa tilanteessa ristiriitaiset sekä entisen rahvaan että Pietarin keskushallinnon suhteen. Toisaalta oikeistossa vastustettiin valtakunnallistamistoimia, mutta toisaalta tsaarin valta ylläpiti vakautta ja hidasti niitä muutoksia, jotka koettiin sisäpoliittisesti hankaliksi. Työväestöllä puolestaan alkoi pitkä kouluttautuminen koko kansakuntaa ja maata koskevien yhteisten asioiden hoitoon. Tulevan kehityksen suunta oli kuitenkin vähemmässä määrin riippuvainen suomalaisista. Tulevaisuuden suuret linjat määräytyivät pääosin ulkoisista tekijöistä, joihin suomalaiset eivät voineet mitenkään vaikuttaa.
Aiheesta muualla
Revolution of 1905
Keihään juhlaa
Keihään juhlaa on vuosittain järjestettävä keihäänheittokilpailu. Kilpailu järjestettiin vuonna 2009 Seinäjoen keskuskentällä, jossa kilpailtiin myös vuosina 2004, 2005 ja 2006. Vuosina 2007 ja 2008 kilpailtiin Kuortaneen keskusurheilukentällä. Tapahtumaa oli perustamassa Tero Pitkämäen valmentaja Hannu Kangas.
Tulokset
Vuonna 2008 oli ensimmäisen kerran ohjelmassa myös naisten kilpailu, jonka voittajaksi heitti Jelena Jaakkola tuloksella 58,89. Vuonna 2009 naisten kilpailun voitti Carita Hinkka tuloksella 56,49.
Fédération Cynologique Internationale
Fédération Cynologique Internationale eli FCI on kansainvälinen koiranjalostusliitto, jonka toimisto sijaitsee Thuinissa, Belgiassa. Järjestön tavoitteena on tukea puhdasrotuisten koirien jalostusta ja käyttöä sekä edistää kansainvälistä koirayhteistyötä. Nykyään FCI:llä on 82 jäsenvaltiota, ja se on tunnustanut 337 koirarotua.
Kullakin rodulla on vastuumaana jokin jäsenvaltio, joka kirjoittaa rodulle rotumääritelmän. Yleensä kyseessä on rodun alkuperämaa. FCI vastaa määritelmän käännöksistä ja päivityksistä. Rotumääritelmät ja säännöt ovat saatavilla neljällä kielellä (englanniksi, espanjaksi, saksaksi ja ranskaksi). FCI-maissa koiranäyttelyiden tuomarit perustavat arvionsa näihin rotumääritelmiin.
Organisaatio
FCI:n yleiskokous järjestetään vähintään joka toinen vuosi. Kullakin täysjäsenellä (eli valtiolla) on kokouksessa yksi ääni, ja yhdestä maasta kokoukseen saa osallistua korkeintaan kolme edustajaa. Täysjäsen voi myös edustaa äänestyksessä valtakirjalla toista täysjäsentä, korkeintaan kuitenkin vain yhtä. Järjestelmää on kritisoitu, koska suurilla koiramailla on kokouksessa yhtä suuri vaikutusvalta kuin pienilläkin, vaikka toiminta on esimerkiksi Euroopassa huomattavasti vilkkaampaa kuin muissa maanosissa. Järjestö saa Euroopasta myös suurimman osan rahoituksestaan, sillä FCI:n tärkein rahanlähde on kansainvälisistä näyttelyistä maksettava vero, jonka suuruus määräytyy suoraan koirien määrän mukaan.
Yleiskokouksen päätäntävaltaan kuuluvat muun muassa FCI:n yleisestä ohjelmasta päättäminen, jäsenten hyväksyminen ja erottaminen, jäsenmaksuista ja muista maksuista sekä FCI:n säännöistä päättäminen, FCI:n hallituksen jäsenten sekä yleiskokouksen ja maailmannäyttelyjen järjestäjämaiden valitseminen ja hallituksen toimintakertomuksen sekä talousarvion hyväksyminen. Päätösten tekemiseen tarvitaan vähintään yksinkertainen enemmistö, ja kokous on päätäntävaltainen siihen osallistuvien jäsenten lukumäärästä riippumatta.
FCI:n hallitukseen valitaan järjestön täysjäsenistä kuusi. Valinnan suorittaa yleiskokous neljäksi vuodeksi kerrallaan. Tämän lisäksi hallituksessa on edustaja kustakin maanosasta, jossa edellisenä vuonna on rekisteröity vähintään 60 000 koiraa. Hallitus kokoontuu ainakin kahdesti vuodessa. Sillä on ylin toimeenpanovalta, ja se laatii talousarvion sekä toimintakertomuksen yleiskokouksen hyväksyttäväksi. Se valitsee myös FCI:lle puheenjohtajan, varapuheenjohtajan ja rahastonhoitajan. Lisäksi FCI:llä on erilaisia pysyviä ja vaihtelevia toimikuntia, esimerkiksi rotumääritelmätoimikunta sekä näyttely- ja tuomaritoimikunta.
FCI:n toimivuutta kansainvälisenä koiranjalostuksen kattojärjestönä haittaa se, että tärkeimmät maat eli Iso-Britannia, Yhdysvallat ja Kanada ovat jättäytyneet sen ulkopuolelle. Myös toiminnan organisointi on vielä paljolti lapsenkengissään verrattuna esimerkiksi Yhdysvaltain kennelliittoon (American Kennel Club). Vaikeuksia aiheuttaa muun muassa se, että FCI:n ja muiden suurten kennelliittojen rotumääritelmät voivat poiketa huomattavastikin toisistaan, mikä haittaa kansainvälistä näyttelytoimintaa. Yhdysvaltalaiset ja britannialaiset rotumääritelmät ovat pysyneet pitkään muuttumattomina, mutta FCI:n rotumääritelmät voivat muuttua radikaalistikin rodun alkuperämaan oikkujen mukaan. Rotumääritelmien yhdenmukaistamisesta on keskusteltu, mutta neuvotteluissa ei ole saavutettu mainittavaa edistystä.
Historia
FCI perustettiin vuonna 1911. Tuolloin valtioista olivat mukana Saksa, Itävalta, Belgia, Ranska ja Alankomaat. Société Centrale Canine de France ja belgialainen Société Royale Saint-Hubert loivat järjestön uudelleen vuonna 1921, koska se oli hajonnut ensimmäisen maailmansodan aikana. Suomi liittyi FCI:een vuonna 1935.
Roturyhmät
thumb|320px|FCI:n roturyhmäjako perustuu koirien ulkonäköön ja käyttötarkoitukseen. Kuvitusta ruotsalaisessa tietosanakirjassa [[Nordisk familjebok. Vasemmalta oikealle: kääpiöpystykorva, maltankoira, (nyöri)villakoira, "karkeakarvainen kääpiöpinseri", lyhytkarvainen kääpiöpinseri, dobermanni, "karkeakarvainen pinseri", airedalenterrieri, saksanpaimenkoira, valkoinen saksanpystykorva, collie.]] FCI on jakanut rodut kymmeneen roturyhmään, jotka perustuvat koirien käyttötarkoitukseen ja ulkonäköön. Roturyhmät ovat
Ryhmät jakautuvat edelleen alaryhmiin eli jaoksiin, joissa rodut on järjestetty omistajamaiden mukaiseen aakkosjärjestykseen. Kullakin rodulla on lisäksi oma rotunumero. Tämä varmistaa sen, että tietty rotu voidaan identifioida tarkasti, koska rotujen nimet ovat erilaisia eri maissa ja eri rotujen nimet saattavat muistuttaa toisiaan.
The Boston Herald
The Boston Herald on Bostonissa, Massachusettsissa ilmestyvä sanomalehti. Lehden julkaisu aloitettiin 1846, ja se on eräs vanhimmista Yhdysvalloissa päivittäin ilmestyvistä sanomalehdistä. Lehti on historiansa aikana voittanut neljä Pulitzer-palkintoa, viimeksi vuonna 1954.