cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Päijät-Hämeen keskussairaala
Pirttiharjun tontit
Vuonna 1966 Lahden kaupunginvaltuusto vahvisti Pirttiharjun kaupunginosan asemakaavan, missä Päijät-Hämeen keskussairaalalle varattiin korttelissa 31000 tontit 1 ja 2, yhteensä 31 hehtaaria. Lahden kaupunki luovutti tontin valtiolle ja sai vastikkeena aikaisemman Löytynmäen tontin valtiolta 21. syyskuuta 1966. Valtion edustajat, ylilääkäri Sakari Vainio ja kaupunginarkkitehti Valter Karisalo esittivät, että Päijät-Hämeen keskussairaala toteutettaisiin suurosastoperiaatteen mukaan, millä voitaisiin säästää henkilökunnan määrässä. Lääkintöhallitus kannatti tätä, mutta katsoi sen edellyttävän kokonaan uutta suunnitelmaa.
Kolmas rakennussuunnitelma
Lahden keskussairaalan luonnospiirustukset valmistuivat huhtikuussa 1967, jolloin ne jätettiin rakennustapaselostuksineen ja kustannusarvioineen sisäasiainministeriön tarkastettavaksi ja hyväksyttäväksi. Pääpiirustusten laatimiseen laskettiin kuluvan aikaa seitsemän kuukautta. Joulukuussa 1967 sisäasiainministeriö hylkäsi lääkintöhallituksen ja rakennushallituksen lausuntojen perusteella Lahden keskussairaalan luonnospiirustukset hyväksyttyyn huonetilaohjelmaan nähden ylimitoitettuina. Samalla sisäasiainministeriön taholla katsottiin, ettei tähänastisten suunnitelmien korjaaminen olisi mahdollista, joten asiassa pitäisi lähteä liikkeelle kokonaan uudelta perustalta. Valittiin hankkeelle uusi pääsuunnittelija, Lahden kaupunginsairaalan laajennukseen ja perusparannukseen liittyvän uudisrakennuksen suunnitelmat oli laatinut Arkkitehtitoimisto Helge Railo Ky. Kun edelliset sopimukset oli purettu ja maksettu korvaukset siihenastisesta suunnittelusta, uudet suunnittelusopimukset allekirjoitettiin 30.7.1970. Pääsuunnittelusta vastasi Arkkitehtitoimisto Helge Railo Ky, rakennesuunnittelusta Insinööritoimisto Reijo Puolanne ja K:nit Ky, LVI-suunnittelusta Insinööritoimisto Olof Granlund ja Antti Oksanen sekä sähkösuunnittelusta Insinööritoimisto Risto Mäenpää.
Keskussairaaloiden rakentamisohjelma
Keskussairaaloiden rakentamisohjelmassa Päijät-Hämeen keskussairaalaa edellä olivat olleet 1967 valmistunut Kymenlaakson keskussairaala Kotkassa sekä 1969 valmistumassa olleet Kainuun keskussairaala Kajaanissa ja Keski-Pohjanmaan keskussairaala Kokkolassa. Neljäntenä vuorossa oli Päijät-Hämeen keskussairaala Lahdessa. Hollolan kunta oli ehtinyt purkaa ennakkorahoitussitoumuksen. Valtion talousarviossa oli ollut 1969 ensimmäistä kertaa määräraha Päijät-Hämeen keskussairaalan suunnittelua varten, mikä olisi päättänyt kuntien ennakkorahoitusvelvollisuuden päättymistä. Kuntien oli kuitenkin vastattava edellisten suunnittelusopimusten mukaisen jo toteutuneen suunnittelun korvaamisesta ennen sopimusten purkamista. Näin ollen odotettiin, että Päijät-Hämeen keskussairaalan rakentaminen olisi voinut aloittaa syksyllä 1971.
Helmikuussa 1969 lääkintöhallitus oli tehnyt sosiaali- ja terveysministeriölle esityksen Kanta-Hämeen keskussairaalan ja Päijät-Hämeen keskussairaalan suunnittelusta sekä Ahveniston parantolan rakennusten käytöstä. Lääkintöhallitus katsoi, että Kanta-Hämeen keskussairaalan uudet tilat oli rakennettava Ahveniston parantolan alueelle ja että Ahveniston parantola oli liitettävä Hämeenlinnan keskussairaalaan. Se merkitsi Lahden keskussairaalapiirin tuberkuloosipotilaiden hoidon päättymistä lähitulevaisuudessa Ahveniston parantolassa ja 70–75 sairaansijan varaamista vastaavaan tarkoitukseen Päijät-Hämeen keskussairaalasta. Lahden kaupunginhallitus ilmoitti muutoksen johdosta kaupungin olevan tarvittaessa halukas merkitsemään muutamia sairaansijoja lisää, jos se oli tarpeen vuodeosastojen saattamiseksi mahdollisimman tarkoituksenmukaisiksi. Maalaiskunnista vain Orimattila oli halukas varaamaan 14 uutta sairaansijaa. Lääkintöhallitus ilmoitti, että tuberkuloosin hoidon mukaan ottamisen olisi tapahduttava peruskirjan sairaansijamäärää lisäämättä. Asiassa jäätiin odottamaan ministeriön ratkaisua. Valtion vuoden 1970 talousarviota eduskunnassa vahvistettaessa asetettiinkin Lahden keskussairaalan määrärahan ehdoksi luopuminen Ahveniston parantolan sairaansijoista ilman korvaavien sairaansijojen rakentamista. Ahveniston sairaansijoista luopumista koskevat neuvottelut oli aloitettu sosiaali- ja terveysministeriön kanssa jo syksyllä 1969. Lahden keskussairaalapiirin kuntien edustajainkokous hyväksyi joulukuussa 1969 Ahveniston parantolan tulevaa käyttöä koskevan suunnitelman. Helmikuussa 1970 Hämeenlinnan keskussairaalan kuntainliitto ja Kanta-Hämeen tuberkuloosipiirin kuntainliitto päättivät yhdistymisestä. Näin olivat edellytykset Lahden keskussairaalan suunnittelun jatkamiselle vihdoin olemassa. Ahveniston sairaansijoista luopumiseen liittyi kuitenkin pitkällinen kiista maksettavista korvauksista.
Suurosastoperiaatteen toteutuminen
Aikaisemman suunnitelman tultua hylätyksi muodostui toisen kerran mahdolliseksi suurosastoperiaatteen toteuttaminen. Lisäksi suunnitelmaan tulivat tuberkuloosin hoidon ja oikeuslääketieteellisen toiminnan tarvitsemat tilat. Huonetilaohjelmaan muutettiin jälleen. Uusi ohjelma hyväksyttiin marraskuussa 1969. Vuodeosastoyksiköt mitoitettiin yleensä 22 sairaansijan suuruisiksi ja yhteen suurosastoon kuului aina neljä yksikköä. Tuberkuloosin hoitoon varattiin 66 sairaansijaa, jotka vähennettiin vastaavasti kirurgian, sisätautien, tartuntatautien sekä korva-, nenä- ja kurkkutautien sairaansijoista. Huonetilaohjelmaan lisättiin myöhemmin mm. dialyysiosasto, useita erikoisalojen poliklinikoita sekä atk-keskus. Sosiaali- ja terveysministeriön 3.7.1970 hyväksymän huonetilaohjelman mukaan keskussairaalan 516 sairaansijaa jakautuivat erikoisalojen kesken seuraavasti: sisätaudit 110, kirurgia 110, naistentaudit ja synnytykset 84 (niistä naistentaudit 24 ja synnytykset 60), lastentaudit 60, korva-, nenä- ja kurkkutaudit 22, silmätaudit 20, ihotaudit 22, keuhkosairaudet 66 ja tartuntataudit 22. 1967 aikana tarpeelliseksi havaittu neurologian osasto otettiin ohjelmaan myöhemmin. Synnytysten ja naistentautien erikoisalan sairaansijojen määrää oli aiheellista lisätä ottaen huomioon Lahden kaupungin voimakkaasti kasvava asukasluku. Erillinen tartuntatautien osasto katsottiin tässä vaiheessa tarpeettomaksi.
Päijät-Hämeen keskussairaalan perustaminen 1972
Vielä kerran muutettu Lahden keskussairaalan perustamiskirja allekirjoitettiin 30. toukokuuta 1972. Sen mukaan sairaansijat jakautuivat erikoisalojen kesken seuraavasti: sisätaudit 88, kirurgia 88, naistentaudit 44, synnytykset 80, lastentaudit 60, korva-, nenä- ja kurkkutaudit 22, silmätaudit 22, ihotaudit 22, neurologia 22 ja keuhkosairaudet 66. Sairaalan rakennustyöt aloitettiin 14. marraskuuta 1972. Muun muassa lakkojen aiheuttamien viivästysten vuoksi rakennustyöt saatiin pääosiltaan valmiiksi vasta helmikuussa 1976. Toisessa rakennusvaiheessa, joka alkoi 9. toukokuuta 1975, rakennettiin keskussairaalan tontille 148 asuntoa henkilökuntaa varten. Tämä vaihe valmistui vuoden 1976 kuluessa.
Päijät-Hämeen keskussairaalan modernisointi ja laajentaminen
Päijät-Hämeen keskussairaalaa rakennetaan vaiheissa, osa rakennusvaiheista on peruskorjauksia. Sairaalalle on 2030-luvulle asti ulottuva uudistamisohjelma.
Palkintoja
Nuorten lääkärien yhdistys valitsi Päijät-Hämeen keskussairaalan anestesiologian ja tehohoidon yksikön kestomenestyjäksi erikoistuvien lääkärien koulutuspaikkana, koska se oli saanut parhaat mahdolliset arviot kolmena peräkkäisenä vuotena. Palkinto julkaistiin helmikuussa 2023. Vuonna 2022 Nuorten lääkärien yhdistys palkitsi anestesiologian ja tehohoidon yksikön, Akuutti24:n ja operatiivisen tulosalueen menestyjiksi koulutuspaikkakyselyssä. Vuonna 2018 tunnustuksen sai Päijät-Hämeen keskussairaala.
Labquality palkitsi Terveys- ja talouspäivillä 24. elokuuta 2018 Päijät-Hämeen keskussairaalan Case Manager -toimintamallin, jonka tavoitteena on paljon palveluita käyttävien asiakkaiden käyntimäärien jatkuvan kasvun pysäyttäminen ja kääntäminen laskuun. Palkinnon arvo oli 10 000 euroa.
Yoshie Kasajima
Yoshie Kasajima (s. 12. toukokuuta 1975) on japanilainen entinen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue
Kasajima debytoi Japanin maajoukkueessa marraskuussa 1999. Hän on pelannut 24 maaottelua ja tehnyt niissä neljä maalia.
Éric Bélanger
pienoiskuva|Bélanger Minnesotan peliasussa. Éric Bélanger (s. 16. joulukuuta 1977 Sherbrooke, Quebec, Kanada) on kanadalainen uransa päättänyt jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä.
Ura
Bélanger siirtyi junnukiekosta juniorikiekon pariin vuonna 1994, kun hän liittyi QMJHL-seura Beauport Harfangsiin. Kauden 1995–1996 jälkeen Los Angeles Kings varasi hänet kierroksella neljä NHL:n varaustilaisuudessa. Bélanger pelasi vielä yhden QMJHL:ssä. Ensin Beauportissa, mutta hän siirtyi kesken kauden Rimouski Oceaniciin. Bélanger oli huomattava pisteiden tekijä kauden aikana 117 pisteellä 62 ottelussa.
Bélanger teki tulokassopimuksen Los Angelesin kanssa vuonna 1997 ja siirtyi AHL-liigaan Fredericton Canadiensiin. Kauden 1998–1999 Bélanger pelasi AHL-liigan Springfield Falconsissa ja IHL-liigan Long Beach Ice Dogsissa, joskin hän joutui olemaan ison osan kaudesta sivussa selkävamman takia. Los Angelesin uudeksi farmijoukkueeksi tuli 1999–2000 Lowell Lock Monsters, ja Bélanger siirtyi sinne. Hän pelasi hyvän kauden ja oli seuran kolmanneksi paras pistemies.
Bélanger aloitti kauden Lowellissa, mutta hänet nostettiin pian ensimmäistä kertaa Los Angelesin NHL-kokoonpanoon. Tulokaskaudellaan hän pelasi 62 ottelua Los Angelesin paidassa. Kauden aikana Bélanger vakiinnutti paikkansa Los Angelesin kokoonpanossa ja pelasi seurassa yhteensä viisi kautta, joskin loukkaantumiset vaivasivat häntä usein. Työsulkukauden 2004–2005 Bélanger pelasi Italiassa HC Bolzanon riveissä.
Bélanger myytiin ennen kauden alkua Tim Gleasonin kanssa Carolina Hurricanesiin vaihdossa Oleg Tverdovskiin ja Jack Johnsoniin. Kauden aikana helmikuussa Bélanger myytiin eteenpäin Nashville Predatorsiin vaihdossa Josef Vašíčekiin, mutta jo seuraavana päivänä Nashville myi Bélangerin, joka ei ehtinyt pelata otteluakaan joukkueessa, Atlanta Thrashersiin vaihdossa Vitali Višnevskiin.
Kauden päätyttyä Bélangerista tuli vapaa pelaaja ja hän solmi kolmivuotisen sopimuksen Minnesota Wildin kanssa. Viimeisellä sopimuskaudella hänet myytiin pelaajakauppojen takarajalla Washington Capitalsiin vaihdossa tulevan varaustilaisuuden toisen kierroksen varaukseen.
Syyskuussa 2010 Bélanger teki yksivuotisen sopimuksen Phoenix Coyotesin kanssa. Coyotesissa hän pelasi kauden aikana kaikki 82 ottelua ja teki niissä ennätyspisteensä 13+27. Kauden jälkeen hän teki kolmivuotisen sopimuksen Edmonton Oilersin kanssa.
Reginald Campbell Thompson
Kirjailija Agatha Christie ja tämän arkeologina toimiva puoliso Max Mallowan olivat mukana Thompsonin kaivauksilla Ninivessä 1931. Christie omisti kaivauksilla kirjoittamansa kirjan Lordin kuolema (1933) Thompsonille ja tämän vaimolle.
Thompson kuoli 64-vuotiaana 1941 palvellessaan Britannian kodinturvajoukoissa.
Bietigheim Steelers
Joukkueenjohto
Lähde: EliteProspects
Ari Mäkynen
Ari Mäkynen (s. 6. heinäkuuta 1949) on suomalainen jalkapalloilija.
Günther (laulaja)
Mats Söderlund (s. 25. heinäkuuta 1967 Malmö) on ruotsalainen malli ja laulaja, joka tunnetaan taiteilijanimellä Günther. Hänen levyttämiään kappaleita ovat muun muassa vuonna 2004 ilmestyneet ”Ding Dong Song” ja ”Teeny Weeny String Bikini” sekä Samantha Foxin kanssa yhdessä levytetyt ”Touch Me” ja ”Famous”. Vuonna 2013 Mats Söderlund levytti kappaleen ”I’m Not Justin Bieber, Bitch”. Vuonna 2016 Günther osallistui yhdessä D’Sanzin kanssa Suomen euroviisukarsintana toimivaan vuoden 2017 Uuden Musiikin Kilpailuun kappaleella "Love Yourself" sijoittuen sen finaalissa viidenneksi. Günther on osallistunut aiemmin Ruotsin euroviisukarsintana toimivaan Melodifestivaleniin vuonna 2006, mutta karsiutui semifinaalissaan.
James Elroy Flecker
pienoiskuva|200px|James Elroy Flecker noin 1905. James Elroy Flecker (5. marraskuuta 1884 – 3. tammikuuta 1915) oli brittiläinen runoilija, kirjailija ja näytelmäkirjailija.
Günther (laulaja)
Ennen musiikkiuraa Söderlund työskenteli miesmallina Euroopassa, muun muassa 1980-luvulla ja 1990-luvun alkuun asti Pariisissa ja Milanossa. Malliuran jälkeen hän siirtyi yökerhomaailmaan ja omisti yökerhoja niin Malmössä kuin Tukholmassakin, mutta on myynyt ne. Söderlund on eronnut ja hänellä on kaksi tytärtä, joista toinen toimii mallina. Söderlundilla on jo myös lapsenlapsia.
Ari Mäkynen
Keskuspuolustajana pelannut Mäkynen edusti Suomen maajoukkuetta 22 A-maaottelussa ja teki yhden maalin MM-karsintaottelussa Luxemburgia vastaan.
James Elroy Flecker
Flecker kuoli tuberkuloosiin 30-vuotiaana tammikuussa 1915 Sveitsissä.
Ari Mäkynen
Suomen Palloliitto valitsi Mäkysen vuoden jalkapalloilijaksi Suomessa vuonna 1976.
Joseph Hasler
Joseph Hasler (22. huhtikuuta 1900 – 20. joulukuuta 1985) oli sveitsiläinen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Sankt Gallenin hiippakuntaan 20. maaliskuuta 1926 ja nimitettiin sen piispaksi 16. huhtikuuta 1957. Piispaksi konsekroinnin suoritti 26. toukokuuta Gustavo Testa, jota avustivat Christian Caminada ja Franz von Streng.
Hasler osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen. Hän jäi eläkkeelle 24. maaliskuuta 1976.
Sitruunamanikki
Sitruunamanikki (Lonchura flaviprymna) on loistopeippojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Sitruunamanikkia tavataan Australian pohjoisosissa. Sen kannaksi arvioidaan vähintään 20 000 yksilöä. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Saihou Jagne
Saihou Jagne (s. 10. lokakuuta 1986 Banjul, Gambia) on ruotsalais-gambialainen jalkapallohyökkääjä, joka pelaa Veikkausliigajoukkue IFK Mariehamnissa.
Hawaii Five-O
Hawaii Five-O oli yhdysvaltalainen Havaijille sijoittuva poliisisarja, jota CBS esitti vuosina 1968–1980. Sarja kuvaa Havaijin kuvernööriä Paul Jamesonia avustavan erikoisyksikön toimintaa. Kuvernööriä näytteli Richard Denning ja erikoisyksikön päällikköä etsivä Steve McGarrettia esitti Jack Lord.
Sarjan tunnussävel nousi The Venturesin esittämänä Yhdysvaltain singlelistalla sijalle neljä vuonna 1969. Kappaleen sävelsi Morton Stevens. Hän vastasi suurelti myös sarjan muusta musiikista, ja hänet palkittiin Emmy-palkinnolla vuosina 1970 ja 1974.
Rikokset
Sarja käsittelee hyvin monenlaisia rikoksia. Yleisimmät rikokset ovat murhia. Muita rikoksia ovat esimerkiksi kidnappauksia, mielisairaiden ihmisten linnoittautumisia ja kansainvälisiä selkkauksia. Ryhmän arkkivihollisena toimii kiinalainen Wo Fat.
Leonardo Cordeiro
Leonardo Santos Cordeiro (s. 8. marraskuuta 1989 São José dos Campos) on brasilialainen moottoriurheilija. Hän aloitti uransa 13-vuotiaana karting-sarjoissa. Vuosina 2004 ja 2005 Cordeiro voitti Petrobrás Smile Cup -sarjan mestaruuden. Vuosina 2006–2007 hän sijoittui toiseksi Brasilian-mestaruussarjassa. Vuonna 2007 Cordeiro siirtyi Formula 3 Sudamericana -sarjaan. Hän jatkoi sarjassa vuoteen 2009, jolloin hän voitti sarjan mestaruuden. Vuonna 2010 Cordeiro kilpaili GP3-sarjassa Arden-tallissa. Hän saavutti kauden aikana vain yhden pisteen, joka tuli nopeimmasta kierroksesta kauden päätöskilpailussa. Vuonna 2011 Cordeiro jatkoi GP3:ssa Carlin-tallissa. Hän ei saavuttanut pisteitä. Vuonna 2012 Cordeiro kilpaili GT Brasil -sarjassa jossa hän sijoittui GT4 -luokan pisteissä kolmanneksi.
Megumi Torigoe
Megumi Torigoe on japanilainen entinen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue
Torigoe debytoi Japanin maajoukkueessa marraskuussa 1999. Hän on pelannut kahdeksan maaottelua.
John Franklin
thumb|John Franklin.
Franklin syntyi Spilsbyssä, Lincolnshiressa yhtenä kauppiasperheen 12 lapsesta. Franklin halusi luoda uran merellä perheensä alussa vastustaessa tätä. 14-vuotiaana hänen isänsä järjesti hänet kuninkaallisen laivaston HMS Polyphemukselle.
Franklin osallistui Napoleonin sotiin, Kööpenhaminan laivastotaisteluun vuonna 1801 ja Trafalgarin taisteluun vuonna 1805. Näiden taistelujen välisenä aikana hän kartoitti sukulaisensa Matthew Flindersin alaisuudessa Australian rannikkoa. Ensimmäisen retkensä napaseuduille hän teki vuonna 1818 luutnanttina John Rossin alaisuudessa. Hän teki vuosina 1819–1827 kaksi matkaa Pohjois-Amerikan pohjoisrannikolle ja kartoitti laajoja alueita. Vuonna 1828 Yrjö IV löi hänet ritariksi. Vuosina 1836–1843 hän toimi Tasmanian kuvernöörinä. Vuonna 1845 hän lähti kolmannelle retkelle etsimään luoteisväylää, mutta katosi retkikuntineen.
Copperminejoen retki 1819–1822
Kanadan Luoteisterritorioihin Copperminejoen varrelle vuosina 1819–1824 tekemällään tutkimusretkellä Franklin menetti yhdeksän retkikuntansa 20 miehestä. Ruuanpuute oli ongelma koko retken ajan. Huolto toimi huonosti ja sekalainen mm. eskimoista, intiaaneista ja kanadalaista koostunut miehistö kapinoi. Franklin vaelsi ensin Suurelle Orjajärvelle, sitten Copperminejokea pitkin alas, jonka jälkeen itään kanooteilla merellä 800 km pitkin Kanadan pohjoisrannikkoa Hoodjoen suulle asti. Merimatka oli vaikea mm myrskyjen takia. Täältä Franklin kääntyi etelään kohti Suurta Orjajärveä. Nyt alkoi todellinen nälkä. Miehillä ei ollut muuta syötävää kuin jäkälää. Mukana ollut intiaani tappoi ryhmään kuuluneen englantilaisen, ja häntä epäiltiin ihmissyönnistä, jolloin toinen englantilaisista tappoi intiaanin. Franklin onnistui kartoittamaan malko laajan rannikon alueen, ja häntä juhlittiin palattuaan sankarina, vaikka moni oli kuollut huonosti järjestetyllä retkellä. Turkiskauppiaat kuitenkin arvostelivat hänen kykyään pärjätä ankarissa olosuhteissa.
Franklinin McKenziejoen retki
Franklinin retki McKenziejoelle 1825–1827 oli menestyksekäs ja onnistunut. Franklinin johtamat miehet talvehtivat hyvin varustettuna Suurella Karhujärvellä syksystä 1825 kesään 1826. Sitten he laskivat neljällä merikelpoisella veneellä Mackenzie-joen alas merenrantaan. Suistossa retkikunta jakautui kahteen kahden veneen pariin. Franklinin veneet nimeltä Lion ja Reliance purjehtivat kohti Icy Capea minne kapteeni Beechley oli purjehtinut Blossom-laivallaan. Franklin itse komensi länteen lähteviä veneitä. Beechley lähetti yhden veneen Franklinia vastaan, mutta Franklin onnistui pääsemään vain 250 km päähän Icy Capesta Cape Beechleyhyn asti.
Richardsonin johtamien Dolphinin ja Unionin miehistöt kartoittivat McKenzie- ja Coppermine-jokien välisen rannikon. Franklinin veneet olivat kartoittaneet 600 km Pohjois-Amerikan pohjoisrannikkoa, ja Richardsonin 1400 km. Franklin palasi rannikkoa ja McKenzie-jokea pitkin takaisin, ja Richadson Copperminejokea Ison Karhujärven lähellä sijaitsevaan Fort Franklinin tukikohtaan. Franklinin tämä retki onnistui edellistä paremmin mm. pienemmän riskinoton, hyvien miesten ja varusteiden takia.
Franklinin viimeinen retki
Franklinille tuli luoteisväylän löytämisestä pakkomielle. Saatuaan rahoituksen kuntoon (Britannian Amiraliteetilta), hän lähti kolmannelle retkelleen 128-miehisen retkikunnan matkassa toukokuussa 1845 kahdella laivalla (HMS Erebus ja HMS Terror). Laivat nähtiin viimeksi Melvillen niemen lähellä pyrkimässä Lancasterinsalmeen. Retkikuntaa odotettiin vuoden 1847 loppuun asti, jolloin alettiin varustaa pelastusretkikuntia.
Retkikunnan katoaminen herätti ihmisten kiinnostuksen ja noin 40 pelastusretkeä järjestettiin. Retkikunnan etsimisessä menehtyi useampia ihmisiä kuin retkikuntaan kuului. Toisaalta nämä retkikunnat kartoittivat aluetta tarkemmin kuin mitä Franklinin retkikunta yksinään olisi tehnyt. Moni Franklinin etsijöistä etsi itse asiassa kuitenkin pohjoisnapaa. Kymmenistä retkikunnista vain neljä löysi tietoja Franklinin ryhmän kohtalosta. Vuosina 1850, 1854, 1855–1856 ja 1859 löydettiin kadonneen retkikunnan jäänteitä.
Erebus löytyi ensin, se löytyi vuonna 2014 merenpohjasta. Se on lähellä Kuningas Williamin saarta, samalla paikalla jossa paikalliset inuiitit olivat nähneet jäihin juuttuneen laivan. Hylkyjen etsintä aloitettiin 2008. Terror jatkoi inuiittien silloisen kertoman mukaan pitemmälle. Se löytyi vuonna 2016.
Nikolajevin eteläinen telakka
Mustanmeren telakka, aiemmin Nikolajevin eteläinen telakka, on telakka Mykolajivin kaupungissa Ukrainassa. Se on suurin Mustanmeren telakoista.
Mustanmeren telakan eli Mykolavjin eteläisen telakan ohella kaupungissa on kaksi muutakin telakkaa, joista mainittakoon ainakin Mykolavjin telakka OKEAN.
Telakka perustettiin vuonna 1879 belgialaisomistuksessa. Neuvostoaikana se nimettiin André Martyn mukaan nimetyksi telakaksi numero 198 ja myöhemmin Ivan Nosenkon mukaan telakaksi numero 444.
Telakka on rakentanut yli tuhat laivaa. Telakalla on rakennettu muun muassa panssarilaiva Potjomkin sekä kaikki Neuvostoliiton isoimmat alukset: Moskva-luokan helikopteritukialukset, Kiova-luokan alukset ja lentotukialus Admiral Kuznetsov ja sen sisaralus Varjag.
Matti Ylöstalo -palkinto
Matti Ylöstalo -palkinto on Suomen Asianajajaliiton säätiön myöntämä arvostettu palkinto ansioituneelle asianajajalle. Palkinto on nimetty professori Matti Ylöstalon mukaan.
Palestine Exploration Fund
pienoiskuva|175px|Quarterly Statement -kansi 1900. Palestine Exploration Fund (PEF) on brittiläinen järjestö, joka perustettiin 1865 alkuperäisenä tarkoituksenaan edistää Palestiinan ja Levantin alueen arkeologista ja muuta tieteellistä tutkimusta.
Järjestöä käytettiin myös tiedustelutiedon keräämiseen alueella Osmanien valtakuntaa vastaan. Esimerkiksi Leonard Woolley ja T. E. Lawrence kartoittivat Siinain niemimaata järjestön nimissä toteutetussa kartoituksessa ennen ensimmäistä maailmansotaa.
Järjestön julkaisema Palestine Exploration Quarterly on ilmestynyt vuodesta 1869.
Rival Sons
Rival Sons on yhdysvaltalainen rockyhtye, joka perustettiin Long Beachillä vuonna 2008.
Historia
Vuoden 2010 aikana Rival Sons keräsi mainetta lämmittelemällä hard rock -artisteja kuten AC/DC, Alice Cooper ja Kid Rock sekä esiintymällä yhdysvaltalaisessa Indianapolis 500 -tapahtumassa, joka myös televisioitiin. Brittiläinen metallimusiikkiin erikoistunut levy-yhtiö Earache Records osoitti kiinnostusta yhtyettä kohtaan, ja kun bändi itsekin piti ideasta levyttää death metal -levy-yhtiön alaisuudessa, sopimuspaperit allekirjoitettiin syksyllä 2010. Yhteistyön ensihedelmänä helmikuussa 2011 yhtye julkaisi iTunesissa omaa nimeään kantavan EP:n.
Rival Sons -EP:tä seurasi pian yhtyeen toinen albumi Pressure & Time kesäkuussa 2011. Kuten esikoislevy, Pressure & Time syntyi nopeasti: se tehtiin, nauhoitettiin ja miksattiin 20 päivässä Los Angelesissa välittömästi bändin edellisen kiertueen jälkeen. Albumin kannen suunnitteli Storm Thorgerson, joka tunnetaan myös Pink Floydin kuuluisan Dark Side Of The Moon -teoksen kannen suunnittelusta. Pressure & Timen kansainvälisen julkaisun jälkeen yhtye lähti kiertämään kesäfestivaaleja kuten Sonisphere, T in the Park, Rock Werchter ja Arras, sekä lämmitteli Judas Priestiä heinäkuussa 2011.
Kesäkiertueensa jälkeen yhtye aloitti Euroopan kiertueen ja myi loppuun kaikki Iso-Britannian keikkansa, kuten myös monia muita Euroopan keikkojaan. Rival Sons esiintyi ensimmäisen kerran Suomessa lokakuussa 2011 Turun Vegas yökerhossa ja tämän jälkeen Helsingissä Tavastia klubilla ja Tampereella Pakkahuoneella. Brittiläisen Planet Rock -radion kuulijaäänestyksessä Rival Sons valittiin vuoden parhaaksi yhtyeeksi, ja Pressure & Time äänestettiin samoin brittiläisen Classic Rock -musiikkilehden äänestyksessä vuoden toiseksi parhaaksi albumiksi. Vuosittaisessa Classic Rock -gaalassa Lontoossa yhtye soitti akustisen keikan ja esiintyi lukuisia kertoja televisiossa Saksassa (‘Die Harald Schmidt Show’ ja ‘neoParadise’) sekä kotimaassaan Yhdysvalloissa.
Helmikuussa 2012 yhtye vetäytyi levyttämään Honey Pye -studioille Nashvilleen Tennesseehen ja yhdessä Dave Cobbin ja Vance Powellin kanssa nauhoitti jälleen uuden albumin vain 20 päivässä. Levytyssessioita seurasi Euroopan kiertue lukuisine loppuunmyytyine keikkoineen. Hyviä arvosteluja saanut albumi Head Down julkaistiin syyskuussa, ja syksyn levynjulkaisukiertue myytiin loppuun. Edellisen vuoden tapaan bändi menestyi etenkin Isossa-Britanniassa ja lopetti vuoden voittamalla "Suurimman läpimurron tehnyt yhtye" -palkinnon Classic Rock -gaalassa.
Vuoden 2013 yhtye aloitti pienellä kiertueella kotikentällään USA:ssa ja Kanadassa. Euroopan kesäkiertue ulottui tällä kertaa myös Suomeen, jossa yhtye esiintyi Rock the Beach -festivaaleilla 28. kesäkuuta 2013. Elokuussa 2013 yhtyeen kitaristi Scott Holiday julkaisi Facebookissa tiedotteen, jonka mukaan yhtyeen basisti Robin Everhart jättää yhtyeen. Everhart kertoi syyksi tiiviin kiertämisen ja totesi eron tapahtuneen hyvissä merkeissä. Everhartin korvasi kiertueella David Beste, joka jatkoi yhteen basistina koko kiertueen ajan.
Tammikuussa 2014 Rival Sons aloitti neljännen albuminsa äänittämisen Dave Cobbin Honey Pye -studioilla Nashvillessä David Besten kanssa. Maaliskuussa 2014 Rival Sons virallisti Besten aseman bändin uutena jäsenenä. Samalla julkistettiin uuden Great Western Valkyrie -levyn nimi, kansi ja kappaleet, joista ensimmäisenä julkistettiin avausraita Electric Man. Vuosina 2014 ja 2015 Rival Sons kiersi ahkerasti maailmalla ja esiintyi mm. Aerosmithin ja Lenny Kravitzin kanssa. Vuonna 2015 Rival Sons esiintyi 3300 hengelle Lontoon Roundhouse areenalla, mikä on yhtyeen suurin oma esiintyminen. Suomessa Rival Sons esiintyi Aerosmithin lämmittelijänä kevällä 2014 ja omalla keikallaan The Circuksessa Helsingissä marraskuussa 2014.
Lokakuussa 2015 Rival Sons äänitti viidennen Hollow Bones levynsä jälleen Dave Cobbin kanssa Nashvillessa vain kolmessa viikossa. Uusi levy julkaistaan kesäkuussa 2016. Vuoden 2015 lopun Rival Sons kiersi Eurooppaa Deep Purplen lämmittelijänä. Vuonna 2016 Rival Sons kiinnitettiin Black Sabbathin koko jäähyväis-maailmankiertueen ainoaksi lämmittelijäksi Ozzy ja Sharon Ozbournen nimenomaisesta toiveesta. Kiertueen aikana Rival Sons esiintyi mm. legendaarisella Madison Square Garden areenalla kahdesti ja Helsingin Kaisaniemen Monsters of Rock -tapahtumassa.
Aiheesta muualla
Yhtyeen viralliset sivut
Erik Grotenfelt
pienoiskuva|oikea|Erik Grotenfelt Erik Herman Woldemar Grotenfelt (24. heinäkuuta 1891 Viipuri – 3. huhtikuuta 1919 Helsinki) oli suomalainen prosaisti, runoilija ja toimittaja, joka tunnetaan sisällissodan aikaisten Västankvarnin teloitusten sotatuomarina ja täytäntöönpanijana mutta ei niinkään runoilijana.
Nuoruus
Grotenfeltin vanhemmat olivat prokuraattori ja korkeimman oikeuden presidentti Berndt Julius Grotenfelt sekä Aline Söderhjelm. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1917 Siri Matilda Studdin kanssa.
Grotenfeltin täti oli historian professori Alma Söderhjelm.
Grotenfelt kävi Nya Svenska Samskolanin, kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1909 ja liittyi Nyländska Studentafdelningeniin. Hän opiskeli Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan historiallis-kielitieteellisessä osastossa vuosina 1909–1914, valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1913 ja sai filosofian maisterin arvon vuonna 1914.
Jääkäri ja aktivisti
Grotenfelt liittyi niiden vapaaehtoisten joukkoon, joiden päämääränä oli Saksassa sotilaskoulutusta antava Pfadfinder-kurssi, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Hän ilmoittautui leirille 5. maaliskuuta 1915. Hänet sijoitettiin joukon 1. komppaniaan, josta hän erosi silmäsairauden aiheuttaman heikon terveydentilan vuoksi kesäkuussa 1915. Hän oleskeli seuraavaksi Tukholmassa ja Helsingissä ja alkoi syksyllä 1916 kirjoitella huomiota herättäneitä sotatilanneselostuksia Dagens Pressiin. Venäjän vallankumouksen puhjettua hän aloitti keväällä 1917 vilkkaan toimintajakson. Hän kirjoitteli päivittäin sekä Svenska Presseniin että aktivistien äänenkannattajaksi toukokuussa 1917 perustettuun Svenska Tidningeniin Suomen itsenäisyysvaatimuksia valaisevia kirjoituksia ja taisteli kiivaasti niitä sanomalehtiä ja poliitikkoja vastaan, joiden mielestä Suomelle olisi kuulunut vain laajennettu autonomia. Hän toimi keväällä 1917 ylioppilaspolitiikkaa johtaneen osakuntien valitseman valtuuskunnan toimeliaimpana jäsenenä ja joutui tilanteen vuoksi kosketuksiin myös Venäjän vallan edustajien kanssa, esimerkiksi ministeri Aleksandr Kerenskin ja amiraali Andrei Maksimovin.
Sisällissota
Sodan loppuvaiheessa Grotenfelt asetettiin Inkoon Västankvarnissa toimineen laittoman kenttäoikeuden puheenjohtajaksi. Hän tuomitsi noin 60 punaista kuolemaan. Ensimmäiset tuomiot Grotenfelt pani täytäntöön henkilökohtaisesti, koska hänen miehistönsä oli tuomioiden täytäntöönpanossa kokematonta, mutta myöhemmin tuomioiden täytäntöönpanoon Västankvarnissa osallistui myös Länsi-Uudenmaan pataljoona. Grotenfelt kuvaili muistiinpanoissaan, kuinka muun muassa ammutti useita vihtiläisryöstäjiä ja kuinka vangit pelokkaasti avautuivat hänen johtamassaan tuomioistuimessa. Joukossa oli ainakin kolme naista, Hilja Heino, Elsa Suomi ja Tekla Åhl. Kenttäoikeuden toiminnasta ei ole jäljellä asiakirjoja. Ainoat todisteet ovat Grotenfeltin vaimolleen Sirille lähettämät kirjeet, jotka on julkaistu Gunnar Mårtensonin vuonna 1943 kokoamassa antologiassa Med gåspenna och skrivmaskin.
Grotenfelt teki itsemurhan 3. huhtikuuta 1919, ja hänet haudattiin Helsinkiin. Grotenfeltin veli Nils C. J. Grotenfelt kuvailee veljeään muistokirjoituksessa: ”Hänestä voi saada vaikutelman sadistisesta pienestä kirjoituspöytäherrasta, joka saa tilapäisesti vallan päättää elämästä ja kuolemasta.” Hän oli ulkoisesti pieni ja hento, ja hän oli likinäköinen. Hän oli luonteeltaan veljen mukaan impulsiivinen, innostuva, kiivas ja teki nopeita arvioita sekä harrasti hienostunutta ironiaa.
Kirjallinen tuotanto
Grotenfelt kirjoitti kaksi runokokoelmaa ja kaksi romaania. Romaani Bengt Walters lycka ilmestyi 1917. Se on osittain omaelämäkerrallinen tarina, jossa hän piirtää velton voimattoman haaveilijan luonteenkuvan. Toinen romaani on Det nya fosterlandet, jonka taustalla on Venäjän maaliskuussa 1917 puhjennut vallankumous. Hän kuvaa siinä silloisen Suomen poliittisia pyrkimyksiä, joista toisissa tavoiteltiin autonomiaa Venäjän vallassa, toinen taas pyrki itsenäisyyteen. Hänen kuolemansa jälkeen on julkaistu valikoima runoja ja antologia, johon on koottu lehtiartikkeleita. Suvun piirissä katsottiin Grotenfeltin itsemurhan ehkä johtuneen taloudellisista vaikeuksista. Syyllisyyttä ei otettu huomioon.
Muuta
Grotenfelt oli kirjailija Leena Landerin Käsky-romaanissa Ruukkijoen kenttätuomioistuinta johtaneen kirjailija ja toimittaja Emil Hallenbergin esikuva. Grotenfeltin sekä Kemijärvellä teloitetun maalarin Matti Ollankedon vaiheita seurataan Seppo Rustaniuksen vuonna 2007 valmistuneessa dokumenttielokuvassa Vuoden 1918 uhrit.
Romaanissaan Alma Merete Mazzarella käsittelee Alma Söderhjelmin ohella myös tämän sisarenpoikaa Grotenfeltiä.
Siperiada
Siperiada on Andrei Kontšalovskin ohjaama neuvostoliittolainen elokuva vuodelta 1979. Elokuva voitti Cannesin elokuva­juhlien Grand Prix -palkinnon vuonna 1979.
Elokuva seuraa siperialais­kylän asukkaiden elämää 1900-luvun alun tsaarin­vallasta 1960-luvun sosialismiin. Näytelmä­elokuvan kuvina käytetään myös dokumentti­filmi­materiaalia Siperian asuttamisesta ja luonnon­varojen hyödyntämisestä.
Musiikki
Elokuvan säveltäjänä toimi Eduard Artemjev, ja PPK-niminen trance-duo on tehnyt elokuvan tunnus­kappeleesta vuonna 2001 julkaistun ”ResuRection” -nimisen kappaleen. Tunnuskappale soi myös Sotšin talviolympialaisten avajaisissa.
Arvioita
Kymmenestä suomalaisesta ensi-iltakriitikosta kaksi antoi Siperiadalle kolme tähteä, kolme arvostelijaa kaksi tähteä ja kolme yhden tähden, keskiarvona 1,88 tähteä neljästä. Video-oppaassa vuodelta 1994 Markku Salmi pitää yli kolmi­tuntista Siperiadaa puuduttavana vyörytyksenä ja antaa sille kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”. VideoHound's Golden Movie Retriever antaa rönsyilevänä pitämälleen elokuvalle kolme tähteä neljästä.
Simon Nurme
Nils Simon Erik Nurme (s. 24. marraskuuta 1982 Laxå, Ruotsi) on entinen ruotsalainen jalkapallomaalivahti.
Nurme edusti Veikkausliigassa pelannutta IFK Mariehamnia kausina 2012–2014.
Lokum
thumb|Lokum
Lokum tai loukoum on turkkilainen makeinen. Se valmistetaan sokerista, vedestä ja tärkkelyksestä. Lokum on pehmeä, hillomainen ja joskus tahmeahko makeinen. Se on usein muodoltaan pieni kuutio, joka on kauttaaltaan tomusokerin peitossa. Joskus lokum on myös maustettu pistaasilla tai pähkinöillä. Lokum tunnetaan yleisesti myös englanninkielisellä nimellä Turkish Delight.
Mercantourin kansallispuisto
thumb Mercantourin kansallispuisto on luonnonsuojelualue Ranskan Alpeilla. Sen keskiosassa on seitsemän asumatonta laaksoa ja reunoilla 28 pientä maalaiskylää. Mont Pegon lähellä on kalliopiirroksia. Puistossa on monipuolinen kasvilajisto ja suurehko gemssipopulaatio.
Painonnosto Pan-Amerikan kisoissa 2019
right|230px Painonnostossa kilpailtiin Pan-Amerikan kisoissa 2019 27. – 30. heinäkuuta 2019. Kilpailut käytiin Chorrillos Military Schoolissa. Sekä miehille että naisille oli seitsemän painoluokkaa. Jokaiseen painoluokkaan osallistui yhdeksän urheilijaa. Menestynein maa oli Kolumbia, joka voitti yhdeksän mitalia, joista viisi oli kultaisia.
Yleisluistelun Suomen-mestaruuskilpailut 2010
Suomen vuoden 2010 yleisluistelumestaruuksista kilpailtiin Seinäjoella 19.-20.12.2009.
Miesten yleismestaruus
Kaikki matkat luistelleet. <br style="clear:both;"/>
Naisten yleismestaruus
Mitalistit. <br style="clear:both;"/>
Etsivä Gadget (elokuva)
Etsivä Gadget on vuonna 1999 valmistunut perhe-elokuva joka perustuu samannimiseen piirrettyyn televisiosarjaan. Elokuvan pääosaa näyttelee Matthew Broderick. Hän esittää John Brown -nimistä yövartijaa, joka joutuu onnettomuuteen, ja saa toipuessaan mekaanisia lisäosia jotka tekevät hänestä puoliksi robotin. Uusi robotti-ihminen ryhtyy poliisiksi.
Suomen videomarkkinoille elokuva tuotiin jälkiäänitettynä. Silti sen ikäraja on 8 vuotta.
Humberto Selvetti
Humberto Selvetti (31. maaliskuuta 1932 Colón, Entre Ríos, Argentiina – 1992 Wilde, Buenos Airesin maakunta, Argentiina) oli argentiinalainen painonnoston kaksinkertainen olympiamitalisti.
He Ain’t Heavy, He’s My Brother
He Ain’t Heavy, He’s My Brother on Bobby Scottin ja Bob Russellin kirjoittama balladityylinen popkappale, jonka alkuperäinen esittäjä oli Kelly Gordon vuonna 1969. Tunnetuimman esityksen kappaleesta teki kuitenkin brittiläinen The Hollies -yhtye samana vuonna. Kappale ylsi Britanniassa listakolmoseksi ja Yhdysvalloissa seitsemänneksi. Uudelleenjulkaisuna se ylsi Britannian listaykköseksi vuonna 1988.
Pienempi menestys kappaleesta on muodostunut Neil Diamondin (1970), Olivia Newton-Johnin (1976) ja Bill Medleyn (1988) tulkitsemana.
Taustaa
Paljon myöhemmin lauseesta kirjoittivat kappaleen Bobby Scott ja Bob Russell jotka olivat kokeneita laulunkirjoittajia. Scottin aiempia lauluja oli kappale ”A Taste of Honey” ja Russellin ”Little Green Apples”. ”He Ain’t Heavy, He’s My Brother” jäi kuitenkin heidän ainoaksi yhteistyössä tehdyksi laulukseen, sillä Russell oli laulun teon aikoihin kuolemassa syöpään. Ensimmäisenä kappaleen levytti ja julkaisi Kelly Gordon, tuottaja, joka on työskennellyt muun muassa Aretha Franklinin, Glen Campbellin ja David Lee Rothin kanssa.
Taustaa ja äänitys
Kappaleen The Holliesin esitettäväksi valitsi yhtyeen kitaristi Tony Hicks. Lontoolainen musiikkikustantaja Cyril Shane soitti hänelle eri popkappaleita siinä toivossa, että niistä jokin kelpaisi Hicksille. Shane soitti lauluntekijöiden, Scottin ja Russellin, tekemän äänityksen ”He Ain’t Heavy, He’s My Brotherista”, vaikka olikin sitä mieltä, ettei laulu sopisi yhtyeelle. Hicks kuitenkin vaati sitä Holliesin levytettäväksi. Ennen kuin kappaletta oli ehdotettu Holliesille, oli Joe Cocker hylännyt ehdotuksen sen levyttämisestä. Rumpali Bobby Elliott onkin tunnustanut Hicksin merkityksen sekä laulun valitsemisessa että sen hittipotentiaalin aavistamisessa.
The Hollies teki kappaleeseen joitakin muutoksia ennen levyttämistä, joista tärkein oli tempon lisääminen. Tony Hicksin mukaan ainoa asia, jonka annettiin olla, oli sanoitus.
Yhtyeen jäsenet; rumpali Bobby Elliott, basisti Bernie Calvert sekä pianistivierailija Elton John, jolle maksettiin osuudestaan 12 punnan palkkio, soittivat kappaleen pohjan, jonka päälle solisti Allan Clarke lauloi oman, kehutun raitansa. Tämä siitä huolimatta, että rumpali Elliott on muistellut Clarken kärsineen kipeästä kurkusta äänityksen aikaan. Kappaleessa käytettiin myös John Scottin tekemää orkesterisovitusta.
Julkaisu ja vastaanotto
”He Ain’t Heavy, He’s My Brother” oli The Holliesin toinen singlejulkaisu sen jälkeen, kun Graham Nash oli jättänyt yhtyeen. Kappale ilmestyi 19. syyskuuta 1969, ja se nousi listan sijalle 3 yhtyeen kotimaassa Britanniassa ja ylsi Yhdysvalloissakin top 10:een sijan 7 muodossa. Kymmenen myydyimmän singlen joukkoon laulu ylsi myös muun muassa Länsi-Saksassa, Sveitsissä ja Norjassa. Suurin menestys se oli Singaporessa, missä siitä tuli listaykkönen.
Vuonna 1988 single julkaistiin uudelleen, jolloin se nousi Britannian listaykköseksi kahden viikon ajaksi.
Kappaleet singlellä
A-puoli B-puoli
Muut versiot
The Holliesin lisäksi kappaleen ovat levyttäneet lukuisat muut artistit. Olivia Newton-Johnin esittämänä kappale pääsi Yhdysvaltain Billboard Hot 100 -listan sijalle 30 vuonna 1976. Vuonna 1970 Neil Diamond oli päässyt omalla versiollaan saman listan sijalle 20. Bill Medleyn tulkinta sen sijaan pääsi brittilistalla sijalle 25 syksyllä 1988. Cover-version kappaleesta ovat tehneet myös muun muassa The Osmonds, Roger Whittaker ja Rufus Wainwright.
Kappaletta on käytetty myös muissa yhteyksissä. Holliesin versio oli 1990-luvulla mukana esimerkiksi kanadalaisessa huumeidenvastaisessa filmissä. Bill Medleyn versiota puolestaan käytettiin Sylvester Stallonen tähdittämässä elokuvassa Rambo – taistelija 3 (1988).
Nansenin kansainvälinen pakolaistoimisto
Nansenin kansainvälinen pakolaistoimisto (ransk. Office international Nansen pour les réfugiés, engl. Nansen International Office for Refugees) oli Kansainliiton alajärjestö, jonka tehtävänä oli huolehtia kansainvälisesti pakolaisista. Järjestö toimi vuosina 1930–1939, ja sille myönnettiin Nobelin rauhanpalkinto vuonna 1938.
Perheneuvosto
Perheneuvosto on eräiden maiden lainsäädännön aiemmin määrittelevä kokous, jossa perheen asioista neuvoteltiin perheenjäsenten tai sukulaisten kesken. Menettely oli peräisin roomalaisesta oikeudesta, jossa siitä käytettiin latinankielistä nimitystä consilium propinquorum. Se siirtyi Ranskan Code Napoleoniin ja muihin romaanisiin lakeihin sekä Saksan Bürgerliches Gesetzbuchiin.
Nansenin kansainvälinen pakolaistoimisto
Historia
Vuoden 1930 lopulla perustettu järjestö aloitti toimintansa varsinaisesti 1. huhtikuuta 1931. Organisaatio oli ensimmäisen Kansainliiton Pakolaisasiain pääkomission seuraaja. Pääkomissiota oli johtanut sen perustamisesta 27. kesäkuuta 1921 lähtien norjalainen pakolaisasiain päävaltuutettu Fridtjof Nansen, joka oli kuollut alkuvuodesta 1930. Kansainliiton sihteeristö katsoi kuitenkin tarpeelliseksi järjestää apua pakolaisille eri puolilla maailmaa.
Toimiston tehtäväksi tulivat eritoten poliittisten pakolaisten virrat Saksasta, Italiasta ja Espanjasta, joissa kaikissa maissa oli valtaan tullut diktaattori. Vielä toimintansa loppuvaiheissa toimisto sai laajan työkentän Itävallan pakolaisista.
Perheneuvosto
Suomessa voimassa olleessa vuoden 1734 laissa oli viitteitä perheneuvoston kaltaisesta järjestelystä. Perintökaaren 23 luvun 1 pykälän mukaan holhoojan oli tehtävä lähimmille sukulaisille tili joka kolmantena vuonna tai vaadittaessa joka vuosi. Vuonna 1864 annetun asetuksen perusteella pitäjiin, joissa ei ollut kunnallishallitusta, perustettiin holhouslautakuntia, joille oli esitettävä kuitti tehdystä tilistä. Jos pitäjässä oli kunnallishallitus, tili esitettiin sille. Vuoden 1898 holhouslaki määräsi tilinteon holhouslautakuntien velvollisuudeksi. Myös äidin kuoltua uudelleen avioituneen isän oli neuvoteltava lähimpien äidinpuoleisten sukulaisten kanssa aiemmasta avioliitosta olleita lapsia ja heidän omaisuuttaan koskevista asioista. Samoin leskeksi jääneen äidin oli neuvoteltava lasten isänpuoleisten sukulaisten tai holhoojan kanssa. Myös naittajan oli aina neuvoteltava lähiomaisten kanssa.
Nansenin kansainvälinen pakolaistoimisto
Historia
Melko pian Nobelin rauhanpalkinnon saamisen jälkeen Nansenin kansainvälinen pakolaistoimisto suljettiin, mutta sen työtä jatkamaan perustettiin Lontoossa toiminut Kansainliiton pakolaisasiain pääkomissio.
Donald Moffat
Donald Moffat (26. joulukuuta 1930 – 20. joulukuuta 2018 ) oli brittiläissyntyinen, sittemmin yhdysvaltalaistunut näyttelijä. Hän opiskeli Royal Academy of Dramatic Artsissa ja on pitkän uransa aikana menestynyt sekä elokuvissa, televisiossa että teatterissa. Hän meni 13. kesäkuuta 1970 naimisiin Gwen Arnerin kanssa.
Kalle Kajander
Kalle Kustaa Kajander (14. maaliskuuta 1862 Hausjärvi – 3. joulukuuta 1928 Hausjärvi) oli hausjärveläinen kirjailija ja maanviljelijä.
Perhetausta ja opinnot
Kajanderin isä oli rakennusmestari, maanviljelijä Kalle Kustaa (Karl Gustaf) Kajander ja äiti Beata Christina Backberg.
Kajander kävi Helsingin Suomalaista Alkeisopistoa vuodesta 1873, kirjoitti ylioppilaaksi 1882 ja aloitti opiskelunsa Helsingin yliopiston historiallis-kielitieteellisessä tiedekunnassa. Lopullista opiskelualaa Kajander ei osannut valita ja opinnot hän keskeytti 1890.
Pyöräretket
Vuonna 1889 Kajander pyöräili Pariisiin maailmannäyttelyyn. Vuonna 1897 Kajander ja Juhani Aho lähtivät Saksan Kölnistä yhteiselle pyöräretkelle Firenzeen. Aho ei tosin nilkkavaivan vuoksi kyennyt saattamaan matkaa päätökseen. Kajander teki myös muita pyöräretkiä Eurooppaan ja kirjoitti matkoistaan kuvauksia Uuteen Suomettareen. Matkojensa innoittamana Kajander opiskeli ranskan kielen.
Kirjallinen tuotanto
Kirjailijana Kajanderin tyyli oli hämäläisellä huumorilla höystetty realismi.
Kajander kirjoitti artikkeleita Päivälehteen ja Uuteen Suomettareen, muun muassa matkakirjeitä polkupyörämatkoilta Euroopasta ja sahayhtiöiden tilanostoista Savossa ja Karjalassa.
Kajander kirjoitti toisaalta kansanelämän kuvauksia, toisaalta satiirisia kertomuksia epäkohdiksi kokemistaan ilmiöistä. Teoksissa on havaittavissa moralisoiva ote, jolla kirjailija pyrki osoittamaan hyviä ja huonoja elämäntapoja.
Satoisuus
Satoisuus on käsite, jolla maataloudessa viitataan maan, viljelymenetelmän tai tietyn viljelykasvin tuottamaan satoon eli hedelmiin, siemeniin tai lehtiin ym. kasvin osiin, joita viljelijä voi käyttää hyödyksi. Tässä mielessä termillä viitataan tuottavuuteen.
Kalle Kajander
Kirjallinen tuotanto
Omien kirjallisten tuotostensa lisäksi Kajander toimi suomentajana.
Satoisuus
Satoisuus on tärkeä termi mm. kasvinjalostuksessa. Sen mittaamista varten on käytetään mittayksikköä, joka voi olla esimerkiksi kiloa/hehtaari. Tarkemmassa analyysissä tarvitaan monimutkaisempia menetelmiä.
Kalle Kajander
Kirjallinen tuotanto
Kajanderin elämäkerta sisältyy vuonna 1955 ilmestyneeseen Valitut teokset -kirjaan. Samoin teoksessa on novellit Kun talonpojasta tuli herra sekä Kunnanmiehiä ja kokoelmat Pahkakuppi sekä Yhden ainoan kerran.
Satoisuus
Satoisuutta käsitellään muuttujana, joka koostuu eri osatekijöistä. Näitä ovat mm. kasvukausi (ts. aika, jonka kuluessa sato pystytään tuottamaan), tarvittavat lannoitteiden ja kasvinsuojeluaineiden sekä kasteluveden määrät.
Kalle Kajander
Huomioita
Kajander ystävystyi Juhani Ahon ja Eero Järnefeltin kanssa. Ystävykset tekivät metsästysretkiä Hausjärven metsiin. Juhani Aho ja Venny Soldan-Brofeldt asuivat Hausjärvellä muutaman vuoden. Aholta Kajander sai vaikutteita ja tukea kirjallisiin töihinsä.
Satoisuus
Kasvien satoisuutta on pyritty parantamaan kasvinjalostuksella, oikeiden lajikkeiden valinnalla, maan parannuksella eli lannoituksella ja maan muokkaamisella, viljelymenetelmillä, mm. vuoroviljely sekä tuholaisten torjunnalla.
Kalle Kajander
Huomioita
Suomen Kirjailijaliitto valitsi Kajanderin kunniajäsenikseen 1922.
Vercingetorix
thumb|250px|Vercingetorix heittää aseensa Caesarin jalkoihin, [[Lionel Royerin maalaus vuodelta 1899.]] Vercingetorix (noin 82 eaa. – 46 eaa.) oli gallialaisten arvernien päällikkö. Hän johti gallialaisten kapinaa roomalaisia vastaan 53–52 eaa. Hänen nimensä merkitsee galliaksi "soturien kuningas".
Vercingetorix kävi menestyksellisesti sissisotaa roomalaisia vastaan, ja onnistui tekemään vahinkoa Julius Caesarin huoltoyhteyksille. Hän myös houkutteli ovelasti roomalaiset taisteluun maastossa, joka oli epäedullinen roomalaisten taktiikan kannalta. Vercingetorixin huomattavimpia voittoja oli Gergovian (nykyisin Clermont-Ferrand) mäkilinnoituksen puolustus Caesarin joukkoja vastaan. Caesar kertoo kirjassaan Gallian sota kuinka Vercingetorix yhdisti gallialaiset kapinaan roomalaisia vastaan.
Tätä voittoa seurasi kuitenkin tappio, kun gallialaisten vastahyökkäys falangeilla roomalaisten kimppuun epäonnistui. Vercingetorixin oli sen jälkeen vetäydyttävä turvaan linnoitettuun Alesian kaupunkiin. Caesar piiritti Vercingetorixia ja tämän joukkoja Alesian kaupungissa, ja lopulta Vercingetorixin oli antauduttava. Luultavasti hänet surmattiin Tullianumin vankilassa kuristamalla vuonna 46 eaa., sen jälkeen kun häntä oli esitelty Rooman kansalle Caesarin Gallian triumfin yhteydessä.
Vercingetorixista kertoo elokuva Taistelu Galliasta (2001).
Kameleontti (tähdistö)
Kameleontti (lat. Chamaeleon, Chameleontis, Cha) on eteläisellä tähtitaivaalla oleva pieni himmeätähtinen tähdistö, joka ei näy Suomessa, koska sijaitsee taivaanpallolla hyvin etelässä. Tähdistöä ei saa sekoittaa pohjoisella tähtitaivaalla olevaan Kirahviin, jonka nimi on Camelopardalis ja lyhenne Cam. Tähdistö rajoittuu napatähdistö Oktanttiin ja kirkastähtiseen Köliin. Tämä tähdistö on nimetty 1500-luvun loppupuolella ilmestyneessä taivaanpallon kartastossa, ja kuvattu Bayerin Uranometriassa vuonna 1603. Tähdistön kirkkain tähti on Alfa Chameleontis jonka kirkkaus on 4,05.
Keskinen alue (Eritrea)
Keskinen alue (Zoba Maekel) on yksi Eritrean kuudesta aluehallinnon ylimmän tason alueista. Sen keskuksena Eritrean pääkaupunki Asmara (775 000, 2014).
Alueen pinta-ala on 1 300 neliökilometriä.
Keskinen alue jakautuu neljään alialueeseen seuraavasti:
Identiteettiteoria
Identiteettiteoria on mielenfilosofiaan kuuluva näkemys. Se on yksi ratkaisuehdotus nk. mieli–ruumis-ongelmaan. René Descartesista lähtien mielen ja ruumiin suhteen selittäminen on ollut ongelmallista. Identiteettiteoria tarjoaa yksinkertaisen ratkaisun: mitään ongelmaa ei ole, koska mielentilat ovat aivotiloja. Identiteettiteoria edustaa näin fysikalismia. Puhumme kivuista ja haluista ja uskomuksista, mutta oikeastaan tarkoitamme niillä vain tiettyjä aivotiloja.
Identiteettiteorialla viitataan useimmiten tyyppi-identiteettiteoriaan, joka edustaa reduktionistista fysikalismia. Identiteettiteoria esiintyy myös token- eli esiintymäidentiteettiteorioiden muodossa.