cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Esa Kirkkopelto
Esa Matti Kirkkopelto (s. 25. tammikuuta 1965 Luumäki) on suomalainen teatteriohjaaja ja -käsikirjoittaja. Hän on toiminut myös Teatterikorkeakoulun taiteellisen tutkimuksen professorina vuosina 2007–2018. Koulutukseltaan hän on dramaturgi ja filosofian tohtori. Hän alkoi opiskella filosofiaa vuonna 1984 Helsingin yliopistossa ja vuotta myöhemmin dramaturgiaa Teatterikorkeakoulussa Jussi Parviaisen oppilaana.
Kirkkopelto nousi julkisuuteen vuonna 1987 Jumalan teatteri -skandaalin yhteydessä. Esityksessä teatteriammattilaisista koostunut yleisö sai päälleen muun muassa ulostetta. Kirkkopelto on kommentoinut Jumalan teatterin synnyttämää kohua myöhemminkin. Hän toteaa skandaalista samoin kun Risto Alapuro, että muualla Euroopassa tapaus ei olisi nostanut kaiken median lävistämää kohua vaan olisi pikemminkin jäänyt teatteriksi ja esitykseksi herättämättä laajempaa huomiota ja aikanaan jopa määritelty esityksenä provosoivaksi, mutta silti sofistikoduksi korkeakulttuuriksi. Hänen 1990-luvun ohjauksiaan ovat muun muassa Ylioppilasteatterin esitykset Mahnovitshina (1993, Teatteri-lehden kriitikkoäänestyksen voittaja ) ja Kostamus-sinfonia sekä Q-teatterin Oidipus Kolonoksessa.
Kirkkopelto asui 1990–2000-luvuilla useita vuosia Ranskassa, Strasbourgissa ja väitteli siellä tohtoriksi vuonna 2003 väitöskirjallaan Tragédie de la Metaphysique – Contributions à la Théorie de la Scène. Suomeen paluunsa jälkeen Kirkkopelto on toiminut tutkijana ja opettajana Helsingin yliopiston taiteiden tutkimuksen laitoksella ja tehnyt samaan aikaan teatteria. Q-teatterissa esitettiin vuonna 2003 hänen näytelmänsä Vetoapua ja läheltä piti -tilanteita, ja vuodesta 2004 hän on vetänyt Nälkäteatteri-ryhmän Toisissa tiloissa -projektia. Ryhmän Harry Martinsonin tekstiin pohjautuva Aniara-esitys sai ensi-iltansa vuonna 2006. Ryhmän Franz Kafkan novelliin ”Perheenisän huoli” pohjautuva Odradek-muunnelmia-esitys sai ensi-iltansa Kiasma-teatterissa vuonna 2007. Ryhmä toimii edelleen ja on muun muassa järjestänyt työpajoja nimellä ”Salainen uudelleenkoulutusleiri”.
Kirkkopelto on myös suomentanut muun muassa Sofokleen ja Friedrich Hölderlinin teoksia. Vuonna 2007 Kirkkopellolta ilmestyi hänen 1990-luvun ohjauksiaan käsittelevä kirja Nuori kaarti: Esa Kirkkopellon 1990-luvun teatteri (Like, Teatterikorkeakoulu, 2007, ISBN 978-952-471-412-9. Sisältää artikkeleita sekä näytelmät Pontikkatehdas, Mahnovitsina, Yrjö Kallisen valaistuminen ja Kostamus-sinfonia ).
Kirkkopelto on saanut muun muassa Nuoren taiteen Suomi-palkinnon vuonna 1995 ja Vuoden valopilkku -palkinnon vuonna 1995.
Ferdinand de Lesseps
thumb|Ferdinand de Lesseps Ferdinand de Lesseps (19. marraskuuta 1805 – 7. joulukuuta 1894) oli ranskalainen diplomaatti, joka sai aikaan Suezin kanavan rakentamisen.
Lesseps sai ajatuksen Välimeren ja Punaisen meren yhdistämisestä kanavalla jo vuonna 1832, mutta sai rakennusluvan vasta 1856. Suezin kanava vihittiin käyttöön 1869, ja kymmentä vuotta myöhemmin Lesseps aloitti Panaman kanavan rakennusprojektin johtajana, mutta joutui pian vetäytymään hankkeesta poliittisten ja taloudellisten syiden vuoksi.
David Welde
David Welde (s. 15. huhtikuuta 1994) on saksalainen yhdistetyn hiihtäjä, joka edustaa Sc Sohland -seuraa.
Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla Liberecissä vuonna 2011 Welde saavutti kultaa normaalimäen kilpailussa ja hopeaa parisprintissä Jakob Langen kanssa. Nuorten MM-kilpailuissa Liberecissä vuonna 2013 Welde saavutti kultaa joukkuekilpailussa ja hopeaa normaalimäen kilpailussa. Vuoden 2014 nuorten MM-kilpailuissa Val di Fiemmessä Welde saavutti normaalikilpailussa pronssia ja sprintissä hopeaa.
Yhdistetyn maailmancupissa Welde kilpaili ensimmäisen kerran Kuusamossa joulukuussa 2012 sijoittuen 24:nneksi. Parhaimmillaan hän on sijoittunut 17:nneksi Almatyn suurmäen kilpailussa helmikuussa 2013.
Käyttäjätuotanto
Käyttäjätuotanto on Web 2.0 -ympäristössä tapahtuva yhteisöllinen tapa jalostaa tietoa. Termin on esitellyt australialainen Axel Bruns kirjassaan Blogs, Wikipedia, Second Life, and Beyond from Production to Produsage, joka on julkaistu alkuvuodesta 2008. Käyttäjätuotannon syöte on sisältö ja sen tulos on jalostunut sisältö.
Käyttäjätuotanto perustuu ajatukseen kollektiivisesta älykkyydestä. Kollektiivinen älykkyys on suuren yhteisön jäsenten yhdessä muodostama tietämysvarasto. Yksittäisen kollektiivin jäsenen tiedonmuru on lähes merkityksetön, mutta kun riittävän suuri määrä "hyönteismieliä" ("pesämieliä") toimii yhdessä ja yhdistää tiedonmurut, tulokset voivat olla merkittäviä. Käyttäjätuotanto on sitä tehokkaampaa, mitä suurempi on siihen osallistuvien aktiivisten käyttäjätuottajien lukumäärä.
Perinteinen teollisuustuotanto ei ole osallistuttanut kuluttajaa tuotteiden suunnitteluun, vaan kuluttajan rooli on "kuluttaa" teollisesti tuotettua fyysistä esinettä. Internetin käyttö muutti kuluttajan roolin käyttäjäksi, jolloin tuotteen valinnan suhteen syntyi valinnanvapaus, ja rooli ei ollut enää aikaisemman tavoin täysin passiivinen. Web 2.0 -toiminta-alusta mahdollisti internetkäyttäjän aktiivisen roolin sisällön jalostajana. Käyttäjätuotanto voi tapahtua liikevoittoa tavoittelevassa organisaatiossa tai liikevoittoa tavoittelemattomassa organisaatiossa. Molemmissa tapauksissa käyttäjätuottajan on koettava saavansa henkilökohtaista hyötyä osallisuudestaan.
Käyttäjätuotanto noudattaa käyttäjätuotanto-etikettiä, joka on netiketin muunnos. Käyttäjätuontantoetiketin tarkoituksena on säilyttää yhteisöllisyys. Tässä suhteessa käyttäjätuotanto ei eroa perinteisestä kasvokkais tehtävästä ryhmätyöstä. Käyttäjätuotantoon osallistuvan on tunnettava käyttämänsä alustan toimintatavat.
Käyttäjätuotannon menetelmiä voidaan käyttää yhtenä työvälineenä ja -tapana perinteisissä organisaatioissa tavanomaisten tietoperustaisten toimintaprosessien tehostajana. Sen periaatteet noudattavat ohjelmistotekniikassa käytettäviä ketteriä menetelmiä. Viestintä ja tiedonvaihto ovat välitöntä ja nopeaa toimintaa, ja kaikki ovat yhteisössä tasavertaisia. Käyttäjätuotannon suurin ongelma on internetkäyttäjien jääminen passiivisiksi. On esitetty tilastoja, että käyttäjätuotantoympäristöissä toimivista yksi prosentti jalostaa sisältöä, yhdeksän prosenttia kommentoi sisältöä ja 90 prosenttia on sisällön kuluttajia. Lähes yhtä suuri ongelma käyttäjätuotannon kannalta on tekijänoikeuksien tiukka soveltaminen. Myös asiantuntijoiden osallistumattomuutta pidetään käyttäjätuotannon ongelmana.
Käyttäjätuotanto termi on lähes synonyymi termille yleisöosallisuus, joka tarkoittaa yrityksen tehtävien ulkoistamista asiakkaiden suoritettavaksi niin, että molemmat saavat lisäarvoa.
Vapausrangaistus
Vapausrangaistus on yksilölle tavallisesti rikoksen vuoksi määrätty rangaistus, jonka pääasiallinen sisältö on vapauden menettäminen. Nimitystä käytettiin Suomessa aiemmin kuritushuone- ja vankeusrangaistuksen yhteisnimityksenä.
Rooman valtakunnan keisarien aikana laajasti käytettyä orjuuttamista voidaan pitää yhtenä vapausrangaistuksen muotona, mutta muitakin vapausrangaistuksia on historian saatossa käytetty. Nykyisen merkityksensä vapausrangaistus sai kuitenkin vasta 1500-luvulla, jonka jälkeen se levisi yleisempään käyttöön 1700- ja 1800-luvuilla. Vapausrangaistukset yleistyivät, kun kuoleman- ja ruumiinrangaistuksien käyttöä alettiin rajoittaa. Aiemmin pelkän vapauden menettämisen ei katsottu olevan riittävä rangaistus, vaan vapausrangaistuksen lisänä käytettiin usein ruumiinrangaistusta.
Eri maissa on ollut käytössä useita erilaisia vapausrangaistuksen muotoja. Suomessa vuoden 1734 laki toi mukanaan vapausrangaistuksina paitsi vankeuden myös työrangaistuksen. Vuoden 1889 rikoslaki tunsi vankeusrangaistuksen ohella kuritushuoneen. Kuritushuonerangaistuksen käyttö lopetettiin Suomessa 1975.
Ruotsissa vuoden 1864 rikoslaki tunsi kaksi vapausrangaistusta, pakkotyön ja vankeuden. Pakkotyö oli ankarampi rangaistusmuoto ja se saatettiin tuomita elinajaksi. Vain pakkotyöhön oli yhdistetty työvelvollisuus. Vuonna 1965 voimaan astuneen rikoskaaren mukaan ainoa Ruotsissa käytössä oleva vapausrangaistuksen muoto on vankeus.
Aiheesta muualla
Emprisonnement en droit français
Jalkojenhoitoalan nimikkeet
Suomessa
Suomessa nimikettä ”jalkahoitaja” voi käyttää vapaasti kuka tahansa. Nimikettä ”jalkojenhoitaja” saa käyttää asianmukaisen terveydenhuolto-oppilaitoksen tutkinnon suorittanut henkilö. Vuonna 1996 jalkojenhoitajien koulutus päättyi ja otettiin käyttöön ammattikorkeakoulututkintonimeke ”jalkaterapeutti”. Ensimmäiset jalkaterapeutit valmistuivat vuonna 1999. Jalkaterapeutin koulutuksen laajuus on 210 opintopistettä ja se kestää 3,5 vuotta. Tutkinto suoritetaan jalkaterapian koulutusohjelmassa. Jalkaterapeutiksi voi opiskella Metropolia Ammattikorkeakoulussa ja Mikkelin ammattikorkeakoulussa.
Jalkojenhoidon ammattitutkinto
Vuodesta 2003 lähtien on ollut mahdollista suorittaa jalkojenhoidon näyttötutkinto. Tutkintoon ei ollut virallista valmistavaa koulutusta. Opetusta on annettu lähinnä kosmetologikouluissa, aikuiskoulutuskeskuksissa sekä sosiaali-ja terveydenhoidon oppilaitoksissa ympäri Suomea. Jalkojenhoidon ammattitutkinnon suorittaneita ei rekisteröidä terveydenhuoltoalan ammattilaisten rekisteriin jalkojenhoitajaksi. Heidät voidaan ottaa Jalkojenhoidon ammattitutkinnon suorittaneet ry:n (JHAS) jäseniksi ja he saavat kuulua myös Suomen lähi- ja perushoitajaliitto SuPeriin.
Jalkojenhoidon koulutukseen voi hakea, mikäli hakijalla on sairaanhoitajan tai vähintään lähihoitajan tutkinto eli terveydenhuollon koulutus.
Naisen salatut kasvot
Naisen salatut kasvot on vuonna 1957 ensi-iltansa saanut Hugo Haasin ohjaama ja Jerry Breslerin tuottama yhdysvaltalainen psykologinen draamaelokuva, jonka pääosassa on Eleanor Parker. Muita rooleja näyttelevät muun muassa Richard Boone ja Joan Blondell.
Naisen salatut kasvot perustuu Shirley Jacksonin romaaniin The Bird’s Nest (1954), josta Mel Dinelli sovitti elokuvan käsikirjoituksen. Naisen salatut kasvot kuvattiin työnimillä Hidden Faces ja Woman in Hell syys-lokakuussa 1956 pienellä 361 000 dollarin budjetilla. Kappaleet ”It’s Not for Me to Say” ja ”Warm and Tender” kirjoitettiin elokuvaa varten. Kappaleet elokuvassa esittää muusikkoa näyttelevä Johnny Mathis.
Naisen salatut kasvot sai Yhdysvaltain ensi-iltansa New Yorkissa 15. maaliskuuta vuonna 1957. Suomessa elokuva sai ensi-iltansa 24. tammikuuta 1958. Levittäjänä ja tuottajana toimineen Metro-Goldwyn-Mayer-elokuvayhtiön merkintöjen mukaan elokuva tuotti 280 000 dollaria Yhdysvaltain ja Kanadan teatterilevityksissä vuonna 1957. Maailmanlaajuisesti elokuva tuotti 555 000 dollaria, jonka myötä elokuva jäi tappiolle 154 000 dollarin verran. Naisen salatut kasvot jäi samankaltaisen Eevan kolmet kasvot -elokuvan varjoon. 20th Century Foxin tuottama menestystä saanut Eevan kolmet kasvot -elokuva sai ensi-iltansa muutama kuukausi Naisen salatut kasvot -elokuvan jälkeen.
Juoni
Elizabeth Richmond (Eleanor Parker) kärsii päänsäryistä ja unettomuudesta. Hän saa uhkaavia kirjeitä Lizzie-nimiseltä naiselta, jota Elizabeth ei muista edes tuntevansa. Kun hän on hypnoosin alaisena, hänen psykiatrinsa Neal Wright (Richard Boone) huomaa hänellä olevan kaksi muuta persoonaa; kaikkien tunteman, ujon ja neuroottisen, Elizabethin ohella hänessä ovat pahan Lizzien ja hyvän Bethin persoonat. Tohtori Wright yrittää parhaansa auttaakseen häntä tulemaan lopullisesti Bethiksi ja poistamaan muut persoonallisuudet. Prosessia hidastaa Elizabethin väkivaltainen ja alkoholismista kärsivä Morgan-täti (Joan Blondell).
Yhdysvaltalainen keittiö
pienoiskuva|Nykyaikainen yhdysvaltalainen ateria, jossa on kalkkunaa, bataattia ja grillattuja vihanneksia
Yhdysvaltalainen keittiö on hyvin monimuotoinen ja saanut vaikutteita niin intiaanien kuin eri puolilta maailmaa tulleiden siirtolaistenkin ruokakulttuureista. Eri kansallisuuksien ruuanvalmistusperinteet sekoittuvat yhdysvaltalaisessa keittiössä, jossa ruokalajit voivat vaihdella osavaltiosta toiseen. Atlantin rannikolla syödään runsaasti mereneläviä, kuten kaloja ja äyriäisiä, kun taas Texasin karjankasvattajat syövät mureaa lihaa. Jambalaya on kotoisin New Orleansista. Vaahterasiirapilla maustetut pavut ovat tyypillistä Bostonin ruokaa, kun taas riisin ja mustasilmäpapujen muodostama Hoppin' John on etelävaltioiden, varsinkin Carolinan perinnettä.
Erityisesti kiinalaiset ja italialaiset siirtolaiset kehittivät uusia, amerikkalaisia versioita kotimaidensa ruokalajeista.
Yhdysvaltalainen keittiö on tunnettu myös pikaruoistaan. Vuonna 2007 tehdyn laajan kyselytutkimuksen mukaan yhdysvaltalaiset kokivat erityisen amerikkalaisiksi hampurilaisen, barbecue-ruoan, taikinakuoressa paistetut kanapalat, makaroni-juustopaistoksen ja omenapiirakan.
Koillis-Yhdysvallat
pienoiskuva|Marylandin rapukakkua Yhdysvaltain koillisosien keittiö heijastaa alueen kulttuuriperintöä varhaisten brittiläisten ja eurooppalaisten uudisasukkaiden maihinnousupaikkana. Alue on hyvin hedelmällistä. Cape Codin rannikot ovat kalaisia, ja alue on tunnettu esimerkiksi Marylandin rapukakuista, itärannikon hummereista ja Uuden-Englannin simpukkakeitosta. Intiaanien perinteisiä ruoka-aineita olivat muun muassa vaahterasiirappi, pavut ja kurpitsat sekä villikalkkuna, jotka myös uudisasukkaat ottivat pian omakseen. Bostonin pavut on yksi varhaisilta uudisasukkailta peräisin oleva ruoka, joka on muunnelma intiaanien vastaavasta ruokalajista. Uusienglantilainen kiitospäivän ateria sisältää intiaanien maissi- ja papuruokaa succotashia. New Yorkissa on useita eri puolilta maailmaa saapuneiden siirtolaisten ruokakulttuureita, kuten kiinalainen ja juutalainen. Kaupungista tunnetaan esimerkiksi Waldorfinsalaatti.
Kaakkois-Yhdysvallat
Yhdysvaltain kaakkoisosan keittiö on hyvin monimuotoinen. Siinä yhdistyvät rannikko- ja vuoristoseutujen keittiöt sekä afrikkalaiset, karibialaiset ja kuubalaiset vaikutteet. Lämmin ja kostea ilmasto mahdollistaa kaksi kasvukautta, ja alueen maaperä on erittäin hedelmällistä, mikä tekee mahdolliseksi kasvattaa melkein mitä tahansa. Tyypillisiä ruokia ovat esimerkiksi ulkogrillissä pariloitu liha, meren antimista tai lihasta tehty muhennos gumbo, äyriäiset ja maissiruoat.
Louisianan keittiö
pienoiskuva|[[Louisianalaista jambalayaa.]] Etelärannikon Louisianan osavaltion keittiö on muuhun maahan nähden omaleimainen ja perustuu osin aluetta 1700-luvulla hallinneen Ranskan ruokakulttuuriin. Ranskalaiset perustivat New Orleansin siirtokunnan 1700-luvun alussa, menettivät sen ensin väliaikaisesti espanjalaisille ja lopullisesti Yhdysvalloille vasta 1803. New Orleansista kehittyi kansainvälinen kaupunki, mikä jätti jälkensä sen ruokakulttuuriin. New Orleansin mustat keittäjät, ranskalaiset, kaupunkiin muuttaneet siirtolaiset sekä intiaanit loivat kreolikeittiön, johon tuli vaikutteita muun muassa myös Espanjasta, Italiasta ja Afrikasta.
Louisianalaiselle keittiölle on tyypillistä erityisesti sipuli, varsiselleri ja vihreä paprika. Kreolikeittiössä käytetään paljon merikaloja ja -äyriäisiä, mutta sisämaan ja jokivarsien cajunien resepteissä näkyy makeanveden kaloja, riistaa ja makkaroita. Riisi on tärkeä osa louisianalaista keittiötä, ja sakea, voimakas kastike roux on myös yksi perusaineksista.
Tunnettu louisianalainen ruokalaji on jambalaya, "kreolien paella". Gumbo on keittomainen pataruoka, johon voidaan käyttää roux'n lisäksi monenlaisia aineksia.
Soul food
Soul food eli soul-ruoka on afroamerikkalaista ruokakulttuuria, joka sai nimensä vuonna 1964 mustan kulttuurin esiintulon aikaan suositusta soul-musiikista. Soul-ruoka syntyi Etelävaltioiden maaseudulla, jonka mustan väestön yksinkertainen ruokakulttuuri perustui mustien orjien vaatimattomaan ruokavalioon 1800-luvun alkupuoliskolla. Soul-ruoka levisi etelästä pohjoisiin osavaltioihin mustan väestön muuttoliikkeen myötä. Yleisimpiä soul-ruoka-aineita ovat muun muassa maissileipä, kana, sianliha, laardi, monni, riisi, siirappi, okra, bataatti, vesimeloni ja pavut. Grillaus on suosittu tapa valmistaa ruoka.
Lounais-Yhdysvallat
pienoiskuva|[[Chili con carne, tyypillistä texmexruokaa]] Lounaisten osavaltioiden keittiö on espanjalaisen, meksikolaisen ja intiaanien keittiön liitto. Sen kulmakiviä ovat riisi, tomaatti, maissi, kuivatut pavut, tuore korianteri sekä chili. Lihoista suositaan nautaa ja porsasta. Suosittuja ruokia ovat pataruoat, grillattu marinoitu naudanliha, tortilla, burrito ja enchiladat.
Texmex on mausteinen teksasilaisen ja meksikolaisen keittiön yhdistelmä.
Keskilänsi
Pohjois-Amerikan sisäosat eli keskilänsi ovat maan vilja-aitta. Ruokakulttuuri on saanut vaikutteita etenkin pohjoismaisilta ja puolalaisilta siirtolaisilta. Perinteisiä ruokia ovat muhennokset, padat ja muut yhdessä astiassa valmistetut täyttävät ja riittoisat ruoat, joissa on paljon lihaa, perunaa ja kasviksia. Joista on saatu paljon lohta ja metsistä hirviä, peuroja ja mustikoita. Chicago on pannupizzan kotikaupunki.
Luoteisrannikko
Yhdysvaltain luoteisrannikon keittiö tunnetaan riista-, kala- ja marjaruoistaan. Tyynenmerenlohi on tärkeä ruokakala Alaskassa. Aasialaiset siirtolaiset ovat tuoneet omat perinteiset makunsa alueen keittiöön.
Pikaruoka
pienoiskuva|Juustohampurilainen Yhdysvaltalaiseen keittiöön kuuluvat monet pikaruoat, kuten nakkisämpylät, hampurilaiset ja ranskanperunat ja niistä yhdysvaltalainen keittiö on tunnettu. Kolajuoma yhdistetään myös yleensä yhdysvaltalaiseen keittiöön. Valitut Palat esitteli Coca-Colan yhtenä Yhdysvaltojen legendaarisimmista elintarvikebrändeistä.
Perinteisiä ruokia
pienoiskuva|oikea|Paistettuja kanapaloja. Perinteisen reseptin mukaan kanapalat kuorrutetaan piimällä ja jauhoilla ja paistetaan runsassa rasvassa. Taikinasta ja nahkasta tulee rapeaa, kun taas liha kypsyy kuorrutuksen sisällä höyryssä pehmeäksi.
Macaroni and cheese tehdään sekoittamalla keitettyjä sarvimakaroneja, valkokastiketta ja juustoraastetta ja paistamalla seosta uunissa. Paistos on myös suosittu einesruoka.
Uwe Daßler
Uwe Daßler (11. helmikuuta 1967, Ebersbach, Saksi) on saksalainen entinen uimari ja olympiavoittaja. Hän edusti urallaan Itä-Saksaa sekä Saksojen yhdistymisen jälkeen Saksaa. Daßler voitti 400 metrin vapaauinnin olympiakultaa Soulista 1988. Samoissa kilpailuissa hän voitti myös hopeaa 4 × 200 m vapaauintiviestistä sekä pronssia 1500 metrin vapaauinnista. Hän voitti uransa aikana myös kolme Euroopan mestaruutta sekä yhden MM-hopean.
Caligula (elokuva)
Caligula (alkuperäinen italialainen nimi Caligola ) on vuonna 1979 ensi-iltansa saanut italialais-amerikkalainen eroottinen historiaelokuva, jonka ohjasi eroottisista filmeistään tunnettu Tinto Brass. Myöhemmin Penthouse-lehden omistaja Bob Guccione lisäsi elokuvaan hardcore-kohtauksia. Siihen asti ylivoimaisesti kallein pornoelokuva (budjetti 15 miljoonaa dollaria) tunnetaan yleisesti sen graafisista seksin ja väkivallan kuvauksista. Se onkin nykyään alan yksi tunnetuimmista kulttielokuvia, ja on yhä kokonaan kiellettynä monissa maissa.
Juoni
Elokuva kertoo tarinan pahamaineisesta Rooman keisari Caligulasta, joka hallitsi Roomaa 37–41 jaa., hänen läheisistään, hallintatavasta, elämästä ja kuolemasta.
Uusi versio
Vuonna 2023 Thomas Negovan koosti elokuvan 96-tuntisesta raakamateriaalista uuden version Caligula: The Ultimate Cut, jonka hän on sanonut olevan lähempänä alkuperäistä käsikirjoitusta kuin vuonna 1979 valmistunut elokuva.
Kantatie 87
Historiaa
Kantatie 87 sai alkunsa vuonna 1971, kun vaiheittain 1960- ja 1970-lukujen aikana rakennettu Kalajoen ja Iisalmen välinen tie numeroitiin kantatieksi 87. Myöhemmin tietä jatkettiin Nurmekseen saakka, ja aikanaan se oli Suomen pisin kantatie. Vuoden 1996 tienumerouudistuksessa alkuperäinen kantatie 87 Kalajoelta Iisalmeen muutettiin valtatieksi 27.
Aiheesta muualla
left|thumb|200px|Kantatie 87 Rautavaaran kirkonkylässä
Wahlström
Wahlström on seuraavien henkilöiden sukunimi:
Delaware (Ohio)
Delaware on kaupunki Ohiossa, Yhdysvalloissa. Sen pinta-ala noin 49,39 neliökilometriä. Kaupungin asukasluku oli vuonna 2014 noin 38 000.
Sauramot
Sauramot eli korosauramot (Anthemis) on kasvisuku asterikasvien heimossa. Sauramot ovat usein matalahkoja, lehdiltään hienoliuskaisia ruohokasveja. Kukinnot ovat yksittäin kasvavia, tavallisesti laitakukallisia mykeröitä. Hedelmät ovat lenninhaivenettomia pähkylöitä. Ulkonäöltään sauramot muistuttavat monien lähisukujen kasveja, kuten päivänkakkaroita, kampasauramoita, peltosaunioita ja suvikakkaroita.
Sauramolajeja
Pohjoismaissa tavattuja lajeja:
Muita lajeja:
Aiempia lajeja, osa sauramoista on äskettäin siirretty piirtosauramoiden (Cota) sukuun:
Ferenc Deákin silta
Ferenc Deákin silta on Tonavan yli kulkeva silta Budapestissa, aivan kaupungin etelärajalla. Budapestin kehätie M0 kulkee sitä pitkin. Sillan pituus on 700 metriä, ja sen ovat suunnitelleet Tibor Klatsmány ja Tibor Sigrid.
Sillasta järjestettiin suunnittelukilpailu vuonna 1981, ja sen rakentaminen alkoi vuonna 1987. Silta avattiin liikenteelle 16. marraskuuta 1990. Silta on nimetty valtiomies Ferenc Deákin mukaan. Sen nimenä oli aluksi Hárosin silta.
Mari Teinilä
Mari Teinilä (s. 12. joulukuuta 1960 Namibia ) on suomalainen toimittaja ja Kotimaa- ja Askel-lehden entinen päätoimittaja.
Teinilä on syntynyt Namibiassa, jossa hänen vanhempansa olivat lähetystyössä. Hän muutti Suomeen 12-vuotiaana. Hän on työskennellyt Lähetyssanomissa, Kirkko ja kaupungissa sekä Kotimaassa, jonka palvelukseen hän meni 1996 ja jonka toimituspäällikkönä hän toimi 2005–2009 ja sen jälkeen päätoimittajana. Teinilän erityisaloja ovat kotimaisen kirkollisen uutisoinnin lisäksi lähetystyötä, pakolaisuutta ja aidsia koskeva uutisointi. Hän on tehnyt useita juttumatkoja ulkomaille, erityisesti Afrikkaan. Teinilä on myös ollut kansainvälisen ekumeenisen uutistoimisto ENI:n (Ecumenical News International) hallituksen jäsen 2003–2007.
Toimittajan työn ohella Teinilä on kirjoittanut kirjoja, muun muassa henkilökuvan kirjailija Anna-Maija Raittilasta.
Diomansy Kamara
Diomansy Mehdi "Joe" Kamara (s. 8. marraskuuta 1980 Pariisi, Ranska) on senegalilainen jalkapalloilija, joka edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Fulhamia. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä. Kamaran syntymätodistukseen tehdyn kirjoitusvirheen johdosta sukunimi kirjoitetaan Kamara, eikä Camara, joka on pyhä nimi Senegalissa.
Mari Teinilä
Teinilä aloitti 1. toukokuuta 2009 Kotimaan toisena päätoimittajana yhdessä vastaavan päätoimittajan Pauli Aalto-Setälän kanssa. Aalto-Setälän siirryttyä toisiin tehtäviin hänestä tuli vastaava päätoimittaja.
Askel-lehden päätoimittajana Teinilä aloitti 2018. Hän luopui sekä Kotimaa- että Askel-lehden päätoimittajuudesta vuonna 2022 ja jatkoi rivitoimittajana.
Machairodontinae
Machairodontinae on kissaeläinten (Felidae) sukupuuttoon kuollut alaheimo, johon kuului monia kadonneita sapelihammaskissoja kuten Smilodon.
Machairodontinae-alalahkon jako
Tribukset ja suvut
Sörnäisten satama
Historia
pienoiskuva|vasen|Öljysäiliöitä [[Englantilaiskalliolla vuonna 1930.]] Alkuaikoinaan Sörnäisten satama toimi ennen kaikkea puutavaran vientisatamana. Satamana se oli toissijainen Eteläsatamaan nähden. Alueen vesi oli matalaa ja etäisyys keskustaan pitkä. Liikenne rajoittui kauttakulkuun, koska varastointi alueella oli vaikeaa. 1870- ja 1880-luvuilla oloja parannettiin muun muassa ruoppaustoimenpiteillä ja uusilla laitureilla.
Vuonna 1889 Sörnäisiin perustettiin myös öljysatama, jonka kautta kulki 80 % Suomen öljystä. Öljyn tuonti aiheutti kasvupaineita, ja sataman laajentamista suunniteltiin Mustikkamaalle. Paloturvallisuussyistä koko öljysatama siirrettiin kuitenkin vuonna 1938 Herttoniemen satamaan, jossa se toimi vuoteen 1992 asti. Laajasalon öljysatama rakennettiin Kruunuvuorenrantaan 1950-luvulla.
Sörnäisten satama kasvoi nopeasti, koska alue oli lähes rakentamaton ja laivaväylät olivat helposti toteutettavissa. Työntekijät oli edullista asuttaa läheisiin Sörnäisten, Kallion, Hermannin ja Vallilan kaupunginosiin. Ympäristöön alkoi rakentua paljon teollisuusrakennuksia, kuten teurastamo, tynnyrisitomo, olutpanimo ja asfalttitehdas.
Myöhemmin satama toimi etupäässä tuontisatamana, mutta sen alueella oli myös kalastussatama ja sen läheisyydessä kalasäilyketehtaita. Satama tunnettiin Suomen hedelmä- ja vihannestuonnin keskuksena. Alueella sijaitsevaa Hansaterminaalia käyttivät laivat, jotka kuljettivat myös matkustajia. pienoiskuva|280px|Satama-alue vuonna 1994. pienoiskuva|280px|Sörnäisten satama-aluetta suomalaisen matkustajarahtialus [[M/S Finnmaidin kannelta kesällä 2008. Viereisessä laiturissa suomalainen M/S Finnkraft.]] 1950-luvulta lähtien satama-aluetta laajennettiin huomattavasti täyttämällä merialueita. Tällöin muun muassa Hanasaari, Sompasaari ja Nihti liitettiin mantereeseen. Sompasaaren nimeä alettiin joissakin yhteyksissä käyttää koko Sörnäisten satamasta, ja nimi esiintyi myös satamaan ohjaavissa tienviitoissa. Sompasaari toimi jonkin aikaa myös autolauttasatamana. Vuonna 2008 Sörnäisten sataman kautta kulki yli 300 000 kuorma-autoa. Raskaalla liikenteellä oli suora vaikutus kantakaupungin liikenteeseen ja meluun, kun taas uudessa Vuosaaren satamassa liikenne saatiin ohjattua suoraan Kehä III:lle.
Sataman lakkauttamisen jälkeen osa alueesta muuttui väliaikaisesti joutomaaksi, johon perustettiin muun muassa ulkoilmakahvila ja Sompasauna. Hiljalleen asuinrakentaminen eteni Kalasatamasta yhä etelämmäksi, ja viimeinen rakentamisesta vapaa alue Nihdissä suljettiin muulta toiminnalta kesällä 2021.
Raideyhteys
Sataman käyttöönotosta lähtien sinne johti Pasilasta Suomen ensimmäinen satamarata, joka alkujaan kulki nykyisen Teollisuuskadun vartta ja Junatietä pitkin. Rata mahdollisti suuret tavarakuljetukset sisämaasta. Vuonna 1965 satamarata siirrettiin kulkemaan Vallilanlaakson läpi Hermannin rantatietä mukailevalle osuudelle, jota on kutsuttu myös Kumpulan radaksi. Uuteen ratayhteyteen kuului Itä-Pasilan alittava Pasilan rautatietunneli. Näin tehtiin ennen kaikkea liikennejärjestelyjen vuoksi, koska satama-alueen reunaa pitkin kulkee Itäväylä. Kulosaaren sillan länsipää kulki osittain satama-alueen yli. Satamarata purettiin sataman lakkauttamisen jälkeen vuosina 2009–2010.
West India Quayn asema
West India Quayn asema on liikennepaikka Docklands Light Railwaylla Lontoon Tower Hamletsin kaupunginosassa Canary Wharfin pohjoispuolella, Lontoon matkakortin vyöhykkeellä 2. Se sijaitsee noin 50 metriä etelään North Quayn raideristeyksestä ja 130 metriä pohjoiseen Canary Wharfin asemasta, ollen yksi lyhimmistä kahden aseman välimatkasta maailmassa. Asema avattiin 31. elokuuta 1987, mutta se oli suljettuna vuosina 1991–1993 lähialueen uudelleenrakentamisen vuoksi.
Asemalla on neljä raidetta ja kaksi laituria. Normaaliliikenteessä etelään kulkevat junat käyttävät kahta itäisintä raidetta, Stratfordiin kulkevat läntistä keskiraidetta ja keskustaan läntisintä raidetta.
Galatás (Chaniá)
Galatás on Kreikan kaupunki, joka sijaitsee Kreetan saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Chanián kuntaan, Chanián alueyksikköön ja Kreetan alueeseen. Aiemmin kaupunki kuului Néa Kydonían kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Chanián kunnan Néa Kydonían kunnallisyksikköön. Kaupunki muodostaa oman kaupunkiyhdyskuntansa (Δημοτική Κοινότητα Γαλατά, Dimotikí Koinótita Galatá). Kaupungin väkiluku on 3 166 (vuonna 2011).
Galatás sijaitsee saaren pohjoisrannikolla noin kuusi kilometriä Chaniásta länsilounaaseen ja se on nykyisin käytännössä Chanián esikaupunkialuetta. Alkuperäinen Galatás sijaitsee ylempänä kauempana merenrannasta. Káto Galatás eli ”Alempi Galatás” sijaitsee saaren pohjoisrannikolla ja se on nykyisin lähinnä turistikohde.
Kaupungin itäpuolella sijaitsee Stalós ja länsipuolella Darátsos.
thumb|none|240px|Galatáksen kirkko.
Sumatrankäki
Sumatrankäki (Carpococcyx viridis) on huonosti tunnettu äärimmäisen uhanalainen käkilintu, jota tavataan endeemisenä vain Sumatran saarelta.
Koko ja ulkonäkö
Sumatrankäki on melko suurikokoinen noin 55 senttimetriä pitkä lintu, jolla on pitkä pyrstö. Laji on väritykseltään tumma. Siivet ja pyrstö ovat vihertäväntummia. Haaleanvihreätä on vaipassa, yläselässä, kaulan sivuilla, kyynärsulissa, kurkun alaosassa ja rinnan yläosassa. Loput vatsasta on kellertävänruskeat ja enemmän ruskeanpunaista kyljissä. Päässä on musta kruunu, joka muuttuu vihertäväksi kruunun takaosassa. Silmän ympärillä on vihreää, liilaa ja sinistä paljasta ihoa.
Lajin ääni rekisteröitiin ensimmäisen kerran vasta vuonna 2007.
Levinneisyys ja elinympäristö
Sumatrankäkeä tavataan pelkästään Indonesian Sumatran saarelta. Laji on havaittu vain muutamia kertoja ja se oli kadoksissa yli 80 vuotta, kunnes vuonna 1997 laji tunnistettiin yhdestä kuvasta Bukit Barisan Selatanin kansallispuistosta. Kaikki havainnot lajista on tehty Sumatran eteläosista Barisanin vuoristosta ja se onkin todennäköisesti todella harvinainen. Lajin lähisukulainen sundankäki on erittäin huomaamaton, mikä saattaa selittää myös osaksi havaintojen vähyyden.
Yksittäisten lintujen perusteella voidaan päätellä, että sumatrankäki elelee todennäköisesti metsissä vuorten juurelle tai alarinteissä 300–1400 metrin korkeudessa. Se saattaa asua myös alankoalueillakin, kuten sukulaislaji sundankäki.
Käyttäytyminen
Sumatrankäen käyttäytymisestä ei tiedetä juuri mitään. Se elää maanpinnalla ja pyydystää isoja selkärangattomia tai pieniä selkärankaisia ravinnokseen.
Huiskilo
Huiskilo on päätteinen pitkälapakkoinen kukinnon muoto, jossa kukkaperät ovat kiinni yhdestä rangasta, jonka alimmista nivelistä lähtevät kukkaperät ovat pitkiä ja ylimmistä lähtevät lyhyitä.
Huiskilo voi olla joko kartiohuiskilo tai tasohuiskilo. Kartiohuiskilo on muodoltaan kartiomainen ja pitkänomainen. Tasohuiskilossa kukinnon yläosa on tasainen. Kukinto on huiskilo esimerkiksi vaahteroilla, seljoilla, öljypuu­kasveilla ja joskus matarakasveilla.
Kantatie 75
Kantatie 75 on Kuopion pohjoispuolelta Siilinjärveltä Nurmeksen kautta Kuhmoon kulkeva kantatie. Tien pituus on 183 kilometriä. Yhdessä valtatien 16 ja kantatien 77 kanssa se muodostaa Suomen poikki kulkevan poikittaisväylän. Tie on lähes kokonaan kaksikaistainen. Siilinjärven kohdalla on lyhyt nelikaistainen osuus. Nurmeksen ja Kuhmon välinen osa kantatietä on samalla osa tunnettua matkailureittiä, Runon ja Rajan tietä.
Historiaa
Vuoden 1938 tienumerointijärjestelmässä kantatie 75 oli Siilinjärven ja Nurmeksen välinen tie. Reitti oli tuolloin noin 20 kilometriä nykyistä pitempi, sillä 1960-luvulle saakka se kulki Nilsiän ja Säyneisen kirkonkylien kautta. 1970-luvulla kantatien 75 viitoitusta jatkettiin Kuhmoon saakka, kun Nurmeksen ja Kuhmon välisen maantien uudelleenrakennus valmistui. Siilinjärven kohdalle valmistui vuonna 1992 valtatien 5 moottoritien rakentamisen yhteydessä noin parin kilometrin mittainen nelikaistainen osin eritasoliittymillä varustettu tie.
Suunnitelmat
Valtatietä 16 on suunniteltu jatkettavaksi kantateiden 77 ja 75 kautta Kyyjärveltä Kuhmoon. Näin tie muodostaisi suoran yhteyden Pohjanmaan ja Itä-Suomen välillä. Kantatienumeroa 75 ei olla kuitenkaan poistamassa kokonaan käytöstä, koska Kainuun puolella on merkitty maakuntakaavaan nykyisen seututien 912 muuttaminen kantatieksi. Tämä muutos tapahtuu kuitenkin selvästi myöhemmin kuin Savon ja Karjalan puolen uudelleennumerointi, joten kantatienumero 75 poistuu tulevaisuudessa käytöstä hetkellisesti.
Tapa
Tapa voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Mario Party 4
Pelaaminen
Peli alkaa pelaajien vuorojärjestyksen arvonnasta. Jokaiselle pelaajalle jaetaan kymmenen kolikkoa, joita käytetään tavaroiden ja tähtien ostamiseen sekä muihin ominaisuuksiin. Seuraavaksi aloitetaan peli, jolloin ensimmäinen pelaaja heittä noppaa (numeroitu 1–10) ja liikkuu. Se mihin ruutuun pelaaja päätyy, määrää mitä tapahtuu. Kaikkien pelaajien päätettyä vuoronsa, alkaa minipeli. Pelin tyyppi määräytyy sen mukaan, minkä värisiin ruutuihin pelaajat ovat pysähtyneet (sinisiin vai punaisiin, vihreä ruutu voi olla punainen tai sininen). Jos kaikki ovat pysähtyneet samanvärisiin ruutuihin alkaa nelinpeli. Jos kaksi on pysähtynyt siniseen ja kaksi punaiseen, alkaa tiimipeli. Jos taas kaikki muut paitsi yksi ovat samanvärisissä ruuduissa, alkaa yksi vastaan kolme -peli. Näin pelataan koko pelin ajan. Kun viimeiset viisi vuoroa alkavat, arvotaan joku tapahtuma (esimerkiksi ilmaiset tähdet loppupelin ajaksi) ja pelataan lottoa lottokuponkien hankkineiden pelaajien kesken. Pelissä voittaja on se jolla on eniten tähtiä, jotka on sijoitettu laudalle. Jos kahdella pelaajalla on saman verran tähtiä, on voittaja se jolla on eniten rahaa.
Tarina
Toad, Shy Guy, Goomba, Koopa Troopa ja Boo kutsuvat Marion ja kumppanit mukaan juhlimaan Party Cubelle. He ovat jokainen tehneet sinne mieleisensä laudan, ja kaikki on kutsuttu pelaamaan.
Hahmot
Pelissä on kahdeksan pelattavaa hahmoa: Mario, Luigi, Prinsessa Peach, Yoshi, Wario, Waluigi, Donkey Kong ja Prinsessa Daisy. Hahmoilla ei ole mitään erikoiskykyjä, eikä hahmon valinta vaikuta pelattavuuteen, mutta tietokoneen ohjaamat hahmot ovat erikoistuneet joidenkin tavaroiden käyttöön, eli käyttävät enemmän jotain tiettyä tavaraa. Lisäksi jokaisella laudalla on oma isäntä: Toad, Shy Guy, Goomba, Koopa Troopa, Boo (sekä Mini Bowser + Bowser).
Katri Mattsson
Katri Mattsson (o.s. Nokso-Koivisto, s. 22. marraskuuta 1982) on suomalainen jalkapalloilija. Hän pelasi sata maaottelua Suomen naisten maajoukkueessa. Viimeisen pelikautensa 2015 hän pelasi Tampereen Ilveksessä. Hän on Suomen Palloliiton varapuheenjohtaja.
Maajoukkueeseen Mattsson nousi ensi kerran vuonna 1999. Hän pelasi vuonna 2015 päättyneellä maajoukkueurallaan 100 maaottelua ja teki niissä kaksi maalia. Vuoden 2009 EM-kilpailuissa hän pelasi 54 minuuttia merkityksettömässä alkulohko-ottelussa Ukrainaa vastaan ja vuoden 2013 EM-kilpailuissa täyden ajan ratkaisevassa alkulohko-ottelussa Tanskaa vastaan. Sadannen maaottelunsa hän pelasi EM-karsintaottelussa Espanjaa vastaan lokakuussa 2015.
Tammikuussa 2016 Mattson ilmoitti lopettavansa pelaajauransa. Hän kuuluu Tampereen Ilveksen johtokuntaan, ja hänet valittiin tammikuussa 2018 Suomen Palloliiton varapuheenjohtajaksi.
Mattsson on koulutukseltaan kauppatieteiden maisteri. Hän työskentelee Nokian Renkaat Oyj:ssä.
Anne Heggtveit
thumb|right|Anne Heggtveit Anne Heggtveit CM (s. 11. tammikuuta 1939) on kanadalainen alppihiihtäjä, joka voitti naisten pujottelussa kultaa vuoden 1960 talviolympialaisissa Squaw Valleyssä.
Ottawassa syntynyt Heggtveit sai vuoden 1960 Lou Marsh Trophyn ja kuuluu Canada's Sports Hall of Fameen.
Viuhko
Viuhko on päätteinen kukinnon muoto, jossa kukkaperät eivät ole kiinnittyneet yhteiseen rankaan, vaan kukkarangat haarautuvat jatkoisella tavalla. Kukinto on viuhko esimerkiksi sorvarinpensailla, lemmikkikasveilla ja joskus myös matarakasveilla.
Italia jalkapallon MM-kilpailuissa 2010
Italian jalkapallomaajoukkue pelasi jalkapallon MM-kisoissa seitsemännentoista kerran vuonna 2010 Etelä-Afrikan järjestämässä MM-turnauksessa. Joukkue lähti vuoden 2010 MM-kisoihin nimivahvalla joukkueella ja hallitsevana maailmanmestarina, mutta turnaus oli Italialle pettymys, sillä joukkue putosi jo alkulohkovaiheessa.
Tausta
Italia voitti MM-kultaa Saksan MM-kisoissa 2006, valmentajanaan Marcello Lippi joka kuitenkin erosi päävalmentajan paikalta kultajuhliin päättyneen turnauksen jälkeen. Hänen tilalleen valittiin Roberto Donadoni, jonka johdolla Italia selvitti karsinnat EM-kisoihin 2008 ja eteni lopputurnaukseen. EM-kisat eivät kuitenkaan olleet menestys, sillä Italia putosi ensimmäisellä pudotuspelikierroksella, tulevalle Euroopan mestarille, Espanjalle rangaistuspotkuilla. Heikko menestys johti Donadonin potkuihin, ja tilalle palkattiin takaisin MM-kultaluotsi Lippi. Hän aloitti kahden vuoden valmennusprojektinsa, joka huipentui 2010 MM-kisoihin.
MM-karsinnat
Italia aloitti karsinnat vuoden 2010 MM-kisoihin Etelä-Afrikkaan, 6. syyskuuta 2008, vierasottelulla Kyproksella. Italia voitti kotijoukkue Kyproksen tasaisen ottelun päätteeksi 2-1, Antonio Di Natalen viimeisteltyä Italialle kaksi maalia.
Karsintojen toisen ottelunsa Italian joukkue pelasi neljä päivää myöhemmin, kun se kohtasi kotikentällään Georgian. Keskikenttäpelaaja Daniele De Rossi oli ottelun hahmo ja hän ratkaisi Italialle 2-0 voiton, tehtyään ottelun molemmat maalit.
1. huhtikuuta 2009 Italia kohtasi lohkon toisen huippujoukkueen Irlannin. Italia siirtyi ottelussa johtoon Vincenzo Iaquintan maalilla, mutta joutui lopulta tyytymään tasapeliin Robbie Keanen iskettyä tasoitusmaalin ottelun viimeisillä minuuteilla.
Syyskuussa 2009 Italia pelasi kaksi ottelua, Georgiaa vastaan vieraskentällä ja kotipelin Bulgariaa vastaan. Ottelu Georgiaa vastaan oli tuskainen, mutta Georgian puolustajan Kakha Kaladzen tehtyä kaksi omaa maalia ottelu ratkesi Italian eduksi. Toinen ottelu Bulgariaa vastaan päättyi Italian samoihin voittolukemiin, maalintekijöinä kunnostautuivat Vincenzo Iaquinta ja Fabio Grosso.
10. lokakuuta 2009, Italia kohtasi Irlannin vieraskentällä. Ottelu oli tärkeä, sillä voitto tai tasapeli riittäisi Italialle MM-paikan varmistamiseen. Irlanti siirtyi ottelussa johtoon ensimmäisillä minuuteilla, mutta Mauro Camoranesi iski Italian tasoituksen. Ottelu oli 1-1 tasatilanteessa 87. peliminuutille asti, jolloin Irlannin Sean St. Ledger vei maansa 2-1 johtoon. Ottelu päättyi kuitenkin tasalukemiin ja Italia ratkaisi kisapaikkansa, kun viimeisellä minuutilla Alberto Gilardino iski ottelun loppulukemiksi 2-2.
Italia päätti MM-karsinnat 14. lokakuuta, kotiottelulla Kyprosta vastaan. Päävalmentaja Lippi päätti lepuuttaa ottelussa useita avainpelaajia ja monet vaihtopelaajat saivat päätösottelussa peliaikaa. Kypros johti ottelua pitkään yllätyksellisesti 2-0, mutta hyökkääjä Alberto Gilardino iski 14 minuutissa hattutempun ja sinetöi Italialle 3-2 voiton.
MM-leiritys
Euroopan sarjojen päätyttyä ja kaikkien pelaajien annettua näyttönsä, alkukesästä 2010, päävalmentaja Marcello Lippi valitsi Italian 30 pelaajan alustavan MM-kokoonpanon 2010 kisoihin. Näiden 30 pelaajan joukosta valittaisiin lopullinen 23 pelaajan kisajoukkue. Italian entinen avainpelaaja, kokenut hyökkääjä Francesco Totti joka oli lopettanut maajoukkueuransa vuoden 2006 MM-kultaan, oli ilmoittanut olevansa jälleen maajoukkueen käytettävissä vuoden 2010 MM-kisoissa, mutta Lippi ei kuitenkaan valinnut häntä alustavaan kokoonpanoon. Myös monet muut kokeneet pelaajat, kuten Antonio Cassano, Alessandro Nesta, Luca Toni ja Alessandro Del Piero jäivät ilman kutsua.
Leiritykseen valitut pelaajat
Maalivahdit
Puolustajat
Keskikenttäpelaajat
Hyökkääjät
Susanna Lehtinen
Susanna Lehtinen (s. 8. toukokuuta 1983) on suomalainen jalkapalloilija. Hän pelasi viimeksi ruotsalaisessa KIF Örebrossa ja lähes kymmenen vuotta Suomen maajoukkueessa.
Keskikentällä ja puolustajana pelaava Lehtinen edusti aiemmin urallaan Kyrkslätt IF:iä, FC Espoota, FC Honkaa ja yhdysvaltalaista Florida Atlantic Universityä. Hän voitti yhden Suomen mestaruuden Hongassa vuonna 2006.
Maajoukkueeseen Lehtinen nousi ensi kerran vuonna 2005. Syyskuun 2014 loppuun mennessä hän pelasi kaikkiaan 80 maaottelua ja tehnyt niissä kolme maalia. Vuoden 2009 EM-kilpailuissa hän tuli kahdessa ottelussa kentälle vaihtopelaajana. Vuoden 2013 EM-kilpailuissa hän kuului Suomen avauskokoonpanoon jokaisessa kolmessa ottelussa, joista kahdessa hän pelasi täyden ajan.
Marraskuussa 2015 Lehtinen ilmoitti lopettavansa uransa.
Rainer Ahonius
Carl Rainer Rudolf Ahonius (11. helmikuuta 1896 Kangasala – 7. helmikuuta 1975) oli suomalainen jääkärieverstiluutnantti.
Opinnot
Ahoniuksen vanhemmat olivat asemapäällikkö Rudolf Josef Kristian Ahonius ja Signe Maria Alanco. Hänen puolisonsa oli Ulla Eva Emilia Arnkil. Ahonius suoritti kuusi luokkaa Tampereen reaalilyseota ja suoritti yksityisesti kahdeksannen luokan Kuopion lyseossa vuonna 1920. Koulupoikana ollessaan hän oli mukana avustamassa Suomen ensimmäistä moottorilentäjään Adolf Aarnoa lentoyrityksissä ja kirjoitti vuonna 1961 Aarnosta kirjan. Ilmavoimien tähystäjätutkinnon hän suoritti vuonna 1924, lentokoneen ohjaajatutkinto hän suoritti vuonna 1927, sotilaspedagogiselle kurssille hän osallistui vuonna 1925, Sotakorkeakoulussa pidetyn kapteenikurssin hän suoritti vuonna 1926, Ilmavoimien komentajakurssin hän suoritti vuosina 1930 ja 1931.
Jääkäriaika
pienoiskuva|Jääkäripataljoona 27:n tiedonanto-osasto, kuvaan merkitty osaston johtajat [[Birger Homén ja Eric Heimbürger.]] Carl Rainer Rudolf Ahonius liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 25. helmikuuta 1915, josta hänet siirrettiin 53 muun miehen kera 2. lokakuuta 1917 perustettuun pataljoonan tiedonanto-osastoon. Ahonius otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella Riianlahdella ja Aa-joella.
Suomen sisällissota
Carl Rainer Rudolf Ahonius saapui takaisin Suomeen vänrikiksi ylennettynä jääkäreiden etujoukon mukana sisällissodan aikana 18. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin vapaaehtoisten joukkojen kouluttajaksi Jyväskylän seudulle. Suomen sisällissotaan hän osallistui 2. Krenatöörirykmentin 1. Jyväskylän pataljoonan 2. komppanian päällikkönä. Ahonius otti osaa Mannisen, Juupajoen, Kuljun, Sääksjärven, Tampereen ja Vesilahden taisteluihin, sekä pataljoonan etenemiseen Kangasalan, Pälkäneen, Aitoon, Luopioisten ja Lammin kautta Koskelle.
Sisällissodan jälkeinen aika
Sisällissodan jälkeen hän palveli 28. heinäkuuta alkaen komppanianpäällikkönä 2. Krenatöörirykmentin lakkauttamisen jälkeen Itä-Suomen jalkaväkirykmentti 5:ssä, jonka nimi muutettiin myöhemmin Pohjois-Savon rykmentiksi. Carl Rainer Rudolf Ahonius oli mukana syksyllä 1919 Manssilan rajakahakoissa. Vuonna 1924 hänet komennettiin Ilmavoimiin toimien aluksi yleisesikuntaupseerina. 2. erillisen merilentolaivueen päälliköksi hänet nimitettiin 1. helmikuuta 1926. Maalentokoulun päälliköksi hänet nimitettiin 15. kesäkuuta 1929. Syksyllä 1930 hänet siirrettiin Santahaminan merilentoaseman komentajaksi ja vuonna 1933 hänet nimitettiin Lentoasema 2:n komentajaksi, josta hänet siirrettiin vuonna 1937 Lentoasema l:n (sittemmin Lentorykmentti 2) komentajaksi.
Talvi- ja jatkosota
Talvisotaan Ahonius osallistui Ilmasotakoulun johtajana. Välirauhan aikana hän toimi Helsingin varuskunnan komendanttina ja Helsingin Vartiopataljoonan komentajana. Jatkosodan syttyessä hänet siirrettiin Helsingin suojeluskuntapiirin komentajaksi, josta hänet siirrettiin Äänislinnan varuskunnan päällikön apulaiseksi, missä tehtävässä hän olikin aina vuoteen 1944, jolloin hänet komennettiin vanhemmaksi yhteysupseeriksi Yhteysesikunta Roihin (19. vuoristoarmeijakunta). Vielä samana vuonna hänet siirrettiin Helsingin komendantiksi ja eläkkeelle hän siirtyi hiukan myöhemmin samana vuonna.
Sotien jälkeinen aika
Sotien jälkeen Ahonius oli lakkautetun Helsingin suojeluskuntapiirin selvityselimen päällikkönä. Vuosina 1948–1956 hän oli Oy Strömberg Ab:n palveluksessa.
Luottamustoimet
Ahonius toimi Itä-Karjalan Ilmailuyhdistyksen johtokunnan jäsenenä vuosina 1927–1929 ja toimi Suomen Ilmailuklubissa vuosina 1933–1935, Helsingin Ilmailuyhdistyksessä vuosina 1935–1938 ja 1940–1941 sekä Kymenlaakson Ilmailuyhdistyksessä vuosina 1938–1939. Hän toimi myös Vapaussodan Rintamamiesliitossa vuosina 1941–1942 ja Vapaussoturien Huoltosäätiössä vuosina 1954–1962. Hän oli kunniajäsenenä Viitasaaren Rintamamiesyhdistyksessä ja Tanskan Livjaegerskydeselskabetissa. Suomen Filateliaseuran ainaisjäsenyyden hän myös sai.
Julkaisut
Ahonius julkaisi teoksen Suomen moottorilennon uranuurtaja vuonna 1961 Tampere-Seuran toimeksiannosta. Lisäksi hän kirjoitti Postimerkkilehdessä julkaistuja kirjoitelmia ja tutkielmia muun muassa kenttäpostista.
Miia Niemi
Maajoukkueeseen Niemi nousi ensi kerran vuonna 2003 ja pelasi uransa aikana kaikkiaan 46 maaottelua.
Bahrain International Circuit
Bahrain International Circuit on moottorirata Sakhirin aavikolla Al-Janūbīyahin kuvernementissa Bahrainissa.
thumb|300px|Rata ilmakuvassa. thumb|300px|Mutka 1. thumb|300px|Radan VIP-torni. Bahrain International Circuit valmistui 5. maaliskuuta 2004 ja se on saksalaisen arkkitehdin Hermann Tilken suunnittelema. Radalla on ajettu vuodesta 2004 alkaen Bahrainin Grand Prix. Formula 1 -kaudet ja  alkoivat Bahrainin Grand Prix’llä.
Kauden 2010 Formula 1 -osakilpailu ajettiin vuonna 2006 rakennetulla yhdeksän lisämutkan Endurance Circuit -radalla, jolloin radan pituus kasvoi 820 metriä 6,299 kilometriin. Lisälenkillisellä radalla ajettiin vain kerran, kun se todettiin epäonnistuneeksi Formula 1:sten käyttöön.
Formula 1 -kaudella 2020 radalla ajettiin kaksi osakilpailua, Bahrainin Grand Prix Grand Prix Circuitilla ja Sakhirin Grand Prix Outer Circuitilla.
Rataprofiilit
Bahrain International Circuit voidaan jakaa kuuteen erilaiseen moottorirataan:
Rieku ja Raiku
Rieku ja Raiku on Jari Lehikoisen kirjoittama, Tomi Riionheimon piirtämä ja Hannu Lajusen värittämä sarjakuva, joka on parodia Asmo Alhon ja Mika Waltarin sarjakuvasta Kieku ja Kaiku.
Tim Van Patten
Timothy ”Tim” Van Patten (s. 10. kesäkuuta 1959 Brooklyn, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen televisio-ohjaaja ja -tuottaja, käsikirjoittaja ja näyttelijä. Hän on ohjannut jaksoja muun muassa HBO:n televisiosarjoihin Sopranos (1999–2007), Sinkkuelämää (1998–2004), Langalla (2002–2008), Deadwood (2004–2006), Rooma (2005–2007), The Pacific: Tyynenmeren taistelutoverit (2010), Game of Thrones (2011–) ja Boardwalk Empire (2010–2014).
Rieku ja Raiku
Siinä missä Kieku ja Kaiku on asiallinen, opettavainen, lähinnä lapsille tarkoitettu sarjakuva, joka ilmentää konservatiivista arvomaailmaa ja jossa eletään vastuullista, siivoa elämää, toilailivat Rieku ja Raiku alkuaikoinaan viinan, huumeiden, irtoseksin ja jos jonkinlaisten poikamiehen elämään liittyvien ongelmien parissa, välillä olivat hieman väkivaltaisiakin ja syyllistyivät pikkurikoksiin, mutta Rieun ja Raiun ilmestyessä Me-lehden sivuille sarjakuva oli sen verran siistiytynyt, että se soveltuu myös lasten luettavaksi. Sarjat muuttuivat jossain määrin opettavaisiksi esikuvasarjakuvan tapaan, tosin on se myöhemminkin säilyttänyt jonkinlaisen vinon näkökulman asioihin.
Tim Van Patten
Van Patten on voittanut kaksi Primetime Emmy -palkintoa. Hän sai vuonna 2010 palkinnon parhaasta minisarjasta The Pacific: Tyynenmeren taistelutoverit muiden tuottajien kanssa ja vuonna 2012 hänet palkittiin parhaasta ohjauksesta draamasarjassa sarjasta Boardwalk Empire.
Rieku ja Raiku
Rieku ja Raiku -sarjakuvan tekstit on kirjoitettu esikuvansa mukaisesti riimiin eikä sarjakuvassa ole puhekuplia.
Vuosina 1999–2004 pääasiassa Me-lehdessä nähtyjä sarjoja löytyy Ilias- ja Hankikanto-kustantamojen julkaisemasta kokoelma-albumista Me Rieku ja Raiku.