cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Etelänkiitäjä
Levinneisyys ja lentoaika
Etelänkiitäjän levinneisyys kattaa trooppisen ja subtrooppisen Afrikan, jatkuu idässä Lähi-itään, Etelä-Aasiaan aina Etelä-Kiinaan saakka. Euroopassa sitä tavataan säännöllisesti Kanariansaarilla ja Välimeren alueella, vaeltaneita yksilöitä satunnaisesti Keski-Euroopastakin. Lämpiminä kesinä lajin tiedetään lisääntyneen Etelä-Euroopassa. Euroopassa perhoset ovat lennossa kahden tai kolmen vaeltaneen sukupolven turvin kesäkuusta lokakuuhun, Afrikassa ympäri vuoden.
Suomesta etelänkiitäjää ei ole tavattu. Lähimmät havainnot vaeltaneista yksilöistä ovat useat havainnot Tanskasta sekä Etelä-Ruotsista vuosilta 2005 ja 2006. Lähes kaikki pohjoismaiset havainnot on tehty syyskuusta marraskuuhun.
Elinympäristö ja elintavat
Etelänkiitäjä viihtyy avoimilla ja lämpimillä niityillä ja puutarhoissa, joiden kukilla se vierailee öisin ahkerasti. Keski-Euroopassa sen on todettu hakeutuvan mielellään viinitarhojen lähistöille. Laji aloittaa lennon illan hämärryttyä, ja kukilla käydessään se kiitäjille tyypilliseen tapaan lentää muutaman sekunnin ajan paikoillaan kukan edessä. Molemmat sukupuolet tulevat valolle.
Naaras munii 150–250 munaa yksitellen lehdille lähelle maanpintaa ja suosii lämpimillä paikoilla kasvavia ravintokasveja. Nuoret toukat piilottelevat lehtien alapinnoilla. Toukat ovat yöaktiivisia eivätkä yleensä syö nauttimaansa lehteä kokonaan. Euroopassa kasvaneet toukat ovat täysikasvuisia heinä-syyskuussa ja koteloituvat maan alle tai karikkeen sekaan noin kolmeksi viikoksi. Kotelo ei kykene talvehtimaan, mikä rajoittaa lajin levittäytymistä pohjoiseen.
Ravintokasvi
Toukka on polyfagi, joka elää etenkin viinellä (Vitis), villiviineillä (Parthenocissus) ja mataroilla (Galium).
S/S Halla XVII
S/S Halla XVII on höyrylaiva, joka on rakennettu vuonna 1908 Kotkan rauta Oy:n telakalla Kotkassa. Alus rakennettiin alun perin höyryhinaajaksi Halla osakeyhtiön käyttöön. Halla XVII purjehti aluksi Kotkan vesillä ja myöhemmin Saimaalla. Nykyisin alus on yksityisomistuksessa Saimaalla. Se kuuluu Museoviraston perinnelaivarekisteriin ja Suomen Höyrypursiseuran alusrekisteriin.
Historia
Kotkassa Halla XVII hinasi muun muassa sahatavaraa proomuissa Hallan saarelta redillä odottaville laivoille. Suomen sisällissodan viimeisinä päivinä toukokuussa 1918 aluksella evakuoitiin Kotkan punaisia Kronstadtin kautta Pietariin. Sen mukana pakenivat Venäjälle muun muassa Hannes Järvimäki ja Otto Kalvitsa.
Kotkan sahan uuden lastauslaiturin ja 7 metrin väylän valmistumisen myötä Halla XVII siirtyi pysyvästi Saimaalle linjahinaajaksi. "Seitsemäntoista" hinasi nippulauttoja Joensuusta Ristiinan kaakkoispuolelle Orraintaipaleeseen, josta tuolloin jo Kymin Osakeyhtiöksi muuttunut omistaja siirsi puutavaraa Saimaalta Kymijoen vesistön puolelle.
1960-luvun puolivälissä alukseen tehtiin merkittäviä korjaustöitä, mutta vuosikymmenen loppupuolella se jäi virkaveljiensä tavoin seisomaan. Vuonna 1971 alus siirtyi yksityisomistukseen.
Charles Bally
pienoiskuva|Charles Bally Charles-Louis Bally (4. helmikuuta 1865 Geneve – 10. huhtikuuta 1947 Geneve) oli sveitsiläinen kielitieteilijä. Nykyään Bally muistetaan ehkä parhaiten siitä, että hän toimitti yhdessä kollegansa Albert Sechehayen kanssa opettajansa Ferdinand de Saussuren postuumin kirjan Cours de linguistique générale, mutta 1920–1930-luvulla hän oli eräs keskeisimpiä eurooppalaisen kielitieteellisen strukturalismin edustajia yhdessä Roman Jakobsonin, Nikolai Trubetzkoyn ja Louis Hjelmslevin kanssa.
Alois Riegl
Alois Riegl (14. tammikuuta 1858 Linz – 17. kesäkuuta 1905 Wien) oli itävaltalainen taidehistorioitsija, joka edusti Wienin taidehistoriallista koulukuntaa. Hän edisti taidehistorian asemaa itsenäisenä akateemisena oppialana.
Alois Riegl opiskeli Wienin yliopistossa taidehistoriaa ja myöhemmin hoiti yliopistossa professuuria. Hän erikoistui keskiajan ja barokin taiteeseen. Hän työskenteli Wienin taideteollisuusmuseossa vuosina 1886–1896 ja tutki taidetekstiilejä. Tältä ajalta on hänen ensimmäinen kirjansa Altorientalische Teppiche (1891). Hänen maineensa perustuu erityisesti hänen seuraavaan teokseensa Stilfragen: Grundlegungen zu einer Geschichte der Ornamentik (1893), jonka ansiosta hän sai yliopistollisen opetusviran.
Riegl kuoli syöpään 47-vuotiaana, ja hänen keskeneräisiä teoksiaan julkaistiin postuumisti.
Hipper (täsmennyssivu)
Hipper voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Päiväntasaajan Guinean espanjankielinen kirjallisuus
Päiväntasaajan Guinea oli ainoa espanjalainen siirtomaa Saharan eteläpuolisessa Afrikassa. Alue oli Espanjan hallinnassa vuodesta 1778 vuoteen 1968 saakka. Pitkän espanjalaisajan myötä alueelle on syntynyt espanjankielisen kirjallisuuden kulttuuri, joka on säilynyt nykyaikaan saakka, mikä on harvinaista afrikkalaisissa maissa.
Päiväntasaajan Guinean espanjankielinen kirjallisuus on varsin vähän tunnettua.
Syrjäyttävän kilpailun periaate
Syrjäyttävä kilpailu on kilpailua, jossa kahdella lajilla on sama ekologinen lokero. Ne eivät siten voi elää samassa ympäristössä, sillä niiden välille muodostuu kilpailua, joka syrjäyttää lopulta toisen lajin. Syrjäyttävän kilpailun periaatteen mukaan tämä toisen lajin häviäminen alueelta tapahtuu väistämättä jossain vaiheessa.
Lähteet
Competizione interspecifica
Alfons Gorbach
Alfons Gorbach (2. syyskuuta 1898 Imst – 31. heinäkuuta 1972 Graz) oli itävaltalainen poliitikko ja lakimies, joka toimi Itävallan liittokanslerina vuosina 1961–1964.
Gorbachin poliittinen ura alkoi kunnallispolitiikasta. Vuonna 1934 hänestä tuli katolisten ja kristillisdemokraattien muodostaman natsienvastaisen Heimwehr-ryhmittymän Steiermarkin-osaston johtaja. Vuonna 1938 alkaneen Itävallan natsimiehityksen ensi vaiheissa Gorbach pidätettiin ja joutui koko sodan ajaksi keskitysleirille, ensin Dachauhun ja vuodesta 1944 sodan loppuun Flossenbürgiin.
Sodan päätyttyä Gorbach palasi politiikkaan Itävallan kansanpuolueen edustajana, ja hänestä tuli pian maan parlamentin jäsen ja kolmas puhemies. Vuonna 1960 hänestä tuli kansanpuolueen puheenjohtaja ja vuonna 1961 liittokansleri. Virkakauden päätyttyä 1964 Gorbach palasi kansallisneuvoston eli Itävallan parlamentin alahuoneen jäseneksi vuoteen 1970 asti.
Nicaraguan jalkapallomaajoukkue
Nicaraguan jalkapallomaajoukkue edustaa Nicaraguaa kansainvälisissä miesten jalkapalloilun maajoukkuekilpailuissa. Joukkue pelaa Nicaraguan jalkapalloliitton alaisuudessa. Joukkue ei ole koskaan selvinnyt maailmanmestaruuskilpailuihin.
Albert Sechehaye
Charles Albert Sechehaye (4. heinäkuuta 1870 Geneve – 2. heinäkuuta 1946 Geneve) oli sveitsiläinen kielitieteilijä, Geneven kielitieteellisen koulukunnan (école genevoise de linguistique) edustaja.
Perushahmo
Perushahmot tai tyyppihahmot ovat tarinoissa esiintyviä arkkityyppisiä henkilöhahmoja. Perushahmo on hahmotyyppi, josta on tullut toistuvan käytön jälkeen vakiintunut henkilöhahmo jossakin kirjallisuuden tai elokuvan lajityypissä. Perushahmot pohjautuvat vahvoille ennakko-odotuksille ja stereotyyppisille käsityksille, ja ne ovat helposti tunnistettavissa siinä kulttuuripiirissä, jossa ne ovat syntyneet.
Antiikin Rooman näyttämötaiteessa käytettiin melko suppeaa perushahmojen joukkoa, johon kuuluivat muun muassa ovela orja, kiihkeä nuori rakastaja ja epäluuloinen isä. Samoin renessanssin aikaan syntyneen Commedia dell'arten esitykset perustuivat stereotyyppisiin hahmoihin, joilla oli tarkat ja ennaltamäärätyt suhteet toisiinsa. Nykyisin perushahmoja käytetään varsinkin televisiossa, elokuvissa ja sarjakuvissa.
Spanish Movie
Spanish Movie on vuonna 2009 kuvattu espanjalainen komediaelokuva. Elokuva parodioi lukuisia espanjalaisia kauhu- ja draamaelokuvia kuten The Others, Orpokoti, Meri sisälläni, Kapteeni Alatriste, Pan’s Labyrinth, Avaa silmäsi, Maanantain auringossa, Volver – paluu ja REC. Elokuvan pääosia esittävät Alexandra Jiménez, Silvia Abril, Carlos Areces, Joaquín Reyes, Eduardo Gómez, Michelle Jenner, Laia Alda, José Jiménez Fernández, Belén Rueda, Leslie Nielsen ja Álex de la Iglesia. Elokuvan on ohjannut Javier Ruiz Caldera. Elokuva tuotti maailmanlaajuisesti yli 7,5 miljoonaa euroa.
Luettelo Kroatian sodan operaatioista
Tämä on luettelo Kroatian itsenäisyyssodan tunnetuimmista sotilasoperaatioista. Operaatio on kroatiaksi operacija tai aktcija.
Sointula
thumb|Sointulan sijainti [[Brittiläinen Kolumbia|Brittiläisen Kolumbian kartalla.]] Sointula on suomalaisten siirtolaisten 1900-luvun alussa Kanadaan perustama yhteisö Malcolmin saarella Brittiläisessä Kolumbiassa. Saari sijaitsee Tyynenmeren rannikolla Vancouverinsaaren ja mantereen välisessä salmessa, noin 300 kilometrin päässä Vancouverin kaupungista. Sointula on tunnettu pitkistä osuustoiminnan ja yhteisöllisyyden perinteistään. Saarella on 576 asukasta (2011). Pääelinkeino on kalastus. Sointulassa on museo sekä provinssin vanhin osuuskauppa, joka perustettiin vuonna 1909.
Sointulan historia
Sointula sai alkunsa Brittiläisessä Kolumbiassa Nanaimon kaivosalueella asuneiden suomalaissiirtolaisten unelmasta elää omavaraisesti ja itsenäisesti. Siirtolaisten ryhmä otti yhteyttä inkeriläiseen Matti Kurikkaan, teosofis-sosialistiseen kirjailijaan ja sanomalehtimieheen (Työmies-lehti), joka saapui Nanaimoon vuonna 1900. Kurikan johdolla perustettiin vuonna 1901 osuuskunta Kalevan Kansa Colonization Company ja lehti Aika . Siirtolaisten ryhmä aloitti myös neuvottelut Brittiläisen Kolumbian paikallishallinnon kanssa maan ostamisesta. Kurikan ystävä A. B. Mäkelä saapui Suomesta auttamaan hankkeessa. Ennen Sointulaa Kurikka oli yrittänyt perustaa Chillagoen ihanneyhdyskuntaa Australiaan, mutta siellä hanke oli kariutunut riitoihin ja ankariin trooppisiin olosuhteisiin.
Sopimukseen päästiin 27. marraskuuta 1901, ja Kalevan Kansa oli valmis ottamaan haltuunsa koko Malcolm-saaren, jonka pinta-ala oli 28 000 eekkeriä (113 neliökilometriä). Ensimmäinen raivausryhmä matkusti saarelle 6. joulukuuta 1901. Vuonna 1902 saarelle oli jo muuttanut suuri joukko ihmisiä. Aluksi siirtokunnan nimeksi annettiin Koti, mutta se muutettiin pian Sointulaksi. Yhteisö kasvoi nopeasti, sillä monia ihmisiä viehättivät Kurikan idealistiset ajatukset: yhteisomistus, demokraattinen päätöksenteko, sama palkka miehille ja naisille, päiväkoti. Jokaisen siirtokuntaan saapuneen aikuisen piti maksaa 200 dollarin liittymismaksu, jotta yhteisölle saatiin alkupääoma.
Saarelaiset pyrkivät omavaraisuuteen, joten saarelle ostettiin kalastusvälineitä ja jopa Höyrylaiva Vinetta. Yhdyskunnan jäsenet jakautuivat erilaisiin työryhmiin: osa viljeli maata, osa kalasti, osa teki metsätöitä.
Catherine Wilkin
Catherine Wilkin (s. 22. elokuuta 1945) on australialainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa Rouva Regiä televisiosarjassa Tallijengi, Liz Ryania televisiosarjassa McLeodin tyttäret ja Pamela Stonehamia televisiosarjassa Lentävät lääkärit.
Sointula
Sointulan historia
Vaikeudet alkoivat kuitenkin pian. Aluksi saarella oli vain suuri hirsimaja, joka toimi yhteisasuntona. Osa väestä lähti saarelta omien asuntojen puuttumisen vuoksi. Saarelle hankittu karja jouduttiin siirtämään Vancouverinsaaren puolelle, koska navettaa ei saatu rakennettua valmiiksi. Vasta rakennettu suuri kokoustila paloi 29. tammikuuta 1903. Tulipalossa kuoli 11 ihmistä, ja palossa tuhoutui myös suuri määrä varastoissa olleita tarvikkeita sekä Sointulan arkisto. Ajatus päiväkodistakin takkuili. Osa äideistä ei halunnut viedä lapsia hoitoon kodin ulkopuolelle. alt=Sointula 1904|thumb|Sointulan kommuuni vuonna 1904. Yhteisön velat kasvoivat nopeasti. Ahdingossa Kurikka solmi huonon sillanrakennussopimuksen, joka romahdutti lopullisesti yhteisön talouden. Sointulan miehet viettivät viikkokausia siltatyömaalla lähes palkatta, jotta sopimus olisi saatu täytettyä. Vuonna 1904 yhteisön ja epäkäytännöllisen Kurikan välit tulehtuivat, ja Kurikka jätti Sointulan vieden mukanaan puolet yhteisöstä. Huonon taloudenhoidon lisäksi yksi riidan aiheista oli Kurikan radikaalit ajatukset vapaasta rakkaudesta, joita hän kirjoitteli Aika-lehteen. Saarella ei harrastettu vapaata rakkautta, mutta Kurikan kirjoittelut saivat aikaan villejä huhuja mantereen puolella.
Jäljelle jääneet yhteisön jäsenet yrittivät selvitä veloista, mutta tehtävä osoittautui ylivoimaiseksi, ja vuonna 1905 Kalevan Kansa joutui vararikkoon. Suurin osa saarta palasi Kanadan valtion omistukseen. Yhteisön jäsenet saivat kuitenkin pitää omat palstansa ja talonsa.
Sointula on vaikeiden alkuvaiheidensa jälkeen menestynyt melko hyvin. Saaren asukkaiden pääelinkeinoina ovat olleet metsätyöt ja kalastus. Saarelle muutti 1960-luvulla paljon uutta väkeä sekä Kanadasta että Yhdysvalloista. Viime aikoina väestö on kuitenkin ikääntynyt, eikä kalastus ole ollut enää yhtä kannattavaa kuin ennen. Matti Kurikka päätti aikanaan, että hänen siirtokuntansa katkaisee siteet kirkkoon. Kirkko kuitenkin rakennettiin saarelle 1960-luvulla, kuten myös kapakka, jota myös alun perin vastustettiin.
Elina Salo
Aino Elina Salo (oik. Maisala; s. 9. maaliskuuta 1936 Sipoo) on suomalainen näyttelijä. Salo on tehnyt pitkän uran elo­kuva­näyttelijänä aina 1950-luvulta alkaen nyky­päivän kansainvälisiin kuvauksiin asti. Hänet tunnetaan vahvoista rooli­töistään Lilla Teaternissa ja Aki Kauris­mäen elo­kuvissa sekä roolistaan Pikku Myynä televisio­sarjassa Muumilaakson tarinoita.
Ura
Teatteri­koulun vuosina 1955–1958 käynyt Elina Salo näytteli Suomen Filmi­teollisuuden elo­kuvissa 1950-luvun puoli­välistä saakka. Ensimmäinen muistettavampi rooli Salolla oli Maunu Kurkvaaran elokuvassa Pata­rouva (1959). Vuosi­kymmenen vaihteen tienoilla hän sijoittui useina vuosina ensimmäiselle sijalle Elokuva-Aitta-lehden järjestämissä ”Suomen suosituin elo­kuva­näyttelijätär” -äänestyksissä. Sittemmin hän on ollut niinkin eri­tyyppisten ohjaajien kuin Aarne Tarkaksen, Matti Kassilan, Risto Jarvan ja Aki Kauris­mäen luotto­näyttelijä. Tuolloin Salo teki mieleen­jääneet roolit muun muassa Kassilan ohjaamassa klassikossa Komisario Palmun erehdys (1960) sekä sitä seuranneessa Kaasua, komisario Palmu! -elokuvassa.
Alkuaikojen yksi­ulotteisten farssien ja pirteiden tyttö­roolien jälkeen Salon vahva näyttelijä­persoonallisuus pääsi kunnolla esiin suomalaisen elo­kuvan ”uuden aallon” myötä Jarvan ja Jaakko Pakkas­virran esikois­elo­kuvassa Yö vai päivä (1962) sekä etenkin Jarvan elokuvassa Työmiehen päiväkirja (1967).
Elo­kuva­roolien lisäksi Salo teki uraa myös teatterinäyttämöillä, Intimiteatterissa vuosina 1960–1965 ja Lilla Teaternissa vuodesta 1967.
1970-luvulle tultaessa Elina Salon elo­kuva­ura hiljeni, ja muutaman vuoden ajan hän teki vain pieniä sivu­rooleja. Rooli runoilija L. Onervana Jaakko Pakkas­virran Eino Leino -elo­kuvassa Runoilija ja muusa (1978) käynnisti uuden, aktiivisemman kauden. Myöhäisemmän jakson merkittäviä tapauksia ovat olleet lukuisat luonne­roolit Aki Kauris­mäen elo­kuvissa. Roolisuoritus rouva Sjö­holmina elo­kuvassa Kauas pilvet karkaavat (1996) palkittiin Jussi-palkinnolla. Salon tuorein elo­kuva­työ on Clairen rooli elo­kuvassa Le Havre vuonna 2011. Tästä roolista hän sai jälleen parhaan nais­sivu­osan Jussi-palkinnon.
Salo on näytellyt kaikkiaan yli 70 elo­kuvassa, ja sivu­roolien ohella hän on tehnyt monia merkittäviäkin osia, niin draamoissa kuin komedioissa.
Elina Salo on ollut pitkään myös lasten­ohjelmien televisio­äänenä. Hänet kuullaan Pikku Myyn ääni­roolissa animaatio­sarjassa Muumilaakson tarinoita sekä elo­kuvassa Muumi­peikko ja pyrstö­tähti. Kyseistä roolia Salo on esittänyt aiemminkin Lilla Teaternin Muumi-näytelmissä sekä Vivica Bandlerin ohjaamassa ruotsin­kielisessä televisio­sarjassa Muumi­peikko (1969).
Näyttelijän­uran lisäksi Elina Salo on levyttänyt musiikkia, josta suurin osa on lastenlauluja. Yksi tunnetuimpia hänen esittämiään kappaleita on vuonna 1979 levytetty ”Lähdetään Korkeasaareen”.
Yksityiselämä
Elina Salo oli naimisissa Pertti Maisalan kanssa vuosina 1963–1976, ja heillä on tytär Saara (s. 1964). Elina Salo asuu pää­asiassa Ranskassa, ja hänelle on myönnetty ranskalainen Ordre des Arts et des Lettres -rita­rikunnan korkein kunnia­merkki vuonna 2009.
Åfjord
Åfjord on kunta Etelä-Trøndelagin läänissä Norjassa. Åfjord (vuosina 1896–1963 nimeltään Å) perustettiin 1. tammikuuta 1838. Jøssundin kunta erotettiin Åfjordista vuonna 1896, ja Stoksundin kunta yhdistettiin siihen vuonna 1964. Tammikuussa 2013 tehdyn väestönlaskennan mukaan Åfjordin kunnassa oli 3 237asukasta.
OK Go
OK Go on rock-musiikkia soittava yhtye Chicagosta, Illinoisista, joka tunnetaan erityisesti kappaleidensa erikoisista musiikkivideoista. Tällä hetkellä yhtye asustaa Los Angelesissa, Kaliforniassa. Alkuperäiset jäsenet perustivat yhtyeen vuonna 1998, ja julkaisivat kaksi studioalbumia, ennen kuin Andy Duncan jätti yhtyeen vuonna 2005.
31. heinäkuuta 2006 yhtye julkaisi videon "Here It Goes Again"-kappaleesta. Videon on ohjannut ja suunnitellut Trish Sie. Kuuden ensimmäisen päivän aikana videota katsottiin YouTubessa yli miljoona kertaa. Elokuussa 2010 alkuperäistä videota kappaleesta oli katsottu jo yli 52 miljoonaa kertaa, sijoittuen 71:lle sijalle "katsotuimmat videot"-listalla YouTubessa. Tosin EMI on estänyt videon katsomisen monessa maassa (mukaan lukien Suomi) tekijänoikeuksien vuoksi, joten videon katsojamäärät eivät ole nousseet enää samaan tahtiin.
Vuonna 2006 video voitti YouTube Awardin "Most Creative" (luovin)-kategorian. 11. helmikuuta 2006 OK Go ja videon ohjannut Trish Sie voittivat Grammy-palkinnon "Best Short-Form Music Video" heidän musiikkivideostaan "Here It Goes Again".
Stephen Bengo
Stephen Bengo (s. 24. joulukuuta 1988 Rugaba) on ugandalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa seuratasolla maansa pääsarjassa pelaavaa URA FC:tä. Bengo on pelannut maajoukkueessa vuodesta 2009 lähtien. Hän on ollut kentällä seitsemässätoista maaottelussa ja tehnyt niissä yhteensä neljä maalia.
Melon Diesel
Melon Diesel oli gibraltarilainen pop-rock-yhtye, joka on saavuttanut suosiota etenkin Espanjassa. Se perustettiin 1990-luvun alussa nimellä Lemon Tree. Yhtye vaihtoi nimensä vuonna 1995. Se teki levytyssopimuksen Sony Musicin kanssa ja amuutti Lontooseen, missä se työskenteli tuottaja Barry Sagen kanssa. Yhtyeen jäsenet olivat Dylan Ferro (laulu), Daniel Fa (kitara), Daniel Bugeja (kitara), Guy Palmer ja Adrián Pozo. Ensimmäistä albumia La Cuesta de Mister Bond myytiin yli 200 000 kappaletta. Kolmannen albuminsa jälkeen Melon Diesel kuitenkin hajosi. Yhtenä syynä yhtyeen hajoamiseen oli kiista siitä, pitäisikö laulujen sanoitukset tehdä englanniksi vai espanjaksi. Dylan Ferro, Daniel Fa, Daniel Bugeja perustivat espanjaksi esiintyvän Taxi -nimisen yhtyeen, kun taas  Guy Palmer ja Adrián Pozo jatkoivat englanniksi nimellä Area 52.
El Faro
El Faro on yhdysvaltalainen rahtilaiva. Se katosi Karibianmerellä 1. lokakuuta 2015. Laivan on rakentanut vuonna 1975 Sun Shipbuilding & Drydock Co. ja se sai nimen Puerto Rico. Vuonna 1991 se sai uuden nimen Northern Lights, ja vuonna 2006 se nimettiin El Faroksi.
El Faro katosi hurrikaani Joaquinin puhjettua. Laiva oli 29. syyskuuta 2015 matkalla Jacksonvillesta Floridasta Puerto Ricoon ja hurrikaani oli muutaman sadan mailin päässä siitä itään. Kun hurrikaanin voima oli noussut kahden päivän kuluttua luokkaan 4, laiva menetti yhteydet rannikolle, ja se julistettiin kadonneeksi 2. lokakuuta.
Yhdysvaltain laivasto on lokakuun lopussa 2015 paikantanut aluksen meren pohjasta 4,5 kilometrin syvyydestä Bahaman saarten itäpuolelta. Sen pelastusrengas ja runnoutunut pelastusvene löytyi jo pian hätäviestin tulon jälkeen.
Anthony Parker
Anthony Michael Parker (s. 19. kesäkuuta 1975, Naperville) on yhdysvaltalainen entinen koripalloilija.
Parker opiskeli Bradleyn yliopistossa pääaineenaan vapaat taidot. Hän pelasi NBA:n lisäksi Israelin liigaa Maccabi Tel Avivin paidassa sekä Italian liigaa Lottomatica Roman paidassa. NBA:ssa edusti myös Philadelphia 76ersia, Orlando Magicia ja Toronto Raptorsia.
Maccabin paidassa Parker voitti Euroliigan mestaruuden kaksi kertaa ja Suproleaguen mestaruuden kerran. Häntä pidetään yhtenä parhaimmista Euroopassa pelanneista Euroopan ulkopuolisista pelaajista.
Tausta ja lapsuus
Parker syntyi 19. kesäkuuta 1975 Napervillessä. Hänen isänsä oli yliopistokoripalloilija ja toimi myöhemmin myös valmentajana.
Anthony Parkerin sisko, Candace Parker, on myös koripalloilija. Candace Parker valittiin vuoden 2008 WNBA:n varaustilaisuudessa ensimmäisenä ja nykyisin hän pelaa Los Angeles Sparksissa. He ovatkin historian ensimmäiset sisarukset, jotka pelaavat samanaikaisesti NBA:ssa ja WNBA:ssa. Parkerin veli Marcus, on myös pelannut koripalloa, mutta ei ole koskaan menestynyt siinä suuremmin.
Parker on harras kristitty, joka on kertonut uskostaan julkisesti. Hänellä on yksi poika sekä vaimo.
Yhdysvallat
Parker pelasi yliopistokoripalloa Bradleyn yliopistossa. Parhaana kautenaan hän teki pisteitä 18,9 ja otti 6,5 levypalloa ottelua kohden. Kaudella 1994–1995 hän voitti Missouri Valley Conferencen arvokkaimman pelaajan-palkinnon.
Parker ilmoittautui vuoden 1997 NBA:n varaustilaisuuteen, jossa New Jersey Nets varasi hänet numerolla 21. Nets myi hänet kuitenkin monen muun pelaajan mukana Philadelphia 76ersille. Ensimmäisellä kaudellaan hän kärsi vähäisestä peliajasta, jonka takia hän teki debyyttikaudellaan ainoastaan 1,9 pistettä ottelua kohden saaden 5,3 minuuttia peliaikaa ottelua kohden.
Kaudella 1998–1999 hän ehti pelata ainoastaan kaksi ottelua ennen kuin hän kärsi loukkaantumisesta, joka piti hänet poissa kentiltä loppukauden. Elokuussa 1999 Philadelphia myi Parkerin Orlando Magiciin. Kaudella 1999–2000 hän pelasi Orlandon paidassa 16 ottelua, kunnes hänet vapautettiin tammikuussa 2000. Loppukauden hän pelasi CBA:ssa Quad City Thunderissa.
Israel ja Eurooppa
250px|left|thumb|Parker heittämässä Lyhyeen NBA-uraansa pettynyt Parker lähti pois NBA:sta, vaikka luuli, että olisi saanut peliaikaa ja vastuuta liigassa. Parker päätti lähteä Eurooppaan ja hän valitsi joukkueekseen Maccabi Tel Avivin, jossa hänen oli alun perin tarkoitus pelata yksi hyvä kausi ja palata takaisin NBA:han. Joukkueen valmentajana toimi tuolloin David Blatt, joka tiesi, että Parker oli NBA-tason pelaaja ja tahtoi siksi hänet joukkueeseensa. Parker saapui Israeliin levottomimpina aikoina, jolloin palestiinalaisten ja israelilaisten välillä oli yhteenottoja, mutta tottui pian ympäristöön. Parker voitti joukkueessa heti ensimmäisellä kaudellaan Israelin mestaruuden, Israelin Cupin sekä Suproleaguen.
Kaudella 2001–2002 hän teki Euroliigassa 16,4 pistettä ja otti 5,2 levypalloa ottelua kohden. Parker johdatti Maccabin aina Euroliigan Final Fouriin saakka, jossa Panathinaikos BC voitti joukkueen ja eteni Maccabin sijaan finaaliin. Samana kautena hän oli voittamassa joukkueelleen Israelin mestaruutta ja Israelin Cupia.
Kaudeksi 2002–2003 Parker lähti pois Tel Avivista ja liittyi Lottomatica Roman joukkueeseen. Hän johdatti Lottomatican runkosarjan toiseksi ja pudotuspeleissä aina välieriin sakka. Kauden aikana Parker teki keskimäärin 14,5 pistettä ja otti 5,6 levypalloa Italian liigassa. Hän ei kuitenkaan pelannut seurassa kuin yhden kauden ajan, jonka jälkeen hän lähti jo takaisin Maccabiin.
Kaudella 2003–2004 Parker voitti Maccabin paidassa Euroliigan, Israelin liigan sekä Israelin Cupin, jolloin hän voitti harvinaisen tripla-mestaruuden. Parker nimettiin myös Euroliigan Final Fourin arvokkaimmaksi pelaajaksi. Euroliigan finaalissa Maccabi pelasi Hanno Möttölän johtamaa Skipper Bolognaa vastaan voittaen pelin ylivoimaisesti 118-74. Maccabin kotiareenalla eli Nokia Arenalla pelattua finaalia seurasi television välityksellä 41 prosenttia Israelin kotitalouksista. Kaudella 2004–2005 hän teki Euroliigassa piste-ennätyksensä, kun hän johdatti Maccabin voittoon ASVEL Basketista tehden samalla 33 pistettä. Parker jatkoi voittokulkuaan voittamalla Euroliigan mestaruuden uudestaan, jolloin hänet valittiin myös koko kauden arvokkaimmaksi pelaajaksi. Samalla hänet valittiin kauden ykköstähdistöön. Finaalissa Maccabi voitti Tau Ceramican, jossa pelasi Parkerin Raptors-ajan joukkuekaveri, Jose Calderon. Kauden jälkeen Parker teki Maccabin kanssa kahden vuoden jatkosopimuksen ja aloitti viidennen kautensa seurassa. 200px|thumb|Parker Maccabin paidassa
Parkerin viimeisellä kaudella Euroopassa hän johdatti Maccabin Euroliigan finaaliin, jossa joukkue hävisi TsSKA Moskovalle. Parker valittiin siitä huolimatta kauden ykköstähdistöön sekä kauden arvokkaimmaksi pelaajaksi toista kertaa peräkkäin. Lokakuussa 2005 Maccabi oli pelannut ystävyysottelun Toronto Raptorsia vastaan, jolloin Parker heitti ottelun ratkaisukorin päättäen kamppailun Maccabin 105-103 voittoon. Tämän korin muistaen Raptors tarjosi Parkerille sopimusta kaudeksi 2006–2007. Koska Parkerilla ja Maccabilla oli sopimus vielä yhdeksi kaudeksi, joutui Parker ostamaan itsensä ulos seurasta ja maksamaan Maccabille 1,5 miljoonaa dollaria. Kun Parker ja Raptors olivat yhdessä ostaneet hänet ulos sopimuksesta, tekivät osapuolet sopimuksen, jonka arvo oli 12 miljoonaa dollaria kolmelta vuodelta.
Takaisin NBA:han
31-vuotiaana Parker teki paluun NBA:han Toronto Raptorsin paidassa. Kun hän palasi Yhdysvaltoihin, nähtiin kentällä aivan erilainen Parker, kuin mitä kuusi vuotta aiemmein oli nähty. Hän teki kaudella 2006–2007 12,4 pistettä ja otti 3,9 levypalloa ottelua kohden 73 pelaamassaan ottelussa. Chicago Bullsia vastaan Parker teki 27 pistettä, joka oli hänen uransa korkein pistemäärä. Pudotuspeleissä hän oli joukkueensa tärkeimpiä pelaajia, kun hän teki pudotuspelien piste-ennätyksensä, 26 pistettä, New Jersey Netsiä vastaan. Erityisesti Andrea Bargnanin ja Jorge Garbajosan loppukauden loukkaantumiset nostivat Parkerin painoarvoa. Netsissä pelasi entinen Raptors-pelaaja Vince Carter, jota Parker joutui puolustamaan. Hänen hyvän puolustustyöskentelyn takia Netsin valmentaja Lawrence Frank alkoi kutsua Parkeria nimellä "glue guy". Nets voitti kuitenkin otteluparin otteluvoitoin 4-2 ja jatkoi pudotuspelejä, jossa sille tuli vastaan Cleveland Cavaliers, kun taas Raptors joutui kesälomalle.
Kaudella 2007–2008 Parker oli joukkueensa tärkeimpiä pelaajia ja pelasi vielä paremman kauden tehden 12,5 pistettä ja ottaen 4,1 levypalloa ottelua kohden. Hänen parhaat pelinsä olivat tammikuussa ja helmikuussa, jolloin hän teki 25 pistettä peleissä Portland Trail Blazersia ja Indiana Pacersia vastaan. Joukkue kärsi paljon loukkaantumisista, mutta Parker pystyi pelaamaan kaikissa 82 runkosarjapelissä. Pudotuspeleissä Orlando Magicia vastaan Parker teki keskimäärin 11,4 pistettä pelaamissaan 39,2 minuutissa.
Joulukuussa 2008 kiinnostuksensa Parkeriin osoitti Maccabi, jonka päävalmentaja, Pini Gershon, pyysi seurajohtoa tuomaan Parkerin takaisin seuraan. Siirtoa takaisin Israeliin pidettiin kuitenkin epätodennäköisenä, koska Parker oli omistautunut Raptorsin seuralle. Lopulta Parker siirtyi kaudeksi 2009–2010 Cleveland Cavaliersin riveihin kaksivuotisella sopimuksella. Tärkein syy seuran vaihtoon oli Parkerin halu voittaa NBA:n mestaruus. Parker aloitti joukkueen kaikki pelit kentältä ja johdatti joukkueensa NBA:n pudotuspeleihin. Pudotuspeleissä Cleveland voitti ensimmäisellä kierroksella Chicago Bullsin, mutta hävisi seuraavalla kierroksella Boston Celticsille.
Maajoukkue
Parker edusti Yhdysvaltain alle 22-vuotiaita Amerikan-mestaruuskilpailuissa vuonna 1996. Välierissä Kanadaa vastaan hän oli joukkueensa paras pistemies tehtyään 19 pistettä, joka auttoi joukkueen voittoon ja vei Yhdysvallat turnauksen finaaliin. Finaalissa Yhdysvallat voitti Puerto Ricon.
Pelityyli
Parkeria on kuvailtuatleettiseksi ja monipuoliseksi pelaajaksi. Hän on myös hyvä kolme pisteen heittäjä, sillä hänellä on NBA:n historian 25:ksi tarkin kolmen pisteen heittoprosentti. Parker on pelipaikaltaan lähinna heittävä takamies, mutta pystyy pelaamaan muitakin pelipaikkoja. Euroopassa hänen tavaramerkikseen tulivat lähes kolmen pisteen viivalta lähteneet tarkat heitot, sekä ilmavat alley-oop donkit.
Major League Gaming
Activision Blizzard osti MLG:n tammikuussa 2016.
Ammattipelaaminen
PC
PlayStation 3
Nintendo Gamecube
Starcraft II kommentaattoreina toimivat DJ Wheat, Day 9, Rob Simpson, Tasteless, Artosis, JP, dApollo sekä TotalBiscuit. Taistelupelien kommentaattoriena ovat Juicebox Abel, Tom Brady ja Bibulus.
Vuonna 2006 MLG:stä tuli ensimmäinen televisiossa Yhdysvalloissa näytetty ammattiepelitapahtuma. Halo 2 Pro sarjaa näytettiin USA Network kanavalla.
Vuonna 2011 League of Legends lisättiin kesken kauden pelien Halo: Reach, Starcraft 2 ja Call of Duty: Black Ops ammattipelien joukkoon.
Vuoden 2012 aikana MLG solmi monivuotisen yhteistyösopimuksen KeSPA:n (Korean eSports Association) kanssa koskien Starcraft: Brood War pelaajia. Sopimus mahdollistaa KeSPA:n pelaajien osallistumisen Yhdysvalloissa käytäviin MLG-turnauksiin. Sopimus myös kieltää pelaajia ottamasta osaa muihin ulkomaalaisiin kilpailuihin ilman MLG:n lupaa. Kesäkuussa käyty MLG Anaheim oli ensimmäinen Yhdysvalloissa käyty turnaus jossa oli mukana Korean Brood War-ammattipelaajia.
Tammikuussa 2013 MLG lisäsi pelin Call of Duty: Black Ops 2 listoilleen. Elokuussa sama tapahtui Call of Duty: Ghosts pelille.
Heli Simpson
Heli Simpson (s. 21. helmikuuta 1987) on australialainen näyttelijä ja laulaja. Hän on näytellyt muun muassa televisiosarjassa Tallijengi. Hän on australialaisen komediaryhmä Boss Octopusin jäsen. Nuoresta lähtien Simpson on ollut näyttelemisen ohella kiinnostunut myös biologiasta ja hän on osallistunut Kiinan Pekingissä järjestettyihin kansainvälisiin biologian olympialaisiin. Simpson valmistui lääketieteen ja kirurgian kandidaatiksi Melbournen yliopistosta vuonna 2011 ja on työskennellyt lääkärinä Mercy Hospital for Women -naistensairaalassa Victorian osavaltiossa.
Rinnekoti-Säätiö
Rinnekoti on kehitysvammaisille ja muille erityisen tuen tarpeessa oleville henkilöille sosiaalipalveluita tuottava yhteiskunnallinen yritys. Rinnekodin toimipisteet sijaitsevat pääosin Uudellamaalla, mutta sen palveluita käyttävät monet kunnat myös muualta Suomesta.
Historiaa
Rinnekoti-Säätiön taustalla on vuonna 1927 Helsingin Diakonissalaitoksella aloitettu kehitysvammaisten parissa tehtävä auttamistyö. Tarve kehitysvammaisille tarkoitetuille asumis- ja kuntoutuspalveluille oli tuolloin suuri. 1930-luvun lopulla toimintaa varten hankittiin maatila Lakistosta Pohjois-Espoosta, johon perustettiin kehitysvammaisille tarkoitettu asumis- ja työyhteisö, Rinnekoti. Rinnekoti-Säätiö perustettiin vuonna 1957, jolloin kehitysvammatyö eriytettiin omaksi kokonaisuudekseen Diakonissalaitoksen muusta toiminnasta. Diakonissalaitos toimi kuitenkin edelleen Rinnekoti-Säätiön taustalla.
Vuoden 2020 alussa Rinnekoti ja Helsingin Diakonissalaitoksen Säätiö yhdistyivät. Yhdistymisen jälkeen Rinnekoti jatkaa toimintaansa yhtenä Diakonissalaitoksen liiketoiminta-alueena omalla aputoiminimellä. Rinnekodilla säilyvät nykyinen nimi ja brändi, jonka alla sen palveluliiketoiminta jatkuu, kehittyy ja laajenee.
Hyvän työn ohjelma
Keväällä 2015 Rinnekodissa julkaistiin Hyvän työn ohjelma noudatettavaksi säätiössä sekä malliksi muille työnantajille, jotka haluavat kehittyä yhteiskunnallisena yrityksenä. Ohjelman periaatteet ovat:
Luoksepääsemättömyyden napa
thumb|right|400px|Maailmankartta, joka havainnollistaa luoksepääsemättömyyden napoja. Maa-alueille on rajattu punaisella alueita, joilta lähimmät meret ovat yhtä kaukana ja luoksepääsemättömyyden napoja on merkitty punaisilla pisteillä. Merialueilla on vastaavasti rajattu sinisellä alueita, joilta lähimmät maa-alueet ovat yhtä kaukana. Luoksepääsemättömyyden napa on maantieteellisen muodostuman kohta, joka on kauimpana kaikista rannikoista. Luoksepääsemättömyyden napa voidaan määritellä vaikkapa mantereelle, saarelle tai merelle.
Luoksepääsemättömyyden napoja
Pohjoinen luoksepääsemättömyyden napa sijaitsee Pohjoisen jäämeren siinä kohdassa (84.05°N, -174.85°W), josta on pisin matka kaikkiin maamassoihin.
Eteläinen luoksepääsemättömyyden napa on Etelämantereella mannerjäätikön keskustassa 600 km päässä Vostok-tutkimusasemasta ja koska se on mantereen keskellä, se on vaikeimmin saavutettava kohde Antarktiksella. Sen sijainnille on useita koordinaatteja, riippuen siitä, mitataanko jäätikön vai mantereen reunasta. Yleensä viitataan Neuvostoliiton Luoksepääsemättömyyden navan tukikohtaan, jonka koordinaatit ovat -82.1°N, 54.96667°W (toiset lähteet antavat sijainniksi -83.1°N, 54.96667°W ) Neuvostoliitolla oli vuonna 1958 muutama mökissä asuva mies tekemässä siellä säähavaintoja. Rakennukset ovat yhä paikallaan ja navan sijainnin osoittaa Vladimir Leninin Moskovaa kohti katsova rintakuva. Paikka on suojeltu historiallisena kohteena.
Valtamerten luoksepääsemättömyyden napa eli Point Nemo sijaitsee eteläisellä Tyynellä valtamerellä koordinaateissa -48.86667°N, -123.38333°W. Sen lempinimi on peräisin kirjailija Jules Vernen luomasta romaanihenkilöstä Kapteeni Nemo, jonka nimi merkitsee latinaksi "ei kukaan". Valtamerten luoksepääsemättömyyden napa sijaitsee yli 1 450 meripeninkulman päässä lähimmästä rannasta. Point Nemosta on syrjäisyytensä vuoksi tullut avaruusromun hautausmaa, ja alueelle on pudotettu vuodesta 1971 lähtien yli 263 avaruusromun kappaletta, mukaan lukien avaruusasemat Mir ja Skylab.
Maremmano-abruzzese
Maremmano-abruzzese on suurikokoinen italialainen koirarotu. Alkuaan sitä on käytetty laumanvartijakoirana, joka suojeli omistajansa eläinlaumoja ja muuta omaisuutta. Vielä nykyäänkin maremmano-abruzzeseja käytetään alkuperäisessä tarkoituksessaan suojelemassa lampaita ja muita eläimiä sekä alueiden vartijana.
Ulkonäkö
Maremmano-abruzzese on suuri ja valkoinen, ylvään näköinen koira. Painoa sillä voi olla 35–55 kiloa, ja säkäkorkeus vaihtelee 60–73 cm:n välillä. Ruumiinrakenne on vankka ja tasapainoinen, runko säkäkorkeutta pidempi. Maremmano-abruzzese on voimakas mutta kokoonsa nähden ketterä. Rungonmyötäinen turkki on pitkä, karheahko ja runsas. Peitinkarva on lasimainen. Kevyt aaltoilu sallitaan. Pohjavilla on tiheää erityisesti talvella. Turkin väri on puhtaan valkoinen, mutta pienet norsunluun, vaalean oranssin tai sitruunan sävyiset merkit sallitaan. Kirsu on musta.
Maremmano-abruzzesen pään tulee tuoda mieleen jääkarhun pää. Leuat ovat vahvat ja purenta leikkaava. Koiran korvat ovat melko pienet, kolmiomaiset ja riippuvat. Myös silmät ovat koiran kokoon nähden pienet, ja ilme on älykäs. Häntä on matalalle kiinnittynyt ja tuuhea, lepoasennossa riippuva.
Luonne ja käyttäytyminen
Maremmano-abruzzese on ystävällinen ja tasapainoinen laumanvartija, joka suorittaa velvollisuutensa tyynesti ja arvokkaasti. Perusluonteen tulee olla rauhallinen. Koira kiintyy omistajaansa ja perheeseensä ja puolustaa heitä valppaasti. Vartioimistaipumuksensa vuoksi se suhtautuu vieraisiin usein varautuneesti, mutta tulee toimeen ihmisten ja muiden eläinten kanssa. Se ei kuitenkaan käyttäydy uhkaavasti tai hyökkää, ellei siihen anneta aihetta.
Rotu on älykäs, mutta ei erityisen miellyttämishaluinen. Se on itsenäinen ja osaa tehdä omia päätöksiä, koska laumanvartijakoirana se saatettiin jättää yksin vastuuseen laumasta. Siksi koulutuksessa tarvitaan molemminpuolista kunnioitusta ja johdonmukaisuutta. Rotu ei sovellu kerrostaloon eikä tiheästi asutulle alueelle. Parhaiten se viihtyy maaseudulla alkuperäisen tehtävänsä parissa.
Alkuperä
Maremmano-abruzzese on noin kaksituhatta vuotta vanha laumanvartijarotu Italiasta. Sen muinaisen esi-isän arvellaan olleen tiibetinmastiffi, kuten muidenkin valkoisten laumanvartijarotujen. Rotu polveutuu koirista, joita on käytetty jo tuhansia vuosia laumanvartijakoirina Abruzzon sekä Toscanan ja Latiumin Maremman alueilla Keski-Italiassa. Ensiksi mainitun alueen koirat tunnettiin alun perin nimellä "abruzzienpaimenkoira" (cane da pastore Abruzzese, abruzzese) ja jälkimmäisen nimellä "maremmano" (cane da pastore Maremmano). Rodun alkuperäinen tehtävä oli suojella paimenten laumoja ja omaisuutta pedoilta ja varkailta. Tässä rodun vaikuttava ja massiivinen olemus on ollut hyödyksi. Lumisissa olosuhteissa vuoristossa myös paksu turkki on ollut tarpeen. Viime aikoina rotu on saavuttanut suosiota myös seurakoirana.
Kantarodut
Abruzzienpaimenkoiran juuret olivat aasialaisissa molossikoirissa. Sen tiedetään olleen kookas, pitkäkarvainen ja valkoinen laumaa vartioiva ja ohjaileva koira. Sen pää oli leveä ja kuonoa kohti kapeneva. Silmät olivat vinoasentoiset ja väriltään vaaleat. Korvat olivat pystyt ja pienehköt, ja niiden kärjestä tarttui kolmasosa alaspäin. Kaula oli voimakas ja lyhyehkö. Raajat olivat vankat ja voimakkaat. Häntä oli pitkä, kohtuullisen paksu ja pitkäkarvainen. Karvapeite oli suora, sileä ja pidempi kuin maremmanolla. Säkäkorkeus vaihteli 60-65 cm välillä. Maremmano-abruzzese on perinyt enemmän ulkonäköään abruzzeselta kuin maremmanolta.
Maremmanon alkuperä oli abruzzienpaimenkoiran tapaan aasialaisissa molossikoirissa, mutta tästä poiketen se oli kotoisin Toscanasta. Sen kirsu oli useimmiten ruskea. Kooltaan se oli abruzzesea pienempi. Sen karvapeite oli laineikkaampi ja nyöriytyvämpi sekä hyvin kihara. Väriltään maremmano oli yleensä vaalea isabella, puhtaanvalkoisen ollessa harvinainen.
Nämä kaksi rotua eivät maantieteellisistä syistä olleet aiemmin risteytyneet keskenään. Abruzzienpaimenkoira rekisteröitiin Italiassa alun perin omaksi rodukseen vuodesta 1898 vuoteen 1950. Vuosien 1949–1950 aikana sitä rekisteröitiin kuitenkin äärimmäisen vähän: ensiksi mainittuna viisi ja jälkimmäisenä vain kolme yksilöä - kun taas maremmanoja rekisteröitiin vuonna 1950 49 yksilöä. Abruzzesen äärimmäisen pienen populaatiokoon takia rodut yhdistettiin virallisesti vuonna 1951.
Terveystilanne
Maremmano-abruzzese on alkukantainen, kestävä ja terverakenteinen koira, eikä kovin altis sairauksille. Monilla roduilla yleinen lonkkaniveldysplasia on maremmano-abruzzesella harvinaisempaa. Mitään erityisiä rodussa periytyviä sairauksia tai ongelmia ei ole dokumentoitu rodun kotimaassa. Suomessa ei ole todettu periytyviä sairauksia. Yksittäistapauksina on esiintynyt muun muassa puutteita purennassa, silmäongelmia, sydänvaivoja, kivespuutteita, vatsalaukunkiertymiä, häntämutka, ristisideongelmia sekä synnytyselinongelmia. Kaiken kaikkiaan maremmano-abruzzese on kuitenkin terve rotu.
Sompiojärvi
Sompiojärvi on Sodankylän Sompiossa sijaitseva järvi. Nykyään se muodostaa Lokan tekojärven pohjoisimman lahden, jonne järven yhdistää Mutenianjoen vanha uoma. Nattastuntureiden juurella sijaitseva Sompiojärvi on pinta-alaltaan noin yhdeksän neliökilometriä ja se oli suurin Lokan tekoaltaan alle jääneistä järvistä. Ennen tekojärven rakentamista Sompiojärvi laski Mutenianjokea pitkin Kemijoen sivuhaaraan Luiroon. Järven luusuaa kutstuttiin nimellä Juitsa. Sompiojärveen puolestaan laskevat Nattastuntureilta lähtevät pienet purot Hietaoja ja Kotaoja.
Asutusta Sompiojärven ja Muteniajoen ympäristössä on ollut jo ainakin 2 500 vuoden ajan. Järvessä on myös lappalaisten muinainen seita eli laakea Akankivi, joka on edelleen nähtävissä matalan veden aikaan. Sompiojärvi on muodoltaan lähes pyöreä ja se on saanut nimensä suksen sommasta.
Kalastus
Sompiojärvi tunnettiin aikoinaan Lapin tarunhohtoisena kala-aittana, josta muun muassa Samuli Paulaharju kirjoitti vuonna 1939 ilmestyneessä teoksessaan Sompio. Perinteinen vuosittainen tapahtuma oli syyskuun 15. päivän jälkeisenä ensimmäisenä arkipäivänä alkanut yhteiskalastus eli ns. "kiiskismarkkinat", johon osallistui miehiä Lokan, Mutenian, Korvasen ja Rieston kylistä. Kolmen päivän kalastuksen jälkeen saalis jaettiin kaikkien pyytäjien kesken. Viimeisen kerran kiiskismarkkinoita vietettiin vuonna 1965 ja kahden vuoden kuluttua alkoi Lokan tekoaltaan täyttäminen. Ylikalastuksen johdosta suurin osa Sompiojärven kalakannasta on pitkään ollut pienikokoista särkeä, mutta vuodesta 2008 lähtien sitä on vähennetty rysä- ja verkkokalastuksella vaellussiian elinolosuhteiden parantamiseksi.
Ruijanpolku
Lapin ja Norjan Ruijan yhdistänyt ikivanha kulkuväylä Ruijanpolku kulki aikoinaan Sompiojärven kautta. Nykyään järven pohjoisrannalta lähtee vaeltajille tarkoitettu 35 kilometrin pituinen Ruijanpolun kunnostettu osuus. Pohjoisrannalla ovat myös Sompion luonnonpuiston leirintäalue, lintutorni sekä venesatama.
Paviaanit
Paviaanit (Papio) ovat Vanhan maailman häntäapinoiden suku, johon kuuluu viisi lajia. Paviaanit elävät avoimessa maastossa Afrikan savanneilla ja liikkuvat vanhan uroksen johtamissa laumoissa. Ne ovat kaikkiruokaisia, mutta pääosa niiden ravinnosta on kasviperäistä.
Lajit
Paviaanien sukuun kuuluu nykyisen käsityksen mukaan viisi lajia:
Oliivi- ja karhupaviaani luokiteltiin ennen keltapaviaanin alalajeiksi. Eräissä luokituksissa nämä kaikki viisi lajia on yhdistetty vain yhden lajin, Papio hamadryas, alalajeiksi.
Aiemmin myös drilli (Mandrillus leucophaeus) ja mandrilli (Mandrillus sphinx) luettiin kuuluvaksi paviaaneihin, mutta nyttemmin ne on erotettu omaan metsäpaviaanit- eli Mandrillus-sukuunsa.
Levinneisyys
Paviaanit ovat Afrikan apinoista laajimmalle levinneitä. Ne asuttavat suurinta osaa Saharan eteläpuolisesta Afrikasta sekä Arabian niemimaan eteläosia. Paviaanit eivät ole uhanalaisia, vaikka ihmiset ampuvatkin niitä tuholaisina.
Piirteet
thumb|left|upright|Oliivipaviaanin naama. Paviaaneilla on koiramainen kuono. Paviaanit ovat häntäapinoiksi suurikokoisia. Aikuinen paviaaniuros painaa keskimäärin 22–30 kilogrammaa ja naaras 12–15 kilogrammaa. Pienimpiä paviaaneja ovat Etiopian ja Arabian vaippapaviaanit, jotka painavat 9–17 kilogrammaa.
Paviaanien turkki on lyhyt ja harmaanruskea mutta vaihtelee alueittain. Uroksilla on usein vaikuttava harja päässään ja hartioillaan. Paviaanien häntä on suhteellisen lyhyt, ja se kasvaa tyvestä jonkin matkaa suoraan ylöspäin. Paviaanien takapuolessa on pehmuste, joka helpottaa kalliolla istumista.
Paviaaneilla on koiramainen ulkoneva kuono. Urosten kuonon sivulla on luuharjanteita, ja niillä on myös suuret ja terävät kulmahampaat, joita ne pitävät terävinä hankaamalla niitä alahampaita vasten. Paviaanien korvat ovat pienet ja pään myötäiset. Silmät ovat pienet ja lähellä toisiaan, mutta paviaanien näkö on hyvin tarkka.
Ravinto
Paviaanit syövät melkein kaikkea kasviravinnosta hyönteisiin ja lihaan, ja ne ovat taitavia kaivamaan ruokaa esiin. Niillä on kuitenkin tapana suosia jotain yhtä tiettyä ruokaa. Kuuman ja kuivan Namibin autiomaan paviaanit pärjäävät jopa 100 päivää ilman vettä.
Käyttäytyminen
thumb|Paviaanilauma. Paviaanit viettävät päivänsä maassa. Niiden etu- ja takaraajat ovat yhtä pitkiä ja soveltuvat siksi maassa kävelyyn paremmin kuin oksiin tarttumiseen. Ne osaavat kuitenkin kiipeillä kohtalaisesti myös puissa, etiopialaista vaippapaviaania lukuun ottamatta. Koska paviaanit eivät näe pimeässä kovinkaan hyvin, ne nukkuvat pedoilta suojassa puiden oksilla tai korkeilla kallioilla ja turvaavat toisiinsa.
Paviaanit ovat hyvin sosiaalisia eläimiä, jopa muihin apinoihin verrattuna. Ne käyttävät suuren osan ajastaan toistensa sukimiseen. Paviaanilaumassa voi olla lajista riippuen 20–200 yksilöä, joista suurin osa on eri-ikäisiä poikasia. Nuoret paviaanit muodostavat samanikäisten ryhmiä lauman sisällä. Lauman ytimen muodostavat naaraat, jotka elävät sukulaistensa kanssa samassa laumassa koko ikänsä. Uroksia on vähemmän, ja ne ovat naaraita vähemmän sitoutuneita laumaansa ja saattavat lähteä omille teilleen muutaman vuoden jälkeen. Ne yleensä muuttavat heti aikuistuttuaan laumaan, jonka naaraat eivät ole niille läheistä sukua. Niin naaraiden kuin urostenkin keskuudessa on sisäinen arvojärjestys. Hallitseva uros saa paritella useimpien lauman naaraiden kanssa.
Aikuiset paviaanit käyskentelevät yleensä rauhallisesti ja arvokkaan näköisesti, mutta ne myös kiihtyvät helposti ja tappelevat usein. Poikaset käyttäytyvät aikuisia villimmin. Paviaanit viestivät monipuolisesti kasvonilmeillään ja äänillään. Ne ovat uteliaita ja älykkäitä eläimiä.
Lisääntyminen
thumb|Paviaaniemot kantavat pieniä poikasiaan selässään. Paviaanivauvat syntyvät melko pitkälle kehittyneinä. Ne alkavat tutkia ympäristöään yhden tai kahden kuukauden ikäisinä. Kolmen kuukauden ikäisinä ne saavat aikuisen paviaanin värityksen. Viiden kuukauden ikäisinä ne syövät jo muutakin kuin emonsa maitoa ja leikkivät paljon ikätoveriensa kanssa. Kuusikuukautinen paviaaninpoikanen on jo liian painava emonsa kannettavaksi ja joutuu kävelemään itse. Täysin vieroittuneita emostaan poikaset ovat 9–12 kuukauden ikäisenä, mutta tämä riippuu paljon alueesta. Paviaanien lapsuusikä kestää suhteellisen pitkään, sillä niillä on paljon oppimista. Naaraspaviaanit tulevat sukukypsiksi 4–5 vuoden ikäisinä ja urokset 5–6 vuoden ikäisinä.
Nortia
Nortia on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Nortialla voidaan tarkoittaa myös:
Luettelo Suomen virallisen mid-price-listan ykkösistä vuonna 2006
Tämä on luettelo Suomen virallisen mid-price -listan ensimmäistä sijaa hallussaan pitäneistä artisteista/yhtyeistä ja mid-price -levyistä vuonna 2006.
Anton Rödin
Anton Rödin (s. 21. marraskuuta 1990 Tukholma, Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkoilija, joka pelaa SHL-joukkue Brynäs IF:ssä. Hän toimii joukkueen kapteenina. Rödin on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä.
Seuraura
200px|thumb|left|Rödin [[American Hockey League|AHL-joukkue Chicago Wolvesin paidassa kaudella 2011–2012.]] Rödin on Hammarby IF:n kasvatti. Hän pelasi myöhemmät juniorivuotensa kuitenkin Brynäs IF:ssä, jonka J20-junioreissa Rödin voitti J20 SuperElitin mestaruuden vuonna 2009 sekä hopeaa vuosina 2008 ja 2010. Hän voitti kaudella 2008–2009 tehoilla 29+26=55 koko sarjan maalipörssin ja sijoittui pistepörssissä toiseksi joukkuetoverinsa Henrik Thegelin kanssa. Samalla kaudella hän debytoi miesten peleissä pelattuaan kuusi ottelua lainalla Ruotsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla HockeyAllsvenskan-joukkue IK Oskarshamnissa.
Kaudeksi 2011–2012 Rödin siirtyi Vancouver Canucksin organisaatioon. Hän pelasi molemmat jälkimmäiset sopimuskautensa kokonaan farmijoukkue Chicago Wolvesissa, AHL:ssä, eikä Rödin saanut tulokassopimuksensa aikana näytönpaikkaa NHL:stä. Hän pelasi koko jälkimmäisellä kaudellaan vain 49 runkosarjaottelua aivotärähdyksen sekä nivustyrän vuoksi. Rödin palasi kaudeksi 2013–2014 kaksivuotisella sopimuksella Brynäsiin. Hän nousi joukkueen varakapteeniksi. Kaudella 2014–2015 Rödin teki Ruotsin pääsarjatason yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 19+21=40, joilla hän jakoi Brynäsin sisäisen maalipörssin voiton Bill Sweattin kanssa ja sijoittui sisäisessä pistepörssissä kolmanneksi. Kevään 2015 pudotuspeleissä Rödin oli joukkueen paras pistemies ja maalintekijä tehoilla 5+2=7. Maaliskuussa 2015 hän teki kolmivuotisen jatkosopimuksen Brynäsin kanssa.