cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Televisiosota
Televisio tuli Yhdysvalloissa koteihin 1950-luvulla. Tuolloin Yhdysvallat kävi Korean sotaa, mutta siitä uutisoitiin pääosin perinteisesti esimerkiksi elokuvanäytösten uutiskatsauksissa. 1960-luvun puoliväliin mennessä, kun Yhdysvallat alkoi lähettää entistä enemmän joukkoja Vietnamiin, televisio oli levinnyt laajalti varsinkin länsimaihin. Televisioidut uutiset tavoittivat yhä suurempia yleisöjä. Uudet pienentyneet ja kestävät kamerat sallivat kuvaajien mennä lähemmäksi varsinaisia tapahtumia ja uusi tietotekniikka mahdollisti entistä nopeamman tiedonvälityksen.
Vietnam-kanava
Yhdysvaltain asevoimat ottivat opikseen Vietnamista. Nykyisissä sodissa uutiskuvaajia valvotaan ja uutisointia seurataan ja sensuroidaan. Asevoimat valitsevat journalisteista ne, jotka pääsevät rintamalle. Heitä ei kutsuta enää sotakirjeenvaihtajiksi, vaan tiedottajiksi.
Kymenlaakson keskussairaala
Kymenlaakson keskussairaala (KOKS) on sairaala Kotkassa Hovinsaaren ja Metsolan kaupunginosien välissä Valtatien 15 läheisyydessä. Alkuperäisen vuonna 1967 valmistuneen rakennuksen suunnittelivat arkkitehtiveljekset Jaakko Paatela ja Veli Paatela Sairaala on sittemmin laajentunut huomattavasti ja uusin laajennusosa valmistui kesällä 2020. Keskussairaalaa hallinnoi Kymenlaakson hyvinvointialue.
Historia
Sairaalan rakentaminen liittyy vuonna 1950 hyväksyttyyn lakiin, jossa Kotka määrättiin yhdeksi keskussairaalapaikkakunnaksi. Sairaalaa suunniteltiin aluksi Kotkansaarelle Kotkansaaren sairaalan paikalle, mutta vaihtoehto törmäsi ahtaisiin laajenemismahdollisuuksiin. Sairaalan tontiksi valittiin Kotkan sisääntulotien varrella sijainnut Kolera-kalliona tunnettu paikka, joka on saanut nimensä paikalla sijainneen venäläisen kulkutautisairaalan mukaan. Rakennustyöt alkoivat lokakuussa 1964 ja sairaalaosa valmistui kolmessa vuodessa. Potilaiden hoito alkoi joulukuussa 1967. Sairaalan läheisyyteen rakennettiin asuintalot vuosina 1966–1967.
Sairaala-alueelle sijoitettiin sairaalarakennuksen lisäksi kolme kerrostaloa, kolme rivitaloa, autotalleja ja sauna. Rakennusten sijoittelussa näkyy ajalle tyypillinen ”metsäkaupunkiajattelu”, jossa maasto toimii keskeisenä määrittäjänä suunnittelussa. Rakennusten välille pyrittiin saamaan tiiviimmän ja väljemmän rakentamisen vuorottelua ympäristöä mukaillen ja säilyttäen kallioiset maastonmuodot sekä männyt. Jaakko ja Veli Paatela kuuluivat sairaalasuunnittelun kärkeen. Jaakko Paatela vastasi sairaalarakennuksen ja talouskeskuksen suunnittelusta ja Veli Paatela vastasi asuinrakennusten ja saunan suunnittelusta.
Sairaala-alueen rakentaminen toteutettiin kahdessa vaiheessa. Vuosina 1964-67 rakennettiin sairaalarakennus sekä talouskeskus ja vuosina 1966-67 asuinrakennukset ja autotallit. Sairaalassa oli valmistuessaan yhteensä 389 sairaalapaikkaa. Vuodeosastojen lisäksi rakennettiin poliklinikat, lastentautien poliklinikat, synnytyssaliosasto, röntgendiagnostinen osasto, sädehoito-osasto, kliininen laboratorio, isotooppilaboratorio, patologinen laboratorio, fysikaalinen osasto, anestesia-heräämisosasto, leikkausosasto ja teho-keinomunuaisosasto. Lisäksi sairaalassa sijaitsi henkilökunnan tiloja. Talouskeskuksessa sijaitsi mm. taloteknisiä tiloja, keittiö, ruokala, keskuspesula, toimistoja, kappeli, puutyö- ja maalaustilat, ompelimo sekä eläintallit.
Henkilökunnan asuntojen rakentaminen sairaaloiden yhteyteen oli yleistä 1960-luvun lopulle saakka. Asunnoilla houkuteltiin työntekijöitä ja lisäksi sotien jälkeen monessa kaupungissa oli pulaa asunnoista. Henkilökunnalle rakennetuissa kerrostaloissa (A, B ja C) sekä rivitaloissa (D, E1 ja E2) oli yhteensä 229 vuokra-asuntoa.
Lähteet
60.47744°N, 26.91242°W
Francis Matthews
Francis Matthews (2. syyskuuta 1927 York – 14. kesäkuuta 2014 ) oli brittiläinen näyttelijä. Hän esiintyi muun muassa Hammer-elokuvissa Frankensteinin kosto (1958), Dracula – pimeyden ruhtinas (1966) ja Rasputin – riivattu munkki (1966). Nimiroolissa hän esiintyi 1969–1971 tehdyssä Paul Temple -televisiosarjassa. 1980-luvulla hän näytteli BBC:n minisarjassa Kuka on Brat Farrar? ja 2000-luvulla muun muassa sarjoissa Sydämen asialla (2002–2003) ja Kyläsairaala (2003).
HSC Almudaina Dos
HSC Almudaina Dos on Acciona Transmediterranean operoima laiva. Alus rakennettiin vuonna 1997 Italiassa Fincantierin telakalla Riva Trigosossa, ja sen alkuperäinen nimi oli HSC SuperSeaCat One. Se liikennöi kesäkuusta elokuuhun 2005 Helsinki–Tallinna-reitillä pika-aluksena Silja Linen operoimana.
Laivan pituus on 100,3 metriä ja leveys 17,1 metriä. Syväys on 2,6 metriä ja aluksen bruttovetoisuus (GT) 4 500. Autoja se pystyy kuljettamaan noin 140 kappaletta ja matkustajia 671. Aluksen koneisto koostuu neljästä Ruston 20RK270 -dieselistä, joiden teho siirretään vesisuihkupropulsioon. Koneiden yhteisteho on 27 500 kilowattia. Alus pystyy saavuttamaan 38 solmun matkanopeuden, joka on huomattavasti enemmän kuin tavallisten matkustajalauttojen matkanopeus.
Alus kuului Siljan omistajayhtiön vähennystoimenpiteisiin, ja siksi se poistui laivastosta. Se myytiin vuonna 2006 Acciona Transmediterranea -varustamolle, joka antoi alukselle nimeksi Almudaina Dos.
Morris-mato
thumb|Morris-madon lähdekoodin sisältävä disketti. Morris-mato oli ensimmäinen Internetissä levinnyt tietokonemato. Sen teki Cornellin yliopiston opiskelija Robert Tappan Morris, joka laski sen liikkeelle 2. marraskuuta 1988. Mato saastutti noin 6 000 Internetiin kytkettyä tietokonetta. Morris kertoi kyseessä olleen pelkän viattoman kokeilun, jolla hän ei uskonut olevan haittavaikutuksia. Morris sai kolmen vuoden ehdonalaisen tuomion, jonka lisäksi hän joutui suorittamaan 400 tuntia yhdyskuntapalvelua ja maksamaan 10 050 dollarin sakot.
Kuopion laskuvarjourheilijat
Kuopion laskuvarjourheilijat ry on Rissalan lentokentällä toimiva laskuvarjohyppykerho. Kerhon lyhenne on KLU.
Laskuvarjohyppytoiminta alkoi Kuopiossa vuonna 1966. Toiminta oli aluksi Kuopion ilmailuyhdistyksen alaisuudessa vuoteen 1986 asti, jolloin perustettiin oma kerho, Kuopion Laskuvarjourheilijat ry. Nykyisin Kuopion Laskuvarjourheilijat hyppäävät vuosittain noin 2000 hyppyä. Tämän lisäksi vuosittain koulutetaan noin 50 uutta kurssilaista ja lisäksi tandemkursseille osallistuu noin 60 hyppääjää. Kerho käyttää hyppytoiminnassaan Rissalan lisäksi myös Rautavaaran kenttää.
Hyppykoneena käytetään Cessna 182 P-mallista lentokonetta. Koneeseen mahtuu lentäjän lisäksi viisi hyppääjää. Hyppymestareita kerhossa on neljä, joista kaksi on lisäksi tandemhyppymestareita. Lentäjiä on kymmenen.
Ambhi
Ambhi (, myös Omfis, 300-luku eaa.) oli intialaisen Taksilan valtakunnan hallitsija.
Ambhi matkusti tapaamaan Aleksanteri Suurta tämän ollessa Sogdianassa. Ambhi pyysi Aleksanteria auttamaan häntä kahta toista hallitsijaa, Porosta ja Abisaresta vastaan. Vuonna 326 eaa. Aleksanteri saapui Taksilaan ja Ambhi otti hänet vastaan juhlallisesti. Hän auttoi Hefaistionia kun tämä rakensi sillan Induksen yli. Aleksanteri lähetti Porokselle ja Abisarekselle käskyn antautua. Abisares myöntyi Aleksanterin vaatimuksiin ainakin nimellisesti. Poros kieltäytyi täysin. Ambi lähti Aleksanterin kanssa sotaan Porosta vastaan. Aleksanterin makedonialaiset kukistivat Poroksen täydellisesti Hydaspesjoen taistelussa. Taistelun jälkeen Poros teki sellaisen vaikutuksen Aleksanteriin että hän sai pitää kuningaskuntansa. Ambhille tämä oli luultavasti suuri pettymys, hän olisi varmasti halunnut osan tästä itselleen. Abisares antautui tämän jälkeen myös Aleksanterille, joka otti Ambhin ja Poroksen mukaansa sotaretkelle. Aleksanteri pakotti Ambhin ja Poroksen sopimaan riitansa. Pian hän lähetti kuitenkin Ambhin takaisin Taksilaan.
Kun Aleksanteri lähti etelään Industa pitkin jätti hän erään Filippoksen satraapiksi Taksilaan makedonialaisen varuskunnan kanssa. Kun Filippos murhattiin vuonna 325 eaa. lähetti Aleksanteri Eudamoksen uudeksi satraapiksi. Aleksanterin kuoltua makedonialainen varuskunta kapinoi ja marssi Babylonia kohti. Vuonna 323 eaa. diadokit päättivät että Ambhi ja Poros saisivat pitää kuningaskuntansa. Samoin tapahtui Triparadisoksessa tapahtuneessa jaossa vuonna 321 eaa. Tämän jälkeen Ambhi katoaa historiallisista lähteistä.
Susumu Ōki
Susumu Ōki (s. 23. helmikuuta 1976 Ehime) on japanilainen entinen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue
Ōki kuului Japanin U-20 joukkueeseen nuorten MM-kilpailuissa 1995.
Yötä vastaanottamaan
Yötä vastaanottamaan on toukokuussa 1996 ilmestynyt Yön CD-single, jonka nimikappale on samaan aikaan julkaistulta uudelta studioalbumilta Satelliitti. Toinen kappale ”Kesäaikaan” on versio Ernos-yhtyeen vuoden 1970 käännöshitistä. Alun perin sen levytti brittiläinen Mungo Jerry nimellä ”In the Summertime”.
Grahanandan Singh
Grahanandan Nandy Singh (18. helmikuuta 1926 Lyallpur, Punjab – 7. joulukuuta 2014 New Delhi ) oli intialainen maahockeypelaaja. Hän voitti joukkueineen kultaa sekä vuoden 1948 kesäolympialaisissa Lontoossa että vuoden 1952 kesäolympialaisissa Helsingissä.
Luettelo Raivopäiden kappaleista
Tämä on luettelo Raivopäät-yhtyeen levyttämistä kappaleista aakkosjärjestyksessä. Listassa on kaikkiaan 134 kappaletta.
Normipäivä
"Normipäivä" on rap-artisti Asteen 19. toukokuuta 2010 julkaistu single hänen kolmannelta studioalbumiltaan Nuorallatanssija. Single julkaistiin aluksi digitaalisena. CD-versio julkaistiin 26. toukokuuta 2010. Kappale sai ensisoittonsa radiossa YleX -kanavalla 21. toukokuuta.
Takahiro Yamanishi
Takahiro Yamanishi (s. 2. huhtikuuta 1976 Shizuoka) on japanilainen entinen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue
Yamanishi kuului Japanin U-20 joukkueeseen nuorten MM-kilpailuissa 1995.
The Love Album
The Love Album on kahden LP-levyn kokoelma ennen julkaisemattomia lauluja Bobby Vintonilta joka julkaistiin 1971.
Handyga
Handyga tai Xaandyga  on kaupunkimainen taajama Tompon piirissä Sahan tasavallassa Venäjällä. Handyga on piirin hallinnollinen keskus.
Giorgio Perlasca
pienoiskuva|Giorgio Perlascan muistomerkki Budapestissä.
Giorgio (Jorge) Perlasca (31. tammikuuta 1910 Como – 15. elokuuta 1992 Padova) oli italialainen liikemies ja fasistipuolueen jäsen, joka esiintyi toisen maailmansodan aikana espanjalaisena diplomaattina Budapestissa ja onnistui pelastamaan yli viiden tuhannen juutalaisen hengen.
Nuori fasisti
Nuorena Perlasca, joka ihaili sodan ylistäjänä tunnetun runoilija Gabriele D’Annunzion tuotantoa, liittyi vakaumuksesta Benito Mussolinin fasisteihin ja taisteli vapaaehtoisena Espanjan sisällissodassa Francisco Francon puolella. Sodan voitettuaan francolaiset falangistit juhlivat häntä sankarinaan ja lupasivat vastedes kohdella häntä kunniaespanjalaisena. Vaikka hän oli fasisti, hän ei hyväksynyt Adolf Hitlerin natsi-Saksaa eikä Mussolinin yhteistyötä saksalaisten – ensimmäisen maailmansodan aikaisten vihollisten – kanssa. Hän järkyttyi myös syvästi saatuaan tietää saksalaisten murhaavan ja kiduttavan juutalaisia lapsia, ja hän halusi tehdä jotain uhrien pelastamiseksi. En voinut katsoa sivusta, kun lapsia murhattiin, Perlasca muisteli myöhemmin. Hän ei koskaan pitänyt itseään fasismin vastustajana.
Liikemiehenä
Toisen maailmansodan aikana Perlasca toimi triesteläisen lihasäilyketehtaan sisäänostajana hankkien tehtaalle nautoja ensin Jugoslaviasta, sitten Unkarista, jonne hän siirtyi vuoden 1942 lopussa. Kun Pietro Badoglion hallitus syrjäytti Mussolinin vuonna 1943, Perlasca asettui Badoglion puolelle, mutta Italian Budapestin-suurlähettiläs pysyi Mussolinin ja tämän saksalaisiin joukkoihin tukeutuneen Salòn tasavallan kannattajana.
Saksalaiset miehittivät Unkarin maaliskuussa 1944 ja nostivat valtaan Nuoliristipuolueen unkarilaiset fasistit estääkseen siihenastista diktaattoria, amiraali Horthya, tekemästä aselepoa. Nyt Perlasca joutui vaikeuksiin, koska Saksalle sodan julistaneen Badoglion hallituksen kannattajana hän oli vihollismaan kansalainen. Lokakuussa 1944 hän kääntyi Espanjan suurlähettiläs Ángel Sanz Brizin puoleen viitaten asemaansa Espanjan kunniakansalaisena. Sanz Briz ojensi Perlascalle Espanjan passin nimellä Jorge Perlasca.
Diplomaattina
Sanz Briz oli myöntänyt joukolle ladinoa puhuvia sefardijuutalaisia Espanjan passit vedoten siihen, että he olivat Espanjan kansalaisia, koska heidän esi-isänsä olivat paenneet Espanjasta aikoinaan juutalaisvainoja. Suojattien suojeleminen oli kuitenkin voimillekäypää puuhaa, sillä sekä saksalaiset natsit että unkarilaiset nuoliristiläiset ahdistelivat ja uhkailivat jatkuvasti espanjalaisia piittaamatta paljoakaan heidän diplomaattisesta koskemattomuudestaan. Sanz Briz ei myöskään oikeastaan saanut Espanjan ulkoministeriön yksiselitteistä tukea pelastusoperaatiolleen, ja hänellä oli syytä pelätä valtuuksien ylittämisestä johtuvia rangaistustoimia.
Marraskuussa 1944 Sanz Briz lähti lähetystöstä ja pakeni Sveitsiin. Natsit tulkitsivat Espanjan katkaisseen diplomaattisuhteet ja valmistautuivat vangitsemaan ja surmaamaan Espanjan suojelemat juutalaiset. Tällöin Perlasca tarttui ohjaimiin, julistautui omavaltaisesti Espanjan konsuliksi ja väitti unkarilaisille, että Sanz Briz oli nimittänyt hänet sijaisekseen. Unkarilaiset uskoivat tähän bluffiin ja akkreditoivat Perlascan virkaa toimittavaksi suurlähettilääksi. Perlasca leimasi tuhansia suojelukirjeitä ja asutti juutalaisia kahdeksassa vuokratalossa, joiden katolla liehui Espanjan lippu ja joiden Perlasca väitti silloin nauttivat diplomaattista koskemattomuutta.
Tuntematon sankari
thumb|Giorgio Perlascan laatta Yad Vashemin muistolehdossa Perlascan rohkeus pelasti useiden tuhansien juutalaisten hengen, mutta hän ei sodan jälkeen saanut tunnustusta osakseen ennen kuin muutamaa vuotta ennen kuolemaansa. Hän toimitti Espanjan ulkoministeriölle laajan raportin sodanaikaisesta toiminnastaan, mutta Espanjan valtio ja Ángel Sanz Briz käyttivät raporttia hyväksi oman kilpensä kiillottamiseen. Perlascan tarina kerrottiin maailmalle vasta vuonna 1987. Vuonna 1989 Israelin valtio myönsi virallisesti Perlascan ansiot juutalaisten pelastajana ja ”vanhurskaana kansakuntien joukossa”, ja hän sai istuttaa oman puun Yad Vashemin muistolehtoon. Hän sai myös Unkarin, Ruotsin ja Espanjan korkeimmat valtiolliset kunnianosoitukset.
Perlascan motiivit
Giorgio Perlasca ei ensi näkemältä vaikuta natsismia vastustavalta sankarilta: hän oli vakaumuksellinen fasisti. Perlascan urotyöstä kirjan kirjoittanut Enrico Deaglio, joka osallistui myös Suomessa esitetyn televisioelokuvan Perlasca - rohkeuden valinta (Perlasca, un heroe italiano) tuotantoon, on kutsunut Perlascaa esimerkiksi ”hyvän banaalisuudesta”. Se on johdettu Hannah Arendtin käyttämästä käsitteestä ”pahan banaalisuus”, jolla Arendt viittasi Adolf Eichmannin hirmutekoihin. Eichmannista ei saanut vaikutelmaa sadistisesta julmurista eikä murhaajasta, vaan tunnollisesta virkamiehestä, joka teki työtään eikä pitänyt itseään roistona. Toisaalta Perlasca näyttää miltei kliseisen italialaiselta, kiltiltä ja lapsirakkaalta sedältä, joka kyllä voi innostua fasismin suurisuisesta propagandasta, mutta järkyttyy poliittiseen mielenmuutokseen asti nähdessään bambinojen kärsivän.
Monet juutalaisten pelastamiseen henkensä kaupalla osallistuneet henkilöt, kuten fasisti Perlasca ja esimerkiksi viinaa, naisia ja uhkapeliä harrastanut Oskar Schindler, ovat varsin kaukana pyhimyksestä, eikä heillä ollut yleviä aatteellisia, uskonnollisia tms. motiiveja. Schindleristä on arveltu, että elämän nautinnoille antautuneena miehenä hän ymmärsi elämän arvon paremmin kuin monet askeesille ja ankarille aatteille omistautuneet natsit ja kommunistit, jotka kieltäytyivät nautinnoista ja huveista ideologiansa vuoksi.
Fasisti mutta ei natsi
Perlasca itse sanoi että hän ei ollut fasismin puolesta eikä vastaan, mutta hän oli selvästi natseja vastaan.
Monet fasistit olivatkin vilpittömiä konservatiiveja eivätkä pitäneet fasismia bolševismiin verrattavana modernina totalitarismina, vaan pikemminkin tapana suojella ”vanhan hyvän ajan” elämäntapaa ja arvoja juuri modernilta totalitarismilta. He saattoivatkin myöhemmin kääntyä fasismia vastaan juuri samoista syistä kuin olivat sitä alkujaan kannattaneet, koska fasismi syyllistyi samoihin rikoksiin kuin bolševikit.
Vaikka Perlascan nuorena ihailemaa runoilijaa Gabriele D’Annunziota on myöhemmin pidetty varhaisen fasismin edustajana, on muistettava, että Italia osallistui ensimmäiseen maailmansotaan nimenomaan Saksaa vastaan. Italian fasismi sai alkunsa sotaveteraanien poliittisesta liikehdinnästä. Siksi ei ollut itsestään selvää, että kaikki Mussolininkaan kannattajat olivat haluneet taistella Saksan puolella.
Rohkeasta soturista rohkeaksi pelastajaksi
Perlasca vaaransi useaan otteeseen henkensä rientäessään väliin, kun natsit tai nuoliristiläiset yrittivät tunkeutua hänen valvomiinsa turvataloihin ja kuljettaa hänen suojattejaan murhattaviksi. Francon asia oli ehkä nykypäivän näkökulmasta väärä asia, mutta taistellessaan vapaaehtoisena Espanjassa kannattamansa aatteen puolesta Perlasca osoitti sellaista fyysistä rohkeutta ja ihanteellisuutta, jota on nähtävissä myös hänen toiminnassaan Budapestissa.
On luonnollisesti myös mahdollista, että Perlasca katsoi aikaisempana vakaumuksellisena fasistina osaltaan myötävaikuttaneensa natsismin nousuun ja sitä tietä myös juutalaisten joukkotuhoon. Budapestin urotyöllään hän otti vastuun asiasta ja osallistui sen korjaamiseen, minkä rikkomisessa oli ollut mukana.
Edwin Mills
Edwin Archer Mills (17. toukokuuta 1878 – 12. marraskuuta 1946) oli brittiläinen köydenvetäjä. Hän kuului kultaa voittaneisiin joukkueisiin vuoden 1908 kesäolympialaisissa Lontoossa ja vuoden 1920 kesäolympialaisissa Antwerpenissä. Lisäksi hän sai joukkueineen hopeaa vuoden 1912 kesäolympialaisissa Tukholmassa. Hän oli varsinaiselta ammatiltaan poliisi.
Janne Turkki
Janne Turkki (s. 1977 Helsinki) on suomalainen näyttelijä.
Helsingissä syntynyt Turkki vietti lapsuutensa Tikkurilassa ja Nummelassa, ja on myöhemmin asunut myös Tampereella. Hän on ollut kiinnitettynä Porin teatteriin vuodesta 2002 lähtien. Teatteri- ja elokuvaroolien ohella Turkki on esiintynyt myös sijaisnäyttelijänä useissa elokuvissa.
Senbazuru
right|thumb|Naruun pujotettuja paperikurkia Senbazuru on japanilainen käsite, joka merkitsee tuhatta langalla toisiinsa liitettyä origami-kurkea (jap. orizuru). Moniväriset paperikurjet voidaan ripusta narusta roikkumaan esimerkiksi kattoon. Japanilaisen uskomuksen mukaan kurjet elävät tuhatvuotiaiksi, mikä on saattanut vaikuttaa senbazurun vaatimaan lukumäärään. Koska tähän kuluva työn ja ajan määrä on korkea, senbazuruja tekevät usein ihmisryhmät, kuten koulujen kerhojen jäsenet tai hyväntekeväisyysliikkeet.
Senbazurun suosio kasvoi 1950-luvun jälkeen Sadako Sasakin kokeiltua sitä ennen kuin kuoli leukemiaan, johon oli sairastunut Hiroshiman pommituksessa vuonna 1945. Ennen kuolemaansa hän ehti taitella 644 paperikurkea.
Shigenori Hagimura
Shigenori Hagimura (s. 31. heinäkuuta 1976 Mie) on japanilainen entinen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue
Hagimura kuului Japanin U-20 joukkueeseen nuorten MM-kilpailuissa 1995.
Kanttiinin Lotat
Kanttiinin Lotat on suomalainen lauluyhtye.
Fontella Bass
pienoiskuva|Fontella Bass Fontella Bass (3. heinäkuuta 1940 St. Louis, Missouri – 26. joulukuuta 2012 ) oli yhdysvaltalainen soul-laulaja. Hänet muistetaan parhaiten vuoden 1965 R&B-hitistä "Rescue Me".
Lonkero (juoma)
alt=|pienoiskuva|250px|Ginipohjainen ja greipinmakuinen Hartwall Original Long Drink on eräs Suomen suosituimmista alkoholijuomista. Lonkero tai long drink on suomalainen alkoholipitoinen juomasekoitus, joka valmistetaan yleensä ginistä ja greippijuomasta. Ensimmäiset suomalaiset lonkerot olivat Alkoholiliike Alkon 1952 Helsingin olympialaisiin lanseeraama Gin Long Drink ja Brandy Long Drink, joiden tuottajana Alko käytti Hartwallia. Alko jatkoi lonkeroiden tuottamista käyttäen useampaa yksityistä alkoholin tuottajaa vuodesta 1952 aina vuoteen 1995 asti. Nykyään tunnetuin suomalainen lonkero on Hartwall Original Long Drink, jota on valmistettu vuodesta 1995. Alkuperäisten makujen lisäksi lonkeroita on nykyään saatavilla myös muun muassa karpalon, limetin ja appelsiinin makuisina. Vuodesta 2018 alkaen lonkeroa on ollut saatavilla myös Yhdysvaltain markkinoilla, kun The Long Drink Company lanseerasi oman gini-pohjaisen lonkeronsa myynnin.
Osa lonkeroista on valmistettu kokonaan tai osittain käymisteitse. Käymisteitse valmistettujen lonkeroiden alkoholipitoisuus on yleensä enintään 4,7 tilavuusprosenttia, ja perinteisten tislattua alkoholia sisältävien lonkeroiden alkoholipitoisuus on tyypillisesti noin 5,5 tilavuusprosenttia. Tämä johtuu siitä, että vuosina 1995–2017 Suomen elintarvikekaupoissa sai myydä vain käymisteitse valmistettuja, enintään 4,7-prosenttisia alkoholijuomia. Täysin erilaisen valmistusprosessin vuoksi käymisteitse valmistetuilla lonkeroilla ei nimestään huolimatta ole juurikaan yhteistä aidon ginipohjaisen lonkeron kanssa.
Nimi
Nimitys long drink on englantia ja tarkoitti alun perin suurikokoisia alkoholijuoma-annoksia, jotka ravintolahenkilökunta sekoitti asiakkaitten nautittaviksi, kuten esimerkiksi Tom Collins. Nähtävästi ainoastaan Suomessa ilmaus on vakiintunut tarkoittamaan samantapaisia tehdasvalmisteisia juomia ja etenkin gini-greippisekoitusta.
Sittemmin vakiintunut nimitys lonkero lienee ollut käytössä puhekielessä viimeistään 1970-luvulla, jolloin Reijo Tani levytti Toivo Kärjen säveltämän ja Juha Vainion sanoittaman musiikkikappaleen "Hei punkero, tuo lonkero".
1950–60-luvut
thumb|right|Erilaisia lonkeroita marketin hyllyllä vuonna 2018. Kotimaisia long drink -juomia tehtiin ensimmäistä kertaa vuoden 1952 Helsingin olympialaisia varten, jotta ravintoloissa olisi valmiita drinkkejä suurelle matkailijamäärälle. Makuja oli kaksi: harmaan värinen ginistä ja greippilimonadista valmistettu Gin Long Drink sekä kellertävä brandystä ja pommacista valmistettu Brandy Long Drink. Olympialaisten yhteydessä myös baaritiskitarjoilu sallittiin. Alkoholiliike (Alko) antoi juoman valmistuksen hoidettavaksi Oy Hartwall Ab:lle, ja sitä oli alun perin tarkoitus tehdä vain olympialaisten ajalle. Juoma kuitenkin saavutti suuren suosion Helsingissä, minkä johdosta Alkoholiliike otti sen myyntiin ympäri Suomea. Juoma oli Alkoholiliikkeen myyntiluettelossa ensi kerran keväällä 1952, jolloin yhden pullon hinnaksi ilmoitettiin 7 markkaa (nyk. rahassa 2,02 € (2011) )
Koska juoman valmistamiseen toimeksiannon saanut Hartwall oli vain virvoitusjuomia ja kivennäisvesiä valmistava yhtiö, pullotettiin ensimmäiset lonkerot kivennäisvesipulloihin. Myöhemmin lainsäätäjät katsoivat juoman sekoittuvan virvoitusjuomiin, joten asetukseen lisättiin maininta, ettei juomaa saanut pullottaa normaaleihin virvoitusjuomapulloihin. Tämän jälkeen juomaa alettiin pullottaa olutpulloihin, ja myöhemmin mataliin lyhytkaulaisiin ja lasisiin stubby-kertakäyttöpulloihin, joiden väri oli myöhemmin ruskea. Tämän jälkeen käyttöön tulivat sekä ruskeat muovipullot että tölkit.
1970–90-luvut
Aina vuoteen 1995 asti Alko valvoi alkoholinvalmistusta Suomessa, joten se myös valitsi kilpailutuksen kautta lonkeron valmistajan. Vuoteen 1979 asti valmistaja oli Hartwall. Brandylonkeron valmistus lopetettiin 1970-luvulla, eikä varsinainen lopetussyy ole koskaan selvinnyt. Tunnetuin arveltu syy on ollut, että suosittu juoma maistui liian hyvältä ja viranomaiset pelkäsivät sen rohkaisevan liikakäyttöön. Sen tilalle tuli Campari-soodan kaltainen juoma, jota ei kuitenkaan valmistettu pitkään. Vuosina 1980–1989 juomaa valmisti Oy Mallasjuoma, ja tämän jälkeen viimeinen yksinoikeudella juomaa valmistanut yhtiö oli Oy Sinebrychoff Ab vuosina 1990–1994.
Vuoden 1995 uuden alkoholilainsäädännön jälkeen kaikki panimot ovat saaneet valmistaa lonkeroita. Uusi tilanne mahdollisti myös 1990-luvulta alkaen suosioon tulleet niin sanotut talon lonkerot. Ravintolat valmistavat nämä juomat sekoittamalla 2 cl giniä hanasta laskettavaan long grape -juomaan. Uusi alkoholilaki mahdollisti keskioluen lisäksi myös käymisteitse valmistetun, enintään 4,7-prosenttisen lonkeron myynnin ruokakaupoissa ja kioskeissa. 1990-luvulla lonkeron kulutus oli Suomessa 2–4 litraa per henkilö.
2000-luku
Vuonna 2008 lonkeron kulutus Suomessa oli 28,4 miljoonaa litraa eli saman verran kuin siiderien (28,8 miljoonaa litraa), mikä tarkoitti noin 5,5 litraa per henkilö.
Brandy Long Drink (brandylonkero) palasi markkinoille alkukesästä 2009 Laitilan Wirvoitusjuomatehtaan valmistamana, ja se saavutti suuren suosion. Juomien alkuperäiset vuoden 1952 reseptit ovat Hartwallin hallussa, joten uuden reseptin kehitti italialainen Laitilan Wirvoitusjuomatehtaan tuotekehityspäällikkö Nicola Cafaro. Juoma kuitenkin valmistetaan alkuperäisen kaltaisesti eli tisleistä, ja myös ainesosat ovat samat kuin alkuperäisessä. Pehmeää brandya leikataan korkealaatuisella väkiviinalla, ja näin saadaan aikaiseksi jaloviinaa, eli niin sanottua leikattua konjakkia, jota taas on jatkettu Pommacin kaltaisella tammitynnyrissä kypsytetyllä hedelmäjuomalla. Juoman alkoholipitoisuus on 5,5 tilavuusprosenttia.
2000-luvulla lonkeroa on viety myös ulkomaille. Hartwall Original Long Drink on nykyisin myynnissä Suomen lisäksi yli kymmenessä muussa maassa, muun muassa Virossa, Ruotsissa, Isossa-Britanniassa, Espanjassa, Thaimaassa ja Japanissa. Juoma on ollut menestys ulkomaillakin. Vuonna 2018 lonkeron myynti alkoi Yhdysvalloissa, jossa sitä valmistaa lonkerohanketta varten perustettu suomalais-amerikkalainen startup-yritys, The Long Drink Company.
Vuoden 2018 alussa voimaan tulleessa alkoholilain uudistuksessa elintarvikeliikkeissä myytävien alkoholijuomien enimmäisvahvuus nostettiin 4,7 %:sta 5,5 %:n ja samalla poistui myös valmistustaparajoite, jossa alkoholin piti olla valmistettu käymisteitse. Tämä mahdollisti aidon, ginipohjaisen lonkeron myynnin ruokakaupoissa, kioskeissa ja huoltoasemilla. Lainmuutoksen myötä toukokuuhun 2018 mennessä lonkeroiden litramyynti kasvoi lähes 50 prosenttia, kun taas siiderien myynti laski. Vuonna 2018 lonkeron kulutus oli Suomessa noin 50,7 miljoonaa litraa, mikä oli lähes kaksi kertaa suurempi kuin siiderien (26,6 miljoonaa litraa), eli henkeä kohden lonkeroa kulutettiin noin 9,2 litraa.
Valmistus
thumb|200px|Käymisteitse valmistettu [[Kurko (long drink)|Kurko Grape.]]
Lonkero valmistetaan jokseenkin samoin kuin virvoitusjuoma. Prosessiin kuuluu ylimääräisenä vaiheena alkoholin lisääminen. Tilavuusprosentiltaan enintään 4,7- mutta yli 2,8 lonkeroiden alkoholi oli vuoteen 2018 saakka lainsäädännöllisistä syistä tehtävä käymisteitse. Täysin erilaisen valmistusprosessin takia kyseisillä juomilla ei nimestään huolimatta ole juurikaan yhteistä alkuperäisen ginipohjaisen lonkeron kanssa. Vahvemmat lonkerot yleensä sekoitetaan 1950-luvun alkuperäisen reseptin tapaan tislatusta alkoholista, mutta 2000-luvulla myös Alkoon ja ravintoloihin on tullut myyntiin kokonaan ja osittain käymisteitse valmistettuja lonkeroita. Myös miedot lonkerot (noin 2,6%) oli ennen lainmuutosta tehty ginisekoituksesta, koska lainsäädännössä niitä ei luokiteltu alkoholijuomiksi eivätkä valmistustaparajoitteet koskeneet niitä.
Lonkeroita on vuosituhannen taitteesta alkaen ollut monia eri makuja, muun muassa karpalo, limetti ja appelsiini, mutta greippi on pysynyt suosituimpana. Joidenkin uuden sukupolven lonkeroiden etiketeissä ja jopa tuotenimissä on esiintynyt harhaanjohtavasti englannin kielen viinirypälettä merkitsevä sana grape, vaikka juomat ovat greipin makuisia.
Tuotemerkit
Tunnetuin lonkero on Hartwall Original Long Drink, joka on juuriltaan Koskenkorvaa vuotta vanhempi juoma. Hartwall tuotti lonkeroa Alkolle jo vuonna 1952. Nykyisen brändin alla Hartwall on tuottanut Original Long Drinkiä vuodesta 1995. Myös Sinebrychoff, Olvi ja Laitilan Wirvoitusjuomatehdas valmistavat erilaisia lonkeroita.
Useita käymisteitse valmistettuja lonkeroita on nyttemmin lopetettu, kun myös aitojen, viinapohjaisten lonkeroiden myyminen ruokakaupoissa on sallittua. Entisiä ruokakaupoissa myytyjä lonkeroita olivat muun muassa Hartwallin Otto ja Sinebrychoffin Kurko. Sen sijaan useat pientislaamojen lonkerot ovat nostaneet suosiotaan aivan viime vuosina.
Lonkerot ovat suosittuja myös Virossa. Niin Saku Õlletehas kuin A.Le Coq valmistavat erilaisia lonkeroita.
Long drink -harrastus
Vuonna 1998 perustettiin Suomen Lonkeroyhdistys, jonka tarkoituksena on kehittää ja edistää suomalaista long drink -kulttuuria. Yhdistys järjesti vuosittaista Lonkerofestivaalit-nimistä tapahtumaa vuosina 2002–2009.
Hartwall Original Long Drink on toiminut useiden tapahtumien pääsponsorina, kuten Vuoden harmain päivä, joka on järjestetty Allas Sea Poolilla Helsingissä vuosina 2018 ja 2019.
Mitsunori Yabuta
Mitsunori Yabuta (s. 2. toukokuuta 1976 Kanagawa) on japanilainen entinen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue
Yabuta kuului Japanin U-20 joukkueeseen nuorten MM-kilpailuissa 1995.
Alphonse Ducatillon
Alphonse Ducatillon oli belgialainen köydenvetäjä. Hän kilpaili vuoden 1920 kesäolympialaisissa Antwerpenissä ja sai siellä joukkueineen pronssia.
Korsoteoria
Korsoteoria on Antti Heikki Pesosen ohjaama lyhytelokuva vuodelta 2012. Sen pääosaa esittää Armi Toivanen. Elokuva on voittanut Tampereen elokuvajuhlilla 2012 Risto Jarva -palkinnon, kotimaisen kilpailun erikoispalkinnon ja nuorisotuomariston kunniamaininnan. Se palkittiin huhtikuussa 2012 Saksassa Sehsüchten lyhytelokuvafestivaaleilla parhaan elokuvan ja parhaan näyttelijän (Armi Toivanen) palkinnoilla. Elokuva jäi näyttelijä Asko Sahlmanin viimeiseksi elokuvatyöksi.
Ilkka Paunio
Ilkka Kalervo Paunio (19. huhtikuuta 1931 Tukholma – 31. heinäkuuta 2008 Espoo ) oli suomalainen hammaslääkäri. Hän oli Kuopion korkeakoulun hammaslääketieteen professori 1973–1975 ja Helsingin yliopiston kariesopin professori 1975 –1995.
Alhendín
Alhendín on kunta Espanjassa Granadan maakunnassa. Vuoden 2015 väestölaskennan mukaan Alhendínissa asui 8503 asukasta. Alhendin sijaitsee noin 10 kilometriä Granadan kaupungista etelään.
Alhendínista on löydetty esihistorialliselta ajalta asutuksen jälkiä, muun muassa saviastioita. Myös Rooman vallan ajalta on löydetty jäännöksiä, esimerkiksi amforoita ja mitaleita.
M/S Expedition
M/S Expedition on G.A.P Adventures -yhtiön risteilyalus. Aluksen nimi oli 27. kesäkuuta 2008 saakka M/S Ålandsfärjan ja se liikennöi Viking Linen päivittäistä reittiliikennettä välillä Maarianhamina–Kapellskär. Laivalla ei ollut hyttipaikkoja. Alkuperäiseltä nimeltään se on M/S Kattegat. Aluksen rakensi Helsingør Skibs & Maskinbygg Helsingørissä. Expeditionin sisaralus on M/S Faye (aik. M/S Djursland).
Viking Line hankki aluksen käytettynä vuonna 1986 ja se asetettiin Maarianhamina–Kapellskär-reitille keväällä 1987. Aluksen omisti Finlandshamnen AB. Vuonna 2008 Viking Line myi Ålandsfärjanin G.A.P. Shipping -yhtiölle 2,6 miljoonalla eurolla. Toimitus suoritettiin kesäkuun puolivälissä. Uusi omistaja muutti aluksen M/S Expedition -nimiseksi naparisteilijäksi. Ålandsfärjan saapui 27. kesäkuuta 2008 Akerin Rauman telakalle, jossa laaditaan suunnitelmat aluksen muutostöistä. STX:n Elinkaaripalvelut yksikkö teki muutostyöt Rauman telakalla. Expeditioniin rakennettiin vanhoille 2. ja 3. kannen autokansille uusia hyttejä matkustajille ja henkilöstölle. Lisäksi tax-free-myymälän paikalle rakennettiin sviittejä. Muita kohteita oli rakenteet arktisten risteilyjen vaatimaan tekniikkaan, kuten RIB-veneet alustoineen ja uudet umpinaisemmat pelastusveneet. Uudet hytit vaativat myös vesijärjestelmiin muutoksia ja uuden ilmastoinnin. Samalla uusittiin myös ravintolatiloja.
Kansikuvaus
Tiedot ovat Viking Linen ajoilta.
Käyttöhistoria
Tammikuussa 1985 alus siirtyi Townsend Car Ferries Ltd:lle. Aikataulunmukainen matka-aika oli tuolloin tunti ja 45 minuuttia. Reitillä oli kahdeksan päivittäistä lähtöä yhdessä varustamon toisen aluksen, M/S Pantherin, kanssa.
Heinäkuussa 1986 alus lopetti liikenteen Englannin kanaalissa ja se telakoitiin Chathamissa. Marraskuussa 1986 alus myytiin SF-Linen tytäryhtiölle Finlandshamnen Ab:lle. Siihen tehtiin muutostöitä Tynessä ja Øresundsvarvetilla. Alus sai tämän jälkeen uuden nimen, M/S Ålandsfärjan. Liikenne aloitettiin toukokuussa 1987 välillä Maarianhamina–Kapellskär, ja jatkui kunnes M/S Rosella korvasi aluksen tällä reitillä toukokuun 2008 lopussa.
Dos-à-dos
Varhaisissa henkilöautoissa istumapaikkoja oli tyypillisesti neljä, eli kahdelle henkilölle kummassakin penkkirivissä. 1900-luvun alun jälkeen korityyppi harvinaistui. Se oli kuitenkin käytössä vuosina 1956–1958 valmistetussa Zündapp Janus -kääpiöautossa tilan säästämiseksi.
M/S Expedition
Törmäys laituriin 2005
Heinäkuussa 2005 alusta kohtasi onnettomuus, jossa laivan vasen potkuri alkoi pyöriä hallitsemattomasti täysin kierroksin saavuttaessa Maarianhaminaan. Alus törmäsi kovalla nopeudella laituriin, jolloin naismatkustaja jäi kaatuneen moottoripyörän alle, ja hänet jouduttiin toimittamaan sairaalaan. Neljä autoa sai lisäksi peltivaurioita.
Karilleajo 2007
Ålandsfärjan oli 23. lokakuuta 2007 kello 15 tulossa Kapellskäristä Maarianhaminaan, kun se sataman eteläpuolella Marhällan loiston kohdalla ajoi karille. Länsi-Suomen merivartiosto sai heti tiedon onnettomuudesta, ja paikalle hälytettiin Maarianhaminan merivartioaseman venepartiot, kaksi Super Puma -helikopteria, vartiolaiva Uisko, Ahvenanmaan meripelastusseuran PAF ja Maarianhaminan merenkulkuoppilaitoksen koululaiva Michael Sars. Laiva pääsi irti karilta omalla konevoimallaan ja se saapui satamaan vain puoli tuntia myöhässä. Tarkastuksessa laivan rungossa havaittiin painaumia, joiden korjaamiseksi laiva jouduttiin viemään telakalle. Laivalla oli 134 matkustajaa ja 44 miehistön jäsentä. Kukaan heistä ei loukkaantunut karilleajossa.
Onnettomuuden syynä oli se, että vahdissa ollut toinen perämies ei seurannut laivan kulkua, vaan tutki tietokoneelta työvuorolistaa. Perämies oli saanut kuulla muutoksista Maarianhaminan ja Kapelskärin välisessä liikenteessä. Hän ryhtyi selvittelemään syksyn työvuoroja, koska pelkäsi muutosten aiheuttavan perheelleen ongelmia. Aluksen päällikkö huomasi perämiehen virheen noin puoli minuuttia ennen karilleajoa. Päällikkö hidasti laivan vauhtia, mutta hän ei enää kyennyt estämään törmäystä.
Elämän tarkoitus (kappale)
Elämän tarkoitus on Raaka-Aineen vuoden 2009 lopulla julkaistu single. Elämän tarkoitus oli yhtyeen ensimmäinen levy, jonka julkaisi Edel Records. Yhtyeen aikaisemmat julkaisut ovat olleet omakustanteita: kaksi demoa, kaksi EP-levyä ja yksi single. Singlen tyyli kuuluu raskaampaan rockiin.
Busi Mhlongo
Busi Mhlongo (oik. Victoria Busisiwe Mhlongo; 28. lokakuuta 1947 Inanda, KwaZulu-Natal, Etelä-Afrikka – 15. kesäkuuta 2010 Durban, Etelä-Afrikka) oli eteläafrikkalainen laulaja. Hän oli zulu ja lauloi zuluksi.
Mhlongo kuoli kesäkuussa 2010 rintasyöpään, joka oli ollut hänellä useita vuosia. Mhlongo oli kuollessaan 62-vuotias.
Rémy Maertens
Raymond Rémy Maertens oli belgialainen köydenvetäjä. Hän kilpaili vuoden 1920 kesäolympialaisissa Antwerpenissä ja sai siellä joukkueineen pronssia.
Nukkekoti (yhtye)
Nukkekoti on suomalainen punkyhtye, joka on kotoisin Kaskisista ja on ollut toiminnassa vuodesta 1994.
Herman Wouk
Herman Wouk (27. toukokuuta 1915 New York, Yhdysvallat – 17. toukokuuta 2019 Palm Springs, Kalifornia, Yhdysvallat ) oli yhdysvaltalainen kirjailija, jonka tunnetuimpiin romaaneihin kuuluu Cainen kapina.
Herman Woukin vanhemmat olivat Venäjältä muuttaneita juutalaisia. Hän vietti lapsuutensa Bronxin esikaupungissa. Akateemisen bachelor of arts -tutkinnon hän suoritti Columbian yliopistossa. Valmistuttuaan Wouk aloitti radio-ohjelmien käsikirjoittajana ja työskenteli David Freemanin ja Fred Allenin kanssa. Esimerkiksi vuonna 1941 hän tuotti Yhdysvaltain hallituksen toimeksiannosta sotaobligaatioita markkinoivia ohjelmia.
Nuorena Wouk ei ollut uskonnollinen, mutta 25-vuotiaana hän omaksui esikuvakseen uskonnollisen isoisänsä elämäntyylin. Pyhien kirjoitusten lukeminen hepreaksi kuului siitä lähtien hänen päivittäiseen tapaansa.
Wouk liittyi Yhdysvaltain merivoimiin ja palveli Tyynellämerellä. Hän toimi kahden miinanlaskijan (USS Zanen ja USS Southardin) kansiupseerina. Hän alkoi tuolloin kirjoittaa vapaa-aikoinaan ensimmäistä romaaniaan Aurora Dawn, joka julkaistiin vuonna 1947.
Wouk avioitui 1945 Betty Sarah Brownin kanssa. Päätoiminen kirjailija hänestä tuli 1946. Sotaa käsittelevien romaanien lisäksi Wouk kirjoitti ortodoksijuutalaisesta elämäntavasta ja jumalakäsityksestä tutkielman This Is My God: The Jewish Way of Life.
Wouk kuoli 103-vuotiaana kotonaan Kalifornian Palm Springsissä 17. toukokuuta 2019.
Pierre Lechantre
Pierre Lechantre (s. 2. huhtikuuta 1950) on ranskalainen jalkapallovalmentaja ja entinen keskikenttäpelaaja. Tammikuusta 2018 lähtien hän on toiminut Simba SC:n päävalmentajana.
Tritriakontaani
Yhdistettä esiintyy kasveissa sekä semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.
Pierre Lechantre
Ura
Lechantre aloitti pelaajauransa LOSCin keskikentällä 1968. Hän pelasi urallaan useissa eri ranskalaisseuroissa edustaen pisimpään (1970–1975) FC Sochaux'ta, jonka paidassa hän pelasi Coupe de Francen välierissä kahteen otteeseen ja pääsi pelaamaan myös UEFA Cupia. Kaikkiaan Lechantre edusti Sochaux'ta 211 ottelussa. Sochaux'sta hän siirtyi AS Monacoon ja vaihtoi sittemmin seuraa lähes joka kaudelle. Lechantre lopetti uransa Paris FC:ssä 1987.
Valmennusuransa Lechantre aloitti Paris FC:ssä heti pelaajauransa lopettamisen jälkeen vuonna 1987. Hän luotsasi seuran Pariisin aluemestariksi 1988 ja seuraavalla kaudella Ranskan amatööriliigan CFA1:n hopealle. Viiden Paris-kauden jälkeen Lechantre siirtyi AS Le Perreux'n valmentajaksi.
Ranskan ulkopuolelle Lechantre siirtyi vuonna 1999, kun hänestä tuli Kamerunin maajoukkueen päävalmentaja. Lechantren nimi nousi laajempaan tietoisuuteen, kun hän johdatti Kamerunin Afrikan mestariksi 2000. Hän jatkoi päävalmentajana kohti MM-kisoja 2002, mutta kehno menestys valmistavassa FIFA Confederations Cupissa 2001 johti potkuihin ennen lopputurnausta.
Kamerun-potkujensa jälkeen Lechantre valmensi Qatarin maajoukkuetta ja eteni joukkueineen Persianlahden cupin finaaliin 2002. Maajoukkuepesti päättyi vuonna 2003 ja sen jälkeen hän toimi lyhyen aikaa Al-Ahlin ja Al-Sailiyan valmentajana, kunnes palasi maajoukkuetasolle Malin päävalmentajaksi.
Mali-pestinsä jälkeen Lechantre valmensi Marokossa ja Tunisiassa. Kaudella 2009/10 hän valmensi Club Africainin Tunisian mestaruushopealle, mutta sai potkut huhtikuussa seura pudottua Afrikan Mestarien liigasta. Kesällä 2010 hän siirtyi CS Sfaxien'n valmentajaksi ja luotsasi seuran Afrikan Confederation Cupin finaaliin. Hän sai potkut seurasta joulukuussa 2010.
Lechantre palasi valmennustehtäviin maaliskuussa 2012 qatarilaisen Al-Arabin päävalmentaja. Pesti jäi lyhyeksi, kun hänestä tuli yllättäen huhtikuun lopussa Senegalin maajoukkueen uusi päävalmentaja. Lechantre ei kuitenkaan koskaan aloittanut Senegalin valmentajana, sillä sopimus kariutui toukokuussa liiton ja Lechantren välisiin erimielisyyksiin työolosuhteista. Maajoukkuepestin kariuduttua Lechantre palasi Al-Arabin päävalmentajaksi. Hän sai kuitenkin potkut huonojen tulosten vuoksi jo syyskuussa 2012.
Tammikuussa 2016 Lechantresta tuli Kongon maajoukkueen päävalmentaja. Pesti päättyi potkuihin marraskuussa 2016 heikkojen tulosten vuoksi.
Schysteemi
Schysteemi on Hausmyllyn vuonna 1990 julkaistu debyyttialbumi. Albumi pysyi Suomen virallisella albumilistalla syksyllä 1990 yhdeksän viikkoa. Parhain sijoitus listalla oli 11. sija.
Kappaleet
Albumin C-kasetti- ja LP-versio eivät sisällä kappaleita 11 ja 12.
Kappaleiden esittelyä
Albumin nimikkokappale ”Schysteemi” kertoo ylitöitä tekevästä pikkolosta, joka haaveilee lottovoitosta, ja näin rupeaa suunnittelemaan "systeemiä", jolla saisi jättipotin itselleen. Kappaleen lopussa selviää, että hänen lottokupongissaan ei ole yhtään numeroa oikein.
Albumin muita kappaleita ovat muun muassa ”Töpseli-Tuija”, joka kertoo Tuija-nimisen prostituoidun naisen elämästä, ”Mua haluttaa”, jossa vihjaillaan seksuaalisista haluista ja ”Kiitolinjan moppitukka”, joka kertoo reggae-rekkamiehestä.
Albumin kappaleista tehtiin remixversioita, jotka julkaistiin yhtyeen Remix Schysteemi -albumilla ja Hausmylläkkä-kokoelmalevyllä.
Kill at Will
Kill at Will on rap -artisti Ice Cuben ensimmäinen EP. Se julkaistiin vuonna 1990 miltei heti esikoisalbumin AmeriKKKa's Most Wantedin jälkeen. EP myi miltei heti kultaa ja pian myös platinaa, ollen ensimmäinen platinarajan saavuttanut hip hop -EP.
Singlet
Endangered Species (Tales from the Darkside)
Christuskirche
thumb|Christuskirche Windhoekissa. Christuskirche on luterilainen kirkkorakennus Namibian pääkaupungissa Windhoekissa, historiallisen keskustan alueella. Se on peräisin Saksan siirtomaavallan (1884–1914) ajalta. Kirkko oli tarkoitus rakentaa jo 1900-luvun alussa, mutta sodat viivästyttivät aloitusta. Kirkon rakentaminen aloitettiin vuonna 1907 ja peruskivi muurattiin 11. elokuuta 1907. Rakennustyöt kestivät kolme vuotta ja kirkko vihittiin 16. lokakuuta 1910.
Kirkko edustaa arkkitehtuuriltaan uusgotiikkaa, ja siinä on myös piirteitä art nouveausta. Sen suunnittelusta on vastannut arkkitehti Gottlieb Redecker. Kirkon alttari on tehty marmorista, kun taas muu kirkko on tehty kvartsihiekkakivestä. Kirkon torni kohoaa 24 metrin korkeuteen. Saksan keisari Vilhelm II on lahjoittanut kirkkorakennuksen pyhäkön ikkunat.
Filopat ja Patafil
Filopat ja Patafil oli Günter Raetzin vuosina 1962–1968 tekemä itäsaksalainen nukkeanimaatiosarja, joka toteutettiin stop motion -tekniikalla. Sarjan päähenkilöt olivat pallopäiset nukkehahmot Filopat ja Patafil.
Filopat ja Patafil -sarjaa esitettiin Suomessa Yleisradiossa vuosina 1966–1967 ensimmäiset 13 jaksoa ja sen jälkeen vuosina 1969–1972 ja 1975–1977 loput 31 jaksoa.
Prinssi Patrickin saari
Prinssi Patrickin saari on saari pohjoisessa Kanadassa, Luoteisterritoriossa. Se on Kuningatar Elisabetin saariryhmän läntisin saari. Saaren pinta-ala on noin 15 848 km², se on 55. suurin saari maailmassa ja 14. suurin Kanadassa. Saari on jään saartama ympäri vuoden, tehden siitä yhden luoksepääsemättömmimmistä paikoista Kanadassa.
Saaren korkein huippu on nimeämätön huippu saaren eteläosassa, joka kohoaa 279 m merenpinnasta.
Saari sijaitsee Luoteisväylän käyttämän McClurensalmen pohjoispuolella. Yhdysvaltain ja Kanadan yhteistyönä perustettu arktinen sääasema (HAWS, ) rakennettiin saarelle saaden nimen "Mould Bay". Säähavainnointi aloitettiin 14. toukokuuta 1948. Asemalla oli 10–40 hengen vaihtuva miehitys. Vuonna 1997 miehitetty asema korvattiin automatisoidulla sääasemalla, viimeiset laitteet ja henkilökunta miehitetyltä asemalta poistuivat 31. maaliskuuta 1997. Rakennukset ovat edelleen paikalla mutta vuoden 2007 tietojen mukaan ovat kärsineet pahoja vaurioita, eivätkä ole enää korjattavissa. Asema oli ainoa vakituinen ihmisasutus saarella.
Prinssi Patrickin saari löydettiin vuonna 1853 ja nimettiin paljon myöhemmin Kanadan kenraalikuvernöörin (1911–1916), prinssi Arthurin mukaan. Hänen kolmas etunimensä oli Patrick.
Lähteet
left|250px|tarkempi kartta saaresta
Voiturette
220 px|thumb|[[Laurin & Klement Voiturette A.]] Voiturette oli autoilun alkuaikoina pikkuautoista käytetty nimitys. Nimi on ranskaa ja tarkoittaa sananmukaisesti pientä vaunua. Termin otti ensimmäisenä käyttöön Léon Bollée, joka käytti sitä kolmipyöräisestä ajoneuvostaan. Pian lehdistö sekä muut autonvalmistajat laajensivat nimen koskemaan kaikkia pieniä autoja.
Vuoteen 1925 asti kilpa-autoilussa oli virallinen voiturette-luokka.
Lähteet
Brommobiel
Moby Dick – valkoinen valas
Moby Dick – valkoinen valas on vuonna 1956 valmistunut yhdysvaltalainen elokuva. Sen on ohjannut John Huston, ja sen ovat käsikirjoittaneet John Huston ja Ray Bradbury. Se perustuu Herman Melvillen kirjoittamaan romaaniin Moby Dick.
Elokuva kertoo 1800-luvun valaanpyyntialuksen kapteenista Ahabista, jolla on pakkomielle pyydystää tarunhohtoinen täysin valkoinen kaskelotti Moby Dick. Tarujen mukaan kaskelotti, jolla on valkoinen läikkä, on aggressiivinen ja vaarallinen. Moby Dick on täysin valkoinen. Mukaan laivalle lähtee tarinan kertojana toimiva nuori mies nimeltä Ishmael.
Elokuvan teko kesti kolme vuotta. Käsikirjoittaja Ray Bradbury vertasi sitä kirjoista tiivistettyihin sarjakuviin Kuvitettuihin klassikkoihin. Elokuvaa ei kuitenkaan pidetä elokuvaklassikkona, eikä se saanut valmistuttuaankaan arvostusta. Peckin näyttelijäntyö tyrmättiin kritiikeissä. Orson Wellesillä on pieni rooli, mutta kriitikko Andrew Sarris on sitä mieltä, että Wellesin olisi pitänyt ohjata elokuva ja Hustonin esittää tämän roolin.
Kazuhiro Suzuki
Kazuhiro Suzuki (s. 16. marraskuuta 1976 Tokyo) on japanilainen entinen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue
Suzuki kuului Japanin U-20 joukkueeseen nuorten MM-kilpailuissa 1995.
The Sims 2: Yliopisto
The Sims 2: Yliopisto (engl. The Sims 2 University) on 11. maaliskuuta 2005 julkaistu lisäosa The Sims 2-peliin. The Sims 2: Yliopisto -lisäosassa pelaajalla on mahdollisuus lähettää oma siminsä opiskelemaan yliopistoon teini-iässä tai erikseen luoda opiskelijasimejä. Yliopistoon siirryttyään simistä tulee nuori aikuinen. Sim voi asua joko asuntolassa, yksityisasunnossa tai osakuntatalossa. Yksityisasunnon voi muuttaa myös osakuntataloksi.
Yliopistossa sim voi valita pääaineekseen joko psykologian, teatteritaiteen, taideopin, filosofian, biologian, taloustieteen, kirjallisuuden, matematiikan, historian, fysiikan tai valtiotieteen. Tietyt pääaineet valmistavat simejä tietyille työurille. Opintojen sujumisesta riippuen simit saavat lukukauden lopussa erisuuruisia apurahoja. Lisäansioita he voivat saada työskentelemällä osa-aikaisesti esimerkiksi kahviloissa ja baareissa. Jos simin suoritustaso ei nouse tarpeeksi lukukauden aikana, sim joutuu koeajalle. Jos simin suoritustaso ei nouse koeajallakaan, hän saa potkut yliopistolta.
Yliopistosta valmistuttuaan simillä on valittavissa The Sims 2:n alkuperäisten työurien lisäksi myös mystiikka-, viihde-, taiteilija- ja luonnontiedeura. Yliopistosta valmistuneet simit siirtyvät kotinaapuruston simvarastoon, mistä he voivat muuttaa vanhaan kotiinsa tai uuteen asuntoon.
Kenton Duty
thumb|Kenton Duty vuonna 2010. Kenton Duty (s. 12. toukokuuta 1995 Plano, Texas) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja laulaja. Hän on parhaiten tunnettu vierailevan näyttelijän roolistaan "nuorena Jacobina" ABC-televisioyhtiön draamasarjan Lost viimeiseltä esityskaudelta ja eurooppalaisen vaihto-opiskelijan Gunther Hessenhefferin roolista Disney Channelin komediasarjassa Shake It Up.