cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mississippi (osavaltio)
1800-luku
1850-luvulla Yhdysvaltain etelävaltiot tuottivat 60 % maailman puuvillasta, ja myös Mississippissä puuvillaplantaasien omistajat rikastuivat nopeasti. Puuvillan viljelyyn tarvittiin kuitenkin orjatyövoimaa ja varallisuuserot olivat suuret, mikä näkyi myös osavaltion politiikassa. Mississippi erosi sisällissodassa Yhdysvalloista toisena osavaltiona 9. tammikuuta 1861, mutta pohjoisvaltioiden joukot voittivat sodan ja osavaltio liitettiin takaisin 23. helmikuuta 1870.
1900-luvun alusta nykypäivään
Mississippi oli Louisianan ja Texasin ohella rotuerottelun johtavia valtioita, ja tummaihoisia syrjivien lakien lisääntymisen vuoksi yli 400 000 mustaa muutti osavaltiosta pois 1940-luvulla. Osavaltio sai 1960-luvulla taantumuksellisen maineen monien poliitikkojen vastustettua tummaihoisten yhtäläisiä oikeuksia valkoisten kanssa, ja Ku Klux Klanin mustia vastaan harjoittama väkivalta oli omiaan lisäämään tätä. Mississippi kumosi kieltolain 1966 viimeisenä osavaltiona, ja se oli myös viimeinen osavaltio, jossa orjuus virallisesti kiellettiin lailla, vuonna 1995.
Politiikka
Mississippiä hallitsee republikaaninen puolue.
Hallinto
pienoiskuva|vasen|Osavaltion parlamenttitalo Jacksonissa. Mississippin lainsäädäntövaltaa käyttää kaksikamarinen osavaltion parlamentti. Ylähuoneessa eli senaatissa on 52 jäsentä, alahuoneessa eli edustajainkokouksessa on 122 jäsentä. Perustuslain mukaan parlamentin on kokoonnuttava 125 päivän ajan joka neljäs vuosi ja muina vuosina 90 päivän ajan.
Ylintä toimeenpanovaltaa käyttää kuvernööri.
Osavaltio on jaettu 82 piirikuntaan.
Talous
The Bureau of Economic Analysis arvioi, että Mississippin kokonaistuotanto vuonna 2003 oli 72 miljardia USD. Henkilökohtaiset tulot vuonna 2003 olivat 23 466 USD, mikä on vähiten kaikista 51 osavaltiosta (lista sisältää Washington D.C.:n).
Mississippin köyhyys on pitkälti perua Yhdysvaltojen sisällissodasta (1861-1865); ennen sotaa osavaltio oli maan viidenneksi vaurain. Osavaltion tuolloisista 800 000 asukkaasta kuoli sodassa 30 000, maanviljelijät kärsivät kun orjatyövoima kiellettiin ja pohjoisvaltioiden joukot jättivät jälkeensä yleisen hävityksen.
Mississippin maatalouden tärkeimmät tuotteet ovat broilerit, puuvilla, soija, kasvatettu kala ja nautakarja.
Väestö
pienoiskuva|Mississippiläinen neljännesdollari Mississippin väkiluku oli vuonna 2006 2 967 297, mikä osoittaa 4,3 % kasvua vuodesta 2000. Vuoden 2000 väestönlaskennan perusteella osavaltion väestö koostuu seuraavista etnisistä ryhmistä :
Vuoteen 1940 asti afroamerikkalaiset olivat osavaltiossa enemmistönä (1940-luvulla lähes 400 000 mustaa muutti osavaltiosta paetessaan rotuerottelua). Heidän määränsä laski sittemmin mutta on nyt jälleen alkanut nousta mustan väestönosan korkeiden syntyvyyslukujen seurauksena. Suurin osa osavaltion julkisen koululaitoksen oppilaista on mustia.
Mississippin ala- ja yläkoulujen taso on yleensä huono kaikilla tavoilla arvioituna.
Suurimmat kaupungit vuonna 2018
upright|220px|thumb|vasen|Mississippin kartta pienoiskuva|[[Jackson (Mississippi)|Jackson.]]
Kulttuuri
Mississippiläinen William Faulkner sai Nobelin kirjallisuuspalkinnon.
Urheilu
Mississippi Surge ja Mississippi RiverKings  pelaavat jääkiekkoa SPHL-liigassa. Mississippi Brilla on jalkapallojoukkue, Mississippi Braves baseballjoukkue.
April McMahon
Hänet kutsuttiin vuonna 2008 Suomalaisen tiedeakatemian jäseneksi.
Palkinnot ja tunnustukset
McMahon valittiin 2003 Edinburghin Royal Societyn jäseneksi (FRSE). Vuonna 2005 hänet valittiin British Academyn jäseneksi (FBA), joka on Britannian humanististen aineiden ja yhteiskuntatieteiden kansallinen akatemia. Vuonna 2012 hänet valittiin Learned Society of Walesin jäseneksi (FLSW).
Juhani Saloranta
Mauno Juhani Saloranta (1927 – 29. marraskuuta 1986) oli suomalainen insinööriupseeri, joka nimitettiin kenraalimajuriksi vuonna 1980. Saloranta oli Puolustusvoimien edustajana Lapuan patruunatehtaan räjähdyksen tutkijalautakunnassa.
Volkswagen Phaeton
Volkswagen Phaeton on Volkswagenin vuosina 2002–2016 valmistama loistoluokan neliovinen sedan. Sen nimi tulee kreikkalaisen mytologian auringonjumala Helioksen Faethon-pojasta. Mallin seuraajaksi tuli Volkswagen Phideon, jota myydään ainoastaan Kiinan markkinoilla.
Volkswagenilla oli suunnitelmissa esitellä Phaetonista toisen sukupolven malli, mutta se ei koskaan edennyt prototyyppiastetta pidemmälle. Valmistaja julkaisi heinäkuussa 2022 kuvia toisen sukupolven prototyyppimallista.
Volkswagen Phaeton (2002–2016)
Phaetonin muotoilu perustuu Frankfurtin autonäyttelyssä syksyllä 1999 näytteillä olleeseen Concept D -konseptiautoon, joka kuitenkin oli korimalliltaan viisiovinen hatchback. Tuotantomalli esiteltiin Geneven autonäyttelyssä keväällä 2002. Phaetonia koottiin käsin Dresdenissä erityisellä tehtaalla, jonka seinät ovat lasia. Korit valmistettiin ja maalattiin Zwickaussa, josta ne kuljetettiin Dresdenin tehtaalle kokoonpantavaksi. Samalla tehtaalla valmistettiin myös Bentley Continental Flying Spuria syksyyn 2006 saakka. vasen|pienoiskuva|Facelift-mallin (2007) Volkswagen Phaeton. Geneven autonäyttelyssä keväällä 2007 esiteltiin kevyen kasvojenkohotuksen kokenut Phaeton, joka sai LED-päiväajovalot ja lisää kromikoristeita etupuskurin alasäleikköön. Sisällä keskikonsolia oli uudistettu. vasen|pienoiskuva|Facelift-mallin (2010) Volkswagen Phaeton. Perusteellisempi kasvojenkohotus suoritettiin vuonna 2010, jolloin Phaeton sai uudempia Volkswagen-malleja vastaavan keulan ilmeen. Samoin myös takavalojen grafiikkaa uudistettiin. Sisällä olennaisin muutos oli uudenmallinen ohjauspyörä.
Brausch Niemann
Hendrik Christiaan Ambraüsus ”Brausch” Niemann (s. 7. tammikuuta 1939 Durban) on entinen eteläafrikkalainen Formula 1 -kuljettaja. Hän osallistui kahteen F1-osakilpailuun kausilla ja. Hän sijoittui 14:nneksi vuoden 1963 Etelä-Afrikan GP:ssä. Hän ajoi myös Formula Junior -sarjassa 1960-luvun puolivälissä. Hän vaihtoi myöhemmin moottoripyöriin voittaen Etelä-Afrikan sarjan mestaruuden vuonna 1979.
Tilastot ja saavutukset F1-sarjassa
(avain)
Paavo Leppänen
Paavo Leppänen (3. tammikuuta 1876 Eno – 1. kesäkuuta 1945 Kuusankoski) oli suomalainen toimittaja ja kansanedustaja.
Ura toimittajana
Leppänen oli torpparin poika, joka työskenteli muun muassa muurarina Pitkärannan tehtaalla Impilahdella ennen muuttoaan Helsinkiin rakennustyömieheksi vuonna 1896. Vuosina 1900–1901 Leppänen oli toimittajana Työmies-lehdessä sekä rakennusmiehen työt lopetettuaan 1906–1908 Sosialisti-lehdessä Turussa. Vuoden 1905 suurlakon aikana hän kuului Helsingin suurlakkokomiteaan. Myöhemmin Leppänen vaikutti Kotkassa Eteenpäin-lehden päätoimittajana 1908–1916 ja vielä ennen sisällissotaa Viipurissa Työn päätoimittajana.
Liikkeenharjoittaja
Liikkeenharjoittaja on yrittäjä, joka harjoittaa elinkeinotoimintaa liikeyrityksen muodossa. Liikkeenharjoittajia ovat mm. sellaiset elinkeinonharjoittajat, jotka harjoittavat tavarakauppaa. Myös kiinteässä toimipaikassa toimivat palveluiden myyjät ovat liikkeenharjoittajia.
Paavo Leppänen
Kansanedustajan tehtävät ja myöhemmät vuodet
Leppänen valittiin eduskuntaan vuoden 1916 eduskuntavaaleissa Viipurin läänin läntisestä vaalipiiristä sosialidemokraattisen puolueen edustajana sekä eduskunnan hajottamisen jälkeen vielä vuoden 1917 vaaleissa. Sisällissodan jälkeen Leppänen vangittiin poliittisista syistä syyskuussa 1918, ja hänen tilalleen eduskuntaan nousi kokoomuksen Matti Mannonen. Vapauduttuaan Leppänen toimi vielä Kuopiossa Savon Työmiehen päätoimittajana vuonna 1921 ja oli sen jälkeen Keuruun ja Kuusankosken kuntien palveluksessa kunnankirjurina, huoltosihteerinä ja lastenvalvojana vuoteen 1939 saakka.
Liikkeenharjoittaja
Suomen verotuksessa liikkeenharjoittajaa kutsutaan nimellä yksityinen elinkeinonharjoittaja. Yleiskielessä käytetään epätarkkaa nimitystä toiminimi tai toiminimiyrittäjä.
Termeillä ammatin- ja liikkeenharjoittaja on aiemmin ollut ero kirjanpidossa. Ero on kuitenkin poistunut.
Hartolan kirkko
Hartolan kirkko on rakennettu graniitista 1911–1913 ja sen on suunnitellut kirkkoarkkitehti Josef Stenbäck, joka myös urakoitsi kirkon rakennusmestaria apuna käyttäen. Tyyliltään kirkko edustaa kansallisromantiikkaa, mutta siinä on myös uusgotiikan ja jugendin vaikutteita. Hartolan kirkko on myös tiekirkko.
Historia
Hartolan vanhin kirkko mainitaan kirjallisesti ensi kerran 1398, mutta rakennuksesta ei ole jäänyt muuta kuin perimätieto sen olinpaikasta Jääsjärven ja Rautaveden välisellä kannaksella. 1540 mainitaan Hartolassa olleen Sysmän kappeli. Tuolloin Hartolasta käytettiin Koskipään nimeä. Hartola itsenäistyi 1784, kuningas Kustaa III nimitti uuden pitäjän kruununprinssi Kustaa Aadolfin mukaan. Hartolan ruotsinkielinen nimi onkin edelleen Gustav Adolfs.
1590-luvulla Sipi Henrikinpoika rakensi Hartolan seuraavan kirkon. 1684–1693 rakennettu kirkko oli puinen ristikirkko, jonka mestarina toimi muuan Daniel Juhonpoika. Tämä kirkko purettiin vuonna 1928 ja siirrettiin Pertunmaalle kirkon rakennustöitä varten. Kirkon paikalla Koskipääntien ja Kaikulantien risteyksessä on muistokivi. L.J. Carlströmin maalaama alttaritaulu vanhasta kirkosta on nykyisin Hartolan seurakuntatalossa. Vanhan kirkon urut siirrettiin uuteen kirkkoon.
Kirkko
Hartolan kirkkorakennuksessa on uusgotiikan ja jugendin vaikutteita yhdistettynä vuosisadan alun kansallisromantiikkaan. Tilaratkaisuna on lyhyt ja leveä kirkkosali eli niin sanottu saarnakirkko, joka on myös tyypillinen aikakautensa edustaja. Sisäkatossa on koristemaalauksin tehostetut ruoteilla jäsennetyt holvit.
Josef Stenbäck suunnitteli myös alttaritauluna olevan lasimaalauksen "Teidän edestänne", jossa Jeesus kuvataan ristillä kahden enkelin ympäröimänä. Lasityön on tehnyt Heinrich Schiffers Bremerhavenista, Saksasta. Kirkon taontatyöt on tehnyt Fredrik Westman Raahesta.
Kirkon kellotorniin siirrettiin vanhasta kirkosta kellot, joista suurempi oli hankittu vuonna 1865 ja pienempi Pietarista 1829. Pienen kellon rikkouduttua hankittiin kesällä 2007 uusi kello Juutilan valimosta Kaavilta. Myös urut ovat peräisin vanhasta kirkosta. Alkuaan 15-äänikertaisen soittimen rakensi B. A. Thule 1896. Se uusittiin 1960–1961, ja äänikertojen määrää lisättiin 19+1 äänikertaan. Urut olivat aluksi kirkon torniosan parvella, mutta 1932 ne siirrettiin takalehterille.
Kirkon katto uusittiin 1950- ja 1960-luvuilla vesivahinkojen takia: vanhat betonipaanut vaihdettiin kuparikattoon. Kirkko kuivatettiin ja maalattiin uudelleen sisältä professori Esko Järventauksen suunnitelmien mukaan. Kirkko vihittiin uudelleen käyttöön 1966.
Vuonna 1998 otettiin käyttöön Railimaria Rajasmaan suunnittelemat ja valmistamat kirkkotekstiilit "Kuule minua".
Asenne (psykologia)
Asenne on johonkin sosiaalisesti merkitykselliseen kohteeseen liittyvä myönteinen tai kielteinen suhtautumistapa.
Persoonallisuuspsykologi Gordon W. Allportin mukaan asenteeseen kuuluu oleellisesti valmius reagoida tietyllä tavalla asenteen kohteeseen. Tämä asenteen kohde voi olla esimerkiksi yksi tai useampi asia, ihminen, paikka, käsitys, toiminta tai tilanne. Asenteella on motivoiva tai ohjaava merkitys, eli asenne voi yllyttää tai rohkaista ihmistä tai vaikuttaa hänen tapaansa käyttäytyä.
Joidenkin pelkistetympien määritelmien mukaan asenne on vain jokin myönteinen tai kielteinen käsitys.
Erään käsityksen mukaan asenteet on säilötty muistiin henkilön kokemusrakenteena. Toisen käsityksen mukaan asenteet muodostetaan suurelta osin tilannekohtaisesti vanhojen kokemusten sekä nykyisen mielialan ja ympäristön perusteella.
Osa tutkijoista korostaa sitä, että asenteet ovat opittuja. Toisten tutkijoiden mukaan joillain asenteilla on kuitenkin ainakin osittain biologinen tai perinnöllinen lähde.
Monien asenteiden, etenkin tärkeisiin asioihin kohdistuvien asenteiden, on havaittu olevan suhteellisen pysyviä, joskus jopa vuosikymmenien ajan. Vähemmän merkittävät tai vasta omaksutut asenteet ovat sen sijaan muuttuvampia.
Nurmisto
Nurmistosta on tehty 1000–1400-luvulle ajoitettu hautalöytö. Kaprion ujestin Kargalin pogostaan kuulunut kylä mainitaan Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa vuonna 1499/1500. Inkerinmaalla työskennelleen Johannes Gezelius nuoremman mukaan se oli inkeroisten asuttama. Peter von Köppenin mukaan vuonna 1848 Nurmistossa asui 155 inkeroista ja 21 savakkoa. Myöhemmin se mainitaan Kaprion luterilaiseen seurakuntaan kuuluneena inkerinsuomalaisena kylänä. Toisen tiedon mukaan kylä kuului Kaprion ortodoksiseen seurakuntaan.
1800-luvun asutusluetteloissa mainitaan Nurmiston kartano ja useampia samannimisiä kyliä, joiden talonpojat olivat tilanomistajien maaorjia. Myöhemmin Nurmiston kolme kylää kuuluivat Jaaman kihlakunnan Someron volostiin. Vuonna 1899 kylissä oli yhteensä 52 taloutta ja 320 asukasta, joista 269 oli ”suomalaisia”, 26 ”sekoittuneita” ja 25 venäläisiä. Näistä luterilaisia oli vain yksi perhe, 8 henkeä.
Kultasiipi (kappale)
Kultasiipi on lokakuussa 2000 ilmestynyt Yön CD-single, jonka kappaleet ovat samassa kuussa julkaistulta albumilta Valo.
Nurmisto
Neuvostoaikana Nurmisto kuului Raikkovan ja myöhemmin Niisnovan kyläneuvostoihin.
Juho Rännäri
Johan (Juho) Rännäri (1827 Kemi – 15. helmikuuta 1884 Yhdysvallat) oli suomalainen opettaja, toimittaja ja kansanvalistaja. Hän käytti myös nimimerkkejä J.R., -n-i ja J. Suomela.
Rännäri palveli Krimin sodan aikana ruotuväessä aliupseerina ja erottuaan palveluksesta hän työskenteli joitakin vuosia opettajana. Rännäri alkoi samalla toimia Oulun Wiikko-Sanomien ja Kuopion Sanomien maaseutukirjeenvaihtajana. Kotipaikkansa Limingan asioita käsitelleiden uutisten lisäksi hän kirjoitti lehtiin myös maataloutta, yhteiskunnallisia asioita sekä päivänpolitiikkaa käsitelleitä artikkeleita. Rännäri kirjoitti myös kaunokirjallista tekstiä ja runoja sekä arkkiveisuja. Rännäri ajoi kirjoituksissaan suomen kielen aseman parantamista, raittiusaatetta, kansanvalistusta ja maatalouden kehittämistä.
Rännäri oli perustamassa 1856 kirjastoa Liminkaan ja hän oli mukana myös 1865 Kempeleeseen perustetussa mutta vain pari vuotta toimineessa raittiusseurassa.
Rännäri oli 1866–1867 oululaisen Pohjan-Tähti -lehden toimittajana ja muutettuaan Kuopioon hän oli Tapio-lehden päätoimittajana 1869–1871. Muutettuaan Yhdysvaltoihin Rännäri oli vielä Uusi Kotimaa -lehden toimittajana.
Betty Lise
Betty Lise (s. 5. syyskuuta 1972 Fort-de-France, Martinique) on entinen ranskalainen yleisurheilija, jonka päälaji oli kolmiloikka.
Lise voitti kolmiloikassa Ranskan mestaruuden ulkoradoilla vuosina 1994, 1997 ja 1998 sekä sisäradoilla vuosina 1997 ja 1999. Hän paransi Ranskan sisärataennätystä kahdeksan kertaa vuosina 1997–1998 ja ulkorataennätystä kolme kertaa vuosina 1994–1997. Hänen viimeisin sisärataennätyksensä oli 14,26 m. Hänen Ateenan MM-kilpailuissa 1997 hyppäämänsä ulkorataennätyksen rikkoi Teresa Nzola Meso vasta vuonna 2007. Lise edusti seuratasolla AC Paris-Joinvillea. Hän on pituudeltaan 188-senttinen ja painoi kilpavuosinaan 69 kiloa.
Severi Vielma
Severi Vielma (s. 10. lokakuuta 1995 Halifax, Kanada) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa kaudella 2018 Ykkösessä pelaavaa JJK Jyväskylää Hän on pelipaikaltaan keskuspuolustaja.
JJK:n edustusjoukkuetta vaivanneiden loukkaantumisten myötä Vielma nousi loppukesästä 2013 17-vuotiaana veikkausliigajoukkueen avauskokoonpanoon. Syksyllä 2013 JJK teki hänen kanssaan vuoteen 2015 ulottuvan pelaajasopimuksen.
Kevättalvella 2015 Vielma loukkasi nilkkansa harjoituksissa. Vamma vaati leikkauksen ja hän palaa pelaavaan kokoonpanoon vasta kesällä. Severi Vielma siirtyi kaudeksi 2019 Ykköstä pelavaan Ekenäs IF riveihin.
Mike Nazaruk
Mike Nazaruk (2. lokakuuta 1921 Newark, New Jersey – 1. toukokuuta 1955 Langhorne, Pennsylvania) oli yhdysvaltalainen Indianapolis 500 -kuljettaja. Hän osallistui Indianapolis 500 -kilpailuun kolme kertaa kausilla 1951, 1953 ja 1954. Hän oli parhaimmillaan toinen vuoden 1951 Indianapolis 500 -kilpailussa. Nazaruk saavutti yhteensä 8 pistettä ja yhden palkintosijan.
Nazaruk palveli Yhdysvaltain merijalkaväessä Guamin taistelussa ja Guadalcanalin taistelussa toisessa maailmansodassa. Hän aloitti kilpailemisen Midget car -sarjassa voittaen ARDC-mestaruuden vuonna 1949. Hän kilpaili AAA-sarjassa vuonna 1950. Nazaruk voitti 14 Midget car -tapahtumaa, kuten Night Before the 500 -kilpailun ja ensimmäisen Midget cars -tapahtuman Terre Hauton Action -radalla vuonna 1953. Hän oli viides vuoden 1954 National Midget car -pisteissä. Nazaruk menehtyi vuoden 1955 sprint car -kilpailussa Langhorne Speedwaylla.
Nazaruk valittiin vuoden 1996 National Sprint car Hall of Fameen ja vuoden 2003 National Midget Auto Racing Hall of Fameen. Nazaruk oli nuorin pisteille ajanut F1-kuljettaja ennen Manny Ayuloa.
Charles Dawson
Charles Dawson (1864 – 10. elokuuta 1916) oli brittiläinen lakimies ja harrastaja-arkeologi. Hän teki useita sittemmin väärennöksiksi paljastuneita löytöjä, kuten Piltdownin ihmisen. Yleisimmin häntä pidetään itse väärentäjänä, vaikka myös muita on epäilty. Hän pääsi väärennösten avulla Society of Antiquaries of Londonin ja Geological Society of Londonin jäseneksi.
Piltdownin ihminen paljastui väärennökseksi vuonna 1953.
Varsinaissuomalainen osakunta
Varsinaissuomalainen osakunta (VSO) on yksi Helsingin yliopiston osakunnista. Osakunta aloitti toimintansa 1.7.1906. Vuosipäiväänsä osakunta kuitenkin viettää maaliskuun 26. päivänä, jona päivänä vuonna 1640 annettiin Turun Akatemian perustamiskirja.
Kanta-alue
Varsinaissuomalaisen osakunnan kanta-alue käsittää Varsinais-Suomen maakunnan.
Juho Ranginen
Juho (Johannes) Ranginen (30. elokuuta 1851 Paavola – 3. elokuuta 1884) oli suomalainen maanviljelijä ja lestadiolaiseen herätysliikkeeseen kuulunut virsirunoilija.
Paavolassa asunut Ranginen kuului alun perin lestadiolaisuuden arvostelijoihin mutta hän liittyi mukaan liikkeeseen 29-vuotiaana.
Ranginen julkaisi viisi lauluvihkosta joista laajin oli 1882 ilmestynyt Jumalan Lasten Matkalauluja. Hän kirjoitti myös luultavasti sanat Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjan virteen 169 Muista, Herra Kristus pyhä. Kaksi hänen kirjoittamaansa virttä on Norjan kirkon vuoden 2013 virsikirjassa, virsi 348 "Armon lapset kaikki täälä pankaa pois jo murheena" ja virsi 491 "Jeesuksen veljet ja sisaret, olkaatta turvassa täällä". Molemmat virret ovat kveenin- ja norjankielisinä. Ranginen toimi myös Oulussa ilmestyneiden sanomalehtien avustajana.
Kiiltopensas
Kiiltopensas (Aucuba japonica) on puuvartinen kasvilaji kiiltopensaiden (Aucuba) suvussa, joka nykysystematiikan mukaan kuuluu heimoon Garryaceae. Lajia käytetään koristekasvina.
Pohjanlehtimittari
Pohjanlehtimittari (Scopula frigidaria) on pohjoisten seutujen harmaa mittariperhoslaji.
Koko ja ulkonäkö
Yleisvaikutelmaltaan pohjanlehtimittari on suttuisen ruskeanharmaa. Sekä etu- että takasiivet ovat tiheästi harmaan kehnän peittämät ja etusiiven ulkoreuna on leveästi tummanharmaa. Aaltoviiru erottuu valkoisena harmaata pohjaväriä vasten. Poikkiviirut ovat sameat, mutta erottuvat hyvin. Siipien keskipilkut ovat erittäin heikot tai puuttuvat kokonaan. Siipiväli 19–22 mm.
Levinneisyys ja lentoaika
Pohjanlehtimittari on levinneisyydeltään holarktinen laji, jota tavataan Skandinavian pohjoisosista Itä-Siperiaan ja Alaskasta Kanadan poikki Quebeciin saakka. Suomessa sitä tavataan vain itäisessä Lapissa ja Kuusamossa. Perhoset lentävät yhtenä sukupolvena kesäkuun lopulta heinäkuulle.
Elinympäristö ja elintavat
Suomessa pohjanlehtimittari elää kuivilla mäntykankailla ja puronotkoissa. Kanadassa lajin elinympäristöjä ovat kosteat metsät, metsänreunat sekä aukkopaikat. Perhoset lentävät illalla ja tulevat valolle, mutta pilvisellä säällä lentoa voi tapahtua päivälläkin. Talvehtii pienenä toukkana.
Ravintokasvi
Toukka syö mustikkaa (Vaccinium myrtillus).
Kuolemajärven kirkko
thumb|300px|Kuolemajärven kirkko ennen sotia.
Kirkon suunnitteli Josef Stenbäck. Kirkko rakennettiin Virolahden punaisesta graniitista vuosina 1899-1902 ja vihittiin käyttöön 11. tammikuuta 1903. Kirkko oli muodoltaan kahtamoinen, jonka kellotorni sijaitsi alttarin ja ristivarren välisessä kulmauksessa. Myös kahtamoisen ristikeskustan päällä oli pieni torni, kattoratsastaja. Kuolemajärven kirkko edusti kansallisromantiikkaa.
Kellotornissa oli kolme kelloa. Alttaritaulua kirkossa ei ollut vaan sen tilalla oli alttariseinän suuresta ikkunasta avautuva luonnonmaisema. Kirkon urut olivat 19-äänikertaiset.
Kirkon tuhoutuminen
thumb|300px|Kuolemajärven kirkon rauniot talvisodan jälkeen. Kun talvisota syttyi, joutui Kuolemajärvi varsin pian sotatoimialueeksi. Suomalaiset räjäyttivät kirkon tornin 8. joulukuuta 1939, jotta venäläiset eivät olisi voineet käyttää tornia tähystys- ja tulenjohtopaikkanaan. Räjähdyksen aiheuttama tulipalo tuhosi kirkon pahoin, vain muhkeat kiviseinät jäivät pystyyn. Talvisodan jälkeen kirkon raunio jäi Neuvostoliitolle.
Kun Suomi valtasi Kuolemajärven takaisin jatkosodassa 1941, huomattiin venäläisten aloittaneen kirkon raunion purkamisen. Jatkosodan aikana suomalaiset eivät ryhtyneet korjaamaan kirkkoa. Vuonna 1944 alue siirtyi taas Neuvostoliitolle. Tämän jälkeen kirkonraunio ja hautausmaa hävitettiin täydellisesti. Kirkon graniittiseinät, tiilet ja hautamuistomerkit kuljetettiin pois ja koko alue tasattiin. Nykyään paikalla toimii lasten leirikeskus.
Kirkon kellot ja urut tuhoutuivat kirkon mukana, mutta osa irtaimistosta, muun muassa ehtoolliskalustot ja kastemalja 1700- ja 1800-luvuilta, saatiin pelastettua. Kuolemajärven seurakunta lahjoitti kaiken pelastuneen omaisuutensa vuonna 1950 Turun Martin seurakunnalle.
Muistomerkki
Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen suomalaisten toimiminen luovutetulla alueella helpottui. Kirkon paikalle asennettiin muistolaatta vuonna 1990. Varsinainen muistomerkki pystytettiin 1995 kirkon alttarin paikalle. Muistomerkki valmistettiin Virolahden punaisesta graniitista eli samasta materiaalista kuin kirkkokin oli aikoinaan rakennettu.
Aikaisemmat kirkot
Kansantarinoiden mukaan Kuolemajärven rannalla Hietaniemessä sijaitsi kirkko ja hautausmaa varhaisina aikoina, mutta mitään kirjallista tietoa niistä ei ole löytynyt. Jo keskiajalla Kuolemajärvellä kerrotaan olleen Pyhän Katariinan kappelin. Sen sijainnista ei ole tarkkaa selvyyttä. Muutamissa 1600-luvun kartoissa Katariinan kappeli (Chatarine Capell) on merkitty Hatjalahden ja Kuolemajärven yhdistävän salmen läheisyyteen. Kappelia kutsuttiin myös Hatjalahden kappeliksi. Väinö Wallinin mukaan Kuolemajärven kappeli oli omistettu Pyhän Birgitan tyttärelle Katariinalle.
Kuolemajärven kappalainen Johan Herlin kertoi tuomikapitulille 1750-luvun lopulla, että Kuolemajärven pieni vanha puukirkko oli tuolloin aivan rappeutunut ja sillä oli ikää yli 170 vuotta. Kuolemajärven kirkkoherra Tengénin mukaan vuonna 1759 valmistunut kirkko oli jo kolmas kirkko Kuolemajärven Kirkkoniemessä.
Uudellakirkolla Kaukjärven rannalla sijainnutta Pyhän Birgitan kappelia ja sen hautausmaata käytti osa kuolemajärvisistä vuoteen 1781 saakka, jolloin se purettiin.
Myös Juvanruukin tehdasalueella oli kirkko noin vuosikymmenen ajan. Tehtaanpatruuna Johan Thorwöste sai kuninkaalta luvan kirkon rakentamiseen ja papinviran perustamiseen Juvanruukkiin 4. helmikuuta 1694. Venäläinen kasakkaosasto hävitti Juvanruukin kirkon Suuren Pohjan sodan aikana 4. helmikuuta 1704.
Kuolemajärven Kirkkoniemeen valmistui puukirkko vuonna 1759. Tämä kirkko oli puinen ristikirkko, jossa oli erillisenä rakennuksena kellotorni (valmistui 1786). Kirkossa oli runsaasti maalauksia, mutta tässäkin kirkossa oli alttaritaulun paikalla ikkuna. Osa näistä maalauksista on nykyisin Kansallismuseossa, jonne ne siirrettiin kirkon purkamisen yhteydessä. Uuden kirkon rakentamista oli suunniteltu jo 1887, mutta vasta 1899 tilattiin Josef Stenbäckiltä uuden kirkon piirustukset. Puukirkko purettiin vuonna 1901, vaikka uusi kirkko ei vielä ollutkaan valmistunut.
Nuorten filosofiatapahtuma
Nuorten filosofiatapahtuma eli Nufit on suomalainen vuosittain järjestettävä tapahtuma, jossa nuorilla on tilaisuus keskustella eri alojen asiantuntijoiden kanssa. Tapahtuman tarkoituksena on tarjota tilaisuus nuorten kriittiselle ja luovalle filosofiselle sekä yhteiskunnalliselle pohdinnalle, ja siten edistää nuorten yhteiskunnallista osallistumista. Nufit on järjestetty vuodesta 2002 lähtien. Kävijöitä on noin tuhat.
Järjestäjät ja ohjelma
Tapahtumaa järjestää nykyisin 2016 perustettu Helsingin nuoret ajattelijat ry (Henna). Aiemmin taustalla oli työryhmä, johon osallistuivat Prometheus-leirin tuki ry, Helsingin yliopiston filosofian opiskelijoiden ainejärjestö Dilemma, Filosofian ja elämänkatsomustiedon opettajat eli FETO ry sekä vaihtuvat yhteistyökumppanit kuten tapahtumalle vuosina 2002–2007 puitteet tarjonnut Helsingin työväentalo eli Paasitorni, Helsingin Sanomat ja Filosofiaa Virossa ry. Vuonna 2008 pääyhteistyökumppani oli Espoon kaupunki. Tapahtuma syntyy pääasiassa vapaaehtoistyönä. Tapahtuman järjestämistä ehdotti vuonna 2001 Prometheus-leirin tuki ry:lle yhdistyksen nuorisoa kohdannut Ilkka Taipale.
Nufitin ytimenä on keskustelu nuorten ja yhteiskunnallisten vaikuttajien välillä. Alustajana toimiva asiantuntija esittelee ensin lyhyesti asiaansa, minkä jälkeen kaksi nuorta haastajaa keskustelevat aiheesta hänen kanssaan. Lopuksi yleisön joukosta voi pyytää puheenvuoroja ja esittää kysymyksiä alustajalle. Etuoikeus puheenvuorojen saamiseen on nuorilla. Haastajiksi haetaan suomalaisia alle 25-vuotiaita nuoria, jotka ovat kiinnostuneet filosofisista ja yhteiskunnallisista kysymyksistä. Alustajiksi on saatu monia tunnettuja henkilöitä, muiden muassa presidentti Tarja Halonen (aiheena ”Enemmistön valta ja vähemmistöjen oikeudet”), ulkoministeri Erkki Tuomioja (”Pahan akseli”), eduskunnan puhemies Paavo Lipponen (”Kansa haluaa, harva vastaa”), pankinjohtaja Sauli Niinistö (”Totuus ja politiikka”), kirjailija Kaari Utrio (”Syntinen nainen”), elokuvaohjaaja Aku Louhimies (”Halun kuva”) filosofit Pentti Linkola (”Voiko ihminen muuttua?”) ja Esa Saarinen (”Suurenmoisen elämän halu”) sekä arkkipiispa John Vikström (”Uskon todeksi”).
Nufitin yhteydessä järjestetään myös eri lukioiden edustajista koostuvien nelihenkisten joukkueiden välinen Sokrates-väittelykilpailu.
Teemat
Tapahtuman keskustelut liittyvät vuosittain vaihtuvaan teemaan. Teemoina ovat olleet:
Therese Grankvist
Therese Grankvist (s. 2. toukokuuta 1977 Nässjö, Jönköpingin lääni, Ruotsi) on ruotsalainen laulaja. Hänet tunnetaan etenkin eurodance-musiikkia esittäneen Drömhus-yhtyeen entisenä jäsenenä. Grankvist jätti Drömhusin vuonna 2000 ja on siitä lähtien esiintynyt omalla nimellään. Hän on tehnyt myös yhteistyötä ruotsalaisen dj:n StoneBridgen kanssa. Vuonna 2007 Grankvist otti osaa Melodifestivaleniin yhdessä The Attic -ryhmän kanssa kappaleella The Arrival, mutta ei selviytynyt semifinaalikierrosta pidemmälle.
Eteläjoki
Eteläjoki eli Ahlaistenjoki  eli Noormarkunjoki on Karvianjoen vesistöön kuuluva joki Satakunnassa. Se saa alkunsa Noormarkun ja Pomarkun alueilla sijaitsevasta Inhottujärvestä. Joki virtaa kohti Noormarkkua ja sieltä edelleen Ahlaisiin ja laskee Selkämereen.
Noormarkunjoki-nimitystä käytetään vain 45 kilometriä pitkän joen ylä- ja keskiosasta. Inhottujärvestä lähtevää joen alkupäätä kutsutaan muutaman kilometrin matkalta Oravajoeksi, jonka jälkeen se muutuu Noormarkunjoeksi. Noormarkun ja Ahlaisten välillä joen nimi vaihtuu Eteläjoeksi, jonka suuhaaroja ennen mereen laskemista ovat parin kilometrin mittaiset Ahlaistenjoki ja Kristiskerinjoki.
Noormarkunjoki on tunnettu useista pienistä koskistaan, ja se on suosittu kalastus- ja melontajoki. Noormarkun keskustan tuntumassa sijaitsee kulttuurihistoriallisesti arvokas Noormarkun ruukin ja A. Ahlström Oy:n rakennuksista koostuva alue. Se levittäytyy Makkarakosken molemmille rannoille ja kuuluu Museoviraston määrittelemiin Valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin. Alueella on muun muassa Makkarakosken voimalaitos sekä entinen saha.
Aiemmin Noormarkunjoen leventymänä on ollut 1900-luvulla kuivatettu Torajärvi, jolla ennen kuivatusta oli kaksikin lasku-uomaa: nykyinen Noormarkunjoki – Eteläjoki sekä pohjoiseen, Noormarkun Poosjärveen virrannut Keskisjoki, mutta Torajärven kuivatuksen myötä Keskisjoen uoma kuivui ja Torajärvessä ollut bifurkaatio hävisi.
Myös joen alajuoksulla Ahlaistenjoen varrella, joen pohjoispuolisella kapealla harjuselänteellä sijaitseva Ahlaisten kirkonkylä kuuluu valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.
Eteläjoen suisto Ahlaistenjoen suulla on osa Pooskerin saariston Natura 2000 -suojelualuetta, josta osa kuuluu Selkämeren kansallispuistoon. Siihen liittyy samaan Natura-alueeseen kuuluva, merestä lähes irti kuroutuneen kluuvijärven muodostava merenlahti Mustalahti.
Eteläjoki on yksi useita jokibifurkaatioita sisältävän Karvianjoen vesistön kolmesta lasku-uomasta. Kaksi muuta ovat Pohjajoki Ahlaisissa ja Merikarvianjoki Merikarvialla. Pohjajoki saa alkunsa Poosjärvestä Noormarkun pohjoisosassa ja Merikarvianjoki Isojärvestä Siikaisissa.
Tuulikaappimaa
Tuulikaappimaa on Matti Ijäksen ohjaama Jari Tervon samannimiseen romaaniin perustuva elokuva vuodelta 2003.
Palkinnot
Elokuva voitti kaksi Venla-palkintoa: Paras miesnäyttelijä ja paras käsikirjoittaja. Se oli ehdolla myös parhaan ohjaajan ja parhaan tv-elokuvan Venla-palkintoon.
Neliporrasmalli
Neliporrasmalli on liikenteen nelivaiheinen ennusteprosessi, jossa lasketaan matkatuotokset, matkojen suuntautuminen, kulkutavan valinta ja reitin valinta. Neliporrasmalleja käytetään yleisesti strategisissa seudullisissa liikennemalleissa.
ISO 3166-2:GL
thumb|250px|Grönlannin kuntajako. ISO 3166-2:GL on ISO-standardointijärjestön standardi, joka määrittää geokoodit Grönlannille. ISO 3166-2:GL on ISO 3166-2 -standardin osajoukko, joka määrittää neljän kunnan koodit. Koillis-Grönlannin kansallispuistolle ja Thulen lentotukikohdalle, jotka eivät kuulu mihinkään kuntaan, ei ole määritetty koodeja.
Koodit
Koodin ensimmäinen osa on ISO 3166-1 -standardin mukainen Grönlannin maakoodi ”GL” ja toinen osa on aluekohtainen kaksikirjaiminen tunnus.
Islamilainen adoptio
Islamilainen adoptio eli kafala poikkeaa länsimaisesta adoptiokäytännöstä, sillä islamilaisen šarialain mukaan sijaisperheessäkin kasvatuslapsi säilyttää biologisen sukunsa.
Kasvatuslapsi ei muodollisesti jätä biologista perhettään, jos se on tiedossa. Vaikka orpolapsen kasvattaminen on hyve lapsesta ei kuitenkaan tule ottovanhempiensa lasta. Koska lapsi säilyttää biologisen sukunsa, ei lasta ei voi nimetä ottoisänsä mukaan. Täten lasta ei koske myöskään lähisukulaisia koskeva avioliittokielto Mahram. Kasvatuslapsi ei siis ole esimerkiksi estynyt solmimasta avioliittoa ottovanhempansa lapsien kanssa.
Rusolehtimittari
Rusolehtimittari (Scopula rubiginata) on Suomessa suhteellisen harvinainen, punertavanruskea mittariperhoslaji. Suomen lajiston uhanalaisarvioinnissa 2010 se on luokiteltu vaarantuneeksi (VU)
Koko ja ulkonäkö
Rusolehtimittarin siipien pohjaväri vaihtelee vaaleanruskeasta punaruskeaan ja jopa ruskehtavan vaaleanpunaiseen. Etusiivessä erottuvat tummanruskeina tai tumman punaruskeina selvästi kolme ja takasiivissä kaksi poikkiviirua. Ulomman poikkiviirun ulkopuolelta siipi on selvästi tummempi. Takasiivissä on tumma keskipilkku. Siipiripset ovat punertavat. Siipiväli 18–20 mm.
Levinneisyys ja lentoaika
Rusolehtimittaria tavataan Pohjois-Afrikasta ja Espanjasta Etelä- ja Keski-Euroopan poikki Skandinavian eteläosiin, Baltiaan, Venäjälle ja Etelä-Siperiaan saakka. Suomessa laji on nykyiseltä levinneisyydeltään etelä- ja itäpainotteinen pohjoisimpien löytöjen ollessa Pohjois-Pohjanmaalta. Keski-Suomesta ja Lapista se puuttuu. Perhoset ovat lennossa kahtena, osin päällekkäisenä sukupolvena kesä-heinäkuussa ja heinä-syyskuussa. Toinen sukupolvi on yksilömäärältään ensimmäistä suurempi.
Elinympäristö ja elintavat
Rusolehtimittari vaatii kuivan ja lämpimän elinympäristön ja sille sopivien ympäristöjen umpeenkasvu uhkaa lajin säilymistä. Esiintymät ovat tavallisesti paikoittaisia, mutta niiden yksilömäärät voivat olla suuriakin. Laji on pääasiassa yöaktiivinen, mutta lähtee häirittynä helposti lentoon myös päivällä. Täysikasvuinen toukka talvehtii ja koteloituu maahan toukokuussa.
Suomessa rusolehtimittari on luokiteltu vaarantuneeksi, Ruotsissa se on silmälläpidettävä.
Ravintokasvi
Toukka elää syöden erilaisia matalia kasveja.
3DMark
3DMark on Futuremark Corporationin kehittämä tietokoneille tarkoitettu laitteiston suorituskyvyn mittausohjelma. Ohjelmalla testataan lähinnä pelikäyttöön tarkoitettujen tietokoneiden DirectX-grafiikkakiihdyttimien suorituskykyä sekä suorittimen tehoja. Ohjelmaa on ladattu maailmanlaajuisesti yli 11 miljoonaa kertaa.
UL:n ostettua Futuremarkin ohjelma jatkoi usean vuoden ajan entisellä brändäyksellä huhtikuuhun 2018, jolloin viittaukset Futuremarkiin korvattiin.
Musiikki
3DMark05:n lopputeksteissä käytettiin Poets of the Fall -yhtyeen ensimmäisen albumin "Lift"-kappaletta.
Gabi Zange
Gabriele "Gabi" Zange (s. 1. kesäkuuta 1961) on 1980-luvulla menestynyt, Itä-Saksaa edustanut pikaluistelija, joka saavutti kolme olympiapronssia ja kaksi MM-mitalia sekä voitti yhden Euroopan-mestaruuden. Hän oli parhaimmillaan pidemmillä matkoilla eli 3 000:lla ja 5 000 metrillä.
Zange saavutti ensimmäisissä yleisluistelun EM-kilpailuissaan pronssia ja sijoittui ensimmäisissä yleisluistelun MM-kilpailuissaan 11:nneksi vuonna 1981. Kauden päätteeksi hän luisteli Alma-Atassa 3 000 metrillä maailmanennätyksen 4.21,70. Kaksi seuraavaa vuotta toivat neljännen sijan sekä MM- että EM-kilpailuissa. Alma Atassa 1984 hän voitti Euroopan-mestaruuden luistellen 5 000 metrillä maailmanennätyksen 7.39,44 ja tehden yhteispisteiden maailmanennätyksen 174,710. Kaksi viikkoa myöhemmin Deventerissä hän saavutti MM-pronssia. Sarajevon olympialaisissa 1984 hän saavutti 3 000 metrillä olympiapronssia edellään kaksi muuta itäsaksalaista ja 1 500 metrillä hän sijoittui neljänneksi edellään kaksi maannaistaan ja yksi neuvostoliittolainen.
Zange saavutti vuonna 1985 yleisluistelun MM-hopeaa Sarajevossa ja sijoittui EM-kilpailuissa kuudenneksi. Vuonna 1986 hän oli MM-kisoissa viides ja EM-kisoissa neljäs. Vuonna 1987 hän sijoittui EM-kilpailuissa seitsemänneksi. Joulukuussa 1987 hän luisteli Calgaryssä maailmancupin kilpailussa 3 000 metrillä maailmanennätyksen 4.16,76. Calgaryn olympialaisissa 1988 hän saavutti pronssia sekä 3 000 metrillä että 5 000 metrillä; molemmilla matkoilla hänen edellään olivat maailmanennätykset luistellut Alankomaiden Yvonne van Gennip ja Itä-Saksan Andrea Ehrig. Zange päätti arvokisauransa yleisluistelun MM-kilpailujen neljänteen sijaan Skienissä maaliskuussa 1988.
Suuri journalistipalkinto
Suuri journalistipalkinto on Päätoimittajien yhdistyksen vuosittain myöntämä palkinto, jolla tuetaan ja edistetään laadukasta journalismia. Suomessa palkintoa on myönnetty vuodesta 2001. Vuoteen 2019 asti palkinnon myönsi viestintäkonserni Bonnier. Palkintoa jaetaan myös Ruotsissa, Baltian maissa ja Venäjällä.
Manavalakurichi
Manavalakurichi on pikkukaupunki Intiassa Tamil Nadun osavaltiossa. Vuonna 2001 siellä oli noin 10 000 asukasta.
Suuri journalistipalkinto
Suomessa on vuosittain palkittu vuoden journalisti, vuoden juttu, vuoden journalistinen teko (vuoteen 2007 vuoden journalistinen uudistus) ja vuoden journalistinen pomo. Vuosina 2011–2014 valittiin myös yleisön suosikki ja vuosina 2014–2018 vuoden kirja. Vuoden 2019 palkittuihin vuoden kirja -palkinnon tilalle tuli vuoden journalistinen pomo -palkinto.
Manavalakurichi
Manavalakurichissa on India Rare Earths Limitedin tuotantolaitos, jossa erotetaan teollisuusmineraaleja rantahiekasta.
Edgar Wallace
thumb|Edgar Wallace 1800–1900 lukujen taitteessa. thumb|Edgar Wallace: Sandi (Sanders of the River). Kustantaja K. J. Gummerus Osakeyhtiö, Jyväskylä 1948. 3. painos Richard Horatio Edgar Wallace (1. huhtikuuta 1875 Greenwich – 10. helmikuuta 1932 Beverly Hills) oli hyvin tuottelias brittiläinen jännityskirjailija, toimittaja, näytelmäkirjailija, sotakirjeenvaihtaja ja elokuvakäsikirjoittaja. Hän kirjoitti 957 lyhyttä tarinaa, 175 romaania, 18 näytelmää ja laskemattoman määrän artikkeleita sanoma- ja aikakauslehtiin. Yksistään vuonna 1929 julkaistiin 12 Wallacen romaania. Hänen teoksiaan on käännetty 28 kielelle, ja niistä on tehty yli 160 elokuvaa.
Suuri journalistipalkinto
Kunkin kategorian voittaja saa 10 000 euron rahapalkinnon.
Ovensuukysely
Ovensuukysely on vaaleihin liittyvä mielipidetiedustelu, joka suoritetaan juuri äänestäneiden äänestäjien keskuudessa heidän poistuttuaan vaalihuoneistoista. Heiltä kysytään, mitä puoluetta he ovat äänestäneet, ja näin pyritään selvittämään vaalin tulos jo ennen ääntenlaskennan valmistumista. Ovensuukyselyillä palvellaan joukkotiedotusvälineitä, jotka haluavat raportoitavaa jo ennen varsinaisen vaalituloksen varmistumista. Ovensuukyselyä käytetään myös vaalitarkkailun yhtenä menetelmänä paljastamaan suuria ääntenlaskennan virheitä.
Edgar Wallace
Perhetaustat ja opinnot
Wallace syntyi aviottomana lapsena. Hänen vanhempansa olivat näyttelijät Richard Horatio Marriott Edgar and Mary Jane "Polly" Richards, syntyään Blair. Lapsen odotus salattiin. Odottava äiti meni puoleksi vuodeksi asumaan Greenwichiin, jossa lapsi syntyi 1.4.1875. Synnyttämisen aikana Mary Jane pyysi kätilöä etsimään pojalle kasvatusvanhemmat. Kätilö ohjasi vauvan äidin kymmenlapsisen Freemanin ystäväpariskunnan luokse. Perheen isä George Freeman oli kalakauppiaana Billingsgatessa. Pian Freemanit ottivat Wallacen pojakseen.
Bad (David Guettan kappale)
Bad (tyyliteltynä BAD) on ranskalaisen housemusiikkituottajan ja DJ:n David Guettan sekä hollantilaisen tuottajakaksikko Showtekin kappale, joka sisältää myös australialaislaulaja Vassyn esittämiä vokaaliosuuksia. Kappale julkaistiin 17. maaliskuuta 2014 Guettan tulevan studioalbumin toisena singlenä. Kappale pääsi ensimmäisellä viikollaan Britannian singlelistan 22. sijalle.
Edgar Wallace
Perhetaustat ja opinnot
Wallace tunnettiin Richard Horatio Edgar Freemanina. Hänellä oli onnellinen lapsuus. 20-vuotias Clara Freeman oli Wallacelle läheinen. Clarasta tuli hänelle toinen äiti. Freemanit adoptoivat pojan 1878. Kasvatusisä George Freemanin tavoitteena oli suoda Richardille hyvä koulusivistys. Wallace olikin St. Alfege with St. Peter’sin sisäoppilaitoksessa Peckhamissa, mutta löi laimin koulunkäyntiään. 12–vuotiaana hän lopetti kokoaikaisen opiskelun.
Ollessaan vuonna 1901 Etelä-Afrikassa Wallace avioitui Ivy Maude Caldecottin (1879–1926) kanssa, vaikka morsiamen arvostettu lähetystyöntekijäisä William Shaw Caldecott vastusti vahvasti aietta. Parin ensimmäinen lapsi Eleanor Clare Hellier Wallace kuoli yllättäen aivokalvontulehdukseen 1903, ja pari palasi pian Lontooseen. Poika Bryan syntyi 1904, sitten tytär Patricia 1908. Vuonna 1916 Ivy ja Edgar saivat Michael Blair Wallacen. Pariskunta erosi 1918. Ivy muutti lasten kanssa Tunbridge Wellsiin. Wallace ihastui sihteeriinsä Ethel Violet Kingiin, ja he menivät naimisiin 1921. Heille syntyi tytär Margaret Penelope June (tunnettu Penny Wallacena) 1923.
Wallacella oli joulukuussa 1931 työn alla King Kongin käsikirjoitus. Tammikuussa hän sai useita äkillisiä päänsärkyjä. Hänellä todettiin diabetes. Kunto huononi nopeasti, ja hän vaipui koomaan. Wallace kuoli keuhkokuumeeseen Hollywoodissa Beverly Hillsissä 10. helmikuuta 1932. Hänet haudattiin Englannissa Little Marlow’in hautausmaalle Fern Lanessa Buckinghamshiressä.
Ura
Varhaisteini-iästä lähtien Wallace teki monenlaisia töitä: hän toimi lehtimyyjänä, maidon jakelijana, oli töissä kumitehtaassa, apulaisena kenkäkaupassa ja laivakokkina.
Wallace pestautui Britannian armeijaan Edgar Wallacena. Hänen palvelupaikkansa oli Etelä-Afrikassa Länsi-Kentin rykmentissä 1896. Hän inhosi armeijaa, vaihtoi paikkaa Kuninkaalliseen lääkintäyksikköön mutta ei viihtynyt. Lopulta hän siirtyi lehdistöyksikköön, jossa hän viihtyi paremmin.
Wallace alkoi julkaista lauluja ja runoja. Erityisesti siihen innoitti hänen Kapkaupungissa 1898 tapaamansa Rudyard Kipling. Wallacen balladien ensimmäinen kirja Mission that Failed! ilmestyi 1898. Vuonna 1899 hän erosi sotapalveluksesta ja alkoi täysiaikaiseksi kirjoittajaksi. Jäätyään Afrikkaan hän toimi aluksi Reutersille kirjeenvaihtajana ja sen jälkeen Daily Mailille (1900) mutta kirjoitti myös muille lehdille buurisodan aikaan.
Lontoossa Wallace työskenteli Mail-lehdelle. Hän alkoi myös kirjoittaa salapoliisitarinoita urakalla ansaitakseen nopeasti rahaa. Vuonna 1903 Wallace tapasi biologisen äitinsä Polly Richardsin, jota hän ei ollut koskaan tuntenut. 60-vuotias kuolemansairas äiti tuli pyytämään rahaa, mutta ei saanut. Richards kuoli Bradfordin sairastuvalla samana vuonna.
Wallace ei löytänyt ensimmäiselle kirjalleen kustantajaa. Niinpä hän perusti oman yrityksen Tallis Pressin, joka julkaisi jännitysromaanin The Four Just Men (Neljä oikeudentekijää) 1905. Huolimatta Mailin menestyksestä ja hyvästä myynnistä, oma yritys ei menestynyt taloudellisesti. Mailin omistaja Alfred Harmsworth huolestui Wallacesta. Sekamelska toimituksessa saattaisi vahingoittaa hänen lehteään. Ongelmat johtivat siihen, että Wallace hyökkäsi kirjoituksillaan Mailia vastaan. Wallace erotettiin 1907. Perhe eli vararikon partaalla. Ivyn oli jopa myytävä korunsa, jotta perhe saisi ruokaa.
Edgar matkusti 1907 Kongon vapaavaltioon raportoimaan kongolaisia vastaan tehdyistä julmuuksista. Belgian kuningas Leopold II ja Belgian kumiyhtiön toimien vuoksi 15 miljoonaa kongolaista kuoli. Vähäarvoisen Weekly Tale-Teller -lehden Isabel Thorne pyysi Wallacea kirjoittamaan kokemuksistaan sarjan kertomuksia. Ne julkaistiin myös Wallacen ensimmäisessä kokoelmassa Sanders of the River (1911), josta tuli myyntimenestys. Zoltan Korda ohjasi 1935 kokoelmasta elokuvan Bosambo, jossa oli Paul Robeson näytteli pääosaa. Kaikkiaan Wallace julkaisi yksitoista samanlaista kokoelmaa (102 tarinaa). Niissä oli eksoottisia seikkailuja ja heimorituaaleja afrikkalaisessa jokiympäristössä. Saadakseen nopeasti rahaa hän myi 28 ensimmäistä kirjaansa ja niiden elokuvaoikeudet kokonaan ilman myöhempiä tekijänoikeuskorvauksia. David Pringle kritisoi 1987: "Sanders-kirjat ovat avoimen rasistisia, eikä niistä ehkä siksi nykypäivänä oteta uusia painoksia".
Ajanjakso 1908–1932 kuului Wallacen tuotteliaimpiin. Aluksi hän kirjoitti lähinnä maksaakseen velkojaan kotimaassa ja Etelä-Afrikassa. Kirjamenestys palautti Wallacen maineen toimittajana, ja hän alkoi kirjoittaa hevoskilpailuista. Hän kirjoitti Week-Endille ja Evening Newsille, tuli Week-End Racing Supplementin toimittajaksi, aloitti oman hevoskilpailupalstan Biburyn ja R. E. Waltonin Weekly -lehdessä sekä osti useita kilpahevosia. Hän menetti tuhansia uhkapelissä, ja menestyksestä huolimatta suuret rahat hupenivat tuhlaavaiseen elämäntyyliin.
Wallace saneli tulevia kirjojaan vahasylinterille (vastaa nykyistä sanelulaitetta), ja sihteerit kirjoittivat sanellut tekstiksi. Se selittää kirjojen nopean syntymisen. Moni Wallacen suosituista kirjoista syntyi parissa kolmessa päivässä. Hän keskittyi työhönsä, poltteli sikareja, joi teetä, usein työskenteli kolmen vuorokauden rupeamia. Wallace ei juuri muokannut sanelemaansa tai kirjoittamaansa vaan lähetti tekstin saman tien kustantajalle. Hän ei pitänyt siitä, että joku korjaili hänen tekstiään. Kustantaja kuitenkin tarkasti käsikirjoituksen pintapuolisesti ja korjasi ilmeiset virheet.
Wallacea moitittiin yleisesti siitä, että hän käytti haamukirjoittajia, vaikka asiasta ei ole näyttöä. Hän profiloitui vitsiksi, pilakuvien kohteeksi, sketsihahmoksi. Kuitenkin hänen kolmen päivän kirjansa pitivät lainanperijät kurissa.
Wallace toimi London Press Clubin puheenjohtajana. Klubi jakaa vuosittain ansiokkaasta kirjailijantyöstä Edgar Wallace -palkintoa. Hänen romaaninsa The Ringer oli suuri myyntimenestys. Wallace valittiin British Lion Film Corporationin puheenjohtajaksi, ja British Lion sai option kaikkiin hänen julkaisuihinsa. Wallacen sopimus takasi hänelle valtavia etuja, muun muassa palkan, osakkeiden ja stipendin muodossa menestykseen perusteella. 1929 Wallacen ansiot olivat 50 000 puntaa, nykyarvo on noin kaksi miljoonaa puntaa. Hän sijoitti varojaan Luncheon Clubiin, jossa yhdistyivät kaksi hänen rakasta harrastusta: journalismi ja hevoskilpailut.
Suomessa Wallace muistetaan erityisesti ”Sandi”-kirjoistaan. Rudyard Kiplingin perua oleva ”valkoisen miehen taakka” on Sandin kannettavana, kun hän pitää ruokokepillään ja konekiväärillä kurissa lapsellisia afrikkalaisia. Näissä kirjoissa tehtiin selvästi eroa aikaisempaan romanttiseen käsitykseen Afrikasta, joka oli vallalla vaikkapa H. Rider Haggardin romaaneissa.
Televisiossa esitettiin 1970-luvulla suosittua televisiosarjaa Herra Reederin tuumat, joka perustui kirjaan Herra Reederin rikollinen mieli.
Edgar Wallace oli suosittu myös Saksassa.
Suomeksi esitettyjä näytelmiä
Wallacen näytelmiä esitettiin 1920- ja 1930-lukujen vaihteessa melko paljon suomalaisissa teattereissa. Näytelmää The Ringer on esitetty suomeksi nimellä Kuka on noita?. Muita suomennettuja näytelmiä ovat Kauhu, Miltonin salaisuus ja Monshallin kummitus.
Suomennetut teokset
thumb|Punainen ympyrä, Suom. [[Väinö Nyman, Riksin sarja, WSOY (Porvoo 1951).]]
Timantti
thumb|300px|Hiottuja timantteja Timantti on yksi viidestä hiilen allotrooppisesta olomuodosta. Timantti ei siis sisällä muita alkuaineita kuin hiiltä. Timantin jokainen hiiliatomi on sp³ -hybridisoitunut ja sitoutunut neljään naapurihiiliatomiin neljällä tetraedrisesti suuntautuneella lujalla σ(sp³, sp³) -sidoksella. Tällöin muodostuu timanttikiteen läpi ulottuva säännöllinen verkkorakenne. Timantti syntyy maan alla kovassa paineessa ja kuumuudessa, ja se on luonnossa esiintyvistä aineista kovin. Kaikista olemassa olevista aineista timantti on neljänneksi kovin hypertimantin, reniumdiboridin ja ultrakovan fullereenin jälkeen. Timantti on suosittu jalokivikoruissa. Timantteja on myös mahdollista valmistaa keinotekoisesti grafiitista.
Amen
Amen voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Timantti
Sana timantti johtuu kreikan kielen sanasta adamas, joka tarkoittaa voittamatonta ja viittaa timantin suureen kovuuteen.
Ominaisuudet
thumb|200px|Timantin kiderakenne. Timantti on kiiltävää ja kovaa, Mohsin kovuusasteikolla 10 ja Rosiwallin asteikolla 140 000. Fullereenikärjellä timantin kovuudeksi on pystytty mittaamaan 167 GPa (±6), mikä tekee siitä maailman kolmanneksi kovimman aineen, kun laskuihin otetaan mukaan ihmisen syntetisoimat aineet.
Timantin maailmanlaajuinen haluttavuus liittyy sen kovuuteen jolla voidaan leikata muita aineita. Teollisuus pystyy käyttämään sitä tehokkaasti hyväkseen jalostaessaan tuotteitaan myytäväksi. Timantti ei välttämättä ole kaikkein kovin luonnossa esiintyvä aine, sillä tietokonemallinnuksen mukaan Ionsdaleiitti ja wurtziitti-boorinitridi ovat puhtaina esiintyessään sitä kovempia.