cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Chris Wagner
Ammattilaisura
Wagner teki ammattilaisdebyyttinsä Ducksin AHL-farmiseura Norfolk Admiralsissa kaudella 2012–2013 ottelussa Worcester Sharksia vastaan 12. lokakuuta 2012. Hän pelasi Admiralsissa loppukauden tehden 70 ottelussa kahdeksan maalia ja 21 tehopistettä. Toisella kaudellaan Wagner oli Admiralsin ainoa pelaaja, joka pelasi joukkueen kauden jokaisessa ottelussa.
Rajoitetusti vapaana agenttina Wagner teki yksivuotisen jatkosopimuksen Ducksin kanssa 17. heinäkuuta 2015. Hän pelasi hyvin harjoitusleirillä ja tuli valituksi kauden 2015–2016 avanneeseen NHL-kokoonpanoon. Hän pelasi yhden pelin ja toimi Ducksin ylimääräisenä hyökkääjänä, kunnes hänet laitettiin siirtolistan kautta farmijoukkue San Diego Gullsiin 21. lokakuuta 2015. Kolmen AHL-ottelun jälkeen hänet nostettiin takaisin Anaheimin riveihin, jossa hän pelasi kymmenen ottelua ilman pisteitä neljännen kentällisen hyökkääjänä. Tämän jälkeen hänet asetettiin jälleen siirtolistalle. 15. marraskuuta 2015 Colorado Avalanche poimi hänet itselleen. Avalanchessa hän pelasi ensimmäisen ottelunsa 17. marraskuuta, jolloin pelasi ilman pisteitä 5–1 -tappiossa Toronto Maple Leafsia vastaan.
Siirtotakarajalla helmikuussa 2018 Wagner siirtyi New York Islandersiin vaihdossa Jason Chimeraan.
Tennispallo
thumb|Tennispallon pinnassa näkyvät saumat ja keltainen karhea huopa. thumb|Tennispallo sisältä. Tennispallo on pallo, jota käytetään tenniksessä.
Tennispallossa on kerros kumia, ja sen sisällä on paineistettua ilmaa. Päällimmäinen kerros on huopaa, jota halkoo sauma. Huopa on vuodesta 1972 alkaen ollut väriltään kirkkaan keltaista, mikä tekee siitä mahdollisimman hyvin erottuvan kentällä ja väritelevisiossa.
Tennispallon pitää täyttää kansainvälisen tennisjärjestön (ITF) vaatimukset koosta, painosta, muodonmuutoksesta ja pompusta. ITF on määritellyt kolme tennispallon tyyppiä. Tyypin 1 pallot ovat kovia, nopeita, ja niissä on matala pomppu. Tyypin 2 pallot ovat hitaampia ja pomppaavat keskikorkealle. Tyypin 3 pallot ovat kuusi prosenttia muita palloja kookkaampia, ja ne ovat hitaampia ja pomppaavat kaikkein korkeimmalle. Näiden lisäksi on vielä erikoispallo, jota käytetään korkealla merenpinnasta käytävissä otteluissa.
Tärkeissä turnauksissa käytettävän pallon täytyy pompata 2,54 metrin korkeudesta tavanomaisissa olosuhteissa pudotettuna 1,35–1,47 metriä. Tennispallo alkaa menettää pomppuominaisuuksiaan heti, kun se on otettu ulos säiliöstä.
Vuosittain maailmassa valmistetaan yli 300 miljoonaa tennispalloa. Eniten niitä tehdään Aasiassa. Johtavia pallomerkkejä ovat Slazenger, Wilson, Dunlop, Nassau, Penn, Tretorn, Pro Kennex, Babolat ja Head.
Musa Cälil
Musa Cälil (Musa Mostafa ulı Cälilev, Муса Мостафа улы Җәлилев, ; 15. helmikuuta (J: 2. helmikuuta) 1906 Mustafinon kylä, nykyinen Orenburgin alue – 25. elokuuta 1944 Berliini) oli neuvostoliittolainen tataarirunoilija ja toimittaja, joka myös toimi toisen maailmansodan aikaan vastarintäryhmän sotilaana Saksassa. Cälil teloitettiin Plötzenseen vankilassa.
Elämä
Musa Cälil syntyi köyhän talonpojan perheeseen. Hän opiskeli Orenburgin madrasassa ja alkoi kirjoittaa lehtiin vuonna 1919. Ensimmäinen runokokoelma Barabız (”Me menemme”) ilmestyi vuonna 1925. Runojen ohella Сälil kirjoitti libretot oopperoihin Altınçäç (”Kultatukkainen”, 1941; Stalin-palkinto 1948) ja İldar (1941).
Сälil liittyi NKP(b):n jäseneksi vuonna 1929. Hän valmistui Moskovan yliopiston kirjallisuuden tiedekunnasta vuonna 1931. Сälil työskenteli tataarinkielisten lastenlehtien toimittajana, osallistui hänen nimeään nykyään kantavan Tatarstanin ooppera- ja balettiteatterin perustamiseen ja johti Tatarstanin kirjailijaliittoa vuosina 1939–1941. Vuonna 1941 hänet kutsuttiin neuvostoarmeijaan.
Vankilassa Cälil kirjoitti joukon isänmaallisia runoja, jotka hän sai toimitetuksi vapauteen belgialaisen sotavangin välityksellä. Sodan jälkeen ne joutuivat Konstantin Simonovin käsiin, joka vuonna 1953 sai Neuvostoliitossa petturiksi syytetyn runoilijan maineen puhdistetuksi.
Cälilille myönnettiin Neuvostoliiton sankarin arvonimi vuonna 1956. Saksalaisten vankina kirjoitettu runokokoelma Moabit däftäre (”Moabitin vihko”) sai vuonna 1957 Lenin-palkinnon.
Metropolitan Atlanta Rapid Transit Authority
undefined Metropolitan Atlanta Rapid Transit Authority eli MARTA on Atlantassa ja sen metropolialueilla Georgian osavaltiossa toimiva metro- ja bussijärjestelmä. Siihen kuuluu noin 77 kilometriä metrorataa, neljä metrolinjaa ja 38 metroasemaa, jotka muodostavat yhdessä 132 bussilinjan kanssa yhteisen verkoston. MARTAa käytti vuonna 2012 keskimäärin noin 422 400 matkustajaa joka arkipäivä, joista 227 300 käytti metroa ja 193 100 linja-autoja.
MARTAn ensimmäinen bussilinja avattiin 17. helmikuuta 1972 ja ensimmäinen metrolinja 30. kesäkuuta 1979.
Eräiden leipomotuotteiden valmistevero
Eräiden leipomotuotteiden valmistevero oli Suomessa 1964–1966 käytössä ollut valmistevero, jota kannettiin maassa valmistetuista ja maahan tuoduista leipomotuotteista niiden nettopainon mukaan. Veroa oli maksettava korpuista, korppujauhoista, kakuista, tanskalaisista wienerleivistä, kekseistä ja vohveleista. Kotimainen valmistaja sai tuotteiden raaka-aineiden kotimaisten ja maailmanmarkkinahintojen erotuksena maataloustuotteiden markkinointirahastosta valmisteveron suuruisen summan itselleen. Verosta oli vapautettu ulkomaille vietävät valmisteet.
Tämän valmisteveron tarkoituksena oli ratkaista maataloudesta saatavien raaka-aineiden kotimaisten ja maailmanmarkkinahintojen erosta aiheutuva ongelma. Veron avulla luotiin sellainen järjestelmä, joka toisaalta oli EFTA-konvention mukainen ja toisaalta turvasi kotimaisen teollisuuden kilpailuedellytykset tuontisuojan alentuessa. Valmisteveroa kannettiin samansuuruisena sekä kotimaassa valmistetuista että maahan tuoduista tuotteista. Kotimainen valmistaja sai vähentää maataloustuotteiden markkinointirahastosta suoritettavaa määrää vastaavan summan maksettavasta valmisteverosta. Näin kotimaiset valmistajat eivät joutuneet maksamaan valmisteveroa tai anomaan palautusta, koska sekä valmistevero että vähennettävä hintaero olivat yhtä suuret. Tuontituotteista sen sijaan valmistevero kerättiin täysimääräisenä.
Vuosina 1967–1994 veron nimenä oli eräiden elintarviketuotteiden valmistevero. Veroa oli maksettava korpuista, korppujauhoista, rinkeleistä, rinkelitaikinasta tehdyistä tangoista, kaakuista, tanskalaisista wienerleivistä, kekseistä, vohveleista, suklaajäätelöstä sekä eräistä kastikkeista, keitoista ja liemistä. Vuonna 1968 verollisiksi tuotteiksi tulivat makeutettu kaakaojauhe, kaakaotahna sekä jäätelö- ja vanukasjauheet. Seuraavina vuosina verollisiksi tulivat muun muassa jauhetuista manteleista sokerin tai hunajan kera tehdyt massat, kääretortut, ruisleipä, muut ruokaleivät, ruisnäkkileivät. Vuodesta 1980 lähtien verollisten tuotteiden luettelo oli yli 5 sivua pitkä ja 1993 lähtien 9 sivun pituinen.
Donald Steven
Donald Anstey Steven (s. 26. toukokuuta 1945 Montreal) on kanadalainen säveltäjä. Hän vietti lukuisia vuosia folk- ja rockmusiikkipiireissä ennen kuin aloitti sävellysopintonsa McGillin yliopistossa Bruce Matherin johdolla. Täydennettyään opintojaan Milton Babbittin johdolla Princetonin yliopistossa hän palasi Kanadaan vuonna 1974 ja aloitti luennoinnin Länsi-Ontarion yliopistossa.
Steven työskenteli McGillin yliopiston henkilökunnassa vuosina 1975–92. Tämän jälkeen hän johti New Yorkin osavaltionyliopiston musiikkikonservatoriota Purchasessa. Hänen taidemusiikin sävellyksiinsä lukeutuvat Lost Tracks in Time (1992) MIDI-kitaralle ja nauhalle, The Breath of Many Flowers (1986) jousiorkesterille ja In the Land of Pure Delight vahvistetulle ja elektroniselle kokoonpanolle. Vuonna 1997 Steven nimitettiin Rooseveltin yliopiston esittävien taiteiden korkeakoulun dekaaniksi.
Charles Huntziger
Charles Léon Clément Huntziger (25. kesäkuuta 1880 Lesneven, Finistère – 12. marraskuuta 1941 lähellä Le Vigania, Gard)) oli toisessa maailmansodassa palvellut ranskalainen kenraali. Hänet muistetaan parhaiten Ranskan antautumista merkinneen aseleposopimuksen allekirjoittamisesta Ranskan edustajana kesäkuussa 1940.
Huntziger oli valmistunut upseeriksi Saint-Cyrin sotilasakatemiasta vuonna 1900. Ensimmäisen maailmansodan loppuvaiheessa hän toimi Balkanilla kenraali Louis Franchet d’Espèreyn komentamien ympärysvaltojen joukkojen operaatiojohtajana. Vuodesta 1933 hän oli Ranskan joukkojen komentajana Syyriassa ja vuodesta 1938 sotaneuvoston jäsenenä.
Saksan hyökätessä Ranskaan vuonna 1940 Huntziger toimi Ranskan 2. armeijan komentajana. Hän johti Ranskan valtuuskuntaa, joka allekirjoitti aselevon Rethondesissa Compiègnen lähellä. Pierre Lavalin pyynnöstä Huntziger ryhtyi syyskuussa 1940 Vichyn hallituksen sotaministeriksi. Hän allekirjoitti toukokuussa 1941 niin sanotut Pariisin pöytäkirjat, jotka antoivat Saksan armeijalle laajat valtuudet toimia Ranskan Välimeren-siirtomaissa, kuten Syyriassa. Heinäkuussa 1941 hän kumosi amiraali François Darlanin kanssa määräyksen, joka kielsi ranskalaisia sotilaita palvelemasta ulkomailla, ja mahdollisti näin Ranskalaisten vapaaehtoisten legioonan perustamisen. Huntziger kuoli lento-onnettomuudessa saman vuoden marraskuussa ollessaan palaamassa tarkastusmatkalta.
Gotland Ring
Gotland Ring on moottorirata Itämeressä sijaitsevalla Gotlannin‎ saarella Kappelshamnin pientaajamassa Ruotsissa. Gotland Ringin on suunnitellut suomalainen Alec Arho Havrén. Hän myös omistaa radasta 54 prosenttia. Muutkin pääomistajat ovat suomalaisia. Radan esikuvana toimii Saksassa sijaitsevan Nürburgringin "Nordschleife"-osuus. Gotland Ringin pohjoinen lenkki, jolla on pituutta 3,2 kilometriä, on jo valmistunut, ja sen alkuosa on nimeltään "Finlandia Ring" ja loppuosa puolestaan "Arho-Havren" Alec Arho Havrénin mukaan. Pohjoiselle osalle on myös haettu FIA-luokitusta. Vuoden 2008 lopulla rataa oli tarkoitus laajentaa seuraavien viiden vuoden kuluessa 7,4 kilometriin. Tällöin nykyisin vielä keskeneräinen eteläinen lenkki olisi valmis. Myöhemmin rataa pidennettäisiin vielä 28 kilometrin pituiseksi, mikä tekisi Gotland Ringistä maailman pisimmän moottoriradan.
Gotland Ringin päätoiminta on yritystapahtumat ja testaustoiminta; moottoriurheilutapahtumia aletaan järjestämään kesällä 2009. Formula 1 -kilpailukin olisi mahdollista järjestää radan kansainvälisten mittojen puolesta. Radan ympäristöön on rakennettu mökkejä sekä lähellä sijaitsevaan kalkkisatamaan on mahdollista sijoittaa risteilyalus. Gotlannin maaherra, joka on Ympäristöpuolue vihreiden jäsen, on lobannut hanketta eniten, sillä rata on aktiivinen ympäristöasioiden ajaja. Radasta Gotlanti toivoo saavansa piristystä talouselämäänsä. Gotland Ringillä on yhdeksän tuulivoimalaa, joista esimerkiksi radalla testattavat vetypolttokennoautot voivat saada polttoainetta. Lisäksi tuulivoimalat tuottavat sähköä Ruotsin valtakunnanverkkoon. Gotland Ringin yhteydessä on myös kokous- ja ravintolatila sekä suunnitteilla on teemapuisto, vesipuisto, speedway- ja motocrossrata, yksityiskoneille tarkoitettu lentokenttä ja tennis- ja golfkeskus.
Gotland Ring on rakennettu kalkkiyhtiö Nordkalkilta 50 vuodeksi vuokratulle entiselle kaivos- ja louhosalueelle. Radan päällysteenä käytetyn asfaltin pohjustemateriaalina on käytetty Nordkalkin harjoittaman kaivostoiminnan sivutuotetta, kivimursketta.
Radalle on matkaa Gotlannin keskuksesta Visbystä noin puolen tunnin ajomatka. Radalla johtavien teiden varrella on myös opasteet.
Miekkaliljat
Miekkaliljat (Gladiolus) on kurjenmiekkakasvien heimoon kuuluva suku. Suvun tieteellinen nimi tulee latinan sanasta "gladius", joka tarkoittaa miekkaa. Miekkaliljat ovat yksivartisia mukulakasveja ja suosittuja leikkokukkia.
Ulkonäkö ja koko
Miekkaliljojen korkeus vaihtelee 40–140 senttimetrin välillä.
Kukat
Kukat ovat suppilomaisia ja sijaitsevat latvatertussa. Kukat ovat väriltään yksi-, kaksi- tai monivärisiä.
Levinneisyys
Miekkaliljojen sukuun kuuluu 260 lajia, joista 250 elää luonnonvaraisena Saharan eteläpuolisessa Afrikassa, pääosin Etelä-Afrikassa. Kymmenen lajia on luonnonvaraisia Euraasiassa. Miekkaliljoista 160 lajia on kotoisin Etelä-Afrikasta ja 76 trooppisesta Afrikasta. Lajit vaihtelevat hyvin pienistä kasveista, mahtaviin jalostettuihin kukintoihin.
Elinympäristö
Miekkaliljat elävät aurinkoisessa ja lämpimässä paikassa jossa maa on tuore. Kasvi ei siedä kuivuutta eikä märkyyttä. Mukulat istutetaan n. 10 cm syvyyteen ja nostetaan ylös n. syyskuussa ja viedään viileään paikkaan talvisäilytykseen.
Jørgen Skjelvik
Jørgen Skjelvik (s. 5. elokuuta 1991 Bærum) on norjalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja. Hän edustaa kaudella 2015 Norjan pääsarjassa pelaavaa Rosenborgia.
Skjelvik pelasi kausina 2011–2013 Stabækissa 29 Norjan pääsarjan ottelua. Kaudella 2011 hän pelasi myös yhden Ruotsin pääsarjan ottelun Helsingborgissa. Skjelvik siirtyi kaudeksi 2012 Ruotsin pääsarjan Kalmariin, jossa hän pelasi reilun kauden aikana 30 sarjaottelua. Kesken kauden 2013 hän siirtyi Rosenborgiin.
Lempinen
Lempinen on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
51 Nemausa
51 Nemausa on suuri päävyöhykkeen asteroidi, joka muistuttaa rakenteeltaan hyvin paljon kääpiöplaneetta Cerestä. Sen löysi A. Laurent 22. tammikuuta 1858. Asteroidi on nimetty Verginian, kelttiläisen mytologian hahmon, Nemausuksen, mukaan.
Ctenotus ora
Ctenotus ora on kuuden sentin mittainen uhanalainen lisko. Laji elää Australiassa ja viihtyy hiekkadyyneissä. Lisko on vasta löydetty, eikä siitä juuri tiedetä mitään. Englanniksi lajin nimi on coastal plains skink, eli vapaasti suomennettuna rannikkotasankoskinkki.
Kukunor
Kukunorin Viita oli tarkoittanut lapsille, mutta Yrjö Varpion mukaan se on niin vaikeatajuinen, ettei sen ymmärtäminen käynyt oikein aikuisiltakaan. Sitä on luonnehdittu muun muassa ”modernismin hengessä uudistavaksi kielileikittelyksi”. Tarinan päähenkilöinä ovat "Kukunor ja Kalahari, kuudenvanha peikkopari". Kukunor on Kiinassa sijaitsevan Qinghaijärven toinen nimi. Kalahari on aavikko eteläisessä Afrikassa.
Kukunor on sovitettu kuunnelmaksi, jonka Radioteatteri esitti 1965. Se on sittemmin ollut Radioteatterin suosituimpia kuunnelmia. Runoelman sovitti kuunnelmaksi Harri Kaasalainen ja musiikin sävelsi ja johti Erkki Salmenhaara. Sen ohjasi Sulo Haarla, ja kertojana toimi Pentti Siimes. Ensiesityksen jälkeen se on esitetty kuusi kertaa. Tarina on esitetty Televisioteatterissa 1973, ja siitä on tehty lyhytelokuva vuonna 1988, tekijöinä Heikki Partanen ja Riitta Rautoma.
Hanguanaceae
Hanguanaceae on pieni, kymmenen lajia ja yhden suvun Hanguana käsittävä kasviheimo koppisiemenisten yksisirkkaislahkossa Commelinales.
Tuntomerkit
Hanguana-lajit ovat rotevia maalla kasvavia ruohoja. Kasvissa on limakanavia. Karvat ovat monisoluisia ja haaroittuneita. Lehdet sijaitsevat kierteisesti ja ovat erilaistuneet ruodiksi ja lavaksi. Lavassa on vahva keskisuoni ja paljon rinnakkaisia suonia (silposuonitus) sekä merkittäviä poikkisuonia. Kukat ovat yksineuvoisia ja sijaitsevat joko hedekasvissa tai emikasvissa (kaksikotisuus). Kukinto on tähkämäinen ja haarova, kukat ovat perättömiä ja huomaamattomia, ja niiden kehälehdet ovat pieniä. Hedekukissa on leveät heteenpalhot, jotka ovat tyvestä kasvaneet yhteen, ja emiön jäänne. Emikukan joutoheteet ovat mettä erittäviä, ja sikiäimen sisällä on solukarvoja, jotka erittävät limaa. Sikiäin on enemmän tai vähemmän vartaloton, luotteja on kolme. Kussakin emilehdessä on yksi suora siemenaihe pohjaistukassa. Hedelmä on yksisiemeninen marja, joka sisältää maljan muotoisen siemenen; istukka on maljan sisällä. Siementaimessa on hyvin kehittynyt alkeisjuuri. Kromosomiluku n = noin 24, 36, 45.
Levinneisyys
Hanguanaceae-kasvit kasvavat Sri Lankassa ja Kaakkois-Aasiasta Palausaarille ja Pohjois-Australiaan ulottuvalla alueella.
Luokittelu
Hanguana-suvun kymmenen lajia ovat:
Look Sharp!
Look Sharp! on ruotsalaisen pop-yhtye Roxetten toinen albumi. Se julkaistiin 21. lokakuuta 1988.
Palola
Palola on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Houda Ben Daya
Houda Ben Daya (s. 21. heinäkuuta 1979) on tunisialainen judoka, joka on kolminkertainen judon Afrikan-mestari vuosina 2001, 2002 ja 2004. Hän on otellut muutaman kerran myös maailmancupissa, joissa paras saavutus oli viides sija Roomassa 2001.
Luettelo merkittävistä postimerkeistä
Tämä on luettelo tunnetuimmista postimerkeistä.
Tunnetuimmat merkit
thumb|150px|Kolmen skillingin keltainen värivirhepainama (1855).
Merkit maittain
thumb|150px|Black Penny.
Ole Selnæs
Ole Kristian Selnæs (s. 7. heinäkuuta 1994 Trondheim) on norjalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa kaudella 2015 Norjan pääsarjassa pelaavaa Rosenborgia.
Néos Marmarás
Néos Marmarás on Kreikan kaupunki, joka kuuluu hallinnollisesti Sithonían kuntaan, Chalkidikín alueyksikköön ja Keski-Makedonian alueeseen. Kaupungin väkiluku on 3 158 (vuonna 2011).
pienoiskuva|vasen|upright=0.96|Néos Marmaráksen kaupunki mereltä. Néos Marmaráksen pieni kaupunki, suomeksi ”Uusi Marmarás”, sijaitsee Chalkidikín niemimaan keskimmäisen niemen Sithonían länsirannikolla Toronaíoslahden rannalla noin 120 kilometriä kaakkoon Thessalonikista. Se on niemen suurin asutus. Kaupungin nimi viittaa Marmaran (Marmará) eli Prokonnesoksen (Prokónnisos) saareen, josta tuli alueelle paljon kreikkalaisevakkoja vuoden 1923 Kreikan ja Turkin väestönvaihdossa.
G-A-Y
G-A-Y on lontoolainen yökerho, joka on vuodesta 2008 asti toiminut Heaven-klubin tiloissa Charing Crossin rautatieaseman alapuolella. Aiemmin se toimi Lontoon Astoria-teatterissa.
Néos Marmarás
Néos Marmarás muistuttaa ulkoisesti saaristokaupunkia, koska se sai tieyhteyden muualle Chalkidikílle vasta vuonna 1952. Kaupunki on suosittu kesänviettopaikka, ja tuolloin sen asukasluku nousee noin :een.
Néos Marmarás muodostaa myös laajemman kaupunkiyhdyskunnan (Δημοτική Κοινότητα Νέου Μαρμαρά, Dimotikí Koinótita Néou Marmará), johon kuuluvat varsinaisen Néos Marmaráksen kaupungin lisäksi kylät Agía Kyriakí, Azápiko, Galíni, Ímeri Eliá, Limáni Karrá, Parthenónas ja Styladário sekä Spalathronísian saaret ja Kélyfoksen saari. Koko yhdyskunnan väkiluku on 3 352.
G-A-Y
Edellä mainitut artistit ovat myös esiintyneet G-A-Y -klubilla, ja heidän lisäkseen suuri joukko muita tunnettuja nimiä. Lokakuussa 2013 Lady Gaga herätti kohua vilauttamalla alapäätään konserttia seuraamaan tulleelle yleisölle.
Total Recall – uskomaton elämäntarinani
Total Recall – uskomaton elämäntarinani on itävaltalais-yhdysvaltalaisen näyttelijä, kehonrakentaja ja poliitikko Arnold Schwarzeneggerin omaelämäkerta, jonka hän on kirjoittanut yhteistyössä kirjailija Peter Petren kanssa. Kirja käsittelee Schwarzeneggerin monipuolista uraa niin menestyneenä ja palkittuna kehonrakentajana, kansainvälisenä elokuvatähtenä kuin myös Kalifornian kuvernöörinä ja poliitikkona. Teos valaisee myös Schwarzeneggerin yksityiselämän saloja.
Kustannusyhtiö Simon & Schuster julkaisi teoksen alun perin englanninkielisenä 1. lokakuuta 2012. Suomessa teos ilmestyi Otavan julkaisemana ja Jyri Raivion kääntämänä 24. lokakuuta 2012. Teos on julkaistu kovakantisena, sidottuna sekä nidottuna pehmeäkantisena painoksena ja äänikirjana. Sidottu painos on 646 sivun mittainen, kun taas kovakantisessa painoksessa sivuja on yhteensä 655.
Erkki Rahkamaa
Erkki Johannes Rahkamaa (s. 1938) on suomalainen kemisti ja emeritusprofessori. Hän oli Oulun yliopiston rakennetutkimuksen kemian professori 1980–2001. Hän tutki hererosyklisten orgaanisten yhdisteiden molekyylirakenteiden ja ydinmagneettiresonanssispektrien parametrien välisiä korrelaatioita.
53 Kalypso
53 Kalypso on tumma päävyöhykkeen asteroidi, joka muistuttaa rakenteeltaan hyvin paljon kääpiöplaneetta Cerestä. Sen löysi Robert Luther 4. huhtikuuta 1858. Asteroidi on nimetty kreikkalaisen mytologian hahmon, Kalypson, mukaan.
John F. Haught
John F. Haught on yhdysvaltalainen katolinen teologian professori. Hän työskentelee Georgetownin yliopistossa.
Kirjassaan God and the New Ateism (2007) Haught on esittänyt, että tiede sisältää käytännöissään niin paljon uskoa ja toivoa, että niiden rajaaminen tieteen ulkopuolelle tekisi tieteenteosta mahdotonta.
Chuenisbärgli
Chuenisbärgli (myös Kuonisbergli) on laskettelurinne Adelbodenin kunnassa Bernin kantonissa Sveitsissä.
Chuenisbärgli tunnetaan alppihiihdon maailmancupin miesten tekniikkalajikilpailujen isäntäpaikkana.
Reitti
Chuenisbärglin yläasema sijaitsee 1 730 metriä merenpinnan yläpuolella, jossa on myös suurpujottelun lähtöpaikka. Se on yksi miesten maailmancupin vaikeimpia suurpujottelurinteitä.
Chuenisbärgli alkaa Kanonenrohr (Tykinputki) jyrkänteellä, jonka jälkeen on kaltevat ja kumpuilevat Schnittenmedli ja Wintertal (Talvilaakso) osuudet. Tämän jälkeen tulee radan loivin osuus, Chäla, ennen Zielhang loppujyrkännettä, jossa sijaitsee rinteen jyrkin kohta. Chuenisbärglin suurpujottelu päättyy 1 310 metriä merenpinnan yläpuolelle ja se on 1 290 metriä pitkä.
Rinteessä kilpaillaan myös pujottelussa, ja sen lähtö sijaitsee 1 513 metriä merenpinnan yläpuolella. Pujottelun pituus on 622 metriä ja sen maali sijaitsee 1 302 metriä merenpinnan yläpuolella.
Kansainväliset Adelbodenin alppihiihtopäivät
thumb|right|Voittajien jalanjäljet muistomerkissä Adelbodenin kylässä.
Vuonna 1955 järjestettiin ensimmäiset Kansainväliset Adelbodenin alppihiihtopäivät. Vuodesta 1967 alkaen kilpailut ovat kuuluneet maailmancupiin. Vuosina 1988, 1990, 1993 ja 1994 kilpailut täytyi siirtää muihin paikkoihin lumenpuutteen vuoksi. Kansainvälisen hiihtoliiton vaatimusten vuoksi Chuenisbärglille rakennettiin vuonna 2005 uusi neljän hengen tuolihissi. Samalla paikalla oli edellisten 40 vuoden ajan käytössä ankkurihissi.
Adelboden kuuluu eniten katsojia kerääviin kilpailuihin 35 000 katsojalla rinteen varrella sekä maalialueen tilapäisissä katsomoissa. Vuodesta 1994 alkaen entinen maailmancuplaskija Hans Pieren on toiminut kilpailunjohtajana.
Voittajat
Itävalta on menestynein maa 23 voitolla (13 suurpujottelussa ja 10 pujottelussa). Toiseksi menestynein maa on Sveitsi 18 voitolla (12 suurpujottelussa ja 6 pujottelussa). Kolmanneksi menestynein maa on Ranska 12 voitolla (10 suurpujottelussa ja 2 pujottelussa).
Seuraavat alppihiihtäjät ovat voittaneet Adelbodenin alppihiihtopäivillä useammin kuin kerran:
Vuoriniitty
Kesäisin Chuenisbärgliä käytetään vuoriniittynä, laidunmaata on alueella 24 hehtaaria. Se on yksityisomistuksessa. Niityllä on nautakarjaa, vasikoita ja vuohia. Niittymökki vuodelta 1946 toimii talvisin rinneravintolana.
54 Alexandra
54 Alexandra on poikkeuksellisen suuri päävyöhykkeen asteroidi. Sen löysi Hermann Mayer Salomon Goldschmidt 10. syyskuuta 1858. Asteroidi on nimetty saksalaisen tutkijan, Alexander von Humboldtin, mukaan, mikä tekee siitä ensimmäisen oikean henkilön mukaan nimetyn asteroidin.
Butrimonys
Butrimonys (jiddišiksi Baltrimantz) on kauppala eteläisessä Liettuassa, Alytusin kunnallispiirissa, Alytusin läänissä. Vuonna 2001 kauppalassa asui 1 126 asukasta.
Butrimonysin verilöyly
Toisen maailmansodan aikana 9. syyskuuta 1941 pian operaatio Barbarossan alkamisen jälkeen Butrimonysissa asuneet juutalaiset joutuivat Einsatzgruppenin ja liettualaisten vapaaehtoisten järjestämän verilöylyn uhreiksi. Asukkaat marssitettiin riviin, minkä jälkeen heidät ammuttiin konekivääreillä. Verilöylyssä sai surmansa 740 juutalaista, joista 67 oli miehiä, 370 naisia ja 303 lapsia.
Zach Trotman
Zachary Ross Trotman (s. 26. elokuuta 1990 Carmel, Indiana, Yhdysvallat) on uransa lopettanut yhdysvaltalainen jääkiekkoilija. Hän on Boston Bruinsin seitsemännen kierroksen varaus vuodelta 2010.
Ura pelaajana
24. maaliskuuta 2012 Trotman teki kolmivuotisen tulokassopimuksen NHL-seura Boston Bruinsin kanssa.
28. joulukuuta 2013 Dennis Seidenbergin loukkaannuttua Trotman kutsuttiin AHL-farmijoukkue Providence Bruinsista ylös NHL:n puolelle, jossa hän teki debyyttinsä ottelussa Ottawa Senatorsia vastaan. Trotman teki ensimmäisen NHL-maalinsa 2. huhtikuuta 2015, jolloin teki voittomaalin 3–2 -lukemiin päättyneessä ottelussa Detroit Red Wingsiä vastaan.
Ozan Yanar
Ozan Göksu Yanar (s. 3. toukokuuta 1987 Istanbul, Turkki ) on suomenturkkilainen poliitikko ja taloustieteen opiskelija. Hän oli Vihreän liiton kansanedustaja kauden 2015–2019. Yanar toimi Vihreiden nuorten ja opiskelijoiden liiton toisena puheenjohtajana vuonna 2015.
Elämä
Yanar opiskelee taloustiedettä Helsingin yliopistossa. Hän valmistui valtiotieteiden kandidaatiksi vuonna 2013. Yanar työskenteli vuonna 2014 projektiekonomistina Suomen Ammattijärjestöjen Keskusjärjestö SAK:ssa. Aiemmin hän on työskennellyt muun muassa työ- ja elinkeinoministeriössä sekä Palkansaajien tutkimuslaitoksella. Hän on erikoistunut työn taloustieteeseen. Yanar oli Palkansaajien tutkimuslaitoksen julkaiseman ”Suomalainen palkkaero eurooppalaisessa vertailussa” -tutkimuksen tekijöitä.
Politiikka
Yanar on toiminut Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan edustajistossa vuodesta 2012 ensin ainejärjestöjen ryhmässä ja myöhemmin HYY:n Vihreiden ryhmässä. Edustajistovaaleissa 2014 hän sai eniten ääniä.
Keväällä 2014 hän oli ehdokkaana europarlamenttivaaleissa vihreiden listalla. Hän keräsi 2 269 ääntä. Lisäksi hän on toiminut Helsingin Vihreiden hallituksen jäsenenä vuonna 2014. Yanar valittiin Vihreiden nuorten ja opiskelijoiden liiton yhteispuheenjohtajaksi vuodelle 2015 Saara Ilvessalon kanssa.
Yanar oli ehdolla kevään 2015 eduskuntavaaleissa, joissa hän nousi kansanedustajaksi 4 196 henkilökohtaisella äänellä.
Vuoden 2017 kuntavaaleissa Yanar sai yli 4 700 ääntä ja oli koko maan kärkikymmenikössä ja kolmas vihreiden listalla.
Yanar oli ehdolla kevään 2019 eduskuntavaaleissa. Hän sai 3 569 ääntä eikä tullut valituksi.
Borodinon kenttien taistelu
Borodinon kenttien taistelu oli toisessa maailmansodassa Saksan ja Neuvostoliiton joukkojen välinen taistelu Borodinon alueen hallinnasta. Se oli osa Moskovan taistelua. Taistelu alkoi 13. lokakuuta 1941 Saksan ilmavoimien pommitettua Borodinoa. Saksalaiset valtasivat alueen 16. lokakuuta. Borodinon museo kärsi pahoja vaurioita ja Spaso-Borodinsky luostari paloi maan tasalle. Neuvostoliiton 5. armeijaan kuulunut 82. kivääridivisioona valtasi Borodinon takaisin 18. tammikuuta 1942 Neuvostoliiton talvihyökkäyksessä. Borodinoon on pystytetty muistomerkki taistelusta.
Ozan Yanar
Politiikka
Vuoden 2021 kuntavaaleissa Yanar sai 1 066 ääntä ja tuli valituksi Helsingin kaupunginvaltuustoon.
Yksityiselämä
Yanar on syntynyt Turkissa ja asunut lapsena myös Englannissa ja Kyproksella. Suomeen hän muutti 14-vuotiaana. Hän on pelannut jalkapalloa B-nuorten SM-tasolla. Yanarilla on tytär yhdessä toimittaja Aishi Zidanin kanssa.
Hän on Turkin ja Suomen kansalainen.
Sulo Kilpiö
Sulo Kilpiö (s. 22. tammikuuta 1936 Varkaus) on juristi, joka toimi Varkauden kaupunginjohtajana.
Sulo Kilpiö syntyi kunnallisneuvos Valo Kilpiön ja Hilma Johanna Tahvanaisen perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1961 on kirjeenvaihtaja Eila Marita Westerlund. Kilpiö tuli ylioppilaaksi 1955 ja valmistui lainopin kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1962, varatuomarin arvon hän sai 1965. Kilpiö toimi asutushallituksen esittelijänä 1962, Kajaanin tuomiokunnan notaarina 1963–1964 ja apulaisena asianajotoimistossa 1964–1966. Varkauden apulaiskaupunginjohtaja hän oli 1966–1973, kaupunginsihteeri 1973–1977 ja kaupunginjohtaja vuodesta 1978. Hän jäi tehtävästä eläkkeelle vuoden 1998 alusta.
Kursun kirkko
Kursun kirkko on Sallan Kursun kylään 1964 puusta rakennettu suorakaiteen muotoinen satulakattoinen  pitkäkirkko, jonka suunnitteli Iikka Martas. Kyläkirkkona toimivan rakennuksen yhteydessä on seurakuntakeskus. Kirkon pinta-ala on 500 neliötä ja siellä on istumapaikkoja 225 hengelle. Erillinen kartion muotoinen alaosastaan avoin kellotapuli rakennettiin samana vuonna kuin kirkko, myös sen kello on vuodelta 1964.
Joanin salaisuus
Joanin salaisuus on yhdysvaltalainen nuorisolle suunnattu draamasarja vuosilta 2003–2005. Sarjaa tehtiin yhteensä kaksi tuotantokautta eli 45 jaksoa. Suomessa sarjan esitti Nelonen. Sarjan tunnuskappale on Joan Osbornen esittämä ”One of Us”.
Joanin salaisuus kertoo kuvitteellisessa Arcadian kaupungissa asuvasta teini-ikäisestä Joan Girardista, joka keskustelee Jumalan kanssa. Jumala ilmestyy hänelle useina erilaisina hahmoina, kuten pienenä lapsena, teini-ikäisenä poikana ja roskakuskina. Samalla Jumala pyytää Joania tekemään tehtäviä, jotka vaikuttavat Joanin tai hänen läheistensä elämään myönteisesti.
Steíri
Steíri (myös transl. Stíri) on Kreikan kylä, joka kuuluu hallinnollisesti Dístomo-Aráchova-Antíkyran kuntaan, Boiotian alueyksikköön ja Keski-Kreikan alueeseen. Aiemmin kylä kuului Dístomon kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Dístomo-Aráchova-Antíkyran kunnan Dístomon kunnallisyksikköön. Kylän väkiluku on 686 (vuonna 2011).
pienoiskuva|vasen|[[Stiris|Antiikin Stiriin kaupungin raunioita.]] Steírin kylä sijaitsee Elikónas-vuoren eteläpäässä noin 450 metrin korkeudessa, noin neljä kilometriä kaakkoon Dístomosta ja noin 15 kilometriä länteen Livadeiásta.
Kylä on perinyt nimensä sen paikalla sijainneelta antiikin ajan Stiriin eli Steiriin kaupungilta. Se kukoisti noin ajalla 550 eaa.–640 jaa. Siitä on säilynyt joitakin raunioita. Noin 175/135 eaa. kaupunki oli liitossa (sympoliteia) rannikolla sijainneen Medeonin kaupungin kanssa. Se liitti kaupungit yhdeksi kaupunkivaltioksi.
Steíri muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Τοπική Κοινότητα Στειρίου, Topikí Koinótita Steiríou), johon kuuluu Steírin kylän lisäksi Unescon maailmanperintökohteisiin kuuluva bysanttilaisella ajalla perustettu Pyhittäjä Luukaksen luostari (Moní Osíou Louká). Koko yhdyskunnan väkiluku on 689.
Ziegfeld, naisten kuningas
Ziegfeld, naisten kuningas (The Great Ziegfeld) on Robert Z. Leonardin ohjaama yhdysvaltalainen musikaalielokuva vuodelta 1936. Se perustuu löyhästi Florenz Ziegfeldin (1867-1932) elämään ja ”Ziegfeld Follies” (1907-1931) revyysarjaan. Elokuvassa on muun muassa Walter Donaldsonin ja Irving Berlinin alkuperäistä musiikkia.
Elokuva palkittiin parhaan elokuvan Oscarilla. Elokuva muistetaan ennen kaikkea Luise Rainerin näyttelijäsuorituksesta, josta hänet palkittiin parhaan naispääosan Oscarilla, sekä siitä että mukana oli alkuperäisen Ziegfeld Follies -revyyn esiintyjiä, muun muassa Fannie Brice (jonka elämästä musikaali Funny Girl kertoo).
Palkinnot
Voitetut Oscar-palkinnot:
Oscar-ehdokkuudet
CJ ENM
CJ ENM syntyi CJ E&M ja CJ O Shopping -yhtiöiden yhdistyessä. CJ E&M sisältää elokuvien tuotanto- ja jakeluyhtiön CJ Entertainmentin sekä televisiokanavat Mnet ja tvN. CJ O Shopping on verkkokaupasta vastaava osasto.
Käppyräinen
Käppyräinen: Runoja on Lauri Viidan kirjoittama runokokoelma, joka ilmestyi 1954.
Käppyräinen on Viidan kolmas runoteos. Se on nähty jatkona Betonimyllärille. Kokoelma ei syntynyt yhtä voimakkaan innoituksen vallassa kuin aiemmat teokset.
Euroopan turvallisuus- ja yhteistyökonferenssi
thumb|Suomen Etyk-valtuuskunnan jäseniä huippukokouksessa 1975: ulkoministeri [[Olavi J. Mattila, pääministeri Keijo Liinamaa ja presidentti Urho Kekkonen.]] Euroopan turvallisuus- ja yhteistyökonferenssin (Etyk, ETYK ) ensimmäinen vaihe oli ulkoministerien kokous Helsingissä vuonna 1973, toinen Genevessä pidetyt neuvottelut 1973–1975 ja kolmas Helsingissä pidetty huippukokous 1975.
Etykin ensimmäinen pääsihteeri oli saksalainen diplomaatti Wilhelm Höynck. Hänet nimitettiin virkaan 28. huhtikuuta 1993. Pääsihteerin virasto sijoitettiin Wieniin.
Etykin päätösvaiheen valmisteluissa keskeisesti mukana ollut silloinen suurlähettiläs Jaakko Iloniemi on myöhemmin luonnehtinut konferenssia: ”Tarkoituksena oli vain raottaa rautaesirippua, sen aukirepäisemistä tuskin kukaan edes ajatteli.” Neuvostoliitto teki Etykissä kuitenkin länsimaille myönnytyksiä, jotka myöhemmin koituivat sen kohtaloksi.
Etykissä käytetyt viralliset kielet olivat englanti, saksa, ranska, espanja, italia ja venäjä.
Taustaa
Neuvostoliitto oli joutunut Tšekkoslovakian miehityksen vuoksi poliittisesti vastakkain liittolaistensa kanssa. Lisäksi se oli menettänyt otteensa länsimaiden kommunistisiin puolueisiin (eurokommunismi) ja sen ideologiset erimielisyydet Kiinan kanssa olivat kärjistyneet sotilaallisiksi yhteenotoiksi maiden välisellä raja-alueella talven ja kevään 1969 aikana. Neuvostoliiton johto käsitti, että mikään näistä ongelmista ei ollut ratkaistavissa selittelemällä tai paikkailemalla, vaan Neuvostoliitto voisi parantaa asemiaan vain avaamalla uuden diplomaattisen rintaman. Niinpä se ehdotti huhtikuussa 1969 Euroopan turvallisuuskokouksen järjestämistä samalla tavoin kuin se oli tehnyt vuonna 1954.
Suomessa tiedettiin, että myönteinen vastaus Neuvostoliiton konferenssialoitteeseen kytkisi Suomen länsimaiden silmissä yhä tiukemmin Neuvostoliiton vaikutuspiiriin. Toisaalta presidentti Urho Kekkonen tiesi syksyn 1961 noottikriisin perusteella, että sotilaallisesti sävyttynyt poliittinen jännitys Keski-Euroopassa ei ole hyväksi Suomelle. Turvallisuuskokous voisi auttaa Eurooppaa toipumaan Tšekkoslovakian miehityksen aiheuttamasta shokista, jos se olisi todellinen neuvottelufoorumi eikä pelkkä propagandakulissi aiempien yritysten tavoin. Niinpä Suomi päätti tehdä konferenssista oman, Neuvostoliiton aloitteesta poikkeavan esityksensä, jonka mukaan kahden Saksan tunnustaminen ei olisi kynnyskysymys kokouksen pitämiselle, mukaan kutsuttaisiin myös Yhdysvallat ja Kanada ja Suomi tarjoutuisi konferenssin isännäksi. Suomen lähtöasetelmat konferenssihankkeessa olivat muita maita edullisemmat sen vuoksi, että Suomi ei ollut tunnustanut kumpaakaan Saksaa, mutta hoiti suhteitaan tasapuolisesti kummankin Saksan kanssa, vaikkakin matalalla profiililla kaupallisten edustustojen kautta. Ennen lähtöään Helsinkiin Yhdysvaltojen presidentti Gerald Ford järjesti tapaamisen ryhmän itäeurooppalaistaustaisten yhdysvaltalaisten kanssa, jossa hän vakaasti julisti, ettei Yhdysvaltojen poliittinen suhtautuminen Baltian maiden asemaan muuttuisi. Nykyinen linja vain vahvistuisi, sillä sopimuksen mukaan toisen valtion alueiden laiton anastus oli kansainvälisen lain vastaista.
Etykin ensimmäinen ja toinen vaihe
Turvallisuuskonferenssin ensimmäinen vaihe järjestettiin ulkoministeritasolla Helsingin Finlandia-talossa 3.–7. heinäkuuta 1973. Kokouksen isäntänä oli ulkoministeri Ahti Karjalainen. Kokoukseen osallistui myös YK:n pääsihteeri Kurt Waldheim. Tässä kokouksessa ei vielä tehty mitään varsinaisia poliittisia päätöksiä, eikä tämä ollut ensimmäisen vaiheen tarkoituskaan. Sen sijaan tarkoituksena oli koota yhteen Dipolissa, Espoon Otaniemessä marraskuusta 1972 lähtien pidettyjen valmistelevien kokousten tulokset ja kartoittaa konferenssin toista eli varsinaista työvaihetta.
Juuri ennen Etykin ensimmäisen vaiheen alkamista Länsi-Saksan silloinen Helsingin-suurlähettiläs Detlev Scheel vaati, että Länsi- ja Itä-Saksan edustajien istumapaikkojen tulee olla kokoussalissa vierekkäin. Länsi-Saksan politiikan pitkän aikavälin tavoitteena oli Saksojen jälleenyhdistyminen, ja myös tällä tavalla Länsi-Saksa halusi viestiä Itä- ja Länsi-Saksan kuuluvan yhteen. Pulmasta selvittiin kirjoittamalla osaottajavaltioiden nimikyltit alkuperäisen englannin kielen sijasta ranskaksi. Länsi-Saksan liittokansleri Helmut Schmidt korosti myöhemmin Etykin suurta merkitystä Saksojen vuonna 1990 tapahtuneen yhdistymisen kannalta.
Ensimmäisen vaiheen kokouksen sujuttua kautta linjan hyvässä ja luottamuksellisessa ilmapiirissä ulkoministeri Ahti Karjalainen luonnehti erityisen ”Helsingin hengen” vallinneen sen aikana. Pienen soraäänen kokouksessa aiheutti Maltan edustajan, pääministeri Dom Mintoffin esiintyminen. Mintoff ehdotti, että myös Algerian ja Tunisian tulisi saada osallistua huippukokoukseen, koska nämä maat sijaitsivat Välimeren piirissä ja Välimeren maiden ongelmat olivat myös muun Euroopan ongelmia. Kun tämä ehdotus torjuttiin, Mintoff poistui kokouksesta. Malta saattoi silti katsoa voitokseen sen, että kokouksesta annettuun lehdistötiedotteeseen tuli maininta Mintoffin esityksestä.
Turvallisuuskonferenssin toisen vaiheen muodostivat Sveitsin Genevessä pidetyt neuvottelut, jotka alkoivat syyskuussa 1973 ja kestivät kevääseen 1975. Neuvottelujen pahimpana kompastuskivenä oli kysymys ihmisten ja tiedon vapaasta liikkumisesta, mitä itäblokissa pidettiin ideologisena; sen sijaan kyettiin sopimaan puuttumattomuudesta toisten valtioiden sisäisiin asioihin, valtioiden välisten rajojen loukkaamattomuudesta sekä taloudellisen, tieteellisen ja kulttuurisen yhteistyön puitteista. Neuvotteluilmapiiriä Genevessä ei ollut omiaan parantamaan Nobel-kirjailija Aleksandr Solženitsynin karkotus Neuvostoliitosta helmikuussa 1974 ja sitä edeltänyt neuvostoviranomaisten voimakas kampanja häntä vastaan. Neuvottelujen ajoittain varsin tahmea eteneminen näytti jo siirtävän kolmannen vaiheen eli huippukokouksen ajankohtaa, koska Suomelle ei olisi jäänyt tarpeeksi aikaa järjestelyihin. Neuvostoliiton taivuttua suuriin myönnytyksiin huippukokous voitiin lopulta pitää Helsingissä alkuperäisen aikataulun mukaisesti.
Presidentti Urho Kekkonen nimitti 25. heinäkuuta 1975 Suomen Etyk-valtuuskunnan, jonka jäseniksi tulivat pääministeri Keijo Liinamaa ja ulkoministeri Olavi J. Mattila sekä suurimpien puolueiden edustajina puheenjohtajat Kalevi Sorsa (SDP), Aarne Saarinen (SKDL) ja Harri Holkeri (Kokoomus). Keskusta valitsi edustajakseen valtuuskuntaan Etykin valmisteluissa keskeisesti mukana olleen entisen ulkoministerin Ahti Karjalaisen. Ulkoministeriön puolelta hankkeen päävalmistelijana oli diplomaatti Jaakko Iloniemi.
Huippukokous
Etykin huippukokous järjestettiin Helsingin Finlandia-talossa heinä- ja elokuun vaihteessa vuonna 1975. Etykin päätösvaiheen avasi Pyhän istuimen kardinaalivaltiosihteeri Agostino Casaroli, joka toimi päätösvaiheen puheenjohtajana. Mukana olivat 35 maan valtionpäämiehet: Albaniaa ja Andorraa lukuun ottamatta kaikki Euroopan valtiot sekä Yhdysvallat ja Kanada. Kokoukseen osallistuivat muun muassa Neuvostoliiton johtaja Leonid Brežnev, Yhdysvaltain presidentti Gerald Ford, Italian pääministeri Aldo Moro, Ranskan presidentti Valéry Giscard d’Estaing, Ruotsin pääministeri Olof Palme, Saksan liittokansleri Helmut Schmidt, Saksan demokraattisen tasavallan puoluejohtaja Erich Honecker ja Romanian presidentti Nicolae Ceaușescu. Historiallista oli, että Länsi- ja Itä-Saksan valtionpäämiehet istuivat Helsingissä ensimmäistä kertaa saman pöydän ääressä. Helsinkiin saapuneilla valtionpäämiehillä oli virallisen ohjelman lomassa useita kahden- ja monenkeskisiä tapaamisia. Presidentti Kekkonen toimi kokouksen isäntänä ja kävi henkilökohtaisesti vastaanottamassa kaikki arvovieraat Helsinki-Vantaan lentoasemalla. Muista poiketen Neuvostoliiton puoluejohtaja Leonid Brežnev saapui junalla, ja hänet Kekkonen kävi noutamassa Helsingin rautatieasemalta. Kyseessä oli yksi kaikkien aikojen suurimpia tapahtumia Suomessa Helsingin olympiakisojen ohella. Kokous sujui ainakin diplomaatti Iloniemen mukaan ilman suurempia ongelmia, vaikka presidentti Kekkonen olikin huolissaan. ”–Hän (Kekkonen) halusi tietysti perehtyä hyvin kaikkeen, mitä tulee tapahtumaan, mutta käsikirjoitus oli niin täydellinen, että siinä ei ollut tilaa minkäänlaisille spontaaneille mielenilmaisuille tai virheille. Ja kaikki sujui käsikirjoituksen mukaan, niin että hän pääsi aika vähällä.”
Vuoden 1975 aikana oli liikkunut huhuja Neuvostoliiton puoluejohtajan Leonid Brežnevin heikentyneestä terveydestä. Jaakko Iloniemen mukaan Brežnev tiesi itsekin heikon kuntonsa, mutta halusi jäädä historiaan käänteentekevänä pitämänsä asiakirjan allekirjoittajana.
Turvatoimet Helsingissä kokouksen aikana olivat ennen kokemattoman mittavat, eivätkä kaupunkilaiset juuri nähneet korkeita ulkomaisia vieraita.
1. elokuuta allekirjoitettiin kokouksen päätösasiakirja, niin sanottu Helsingin päätösasiakirja. Kirjoittamisen aloitti liittokansleri Schmidt ja sen päätti Jugoslavian presidentti Josip Broz Tito. Päätösasiakirja jakautui neljään pääkohtaan eli ”koriin”. Ensimmäinen käsitteli Euroopan turvallisuuskysymyksiä, toisessa päätettiin yhteistyöstä muun muassa taloudessa, tieteessä ja ympäristönsuojelussa, kolmas koski yhteistoimintaa humanitaarisilla aloilla ja neljäs konferenssin seurantaa ja tulevia kokouksia.
Kaikki Etykin osallistujavaltiot sitoutuivat julkaisemaan konferenssin päätösasiakirjan omissa tiedotusvälineissään.
Vaikutukset
Neuvostoliitto kirjasi suurimmaksi voitokseen Etykin päätösasiakirjan ”ensimmäisen korin”, jossa taattiin toisen maailmansodan ja vuoden 1947 Pariisin rauhansopimuksen tuloksena syntyneiden valtiollisten rajojen loukkaamattomuus. Neuvostojohtajat odottivat paljon myös idän ja lännen taloudellista yhteistyötä koskeneelta ”toiselta korilta”, mutta käytännössä se jäi muodollisuudeksi läntisen markkinatalouden ja itäisen suunnitelmatalouden sovittamattomien eroavuuksien vuoksi.
Yleisesti odotettiin Helsingin konferenssin muodostuvan kylmän sodan päättäjäistilaisuudeksi. Idän ja lännen vastakkainasettelu kiristyi kuitenkin jo pian Etykin jälkeen. Osapuolet epäilivät vieläkin prosessin jatkamisen tarpeellisuutta. Kylmän sodan näyttämö laajeni 1970-luvun jälkipuoliskolla Euroopasta kolmannen maailman maihin, ja 1980-luvun alkupuolella Euroopassa ajauduttiin sotilasliitto Naton ja Varsovan liiton väliseen ohjusvarustelukierteeseen.
Läntiset kriitikot arvelivat tuoreeltaan sopimuksen sinetöineen Euroopan kahtiajaon. Toisaalta jälkikäteen on ajateltu, että lisääntynyt kulttuurivaihto ja etenkin ihmisoikeuskysymysten nostaminen esille edistivät toisinajattelijoiden liikehdintää itäisessä Euroopassa ja myötävaikuttivat syksyn 1989 vallansiirtoihin sosialistisissa maissa sekä myöhemmin Neuvostoliiton lakkaamiseen valtiona. Sopimuksen innoittamana useisiin Varsovan liiton maihin syntyi niin sanottuja Helsinki-ryhmiä ajamaan ihmisoikeusasiaa sekä edistämään ajatuksen ja ilmaisun vapautta. Puolassa Solidaarisuus-liikkeen keulakuvaksi noussut Lech Wałęsa, joka valittiin myöhemmin maansa presidentiksi, kertoi vuonna 1980 Uuden Suomen kirjeenvaihtajalle saaneensa valtuutuksen ryhtyä taisteluun työläisten oikeuksien puolesta luettuaan Etykin päätösasiakirjan.
Kokouksen jälkeen alettiin kansainvälisessä lehdistössä yleisesti puhua Helsingin hengestä ja liennytys-termi liitetään yleensä Etykin huippukokoukseen. Suomen kansainvälistä asemaa tilaisuus joka tapauksessa vahvisti. Etykin ulkomaiset osanottajat tunnustivat Helsingin puolueettomaksi maaperäksi, ja Suomi saattoi sen jälkeen korostaa puolueettomuuttaan monissa yhteyksissä silloinkin, kun ne eivät ylittäneet uutiskynnystä. Toisaalta kokouksen jälkeen Suomi ja Kekkonen saivat kokea, että Neuvostoliitto ei ollut tunnustanut aidosti Suomen puolueettomuutta, vaan pyrki YYA-sopimukseen vedoten jälleen sitomaan Suomen tiukemmin etupiiriinsä.
Yhdysvaltain presidentiksi Gerald Fordin jälkeen valittu Jimmy Carter nosti Yhdysvaltain ulkopolitiikan keskeiseksi tavoitteeksi ihmisoikeuksien puolustamisen kaikkialla maailmassa. Tämä johti yhteenottoihin Neuvostoliiton kanssa Etykin seurantakokouksissa, joista ensimmäiset pidettiin Belgradissa vuonna 1977 ja Madridissa vuonna 1979. Kun Ronald Reagan syrjäytti Carterin vuonna 1981, Etyk näytti painuvan unohduksiin. Reagan sanoutui heti alusta lähtien irti Etykistä, koska hänen mielestään se ikään kuin laillisti Itä-Euroopan maiden kuulumisen Neuvostoliiton valtapiiriin. Niinpä Suomen Kuvalehden kolumnisti Sakari Virkkunen kirjoitti vuonna 1986, että ”1970-luvun harvoihin maailmanpoliittisiin idylleihin” kuuluneesta Etykistä ”on jäljellä enää kalpea muisto”. Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen alettiin kuitenkin yhä laajemmin ajatella, että Etykin ”kolmas kori” oli kaikessa hiljaisuudessa kaivanut maata totalitaarisen järjestelmän alta. Tässä suhteessa on Neuvostoliiton jopa sanottu virittäneen itselleen aikapommin.
Ensimmäinen Etykin seurantakokous järjestettiin lokakuussa 1977 Belgradissa. Myöhemmin Etykin seurantakokous järjestettiin Helsingissä vuonna 1992. Etykin seuraajaksi perustettiin 1994 Euroopan turvallisuus- ja yhteistyöjärjestö eli Etyj.
Etykin 10-vuotisjuhlakokous pidettiin Finlandia-talossa ulkoministeritasolla heinä- ja elokuun vaihteessa 1985. Kokousta isännöi Suomen silloinen ulkoministeri Paavo Väyrynen, joka tapasi henkilökohtaisesti kaikki ulkomaiset virkaveljensä. Jännittynyttä kansainvälistä ilmapiiriä kuvasi, että Neuvostoliiton ulkoministeri Eduard Ševardnadze arvosteli Yhdysvaltoja haluttomuudesta neuvotella ohjusvarustelukierteen hillitsemisestä, kun taas Yhdysvaltain ulkoministeri George Shultz luetteli nimeltä mainiten tapauksia, joissa hän katsoi Neuvostoliiton loukanneen ihmisoikeuksia. Presidentti Mauno Koivisto tapasi kahden kesken Shultzin ja Ševardnadzen sekä eräitä muita ulkoministereitä. Kokouksen päätteeksi ei allekirjoitettu minkäänlaista asiakirjaa, vaikka isäntämaa Suomi oli sellaista kaavaillut.
Vuoden 1975 huippukokouksesta pois jääneen Albanian presidentti Ramiz Alia allekirjoitti Etykin päätösasiakirjan Helsingissä 16. syyskuuta 1991. Kuukautta myöhemmin, 15. lokakuuta, allekirjoittajina olivat vuoden 1991 aikana itsenäistyneiden Baltian maiden presidentit, Viron Arnold Rüütel, Latvian Anatolis Gorbunovs ja Liettuan Vytautas Landsbergis. Helmikuussa 1992 päätösasiakirjan allekirjoittivat entisten neuvostotasavaltojen Ukrainan, Valko-Venäjän, Moldovan, Tadžikistanin ja Uzbekistanin valtionpäämiehet. Vuoden 1992 seurantakokouksessa allekirjoittajavaltioiden joukkoon liittyivät Jugoslaviasta itsenäistyneet Slovenia, Kroatia sekä Bosnia ja Hertsegovina ja Neuvostoliitosta itsenäistyneet Armenia, Azerbaidžan, Georgia, Kazakstan, Kirgisia ja Turkmenistan.
Heinäkuussa 2015, jolloin Etykin päätösvaiheesta Helsingissä tuli kuluneeksi 40 vuotta, konferenssin päätösasiakirjan alun perin allekirjoittaneista valtionpäämiehistä olivat elossa vielä Saksan entinen liittokansleri Helmut Schmidt ja Ranskan entinen presidentti Valéry Giscard d’Estaing. Schmidt kuoli 96-vuotiaana saman vuoden marraskuussa ja Giscard d’Estaing 94-vuotiaana joulukuussa 2020.
Pääsihteeri
Pääsihteerin virka perustettiin 1992, ja viran haltijoina ovat olleet: