cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut 1992
Televisiointi Suomessa
Ottelut nähtiin Suomessa poikkeuksellisesti PTV-kanavalta Anssi Kukkosen selostamina. PTV osti kisojen televisio-oikeudet vain 400 000 markalla. Kalervo Kummola totesi vuonna 2017, että hinta oli noin sadasosa vuoden 2017 kisojen Suomen oikeuksien hinnasta. PTV toi suomalaiseen jääkiekon televisiotuotantoon uusia tuulia kisastudioineen. Prahan kisojen alussa Kukkonen saattoi olla jopa ainoa paikalla ollut suomalainen tiedotusvälineiden edustaja. Sitä mukaa kun Suomen joukkue menestyi Tšekkoslovakiassa, kiinnostus joukkuetta kohtaan kasvoi Suomessakin. Näin ollen Yleisradion Heikki Seppälä matkusti Prahaan ja ryhtyi neuvottelemaan PTV:n Hans Edinin ja Pekka Huolmanin kanssa televisio-oikeuksista. Yleisradio osti PTV:ltä jälkilähetysoikeudet Suomen välierään ja mitaliotteluun. Esimerkiksi kultamitalin ratkaisseen välierän televisiolähetys alkoi Ylellä vasta keskiyöllä, ja Antero Viherkenttä selosti ottelun Tampereen Tohlopista TV2:n tiloista.
A-lohko
Ottelujen alkamisajat ovat paikallisia aikoja.
B-lohko
Ottelujen alkamisajat ovat paikallisia aikoja.
Pudotuspelit
Ottelujen alkamisajat ovat paikallisia aikoja.
B-sarja
B-sarja pelattiin Klagenfurtissa.
Itävalta nousi A-sarjaan. Jugoslavia putosi C-sarjaan.
C-sarja
A-lohko (ylempi lohko), Humberside
B-lohko (alempi lohko), Johannesburg
Iso-Britannia nousi B-sarjaan.
Maersk Alabaman kaappaus
Maersk Alabaman kaappaus alkoi 8. huhtikuuta 2009 kun neljä Somalian merirosvoa kaappasi rahtilaiva MV Maersk Alabaman 440 km päässä Somalian rannikosta.
James Franck
James Franck (26. elokuuta 1882 – 21. toukokuuta 1964) oli saksalainen fyysikko.
Franck sai Nobelin fysiikanpalkinnon vuonna 1925 yhdessä Gustav Ludwig Hertzin kanssa. Heidän tutkimuksensa käsitteli kaasun läpi kulkeviä elektroneja. Franckin ja Hertzin kokeena tunnettava koe tuki Bohrin atomimallia. Mallin mukaan elektronit kiertävät atomin ydintä tietyillä diskreeteillä energioilla eli elektronien radat ovat kvantittuneet.
Franck oli juutalaista sukua ja muutti Yhdysvaltoihin kansallissosialistien noustua valtaan synnyinmaassaan. Hän oli vuodesta 1946 naimisissa fyysikko Hertha Sponerin kanssa.
Ugandan vaakuna
right|220px Ugandan vaakuna on Ugandan kansallistunnus lipun, moton ja kansallislaulun ohella. Se koostuu keskellä sijaitsevasta kilvestä ja vihreällä vuorella olevista keihäistä.
Kilpi ja keihäät edustavat ugandalaisten halukkuutta puolustaa maatansa. Kilvessä on kolme kuvaa; ylhäällä Victoriajärven siniset aallot, keskellä aurinko (symboloi Ugandan auringonpaisteita) ja rumpu (symboloi tanssia ja seremonioita).
Vaakunan mäellä oleva joki kuvaa maassa virtaavaa Niiliä. Mäellä kasvaa maan kahta merkittävintä vientituotetta kahvia ja puuvillaa. Vaakunan alla nauhassa lukee kansallismotto: "For God and My Country", "Jumalan ja maani puolesta".
Vladimir Jermolajev
Vladimir Grigorjevitš Jermolajev (, 1909–1944) oli neuvostoliittolainen lentokonesuunnittelija. Hän valmistui Moskovan valtionyliopistosta vuonna 1931.
Jermolajev oli Bartini Stal-7 -lentokoneen pääsuunnittelija. Hänestä tuli Bartinin pääsuunnittelija vuonna 1939, kun kyseisen suunnittelutoimiston (OKB) johtaja Roberto Bartini pidätettiin. Hän kehitti Stal-7:n pohjalta pitkän kantaman pommikoneen Jer-2:n (DB-240) ja siitä kehitetyn Jer-4:n. Hänellä oli lentokonehuollon kenraalimajurin arvo.
Jermolajev kuoli vuonna 1944 keuhkotautiin. Hänen OKB:nsä johtoon tuli Pavel Suhoi.
Ferdinand von Wright
Ferdinand von Wright (19. maaliskuuta 1822 Kuopion pitäjä – 31. heinäkuuta 1906 Kuopion pitäjä ) oli suomalainen taidemaalari. Hänet tunnetaan erityisesti lintumaalauksistaan ja maisemamaalauksistaan.
Elämäkerta
Vuosina 1837–1844 Ferdinand von Wright oleskeli Ruotsissa isoveljensä Wilhelmin luona avustamassa tätä kuvitustöissä. Hän kävi Tukholman taideakatemian piirustusluokan ja aloitti opiskelun niin sanotulla antiikkiluokalla. Palattuaan Suomeen von Wright ryhtyi luomaan vapaan kuvataiteilijan uraa. Hän keskittyi öljymaalaukseen ja osallistui Suomen Taideyhdistyksen ensimmäiseen näyttelyyn vuonna 1846. Hänen varhaistuotantonsa Suomessa 1840-luvulla käsitti lintumaalauksia, muotokuvia, asetelmia, maisemia sekä kansanelämää, johon opastusta hän sai R. W. Ekmanilta.
Von Wright asui Suomessa pääasiassa synnyinseudullaan Kuopion Haminalahdessa ja tyytyi siellä vaatimattomaan elämään läheisessä ja herkässä suhteessa savolaiseen kotiseutuunsa ja luontoon. Ulkomaailmaan hänellä oli yhteyksiä erityisesti taiteilijaveljiensä kautta.
Vuosina 1860–1852 von Wright oleskeli jälleen Wilhelm-veljensä luona Ruotsissa, nyt Bohuslänin maakunnassa Orustin saarella maan länsirannikolla. Siellä hänen taiteensa kypsyi ja sai esteettisesti uuden, itsenäisen luonteen. Palattuaan Suomeen von Wright maalasi useita huomattavia maisemamaalauksia, joilla on keskeinen asema Suomen 1800-luvun taidehistoriassa, kuten Näköala Haminalahdelta (1850).
Von Wright lähti vuonna 1858 opintomatkalle Dresdeniin, Saksaan. Sieltä palattuaan hän alkoi keskittyä lintumaalaukseen maisemamaalauksen sijaan. Hänen lintumaalauksiinsa tuli matkan seurauksena entistäkin kertovampi sisältö, ja hän tuli aiempaa tietoisemmaksi sommittelun merkityksestä. Tyypillinen dramaattinen ja monumentaalinen lintumaalaus tuolta ajalta on Huuhkaja iskee jänikseen (1860). Tällaisten teosten ohella von Wright maalasi tarkasti ja hienostuneesti myös intiimimpiä kohteita, kuten kesykyyhkyjään tai talvipukuisia riekkoja sekä merilintuja.
1870-luvulla Suomeen oli jo vakiintunut saksalainen taideihanne, ja myös alkava ranskalaiseen ulkoilmamaalaukseen liittyvä suuntaus erosi suuresti von Wrightin taidekäsityksestä. Hän ei enää kuulunut asiantuntijoita kiinnostavaan taide-elämän ytimeen, mutta suuren yleisön mielessä hän saavutti asemaa kuitenkin lukuisilla pienillä tilaustöillään ja isolla näyttelytaulullaan Taistelevat metsot (1886). Nuoremmille taiteilijoille ja yleisölle hän edusti uuden suomalaisen kuvataide-elämän syntyajan perinnettä.
Von Wrightille myönnettiin vuonna 1885 valtion taiteilijaeläke. Edellisenä vuonna saamastaan halvauksesta huolimatta hän jaksoi jatkaa taiteellista työtään kuolemaansa asti. Hän kuoli naimattomana.
Nuoremmista taiteilijoista von Wrightiä arvostivat erityisesti Hjalmar Munsterhjelm, Arvid Liljelund ja Eero Järnefelt. Hänen avustajansa ja oppilaansa Matti Karppanen jatkoi hänen perinnettään lintumaalauksen osalta.
Teoksia
Ateneumin kokoelmissa ovat hänen maalauksistaan muun muassa Huuhkaja iskee jäniksen (1860), Merikotka syömässä saalistaan (1861), Riiteleviä harakoita kuolleen koppelon ympärillä (1867), Kuollut sepelkyyhkynen (n. 1867) ja Taistelevat metsot (1886).
Shropshire
Shropshire on muodollinen ja historiallinen kreivikunta Länsi-Midlandsin alueella, Walesin rajalla. Hallinnollisesti se on jakautunut Shropshiren ja Telford and Wrekinin yhtenäishallintopiireihin, joista ensimmäinen oli hallinnollinen kreivikunta vuoteen 2009 asti. Kreivikunnan hallinnollinen keskus on Shrewsbury, vaikka uudehko Telford on kasvanut sitä suuremmaksi. Vuonna 2020 kreivikunnan alueella arvioitiin elävän noin ihmistä.
Shropshire on yksi Englannin maaseutuvoittoisimmista kreivikunnista. Maaseutuluonteestaan huolimatta se oli Englannin teollistumisen kehto, ja mm. Ironbridge Gorgen ruukkialue sijaitsee Shropshiressä.
Hallinto
Shropshiren muodolliseen kreivikuntaan kuuluvat seuraavat kaksi hallinnollisesti itsenäistä yhtenäishallintopiiriä:
Väestö
Shropshire on kokonaan englanninkielistä aluetta. Kreivikunnan länsiosissa lähellä Walesin rajaa puhuttiin kymrin kieltä paikoitellen ainakin vielä 1900-luvulla. On mahdollista, että seudulta löytyy vieläkin sieltä kotoisin olevia yksittäisiä perheitä, joissa kymrin puhuminen on jatkunut katkeamatta näihin päiviin saakka. Luonnollisesti myös Walesin läheisyys ja ihmisten liikkuvuus sekä muuttoliike luovat yhä tarvetta kymrinkielisille palveluille Shropshiressä. Oswestryn kaupungissa on kymrinkielisiä kirjoja myyvä kirjakauppa ja kaksikieliset opasteet pankissa, ja etenkin toripäivinä kymriä voi kuulla puhuttavan kaupungilla. Myös huomattava osa seudun paikannimistöstä on kymrinkielistä alkuperää.
Vuonna 2020 Shropshiren muodollisessa kreivikunnassa oli noin asukasta ja seuraavat yli kymmenentuhannen asukkaan asutuskeskukset:
Lippu
Shropshiren lipussa on sinisellä pohjalla kolme kultaista leopardin päätä, joiden väliin jää W-kirjaimen muotoinen kärpännahkakuvio. Lippu otettiin käyttöön maaliskuussa 2012 ja se perustuu Shropshiren valtuuston vaakunaan vuodelta 1895.
Nimikkokukka
Vuonna 2004 Shropshiren nimikkokukaksi valittiin pyöreälehtikihokki Plantlife International -järjestön pitämässä yleisöäänestyksessä.
Uuden valtakunnan historia
Uuden valtakunnan historia käsittää muinaisen Egyptin Uuden valtakunnan ajan eli 18., 19. ja 20. dynastiat.
Ahmosen ja Amenhotep I:n hallituskaudet
(n. 1550–1504 eaa.)
Thutmosis I:n hallituskausi
(n. 1504–1492 eaa.)
Thutmosis II:n ja Hatšepsutin hallituskaudet
(n. 1492–1458 eaa.)
Thutmosis III:n hallituskausi
(n. 1479–1425 eaa.)
Amenhotep II:n hallituskausi
(n. 1427–1400 eaa.)
Thutmosis IV:n hallituskausi
(n. 1400–1390 eaa.)
Amenhotep III:n hallituskausi
(n. 1390–1352 eaa.)
Akhenatenin hallituskausi
(n. 1352–1336 eaa.)
Tutankhamonin hallituskausi
(n. 1336–1327 eaa.)
Ayn hallituskausi
(n. 1327–1323 eaa.)
Lehmilampi (Soini)
Lehmilampi on Etelä-Pohjanmaalla Soinissa Kuhmosperän kylän lähellä sijaitseva lampi.
Uuden valtakunnan historia
Ramses I:n hallituskausi
(n. 1295–1294 eaa.)
Lehmilampi (Soini)
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 2,6 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 700 metriä.
Uuden valtakunnan historia
Seti I:n hallituskausi
(n. 1294–1279 eaa.)
Lehmilampi (Soini)
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Kolunjoen valuma-alueella (35.46), jonka Syväjoen alueeseen (35.463) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 194,9 metriä mpy.
Uuden valtakunnan historia
Ramses II:n hallituskausi
(n. 1279–1213 eaa.)
Amenmessen hallituskausi
(n. 1203–1200 eaa.)
Seti II:n hallituskausi
(n. 1200–1194 eaa.)
Tausretin ja Siptahin hallituskaudet
(n. 1194–1186 eaa.)
Setnakhtin hallituskausi
(n. 1186–1184 eaa.)
Ramses III:n hallituskausi
(n. 1184–1153 eaa.)
Ramses IV:n hallituskausi
(n. 1153–1147 eaa.)
Ramses V:n hallituskausi
(n. 1147–1143 eaa.)
Ramses VII:n hallituskausi
(n. 1136–1129 eaa.)
-
Ramses VIII:n hallituskausi
(n. 1129–1126 eaa.)
-
Ramses IX:n hallituskausi
(n. 1126–1108 eaa.)
Ramses X:n hallituskausi
(n. 1108–1099 eaa.)
Ramses XI:n hallituskausi
(n. 1099–1069 eaa.)
Myyrmäen kirjasto
Myyrmäen kirjasto on lainausmäärältään Vantaan kaupunginkirjaston toiseksi suurin toimipiste ja Länsi-Vantaan aluekirjasto. Se sijaitsee Myyrmäkitalossa Vantaan Myyrmäen kaupunginosassa, Myyrmäen rautatieaseman ja kauppakeskus Myyrmannin vieressä. Vuonna 2017 Myyrmäen kirjastossa kävi noin 294 000 kävijää, mikä tekee siitä kävijämäärällä mitattuna Vantaan toiseksi suurimman kaupunginkirjaston. pienoiskuva|Myyrmäen kirjasto remontin jälkeen vuonna 2018. Kirjaston palvelut ovat maksuttomia ja vapaasti kaikkien käytettävissä. Joihinkin palveluihin tarvitaan oma kirjastokortti.
Historia
Myyrmäen kirjasto perustettiin vuonna 1984, jolloin se sijaitsi nykyisissä Lasten taidetalo Toteemin tiloissa. Vuonna 1987 kirjasto siirtyi Kauppakeskus Isomyyrin yhteyteen. Nykyisissä tiloissaan Myyrmäkitalossa kirjasto on toiminut vuodesta 1993. Samassa talossa toimii myös Vantaan taidemuseo Artsi. Rakennuksessa toimii elokuvateatteri Kino Myyri, joka lakkautettiin joulukuussa 2020, mutta jatkaa toimintaansa uuden yrittäjän voimin.
Kokoelmat
Kirjaston kokoelmat sisältävät suomenkielistä kauno- ja tietokirjallisuutta, musiikkiäänitteitä (CD, DVD), elokuvia (DVD, Blu-Ray), konsolipelejä, sekä sanoma- ja aikakauslehtiä. Saatavana on myös ruotsin-, englannin-, venäjän- ja muun kielistä kirjallisuutta. Kirjaston kokoelmat ovat löydettävissä pääkaupunkiseudun yleisten kirjastojen HelMet-aineistohausta.
Tilat, laitteet ja tapahtumat
Tilat Myyrmäen kirjastolla on tiloja kahdessa kerroksessa. Ensimmäisessä kerroksessa (Myyrmäkitalon 2. kerroksessa) sijaitsee kirjastosali: aikuistenosasto, lasten- ja nuortenosasto, musiikkiosasto sekä tapahtumatila. Toisesta kerroksesta löytyvät lehtisali ja hiljaista työskentelytilaa.
Tapahtumat Kirjastossa järjestetään erilaisia tapahtumia vaihtuvin teemoin. Ajankohtaiset tapahtumatiedot löytyvät kirjaston Helmet-sivuilta.
Taskukirja
thumb|200px|Tyhjä taskukirja. Taskukirja (arkikielen nimitys pokkari) on pienehkö pehmeäkantinen kirja. Taskukirja on yleensä hinnaltaan halpa, ja se on tarkoitettu laajalle lukijakunnalle, siksi sisältökin pyrkii olemaan monenlaisia lukijoita miellyttävää. Aiemmin taskukirjaan on liittynyt suorastaan sisällöllinen kepeys, etenkin Suomessa, missä markkinat ovat pienet, mutta välttämättä se ei enää päde; taskukirjoina julkaistaan nykyään myös klassikkokirjallisuutta. Taskukirjoina on julkaistu ajankohtaisia mielipide- ja tietokirjoja sekä pamfletteja.
Taskukirjat julkaistaan usein sarjoina, jolloin lukija tietää jo ennakolta, minkä tyyppisestä kirjasta on kyse. Taskukirjan perusolemukseen kuuluu pienuus, vaikka esimerkiksi Autoteknillinen taskukirja -nimisessä kirjassa on 1 021 sivua.
Entisiä ja nykyisiä taskukirjasarjoja ovat esimerkiksi 10 markan sarja, Kurki-kirja, Huutomerkki-sarja, Seven ja Loisto. Dekkarit julkaistaan usein taskukirjasarjoina. Tällaisia sarjoja ovat olleet muun muassa Salamasarja, SaPo ja Korppi-sarja.
Half-Life: Opposing Force
Half-Life: Opposing Force on Gearbox Softwaren ja Valve Corporationin yhdessä kehittämä lisäosa Valven Half-Life-videopeliin (1998). Sierra Entertainment julkaisi lisäosan vuonna 1999 Windowsille. Gearboxin perustajajäsenen Randy Pitchfordin mukaan Valve antoi kehityksen Gearboxille, jotta Valve voisi itse keskittyä muihin projekteihinsa. Peli julkaistiin vuonna 2013 myös OS X:lle ja Linuxille.
Peli sijoittuu tarinallisesti samaan asetelmaan kuin Half-Life, mutta tarina koetaan Yhdysvaltain merijalkaväen erikoisyksikön sotilaan Adrian Shephardin näkökulmasta. Shephard lähetetään joukkueensa mukana Black Mesan tutkimuskeskukseen epäonnistuneen teleportaatiokokeen jälkeen.
Pelin nimellä Opposing Force on kaksi merkitystä: nimi itsessään tarkoittaa sitä, pelaaja on nyt alkuperäisen Half-Lifen ”vihollinen”, mutta toisaalta ”vastavoima” on myös Isaac Newtonin kolmas laki.
Lisäosa sai kriitikoilta myönteisen vastaanoton, vaikkakin sitä kritisoitiin tyypillisistä lisäosien puutteista. Gearbox kehitti Half-Lifelle kaksi muuta lisäosaa, Blue Shift in ja Decayn.
Pelaaminen
thumb|300px|left|Kuvankaappaus pelistä ja sen HUD-näkymästä. Ruudun alareunoissa näkee terveyden, suojaliivin sekä ammusten määrän. Kuvassa vasemmalla näkyy [[Pioneeritoiminta|pioneeri joka kykenee hitsaamaan ovia auki ja oikealla lääkintämies joka kykenee antamaan ensiapua tarvittaessa.]]
Half-Life: Opposing Force on ensimmäisen persoonan ammuntapeli. Pelaajaa ohjaa Adrian Shephardia, jonka silmin tapahtumat nähdään. Juonta kuljetetaan eteenpäin ”skriptatuilla kohtauksilla”, jotka vaikuttavat satunnaisilta mutta ovat käsikirjoitettuja. Pelin alueita ei ole jaettu erillisiin tasoihin, vaan kaikki peliympäristöt sulautuvat toisiinsa. Ympäristön lineaarisen suunnittelun ja skriptattujen kohtausten takia pelaaja etenee koko ajan eteenpäin eli ”putkessa”. Kenttien välillä on aina lyhyt lataustauko, jonka aikana seuraava pelialue latautuu.
Läpi pelin pelaajan aseistus paranee ja monipuolistuu. Aseistus koostuu pelin alkupuolella realistisista tuliaseista, mutta loppua kohden pelaaja saa haltuunsa scifi-henkisiä aseita. Uusia aseita emopeliin nähden ovat muun muassa veitsi sekä kone - ja tarkkuuskivääri. Useimmilla aseilla on myös toissijainen hyökkäys, esimerkiksi rynnäkkökiväärillä voi laukasta aseeseen liitetyn kranaatinheittimen.
Adrian kykenee käskyttämään muita sotilaita ja he pystyvät muun muassa antamaan suojatulta, lääkitsemään pelaajaa sekä hitsaamaan auki lukittuja ovia.
Kentissä on saatavilla ammus- ja terveyspaketteja sekä seiniin kiinnitettyjä, alun perin tiedemiesten HEV-puvuille suunniteltuja terveyden ja suojauksen lataamislaitteita, joilla Adrian pystyy lataamaan omaa Powered Combat Vest eli PCV-suojaliiviään. Lääkintämiesten lisäksi Black Mesan henkilökunta kykenee parantamaan Shephardia.
Pelin viholliset koostuvat pääosin Half-Lifesta tutuista Xen-ulottuvuuden avaruusolioista ja mustiin pukeutuneista CIA:n erikoissotilaista, eli mustista operatiiveista. Operatiivit lähetettiin Black Mesaan eliminoimaan selvinneet tiedemiehet sekä HECU:n sotilaat, ja tuhoamaan keskus ydinaseella taistelun kääntyessä voitokkaaksi Xenin joukoille. Uusina vihollisina Adrian kohtaa Race X -hirviöitä, joita ei nähdä muissa sarjan peleissä. Race X -hirviöt ovat aggressiivisempia, kestävimpiä sekä taktisempia kuin Xenin muut asukkaat. Pelissä on myös kohtia, joissa pelaajan pitää taistelemisen sijaan ratkoa fysiikka- ja liikepohjaisia pulmia.
Moninpeli
Pelissä on emopelin tavoin verkossa pelattava moninpeli, johon pelaajat voivat luoda omia lähiverkossa toimivia palvelimia. Moninpeli tukee sekä Opposing Forcessa että Half-Lifessa esiintyviä karttoja ja aseita. Gearbox on päivittänyt moninpeliä myöhemmin esimerkiksi lipunryöstö-pelimuodolla, aseilla, kartoilla sekä pelaajia auttavilla ”power-upeilla”.
Maailma
Opposing Forcen pääasiallisena tapahtumapaikkana ja peliympäristönä toimii Black Mesan tutkimuskeskus, joka on kuvitteellinen tutkimuslaitos New Mexicossa, Yhdysvalloissa. Black Mesa rakennettiin 1950-luvulla, jolloin Yhdysvaltain asevoimat rakensi joukon huippusalaisia, strategisesti tärkeitä ydinohjussiiloja New Mexicon autiomaahan. Neuvostoliiton romahdettua ja kylmän sodan päätyttyä siiloilla ei enää ollut sotilaallista merkitystä, minkä johdosta Yhdysvaltain hallitus päätti muuttaa entisen sotilastukikohdan tutkimuslaitokseksi. Hylättyjä siiloja laajennettiin ja niihin rakennettiin tutkimustiloja.
Pelin toinen tapahtumapaikka on avaruusolioiden kotimaailma Xen, joka muistuttaa kaasusumun ympärille muodostunutta leijuven pienten asteroidien tai saarten muodostamaa rykelmää.
Prologi
New Mexicon osavaltiossa sijaitsevassa Black Mesan tutkimuskeskuksessa tapahtuu onnettomuus. Gordon Freeman -niminen tiedemies työntää kristallinäytteen vastakappalespektrometriin, mikä aiheuttaa resonanssikaskadin ja synnyttää portaalin maan ja Xen-ulottuvuuden välille. Lopulta resonanssikaskadi kasvaa ja tuhoaa ison osan keskuksesta. Xenistä portaalien kautta matkaavat avaruusoliot ovat vihamielisiä ja keskuksen työntekijät kutsuvat apua. Hallitus lähettää Black Mesaan HECU-erikoisyksikön, jonka tehtävänä on avaruusolioiden sekä työntekijöiden eliminoiminen, jotta nämä eivät kertoisi laitoksen huippusalaisista kokeista.
Juoni
Hazardous Environment Combat Unit -erikoisjoukon sotilas, 22-vuotias alikersantti Adrian Shephard hälytetään Black Mesan tutkimuskeskukseen yksikkönsä kanssa saatuaan komennon Yhdysvaltain hallitukselta. Ennen pelin varsinaisia tapahtumia Shephard suoritti kertausharjoituksen, jossa hän oli ollut jo useita päiviä. Adrian toteaa päiväkirjassaan että ei ole varma, mihin yksikköä valmistellaan, lukuun ottamatta huhupuheita epämääräisestä tutkimuslaitoksesta. Adrian saapuu määränpäähänsä, kunnes xeniläiset ampuvat alas joukkuetta kuljettavan helikopterin. Adrian näkee lyhyitä jaksoja xeniläisten ja törmäyksestä selviytyneiden sotilaiden taistelusta, kunnes menettää tajuntantansa.
Adrian herää viimein Black Mesasta tiedemiehen antaman ensiavun ansiosta, ja joka myös antaa tilannekatsauksen Black Mesan tapahtumista. Adrian ei poikkeuksellisesti ehtinyt saamaan käskyjä eliminoida Black Mesan henkilökuntaa joukkueensa kuoleman tähden, ja tajuaa olevansa yhtä lailla loukussa laitoksessa. Etsiessään ulospääsyä hän huomaa että taistelu on kääntynyt xeniläisten voitoksi ja että sotilaat ovat perääntymässä. Hän taistelee tiensä läpi kanavajärjestelmän, kun hänet radioteitse käsketään etsimään joukkojen evakuointipaikka.
Matkalla evakuointipisteeseensä hän kohtaa xeniläisten lisäksi uusia Race X -avaruusolioita. Evakuointipisteeseen päästyään mysteerinen G-Man sulkee tien Adrianilta ja muut pakenevat ilman häntä. Muiden paettua ilman Adriania hänen täytyy löytää toinen tie pois laitoksesta, ja pitkän matkan jälkeen tämä kohtaa mustiin pukeutuneita erikoisjoukkojen sotilaita jotka on lähetetty paikalle eliminoimaan kaikki elolliset olennot laitoksesta, myös HECU:n sotilaat. Pian hän löytää haavoittuneen pioneerin, joka hitsaa junaradalle johtavan panssarioven auki. Adrian suuntaa ovesta huippusalaiseen Lambda-kompleksiin.
Adrian saapuu Lambda-kompleksiin juuri nähdäkseen Gordon Freemanin telesiirtävän itsensä Xeniin. Shephard seuraa perässä. Edettyään Xenissä hän saapuu maanalaiseen pysäköintihalliin jossa erikoisjoukot aktivoivat ydinasetta. Adrian tappaa erikoisjoukot ja pysäyttää pommin laukaisun. Edettyään syvälle laitoksen uumeniin Adrian saapuu vanhempaan osaan, jossa valtava Geneworm aikoo tulla laitokseen valtavan portaalin läpi. Adrianin tapettua Genewormin jättiläismäinen portaali imaisee Adrianin tyhjyyteen.
Adrian herää pimeydessä kulkevassa kuljetuskoneessa G-Manin kanssa. G-Man pitää hänelle monologin, jonka aikana Black Mesa tuhoutuu laukaistun ydinaseen seurauksena, jonka G-Man itse aktivoi uudelleen. Tämä asettaa Adrianin staasitilaan ja selittää, että hän on vaarallinen todistaja kaikelle tapahtuneelle. G-Man poistuu portaalin kautta ja jättää Adrianin yksin alukseen.
Kehitys
Gearbox Software julkisti Half-Life: Opposing Forcen olevan kehityksessä huhtikuussa 1999. Paljon tietoa sekä materiaalia pelistä, kuten karttoja, hahmoja sekä juonta, esiteltiin vuoden 1999 E3-tapahtumassa. Sierra Entertainmentin ylläpitämä virallinen verkkosivu Opposing Forcelle julkaistiin heinäkuussa 1999. Valve ja Gearbox tekivät jo varhain päätöksen olla muokkaamatta liiaksi pelissä käytettyä Half-Lifen pelimoottoria, jottei modaajien tekemän lisäsisällön toimivuus vaarantuisi. Yrityksen perustaja Randy Pitchford epäili, että Valve antoi lisäosan kehityksen heille, ”jotta Valve voisi itse keskittyä muihin projekteihin”.
Pelin kehityksen aikana Gearbox otti yhteyttä moniin yrityksen ulkopuolisiin henkilöihin ja palkkasi useita henkilöitä työstämään peliä. Kesäkuussa 1999 Gearbox ilmoitti, että Richard Gray olisi osittain vastuussa moninpelimekaniikoiden kehittämisestä. Gearbox palkkasi useita muita ulkopuolisia kehittäjiä, jotka olivat olleet mukana kehittämässä muun muassa pelejä Daikatana, Doom, Quake II ja Shadow Warrior. Opposing Force julkaistiin 1. marraskuuta 1999. Toukokuussa 2000 Gearbox julkaisi päivityksen, joka sisälsi lipunryöstö-pelitilan moninpeliin sekä uusia esineitä.
Julkaisu
Peli julkaistiin 1. marraskuuta 1999, ja myöhemmin myös Valven omalla Steam-jakelualustalla. Se julkaistiin osana Sierran Half-Life: Generation -pelikokoelmaa 22. maaliskuuta 2002. Kokoelmaan sisältyi emopeli Half-Life ja sen suosittu, myöhemmin virallistettu modi Counter-Strike. Lisäosa julkaistiin myöhemmin myös Half-Life 1 Anthology -kokoelmapaketin mukana.
Vastaanotto
Computer and Video Gamesin arvostelijan Kim Randellin mukaan ”Gearbox on selvästi käynyt läpi suuren urakan Half-Lifen tunnelman saavuttamisessa”. Hän ylisti erityisesti moninpeliä ja siihen lisättyjä uusia ominaisuuksia, ja piti Opposing Forcea erinomaisena saavutuksena.
PC Zone sanoi pelin olevan yleisesti hyvä ja sanoi sen sopivan hyvin ”viikonlopun viihteeksi”. Eurogamerin arvostelijan Robert Purchesen mukaan pelissä on lisäosia yleisesti koskeva ongelma: ”Määrä X uutta sisältöä lisätään vanhaan peliin saaden sen näyttämään täysin uudelta peliltä”. Sen todeten hän myös sanoi, että ”onneksi Opposing Force on aika hemmetin hyvä peli”. Hän piti pelin kenttäsuunnittelua erinomaisena, vaikka totesikin loppua kohden näyttäneen siltä, että kehittäjiltä loppui aika kesken. IGN-sivuston arvostelijan Vincent Lopezin mukaan peli tekee hyvin selväksi, ”miksi alkuperäinen peli oli niin hyvä”. Hän sanoi, että pelaaja ”saattaa tulla kaipaamaan alkuperäistä kokemusta hieman enemmän”, mutta piti Opposing Forcea silti hyvänä pelinä.
Panssariammus
thumb|Sabot irtoaa nuoliammuksesta heti putkesta ulostulon jälkeen ja pyrstövakautettu ammus jatkaa maaliin Panssariammus on tykinammus, joka pyrkii läpäisemään panssarointia liike-energian avulla.
Panssariammuksia on useita eri tyyppejä. Yksinkertaisin on täyskaliiperinen räjähtämätön panssariammus, eli iskuammus, joita erityisesti liittoutuneet käyttivät toisen maailmansodan aikana. Panssariammukset ottivat panssarintorjunnassa käyttöön britit, jotka havaitsivat tutkimustensa perusteella että panssarikranaattien räjähdysvaikutus oli tuhovoiman kannalta mitätön verrattuna panssarin läpäisevän ammuksen aiheuttamaan sirpaloitumiseen. Ammuksen perustyyppi on englanniksi Armor-Piercing shot, eli AP.
Uudemman tyyppisissä panssariammuksissa on painavasta ja tiheästä metallista tehty penetraattori eli tunkeutuja, joka pyrkii keskittämään paljon kineettistä energiaa mahdollisimman pienelle pinta-alalle itseään pehmeämpään panssarointiin tunkeutuakseen. Osumassa kevytmetallinen vaippa jää osumassa panssarin ulkopuolelle, penetraattorin läpäistessä panssarin. Ammustyyppiä kutsutaan alikaliiperiammukseksi, tai tarkemmin sanottuna kiinteällä ohjausosalla varustetuksi alikaliiperiammukseksi. Englanniksi näitä ammuksia nimitetään nimillä HVAP (High Velocity Armor Piercing) tai APCR (Armor Piercing, Composite, Rigid). Toisen maailmansodan aikana käytetyistä alikaliiperiammuksista tunnetuimpia on saksalainen Panzergranate 40 (Pzgr. 40), jossa oli volframikarbidipenetraattori. Pzgr. 40-ammuksia valmistettiin monille eri tykeille ja kaliipereille.
Penetraattorin valmistusmateriaalina on yleensä käytetty volframiyhdisteitä tai köyhdytettyä uraania. Köyhdytettyä uraania syntyy jätetuotteena uraanin rikastamisessa, ja sitä on hyödynnetty ammuksissa halpuutensa vuoksi maissa, joissa sitä on käytettävissä runsaasti. Osumassa syntyy uraanioksidipölyä, joka aiheuttaa terveyshaittoja. Useissa maissa köyhdytettyä uraania ei ole tämän vuoksi hyödynnetty.
Lähteet
炮彈
Palsasuo
thumb|[[Iiton palsasuo Käsivarressa Enontekiöllä. Etualalla iso palsakumpu. Taustalla palsojen sulamislampia.]] thumb|Palsoja ilmakuvassa
Palsasuo on aapasoita muistuttava suoyhdistymätyyppi, jossa esiintyy routaytimisiä turvekumpuja, palsoja. Palsasuot koostuvat palsakummuista ja niiden väleissä olevasta aapasuosta. Palsasoita kutsuttiinkin aiemmin kumpusoiksi. Palsat ovat yleensä suon paksuimmalla alueella ryhminä. Palsan turve eristää kesällä lämpöä ja estää ytimen routaa sulamasta. Palsat kuitenkin sulavat, koska ne kasvavat, jolloin turvekerros halkeaa ja palsa sulaa kesällä romahtaen vesikuopaksi. Sana palsa (tässä merkityksessä) on peräisin saamelaiskielistä ja levinnyt moniin kieliin.
Palsasoita esiintyy pohjoisella pallonpuoliskolla tundran ja boreaalisen vyöhykkeen rajamailla. Palsasoita voidaan pitää aapasoiden muunnoksena. Suomessa palsasoita esiintyy lähinnä puurajan tienoilla pohjoisimmassa Lapissa. Palsasuon eteläraja on ikiroudan eteläraja, joka on jotakuinkin Enontekiön ja Utsjoen kuntien eteläraja.
Palsojen lisäksi on matalampia pounuja. Pounujen peittämää aluetta sanotaan pounikoksi. Pounikot ovat palsasoiden reunarämeitä. Lisäksi palsasoilla on rahkamättäitä, jänteenpätkiä, rimpiä, puroja ja juotteja. Palsasuot ovat aapasoiden muunnos, jossa vuoden keskilämpötila on alle −1 °C. Aapasoille tyypilliset rimmet ja jänteet saattavat kuitenkin puuttua palsasoilta. Palsoja on Suomen Lapissa eniten koivuvyöhykkeessä. Palsasoilla sataa vähän ja voimakas tuuli osaltaan ohentaa lumipeitettä joistain kohdista. Palsasoiden syntyalueella on katkonaista ikiroutaa.
Palsa
Palsa on turvekumpu, jonka sisällä on enimmäkseen jäätynyttä turvetta ja paikoin jäälinssejä. . Palsa on ikiroudan nostamaa saraturvetta. Palsassa voi olla myös kivennäismaata. Palsojen jään sulamisen estävä turve on aina noin 40–50 cm. Palsakummut voivat olla jopa 5–7 metriä ympäristöään korkeampia, tavallisimmin kuitenkin 2–4 metriä, ja kymmenien metrien levyisiä. Palsoilla kasvaa vaivaiskoivua ja hilloja.
Palsan synty ja kehitys
thumb|Jäälinssin kehittyminen palsassa. Palsoja syntyy alueelle, jossa vuoden keskilämpötila on alle −1 °C ja joilla on vähäisen sademäärän takia ohut lumipeite, jota tuuli pyyhkii pois. Talvella palsakummut kasvavat ja lyhyen viileän kesän aikana ne eivät ehdi sulaa kuin enintään puolisen metriä pinnasta. Kevon tutkimusasemalla tuotettiin palsa kokeellisesti siten, että tietyltä kohdalta otettiin yhtenä talvena lumi säännöllisesti pois. Tämän jälkeen palsa alkoi nousta ja oli muutamassa vuodessa 15 cm korkea. Toisten näkemysten mukaan palsa voisi syntyä valoa ja lämpöä heijastavan jäkälän kohdalle tai paikkoihin, joihin vesi jäätyy turpeessa.
Palsan synty on mahdollista, koska talvella jäässä oleva turve johtaa hyvin lämpöä ja tällöin päästää pakkasen syvälle maaperään. Kesällä kuiva turve on puolestaan hyvä lämmön eriste ja estää palsan sisäistä routaa sulamasta.
Palsat ja pingot
Kanadassa ja Alaskassa on palsoja muistuttavia pingoja, mutta ne ovat enemmän kivi- ja soramuodostumia ei turpeisia. Siperian soraisia pingoja kutsutaan nimellä bulkunjak. Bulkunjakit ovat jopa 10 metriä korkeita. Jatkutskin ympäristössä esiintyy bulkunjakien lisäksi toisaalta myös arolaikkuja, joissa maa on vajonnut ja kuivunut.
Palsojen ikä
Vanhimmat voivat olla 2 000 vuoden ikäisiä. Kun ne repeilevät ja päästävät lämpöä sisälle, se lopulta romahduttaa kummun ja paikalle muodostuu pieni lampi. Tutkijoiden mielestä palsat ovat syntyneet Suomen Lappiin vasta atlanttisen lämpökauden huipun jälkeen 5 000–2 000 vuotta sitten.
Quake 4
Quake 4 on Raven Softwaren kehittämä ja Activisionin julkaisema Quake-pelisarjaan kuuluva ensimmäisen persoonan ammuntapeli. Peli julkaistiin vuonna 2005 Microsoft Windowsille, Linuxille ja Xbox 360:lle sekä seuraavana vuonna myös OS X:lle. Aiemmat Quake-pelit kehittänyt id Software valvoi pelin kehitystä ja tarjosi Raven Softwaren käyttöön id Tech 4 -pelimoottorin.
Pelin tarina on suoraa jatkoa Quake II:sta, sillä Quake III Arenan juoni ei liittynyt Quake II:een, vaan se oli puhtaasti moninpeliin suunnattu. Ensimmäiseen Quakeen yhdistävät tekijät ovat ainoastaan nimi ja logo. Moninpelistä löytyy Deathmatch, Capture the Flag ja uusi Arena Capture the Flag, joka sisältää lipunryöstön lisäksi pelaamista helpottavia erikoisvoimia.
Pelaaminen
Peli kulkee kahdessa jaksossa, koska suunnilleen pelin puolivälissä päähenkilö Matthew Kane muutetaan Stroggiksi. Tämä muuttaa pelaamista jonkin verran. Ihmisenä ollessa Kanen maksimi osumapisteet ja panssariarvo ovat 100, kun taas Stroggina ne ovat 125. Lisäksi Stroggina Kane liikkuu nopeammin ja voi käyttää kenttiin asetettuja lääkintäasemia parantaakseen itseänsä ja hän pystyy ymmärtämään Stroggien kieltä.
Juoni
On kulunut vain vähän aikaa Quake II:n tapahtumista. Ihmiset uskovat, että Stroggien johtaja Makron on kuollut ja että ihmiset voivat viimein aloittaa täydellisen invaasion Stroggien kotiplaneetalle Stroggosiin. Tarina kulkee Matthew Kane -nimisen alikersantin mukana. Hän on Rhino-ryhmän jäsen ja ryhmän tutkija. Rhino-ryhmän alus jotuu ohjusiskun uhriksi ja putoaa Stroggosin pinnalle, missä taistelu raivoaa täysillä. Kaikki ryhmän jäsenet selviävät törmäyksestä vähin vammoin, vaikka Matthew menettääkin tajuntansa. Herättyään hän tapaa taistelun timmellyksessä kaikki Rhino-ryhmän jäsenet: kersantti Morrisin, sotamies Andersonin, alikersantti Cortezin, alikersantti Rhodesin, kersantti Bidwellin, korpraali ”Sledgen”, sotamies Straussin ja luutnantti Vossin. Heidän tehtävänään on saattaa sota loppuun sekä tuhota Makron ja Nexuksen keskus lopullisesti.
Tummaevämeriahven
Tummaevämeriahven (Epinephelus guttatus) on meriahventen (Serranidae) heimoon ja meriahventen (Epinephelinae) alaheimoon kuuluva merivesissä elävä kalalaji.
Koko ja ulkonäkö
250px|vasen|pienoiskuva|Tummaevämeriahven [[Isla de la Juventudilla.]] Tummaevämeriahven saavuttaa tavallisesti noin 40 senttimetrin pituuden (TL) ja voi maksimissaan kasvaa lähes 80 senttimetrin mittaiseksi (TL). Se voi painaa maksimissaan noin kahdeksan kilogrammaa. Tummaevämeriahven on väritykseltään kellanruskea, vihertävän valkea tai vaalean punaruskea. Päässä ja ruumiissa on täpliä, joiden väri vaihtelee kirkkaan oranssinruskeasta tummanpunaiseen. Selkäevä, pyrstö ja peräevä ovat oliivinvärisiä. Rintaevät ovat vaalean oranssinpunaisia ja vatsaevät ruumiin värisiä. Tummaevämeriahvenella on kyljissään vaakasuuntaisella rivillä 92–104 suomua. Selkäevässään lajilla on 11 piikkiruotoa ja 15–16 nivelruotoa. Peräevässään tummaevämeriahvenella on kolme piikkiruotoa ja kahdeksan nivelruotoa ja rintaevissään 16–18 ruotoa.
Levinneisyys ja elintavat
Tummaevämeriahventa tavataan trooppisella läntisellä Atlantin valtamerellä alueella Pohjois-Carolinasta Venezuelaan. Se on Karibialla sukunsa Epinephelus yleisin laji. Lajin elinympäristöjä ovat koralliriutat ja kallioiset pohjat 2–100 metrin syvyydessä vedenpinnasta. Laji on hermafrodiitti: naaraat saavuttavat sukukypsyyden 22–24 senttimetrin mittaisina ja vaihtavat sukupuolta 28 senttimetrin mittaisena (SL). Lisääntymisaika on Karibialla marraskuusta huhtikuuhun, Bermudalla toukokuusta heinäkuuhun ja Meksikonlahden eteläosassa tammikuusta huhtikuuhun. Tummaevämeriahvenen yleisintä ravintoa ovat ravut ja muut äyriäiset, mutta ne syövät myös kaloja ja mustekaloja.
Nurmela
Nurmela viittaa seuraaviin:
Weil
Weil tai Weill voi tarkoittaa seuraavia:
Lauma Grīva
pienoiskuva|Lauma Grīva Moskovan MM-kilpailuissa 2013. Lauma Grīva (s. 27. lokakuuta 1984) on latvialainen yleisurheilija, joka kilpailee pituushypyssä. Myös hänen sisarensa, Māra ja Gundega ovat yleisurheilijoita.
Grīva karsiutui pituusfinaalista Daegun MM-kilpailuissa 2011 hypättyään karsinnassa 6,27 metriä. Lontoon olympialaisissa 2012 hän hyppäsi karsinnassa 6,10 metriä, eikä selviytynyt finaaliin. Myöskin Moskovan MM-kilpailuissa 2013 Grīvan kisat päättyivät karsintaan hänen hypätessään 6,50 metriä. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän sijoittui yhdeksänneksi tuloksella 6,54. Hän karsiutui loppukilpailusta EM-kilpailuissa 2010, 2012 ja 2014 ja 2018.
Griva sijoittui 11:nneksi Birminghamin MM-hallikilpailuissa 2018. Hän karsiutui loppukilpailusta sisäratojen MM-kilpailuissa 2012 ja 2014 ja sisäratojen EM-kilpailuissa 2011, 2013 ja 2019.
Gonzalo
Gonzalo oli sobrarben ja Ribagorzan kreivi vuosina 1035–1043/5. Hän sai maat perintönä isältään Sancho III Suurelta tämän jakaessa valtakuntansa neljän poikansa kesken. Gonzalon salamurhan jälkeen Aragonian Ramiro I liitti tämän maat omiinsa.
Apoteoosi
Apoteoosi (muinaiskreikk. ἀποθέωσις, apotheosis, ’korottaa jumalaksi’) tarkoittaa ihmisen korottamista jumalaksi antiikin aikana. Varsinkin sillä tarkoitetaan Rooman keisarin korottamista jumalaksi.
Roomalaisen keisarin apoteoosi
Roomalainen keisari korotettiin kuolemansa jälkeen jumalaksi. Keisarin korottaminen jumalaksi oli virallinen, senaatin tekemä sakraalioikeudellinen toimenpide, josta latinan kielessä käytettiin termiä consecratio (consecratio yleensä tarkoitti sakraalin piiriin vihkimistä). Keisarista tuli jumala, divus, valtion jumalien joukkoon, ja hän sai oman kulttinsa, keisarikultin, roomalaisen valtionuskonnon piirissä. Keisarin jumalaksi julistaminen ja hänen taivaaseennousunsa kuvaukset, kuten muutkin keisarikultin rituaalit, heijastelevat keisarin asemaa ja sen muutoksia roomalaisessa yhteiskunnassa. Poliittisten olosuhteiden vaihdellessa muuttui myös keisarikultti eli tapa määritellä keisarin asemaa.
Kahden ensimmäisen divuksen, Caesarin ja Augustuksen, hautajaiset ja konsekraatiot olivat malleina myöhempien keisareiden jumalaksi julistamisen seremonioille. Keisarin jumalaksi julistaminen ja taivaaseennousu kehittyivät ensimmäisellä vuosisadalla jaa. ja vakiintuivat keisarikultin osaksi 100-luvulla. Ensimmäisellä vuosisadalla julistettiin jumaliksi vain viisi keisaria, mutta toisella vuosisadalla jumalallistettiin jo melkein kaikki keisarit. Keisarista tuli jumala vasta kuoltuaan, sillä Roomassa ei palvottu vielä elossa olevaa keisaria jumalana, vaan hänen geniustaan.
Roomalaisen keisarin jumalaksi julistamisen seremonia jakaantui hautajaisiin, jumalaksi korottamisen päätökseen ja taivaaseennousuun. Keisarilliset hautajaiset oli siirtymäriitti, jossa kuollut keisari siirtyi valtion jumalaksi ja hänen seuraajansa peri vallan. Keisarillisten hautajaisten esikuvana oli senaattorin julkisten hautajaisten perinne. Hautajaisseremonioilla valmisteltiin keisarin jumalaksi korottamista. Seremonian huippukohdassa sytytettiin rovio, josta päästettiin irti kotka lentämään taivaalle osoituksena keisarin sielun noususta jumalien luo.
Uusi keisari teki senaatille aloitteen edeltäjänsä jumalaksi julistamisesta, mutta lopullisen päätöksen teki aina senaatti, joka ylimpänä uskonnollisena viranomaisena hyväksyi uudet jumalat Rooman valtionuskonnon piiriin. Yleensä uusi keisari ja senaatti konsekroivat keisarivainajan yhdessä yhteisymmärryksessä, mutta senaatti hyvinkin saattoi jättää keisarin konsekroimatta. Konsekraatio oli kuolemanjälkeinen tilinteko, jossa senaatti ikään kuin sai sanoa viimeisen sanan edesmenneen keisarin politiikasta ja jossa selviteltiin keisarin ja senaatin kanssakäymistä. Julistamalla vanhan keisarin jumalaksi ja esiintymällä tämän poikana, divi filius, uusi keisari oikeutti oman valtaantulonsa. Edesmenneen hallitsijan hautajaiset olivat tärkeä osa vallanvaihtoa, jossa uusi keisari peri edeltäjänsä vallan.
Keisari liittyi jumalien joukkoon nousemalla tähden muodossa tähtitaivaalle. Hallitsijan kuollessa tai hautajaisten yhteydessä taivaalle ilmestyi uusi tähti tai komeetta osoituksena keisarin taivaaseennoususta. Kotka, aarnikotka, feeniks-lintu, siivekäs ratsu, joku jumalista tai nelivaljakon vetämät vaunut kuljettivat keisarin sielun taivaaseen.
Keisarien jumalaksi korottamisesta tai keisarillisista hautajaisista on niukasti tietoa vuoden 235 jälkeen. 200-luvun keisarit perustelivat valtaansa edeltäjänsä jumalallisuudella ja yhä enemmän omalla jumalallisuudellaan. Tämä keisariuden muutos yhä teokraattisempaan muotoon huipentui Diocletianuksen aikana (286–305), jolloin korostettiin keisarin jumalallisuutta jo hänen elinaikanaan, eikä vasta hänen kuolemansa jälkeen.
Konstantinus I Suuri (306–337) edustaa siirtymävaihetta roomalaisesta pakanallisesta apoteoosis­ta kristilliseen kuolemattomuuteen. Monien pakanallisten rituaalien tavoin myös konsekraatio säilyi jäänteenä pakanuudesta, ja Konstantinuksen hautajaiset olivatkin sekoitus pakanallista ja kristillistä seremoniaa. Hautajaisten ensimmäinen vaihe voidaan tulkita pakanalliseksi, sillä siinä armeija suoritti seremonian keisarivainajan kunniaksi, kun taas Apostolikirkossa pidettiin kristillisen riitin mukainen jumalanpalvelus. Konstantinuksen kunniaksi vuosien 337–341 välillä lyödyissä konsekraatiorahoissa myös sekoittuvat roomalainen apoteoosisymboliikka, kristillinen ajattelu ja hellenistiset käsitykset astraalista kuolemattomuudesta. Rahoissa esiintyvät jumalan käsi, nelivaljakon vetämät aurinkovaunut ja peitetty pää ovat tulkittavissa sekä pakanallisiksi että kristillisiksi symboleiksi.
Kristillisen käsityksen mukaan roomalainen keisari ei ollut jumala, mutta hän oli edelleen muiden ihmisten yläpuolella, sillä Kristuksen sijaisena ja kuvana maan päällä hän oli erikoisasemassa muiden kristittyjen joukossa. Vaikka keisari ihmisenä kuoli, oli keisarius ikuinen ja jumalallinen.
John A. Macdonald
John Alexander Macdonald (11. tammikuuta 1815 Glasgow, Skotlanti – 6. kesäkuuta 1891 Ottawa, Ontario) oli kanadalainen konservatiivipoliitikko ja Kanadan ensimmäinen pääministeri. Hänen ensimmäinen pääministerikautensa sijoittui vuosille 1867–1873 ja toinen vuosille 1878–1891.
Ura
Macdonaldin poliittinen ura alkoi Kingstonin kaupunginvaltuustosta 1843, mutta jo seuraavana vuonna hänet valittiin provinssin parlamenttiin. Hän ajoi voimakkaasti kotiseutunsa ja sen yritysten asiaa, mihin hänellä oli omakin taloudellinen intressi. Hän toimi maan oikeuskanslerina vuosien ajan.
Macdonald oli keskeinen hahmo, kun Kanadan liittosopimusta eli perustuslain edeltäjää valmisteltiin vuosina 1864-1867. Moderni Kanada, silloiselta nimeltään "dominio" syntyi, kun Nova Scotian, New Brunswickin, Prinssi Edwardin saaren, Ontarion ja Quebecin edustajat sopivat yhdistymisestä. Perustuslaki hyväksyttiin 1867, emämaa Britanniassa hyväksyttiin asetus Britannian Pohjois-Amerikasta ja Macdonaldista tuli dominion ensimmäinen pääministeri.
Macdonald in johtama dominio laajeni nopeasti Manitobaan, Brittiläiseen Kolumbiaan ja Prinssi edwardin saarelle. Kanadan poikki rakennettiin rautatie. Sen rakentamiseen liittyvien lahjusten takia Macdonald joutui eroamaan, mutta hän palasi valtaan viisi vuotta myöhemmin. Toinen virkakausi päättyi Macdonaldin kuolemaan.
Macdonald korosti aina lojaalisuutta brittiläiselle emämaalle ja eroa Yhdysvaltoihin.
Yksityiselämä
Macdonald muutti Britanniasta Kanadaan vuonna 1820 perheensä kanssa. Vuonna 1834 hän aloitti uransa asianajajana Kingstonissa. Hän meni naimisiin Isabella Clarkin kanssa vuonna 1843. Parille syntyi kaksi lasta: John Alexander, joka kuoli 13 kuukauden ikäisenä, ja Hugh John, jonka Macdonaldin sisar Margaret ja tämän mies James Williamson kasvattivat Isabella Macdonaldin kuoltua vuonna 1857. Vuonna 1867 Macdonald avioitui Susan Agnes Bernardin kanssa. He saivat tyttären, Margaret Mary Theodora Macdonaldin.
Macdonald vaihtoi presbyterianismista anglikaanisuuteen. Hän oli myös vapaamuurari. Macdonald kuoli virassaan 6. kesäkuuta vuonna 1891. Hänet on haudattu Kingstonin Cataraqui Cemeterylle.
László Tabár
László Tabár on unkarilaissyntyinen radiologian erikoislääkäri, professori ja tutkija. Hän on tehnyt elämäntyönsä mammografiakuvausten parissa, ja on julkaissut aiheesta uraauurtavia tutkimuksia. Tabár on kirjoittanut kollegoidensa kanssa kolme mammografian lääketieteellistä oppikirjaa. Hän on myös julkaissut yhteensä 170 tieteellistä artikkelia alan lehdissä. Tabár on työskennellyt vuodesta 1998 Ruotsissa Uppsalan yliopiston radiologian professorina.
Elämäkerta
László Tabár opiskeli lääkäriksi Unkarissa Pécsin yliopistossa vuosina 1961–1967 ja jatkoi sen jälkeen opiskeluja samassa paikassa radiologian erikoislääkäriksi. Hän oli Pécsissä radiologian apulaisprofessorina vuoteen 1977 asti. Tabár työskenteli kesinä 1974 ja 1976 Suomessa Turun ja Helsingin yliopistollisissa keskussairaaloissa. Vuonna 1977 hän muutti Ruotsiin, jossa hän on siitä lähtien työskennellyt Falunin keskussairaalan mammografiayksikön johtajana. Tabár väitteli tohtoriksi huhtikuussa 1978 Hungarian Academy of Sciences -akatemiasta. Hänet nimitettiin vuonna 1998 Uppsalan yliopiston diagnostisen radiologian professoriksi. Tábar on myös Suomen radiologiyhdistyksen, Unkarin radiologiyhdistyksen ja American College of Radiologyn kunniajäsen.
Kruja
Kruja on kaupunki Albaniassa 29 kilometriä Tiranasta koilliseen. Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan siellä asui 59 814 asukasta. Kaupungissa on Albanian kansallissankarin Skanderbegin linnakkeen rauniot, joka on tärkeä matkailukohde. Nimen uskotaan tulevan albanian kielen lähdettä tarkoittavasta sanasta krua.
Historia
pienoiskuva|vasen|Krujan linnakkeen museo Krujan kaupungin lähellä on illyrialaisen Zgërdheshin linnakkeen rauniot, jotka ajoittuvat 500-luvulle eaa. Bysantin valtakaudella kaupungissa sijaitsi 800-luvulla piispanistuin ja kaupunki pysyi Bysantin hallinnassa 1100-luvulle. Kruja oli 1400-luvulla ottomaanien vastaisen kapinan keskus, jota johti Albanian kansallissankariksi julistettu Skanderbeg, jonka aikana kaupunkia piiritettiin kahdesti, mutta se ei kukistunut. Lopulta ottomaanit onnistuivat valloittamaan Krujan vuonna 1478, kymmenen vuotta Skanderbegin kuoleman jälkeen.
Kalima
Kalima on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Pieni-Ruokonen
Pieni-Ruokonen on Etelä-Pohjanmaalla Soinissa Pahankalanperän kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 10,9 hehtaaria, se on 700 metriä pitkä ja 300 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 1,8 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Kolunjoen valuma-alueella (35.46), jonka Syväjoen alueeseen (35.463) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 179,2 metriä mpy.
Retief Goosen
thumb|200px|Retief Goosen Retief Goosen (s. 3. helmikuuta 1969 Polokwane) on eteläafrikkalainen golfaaja, joka on voittanut Yhdysvaltain avoimen golfturnauksen vuosina 2001 ja 2004. Lisäksi Goosen voitti PGA European Tourin rahalistan vuosina 2001 ja 2002. Hän siirtyi ammattilaiseksi vuonna 1990.
Goosen on saavuttanut ammattilaisurallaan 30 voittoa, joista 6 on tullut PGA Tourilla ja 14 PGA European Tourilla. Goosen on tienannut urallaan yhteensä noin 40 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria, joista noin puolet on tullut PGA Tourilta ja toinen puolikas PGA European Tourilta.
Goosen on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta, poika ja tyttö.
Turun Suomalainen Säästöpankki
thumb|TSSP:n logo vuodelta 1961. Turun Suomalainen Säästöpankki (TSSP) oli Turussa ja lähikunnissa vuosina 1904–1992 toiminut säästöpankki. Vuonna 1975 se oli ottolainauksella mitattuna Suomen kolmanneksi suurin säästöpankki.