cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Thomas Chapman
Raha-asiat
Chapman allekirjoitti 30. maaliskuuta 1888 sopimuksen, joka siirsi hänen oikeutensa perheen sukutilaan hänen nuoremmalle veljelle Francis Chapmanille. Sopimus kuitenkin takasi Thomasille vuosittaisen 200 punnan elinkoron loppuiäksi. Tämän lisäksi hän omisti tai myöhemmin peri omaisuutta, jonka arvo oli vuonna 1916 yli 20 000 puntaa, ja joka olisi Jeremy Wilsonin mukaan tuottanut vuosittain noin tuhannen punnan tulot.
Wilsonin mukaan Chapman todennäköisesti oletti, että hänen Sarah Lawrencen kanssa saamansa lapset olisivat perineet osan perheen omaisuudesta. Hänen nuorempi veli Francis Chapman, joka kuoli aviottomana 1915, jätti tälle kuitenkin ainoastaan 25 000 puntaan perheen 125 296 punnan arvoiseksi arvioidusta omaisuudesta. Saatuaan osuutensa perinnöstä Chapman jakoi osan siitä poikiensa kanssa.
Chapmanin nuorempi sisar Margaret Chapman, joka avioitui ilman perillistä 1907 kuolleen serkkunsa viidennen Chapman-baronetin Montagu Chapmanin kanssa, takasi Thomasille 1911 laatimassaan testamentissa 20 000 punnan perintöosuuden. Tämän lisäksi Margaret jätti omaisuutta myös tämän neljälle tyttärille Irlannissa. Margaret kuitenkin kuoli 1920 Thomasin jälkeen, minkä seurauksena Thomasin perintöosuus siirtyi tämän neljälle tyttärelle Irlannissa.
Chapman jätti pojilleen perinnöksi 15 000 puntaa, minkä lisäksi hän oletti lisää rahaa tulevan sisareltaan Margaretilta. Williamin ja Frankin kuolemat sodassa kasvattivat muiden lasten perintöosuutta. Carolinen rahojen mentyä Thomasin tyttärille se aiheutti taloudellista ahdinkoa T. E. Lawrencelle. Michael Kordan mukaan T. E. Lawrence osoitti myöhemmin katkeruutta siitä, ettei Chapmanin perhe ottanut häneen yhteyttä hänen noustuaan julkisuuteen.
T. E. Lawrence kertoi myöhemmin vanhempiensa eläneen ainoastaan 400 punnan vuosittaisella ”työmiehen palkalla” ja heidän täytyneen säästää kuluissa elättääkseen perheensä. Michael Kordan mukaan 400 puntaa oli kuitenkin keskiluokkainen tulo, minkä lisäksi tulee ottaa huomioon aikakauden matala verotus. Kordan mukaan Lawrencen arvio 400 punnan vuosituloista myös eroaa Jeremy Wilsonin tuhannen punnan arviosta.
Kun suvun maat myytiin vuonna 1949, ne käsittivät yhteensä yli 1 230 eekkeriä (noin 4,9 km²) maata.
Perhe ja jälkeläiset
pienoiskuva|175px|Thomas Chapmanin ja Sarah Lawrencen lapset 1910. Kuvan henkilöt vasemmalta oikealle: [[Thomas Edward Lawrence|Ned, Frank, Arnold, Bob ja Will.]] pienoiskuva|175px|Arabian Lawrencena tunnettu [[T. E. Lawrence.]] Thomas ja Edith Chapman saivat kanssa vuosien 1874 ja 1881 välillä yhteensä neljä tytärtä: Eva Jane Louisa (s. 1874), Rose Isabel (s. 1878), Florence Lina (s. 1880) ja Mabel Cecele (s. 1881).
Chapmanien erotessa Edith ei myöntänyt Thomasille avioeroa, minkä seurauksena tämä ei voinut mennä Sarah Lawrencen kanssa naimisiin. Tämän seurauksena heidän saamistaan lapsista tuli aviottomia lapsia.
Thomas Chapman ja Sarah Lawrence saivat 1885–1900 yhteensä kahdeksan poikaa, joista viisi jäi henkiin: Montagu Robert ”Bob” (s. 1885), Thomas Edward ”Ned” (s. 1888), William George ”Bill” (s. 1889), Frank Helier ”Frank” (s. 1893) ja Arnold Walter (s. 1900).
Frank ja William kaatuivat länsirintamalla ensimmäisessä maailmansodassa vuonna 1915. Arnold loi uran arkeologina ja taidehistorioitsijana ja meni 1925 naimisiin Barbara Thompsonin kanssa, jonka kanssa tämä sai vuonna 1927 tyttären Jane Helen Thera Lawrencen. Vanhin veljistä Bob kouluttautui lääkäriksi ja toimi muun muassa lähetystyöntekijänä Kiinassa.
Tunnetuin Chapmanin lapsista oli myöhemmin Arabian Lawrencena tunnettu T. E. Lawrence, joka tunnetaan osuudestaan ensimmäisen maailmansodan aikana käydyssä arabikapinassa. Hän nousi sodan jälkeen kansainväliseen julkisuuteen. Lawrence kuoli moottoripyöräonnettomuudessa 1935.
The Rolling Stones
Takaisin juurille ja kultakausi: 1968–1972
Rolling Stonesin levytyssopimus Decca Recordsin kanssa päättyi riitaisesti vuonna 1970. Sopimus kuitenkin velvoitti Rolling Stonesin vielä yhteen singleen, joten yhtye levytti kappaleen ”Cocksucker Blues”, jonka Decca jätti julkaisematta. Samana vuonna yhtye teki ensimmäisen Euroopan-kiertueensa kolmeen vuoteen, ja sen aikana ilmestyi livealbumi Get Yer Ya-Ya’s Out!, joka koostui pääasiassa kahdesta New Yorkin Madison Square Gardenissa vuonna 1969 tehdystä äänityksestä.
thumb|Rolling Stones vuonna 1971. Vuoden 1971 aikana yhtyeen jokainen jäsen muutti verotussyistä Ranskaan. Saman vuoden huhtikuussa perustettiin oma Rolling Stones Records -levymerkki. Pian Rolling Stones julkaisi singlen ”Brown Sugar”, jonka sanoitus kertoi orjan väkisinmakaamisesta, heroiinista ja sadomasokismista. Epäkorrektiudestaan huolimatta kappaleesta tuli Yhdysvalloissa listaykkönen, Britanniassa listakakkonen ja muutenkin yksi yhtyeen kuuluisimmista kappaleista. Viikkoa myöhemmin julkaistiin albumi Sticky Fingers, jolla kitaristi Mick Taylor oli ensimmäistä kertaa täysipäiväisesti mukana. Yhtyeen soundi oli hieman muuttunut, ja esimerkiksi saksofoni oli aiempaa enemmän esillä. Albumi oli välitön menestys, minkä myötä Rolling Stones lunasti paikkansa rock-eliitissä koko 1970-luvun ajaksi. ”Brown Sugarin” lisäksi albumin kuuluisimpiin kappaleisiin lukeutuu balladi ”Wild Horses”, joka oli Mick Jaggerin vetoomus saada takaisin hänen entinen tyttöystävänsä Marianne Faithfull.
Toukokuussa 1972 ilmestyi tupla-albumi Exile on Main St. Monipuolinen levy sisältää niin hitaita blueseja, nopeita kappaleita kuin täysin akustisia raitojakin. Keith Richardsin heroiiniongelmat heijastuivat levyn työstöön, ja esimerkiksi menestystä saavuttaneessa singlekappaleessa ”Tumbling Dice” kitaraa soittaa hänen sijaansa Mick Jagger. Levyn julkaisemisen jälkeen alkoi suuri Pohjois-Amerikan kattava STP-kiertue, jolla sekä stadionit että lavarakennelmat kasvoivat. Huumeidenkäytön vuoksi yhtye ei kuitenkaan ollut kiertueella parhaimmillaan. Kiertueella kuvattiin Robert Frankin ohjaama dokumenttielokuva Cocksucker Blues, jonka esittämisen yhtye kielsi, koska siinä esiintyvä seksuaalinen kanssakäyminen, huumeidenkäyttö ja mahdolliset muut laittomuudet olisivat voineet tuoda sille esiintymiskiellon Yhdysvaltoihin. Elokuva on kuitenkin sittemmin julkaistu laittomana piraattikopiona.
Kultakauden jälkeen: 1973–1981
thumb|upright|Uusi kitaristi Ron Wood ja Mick Jagger vuonna 1975. Arvostelijoiden mukaan Rolling Stonesin musiikin laatu heikkeni 1970-luvun puolivälissä. Vuonna 1973 ilmestynyt studioalbumi Goats Head Soup ei ole, muutamaa kappaletta lukuun ottamatta, saavuttanut yhtä korkeaa arvostusta kuin sitä edeltäneet albumit. Goats Head Soupilla on kappale ”Angie”, josta tuli yhtyeen ensimmäinen Yhdysvalloissa listaykköseksi noussut single viiteen vuoteen. Albumin kiertue sujui vaikeissa merkeissä. Keith Richards kärsi pahasta heroiiniriippuvuudesta, ja myös Mick Taylor oli aloittanut heroiinin käytön. Lopulta Richards meni Sveitsissä suodatushoitoon, jossa heroiini poistettiin hänen verenkierrostaan. Yhtye suunnitteli livealbumin tekoa, minkä vuoksi lokakuun 17. päivän Brysselin konsertissa tehtiin äänityksiä. Juridisista syistä albumin työstö kuitenkin lopetettiin.
Vuoden 1974 It’s Only Rock ’n’ Roll koostui pääasiassa kokoelmasta riffejä ilman laulua sekä keskeneräisistä ideoista. Mukana oli myös ska-vaikutteita. Keith Richardsin huumeongelmasta johtuen yhtyeen johtaminen oli käytännössä siirtynyt Mick Jaggerille. Jagger ei päästänyt yhtyettä albumia promotoineelle kiertueelle, mistä Richards ei pitänyt. Marraskuussa, vain kuukausi uuden albumin julkaisun jälkeen, kitaristi Mick Taylor lähti yhtyeestä. Soittamisesta Rolling Stonesissa oli koitunut hänelle rasite ja hän halusi siirtyä soolouralle. Taylor, joka oli liittynyt yhtyeeseen terveysintoilijana, lähti siitä heroiiniriippuvaisena. Maaliskuussa 1975 yhtyeeseen liittyi Taylorin tilalle Ron Wood. Aluksi hän oli mukana välikaikaisesti tarkoituksenaan auttaa tulevalla Amerikan-kiertueella.
Huhtikuussa 1976 ilmestynyt albumi Black and Blue sisälsi Mick Jaggerin tuomia funk- ja disko-vaikutteita, ja Keith Richardsin kiinnostus jamaikalaiseen musiikkiin puolestaan toi levylle reggae-vivahteita. Albumin hitiksi muodostui samanaikaisesti levyn kanssa julkaistu single ”Fool to Cry”. Kuuluisa kriitikko Lester Bangs sanoi arvostelussaan Black and Bluen olevan ”ensimmäinen merkityksetön Stones-albumi”. Levyn ilmestymisen jälkeen Rolling Stones lähti ailahtelevasti sujuneelle Euroopan-kiertueelle. Yhtye eli näihin aikoihin yhtä uransa rappeutuneimmista vaiheistaan, ja helmikuussa 1977 Keith Richards pidätettiin Torontossa ja häntä vastaan suoritettiin oikeudenkäynti huumeiden välittämisestä. Richardsille kuitenkin langetettiin vain määräys järjestää hyväntekeväisyyskonsertti Kanadan sokeiden hyväksi. Tapahtumat herättivät Richardsin, ja hän päätti hankkiutua irti huumeista.
Syyskuussa 1977 ilmestyi vuosina 1975–1977 äänitetty livealbumi Love You Live, joka nousi kymmenen myydyimmän albumin joukkoon sekä Britanniassa että Yhdysvalloissa. Se oli viimeinen Rolling Stones Recordsin julkaisema äänite. Vuoden 1978 toukokuussa ilmestynyt diskovaikutteinen single ”Miss You” toi yhtyeelle takaisin kaupallista suosiota, ja kappale oli Rolling Stonesin toistaiseksi viimeinen listaykkönen Yhdysvalloissa. Kappale sisältyi seuraavassa kuussa julkaistulle Some Girls -albumille, joka modernisoi yhtyeen soundia. Levyllä oli vaikutteita diskon lisäksi toisesta ajankohtaisesta tyylistä, punkista. Albumi elvyttikin yhtyeen heikkenevän aseman. Toinen albumin kuuluisa kappale on tunnepitoinen ”Beast of Burden”, joka kertoo Keith Richardsin kamppailusta heroiinia vastaan. Näihin aikoihin Ron Woodista oli tullut yhtyeen kokopäiväinen jäsen. Rolling Stones lähti Yhdysvaltain-kiertueelle. Keith Richards oli päässyt eroon heroiinista, ja hän muun muassa paransi välejään basisti Bill Wymanin kanssa, jonka kanssa Richards oli ollut riidoissa viimeiset kymmenen vuotta.
thumb|left|Rumpali [[Charlie Watts vuonna 1981.]] Kesällä 1980 ilmestynyt albumi Emotional Rescue työstettiin aikana, jolloin Keith Richards ja Mick Jagger eivät olleet kovinkaan hyvissä väleissä väleissä, koska Richardsia ärsytti Jaggerin johtoasema yhtyeessä. Albumista tuli Rolling Stonesin ensimmäinen listaykköseksi päässyt albumi Britanniassa sitten vuoden 1973 Goats Head Soupin. Emotional Rescue koostui pääasiassa edellisalbumi Some Girlsin materiaalin kierrättämisestä. Levyn nimikappale ”Emotional Rescue” ylsi listan kärkikymmenikköön niin Britanniassa kuin Yhdysvalloissakin.
Elokuussa 1981 ilmestyi seuraava studioalbumi. Tattoo You. Se oli koostettu pääasiassa vanhoista, erityisesti Goats Head Soupin aikaisista ylijäämäkappaleista. Some Girlsin sessioista peräisin ollut ”Start Me Up” oli suuri hitti Atlantin molemmin puolin, ja sen vauhdittamana Tattoo Yousta tuli Rolling Stonesin viimeinen listaykkösalbumi Yhdysvalloissa.
”Kolmas maailmansota”: 1982–1988
thumb|upright|Keith Richards vuonna 1982. Kun Keith Richards oli päässyt eroon heroiinista, hän tavoitteli enemmän valtaa yhtyeessä. Koko 1980-lukua sävyttikin niin sanottu ”kolmas maailmansota” eli Richardsin ja Mick Jaggerin riita. Jaggeria alkoivat kiinnostaa itse Rolling Stonesin sijaan yhä enemmän omat soolotuotokset.
Kesällä 1982 ilmestyi Tattoo You -albumin Yhdysvaltain-kiertueelta koostettu livealbumi ”Still Life” (American Concert 1981), joka menestyi hyvin, mutta ei saanut kriitikoiden arvioita puolelleen. Elokuussa 1983 Rolling Stones solmi 28 miljoonan punnan levytyssopimuksen CBS Recordsin kanssa. Sopimus edellytti neljää albumia, yhtä Mick Jaggerin sooloalbumia sekä oikeuksia yhtyeen tuotantoon takautuvasti vuoteen 1971 asti.
Undercover-albumi (1983) työstettiin kireässä ilmapiirissä. Mick Jagger halusi yhtyeen seuraavan ajan trendejä, kun taas Keith Richards kannatti pysymistä perinteisessä rock and rollissa. Nämä musiikilliset erimielisyydet olivat omiaan aloittamaan heidän koko vuosikymmenen kestäneen vihanpitonsa. Undercoveria on pidetty Rolling Stonesin viimeisenä julkaisuna, jolla yhtye yritti millään tavoin uusiutua tai edistyä. Levyllä on muun muassa kappale ”Undercover of the Night”, jonka väkivaltainen musiikkivideo herätti kohua. Jagger pyrki videon avulla esittelemään yhtyeen MTV-sukupolvelle.
Vuonna 1985 Mick Jagger julkaisi CBS-yhtiön ensimmäisenä ”Stones-levynä” sooloalbuminsa She's the Boss, mikä raivostutti Keith Richardsin lopullisesti. Richards uhkasi viiltää Jaggerin kurkun auki, mikäli tämä tekisi kiertueen jonkin muun yhtyeen kuin Rolling Stonesin kanssa. He kävivät myös katkerien kommenttien sävyttämää sanasotaa lehdistössä. Riitojen myötä Jagger esiintyi ilman Rolling Stonesia vuoden 1985 Live Aid -hyväntekeväisyyskonsertissa. Saman vuoden joulukuussa yhtyeen perustajajäsen Ian Stewart kuoli sydänkohtaukseen 47-vuotiaana.
Vuoden 1986 studioalbumi Dirty Workin aikaan Richardsin ja Jaggerin riita oli pahimmillaan. Jagger teki levyn työstön aikana selväksi, että hän oli kiinnostuneempi oman soololevynsä myynnistä. Dirty Workin oli tarkoitus olla yhtyeen paluu rockjuurille, mutta se on saanut leiman huonoimpana Rolling Stones -albumina. Levyn kuuluisin kappale on Bob & Earl -cover ”Harlem Shuffle”, joka nousi listan viidenneksi Yhdysvalloissa. Vuonna 1988 Keith Richards joutui vallitsevassa pattitilanteessa julkaisemaan ensimmäisen sooloalbuminsa Talk Is Cheap, joka sai ylistävää palautetta Rolling Stonesin faneilta.
Kimallekaksosten paluu ja Bill Wymanin eroaminen: 1989–1999
Huhut Bill Wymanin erosta yhtyeestä olivat alkaneet vuonna 1991, ja lopulta tammikuussa 1993 hän vahvisti asian London Tonight -tv-ohjelman suorassa lähetyksessä. Uudeksi basistiksi Charlie Watts valitsi Darryl Jonesin, josta ei kuitenkaan tullut yhtyeen virallista jäsentä.
Rolling Stonesin ensimmäinen Virgin Recordsille levytetty albumi Voodoo Lounge ilmestyi kesällä 1994. Levystä tuli yhtyeen ensimmäinen Britannian listaykköseksi noussut pitkäsoitto sitten vuoden 1980 Emotional Rescuen. Voodoo Lounge edusti edellisalbumi Steel Wheelsin tavoin riisuttua rockia, mutta sen tunnelma oli raaempi ja autenttisempi. Albumin kiertue oli historian ensimmäinen sponsoroitu kiertue, ja se tuotti 140 miljoonaa dollaria. Marraskuussa 1994 yhtyeen Dallasin konsertti lähetettiin suorana internetissä. Myös tältä kiertueelta koostettiin livelevy; Stripped sisälsi kappaleita nimensä mukaisesti pieniltä, ”riisutuilta” klubikeikoilta. Monet kriitikot pitivät albumia Rolling Stonesin parhaana livetaltiointina.
Bridges to Babylon -albumi julkaistiin syyskuussa 1997. Levyn nauhoitusten jälkeen yhtye ei ollut keskenään puheväleissä. Albumin kiertue kesti yli vuoden, ja joka ilta yhtyeen fanit saivat internetissä valita yhden klassikkokappaleen soitettavaksi settilistassa. Bridges to Babylon -kiertueelta koostettiin vuoden 1998 lopulla ilmestynyt livealbumi No Security, joka sisälsi kappaleita, joita ei ollut aiemmin soitettu konserteissa. Levystä muodostui kaupallinen floppi, sillä sijoitus oli Britanniassa 67 ja Yhdysvalloissakin vaatimaton 34. Vuonna 1999 järjestettiin pienimuotoinen No Security -kiertue, ja yhtye päätti vuosituhannen järjestämällä Euroopassa 11 lykkääntynyttä Bridges to Babylon -kiertueen konserttiaan. Kiertue tuotti lopulta yhteensä 300 miljoonaa dollaria.
Kivet jatkavat vierimistään: 2000–2012
Vuosituhannen alku sujui Rolling Stonesilta hiljaisissa merkeissä, kunnes syyskuussa 2002 ilmestyi yhtyeen kaikkien aikojen kattavin kokoelma-albumi Forty Licks. Kahden CD:n julkaisu sisälsi kuuluisimpia kappaleita koko sen uran ajalta. Jo samassa kuussa alkoi vuoteen 2003 kestänyt Forty Licks -kiertue, jonka aikana yhtye esiintyi niin suurilla stadioneilla ja areenoilla kuin pienillä klubeillakin. Kiertue oli yleisesti edellisiä pienimuotoisempi, eikä esimerkiksi esiintymislavoja kuormitettu erikoisefekteillä. Konserttien settilistat vaihtelivat suuresti, ja mukana oli yllätysnumeroita. Kiertueelta koostettiin Live Licks -albumi ja Four Flicks -DVD-boksi.
thumb|left|Rolling Stones Shine a Light -elokuvan ensi-illassa 2008. Solisti Mick Jagger aateloitiin ritariksi joulukuussa 2003, mitä Keith Richards halveksui. Rumpali Charlie Wattsilla puolestaan todettiin kurkkusyöpä kesällä 2004, josta hän kuitenkin vuoden 2005 helmikuuhun mennessä oli täysin toipunut.
Rolling Stones julkaisi uuden studioalbumin kahdeksan vuoden tauon jälkeen syyskuussa 2005, kun yhtyeen perusrockjuurille palauttanut A Bigger Bang ilmestyi. Se sai yleisesti hyvät arvostelut ja nousi listakakkoseksi sekä Britanniassa että Yhdysvalloissa. Single ”Streets of Love” menestyi yhtyeen kotimaassa kohtalaisesti, ja Yhdysvaltain äärioikeistolaisia parjannut kappale ”Sweet Neo Con” osoitti Rolling Stonesin yhä kykenevän provosointiin. A Bigger Bang -kiertue oli alkanut jo kuukausi ennen itse albumin julkaisua Phoenixista, ja helmikuussa yhtye soitti historian suurimman konserttinsa Rio de Janeirossa Brasiliassa. Kyseisessä Copacabanan ilmaiskonsertissa oli arvioiden mukaan paikalla jopa puolitoista miljoonaa ihmistä. Kiertueella Rolling Stones esiintyi myös ensimmäistä kertaa Kiinassa. Sensuurin vuoksi yhtyeen ei annettu soittaa kappaleita ”Brown Sugar”, ”Honky Tonk Women”, ”Beast of Burden” ja ”Let’s Spend the Night Together”. Kiertue keskeytyi toukokuussa 2006, kun Keith Richards putosi puusta kiertueen tauolla Fidžillä, ja hän joutui aivoihin muodostuneen verihyytymän vuoksi leikkaukseen Uuteen-Seelantiin. Richardsin toivuttua kiertue jatkui Euroopassa koko vuoden 2007.
4. huhtikuuta 2008 sai ensi-iltansa Martin Scorsesen ohjaama dokumentaarinen konserttielokuva Shine a Light, joka oli kuvattu kahdessa konsertissa New Yorkin Beacon Theatressa vuoden 2006 lopulla. Kyseisissä konserteissa Rolling Stonesin kanssa esiintyivät myös Buddy Guy, Christina Aguilera ja The White Stripesin Jack White. Yhtyeen jäsenet olivat tyytyväisiä lopputulokseen, ja esimerkiksi rumpali Charlie Wattsin mielestä elokuva oli yksinkertainen muttei kuitenkaan tylsä.
Alun perin vuonna 1972 ilmestyneestä Exile on Main St. -albumista julkaistiin laajennettu uusintaversio vuonna 2010. Se nousi Britanniassa listaykköseksi heti avausviikollaan. Yhdysvalloissa se ylsi listan kakkoseksi.
Rolling Stones 50 vuotta: 2012–
thumb|left|upright|Rolling Stones konsertissa 2012. Vuonna 2012 The Rolling Stones täytti viisikymmentä vuotta. Yhtyeestä julkaistiin saman vuoden lokakuussa dokumenttielokuva, jonka ensi illassa olivat mukana kaikki yhtyeen nykyiset jäsenet sekä entinen basisti Bill Wyman. Rolling Stonesilta julkaistiin myös uusi kokoelma-albumi GRRR!, joka sisälsi yhtyeen suurimpia hittejä sekä kaksi uutta kappaletta, ”One More Shot” ja ”Doom and Gloom”. ”Doom and Gloom” menestyi niistä paremmin, siitä tehtiin musiikkivideo ja se myös nousi useille musiikkilistoille ympäri maailman.
Rolling Stones esiintyi Lontoon O2-areenalla 25. marraskuuta 2012 soittaen täyspitkän konsertin ensi kertaa sitten vuoden 2007. Toinen konsertti järjestettiin 29. marraskuuta. Yhtyeen entinen basisti Bill Wyman oli mukana soittamassa kappaleissa ”It’s Only Rock ’n’ Roll (But I Like It)” ja ”Honky Tonk Women”, ja entinen kitaristi Mick Taylor kappaleessa ”Midnight Rambler”. Lisäksi Taylor soitti vuoden 2013 kiertueen jokaisessa konsertissa.
Rolling Stones esiintyi 25. maaliskuuta 2016 ensimmäisenä huomattavan suosittuna yhtyeenä Kuubassa, pääkaupunki Havannassa. Konserttia seurasi paikan päällä noin 450 000 katsojaa. Saman vuoden joulukuussa ilmestyi uusi studioalbumi Blue & Lonesome, jolla Rolling Stones palasi bluesjuurilleen. Kolmessa päivässä äänitetystä levystä tavoiteltiin spontaania, ja musiikki taltioitiin livenä ilman päällekkäisäänityksiä.
Yhtyeen rumpali Charlie Watts kuoli 80-vuotiaana lontoolaisessa sairaalassa elokuussa 2021. Hieman ennen kuolemaansa Watts joutui jäämään sivuun Rolling Stonesista lääkärien määräyksestä ja yhtye esiintyi Steve Jordanin tuuratessa Wattsia. Hän toimii rumpalina myös syyskuussa 2021 alkaneella No Filter -kiertueella, joka päättyy marraskuussa 2021.
Yhtyeestä julkaistaan 12 postimerkkiä 20. tammikuuta 2022.
Jäsenet
The Rolling Stonesin johtohahmot ovat laulaja Sir Mick Jagger ja kitaristi Keith Richards, jotka ovat säveltäneet ja sanoittaneet valtaosan yhtyeen lauluista. Kaksikkoa kutsutaan toisinaan nimellä Glimmer Twins. Yhtyeen esivaiheen parilla ensimmäisellä keikalla rumpuja soitti Mick Avory, joka sittemmin liittyi yhtyeeseen The Kinks. Lopulliseksi rumpaliksi liittyi tammikuussa 1963 Charlie Watts. Lähes koko 1960-luvun toista kitaraa soitti yhtyeen perustaja Brian Jones. Hieman ennen tämän kuolemaa hänet korvasi Mick Taylor. Nykyinen kitaristi on The Facesissa aiemmin soittanut Ron Wood. Bassoa soitti Bill Wyman vuoteen 1993 asti. Nykyisin yhtye käyttää kiertuebasisti Darryl Jonesia, joka ei ole sen virallinen jäsen.
Julius Sundblom
Elämäkerta
Sundblomin vanhemmat olivat kanttori Johan August Sundblom ja Juliana Lovisa Johansson. Hän valmistui kansakoulunopettajaksi Uudenkaarlepyyn seminaarista 1887. Toimittuaan 1887–1891 opettajana Jomalassa Sunblom perusti Tidningen Åland -lehden 1891 ja oli sen päätoimittajana 1893–1895, 1901–1903 ja 1905–1945. Vuosina 1896–1901 Sundblom oli Västra Finland -lehden päätoimittajana ja asui tuolloin Turussa.
Sundblom oli ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustajana 1907–1919, edustaen Turun läänin eteläistä vaalipiiriä.
Suomen itsenäistymisen jälkeen Sundblom oli yhdessä varatuomari Carl Björkmanin kanssa johtamassa paikallista kansanliikettä, joka vaati Ahvenanmaan irrottamista Suomesta ja liittämistä Ruotsiin. Hän esitti tätä Pariisin rauhankonferenssissa 1919 ja seuraavana vuonna Ruotsin kuninkaalle. Sundblom tuomittiin Björkmanin kanssa maanpetoksen valmistelusta puoleksitoista vuodeksi kuritushuoneeseen 1920, mutta presidentti K. J. Ståhlberg armahti heidät.
Sundblom oli naimisissa vuodesta 1888 Hilda Olivia Fredenbergin (1869–1940) kanssa. Kolme vuotta kuolemansa jälkeen vuonna 1948 hänelle pystytettiin taiteilija Viktor Janssonin suunnittelema patsas Maarianhaminaan.
Paholaisen lampi
Paholaisen lampi (Devil’s Pond) on Joel Viertelin ohjaama yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 2003. Sen pääosissa ovat Tara Reid ja Kip Pardue.
Juoni
Kauniin Juliannen rikkaat vanhemmat haluaisivat tyttärensä avioituvan. Julianne meneekin naimisiin, mutta aviopuoliso Mitchillä on hämärä menneisyys. Julianne ihmettelee, kun Mitch haluaa häämatkalle syrjäiseen mökkiin keskelle järveä. He lähtevätkin, mutta pian Julianne saa huomata Mitchistä outoja puolia. Mitch nimittäin lupasi Juliannelle kännykän toimivan saarella, mutta niin ei olekaan.
Sakari Salo
Sakari Salo (21. joulukuuta 1919 – 13. joulukuuta 2011 Espoo) oli suomalainen urheilija, joka pelasi tennistä ja jääpalloa. Salo voitti urallaan 127 tenniksen Suomen mestaruutta. Davis Cupissa hän edusti Suomea 18 maaottelussa vuosina 1950–1963. Grand Slam -turnauksen pääsarjassa Salo pelasi kahdesti, Wimbledonissa vuosina 1949 ja 1952. Jääpallossa Salo edusti Suomen maajoukkuetta 21 ottelussa. Salo toi yhdessä vaimonsa Thelman kanssa squashin Suomeen ensimmäistä kertaa jatkosodan jälkeen. He avasivat squash-hallin Lönnrotinkadulle marraskuussa 1968.
Elämä ja ura
Sakari Salo muutti vanhempiensa mukana Viipuriin 3-vuotiaana. Nuoruudessaan hän kiinnostui jääpallosta ja liittyi 14-vuotiaana Viipurin Palloseuran nuorten joukkueeseen. Edustusjoukkueeseen hän nousi vuonna 1937. Jääpallon maajoukkueeseen hänet valittiin jo seuraavana vuonna eli 1938, jolloin Suomi-Ruotsi-maaottelu pelattiin Salon kotikaupungissa Viipurissa yli seitsemäntuhannen katsojan edessä. Hän oli ottelussa kentän parhaimmistoa viimeistellen kaksi maalia. Salo muutti syksyllä 1938 Helsinkiin, mutta pelasi edelleen ViPS:n miehistössä.
Talvisodan ja samalla Viipurin menetyksen jälkeen kesällä 1940 ViPS ja menestyksekkäin viipurilainen jääpalloseura Sudet yhtyivät Susien nimen alle. Näin Salosta tuli kaudelle 1941 Susien pelaaja. Kaudella 1942, joka jäi sarjana kesken, Salo pelasi HIFK:n riveissä, sillä Susien joukkue oli hajonnut. Salon kannalta kauden keskeytyminen oli sikäli huono asia, että hän olisi saattanut saada Suomen mestaruuden HIFK:n johtaessa keskeytynyttä jääpallosarjaa. Urallaan Salo ei nimittäin saavuttanut yhtään jääpallon SM-kultaa. Keväällä 1942 entiset ViPS-pelaajat päättivät perustaa Helsinkiin uuden jääpalloseuran Hukat. Salo pelasi kaudesta 1943 lähtien tässä joukkueessa. Syksyllä 1950 Hukat ja Sudet yhtyivät jälleen, ja Salosta tuli Susien mestaruussarjapelaaja kaudelle 1951. Urallaan Salo ei onnistunut saavuttaa yhtään Suomen mestaruutta – yksi hopeinen Salolla on kaudelta 1941. Hänet valittiin kuitenkin vuoden jääpalloilijaksi vuosina 1947, 1948, 1949 ja 1951.
Pitkällä ja menestyksekkäällä jääpallourallaan Sakari Salo kuului jääpallomaajoukkueen vakiomiehistöön vuosina 1938–1952. Tältä ajalta on kaksi keskeistä peliä edellä mainitun ensimmäisen Suomi-Ruotsi-maaottelun lisäksi. Helmikuussa 1940 Talvisodan kestäessä hän pelasi legendaarisessa Ruotsi-Suomi-jääpallomaaottelussa Tukholman olympiastadionilla. Viimeisellä kaudellaan maajoukkueessa 1952 hän pelasi Suomen olympiajoukkueessa Oslossa, jossa jääpallo oli näytöslajina.
Aktiiviuran jälkeen Salo toimi jääpallomaajoukkueen valitsemisvaliokunnassa ja maajoukkueen päävalmentajana 1955–1961.
Salolle myönnettiin vuonna 2006 Euroopan Tennisliiton "Tennis Europe Award" -palkinto tämän työstä tenniksen parissa. Hän toimi Suomen Tennisliiton toiminnanjohtajana vuosina 1958–1963.
Yksityiselämä
Sakari Salon poika on squashin moninkertainen Suomen-mestari Poku Salo. Hänen veljensä oli musiikkimies Jaakko Salo.
HMS Halland (J18)
HMS Halland (runkonumerot 18 ja J18) oli Ruotsin laivaston Halland-luokan hävittäjä. Alus oli sisaraluksensa kanssa ensimmäinen Neuvostoliiton ulkopuolella ohjuksin varustettu hävittäjä.
Valmistus
Ruotsin hallitus päätti rahoittaa aluksen hankinnan 19. marraskuuta 1948. Alus tilattiin Göteborgista Götaverken AB:lta, missä köli laskettiin 1951. Alus laskettiin vesille 16. heinäkuuta 1952 ja otettiin palvelukseen 8. kesäkuuta 1955 palvelukseen.
Palvelus
Alus modernisoitiin 1962 ja 1969, jolloin muun muassa sen ohjukset vaihdettiin uudempiin ensin RBS 08:aan ja sitten RBS 20:een. Se siirrettiin 1980 koululaivaksi. Alus poistettiin palveluksesta 29. syyskuuta 1982 ja myytiin 1987 romutettavaksi Espanjaan.
Rosario Dawson
Rosario Isabel Dawson (s. 9. toukokuuta 1979 New York City, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja tuottaja. Hän debytoi näyttelijänä 17-vuotiaana elokuvassa Kids, joka nosti hänet tähdeksi. Sittemmin hän on tehnyt isoja rooleja elokuvissa kuten MIB II, Sin City ja Eagle Eye.
Ellos Deatnu!
Ellos Deatnu! on saamelainen aktivistiryhmä, joka vastustaa Tenojoen nykyisiä kalastussäännöksiä. Se on julistanut Tenon Tiirasaaren ympäristössä Utsjoella ”moratorion”, jossa joen kalastussäännökset on mitätöity. Heinäkuussa 2017 liike perusti toisen moratorion Dalvadaksen Korkeasaareen ja sen ympäristöön. Ryhmä perustettiin kesällä 2017 vastustamaan uutta Tenon kalastussopimusta, mutta se ajaa myös yleisemmin saamelaisten itsemääräämisoikeuden ja paikallishallinnon asiaa Tenonlaaksossa.
Ellos Deatnu! -liike vaati heinäkuussa 2017 Norjan ja Suomen ministereiltä selvitystä oikeudesta Tenoon. Ryhmän mukaan kansainvälinen oikeus määrittää, että alueen saamelaisilla on ikimuistoisen käytön pohjalta omistus- ja hallintaoikeus Tenon vesistöön. Liike kysyi, miten luonnonvarojen omistus- ja hallintaoikeudet ovat siirtyneet saamelaisilta ja lapinkyliltä Norjan ja Suomen valtioille.
Ellos Deatnu! -liikkeessä toimii saamelaisia poliitikkoja, taiteilijoita ja paikallisia asukkaita Tenon molemmilta puolilta. Aktiivit ovat enimmäkseen nuoria. Suomen saamelaisnuoret ry:n puheenjohtaja Petra Laiti on yksi liikkeen johtohahmoista.
Crash (lehti)
Crash oli brittiläinen ZX Spectrum -mikrotietokoneeseen keskittyvä aikakauslehti. Lehteä julkaisi Newsfield Publications vuodesta 1984 vuoteen 1991, kunnes Europress osti Newsfieldin ja jatkoi julkaisua vielä vuonna 1992.
Lehdessä oli myös vuosittaiset pelipalkinnot lukijaäänestyksen perusteella.
Maarian allas
Maarian allas on Turussa, entisen Maarian kunnan alueella sijaitseva Vähäjokeen padottu tekojärvi. Se valmistui 1980-luvun alussa, ja se toimii Turun kaupungin varavesilähteenä, josta johdetaan tarvittaessa vettä Halisten pintavesilaitokselle Aurajokeen. Maarian allas on noin 4,5 kilometrin pituinen ja leveimmältä kohdaltaan noin 350 metrin levyinen. Sen pinta-ala on 74 hehtaaria ja valuma-alue 92 neliökilometriä.
Maarian altaan ympäristö on vaihtelevaa. Vesialueen loivarantaista eteläosaa ympäröivät suuret viljelyaukeat, kun taas sen keskiosassa rannat ovat eteläosaa jyrkempiä, ja niitä ympäröi rantaan asti ulottuva havumetsä. Alueen pohjoisosassa allasta reunustavat pääosin pellot ja rantaniityt. Altaan keskiosan ylittää vuonna 1980 rakennettu teräsrakenteinen Myllyojan silta, jonka kautta ulkoilijat voivat ylittää altaan.
Maarian altaan läpi Paattistenjoesta Aurajokeen virtaavan Vähäjoen vesi on maaperän savisuudesta johtuen sameaa. Tekoaltaaseen tulevan veden laatua kuormittavat myös sekä sen valuma-alueella harjoitettu maatalous että haja-asutuksen ja pienteollisuuden jätevedet.
Maarian altaan loppupäässä on betoninen rakennelma, jossa on säätelyluukku veden kulun säätelyä varten. Vesi kulkee altaasta maanalaiseen putkeen ja noin kahdensadan metrin päästä nousee takaisin maanpinnalle betonirakennelmassa olevasta reiästä. Joen nimi muuttuu putken jälkeen Paattistenjoesta Vähäjoeksi. Altaan loppupäässä oleva rakennelma on ympäröity aidoilla sekä kyltillä, jossa on kielletty rakennelman lähellä uiminen veden virtauksen aiheuttaman riskin takia joutua imaistuksi tunneliin.
Alistuvan seisake
Alistuvan seisake oli Uudenkaupungin radan varressa sijainnut lakkautettu seisake. Se perustettiin Nousiaisiin vuonna 1933. Seisake lakkautettiin jo noin kahdentoista vuoden kuluttua, helmikuussa 1945. Seisake sijaitsi Rekoisten kylässä, Lemuntieltä erkanevan nykyisen Rekoistentien ja radan risteyksessä, vain noin kilometrin etäisyydellä Nousiaisten rautatieasemasta.
Santa Barbara
Santa Bárbara tai Santa Barbara voi tarkoittaa:
Jude Deveraux
pienoiskuva|Jude Deveraux, 2016 Jude Deveraux (Jude Gilliam White Montassir, s. 1947 Fairdale, Kentucky) on yhdysvaltalainen kirjailija, joka tunnetaan erityisesti romanttisista historiallisista romaaneistaan (kuten Ylämaa-sarja). Ylämaa-sarja tunnettiin aluksi nimellä ”Montgomery Kronikat”, kunnes lukijat alkoivat nimittää niitä Ylämaa-kirjoiksi teosten nimien vuoksi. Melkein kolmekymmentä hänen kirjaansa ovat yltäneet bestseller-listoille.
Coco (joki)
Coco on joki Keski-Amerikassa. Sen lähteet ovat Hondurasissa, ja se muodostaa osan Hondurasin ja Nicaraguan välisestä rajasta. Coco on noin 780 kilometriä pitkä, ja sen virtaama on 52,2 kuutiometriä sekunnissa.
Coco-joen lähde on San Marcos de Colónin alueella Hondurasin eteläosassa, lähellä Nicaraguan rajaa. Se virtaa Hondurasista itään Nicaraguan puolella, missä se kääntyy pohjoiseen lähellä Kilambé-vuorta. Keski- ja alajuoksulla Nicaraguan ja Hondurasin välinen raja seuraa Cocojokea. Rajasta sovittiin virallisesti vasta vuonna 1961. Coco laskee Gracias a Diosin niemen kohdalla Karibianmereen. Se muodostaa pienen suiston, jossa joki on hajaantunut kolmeen uomaan.
Argentiinan Grand Prix 1958
thumb|250px|[[Mike Hawthorn Ferrarillaan Argentiinan Grand Prix'ssa.]] Argentiinan Grand Prix 1958 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 19. tammikuuta 1958 Autódromo Oscar Alfredo Gálvez -radalla. Kilpailu oli kauden avauskilpailu, ja sen voitti Stirling Moss. Kilpailu oli erikoinen sillä siihen osallistui vähiten kuljettajia koko lajin historiassa; vain 10 autoa starttasi kisaan. Tätä vähemmän kuljettajia starttasi kilpailuun vuoden Yhdysvaltain osakilpailussa, missä vain 6 Bridgestonen renkaita käyttänyttä autoa nähtiin radalla kilpailun aikana.
Juan Manuel Fangio lähti kilpailuun paalupaikalta, mutta Moss ohitti hänet kilpailun aikana kierroksella 35, kun Fangion renkaat kuluivat nopeiden kierrosaikojen ajamisen seurauksena ja hän joutui tekemään ylimääräisen varikkopysähdyksen. Mossin auton etuna oli renkaita vähemmän kuluttava ominaisuus, minkä ansiosta hänen autonsa kesti maaliin asti kuluneilla renkailla.
Erkki Häyrinen
Tauno Erkki Häyrinen (31. heinäkuuta 1907 Joroinen – 2. kesäkuuta 1977 Helsinki) oli suomalainen diplomi-insinööri ja Teknillisen korkeakoulun tekstiilitekniikan professori.
Carnival of Rust
Carnival of Rust on Poets of the Fallin toinen studioalbumi, joka julkaistiin 12. huhtikuuta 2006. Albumista julkaistiin singlet ”Carnival of Rust”, ”Sorry Go ’Round” ja ”Locking Up the Sun”. ”Maybe Tomorrow is a Better Day” -kappale oli ladattavissa yhtyeen verkkosivuilta jo vuonna 2005. Sitten se päätettiin laittaa myös levylle ja tehdä siitä niin sanottu virallinen kappale.
Levy sisältää myös ”Carnival of Rust” -kappaleen musiikkivideon. Se voitti vuonna 2006 ylivoimaisesti yleisöäänestyksen perusteella jaettavan Muuvi-palkinnon. Lisäksi se palkittiin pronssisella Muuvilla. Albumi nousi suoraan Suomen virallisen listan sijalle 1. myyden platinaa.
Erkki Häyrinen
Häyrinen oli Littoisten Oy:n osastoinsinöörinä 1932–1933 ja Tampellan rationointi- ja uudistusinsinöörinä 1935–1950. Hän toimi Teknillisen korkeakoulun tekstiilitekniikan professorina vuodesta 1950 alkaen. Häyrinen oli myös SOK:n Helsingin tehtaiden isännöitsijänä.
Henrik Stenson
Henrik Stenson (s. 5. huhtikuuta 1976 Göteborg) on ruotsalainen ammattilaisgolfaaja. Hän on nykyisin mukana sekä PGA Tourilla (vuodesta 2007) että European Tourilla (vuodesta 2001).
Erkki Häyrinen
Häyrinen oli Tampereen kaupunginhallituksen ja kaupunginvaltuuston jäsenenä 1944–1950. Hän oli Vaatetusteollisuusliiton puheenjohtajana vuodesta 1959 ja toimi Vatevan varapuheenjohtajana. Häyrinen oli Teollisuusliiton ja Suomen Tekstiilimiesten Liiton hallitusten sekä STK:n valtuuskunnan jäsenenä.
Helinä Marjamaa
Ritva Helinä Marjamaa (o.s. Laihorinne; s. 5. kesäkuuta 1956 Evijärvi) on suomalainen pikajuoksija. Marjamaa on ainoa suomalaisyleisurheilija, joka on juossut 100 metrin MM-finaalissa. Hän sijoittui kuudenneksi vuonna 1983. Seuraavana vuonna hän karsiutui 100 metrin olympiafinaalista yhdellä sadasosasekunnilla. Hän edusti urallaan Evijärven Urheilijoita, HKV:tä, Lappajärven Veikkoja ja Kauhajoen Karhua. Hänen valmentajanaan toimi aviomies Tapio Marjamaa.
Henrik Stenson
Stenson aloitti ammattilaisuransa vuonna 1998 pelattuaan golfia 80-luvun lopusta asti. Hän on saavuttanut tähänastisella urallaan 16 eri turnausvoittoa. Suurista mestaruusturnauksista Stenson on voittanut, ensimmäisenä ruotsalaisena kautta aikain, British Openin vuonna 2016, sijoittunut British Openissa toiseksi vuonna 2013 ja PGA Championshipissä kolmanneksi vuosina 2013 ja 2014. Hän on ollut osa Ryder Cupin voittoisaa joukkuetta vuosina 2006, 2008 ja 2014. Vuonna 2014 hän toi joukkueelle eniten pisteitä. Stenson saavutti hopeaa vuoden 2016 kesäolympialaisista Rio de Janeirosta.
Amerikan psyko (elokuva)
Juoni
Nuori Patrick Bateman viettää juppielämää pörssimeklarina New Yorkin urbaaniympäristössä nauttien miljoonapalkkaa. Patrickin elämä pyörii työkavereiden kanssa ulkona käydessä kalliissa ravintoloissa ja yökerhoissa. Hän treenaa paljon ja pitää huolta ulkonäöstään käyttämällä kallista muotia ja kosmetiikkaa, sekä kuuntelee muun muassa Genesistä, Huey Lewis and the Newsia ja Phil Collinsia. Patrick mittaa kaiken materian ja tavaran perusteella aina käyntikortin näyttävyydestä lähtien, ja kaikki materiaalinen on hänelle tärkeämpää kuin ihmiset itsessään.
Ulkoisesti kaikki näyttää Patrickin elämässä hyvältä mutta sisäisesti hän alkaa olla murtumispisteessä ja pienet pinnalliset asiat alkavat tuntua ylivoimaisen kestämättömiltä. Kateus ja elämän kaavamaisuus saavat Patrickin murtumispisteeseen. Hän alkaa tuntea vain ahneutta ja inhoa elämässään. Patrickin ongelmiin eivät auta edes satunnaissuhteet ja hieno seurapiirielämä, eikä edes hänen tyttöystävästään Evelynistä ole apua, vaan hän voi pahoin jopa tämän seurassa. Patrick alkaa murhata satunnaisesti ihmisiä helpottaakseen edes hetkellisesti pahaa oloaan. Hänen uhreikseen joutuvat muun muassa ärsyttävä työtoveri, kadulla asuva koditon sekä muutamia prostituoituja. Edes nämä teot eivät tunnu auttavan Patrickin pahaan oloon.
Erkki Häyrinen
Erkki Häyrinen oli naimisissa vuodesta 1937 Helvi Orvokki Rinteen kanssa. Heidän poikansa oli luontovalokuvaaja ja luontokirjailija Urpo Häyrinen.
Henrik Stenson
Stenson asuu vaimonsa ja kahden lapsensa kanssa Orlandossa, Floridassa.
Helinä Marjamaa
Aktiiviurallaan Marjamaa voitti 100 metrin juoksussa SM-kultaa kuudesti ja 200 metrin juoksussa neljästi. Lisäksi sisäradan SM-kilpailuista kotiin viemisiksi kertyi kolme kultaa ja yksi hopea 60 metrin juoksusta.
Helinä Marjamaan setä oli kansallisen tason kiekonheittäjä Lauri Laihorinne, jonka puoliso oli pikajuoksija Maija Laihorinne (o.s. Koivusaari).
Helinä Marjamaa valmistui ylioppilaaksi 1975 Evijärven lukiosta ja filosofian maisteriksi pääaineena kemia 1986 Jyväskylän yliopistosta.
Abraham Ehnroos
Abraham Ehnroos oli Mäntsälän seurakunnan kirkkoherra. Hän oli perustamassa Mäntsälään kansankirjastoa ja hänen testamenttinsa mahdollisti Mäntsälän ensimmäisen kansakoulun (Ehnroosin koulu) perustamisen.
Ehnroos syntyi Lohjan Paksalon kylän Äijälän rusthollissa 15. elokuuta 1785. Hänen vanhempansa olivat rusthollari Kaarle Kaarlenpoika ja vaimonsa Maria Juhontytär. Ehnroos pääsi ylioppilaaksi Turussa 1809. Hän työskenteli opettajana, ja hänet nimitettiin Loviisan kouluun kollegaksi 1813. Sieltä hän siirtyi ylemmäksi kollegaksi Kuopioon 1819. Pappisvihkimyksen Ehnroos sai 1823, ja 1827 hänestä tuli Mäntsälän kirkkoherra. Rovastin arvo hänelle myönnettiin 1838.
Hän kuoli 30. syyskuuta 1863. Avioliitto Johanna Ottelinin kanssa oli jäänyt lapsettomaksi. Ehnroos lahjoitti Mäntsälän kansakoulun pohjarahastoksi 12 000 hopearuplaa. Koulu tunnetaan nykyään nimellä Ehnroosin koulu.
Monacon Grand Prix 1958
Monacon Grand Prix 1958 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 18. toukokuuta 1958 Monacossa. Kilpailun voitti Maurice Trintignant, jolle voitto oli kauden ensimmäinen.
Lihansyönnistä
Lihansyönnistä on Plutarkhoksen Moralia-kokoelmaan (kirja XII, 68) kuuluva tutkielma, jonka aiheena on lihansyönti sitä vastustavalta kannalta. Teos on antiikin varhaisin säilynyt teos, jossa kasvissyönnille esitetään rationaalisia filosofisia perusteluja.
Sisältö
Teos koostuu kahdesta osasta, joissa kummassakin on seitsemän lukua. Kummatkin osat loppuvat kesken. Tekstissä on aukkoja myös muissa kohdissa.
Plutarkhos katsoo, että ihmiset ovat olleet alun perin kasvissyöjiä. Tämän vuoksi hän tutkii teoksensa alussa, mistä lihansyönti on saanut alkunsa. Hänen mukaansa se on saanut alkunsa silloin, kun ihmisillä ei ollut juuri mitään muuta syötävää — hänen mukaansa maailma oli ennen sellainen, ettei maata voitu eikä osattukaan viljellä. Sen sijaan hänen aikansa lihansyönti on pelkkää ylellisyyttä, turhan nautinnon tavoittelua ja hybristä, sillä ruokaa on riittävästi. Plutarkhoksen mukaan eläimiä saisi syödä vain välttämättömyyden pakosta. Toiseksi syyksi lihansyönnille Plutarkhos mainitsee ihmisissä alusta asti olevan 'titaanisen' pahan.
Plutarkhos huomauttaa, ettei ihminen ole luonnostaan tarkoitettu lihansyöntiin. Tämän näkee muun muassa hänen hampaistaan, sillä ihmisellä ei ole raateluhampaita; muusta ruumiinrakenteestaan, sillä ihminen ei itse pysty surmaamaan esimerkiksi nautaa ja sikaa pelkästään omaa ruumistaan käyttämällä; sekä ruoansulatuksestaan, sillä liharuoka ei sovellu ihmisille ellei lihaa ensin paisteta ja sitten mausteta voimakkaasti.
Kokkien työtä Plutarkhos vertaa egyptiläisiin ruumiinlaittajiin: samoin kuin ruumista palsamoitaessa siitä poistetaan sisälmykset ja se täytetään yrteillä, aivan samoin kun eläimen ruumiista valmistetaan ruokaa, siitä poistetaan sisälmykset ja se maustetaan eri tavoin.
Plutarkhoksen mukaan lihansyönti raaistaa ja hämmentää ihmisen sielun: eläinten syönti johtaa myös muihin raakuuksiin, kuten ihmisten surmaamiseen. Plutarkhos vastustaa lihansyöntiä myös eläinten ominaisuuksien ja oikeuksien perusteella. Hänen mukaansa myös eläimillä on aistit, sielu ja järki. Teoksen lopussa Plutarkhos käsittelee myös eräänlaista oikeudellista sopimusta ihmisten ja eläinten välillä, mutta tämä käsittely katkeaa kesken.
Plutarkhos tarkastelee myös ajatusta sielunvaelluksesta ja sen suhdetta lihansyöntiin. Hän ei tiedä, siirtyvätkö sielut kuoleman jälkeen toisiin ruumiisiin, mutta käyttää pelkkää mahdollisuutta yhtenä syynä torjua lihansyönti: tällöinhän ihmiset saattaisivat surmata ja syödä esimerkiksi omia aiemmin kuolleita sukulaisiaan.
Plutarkhos nojaa kasvissyönnissään pitkälti pythagoralaiseen filosofiaan. Pythagoraan lisäksi hän lainaa useissa kohdin Empedokleen oppeja. Hän esittää argumentteja erityisesti stoalaisia vastaan, samoin kuin eräissä muissa tutkielmissaan. Lihansyöntiin liittyen Plutarkhos katsoo stoalaisten olevan epäjohdonmukaisia, sillä he kieltävät itseltään joitakin nautintoja, kuten hajusteet ja leivonnaiset, epäoleellisina, mutta syövät kuitenkin lihaa.
Maprotiliini
Maprotiliini (kauppanimi Ludiomil) on markkinoilta poistunut tetrasyklinen masennuslääke. Lääkkeen toi markkinoille sveitsiläinen Ciba-Geigy-yhtymä (nykyään Novartis). Lääkeaine patentoitiin 1966, kuvailtiin lääkealan kirjallisuudessa 1969 ja esiteltiin lääkealan käyttöön soveltuvana vuonna 1974. Suomessa on maprotiliini ollut lääkityskäytössä 1980-luvulla.
Achté ja Tamminen esittävät, että suositeltava vuorokausiannos olisi ollut tasolla 75–150 milligrammaa maprotiliinia. Lääkeaine kehiteltiin suunnilleen samana aikakautena, jolloin mianseriini, tratsodoni ja moklobemidi saapuivat markkinoille. Näiden ohella saapui myös nefatsodoni ja reboksetiini. Tarkkaa arviota näiden markkinoille saapumisen ajankohdista on vaikeampi esittää.
Ludiomil oli saatavilla kahtena annosvahvuutena: tabletteina, joissa vaikuttavaa lääkeainetta oli joko 25 tai 75 milligrammaa.
Peter Hans Kolvenbach
thumb|right|Peter Hans Kolvenbach Peter Hans Kolvenbach (30. marraskuuta 1928 Druten – 26. marraskuuta 2016 Beirut, Libanon ) oli alankomaalainen kirkonmies. Hän toimi jesuiittojen johtajana vuosina 1983–2008.
Kolvenbach ilmoitti 2. helmikuuta 2006 eroavansa toimesta vuonna 2008, jolloin hän täytti 80 vuotta. Hänen seuraajakseen valittiin vuonna 2008 Adolfo Nicolás.
Kaukasianpihta
Kaukasianpihta eli nordmanninpihta (Abies nordmanniana) on pihtalaji, jota tavataan Mustanmeren itä- ja eteläpuolella olevilla vuorilla. Lajin tieteellinen nimi on annettu suomalaisen kasvitieteilijän Alexander von Nordmannin mukaan.
Michális Mouroútsos
Michális Mouroútsos (s. 29. helmikuuta 1980 Ateena) on kreikkalainen taekwondoin ja olympiavoittaja. Hän voitti kultaa Sydneyn olympialaisissa 2000 alle 58-kiloisten sarjassa. Turnauksen loppuottelussa Mouroútsos kukisti espanjalaisen Gabriel Esparzan. Ateenan olympialaisissa 2004 hän sijoittui jaetulle yhdeksännelle sijalle.
Mouroútsos voitti Euroopan-mestaruuden alle 58 kg:n painoluokassa Patraksessa 2000. Junioreiden EM-kilpailuissa hän oli kolmas alle 56-kiloisissa 1997. Universiadeissa hän sai pronssia alle 67-kiloisissa 2005.
Kaukasianpihta
Ulkonäkö
Kaukasianpihdan lehdet ovat neulanmuotoisia, littanoita neulasia ja ne ovat 1,8–3,5 senttimetriä pitkiä ja 2 millimetriä leveitä. Neulaset ovat kiiltäviä ja tummanvihreitä. Kaukasianpihdan kävyt ovat 10–20 senttimetriä pitkiä ja 4–5 senttimetriä leveitä.
Käyttö
Kaukasianpihtaa käytetään erittäin paljon joulukuusena, sillä sen lehvästö tuoksuu miellyttävälle, neulaset eivät ole teräviä, eivätkä ne tipu pienimmästäkin kosketuksesta. Puu on pehmeää ja vaaleaa, ja sitä käytetään yleisesti rakennuksien ja paperin valmistuksessa.
Pupi Avati
pienoiskuva|Pupi Avati vuonna 2019 Giuseppe "Pupi" Avati (s. 3. marraskuuta 1938 Bologna) on italialainen elokuvaohjaaja, -tuottaja ja -käsikirjoittaja. Hänen töitään ovat muiden muassa Luokkaretki (1983), Me kolme (1984), Joululahja (1986) ja Pojat ja tytöt (1989).
Tunturikissankäpälä
Tunturikissankäpälä (Antennaria alpina) on kissankäpälien sukuun kuuluva monivuotinen, arktinen asterikasvi. Se kuuluu samannäköisten ja usein apomiktisesti lisääntyvien kissankäpälien lajiryhmään, tunturikissankäpäliin (Antennaria alpina -ryhmä). Tunturikissankäpälän lähilajeja ovat harmaakissankäpälä (Antennaria canescens), isokissankäpälä (Antennaria villifera) ja kaljukissankäpälä (Antennaria porsildii).
Ulkonäkö ja koko
Tunturikissankäpälä on kaksikotinen ja kasvaa 5–15 senttimetriä korkeaksi. Kasvi on kokonaisuudessaan tiheästi karvainen, mutta nystykarvaton. Lehtiruusukkeen lehdet ovat lusikkamaisia, päältä vihreitä ja lähes kaljuja. Kukinto koostuu 3–5 ruskeanvihreästä mykeröstä. Mykeröjen kehtosuomut ovat tyveltä selvästi karvaiset.
Rossbyn luku
Rossbyn luku on dimensioton suure, jota käytetään kuvaamaan Coriolis-ilmiön merkitystä valtamerten ja ilmakehän geofysikaalisissa prosesseissa. Luku kuvaa fluidiosaseen vaikuttavien inertiavoimien ja Maan pyörimisestä aiheutuvan Coriolisvoiman suhdetta. Se on nimetty Carl-Gustav Arvid Rossbyn mukaan.
Rossbyn luku määritellään
missä U on virtauksen nopeus, L sitä luonnehtiva pituusskaala ja f = 2 Ω sin φ Coriolis-parametri, jossa Ω on Maan pyörimisen kulmanopeus ja φ leveysaste.
Kun Rossbyn luku on suuri (pienillä leveysasteilla), Maan pyörimisen vaikutukset ovat pieniä ja ne voidaan jättää huomiotta. Jos Rossbyn luku on pieni, Coriolis-ilmiö vaikuttaa virtaukseen merkittävästi ja geostrofinen approksimaatio on voimassa.
Carroll Ballard
Carroll Ballard (s. 14. lokakuuta 1937 Los Angeles) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja. Hän teki varhaisella urallaan dokumentteja, joista Harvest (1967) toi hänelle Oscar-ehdokkuuden.
Hollannin Grand Prix 1958
Hollannin Grand Prix 1958 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 26. toukokuuta 1958 Circuit Park Zandvoort -radalla. Kilpailun voitti Stirling Moss, jolle voitto oli kauden toinen.
Göteborgin sinfoniaorkesteri
Göteborgin sinfoniaorkesteri tai Göteborgin sinfonikot on Göteborgissa toimiva ruotsalainen sinfoniaorkesteri. Sen kotisali on vuonna 1935 rakennettu Göteborgin konserttitalo.
Göteborgin sinfoniaorkesteri perustettiin vuonna 1905. Vuonna 1997 orkesteri nimettiin Ruotsin kansallisorkesteriksi. Vuodesta 2017 orkesterin ylikapellimestarina aloittaa kapellimestari Santtu-Matias Rouvali.