cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vesa Enne
Muusikonura
Vuonna 1965 Vesa Enne siirtyi Kari Kuuvan yhtyeeseen rumpaliksi. Keikat järjesti tunnettu tamperelaisen Tappi Suojasen Viihdeohjelmat Oy. Ajankohdan Kuuva-levytyksiä oli muun muassa "Lärvätsalo Go-Go". Syksyllä 1966 Kuuva lähti armeijaan ja Enne teki Suojasen kautta keikkoja Eemelin saunailtakiertueilla Eemelin, Irwin Goodmanin ja Lasse Liemolan kanssa, kunnes oli Enteen vuoro astua asepalvelukseen.
Armeijan jälkeen Vesa Enne siirtyi Rauno Lepistön tanssiorkesterin laulavaksi rumpaliksi. 1960-luvun lopussa orkesterilla oli peräti kolme laulavaa rumpalia (ei tosin koskaan samanaikaisesti rumpaleina lavalla), eli Enne, Erkki Liikanen ja Timo Tervo. Myös Pekka Loukiala toimi orkesterin laulusolistina näihin aikoihin.
1960-luvun lopulla kolmikko Enne, Liikanen & Tervo jättivät yhtyeen ja jatkoivat kolmistaan musiikin parissa mm. nimellä Heput, ja sittemmin omilla nimillään. Vuosina 1969–1971 Enne ja Liikanen julkaisivat muutaman singlen ja puolikkaan LP:n Blue Masterille nimellä Heput (LP:n toisen puolen kappaleet esitti Kari Purhonen). Vuonna 1972 ilmestyi kolmikolta Enne, Liikanen, Tervo LP "On ihmeen hyvä tulla kotiin".
Karma
1972 Vesa Enne sekä Timo Tervo siirtyivät vasta perustettuun Karma-yhtyeeseen ja 1973 ilmestyi yhtyeen ensisingle "Wig-Wam-Bam", joka oli suomenkielinen cover-versio Sweetin samannimisestä hitistä. Sweet-linjalla jatkettiin vielä seuraavillakin singleillä. Keväällä 1973 Enne kuitenkin lähti perustamaan Kosmos-yhtyettä, jolta ilmestyi seuraavana vuonna oma LP. Kesän 1974 yhtye soitti Dannyn kesäkiertueella. Jo seuraavana vuonna Kosmoksen yhteistyö alkoi rakoilemaan, ja Vesa Enne palasi takaisin Karmaan.
Taustahahmo
1979 Vesa Enne lauloi taustoja Jaaran, Fältin ja Paula Karppasen kanssa Katri Helenan Euroviisu-edustuskappaleella "Katson sineen taivaan", joka jäi Jerusalemissa 14. sijalle, mutta myi kuitenkin kotimaassa kultaa. Enteeltä ilmestyi näihin aikoihin pari omaa kappaletta kokoelma-LP:llä.
1980- ja 90-luku jatkui studiotyöskentelynä ja taustavaikuttajana. Sattumanvaraista keikkailua muun muassa rock'n'roll revival -tapahtumissa, televisioesiintymisiä ja erilaisia kevyen musiikin kavalkadeja. 1985 ilmestyi Enteen viimeinen oma single "Westerlundi"/"Matka jatkuu", sekä pari kappaletta HJK:n jalkapallolevyllä "Musiikkiklubi". Vesa Enne vilahtaa Peter von Baghin dokumenteissa suomalaisen kevyen musiikin historiasta ja SF-tarinassa (Suomen Filmiteollisuuden historia). 1994 Enne nähtiin vielä pienessä roolissa Matti Kassilan elokuvassa "Kaikki pelissä".
Diskografia
Vesa Enteen soolojulkaisut
Singlet:
Nuori rytmi / Ajan sävel (Decca SD 5479 • 1959) Matsipäivä / Klubi kasvattaa (HJK Rytmimusiikki RM 102 • 1985) Matka jatkuu / Westerlundi (Gold Disc GDS 363 • 1985)
Albumeilla esiintyvät kappaleet (kaikki useamman esittäjän kokoelma-albumeita):
Huippuhittejä 3    (Delta DELP 08 • 1976) (Chantilly Lace / Rehtorin luiseva Salli / Sweet Little Sixteen / Vanhat hyvä rokit) Syksyn Säveliä    (Fazer Finnlevy FL 5005 • 1976) (Nashville Tennessee / Osuuskaupan Jane) Täysosumat 1    (Manhattan Man 3034 • 1979) (Kyyneleet nuo / Kaipaan) 1982 Supermusa    (Fazer Finnlevy SS 104 • 1982) (Kerro että palaan) Timanttihitit 3    (Fifty Fifty FFLP 68 • 1981) (Rikoo on riskillä ruma) Musiikkiklubi    (HJK Rytmimusiikki RMLP 203 • 1985) (Matsipäivä / Klubi kasvattaa)
Vesa Enne & Erkki Liikanen
Intian dominio
Intia oli ennen itsenäistymistään Yhdistyneestä kuningaskunnasta 15. elokuuta 1947 ja tasavallan julistamista 26. tammikuuta 1950 Kansainyhteisöön kuulunut itsenäinen dominio, Yrjö VI valtionpäämiehenään. Valtio luotiin Indian Independence Act 1947:n mukaan ja muutettiin Intian tasavallaksi Intian perustuslain promulgaation jälkeen vuonna 1950.
Kuningas oli Intian dominiossa kenraalikuvernöörin edustamana. Kenraalikuvernööriä ei kuitenkaan nimitetty varakuninkaaksi kuten Brittiläisessä Intiassa. Varakuninkaan virka lakkautettiin Intian itsenäistyessä. Kaksi kenraalikuvernööriä oli virassa itsenäistymisen ja tasavallaksi siirtymisen välillä: Louis Mountbatten vuosina 1947–1948 ja Chakravarti Rajagopalachari vuosina 1948–1950. Jawaharlal Nehru toimi tänä aikakautena Intian pääministerinä.
Vesa Enne
Diskografia
Ei aikaa / Pois et mennä saa (Safir S 163 • 1970) Kuljen kuljen / Miljoonat timantit (Blue Master BLU 764 • 1971)
Kari Purhonen & Heput (Blue Master BLU-LP 117 • 1970) (Chiribiri Baby / Ei aikaa / Havannan tyttö / Luvaton laulu / Pois et mennä saa) Kuudestaan (Finlandia PSOP 082 • 1971) (Kuljen kuljen / Miljoonat timantit)
Vesa Enne, Erkki Liikanen & Timo Tervo
Taas päivän pilvisen eessäni nään / Telakan Tellervo (Sonet T 6565 • 1971) Sydämeni jäi San Franciscoon / Doctor Harsinovits (Sonet T 6568 • 1971)
Albumit:
On ihmeen hyvä tulla kotiin (Rondo ROLPS 102 • 1972) (Doctor Harsinovits / Sydämeni jäi San Franciscoon / Taas päivän pilvisen eessäni nään / Telakan Tellervo) Albumin loput raidat Erkki Liikasen vanhoja levytyksiä.
Vesa Enne & Timo Tervo
Albumeilla esiintyvät kappaleet (useamman esittäjän kokoelma-albumi):
Toivekonsertti 60 (Fazer Finnlevy SFLP 9589) (Pieni on mun maailmain / Djambo djambo)
Karma
Wig-Wam-Bam / Kaiken mä saan (CBS CBSA 1217 • 1973) Manana / Katujen uhka (CBS CBSA 1459 • 1973) Jätkälle jäi lippalakki / Salli Sallinen (Polydor 2055071 • 1976) Hyvää huomenta Suomi / Hämärää (Polydor 2055076 • 1976) Kun saa ajaa / Alan sooloilemaan (Scandia KS 973 • 1977) Morjens / Tunteitaan ei voi estää (Scandia KS 987 • 1977)
Karma (CBS S 65896 • 1973) Huomenta Suomi (Fazer Finnlevy SFLP 9587 • 1976) Morjens Karma (Scandia SLP 649 • 1978)
Kosmos
Hello, hello / Palaan laivarantaan mielessäin (Delta DES 08 • 1974)
Kosmos (Delta DELP 02 • 1974)
JEF (Ami Jaara, Vesa Enne & Källe Fält)
Tuuli kääntyä voi / Sun, vain sun (Scandia KS 1004 • 1978)
Huipulla 15 (Scandia SLP 909 • 1978) (Mrs. Caroline Robinson)
Vala
thumb|Yhdysvaltain ulkoministeri [[Henry Kissinger vannomassa virkavalaa 22. syyskuuta 1973.]] Vala on nykyisin tavallisesti oikeuden tai muun viranomaisen edessä Jumalaan vedoten annettava määrämuotoinen sitoumus, vrt. juhlallinen vakuutus. Vala on riitti, jossa yksilö sitoutuu joihinkin tiettyihin velvoitteisiin. Valan vannovan henkilön asema muuttuu normaalia oikeudellista sopimusta syvemmällä tavalla.
Valan vannoja kutsuu yleensä todistajaksi yhden tai useamman yliluonnollisen olennon, jolle lupaa toteuttaa jotakin. Riippuen valan kaavasta kyseessä voi olla joko loitsu tai rukous. Antiikin kirjallisuudesta tunnetut valat ovat useimmiten luonteeltaan loitsuja: niissä pyydetään jumalilta siunausta uskolliselle yksilölle ja kirousta hyväksyjälle. Valan vannomiseen saattoi liittyä myös uhritoimitus.
Kristillisessä perinteessä valan loitsumaisuutta on pyritty vähentämään muun muassa lopettamalla kirouksen sijasta yleisluonteiseen rukoukseen: "– – missä minua Jumala auttakoon". Muodossa "– – niin totta kuin minua Jumala auttakoon" kyseessä on jo loitsu, jossa pyydetään ehdollisesti Jumalalta apua valansa pitävälle. Valan vannoja saattaa ainakin epäillä, että valan rikkominen vaarantaisi pelastumisen kuoleman jälkeen. Tiukka Vuorisaarnan tulkinta kieltää valan vannomisen, minkä vuoksi hyvin uskonnollismieliset henkilöt saattavat antaa sen sijaan vakuutuksen. Sama koskee myös niitä, joiden vakaumusta Jumalaan vetoaminen loukkaa. Tämän vuoksi laki salliikin aina vakuutuksen antamisen valan vannomisen sijasta.
Valoja on vannottu myös uskonnottomissa kulttuureissa, esimerkiksi Neuvostoliitossa. Tällöin niiden kohteena on yksilön oma kunnia ja omatunto. Tällaisessa vakuutuksessa tavoitteena on, että yksilö liittää mielessään oman itsekunnioituksensa valan täyttämiseen. Erityisesti kunniaa korostavissa kulttuureissa vala saattaakin nousta tärkeämmäksi kuin pelkkä laki.
Nyky-yhteiskunnassa on hyvin harvinaista, että yksityisoikeudelliset sopimukset ottaisivat valan muodon. Sen sijaan vala on vielä elävä instituutio useilla julkisoikeuden aloilla. Muun muassa Suomessa varusmiehet vannovat valan, jonka mukaan he palvelevat isänmaata lain ja hyvien tapojen vaatimusten mukaisesti. Todistajat vannovat valan, jonka mukaan he todistavat totuudenmukaisesti. Useilla ammattikunnilla, kuten lääkäreillä, opettajilla ja poliiseilla, on käytössään eettinen vala. Vala voi olla vapaaehtoinen tai pakollinen.
Kristinuskossa myös konfirmaatio ja avioliitto ovat eräänlaisia valoja. Näissä valan vannominen tapahtuu vastaamalla myöntävästi papin kysymykseen: "Tahdotko sinä, N.N., – –?"
Eräät yhdistykset, muun muassa vapaamuurarit, ja monet opiskelijayhteisöt (mm. teekkarien killat) ottavat jäseniltään valan, joka voi olla luonteeltaan joko vakava tai humoristinen.
Valapatto
Valansa rikkojaa kutsutaan valapatoksi. Valapattoutta on monissa kulttuureissa pidetty yhtenä alhaisimmista teoista, mihin ihminen voi syyllistyä. Valan väitetään sitovan omaatuntoa siten, että valapaton omatuntoa soimaa kovasti, ja hän tuntee itsensä likaiseksi ja alhaiseksi, vaikka vala olisi vannottu vastoin omaa tahtoa tai vastoin nykyisiä mielipiteitä. Ajatellaan, että ihmisen täytyy toimia jopa vastoin mielipiteitään, jos hänen valansa käskee toisin. Vala on siis käsitetty mielipiteitäkin vahvemmaksi ihmisen toiminnan määrittäjäksi. Uskotaan usein, että jos vala on vannottu jumalten tai jumalan nimeen, ja sitten rikottu, jumala tai jumalat vihastuvat ja kostavat julmasti.
Petsamon luterilainen seurakunta
Petsamon seurakunta oli evankelis-luterilainen seurakunta Suomelle vuosina 1920–1944 kuuluneen Petsamon kunnan alueella. Seurakunta kuului Oulun hiippakunnan (vuoteen 1922 asti nimenä Kuopion hiippakunta) Lapin rovastikuntaan. Petsamon seurakunta perustettiin vuonna 1904, mutta se aloitti toimintansa uudelleen vuonna 1921, kun Petsamo oli liitetty Suomeen. Seurakunta lakkautettiin vuonna 1950. Sen käytössä oli entinen ortodoksinen Alaluostarin kirkko.
Historia
thumb|Seurakunnan käytössä ollut Alaluostarin entinen ortodoksinen kirkko Luterilaista väestöä, pääasiassa suomalaisia, alkoi muuttaa Petsamon alueelle 1860-luvulla. Heitä arvioitiin 1880-luvulla olevan jo noin kolmesataa, eli noin kolmannes Petsamon asukasluvusta. Alueen luterilaisen väestön kirkollisesta elämästä huolehtivat 1800-luvun lopulla Inkerin luterilaiset papit ja jonkin verran myös Kuopion tuomiokapitulin lähettämät suomalaiset papit, mutta vakituista pappia alueella ei ollut. Petsamoon perustettiin 27. tammikuuta 1904 evankelis-luterilainen seurakunta, joka kuului Muurmannin evankelis-luterilaisen seurakunnan alaisuuteen aina siihen asti, kun Petsamo liitettiin Suomeen 1920.
Suomessa vuonna 1904 tapahtunutta seurakunnan perustamista ei alueen Suomeen liittämisen jälkeen pidetty muodollisesti pätevänä, jonka vuoksi seurakunta aloitti toimintansa uudelleen vuoden 1921 alusta. Oulun tuomiokapituli anoi valtiovallalta tämän jälkeen useaan otteeseen, että seurakunta perustettaisiin virallisesti, mutta näin ei käynyt. Niinpä Petsamon seurakunta oli väliaikaisten järjestelyjen varassa aina lakkauttamiseensa vuonna 1950 asti.
Jatkosodan lopulla vuonna 1944 Petsamo evakuoitiin muualle Suomeen. Seurakunnan kirkkoherranvirasto muutti Kalajoelle, jonka kirkkoa käytettiin myös Petsamon luterilaisen seurakunnan kirkkona. Petsamon seurakunta lakkautettiin 1950 muiden luovutetun alueen seurakuntien tavoin.
Toimitilat ja hautausmaat
Kun Petsamon alue liitettiin Suomeen vuonna 1920, alueella ei ollut luterilaista kirkkoa. Ainoastaan Stolbovan kylässä Vuoremivuonon rannalla sijaitsi pieni kappeli. Ortodoksisia kirkkoja Petsamossa oli sen sijaan useampia, ja niinpä Sisäministeriö määräsi vuonna 1921 Petsamon vuosina 1906–1908 rakennetun Alaluostarin ortodoksisen kirkon luterilaisen seurakunnan käyttöön. Alaluostarin kirkkoon tehtiin samana vuonna sisustuksellisia muutoksia luterilaisen seurakunnan käyttöä varten. Kirkon vieressä sijaitsi erillinen kellotapuli. Kirkko vaurioitui pahoin talvisodan aikana, eikä sitä enää korjattu kirkolliseen käyttöön. Vuosina 1940–1944 Petsamon luterilaisen seurakunnan jumalanpalvelukset pidettiin Petsamon ortodoksisessa kirkossa ja monissa tilapäistiloissa. Petsamon laajan pinta-alan vuoksi sinne kaivattiin rukoushuoneita, mutta ne jäivät suunnitteluasteelle. Kulmakuntajumalanpalveluksia pidettiin sen sijaan kansakouluilla.
Vuonna 1921 seurakunnalla oli neljä hautausmaata. Ne sijaitsivat Petsamon kirkonkylässä Parkkinassa, Salmijärvellä sekä Kalastajasaarennolla Pummangin ja Kervannon kylissä. Lisäksi samana vuonna Vaitolahteen perustettiin uusi hautausmaa edellisen jäätyä Tarton rauhassa Neuvosto-Venäjän puolelle.
Seurakunnan jäsenmäärä
Vuonna 1921 luterilaisten osuus Petsamon väestöstä oli noin 40 prosenttia. Petsamoon muutti 1920- ja 1930-lukujen aikana runsaasti väestöä muualta Suomesta. He olivat pääasiassa luterilaisia ja niinpä luterilaisten osuus kunnan väestöstä oli jo noin 75 prosenttia vuonna 1940.
Henkilöstö
Petsamossa ehti reilun 20 vuoden aikana toimia kymmenen kirkkoherraa.
Kirkkoherran lisäksi seurakunnalla ei 1920-luvulla ollut muita työntekijöitä kuin suntio. Kirkonisännän virka ja hautausmaan ja haudankaivajan toimi perustettiin vuonna 1931. Lukkari-urkurin tehtävät ulkoistettiin paikallisille kansakoulunopettajille aina vuoteen 1935 asti, jolloin ensimmäinen lukkari-urkuri aloitti työnsä. Vuodesta 1936 Inarin ja Petsamon seurakunnilla aloitti yhteinen kirkkoherran apulainen. Kirkon ja pappilan talonmies aloitti työnsä 1937. Kaiken kaikkiaan seurakunnalla oli varsin vähän henkilöstöä, mikä johtui pääasiassa heikosta taloudellisesta tilasta.
Le domino noir
Le domino noir on ranskalaisen säveltäjän Daniel-François-Esprit Auberin ooppera, joka kantaesitettiin vuonna 1837. Tämä hyvin suosittu teos esitettiin vuosien 1837 ja 1910 välillä yli 1200 kertaa. Oopperan nimi viittaa Angèlen naamiaisissa yllään pitämään viittaan.
Luettelo Preussin pääministereistä
Tämä on luettelo Preussin pääministereistä vuosina 1848–1945. Vuodesta 1871 Preussi oli osa Saksan valtakuntaa.
Le domino noir
Ooppera
Kuten useassa muussakin Auberin oopperassa, Le domino noirin musiikissa on vahvaa paikallisväriä - tässä tapauksessa siis Espanjan, mukana on aragoneesi- ja bolerotanssia ja kastanjetteja. Eri näytösten tunnelma ja musiikki ovat toisistaan poikkeavia; Naamiaisiin keskittyvässä ensimmäisessä näytöksessä tanssinumerot hallitsevat, toisessa kuullaan juomalauluja ja kuorolaulantaa, luostarissa tapahtuvassa kolmannessa taas tunnelma rauhoittuu ja välillä kuullaan jopa urkuja.
Tapahtumapaikka
Madrid 1800-luvulla.
Ensimmäinen näytös
Horace, nuori espanjalainen aatelismies, muistelee kuinka vuosi sitten kuningattaren naamiaisissa tapasi ja ihastui neitoon, jonka nimeä hän ei koskaan saanut selville. Hän menee vuosittaisiin naamiaisiin toivoen tapaavansa hänet uudestaan. Nainen saapuukiin, naamioituna kuten viime kerralla ja niin ikään saman naisen kanssa. Molemmat heistä ovat nunnia, kuningattaren serkku Angèle ja ystävänsä Brigitte. Angèlelle juhlat ovat viimeinen sosiaalinen tilaisuus ennen siirtymistä luostariin kun taas Brigitte on luopumassa luostarielämästä ja menossa naimisiin. Kello yhdeltätoista Horacen ystävä kreivi Juliano puijaa Brigiten uskomaan että on jo keskiyö, milloin luostarin portit aina suljetaan. Brigitte ryntää pois joten Horacelle ja Angèlelle jää hieman aikaa kahdestaan. Kellon lyödessä kaksitoista Angèlekin kuitenkin lähtee.
Sinclair Research
Vuonna 1986 Sinclair myi yhtiön Amstradin Alan Sugarille.
Le domino noir
Toinen näytös
Julianon odotellessa majatalohuoneessaan vieraitaan (mm. Horacea) luostarista ulos lukittu Angèle ilmestyy ovelle ja pyytää majatalonpitäjää Jacintheä antamaan hänelle yösijan. Angèle on huolissaan tapaavansa Horacen jolloin hänen nunnanstatuksensa paljastuisi. Jacinthe, joka puolestaan odottaa veljentytärtään Inésilleä, saa idean ja Angèle puetaan hänen vaatteisiinsa ja esitellään muille vieraille Inésillenä. Tästä huolimatta Horace hoksaa naisen identiteetin, muttei saa tyrmistykseltään sanaa suustaan. Jacinthe haetuttaa paikalle luostarin ovenvartijan Perezin ja varmistaa Angèlen saavan sisäänpääsyn takaisin luostariin.
Kolmas näytös
Hillittömien yhteensattumien kautta Angèle vapautuu nunnanlupauksistaan ja on näin vapaa menemään naimisiin Horacen kanssa.
Jokipääskyt
Jokipääskyt (Pseudochelidon) ovat pääskyjen heimoon kuuluva varpuslintusuku. Jokipääskyjen sukuun kuuluu kaksi lajia.
Lisa
Lisa tai LISA voi viitata johonkin seuraavista:
Butch Reynolds
Harry ”Butch” Reynolds (s. 8. kesäkuuta 1964 Columbus) on entinen yhdysvaltalainen yleisurheilija, jonka päämatka oli 400 metrin juoksu.
Soulin olympialaisissa 1988 Reynolds oli selvä ennakkosuosikki, mutta joutui tyytymään hopeaan ajalla 43,93. Kilpailun voitti hänen nuori maanmiehensä Steve Lewis kuusi sadasosasekuntia nopeampana. 4 x 400 metrin viestissä Reynolds toi Yhdysvallat olympiavoittajana maaliin yli neljän sekunnin erolla Jamaikaan.
Reynolds jäi kiinni dopingin käytöstä vuonna 1990 saaden kahden ja puolen vuoden kilpailukiellon. Hän haastoi IAAF:n oikeuteen ja tuomittiin saamaan 27,4 miljoonan dollarin korvaukset 1992, mutta päätös kumottiin kaksi vuotta myöhemmin.
Reynolds palasi arvokilpailuihin sisäratojen MM-kilpailuissa Torontossa 1993 voittaen 400 metrin mestaruuden uudella kisaennätyksellä 45,26. Myöhemmin samana vuonna Stuttgartin MM-kilpailuissa hän saavutti Michael Johnsonin jälkeen hopeaa henkilökohtaisella ratakierroksella ajalla 44,13 ja juoksi kolmannen osuuden maansa viestijoukkueessa, joka teki uuden maailmanennätyksen 2.54,29. Samana syksynä hän oli Grand Prix -finaalissa toinen.
Göteborgin MM-kisoissa 1995 Reynolds oli jälleen Johnsonin jälkeen toinen 400 metrillä – nyt ajalla 44,22. Pitkässä viestissä hän juoksi kolmannen osuuden Yhdysvaltain voittaessa kultamitalin ennen Jamaikaa. Atlantan olympialaisissa 1996 Reynolds loukkasi välieräjuoksussa kinnerjänteensä, eikä selviytynyt loppukilpailuun. Hän lopetti uransa kauden 1999 jälkeen.
Lakupaavi
Lakupaavi on suomalaisen Moonsorrow-yhtyeen jäsenten sivuprojekti, joka soittaa hardcore punkia.
Lakupaavi lähti liikkeelle vitsistä: kun Moonsorrow oli työstämässä Verisäkeet-albumiaan, se julkaisi kotisivuillaan uutisen, jonka mukaan levyn nimeksi tulee ”Raah Raah Blääh” ja se sisältää muun muassa kappaleet ”Kuolema taidehomoille... ja muille!”, ”Puutarhurin painajainen” ja ”Se hyvä biisi”. Vaikka kyse oli huumorista, monet tahot ottivat uutisen tosissaan ja uskoivat yhtyeen muuttaneen tyyliään. Hieman myöhemmin Moonsorrow todella äänitti kappaleen ”Kuolema taidehomoille... ja muille!”, joka sai sittemmin jatkoa kokonaisen Raah Raah Blääh -levyn muodossa. Levyä ei kuitenkaan tehty Moonsorrow-nimellä, vaan sivuprojekti sai nimekseen Lakupaavi. Lakupaavissa soittavat kaikki Moonsorrowin jäsenet Lord Eurenia lukuun ottamatta. Lakupaavissa vaikuttaa myös Rytmihäiriö-yhtyeen jäsenistö. Esimerkiksi Rytmihäiriön Ande esiintyy joillakin Lakupaavin kappaleilla.
Vilho Niittymaa
Vilho Aleksander Niittymaa (19. elokuuta 1896 Yläne – 29. kesäkuuta 1979 Helsinki) oli suomalainen kiekonheiton olympiamitalisti.
Niittymaa sai kiekonheiton olympiahopeaa Pariisin kisoissa 1924. Hänen tuloksensa Yhdysvaltain Clarence Houserin voittamassa kisassa oli 44,95.
Vuonna 1922 Niittymaa voitti kiekonheiton Englannin mestaruuden. Samana vuonna hän voitti lajinsa Suomen ensimmäisessä yleisurheilumaaottelussa Ranskaa vastaan. Myös ensimmäisessä Suomi–Ruotsi-maaottelussa 1925 Niittymaa oli paras. Suomen mestaruuden hän voitti yhdeksän kertaa.
Kiekonheiton lisäksi Niittymaa kilpaili mm. kuulantyönnössä ja moukarinheitossa. Hän osallistui vuosikymmenien ajan aktiivisesti NMKY:n urheilutoimintaan ja sai NMKY:n Urheiluliiton kultaisen ansiomerkin.
Hatanpään lukio
thumb|Hatanpään lukio. Hatanpään lukio on lukio Tampereella. Lukio sijaitsee Rantaperkiössä lähellä Hatanpään arboretumia ja Pyhäjärven rantaa. Lukuvuoteen 2015-2016 asti lukion rehtorina toimi Raimo Meriluoto ja apulaisrehtorina Sirpa Ruhanen. Syksystä 2016 eteenpäin lukion rehtorina toimii Ville Vuorisalmi.
Historia
Lukio perustettiin vuonna 1957 Pirkanmaan yhteiskoulun nimellä. Peruskoulu-uudistus tuli Tampereelle vuonna 1976, jolloin yhteiskoulu jaettiin Hatanpään yläasteeksi ja lukioksi. Hatanpään lukio siirtyi vuoden 2009 syksyllä arkkitehti Bertel Strömmerin suunnittelemaan ja funktionalistista arkkitehtuuria edustavaan entisen Rantaperkiön koulun kiinteistöön.
Lukio
Hatanpään lukiossa on noin 380 opiskelijaa. Vuosittain uusia opiskelijoita otetaan 115. Paikoista 63 on yleislinjalle, 26 musiikkilinjalle ja 26 musiikkiteatterilinjalle. Opetushenkilökuntaa on noin 30. Vuonna 2018 Hatanpään lukion sisäänpääsyn vaadittu keskiarvo oli 7,83.
Musiikkilinja
Niin musiikki- kuin musiikkiteatterilinjalle haetaan peruskoulun päättötodistuksella ja erillisellä näyttökokeella. Hatanpään lukio järjestää lukuisia musiikin soveltavia kursseja, joilla keskitytään esimerkiksi yhtyelauluun, studiotekniikkaan, äänentoistoon, kuorolaulamiseen tai musiikin teoriaan. Lukuvuonna 2015-16 musiikin kursseja oli valittavissa 42 kappaletta. Lukiossa on myös äänitysstudio.
Musiikkiteatterilinja
Musiikkiteatterilinja käsikirjoittaa, tuottaa ja esittää Hatanpään lukion jokavuotisen musikaalin. Tämän lisäksi musiikkiteatteriopiskelijat tuottavat ohjelmaa muun muassa Tampereen joulutorille ja tekevät yhteistyötä Tampereen Teatterin sekä Ahaa Teatterin kanssa. Lukuvuonna 2015-16 musiikkiteatterikursseja oli valittavissa 48 kappaletta.
LUVA
Hatanpään lukio on Tampereen ainoa lukioon valmistavaa koulutusta (LUVA) tarjoava päivälukio. Maahanmuuttajille ja vieraskielisille suunnatun LUVAn tarkoituksena on kehittää koulutuslinjan opiskelijoiden kielitaitoa ja muita valmiuksia riittävän hyviksi lukio-opiskelua varten. LUVA-opetusta on järjestetty Hatanpään lukiossa vuodesta 2014 lähtien. Lukuvuonna 2015-16 Hatanpään lukiossa on 10 LUVA-opiskelijaa.
Lukiovertailut
Vuonna 2015 Hatanpään lukio sijoittui oppilaiden lähtötason huomioivassa STT:n lukiovertailussa sijalle 19. Ilman lähtötason huomiointia Hatanpään lukio oli vuoden 2015 lukiovertailussa sijalla 217.
Choctaw Brave
Choctaw Brave (30. huhtikuuta 1977 Yhdysvallat – 18. helmikuuta 2008 Suomi) oli erinomaisena siitoshevosena tunnetuksi tullut ravihevonen. Se tuotiin Yhdysvalloista Suomeen vuonna 1982. Punaruunikon oriin osti Juhani Lagerstam Laukon kartanoon, missä oritta käytettiin siitokseen yli kahden vuosikymmenen ajan.
Oman kilpauransa aikana Choctaw Brave ehti ansaita yli 125 000 dollaria. Ennätysajaksi kirjattiin 1.13,0a. Lupaava kilpaura kuitenkin päättyi loukkaantumiseen.
Choctaw Bravellä on Suomessa yli 1 200 jälkeläistä ja Ruotsissa noin 70. Kuuluisimpia oriin jälkeläisistä lienevät Houston Laukko (voitti yli miljoona euroa), Isla J Brave (voitti yli 800 000 euroa), Indian Silver (voitti 700 000 euroa), Noa Savoy (voitti 400 000 euroa) sekä Jonas Laukko (voitti 350 000 euroa). Choctaw Brave on palkittu jälkeläisarvokirjaimella A.
Choctaw Brave lopetettiin selkävaivojen takia 31 vuoden ikäisenä 18. helmikuuta 2008. Se haudattiin omaan tarhaansa Laukon kartanon maille.
Purosuikerosammal
Purosuikerosammal (Brachythecium rivulare) on suikerosammalten sukuun kuuluva laji. Lehdissä on poimuja, pitkiä johteita ja leveät tyvet. Verso on pitkä, suora ja siinä on sulkamaisia haaroja. Kasvusto kasvaa maata myöten ja saattaa muodostua vetisellä kasvupaikalla luutamaiseksi. Kasvuston väri on joko kirkkaanvihreä tai kellanruskea. Purosuikerosammalta esiintyy lähteillä ja lähdehetteiköissä.
Bulğn selän
Bulğn selän on kylä Tselinnin piirissä Kalmukian länsiosassa Venäjällä. Se sijaitsee 12 kilometriä tasavallan pääkaupungista Elistasta pohjoiseen. Vuonna 2002 Bulğn selänissä oli 10 298 asukasta. Bulğn selän on Tselinnin piirin hallinnollinen keskus.
Afganistanilainen musiikki
Afganistanilainen musiikki on Afganistanin ulkopuolella jokseenkin tuntematonta. Tärkein soitin afganistanilaisessa musiikissa on luuttua muistuttava rubab. Afganistanilaisen musiikin yleisin tyylilaji on klasik. Afganistanilainen populaarimusiikki alkoi kehittyä 1950-luvulla. 1970-luvulta alkaen perinteiseen musiikkiin sekoitettiin länsimaalaisia vaikutteita. 1990-luvulla Taliban-liike kielsi Afganistanissa kaikenlaisen instrumentaalimusiikin. Vuoden 2001 jälkeen kiinnostus musiikkiin on kasvanut jälleen.
Salmakis (mytologia)
pienoiskuva|pysty|Salmakis ja Hermafroditos, Bartholomäus Spranger, 1581. Salmakis on kreikkalaisessa mytologiassa najadi, jonka Ovidius kuvailee teoksessaan Muodonmuutoksia hyvin epätavalliseksi nymfiksi. Tosin kuin sisarensa, hän ei halua liittyä Artemiin (Ovidiuksella Dianan) joukkioon metsästämään ja ampumaan jousella. Sen sijaan hän nauttii kylpemisestä ja hiustensa kampaamisesta ja katselee kuvajaistaan veden pinnasta.
Salmakis rakastuu kauniiseen nuorukaiseen nimeltä Hermafroditos, Hermeen ja Afroditen poikaan. Niinpä hän rukoilee jumalia liittämään heidät rakkaudessa ikuisesti yhteen. Jumalat kuitenkin vastaavat hänen rukoukseensa kirjaimellisesti, ja kun Hermafroditos kylpee Salmakiin lähteessä, heidän kehonsa yhdistyvät kaksineuvoiseksi hermafrodiitiksi, jolla on sekä miehen että naisen sukupuoliset tunnusmerkit. Tästä suuttuneena Hermafroditos pyytää jumalia kiroamaan lähteen niin, että muutkin siinä kylpevät miehet kokisivat saman kohtalon kuin hän.
Myöhemmässä kulttuurissa
Tarina on kerrottu uudelleen laulussa ”The Fountain of Salmacis” Genesis-yhtyeen albumilla Nursery Cryme (1971).
Nur Hassan Hussein
Nur Hassan Hussein eli Nur Adde (2. helmikuuta 1938 Mogadishu – 1. huhtikuuta 2020 Lontoo, Britannia ) oli somalialainen poliitikko. Hän toimi maan väliaikaishallituksen pääministerinä marraskuusta 2007 helmikuuhun 2009.
Sukeltajankello
pienoiskuva|200px|Seiko 7002-7020 Diver’s 200 m -sukeltajankello. Sukeltajankello on ajan mittaukseen tarkoitettu kello, joka on suunniteltu kestämään tavallisessa laitesukelluksessa esiintyviä paine-eroja. Tyypillisimmin sukeltajankellot kestävät jopa 21 baarin paineen, ja ovat vesitiiviitä 200 metrin syvyyteen saakka.
Nur Hassan Hussein
Ura
Hän opiskeli lakia Jamacadda Ummadda -yliopistossa Mogadishussa sekä Italiassa ja USA:ssa. Hän erikoistui kansainväliseen oikeuteen ja rikostutkintaan. Siad Barren aikana hän kohosi veronkiertäjiä ja talousrikollisia tuomitsevan sotaoikeusistuimen varapuheenjohtajaksi. Somalian valtiovallan romahduksen jälkeen 1991 hänestä tuli Somalian Punaisen puolikuun puheenjohtaja.
Jorma Nortimo
Jorma Kustaa Olavi Nortimo (alk. Nieminen, 20. tammikuuta 1906 Helsinki – 2. heinäkuuta 1958 Helsinki) oli suomalainen elokuvaohjaaja, näyttelijä ja käsikirjoittaja. Nortimo toimi jo 1930-luvulla Ylioppilasteatterin johtajana ja sittemmin vastaperustetun Turun kaupunginteatterin johtajana sekä SF:ssä ja Suomi-Filmissä näyttelijänä, ohjaajana ja käsikirjoittajana.
Sukeltajankello
Rakenne
Sukeltajankellon kellotaulut ovat itsevalaisevia. Kellossa on myös niin sanottu aikakehä, jaoteltu rengas, joka pyörii vastapäivään. Aikakehällä ilmaistaan pintaantuloaika. Koska kehä pyörii vain vastapäivään, ei sukellusaika voi ylittyä vaikka kehä pyörisi tahattomasti.
Volmar Wikström
Volmar Valdemar Wikström (27. joulukuuta 1889 Parainen - 10. kesäkuuta 1957 Helsinki) (kirjoitettu myös muodossa Volmar Vikström) oli suomalainen painija ja olympiamitalisti.
Sukeltajankello
Rakenne
Kellossa ei yleensä ole kuin viisari-ilmaisin, koska painonappien o-rengastiivisteet altistavat kelloa vikaantumiselle.
Volmar Wikström
Wikström saavutti olympiahopeaa Pariisin 1924 olympialaisten vapaapainissa.
SM-tasolla Wikström voitti SM-kultaa kreikkalais-roomalaisessa painissa 1914 alle 67,5 kg:n sarjassa sekä vapaapainissa 1924 alle 72 kg:n sarjassa.
Aktiiviuransa jälkeen hän toimi Helsingin Atleettiklubin puheenjohtajana 1925–1934 ja 1950–1951, Suomen Nyrkkeilyliiton puheenjohtajana 1934 sekä ammattinyrkkeilypromoottorina.
Sukeltajankello
Sukellustietokone
Sukeltajankellona voi toimia myös sukellustietokone. Syväsukelluksilla (+30 m) ja luolasukelluksilla on kuitenkin käytettävä kahdennettuja ajanilmaisuvälineitä. Tällöin sukellustietokoneen rinnalla useimmiten on sukeltajankello.
Jorma Nortimo
Nortimo aloitti elokuvauransa näyttelijänä 1936 Suomen Filmiteollisuudessa. Parhaat ohjauksensa Nortimo teki 1930- ja 1940-lukujen taitteessa, muun muassa Syyllisiäkö (1938), Halveksittu (1939), Lapseni on minun (1940) ja Synnin puumerkki (1942), jotka kaikki perustuivat kaunokirjallisiin teoksiin. Nortimo ohjasi 1950-luvun alussa ensimmäiset rillumarei-elokuvat Rovaniemen markkinoilla, Lännen lokarin veli ja Muhoksen Mimmi. Hänen viimeiseksi ohjaustyökseen jäi Mika Waltarin jo sota-aikana kirjoittama Pikku Ilona ja hänen karitsansa (1957). Nortimo näytteli yli 30 elokuvassa.
Nur Hassan Hussein
Ura
Marraskuussa 2007 väliaikaishallituksen presidentti Abdullahi Yusuf Ahmed nimitti hänet pääministeriksi Mohammed Ghedin seuraajaksi. Hänen nimityksensä vahvisti hallituksen suosiota Hawiyen klaanissa, jonka alaklaaniin Nur Hussein kuuluu.
Jorma Nortimo
Nortimon sisarentytär oli näyttelijä Tuire Orri.
Nur Hassan Hussein
Kiista pääministerin erottamisesta joulukuussa 2008
Presidentti ilmoitti erottavansa Husseinin 14. joulukuuta 2008 syyttäen häntä epäpätevyydestä ja kavalluksista. Syyksi nähtiin kilpailu presidentin ja pääministerin tukijoiden välillä. Parlamentti tuki seuraavana päivänä Husseinia ja kumosi presidentin erottamispäätöksen.
Husseinilla ja Yusufilla oli eriäviä näkemyksiä suhtautumisesta maan islamistitaistelijoihin. Hussein olisi ollut valmis neuvotteluihin heidän kanssaan, mutta Yusuf nimitti heitä "terroristeiksi." Myös parlamentti tuki Djiboutin sopimusta vallanjaosta hallituksen ja "Somalian uudelleenvapauttamisen allianssin" kanssa.
Presidentti Yusuf nimitti 16. joulukuuta 2008 pääministeriksi Mohamed Mohamoud Guled Gamaderenin. Husseinin kieltäydyttyä eroamasta ja parlamentin tuettua häntä Guled ilmoitti erostaan 24. joulukuuta. Parlamentissa kierrätettiin aloitetta presidentin erottamiseksi virastaan ja presidentti Abdullahi Yusuf Ahmed jätti eronpyyntönsä parlamentille Baidoassa. Hänen viralliseksi seuraajakseen tuli puhemies šeikki Aden Madoobe.
Kohina
Kohina tarkoittaa tietoliikenteessä ja akustiikassa hyötysignaaliin kuulumatonta satunnaissignaalia. Kohinaa on havaittavissa kaikessa elektroniikassa.
Signaali-kohinasuhde
Signaali-kohinasuhde (S/N, SNR, ) kuvaa vastaanotetun signaalin laatua. Se tarkoittaa vastaanotetun hyötysignaalin tehon suhdetta kohinan tehoon: signaali-kohinasuhde on vastaanotettu signaaliteho (W) jaettuna kohinateholla (W). Signaali-kohinasuhde ilmaistaan usein suhdelukuna tai logaritmisella asteikolla desibeliarvona. Mitä suurempi SNR on, sitä alkuperäiselle uskollisempana signaali on vastaanotettu. Kohinaa on kuitenkin siirtotiellä aina olemassa.
Kohina analogisissa vastaanottimissa
thumb|250px|Kohinaa vanhassa mustavalkotelevisiossa. Analogisissa televisioissa kohinaa näkyy esimerkiksi ohjelmalähetyksen puuttuessa, ja analoginen radiovastaanotin toistaa kohinaa, kun se viritetään kanavien väliselle taajuudelle. Kohinaa ei ole kanavien välissä enempää kuin kanavien kohdallakaan, mutta vastaanottimen automaattinen vahvistuksensäätö nostaa sen kuuluviin kantoaallon puuttuessa. Vastaanotinten toistama kohina johtuu pääasiassa laitteissa itsessään syntyvästä kohinasta, mutta jossain määrin myös luonnon omasta taustakohinasta: lämpimien pintojen emittoimasta sähkömagneettisesta säteilystä, kosmisesta taustasäteilystä ja auringossa tapahtuvista purkauksista.
Kohinaa ei voi eliminoida lähettimen, vastaanottimen ja vahvistimen rakentamiseen käytettävien komponenttien valinnalla: kaikki häviölliset eli resistiiviset komponentit synnyttävät kohinaa normaalissa käyttölämpötilassa. Lämpökohinaa voidaan kuitenkin vähentää merkittävästi jäähdyttämällä komponentit mahdollisimman lähelle absoluuttista nollapistettä (-273,15 °C) ja eliminoimalla kaikki häviöt rakenteessa.
Kohina valokuvauksessa
thumb|300px|Kameran [[Valoherkkä kenno|kennon kohinaa. Kuvan perusteella kuvausvälineen kenno ei ole yhtä herkkä kaikkialla.]] Valokuvissa kohina näkyy satunnaisesti ympäristöä vaaleampina ja tummempina pisteinä. Digitaalikameralla otettujen valokuvien kohina johtuu suurelta osin valon satunnaisesta luonteesta. Kameran kennon osuus kohinaan voi näkyä lähinnä kuvan kaikkein heikoimmin valotetuissa osissa. Valon kohina seuraa Poissonin jakaumaa, jonka mukaan valon määrän nelinkertaistuessa signaalin ja kohinan suhde kaksinkertaistuu - eli kansankielellä kohina puolittuu.
Kohinaa voidaan suodattaa pois kuvasta jälkikäteen ohjelmallisesti erilaisilla metodeilla jotka tyypillisesti alentavat kuvan erottelukykyä. Kohinan subjektiivista määrää voidaan tavallisesti vähentää vähentämällä valikoidusti värikylläisyyttä – tällöin erottelukyky ei välttämättä kärsi.
Kohinan hyödyntäminen signaalin suojauksessa
UWB- ja WCDMA-signaalinsiirrossa (3G-mobiililaitteet) sekä monissa sotilaslaitteissa koodausmenetelmänä käytetään lähetys-vastaanottoavainperiaatetta, jossa hyötysignaali levitetään (moduloidaan) niin laajalle kaistalle, että sen spektraalinen tehotiheys jää kohinarajan alle. Tällöin hyötysignaali peittyy kohinaan ja sitä on mahdoton kuunnella ilman vastaanottoavainta. Vastaanotossa signaali kerätään takaisin alkuperäiselle kaistalle koodausavaimen avulla, jolloin näin saatu alkuperäinen signaali ylittää kohinatehon ja signaali voidaan tulkita.
Katso myös
Rauschen (Physik) Signal noise Ruido (física) אות (סיגנל) ruis 雜訊
Armenia
Armenian noin kolmesta miljoonasta asukkaasta valtaosa on etnisiä armenialaisia. Kristinusko on ollut maassa valtauskontona jo ennen Rooman keisarien kääntymystä, ja sitä noudattaa edelleen 90 prosenttia väestöstä. Antiikin aikaan Armenia oli suurvalta ja itsenäistyi myöhemmin myös keskiajalla, mutta joutui sittemmin Osmanien valtakunnan ja Venäjän keisarikunnan haltuun. Osmanien valtakunnan loppuvaiheita leimasi armenialaisten kansanmurha. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen perustettiin lyhytaikainen Armenian demokraattinen tasavalta, jonka Neuvosto-Venäjä liitti itseensä, ja Armenia kuului Neuvostoliittoon aina vuoteen 1991, jolloin maa itsenäistyi jälleen. Neuvostoliiton hajotessa Armenian ja Azerbaidžanin välille syttyi sota Vuoristo-Karabahin alueesta.
Maantiede
pienoiskuva|left|Armenian topografinen kartta
Armenia on Aasiassa sijaitseva sisämaavaltio. Maa sijaitsee Mustanmeren ja Kaspianmeren välissä, ja sen rajanaapureita ovat Georgia, Azerbaidžan, Iran ja Turkki. Sen pinta-ala on 29 743 neliökilometriä. Alue on suurimmaksi osaksi vuoristoista muutamine metsineen. Korkein kohta on 4 090 metriin nouseva Aragats-vuori, eikä mikään osa maassa ole alle 400 metrin korkeudella merenpinnasta. Turkin puolella sijaitseva Ararat-vuori on armenialaisille maan symboli, alueen korkein vuori.
Tärkeimmät kulkureitit pohjoisesta Armeniaan ovat vuoristoa halkovat Debet- ja Akstafajokien laaksot. Maan keskiosassa, 2070 m:n korkeudessa sijaitseva Sevan on maan suurin järvi, noin 73 km pitkä ja 15- 30 km leveä. Maan vuoristoinen kaakkoisosa kuuluu Bargušatin valuma-alueeseen, kun taas suuri osa muusta alueesta on Arasin ja sen sivujoen, Sevanjärvestä lähtevän Radzanin valuma-aluetta. Aras muodostaa suuren osan Turkin ja Iranin vastaisesta rajasta.
pienoiskuva|120px|left|Jerevanin ilmastodiagrammi: keskilämpötila ja sademäärä. Armeniassa vallitsee äärevä mannerilmasto: talvella on lunta ja kylmää, kesällä lähes trooppisen kuumaa, mutta yöt ovat silloinkin viileitä. Jerevanissa on heinäkuun keskimääräinen ylin lämpötila 33 astetta, yön alin 17 astetta. Tammikuussa lämpötila on −8 ja +1 asteen välillä.
Armeniasta on määritetty 3 200 putkilokasvilajia, joukossa monia kotoperäisiä lajeja. Havupuita on varsin vähän. Kolmasosa Armenian metsistä on tammimetsiä, kolmannes pyökkivaltaisia metsiä. Monet Armenian luonnonvaraiset kasvit, kuten idänunikko ja helmihyasintti, tunnetaan muualla puutarhakasveina.
Monet Armenian eläinlajeista ovat uhanalaisia. Leopardi on sukupuuton partaalla, ja mufloni ja besoaarivuohi ovat vaarantuneita. Edellinen versio uhanalaisten lajien Punaisesta kirjasta luetteli myös esimerkiksi saukon, karhun, tiikerihillerin ja arokissan – kaikkiaan 99 selkärankaislajia. Vuonna 2011 uudistetussa laitoksessa mainitaan 155 uhanalaista eläinlajia. Armenia on muuttolintujen reitillä, ja siellä on tavattu noin 350 lintulajia.
Armenia yrittää puuttua ympäristöongelmiinsa, ja on luonut erinäisiä ympäristöveroja ongelmien hoidon rahoittamiseksi. Hallitus on luvannut sulkea Jerevanin lähellä Metzamorissa sijaitsevan ydinvoimalan 2016 kun sen korvaava moderni voimala valmistuu.
Historia
pienoiskuva|280px|Roomalainen temppeli [[Garnissa]] pienoiskuva|280px|Armenian valtakunta suurimmillaan [[Tigranes Suuri|Tigranes Suuren valtakaudella 95–66 eaa.]] pienoiskuva|280px|Armenialaisten kansanmurhassa surmansa saaneita ihmisiä
Varhaiset vaiheet
Armenia asutettiin noin 6000 vuotta eaa. Kreikkalaiset historiankirjat mainitsevat armenialaiset ensimmäisen kerran 500-luvun puolivälissä eaa. Persialaiset hallitsivat Armeniaa vuosisatojen ajan, mutta vähitellen siitä kehittyi oma puskurivaltionsa idän Persian ja arabien ja lännen kreikkalaisten ja roomalaisten välille. Armenian kuningaskunta oli suurimmillaan ja vaikutusvaltansa huipulla kuningas Tigranes Suuren valtakaudella 95-55 eaa. Silloin se ulottui Välimereltä koilliseen Mtkvari- eli Kura-joelle nykyiseen Georgiaan. Tigraneksen ja hänen poikansa Artavazd II:n hallintokausilla Armeniasta tuli yksi hellenistisen kulttuurin keskuksista.
Rooman valtakunta valloitti alueen 30 eaa. mennessä. Uusi dynastia, Arsakidit, nousi valtaan 53 jaa. Rooman keisari Nero nimitti Parthian kuninkaan veljen, Tiridates I:n Armenian kuninkaaksi Rooman ja Parthian välisen sodan jälkeen vuonna 66.
Vuonna 301 Armenian kuningaskunnasta tuli ensimmäinen kristinuskon valtionuskonnokseen ottanut maa – 12 vuotta ennen uskonnon virallista tunnustamista Rooman valtakunnassa ja 30–40 vuotta ennen Konstantinuksen kastamista.
Seldžukit ja heidän seuraajansa osmanien valtakunta hallitsivat aluetta vuodesta 1071. Uusi armenialaisvaltio, Kilikian armenialaiskuningaskunta eli Vähä-Armeenia syntyi Välimeren rannalle Kilikiaan. Se oli eurooppalaisten liittolainen ristiretkien ajan taisteluissa nousevaa muslimivaltaa vastaan kunnes joutui turkkilaisten mamelukkien käsiin vuonna 1375. Kilikian armenialaiskuningaskunnan valtakaudella luotiin klassista taidetta ja kirjallisuutta, ja meriyhteys rohkaisi monia armenialaisia muuttamaan länteen, muihin Välimeren maihin ja jopa Hollantiin asti.
Mamelukit hallitsivat Kilikian Armeniaa 1500-luvulle asti. Samaan aikaan osmanit ja persialaiset jakoivat Kaukasuksen Armenian keskenään niin että Persia sai nykyisen Armenian alueen Sevan-järven ympäristöstä. Useimmat armenialaiset olivat osmanien alamaisia ja nauttivat useita etuoikeuksia kuten uskonnonvapautta ja vapautusta armeijasta.
1700-luvulta alkaen Venäjän valta voimistui alueella. Vuonna 1813 Gulistanin rauhassa Persia luovutti Sjunik'in maakunnan Venäjän keisarikunnalle. Vuonna 1828 Turkmantšain rauhassa Persia luovutti Venäjälle Erivanin ja Nahitševanin kaanikunnat. Samalla kaanikunnat lakkautettiin ja perustettiin Kaukasuksen varakuningaskunnan osana Armenian oblasti (Армянская область) eli Venäjän Armenia, jonka pääkaupunki oli Erivan (Jerevan). Jerevanin kreiviksi tuli alueen vallannut Ivan Paskevitš. Vuonna 1840 oblasti lakkautettiin ja siitä tehtiin Gruusia-Imeretin kuvernementin osa. Vuonna 1850 perustettiin oma Erivanin kuvernementti, joka olikin olemassa aina vuoteen 1917 asti. Vuonna 1878 San Stefanon rauhassa Osmanien valtakunta luovutti Venäjälle alueen, josta tuli Karsin oblasti, jonka suurin yksittäinen kansallisuusryhmä oli armenialaiset.
Venäjän keisarikunnassa armenialaiset toimivat erityisesti liike- ja talouselämässä, vaikka muuten 80 prosenttia armenialaisista eli maataloudesta. Heidän merkityksensä oli suuri koko Kaukasuksen alueella, erityisesti Tiflisissä, jossa armenialaiset olivat enemmistö. Venäläiset kehittivät hallussaan olevalle alueelle infrastruktuuria kuten rautateitä. 1800-luvun puolivälissä myös Osmanien valtakunnassa tehtiin uudistuksia ja Armenia sai oman perustuslain 1863. Vuosisadan loppupuolella suvaitsevaisuus väheni ja armenialaisten asema huononi nopeasti.
Osmanien valtakunnan viimeisinä vuosina suuri osa Anatoliassa asuvista armenialaisista tapettiin tai joutui pakenemaan kotiseudultaan turkkilaisten aiheuttamassa armenialaisten kansanmurhassa. Valtaosa länsimaisista historioitsijoista ja armenialaiset pitävät kuolemia valtion masinoimina joukkomurhina, mutta Turkki ja hyvin harvat länsimaiset tutkijat näkevät tapahtumat sisällissodan, tautien ja nälänhädän yhteistuloksena. Uhriluku asettuu suurimmassa osassa arvioista 600 000:sta aina 1,5 miljoonaan henkeen. Uhrien muistoja kunnioitetaan perinteisesti 24. huhtikuuta. Armenia ja monet maailman valtiot ovat kampanjoineet aktiivisesti tapahtumien tunnustamiseksi kansanmurhana, ja muiden muassa Ranska on pitänyt yhtenä Turkin EU-jäsenyyden edellytyksenä kansanmurhan tunnustamista.
Neuvostoaika
pienoiskuva|{{legend|#FF7F00|Armenian ja [[Karabahin neuvoston hallinnassa ainakin jonkin aikaa ollut alue}} {{legend|#FFD300|Armenian vaatimat alueet, joita se ei koskaan hallinnut}} {{legend|beige|Armeniaan Sèvresin rauhansopimuksella liitetyt alueet; sopimusta ei ratifioitu eikä se koskaan tullut voimaan. }}]] Neuvosto-Venäjän synty marraskuussa 1917 mahdollisti ensin helmikuussa 1918 Transkaukasian federaation synnyn ja sen hajottua 28. toukokuuta 1918 Armenian demokraattisen tasavallan synnyn alueelle, joka ennen oli Venäjän keisarikunnan osa. Ententevaltiot tukivat tätä rahallisesti ja viljalla ottomaanien Turkin hajottamisen apukeinona ja maata kutsuttiinkin Wilsonin Armeniaksi. Se alkoi hajota sisäisiin ongelmiin, pakolaisiin ja nälänhätään 1919. 10. elokuuta 1920 ensimmäisen maailmansodan liittoutuneet ja Ottomaanien valtakunta solmivat Sèvresin sopimuksen, jossa tunnustettiin Armenian itsenäisyys. Sopimuksen mukaan siihen oli määrä liittää myös suuri osa Turkille kuuluneista vanhoista armenialaisalueista, ja samalla maa olisi saanut yhteyden Mustanmereen. Turkin Armenian länsiosat jäivät kuitenkin Turkin käsiin. Itäosassa oli enää 720 000 armenialaista asukasta.
Armenia oli jumissa puna-Armeijan ja turkkilaisten välissä, ARF ja kommunistit muodostivat koalitiohallituksen jonka Turkin kanssa 2. joulukuuta 1920 allekirjoittama Alexandropolin sopimus antoi Karsin maakunnan Venäjälle ja määritteli, ettei Turkin alueen armenialaisia ollut olemassa. Neuvosto-Venäjän 11. armeija Grigori Ordžonikidzen johtamana valtasi Armenian Karavansarain (Ijevan) 29. marraskuuta 1920 edeten 4. joulukuuta Jerevaniin. 4. maaliskuuta 1922 Armenia liitettiin Neuvostoliittoon, samaan neuvostotasavaltaan Georgian ja Azerbaidžanin kanssa. Uusi hallitus suosi armenialaista kulttuuria ja monet maanpaossa olleet taiteilijat palasivat kotimaahansa.
Neuvosto-Armenian ja Turkin välinen raja vahvistettiin Karsin sopimuksella 23. lokakuuta 1921. Siinä vahvistettiin, että alueet, jotka Turkki olisi Sèvresin rauhansopimuksen mukaan menettänyt Armenialle, kuuluivat edelleen Turkkiin, joka lisäksi sai vielä Karsin alueen.
Vuodesta 1936 aina vuoteen 1991 asti maa oli Armenian sosialistinen neuvostotasavalta. Stalinin aikana Armenian teollistumista ja kouluttautumista johdettiin tiukasti Moskovasta, ja kansallismieliset ajatukset tukahdutettiin.
Vuonna 1988 käynnistyi konflikti Armenian ja Azerbaidžanin välillä pääosin armenialaisten asuttamasta Vuoristo-Karabahin enklaavista, jonka Stalin oli rajannut neuvosto-Azerbaidžanin sisälle. Vastauksena azerien karkotukseen azerinationalistit kohdistivat armenialaisiin väkivaltaiset karkotukset ja joukkomurhan Sumgaitissa ja Bakussa. Maat itsenäistyivät vuonna 1991 ja taistelut alueesta kiihtyivät sodaksi vuonna 1992. Vuonna 1994 solmittuun tulitaukoon mennessä Armenian joukot hallitsivat paitsi Vuoristo-Karabahia myös ympäröiviä Azerbaidžanin alueita. Molempien osapuolten talous on kärsinyt kyvyttömyydestä saavuttaa konfliktiin rauhanomainen ratkaisu. Sodan seurauksena noin 570 000 azerbaidžanilaista lähti kotoaan sisäiseen maanpakoon ja noin 200 000 Armeniassa asunutta azeria pakeni Azerbaidžaniin.
Itsenäisyyden aika
Armenialaiset äänestivät itsenäisyyden puolesta syyskuun 1991 kansanäänestyksessä ylivoimaisella enemmistöllä. Levon Ter-Petrosjan oli presidenttinä vuoden 1998 tammikuuhun asti, jolloin mielenosoitukset hänen kasvanutta autoritäärisyyttään ja sisä- ja ulkopoliittisia ongelmiaan vastaan pakottivat hänet eroamaan. Vuonna 1999 pääministeri Vazgen Sargsjan, parlamentin puhemies Karen Demirtšjan ja kuusi muuta virkailijaa kuoli parlamenttiin tehdyssä attentaatissa. Presidentti Robert Kotšarjan onnistui seuranneiden levottomuuksien hillitsemisessä, ja hänet valittiin uudelleen maaliskuun 2003 vaaleissa, joiden rehellisyyttä ETYK on arvostellut.
Andranik Markarjan oli pääministerinä vuodesta 2000, kunnes kuoli sydänkohtaukseen maaliskuussa 2007. Häntä seurasi Serž Sargsjan. Presidenttiä tukevat puolueet voittivat toukokuun 2007 vaalit, joiden tarkkailijat kuvasivat olevan huomattava parannus edellisiin. Vaalit seuraavan presidentin valitsemiseksi järjestettiin 19. helmikuuta 2008. Voittajaksi julistettiin pääministeri Serž Sargsjan, joka sai ensimmäiselle kierroksella yli puolet äänistä. Opposition edustajat kiistivät tuloksen ja järjestivät mielenosoituksia, kunnes 1. maaliskuuta 2008 Kotšarjan määräsi maahan poikkeustilan.
Syyskuussa 2008 Abdullah Gül vieraili ensimmäisenä Turkin presidenttinä Armeniassa. Vuonna 2009 Armenia sopi Turkin kanssa suhteiden normalisoimisesta.
Serž Sargsjan toimi Armenian pääministerinä kahdesti ja oli kolmas Armenian presidentti. Sargsjan valittiin presidentiksi 2008 ja 2013. Kolmansiin vaaleihin hän ei voinut asettua enää ehdolle. Sargsjan valittiin toisen kerran pääministeriksi huhtikuussa 2018. Kuusi päivää virkaan astumisensa jälkeen Sargsjan erosi suurten mielenosoitusten jälkeen.
Politiikka
Armenia on parlamentaarinen tasavalta, joka vuonna 2015 hyväksyttyjen perustuslain muutosten myötä vähensi presidentin valtaa huomattavasti vuosien 2017–2018 muutosten aikana.
Parlamentti on yksikamarinen, vähintään 101-paikkainen Azgajin Žogov. Edustajat valitaan viisivuotiselle kaudelle yhden paikan vaalipiireistä. Parlamentti valitsee presidentin tarvittaessa jopa kolmen kierroksen vaalilla. Parlamentti valitsee myös pääministerin, yhdellä tai kahdella äänestyskierroksella. Vuonna 2018 presidentiksi valittiin Armen Sarkissian ja pääministeriksi Nikol Pashinjan.
Silloista presidenttiä tukevat puolueet voittivat toukokuun 2012 vaalit. Republikaanipuolue (HHK) sai 44 prosenttia äänistä, liikemies Gagik Tsarukianin perustama Valoisa Armenia 30,1 prosenttia ja Orinats Erkir 5,49 prosenttia. Oppositiopuolueista parlamenttiin pääsivät Perinne-puolue 5,8 prosentilla, Dašnatsutjun 5,7 prosentilla ja Armenian kansalliskokoomus 7,1 prosentilla.