cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ramiro Sanchez
Hänen kiinnostuksensa taiteeseen alkoi, kun hän oli 14-vuotias. Ramiro aloitti opintonsa taitavan kirkkojen ja julkisten rakennusten seinämaalarin, Jose Romeron johdolla. Tätä ennen hän oli opiskellut kuusivuotiaasta musiikillisesti lahjakkaiden lasten koulussa. Tämän jälkeen hän matkusti Italiaan, Firenzeen opiskelemaan Academie di Belle Arttiin. Samaa aikaa hän opiskeli Florence Academy of Artissa. 1997 Sanchez valmistui di Belle Artista ja jatkoi opintojaan Florence Academyssä. Nykyään hän opettaa maalausta Florence academyssä. Nimekkäät taiteen keräilijät ovat osoittaneet suurta kiinnostusta hänen töitään kohtaan ja niitä löytyykin yksityiskokoelmista ympäri Eurooppaa ja Yhdysvaltoja.
X (Stam1nan albumi)
X on Stam1nan kymmenes studioalbumi, joka julkaistaan 29. syyskuuta 2023. Albumin tuottajana toimi yhtyeelle ennestään tuttu Janne Joutsenniemi ja miksaajana sekä masteroijana tanskalainen, Grammy-ehdokkuudellakin urallaan huomioitu Jacob Hansen.
Taustaa
Albumin ensimmäinen single "Vereen piirretty viiva" julkaistiin 12. toukokuuta 2023. Singlen julkaisun yhteydessä yhtyeen laulaja-kitaristi Antti Hyyrynen kertoi kappaleesta ja albumista seuraavaa:
The Last Ninja (pelisarja)
The Last Ninja on System 3:n kehittämä toimintaseikkailupelien sarja.
Pelisarjassa ohjataan Armakuni-nimistä ninjaa erilaisten esteiden ohi, ratkaistaan ongelmia ja taistellaan vihollisia vastaan eri ympäristöissä.
Zuchwil
Zuchwil on kunta Keski-Sveitsissä Solothurnin kantonissa. Siellä on vajaat 9 000 asukasta.
Sijainti
Zuchwil sijaitsee Mittellandissa Emme- ja Aarejokien yhtymäkohdassa Solothurnin kaupungin itäpuolella. Zuchwil muodostaa yhtenäisen taajama-alueen Solothurnin kanssa.
Liikenne
Moottoritie A5 kulkee Zuchwilin poikki. Solothurnin rautatieasema sijaitsee Zuchwilin ja Solothurnin rajalla. Asemalta on rautatieyhteys seitsemään suuntaan:
Joachim Standfest
Joachim Standfest (s. 30. toukokuuta 1980 Leoben, Itävalta) on itävaltalainen jalkapalloilija, joka edustaa Itävallan Bundesliigan Austria Wieniä.
Maajoukkueasolla Standfest on edustanut Itävaltaa 26 kertaa ja tehnyt 2 maalia. Hän kuuluu myös Itävallan joukkueeseen vuoden 2008 EM-kisoissa.
Charles Urban
thumb|upright|Charles Urban vuonna 1912. Charles Urban (15. huhtikuuta 1867 Cincinnati – 29. elokuuta 1942 Brighton) oli brittiläis-amerikkalainen elokuvatuottaja. Hän oli merkittävä dokumenttielokuvan edelläkävijä ja yksi varhaisen brittiläisen elokuvan tunnetuimmista hahmoista.
Urban syntyi amerikansaksalaiseen perheeseen. Hän piti paperikauppaa Detroitissa, jossa hänestä tuli Thomas Edisonin elokuva- ja fonografilaitteiden edustaja. Vuonna 1897 Urban muutti Lontooseen, jossa hän johti Edisonia Euroopassa edustaneen Maguire & Baucusin toimistoa.
Vuonna 1898 Urban perusti Lontoossa Warwick Trading Companyn, joka alkoi tuottaa elokuvia ja markkinoida Walter Isaacsin kehittämää bioscope-elokuvaprojektoria. Voimakastahtoisen miehen johtamasta Warwickista tuli aikansa huomattavin brittiläinen elokuvayhtiö, jonka maine perustui erityisesti matkailu- ja uutiselokuviin. Se levitti myös muiden brittiläisten ja ranskalaisten yhtiöiden elokuvia ja myi varsinkin Alfred Darlingin Urbania varten kehittämiä elokuvalaitteita.
Vuonna 1903 Urban avasi oman Charles Urban Trading Companyn, joka valmisti laadukkaita tiede-, matkailu- ja opetuselokuvia sekä tavanomaisempia näytelmäelokuvia. Vuonna 1906 Urban perusti ranskalaisen Éclipse-yhtiön ja vuonna 1907 tiede- ja matkailuelokuvia tuottaneen Kineton. Urbanin suurin menestys oli G. A. Smithin vuonna 1906 kehittämä kinemacolor-värielokuvajärjestelmä, joka muistetaan varsinkin kaksituntisesta With Our King and Queen Through India -elokuvasta vuodelta 1912.
Kinemacolorin patentti mitätöitiin vuonna 1914 kilpailevan järjestelmän keksineen William Friese-Greenen nostaman oikeusjutun seurauksena. Ensimmäisen maailmansodan aikana Urban tuotti brittiläisiä propagandaelokuvia, joita hän yritti markkinoida Yhdysvalloissa.
Sodan jälkeen Urban päätti jäädä Yhdysvaltoihin, jossa hän pyrki elvyttämään taantunutta liiketoimintaansa kinekrom-värijärjestelmän ja spirograph-kuvalevyn kaltaisten keksintöjen avulla. Kunnianhimoiset suunnitelmat epäonnistuivat ja uusi yhtiö Urban Motion Picture Industries teki vararikon vuonna 1925. Urban palasi Britanniaan, jossa hän vietti viimeiset vuotensa unohdettuna Lontoossa ja Brightonissa.
Francis Bruun
Fredrik Francis Bruun (16. heinäkuuta 1843 Vehkalahti – 22. huhtikuuta 1930 Turku) oli suomalainen juristi ja Turun hovioikeuden varapresidentti.
Bruunin vanhemmat olivat tullinhoitaja Erik Anton Bruun ja Henriette Fredrika Weckman. Hän pääsi ylioppilaaksi 1862 Helsingin yksityislyseosta ja suoritti Helsingin yliopistossa tuomarintutkinnon 1867. Bruun sai varatuomarin arvon 1869.
Bruun oli Turun hovioikeudessa varakanneviskaalina 1883–1885, sihteerinä 1885, asessorina 1885–1896, hovioikeudenneuvoksena 1896–1902 ja 1907–1908 sekä varapresidenttinä 1908–1910. Hänet erotettiin virasta ensimmäisen sortokauden aikana 1902 mutta hän pääsi palaamaan entiseen virkaansa 1907.
Bruun omisti Vehkalahdella isältään perimänsä Poitsilan kartanon vuoteen 1888 saakka jolloin hän myi sen kauppaneuvos Konstantin Aladin vanhemmalle. Hän oli Turun kaupunginvaltuuston jäsenenä 1890-1896. Täyttäessään 85 vuotta vuonna 1928 Bruun oli Suomen vanhin elossaoleva lakimies.
Francis Bruun oli naimisissa vuodesta 1888 Olga Viktoria Rosenqvistin kanssa. Heidän poikansa Heino Erik Bruun (1890–1971) toimi Turun hovioikeudessa asessorina 1948–1953.
Eurovision laulukilpailu 1967
Kilpailun voitti ylivoimaisesti Yhdistynyttä kuningaskuntaa edustanut Sandie Shaw laululla ”Puppet on a String”. Laulu sai yli kaksi kertaa enemmän pisteitä kuin toiseksi tullut Irlannin sävelmä. Koko äänijakaumasta se oli 29 prosenttia.
Yleistä laulukilpailusta
Eurovision laulukilpailu 1967 alkoi illan emännän Erica Vaalin puheella. Tervetuliaispuhe kesti useita minuutteja ja sisälsi monia eri kieliä. Wiener Hofburgin suuri juhlasali oli jo entuudestaan erittäin juhlava. Se sisälsi jo valmiiksi kaikki kristallikruunut eikä näin ollen saliin enää tarvittu kummoisia lavasteita. Esiintymislava koristeltiin suurin peilein, jotka pyörivät lauluesitysten aikana. Näin yleisösali näki lavalla olevan esiintyjän eri kulmista.
Kilpailussa oli käytössä ensimmäistä kertaa järjestelmä, joka toi kuvaruudulle kappaleiden nimien käännökset englanniksi, saksaksi ja ranskaksi. Myös kapellimestarien nimet nähtiin ensimmäistä kertaa kuvaruudulla. Sääntönä oli, että puolet kunkin kansallisen raadin jäsenistä oli oltava alle 30-vuotiaita.
Mehudisko
Mehudisko on Tea Hiillosteen kolmas studioalbumi. Se julkaistiin 12. elokuuta 2013.
Eurovision laulukilpailu 1967
Voittaja ja muita esiintyjiä
Kilpailun voitti ylivoimaisesti Yhdistynyttä kuningaskuntaa edustanut Sandie Shaw laululla "Puppet on a String". Laulu sai tuomaristolta yli kaksi kertaa enemmän pisteitä (47 pistettä) kuin toiseksi tullut Irlannin sävelmä (22 pistettä). Pisteet olivat kilpailun siihenastisen historian kolmanneksi korkeimmat. Sandie lauloi Yhdistyneen kuningaskunnan esikarsinnoissa neljä muuta laulua, muuta juuri tämä kappale valittiin voittajaksi: Sandie Shaw on moneen kertaan kertonut vihanneensa edustuslauluaan, sillä hän ei kokenut laulun sanoitusta, joka kertoo naisen alistumisesta miehen tahtoon, omannäköisenään. Hän moitti myös sävellystä liian "käkikellomaiseksi". Kappaleen tyyliä kopioitiin sittemmin ahkerasti muissa 1960-luvun lopun Euroviisuissa. Kappale oli listaykkösenä useissa maissa ja siitä tehtiin erikielisiä versioita. Suomenkielinen versio tunnetaan nimellä "Sätkynukke".
Shaw oli "svengaavan Lontoon" keulakuva. Hänen tavaramerkikseen oli muodostunut esiintyminen paljain jaloin, joten hän esiintyi niin myös tässä kilpailussa. Osa eurooppalaisista tulkitsi tämän kapinamieliseksi, sillä tapahtumapaikka oli erittäin arvostettu klassisen musiikin konserttisali, jossa miehet pukeutuivat frakkeihin ja naiset iltapukuihin.
Kun pisteiden jakaminen aloitettiin, pistetaulussa ilmeni suuria ongelmia; siihen ilmestyi aivan vääriä pisteitä. EBUn pisteiden tarkastaja Clifford Brown joutui keskeyttämään pisteiden jaon monesti. Erica Vaal ehti jo julistaa lopputuloksissa toiseksi tulleen Irlannin laulukilpailun voittajaksi, vaikka Irlanti ei edes ollut antanut vielä omia pisteitään.
Portugalin edustaja Eduardo Nascimento oli Eurovision laulukilpailun ensimmäinen tummaihoinen mieslaulaja. Jo edellisvuonna oli ollut esiintymässä ensimmäinen tummaihoinen nainen.
Suomen edustaja
Suomen edustuskappaleena oli Lasse Mårtensonin säveltämä ja Fredin esittämä ”Varjoon – suojaan”. Kappale oli Alvi Vuorisen sanoittama. Fredistä käytettiin myös nimeä Folk-Fredi, mutta nimen etuliite pudotettiin levypomo Toivo Kärjen lupauksen mukaan pois heti, kun folk ei enää ollut muotia. Yleisradio järjesti vuonna 1967 tuttuun tapaan avoimen sävellyskilpailun, josta ammattilaisraati valitsi yhdeksän sävelmää jatkoon. Fredi, joka oli tuohon mennessä esittänyt enimmäkseen folkmusiikkia, esittikin kappaleensa kyseiselle musiikkityylille tyypillisellä tavalla, jota ei ollut ennen kuultu Eurovision laulukilpailuissa. Erilainen tyyli ei kuitenkaan tuonut Suomelle kuin kolme pistettä, jotka riittivät jaetulle 12. sijalle. Suomessa oltiin pettyneitä esitykseen ja heikkoa menestystä selitettiin esimerkiksi sillä, että Fredi olisi laulanut Wienissä huonommin kuin karsinnoissa. Fredi valittiin toisen kerran Suomen edustajaksi vuoden 1976 laulukilpailuun. Molempina vuosina kapellimestarina toimi Ossi Runne.
Kapellimestarit
Jokainen maa valitsi oman kapellimestarin johtamaan maansa kappale.
Pistetaulukko
Vuoden 1966 Eurovision laulukilpailun kohua herättäneen Pohjoismaiden äänestyskäyttäytymisen vuoksi oli siirrytty vanhaan äänestysjärjestelmään, jossa jokaisen maan 10-henkisen tuomariston jokaisella jäsenellä oli käytettävissään yksi ääni. Edellisenä vuonna kaikki Pohjoismaat antoivat täydet 5 pistettä Ruotsin edustukselle "Nygammal vals". Viisuyleisö protestoi tätä poikkeuksellisen voimakasäänisesti. Vuoden 1967 laulukilpailun pisteiden purkaminen kärsi pistetaulukon toimimattomuudesta. Illan emäntä Erica Vaal ehti julistaa pistetaulukon toimimattomuuden vuoksi Irlannin voittajaksi, vaikkei Irlanti itse ollut vielä antanut omia pisteitään. Puolten raatilaisista tuli olla alle 30 vuoden ikäisiä.
Beethovenin toinen
Beethovenin toinen (Beethoven’s 2nd) on vuonna 1993 ensi-iltaan tullut yhdysvaltalainen elokuva, joka on jatkoa edellisenä vuonna ensi-iltansa saaneelle Beethovenille.
Arvioita
Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano kutsuu elokuvaa sen edeltäjän tavoin kiltiksi ja yllätyksettömäksi ja antaa sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Finmar Family
Finmar Family on Suomessa 1969–1983 valmistettu puoliliukuva lasikuituinen moottorivene. Veneen hyttirakenne ja sisustus on tänä aikana muutamia kertoja hiukan muuttunut ja sitä sai useilla eri moottorivaihtoehdoilla. Pituus on 8 metriä ja leveys 2,60 metriä. Matkanopeus on tyypillisesti 12-16 solmua ja siinä on kokoluokassaan hyvät meriominaisuudet.
Veneen muoteilla on myöhemmin rakennettu venettä nimeltä Seiskari 27.
Marco Stiepermann
pienoiskuva|Marco Stiepermann vuonna 2013. Marco Stiepermann (s. 9. helmikuuta 1991 Dortmund) on saksalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja. Hän on pituudeltaan 190-senttimetrinen. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Norwich Cityä.
Stiepermann pelasi ensimmäisen bundesliigaottelunsa joulukuussa 2009 Borussia Dortmundin joukkueessa. Hän pelasi kahtena kautena yhteensä seitsemän bundesliigaottelua mutta vietti tämän jälkeen kuusi kautta 2. Bundesliigassa Alemannia Aachenin, Energie Cottbusin, SpVgg Greuther Fürthin ja VfL Bochumin joukkueissa. Elokuussa 2017 hän siirtyi englantilaisseura Norwich Cityyn. Hän pelasi kahden kauden aikana Englannin mestaruussarjassa 66 ottelua ja teki niissä kymmenen maalia. Elokuussa 2019 hän pelasi Norwichin joukkueessa ensimmäiset valioliigaottelunsa.
Stiepermann pelasi Saksan eri nuorisomaajoukkueissa yhteensä 57 ottelua ja teki niissä 12 maalia.
Carlos Roberto Flores
Carlos Roberto Flores Facussé (s. 10. maaliskuuta 1950) on hondurasilainen poliitikko, joka edustaa Hondurasin liberaalipuoluetta (PLH). Hän toimi maansa presidenttinä vuosina 1998–2002. Hän aloitti talousuudistukset ja pyrki parantamaan maan kilpailukykyä sekä turvaamaan maan köyhimpien kansalaisten aseman. Flores perusti siviilien hallitseman puolustusministeriön ja siirsi poliisin asevoimien alaisuudesta siviileille.
Päiväntasaajan Guinean kansalliskirjasto
Päiväntasaajan Guinean kansalliskirjasto (, lyhennys BnGE) on Päiväntasaajan Guinean pääkaupungissa Malabossa toimiva kansalliskirjasto. Kirjasto avattiin yleisölle 4. kesäkuuta 2009. Hallinnollisesti se on maan kulttuuri- ja turismiministeriön alainen valtiollinen laitos.
Vuonna 2013 kansalliskirjaston kokoelmissa oli noin 60 000 kirjaa. Kansalliskirjaston johtajana eli kansalliskirjastonhoitajana toimi Guillermina Mekuy Mba Obono (10/2017).
Kirjasto pyrkii säilytämään, konservoimaan ja tuomaan julkisuuteen Päiväntasaajan Guineaa koskevia arkistoituja kokoelmia. Kansalliskirjasto kerää kansakuntaa koskevaa kirjallista kulttuuriperintöä. Se pyrkii Päiväntasaajan Guineaa koskevan kulttuuritutkimuksen monialaiseksi keskittymäksi esimerkiksi myös maalaustaiteen, kuvanveiston, elokuvan, teatterin aloilla. Kirjastolla on myös oma taidekokoelma.
Yli 15-vuotiaista Päiväntasaajan Guinean asukkaista lukutaitoisia oli YK:n kehitysohjelma UNEPin mukaan 95,3 prosenttia vuonna 2015.
Trikloori-isosyanuurihappo
Trikloori-isosyanuurihappo (C3N3Cl3O3) on klooria sisältävä heterosyklinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää uima-altaiden vesien desinfointiin, puhdistus- ja valkaisuaineissa ja hapettimena ja klooraavana reagenssina orgaanisen kemian synteeseissä.
Ominaisuudet
Huoneenlämpötilassa trikloori-isosyanuurihappo on valkoisia neulamaisia kiteitä. Yhdiste liukenee hieman veteen, mutta hydrolysoituu vedessä hitaasti muodostaen muun muassa hypokloorihapoketta, typpitrikloridia, diklooriamiinia ja klooriamiinia. Trikloori-isosyanuurihappo liukenee etyyliasetaattiin, asetonitriiliin ja asetoniin sekä hieman kloorattuihin hiilivetyihin ja bentseeniin. Aine on heikko happo ja vahva hapetin. Trikloori-isosyanuurihappo on myrkyllistä ja ärsyttää ihoa, silmiä ja hengitysteitä.
Valmistus ja käyttö
Trikloori-isosyanuurihappo valmistetaan klooraamalla syanuurihappoa emäksisissä olosuhteissa kloorin tai kloorimonoksidin avulla. Reaktio suoritetaan 0–15 °C:n lämpötilassa.
Trikloori-isosyanuurihappoa voidaan käyttää desinfiointi- ja kloorausaineena uima-altaissa. Erityisesti sitä käytetään pienten kotitalouksien käyttöön tarkoitettujen altaiden vedenpuhdistuskemikaalina tablettimuodossa. Tämän lisäksi se on ainesosa eräissä puhdistus- ja valkaisuaineissa. Orgaanisissa synteeseissä trikloori-isosyanuurihappoa voidaan käyttää klooraamaan muun muassa ketoneja, eettereitä, tioeettereitä, amideja, imidejä ja aromaattisia yhdisteitä. Tämän lisäksi sillä voidaan hapettaa alkoholeja, alkeeneja ja oksiimeja.
Kalifornianrulla
thumb|Uramaki (käänteinen) kalifornianrulla, jonka pinnalle on rullattu [[tobiko|lentokalanmätiä.]] Kalifornianrulla on sushirulla (makizushi), joka sisältää kurkkua, rapua tai rapujäljitelmää ja avokadoa. Viimeksi mainitun sijasta voidaan käyttää myös mangoa, ja rapujäljitelmän tilalla on joskus rapusalaatti. Kalifornianrullat tehdään yleensä nurin päin (uramaki), eli nori ympäröi täytteitä sisäpuolella ja riisi on jätetty ulkopuolelle. Rullan pinnalla on usein seesaminsiemeniä tai tobikoa.
Kalifornianrullia alettiin valmistaa Los Angelesissa 1960- tai 1970-luvulla. Idea lähti kehittymään Tokyo Kaikan -nimisen ravintolan kokin Ichiro Mashitan päätöksestä alkaa käyttää sushissa avokadoa tonnikalan sijasta. Kalifornianrulla on edistänyt sushin nousemista suosioon eri puolilla maailmaa; se on myös inspiroinut sushikokkeja eri maissa luomaan uudenlaisia fuusioruokia. Kalifornianrulla rohkaisi amerikkalaisia tutustumaan myös länsimaalaisesta näkökulmasta eksoottisempiin sushivaihtoehtoihin.
Kalifornianrulla on saavuttanut suosiota myös Japanissa, jossa sen nimi on käännetty kashu-makiksi.
Menandros
Elämä
Menandroksen isä oli Diopeithes ja äiti Hegesistrate. Hänen syntymänsä ajoitus tunnetaan eräästä piirtokirjoituksesta, jonka mukaan se sijoittuu 109. olympiadin kolmanteen vuoteen eli vuoteen 342/341 eaa., mikä tekee hänestä muun muassa Epikuroksen aikalaisen. Menandros syntyi todennäköisesti attikalaisen vuoden alkupuoliskolla, millä perusteella syntymä voidaan ajoittaa tarkemmin meidän vuosissamme vuoteen 342 eaa.
Menandroksen isä Diopeithes komensi Ateenan joukkoja Hellespontoksella vuosina 342–341 eaa. eli samoihin aikoihin kun Menandros syntyi. Demosthenes puolusti Diopeithestä puheessaan Khersonesoksesta. Grammaatikot esittävät, että Menandros olisi paitsi ollut Demostheneen ystävä myös itse saanut tämän puolustamaan isäänsä, mutta tämä ei ajoituksen vuoksi ole mahdollista. Menandroksen esitetään myös toimineen valamiehenä Ktesifonin oikeudenkäynnissä, mutta tämä ajoittuu vuoteen 330 eaa., jolloin hän olisi edelleen ollut aivan liian nuori, vasta 12-vuotias.
pienoiskuva|vasen|upright=0.8|Menandrosta esittävä seinämaalaus niin kutsutussa [[Menandroksen talossa Pompejissa.]] Komediakirjailija Aleksis oli Menandroksen setä, ja tämä on mahdollisesti vaikuttanut siihen, että hänestä itsestäänkin tuli komediakirjailija. Menandros on todennäköisesti saanut paljon vaikutteita myös opettajaltaan Theofrastokselta sekä ystävältään Epikurokselta. Theofrastokselta Menandros vaikuttaisi oppineen luonnetyyppien erottelua, joka näkyy tämän teoksessa Luonteita, ja mikä taito muodostaa oleellisen osan Menandroksen komedioiden viehätyksestä. Ajattelussaan Menandros vaikuttaa puolestaan olleen selvästi Epikuroksen kannalla.
Menandroksen varsinaisista elämänvaiheista tiedetään antiikin lähteiden kautta vain vähän. Hän kuului Demetrios Faleronlaisen lähipiiriin, mutta tämä seikka kääntyi lopulta häntä vastaan sen jälkeen kun Demetrios Poliorketes karkotti Demetrios Faleronlaisen vuonna 307 eaa.: Menandros joutui sykofanttien syyttämäksi ja oikeuteen, ja pelastui ainoastaan erään Telesforoksen väliintulon ansiosta. Myös Egyptiä hallinnut Ptolemaios I kuului Menandroksen ihailijoihin, ja kutsui hänet hoviinsa, mutta Menandros kieltäytyi kunniasta.
Menandroksen näytelmien ajoituksia ei tunneta, lukuun ottamatta komediaa Viha (Orgē), joka esitettiin vuonna 321 eaa., jolloin Menandros oli vain 21-vuotias. Hän kirjoitti yli sata komediaa, mutta voitti näytelmäkilpailun vain kahdeksan kertaa. Näin hän ei ollut näytelmäkirjailijana erityisen menestynyt, vaikka hänestä tulikin hyvin kuuluisa. Syynä heikkoon menestykseen saattoi olla se, että hän oli kiinnostuneempi hienostuneista luonteenkuvauksista kuin karkeasta pilailusta. Näin hän hävisi pahimmalle kilpailijalleen Filemonille, joka nautti suuren kansan suosiota, ja jonka kerrotaan käyttäneen kaikenlaisia epäreiluja keinoja suosion saavuttamiseen.
Menandroksen kerrotaan olleen ulkoisesti kaunis, mutta hänen näkökykynsä oli jonkin verran heikentynyt. Hänen kerrotaan omistaneen tilan Pireuksessa, ja kuolleen hukkumalla ollessaan uimassa. Hänen kuolemastaan esiintyy erilaisia ajoituksia. Sama piirtokirjoitus, joka ajoittaa hänen syntymänsä, sanoo hänen kuolleen 52-vuotiaana Filippoksen arkonttikaudella, Ptolemaioksen 32. hallitusvuonna, toisin sanoen vuonna 292/291 eaa. Jotta mainittu ikä saadaan täyteen, se olisi tapahtunut vuonna 291 eaa. Ajoituksen vahvistavat Eusebios Kesarealainen; anonyymi komedioista kirjoittanut, joka lisää Menandroksen kuolleen Ateenassa; sekä Aulus Gellius.
Menandros haudattiin Pireuksesta Ateenaan johtaneen tien varrelle. Hänestä on tehty joitakin veistoksia, joista on säilynyt kopioita nykyaikaan. Ateenalaiset pystyttivät Menandroksen patsaan Dionysoksen teatterille, mutta tämä kunnianosoitus oli niin yleinen, ettei siitä voi päätellä mitään hänen suosiostaan. Pausaniaan mukaan hän oli kuitenkin ainoa merkittävämpi komediakirjailija, jonka patsas teatterilla oli. Patsaan veistäjiksi mainitaan Praksiteleen pojat Kefisodotos nuorempi ja Timarkhos.
Näytelmät
pienoiskuva|upright|Papyruskatkelma Menandroksen komediasta [[Keritty kaunotar, säkeet 976–1008. Oksyrhynkhoksen papyrukset (P.Oxy.) II 211.]]
Menandros kirjoitti eri lähteiden mukaan yhteensä joko 105, 108 tai 109 komediaa. Niistä on enimmäkseen jäljellä vain katkelmia. Komedioista vain tunnetuin eli Ärmätti on säilynyt lähes kokonaisena, Samoksen nainen suhteellisen laajalti ja muutama muu tarpeeksi hyvin, että niiden juonesta saa jonkinlaisen kuvan.
Menandroksen näytelmien ensimmäiset katkelmat löytyivät täydellisinä vasta vuonna 1957 sveitsiläisen keräilijä Martin Bodmerin yksityiskokoelmista (Bodmerin papyrukset), ja niitä epäiltiin pitkään väärennöksiksi. Oksyrhynkhoksen papyrusten joukosta on viime aikoina löydetty useita hänen ennen tuntemattomien teostensa osia.
Säilyneet komediat
Menandroksen kokonaan tai suureksi osaksi säilyneet komediat ovat:
Kadonneet komediat
Lisäksi Menandrokselta tunnetaan suuri määrä katkelmia, joita ei ole voitu yhdistää edellä mainittuihin tai muihin näytelmiin.
Muut teokset
Kreikkalaisessa antologiassa on Menandroksen nimiin laitettuja epigrammeja. Yksi niistä on Diodoroksen tekemä epitafi ja loput anonyymejä. Suda mainitsee Menandroksen teosten joukossa hänen ja Ptolemaioksen välisen kirjeenvaihdon, mutta tämä ei ole säilynyt, ja on hyvin mahdollista, että kirjeet olivat monien muiden merkkihenkilöiden nimiin laitettujen kirjeiden tavoin todellisuudessa epäperäisiä, myöhempien reettoreiden taidonnäytteitä. Suda laittaa Menandroksen nimiin myös joukon puheita, kun taas Quintilianus sanoo, että jotkut laittoivat Kharisioksen puheet Menandroksen nimiin.
Kommentaattorit
pienoiskuva|upright=0.92|Kohtaus Menandroksen komediasta [[Samoksen nainen. Mosaiikki niin kutsutusta Menandroksen talosta Mytilenestä, 200–300-luku jaa.]]
Varhaisin Menandroksen kommentaattoreista oli tämän aikalainen ja kilpailija Lynkeus Samoslainen. Toinen oli grammaatikko Aristofanes Byzantionlainen, joka kirjoitti teoksen Rinnakkaiskohtia Menandrokselta ja niiltä, joilta hän varasti, joka on varhaisin tunnettu tutkielma plagioinnista. Samaa aihetta käsitteli myös grammaatikko Latinoksen Niistä jotka eivät ole Menandroksen omia.
Plutarkhoksen Moralia-kokoelmaan kuuluu tutkielma Aristofaneen ja Menandroksen vertailu, tiivistelmä (, Comparationis Aristophanis et Menandri compendium). Soterides Epidauroslainen kirjoitti teoksen Tutkielma Menandroksesta, ja Homeros Sellios teoksen Yhteenvetoja Menandroksen näytelmistä.
Vaikutus
pienoiskuva|upright=0.92|Menandros ja komedianaamioita. Roomalainen reliefi, 1. vuosisata eaa./jaa. Princeton University Art Museum.
Vaikka Menandros ei ollutkaan vielä kovin suosittu eläessään, hänen näytelmänsä saivat suurta suosiota hänen kuolemansa jälkeen. Niitä esitettiin vielä ainakin Plutarkhoksen aikaan saakka, ja hänet nostettiin uuden komedian merkittävimmäksi kirjailijaksi ja samanarvoiseksi muiden runouden lajien mestarien kanssa. Aristofanes Byzantionlainen piti häntä jopa toiseksi suurimpana kaikista kirjailijoista heti itsensä Homeroksen jälkeen. Aristofaneen nimiin on laitettu myös sanonta ”Oi Menandros ja elämä, kumpi teistä jäljittelee kumpaa?”.
Myöhemmässä kreikkalaisessa kirjallisuudessa Menandros vaikutti erityisesti Alkifroniin ja Lukianokseen. Erityisen suosituksi Menandros nousi Roomassa, ja koko roomalaisen komedian voidaan katsoa perustuvan pitkälti hänen näytelmiinsä. Roomalaisista kirjailijoista varsinkin Caecilius Statius, Afranius ja Terentius jäljittelivät Menandroksen tyyliä. Myös monet näiden kirjailijoiden näytelmien nimistä ovat suoraan peräisin Menandrokselta.
Terentiusta on joskus vähätelty pelkäksi Menandroksen kääntäjäksi. Todellisuudessa hän kuitenkin muokkasi näytelmiä paljon, ja muun muassa typisti kaksi Menandroksen komediaa yhdeksi. Terentiuksen näytelmät eivät saavuta samaa tasoa kuin alkuperäiset, ja Julius Caesar kutsuikin häntä nimityksellä ”puolinainen Menandros” (O dimidiate Menander). Joka tapauksessa hänenkin versioistaan on paljon hyötyä Menandroksen tuntemisen kannalta, koska alkuperäisiä näytelmiä on säilynyt niin huonosti. Roomalaisista komediakirjailijoista Plautus oli poikkeus, joka suosi enemmän Aristofanesta ja vanhaa komediaa.
Myöhemmin Menandros voidaan liittää eurooppalaisten niin sanottujen kaupunki- ja luonnekomedioiden esi-isäksi. Erityisesti ranskalainen Molière lasketaan Menandroksen tyylilliseksi seuraajaksi.
NHL:n tähdistöottelu 1949
Ottelussa oli yleisöä 13 541 katsojaa.
James Shields (vuonna 1806 syntynyt poliitikko)
James Shields (s. 10. toukokuuta 1806 tai 1810 Altmore, Irlanti – k. 1. kesäkuuta 1879 Ottumwa, Iowa, Yhdysvallat) oli Irlannissa syntynyt, mutta sittemmin Yhdysvalloissa vaikuttanut demokraattipoliitikko ja sotilas. Hänen samanniminen setänsä toimi myös poliitikkona.
Sotilaana Shields palveli ensin 1846–48 Meksikon-Yhdysvaltain sodassa ja 1861–63 Unionin kenraalina Yhdysvaltain sisällissodassa.
Kirsikkalohi
Kirsikkalohi eli masulohi (Oncorhynchus masou) on yksi tyynenmerenlohien suvun kalalajeista. Sitä tavataan luoteisella Tyynellä valtamerellä Japanin ja sen lähialueen vesistöissä. Kirsikkalohi on vaelluskala. Se voi kasvaa jopa 79 senttimetrin mittaiseksi ja painaa jopa 10 kilogrammaa. Kirsikkalohi elää meri-, murto- ja makeassa vedessä, korkeintaan 200 metrin syvyydessä. Kirsikkalohi on ovipaarinen eli se lisääntyy munimalla.
Löyttyjärvi (Vesilahti)
Löyttyjärvi on Pirkanmaalla Vesilahdella sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Kokemäenjoen alueen Kuloveden alueeseen. Järvi on osa Sarkolanjoen valuma-alueesta, jonka laskujoki Lanajoki laskee Sarkolanlahdessa Kuloveteen Sarkolassa.
Maantiede
Järven pinta-ala on 3,9 hehtaaria ja sen pituus on 350 metriä ja leveys 150 metriä. Järveen laskee kolme metsäojaa ja sen luusua sijaitsee järven etelärannalla, josta saa alkunsa 1,8 kilometriä pitkä laskuoja Kivijärvenojaan, joka laskee Lampijärveen. Tämä laskee vuorostaan Suonojärveen.
Järven rantaviiva on 0,85 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Läheiseltä maatalolta erkanee metsätie, joka ohittaa järven rantaa myöten. Rannalla on yksi loma-asunto. Sastamalan rajalle on 200 metriä.
Töyhtökyyhky
Töyhtökyyhky (Ocyphaps lophotes) on kyyhkyihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Australiassa.
Koko ja ulkonäkö
Töyhtökyyhky voi kasvaa 30–35 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Ruumiinrakenteeltaan lintu on tukevahko ja pitkäpyrstöinen. Lajin pää ja kaula ovat harmaat, niska ja kyljet ovat vaaleanpunaiset. Päälaella on pitkä ja pysty musta töyhtö. Töyhtökyyhkyn selkä ja siivet ovat ruskeat. Siivissä on mustia raitoja, ja uloimmat siipisulat ovat vihreitä ja violetteja. Linnun vatsa on vaaleanharmahtava.
Levinneisyys ja elintavat
Töyhtökyyhkyä tavataan lähes koko Australiasta, ja laji puuttuu vain paikoittain aivan pohjoisimmista ja eteläisimmistä osista sekä Keski-Australian kuivimmista osista. Lajin elinympäristöä ovat ruohomaat, pellot, avoimet metsät ja puistot. Se liikkuu vesialueiden lähellä ja kokoontuu parviksi syödessään. Töyhtökyyhkyn ravintoa ovat siemenet ja lisäksi hyönteiset. Laji pesii vuoden ympäri, mutta pesimähuippu on syyskuusta maaliskuulle. Risupesän se rakentaa puuhun tai pensaaseen, ja naaras munii kaksi munaa.
Supermac
Supermac voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Thales Alenia Space
Thales Alenia Space on ranskalais-italialainen avaruusteollisuusyhtiö. Sen omistavat italialainen Finmeccanica (33 %) ja ranskalainen Thales Group (67 %).
Länsilinkki (yritys)
Länsilinkki Oy on suomalainen vuonna 1991 perustettu telealan yritys, jonka asiakkaina on lähinnä pieniä ja keskisuuria yrityksiä ja muita teleyrityksiä. Sen pääkonttori sijaitsee Turussa ja sivukonttori Espoossa.
Länsilinkki otti vuonna 1991 hoitaakseen usean paikallisen puhelinosuuskunnan teletoiminnan. Se harjoitti 1994 alkaen paikallista teletoimintaa Turun ja Porin alueella. Lupa sisälsi kaukoteletoiminnan, muttei GSM-toimintaa tai datasiirtoa. Vuonna 2000 moni toimija ulkoisti keskuksiensa käyttö- ja ylläpitotehtävät Länsilinkille. Vuonna 2022 Länsilinkille siirtyi tilaajanumerosarjat 13 teleyritykseltä. Siirto on suurimpia Suomessa toteutettuja. Numerosarjoissa on arviolta kaksi miljoonaa numeroa.
Yhtiölle on myönnetty Avainlippu-merkki. Länsilinkki toimii DNA:n verkossa.
Radio Pikkupäkä
Radio Pikkupäkä oli Hyvinkäällä ja Riihimäellä kuulunut paikallisradio. Sen toiminta alkoi nimellä Pikkupäkä 28.10.1988. 1.5.1990-28.10.1994 välillä radio oli nimeltään Päkä.
Chiba Ekiden
International Chiba Ekiden on vuosittain Chiban kaupungissa Japanissa järjestettävä katuviestikilpailu. Kilpailu järjestettiin ensi kertaa vuonna 1988 ja vuoteen 2006 asti kilpailussa juostiin erikseen naisten ja miesten kilpailu. Vuodesta 2007 lähtien kilpailu on juostu sekakilpailuna, jossa joukkueet koostuvat kolmesta naisjuoksijasta ja kolmesta miesjuoksijasta. Kilpailuun osallistuu vuosittain lukuisia maailman huippujuoksijoita.
Viestin kulku
Viestin yhteismitta on 42 195 metriä eli maraton ja se koostuu kuudesta osuudesta:
Tariku Bekele
Tariku Bekele (s. 21. tammikuuta 1987 Bekoji, Arsin provinssi, Etiopia) on etiopialainen kestävyysjuoksija.
Uran alku
Bekele syntyi Arsin provinssissa Bekojissa, josta myös Derartu Tulu on kotoisin, kuusilapsisen maanviljelijäperheen kolmantena lapsena. Hänen isoveljensä Kenenisa Bekele on 5 000 ja 10 000 metrin maailmanennätysmies ja moninkertainen arvokisavoittaja. Tariku Bekele aloitti juoksemisen alakoulussa vuonna 1999. Vuonna 2002 hän pääsi nuorten juoksijoiden valmennusryhmään, joka mahdollisti täysipainoisen juoksuharjoittelun. Vuonna 2003 hän jäi niukasti maastojuoksun MM-kisoihin valitun joukkueen ulkopuolelle jäätyään karsinnoissa yhdeksänneksi, mutta ratajuoksussa hän voitti muut nuorison valmennusryhmän jäsenet ja pääsi alle 18-vuotiaiden MM-kisoihin Kanadaan, missä saavutti hopeaa 3 000 metrillä Kenian Augustine Chogen takana.
Kaudet 2004–2005
Vuonna 2004 Bekele sijoittui Itä-Afrikan maastojuoksumestaruuskisoissa Addis Abebassa seitsemänneksi nuorten matkalla, joka oli myös karsinta Brysselin MM-kisoihin, ja jäi näin jälleen kisajoukkueen ulkopuolelle. Saman vuoden toukokuussa hän debytoi aikuisten sarjassa maansa mestaruuskilpailuissa ja sijoittui Abebe Bikila -stadionilla juostussa 5 000 metrin kilpailussa neljänneksi voiton mentyä veljelleen Kenenisa Bekelelle stadionennätyksellä. Hyvät esitykset takasivat paikan nuorten MM-kisoihin Italiaan, missä hän sijoittui matkalla pronssille ajalla 13.30,86 Chogen ja maanmiehensä Worku Badon takana. MM-kisojen jälkeen hän juoksi Euroopassa GP-kisoissa neljä 5 000 metrin kilpailua, Zürichissä Kultaisen liigan kisassa ajan 13.11,97 ja myös ensimmäisen voittonsa ulkomailla Roveretossa ajalla 13.15,86. Vuoden loppupuolella Tariku liittyi veljensä valmentajan Tolosa Kotun ryhmään. Syksyllä hän juoksi maastokisoja Euroopassa ja voitti marraskuussa Portugalissa käydyssä kilpailussa kenialaisen maratonin maailmanennätysmiehen Paul Tergatin ja viikkoa myöhemmin Espanjassa hävisi niukasti Gebre-egziabher Gebremariamille. Seuraavan vuoden tammikuussa Elgoibarissa hän voitti edellisten MM-kisojen pronssimitalistin Maeregu Zewden ja hävisi San Sebastianissa sekunnilla ukrainalaiselle Euroopan mestarille Serhi Lebidille.
San Sebastianin kisassa hän loukkasi hieman jalkaansa, mikä haittasi talviharjoittelua. Etiopiassa Tariku oli monien mielestä jo liian hyvä nuorten kilpailuihin, mutta tästä huolimatta hän osallistui maastojuoksun MM-kisojen karsintoihin nuorten sarjassa. Karsinnoissa hän sijoittui kuudenneksi ja itse St.Sebastianin/St. Galmierin MM-kisoissa hän kärsi loukkaantumisesta ja oli parhaana etiopialaisena kuudes viiden ensimmäisen sijan mentyä Chogen johtamalle kenialaisryhmälle. Radalla Hengelossa Bekele juoksi Hengelossa Chogen ja Moses Mosopin takana kolmanneksi 5 000 metrillä ajalla 13.14,15. Heinäkuussa hän juoksi Pariisin Kultaisen liigan kisassa ja alitti ensimmäistä kertaa urallaan 13 minuutin ajan (12.59,03). Lausannessa hän oli 3 000 metrillä toinen ajalla 7.38,18. Helsingin MM-kisoissa hän sijoittui 5 000 metrillä seitsemänneksi. Vielä samana syksynä Brysselin Kultaisen liigan kisassa hän antoi veljelleen vauhtia 10 000 metrin ME-juoksussa (26.17,53) vetäen puolimatkaan ajalla 13.09,19. IAAF:n yleisurheilufinaalissa hän oli 3 000 metrillä viides ajalla 7.40,30, ja myöhemmin samassa kuussa juoksi oman ennätyksensä 7.36,63. Marraskuussa hän juoksi toisen osuuden Etiopian Chiba Ekiden -joukkueessa. Talven mittaan hän kilpaili myös menestyksekkäästi maastokisoissa Etelä-Euroopassa voittaen muun muassa ugandalaisen 10 000 metrin nuorten maailmanmestarin Boniface Kipropin.
Kausi 2006
Edellisvuonna hallikaudella Tariku oli toiminut veljelleen jäniksenä, mutta vuonna 2006 keskittyi omiin suorituksiinsa. Kahden mailin kilpailussa Bostonissa ensimmäisessä hallikisassaan hän juoksi kovatasoisessa kilpailussa, johon osallistuivat muun muassa Gebremarian, Abebe Dinkessa ja Sileshi Sihine, Craig Mottram ja Alistair Cragg, hän johti kilpailua pitkään sijoittuen lopulta neljänneksi Mottramin, Sileshin ja Craggin takana. Seuraavassa kisassaan Birminghamissa hän sijoittui toiseksi juoksussa, jossa veljensä teki uuden maailmanennätyksen 8.05,12 ajalla 8.13,32. Moskovan MM-hallikisoissa hän oli 3 000 metrillä kuudes ajalla 7.47,11. Maastojuoksun MM-kisoissa Fukuokassa hän juoksi nuorten kisassa kolmanneksi kenialaisten Mangata Kimai Ndiwan ja Leonard Patrick Komonin takana ja saavutti joukkuehopeaa. Toukokuussa Bekele juoksi Ostravassa uuden 3 000 metrin ennätyksensä 7.36,44. Kesän mittaan hän kilpaili GP-kisoissa, juoksi Rooman Kultaisen liigan kisassa uuden Etiopian nuorten ennätyksen 5 000 metrillä (12.53,8) ja elokuussa nuorten MM-kisoissa Pekingissä voitti 5 000 metrillä kultamitalin ajalla 13.31,34. Kauden lopussa hän voitti IAAF:n yleisurheilufinaalissa 3 000 metrin kilpailun ja sijoittui 5 000 metrillä neljänneksi.
Kaudet 2007–2012
Osakan MM-kilpailuissa 2007 Bekele sijoittui 5 000 metrillä viidenneksi. Ensimmäisen arvokisavoittonsa hän saavutti sisäratojen MM-kilpailuissa 2008 Valenciassa 3 000 metrin matkalla. Samana vuonna hän oli Pekingin olympialaisissa 5 000 metrin kuudes, kuten myös IAAF:n yleisurheilufinaalissa. Dohan sisäratojen MM-kilpailuissa 2010 hän oli 3 000 metrin neljäs.
Lontoon olympialaisissa 2012 Bekele voitti 10 000 metrillä pronssia ajalla 27.31,43.
Bafatán roomalaiskatolinen hiippakunta
Bafatán roomalaiskatolinen hiippakunta on katolisen kirkon hiippakunta, joka toimii Afrikassa Guinea-Bissaun valtion etelä- ja itäosissa.
Historia ja nykytilanne
Hiippakunta perustettiin 13. maaliskuuta 2001 erottamalla se Bissaun hiippakunnasta. Tuolloin siihen kuului 31 000 jäsentä, mikä muodosti 6,3% alueen väestöstä, 9 seurakuntaa ja 16 pappia. Vuonna 2015 hiippakunnan ykdeksässä seurakunnassa oli jäseniä 34 635 eli 4,8% alueen väestöstä. Papistoa oli 22.
Lars Ehrnrooth
Lars Carl Albert Ehrnrooth (3. kesäkuuta 1897 Valkeala – 4. syyskuuta 1980 Kirkkonummi) oli Suomen Puolustusvoimien everstiluutnantti ja herastuomari.
Ehrnroothin vanhemmat olivat professori Ernst Ehrnrooth ja Karin Selin. Lars Ehrnroothin veljiä olivat kenraalit Adolf Ehrnrooth ja Gustaf Ehrnrooth.
Lars Ehrnrooth valmistui ylioppilaaksi 1915 ja kävi oikeustieteellisiä opintoja. Vuoden 1918 sodassa hän toimi ryhmän- ja joukkueenjohtajana. Vuosina 1919–1933 hän palveli Uudenmaan rakuunarykmentissä sekä Ratsuväkiprikaatissa. Hän kävi Sotakorkeakoulun 1927–1929. Vuosina 1933–1937 hän palveli sotilasasiamiehenä Tukholmassa. Ratsastuskoulun päällikkönä hän oli 1937–1939. Talvisodan aikana hän komensi Polkupyöräpataljoona 8:aa. Jatkosodan aikana hän toimi pataljoonankomentajana, Ratsuväkiprikaatin esikunnassa sekä jalkaväen koulutuskeskus 17:n komentajana. Sodan jälkeen hän omisti ja piti Tyriksen kartanoa Kirkkonummella.
Ylennykset: reservivänrikki 1918, vänrikki 1918, luutnantti 1920, ratsumestari 1926, majuri 1930, everstiluutnantti 1940.
Ehrnrooth kilpaili kenttäratsastuksessa. Hän osallistui Pariisin olympialaisiin 1924, lopputuloksenaan keskeytys.
Jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailut 1980
Jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailut 1980 olivat järjestyksessään kuudennet jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailut. Ne järjestettiin Italiassa 11.–22. kesäkuuta 1980. Lopputurnaukseen osallistui kahdeksan joukkuetta, joista Italia selviytyi mukaan järjestäjämaan ominaisuudessa, muut karsintojen kautta. Alkulohkojen voittajat kohtasivat loppuottelussa ja lohkokakkoset pronssiottelussa – välieriä ei pelattu. Euroopan mestaruuden voitti Länsi-Saksa, joka kukisti loppuottelussa Belgian kahdella Horst Hrubeschin maalilla 2–1.
Fennada-Filmi
Fennada-Filmi Oy oli suomalainen elokuvatuotantoyhtiö, joka toimi vuosina 1950–1982. Se oli alansa suurimpia yhtiöitä Suomessa 1950–1970-luvulla. Fennadaa johti koko sen toiminnan ajan kauppaneuvos Mauno Mäkelä.
Alku
Fennada-Filmin juuret juontavat yhtiötä edeltäneeseen Fenno-Filmiin, joka perustettiin vuonna 1942 ja joka tuotti vuosien 1944–1950 välillä 15 pääosin varsin keskinkertaista elokuvaa. Näistä maineikkaimpia ovat Roland af Hällströmin parhaana pidetty elokuva Pikajuna pohjoiseen (1947) ja Teuvo Tulion ohjaama Hornankoski (1949), joista jälkimmäisessä nuori Åke Lindman näytteli ensimmäisen elokuvaroolinsa. Mauno Mäkelän tullessa yhtiön toimitusjohtajaksi 1949 alettiin puuhata Fenno-Filmin ja Adams Filmin tuotannon yhdistämistä. Kesällä 1950 syntyi uusi yhtiö nimeltään Fennada-Filmi, Adams Filmin ja Kinoston jäädessä pelkäksi elokuvalevittäjäksi. Mäkelä jatkoi uuden yhtiön johtajana ja tuotantopäällikkönä.
Vuodet 1950–1970
Kesällä 1950 saatiin valmiiksi Fenno-Filmin viimeinen elokuva Hallin Janne, ohjaajana Roland af Hällström, ja samanaikaisesti aloitettiin Fennadan ensimmäisen produktion Ratavartijan kaunis Inkeri kuvaukset. Tämä Hannu Lemisen ensimmäinen elokuva jäi myös hänen viimeiseksi ohjaustyökseen Fennadassa. Samoihin aikoihin yhtiön studiot muuttivat vanhoista Fenno-Filmin tiloista Iso-Robertinkadulta Kulosaareen keisarinaikaiseen tennishalliin. Puolet tiloista oli Teuvo Tulion käytössä, mutta hänen jätettyään laskunsa maksamatta Fennada otti aikanaan koko studion haltuunsa.
Vuonna 1952 yhtiön toiseksi ohjaajaksi tuli Lasse Pöysti, joka ohjasi seuraavien vuosien aikana kahdeksan elokuvaa. Pöysti ohjasi Helena-sarjaa ja kepeitä farsseja Hällströmin hoitaessa draamat. Seuraavana vuonna Ville Salminen siirtyi Suomen Filmiteollisuudesta Fennadan ohjaajaksi ja ohjasi ensimmäisenä työnään Lumikki ja 7 jätkää (1953), jonka naispääosanesittäjä Raili Mäki oli hänen oma ”tähtilöytönsä”. Salmisen panos Fennadassa oli paria poikkeusta lukuun ottamatta varsin vaatimaton. Yhtiön tuotantomäärä oli tässä vaiheessa jo kuusi pitkää elokuvaa vuodessa. Aarne Tarkas tuli Fennadan ohjaajaksi vuonna 1954 ja teki ensimmäisenä ohjauksenaan komediallisen rikoselokuvan Kovanaama (1954), josta Uljas Kandolinin näyttelijäsuoritus palkittiin sivuosa-Jussilla.
Vuonna 1955 Hällström ohjasi Fennadan ensimmäisen menestyselokuvan, Ilmari Kiannon klassikkoromaaniin perustuvan Ryysyrannan Joosepin, josta Heimo Lepistö sai pääosa-Jussin. Myös elokuvan käsikirjoitus ja ohjaus palkittiin Jussilla. Hällström kuoli seuraavana vuonna kuvatessaan elokuvan Lain mukaan viimeisiä otoksia. Mauno Mäkelä hankki hänen tilalleen Matti Kassilan, joka oli juuri lähtenyt SF:stä. Kassilan ensimmäinen työ Fennadassa oli F. E. Sillanpää -filmatisointi Elokuu (1956), joka oli arvostelumenestys ja sai peräti kuusi Jussi-patsasta, mutta ei vetänyt yleisöä. Yleisömenestyksiä sen sijaan olivat Kassilan seuraavat elokuvat Kuriton sukupolvi (1957) ja Syntipukki (1957), molemmat uusintafilmatisointeja 1930-luvun suosikkielokuvista.
Fennada-Filmi oli alusta alkaen kärsinyt aihepulasta ja tehnyt puolivillaisia löperöitä filmatisointeja sekä uusintaversioita vanhoista, jo kertaalleen tai kahdestikin tehdyistä elokuvista – pitäen samalla yllä hurjaa tuotantotahtia. Ilman yleisön mielenkiintoa tuli vuonna 1957 seinä vastaan, ja yhtiö irtisanoi työntekijänsä. Seuraavina vuosina valmistui vain pari elokuvaa, joista Kassilan Ilmari Kianto -filmatisointi Punainen viiva (1959) on ainoa mainitsemisen arvoinen.
Vuosien 1963–1965 näyttelijälakon alettua yhtiön jatko oli vaakalaudalla, ja Mäkelä kävi Yleisradion kanssa neuvotteluja yhtiön myymisestä. Suomen Filmiteollisuuden myytyä koko tuotantonsa Yleisradiolle asiasta nousi kohu, ja niin Yleisradio päätti vetäytyä Fennadan ostohankkeesta toistaiseksi. Vuosikymmenen puolivälissä syntyi elokuvia harvakseltaan, muun muassa Jörn Donnerin Täällä alkaa seikkailu (1965).
Syksyllä 1966 aloitettiin Väinö Linnan romaanitrilogiaan perustuvan Täällä Pohjantähden alla -elokuvan filmaus, ohjaajana Edvin Laine. Suuritöinen elokuva sai ensi-iltansa syksyllä 1968 ja oli valtava menestys – sen näki miljoona katsojaa. Elokuvan menestyksen myötä yhtiö heräsi pariksi vuodeksi toimintaan. Vuonna 1969 yhtiö teki elokuvat Vodkaa, komisario Palmu ja Kesyttömät veljekset, ohjaajina Kassila ja Erkko Kivikoski. Kumpikaan elokuva ei erityisemmin kiinnostanut elokuvayleisöä. Seuraavana vuonna Pohjantähti sai jatkoelokuvan Akseli ja Elina, joka veti taas kansaa katsomoihin.
Tytäryhtiöt
Fennada-Filmille perustettiin vuonna 1957 mainoselokuvaan erikoistunut tytäryhtiö Fennada-Filmi Junior, josta tuli pian alansa johtava toimija Suomessa. Sen johdossa toimi aluksi elokuvaaja Felix Forsman ja hänen jälkeensä vuodesta 1962 Kaarlo Nuorvala. Fennada Juniorin alaisuudessa toimi vuosina 1960–1974 myös piirrosanimaatioon erikoistunut studio FA-animaatio, jonka toiminta käynnistettiin yhdysvaltalaisen animaattorin Bob Balserin johdolla. Animaatiostudion näyttävin aikaansaannos oli Forsmanin ohjaama, alan kansainvälisillä festivaaleilla palkittu, 13-minuuttinen valistusfilmi Alkoholi ihmisruumiissa (1961).
1970-luvulta eteenpäin
Vuonna 1971 Kassilan ohjauksessa tehtiin Aatamin puvussa... ja vähän Eevankin. Vuonna 1973 hän teki Esa Pakariselle eräänlaisen ”rillumarei”-elokuvien jälkinäytöksen, Meiltähän tämä käy, joka ei menestynyt. 1970-luvun lopulla yhtiö tuotti vielä neuvostoliittolaisen Lenfilmin kanssa yhteistyöelokuvan Luottamus ja Edvin Laineen ohjauksen Ruskan jälkeen, johon käytännössä yhtiön toiminta päättyi.
Lincoln (New Mexico)
Lincoln on yhdysvaltalainen paikkakunta Lincolnin piirikunnassa New Mexicon osavaltiossa. Lincoln on kunnallishallinnoton alue (unincorporated area).
Lincoln sijaitsee valtatie 380:n varrella (U.S. Route 380) noin 92 kilometriä Roswellista länteen. Albuquerqueen on matkaa maanteitse noin 300 kilometriä.
US Highway 380 ja 70 sekä New Mexico Highway 48 muodostavat Billy the Kid Trail -nimisen 109 km pitkän näköalareitin. Reitin varrella ovat muun muassa Lincoln, Capitan, Ruidoso ja San Patricio.
Kun espanjalaiset uudisasukkaat saapuivat alueelle vuonna 1855, he nimesivät kylän nimellä La Placita del Río Bonito lähellä sijaitsevan Bonitojoen mukaan. Myös nimet La Placita ja Bonito olivat käytössä. Aluksi kylä muodostui aukion (plaza) ympärille rakennetuista savitiilisistä rakennuksista. Pian sen jälkeen, kun Lincolnin piirikunta perustettiin vuonna 1869, paikkakunta nimettiin Lincolniksi vuonna 1865 murhatun presidentti Abraham Lincolnin mukaan. Lincoln oli piirikunnan pääkaupunki vuoteen 1909 saakka.
Lincoln on tunnettu siitä, että se oli Lincolnin piirikunnan sodan (Lincoln County War) tärkeä tapahtumapaikka 1878–1881. Nykyään paikkakunta saa tuloja turismista.
Lincolnin historiallisella alueella (Lincoln Historic District) on useita 1800-luvulta peräisin olevia rakennuksia. Vuonna 1960 alue tunnustettiin historiallisesti merkittäväksi kohteeksi ja rakennukset otettiin mukaan suojelunarvoisten kohteiden rekisteriin (National Register of Historic Places). New Mexicon osavaltio omistaa 17 rakennusta. Museorakennuksista neljää pidetään auki ympäri vuoden ja kahta pidetään auki kausiluonteisesti.
James Holshouser
thumb|Holshouser virallisessa valokuvassa. James Eubert Holshouser, Jr. (8. lokakuuta 1934 – 17. kesäkuuta 2013 ) oli yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko.
Holshouser syntyi Boonessa, Pohjois-Carolinassa, tuomari James (1900–1981) ja sairaanhoitaja Virginia Holshouserin (k. 1995) pojaksi. Päästyään Appalachian High Schoolista vuonna 1952 hän opiskeli Bachelor of Artsin arvon Davidson Collegesta pääaineenaan historia. Holshouser meni 18. kesäkuuta 1961 naimisiin Patricia Ann Hollingsworthin kanssa, ja pariskunnalle syntyi tytär 27. syyskuuta 1963. Holshouser valmistui lopulta lakimieheksi.
Holshouser kärsi munuaistaudista vuosia ja toipui munuaisensiirrosta vuonna 1986. Häntä kunnioitettiin vuonna 2006 North Carolina Awardilla.
Holshouser istui useamman kauden Pohjois-Carolinan kongressissa. Vuonna 1973 hänestä tuli osavaltion ensimmäinen republikaaninen kuvernööri sitten Daniel Lindsay Russellin, joka toimi virassa vuosina 1897–1901. Holshouseria edelsi Robert W. Scott ja seurasi vuonna 1977 Jim Hunt, joka oli toiminut Holshouserin kaudella varakuvernöörinä.
Korkeanpaikan harjoittelu
Korkeanpaikan harjoittelu tai vuoristoharjoittelu on joidenkin kestävyysurheilijoiden harjoittamaa usean viikon kestävää kuntoilua korkealla merenpinnan yläpuolella. Sitä harjoitetaan mielellään yli 2 400 metrin korkeudella, mutta harjoitetaan useimmiten alemmilla korkeuksilla sopivien harjoittelupaikkojen puuttuessa. Näillä korkeuksilla ilma sisältää edelleen noin 20,9 prosenttia happea, mutta ilmanpaine ja siten hapen osapaine ovat pienempiä.
Keho voi sopeutua hapen suhteelliseen niukkuuteen yhdellä tai useammalla tavalla riippuen suuresti käytetyistä protokollista. Tämä voi tapahtua esimerkiksi punasolujen ja hemoglobiinin massan kasvuna tai lihasten metabolian muutoksina. Menetelmän kannattajat väittävät, että alemmille korkeuksille kilpailemaan matkustavilla urheilijoilla on edelleen korkeat punasolupitoisuudet 10–14 päivän ajan ja että tämä antaa heille edun kilpaillessa. Jotkut kilpailijat asuvat pysyvästi korkeilla altitudeilla ja matkustavat merenpinnan tasolle vain kilpaillakseen. On kuitenkin mahdollista, että heidän harjoittelunsa saattaa kärsiä hapen pienemmän saatavuuden takia.
Korkeanpaikan harjoittelua on mahdollista simuloida erityistä telttaa, huonetta tai naamaria käyttäen siten, että ilmanpaine pidetään samana, mutta ilman happipitoisuutta lasketaan laskien samalla hapen osapainetta.