cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sekovarsi
thumb|250px|[[Lunularia cruciata -maksasammallaji]]
Sekovarsi eli tallus on alkeellisten kasvien sekä sienten kasvullinen osa, josta ei voida erottaa versokasveille tyypillisiä pitkälle erikoistuneita osia, kuten lehtiä ja vartta. Sekovarsi esiintyy kaikilla levillä, jäkälillä ja sienillä sekä eräillä maksa- ja sarvisammalilla. Joidenkin tulkintojen mukaan sekovarsia on kaikilla sammalilla, myös lehtisammalilla. Alkeellisimmat sekovarret koostuvat muutamista erikoistumattomista solukerroksista; kehittyneemmillä voi olla johtosolukoita, lehtimäisiä yhteyttämiselimiä ja juurtumahapsia. Aiemmin sekovartiset eliöt luokiteltiin taksonomiseen ryhmään Thallophyta.
Tero Arkiomaa
Tero Arkiomaa (s. 20. helmikuuta 1968 Helsinki) on entinen suomalainen jääkiekkoilija. Arkiomaa pelasi uransa aikana 26 A- (tehopisteet 5+4) ja 16 B-maaottelua (4+3). Arkiomaa on yksi kolmesta SM-liiga-pelaajasta, jotka ovat pystyneet tekemään 6 maalia yhdessä ottelussa.
Pelaajaura
Tero Arkiomaa aloitti jääkiekon pelaamisen pääkaupunkiseudulla ja pelasi ensimmäiset aikuisten ottelunsa Tikkurilan Jääveikkojen 1-divisioonajoukkueessa.
Arkiomaa pelasi ensimmäisen SM-liiga-ottelunsa kaudella 1986–1987 Kuopiolaisen KalPan riveissä. Pelattuaan KalPa:ssa vuoteen 1988 asti Arkiomaa siirtyi Joensuun JoKP:n riveihin jossa pelasi yhden kauden 1-divisioonassa sekä yhden kauden SM-liigassa.
Joensuusta Arkiomaa siirtyi Lappeenrantaan ja pelasi SaiPa:n riveissä kauden 1990-91. SaiPa:sta matka jatkui Raumalle jossa Arkiomaa edusti Rauman Lukkoa vuodesta 1991 vuoteen 1996.
Vuonna 1996 Tero Arkiomaa teki ensimmäisen sopimuksensa ulkomaille kun saksalainen Augsburger Panther teki Arkiomaan kanssa sopimuksen. Arkiomaa pelasi Augusburgissa vuoteen 1998 asti jolloin Arkiomaa palasi Suomeen.
Arkiomaan uusi seura Suomessa oli Lukon paikalliskilpailija Ässät Porista. Arkiomaa pelasi Ässissä kauden 1999–2000 loppuun asti jolloin hän palasi pelaamaan ulkomaille, tällä kertaa englantilaisen Newcastle Jestersin riveihin.
Newcastlessa Arkiomaa pelasi yhden kauden verran ja siirtyi seuraavaksi kaudeksi itävaltalaisen Innsbruckin joukkueeseen. Itävallassa pelatun kauden jälkeen Arkiomaa pelasi vielä yhden kauden Englannissa Bracknell Beesin riveissä.
Vuonna 2003 Tero Arkiomaa palasi Suomeen ja alkoi valmentamaan riihimäkeläisen Kiekko-Nikkarit-joukkueen juniorijoukkuetta jossa Arkiomaan oma poika pelasi. Samaan aikaan Arkiomaa palasi jääkiekkokaukaloon ja pelasi kauden 2003–04 loppuun paikallisen Peltosaaren Nikkareiden II-divisioonajoukkueen riveissä tehden 11 ottelussa tehot 10+16=26. Arkiomaa piipahti vielä seuraavalla kaudella Nikkareissa neljän ottelun verran ja lopetti aktiiviuransa keväällä 2005.
Teron veli Tomi on pelannut jääkiekkoa useita kausia Uudenmaan eri joukkueissa alasarjoissa.Teron poika Eetu-Ville, pelaa Saksan kolmannella sarjatasolla, Oberliigassa EC Peitingin joukkueessa.
Suvi Vacker
Suvi Vacker (s. 8. toukokuuta 1983 Jyväskylä) on suomalainen maastopyöräilijä ja entinen jääkiekkoilija.
Vacker pelasi jääkiekon naisten SM-sarjassa JYPissä vuosina 2000-2003 ja 2008-2015.
Jääkiekkouran jälkeen Vacker on kilpaillut maastopyöräilyssä. Hän oli maastopyöräenduron SM-sarjassa toinen vuonna 2017 ja ensimmäinen vuonna 2018
Vox (sivusto)
Vox on yhdysvaltalainen uutissivusto. Sen perusti huhtikuussa 2014 The Washington Postin entinen verkkopäätoimittaja Ezra Klein. Alustan kustantaja on aiemmin urheilublogeja julkaissut Vox Media. Vuonna 2016 Voxilla oli 25 miljoonaa eri kävijää.
Voxin tavoitteena on selittää uutisten taustaa ja auttaa siten lukijaa ymmärtämään uutisia.
Karl Schranz (laskettelurinne)
Karl Schranz on laskettelurinne Sankt Anton am Arlbergissä Itävallassa.
Laskettelurinne on nimetty paikallisen alppihiihdon olympiamitalistin ja kolminkertaisen maailmanmestarin Karl Schranzin mukaan.
Siinä järjestettiin vuoden 2001 alppihiihdon MM-kilpailujen miesten vauhtilaji- ja suurpujottelukilpailut. Vuodesta 2007 alkaen siinä on järjestetty satunnaisesti alppihiihdon maailmancupin naisten vauhtilajiosakilpailuja. Aikojen saatossa Sankt Anton am Arlbergissä on kilpailtu myös Arlberg-Kandahar-kilpailuja, johon myös 2000-luvulla järjestetyt naisten vauhtilajikilpailut ovat kuuluneet.
Reitti
Karl Schranz -rinteen yläasema sijaitsee 2 328 metriä merenpinnan yläpuolella Kapall-vuoren huipulla. Miesten syöksylaskun lähtö sijaitsee 2 310 metriä ja naisten syöksylaskun lähtö 2 027 metriä merenpinnan yläpuolella. Rinteen ylin osuus on Kandahar-Kapall -niminen, joka päättyy Himmeleck-kohtaan. Naisten super-g-lähdön jälkeen tulee Gampen. Sitä seuraa Waldschneise, jossa rinne kääntyy ensin vasemmalle, joka jatkuu edelleen kapenevaan ja vasemmalle jyrkkenevään käännökseen.
Rinteen keskipaikkeilla Waldschneisen jälkeen sijaitsee koko rinteen jyrkin kohta Eisfall (Jääputous), jonne käännytään jyrkästi oikealle. Se on kapea jyrkänne, jossa rinteen jyrkkyys on enimmillään 78 %. Eisfallin jälkeen alkaa rinteen alaosuus Fang.
Syöksylaskun maali sijaitsee 1 350 metriä merenpinnan yläpuolella Karl-Schranz-Zielstadionilla lähellä St. Antonin keskustaa.
T-Klubi
Ohjelma oli Tarinatalon tuotantoa ja vastaavana tuottajana toimi Kari Tervo.
Corpse Bride
Corpse Bride (Tim Burton's Corpse Bride) on vuonna 2005 ensi-iltansa saanut Tim Burtonin ja Mike Johnsonin ohjaama stop motion -animaatioelokuva. Päähenkilöiden ääninä ovat Johnny Depp, Helena Bonham Carter ja Emily Watson. Tapahtumat sijoittuvat viktoriaaniselle aikakaudelle 1800-luvun Englantiin.
Corpse Bride on Tim Burtonin toinen kokopitkä stop-motion-animaatio. Ensimmäinen oli vuoden 1993 elokuva Painajainen ennen joulua, ja sen tyyliä noudattaen myös tässä elokuvassa ulkoasu ja värisävyt ovat hyvin tummia.
Corpse Bridea tehtiin samoihin aikoihin Burtonin toisen, vuonna 2005 ensi-iltansa saaneen elokuvan Jali ja suklaatehdas kanssa.
Corpse Bride menestyi kohtalaisesti elokuvateattereissa, mutta sai lähes kaikilta Suomenkin lehdiltä viisi tähteä.
Juoni
Elokuva sijoittuu tuntemattomaan eurooppalaiseen kylään. Victor Van Dort (Johnny Depp) on uusrikkaiden yläluokkaisiksi haluavien kalakauppiaiden (Tracey Ullman ja Paul Whitehouse) 19-vuotias poika. Victoria Everglot (Emily Watson) puolestaan on köyhtyneiden aristokraattien (Joanna Lumley ja Albert Finney) laiminlyöty tytär. Van Dortit ja Everglotit aikovat solmia perheiden välille liiton naittamalla Victorian ja Victorin toisilleen. Nuoret itse pelkäävät tulevansa avioliiton myötä onnettomiksi, mutta tavatessaan he rakastuvat toisiinsa välittömästi. Victor sotkee kömpelyyttään harjoitusvihkiäiset ja pakenee metsään. Metsässä hän harjoittelee vihkivaloja ja asettaa lopuksi sormuksen maasta sojottavaan puunjuureen.
”Juuri” on kuitenkin tosiasiassa erään murhatun naisen sormi. Riekaleiseen hääpukuun sonnustautunut Emily (Helena Bonham Carter) nousee haudastaan uskoen olevansa nyt Victorin laillisesti vihitty vaimo. Kauhistunut Victor pakenee, mutta Emily saa hänet kiinni ja siirtää hänet Kuolleiden maahan. Manalassa Emily esittäytyy Victorille. Hänet murhattiin metsässä hänen odottaessaan siellä sulhastaan yksin valtavien myötäjäistensä kera. Sillä välin Victorian vanhemmat saavat kuulla, että Victor on nähty toisen naisen kanssa, mikä saa heidät epäluuloisiksi.
Manalassa Emily antaa Victorille häälahjaksi tämän vuosia sitten kuolleen koiran. Victor itse tahtoo kuitenkin vain päästä takaisin Victorian luo. Hän suostuttelee Elder Gutknechtin (Michael Gough), manalan ystävällisen valtiaan, lähettämään hänet ja Emilyn väliaikaisesti Elävien maahan teeskennellen haluavansa esitellä Emilyn vanhemmilleen. Kotona Victor lähtee tapaamaan Victoriaa, ja he tunnustavat rakkautensa toisilleen. Emily näkee parin yhdessä ja raahaa Victorin takaisin Kuolleiden maahan. Manalassa Emily syyttää Victoria valehtelusta ja nimittää Victoriaa ”toiseksi naiseksi”.
Victoria kertoo vanhemmilleen, että eräs kuollut nainen on pakottanut Victorin naimisiin kanssaan, mutta Everglotit luulevat Victorian menettäneen järkensä ja lukitsevat hänet huoneeseensa. Victoria onnistuu pakenemaan, ja menee tunteettoman pastori Galswellsin (Christopher Lee) pakeille. Victorian tarina ruumismorsiamesta kuitenkin iljettää pastoria, joka palauttaa tytön takaisin vanhemmilleen. Koska Victoria ei kyetä enää tavoittamaan, Everglotit päättävät naittaa Victorian varakkaalta vaikuttavalle lordi Barkis Bitternille (Richard E. Grant). Victoria yrittää vastustella, mutta hänen vanhempansa ovat järkähtämättömiä.
Tällä välin Victorin petoksen masentama Emily alkaa tajuta, että Victor ja Victoria kuuluvat toisilleen, vaikka hänen ystävänsä mato (Enn Reitel) ja mustaleski (Jane Horrocks) yrittävät väittää toisin. Victor pyytää Emilyltä anteeksi valheitaan, ja he tekevät sovinnon.
Pian sen jälkeen Victorin vastamenehtynyt ajuri (Paul Whiteman) saapuu manalaan ja kertoo Victorille, että Victoria aikoo naida lordi Barkisin. Victor tuntee itsensä petetyksi. Elder Gutknecht toteaa, etteivät Emily ja Victor ole laillisesti naimisissa, koska Victor on yhä elävä mutta Emily ei. Menetettyään Victorian lopullisesti Victor päättää tappaa itsensä ja ryhtyä Emilyn lailliseksi aviomieheksi. Vainajat lähtevät Elävien maahan vihkiäkseen Victorin ja Emilyn avioliittoon kylän kirkossa. Elävät säikähtävät vainajia ensin, mutta heidän pelkonsa kaikkoaa pian heidän tunnistaessaan vainajien joukossa kuolleita rakkaitaan.
Nikolai Gubenko
Orpokodissa varttunut Nikolai Gubenko opiskeli näyttelijäksi Neuvostoliiton valtiollisessa elokuvakoulussa (VGIK) Sergei Gerasimovin ja Tamara Makarovan ohjauksessa. Hän valmistui näyttelijäksi 1964 ja elokuvaohjaajaksi 1970. Hänen ensimmäinen pääroolinsa oli Marlen Hutsijevin elokuvassa Olen 20-vuotias (Mne dvadtsat let, 1965) ja myöhempiä rooleja hän teki omien ohjaustöidensä ohella muun muassa Andrei Smirnovin elokuvassa Enkeli (Angel, 1967) ja Gleb Panfilovin elokuvassa Pyydän puheenvuoroa (Prošu slova, 1976).
Corpse Bride
Juoni
Sillä välin lordi Barkis saa suureksi suuttumuksekseen tietää, että Victoria on rahaton eikä tytön vanhemmilla ole antaa Barkisille myötäjäiseksi penniäkään. Victoria lähtee talosta kirkolle, jossa Victor on juuri ottamassa sydämen pysäyttävää myrkkyä. Emily huomaa Victorian ja pysäyttää Victorin, sillä hän tietää, ettei hänen tule asettua Victorin ja Victorian onnen tielle. Victor ja Victoria astuvat toistensa luo riemuissaan, mutta lordi Barkis keskeyttää heidät muistuttaen, että Victoria on kaikesta huolimatta yhä hänen vaimonsa. Barkis ilmoittaa haluavansa Victorian myötäjäiset itselleen, tuli mitä tuli. Emily tunnistaa lordi Barkisin entiseksi sulhasekseen, joka murhasi hänet päästäkseen käsiksi hänen myötäjäisiinsä. Lordi Barkis yrittää paeta Victoria panttivankinaan, mutta Victor asettuu häntä vastaan ja he alkavat taistella. Lopulta lordi Barkis riisuu Victorin aseista ja tyrkkää tämän maahan. Hän valmistautuu lävistämään Victorin miekallaan, kun Emily ryntää yllättäen heidän väliinsä ja asettuu Victorin kilveksi. Miekka ei satuta Emilyä, sillä hän on jo valmiiksi kuollut. Emily tarttuu miekkaan ja käskee Barkista lähtemään välittömästi tiehensä. Lordi Barkis suostuu, mutta nostaa sitä ennen ivaten Emilylle maljan. Malja kuitenkin sisältää Victorille tarkoitettua myrkkyä, ja aavistamatta Barkins kuolee kävellessään ovelle. Kuolleet eivät saa koskea eläviin, mutta koska Barkis on nyt kuollut, sääntö ei enää koske häntä. Vainajat ympäröivät hänet ja raahaavat hänet Kuolleiden maahan.
Nikolai Gubenko
Gubenko ohjasi ensimmäisen pitkän näytelmäelokuvansa Prišjol soldat s fronta (1971) yhteistyössä Vasili Šukšinin kanssa. Hänen parhaana ohjaustyötään pidetään yleensä omakohtaista lapsuuskuvausta Siipirikot (1976), joka kilpaili Cannesin elokuvajuhlilla 1977. Lomalaiset (1981) varoitteli pikkuporvarillisten arvojen leviämisestä neuvostokansan keskuuteen. Gubenkon viimeiseksi elokuvaohjaukseksi jäi Zapretnaja zona (”Kielletty vyöhyke”, 1988).
Mihail Gorbatšov nimitti Gubenkon Neuvostoliiton kulttuuriministeriksi 1989, ja Gubenko on ainoa tuossa virassa ollut taiteilija. Hän erosi virasta Neuvostoliiton vallankaappausyrityksen 1991 yhteydessä, mutta palasi monien toivomuksesta virkaan.
Corpse Bride
Juoni
Emily on viimein päässyt riivaajastaan eroon, ja hän antaa Victorin perua hänelle vannomansa vihkivalan. Sitten hän antaa hääkimppunsa Victorialle, kävelee ulos kirkon pihalle ja muuttuu perhosparveksi. Victor ja Victoria jäävät katselemaan kaikkoavia perhosia kirkon portaille.
Kullan kartano
Kullan kartano ( tai Kulla herrgård) on Loviisan Ruotsinpyhtäällä sijaitseva kartano, joka tunnetaan historiallisissa dokumenteissa 1400-luvun alkupuolelta lähtien. Nykyinen hirsirakenteinen, empiretyylinen päärakennus on valmistunut Carl Fredrik von Bornin suunnitelmien mukaan 1863, ja osa sitä ympäröivästä puistosta on peräisin 1700-luvulta. Myös vanha päärakennus vuodelta 1785 on säilynyt. Kartanon talousrakennuksiin kuuluvat maitohuone 1800-luvun keskivaiheilta sekä luonnonkivistä rakennettu navetta ja viljamakasiini. Puistossa on arkkitehti Eva Kuhlefelt-Ekelundin vuonna 1917 piirtämä leikkimökki. Museovirasto on inventoinut kartanon valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi.
Kartanon kukoistusaikaa oli 1800-luvun loppu, jolloin kiinteistöön kuului 2 200 hehtaaria maita ja maatöissä avusti piikojen ja renkien rinnalla 17 torpparia perheineen. 1980-luvun keskivaiheilla kartanoon kuului 460 hehtaaria peltoja, joista 73 oli viljelyksessä.
Historiaa
Kullan kartano sijaitsi alun perin merenlahden suulla, mutta maankohoamisen vuoksi kartano on jäänyt kukkulalle Taasianjoen varteen.
Vuonna 1419 tuolloinen rälssitila tuli Pernajan kirkkoherran Helvik Stoltefothin omistukseen, minkä jälkeen tilan omisti Dufvan suku ja vuodesta 1523 Henrik Eriksson Risbit ja Hoijan kreivi Juhana sekä vuosina 1581–1710 Boije af Gennäsin suku, aluksi Göran af Boije. Tila nautti säterivapautta vuodesta 1639 alkaen ja muodostettiin säteriratsutilaksi 1694. 1740-luvulla omistajaksi tuli Carl Johan Pose. 1800-luvun alkupuolen ajan kartanon omistajia olivat Anton Clayhills, sitten Teschen suvun jäsenet Carl ja Lorentz Tesche ja vuodesta 1855 Munck af Fulkilan suku.
Päätilan tiluksia laajennettiin 1800-luvulla useaan otteeseen. 1900-luvulla Kullan kartanoa emännöi pitkään lähes satavuotiaaksi elänyt rouva Gerda Grahn (1886–1986), joka säilytti päärakennuksen hyvin alkuperäisessä asussaan ja teki korjauksia vain harkiten. Hänen isänsä, agronomi Gustaf Simolin oli ostanut kartanon vuonna 1884, mutta kuoli pian Gerdan syntymän jälkeen 1886. Gerdan äidin mennessä uusiin naimisiin 1896 Kulla myytiin, mutta Gerda Grahn osti kartanon takaisin itselleen 17-vuotiaana 1903. Hänen jälkeensä kartanon otti vastuulleen Gerda ja Ragnar Grahnin ainoa lapsi Anna-Ulrika Grahn-Wallen (1911–2005). Aviomies Gunnar Wallenin kuoltua vuonna 1968 Anna-Ulla ylläpiti kartanoa yksin. Hän määräsi testamentissaan perustettavaksi säätiön nimeltä Stiftelsen Kulla Herrgård, joka huolehtii hänen jälkeensä kartanosta. Kartano ei ole avoinna yleisölle, mutta vastaanottaa harkinnan mukaan tutkija- ja opintoryhmiä.
Kesällä 2019 Loviisan kaupungin museo esittelee Komendantintalossa Kullan kartanoa näyttelyssä Kartanon maailma – kahden naisen elämäntyö.
Veikko Rissanen
Veikko Samuli Rissanen (6. toukokuuta 1930 Pieksämäen maalaiskunta – 28. tammikuuta 2010 Helsinki ) oli suomalainen opettaja, toimittaja ja eräkirjailija.
Rissanen valmistui kansakoulunopettajaksi Kajaanin seminaarista 1954 ja toimi opettajana Sotkamossa ja Jäppilässä. Hän oli sen jälkeen aikakauslehti Pellervon toimittajana 1966–1986.
PlayStation 2
PlayStation 2 (, virallinen lyhenne PS2) on Sonyn valmistama kuudennen sukupolven pelikonsoli. Konsolin edeltäjä on PlayStation ja seuraaja PlayStation 3. PlayStation 2:n kehittäminen julkistettiin huhtikuussa 1999, ja se julkaistiin ensin Japanissa 4. maaliskuuta 2000. Sen pääkilpailijat olivat Segan Dreamcast, Microsoftin Xbox ja Nintendon GameCube.
Alun perin konsolin eliniän piti olla kymmenen vuotta, mutta Sony ilmoitti myöhemmin sen kestävän niin kauan kuin kehittäjät tekevät sille uusia pelejä ja sekä konsoli että sen pelit myyvät. PlayStation 2:n valmistus lopetettiin 4. tammikuuta 2013.
Historia
Sony julkisti suunnitelmansa tuolloin vielä nimeämättömästä seuraavan sukupolven PlayStation-konsolista maaliskuussa 1999. Saman vuoden E3-messuilla konsolista paljastettiin vielä joitain yksityiskohtia, mutta esillä ollut yksikkö ei ollut vielä toimiva laite. Julkistamisen ja julkaisun väliset kuukaudet olivat epävarmaa aikaa, sillä Sonyn järjestämässä ”PlayStation Festival 2000” -tapahtumassa esiteltyjen pelien varhaiset ennakkonäytökset eivät saaneet erityisen hyvää vastaanottoa. Lisäksi pelikehittäjien sisäpiiriläisten mukaan pelien kehittäminen konsolille oli vaikeaa. Vuoden 2000 E3-messuilla esiteltiin joitain PlayStation 2 -pelejä, joista huomattavimpia olivat Onimusha: Warlords ja Metal Gear Solid 2:n esittelyvideo. Sony myös paljasti konsolin Yhdysvaltojen julkaisupäivän olevan 26. lokakuuta 2000.
Julkaisu
PlayStation 2 julkaistiin Yhdysvalloissa 26. lokakuuta 2000, mutta valmistusviiveiden vuoksi konsoleita saatiin toimitettua vain 500 000 kappaletta. Konsoleita toimitettiin 100 000 lisää viikoittain, mutta laite oli käytännössä loppuunmyyty maaliskuuhun 2001 saakka. Suuren kysynnän vuoksi PlayStation 2 -konsoleita myytiin huomattavilla summilla verkkohuutokaupoissa: yhdysvaltalaisessa eBay-verkkohuutokaupassa konsoleita ostettiin yli tuhannen dollarin kappalehintaan. Toisin kuin Japanissa, pelivalikoima oli julkaisuvaiheessa laaja.
Euroopassa PlayStation 2 julkaistiin 24. marraskuuta. Suurin osa 200 000 konsolista myytiin loppuun ennakkotilauksilla.
Verkkoadapteri
Sony ei konsolin ensimmäisinä vuosina juuri panostanut verkkopelaamiseen, mutta tämä muuttui kilpailija Microsoftin Xbox Liven julkaisun myötä. Sony julkaisi PlayStation Network Adapterin vuoden 2002 lopussa kilpaillakseen Microsoftin kanssa. Vaikka sekä Sony että Nintendo lähtivät verkkopelikilpailuun myöhään ja käyttivät hajautettua mallia, jossa pelipalvelinten ylläpito oli kehittäjien vastuulla, Sonyn yritys teki verkkopelaamisesta yhden PlayStation 2:n myyntivalteista.
Slim-malli
Syyskuussa 2004, hieman ennen Grand Theft Auto: San Andreasin julkaisua, Sony julkisti uuden, ohuemman PlayStation 2 -mallin. Valmisteluna uusien mallien (SCPH-70000–90000) julkaisua varten Sony lopetti vanhempien mallien (SCPH-30000–50000) valmistamisen antaakseen jakeluyritysten tyhjentää varastonsa niistä. Uuden mallin valmistus kuitenkin myöhästyi Sonyn aliarvioitua kysynnän, mikä johti konsolin huonoon saatavuuteen vanhempien mallien loputtua. Ongelma kasvoi venäläisen öljytankkerin juututtua Suezin kanavaan, mikä esti PlayStation 2 -konsoleita kuljettavaa laivaa pääsemästä Isoon-Britanniaan. Tämän vuoksi yhden marraskuun viikon aikana Isossa-Britanniassa myytiin 6 000 konsolia, kun sitä edellisellä viikolla niitä oli myyty 70 000 kappaletta. Pohjois-Amerikassa yli 1 700 kaupassa oli pulaa PS2-konsoleista päivää ennen joulua.
Tekniikka
pienoiskuva|vasen|PlayStation 2:n DVD-ROM-levy PlayStation 2 -pelejä levitetään CD-ROM- ja DVD-ROM-levyillä. Laite pystyy toistamaan CD-äänilevyjä ja DVD-elokuvia.
Pelitilanteen tallentamiseen käytettiin muistikorttia, mutta konsolille oli saatavilla valinnainen kiintolevy.
thumb|140px|PlayStation 2 -muistikortti. PlayStation 2 -muistikortit ovat kooltaan kahdeksan, 16, 32, 64 ja 128 megatavua. Sony käyttää muistikorteissaan MagicGate-salausta. Tämä vaatimus esti muistikorttien valmistamisen niiltä kolmansilta osapuolilta, jotka eivät olleet ostaneet lisenssiä MagicGate-salausta varten. Salaamattomille muistikorteille voi tallentaa PlayStation-tallennuksia, mutta PlayStation-pelit eivät voi kirjoittaa eivätkä tallentaa tällaisille muistikorteille – tämäntyyppisiä kortteja voi käyttää vain varmuuskopiointia varten. On olemassa useita muiden kuin Sonyn valmistamia muistikortteja, joissa on enemmän tallennustilaa kuin kahdeksan megatavua. Niiden käyttöä ei kuitenkaan tueta virallisesti, eikä yhteensopivuudesta ole takuuta.
Konsolissa on myös USB- ja IEEE 1394 (i.Link) -portit. Yhteensopivuus USB- ja IEEE 1394 -laitteiden kanssa riippuu laitetta tukevasta ohjelmistosta. PS2:n BIOS ei esimerkiksi pysty lataamaan ISO-levykuvaa USB-tikulta tai käyttämään USB-tulostinta, koska näitä toimintoja ei ole sisällytetty käyttöjärjestelmään. Gran Turismo 4 taas on ohjelmoitu tallentamaan kuvakaappauksia USB-tallennuslaitteelle ja tulostamaan kuvia tietyillä USB-tulostinmalleilla.
Kaikkien PlayStation 2 -konsolien ohjelmisto sisältää yhden kolmesta aluekoodista: Japani, Pohjois- ja Etelä-Amerikka tai Eurooppa. Levyt poikkeavat myös hivenen CD-ROM- ja DVD-ROM-standardeista, jotta kuluttajien olisi vaikeampaa luoda kopioita levyistä tai omaa ohjelmistoa järjestelmälle.
PlayStation 2:sta ilmestyi vuonna 2004 uusi Slim-versio (mallinumero SCPH-70000), joka on 75 prosenttia alkuperäistä pienempi ja esitteli teknisesti suurimpana erona vanhempaan versioonsa verrattuna sisäänrakennetun verkkoadapterin (”PStwo”).
Ohjain
PlayStation 2:n DualShock 2 -ohjain on pohjimmiltaan edeltävän PlayStationin DualShockin päivitetty versio, joka sisältää analogisen paineentunnistuksen näppäimissään. Kuten edeltäjässäänkin, DualShock 2 -ohjaimessa on värinätoiminto.
Yhteensopivuus
Konsoli on taaksepäin yhteensopiva PlayStation-pelien kanssa. PlayStation 2 toimii myös PlayStationin muistikorttien ja ohjainten kanssa, vaikkakin nämä muistikortit toimivat vain PlayStation -pelien kanssa ja ohjaimet eivät välttämättä tue kaikkia toimintoja (kuten analogisia näppäimiä) PlayStation 2 -peleissä.
Konsoliin saa myös Linux-käyttöjärjestelmän.
right|thumb|PlayStation 2:n suoritin – Emotion Engine
Pelit
PlayStation 2:lla ovat saaneet alkunsa eräät suositut pelisarjat, kuten God of War sekä Kingdom Hearts. Muita kohtalaisen tunnettuja pelisarjoja olivat Ratchet and Clank ja Jak and Daxter. PlayStation 2:n varhaisia pelejä olivat esimerkiksi roolipelit Dark Cloud ja Eternal Ring sekä kolmannen persoonan räiskintä Armored Core 2.
Suomen Ratsastajainliitto
Suomen Ratsastajainliitto ry (SRL) on vuonna 1920 perustettu Suomen ratsastusurheilun keskusjärjestö. Vuodesta 1923 SRL on ollut kansainvälisen ratsastusliiton (Fédération équestre internationale, FEI) jäsen. SRL on myös Suomen Olympiakomitean jäsen. SRL edistää ratsastusta yleisenä urheilu- ja liikuntakasvatusmuotona, järjestää ratsastuskilpailuja sekä kehittää ratsastuksenopetusta ja valmennusta Suomessa. Eräs SRL:n tärkeimmistä tehtävistä on turvata hevosen hyvinvointi kaikessa urheilu- ja harrastetoiminnassa.
Uvulifer ambloplites
Uvulifer ambloplites on tiehytmatoihin kuuluva laakamatolaji. Se on loiseläin, joka käyttää isäntänään kotiloita, kaloja ja lintuja.
Suomen Ratsastajainliitto
Organisaatio
SRL:n varsinaisia jäseniä ovat paikalliset rekisteröidyt ratsastusseurat, joita on noin 500 (tilanne vuonna 2016). Jäsenenä näissä ratsastusseuroissa on noin 45 000 henkeä. Seurat toimivat paikallisen ratsastusurheilun edistämiseksi järjestämällä esimerkiksi valmennuksia, kilpailuja ja koulutusta. Usein ratsastusseurat toimivat ratsastuskoulun tai -tallin yhteydessä. SRL:n yhteisöjäseniä ovat SRL:n hyväksymät ratsastuskoulut ja -tallit, muut ratsastuspalveluja tarjoavat yritykset, oppilaitokset tai yhteisöt. Kaikkiaan liiton hyväksymiä jäsentalleja vuoden 2016 lopussa oli 397.
Uvulifer ambloplites
Uvulifer ambloplites -tiehytmatoa tavataan Pohjois-Amerikassa, Väli-Amerikassa ja Etelä-Amerikan pohjoisosissa. Sen elämä alkaa munana kaloja syövän linnun ulosteessa. Se kuoriutuu värekarvatoukaksi. Lajin ensimmäisenä väli-isäntänä toimivat kotilot. Kotilossa toukasta kehittyy ensin sporokysta, ja sitten kotilosta se lähtee kerkariatoukkana vesistöön. Vedessä toukka läpäisee kalan suomut ja päätyy syvälle kalan lihaksistoon. Kalassa toukka kehittyy edelleen, ja aikuiseksi se tulee kuitenkin vasta kalan syöneessä linnussa. Siellä madot lisääntyvät ja muodostavat uusia munia, jotka jatkavat kiertoaan linnun ulosteessa.
Suomen Ratsastajainliitto
Organisaatio
Ratsastusseuroihin kuulumattomat, SRL:n hyväksymällä ratsastuskoululla tai -tallilla säännöllisesti (vähintään 3 kertaa kuukaudessa) ratsastavat henkilöt ovat Green Card -jäseniä, joita on noin 3 000.
SRL:n jäsen- ja tiedotuslehti on kahdeksan kertaa vuodessa ilmestyvä Hippos, joka postitetaan kaikille Ratsastajainliiton jäsenseurojen jäsenille.
Ratsastuskoulut ja -tallit
SRL valvoo ja hyväksyy ratsastuskouluja ja harrastetalleja. Hyväksymisen edellytyksenä on tiettyjen perusvaatimusten (esimerkiksi koulutettu henkilökunta, sopivat opetushevoset ja turvalliset puitteet) täyttyminen. Ratsastuskoulujen ja harrastetallien vaatimukset eroavat hieman toisistaan: ratsastuskouluissa pääpaino on opetuksen tasossa ja tiloissa, harrastetalleilla puolestaan opetukselle ja puitteille asetetut vaatimukset ovat matalammat ja pääpaino on hevostaitojen opettelussa. Usein harrastetallit ovat erikoistuneet tiettyyn lajiin tai toimintaan, esimerkiksi vaelluksiin, koulu-ja esteratsastukseen. Voi olla myös lännenratsastukseen panostavia talleja.
SRL:n tallitarkastajat tarkastavat tallien hyväksymiskriteerien täyttymisen uusien tallien kohdalla sekä tarkastavat vuosittain jäsentallit.
Turkestanin autonominen sosialistinen neuvostotasavalta
thumb|Turkestanin ASNT:n lippu vuosina 1919-1921 thumb|Turkestanin ASNT:n lippu vuosina 1921-1923 Turkestanin autonominen sosialistinen neuvostotasavalta (Turkestanin ASNT) oli Neuvostoliiton varhainen hallintoalue Keski-Aasiassa. Se muodostettiin 30. huhtikuuta 1918 Venäjän keisarikuntaan kuuluneesta Turkestanin aluepiiristä. Turkestanin ASNT:n asukasluku oli noin 5 miljoonaa ja sen pääkaupunki oli Taškent.
Turkestanin ASNT ei ollut pitkäikäinen, sillä 27. lokakuuta 1924 se lakkautettiin ja jaettiin tuolloin perustettujen Turkmenistanin SNT:n, Uzbekistanin SNT:n, Tadžikistanin ASNT:n sekä Karakirgiisien ja Karakalpakkien autonomisten alueiden kesken. Tämä jako oli osa Neuvostoliittoon kuuluneen Keski-Aasian uudelleenjakoa kansallisuuksien mukaan.
Human: Fall Flat
Human: Fall Flat on No Brakes Gamesin vuonna 2016 luoma ja Curve Digitalin julkaisema tasohyppelypeli. Se on julkaistu Microsoft Windowsille, Linuxille sekä MacOSille vuonna 2016, sekä vuonna 2017 PlayStation 4, Nintendo Switch ja Xbox One -pelikonsoleille. Pelin on kehittänyt Tomas Sakalauskas.
Pelaaminen
Human: Fall Flat on tasohyppely/pulmapeli, jossa pelaajat selvittävät erilaisia tasoja yrittäen päästä maaliin. Pelaaja voi luoda peliin oman hahmonsa.
Raikas
Raikas on suomalainen miehen etunimi. Sen tarkoitus on ilmaista vanhempien lapselleen toivomia ominaisuuksia. Sen nimipäivänä oli suomalaisessa almanakassa 6. lokakuuta vuosina 1929–1949. Raikas on ollut Suomessa nimenä alle 300 henkilöllä. Suosituimmillaan se oli aikavälillä 1920–1939, jolloin sen sai 173–177 ihmistä.
Raikas tunnetaan myös sukunimenä. Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan se on ollut tässä käytössä 71 suomalaisella (mukana vain ne, jotka eivät ole kuolleet aiemmin kuin 1964–1968). Tunnettuja Raikas-nimisiä henkilöitä ovat:
Raikasta käytetään fiktiivisen henkilön nimenä ("Dödö", oikealta nimeltään Raikas Poikolainen) Matti Yrjänä Joensuun romaanissa Harjunpää ja kiusantekijät.
Krešimir Ćosić
Krešimir Ćosić (26. marraskuuta 1948 – 25. toukokuuta 1995) oli kroatialainen koripalloilija. Hän on harvoja kansainvälisiä pelaajia Basketball Hall of Famessa.
Ćosić syntyi Zagrebissa ja kasvoi Zadarissa. Hän opiskeli Brigham Young Universityssa Yhdysvalloissa ja kääntyi siellä viettämiensä vuosien aikana mormonismiin. Palattuaan kotiseuduilleen hän aloitti menestyksekkään uran Jugoslavian maajoukkueessa.
Pelattuaan olympialaisissa jo vuosina 1968, 1972 ja 1976 Ćosić joukkueineen voitti kultaa Moskovassa 1980. Lisäksi hän voitti kaksi maailman- ja kolme euroopanmestaruutta sekä saavutti useita muita mitalisijoja. Vuonna 1982 hänen edustamansa Cibona Zagreb voitti Euroopan cup-voittajien cupin. Hän saavutti myös kuusi Jugoslavian mestaruutta ja neljä cup-mestaruutta sekä kaksi Italian mestaruutta.
Keskushyökkääjänä pelannut 211-senttinen Ćosić toimi myöhempinä vuosinaan Jugoslavian maajoukkueen valmentajana. Hän oli lisäksi tunnettu mormonilähettiläs ja kroatialainen diplomaatti suurlähetystössä Washington DC:ssä. Hän kuoli non-Hodgkin-tyypin lymfoomaan vain 46-vuotiaana. Hänet on nimetty FIBA Hall of Fameen.
Sievä
Sievä on suomalainen naisen etunimi. Siitä tunnetaan myös muoto Sievi, joka on jäänyt harvinaisemmaksi.
Pikkurusonapsija
Pikkurusonapsija (Euscarthmus meloryphus) on tyranneihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Etelä-Amerikasta.
Sievä
Sievä on ollut Suomessa vuoden 2019 loppuun mennessä 453 naisen nimenä. Nimen käyttö alkoi jo ennen vuotta 1900 ja on jatkunut näihin päiviin. Vuoteen 1899 mennessä nimi oli annettu 97:lle tytölle. Yli puolet Sievä-nimisistä on syntynyt vuosina 1900–1919, jolloin nimi annettiin 230 tytölle. Vuosina 1920–1939 se annettiin 92:lle ja 1940–1959 yhdelletoista tytölle. Vuosien 1960–1979 aikana ei ole syntynyt yhtäkään suomalaista, jonka etunimi olisi Sievä, mutta sittemmin nimeä on alettu käyttää jälleen; vuosina 1980–1999 on syntynyt kuusi ja vuosina 2000–2009 seitsemän Sievää. Vuonna 2010 Sievä-nimen sai alle viisi tyttöä.
Pikkurusonapsija
Koko ja ulkonäkö
Pikkurusonapsija on pienikokoinen lintu ja voi kasvaa 10–11 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Pikkurusonapsijan päälaki on harmahtavan ruskea ja päälaella on punaruskehtava laikku. Naama on väriltään oranssinruskea. Linnun selkä, siivet ja pyrstö ovat väriltään harmahtavan ruskeat ja siivissä on myös oranssinruskeita raitoja. Pikkurusonapsijan kurkku on valkoinen, rinta vaalean ruskea ja vatsa kellertävä.
Sievä
Sievi-nimen on saanut alle 152 suomalaista, joista ensimmäiset niin ikään ennen vuotta 1900, mutta suurin osa vuosina 1900–1939
Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan Sievä on ollut sukunimenä 48:lla ja Sievi 86:lla suomalaisella. Nämä tiedot sisältävät vain ne henkilöt, jotka eivät ole kuolleet aiemmin kuin 1964–1968.
Kreikkalaiskatolisuus
Kreikkalaiskatolisuus voi tarkoittaa:
Anthony Joseph Bevilacqua
pienoiskuva Anthony Joseph Bevilacqua (17. kesäkuuta 1923 – 31. tammikuuta 2012 ) oli yhdysvaltalainen katolisen kirkon kardinaali. Hän toimi Pittsburghin piispana vuosina 1983–1987 ja Philadelphian arkkipiispana 1987–2003.
Bevilacqua syntyi italialaisille maahanmuuttajavanhemmille New Yorkin Brooklynissä. Hänet vihittiin papiksi St. James Cathedralissa 11. kesäkuuta 1949.
Bevilacqua, josta tuli kardinaali 28. kesäkuuta 1991, vietti 80-vuotispäiväänsä 2003 eikä siten voinut osallistua uuden paavin valintaan keväällä 2005.
Osteomalasia
Osteomalasia on aikuisilla ihmisillä ilmenevä puutossairaus, joka johtuu yleensä D-vitamiinipuutoksesta ja harvinaisemmissa tapauksissa fosforin tai kalsiumin puutoksesta. Osteomalasiassa voi ilmetä muun muassa luukipua, luunmurtumia tai lihasheikkoutta.
Kalsiumin, fosforin tai D-vitamiinin puutos johtaa osteomalasiaan, sillä luiden mineraali koostuu kalsiumin fosfaattisuoloista ja D-vitamiinit ovat keskeisiä kalsiumin ja fosfaattien aineenvaihduntaa ohjaavia hormoneita. Lapsilla ilmenevä riisitauti johtuu myös näiden puutoksesta, mutta se on oireiltaan erilainen kuin osteomalasia, sillä lapsilla luusto ei ole vielä täysin kehittynyt.
Osteomalasia tulee kreikan kielen sanoista osteon, "luu", ja malakos, "pehmeä".
Syyt
Osteomalasia voi johtua D-vitamiinien puutoksesta. Tähän voivat johtaa
Kalsiumin tai fosforin puutos on harvoin syy osteomalasiaan. Tietyt kasvaimet voivat harvinaisissa tapauksissa aiheuttaa osteomalasian, jossa ilmenee fosforin puutosta ja tästä johtuvaa hypofosfatemiaa. Aikuisilla ilmenevä Fanconin oireyhtymä johtaa myös fosforin menetykseen ja siten joskus osteomalasiaan.
Oireet
Luukipu on yleisin osteomalasian oire. Kipu on symmetristä, hajanaista, ilmenee useimmin lonkassa tai jaloissa ja on pahinta kehonpainoa kantavissa luissa. Kipu on heikkoa tai jopa halvaannuttavaa. Luunmurtumat ovat myös yleisiä. Murtumia voi ilmetä eritoten nikamissa, lonkissa ja ranteissa. Kasvaimiin liittyvässä osteomalasiassa ilmenee hypofosfatemiaa. Hypokalsemiaa ilmenee vasta hyvin pitkälle edenneessä osteomalasiassa. Lisäksi voi ilmetä symmetristä lihasheikkoutta ja lähinnä raajoissa. Lonkan ojentajalihasten heikkous voi aiheuttaa vaappuvan kävelytyylin.
Toteaminen
Osteomalasiaa voidaan epäillä oireiden perusteella ja myös jos läsnä on sitä aiheuttava sairaus tai lääkitys. Verikokeissa havaitut poikkeamat riippuvat osteomalasian aiheuttajasta. D-vitamiinipuutoksessa 25-hydroksi-D-vitamiinin (25(OH)D), lähinnä kalsidiolin, pitoisuus veressä on laskenut. Parathormonin pitoisuus ja alkalisen fosfataasin aktiivisuus veressä ovat kasvaneet. Hypofosfatemiaa voi ilmetä. Hypokalsemiaa ilmenee vasta pitkälle edenneessä sairaudessa.
Röntgenissä voidaan havaita luun mineraalitiheyden harventumista. Luissa voi olla rasituksen aiheuttamia pseudomurtumia eli Looserin alueita (eng. Looser's zones) eritoten trokantterien eli sarvennoisten yläpuolella, häpyluissa, kylkiluissa, lapaluissa ja pitkien luiden varsissa. Pseudomurtumat ovat röntgenkuvissa läpinäkyviä, luun pinnan läpäiseviä, viivamaisia ja suorassa kulmassa luun pintaan nähden. Röntgentutkimuksen lisäksi tietokonetomografia- tai magneettikuvaustutkimusta voidaan vaatia poikkeamien havaitsemiseksi.
Luusta voidaan ottaa koepala (biopsia) ja siitä havaittujen poikkeamien perusteella voidaan suurella todennäköisyydellä todeta osteomalasia. Biopsia ei yleensä ole välttämätön ja osteomalasia voidaan todeta oireiden ja muiden kokeiden perusteella. D-vitamiinipuutoksesta johtuvan osteomalasian alkuvaiheessa parathormonin kompensoivan ylituoton takia luuston mineraalitiheys voi olla kasvanut.
Osteomalasian kaltaisia oireita ilmenee muissakin sairauksissa. Tämän ja yleensä oletetun harvinaisuutensa takia osteomalasia on mahdollista sekoittaa muun muassa nivelrikkoon tai fibromyalgiaan.
Sinhali
Sinhali (myös singaleesi tai sinhala) on toinen Sri Lankan virallisista kielistä, ja on valtion suurimman etnisen ryhmän, singaleesien äidinkieli. Srilankalaisista noin 70 % puhuu sinhalia ja puhujia sillä on noin 15 miljoonaa. Sinhalia kirjoitetaan abugidalla, joka on kehittynyt brahmin kielen kirjoituksesta.
Se kuuluu indoeurooppalaisen kielikunnan indoarjalaiseen kieliryhmään ja siellä eteläisten indoarjalaiskielten alaryhmään. Singaleesit toivat sen mukanaan pohjoisesta Intiasta noin 400-luvulla ennen ajanlaskun alkua. Malediiveilla puhuttu kieli divehi on läheistä sukua sinhalalle. Kieli on saanut vaikutteita myös alkuperäisasukkaiden, veddojen kielestä.
Akaattikotilo
Akaattikotilo (Lissachatina fulica, syn. Achatina fulica) on nilviäinen, joka on kotoisin Itä-Afrikan sademetsistä.
Levinneisyys
Suuren kokonsa takia akaattikotiloa kasvatetaan paikoitellen ruokaeläimeksi, ja sitä on levitetty jopa Tyynenmeren alueelle asti trooppisen Aasian kautta. Osa muuttaneista kotiloista on myös vahingossa kulkeutunut hedelmäkuljetusten mukana. Suurimpana syynä akaattikotiloiden levinneisyyteen on se, ettei se vieraslajina ole kohdannut tarpeeksi luonnollisia vihollisia, jotka olisivat kyenneet rajoittamaan sen suurelle alueelle levinnyttä muuttoa.
Akaattikotiloa pidetään yhtenä maailman sadasta haitallisimmasta vieraslajista. Se on monien viljelykasvien tuholainen ja voi olla uhka myös paikalliselle kasvilajistolle. Akaattikotiloa voidaan torjua Thevetia peruviana -kasvin hedelmiin muodostuvilla kemikaaleilla ja apinanannoona-aidanteilla (Annona glabra).
Ominaisuudet ja käyttäytyminen
Akaattikotilo voi painaa yli 200 grammaa. Aikuisen akaattikotilon kuori on yleensä 10–15 senttiä pitkä. Kuori on kartiomainen ja oikeakierteinen. Kotilo on ruskearaitainen. Pehmeä vartalo on tasaisen ruskea ja aistinsarvet hiukan vartaloa tummemmat. Akaattikotilo on hämäräeläin. Akaattikotilo saavuttaa lisääntymisiän yleensä kuuden kuukauden ikäisenä ja elää yleensä 5–7 vuotta. Yli 10 vuoden ikäisiä yksilöitä kuitenkin tunnetaan. Kuivuuden yllättäessä eläin voi vetäytyä kuoreensa ja vaipua horrosmaiseen tilaan, jolloin se luo kalkkiläpän kuorensa suulle, mikä ei ole vaarallista, sillä kotilot horrostavat myös luonnossa.
Lisääntyminen
Akaattikotilo on kaksineuvoinen. Se laskee vuodessa 5–6 munarypästä, ja munia voi olla kerralla yhteensä jopa 300. Munat kuoriutuvat kosteassa, lämpötilasta riippuen 1–3 viikon kuluttua munimisesta. Munat ovat vaaleita ja hiukan nuppineulan päätä suurempia. Ne ovat erittäin herkkiä hajoamaan, joten niitä tulee käsitellä varoen mikäli tarkoituksena ei ole lopettaa poikasia. Akaattikotilot suosivat munimispohjana pehmeää maata, kuten lannoittamatonta turvetta. Kuoriutuneet poikaset ovat kellertävän läpikuultavia ja hyvin pieniä: koko lähentelee pientä hiekanjyvää. Kuoriutuessaan ne syövät vaalean munankuoren ja omansa lisäksi myös muiden poikasten kuoret, jolloin tulee huolehtia kuoriutumattomien ja kuoriutuneiden poikasten erossa pitämisestä. Myös aikuiset kotilot ovat uhka poikasille, sillä ne voivat syödä poikasensa tai murskata ne.
Lemmikkinä
Akaattikotiloita pidetään myös lemmikkeinä. Akaattikotiloita voidaan ruokkia hedelmillä ja kasviksilla, välillä myös lihalla. Kaikki kasvikset tai hiilihydraattipitoiset ruoat kuten riisi, nuudeli ja pasta eivät kuitenkaan sovi niille. Kotilolle on myös tärkeää, että terraariossa on sille sopivaa kalkkikiveä, kuten seepiansuomu-kalkkikiveä, jotta se voi vahvistaa sillä kuortansa.
Koutajoen vesistö
thumb|[[Koutajoki Venäjällä.]] thumb|[[Oulankajoki|Oulankajoen alajuoksua Venäjällä.]] thumb|Kivakkakoski Oulankajoen alajuoksulla Venäjällä. thumb|[[Paanajärvi (järvi)|Paanajärvi Venäjällä.]] thumb|[[Kiutaköngäs Oulankajoessa Suomessa.]] thumb|[[Kitkajoki Suomessa.]] thumb|[[Kutsajoki Venäjällä.]] thumb|[[Vuosnajoki Venäjällä.]] thumb|[[Tuntsajoki Venäjällä lähellä Alakurttia.]] thumb|[[Tuoppajärvi Venäjällä.]] thumb|[[Pääjärvi (Karjalan tasavalta)|Pääjärvi Venäjällä.]] thumb|[[Koutajärvi (Kantalahti)|Koutajärvi Venäjällä.]] Koutajoen vesistö on (vesistöaluetunnus 73 Suomen puolella) on Suomen päävesistöalue, jonka laskujoki Koutajoki laskee Vienanmeren Kantalahteen Venäjän Murmanskin alueella Zelenoborskin keskustaajamassa. Vesistöalue ulottuu Venäjällä Muurmanskin alueelle ja Karjalan tasavaltaan ja Suomen puolella Sallaan ja Kuusamoon. Vesistöalueen pinta-ala on suomalaisten vesistöviranomaisten mukaan 18 800 neliökilometriä, josta 4 915,05 neliökilometriä kuuluu Suomelle ja 13 885 neliökilometriä Venäjälle. Venäläisten vesistöviranomaisten mukaan pinta-ala on 26 100 neliökilometriä.
Vesistön kulku
Vesistön keskusjärvi on Vesistöalueen Venäjän puoleisessa osassa sijaitseva monisaarinen ja matala Koutajärvi (584 km²), jonka läpi virtaa vesistön laskujoki Koutajoki. Koutajärvestä mereen on noin 30 kilometrin matka, ja joen suussa sijaitsee Koudan kylä. Vesistön suurimmat järvet ovat Tuoppajärvi ja Pääjärvi.
Pääjärveen laskee Paanajärven kautta Suomen puolelta Sallasta ja Kuusamosta alkunsa saava Oulankajoki. Paanajärven luona Venäjän puolella on Paanajärven kansallispuisto.
Alempana Koutajoen vesistöön laskee Tuntsajoki, jonka ylin latva ulottu Suomen puolelle Sallassa.
Käyttöhistoriaa
Koutajärven vesistö oli aikanaan tärkeä kulkureitti Suomen ja Vienanmeren välillä. Nykyään sitä käytetään puutavaran uittoväylänä. Koskiin on rakennettu useita voimaloita.
1950-luvulla Knäsöin vesivoimalaitoksen rakentamisen yhteydessä Koutajoen niska padottiin ja Koutajärvelle kaivettiin uusi lasku-uoma pohjoisempana sijaitsevaan Knäsöinlahteen. Nykyinen lasku-uoma ohittaa vanhan lasku-uoman. Koutajoki saa nykyään alkunsa Serjakjärvestä, mutta ajoittain Koutajärven tekoaltaan vedet tulvivat jokea pitkin Koudan kylään. Vesirakennushankkeiden yhteydessä myös ylempänä sijaitsevan Pääjärven pintaa nostettiin 9 metriä.
Oulankajoen ja Pääjärven valuma-alueet
Oulankajoen vesistöalueen venäjänpuoleisella osalla Paanajärveen laskevat pohjoisesta Sovajoki, Mäntyjoki, Malinajoki ja Mutkajoki ja etelästä Selkäjoki.
Tästä etelään Pääjärveen lähellä Oulankajoen suuta laskee lännestä Nuorusenjoki ja Pääjärveen tästä etelään laskevat lännestä Kormuanjoki ja Tavajoki. Lähellä Tuoppajärvestä laskevan Sohjananjoen suuta Pääjärveen laskee lounaasta Ponselijoki.
Tuntsajoen valuma-alue
Tuntsajoen sivuhaara Venäjän puolella lähellä Suomen rajaa on siihen lännestä laskeva Kutsajoki ja tämän sivujoki Vuosnajoki, jonka muodostama järvireitti laskee Kutsajokeen lounaasta. Idästä Tuntsajokeen laskee Vaatsimenjoki.
Yleiskuvaus
Pääosa Koutajoen vesistöalueen Suomen puoleisesta osasta kuuluu Pääjärveen Venäjän puolella laskevan Oulankajoen ja sen suomen puolelle kokonaan tai osittain ulottuvien sivujokien valuma-alueeseen.
Toinen Suomen puolelta alkunsa saava Koutajoen sivujoki on Tuntsajoki. Sen ylin yläjuoksu ulottuu Suomen puolelle Sallan koillisimmassa osassa Tuntsan erämaa-alueella.
Suomen vesistöaluejako
Suomen vesistöaluejaossa Suomen puolelle ulottuvan Koutajoen latvavesistöalueen toisessa jakovaiheessa ovat seuraavat Suomen puolelle kokonaan tai osittain ulottuvat alueet tai valuma-alueet. Sisennys tarkoittaa luettelossa sitä, että vesistöalue laskee tai yhtyy ylempänä sijaitsevaan vesistöalueeseen. Samalle tasolle sisennetyt vesistöalueet laskevat kaikki yläpuoliseen vesistöalueeseen vastaavassa järjestyksessä niin, että ylin yhtyy lähempänä alajuoksua : Osa-alueista alueet 73.01–73.08 kuuluvat Oulankajoen valuma-alueeseen pääosin Sallan, Posion ja Kuusamon kunnissa Suomessa ja alue 73.09 Tuntsajoen valuma-alueen yläosaan Sallan kunnassa Suomessa.
Oulankajoen yläosa
Oulankajoki saa alkunsa Sallan eteläosista, jossa sen varrelle jää muun muassa Sallan Hirvasvaaran kylä. Täältä joki virtaa Kuusamon koillisimman osan kautta Venäjän puolelle Oulangan kansallispuistossa.
Oulankajoen yläjuoksuun Sallan ja Kuusamon rajoilla yhtyvät Kuusamon puolelta etelästä Aventojoki (valuma-alueen tunnus 73.06) ja Sallan puolelta pohjoisesta Savinajoki, jonka valuma-alueeseen kuuluvat Koutajoen latvavesistöalueen toisen jakovaiheen osa-alueet 73.013-73.017 ensimmäisen jakovaiheen osa-alueesta 73.01 ja ensimmäisen jakovaiheen osa-alue 73.08. Aventojoen valuma-alueen suurin järvi on Kallunkijärvi Kuusamossa. Savinajoen valuma-alueen suurin järvi on Onkamojärvi Sallassa Sallatunturien itäpuolella Suomen ja Venäjän rajalla.
Paanajärven lähivaluma-alue
Venäjän puolelle jää joesta lyhyempi osuus joen laajentumana olevan Paanajärven lähivaluma-alueella ennen kuin joki laskee Venäjän puolella Pääjärveen. Siitä ulottuu Suomen puolelle vähäisiä latvavesiä Sovajoen valuma-alueen länsiosissa.
Kuusinkijoki
Oulankajoen sivujoista Kuusinkijoki laskee Oulankajokeen etelästä Suomen puolelta niin, että Venäjän puolelle jäävät vain joen suu lähellä Suomen ja Venäjän rajaa sekä joen valuma-alueen ylimmät latvavedet kaakossa.
Kuusinkijoen valuma-alueen (osa-alue 73.04) laajuus on noin 1 005 km² josta noin 809 km² Suomen puolella Kuusamossa ja loput Venän puolella.
Valuma-alueen suurimipia järviä ovat Suomen puolella Kuusamossa sijaitsevat Suininki ja Kiitämä.
Kitkajoki
Kitkajoki laskee Oulankajokeen niin ikään etelästä Suomen puolella vain vähän matkan päästä Venäjän rajasta.
Sen valuma-alue (osa-alueet 73.02, 73.03 ja 73.05) on kokonaan Suomen puolella pääosin Kuusamon ja Posion kuntien alueella.
Valuma-alueen suurin järvi on Kitkajärvi. Se jakautuu kapean salmen toisistaan erottamaan Ala-Kitkaan ja Yli-Kitkaan. Yli-Kitkaan laskee kapean salmen kautta Posionjärvi, jonka rannalla on Posion keskustaajama. Ala- ja Yli-Kitkan sekä Posionjärven vedenpintojen korkeus on sama 240,4 m.
Yli-Kitkan pohjoispuolella osa-alueella 73.02 sijaitsee Kirintöjärvi, jonka luoteispuolisten vaarojen tuntumassa on useita pieniä järviä.
Pääjärven lähivaluma-alue
Yllä lueteltujen valuma-alueiden lisäksi Suomen puolelle ulottuu Kuusamon itäosassa eräitä Venäjän puolella Tavajärveen ja edelleen Tavajoen kautta Pääjärveen laskevia Tavajoen vähäisiä latvavesiä.
Tuntsajoen valuma-alue
Sallassa Suomen alueelle ulottuu alempana Koutajoen vesireittiin laskrevan Tuntsajoen valuma-alueen ylintä latvaa.
Valtionrajojen muutokset vesistön alueella
Paanajärvi sekä siihen laskevat Sovajoki (eli Tervajoki), Mäntyjoki, Malinajoki, Mutkajoki (eli Astervajoki) ja Selkäjoki sijaitsivat ennen toista maailmansotaa ja Sallan–Kuusamon alueen luovutusta kokonaan Suomen alueella. Alueluovutuksen jälkeen ne jäivät kokonaan Neuvostoliiton, myöhemmin Venäjän alueelle.
Pääjärveen laskevista joista Oulankajoki, Nuorusenjoki, Tavajoki, Kormuanjoki ja Ponselijoki laskivat ennen toista maailmansotaa itään Suomen rajan poikki niin että Oulankajoen koko Paanajärven alapuolinen osuus ja muista joista näiden alajuoksu olivat Venäjän ja myöhemmin Neuvostoliiton puolella. Sallan–Kuusamon alueen luovutuksen jälkeen joet jäivät kokonaan Neuvostoliiton ja myöhemmin Venäjän puolelle. Suomen alueelle ulottuivat alueluovutusten jälkeen vain Tavajoen valuma-alueen läntisimmät latvat Tavajärven länsipään luona.
Suurimpia kyliä Kuusamon luovutetulla alueella olivat Paanajärvi ja Tavajärvi samannimisten järvien rannoilla. Kuusamon kylistä Tavajärvestä pohjoiseen sijaitsi Vatajärvi. Vanhalla Suomen itärajalla Kuusamon itäisimmässä osassa Ponselijoen varressa sijaitsi Kenttikylä ja Tavajoen varressa Siikalainen. Sovajoen järvireitillä Sallan puolella sijaitsi Sallan Sovajärven kylä.
Kuusinkijoen valuma-alueen latvoilla Kuusamon luovutettuun alueeseen kuuluvia kyliä olivat Enojärvi, Tolpanjärvi ja Pukari.
Tuntsajoen valuma-alueesta Sallassa (kunnan nimenä vuoteen 1936 Kuolajärvi) oli ennen toista maailmansotaa Suomen alueella sen pääosa joen keski- ja yläjuoksulla vain alaosan ollessa Venäjän puolella.
Tärkeimpiä jokia Suomen puolella tällä alueella olivat ennen toista maailmansotaa Tuntsajokeen idästä laskeva Vaatsimenjoki ja Tuntsajokeen lännestä laskeva Kutsajoki, johon edelleen lounaasta laskee Vuosnajoen järvireitti. Kutsajoen varteen perustettiin sen vielä kuuluessa Suomeen vuonna 1938 Kutsan luonnonpuisto. Tämän alueen kyliä tai muita asutuksia Sallan kunnassa olivat Vuosnajärvi, Tuutijärvi, Kurtti (Alakurtti, Yläkurtti) ja Vuorijärvi
Sallan–Kuusamon alueen tultua luovutetuksi Neuvostoliitolle Suomen puolelle jäi Tuntsajoen valuma-alueesta vain sen ylin latva Tuntsan erämaassa Sallan nykyisessä koillisosassa.