cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Piemonte
Historia
1960-luvulla Monte Biancon ja Gran San Bernardon maantietunneleiden avaaminen paransi merkittävästi Piemonten yhteyksiä muuhun Länsi-Eurooppaan.
Talous
Piemonten alavat osat ovat viljavaa maanviljelysmaata. Siellä viljellään muun muassa vehnää, riisiä, vihanneksia ja viinirypäleitä.
Piemonte on merkittävä viinintuotantoalue, jolla tuotetaan vuosittain yli kaksisataa miljoonaa litraa viinejä. Niistä noin 90 prosenttia on DOCG- tai DOC-luokiteltuja, suhteessa enemmän kuin millään muulla Italian alueella. DOCG- ja DOC-viinimerkkejä on 59, joka on Italian alueiden suurin määrä. Viljellyimmät rypälelajikkeet Barbera (31 % vuonna 2017), Moscato (22 %), Dolcetto (13 %) ja Nebbiolo (10 %). Viineistä kuuluisimpia ovat barbera, Barolo, Barbaresco ja moscato. Alueella on 700 km² viinitarhoja.
Piemonte teollistui varhain ja on vauras maakunta. Torinossa ovat muun muassa Fiatin tehtaat ja pääkonttori.
Jens Lekman
Jens Martin Lekman (s. 6. helmikuuta 1981 Göteborg, Ruotsi) on ruotsalainen laulaja-lauluntekijä. Hänen musiikkinsa on kitarapohjaista indie poppia, jossa on paljon jousia. Sanoitukset ovat yleensä sukkelia, romanttisia ja melankolisia. Hänen töitään on usein verrattu The Magnetic Fieldsiin, Jonathan Richmaniin ja Belle & Sebastianiin.
Piemonte
Väestö
Torinon suurkaupunkialue kasvoi kiivaasti 1950- ja 1960-luvuilla väestön muuttaessa Etelä-Italiasta pohjoiseen. 1980-luvulta alkaen alueelle on muuttanut paljon siirtolaisia Afrikasta ja Itä-Euroopasta. Piemontessa on väkiluvultaan Italian suurin romanialaisyhdyskunta. Italian kansallinen tilastokeskus ISTAT arvioi, että vuonna 2006 Piemontessa oli 231 611 ulkomailla syntynyttä asukasta eli 5,3 % koko alueen väestöstä.
Piemonten kunnat, joissa on yli 50 000 asukasta:
ItaloBrothers
pienoiskuva|ItaloBrothers vuonna 2009. ItaloBrothers(myös Italobrothers) on saksalainen dance-yhtye. Yhtyeeseen kuuluu kolme jäsentä: Zacharias Adrian (DJ ja tuottaja), Kristian Sandberg (sanoittaja ja säveltäjä) ja Matthias Metten (laulaja).
Bombardier
Bombardier on kanadalainen pörssiyhtiö, joka valmistaa lentokoneita.
Vuonna 2003 Bombardier myi moottorikelkkojen, maastoajoneuvojen, vesiskoottereiden ja perämoottoreiden valmistuksen uudelle yhtiölle, joka sai nimekseen Bombardier Recreational Products (BRP). Tämä yhtiö ei ole Bombardierin omistuksessa, mutta Bombardierin perhe omistaa siitä edelleen 35 prosenttia.
Vuonna 2020 ranskalainen Alstom osti Bombardierin kiskokalustoyksikkö Bombardier Transportationin.
Historia
Bombardierin perusti kanadalainen keksijä ja liikemies Joseph-Armand Bombardier vuonna 1942 nimellä L'Auto-Neige Bombardier Limitée (Bombardierin lumiautoyhtiö). Yhtiö valmisti aluksi kookkaita lumiautoja, joita käytettiin talvisin Quebecin maaseudulla. Autojen etusukset voitiin vaihtaa pyöriin, jolloin voitiin ajaa myös päällystetyillä teillä. Vuonna 1959 yhtiö toi markkinoille kevyen, yhden tai kahden istuttavan moottorikelkan nimeltään Ski-Doo, josta tuli nopeasti menestystuote. Sen vuosimyynti moninkertaistui 1960-luvun alkuvuosina noin 250 kappaleesta yli kahdeksaan tuhanteen moottorikelkkaan vuodessa.
Kiskokalusto (Bombardier Transportation)
Kiskokaluston valmistuksen Bombardier aloitti 1970-luvulla toimituksilla Montréalin metroon.
Vuonna 2001 Bombardier osti DaimlerChryslerin kiskokalustoyksikön Adtranzin, minkä seurauksena yhtiöstä tuli maailman suurin kiskokaluston valmistaja. Adtranzin kaupassa Bombardier sai muun muassa kaksi modernia taajuusmuuttajakäyttöistä sähköveturityyppiä, SLM-ABB:n Re460:n (Suomen Sr2) ja AEG:n 12X:n. Bombardier valitsi näistä AEG:n veturin jatkokehittelyn kohteeksi ja antoi sille nimen TRAXX. TRAXX on osoittautunut suureksi menestykseksi.
Bombardierin kiskokalustotuotanto käsittää vetureita, junia, suurnopeusjunia, metrojunia, matkustajavaunuja, raitiovaunuja ja pikaraitiovaunuja. Metrokalustoa Bombardier on toimittanut muun muassa Toronton, Montréalin ja New Yorkin metroihin. Bombardier oli myös mukana Eurostar-junia rakentaneessa konsortiossa.
Lentokoneet (Bombardier Aviation)
pienoiskuva|Canadair Regional Jet CRJ 200ER pienoiskuva|SAS:n CRJ 900 pienoiskuva|Bombardier Dash 8 (Flybe) Lentokoneiden valmistukseen Bombardier siirtyi vuonna 1986 hankkimalla Kanadan valtiolta suuria tappioita kärsineen Canadair-lentokonetehtaan. 1989 Bombardier osti Pohjois-Irlantilaisen konkurssin partaalla olleen Short Brothers -lentokonetehtaan ja pian sen jälkeen konkurssiin joutuneen yhdysvaltalaisen liikelentokoneiden valmistajan Learjet Corporationin. 1992 Bombardier osti Boeingilta tappiollisen kanadalaisen de Havilland Canada -yhtiön. Canadairilta Bombardier sai CRJ -syöttöliikennesuihkukoneiden sarjan, Learjetiltä liikesuihkukoneen ja de Havillandilta sarjan potkuriturbiinikoneita 2-paikkaisesta DHC-1:stä 80-paikkaiseen DHC-8:aan.
1998 Bombardier käynnisti uuden CRJ-koneita suuremman suihkumatkustajakoneen suunnittelun nimellä BRJ-X. Vuonna 2000 projekti kuitenkin keskeytettiin ja päädyttiin vain pidentämään 70-paikkaista CRJ-700 konetta 90-paikkaiseksi CRJ-900:ksi. Vuonna 2008 projekti käynnistettiin uudelleen, ja vuonna 2009 kehitettävien koneiden nimiksi tuli CS100 ja CS300. Kehitystyö maksoi huomattavasti suunniteltua enemmän, ja rahoituksen loppumisen vuoksi Bombardier myi lokakuussa 2017 50,01% konetyypin oikeudet omistavasta "C-series Limited Partnership" -yhteenliittymästä Airbusille. Kauppa vahvistettiin 1. heinäkuuta 2018. Enemmistöomistajana Airbus nimesi koneet uudelleen Airbus A220-100:ksi ja A220-300:ksi.
Helmikuussa 2006 Bombardier myi de Havillandilta periytyvien DHC-1, 2, 3, 4, 5, 6 ja 7 -koneiden valmistusoikeudet kanadalaiselle Viking Airille, joka aloitti DHC-6 Twin Otterin valmistuksen uudelleen. 7.11.2018 Bombardier myi myös Bombardier Q Series -koneen (DHC-8) valmistusoikeudet Viking Airille. Bombardierin lentokoneteollisuudesta on 2018 enää jäljellä CRJ-sarja ja liikesuihkukoneet Challenger, Global ja Learjet. Bombardier on kuitenkin edelleen C-series Limited Partnershipin suuri alihankkija, mm. komposiittirakenteiset siivet valmistetaan Belfastissa Short Brothersin entisellä tehtaalla.
Bombardier on Euroopan alueellisten lentoyhtiöiden liiton jäsen ja edustettuna sen johtokunnassa.
Bombardier Suomessa
pienoiskuva|Variotram-matalalattiaraitiovaunu Helsingissä. pienoiskuva|M200-metrojuna Kulosaaressa. Bombardier osti vuonna 1988 rovaniemeläisen Lynx-moottorikelkkoja valmistaneen Nordtrac Oy:n. Yhtiön nimeksi muutettiin sittemmin Bombardier-Nordtrac Oy, ja se siirtyi Bombardierin myymän Bombardier Recreational Products -yhtiön omistukseen vuonna 2003. Nykyään yhtiön nimi on BRP Finland Oy. Yhtiö valmistaa Rovaniemellä edelleen Lynx-moottorikelkkoja.
Vuosina 2000 ja 2001 Bombardier toimitti 12 kaksivaunuista metroyksikköä (M200-sarja) HKL:lle Helsinkiin. Helsingin uudet matalalattiaiset Variotram-raitiovaunut toimitti Bombardierin omistukseen vuonna 2000 siirtynyt Adtranz. Vaunuissa ilmeni runsaasti vikoja, minkä vuoksi Helsinki harkitsi jopa koko 75 milj. euron kaupan purkamista. Toukokuussa 2007 Helsinki ja Bombardier pääsivät sopimukseen, jolla vaunujen huoltovastuu siirtyy kokonaan Bombardierille. Elokuussa 2017 HKL ja Bombardier pääsivät useiden vuosien neuvottelujen jälkeen sopimukseen hankinnan purkamisesta. Bombardier maksaa 33 miljoonaa euroa korvauksena Variotramien sovittua lyhemmästä käyttöiästä. Variotram-kalusto poistui liikenteestä vuoden 2018 lopussa.
Nt
Nt tarkoittaa seuraavia:
Ronald Reaganin hallitus
Ronald Reaganin hallitus oli Yhdysvaltain hallitus, jonka virkakausi oli 20. tammikuuta 1981 – 20. tammikuuta 1989. Presidentti Ronald Reaganin johtama hallitus muodostui republikaaneista, sitoutumattomista ja demokraateista.
Adam Copeland
Adam Joseph Copeland (s. 30. lokakuuta 1973) on kanadalainen näyttelijä ja nykyinen showpainija, joka tunnetaan paremmin taiteilijanimellä Edge. Hänet tunnetaan parhaiten ajastaan WWE:ssä. Edge on yksi menestyneimmistä showpainijoista kautta aikain 31:llä WWE-mestaruudellaan.
Painiuran alku (2000-2005)
Edgen painiura WWE:ssä lähti nousuun, kun Edge voitti joukkuemestaruuden ystävänsä Christianin kanssa vuonna 2000. Christian petti Edgen, kun hän voitti King of The Ring -turnauksen. Vuonna 2002 Edge valittiin SmackDowniin, jossa hän aloitti vihanpidon Kurt Anglen kanssa. Edge voitti Kurt Anglen Hair vs Hair -ottelussa Judgement Day -tapahtumassa. Hän myös voitti WWE:n Tag Team -mestaruudet Rey Mysterion kanssa.
Ensimmäinen mestaruus ja vihanpito DX:n kanssa
Vuoden 2006 tammikuussa New Year Revolution -tapahtumassa Edge voitti ensimmäisen kerran WWE:n mestaruusvyön John Cenaa vastaan. Hän onnistui siinä käyttämällä Money in the Bank -salkkunsa sen jälkeen, kun Cena oli puolustanut vyötä viittä muuta painijaa vastaan. Hän kuitenkin menetti mestaruuden vain kolmen viikon jälkeen 29. tammikuuta Cenalle. Uuden tilaisuuden Edge sai 3. heinäkuuta Triple Threat -ottelussa Rob Van Damia ja John Cenaa vastaan. Edge voitti ottelun, minkä seurauksena mestaruusvyö vaihtoi omistajaa RAW-ohjelmassa ensimmäistä kertaa melkein viiteen vuoteen ja Edgestä tuli toisen kerran WWE:n mestari. Uutta tilaisuutta yli kaksi kuukautta hakenut John Cena voitti Edgen Unforgiven -tapahtumassa 17. syyskuuta TLC-mestaruusottelussa.
TLC:n häviön myötä Edge on keskittynyt Randy Ortonin kanssa D-Generation X:n (Triple H ja Shawn Michaels) tuhoamiseen. Cyber Sunday -ottelutapahtumassa Edge ja Orton voittivat DX:n, ja pari viikkoa myöhemmin RAW'ssa Edge ja Orton voittivat World Tag Team -mestaruuden Ric Flairilta ja Roddy Piperiltä. He hävisivät vyöt tammikuun lopussa John Cenalle ja Shawn Michaelsille.
Raskaan sarjan maailmanmestariksi
Jonkin verran myöhemmin Edge voitti Mr. Kennedyä vastaan käydyn ottelun Kennedyn voittamasta Money in the Bank -salkusta. Seuraavassa SmackDownissa Edge käytti Money in the Bank -salkkunsa ja selätti Undertakerin, joka oli otellut Batistaa vastaan Steel Cage -ottelun ja ollut Mark Henryn hyökkäyksen kohteena. Edgestä tuli näin World Heavyweight -mestari. thumb|Edge World Heavyweight -mestarina
Mestaruuskausi ja vihanpito The Undertakerin kanssa
Mestaruuskautenaan Edge voitti monia suuria nimiä, kuten The Undertakerin ja Batistan. Hänen piti puolustaa mestaruutta Kanea vastaan The Great American Bash -tapahtumassa, mutta hän joutui luopumaan mestaruudestaan heinäkuussa Kanen runneltua häntä pahasti. Mestaruusvyöstä käytiin 20 Battle Royale -ottelu, jonka The Great Khali voitti. Kun Edge palasi jälleen kehään, hän sotki The Undertakerin ja Batistan Hell in Cell -maailmanmestaruusottelun ja sai tästä rangaistukseksi maailmanmestaruusottelun Batistaa vastaan. Ottelun sotki The Undertaker, joka oli katkera Edgelle. Ottelun jälkeen Teddy Long määräsi maailmanmestaruuskolmiottelun Edgen, Batistan ja The Undertakerin välille Armageddon-tapahtumassa joulukuussa 2007. Edge käytti ottelussa Major brother'seja apunaan ja voitti mestaruuden.
Ensimmäistä kertaa Edge puolusti mestaruuttaan Royal Rumble -tapahtumassa Rey Mysteriota vastaan. Ottelussa Vickie Guerrero auttoi Edgeä hädän hetkillä, ja tämä säilyi maailmanmestarina. No Way Out -tapahtumassa määrättiin Edgen ja The Undertakerin välille maailmanmestaruusottelu WrestleMania XXIV -tapahtumaan. Undertaker voitti kyseisen ottelun, säilytti voittamattoman WrestleMania-putkensa 16-0 ja tuli samalla toisen kerran maailmanmestariksi. Edge sai uusinnan Backlash-tapahtumassa, mutta ottelu päättyi, kun hänet vietiin paareilla pois.
Undertaker joutui neljättä kertaa ottelemaan Edgeä vastaan One Night Stand -tapahtuman TLC-ottelussa. Jos Undertaker olisi hävinnyt, hänen uransa olisi päättynyt. Edge voitti ottelun Ryderin, Hawkinsin, Chavo Guerreron ja Bam Neelyn autettua häntä, ja Undertakerin ura päättyi. Samalla tavalla Edge puolusti mestaruutta onnistuneesti Night of Champions -tapahtumassa Batistalta, mutta hän hävisi seuraavassa RAW:issa CM Punkille sen takia, että Batista kävi hänen kimpuunsa ennen ottelua. Edge jätti tyttöystävänsä Vickie Guerreron heinäkuussa SmackDownissa, mutta he palasivat yhteen Vickien keskeyttäessä Edgen häviön partaalla olleen ottelun Big Show'ta vastaan. He menivät pari viikkoa myöhemmin naimisiin.
Häät
SmackDownin erikoisjaksossa, jossa juhlittiin Edgen ja Vickien häitä, Triple H:n näytti hääparille kuvaa Edgestä suutelemassa WWE:n uusinta tähteä, Alicia Foxia. Tällöin Vickie sai tietää Edgen pettäneen häntä. Vickie raivostui. Seuraavan viikon SmackDownissa Vickie teeskenteli antavansa anteeksi Edgelle, mutta sitten hän yllättikin tämän ja yleisön julistamalla, että tämä ottelisi SummerSlam-tapahtumassa Undertakeria vastaan Hell in a Cell -ottelussa. Edge hävisi ottelun. Ottelun jälkeen Undertaker palasi häkkiin ja "poltti" Edgen.
Jälleen mestariksi
thumb|200 px|Edge vs. Jeff Hardy Edge palasi takaisin Survivor Series -tapahtumassa ja voitti jälleen WWE:n mestaruuden. Edge hävisi mestaruutensa vuoden 2008 Armageddonissa Jeff Hardylle. Ottelussa oli mukana myös Triple H. Royal Rumble -tapahtumassa 2009 Edge voitti mestaruuden uudelleen Jeff Hardylta. No Way Outissa Edge hävisi WWE:n mestaruutensa, kun hän hävisi ensimmäisenä Elimination Chamber -matsissa. Vajaa kaksi tuntia häviön jälkeen Edge pieksi Kofi Kingstonin ja meni oma-aloitteisesti toiseen Elimination Chamber -matsiin, jossa taisteltiin World Heavyweight -mestaruudesta. Edge tuli kehään viidentenä ja selätti John Cenan ja toiseksi viimeisimpänä kehässä olleen Rey Mysterion, minkä myötä hänet julistettiin nelinkertaiseksi World Heavyweight -mestariksi. 2. maaliskuuta Edge voitti John Cenan diskauksella lyömällä tätä mestaruusvyöllä (heidän otellessaan World Heavyweight -mestaruudesta), mutta ottelun jälkeen Vickie Guerrero ilmoitti Big Shown olevan Edgen ensimmäinen haastaja WrestleMania XXV -tapahtumassa. John Cena pääsi myös mukaan otteluun näytettyään Edgen vaimon Vickie Guerreron suutelevan Big Show’ta.
Wrestlemania XXV:ssä Edge hävisi mestaruutensa ja voittajaksi julistettiin John Cena. Seuraavassa RAW:ssa Edge ilmoitettiin John Cenan vastustajaksi Backlashiin, jossa hän tulisi ottelemaan Last Man Standing - ja Last Chance -otteluissa. Edge voitti, kun Big Show iski Cenan lopetusliikkeellään Choke Slamillä valonheittimeen. Näin Edge voitti World Heavyweight -mestaruuden jo viidennen kerran. Edge puolusti mestaruuttaan Jeff Hardya vastaan Judgement Day -tapahtumassa ja piti mestaruutensa. Edge hävisi mestaruutensa Jeff Hardylle Extreme Rules -tapahtumassa, mutta ottelun lopussa CM Punk tuli kehään käyttämään sopimuksensa, iski väsynyttä Hardya lopetusliikkeellään Go to Sleepellä ja vei mestaruuden. Seuraavan päivän RAW'ssa Edge haukkui Vickietä kelvottomaksi ja hyödyttömäksi ja halusi erota, koska tämä oli eronnut pääjohtajan hommasta. (Edge paljasti kaikille, että hän oli Vickien kanssa vain koska tällä oli valtaa.) Seuraavan viikon RAW 3 for All -tapahtumassa nähtiin World Heavyweight -mestaruusottelu CM Punk vastaan Edge vastaan Jeff Hardy, mutta Punk säilytti mestaruutensa kipeästä polvesta huolimatta. Edge ja Chris Jericho tekivät yllätysvierailun The Bashissa ja voittivat yhdistyneet Tag Team -mestaruudet. (Ottelussa Edge hyökkäsi lopetusliikkeellään Spearilla ja selätti vastustajan.)
Kaksi viikkoa ennen Night of Championsia Edge loukkasi jalkansa ja joutui leikaukseen. Pari päivää leikkauksensa jälkeen Edgeä haastateltiin siitä, milloin hän palaisi takaisin. Kesken haastatelun Chris Jericho tuli kehään ja syytti Edgeä siitä, että tämä ei ollut välittänyt hänestä. Chris myös solvasi Edgeä siitä, että tämä on loukkaantumismagneetti ja joukkueen heikoin lenkki. Edge vastasi sanoen, että kun hän palaa takaisin, hän tulee näyttämään, ettei ole heikko. Sen lisäksi Edge totesi, että hän tulee lähettämään Chris Jerichon vuorostaan sairaalaan. (Kommentin jälkeen yleisö alkoi hurrata Edgelle.)
Paluu loukkaantumisen jälkeen (2010)
left|thumb|Edgen sisääntulo WrestleMania XXVI:ssä Edge palasi 31. tammikuuta 2010 WWE:hen facena (hyviksenä) Royal Rumblessa tullen sisään 29:tenä. Hän tyrmäsi ensin Jerichon ja lopulta John Cenan voittaen Royal Rumblen ensimmäistä kertaa urallaan. 22. helmikuuta 2010 Edge ilmoitti Raw'ssa käyttävänsä mestaruusmahdollisuuden Chris Jerichoa vastaan World Heavyweight -mestaruudessa. Hän otteli WrestleMania XXVI:ssä Jerichoa vastaan mutta hävisi Jerichon lyötyä häntä mestaruusvyöllä päähän ja iskettyä häntä lopetusliikkeellään Codebreakerilla. Ottelun jälkeen Edge kuitenkin iski Jerichon aidan läpi Spearin avulla. 16. huhtikuuta Edgellä oli mahdollisuus voittaa World Heavyweight -mestaruus Triple Threat -matsissa SmackDownissa Jerichoa ja Swaggeria vastaan, mutta Swagger voitti ottelun. Extreme Rules 2010 -tapahtumassa Edge kohtasi Jerichon uudelleen Steel Cage -matsissa, jonka hän voitti. Seuraavana iltana 2010 WWE Draftissa Edge siirtyi RAW:iin, ja myöhemmin samana iltana hän iski entistä partneriaan Randy Ortonia Spearilla, mikä maksoi Ortonille tämä. ykköshaastajan paikan WWE-mestaruudesta John Cenaa vastaan.
Money in the Bank Pay-Per-View -tapahtumassa Edge otteli MITB-matsissa, jonka The Miz lopulta voitti. 19. heinäkuuta eräässä RAW-jaksossa Edge liittyi (heelinä) John Cenan, John Morrisonin, R-truthin, Chris Jerichon, The Great Khalin ja Bret Hartin tiimiin, joka kohtasi Nexusin SummerSlam 2010 -tapahtumassa. Edge lähti tiimistä ja liittoutui Chris Jerichon kanssa, mutta kun Nexus hyökkäsi heidän, Cenan ja Bret Hartin kimppuun, hän kääntyi faceksi ja tuli Jerichon kanssa takaisin Cenan tiimiin. SummerSlamissa Cenan tiimi voitti Nexuksen ja Edge oli Night Of Championsin 6-Pack -matsissa ottelemassa WWE-mestaruudesta mutta ei onnistunut voittamaan. Hell in a Cell PPV -tapahtumassa Edgellä oli matsi Jack Swaggeriä vastaan, ja hän voitti.
Paluu SmackDowniin ja uran lopettaminen
200px|thumb|Edge Tribute to the Troops -tapahtumassa joulukuussa 2010. Edgen riitely RAW'n toistaiseksi nimettömänä pysyvän toimitusjohtajan kanssa sai kyseisen toimitusjohtajan vaihtamaan Edgen takaisin SmackDowniin. Paluun myötä Edge voitti Jack Swaggerin. 15. lokakuuta hän voitti Dolph Zigglerin ja ansaitsi paikan SmackDownin tiimiin Bragging Rights 2010 -tapahtumaan. Tapahtumassa Edge voitti Bragging Rights -pokaalin toisen kerran SmackDownille yhdessä Rey Mysterion kanssa. Pian sen jälkeen Edge aloitti vihanpidon Kanen kanssa. Erimielisyyksien lisääntyessä Edge kidnappasi Kanen isän Paul Bearerin ennen heidän välistä mestaruusotteluaan Survivor Series 2010 -tapahtumassa. Edge oli saanut ykköshaastajan paikan voitettuaan Mysterion ja Alberto Del Rion. Mestaruusottelu päättyi tasapeliin. Edgen ja Kanen välisen TLC-mestaruusottelun lähestyessä Edge jatkoi Kanen mielen sekoittamista mm. tuhoamalla erilaisia Paul Beareria muistuttavia nukkeja.
13. joulukuuta RAW'ssa Edge esitteli ja voitti "Oh Snap Meltdown of the Year" Slammy Award -palkinnon vanhan ystävänsä Christianin kanssa. 19. joulukuuta Edge voitti Kanen, Rey Mysterion ja Alberto Del Rion Fatal Four Way TLC -matsissa TLC: Tables, Ladders & Chairs 2010 -tapahtumassa, jolloin hänestä tuli kuusinkertainen World Heavyweight -mestari ja samalla kymmenkertainen maailmanmestari. Royal Rumble 2011 -tapahtumassa Edge voitti Dolph Zigglerin Heavyweight- mestaruudesta matsissa, jossa hän olisi hävinnyt mestaruuden, jos hän olisi käyttänyt Spear-liikettään. Elimination Chamber 2011 -tapahtumassa Edge otteli Elimination Chamber -ottelussa mestaruudestaan Rey Mysteriota, Kanea, Drew McIntyrea, Big Show’ta ja Wade Barrettia vastaan ja voitti ottelun. WrestleMania XXVII -tapahtumassa Edge kohtasi Alberto Del Rion, joka oli ansainnut mestaruusottelun Royal Rumble -ottelun voitolla. Edge voitti ottelun.
11. huhtikuuta 2011 esitetyssä RAW-jaksossa Edge ilmoitti, että hänellä on diagnosoitu selkäydinahtauma ja että näin ollen hän noudattaa lääkärin neuvoja ja jää eläkkeelle showpainista. Hän ilmoitti myös luopuvansa World Heavyweight -mestaruusvyöstä. 15. huhtikuuta SmackDownissa Edge luopui virallisesti mestaruudestaan.
Vuoden 2014 helmikuun alussa syntyi Edgen ja hänen vaimonsa Beth Phoenixin ensimmäinen lapsi: tyttö nimeltään Lyric. Vuoden 2015 heinäkuussa ilmoitettiin, että Copeland esiintyisi Flash-televisiosarjassa, jossa hän näyttelisi Atomimurskaajaa.
Paluu painijaksi 2020
Edge teki jälleen uuden paluun vuoden 2021 Royal Rumblessa, jonka hän sitten voitti toista kertaa. Hän oli ensimmäisen Royal Rumblen voittaja, joka kuului Hall of Fameen.
Vuonna 2022 Edge kääntyi pahikseksi hyökkäämällä AJ Stylesiä vastaan. Samalla hänen ryhmäänsä liittyi Damian Priest ja Rhea Ripley. Ryhmän nimi on The Judgement Day, joka on myös vanhan painitapahtuman nimi.
Mestaruudet ja saavutukset
thumb|Edge juhlii nelinkertaista WWE-mestaruuttaan
Raidetykki
Raidetykki (engl. railgun) on ase, joka hyödyntää sähköenergialla luotua magneettikenttää tavanomaisten aseiden kemiallisen energian sijaan tuottaakseen ammukselle liike-energiaa.
Toisin kuin tavallisissa kaasun laajentumiseen (yleensä palamiseen) perustuvissa aseissa raidetykeillä pystytään kiihdyttämään ammus moniin kilometreihin sekunnissa, eli tuhansiin kilometreihin tunnissa (1 km/s = 3600 km/h).
Rakenne
thumb|Kaaviokuva raidetykin rakenteesta. Raidetykki perustuu sähkömagneettiseen induktioon; virroitettuun sähköjohtoon, kohdistuu Lorentzin voima, joka on kohtisuora sähkövirran ja magneettikentän suuntaan nähden (katso kuva).
Raidetykki koostuu esimerkiksi kahdesta samansuuntaisesta metalliraiteesta, jotka on yhdistetty päistään tehokkaaseen tasavirtalähteeseen. Kun tällaisten raiteiden väliin asetetaan sähköä johtava ammus, virtapiiri sulkeutuu ja ammus lähtee liikkeelle sähkövirran synnyttämän magneettikentän vaikutuksesta. Magneettikenttä virtaa virtaliitännöistä poispäin pitkin raiteita, jolloin magneettikenttä on suuntautunut pystysuoraan. Raiteisiin kohdistuu myös raiteita toisistaan loitontava sähkömagneettinen voima. Mikäli raiteet on kiinnitetty riittävän tukevasti, ne eivät pääse liikkumaan sivusuunnassa ja voima vaikuttaa raiteiden erkanemisen sijaan ammukseen.
Haasteet
Raidetykkien suunnittelun ja käytön haasteita ovat:
Tarve hyvin kestäville materiaaleille
Raiteisiin kohdistuvat voimat ovat rekyyli, joka kohdistuu raiteiden suuntaisesti, ja magneettikentän luoma voima, joka työntää raiteita erilleen toisistaan.
Virtalähde
Virtalähteen täytyy pystyä luomaan suuria tasasähkövirtoja (mitä suurempi jännite, sitä suurempi virta ja sitä suurempi voima ammusta liikuttaa). Suurten hetkellisten virtojen saavuttamiseksi on käytetty muun muassa kondensaattoreita, jotka kykenevätkin luovuttamaan nopeasti suuria määriä sähköenergiaa. Kondensaattoreiden lataaminen seuraavaa laukasta varten kestää tyypillisesti jonkin verran pidempään kuin niiden purkaminen laukaisussa kestää. Kondensaattorin latautumisen odottelun sijaa kondensaattoripaketteja voi olla useita - kun yhden paketin latautumista odotetaan, voidaan käyttää muita.
Ammuksen ja raiteen välistä liitäntää on vaikea tehdä sekä hyvin virtaa johtavaksi, että vähäkitkaiseksi. Koska yhtymäkohtaan jää tästä johtuen väkisinkin heikko liitos, liitoksessa syntyvät valokaaret vahingoittavat raiteita ja ovat pääsyy siihen, miksi useimmat rakennetut raidetykit joudutaan huoltamaan jokaisen laukauksen jälkeen.
Lämpö
Nykyiset raidetykkien testiversiot tuotavat entistä vähemmän lämpöä, jolloin niistä kehitetään entistä tehokkaampia ja lämpöongelma on uudelleen edessä.
Lämpöongelmien ratkaisemiseksi on kehitetty suprajohteisia putkesta valmistettuja raiteita, joissa jäähdytysaineena käytettäisiin esimerkiksi sulaa sinkkiä. Sinkin sulamispiste on noin 420 °C, joten teräsputki kestää hyvin tämän jäähdytysaineen. Ongelmana voidaan pitää entistä suurempaa energiankulutusta.
Raidetykit aseina
Raidetykeillä on yleensä tarkoitus ampua räjähteitä sisältämättömiä ammuksia. Ammuksen suuren lähtönopeuden (jopa yli 3,5 km/s, eli 12 600 km/h) antama liike-energia olisi ainakin yhtä suuri ellei suurempi kuin räjähteestä vapautuva energia. Näin voitaisiin kantaa enemmän ammuksia kerrallaan ja välttyä räjähdeammuksien vaaroilta esimerkiksi laivoissa.
Ammuksen suuri nopeus tuottaa myös pidemmän kantaman (kaasun laajentumiseen perustuvissa aseissa maksimilähtönopeus on noin 1,5 km/s, eli 5 400 km/h). Vertailun vuoksi Suomessakin käytetyn ilmatorjuntatykki ”Sergein” ammuksen lähtönopeus on 970 m/s, eli noin 3 500 km/h.
Teoriassa on myös mahdollista rakentaa sarjatulta ampuva raidetykki. Tässäkin raidetykillä olisi etu tavallisiin aseisiin nähden: voidaan saavuttaa suuri tulinopeus, koska latausmekanismin tarvitsee käsitellä vain ammus, ei räjähdettä tai hylsyä. Uusi ammus voitaisiin ladata suoraan edellisen laukauksen jälkeen. Ongelmia aiheuttaa kuitenkin raidetykin yleiset ongelmat, eli muun muassa raiteiden kova kuluminen ja uuden virtapulssin synnyttäminen mahdollisimman nopeasti.
Testaus
thumb|Raidetykin testilaukaisu. Naval Surface Warfare Center, tammikuu 2008. Täysimittaisia prototyyppejä on rakennettu, esimerkiksi DARPAn hyvin onnistunut 90 mm, 9 MJ tykki, joskin kaikki mallit tähän mennessä kärsivät raiteiden vahingoittumisesta ja ne joudutaan huoltamaan jokaisen laukauksen jälkeen. Ehkä onnistuneimman raidetykin rakensi Ison-Britannian Puolustustutkimusjärjestö. Tämä järjestelmä on ollut toiminnassa jo 10 vuotta, ja sillä on hallussaan tiettyjä massa- ja nopeusennätyksiä.
Yhdysvaltain asevoimat rahoittaa raidetykkien tutkimusta. Teksasin Austinin yliopiston Kehittyneen teknologian instituutti on kehittänyt raidetykkejä, joilla ammutaan panssarialäpäiseviä volframiammuksia, joiden kineettinen energia on 9 MJ. Tällä energialla voidaan kiihdyttää 2 kg ammus 3 km/s, eli 10 800 km/h, jolloin volframiammus voi läpäistä panssarivaunun.
Yhdysvaltojen merivoimat testasi lokakuussa 2006 8 MJ raidetykkiä 3,2 kg:n ammuksilla prototyyppinä 64 MJ:n aseelle, jota voitaisiin käyttää sotalaivoissa. Tämä ase tuottaisi enemmän vahinkoa kuin Tomahawk-ohjus, mutta paljon pienemmällä kustannuksella, joskin tarkkuus on eri luokkaa.
Koska raidetykkien lähtönopeudet ovat äärimmäisen suuria, niitä voitaisiin käyttää myös ohjustentorjuntajärjestelmissä.
HMS Lynx (1894)
HMS Lynx oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1895 valmistunut Ferret-luokan torpedovenehävittäjä.
Valmistus
Alus tilattiin 6. tammikuuta 1893 Laird, Son and Companyltä Birkenheadistä, jolloin sen valmistusmispäiväksi määrättiin 6. huhtikuuta 1894. Köli laskettiin 1. heinäkuuta 1893 telakkanumerolla 597. Alus laskettiin vesille 24. tammikuuta 1894 ja valmistui elokuussa 1895, jolloin sen tarjoukseen perustunut hinta oli 36 463 puntaa.
Palvelus
Alus oli koko uransa Britteinsaarten vesillä. Alus modernisoitiin 1902 Lairdin telakalla ja myytiin 10. huhtikuuta 1912 Wardille Prestoniin romutettavaksi.
Kungfutsen temppeli
Kungfutsen temppeli on kiinalaisen filosofin, Kungfutsen (551–479 eaa.), kunniaksi rakennettu temppeli Qufun kaupungissa Shandongin maakunnassa Kiinassa. Temppelin ydin on Suurten saavutusten sali, jossa keisarit toimittivat uhrimenoja. Salin takana on 189 kivitaulua, joihin on kaiverrettu Kungfutsen 13 kirjoitusta, yhteensä noin 630 000 kirjoitusmerkkiä. Unesco lisäsi temppelin maailmanperintöluetteloon vuonna 1994.
Tuotantomahdollisuuksien käyrä
thumb|right|300px|Hyödykkeiden A ja B tuotantomahdollisuuksien käyrä.
Tuotantomahdollisuuksien käyrä on mikrotaloustieteessä kuvaaja tai funktio, joka esittää hyödykkeiden vaihtoehtoiset tuotantomäärät, jotka taloudessa voidaan tuottaa tehokkaasti tietyllä aikavälillä ja panosmäärällä. Käyrä kuvaa suurimman mahdollisen määrän hyödykettä, joka voidaan tuottaa kun vaihtoehtoisen hyödykkeen tuotantomäärä on kiinnitetty. Talouden tuotantopanosten määrän tai tuotantoteknologian muutos siirtää tuotantomahdollisuuksien käyrää.
Tuotantomahdollisuuksien käyrä esitetään yleensä konkaavina, mutta käyrä voi olla myös lineaarinen tai konveksi. Sitä käytetään useiden erilaisten taloustieteen käsitteiden, kuten niukkuuden, vaihtoehtoiskustannusten tai skaalatuottojen, esittämiseen. Käyrän siirtyminen ulospäin tarkoittaa joko saatavilla olevien tuotantopanosten, kuten esimerkiksi pääoman tai työvoiman määrän, lisääntymistä tai teknologian kehittymistä. Tuotantoteknologian kehittyminen tarkoittaa, että samoilla panoksilla pystytään tuottamaan enemmän hyödykkeitä.
Kuviossa on esitetty hyödykkeiden A ja B tuotantomahdollisuuksien käyrä. Pisteissä 1, 2 ja 3 tuotanto on tehokasta. Piste 4 sijaitsee käyrän alapuolella, jolloin tuotanto on tehotonta. Annetuilla panoksilla pisteen 5 tuotantoa ei voida saavuttaa käytössä olevalla tuotantoteknologialla. Kuvaajan kulmakerroin kertoo tuotannon vaihtoehtoiskustannuksen tuotteiden A ja B välillä.
Musta teatteri
thumb|Black light theatre HILT - Theodor Hoidekr - film "Dream"
thumb|350px|BLACK LIGHT THEATRE HILT - from the show The Painted World Musta teatteri on Kiinassa syntynyt taidemuoto.
Musta teatteri saapui aikoinaan Eurooppaan, jossa se on 1950-luvulta alkaen kukoistanut erityisesti Tšekin pääkaupungissa Prahassa. Kaupunki on tunnettu teatteristaan, joka yhdistää nykytanssin, musiikin, improvisaation, fantasian sekä pantomiimin. Teatteriesityksen ymmärtämiseen ei tarvitse kielitaitoa.
Mustan teatterin luonteenomaiset piirteet ovat mustien verhojen käyttö, pimennetty näyttämö sekä 'mustan valaistuksen' (UV-valon) ja fluoresenssoitujen pukujen yhdistelmä, jolla pyritään synnyttämään monimutkaisia visuaalisia illuusioita. Tätä "musta laatikko" menetelmää käyttivät aikoinaan jo elokuvan uranuurtaja Georges Méliès ja teatteritaiteessa suoranaisen vallankumouksen aikaansaanut Konstantin Stanislavski.
Musta teatteri Suomessa
Suomessa ensimmäinen mustavaloteatteriesitys esitettiin Vaasan Ylioppilasteatteri Rampilla syksyllä 2019. Emotions in Black Light- on Mika Rannan käsikirjoittama ja ohjaama näytelmä, joka kertoo tunteiden kohtaamisesta. Näytelmän koreografioi Maija Rantala, tekniikasta vastasi Tommy Nåhls ja puvustuksen suunnitteli Emmi Wargh. Rooleissa nähtiin Anni Taipalus, Elina Lehtoranta, Maija Rantala, Ida Metsäranta, Jenna Viitala ja Elina Vikman. Vaasan Ylioppilasteatteri suunnitelee näytelmälle jatko-osaa.
Léon Jouhaux
thumb|Léon Jouhaux Léon Jouhaux (1. heinäkuuta 1879 Pariisi – 28. huhtikuuta 1954 Pariisi), oli ranskalainen ammattiyhdistysjohtaja, joka oli vapausaatteen kannattaja. Hän oli ammattiliittojen keskusjärjestön CGT:n pääsihteeri vuosina 1909–1947 ja tämän jälkeen uuden järjestön CGT-FD puheenjohtajana vuodesta 1948 kuolemaansa saakka. Hänelle myönnettiin Nobelin rauhanpalkinto vuonna 1951.
Elämäkerta
Jouhaux'n isä työskenteli tulitikkutehtaalla Aubervilliers'ssä. Pojan opinnot päättyivät jo melko varhain, sillä isän ansiot loppuivat lakkoon osallistumisen tähden. Hän sai työpaikan tehtaasta kuusitoistavuotiaana, ja samalla hän aloitti toimintansa ammattiyhdistysliikkeessä. Vuonna 1900 Jouhaux osallistui lakkoon valkoisen fosforin käyttöä vastaan, sillä aine oli sokeuttanut hänen isänsä. Hän joutui eroamaan tehtaasta, ja sen jälkeen hän toimi erilaisissa ammattiyhdistysliikkeen tehtävissä.
Vuonna 1906 solmittiin Amiensin sopimus, jolla ammattiyhdistykset tunnustettiin neuvotteluissa virallisiksi osapuoliksi. Sopimuksesta tuli Léon Jouhaux'n koko elämää ja aatemaailmaa säätelevä perusta, sillä kun Ranskan kommunistinen puolue saavutti määräysvallan hänen johtamassaan ammattiyhdistyksessä, hän erosi siitä ja perusti uuden, joka toimi aikaisempien itsenäisten ja vapaiden ammattiliittojen periaatteita noudattaen.
Rauhanaatteen vankkana kannattajana tunnettu Jouhaux totesi puheessaan sosialistijohtaja Jean Jaurésin haudalla, että syynä sodan (ensimmäisen maailmansodan) alkamiseen ei ole vihan Saksan kansaa kohtaan vaan viha saksalaista imperialismia kohtaan.
Toisen maailmansodan aikana Jouhaux joutui Vichyn hallituksen määräämään kotiarestiin. Natsit pidättivät hänet kotoa marraskuussa 1942, ja hänet kuljetettiin Buchenwaldin keskitysleirille, jossa hän oli vuoteen 1945.
Aina uskollisena vapauden ja rauhan aatteille Jouhaux vastaanotti Nobelin rauhanpalkinnon vuonna 1951.
Knut Kurck
Kurck suoritti opintoja Uppsalan yliopistossa. Hänet valittiin 1651 Västmanlandin maaherraksi, 1660 valtaneuvokseksi, 1663 kauppakollegion presidentiksi ja 1667 Svean hovioikeuden presidentiksi.
Kurck oli Kaarle XI:n alaikäisyyden aikana valtaneuvoston huomatuimpia jäseniä kannattamalla säästökuria. Vuonna 1672 hän oli ehdolla Ruotsin valtakunnan varainhoitajan virkaan, mutta hävisi vaalin niukasti Sten Bielkelle. Kaarle XI:n ryhdyttyä vaatimaan tiliä valtioneuvostolta ja sen valtaa supistamaan Kurck esiintyi valtaneuvoston oikeuksien lujana puolustajana. Hän onnistui suututtamaan kuninkaan, ja erosi siksi valtaneuvoksen virastaan.
Pälkäneen lukio
Pälkäneen lukiossa toimii yleislukion ohella myös koripallolinja.
Leffe
thumb|Leffe-oluet. Leffe tai Abbaye de Leffe on belgialainen luostariolutmerkki, jota valmistaa InBev-konserni.
Georg Stolpe
Georg Stolpe oli Tukholman suomalaisen seurakunnan kirkkoherra.
Leffe
Ennen Ranskan vallankumousta
thumb|La Leffe Blonde. Notre-Dame de Leffen luostari perustettiin vuonna 1152 Maas-joen rannalle Namurin maakuntaan ja siellä sijaitsevaan Dinant’n kaupunkiin. Leffe-olut kuuluu siihen moninaiseen joukkoon, jonka muodostavat belgialaiset luostarioluet. Luostari perustettiin puutarhojen keskelle, ja jo 1200-luvulta lähtien siellä on toiminut olutpanimo. Vuonna 1460 luostari tuhottiin, mutta se rakennettiin uudelleen. Ryöstelevät joukot aiheuttivat suuria vahinkoja sekä luostarille että sen panimolle vuonna 1735. Luostarin panimo tuhottiin Ranskan vallankumouksen melskeissä vuonna 1794, ja oluen paneminen loppui.
Georg Stolpe
Stolpen vanhemmat olivat kirjanpainaja Carl Stolpe ja Sara Wacklin, Laihian kirkkoherran tytär. Hän opiskeli Vaasan triviaalikoulussa ja Turun akatemiassa, josta hän valmistui maisteriksi 1802. Tukholman suomalaisen seurakunnan apulaiseksi hän tuli 1807, seurakunnan kirkkoherraksi hänet nimitettiin 1812. Seurakunnan lopettamista harkittiin, kun Suomi oli menetetty Venäjälle, mutta 1810 asetettu komitea ehdotti Gabriel Poppiuksen aloitteesta, että seurakunta säilytettäisiin toistaiseksi. Stolpen johdolla seurakunta toimi aina vuoteen 1835 saakka, jolloin hän siirtyi Nyköpingin kirkkoherraksi. Seurakunta jäi apulaisten hoidettavaksi ja sen toiminta supistui.
Leffe
Vuoden 1952 jälkeen
Vuonna 1952 Leffe-oluen tuotanto alkoi uudelleen, kun panimomestari Lootvoetin yritys sai luvan sen valmistamiseen. Panimo sijaitsi silloin Overijsen kaupungissa Belgian flaaminkielisellä alueella. Jo muutaman vuoden kuluttua vuonna 1955 panimon osti olutjättiläinen Stella Artois (Interbrew, nykyisin InBev). Vuonna 1975 vanha panimo suljettiin ja koko tuotanto siirrettiin nykyisin jo suljettuun panimoon Mont-Saint-Guibertiin, ja nykyisin Leffe-merkkinen olut valmistetaan Stella Artoisin panimolla Leuvenissä.
Georg Stolpe
Stolpe oli jäsenenä vuoden 1811 virsikomiteassa. Hänet valittiin siihen tosin vasta vuoden 1818 lopulla, kun komitean valmistelema virsikirja hyväksyttiin 1819. Yksi hänen muokkaamansa virsi on Ruotsin kirkon vuoden 1986 virsikirjassa, virsi 546 "O Jesus Krist, du nådens brunn"
Leffe
Vuoden 1952 jälkeen
Vuoden 1952 sopimuksen mukaisesti nykyinenkin valmistaja maksaa nimen käytöstä lisenssimaksua Notre-Dame de Leffen luostarille.
Georg Stolpe
Stolpen puoliso vuodesta 1878 oli Anna Kristina Slöör.
Leffe
Leffe-oluet
Leffe-oluita valmistetaan eri laatuisia:
Herbert Saffir
thumb|[[National Weather Servicen johtaja Jack Kelly ojentamassa Herbert Saffirille (oikealla) kuvaa hurrikaani Andrew'sta.]] Herbert Saffir (29. maaliskuuta 1917 – 21. marraskuuta 2007) oli yhdysvaltalainen insinööri, joka kehitti Saffirin–Simpsonin hurrikaaniasteikon Robert Simpsonin kanssa vuonna 1969. Hän syntyi New Yorkissa ja valmistui Georgia Institute of Technologysta vuonna 1940.
Ammunnan maailmanmestaruuskilpailut 2009
Kansainvälisen ampumaurheiluliito (ISSF) vuonna 2009 omat maailmanmestaruuskilpailut haulikko- ja riistamaalilajeille. Haulikkolajit järjestettiin 6.-17.8.2009 Slovenian Mariborissa ja riistamaalilajit 22.-30.8.2009 Heinolassa Vierumäellä Suomen urheiluopistolla.
Uudet ennätykset
Kilpailuissa syntyneet uudet ja sivuavat maailmanennätykset.
Gabriel Kurck
Gabriel Kurck eli Gabriel Kurki (14.11.1630 Viipuri –1712), vapaaherra, oli suomalainen maaherra.
Kurki vietti lapsuutensa Turussa ja Vesilahdessa ja suoritti myöhemmin yliopisto-opintojaan Turun ja Uppsalan yliopistoissa. Hän valmistui filosofian maisteriksi Oxfordin yliopistosta 1654. Tuohon aikaan ylimysperheen lapsia lähetettiin tutkimusmatkoille ulkomaille. Hän matkusti Saksaan, Alankomaihin, Ranskaan ja Englantiin, missä hänet esiteltiin lordiprotektori Oliver Cromwellille, jolle hän sai tehdä selkoa enonsa, valtakunnankansleri Axel Oxenstiernan oloista.
Kurjen isä oli Jöns Kurki ja veli Knut Kurki. Kurki oli naimisissa Kristina Stenbockin kanssa. Avioliitossa syntyivät Jöns Kurck, Erick Kurck, Knut Kurck ja Axel Gustaf Kurck,
Eva Stenbäck
Eva Sofia Elisabet Stenbäck oli opettaja ja tietokirjailija.
Stenbäckin vanhemmat olivat kirkkoherra Gustaf Leonard Stenbäck ja Ulrika Eleonora Sucksdorff. Monista muista pohjalaisen Stenbäck-suvun suomalaisuusaatteen sisäistäneistä jäsenistä poiketen Eva Stenbäck kasvoi Uudellamaalla ja opiskeli, opetti ja kirjoitti ruotsiksi. Hänen isänsä oli tullut Loviisaan triviaalikoulun rehtoriksi, mutta 1844 isästä tuli kaupungin kirkkoherra. Stenbäck kävi ensin tyttökoulun ja opiskeli sitten muun muassa saksaa ja ranskaa Forsblomin neitien pensionaatissa Haminassa. 1865-1870 hän toimi valtion kustantaman Loviisan ala-alkeiskoulun apuopettajana ja uuden määräyksen apuopettajaksi hän sai vielä 1870. Stenbäck siirtyi kuitenkin 1873-1882 Loviisan yksityisen tyttökoulun johtajattareksi aina koulun lakkauttamiseen saakka. Musiikkia muun muassa Abraham Ojanperän johdolla opiskellut Stenbäck sai 1874 luvan toimia reaalikoulujen laulun- ja piirustuksenopettajana. Käytännöllisen opettajankokeen Helsingin ruotsalaisessa normaalikoulussa suoritettuaan hänestä tuli 1878 kotikaupunkinsa reaalikoulun musiikinopettaja. 1882 hän siirtyi Helsinkiin Nya svenska läröverketiin, jossa hän opetti laulua, kaunokirjoitusta, uskontoa ja ruotsia vuoteen 1916 saakka.
Stenbäck julkaisi nimimerkillä E.S. alaltaan oppimateriaalia, Flerestämmiga sånger för skolan och hemmet eli Kolmiäänisiä lauluja kotia ja kouluja varten ilmestyi jo 1891. Hän julkaisi myös uskonnollista oppimateriaalia.
Knut Kurck (vanhempi)
Knut Kurck (1761–1831) oli valtiomies, hovimarsalkka ja everstikamarijunkkari.
Kurck toimi ensin upseerina ja otti myöhemmin palveluksesta eron. Hänet vangittiin Kustaa III:n murhan jälkeen usean kuninkaanmurhaajan tuttavana, mutta hänet vapautettiin syyttömänä.
Anne (prinsessa)
Prinsessa Anne (Anne Elizabeth Alice Louise Laurence Mountbatten-Windsor, ent. Phillips) (s. 15. elokuuta 1950) on Britannian kuninkaallisen perheen jäsen ja olympiaratsastaja. Hän on kuningatar Elisabet II:n ja prinssi Philipin toiseksi vanhin lapsi ja ainoa tytär ja kuningas Charles III:n sisar.
Knut Kurck (vanhempi)
Kurck esiintyi Norrköpingin valtiopäivillä 1800 yhtenä vastustuspuolueen johtajana. Hän oli vaikutusvaltainen valtiomies, ja erityisesti hänen puheensa ritarihuoneella 8. toukokuuta 1859 oli huomiota herättävä. Siinä hän puolusti perustuslain nostamista kuninkaan edelle ja vaikutti näin asian etenemiseen.
Anne (prinsessa)
Kuningatar Elisabet II myönsi 13. kesäkuuta 1987 prinsessa Annelle ikivanhan arvonimen Princess Royal. Anne oli seitsemäs henkilö, jolle kyseinen arvonimi myönnettiin. Se myönnetään yleensä, muttei automaattisesti, hallitsijan vanhimmalle tyttärelle. Princess Royal -arvonimi voi olla vain yhdellä elossa olevalla prinsessalla kerrallaan.
Knut Kurck (vanhempi)
Kurck valittiin hovimarsalkaksi vuonna 1817 ja 1818 everstikamarijunkkariksi.
Anne (prinsessa)
Edustustyö
Prinsessa Anne aloitti virallisissa tilaisuuksissa edustamisen 18-vuotiaana vuonna 1969. Hän on yksi brittihovin ahkerimmista kuninkaallisista yhdessä veljensä Charlesin kanssa. Vuonna 2019 prinsessalla oli 506 eri virallista menoa ja vuonna 2018 luku oli 518. Prinsessa Anne tunnetaan myös laajasta hyväntekeväisyystyöstään.
Kidnappausyritys
Prinsessa Anne yritettiin kidnapata 20. maaliskuuta 1974. Tuolloin hän oli palaamassa hyväntekeväisyysgaalasta Buckinghamin palatsiin, kun häntä kuljettaneen limusiinin eteen kiilasi Ford Escort. Ford Escortin kuski Ian Ball ampui käsiaseella autosta noussutta turvamiestä ja yritti saada uhkailemalla prinsessa Annen ulos autosta. Prinsessa kuitenkin pysyi rauhallisena ja kieltäytyi tulemasta autosta ulos. Ohi kulkenut entinen nyrkkeilijä Ron Russell löi Ballia takaraivoon ja auttoi näin prinsessan ja tämän hovinaisen pakoon. Paikalle saapuneet poliisit pidättivät Ballin, joka tuomittiin elinkautiseen vankeuteen kidnappauksesta ja murhan yrityksestä. Ball oli kertonut viranomaisille halunneensa kidnapata Annen ja suunnitelleensa tekoa vuosikausia. Ballin autosta löytyi kuningattarelle osoitettu lunnaskirje, jossa hän vaati Annelta yli kahden miljoonan punnan lunnaita. Neljä ihmistä loukkaantui ammuskelussa, mukaan lukien kaksi poliisia, mutta prinsessa Anne säilyi vahingoittumattomana.
Ura ratsastajana
vasen|pienoiskuva|upright=0.5|Prinsessa ratsailla vuonna 2018. Ratsastajana hän on osallistunut vuoden 1976 kesäolympialaisiin Montrealissa. Hän oli kansainvälisen ratsastajainliiton, FEI:n puheenjohtaja vuosina 1986–1994.
Avioliitot
Prinsessa Anne meni naimisiin kapteeni Mark Phillipsin kanssa 14. marraskuuta 1973. Heidän häitään seurasi televisiosta 500 miljoonaa katsojaa, mikä oli sen ajan kuninkaallisten häiden televisiokatsojaennätys. Pari sai kaksi lasta, Peter Phillipsin, joka syntyi 15. marraskuuta 1977 ja Zara Phillipsin, joka syntyi 15. toukokuuta 1981. Lapsilla ei ole kuninkaallisia titteleitä.
Liitto Phillipsin kanssa ajatui kriisiin parin toisen lapsen syntymän aikoihin vuonna 1981, ja suhde päättyi lopulta vuonna 1989. Ennen eroilmoitusta The Sun -lehti julkaisi prinsessan palveluksessa olleen Timothy Laurencen intiimejä kirjeitä, joissa annettiin ymmärtää heidän välillään olevan enemmänkin kuin ystävyyttä. Vuonna 1991 brittilehdistö sai selville Phillipsin pettäneen prinsessa Annea. Phillipsille oli syntynyt avioliiton ulkopuolella lapsi vuonna 1985. Virallisesti prinsessa Annen ja Mark Phillipsin avioliitto päättyi huhtikuussa 1992. pienoiskuva|Prinsessa Anne ja Timothy Laurence vuonna 2014.
Prinsessa Anne ja merivoimien upseerin Timothy Laurence avioituivat 12. joulukuuta 1992. Prinsessa ja Laurence olivat tapailleet vuodesta 1989 lähtien. Tämä oli ensimmäinen kerta sitten Henrik VIII:n, kun eronnut kuninkaallisen perheen jäsen meni uudelleen naimisiin. Tuohon aikaan Englannin kirkko ei sallinut omissa kirkoissaan eronneiden henkilöiden mennä naimisiin, mikäli heidän entiset puolisonsa olivat vielä elossa. Tämän takia prinsessa Annen ja Timothy Laurencen häät pidettiin Crathien kirkossa, joka sijaitsee Skotlannissa lähellä Balmoralin linnaa. Häät olivat yksityiset ja paikalla oli noin 30 henkilöä. Parilla ei ole lapsia.
Eläimet
Prinsessa Annen elämän suurin intohimo on hevosharrastus ja prinsessa ratsastaa joka päivä. Ratsastuksen parista hän löysi myös ensimmäisen aviomiehensä Mark Phillipsin. Prinsessa pitää myös koirista.
Prinsessa Anne populaarikulttuurissa
Prinsessa Annen kidnappauksen pohjalta tehtiin vuonna 2006 julkaistu televisioelokuva To Kidnap a Princess. Elokuvassa Annea näytteli Jenna Renshaw.
Kuningatar Elisabet II:n valtakautta kuvaavassa Netflix-sarjassa The Crown prinsessa Annea ovat esittäneet Erin Doherty (2019–2020) ja Claudia Harrison (2022).
Thomas Rådström
Thomas "Rådis" Rådström (s. 22. tammikuuta 1966 Vannas) on ruotsalainen entinen rallikuljettaja.
Ura
Rådström ajoi MM-tasolla neljästi palkintokorokkeelle; kolmesti kotikilpailussaan Ruotsin rallissa, sekä vuoden 2002 Safari-rallissa.
Rådström aloitti ralliuransa Audin ratissa, mutta hyvin nopeasti Rådström siirtyi Toyotan rattiin, ja kilpaili pääosin Ruotsissa ja Suomessa. Hän voitti Ruotsin rallin vuonna 1994, jolloin kilpailu ei kuulunut MM-sarjaan. Rådströmin nousu alkoi vuonna 1996, jolloin hän sijoittui Suomen ja Ruotsin MM-ralleissa kuudenneksi. Rådström sai kaudelle 1998 uuden Toyota Corolla WRC:n käyttöönsä, ja kiersi WRC-osakilpailuja ympäri maailmaa sateliittitalli Grifonen ja Toyota Team Swedenin ajattamana, ja saalisti yhden MM-pisteen Suomen MM-rallista.
Kaudelle 1999 Rådström sai Fordin tehdassopimuksen, mutta Rådström saavutti kahdeksassa MM-rallissa vain kuusi MM-pistettä, ja Rådström ei saanut tallipaikkaa kaudelle 2000.
Rådström ajoi kaudella 2000 vain kaksi MM-rallia, mutta hän onnistui voittamaan ensimmäisenä ulkomaalaisena Tunturirallin talvella 2000.
Kaudella 2001 Rådström ajoi kolme MM-rallia, ja onnistui sijoittumaan Ruotsin MM-rallissa hienosti toiseksi Mitsubishilla.
Kaudelle 2002 Rådström sai Citroenin tehdassopimuksen, ja hän ajoi seitsemässä MM-rallissa, joista yhdessä rallissa pääsi pisteille, ollen Safari-rallissa kolmas. Kuitenkaan palkintopallipaikka, ja kansainvälisen tason Mänttä-rallin voitto ei auttanut Rådströmiä, ja hän ei saanut tallipaikkaa enää kaudelle 2003.
Sen jälkeen Rådström on ajellut pääasiassa Ruotsin kansallisia ralleja, ja hän onnistui voittamaan 2004 Ruotsin mestaruuden ajettuaan kolmessa osakilpailussa voittoon.
Rådström ajoi vielä vuonna 2006 Subarulla Ruotsin MM-rallin, ja Rådis pääsikin pisteille ollen yleiskilpailun viides.
Rådström ajoi myös Ruotsin rallicross-sarjassa. Hän lopetti vuonna 2007 rahoitusvaikeuksien vuoksi.
Sipoo
pienoiskuva|300px|Sipoon saaristoa. Sipoo on Suomen kunta, joka sijaitsee Helsingin seudulla, Uudenmaan maakunnassa. Sipoon naapurikuntia ovat lännessä Helsinki, Vantaa, Kerava, Tuusula ja Järvenpää, idässä Porvoo ja Pornainen sekä pohjoisessa Mäntsälä. Kunnassa on 0 asukasta ja sen pinta-ala on 0 km², josta 0 km² on maata ja loput 0 km² sisävesialueita. Sipoo on osa Helsingin metropolialuetta.
Kunta on kaksikielinen. Asukkaista prosenttia ilmoittaa äidinkielekseen suomen ja  prosenttia ruotsin.
Vuoden 2009 alussa Sipoosta siirrettiin noin 30 neliökilometrin laajuinen alue Helsinkiin. Siirrettyyn alueeseen kuuluvat muun muassa Östersundom, Karhusaari ja Landbo.
Sipoon rannikolla on suosittuja kesäasutussaaria, joista suurimpia ovat Löparö, Norrkullalandet, Simsalö ja Kaunissaari (ruots. Fagerö). Asutus keskittyy kunnan pientaajamiin (Box, Martinkylä, Söderkulla, Talma ja Västerskog) sekä Nikkilään. Sipoon asukasmäärä on kasvanut 1980–1990-luvuilla pääkaupunkiseudun muuttoliikkeen vuoksi. Asukkaiden työssäkäynti suuntautuu kuitenkin pääasiassa Helsinkiin.
Helsingin metrolle suunnitellun itäisen jatkeen Mellunmäestä olisi tarkoitus alustavasti ulottua Sipoon Majvikiin ja siitä mahdollisesti vielä Sipoonlinnaan asti.