cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
HMS Jervis
Palvelus
Palvelukseen otettaessa alus määrättiin Kotilaivaston 7. hävittäjälaivueen johtoalukseksi. Se lähti 14. toukokuuta Chathamiin, missä alus siirrettiin 30. toukokuuta telakalle kolaroinnissa saatujen vaurioiden korjaamiseksi. Alus vastaanotti ampumatarvikkeita Sheernessissä 7. kesäkuuta ja seuraavana päivänä se lähti Portlandiin miehistön koulutukseen ennen operatiivista palvelusta.
Koulutuksen päätyttyä alus siirtyi Sheernessiin, jossa koulutuksen aikana havaittuja vikoja korjattiin. Se siirrettiin 10. heinäkuuta telakalle, mistä alus lähti 30. heinäkuuta Scapa Flow'hun Kotilaivastoon. Alus siirtyi 24. elokuuta Doveriin aloittaakseen partioinnin Englannin kanaalissa ja edelleen 30. elokuuta Imminghamiin Humber Forcen 7. hävittäjälaivueeseen HMS Javelinin, HMS Jupiterin ja HMS Echon kanssa.
Alus suojasi 2. syyskuuta HMS Southamptonia ja HMS Glasgowia Norjan, Tanskan ja Saksan rannikolla etsittäessä akselivaltojen kauppa-aluksia. Osasto havaitsi 4. syyskuuta saksalaisen kauppa-aluksen Johannes Molken Buhrin, jonka miehistö upotti aluksensa brittialusten lähestyessä. Uponneen aluksen miehistö pelastettiin veneistä. Jervis oli 7. syyskuuta osaston mukana Imminghamissa.
Alus pysäytti 9. syyskuuta Norjan rannikolla saksalaiset rahtialukset Bonden ja Gustaffe E. Reuterin, jotka lähetettiin vallattuina Kirkwalliin. Mereltä Rosythiin palattuaan alus siirrettiin kattiloiden puhdistukseen kaupalliselle telakalle Imminghamiin. Alus lähti 22. syyskuuta Rosythista osallistuakseen Kotilaivaston operaatioon Saksan laivastoa vastaan Pohjanmerellä operaatiossa SK, joka kuitenkin peruutettiin Jerseyn ja Javelinin kolaroitua. Lisävaurioita tuli 30. syyskuuta Rosythissa Jupiterin törmätessä laiturissa olleeseen Jervisiin, joka siirrettiin telakalle korjattavaksi.
Korjausten jälkeen alus lähti 8. lokakuuta Jupiterin' kanssa sukellusveneiden torjuntaan ja tutkimaan raportoitua Saksan laivaston toimintaa. Alukset joutuivat ilmahyökkäykseen, minkä jälkeen Jervis hinasi liikuntakyvyttömän Jupiterin Scapa Flowhun, jonne saavuttiin seuraavana päivänä. Alus lähti 14. lokakuuta Rosythistä Humberin osastoon kuuluvien risteilijöiden kanssa meriliikenteen häirintään, jonka aikana lähetettiin kaksi saksalaista rahtilaivaa Kirkwalliin. Jervis erkani 16. lokakuuta risteilijöistä siirtyen suojaamaan saattuetta. Forthin estuaarissa saattue joutui ilmahyökkäykseen, jolloin HMS Mohawk vaurioitui lähelle osuneesta pommista. Aluksen päällikkö ja useita miehistönjäseniä sai myös surmansa.
Alus suojasi 18. lokakuuta Rosythistä HMS Jerseyn, HMS Cossackin ja HMS Maorin kanssa taisteluristeilijä HMS Repulsea. Osaston tehtävänä oli etsiä Luoteisen reitin alueelta Saksan laivaston saarronmurtajia. Osasto liittyi 20. lokakuuta Kotilaivaston lähettämään osastoon sään huonotessa. Seuraavana päivänä alus erkani Jerseyn osastosta Sullom Voeen sukellusveneidentorjuntapartioon. Tankkauksen jälkeen alukset aloittivat tuloksettoman partioinnin.
Seuraavana päivänä alus lähti 7. laivueen alusten mukana Imminghamiin. Matkalla laivue teki mutkan Alankomaiden rannikolla häiritäkseen meriliikennettä ennen paluuta Humberiin. Marraskuussa alus suojasi laivueen mukana Pohjanmeren saattueita FN34, FN36 ja FN39, kunnes se siirrettiin 23. marraskuuta huollettavaksi Brigham and Cowanin telakalle Hulliin.
Alus palasi 9. joulukuuta laivueeseensa. Seuraavana päivänä se oli HMS Junon, HMS Januksen, HMS Jaguarin ja Jupiterin kanssa Alankomaiden rannikolla sukellusveneidentorjuntapartiossa, mistä se palasi 11. joulukuuta Imminghamiin. Alus siirrettiin vielä samana päivänä Sullom Voeen suojaamaan Norjaan ja Norjasta matkanneita saattueita, mistä se palasi 25. joulukuuta Imminghamiin.
Alus sijoitettiin 29. joulukuuta Januksen kanssa suojaamaan Pohjanmeren saattueita, kunnes se siirrettiin 6. helmikuuta 1940 kattiloiden puhdistukseen ja magneettisuuden poistoon telakalle Hulliin. Alus palasi 14. helmikuuta laivueeseensa Imminghamiin suojaamaan saattueita, kunnes se kolaroi 19. maaliskuuta Longstonen loiston lähellä ruotsalaisen SS Torin kanssa. Aluksen keula vaurioitui pahoin ja 17 miehistönjäsentä sai surmansa. HMS Javelin ja HMS Janus saattoivat vaurioituneen aluksen Tyneen, mistä se siirrettiin 20. maaliskuuta Swan Hunterin telakalle.
Alus lähti 1. heinäkuuta Maltalle laivueeseensa. Se joutui 6. heinäkuuta Maltalla ilmahyökkäykseen. Alus lähti 9. heinäkuuta Maltalta HMS Diamondin ja HMAS Vendettan kanssa suojaten saattuetta MF1. Alus saapui 13. heinäkuuta suojauksen mukana Aleksandriaan, jossa se liitettiin 14. hävittäjälaivueeseen. Laivueen muut alukset olivat Janus, Juno, HMS Mohawk ja HMS Nubian. Alus suojasi 27. heinäkuuta laivueen mukana saattuetta Aleksandriasta Egenamerelle, kun ne joutuivat ilmahyökkäykseen.
Alus palasi 1. elokuuta Aleksandriaan. Se lähti 4. elokuuta laivueen mukana valvomaan itäistä Välimerta, mistä alus palasi 11. elokuuta Aleksandriaan. Alus suojasi 20. elokuuta saattueen Ateenaan operaatiossa MA9 ja osallistui 29. elokuuta saattueen MF2 suojaamiseen Maltalle operaatiossa MB3. Osasto joutui 31. elokuuta ilmahyökkäykseen, jolloin SS Cornwall sai osuman ja syttyi palamaan.
Alus saapui 2. syyskuuta Cornwallin ja Junon kanssa Maltalle. Seuraavana päivänä se suojasi Force E:n mukana saattuetta AS3 Ateenasta Aleksandriaan, jonne saavuttiin 5. syyskuuta. Alus suojasi 11. syyskuuta monitoreja, jotka tulittivat seuraavana päivänä Solluminlahden kohteita. Osasto palasi 13. syyskuuta Aleksandriaan, mistä alus lähti itäiselle Välimerelle.
Sodan jälkeen
Alus keskeytti harjoittelun 5. tammikuuta 1946 ja lähti Napoliin kuljettaakseen Välimeren laivaston komentajan amiraali Sir John Cunninghamin Maltalle, jossa se kiinnittyi 7. tammikuuta Hamilton Wharfiin täydentääkseen ammusvarastojaan. Aallokko irrotti aluksen ankkurin, jolloin potkuri vaurioitui. Korjaukset kestivät 22. tammikuuta saakka. Alus lähti 27. tammikuuta HMS Chequersin, HMS Chapletin ja HMS Chevronin kanssa Maltalta Aleksandriaan, jolloin kukin hävittäjä hinasi kahta Egyptin hallitukselle luovutettavaa moottoritorpedovenettä. Kova merenkäynti esti alusten hinaamisen, jolloin veneissä olleet miehet poimittiin hävittäjiin. Veneet upotettiin tykkitulella, minkä jälkeen hävittäjät palasivat Maltalle lukuun ottamatta italialaista Gavdon edustalla karille ajanutta Gradiscaa avustavaa Jervistä. Alus palasi satamaan vasta 5.helmikuuta, kun italialaisaluksen pelastaminen oli osoittautunut mahdottomaksi.
Alus lähetettiin Haifaan valvomaan Palestiinan siirtolaiskuljetuksia. Aluksen tyypin 293 tutka meni epäkuntoon, minkä jälkeen se toimi vain ajoittain. Alus lähti 21. helmikuuta Beirutiin avustamaan maavoimien yksiköitä, jotka oli lähetetty alueelle estämään ranskalaisten ja paikallisten kahakointi. Alus palasi Haifaan, missä se partioi 5. maaliskuuta saakka. Seuraavana päivänä alus lähti harjoitukseen, jonka aikana kattila No 2 hajosi pudottaen huippunopeuden 20 solmuun.
Alus pysäytti 14. maaliskuuta pakolaisalus Smyrin, joka saatettiin takaisin Haifaan. Jervis oli Haifassa, kunnes se lähti 19. toukokuuta Britteinsaarille. Alus saapui 4. kesäkuuta Chathamiin, missä se poistettiin palveluksesta ja siirrettiin reserviin.
Friedlandin taistelu
Friedlandin taistelu oli Napoleonin johtaman Ranskan armeijan ja Venäjän keisarillisen armeijan 14. kesäkuuta 1807 Friedlandissa käymä taistelu neljännen liittokunnan sodassa. Kaliningradin alueella sijainneen Friedlandin nykyinen nimi on Pravdinsk.
Taistelu oli selvä voitto Ranskalle. Sen jälkeen Aleksanteri I solmi rauhan Ranskan kanssa Tilsitissä, mikä  hajoitti neljännen liittokunnan.
Taistelun taustoja
Verisen Eylaun taistelun (7.–8. helmikuuta 1807 (J: 26.–27. tammikuuta)) jälkeen Napoleonin oli perustettava talvileiri Preussisch-Eylaun kaupunkiin ja pääarmeija odotti kevättä. Levin August von Bennigsenin johtama Venäjän keisarikunnan armeija oli vetäytynyt Eylaun taistelukentältä. Kevään aikana Bennigsen täydensi armeijaansa, linnoittautui sekä suunnitteli vastaiskua.
Guttstadtin–Deppenin taistelussa (5. kesäkuuta 1807 (J: 24. toukokuuta) Bennigsen hyökkäsi ranskalaisten asemiin . Napoleonin hämmästykseksi hyökkäys keskeytyi ja venäläiset vetäytyivät vahvasti linnoitettuun Heilsbergin kaupunkiin. Napoleon teki vastahyökkäyksen ja Heilsbergin taistelu käytiin (10. kesäkuuta 1807 (J: 29. toukokuuta). Kumpikin puoli menetti noin 10 000 miestä ja taistelu keskeytettiin.
Heilsbergin taistelun jälkeen Bennigsen halusi turvata Königsbergin kaupungin ja lähti marssittamaan armeijaansa pohjoiseen. Illalla 13. kesäkuuta Venäjän armeijan pääosa aloitti siirtymisen Alle-joen länsipuolelle Friedlandin kaupungin kohdalla, jonne oli rakennettu ponttoonisiltoja normaalien siltojen lisäksi. Ranskalaisilla oli länsirannalla marsalkka Jean Lannesin johdolla noin 13 000 miestä. Lannes totesi venäläisten joukkojen olevan pahasti puristuksessa pienellä alueella ja lähetti Napoleonille tilanneselostuksen ja avunpyynnön. Napoleonin armeija oli matkalla Königsbergiin, Lannesin rintamaselostuksen saatuaan hän käänsi lähes koko armeijansa Friedlandiin kiirehtien sen marssia. Koko aamupäivän 14. kesäkuuta Lannes pidätteli venäläisiä.
Bennigsen teki kohtalokkaan virheen keskittämällä suuren osan armeijansa Alle-joen mutkaan. Toisena virheenä pidetään sitä, ettei hän tiedustellut Lannesin heikkoa puolustusta. Bennigsen ei myöskään ollut riittävän aktiivinen liikkeissään.
Ranskalaiset
Ranskan joukkojen koko on yleisesti arvioitu olevan 80 000 miestä. Kaikki joukot olivat iltapäivästä lähtien Napoleonin komennossa.
Venäläiset
Arvio venäläisten joukkojen perustuu kahden komentajan raportteihin. Luvuista on poistettu Königsbergissä olevat joukot sekä Heiligsbergin taistelun tappiot. Bennigsenin armeijan arvioidaan olleen noin 60 000 miehen vahvuinen Friedlandin taistelussa.
Vasen sivusta: Komentaja kenraaliluutnantti Pjotr Bagration
Vasemman sivustan vahvuus: jalkaväkeä 17 000 miestä, ratsuväkeä 3 500 ja 132 tykkiä.
Oikea sivusta: Komentaja kenraaliluutnantti Aleksei Gortšakov
Oikean sivustan vahvuus: jalkaväkeä 13 200, ratsuväkeä 8 800 ja 192 tykkiä.
Reservi koostui 14.Divisioonasta sekä kenraaliluutnantti Andrei Kologrivovin ratsuväestä.
Reservin vahvuus: Jalkaväkeä 11 400 miestä, ratsuväkeä 1 050 ja 36 tykkiä.
Vanhan Suomen joukko-osastot
Venäläisissä joukoissa oli mukana kaksi Vanhan Suomen joukko-osastoa:
1. Käkisalmen musketöörirykmentti. Käkisalmen musketöörirykmentin komentajana oli eversti Nikolai Ladyženski. Rykmentti oli liitettynä kenraaliluutnantti Pjotr Bagrationin joukkoihin.
2. Suomalainen rakuunarykmentti komentajanaan eversti Evstafii Nauendorff kuului oikean sivustan ratsuväkeen ( 7. Divisioonan rakuuna prikaatiin).
13. kesäkuuta: Ilta
Illalla venäläisten ratsuväki oli tyhjentänyt Friedlandin kaupungin ranskalaisista ja Bennigsen antoi käskyn armeijan siirtymisestä kaupunkiin ja sen edustalla olevaan maastoon. Lannes levitti divisioonansa 5 km leveydelle Heinrichdorfista aina Sortlakin metsään asti ja antoi Bennigsenille harhakuvan vahvasta ranskalaisjoukosta. Lannesin reservissä ollut ratsuväki siirtyi tukemaan laajenevaa taistelua Sortlakin metsään.
14. kesäkuuta: Aamuyö klo 03.00 – iltapäivä klo 17.00
Lannesin tykistö aloitti klo 03.00 ampumaan liikkuvia venäläisosastoja. Venäläiset vastasivat tykkituleen klo 07.00 asti ja he etenivät hitaasti taistellen kaupungin ympärille viuhkamaiseen asemaan. Venäläisten äärimmäisellä vasemmalla sivustalla olivat Baggovutin ja Rajevskin etuiskujoukot Sortlaksin metsän ja kylän maastossa. He joutuivat pitkään taistelemaan Lannesin jalka- ja ratsuväkeä vastaan.
Napoleon tuli taistelupaikalle puolenpäivän aikaan, tilanteen nähtyään hän teki taistelusuunnitelman. Mortier pitää Heinrichsdorfista käsin Gortšakovia paikoillaan Myllyjoen pohjoispuolella. Päähyökkäyksessä Ney hyökkää Latour-Mauborgin ratsuväen tukemana Sorlaksin kautta ja tehtävänä on tuhota siltoja, varalla ovat Viktor ja Keisarillinen kaarti. Venäjän armeija työnnetään Mylly-ja Alle jokien väliselle kapealle maakaistaleelle.
Ranskalaisten hyökkäysryhmitys suojattiin tykistön iskuilla. Napoleonin hyökkäysryhmitys oli valmiina noin klo 17.00.
14. kesäkuuta: Iltapäivä klo 17.30 – yö klo 22.30
Klo 17.30 avasi ranskalaisten 20 patteria tulen ja sitä lähtölaukauksena pitänyt Neyn divisioonan hyökkäys yllätti Bennigsenin joka arveli lähestyvän yön hiljentävän taistelutoiminnan. Ney hyökkäsi Sortlakin metsän läpi. Hänen oikealla sivustallaan divisioonakenraali Marchand onnistui työntämään venäläiset Alle-jokeen Sortlakin kylän kohdalla. Heidän vasemmalla sivustallaan hyökkää Bissonin divisioona kaupunkia kohti.
Bennigsen käskee Andrei Kologrivovin ratsuväen hyökkäämään Marchandin vasempaan sivustaan. Latour-Maubourgin rakuunat iskivät välittömästi ja torjuivat Kologrivovin hyökkäyksen. Neyn hyökkäys oli pysähtynyt Allen rannalle ja Ranskan ratsuväen avulla hyökkäys jatkui.
Dupontin divisioona eteni nopeasti Posthenenista Friedlandiin päin, ratsuväki työnsi tieltään venäläiset eskadroonat. Bennigsen käski Gortšakovin hyökätä Myllyjoen yli ranskalaisten sivustaan, mutta hyökkäys ei onnistunut. Massoittain venäläisiä joukkoja on keskittyneenä kapealla maakaistaleella. Ranskan tykistön komentaja Senarmont siirrättää tykkejä koko aika lähemmäksi venäläisiä kunnes hän pääsee ampumaan kartesseja. Lähimmillään etäisyys venäläisiin joukoihin oli noin 60 askelta ja lähietäisyydeltä ammuttuna raehaulit kaatoivat suuria määriä venäläistä jalkaväkeä. Venäläiset pakenivat suojaan Friedlandiin, harhailivat katuja pitkin ja yrittivät paeta joen yli.
Friedland sytytettiin tuleen, katastrofi syveni koska myös ponttoonisillat syttyivät tuleen tuhoten niistä suurimman osan. Ney oli nyt myös päässyt vastarannalle tuhoamaan siltoja. Satoja venäläisiä hukkui yrittäessään pelastautua joen yli.
Dupont käänsi hyökkäyksensä pohjoiseen ylittämällä kahlaamalla Myllyjoen ja työnsi Gortšakovia edellään. Venäläiset löysivät onnekseen Allen yläjuoksulta kahlaamon. Sitä kautta pelastui osa joukoista. Taistelu päättyi n klo 22.30 ranskalaisten murskattua Venäjän armeijan. Sotasaaliiksi ranskalaiset saivat yli 80 tykkiä.
Yhteenveto
Venäjän armeijan runko oli tuhottu, Bennigsenin oli paettava armeijan jäänteiden kanssa Pregel -joelle ranskalaisten ahdistamana. Bennigsen pyysi välirauhaa, johon Napoleon suostui. Hyvin nopeasti Friedlandin taistelun jälkeen Ranskan marsalkka  Soultin IV armeijakunta valtasi Königsbergin. Sieltä Napoleonin armeija sai suuret määrät sotatarvikkeita, leipää ja vaatteita. Venäjän keisari Aleksanteri I oli pakotettu tapaamaan Napoleon ja solmimaan Tilsitin sopimuksen.
Alemmuuskompleksi
Alemmuuskompleksi on psykologian ja psykoanalyysin käsite, joka tarkoittaa huonommuudentunnetta toisiin nähden. Alemmuuskompleksin käsitteen loi Alfred Adler. Kompleksi on usein tiedostamaton, ja sen ajatellaan johtavan ylikompensoimiseen: joko mahtaviin suorituksiin tai äärimmäisen epäsosiaaliseen käytökseen. Aiheen varhaiset tutkijat käyttivät Napoleonia esimerkkinä ihmisestä, joka kärsi lyhyestä pituudestaan ja kompensoi tätä suuruudenhulluilla maailmanvalloitusuunnitelmilla.
Nakanoshima
Nakanoshima on noin kolme kilometriä pitkä ja noin 50 hehtaarin laajuinen saari Osakan keskustassa. Se erottaa toisistaan Dojimagawa- ja Tosaborigawajoet. Edo-kaudella saarella oli asuttuja varastorakennuksia, joista myytiin riisiä eteenpäin. Saaren talous kukoisti, ja siitä tuli taloudellinen keskus 1800-luvulla rautatieverkoston kehittymisen jälkeen. Saari on edelleen taloudellisesti merkittävää aluetta, ja saarella on muun muassa Japanin pankin Osakan-konttori. Lisäksi saarella on Kansallinen kansainvälisen taiteen museo, Osakan tiedemuseo ja Osakan yliopiston kampusalue.
Christoph Hegge
pienoiskuva|Christoph Hegge Christoph Hegge (s. 15. elokuuta 1962 Rheine) on saksalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Münsterin hiippakuntaan 10. lokakuuta 1988 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Sicilibban titulaaripiispaksi 31. toukokuuta 2010. Piispaksi vihkiminen seurasi 29. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Felix Genn, jota avustivat Reinhard Lettmann ja Heinrich Janssen.
Core
Core on yhtyeen Stone Temple Pilots ensimmäinen studioalbumi, joka julkaistiin levy-yhtiöstä Atlantic Records 29. syyskuuta 1992.
Svenska teatern (Tukholma)
thumb|Tukholman Svenska teaternin avajaiset 1875. Svenska teatern oli teatteri Tukholmassa. Se sijaitsi kaupungin keskustassa Blasieholmenilla. Teatteri avattiin vuonna 1875, ja sen toiminta jatkui vuoteen 1925 saakka, jolloin se tuhoutui tulipalossa. Teatterissa oli 1 150 katsojapaikkaa, ja se oli aikansa suurin teatteri Ruotsissa. Teatterirakennuksen suunnitteli arkkitehti Ernst Jacobsson.
59.33°N, 18.07717°W
Paarlahti
Paarlahti on kapea Näsijärven lahti Kämmenniemessä Tampereella. Kapean muotonsa takia se on joskus määritelty myös vuonoksi. Se on noin kymmenen kilometriä pitkä ja enimmillään noin 60 metriä syvä. Näsijärveltä Paarlahteen pääsee Aunessillan salmen ja Kaitaveden kautta. Pitkän Paarlahden sivuilla olevia vesialueita ovat Kuuslahti, Matehinen ja Sisaruspohja.
Haisevaisi
thumb|right|Primorskoje šossen ja ulitsa Astaninan risteys Haisevaisissa. Haisevaisi on kaupunkimainen taajama Leningradin alueen Lomonosovin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Suomenlahden etelärannalla Pietarin ja Vääskylän välisen rautatien varrella. Asukkaita on (2006) noin 3700 henkeä. Venäjän keisarikunnan puitteissa Haisevaisi kuului Pietarin kuvernementin Pietarhovin kihlakuntaan. Peter von Köppenin vuonna 1849 julkaiseman tutkimuksen mukaan Haisevaisin kylässä oli tuolloin 207 asukasta, joista kaikki olivat inkerikkoja.
Aiheesta muualla
59.94444°N, 29.575°W
Groombridge 34
Groombridge 34 on Andromedan tähdistössä 11,6 valovuoden päässä Maasta sijaitseva kaksoistähti, jonka molemmat komponentit ovat punaisia kääpiöitä, jotka ovat noin 147 astronomisen yksikön päässä toisistaan. Kirkkaammasta Groombridge 34:stä käytetään lyhennettä GX And ja toisesta GQ And.
Tataaripikkuvaahtera
Tataaripikkuvaahtera eli tataarivaahtera (Acer tataricum subsp. tataricum) on vaahteroiden suvun alalaji, jota esiintyy Kaakkois-Euroopassa ja Lounais-Aasiassa. Se kasvaa kolmesta kuuteen metriä korkeaksi puuksi tai pensaaksi. Se eroaa lehtilapojen muodossa itäisessä Aasiassa kasvavasta mongolianvaahterasta eli mongolianpikkuvaahterasta, jota pidetään myös pikkuvaahteran toisena alalajina. Lajin lehdet ovat usein ehyet, harvoin heikosti kolmihalkoiset.
World News Tonight
World News Tonight voi tarkoittaa seuraavia uutisohjelmia:
Isokaijanen
Isokaijanen, aikaisemmalta nimeltään tarantiinipapukaija (Agapornis taranta) on kaijojen heimoon kuuluva afrikkalainen lintulaji. Sitä esiintyy Eritrean ja Etiopian alueilla. Lintu on vihertävä, ja sen siivissä ja pyrstössä on mustaa. Koiraan naama sekä päälaki ovat punertavat. Isokaijanen on suurikokoinen, aikuisena 17 senttiä pitkä ja 48 gramman painoinen. Se elää pensaikoissa ja metsänreunoissa, joissa se syö hedelmiä ja siemeniä.
Sen holotyypin kuvaili Stanley Tarantasta Etiopiasta 1814.
Marian Seldes
Marian Seldes (23. elokuuta 1928 New York – 6. lokakuuta 2014 New York ) oli yhdysvaltalainen Tony-palkittu elokuva-, radio- ja televisionäyttelijä.
Espanjan vallankumous (1936)
Espanjan vallankumoukseksi kutsutaan Espanjassa vuonna 1936 maan sisällissodan aikana anarkistien hallitsemilla alueilla käynnistyneitä yhteiskunnallisia uudistuksia ja muutoksia. Sen aikana työläiset ja talonpojat kollektivisoivat muun muassa maatalouden ja teollisuuden anarkososialistisen mallin mukaisesti. Lisäksi alueelle perustetut neuvostot käynnistivät uudelleen kunnallisia palveluja, kuten joukkoliikennettä ja kouluja maan hallituksen toiminnan osittain lamaannuttua sodan johdosta.
Yleistä
thumb|Ensimmäinen työläisten johtamasta tehtaasta valmistunut linja-auto vuonna 1936. Espanjan vallankumouksen aikana luotiin yksi harvoista maailmassa toteutuneista anarkistista yhteiskunnista. Lyhytaikaiseksi jäänyttä yhteiskuntajärjestelmää on aikalaiskertomusten mukaan yleisesti pidetty onnistuneena, joskin sisällissodan luonteesta johtuen siitä raportoivat lähinnä maassa vierailleet vasemmistolaiset toimittajat ja poliitikot. Joidenkin lähteiden mukaan esimerkiksi Aragonian maakunnassa tuottavuus nousi noin 20 prosenttia ja Kataloniassa onnistuttiin saavuttamaan täystyöllisyys. Kollektivisoinnin yhteydessä muun muassa lakkautettiin yritysten jopa 10–20-kertaisesti tavallisiin työläisiin verrattuna ansaitsevien johtohenkilöiden virat. Näin työläisten palkkoja pystyttiin nostamaan parhaimmillaan parikymmentä prosenttia. Kollektivisointi ulottui myös pienyrityksiin, kuten hotelleihin ja ravintoloihin, jotka toimivat teollisuuden tapaan työntekijöidensä hoitamina.
Vallankumous ulottui lähinnä Katalonian, Aragonian ja Andalusian maakuntien alueelle sekä myös joihinkin muihin osiin Levantea. Kataloniassa noin 75 % taloudesta oli työntekijöiden hallussa. Erityisen tunnettu oli anarkosyndikalistisen CNT-ammattiliiton hallitsema Barcelona, jota englantilainen kirjailija George Orwell kuvasi vuonna 1938 ilmestyneessä sotareportaasissaan Katalonia, Katalonia. CNT:n lisäksi uudistuksia organisoi lähinnä FAI -anarkistiryhmä, sekä jossakin määrin myös sosialistinen UGT -ammattiliitto. Vallankumouksen erikoisuuksiin kuului, että sitä vastustivat Neuvostoliiton tukemat kommunistit, jotka kampanjoivat yksityisomistuksen lakkauttamista vastaan. Heidän mukaansa kapitalismi piti lakkauttaa vasta voitetun sisällissodan jälkeen, mutta todellisena syynä olivat kommunistien omat valtapyrkimykset.
Muita vaikutuksia
thumb|CNT-ammattiliiton kollektivisoiman elokuvateatterin pääsylippu. Talouden lisäksi uudistukset vaikuttivat myös muualle yhteiskunnalliseen elämään. George Orwell kertoo Katalonia, Katalonia -teoksessaan, miten esimerkiksi "señor" ja "don" -puhuttelunimen käyttö lopetettiin ja ihmiset kohtelivat toisiaan tasa-arvoisina luokkarajojen hävitessä. Osittain tämä johtui myös siitä, että suuri osa vauraimmasta väestöstä ja yläluokasta oli paennut alueelta. Orwellin mukaan myös lähes kaikki kirkot oli tuhottu ja niiden sisustus poltettu. Joissakin paikoissa oli luovuttu rahan käytöstä. Se oli korvattu kupongeilla, joilla niiden haltija sai hyödykkeitä tarpeensa mukaan.
Vallankumouksen kukistuminen
Espanjan vallankumous tuli päätökseensä toukokuussa 1937 jo kahta vuotta ennen sisällissodan loppumista, kun anarkistit ja heidän liittolaisenaan ollut trotskilainen POUM-puolue hävisivät Barcelonan toukokuuksi kutsutun aseellisen valtataistelun tasavaltalaisten hallitukselle ja Espanjan kommunistisen puolueen stalinisteille.
Infiniti Q50
Infiniti Q50 on Infinitin vuodesta 2013 lähtien valmistama ylemmän keskiluokan automalli. Se esiteltiin vuoden 2013 Detroitin autonäyttelyssä. Q50:n myynti alkoi Yhdysvalloissa samana vuonna. Japanissa mallia myydään Nissan Skyline -nimisenä.
Palava enkeli
Palava enkeli on aiemmin useissa elokuvissa apulaisohjaajana toimineen Lauri Törhösen ensimmäinen pitkä ohjaus vuodelta 1984. Sen käsikirjoitus perustuu Hannele Törrösen alkuperäisaiheeseen.
Arviot
Pertti Lumirae (Suomen Sosialidemokraatti) kiitti elokuvaa tiiviydestä ja uskottavuudesta, kun taas Mikael Fräntin (Helsingin Sanomat) mielestä se on "tahattoman koominen farssi ja loppuaan kohden traagisia sävyjä tavoitteleva kevyt ongelmafilmi". Fräntin kritiikki herätti keskustelua, mutta terveydenhoitoalan ammattilaiset nousivat puolustamaan elokuvaa. Muun muassa lääkäri Simo Kokko kirjoitti Helsingin Sanomien yleisönosastossa: "[- -] Kun huomaa olevansa aivan eri mieltä tunnettujen kriitikkojen kanssa, epäilee tietysti aina ensiksi itseään ja omia hoksottimiaan. Tässä tapauksessa herää kuitenkin ajatus siitä, että kriitikot ovat halunneet väen väkisin psykoosin olevan jotakin paljon elokuvallisempaa ja hallitumpaa kuin se traaginen todellisuudessa tavattava murtumistapahtuma onkaan."
Jessica Bird
Jessica Rowley Pell Bird Blakemore on yhdysvaltalainen kirjailija. Nimellä Jessica Bird hän kirjoittaa nykyaikaan sijoittuvia romanttisia tarinoita ja nimellä J. R. Ward rakkaustarinoita paranormaaliin Mustan tikarin veljeskunta -sarjaan sekä Langenneet enkelit -sarjaan.
Jessica syntyi vuonna 1969 Massachusettsin osavaltiossa Yhdysvalloissa. Hän opiskeli Smith Collegessa historiaa ja taidehistoriaa ja suoritti tutkinnon kummastakin aineesta. Hänellä on myös oikeustieteen tutkinto Albany Law Schoolista. Sieltä valmistuttuaan hän työskenteli vuosia johtotehtävissä terveydenhuoltoalalla.
Jessica on kirjoittanut lapsesta saakka, ja ensimmäisen romaanikäsikirjoituksen hän kirjoitti jo teini-ikäisenä. Kuitenkin vasta aviomiehensä kannustamana hän päätti tarjota tekstejään julkaistavaksi ja otti yhteyttä kirjallisuusagentteihin ja kustantamoihin. Ensimmäinen romaani Leaping Hearts (nimellä Jessica Bird) julkaistiin vuonna 2002. Aluksi hän kirjoitti nykyaikaisia rakkausromaaneja, mutta sitten hän muutti tyyliään paranormaaliin suuntaan ja aloitti Mustan tikarin veljeskunta -sarjan (nimellä J. R. Ward).
Jessica asuu miehensä ja kultaisennoutajansa kanssa Kentuckyn osavaltiossa.
Kuninkoja
Kuninkoja voi tarkoittaa seuraavia:
Pöytäviina
Pöytäviina on suomalainen alkoholimerkki, jota Alko valmisti ja myi huhtikuusta 1932 kesäkuuhun 2014. Pöytäviina oli väritöntä, ja sen alkoholipitoisuus oli 37 prosenttia. Nykymääritelmän mukaan Pöytäviina ei ollut värittömyydestään ja maustamattomuudestaan huolimatta votkaa, sillä votkan alkoholipitoisuuden alaraja on 37,5 prosenttia. Pöytäviinan nimi on saattanut juontua ajatuksesta, että se olisi alun perin tarkoitettu aterioiden yhteydessä nautittavaksi ruokaryypyksi. Altia ei kuitenkaan ole ottanut kantaa nimen alkuperään, joten sen todellista alkuperää ei tiedetä.
Pöytäviina oli ensimmäinen Alkon Rajamäen tehtailla pullotettu tuotemerkki, ja se pysyi Alkon myyntitilastojen kärjessä aina 1970-luvulle saakka. Alun perin Pöytäviinaa valmistettiin sulfiittispriistä erottamalla siitä myrkyllinen metanoli. Sulffiittisprii valmistettiin sulffiittiselluloosatehtailta ylijääneestä puun sokereista käyttämällä ja tislaamalla. Pöytäviinan tuotannossa siirryttiin ohraetanoliin 1995.
Tikkuviina
Tikkuviina tuli Pöytäviinan nimitykseksi ehkä silloin, kun Alko valmisti Pöytäviinan sulfiittispriistä. Toinen nimen selitys on se, että sota-aikana Alko ei saanut enää Ranskasta korkkikapseleita, vaan korkkeja tehtiin koivusta ja puukorkkia kierrettäessä käsiin saattoi tulla tikkuja. Vaikka tämä selitys ei olisi oikea, se ainakin vahvisti tikkuviina-nimityksen käyttöä. Puukorkit eivät aina olleet täysin tiiviitä, ja sen vuoksi pullon etiketissä oli teksti "Säilytettävä pystyssä".
Bellaria-Igea Marina
Bellaria-Igea Marina on Adrianmeren rannalla, Riminin maakunnassa, Emilia-Romagnan alueella sijaitseva italialainen kunta. Kunta on vanha kalastajakylä, joka on nykyään matkailijoiden suosiossa.
Nähtävyyksiä
Kunnan nähtävyyksiä on 1600-luvulta oleva Torre Saracena, joka on turkkilaisia merirosvoja vastaan rakennettu puolustustorni. Kirkkovaltio rakensi puolustustorneja pitkin rannikkoaan suojelemaan asukkaitaan. Tornissa on nykyään museo, Museo delle Conchiglie, jossa on nähtävillä erilaisia simpukankuoria, nilviäisiä, meren eliöiden luurankoja, koralleja, piikkinahkaisia, äyriäisiä sekä kilpikonnan kuoria.
Iso Aletschjäätikkö
250px|thumb|Jäätikkö Eggishornilta katsottuna.
Iso Aletschjäätikkö eli Aletschjäätikkö on Alppien suurin jäätikkö. Se laskeutuu Jungfrau- ja Mönchvuorten eteläpuolelta kohti Rhônen laaksoa. Jäätikön laskujoki on nimeltään Massa. Aletschjäätikkö on osa Jungfraun–Aletschin alppialuetta, joka on Unescon maailmanperintökohde.
Natalia Kills
Natalia Kills (oik. Natalia Keery-Fisher; s. 15. elokuuta 1986 Bradford, Englanti) on englantilainen laulaja-lauluntekijä.
Iso Aletschjäätikkö
Iso Aletschjäätikkö oli vuonna 1973 pinta-alaltaan 87 neliökilometriä ja pituudeltaan 24 kilometriä. Muiden Alppien jäätiköiden tapaan jäätikkö pienenee jatkuvasti; viimeisten 100 vuoden kuluessa se on lyhentynyt joka vuosi, yhteensä noin kolme kilometriä.
Natalia Kills
Hän on tehnyt musiikkia muun muassa LMFAO -yhtyeen kanssa. Hän julkaisi ensimmäisen singlensä 2005 ja albumin Perfectionist maaliskuussa 2011.
Iso Aletschjäätikkö
Aiheesta muualla
46.47556°N, 8.07167°W
Natalia Kills
Vuonna 2015 Natalia oli Uuden-Seelannin X Factor ohjelmassa tuomarina miehensä Willy Moonin kanssa. Kauden finaalissa laulamassa ollut Joe Irvin hämmästytti upealla äänellään puolet tuomareista ja ison osan yleisöstä. Natalia sekä Willy yllättäen eivät pitäneet hänesta hänen ulkonäkönsä sekä asuvalintansa takia. Natalia Syytti Irviniä miehensä Willyn tyylin kopioimisesta. Willy taas kertoi Irvinin näyttäneen murhaajalta.
Tapauksesta tuli hyvin nopeasti suuri kohu jonka seurauksena pariskunta Natalia ja Willy siirrettiin ohjelmasta pois. Kohun syystä pariskunnan on ollut vaikea saada uransa kuntoon sekä pääsyä muihin ohjelmiin.
Sappirakon kalkkeutuminen
Sappirakon kalkkeutuminen ("posliinisappirakko") on tila, jossa sappirakon seinämä usein oireettomasti kalkkeutuu. Se on yleisempi naisilla kuin miehillä ja tavallisimmillaan elämän kuudennella vuosikymmenellä. Sappirakon kalkkeutuminen altistaa sappirakon adenokarsinoomalle, jonka välttämiseksi leikkaus on tarpeen oireettomallakin potilaalla. 90 %:ssa tapauksista sappirakon kalkkeutuminen esiintyy sappikivitaudin yhteydessä.
Pierre-Marc Bouchard
Pierre-Marc Bouchard (s. 27. huhtikuuta 1984 Sherbrooke, Quebec) on uransa lopettanut kanadalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä. Bouchard pelasi urallaan miltei 600 ottelua NHL-liigassa, edustaen pääasiassa Minnesota Wildia.
Suomuvatsamanikki
Suomuvatsamanikki (Lonchura kelaarti) on loistopeippojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Pierre-Marc Bouchard
Juniorivuodet
Ennen ammattilaisuraansa Bouchard pelasi kahden kauden ajan, vuodet 2000–2002, Saguenéens de Chicoutimissa juniorisarja LHJMQ:ssa. Ensimmäisellä LHJMQ-kaudellaan, kaudella 2000–2001, hän oli joukkueensa paras pistemies ja maalintekijä tehtyään 67:ssä pelaamassaan runkosarjaottelussa 95 tehopistettä, 38 maalia ja 57 syöttöpistettä. Hän oli joukkueensa tehokkain myös kevään 2001 pudotuspeleissä tehtyään kuudessa ottelussa 13 tehopistettä, viisi maalia ja kahdeksan syöttöpistettä. Kauden päätyttyä hänet valittiin LHJMQ:n tulokkaiden tähdistöön sekä palkittiin liigan vuoden tulokkaan (Coupe RDS) ja vuoden tulokashyökkääjän (Trophée Michel Bergeron) palkinnoilla.
Suomuvatsamanikki
Levinneisyys
Suomuvatsamanikkia tavataan Intiassa ja Sri Lankassa. Sen kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Pierre-Marc Bouchard
Juniorivuodet
Kaudella 2001–2002 Bouchard oli paitsi joukkueensa, myös koko LHJMQ:n paras pistemies tehtyään 69:ssä ottelussa 140 tehopistettä, 46 maalia ja 94 syöttöpistettä. Saguenéensin sisäisessä maalipörssissä hän oli kolmas serkkunsa Pierre-Alexandr Parenteaun ja Christian Larrivéen jälkeen. Kauden päätyttyä hän voitti useita palkintoja, muun muassa LHJMQ:n arvokkaimman pelaajan palkinnon (Trophée Michel Brière), Canadian Hockey Leaguen parhaan pistemiehen palkinnon (CHL Top Scorer Award) sekä Canadian Hockey Leaguen vuoden pelaajan palkinnon (CHL Player of the Year). Lisäksi hänet valittiin sekä Canadian Hockey Leaguen että LHJMQ:n ensimmäiseen tähdistökentälliseen.
Pekka Kuusisto (jääkiekkoilija)
Pekka Juhani Kuusisto (s. ) on suomalainen entinen jääkiekkoilija. Kuusisto esiintyi kolmissa MM-kilpailuissa. (1967, 1973, 1968). Mestaruussarjassa Kuusiston joukkueita olivat TPV, RU-38, Koovee ja Ilves, aikana 1962–1976. Uransa viimeiset kaudet Kuusisto edusti HPK:ta I-divisioonassa. Vuonna 1967 Kuusisto valittiin SM-sarjan tähdistökentälliseen. Kuusisto pelasi sekä hyökkääjän- että puolustajan pelipaikkaa.
Pierre-Marc Bouchard
NHL-ura
Bouchard sai NHL-varauksen, kun Minnesota Wild varasi hänet numerolla kahdeksan varaustilaisuuden 2002 ensimmäisellä kierroksella. Hän aloitti ammattilaisuransa saman vuoden syksyllä. Hän pelasi tulokaskaudellaan, kaudella 2002–2003, 50:ssä NHL:n runkosarjaottelussa ja teki 20 tehopistettä, seitsemän maalia ja 13 syöttöpistettä. Hän sijoittui Wildin sisäisessä pistepörssissä yhdenneksitoista ja tulokkaiden pistepörssissä kuudenneksitoista.
Pekka Kuusisto (jääkiekkoilija)
Muuta
Kuusisto pelasi jääkiekon ohella myös jalkapalloa ja oli nostamassa TPV:tä mestaruussarjaan vuonna 1970. Nuorten joukkueessa hän voitti piirimestaruuksia.
Pierre-Marc Bouchard
NHL-ura
Bouchard on pelannut myös AHL-liigassa, kaudella 2004–2005, jolloin NHL oli työsulussa. Hän edusti tuolla kaudella Houston Aerosia, Minnesota Wildin farmijoukkuetta, ja oli joukkueen paras pistemies tehtyään 54 tehopistettä, 12 maalia ja 42 syöttöpistettä, 67:ssä AHL:n runkosarjaottelussa.
Bouchardin NHL-uran yhden kauden piste-ennätys on kaudelta 2007–2008, jolla hän teki 63 tehopistettä, 13 maalia ja 50 syöttöpistettä, 81:ssä runkosarjaottelussa. Hän oli tuolla kaudella eniten maalisyöttöjä antanut Wildin pelaaja ja joukkueensa toiseksi paras pistemies Marián Gáboríkin jälkeen. Hän on ylittänyt viidenkymmenen runkosarjapisteen rajan myös kahdella muulla kaudella. Kaudella 2005–2006 hän teki 59 tehopistettä, 17 maalia ja 42 syöttöpistettä, 80:ssä ottelussa, kolmanneksi eniten joukkueensa pelaajista Brian Rolstonin ja Gáboríkin jälkeen, ja kaudella 2006–2007 57 tehopistettä, 20 maalia ja 37 syöttöpistettä, 82:ssa ottelussa, neljänneksi eniten joukkueensa pelaajista Rolstonin, Pavol Demitran ja Gáboríkin jälkeen.
Kaudella 2009–2010 Bouchard ei pystynyt pelaamaan kuin yhdessä NHL:n runkosarjaottelussa, Minnesota Wildin kauden ensimmäisessä, aivotärähdyksen jälkioireiden takia. Hän sai aivotärähdyksen maaliskuussa 2009, kauden 2008–2009 lopulla, New York Islandersia edustaneen Nate Thompsonin taklauksesta, ja tehtyään paluun jäille syksyllä 2009, oireet palasivat, kun hän sai iskun leukaansa syyskuisessa harjoitusottelussa. Bouchard palasi NHL-kaukaloon 1. joulukuuta 2010 oltuaan poissa 112:sta ottelusta 13:n kuukauden aikana. Kaudella 2011–2012 hän sai jälleen aivotärähdyksen ja oli sen vuoksi sivussa 41:stä runkosarjaottelusta vuonna 2012.
Heinäkuussa 2013, kymmenen Minnesota Wildissa pelatun kauden jälkeen, Bouchard teki vapaana pelaajana yksivuotisen sopimuksen New York Islandersin kanssa. Bouchard joutui viettämään osan kaudesta Islandersin farmijoukkuessa ja helmikuussa hänet myytiin Peter Reginin kanssa Chicago Blackhawksiin vaihdossa varausvuoroon. Bouchard ei mahtunut Chicagon kokoonpanoon ja hän pelasi lopun kaudesta seuran farmijoukkueessa Rockford IceHogsissa.
Kaudeksi 2014–2015 siirtyi Sveitsin pääsarjassa pelaavaan EV Zugiin yksivuotisella sopimuksella. Hän oli joukkueen tehokkain pisteidentekijä ja jatkoi vielä seuraavankin kauden seurassa. Kaudella 2015–2016 hän oli jälleen joukkueensa tehokkain pelaaja. Maaliskuussa 2016 Bouchard ilmoitti lopettavansa uransa.
Maajoukkue
Bouchard on edustanut Kanadan jääkiekkomaajoukkuetta vuoden 2002 jääkiekon alle 18-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuissa ja vuoden 2003 jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa. Hän oli alle 18-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuissa Kanadan joukkueen paras pistemies tehtyään kahdeksassa ottelussa kaksitoista tehopistettä, neljä maalia ja kahdeksan syöttöpistettä, ja nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa, joissa Kanada voitti hopeaa, hän pelasi kuusi ottelua ja teki viisi tehopistettä, kaksi maalia ja kolme syöttöpistettä.
Käyn uudelleen eiliseen (albumi)
Käyn uudelleen eiliseen on Lea Lavenin vuonna 1991 julkaistu albumi. Albumin on julkaissut LP-levynä, CD-levynä ja C-kasettina Polarvox Oy. Albumi sisältää uudelleen levytettynä Lavenin vuoden 1969 ensilevytyksen "Se on elämää".
Kappaleet
Kaikki kappaleet sovittanut Antero Jakoila.
Hong Taiji
Hong Taiji (28. marraskuuta 1592 – 21. syyskuuta 1643 ; nimi trans­litte­roidaan usein kiinan kielen mukaisesti myös Huang Taiji ) oli mantšujen Qing-dynastian toinen keisari vuosina 1626–1643. Hänestä käytetään länsi­maisessa kirjalli­suudessa usein myös nimeä Abahai. Hän lujitti isänsä Nurhacin perustamaa valtakuntaa ja valmisteli tuolloin Ming-dynastian hallitseman Kiinan valloitusta, minkä kuitenkin vasta hänen seuraajansa saivat toteutetuksi. Vuonna 1625 hän myös muutti kansansa, džurtšenien nimen mantšuksi ja vuonna 1636 oman dynastian nimensä Myöhemmästä Jin-dynastiasta Qing-dynastiaksi. Qing-dynastia hallitsi myöhemmin Kiinaa vuosina 1644–1912.
John Lennonin lentoasema
John Lennonin lentoasema sijaitsee Liverpoolissa, Englannissa. Lentoasema sijaitsee Liverpoolin keskustasta 12 kilometriä kaakkoon päin.
Hong Taiji
Hong Taijia pidetään toisinaan Qing-dynastian ensimmäisenä, tavallisimmin kuitenkin toisena keisarina. Tämä johtuu siitä, että hänen isänsä Nurhaci ei elin­aikanaan omaksunut keisarin arvoa, joka hänelle kuitenkin myönnettiin hänen kuolemansa jälkeen.
John Lennonin lentoasema
John Lennonin lentoasema on yksi Ison-Britannian vanhimmista toiminnassa olevista lentoasemista. Säännölliset lennot aloitettiin vuonna 1930, vaikka se avattiin "virallisesti" vuonna 1933 nimellä Speke Airport. Liverpoolista lähteneen The Beatles -yhtyeen jäsentä kunnioittavan nimensä lentoasema on saanut vuonna 2002.
Hong Taiji
Nimet ja arvonimet
Nimi Hong Taiji johtuu mongolinkielisestä arvonimestä Khong Tayiji, joka merkitsee kruununprinssiä. Nimi muuntui mantšun kielessä muotoon Hung Taiji ja kiinassa muotoon Hóng Tàijí (洪太極) tai Huáng Táijí (皇太極). .
John Lennonin lentoasema
Lentoyhtiöt
Rahtilentoyhtiöt:
Hong Taiji
Nimet ja arvonimet
Länsimaissa Hong Taiji tunnetaan myös nimellä Abahai, jonka alku­perästä on useita selityksiä. Erään käsityksen mukaan se on virheellinen, sillä häntä ei koskaan mainittu tällä nimellä mantšulaisissa tai kiinalaisissa lähteissä. Sen on väitetty saaneen alkunsa venäläisen sinologi G. V. Gorskyn tekemästä virheestä,. Alun perin nimi Abahai oli kuitenkin kuulunut eräälle Nurhacin jalka­vaimolle, josta tuli Dorgonin äiti. Toisten tietojen mukaan nimen taustalla olisi mongolin­kielinen nimi Abakai, joka oli hallitsijoiden nuoremmille pojille myönnetty kunnia­nimi. Abahai saattaa myös olla myös peräisin hänen mantšun­kielisestä aika­kausi­nimestään Abkai sure, kiinaksi Tiancong (天聰).
Hallitsijana Hong Taiji oli ensin Myöhemmän Jin-dynastian kaani, myöhemmin Qing-dynastian keisari hänen vaihdettuaan dynastian nimen. Hänen arvo­nimensä suurkaanina oli Bogd Khaan (mantšuksi Gosin Onco Hūwaliyasun Enduringge Han). Hänen hallitsija­nimensä oli ensin, vuosina 1627–1636 kiinaksi Tiāncōng (天聰) ja mantšuksi Abka-i sure (ᠠᠪᡴᠠᡳ ᠰᡠᡵᡝ),, mitkä merkitsevät taivaallista nokkeluutta. Vuodesta 1636 lähtien hallitsija­nimeä oli kiinaksi Chóngdé (崇德), mantšuksi Wesihun erdemungge (ᠸᡝᠰᡳᡥᡠᠨ ᡝᡵᡩᡝᠮᡠᠩᡤᡝ) ja mongoliksi Degede Erdemtú, mitkä merkitsevät jaloa hyvettä. Hänen temppelinimensä oli Tàizōng (太宗).
Kuolemansa jälkeen Hong Taiji sai aikojen kuluessa yhä pidempiä nimiä:
Vallan vakiinnutus
Hong Taiji oli Nurhacin kahdeksas poika ja seurasi isäänsä Myöhemmän Jin-dynastian toisena hallitsijana vuonna 1626. On väitetty, että hän taivutteli prinssi Dorgonin äidin, rouva Abahain, tekemään itse­murhan, jotta Dorgon ei pääsisi valta­istuimelle, joskin toiset ovat aina pitäneet tällaista väitettä pelkkänä juoruna. Tällaista on kuitenkin epäilty, koska Nurhacin kuoleman aikoihin hallitsija­suvussa oli neljä beilen arvoista jäsentä, joista Hong Taiji oli arvossa alimpana, vaikka olikin heistä etevin. Nurhacin valta­kauden lopulla Hong Taijin johdossa olivat olleet kaksi Valkoista lippu­kuntaa, mutta rouva Abahain kuoltua hän vaihtoi ne Dorgonin ja Dodon johtamiin kahteen Keltaiseen lippukuntaan. Lopulta Hong Taiji johti kahta vahvinta ja korkea­luokkaisinta lippu­kuntaa ja sai kaikkein suurimman vaikutus­vallan. Tämä asema soi hänelle vähitellen mahdollisuuden päästä eroon kilpaili­joidensa vaikutus­vallasta. Myöhemmin hänen johtoonsa siirtyi hänen veljeltään Manggūltailta myös Täys­sininen lippu­kunta, joka oli kolmanneksi vahvin. Nämä kolme lippu­kuntaa olivat Qing-dynastian alku­aikoina virallisestikin kolme korkeinta lippu­kuntaa.
Valtakausi
Valtakaudellaan Hong Taiji otti palvelukseensa Han-kiinalaisia virkamiehiä. Nurhacin aikana Han-kiinalaisia oli pahoin syrjitty, koska Nurhaci halveksi heitä. Sitä vastoin Hong Taiji otti heitä mukaan hallitukseensa. Hän nimittäin ymmärsi, että jos hän saisi Kiinan valloitetuksi, Han-kiinalaiset olisivat joka tapauksessa enemmistönä ja mantšut vähemmistönä, minkä vuoksi Kiinan hallitseminen edellyttäisi, että mantšut ja kiinalaiset eläisivät yhdessä; muussa tapauksessa Qing-dynastiaa odottaisi sama kohtalo, joka oli tullut mongolien Yuan-dynastian osaksi.
Valtakunnan laajeneminen
Hong Taijin valtakunta sijaitsi alkujaan alueella, joka tuli myöhemmin tunnetuksi nimellä Mantšuria, mutta hän laajensi sitä Mongoliaan ja hyökkäsi myös Koreaan ja Kiinaan. Hänen henkilökohtaisia sotilaallisia kykyjä arvostettiin suuresti, ja hän kehitti tehokkaasti sotilaallista ja samalla siviili­hallinnollista järjestelmäänsä, joka tunnetaan Kahdeksana lippu­kuntana. Järjestelmä soveltui hyvin siihen, että valta­kunnassa asui muidenkin kansojen jäseniä, lähinnä kiinalaisia ja mongoleja, jotka joutuivat mantšujen alaisuuteen joko neuvoteltujen sopimusten perusteella tai hävittyään taistelun.
Hong Taiji hyökkäsi Joseon-dynastian hallitsemaan Koreaan kaksi kertaa, ensin vuonna 1627 ja uudestaan vuonna 1636. Jälkimmäisellä kerralla aiheena oli se, ettei Joseon-dynastia hyväksynyt Hong Taijin julis­tautu­mista keisariksi. Kun Korea vuonna 1637 antautui, Hong Taiji onnistui saamaan dynastian katkaisemaan välinsä Kiinan Ming-dynastiaan ja alisti maan Qing-valtakunnan protekto­raatiksi. Samoihin aikoihin Hong Taiji valloitti Sisä-Mongolian kolmessa sodassa, joissa kaikissa hän saavutti voiton. Vuonna 1640 hän sai päätökseen evenkien alueen valloituksen ja vangitsi heidän johtajansa Bombogorin.
Hong Taiji myös vahvisti valta­kuntansa aseistusta. Vaikka Ming-dynastian armeijalla oli tykkejä enemmän, Hong Taijin tykit olivat samaa laatua ja yhtä voimakkaita, ja hänellä oli Aasian vahvin ratsuväki. Aluksi Hong Taiji pyrki pääsemään sopimukseen Ming-dynastian kanssa. Jos Ming-dynastia myöntyisi tukemaan Qing-dynastiaa rahallisesti, Qing pidättäytyisi hyökkäämästä rajaa vastaan ja suostuisi sitä paitsi asemaan Kiinaa astetta alempiarvoisempana valta­kuntana. Kun kuitenkin kaikkia Ming-hovin virka­miehiä muistutettiin Song-dynastian aikaisesta Jin-valta­kunnasta, hovi kieltäytyi tällaisesta sopimuksesta ehdottomasti. Tämän vuoksi Hong Taiji päätti ryhtyä sotatoimiin Mingiä vastaan.
Jinistä Qingiksi
Vuonna 1635 Hong Taiji muutti kansansa nimen džurtšeneista (Jušen) mantšuksi (Manju). Sanan Manju alku­peräistä merkitystä ei tiedetä, ja sen vuoksi nimen­muutoksenkin aihe on epäselvä. Siitä, miksi tämä nimi otettiin käyttöön, on esitetty monia teorioita. Nimi muistuttaa mantšun kielen rohkeaa tarkoittavaa sanaa, mutta aiheena nimen valintaan on saattanut olla myös viisauden bodhisattva Manjusri, jonka inkarnaatioksi Nurhaci oli väittänyt itseään.
Dynastian nimi Myöhempi Jin oli suora viittaus Pohjois-Kiinassa 1115–1234 hallinneeseen, džurtšenien perustamaan Jin-dynastiaan. Näin ollen nimi viittasi liiankin selvästi džurtšeneihin ja olisi saattanut herättää kiinalaisissa viha­mielisyyttä, sillä heidän käsityksensä Jinin kanssa kilpailleet Song-dynastian keisarit olivat siihen aikaan olleet Kiinan laillisia hallitsijoita. Hong Taiji kuitenkin tavoitteli varsinaisen Kiinan valloittamista ja Ming-dynastian syrjäyttämistä, mutta siihen ei tarvittu ainoastaan suurta sotilaallista voimaa vaan myös tehokasta hallintoa. Siinä hänellä oli selvänä esi­kuvana Ming-dynastian hallinto, ja hän saikin palkatuksi valtakuntaansa Ming-taustaisia virkamiehiä. Mikäli nimi Myöhempi Jin ja sen kiinalaisissa herättämät mielle­yhtymät olivat esteenä hänen tavoitteilleen, nimi oli vaihdettava. Mitkä muut seikat asiaan vaikuttivatkin, Hong Taiji julisti vuonna 1636 Qing-dynastian perustetuksi. Ei ole selvää, miksi juuri tämä nimi valittiin, mutta asiaan saattoi vaikuttaa nimien ääntämys, sillä mantšun kielellä Jin ja Qing äännetään samoin, tai se saattoi viitata kiinalaiseen teoriaan viidestä alku­aineesta: Kiinaa tuolloin hallinneen dynastian nimi Ming viittasi tuleen ja Qing (清) veteen, sillä samoin kuin vettä tarkoitta­vassa, myös Qingiä tarkoittavassa kiinalaisessa kirjoitus­merkissä on kolme piirtoa vasemmassa laidassa. Mahdollisesti nimenmuutokseen vaikutti myös Hong Taijin ja hänen veljiensä välinen kiista valtaistuimesta.
Lippukuntien johto
Ennen keisariksi tuloaan Hong Taiji johti kahta Valkoista lippu­kuntaa. Nurhacin kuoltua Hong Taiji välittömästi vaihtoi kaksi Valkoista lippu­kuntaansa Nurhacin kahteen Keltaiseen lippukuntaan, joiden olisi pitänyt siirtyiä Dorgonin ja hänen veljiensä johdettavaksi. Keisarina hän itse johti kahdeksasta lippu­kunnasta kolmea, joita sanoittiin Korkeimmiksi kolmeksi lippu­kunnaksi tai Valio­lippu­kunniksi ja jotka olivat Täys­keltainen, Reunustettu keltainen ja Täyssininen lippu­kunta. Myöhemmin Dorgonin aikana Täys­valkoinen lippu­kunta syrjäytti Täys­sininsen kolmantena Valio­lippu­kuntana. Valta­kautensa lopulla Hon Taiji luovutti molempien Keltaisten lippukuntien johdon vanhimmalle pojalleen Daisanille. Daisan, Nurhacin toinen poika, ja hänen poikansa johtivat kahta Punaista lippukuntaa, Dorgon ja hänen kaksi veljeään kahta Valkoista lippukuntaa ja Šurhacin poika Jirgalang Reunustettua sinistä lippukuntaa.
Kuolema
Hong Taiji kuoli 21. syyskuuta 1643, vain muutamaa kuukautta ennen kuin hänen armeijansa valloitti Pekingin. Näin ollen hän ei ehtinyt nähdä tavoitteensa Ming-dynastian syrjäyt­tämi­sestä toteutuvan, mutta hänen pojastaan, Shunzhista tuli ensimmäinen Kiinaa hallinnut Qing-dynastian keisari. Johtui pitkälti Hong Taijin kauko­näköisyydestä ja hänen harjoittamastaan politiikasta, että Qing-valtakunta pystyi, paitsi valloittamaan Kiinaan, myös aikaan­saamaan kyvykkään hallinnon.
Hong Taiji haudattiin Zhaolingiin, pohjois-Shenyangiin rakennettuun mausoleumiin.
Jälkimaine
Tehokkaan johtamisensa ja lahjakkuutensa tehokkaan käytön vuoksi Hong Taijilla on hallitsijana yleisesti tunnustettu olevan vastaavat kyvyt kuin Kiinan parhailla keisareilla kuten Yonglella ja Tang Taizongilla. Historioitsija ja kirjailija Jin Yongin mukaan Hong taijilla oli vastaavat laajat ja viisaat näkemykset kuin Qin Shi Huangdilla, Han-keisareilla Gaozulla ja Guangwulla, Tang-keisari Taizongilla, Song-keisari Taizulla, Kublai-kaanilla, Ming-dynastian perustajalla Hongwulla sekä Yonglella. Poliittisissa kyvyissä hänelle vetivät vertoja vain Tšingis-kaani, Tang-keisari Taizong ja Han-keisari Guanwu. Tälläkin perusteella jotkut histori­oitsijat ovat pitäneet Hong Taijia Qing-dynastian ensimmäisenä todellisena keisarina. On myös arveltu, että häntä on suurena keisarina yleisesti ali­arvioitu sen vuoksi, koska hän oli mantšu.