cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Camila Giorgi
Tennisura
Maceratasta, Italiasta kotoisin oleva Giorgi aloitti tenniksenpeluun viisivuotiaana. Grand Slam -turnauksen – ja samalla WTA-turnauksen – pääsarjassa hän pelasi ensimmäisen kerran Wimbledonissa 2011 häviten ensimmäisen kierroksen ottelunsa Tsvetana Pironkovalle. Toisen ottelunsa WTA-kiertueen pääsarjassa Giorgi pelasi Memphisissä helmikuussa 2012 voittaen ensimmäisellä kierroksella turnauksessa ykköseksi sijoitetun Nadja Petrovan. Toisella kierroksella hän hävisi Stéphanie Foretz Gaconille. Vuoden 2012 Ranskan avoimissa Giorgi ei selviytynyt karsinnoista pääsarjaan. Wimbledonissa hän eteni neljännelle kierrokselle voitettuaan Flavia Pennettan, Ana Tatišvilin ja Nadja Petrovan. Neljännellä kierroksella hän hävisi kolmanneksi sijoitetulle Agnieszka Radwańskalle. Yhdysvaltain avoimissa Giorgi hävisi ensimmäisellä kierroksella Tsvetana Pironkovalle. Syys-lokakuun vaihteessa pelatussa Pekingin turnauksessa Giorgi voitti ensimmäisellä kierroksella maailmanlistan sijalla seitsemän olleen Sara Erranin, kunnes hävisi toisella kierroksella Romina Oprandille.
Australian avoimissa 2013 Giorgi hävisi ensimmäisellä kierroksella Stéphanie Foretz Gaconille ja Ranskan avointen avauskierroksella Peng Shuaille. Wimbledonissa Giorgi eteni kolmannelle kierrokselle voitettuaan Samantha Murrayn ja Sorana Cîrstean. Kolmannella kierroksella hän hävisi Marion Bartolille. Yhdysvaltain avoimissa Giorgi pääsi neljännelle kierrokselle voitettuaan muun muassa kolmannella kierroksella Caroline Wozniackin. Neljännellä kierroksella hän hävisi Roberta Vincille.
Länsivuonot
thumb|250px|right|Länsivuonot on merkitty karttaan numerolla 4. 300px|thumb|Alueen kartta
Länsivuonot on niemimaa ja alue Pohjois-Islannissa.
Luonnoltaan alue on erittäin vuoristoinen ja siellä on runsaasti vuonoja. Alueella asuu 7 700 asukasta ja suurin kaupunki on Ísafjörður (n. 3 000 asukasta). Alueen ongelmana on runsas väestökato.
Alueen kunnat
Lähde:
Night of the Day of the Dawn of the Son of the Bride of the Return of the Revenge of the Terror of the Attack of the Evil, Mutant, Alien, Flesh Eating, Hellbound, Zombified Living Dead Part 2: In Shocking 2-D
Night of the Day of the Dawn of the Son of the Bride of the Return of the Revenge of the Terror of the Attack of the Evil, Mutant, Alien, Flesh Eating, Hellbound, Zombified Living Dead Part 2: In Shocking 2-D on vuonna 1991 julkaistu kauhuparodia, jonka ohjasi, tuotti, käsikirjoitti ja ääninäytteli James Riffel. Sen nimi luettelee joukon kauhuelokuvien nimien kliseitä.
Krasnokamenskin piiri
thumb|200px|Krasnokamenskin piiri Taka-Baikalian aluepiirin kartalla. Krasnokamenskin piiri on kunnallinen itsehallintoalue Taka-Baikalian aluepiirissä Venäjällä. Vuonna 1977 perustetun piirin pinta-ala on 5 300 neliökilometriä. Asukkaita on 66 900 henkeä (vuonna 2009).
Krasnokamenskin piirin sijaitsee Taka-Baikalian kaakkoisosassa. Lounaassa se rajoittuu Zabaikalskin piiriin, luoteessa Borzjan ja Aleksandrovski Zavodin piireihin sekä koillisessa Priargunskin piiriin. Kaakossa Argun-joki erottaa sen Kiinasta.
Piirin hallinnollinen keskus on Krasnokamenskin kaupunki. Lisäksi siihen kuuluu 9 maalaiskuntaa: Armogoitui (keskuspaikka Kovyli), Bogdanovka, Jubileinyi, Kailastui, Kaptsegaitui, Margutsek, Soktui-Milozan, Sredneargunsk ja Tselinnyi. Asutuskeskuksia on yhteensä 16.
Krasnokamenskiin johtaa Tšitan ja Kiinan väliseltä rautatieltä Haranorin asemalla haarautuva sivurata. Matkaa aluepiirin pääkaupunkiin on rautateitse 560 kilometriä.
Pääelinkeinoja ovat kaivosteollisuus sekä maatalous, joka tuottaa viljaa, vihanneksia, maitoa, lihaa ja villaa. Lisäksi on pienimuotoista elintarviketeollisuutta.
Paikallislehtenä ilmestyy Slava trudu (”Kunnia työlle”). Krasnokamenskissa on radio- ja TV-asema. Arkeologisiin muistomerkkeihin kuuluu Liao-dynastian aikana rakennettu ns. Tšingis-kaanin valli.
NBA-kausi 1956–1957
NBA-kausi 1956–1957 oli NBA-liigan 11. kausi. Runkosarja alkoi 27. lokakuuta 1956 ja loppui 13. maaliskuuta 1957. Boston Celtics juhli seurahistoriansa ensimmäistä mestaruutta voitettuaan St. Louis Hawksin 13. huhtikuuta päättyneessä finaalisarjassa otteluvoitoin 4–3.
Runkosarja
V=voitot, H=häviöt, V%=voittoprosentti
Hammashaukka
Melko pienen petolinnun koko on 33–38 cm, ja se painaa 161–230 grammaa.
Sen elinpiiriä ovat subtrooppiset ja trooppiset kuivat savannit ja metsät aina 1 500 metrin korkeuteen saakka.
Peräaukon kohottajalihas
thumb|300px|[[Grayn anatomiassa esitetty kuva lantion lihaksistosta. Kohottajalihas ,"levator ani", nimettynä keskellä]]Peräaukon kohottajalihas (musculus levator ani) on lantionpohjassa sijaitseva lihas, joka kannattelee lantioelimiä ja auttaa pidättelyssä.
Jumalten aika
Jumalten aika on Moonsorrowin seitsemäs studioalbumi. Se julkaistiin 1. huhtikuuta 2016 levymerkillä Century Media. Albumi meni Suomen virallisen albumilistan ykköseksi viikolla 14/2016.
Albumi ylsi Soundin toimittajien ”Vuoden 2016 parhaat kotimaiset levyt top-20” -listan sijalle 14.
CD 1
Kesto: 67:05
CD 2 (Deluxe Edition)
Kesto: 8:28
Mustanmeren talousjärjestö
pienoiskuva|450px| Mustanmeren talousjärjestö eli BSEC on kahdentoista Mustanmeren alueen valtion talousjärjestö, jonka ne perustivat vuonna 1992. Järjestön tavoitteena on lisätä jäsenmaiden välistä kanssakäymistä ja turvata näin rauha, hyvinvointi ja hyvät naapuruussuhteet. Yhdentoista perustajajäsenen jälkeen Serbia on liittynyt mukaan lisäten nykyisen jäsenmäärän 12 valtioon. Kaikki jäsenmaat eivät ole rannikkovaltioita, vaan muunlaiset taloudelliset suhteet kelpaavat myös jäsenyyden perusteluksi.
HMS Vanguard (1870)
HMS Vanguard oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1870 vesillelaskettu Audacious-luokan ironclad taistelulaiva.
Valmistus
Alus tilattiin Birkenheadistä Laird, Son and Companyltä ja sen köli laskettiin 21. lokakuuta 1867. Alus laskettiin vesille 3. tammikuuta 1870 ja se valmistui vielä samana vuonna 28. syyskuuta.
Palvelus
Alus upposi 1. syyskuuta 1875 kolaroituaan sisaraluksensa HMS Iron Duken kanssa.
Madagaskarin petoeläimet
Madagaskarin petoeläimet eli falanukit (Eupleridae) on ainoastaan Madagaskarin saarella elävä petoeläinten heimo. Se koostuu kahdesta alaheimosta, joista toinen, Euplerinae, luettiin aiemmin sivettieläimiin, toinen, Galidiinae taas mangustien heimoon.
Alaheimot, suvut ja lajit
240px|pienoiskuva|[[Isojuovamangusti (Galidictis grandidieri)]]
NHL-kausi 1930–1931
Kausi 1930–1931 oli National Hockey Leaguen 14. kausi. Sen aikana kymmenen joukkuetta pelasi kukin 44 runkosarjaottelua. Stanley Cupin vei toisen kerran peräkkäin Montreal Canadiens, joka kukisti Chicago Black Hawksin otteluvoitoin 3–2 viiden pelin loppuottelusarjassa.
Kauden aikana Art Ross teki katkeran valituksen Stanley Cup -finaalien toteutustavasta. Montreal Canadiens oli nimittäin voittanut hänen joukkueensa kahdessa peräkkäisessä pelissä kaudella 1929–30. Valituksen seurauksena NHL:n johtokunta päätti, että loppuottelusarja pelattaisiin jatkossa paras viidestä -järjestelmällä.
Runkosarja
Suuri lamakausi oli alkanut verottaa NHL:ää. Taloudellisten ongelmien selvittämiseksi Pittsburgh Pirates muutti Philadelphiaan, ja siitä tuli Philadelphia Quakers, mutta joukkueessa ei ollut mitään, millä se olisi voittanut otteluita tai faneja puolelleen. Tarkoituksena oli, että joukkue viipyisi Philadelphiassa vain siihen asti, kunnes Pittsburghiin saataisiin uusi areena. Hallia ei kuitenkaan rakennettu, joten joukkueen historia päättyi ainoastaan yhden uudessa kaupungissa vietetyn kauden jälkeen. Myös Ottawa Senators oli taloudellisissa vaikeuksissa, mutta muuttamisen sijaan joukkue myi tähtensä ja tulevan Hockey Hall of Fame -pelaajan King Clancyn Toronto Maple Leafsille 35 000 dollarista ja kahdesta pelaajasta. Tämä vahingoitti joukkuetta, ja yleisömäärät vähenivät entisestään. Tosin vaikka ottelu Philadelphia Quakersia vastaan ei juurikaan kerännyt yleisöä, seurasi Montreal Canadiensin voittoa Ottawasta yli 10 000 silmäparia. Ottawan fanit olivat selvästikin valikoivia sen suhteen, mitä joukkueita he tulivat katsomaan.
Runkosarjan pistepörssin voitti Howie Morenz, joka houkutteli lamakaudesta huolimatta runsaasti yleisöä NHL-kaukaloihin muuallakin kuin Montrealissa. Detroit Cougars vaihtoi kaudelle 1930-31 nimensä Detroit Falconsiksi.
Pistepörssin parhaat
Lyhenteiden selitys: O = Ottelut, M = Maalit, S = Syötöt, P = Pisteet, RM = Rangaistusminuutit
Pudotuspelit
Pudotuspeleissä kummankin divisioonan sijoille 2-3 sijoittuneet pelasivat vastakkaisen divisioonan joukkueita vastaan pääsystä välieriin. Välieriin pääsivät suoraan divisioonien voittajajoukkueet. välierissä kohtasivat toisensa divisioonien voittajat, sekä ensimmäiseltä kierrokselta jatkoon päässeet. Puolivälierissä paremmuuden ratkaisivat kahden ottelun yhteismaalit. Divisioonavoittajien välierä ja loppuottelu pelattiin paras viidestä menetelmällä. Chicago Black Hawks otti varhaisen 2–1-johdon ensi kertaa paras viidestä -järjestelmällä pelatussa loppuottelusarjassa. Montreal Canadiens tuli kuitenkin takaisin peliin mukaan ja voitti sarjan lopulta 3–2. Tämä oli joukkueen toinen peräkkäinen Stanley Cup -voitto.
George Lakoff
thumb|George Lakoff vuonna 2008. George P. Lakoff (s. 24. toukokuuta 1941) on lingvistiikan (ja erityisesti kognitiivisen lingvistiikan) professori Kalifornian yliopistossa Berkeleyssä, missä hän on opettanut vuodesta 1972 lähtien. Vaikka osa hänen tutkimustyöstään onkin keskittynyt kielitieteen yleisiin ongelmiin, kuten kielellisten konstruktioiden kieliopillisuuteen, hän on tunnetuin ideoistaan metaforien keskeisyydestä ihmisen toiminnassa, poliittisessa käyttäytymisessä ja yhteiskunnassa. Lakoff on myös perustanut progressiivisen ajatusmyllyn, Rockridge Instituten.
Lakoff ja metaforan uudelleenmäärittely
Lakoff aloitti uransa oppilaana ja myöhemmin opettajana transformationaalisen kieliopin parissa, jonka oli kehittänyt MIT:n professori Noam Chomsky. 1960-luvun loppupuolella hän kuitenkin liittyi muutamien muiden alan entisten oppilaiden joukkoon, ja ryhtyi levittämään generatiivisen semantiikan sanomaa vaihtoehtona Chomskyn generatiiviselle syntaksille. Lakoffin ja Chomskyn erimielisyydet aikaansaivat eri kielitieteilijöiden välillä tulisia ja katkeria väittelyitä.
Lakoffin alkuperäinen teoria konseptuaalisesta metaforasta julkaistiin Mark Johnsonin kanssa kirjoitetussa kirjassa Metaphors We Live By vuonna 1980.
Esimerkiksi väittelytilanteessa piilevä metafora on sodankäyntiin liittyvä:
Lakoff mielsi ajattelun kehityksen parempien metaforien kehityksenä. Jonkun alan tiedon soveltaminen toisella alalla tarjoaa uusia näkökulmia ja ymmärrystä.
Yksityiselämä
Etniseltä taustaltaan Lakoff on juutalainen.
Parthenonin marmoriveistokset
thumb|right|260px|Yleiskuva [[British Museumin salista, johon Elginin marmorit on sijoitettu.]] Parthenonin marmoriveistokset ovat Ateenan Akropolis-kukkulalla sijaitsevan Parthenonin temppelin marmoriset koristeveistokset, jotka veistettiin kuvanveistäjä Feidiaan johdolla noin 447–432 eaa. Veistoksiin kuuluvat Parthenonin päätykolmiokoristelut, metoopit sekä friisit.
Osa veistoksista on tuhoutunut ajan kuluessa. Vuonna 1806 Lordi Elgin (Thomas Bruce, 7. Elginin jaarli) vei pääosan säilyneistä veistoksista Britanniaan. Tämä osa tunnetaan usein nimellä Elginin marmorit. Vuonna 1817 kokoelma sijoitettiin British Museumiin. Parthenonin marmorit lukeutuvat museon kuuluisimpiin ja kiistellyimpiin esineisiin. Kreikan hallitus on useaan otteeseen vaatinut marmoriveistosten palautusta Ateenaan, mistä British Museum on toistuvasti kieltäytynyt. Kreikkaan jäänyt pienempi osa Parthenonin säilyneistä veistoksista on Akropolis-museossa Ateenassa. Lisäksi veistosten osia on myös mm. Louvressa, Vatikaanin museossa sekä Münchenin Glyptothekissä.
Veistokset
Parthenonin veistoskoristelun työstäminen alkoi noin vuonna 447, ja se valmistui vuonna 432 eaa. Koristelutyöstä vastasi ajan tunnetuin kuvanveistäjä Feidias. Hän johti veistoksia työstäneitä kuvanveistäjiä ja veisti todennäköisesti monet veistoksista myös itse.
Osa Parthenonin koristelusta on vuosisatojen aikana kadonnut tai tuhoutunut. 1800-luvun alkuun saakka parhaiten olivat säilyneet temppelin ulkoseinää palkistossa kiertävät noin 120 cm korkeat ja keskimäärin 125 cm leveät reliefikoristellut metooppilaatat sekä sisemmän palkiston metrin korkuinen friisi. Metoopeissa, jotka valmistuivat koristelusta ensimmäisenä, kuvataan myyttisiä taisteluita, ja friisissä Panathenaia-juhlan kulkuetta sekä olympolaisia jumalia. Huonommin säilyneet päätykolmiokoristelut, jotka valmistuivat viimeisenä, esittivät Atheneen liittyviä myyttejä.
Parthenonin veistokset oli aikoinaan maalattu ainakin osittain. Kiistan kohteena on, kuinka suurelta osin ja millä väreillä ne oli maalattu. Tiedetään, että sisäkatot oli maalattu syvän sinisiksi ja että päätykolmioiden veistosryhmät oli maalattu kirkkain värein. Eräät tutkijat uskovat, että Parthenonin yläosat oli maalattu kirkkaan sinisiksi ja punaisiksi, jotta veistokset erottuisivat selvemmin alhaalta katsottaessa.
Päätykolmiot
Temppelin itäpään päätykolmiossa oli kuvattu Athenen syntymä täydessä sotisovassa Zeuksen päästä. Keskellä olivat valtaistuimella istuva Zeus (vasemmalla) ja seisova Athene (oikealla). Näiden ympärillä olivat oletettavasti Hefaistos ja Hera sekä hevosvaljakkoryhmät. Vasemmalla puolella oli juokseva peplokseen pukeutunut nainen, mahdollisesti Artemis, sekä kaksi muuta peploforosta, jotka tulkitaan yleensä Demeteriksi ja Persefoneksi. Vasemmalla laidalla oli makoileva mieshahmo, joka tulkitaan yleensä Dionysokseksi. Oikealla puolella oli mieshahmo, joko Poseidon tai Hefaistos, sekä kolme naishahmoa, joiden tulkitaan yleensä olevan Hestia (tai Leto), Dione (tai Themis tai Artemis) ja Afrodite. Laidoilla ovat Helios sekä Selene-Nyks, jotka edustavat päivää ja yötä.
Läntinen päätykolmio
Temppelin länsipään päätykolmiossa oli kuvattu Athenen ja Poseidonin taistelu Attikan omistuksesta. Keskellä olivat Athene (vasemmalla) ja oliivipuu sekä Poseidon (oikealla). Vasemmalla puolella olivat Hermes ja Nike ja oikealla puolella Iris ja Amfitrite. Vasemmalla laidalla olivat mahdollisesti Kekrops, tämän tyttäret Aglauros, Pandrosos ja Herse, sekä Erysikhthon tai Erikhthonios ja Ilissos tai Kefisos. Oikealla laidalla katsotaan usein olleen Erekhtheuksen tyttäret Oreithyia, Kreusa ja Prokris sekä Ion. Toisen tulkinnan mukaan oikealla laidalla olisi ollut eleusislaisia edustaneita Poseidonin jälkeläisiä, kuten Metaneira lapsineen sekä Triptolemos, Eumolpos, Khione ja Kallirrhoe.
Kokonaisuus on säilynyt vielä itäpään koristeluja huonommin, sillä patsaista on jäljellä vain niiden torsoja. Veistosryhmä tunnetaan lähinnä Pausaniaan kuvauksesta. Lisäksi veistokset tunnetaan Jacques Carrey‎n vuonna 1674 tekemistä piirroksista aikana, kun ne olivat vielä paikallaan.
Metoopit
Friisin metoopeissa, jotka kiersivät temppelin yläosaa, oli kuvattuna eteläsivulla lapiittien ja kentaurien taistelu (kentauromakhia), itäsivulla olympolaisten jumalten ja giganttien taistelu (gigantomakhia), länsisivulla kreikkalaisten ja amatsonien taistelu (amatsonomakhia) ja pohjoissivulla Troijan sodan tapahtumia.
Metooppeja oli yhteensä 92 kappaletta, lyhyillä sivuilla 14 ja pitkillä sivuilla 32. Niiden korkeus oli 1,2 metriä ja leveys noin 1,25 metriä. Jokainen 92 marmorilaatasta kuvasi yhtä yksittäistä tapahtumaa, jossa oli yleensä kaksi hahmoa, kuten lapiitti ja kentauri. Parhaiten ovat säilyneet eteläsivun metoopit, kun taas pohjoissivun metoopeista yli puolet on tuhoutunut.
Friisi
Toinen friisi kiersi temppelin cellan ulkoseiniä. Sen kolmella sivulla oli kuvattuna ateenalaisten suurimman uskonnollisen juhlan Panathenaian kulkue, joka järjestettiin joka neljäs vuosi. Kulkue eteni friisissä cellan ulkoseinän lounaiskulmasta kohti itäpäätyä ja kulki yhtä aikaa sekä cellan pohjois- että eteläpuolella. Suurin osa kulkueesta koostuu hevosten ja hevosvaljakkojen muodostamista ryhmistä. Nämä on kuvattu sekä pohjois- että eteläsivun friisin länsiosaan. Seuraavana kummankin sivun itäosassa kulkueessa etenee uhrattavaksi vietäviä eläimiä (lehmiä ja lampaita) sekä soittajia ja uhriastioita kantavia ihmisiä. Neljännellä sivulla, itäpäädyssä, friisin keskellä oli kuvattuna kaikki olympolaiset jumalat seuraamassa Athenen kulttikuvan peploksen laskostamista. Laidoilla oli joukko miehiä ja naisia.
Friisin pituus oli 160 metriä ja korkeus 1,02 metriä. Se koostui 115 marmorilaatasta. Friisissä esiintyy yhteensä 378 ihmistä ja jumalaa sekä yli 200 eläintä, joista suuri osa hevosia. Friisistä on säilynyt noin 130 metrin osuus. Parhaiten ovat säilyneet itä- ja länsipään friisit; pohjois- ja eteläsivujen friiseistä varsinkin keskiosa on tuhoutunut. Säilyneestä friisistä on British Museumissa noin 80 metriä, Akropolis-museossa noin 50 metriä ja Louvressa yksi laatta eli noin 2,1 metriä. Loput vähäiset osat ovat muissa museoissa.
Elgin hankkii veistokset itselleen
1700- ja 1800-lukujen taitteessa Parthenonin veistokset alkoivat muun antiikin ajan taiteen ohella jälleen kiinnostaa eurooppalaisia uusklassismin virtauksen myötä. Tuossa vaiheessa Parthenonin alkuperäisistä veistoksista jo noin puolet oli tuhoutunut.
Lordi Elgin nimettiin Britannian Konstantinopolin-suurlähettilääksi vuonna 1799. Kreikka oli tuolloin osa Osmanien valtakuntaa. Diplomaattista asemaansa hyväksikäyttäen Elgin hankki sulttaanilta luvat tehdä Akropoliilla piirroksia ja pienimuotoisia kaivauksia sekä ottaa mukaansa kivenkappaleita. Rakenteiden purkamiseen tai kokonaisten veistosten mukaanottoon sulttaanin lupa ei oikeuttanut.
thumb|right|220px|Parthenonin friisiä. [[British Museum.]] thumb|right|220px|Parthenonin itäpään päätykolmiokoristelun jäänteitä ja metooppeja. British Museum. thumb|right|220px|Parthenonin länsipään päätykolmiokoristelun jäänteitä. British Museum. thumb|right|220px|Parthenonin friisin osa, [[Louvre.]] thumb|right|220px|Rekonstruktio Parthenonin länsipään päätykolmiokoristelusta. [[Akropolis-museo.]] thumb|right|220px|Parthenonin metooppien ja friisin osia ja kopioita, Akropolis-museo. Lahjomalla Akropoliin varuskunnan komentajaa Elginin työryhmä sai heinäkuussa 1801 luvan irrottaa yhden metoopeista. Työryhmä jatkoi metooppien ja friisin irtiottoa vielä useiden kuukausien ajan pitämällä turkkilaiset virkamiehet tyytyväisinä toistuvilla lahjuksilla. Yhteensä turkkilaisia lahjottiin 21 902 punnalla. Irrotustyö oli tahdiltaan nopeaa ja varsin kovaotteista, mistä seurasi vaurioita marmorikoristelulle; yksi metooppilaatta esimerkiksi putosi vintturin petettyä ja murskautui täysin. Joitakin temppelin rakenteita tuhottiin, jotta koristeellisempia osia saatiin irrotettua. Irrotuksen ja kuljetuksen helpottamiseksi veistoksia pilkottiin. Välineinä purkutyössä olivat kivisahat ja rautakiilat.
Parthenonin marmorikoristelun lisäksi Elgin otti Akropoliilta kokoelmiinsa muutakin muinaisesineistöä, esimerkiksi yhden viereisen Erekhtheion-temppelin karyatideista. Marmoriesineet toimitettiin Pireuksen satamaan, josta ne kuljetettiin Britanniaan vuonna 1806. Vuodesta 1807 lähtien ne olivat esillä Elginin omassa väliaikaisessa museossa. Elginin eräänä tavoitteena oli mahdollisesti käyttää marmoreita oman kartanonsa koristeluun. Vuonna 1816 rahapulaan ajautunut Elgin myi kokoelmansa British Museumille 35 000 punnalla.
Veistokset British Museumissa
Elginiltä ostetut Parthenonin veistokset eli niin kutsutut Elginin marmorit sijoitettiin näytille British Museumiin vuonna 1817. Elginin marmoreihin kuuluu 56 friisien osaa, 15 metooppia sekä 17 päätykolmiokoristelujen osaa. Vuonna 1936 veistoksille perustettiin museoon oma galleriansa. Toisen maailmansodan ajan ne olivat suojassa pommituksilta Aldwychin metroasemalla.
British Museumissa Parthenonin veistokset ovat nykyisin esillä salissa 18, joka sijaitsee museon länsisiivessä. Päätykolmiokoristelujen ja metooppien osat ovat esillä salin päädyissä, kun taas friisin osat on sijoitettu salin pitkille sivuille. Lisäksi Parthenonia ja sen osia esitellään viereisissä saleissa 18a ja 18b. Parthenonin marmorit lukeutuvat museon kuuluisimpiin ja kiistellyimpiin esineisiin.
Veistokset Akropolis-museossa
Akropoliin alueen arkeologisissa kaivauksissa on vuosikymmenten kuluessa löydetty maan alta lisää Parthenonissa olleita veistoksia, jotka eivät olleet Elginin tai muiden saatavilla vielä 1800-luvun alussa. Nämä veistokset on sijoitettu Ateenan Akropolis-museoon. Lisäksi Parthenonin 1970-luvulta käynnissä olleiden kunnostustöiden yhteydessä loput temppeliin Elginiltä jääneet koristeosat on myös siirretty Akropolis-museoon. Niiden paikalle Parthenoniin on asennettu kopiot.
Sulkasato (lehti)
Sulkasato on suomalainen vappulehti, jota julkaisee Pohjois-Karjalan Journalistiyhdistys, aiemmalta nimeltään Pohjois-Karjalan Sanomalehtimiesyhdistys. Yhdistys on perustettu vuonna 1921, ja lehteä on julkaistu vuodesta 1948. Vuonna 2015 lehti ilmestyi ensimmäistä kertaa ainoastaan sähköisenä julkaisuna. Lehden päätoimittaja on Anna Sievälä.
Parthenonin marmoriveistokset
Veistokset Akropolis-museossa
Alkuvuodesta 2009 Ateenaan avattiin uusi Akropolis-museo, johon on varattu tilat myös nykyisin British Museumissa ja muissa museoissa säilytettäville marmoriveistoksille. Museossa on esillä kopiot muissa museoissa olevista veistoksista sekä rekonstruktioita kokonaan kadonneista veistoksista.
Keskustelu veistosten jälleenyhdistämisestä
Veistoksia koskeva huomio on pääosin suuntautunut British Museumissa oleviin marmoreihin, ja usein on keskusteltu juuri niiden palauttamisesta Kreikkaan. Elgin itse katsoi mahdollisesti pelastavansa veistokset, koska niiden kohtalo Kreikassa oli hänen aikanaan epävarma. Jotkut näkivät teon kuitenkin jo hänen omana aikanaan vandalismina ja ryöstönä. Elginin maanmiehistä erityisesti runoilija Lordi Byron vaati marmoreiden palautusta Kreikkaan. Hän otti käyttöön termin elginismi, jolla viittasi kulttuurivandalismiin.
Kreikka vaati Elginin viemiä marmoreita takaisin ensimmäisen kerran vuonna 1833 heti itsenäistymisensä jälkeen. Erityisesti 1980-luvulta lähtien Kreikka on toistuvasti vaatinut British Museumissa olevien veistosten palauttamista kotimaahansa, sekä kyseenalaistanut museon laillisen oikeuden veistoksiin. Vaatimukset kiihtyivät uuden Akropolis-museon avaamisen jälkeen. Kreikan pyyntöä kokoelman palauttamiseksi ovat tukeneet myös monet ulkomaiset yksityishenkilöt ja järjestöt. Parthenonin marmoreiden palauttamista tukemaan on perustettu kansalaisjärjestöjä useissa maissa. Myös Suomessa toimii Parthenonin veistosten palauttamiskomitea (Finnish Committee for the Restitution of the Parthenon Sculptures). Koska osa veistoksista on jo Ateenassa, palauttamisen sijasta puhutaan myös marmorien ”jälleenyhdistämisestä”.
Syyskuussa 1998 Euroopan parlamentti suositteli ja tammikuussa 1999 Unesco kehotti Britannian hallitusta aloittamaan neuvottelut kokoelman palauttamiseksi Kreikkaan. Marraskuussa 2006 YK:n yleiskokous vahvisti Kreikan esityksen pohjalta tehdyn päätöslauselman kulttuuriomaisuuden palauttamisesta alkuperäismaahansa. Päätöslauselma ei itsessään velvoita takautuviin toimenpiteisiin, mutta Kreikassa se koettiin symboliseksi tueksi Parthenonin marmoreiden palautukselle.
British Museum ei ole suostunut neuvottelemaan kokoelman siirrosta, sillä se katsoo olevansa lordi Elginiltä ostamiensa veistosten laillinen omistaja. Lisäksi British Museumin mukaan veistokset ovat museossa paremmin esillä laajemmassa kontekstissa, sillä museon kokoelmiin kuuluu suuri määrä esineitä samalta ajalta monilta eri maantieteellisiltä alueilta. Luonnollisesti museo pelkää samasta syystä myös mahdollisen palauttamisen muuttumista ennakkotapaukseksi, jonka perusteella museo joutuisi palauttamaan myös lukuisia muita muinaisjäänteitä.
Eräs Parthenonin marmoriveistoksista lainattiin yllättäen Eremitaašiin loppusyksystä 2014. Tämä herätti välittömästi suuttumusta Kreikassa, koska British Museumista oli aikaisemmin kerrottu, ettei veistoksia voi siirtää.
Unesco on tarjoutunut välittäjäksi palauttamisasiassa. Vuonna 2015 Ison-Britannian hallitus torjui jälleen ehdotuksen ja kaikki vaatimukset marmorien palauttamisesta.
Orchestral Manoeuvres in the Dark
thumb|Orchestral Manoeuvres in the Dark. Orchestral Manoeuvres in the Dark eli OMD on brittiläinen syntikkapop-yhtye. Yhtyeen perustivat 1970-luvun lopulla Andy McCluskey ja Paul Humphreys, jotka muodostivat OMD:n rungon vuoteen 1989 asti, jolloin yhtyeen ensimmäisillä levyillä soittanut kokoonpano hajosi. McCluskey jatkoi myöhemmin OMD:n nimellä uuden kokoonpanon kanssa. OMD:n menestynein kappale on ollut "Enola Gay" vuodelta 1980.
Toistaiseksi viimeinen OMD-levy ilmestyi vuonna 2017. 1. tammikuuta 2006 Andy McCluskey ilmoitti suunnitelmista koota OMD uudelleen vanhalla 1980-luvun OMD-kokoonpanolla McCluskey, Humphreys, Malcolm Holmes ja Martin Cooper. Yhtyeen tarkoituksena oli lähteä kiertueelle soittaen materiaalia Architecture & Morality-levyltä sekä muuta ennen 1983 julkaistua tuotantoa.
Kanttila
Kanttila on kirjailija Minna Canthin kotitalo ja liiketalo Kuopion keskustassa. Sen omistaa Minna Canthin talo ry, joka osti sen 2017. Tontin omistaa Kuopion kaupunki.
Sen omisti aiemmin Bonava Suomi (entinen NCC Asuminen). Rakennus oli purku-uhan alla, ja sittemmin se oli jonkin aikaa tyhjillään ja myynnissä. Talossa pidettiin lämmitys päällä, mutta muuten se oli hoitamaton. Talo on päästetty huonoon kuntoon, ja sen kohtalosta on kiistelty vuosia.
Talon maalaus oli niin huonossa kunnossa, että keväällä 2012 Kuopion kaupunki uhkasi määrätä omistajalle NCC:lle uhkasakon. Sakkouhka sai NCC maalauttamaan talon julkisivun. Sisällä on kaupungin edustajien mukaan hajua, joka viittaa homeeseen. Vesikatto on kuitenkin vuoden 2010 tilanteen mukaan ollut kunnossa. NCC:llä oli siinä vaiheessa tarkoitus tehdä taloon 11 asuntoa. NCC oli sopinut helmikuussa 2015 talon myynnistä Veijo Baltzarille kulttuurikäyttöön, mutta Baltzar perui kuitenkin ostoaikeensa, kun selvisi että rakennuksen korjauksissa oli käytetty asbestia.
Talo on valmistunut vuonna 1820. Taloon on tehty muutoksia vuosina 1910 (Erkki Halonen), 1939 (Aarre Ekomaa) ja 1976 (Esa Malmivaara). Minna Canth asui ns. vinkkelitalossa ja piti lankakauppaa viereisessä rakennuksessa, joka on osa nykyistä kokonaisuutta.
Varhaiset vaiheet (1780-1852)
Kanttilan tontin aikaisimmat tiedossa olevat vaiheet ovat 1780-luvulta, jolloin kaupungin vanhassa asemakaavassa on merkitty, että kirjansitoja Skotte omistaa Kanttilan tontin. Varmaa tietoa siitä oliko Kanttilan tontilla rakennuksia 1700-luvulla ei ole. Koska tontti oli tähän aikaan koko korttelin pituinen voi hyvinkin olla, että mahdolliset rakennukset olivat tontin etelälaidalla, joka ei ole osa nykyistä Kanttilan tonttia.
1780-luvun lopulla tontti siirtyi lääninrahastonhoitaja Edbomin haltuun, ja myöhemmin 1800-luvun alkupuolella asessori Salonius piti tonttia kasvimaanaan. Hänen jälkeensä tontilla oli todennäköisesti useampia omistajia, ja tontti oli vuoden 1819 maakirjan mukaan jaettuna neljän omistajan kesken: kauppias Makar Gurtsjeffin, kihlakunnantuomari Carl Henric Forsellin, kultaseppä Jacob Lundströmmin ja suutari Carl Reinhold Ahlströmmin välillä. Yksi näistä neljästä osasta, nykyisten Kuninkaankadun ja Minna Canthin kadun kulmalla, siirtyi seuraavaksi Petter Väänäsen omistukseen.
Vuonna 1819 talonpoika Petter Väänäselle myönnettiin kirjakaupan pito-oikeus ja hän pystytti Kanttilan tontille useita rakennuksia, muun muassa kaksi asuinrakennusta sekä ulkorakennuksia. Hän avasi sekä Kuopion että koko sisä-Suomen ensimmäisen kirjakaupan vuonna 1820 Kuninkaankadun varrella olevaan, sittemmin Kanttilan Yläpuolena tunnettuun rakennukseen. Alapuolen rakennus oli rakennettu keskelle kahden tontin rajaa, niin että väliseinä kulki tonttien rajan kohdalla. Tämä järjestely säästi tonttitilaa ja samalla molempien tonttien omistajat saivat asuinrakennuksen. Alapuolen toinen osa päätyi osaksi Kanttilaa vasta Minna Canthin kuoleman jälkeen vuonna 1916, kun Minna Canthin perilliset Oy osti viereisen tontin.
Väänäsen kuoleman jälkeen vuonna 1846 venäläiskauppias Klementij Guseffin osti tontin. Muutama vuosi myöhemmin Yläpuolen rakennukseen lisättiin siipi nykyisen Minna Canthin kadun puolelle. Vuonna 1853 hän otti tontilleen vuokralaisen, Gustav Vilhelm Johnsonin.
Minna Canthin aikaan (1853-1897)
Minna Canthin isä Gustaf Johnson oli Finlaysonin palveluksessa. Perhe muutti vuonna 1852 Tampereelta Kuopioon, kun Gustaf Johnsonille tarjottiin Finlaysonin kangaskaupan hoitajan tointa. Kodikseen he saivat Kuopion tuomiokirkon vieressä olevan, myöhemmin Kanttilana tunnetun yksikerroksisen puutalon, jonka ikkunat avautuivat Kirkkopuistoon. Hoidettuaan Tampereen lankakaupan nimellä tunnettua liikettä kymmenen vuotta Gustaf Johnsson otti sen vuonna 1861 omalle toiminimelleen ja osti niihin aikoihin myös rakennuksen itselleen.
Liikkeen pito jatkui vaikeuksien jälkeen, ja vuodesta 1872 Canthin veli Gusti laajensi liikettä niin, että siihen tuli sekatavarakauppa, jossa myytiin elintarvikkeita, kahvia, riisiä, viiniä ja olutta. Canthit saivat Kirkkopuiston rakennuksen omistukseensa, kun isä Johnson oli kiinnittänyt sen lainojen vakuudeksi ja Ferdinand Canth maksoi lainat pois, jolloin talo ja tontti siirtyivät hänen nimiinsä
Leskeksi jäätyään Minna Canth myi Jyväskylän talon ja muutti lapsineen Kuopioon Canth asui nuorimpien lasten kanssa Kuninkaankadun puolelle jatkuvassa kulmatalossa. Heillä oli keittiö ja kaksi huonetta. Nykyisen Minna Canthin kadun puoleisessa niin sanotussa alapuolen osassa oli liikkeen yhteydessä kolme pientä huonetta. Yläpuolessa vuokralla olleista tiloista perhe otti käyttöönsä suuren huoneen, josta tuli Minna Canthin salongiksi aikanaan muuttuva vieras- ja työhuone. Kun Canth ryhtyi ottamaan liikkeenpitoa vastuulleen, hän muutatti julkisivua niin, että Kuninkaankadun yhdestä ikkunasta tehtiin ovi, jolloin liikkeeseen pääsi paremmin. Nykyisen tornin paikalla oli aiemmin portti, josta ajettiin pihaan.
Niin sanottu Minnan salonki oli aina avoin, toisin kuin tuolloin säätyläiskodeissa, joissa vierailuille oli varattu tietyt päivät. Salonkiin ja työhuoneeseen saattoi kurkistaa verhottomasta ikkunasta, ja kurkistaja kutsuttiin kahville. Talossa vieraili pitkiäkin aikoja kulttuurihenkilöitä, kuten Suomalaisen teatterin johtaja Kaarlo Bergbom aina teatterin vieraillessa Kuopiossa. Muita olivat esimerkiksi Kauppis-Heikki ja K. A. Tavaststjerna.
Varmaa tietoa Kanttilan Yläpuolen ja Alapuolen rakennusten pohjakaavoista ei Minna Canthin ajalta ole. Rakennukset oli tehty edellisten omistajien ajalla, 1800-luvun ensimmäisellä puoliskolla. Alapuolen huonejärjestyksestä on Yläpuoleen verrattuna vähemmän tietoa. Hanna Asp in mukaan lankapuodin lisäksi Alapuolella oli Minnan äidin asuinhuone, Minnan vanhempien tyttärien asuinhuone sekä puotiapulaisten huone.
Yläpuolen huonejärjestystä on pystytty hahmottamaan paremmin 1900-luvun alkupuolen rakennuspiirustusten ja rakennuksen nykyisten pohjapiirrosten avulla, ja huoneiden käyttötarkoituksia on voitu päätellä kirjallisuuden ja arkistolähteiden antamiin tietoihin. Yläpuolen sekatavarapuoti oli Kuninkaankadun ja Minna Canthin kadun kulmassa, ja sen takana, Minna Canthin kadun vierellä olevassa siivessä oli todennäköisesti kaksi kammaria joista toinen oli Minnan käytössä. Puodista Kuninkaankatua etelään mentäessä seuraavana oli Minnan salonkina ja työhuoneena toimiva huone, sekä pienempiä eteistiloja. Sen jälkeen oli eteisenä, välihuoneena ja konttorina toiminut huone, jossa Minna usein otti vastaan vieraitaan. Ruokasali oli tämän välihuoneen toisella puolella ja sen alapuolella oli keittiö ja pienet puoti- ja kotiapulaisille varatut huoneet.
Minna Canthin perillisten aikaan (1897-1977)
Liikkeen pito jatkui Canthin kuoleman jälkeen lasten voimin, joille Canth oli jo eläessään siirtänyt omaisuutensa. Hänen poikansa Jussi Canth otti liikkeessä johdon, kun hän ulkomailla oleskelujen jälkeen palasi Suomeen. Hän sai aikanaan kauppaneuvoksen arvon.
Talon ulkoasu on muuttunut vuosina 1909 ja 1910 tehdyissä kunnostustöissä, jolloin kulmatalo vuorattiin jugend-tyyliseksi ja pihanpuoleinen kuisti rakennettiin umpeen.
Alapuolen rakennus varustettiin keskuslämmityksellä vuonna 1925, ja uunit purettiin, kellariin tehtiin kattilahuone ja lämmityskattilaa varten rakennettiin korkea savupiippu. Vuonna 1930 Kanttila muuttui arkkitehtuuriltaan kutakuinkin nykyasuiseksi. Alapuolen liiketila oli aikaisemmin ollut vain rakennuksen toisessa päädyssä, pienessä huonetilassa. Liiketilaa laajennettiin ja kadunpuoleiset ikkunat suurennettiin näyteikkunoiksi. Julkisivu verhottiin vaakalaudoituksella. Alapuolen kellarin lattioita syvennettiin vuonna 1934 jotta varastotiloja saatiin suurennettua.
Yksi Kanttilan isoista muutosvaiheista tapahtui 1930-luvun lopulla kun Yläpuoli ja Alapuoli yhdistettiin yhdeksi rakennukseksi. Rakennusten väliin tehtiin kivirakenteinen torni, joka yhdisti rakennukset ja sekatavarakaupan yläpuolelle tehtiin toimistotilat johtajalle, prokuristille ja konttoristeille. Tiloista haluttiin tehdä moderni tavaratalo. Minna Canthin kadun puoleinen Yläpuolen osa koki suuria muutoksia. Vanha kivijalka purettiin ja kellarikerros kaivettiin Kuninkaankadulle asti yhteen tasoon. Vanhoja hirsiseiniä jätettiin toiseen kerrokseen uudelleen verhottuina, ja vesikaton vanhat kattotuolit ja mahdollisesti peltikatekin aluslaudoituksineen säilytettiin.
Kanttilan Kuninkaankadun puoleisessa osassa tehtiin pienempiä muutoksia 1950- ja 1960-luvuilla. Eteläisellä puolella oleviin kellari- ja varastotiloihin tehtiin muutoksia. Kuninkaankadun puoleisen portin yhteyteen rakennettiin autotalli vuonna 1953. Vuonna 1955 ullakon portaat purettiin silloiselta paikaltaan, jotta saataisiin yksi huone lisää toimistotilaa. Uudet ullakon portaat rakennettiin rakennuksen keskiosaan. 1960-luvun alussa joitain väliseiniä purettiin Kuninkaankadun puoleisen siiven keskivaiheilta, ja myös 1909–1910 rakennettu leivinuuni purettiin, jotta saataisiin avointa odotus- ja toimistotilaa.
Myöhemmät vaiheet
Liike ajautui konkurssin ja sulautettiin toiseen kuopiolaiseen tukkuliikkeeseen 1977. Siihen saakka pesä oli pysynyt jakamattomana. Jaon toteuttamiseksi Kanttila myytiin huutokaupalla, ja sen osti valtio. Suvun toivomus oli, että valtio olisi perustanut kotimuseon ja käynnistänyt talossa kulttuuritoimintaa. Kuopiolaisista liikemiehistä jotkut olivat olleet valmiit ostamaan talon, mutta antoivat sen mennä valtiolle samoin odotuksin kuin suku. Valtio kuitenkin ryhtyi suunnittelemaan talon paikalle viisikerroksista lasitaloa poliisitaloksi. Kohun noustua poliisitalo rakennettiin toisaalle. Kanttilassa toimi muun muassa Pohjois-Savon taidetoimikunta, Suomen Maakuntakirjailijat ja Minna-Galleria.
1970-luvulla taloa remontoitiin perusteellisesti, ja eri remonttien jälkeen siinä on ollut kosteuden aiheuttamia sisäilmaongelmia, ja sen kunto on ollut heikkenemässä.
Jälleen 1980-luvun lopulla taloa uhkasi purkaminen, jolloin Kuopion taiteilijaseura ryhtyi puolustamaan taloa. 1991 perustettiin Kanttilan kulttuurikeskuksen kannatusyhdistys. Yhdistys sai talolle vuonna 2003 asemakaavan suojan, joka kuitenkin suojaa vain ulkoasua ja sijainnin tontilla. Valtio myi kiinteistön 1992 NCC:lle, joka ryhtyi suunnittelemaan siihen yksityisiä asuntoja ja liiketiloja. Talo on ollut siitä pitäen tyhjillään ja "jää tulevien sukupolvien muistiin häpeällisenä kulttuurin tuhoamisena ja naiskirjailijan arvostuksen puutteena", kuten tutkija Minna Maijala kirjoittaa Minna Canthin elämäkertateoksessaan.
Kirjailija Veijo Baltzar sopi talon ostamisesta helmikuussa 2015, ja hänen suunnitelmissaan oli tehdä rakennuksesta kulttuurikeskus, ja hän aikoi taloon asumaan. Baltzar perusti aiemmin adressin talon saamiseksi kulttuurikäyttöön. Kaupasta tehtiin esisopimus, mutta Baltzar perui kuitenkin tammikuussa 2016 ostoaikeensa, kun paljastui että korjauksissa on käytetty runsaasti asbestia.
Syksyllä 2016 perustettu yhdistys Minna Canth ry teki esisopimuksen talon ostosta. Yhdistys suunnitteli rakennuksen kunnostamista kulttuuritiloiksi, ja taloon tulisi myös asuintiloja. 29.3.2017 Bonava Suomi Oy myi Kanttilana tunnetun, kirjailija Minna Canthin koti- ja liiketalon Minna Canthin talo ry:lle. Kauppa sisälsi kiinteistön ja tontin. Savonian ammattikorkeakoulu, Savon ammattiopisto sekä monet muut yhteistyökumppanit aloittivat Kanttilan kunnostustyön suunnittelun. Kuopion kaupunki osti Kanttilan tontin Minna Canthin talo ry:ltä vuonna 2019, mutta Kanttilan rakennuksen omistus säilyi Minna Canthin talo ry:llä.
American Basketball Association
American Basketball Association (ABA) oli pohjoisamerikkalainen koripalloliiga. Liiga perustettiin vuonna 1967 ja kilpaili suosiosta NBA:n kanssa, joka oli jo 20 vuotta aiemmin perustettu. ABA kilpaili NBA:n kanssa kymmenen vuotta suosiosta, kunnes vuonna 1976 se yhdistyi NBA:n kanssa. Yhdistymisen myötä ABA:sta NBA:han siirtyivät seurat Denver Nuggets, Indiana Pacers, New York Nets (nyk. Brooklyn Nets) ja San Antonio Spurs.
Tapani V
thumb|Tapani V. Kuva käsikirjoituksesta 1400-luvulta. Tapani V, István (1239-1272) oli Unkarin kuningas 1270–1272. Vuosina 1257–1258 Tapani V toimi Transilvanian herttuana.
Hän vaati jo vuonna 1262 isäänsä Béla IV:ää antamaan puolet Unkarista valtaansa eli käytännössä jakamaan maan kahtia. Myöhemmin hän valtasi Macson banaatin, mikä johti sisällissotaan, jonka isä voitti. Vuonna 1268 hän valtasi Bulgarian ja otti tittelikseen Bulgarian kuningas.
Tapani meni isänsä poliittisesta vaatimuksesta naimisiin vuonna 1255 paimentolaiskansa kiptšakien prinsessan Elisabetin (Erzsébet) kanssa. Kiptšakit olivat pakanoita, mikä vähensi Tapanin suosiota unkarilaisten silmissä hänen noustuaan valtaan.
Hollannin Grand Prix 1966
Hollannin Grand Prix 1966 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 24. heinäkuuta 1966 Zandvoortin radalla. Kilpailun voitti Jack Brabham, jolle voitto oli kauden kolmas. Kilpailun aikana Jim Clark oli puolivälissä johdossa.
Delta Ethniki
Delta Ethniki  oli Kreikassa pelattu jalkapallosarja. Se oli maan neljänneksi korkein sarjataso ennen yhdistämistään Football League 2:n kanssa kaudeksi 2013-2014.
Guy de Maupassant
Henri-René-Albert-Guy de Maupassant (5. elokuuta 1850 Tourville-sur-Arques, Seine-Maritime, Ranska – 6. heinäkuuta 1893 Pariisi) oli ranskalainen kirjailija. Guy de Maupassantia on pidetty eräänä maansa parhaista novellin taitajista, ja muutamat hänen novellinsa lukeutuvat maailman tunnetuimpiin. Monet Maupassantin novellit kuvaavat hänen nuoruudessaan kokemaansa Ranskan–Preussin sotaa ja sitä seurannutta preussilaismiehitystä. Osa hänen tuotannostaan voidaan laskea kauhukirjallisuuteen, joskin hänen kauhunovellinsa perustuvat enemmän psykologisille kauhukokemuksille kuin yliluonnollisille tapahtumille. Koruttomuudessaan, tehokkuudessaan ja lähes inhorealistisuudessaan Maupassantin tyyli tulee lähelle naturalismia.
Nuorena kuolleen kirjailijan tuotanto – noin 300 novellia, kuusi romaania ja kolme matkakirjaa – ilmestyi kokonaisuudessaan kymmenen vuoden aikana, vuosina 1880−1890.
Elämäkerta
Guy de Maupassant syntyi Château de Miromesnilin linnassa Tourville-sur-Arquesissa. Lapsuutensa hän vietti äitinsä kanssa kalliomuodostelmistaan tunnetussa Étretatin kylässä, jonka luonto kiehtoi häntä suuresti. Maupassant inhosi jo koulussa uskontoa mutta piti runoudesta ja teatterista. Hänen valmistuttuaan ylioppilaaksi vuonna 1870 syttyi Ranskan–Preussin sota, johon Maupassant osallistui vapaaehtoisena. Sodan päätyttyä vuonna 1871 hän muutti Pariisiin, jossa toimi kymmenen vuotta virkamiehenä, ensin meriministeriössä ja sen jälkeen opetusministeriössä. Virkojaan hän inhosi ja vietti sen sijaan runsaasti aikaa naisten ja huvitusten parissa.
Vuonna 1880 Maupassant julkaisi debyyttirunokokoelmansa Des Vers, ja samana vuonna julkaistiin hänen ehkä tunnetuin novellinsa Boule de Suif (suom. Rasvapallo) antologiassa, jonka teemana oli Ranskan–Preussin sota. Päästyään uran alkuun Maupassant oli erittäin tuottelias.
Maupassantia oli 20-vuotiaasta vaivannut syfilis, joka myöhemmin aiheutti pahenevia mielenterveysongelmia. Ne heijastuivat myös hänen tuotantoonsa, erityisesti kauhunovelleihin. Vuonna 1892 Maupassant yritti viiltää kurkkunsa auki ja joutui mielisairaalaan, jossa kuoli 1893.
Tuotannosta
Rasvapallo kertoo lihavasta prostituoidusta, joka joutuu uhrautumaan preussilaisia pakenevan, raukkamaisen seurueensa puolesta Ranskan–Preussin sodan aikana. Une vie, eli Elämän tarina tai Naiskohtalo kertoo yksinäisen naisen turhaumista, ja sen on filmannut myös Toivo Särkkä.
Kauhutarinoista kaikkein tunnetuin, Le Horla, on joko merkillinen vampyyritarina tai kuvaus hulluudesta. Tarinassa on yksi fiktion vaikuttavimmista unihalvauksen kuvauksista.
Superscar
Superscar on helsinkiläinen power pop -yhtye. Yhtyeen perustivat 2000 laulaja Otto sekä rumpali Petteri. Yhtyeen musiikki on "hyväntuulista ja makeaa jenkkipoppia", jossa on myös rockin elektron elementtejä. Yhtyeen kierrettyä Suomea lähes vuosikymmenen se solmi levytyssopimuksen Jiffel Entertainmentin kanssa vuonna 2011.
Superscarin menestynein single on Modern Word for Love, joka pääsi kesällä 2011 NRJ:n sekä Ylex:n soittolistoille. Myös Neon Lights on saanut soittoaikaa mm. The Voicella.
Maaliskuun alussa yhtye aloittaa 14 konsertin Keski-Euroopan kiertueen yhdessä Sunrise Avenuen kanssa. Helmikuussa yhtye esiintyy kolmella keikalla myös Suomessa.
HMS Swiftsure (1870)
HMS Swiftsure oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1870 vesillelaskettu Swiftsure-luokan ironclad-taistelulaiva.
Valmistus
Alus tilattiin Jarrow'sta Palmers Shipbuilding and Iron Companyltä ja sen köli laskettiin 31. elokuuta 1868. Alus laskettiin vesille 15. kesäkuuta 1870 ja se valmistui 27. kesäkuuta 1872.
Luciano Becchio
Luciano Becchio (s. 28. helmikuuta 1983) on argentiinalainen jalkapalloilija. Hän on pelannut kotimaansa lisäksi Espanjassa ja Englannissa. Hän on pelannut Englannin Valioliigassa 13 ottelua Norwich Cityn joukkueessa ja Argentiinan Primera Divisiónissa kolme ottelua Club Atlético Belgranon joukkueessa. Becchio on pelipaikaltaan hyökkääjä.
Hän aloitti ammattilaisuransa RCD Mallorcan kakkosjoukkueessa, jonka jälkeen hän vaihtoi seuraa lähes joka kausi. Vuonna 2006 hän siirtyi espanjalaiseen Mérida UD:hen, jossa pelatun kahden onnistuneen vuoden jälkeen Becchio siirtyi Englannin Mestaruussarjaan Leeds Unitedin riveihin. Viiden vuoden aikana Becchio pelasi lähes kaksisataa ottelua Leedsissä ja nousi tärkeäksi pelaajaksi. Vuonna 2013 hän siirtyi ensimmäistä kertaa elämässään Valioliigaan, Norwichin riveihin. Norwichin edustusjoukkueessa Becchio ei onnistunut maalinteossa. Vuonna 2014 hän siirtyi lainalle Ykkösliigan Rotherham Unitediin.
Sopimuksen umpeuduttua kauden 2014-2015 lopussa hän siirtyi ilmaiseksi kotimaahansa Argentiinan Primera Divisiónassa pelaavaan Club Atlético Belgranoon.
Espanjan alle 21-vuotiaiden jalkapallomaajoukkue
Espanjan alle 21-vuotiaiden jalkapallomaajoukkue on Espanjan jalkapalloliiton hallinnoima kansallinen alle 21-vuotiaiden jalkapallojoukkue. Espanja on voittanut neljästi Euroopan-mestaruuskilpailut, vuosina 1986, 1998, 2011 ja 2013. Lisäksi joukkue on voittanut kahdesti hopeaa ja pronssia, muista maajoukkueista ainoastaan Italia on menestynyt paremmin.
Menestys arvokilpailuissa
Euroopan-mestaruuskilpailut
Eniten otteluita
Huomio: Joukkueet, joita pelaaja on edustanut alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa pelaamanaan aikana.
Eniten maaleja
Huomio: Joukkueet, joita pelaaja on edustanut alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa pelaamanaan aikana.
Ladislaus IV
thumb|Ladislaus IV. Thúróczyn kronikan kuvitusta.
Ladislaus IV (László IV, 1262 – 10. heinäkuuta 1290) oli Unkarin ja Kroatian kuningas 1272–1290.
Ladislauksesta tuli kuningas vuonna 1272 hänen isänsä Tapani V:n kuoltua. Altahenses Annales -annaalien mukaan hän oli toinen Tapanin kahdesta pojasta. Hänen lisänimensä oli Ladislaus kumaani, sillä Ladislauksen äiti oli paimentolaiskansa kiptšakien eli kumaanien prinsessa.
Ladislauksen ollessa vielä alaikäinen (vuoteen 1277 asti) Unkaria repivät palatsivallankumoukset ja sisällissodat. Etenkin Böömin kuninkaan Ottokar II Přemyslin laajentumishalut uhkasivat häntä. Niinpä Ladislaus liittoutui Saksan Rudolf I Habsburgilaisen kanssa, ja he löivät yhdessä Ottokarin vuonna 1278. Tästä alkoi Habsburgien sekaantuminen Unkarin asioihin.
Yhteisöllinen työtila
thumb|Yhteisöllinen työtila Yhteisöllinen työtila (engl. coworking tai coworking space) tarkoittaa järjestelyä, jossa eri yrityksissä työskentelevät ihmiset jakavat toimiston. Yhteisöllistä työtilaa kutsutaan suomeksi joskus myös luovaksi työtilaksi, kulttuurikeskukseksi, hubiksi tai klusteriksi, mutta usein puhutaan vain työtiloista, työhuoneista tai toimistoista.
Ladislaus IV
Mongolien hyökkäys
Nogai-kaani johtikin armeijansa Unkariin ja teki aluksi ryöstöretkiä Tonavan rantojen asutuskeskuksiin. Kiptšakit olivat kertoneet Nogai-kaanille, että kuningas Ladislaus oli riidoissa paroniensa kanssa, ja Nogai uskoi lyövänsä hajanaiset unkarilaiset helposti. Unkarilaiset olivat kuitenkin tällä kertaa valmistautuneet mongolien tuloon. Maahan oli rakennettu linnoja ja paronien lukumäärä oli kasvanut. Nogai ja Talabuga-kaani pystyivät hyökkäämään Budaan ja Pestiin, mutta hyökkäys epäonnistui, sillä mongoleilla ei ollut piirityslaitteita. Samaan aikaan unkarilaisten sitkeät paikalliset puolustusjoukot pystyivät hyökkäilemään Nogain mongoleja vastaan. Sen jälkeen kuninkaan hyvin varustettu armeija ajoi hajalle lyödyt mongolit Karpaattien vuorille saakka, jossa kurja sää ja kapinalliset talonpojat ahdistelivat mongoleja.
Yhteisöllinen työtila
Historia
Yrittäjä Jonathan Robinson perusti Lontooseen hubin vuonna 2005.
Ladislaus IV
Mongolien hyökkäys
Vuonna 1287 Nogai ja Talabuga miehittivät Puolan, mutta herttua Leszekin johtama puolalais-unkarilainen armeija löi mongolit.
Warren
Warren voi tarkoittaa ainakin seuraavia: