cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hackzellin hallitus
Kysymys uuden hallituksen pääministeristä ja kokoonpanosta nousi esiin jo ennen Risto Rytin eroa tasavallan presidentin virasta. Kokoomuksen ja Maalaisliiton eduskuntaryhmien näkemyksen mukaan uusi ministeristö oli muodostettava mahdollisimman vähäisin muutoksin, kun taas SDP:n, Edistyspuolueen ja RKP:n eduskuntaryhmät vaativat hallituspohjan perusteellista muuttamista ja rauhantunnustelujen pikaista aloittamista. Uusi presidentti, marsalkka Gustaf Mannerheim tiedusteli pääministeriksi tiettävästi ainakin puolustusministeri Rudolf Waldenia, ulkoministeri Henrik Ramsayta, valtiovarainministeri Väinö Tanneria, eduskunnan puhemiestä Väinö Hakkilaa ja Suomen Berliinin-lähettilästä Toivo Kivimäkeä. Monimutkaisten neuvottelujen jälkeen pääministeriksi tuli Suomen Työnantajain Keskusliitto STK:n toimitusjohtaja Antti Hackzell. Hackzell oli puoluekannaltaan kokoomuslainen, mutta hallituksessa hän ei edustanut omaa puoluettaan. Ulkoministeriksi tuli Mannerheimin vanha tuttava, arvostettu Venäjän tuntija ja venäjän kielen täydellisesti hallinnut Carl Enckell, muutoin presidentti toivoi mahdollisimman monen Linkomiehen hallituksen ministerin jatkavan. Ainoaksi ns. rauhanopposition edustajaksi hallitukseen tuli oikeusministerin paikalle noussut RKP:n Ernst von Born. Hallitusneuvottelut käytiin suureksi osaksi marsalkan erikoisjunassa Pitäjänmäen rautatieaseman sivuraiteella Helsingin maalaiskunnassa.
Kokoonpano
Lähde
Pierre Issa
Pierre Issa (s. 11. syyskuuta 1975) on eteläafrikkalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Nykyisin Issa toimii Olympiakos FC:n urheilujohtajana. Hänet muistetaan parhaiten hänen kahdesta omasta maalistaan Ranskaa vastaan vuoden 1998 jalkapallon MM-kisoissa. Hän pelasi Etelä-Afrikan jalkapallomaajoukkueessa yhteensä 47 ottelua.
Seurajoukkueura
Issa aloitti ammattilaisuransa toisen kotimaansa Ranskan USL Dunkerquessa, josta matka jatkui maan suurseuraan Olympique de Marseilleen 1995. Hän pelasi kuusi kautta Marseillessa, ennen kuin hän Chelsea-lainan kautta siirtyi Watford FC:hen. Seuraavana vuonna Issa siirtyi Libanoniin Olympic Beirutin (myöh. Tripoli SC) riveihin. Heti ensimmäisellä kaudellaan Libanonissa hän voitti sekä maan liigan että cupin. Seuraavana vuonna hän sai kuitenkin lähteä uusien omistajien myötä. Tämän jälkeen Issa siirtyi Kreikkaan, jossa hän viettikin loppu-uransa: ensin Ionikos F.C.:ssä ja viimeiset neljä kautta OFI Kreetassa. Issa lopetti uransa vuonna 2009.
Maajoukkueura
Pierre Issa kuului Etelä-Afrikan jalkapallomaajoukkueeseen vuosien 1998 että 2002 maailmanmestaruuskilpailuissa. Yhteensä hän pelasi Bafana Bafanassa 47 ottelua ilman maaleja.
Gheorghe Berceanu
Gheorghe Berceanu (28. joulukuuta 1949 – 30. elokuuta 2022 ) oli romanialainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija.
Berceanu voitti painoluokassaan 48-kiloisissa olympiakultaa 1972 Münchenin olympialaisissa, missä hän kohtasi loppuottelussa iranilaisen Rahim Aliabadin. Neljä vuotta myöhemmin 1976 Montrealin olympialaisissa hän saavutti hopeaa hävittyään finaalissa Neuvostoliiton Aleksei Šumakoville.
Berceanu voitti lisäksi kaksi maailmanmestaruutta: 1969 Mar del Platasta ja 1970 Edmontonista, sekä kaksi Euroopan-mestaruutta: 1970 Berliinistä ja 1973 Helsingistä. 1975 Minskin MM-kisoissa hän jäi hopealle. Vuonna 1968 Berceanu voitti Balkanin kisoissa kultamitalin 52 kilogramman painoluokassa. Berceanu lopetti uransa Montrealin olympialaisiin.
Tampereen Rykmentti
thumb|200px|Tampereen Rykmentin komentajana 15. kesäkuuta 1928 – 28. helmikuuta 1932 jääkärieverstiluutnanttina toiminut [[Eino Koskimies|Eino Rafael Forsman talvisodan 2. divisioonan komentajana, eversti Eino Koskimiehenä vasemmalla. Kuvassa oikealla puolellaan on Suomen ulkoasiainministeri Väinö Tanner ]]
Tampereen Rykmentti oli vuosina 1918–1940 toiminut Suomen armeijan rykmentti, joka perustettiin sisällissodan valkoiseen armeijaan kuuluneen 5. jääkärirykmentin seuraajaksi. Se perustettiin Haminassa, mutta sitä alettiin osaksi siirtää jo syksyllä 1919 Lahteen, ja 1920 pääosakin siirrettiin Lahden varuskuntaan Hennalaan. Tampereen rykmentin vastaanottoparaati järjestettiin Lahden kauppatorilla loppuvuodesta 25. marraskuuta 1920. Edellisenä vuonna siirretty Tampereen Rykmentin osa oli ollut sen II pataljoona, jota käytettiin sotilasopetusjoukko-osastona, josta siirryttiin loppuajaksi asepalvelusta idässä oleviin joukko-osastoihin. Tampereen rykmentti alkoi julkaista kerran kuukaudessa Tappara-lehteä joukko-osastolehtenään 6. huhtikuuta 1929. Lisäksi 1929 alkaen lehti lahjoitti jokaiselle Tampereen rykmentissä palvelleelle emalisen joukko-osastopinssin.
Suomen puolustusvoimien ensimmäinen omaistenpäivä järjetettiin kolmipäiväisinä 23.–25.6.1929, joissa oli tuhat kutsuvierasta. Päiville osallistuivat mm. pääministeri Oskar Mantere ja puolustusministeri Aimo Kaarlo Cajander Tapahtumasta teki Suomi-Filmi pienoiselokuvan, ajankohtaisdokumentin, jossa junat tuovat vieraita Lahden asemalle, josta nämä jatkavat matkaa Hennalaan jalan tai linja-autolla ja jossa rykmentin komentaja, jääkärieverstiluutnantti Eino Rafael Forsman, toivottaa vieraat tervetulleiksi sekä puolustusministeri Cajander pitää joukkojen katselmuksen. Elokuvassa nähdään myös taistelunäytös.
Juuri ennen ylimääräisiä harjoituksia Tampereen rykmentti perusti suojajoukoksi 6. lokakuuta 1939 2. Prikaatin III pataljoonan, joka lähti 7. lokakuuta Lahden hiihtostadionilta junalla Karjalankannakselle Valkjärvelle. III pataljoona lakkautettiin talvisodan jälkeen Moskovan rauhan aikana 25. heinäkuuta 1940.
Honduras olympialaisissa
Honduras osallistui olympialaisiin ensimmäisen kerran Méxicossa 1968. Seuraavan kerran maa oli mukana Montrealissa 1976 ja kaikissa kesäkisoissa Los Angelesista 1984 lähtien. Talviolympialaisiin maa on osallistunut kerran: yhden maastohiihtäjän joukkueella Albertvillessä 1992.
Honduras ei ole saavuttanut olympialaisissa yhtään mitaleita. Pistesijalle, eli kahdeksan parhaan joukkoon on päässyt miesten jalkapallojoukkue, joka oli seitsemäs Lontoon olympialaisissa 2012. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 miesten jalkapallojoukkue paransi sijoitustaan ja oli neljäs hävittyään pronssiottelun Nigeriaa vastaan 2−3.
NHL-kausi 1968–1969
NHL-kausi 1968–1969 oli National Hockey Leaguen historian 52. kausi. Sen aikana 12 NHL-joukkuetta pelasi kukin 76 runkosarjaottelua. Stanley Cupin voitti Montreal Canadiens, joka kukisti finaalisarjassa St. Louis Bluesin otteluvoitoin 4–0. Canadiens vei Stanley Cupin myös edellisenä keväänä ja voitti kaikkiaan neljä mestaruutta viiden vuoden sisällä. Näitä Stanley Cup -mestareita alettiin myöhemmin nimittää ”unohtuneeksi dynastiaksi”. Canadiensia edustanut ja 10 pistettä 14 pudotuspeliottelussa tehnyt Serge Savard palkittiin Conn Smythe Trophylla, ja hänestä tuli näin ensimmäinen Conn Smythe -palkinnon saanut puolustaja NHL:n historiassa.
Kaudella 1968–1969 Boston Bruinsin Phil Espositosta tuli ensimmäinen 100 tehopisteen rajan yhden NHL-kauden aikana saavuttanut pelaaja. Esposito voitti lopulta runkosarjan pistepörssin ja sai Art Ross Trophyn ohella Hart Memorial Trophyn. Hän keräsi 74 ottelussa 126 tehopistettä, joista 49 oli maaleja ja 77 syöttöpisteitä. Esposito voitti myös pudotuspelien pistepörssin. Pudotuspeleissä hän teki 10 ottelussa yhteensä 18 tehopistettä, joista 8 oli maaleja ja 10 syöttöjä. Parhaan tulokkaan palkinnon vei Minnesota North Starsissa pelannut Danny Grant, joka sijoittui 75 runkosarjaottelussa tekemillään 34 maalilla ja 31 syötöllä pistepörssin 20. sijalle.
Runkosarja
''Lyhenteiden selitys: O = pelatut ottelut, V = voitot, H = häviöt, T = tasapelit, Pist. = pisteet, + = tehdyt maalit, − = päästetyt maalit. Pudotuspeleihin päässeet joukkueet on lihavoitu.''
Runkosarjan pistepörssi
''Lyhenteiden selitys: O = pelatut ottelut, M = maalit, S = syötöt, Pist. = pisteet, RM = rangaistusminuutit''
Pudotuspelien pistepörssi
''Lyhenteiden selitys: O = pelatut ottelut, M = maalit, S = syötöt, Pist. = pisteet, RM = rangaistusminuutit''
Roomin neliö
Roomin neliö on n × n taulukko, jonka soluihin on järjestetty n+1 erilaista oliota siten, että:
Rosvomuura
Rosvomuura (Pittasoma rufopileatum) on töpökkien heimoon kuuluva varpuslintu.
Roomin neliö
Alla on esimerkki seitsemännen asteen (n=7) Roomin neliöstä, joka on täytetty kokonaisluvuilla nollasta seitsemään:
Roomin neliö on saanut nimensä professori Thomas Gerald Roomin (1902-1986) mukaan. On todistettu, että Roomin neliö astetta n on olemassa jos ja vain jos n on pariton, ei kuitenkaan 3 tai 5.
Elite
Elite on David Brabenin ja Ian Bellin kehittämä avaruussimulaatiopeli, joka julkaistiin 20. syyskuuta BBC Micro- ja Acorn Electron -mikrotietokoneille. Elite käännettiin myöhemmin useille muille alustoille, ja siitä tehtiin versio 17 alustalle.
Braben teki pelille kaksi jatko-osaa (Frontier: Elite II, 1993, ja Frontier: First Encounters, 1995). Sarjan uusin peli on vuonna 2015 julkaistu Elite Dangerous.
Pelaaminen
Elite on avoimen pelimaailman peli, jossa ei ole varsinaista juonta, vaan pelaaja on vapaa etenemään haluamallaan tavalla. Pelissä voi käydä kauppaa, tuhota piraatteja ja ryöstää rahtialuksia sekä käydä kauppaa laillisilla ja laittomilla rahdeilla. Siinä on myös muutamia erikoistehtäviä, joiden määrä ja laatu vaihtelee eri versioiden mukaan. Pelin vaarallisimmat viholliset ovat ihmisten ja liittolaisten kanssa sodassa olevat hyönteismäiset Thargoid-olennot.
Pelaajan lentämän avaruusaluksen tyyppi on Cobra Mk III, jota pelaaja pystyy muokkaamaan ja parantelemaan erilaisilla varustuksilla. Pelaaja voi pelin aikana hankkia alukseensa uusia ominaisuuksia, kuten suuremman lastiruuman sekä telakointitietokoneen, joka helpottaa pelin mieleenpainuvaa ja turhauttavaa telakointia avaruusasemille.
Peli noudattaa realistista fysiikkaa: pelaajan on ensin käännettävä alus ja sen jälkeen käytettävä moottoreita haluttuun suuntaan matkaamiseen. Myös planeettojen painovoimaa voi käyttää hyödyksi. Planeetoilla on oma yhteiskunnallinen ja biologinen luokituksensa sekä hallitus ja talous. Planeetoille ei voi laskeutua vaan ainoastaan vierailla kiertoradalla ja avaruusasemilla.
Pelin kehittänyt David Braben on kertonut, etteivät halunneet perinteistä kolikkopelien käyttämää pistelaskujärjestelmää ja päätyivät kaupankäyntiin soveltuvaan valuuttaan. Edistymisen osoittamisena pelissä käytetään arvonimiä, joista korkein oli ”elite”. Lisäksi pelaajalla on maine, joka voi olla ”clean”, ”offender” tai ”fugitive”. Maine vaikutti ”galaktisen poliisin” toimintaan. Historiallisesti merkittävänä pidetään kaupankäynnin ja avaruuslentosimulaatioon yhdistämistä yhdeksi peliksi.
Kehitys
Eliten on saanut inspiraatiota Traveller- ja Space Opera -nimisistä roolipeleistä. Lisäksi inspiraatiota on saatu Arthur C. Clarken ja Isaac Asimovin tieteiskirjallisuudesta.
Peli käyttää proseduraalista generointia tähtijärjestelmien ja planeettojen luomiseen. Braben tutki aluksi tietojen kompressointia mutta siirtyi generoimiseen, joka mahdollisti suuret tähtijärjestelmät pelissä. Generointi yleistyi muissa peleissä vasta vuosikymmenen päästä. Tallentamalla alkuarvo kuuteen tavuun oli mahdollista tuottaa suuria määriä tähtijärjestelmiä ja planeettoja. Siemenarvosta voitiin johtaa planeettaa kuvaavat tiedot. Menetelmä mahdollisti suuren pelimaailman, mutta maailma päädyttiin rajaamaan kahdeksaan galaksiin ja 256 planeettaan. Kokonaisia galakseja karsittiin sopimattomien sanojen vuoksi. Tietokoneen muistimäärän vähyyden vuoksi pelin tekstit tallennettiin kirjainpareina tokenointimenetelmällä muistin säästämiseksi. Myös käytettyjä sanoja muutettiin toisiksi, jotta muistia saataisiin vielä vapaaksi.
Koska BBC Microssa käytetty suoritin ei tukenut kerto- ja jakolaskua, ohjelmassa piti käyttää vaihtoehtoisia menetelmiä. Pelissä tarvittiin useita matemaattisia temppuja jotta se oli mahdollista tehdä: esimerkiksi logaritmeja käytettiin nopeuttamaan kerto- ja jakolaskuja. Tavanomaiset rautankagrafiikat olivat sotkuisia ja johtivat monimutkaisten muotojen sotkuihin. Pelin grafiikkaan kehitettiin algoritmi piiloviivojen poistoon. Tämä helpotti alusten tunnistamista sekä paransi pelin suoritusnopeutta. Avaruusalusten piirtämisen nopeuttamiseksi pelissä on vaihtoehtoisia toteutuksia; viivoja voi piirtää muun muassa pituuden mukaan. Pelissä käytetty tutkanäkymä päätettiin muuttaa lopulliseen muotoonsa vielä juuri ennen julkaisua, kun peli oli jo ollut valmis ja testattuna sekä ohjekirja tehtynä.
Braben ja Bell halusivat välttää perinteisen pistelaskujärjestelmän ja pohtivat vaihtoehtoisia tapoja pelaajan motivoimiseen. Lähtökohdaksi muodostui päivityksien hankkiminen pelaajan avaruusalukseen. Pisteiden sijaan pelaaja saa rahaa, jota pystyy käyttämään useaan eri tarkoitukseen. Mielivaltaisien tavoitteiden sijaan valinta motivaatiosta jäi pelaajalle.
Julkaiseminen
Thorn EMI hylkäsi Eliten tekniikkademona, jossa olisi julkaisijan mielestä pitänyt olla kolikkopelien kaltaisesti kolme elämää, pistelaskuri ja noin 10 minuutin pelierät. Tuohon aikaan lähes kaikki pelit suunniteltiin pelihalleja varten ja myös koteihin myytävät pelit noudattivat samoja suunnittelurajoitteita ilman selkeää syytä.
Sopiessaan julkaisusta Acornsoftin kanssa Bell ja Braben vaativat elokuvaoikeuksia itselleen ja saivat samalla oikeudet muille alustoille tehtäviin käännöksiin. Thorpe Parkin huvipuisto Surreyssä varattiin julkaisutapahtumaa varten, joka ei ollut vielä tavallista pelijulkaisuiden yhteydessä.
Pelipakkauksessa oli runsaasti oheismateriaalia, kuten ohjekirja, novelli ja tarroja. Peli julkaistiin uudessa hintaluokassa, jota useat jakelijat ja jälleenmyyjät eivät halunneet hyväksyä. Pelin myyntimenestyksen myötä tilanne muuttui, Firebird Software osti itselleen oikeudet julkaista peli muille alustoille huutokaupassa.
Pelistä julkaistiin useille suosituille alustoille: siitä tehtiin käännökset 17 eri alustalle. Mega-lehden mukaan peli oli tulossa myös Sega Mega Drivelle, mutta käännöstä ei ole koskaan julkaistu. Vain osassa pelin versioista on musiikkia: Tonava kaunoinen soi avaruusasemalle telakoinnin aikana Amiga-, Atari ST-, Commodore 64- ja Nintendo Entertainment System -versioissa. Eräissä versioissa on täytettyä värigrafiikkaa rautalankamallien sijaan ja lisänä on kiinteää 2D-grafiikkaa.
Myynti
Ensimmäisten 18 kuukauden aikana Eliten BBC Micro -versiota myytiin, lähes saman määrän kuin BBC Micro -tietokoneita oli maailmassa. Brabenin mukaan peliä on myyty miljoona kappaletta. Peli oli vuonna 20 Atari ST:n parhaiten myyneiden pelien luettelossa neljäntenä.
Vaikutus
right|frame|Elite 2 - Frontier (Amiga). Asutuskeskuksia kupujen alla, ilmakehältään hapettoman kuun pinnalla. Taustalla kaasuplaneetta, jota kyseinen kuu kiertää.
Monet pelitalot ja harrastajat pyrkivät luomaan vastaavanlaisia pelejä. Tällainen kilpailija oli muun muassa FOFT: Federation of Free Traders. MikroBitti-lehden vuoden 1989 aprillipilassa esiteltiin niin sanottu ”elitentappaja”. Jukka Tapanimäen viimeiseksi jäänyt peli Moonfall sai myös inspiraatiota Elitestä. Muita inspiraatiota saaneita pelejä ovat Echelon, Space Rogue ja Freelancer. Eliten jälkeen ilmestyneitä avaruussimulaatioita ovat Warhead, Starglider ja Damocles. Myös Egosoftin X-pelisarja ja CCP Gamesin EVE Online ovat saaneet kehittäjiensä mukaan insipiraatiota muun muassa Elitestä.
Guinness World Recordsin mukaan peli oli ensimmäinen, jossa oli proseduraalisesti generoitu maailma.
Seuraajat
Nimellä Elite Plus on myyty samaa peliä uudelleenjulkaistuna budjettiversiona Amigalle sekä VGA-päivitettynä versiona DOS-koneille.
Pelille on julkaistu seuraajat Frontier: Elite II (1993, Amiga, Atari ST) ja Frontier: First Encounters (1995, IBM PC) sekä Elite: Dangerous (2015). Frontier-pelit käyttivät täytettyä vektorigrafiikkaa rautalankamallien sijaan. Lisäksi planeetoille pystyi laskeutumaan ja fysiikkamallinnusta oli parannettu.
Frontier: Elite II oli julkaisuvuonna Euroopan parhaiten myynyt peli ja myi noin. Gametek julkaisi Frontier: First Encountersin talouspaineiden vuoksi ennenaikaisesti ilman riittävää testaamista ja oli julkaisuhetkellä huomattavan buginen, jota useat päivitykset pyrkivät korjaamaan. Braben haastoi Gametekin oikeuteen ja voitti.
Vastaanotto
Zzap!64-lehti antoi vuonna 1989 pelin Amiga-versiolle arvosanaksi 98/100 ja Zzap! vuonna 1985 Commodore 64 -versiolle arvosanaksi 95 %. The One -lehti antoi pelin Amiga-versiolle arvosanaksi 85/100 pistettä ja Atari ST -versiolle arvosanaksi 86/100 pistettä. CU Amiga -lehti antoi pelin Amiga-versiolle arvosanaksi 83/100 pistettä ja ST Amiga Format Atari ST -versiolle arvosanaksi 75 % vuonna 1988. ACE-lehti antoi MSX-versiolle arvosanaksi 80/100 ja samassa yhteydessä Atari ST -versiolle 84/100.
Kirja
Taustatarinaksi pelille julkaisija tilasi Robert Holdstockilta kirjan The Dark Wheel.
Portaat (kirja)
Portaat ( tai Climax Paradisi, 'Paratiisin portaat') on Johannes Siinailaisen kirjoittama kristillinen teologinen teos, joka on merkittävä ortodoksisen kirkon luostariasketismin kannalta. Se kuvaa ihmisen sisäistä kasvua hyveiden portaita pitkin kohti täydellisyyttä sekä kärsimyksistä ja intohimoista vapaata tilaa, jonka ihminen voi saavuttaa rukouksen avulla.
Teoksen koko otsikko on Abba Johanneksen, Siinain vuoren munkkien igumenin, askeettinen puhe, jonka lisänimenä on ’hengelliset laintaulut’, jonka hän lähetti Raitoon igumenille abba Johannekselle; se jakaantuu kolmeenkymmeneen puheeseen, jotka portainten astinten tavoin ohjaavat seuraajaansa alemmasta ylempään; sen tähden kirjaa kutsutaan myös portaiksi.
Historia ja merkitys
Johannes Siinailainen kirjoitti teoksen noin vuonna 600. Hän oli aiemmin toiminut Siinain luostarin igumenina ja vetäytynyt tämän jälkeen takaisin erakkoelämään, jona aikana myös teos syntyi. Tuolloin Johanneksen kaima, Punaisenmeren rannalla sijaitsevan Rhaithon (Raitoon) luostarin igumeeni Johannes Raitoolainen pyysi häntä kirjoittamaan munkeille ohjeeksi teoksen, joka esittäisi kaiken luostarielämälle tarpeellisen. Kyseinen Egyptiin kuuluva alue oli tuolloin vielä osa Bysantin valtakuntaa.
Johannes sai teoksen mukaan nimen Johannes Klimakos, ”Portaiden Johannes”. Teoksen ansiosta häntä on kutsuttu myös ”toiseksi Moosekseksi” ja teosta sen joissakin käsikirjoituksissa ”Hengellisiksi laintauluiksi” (Plakes pneumatikai). Teoksesta on säilynyt useita käsikirjoituksia, mikä kertoo sen laajasta suosiosta.
Portaiden saamasta suosiosta kertoo myös se, että teos käännettiin jo varhain useille kielille, kuten syyriaksi, arabiaksi, armeniaksi ja kirkkoslaaviksi. Latinankielinen käännös syntyi 1200-luvulla, ja se painettiin Venetsissa vuonna 1518. Matthaeus Raderus julkaisi teoksen kreikankielisen tekstin ensimmäisen painetun laitoksen (editio princeps) yhdessä latinankielisen käännöksen kanssa Pariisissa vuonna 1633. Teoksen espanjankielinen käännös La escala espiritual de San Juan Clímaco oli vuonna 1532 ensimmäinen Amerikan mantereella painettu kirja.
Johanneksen teosta on käytetty kristillisen kilvoittelun ohjekirjana erityisesti luostareissa, mutta se on ollut suosittu yhtä lailla ”maailmassa elävien” maallikoidenkin parissa. Teosta on hyödynnetty niin idässä kuin lännessäkin. Teoksella on ollut suuri vaikutus ennen kaikkea ortodoksiseen hesykastiseen liikkeeseen, ja siitä ovat saaneet vaikutteita muun muassa Simeon Uusteologi ja Gregorios Palamas.
Teos on inspiroinut perinteisen bysanttilaisen ikonityypin, joka kuvaa taivaaseen nousevia portaita tai tikapuita, joita pitkin munkit kiipeävät. Portaiden yläpäässä on Kristus. Tällaisten ikonien välityksellä myös lukutaidottomat saattoivat tuntea Johanneksen ja Portaiden ajatuksen.
Sisältö
Johanneksen teos koostuu 30 "portaasta" eli luvusta tai puheesta. Lisäksi teokseen kuuluu yleensä Johannes Siinailaisen ja Johannes Raitoolaisen välinen kirjeenvaihto, anonyymi johdanto, Daniel Raitoolaisen kirjoittama Johanneksen elämäkerta ja lopussa oleva sielunpaimenelle tarkoitettu opetuspuhe, joka on osoitettu Johannes Raitoolaiselle.
pienoiskuva|upright|Kuvitusta Portaiden venäjänkielisessä käsikirjoituksessa 1400-luvun alusta. pienoiskuva|upright|Portaiden (Scala paradisi) kansilehti vuodelta 1492. pienoiskuva|upright|Paratiisin portaat. Venäläinen ikoni 1500- tai 1600-luvulta. Teoksen kuvaamat portaat edustavat erilaisia hyveitä, jotka kilvoittelijan on saavutettava, sekä paheita, jotka tämän on vältettävä. Portaat voidaan nähdä vertauskuvana siitä, ettei hengellista täydellistymistä voi saavuttaa kerralla, yhdellä askelmalla, vaan se on saavutettava askelma kerrallaan. Teoksen päämääränä oli monin tavoin ohjata lukijoita, etteivät he eksyisi tiellään, ja auttaa heitä välttämään kompastuskivet. Teos sisältää vertauksia ja historiallisia yksityiskohtia, jotka ovat peräisin pääosin luostarielämästä, ja kuvaavat annettujen ohjeiden käytännöllistä soveltamista.
Luvut
Osa luvuista käsittelee useita aiheita, siksi teoksen sisältö on jaettu lukuihin usealla tavalla. Tässä noudatetaan suomennoksessa käytettyä jakoa.
Ergonomia
thumb|250px|Esimerkki ergonomiasta – hiirimatto [[rannetuella. Geelitäytteinen tuki suojelee rannetta kulumavammoilta.]]
Ergonomia jaetaan yleensä kolmeen osa-alueeseen:
Ergonomiaan alettiin kiinnittää huomiota toisessa maailmansodassa, kun huomattiin eri taistelukoneiden käyttäjien suoritusten parantuvan, kun heidän ei tarvitse olla epämukavasti ohjaamossa. Lisää huomiota ergonomiaan heräsi, kun huomattiin, että yhden vivun paikan vaihtaminen aiheutti uusia onnettomuuksia.
Yleistä
Sana ergonomia tulee kreikan kielen sanoista ergo (työ) ja nomos (luonnonlait).
Ergonomia on tieteenala joka tutkii ihmisten ja järjestelmän välistä vuorovaikutusta ja ammattiala joka soveltaa teoriaa, periaatteita, dataa ja metodeja suunnitteluun ihmisten hyvinvoinnin ja järjestelmän suorituskyvyn optimoimiseksi.
Lactobacillus rhamnosus
Lactobacillus rhamnosus on bakteerilaji. Sitä pidettiin aiemmin Lactobacillus casein alalajina, mutta nykyisin geneettisen tutkimuksen myötä se tunnustetaan omaksi lajikseen. Se tunnetaan erityisesti probioottisesta maitohappobakteerikannasta Lactobacillus rhamnosus GG (ATCC 53103), joka on eristetty terveen ihmisen suolistofloorasta.
Lactobacillus rhamnosus GG terveysvaikutteisissa elintarvikkeissa
Vaikuttavan ainesosan määrä elintarvikkeessa pitää olla riittävä väitetyn terveysvaikutuksen aikaansaamiseksi, ja tehon tulee olla osoitettu ihmisillä tehdyillä tutkimuksilla.
LGG
LGG on Valion rekisteröity tavaramerkki. Ensimmäiset LGG-tuotteet, jotka olivat samalla ensimmäiset kaupalliset Lactobacillus rhamnosus GG -maitohappobakteeria sisältävät elintarvikkeet, lanseerattiin Suomessa vuonna 1990 brändillä Valio Gefilus. Valio on lisensoinut oikeudet LGG-tavaramerkkiin ja LGG-tuotteisiin liittyvään tietotaitoon usealle yritykselle ympäri maailman. Suomessa Lactobacillus rhamnosus GG:tä sisältäviä kapseleita ja tippoja markkinoi Oriola Oy Valion lisenssillä käyttäen tavaramerkkejä Gefilus ja LGG.
Valio kiinnostui 1980-luvulla maitohappobakteereiden terveysvaikutuksista ja osti oikeudet Lactobacillus rhamnosus GG -maitohappobakteeriin vuonna 1987 amerikkalaisilta professoreilta Sherwood Gorbach ja Barry Goldin. Ensimmäinen LGG-maitohappobakteeria sisältävä tuote oli Gefilus -hapatettu herajuoma, joka tuotiin markkinoille vuonna 1990. Terveysvaikutteiset elintarvikkeet olivat uutta kuluttajille 1990-luvun alussa ja myös Gefilus-tuotteiden myynti jäi ensin alhaiseksi. Vasta 1990-luvun lopussa terveysvaikutteiset elintarvikkeet alkoivat yleistyä ja Valio Gefiluksen läpimurto tapahtui vuonna 1996 Gefilus-maidon tultua markkinoille.
Vuonna 2009 Gefilus-tuotteita myytiin Suomessa 35 miljoonaa kiloa ja LGG-maitohappobakteeria sisältäviä tuotteita oli Valion lisenssillä markkinoilla 51 maassa Suomi mukaan lukien. Gefilus-tuotteet täyttivät 20 vuotta 15. maaliskuuta 2010. Tuotevalikoima on vuosien myötä laajentunut ja siihen kuuluu jogurtteja, piimää, maitoa, tehojuomia, mehuja, mehukeittoja ja juustoa. Lapsille suunnatut Valio Kidius Gefilus -tuotteet sisältävät myös LGG-bakteeria.
Maitopohjaiset Gefilus-tuotteet valmistetaan Oulussa, Jyväskylässä, Seinäjoella ja Riihimäellä. Juomat valmistetaan Helsingin mehutehtaalla, Pitäjänmäellä. Probioottia valmistetaan sekä Valion omaan käyttöön että vientiin Valion hapatetehtaalla Tikkurilassa.
Tutkimuksia Lactobacillus rhamnosus GG:stä
Lactobacillus rhamnosus GG:n on useissa kliinisissä tutkimuksissa todettu vahvistavan vastustuskykyä, ja auttavan pysymään terveenä (mm. Hatakka ym. 2001, Hojsak ym. 2009, Saxelin 2003). Säännöllinen lactobacillus GG:n käyttö vähensi lasten sairastavuutta, hengitystieinfektioiden määrä väheni ja niiden hoitoon tarvittiin vähemmän antibiootteja kuin vertailuryhmässä. Keväällä 2012 Euroopan elintarvikevirasto kielsi väittämästä tuotteilla olevan vastustuskykyä lisäävää vaikutusta. Lactobacillus rhamnosus GG:n myönteiset vaikutukset lasten hengitystietulehduksiin on osoitettu myös toisessa tutkimuksessa (Hojsak ym. 2009). Päivittäinen lactobacillus rhamnosus GG:tä sisältämän juoman nauttiminen vähensi haitallisten bakteereiden määrää aikuisten koehenkilöiden nenän limakalvolla.
Lactobacillus rhamnosus GG:tä sisältävän maidon käyttö helsinkiläisissä päiväkodeissa vähensi hampaiden reikiintymisriskiä verrattuna tavalliseen maitoon (Näse ym. 2001).
Lactobacillus rhamnosus GG:tä saaneiden lasten riski sairastua akuuttiin ripuliin oli 80 % pienempi kuin lumevalmistetta saaneiden lasten (Szajewska ym. 2001). Lukuisissa tutkimuksissa on todettu, että lactobacillus GG lyhentää akuutin ripulin kestoa.
Satunnaistetussa, lumekontrolloidussa tutkimuksessa Lactobacillus GG:tä saaneiden äitien lapsille kehittyi kahteen ikävuoteen mennessä atooppista ihottumaa 15 prosentissa tapauksista, lumeryhmässä esiintyvyys oli 47 % (Rautava ym. 2002). Laajassa tutkimuksessa, jossa allergiariskilapsia seurattiin seitsemän vuoden ajan, todettiin, että Lactobacillus rhamnosus GG pienentää atopian riskiä (Kalliomäki ym. 2001 ja 2007). Valio ja Helsingin yliopiston Biotekniikan instituutti ovat yhteistyössä selvittäneet Lactobacillus rhamnosus GG maitohappobakteerin täydellisen genomisekvenssin eli perimän (Kankainen ym. 2009). Sekvenssin avulla voidaan mm. tutkia tarkemmin terveysvaikutusten taustalla olevia mekanismeja.
Rebecca West
Cicely Isabel Fairfield (21. joulukuuta 1892 – 15. maaliskuuta 1983 Lontoo ), tunnettu nimellä Rebecca West, oli brittiläinen kirjailija, toimittaja ja kirjallisuuskriitikko. Time kutsui häntä vuonna 1947 yhdeksi merkittävimmistä elävistä toimittajista.
West oli koko elämänsä ajan kiinnostunut feminismistä. Poliittiselta näkökannaltaan West oli nuoruudessaan sosialisti ja myöhemmin antifasisti ja antikommunisti.
Ura
Rebecca West lainasi kirjailijanimensä Henrik Ibsenin näytelmän Rosmersholma päähenkilöltä, joka on nuori kapinallinen nainen. Hän aloitti kirjallisen uransa vuonna 1911 kirjoittamalla artikkeleita suffragettilehteen Freewoman ja sosialistiseen lehteen Clarion. Hän oli Fabian Societyn jäsen.
West julkaisi vuonna 1941 yli tuhatsivuisen matkakertomuksen Black Lamb and Grey Falcon, joka käsittelee Balkanin alueen historiaa ja etnografiaa ja kertoo kirjailijan matkasta Jugoslaviaan vuonna 1937. Siitä on tullut yksi matkakirjallisuuden klassikoista.
West on tunnettu muun muassa Nürnbergin oikeudenkäyntejä käsittelevistä esseistään, jotka julkaistiin alun perin The New Yorkerissa ja vuonna 1955 teoksena A Train of Powder. West kuvasi toisen maailmansodan vaiheisiin sijoittuvaa poliittista toimintaa ja pettureiden oikeudenkäyntejä myös vuonna 1947 teoksessa The Meaning of Treason ja kirjoitti vuonna 1964 teoksesta laajennetun version The New Meaning of Treason. Teos käsittelee brittiläisiä maanpettureita, kuten William Joycea ja Alan Nunn Mayta, jotka kuuluivat toisen maailmansodan aikaan British Union of Fascists -puolueen tai Brittiläisiin vapaajoukkojen tyyppisiin järjestöihin.
West julkaisi vuonna 1956 omaelämäkerrallinen romaanin The Fountain Overflows (Lähde tulvii, 1957). Hänen vuonna 1983 tapahtuneen kuolemansa jälkeen romaanille julkaistiin hänen käsikirjoituksensa perusteella jatko-osat This Real Night (1984) ja Cousin Rosamund (1985). Kirjoja kutsutaan yhteisnimellä Aubrey-trilogia niiden keskipisteena olevan suvun mukaan. Vuonna 1966 hän julkaisi teoksen The Birds Fall Down, jonka tarina perustuu venäläiseen kaksoisagentti Jevno Azefiin.
Yksityiselämä
Cicely Fairfield syntyi Irlannissa 21. joulukuuta 1892. Isän kuoleman jälkeen hän muutti vuonna 1902 äitinsä kanssa Edinburghin. Hän kävi siellä koulun loppuun, vaikka tuberkuloosi hankaloitti koulunkäyntiä. Aikomuksenaan ryhtyä näyttelijäksi hän muutti Lontooseen.
Nuorena Westillä oli kymmenvuotinen suhde häntä paljon vanhemman ja tahollaan naimisissa olleen kirjailijan H. G. Wellsin kanssa. He saivat vuonna 1914 pojan Anthony Westin, josta tuli tunnettu kirjailija. Äidillä ja pojalla oli vaikea suhde äidin kuolemaan saakka. Wellsista erottuaan Westin on sanottu olleen suhteessa muun muassa Charlie Chaplinin, John Guntherin ja Max Beaverbrookin kanssa.
West meni 1930 naimisiin varakkaan skotlantilaisen pankkiirin Henry Maxwell Andrewsin kanssa. Liitto kesti Andrewsin vuonna 1968 tapahtuneeseen kuolemaan saakka.
Palkinnot ja tunnustukset
Yhdysvaltojen presidentti Harry S. Truman myönsi 1948 Westille Women's Press Club -järjestön journalismipalkinnon ja kutsui häntä "maailman parhaaksi reportteriksi". Hän sai Brittiläisen imperiumin komentajan arvonimen vuonna 1949 ja ritarikomentajan arvon vuonna 1959.
10. huhtikuuta
10. huhtikuuta on gregoriaanisen kalenterin mukaan vuoden sadas päivä (101. päivä karkausvuonna). Vuodesta on jäljellä 265 päivää.
Kuolleita
Katso myös: kalenteri ~ 9. huhtikuuta, 11. huhtikuuta
Elisa Rachel
Elisa Rachel, oikealta nimeltään Élisabeth-Rachel Félix (28. helmikuuta 1821 Mumpfin kaupungin lähellä Sveitsissä – 4. tammikuuta 1858 Le Cannet, Ranska) oli juutalais-ranskalainen näyttelijä. Rachel liittyi Théâtre Français'hen vuonna 1838. Siellä hän menestyi hyvin tragediennena Corneillen ja Racinen näytelmissä ja elvytti Ranskan klassista tragediaa Hänen onkin sanottu olleen romantiikan suurin ranskalainen tragedienne. Lisäksi hänet tunnettiin Ranskan keisari Napoleon III:n rakastajattarena.
Elämänvaiheita
Vuonna 1830 Rachel ja hänen sisarensa saapuivat Lyoniin. Siellä he elättivät itsensä laulamalla kaduilla isänmaallisia lauluja ja heidän esiintymisensä herätti vähitellen laajempaa huomiota. Pariisilainen laulunopettaja Etienne Choron kiinnitti sisaruksiin huomionsa ja päätti kustantaa heidän laulukoulutuksensa. Sisarukset muuttivat hyväntekijänsä kanssa Pariisiin. Choron kuoli vuonna 1833, mutta sisarukset saivat jatkaa lauluopintojaan Pariisin konservatoriossa.
Teatteridebyyttinsä Rachel teki 4. huhtikuuta vuonna 1837, mutta se ei ollut mikään mainittava menestys. Uran käännekohta tapahtui vuonna 1838. Tuolloin Rachel esiintyi Théâtre Français:n lavalla ja herätti suurta huomiota. Häntä ylistettiin suureksi nuoreksi lahjakkuudeksi. Samana vuonna hän näytteli Jean Racinen näytelmän Bajazetin Roxanen roolin, mikä oli myös suurmenestys. Lopullisen läpimurtonsa hän teki 21. maaliskuuta 1843 niin ikään Racinen näytelmässä.
Rachelin läpimurtovuosien aikoihin juoruiltiin, että hänellä olisi suhde Pariisin oopperan entisen johtajan Louis Véronin kanssa. Vuodet 1838–1842 Rachel asui Pariisissa ylellisessä Galéri Vero-Doratin asuintalossa. Hän kävi esiintymässä Lontoossa vuonna 1842, missä hänen Racinen ja Pierre Corneillen tulkintansa olivat suurmenestyksiä. Hänen ensimmäinen poikansa, Alexandre, syntyi vuonna 1844. Pojan isä oli diplomaatti Alexandre Colonna-Walewski, joka adoptoi pojan vuonna 1860. Toinen poika, Gabriel, syntyi vuonna 1848.Toisen pojan isä oli kenraali Arthur Bartrand. Vaikka Rachel itse pysyi juutalaisena, hänen molemmat poikansa kastettiin. pienoiskuva|230px|Elisa Rachel Lady Macbethina Charles Louis Müllerin maalaus vuodelta 1849 - [[Musée d'Art et d'Histoire du Judaïsmen kokoelmat.]] Arvostelijat pitivät Rachelin repertuaaria kuitenkin kapea-alaisena, mutta todettiin, että hän teki roolinsa loistavasti. Hän erikoistui esittämään hahmoja, jotka olivat paheellisia ja omaan pahuuteensa intohimoisesti suhtautuvia. Luonnostaan kovan ja karkean äänensä hän oli saanut koulutuksen avulla muuttumaan sointuvaksi.
Kuuluisuutensa vuoksi Elisa Rachelin onnistui neuvotella itselleen hyvät esiintymispalkkiot. Hän ei solminut avioliittoa ja hänen yksityiselämäänsä pidettiin skandaalinkäryisenä. Paitsi poikiensa isien kanssa, hän tuli tunnetuksi suhteistaan journalisti Emilie de Giradinin ja runoilija Alfred de Mussetin kanssa. Kohutuin oli kuitenkin suhde keisari Napoleon III:n kanssa.
Vuonna 1855 Elisa Rachel lähti kiertueelle Yhdysvaltoihin. Se ei herättänyt maassa juuri minkäänlaista huomiota. Kiertueolosuhteet olivat raskaat ja ne heikensivät hänen terveyttään. Huonosta kunnostaan huolimatta hän lähti vielä Venäjän kiertueelle.
Elisa Rachel kuoli tuberkuloosiin Le Cannetissa. Hänet haudattiin Pariisiin, Père Lachaisen hautausmaan juutalaisille varattuun osaan. Hänen hautajaisistaan tuli merkkitapaus. Niissä oli paikalla rutiköyhiä juutalaisperheitä, kuuluisia journalisteja, upseereita, näyttelijöitä sekä itse keisari. Ranskan päärabbi, Lazar Isidor, kuitenkin kieltäytyi saapumasta tilaisuuteen.
Girl (kappale)
Girl on englantilaisen rockyhtyeen The Beatlesin kappale yhtyeen vuoden 1965 albumilta Rubber Soul. Sen pääasiallinen tekijä on John Lennon, jonka alkuperäisideasta kappale sai alkunsa, kuitenkin myös Paul McCartney on osallistunut kappaleen tekoon.
Kevin Abbring
Kevin Abbring (s. 20. tammikuuta 1989 Eindhoven ) on hollantilainen ralliautoilija.
Ura
Abbring aloitti uransa Rallycross-sarjoissa voittaen Hollannin Ford RST-sarjan mestaruuden vuosina 2005 ja 2006. Vuonna 2007 Abbring debytoi WRC-sarjassa Mitsubishilla Saksan rallissa, missä sijoitus oli vaatimaton 41. Vuosina 2008-10 Abbring ajoi yksittäisiä kilpailuja WRC-sarjassa Renault Cliolla parhaana tuloksenaan 11. sija vuoden 2009 Puolan rallista. Samoina vuosina hän kilpaili JWRC-sarjassa voittaen kaksi kilpailua.
Vuonna 2010 Abbring kilpaili IRC-sarjassa voittaen etuvetoisten luokan Ypresin rallissa ja Rally Zlínissä. Abbring myös osallistui kaudella viiteen MM-ralliin, voittaen Portugalin rallissa JWRC-luokan.
Vuonna 2011 Abbring kilpaili satunnaisia kilpailuja etuvetoisella Citroen DS3-autolla. Abbring pääsi nelivedon makuun Walesin rallissa sijoittuen 12:sta yleiskilpailussa. Samana vuonna hän voitti Driver of the Academy -palkinnon.
Vuonna 2014 Abbring osallistui EM-sarjan osakilpailuihin, ollen toinen Azorien rallissa. Hyvien otteiden ansiosta Abbring sai tallipaikan kaudelle 2015 Hyundailta.
Vuonna 2015 Abbring ajoi viisi MM-rallia Hyundai i20 WRC-autolla, ollen parhaimmillaan yleiskilpailun 11. Ruotsissa ja Saksassa.
Vuonna 2016 Abbring ajoi neljä MM-rallia Hyundain WRC-autolla, ollen parhaimmillaan seitsemäs Katalonian rallissa. Abbring oli myös kehittämässä Hyundain R5-luokan ralliautoa, ja ajoi sillä kaksi MM-sarjan osakilpailua.
Vuonna 2017 Abbring ajoi pääosin Belgian mestaruussarjaa Peugeotin R5-luokan autolla, ja oli lopputuloksissa sarjan kolmas.
Vuonna 2018 Abbring ajoi satunnaisia ralleja Ford Fiesta R5-autolla.
Vuonna 2019 Abbring ajoi ainoastaan Belgian mestaruussarjaan kuuluneen Ypresin rallin ja 2020 ainoastaan Monzan MM-rallin.
Merkitsevä aallonkorkeus
thumb|300px|Yhdeksäs aalto. Maalaus. Ivan Aivazovsky thumb|300px|Aaltojen tilastollinen jakautuma Merkitsevä aallonkorkeus on veden aaltojen korkeutta kuvaava suure {H_s}. Se tarkoittaa kokeneiden merenkulkijoiden silmämääräisesti arvioimaa yksittäisten aaltojen korkeuksista laskettua arvoa metreinä. Useiden aaltojen, aallonpohjasta niiden huippuun arvioitujen, suuruusjärjestykseen asetettujen, suurimman kolmanneksen metrimääristä lasketaan keskiarvo.
Aallonkorkeuksia mitataan yleisesti merialueilla mittauspoijuilla. Itämerenkin alueella on mitattu mittalaittein yli 7 m:n suuruisia yksittäisiä aaltoja usein. Vain kovimmilla myrskyillä merkitsevä aallonkorkeus ylittää Suomenlahdella 5 m, Selkämerellä 6,5 m ja Perämerellä 3 m.
Aallokon korkeuteen vaikuttavat tuulen nopeus, tuulen pyyhkäisymatka, eli sen matkan pituus, jonka tuuli on vapaasti voinut veteen vaikuttaa, sekä veden ja ilman lämpötilaero. Kun vesi on ilmaa lämpimämpää, aallot kasvavat nopeammin kuin päinvastaisessa tilanteessa. Merellä ja sisävesillä aallokko syntyy suunnilleen samalla tavalla. Veden lämpötila yksinään, tai veden suolapitoisuus eivät juuri vaikuta aallokon korkeuteen. Veden syvyys vaikuttaa aaltojen korkeutta suurentavasti, jos syvyys on pienempi kuin puolet aaltojen huippujen välimatkasta.
Dominican karibit
Dominican karibit ovat Dominicalla asuva karibi-intiaaniryhmä. Dominican karibit ovat viimeinen karibiryhmä, jotka polveutuvat suoraan monia Karibian saaria historiallisesti asuttaneista karibeista. Useimmat saaren karibeista asuvat 15 km2 kokoisella Karibien erityisalueella. Yhteensä Dominican karibeja on noin 3 400 ja heistä noin 70 on oman määritelmänsä mukaan puhdasverisiä.
Alkuperä
Karibeja pidettiin pitkään Etelä-Amerikan mannermaalta tulleiden intiaanien jälkeläisinä, jotka Karibian saarille asettuessaan tappoivat paikalliset arawak-intiaanimiehet ja avioituivat näiden naisten kanssa. Teoria perustui sille, että vielä 1900-luvulla karibi-miesten ja -naisten uskottiin puhuneen eri kieliä. Naisten kieltä pidettiin arawakina ja miesten karibina. Nykyisin pidetään kuitenkin todennäköisempänä, että miesten puhuma kieli oli eräänlainen pidgin-kieli, jota käytettiin kun tehtiin kauppaa mannermaalla asuvien karibien kanssa. Nykyisin useimpien tutkijoiden käsitys on, että ranskalaisten lähetyssaarnaajien keksimä karibi-nimitys alueella käytetylle kielelle ja kansoille on virheellinen ja todellisuudessa sekä karibit että näiden kieli on enimmäkseen peräisin arawakeilta.
Karibien erityisalue
200px|thumb|oikea|Kartta karibien erityisalueesta. Siirtomaahallinto kiinnitti karibeihin ensi kerran huomiota vuonna 1893, kun brittiläinen komissio vieraili karibien luona. Karibit olivat tuolloin ahtautuneet 223 eekkerin alueelle ilman yhteyttä mereen tai koulu- ja kirkkojärjestelmään, tai riittäviä elinkeinoja. Vuonna 1903 siirtomaahallinto päätti perustaa 3 700 eekkerin erityisalueen karibeille ja aluetta johtamaan perustettiin virallisesti tunnustettu päällikön virka. 1930-luvulla karibien ja siirtomaahallinnon välillä sattui yhteenottoja salakuljetukseen liittyen. Kaksi karibia ammuttiin ja yksi päällikkö vangittiin. Vuonna 1952 perustettiin karibien neuvosto osana yleistä hallinnon uudistusta saarella. Dominican itsenäistyttyä karibien reservaatista säädettiin laki vuonna 1978. Samalla vuosikymmenellä alueelle saatiin ensimmäinen autotie. 1980-luvulla alueelle saatiin puhelin- ja sähköverkko.
Nykypäivä
220px|thumb|vasen|Karibien käsitöitä. Dominican karibien yksi suuri ongelma ovat maanviljelijät, jotka ottavat käyttöönsä alueita niillä osin karibien erityisaluetta, joissa alueen rajaa ei ole määritelty tarkasti. Ongelmana on myös esimerkiksi lainojen saanti. Koska karibien alueet ovat yhteisön omistuksessa, yksilöillä ei ole takeita lainojen ottamiseksi. Karibien erityisalue on yksi Dominican köyhimmistä alueista ja myös työttömyys on suurempaa kuin muualla. Karibit ovat kuitenkin kehittäneet turismia ja käsitöiden myyntiä. Noin 65 % karibeista on 18–35-vuotiaita. Noin 25 % karibeista elää sekasuhteissa muiden kuin karibien kanssa. Monet heistä elävät karibialueen ulkopuolella. Vuonna 1979 voimaan tulleen lain mukaan karibien erityisalueella eivät saaneet asua karibinaiset, jotka avioituivat muiden kuin karibien kanssa. Miehet saivat kuitenkin edelleen avioitua yhteisön ulkopuolelle. Lakia on sittemmin muutettu, mutta se toimii käytännössä edelleen samoin. Vuonna 2008 karibien päällikkö ehdotti lakia, jolla karibeja edellytettäisiin avioitumaan vain muiden karibien kanssa ja jolla estettäisiin muiden kuin karibien asuminen karibialueella. Lakiehdotus ei kuitenkaan saanut kannatusta.
Uskonto
Useimmat karibit mieltävät itsensä katolilaisiksi, vaikkakin kiinnostus katolilaiseen teologiaan on vähäistä. Myös protestanttien osuus on kasvanut lähinnä Yhdysvalloista tulevan fundamentalistisen protestantismin vaikutuksesta. Myös karibien vanhasta uskonnosta on jäljellä piirteitä, kuten usko erilaisiin yliluonnollisiin voimiin. Karibit ovat uskoneet myös noitiin, mutta tämä uskomus on vähenemään päin. Taikojen teko oli vielä 1950-luvulla yleistä esimerkiksi puutarhojen suojelemiseksi varkailta, mutta tapa on sittemmin kadonnut. Lapsille kerrotaan usein tarinoita esi-isien maagisista kyvyistä.
Yhteisö
Karibeilla suvulla ei ole suhteessa muuhun sosiaaliverkkoon suurta merkitystä. Lapsille annetaan useimmiten isän sukunimi, mutta lapsen suhde äitiinsä on yleensä parempi kuin isäänsä. Isovanhempien ja lastenlasten suhde on yleensä vahva. Karibien sukulaisuutta koskeva sanasto ei juuri poikkea englantia käyttävästä muusta yhteiskunnasta. Termiä äiti voidaan käyttää kenestä tahansa, jolla on pääasiallinen vastuu lapsesta, vaikka tämä ei olisi lapselle mitään sukua tai jos huolehtijana on lapsen täti tai isovanhempi.
Veikko Hannuniemi
Veikko Kullervo Hannuniemi (29. kesäkuuta 1920 Sortavala – 19. kesäkuuta 1998 Raisio) oli suomalainen upseeri ja meriaiheista kirjoittanut kirjailija. Hannuniemi kirjoitti runsaasti erityisesti meriaiheisiin liittyviä novelleja.
Hannuniemi kävi Kuusankosken yhteiskoulua, mutta lähti sitten 16-vuotiaana kolmeksi vuodeksi merille. Hän palasi Suomeen 1939 ja osallistui talvisotaan vapaaehtoisena sekä jatkosotaan Topografipataljoonassa. Hän kävi jatkosodan aikana myös upseerikoulun.
Hannuniemen ensimmäisiä matkakirjeitä, novelleja ja runoja julkaistiin 1939 Kuluttajain Lehdessä, Helsingin Sanomien Viikkoliitteessä ja Seura-lehdessä. Sodan jälkeen Hannuniemi perusti yhdessä rintamatoveriensa kanssa Piirtopaino-nimisen mainostoimiston joka toimi vuoden verran 1945–1946. Toimisto julkaisi Piirtopalat nimistä sarjakuvalehteä, johon Hannuniemi kirjoitti novelleja sekä käsikirjoitti sarjakuvia. Hän kirjoitti 1940-luvun lopulla myös kolme meriaiheista romaaniaan.
Varsinaisena päätyönään Hannuniemi toimi Rannikkotykistörykmentin Esikuntapatterin päällikkönä ja sen jälkeen Turun varuskunnan komendanttina. Hän asui vuodesta 1954 alkaen Raisiossa ja jäi eläkkeelle 1970. Hannuniemi jatkoi kirjoittamista työn ohessa ja hänen novellejaan ja artikkeleitaan julkaistiin muun muassa Seura- ja Koti-Posti-lehdissä sekä Turun Sanomissa. Eläkkeelle jäätyään Hannuniemi kirjoitti pakinoita 1969 perustettuun Aamuset-lehteen nimimerkillä V. Veikkonen. Hän kirjoitti myös käsikirjoituksia muutamiin merenkulkuaiheisiin tv-ohjelmiin ja sanoitti pari laulua (Boren laulu, Kustavin merimies).
Benedictus VI
Benedictus VI oli paavina joulukuulta 972 – heinäkuulle 974. Hän oli kotoisin Roomasta ja nousi paaviksi keisari Otto I:n suojeluksessa roomalaisen ylimystön vastustuksesta huolimatta. Paavina ollessaan Benedictus VI vakiinnutti tiettyjen luostarien ja kirkkojen erioikeudet – juuri muuta ei hänen paaviuskaudestaan tiedetä. Keisarin kuoltua paavin vastustajat saivat hänet heitettyä Castel Sant'Angelon tyrmään, jossa hänet surmattiin poliittisista syistä muutamaa kuukautta myöhemmin. Vastapaavi Bonifacius VII:n epäillään myös liittyneen tapahtumien kulkuun.
Clara Ponsatí
pienoiskuva|Clara Ponsatí Clara Ponsatí i Obiols (s. 1957 Barcelona) on katalonialainen taloustieteilijä ja poliitikko. Hän oli Katalonian aluehallinnon puoluepoliittisesti sitoutumaton opetusministeri Carles Puigdemontin johtamassa hallituksessa, joka järjesti 1. lokakuuta 2017 kansanäänestyksen Katalonian itsenäistymisestä. Ponsatí lähti Puigdemontin ja kolmen muun ministerin (Meritxell Serret, Antoni Comín ja Lluís Puig) kanssa Belgiaan maanpakoon Espanjan nostettua kansanäänestyksen järjestämisen takia heitä vastaan syytteet "kapinasta", josta voidaan tuomita Espanjan lain mukaan jopa 30 vuodeksi vankilaan. Espanja antoi heistä myös eurooppalaisen pidätysmääräyksen, mutta perui sen myöhemmin 5. joulukuuta 2017.
Uusissa Katalonian parlamenttivaaleissa 21. joulukuuta 2017 yhä maanpaossa ollut Ponsatí valittiin Katalonian parlamenttiin Puigdemontinkin edustamalta keskustaoikeistolaisen Junts per Catalunya -vaaliliiton listalta. Ponsatí haki 18. tammikuuta 2018 yhdessä Puigdemontin ja Puigin kanssa Katalonian parlamentilta lupaa valtuuttaa toinen henkilö äänestämään puolestaan istunnossa, jossa uusi Katalonian pääministeri nimitettäisiin. Espanjan korkein oikeus päätyi kuitenkin torppaamaan pyynnön, minkä seurauksena Ponsatí, Puig ja Serret ilmoittivat 28. tammikuuta 2018 luopuvansa parlamenttipaikoistaan, jotta heidän tilalleen parlamenttiin nousevat edustajat voisivat olla äänestyksessä läsnä ja varmistaa näin itsenäisyysmielisille enemmistön.
Ponsatí ilmoitti 10. maaliskuuta 2018 lähtevänsä Belgiasta ja asettuvansa asumaan Skotlantiin ja palaavansa aiempaan virkaansa St Andrewsin yliopiston taloustieteen professoriksi. Espanja uusi 23. maaliskuuta 2018 aiemmin jäädytetyn eurooppalaisen pidätysmääräyksen Puigdemontista ja useasta muusta maanpaossa olevasta katalaanipoliitikosta, mukaan luettuna Ponsatí, joka ilmoittautui itse poliisille Skotlannissa 28. maaliskuuta 2018. Ponsatí vapautettiin heti samana päivänä ja hän saa odottaa Espanjan vaatiman luovutuksen oikeuskäsittelyä Skotlannissa vapaana. Häneltä takavarikoitiin kuitenkin passi. Ponsatí aloitti 28. maaliskuuta 2018 varainkeruukampanjan rahoittaakseen oikeudenkäyntikulunsa, ja 1. huhtikuuta 2018 mennessä lahjoituksia oli kertynyt jo 244 000 euroa. Skotlantilainen tuomioistuin ilmoitti 12. huhtikuuta 2018, että lopullista päätöstä Ponsatín luovuttamisesta Espanjaan ei tehdä ainakaan ennen elokuuta 2018. Ponsatín asianajaja on huomauttanut, että ottaen huomioon Ponsatín ikä hänelle vaaditun rangaistuksen pituus tarkoittaisi käytännössä sitä, että hän joutuisi viettämään koko loppuelämänsä vankilassa.
Steven Thomas
Steven Thomas alias "Doggy Steve" (s. 1961) on yhdysvaltalainen mies, joka tuli Suomessa tunnetuksi tartutettuaan tietoisesti HI-viruksen useisiin suomalaisnaisiin vuosina 1993–1996.
Thomasin tekemiset tulivat julki tammikuussa 1997. Poliisi julkaisi hänen kuvansa useissa lehdissä ja tiedotti Thomasin tartuttaneen lukuisiin, jopa satoihin, suomalaisnaisiin HIV:n. Lopulta vain 17 naista tunnusti sukupuoliyhteyden Thomasin kanssa.
Thomas tiesi olevansa HI-viruksen kantaja ja hänen todettiin tarkoituksella olleen suojaamattomissa sukupuoliyhteyksissä useiden suomalaisnaisten kanssa. Thomasin tekojen aikaan tahallinen HI-viruksen levittäminen rangaistiin oikeudessa tapon yrityksenä. Nykyisessä korkeimman oikeuden ratkaisukäytännössä rikosnimikkeeksi on katsottu törkeä pahoinpitely taikka vaaran aiheuttaminen jos kohde ei saa tartuntaa.