cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Daniel Ortega
Oppositiokausi 1990–2006
Vuonna 1998 Ortega joutui vaikeuksiin, kun hänen ottotyttärensä, joka on hänen vaimonsa tytär, syytti häntä hyväksikäytöstä. Ortegaa ei kuitenkaan asetettu syytteeseen, sillä hänellä oli Nicaraguan parlamentin jäsenenä syytesuoja. Lisäksi tuomioistuin katsoi rikoksen Nicaraguan lainsäädännön mukaan joka tapauksessa vanhentuneen.
Toinen Ortegan mainetta viime vuosina rasittanut asia, oli Ortegan ja liberaalipuolueen korruptiosta tuomitun entisen presidentin Arnoldo Alemánin välinen niin sanottu El Pacto -sopimus. FSLN ja Alemánille edelleen uskollinen osa Alemánin Perustuslaillista liberaalipuoluetta jakoivat vallan parlamenttienemmistönsä turvin. Sopimuksen ansiosta sandinistit pääsivät vahvempaan asemaan kuin he muuten olisivat päässeet, ja se oli yksi syy myös vuoden 2006 vaalitulokseen.
Suhtautuminen Daniel Ortegaan on kahtalainen: hän on maansa vihatuimpia mutta myös pidetyimpiä poliitikkoja. Ortega on naimisissa runoilija Rosario Murillon kanssa. Heillä on kuusi poikaa ja kaksi tytärtä.
Uudelleen presidenttinä 2006–
Ortega asettui ehdolle jälleen 2006 ja sai yli 38 prosenttia äänistä. Vaalilaki oli säädetty El Pacton yhteydessä sandinisteille suotuisaksi juuri tällaista lopputulosta varten. Uuden vaalilain mukaan yli 35 prosenttia äänistä saanut valitaan presidentiksi ensimmäisellä kierroksella, jos hänellä on etumatkaa seuraavaan vähintään viisi prosenttiyksikköä. Ortegan lähimmän vastaehdokkaan Eduardo Montealegrein ääniosuus jäi 29 prosenttiin, ja Ortegasta tuli näin jälleen presidentti. Hän sai ainakin saman verran ääniä vuosien 1990, 1996 ja 2001 vaaleissa, mutta ei tullut valituksi, koska oikeisto asetti aina yhteisehdokkaan häntä vastaan.
Vastapalvelukseksi Ortega järjesti Alémanille armahduksen kavallus- ja korruptiotuomiosta. Hänen asettamansa tuomarit myös oikeuttivat hänet perustuslain vastaiseen jatkokauteen. Ajamallaan aborttikiellolla presidenttiehdokas Ortega sai katolisen kirkon tuen vuoden 2006 vaaleihin, vaikka oli ilmeisesti hyväksikäyttänyt tytärpuoltaan Zoilamérica Narváezia seksuaalisesti vuodesta 1979 asti.
Vaalikampanjassaan Ortega korosti rauhaa ja solidaarisuutta sekä viittasi Jumalaan, rakkauteen ja sovitteluun. Hän asettui tukemaan edeltäneen liberaalihallituksen säätämää ja katolisen kirkon tukemaa lainmuutosta, jolla maahan saatiin täydellinen aborttikielto. FSLN:n punamustat liput korvattiin vaaleanpunaisilla, ja tunnuslaulun sanat "taistelkaa jenkkiä, ihmisyyden vihollista vastaan" rauhanviestillä.
Presidenttinä Ortega liittoutui läheisesti muiden alueen vasemmistohallitusten kanssa, muun muassa liittäen Nicaraguan ALBA-yhteistyöjärjestöön tammikuussa 2007. Hänen ensimmäisiä määräyksiään oli kouluopetuksen säätäminen maksuttomaksi.
Marraskuussa 2008 Ortegan sandinistipuolue väärensi kunnallisvaalitulokset. Sandinisteja aiemmin tukenut erityisasiantuntija Marko Lehto sanoi Ortegan rakentavan diktatuuria. Ortega osti valtion varoilla tuotantolaitoksia perheelleen ja pakotti ministerit tekemään hankintoja niiltä korkeaan hintaan. Ihmisoikeusloukkaukset olivat lisääntyneet ja täydellinen aborttikielto saattoi naisia hengenvaaraan. Nicaragualaisia pakeni taloudellista kurjuutta naapurimaihin. Vuoden 2011 vaaleissa Ortega turvautui taas vaalivilppiin, vaikka saattoi yhä ostaa ääniä Hugo Chávezin öljyrahoilla, jotka kohdistettiin "oikein" äänestäneille alueille.
Vuoden 2016 vaaleilla Ortega valittiin kolmannelle perättäiselle kaudelleen. Hänen varapresidenttinään on hänen vaimonsa Rosario Murillo. Heidän äänisaaliinsä ylitti 70 %. Sandinistit olivat 2014 ajaneet läpi perustuslainmuutoksen, joka salli jatkokaudet. Ortegan suosio syynä on pidetty Nicaraguan pitkään jatkunutta vahvaa viiden prosentin talouskasvua ja köyhyyden vähenemistä. Köyhyyttä vähennettiin aluksi Venezuelan talousavulla, sittemmin Ortega on liittounut myös liike-elämän kanssa.
Ortegan sandinistihallinto oli ulkomaantoimittaja Heikki Aittokosken mukaan aiemmin kevythirmuvaltiutta, sittemmin täyttä hirmuvaltiutta. Vuoden 2018 suurmielenosoituksissa hallitus usutti poliisin ja aseistettuja kannattajiaan tappamaan kymmeniä mielenosoittajia. Satoja vangittiin ja pahoinpideltiin.
Marraskuussa 2021 Daniel Ortega valittiin uudelleen neljänneksi viisivuotiskaudeksi 75 prosentilla äänistä korkeimman vaalineuvoston julkaisemien ensimmäisten osittaisten virallisten tulosten mukaan.
John Frusciante
John Anthony Frusciante (s. 5. maaliskuuta 1970 Queens, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen muusikko, lauluntekijä ja tuottaja. Frusciante tunnetaan parhaiten urastaan rock-yhtye Red Hot Chili Peppersin kitaristina. Hän soitti yhtyeessä vuosina 1988–1992 ja 1998–2009 ja palasi takaisin vuonna 2019. Hän on ollut mukana levyttämässä viittä Red Hot Chili Peppersin studioalbumia.
Frusciante on luonut myös mittavan uran sooloartistina. Hän on julkaissut sooloartistina yksitoista studioalbumia ja viisi EP-levyä, joiden musiikillinen kirjo on hyvin laaja: Fruscianten soolotuotannossa on mukana elementtejä kokeellisesta rock- ja ambient-musiikista electronica-genren ja uuden aallon musiikkiin. Vuonna 2015 hän julkaisi ensimmäisen täysimittaisen acid house -tyylisen albuminsa taiteilijanimellä Trickfinger. Frusciante on levyttänyt musiikkia lukuisten eri yhtyeiden ja artistien, kuten The Mars Voltan ja Ataxian kanssa.
Vuonna 2003 Rolling Stone -lehti sijoitti Fruscianten 18. sijalle sadan kaikkien aikojen parhaan kitaristin listallaan. Vuonna 2011 hänen sijoituksensa samaisen listan päivitetyssä versiossa oli 72. Gibsonin viidenkymmenen kaikkien aikojen parhaan kitaristin listalla Fruscianten sijoitus oli 42. BBC:n vuonna 2010 järjestämässä ”The Axe Factor” -äänestyksessä Frusciante äänestettiin parhaaksi kitaristiksi viimeisen 30 vuoden ajalta. Vuoden 2012 keväällä Frusciante oli yksi Rock and Roll Hall of Fameen aateloiduista Red Hot Chili Peppersin jäsenistä.
Lapsuus ja varhainen elämä (1970–1987)
John Anthony Frusciante syntyi 5. maaliskuuta 1970 New Yorkin Queensissa. Fruscianten isä John Sr. on Juilliard Schoolissa opiskellut pianisti. Hänen äitinsä Gail oli lupaava laulaja, joka kuitenkin luopui urastaan musiikin parissa jäädäkseen kotiäidiksi. Fruscianten isän puoleinen sukutausta on peräisin Italiasta: hänen isoisoisänsä Generoso Frusciante saapui Yhdysvaltoihin siirtolaisena Beneventosta. Fruscianten perhe muutti ensin Arizonan osavaltiossa sijaitsevaan Tucsonin kaupunkiin ja sitten Floridaan, jossa John Sr. työskenteli Broward Countyn tuomarina vuoden 2010 lokakuuhun asti. Vanhempiensa eron myötä Frusciante muutti äitinsä mukana Santa Monicaan, Kaliforniaan.
Vuosi Kaliforniaan muuttonsa jälkeen Frusciante muutti äitinsä ja isäpuolensa kanssa Los Angelesin Mar Vistaan. Frusciante on kuvaillut isäpuolensa olleen hyvin kannustava hänen musiikillisten tavoitteidensa suhteen. Muuttonsa jälkeen Frusciante kiinnostui suuresti Los Angelesin paikallisesta punk rock -kulttuurista. Yhdeksänvuotiaana hän ihastui punk-yhtye Germsin musiikkiin, ja kuunteli puhki lukuisia kopioita yhtyeen albumista (GI). Kymmenen vuoden ikäisenä hän opetteli itsenäisesti soittamaan kitaralla valtaosan albumin kappaleista. Kiinnostuessaan yhä enemmän kitaransoitosta Frusciante alkoi perehtymään muun muassa Jeff Beckin, Jimmy Pagen, David Gilmourin ja Jimi Hendrixin soittotyyleihin. Frusciante on kertonut opiskelleensa Frank Zappan soittotyyliä useita tunteja päivittäin. Vaikka Frusciante oli kitaristina itseoppinut, hän hallitsi hyvin myös musiikin teoriaa ja harjoitteli kitaransoittoa monta tuntia päivässä opetellen kitarasooloja nuotti nuotilta.
Vuonna 1984 Frusciante löysi Red Hot Chili Peppersin, kun hänen kitaransoiton opettajansa pyrki yhtyeen kitaristiksi koesoittojen kautta. Hän näki yhtyeen esiintymässä ensimmäisen kerran ollessaan 15-vuotias, ja hänestä tuli välittömästi hyvin omistautunut yhtyeen fani. Red Hot Chili Peppersin kitaristi Hillel Slovakista muodostui yksi Fruscianten suurimmista idoleista ja innoittajista, ja vähitellen he myös tutustuivat toisiinsa. Frusciante kiinnostui yhtyeen musiikista niin paljon, että hän opiskeli itsenäisesti yhtyeen kolmen ensimmäisen studioalbumin kaikki kitara- ja basso-osuudet. 16-vuotiaana Frusciante lopetti opintonsa lukiossa vanhempiensa luvalla ja muutti heidän tukensa turvin Los Angelesiin panostaakseen musiikillisen uransa kehittämiseen.
Red Hot Chili Peppersin kitaristina (1988–1992)
Vuonna 1988 Frusciante ystävystyi Dead Kennedys -yhtyeessä soittaneen rumpali D. H. Peligron kanssa. He soittivat usein yhdessä, ja Peligro kutsui mukaan myös Red Hot Chili Peppersin basisti Michael ”Flea” Balzaryn. Fruscianten ja Flean välille muodostui nopeasti ystävyyssuhde ja musiikillinen kemia. Frusciante suunnitteli myös pyrkivänsä Frank Zappan yhtyeen kitaristiksi koesoittojen kautta, mutta muutti mielensä saatuaan tietää Zappan suhtautuvan jyrkän kielteisesti huumeiden käyttöön. Frusciante on sanonut tämän olleen ristiriidassa hänen mielikuvaansa ja tavoitteeseensa rocktähteydestä.
Red Hot Chili Peppersin kitaristi Hillel Slovak kuoli heroiinin yliannostukseen. Myös rumpali Jack Irons erosi yhtyeestä, koska ei halunnut ”olla mukana yhtyeessä, jossa hänen ystävänsä kuolivat.” Slovakin kuolema ja Ironsin lähtö saivat myös laulaja Anthony Kiedisin ja Flean harkitsemaan yhtyeen lopettamista, mutta he päättivät lopulta jatkaa ja viedä Red Hot Chili Peppersin uraa eteenpäin. Uudeksi rumpaliksi pestautui D. H. Peligro, jonka kanssa Kiedis ja Flea olivat olleet ystäviä jo monen vuoden ajan. Hillel Slovakin korvannut DeWayne McKnight sen sijaan ei istunut yhtyeeseen suunnitellulla tavalla, ja hänet erotettiin yhtyeestä. Peligro järjesti tapaamisen Fruscianten sekä Anthony Kiedisin ja Flean välille. Fruscianten oli määrä koe-esiintyä Thelonious Monster -yhtyeelle, mutta Kiedis oli vakuuttunut Fruscianten taidoista ja halusi hänet Red Hot Chili Peppersin kitaristiksi. Frusciante esiintyi ensimmäisen kerran yhtyeen kitaristina syyskuussa 1988. Marraskuussa Kiedis ja Flea päättivät erottaa alkoholi- ja huumeongelmien kanssa vaikeuksissa olleen D. H. Peligron, jonka korvasi joulukuussa 1988 koesoittojen kautta yhtyeestä paikan saanut Chad Smith.
Uudella kokoonpanollaan Red Hot Chili Peppers julkaisi kaksi studioalbumia, joista ensimmäinen oli vuoden 1989 albumi Mother’s Milk. Albumi menestyi siihen mennessä julkaistuista Red Hot Chili Peppersin tuotoksista parhaiten. Yhtyeen kappaleita alettiin soittaa ensimmäisen kerran radiossa, ja albumi ylitti kultalevyrajan Yhdysvalloissa vuoden 1990 maaliskuussa. Red Hot Chili Peppers alkoi vähitellen nousemaan yhdeksi Yhdysvaltain suosituimmista nousevista rockyhtyeistä.
Vuonna 1991 Red Hot Chili Peppers julkaisi menestysalbumin Blood Sugar Sex Magik, joka oli yhtyeen todellinen läpimurto. Fruscianten tunteikas ja taidokas kitaransoitto oli suuressa osassa yhtyeen uudessa soundissa. Ennen Red Hot Chili Peppers oli soittanut enimmäkseen rajua punk-rockia, mutta Blood Sugar Sex Magikilla oli mukana myös erittäin melodisia kappaleita. Single ”Under the Bridge”, jossa Fruscianten soittotaito on merkittävästi esillä, nousi kansainväliseksi hitiksi ja kohosi Yhdysvalloissa Billboard Hot 100 -listan kakkoseksi. Myös toinen single, vauhdikkaampi ”Give It Away”, menestyi. Blood Sugar Sex Magik teki yhtyeen jäsenistä kansainvälisesti tunnettuja rocktähtiä, mikä ei kuitenkaan vaikuttanut myönteisesti Fruscianteen. Äkillinen ja yllättäen tullut menestys sokaisi Fruscianten, ja hänellä oli vaikeuksia oppia elämään sen pyörteessä. Frusciante olisi halunnut Red Hot Chili Peppersin olevan enemmänkin vain menestyvä underground-yhtye. Pian Blood Sugar Sex Magikin julkaisemisen jälkeen hän alkoi suhtautua negatiivisesti yhtyeen suosioon, ja ajautui vähitellen henkilökohtaisiin erimielisyyksiin Anthony Kiedisin kanssa. Kiertueen lopulla Fruscianten suhtautuminen asioiden etenemiseen sekä tapa muuttaa joidenkin kappaleiden rakennetta kesken soittamisen alkoi haitata yhtyeen esiintymistä, mikä sai Kiedisin turhautumaan yhä enemmän. Lavalla ilmenneiden ongelmien jatkeeksi Frusciante alkoi sulkemaan tyttöystäväänsä lukuun ottamatta kaikki ihmiset ympäriltään ja ajautumaan ongelmiin huumeiden kanssa. Hän ilmoitti eroavansa Red Hot Chili Peppersistä yllättäen vain tunteja ennen yhtyeen konserttia Japanissa vuoden 1992 toukokuussa, ja lensi seuraavana päivänä takaisin Kaliforniaan.
Soolouran alku ja päihderiippuvuus (1992–1997)
Red Hot Chili Peppersissä soittaessaan Frusciantesta tuli huumeriippuvainen. Hän aloitti kannabiksen käytön pitkälti basisti Flean myötävaikutuksesta. Myöhemmin hänelle kehittyi vakava riippuvuus heroiiniin. Erottuaan Red Hot Chili Peppersistä ja palattuaan Kaliforniaan vuoden 1992 kesällä Frusciante alkoi kärsiä myös syvästä masennuksesta, sillä hän koki elämänsä olevan ohi ja että hän ei voisi enää kirjoittaa musiikkia tai soittaa kitaraa. Musiikin merkitys väheni, ja Frusciante keskittyi esimerkiksi maalaamiseen, lyhyiden tarinoiden ja näytelmien kirjoittamiseen sekä omien demokappaleidensa tuottamiseen. Masennus ajoi hänet yhä syvemmälle heroiiniriippuvuuteen, joka oli lähes muodostua hänen kuolemakseen. Frusciante on todennut lääkinneensä masennustaan heroiinilla seuraavasti:
Örö
Linnake
Örön linnoitteiden rakentaminen aloitettiin osana Venäjän keisarikunnan Pietari Suuren merilinnoitusta vuonna 1915. Suomen itsenäistyttyä saari on ollut osa Suomen meripuolustusta, ja siellä on ollut rannikkotykistön raskas ja järeä patteri. Puolustusvoimien toiminta Örön linnakkeella lakkasi pääosin vuonna 2005, mutta siellä on edelleen toimintakuntoinen kolmitykkinen 130 TK -rannikkopatteri.
John Frusciante
Soolouran alku ja päihderiippuvuus (1992–1997)
1990-luvun aikana Frusciante julkaisi kaksi sooloalbumia. Hänen ensimmäinen sooloartistina julkaisemansa studioalbumi Nianrda Lades and Usually Just a T-Shirt julkaistiin vuonna 1994, jolloin Frusciante oli pahoin koukussa heroiiniin. Albumin ensimmäinen puoli oli levytetty hiljattain Blood Sugar Sex Magikin valmistumisen jälkeen vuodenvaihteessa 1991–1992. Albumin kappaleista ainoastaan ”Running Away Into You” on levytetty sen jälkeen, kun Frusciante oli eronnut Red Hot Chili Peppersistä. Toisen albuminsa Smile from the Streets You Hold Frusciante julkaisi vuonna 1997 omien sanojensa mukaan ”saadakseen rahaa huumeisiin.”
Örö
Saaren luonto
Örö on matalalla vesialueella sijaitseva harjusaari, jolla esiintyy runsaasti arvokkaita luontotyyppejä, kuten erikoisen luonnontilaisena säilyneitä hiekkarantoja, dyynejä ja rantaniittyjä. Örössä on havaittu kaikkiaan 1 500 perhoslajia, joista uhanalaisia tai silmälläpidettäviä on yli sata. Se on tunnettu myös harvinaisten merenrantakasvien, kuten merijuolavehnän alalajin merivehnän (Elymus farctus ssp. boreoatlanticus) esiintymistä. Suomessa uhanalainen, rauhoitettu ja hyvin harvinainen merivehnä tunnettiin pitkään vain Öröstä. Muita uhanalaisia ja silmälläpidettäviä putkilokasveja saarella ovat muun muassa hietaneilikka, hietikkosara, isokrassi, kangasajuruoho, lännenhanhikki, meriotakilokki ja merikastikka. Saari on myös Suomen ainoa ketokylmänkukan nykyinen kasvupaikka.
John Frusciante
Soolouran alku ja päihderiippuvuus (1992–1997)
Aikakauslehti New Times LA:n julkaisemassa artikkelissa Fruscianten ulkoisen olemuksen kuvailtiin muistuttavan ”ohuen ihon peittämää luurankoa.” Heroiinin ja kokaiinin väärinkäytön vuoksi Fruscianten käsivarret arpeutuivat rajusti, jättäen hänen käsivarsiinsa pysyviä paiseita. Frusciante vietti kolme vuotta erakoituneena Hollywood Hillsin -kotiinsa. Tänä aikana hänen ystävänsä Johnny Depp ja Gibby Haynes vierailivat hänen kotonaan kuvaamassa lyhyen dokumentin Stuff, jossa kuvattiin Fruscianten kurjia elinoloja. Hänen Hollywood Hillsin kotinsa tuhoutui lopulta tulipalossa, joka vei mukanaan myös hänen kitarakokoelmansa ja mittavan määrän äänitettyä kappalemateriaalia.
Päihderiippuvuuden päättyminen ja paluu Red Hot Chili Peppersiin (1998–2006)
thumb|right|Frusciante [[New Yorkin Knitting Factory -klubilla vuonna 2004.]] Red Hot Chili Peppers oli lähellä lopullista hajoamista Dave Navarron jätettyä yhtyeen vuonna 1998. Flea totesi Anthony Kiedisille, että voisi ”jatkaa yhtyeen basistina vain, jos John palaisi yhtyeen kitaristiksi.” Kiedis yllättyi tästä ja suhtautui ajatukseen epäluuloisesti, koska hän ei uskonut Fruscianten enää koskaan haluavan soittaa hänen kanssaan. Fruscianten selviäminen heroiiniriippuvuudesta vaikutti kuitenkin olennaisesti siihen, että Kiedis ja Flea päättivät kysyä häntä palaamaan takaisin yhtyeeseen. Flea vieraili vuoden 1998 huhtikuussa Fruscianten kotona ja kysyi, haluaisiko hän palata takaisin yhtyeeseen. Frusciante oli alkanut kyynelehtimään ja todennut, ”että mikään muu ei saisi häntä yhtä onnelliseksi.” Tämän jälkeen Flea järjesti tapaamisen Fruscianten ja Kiedisin välille, jotta he voisivat sopia jo vuosia vanhat erimielisyytensä. Sekä Kiedis että Frusciante suhtautuivat jännityksellä ja ilolla uuteen mahdollisuuteen tehdä musiikkia yhdessä, ja vain viikkoa myöhemmin yhtye kokoontui yhteen aloittaakseen jälleen soittamisen yhdessä.
Katoamisten kirja
Katoamisten kirja on kirjailija Iida Rauman vuonna 2011 julkaistu esikoisteos, joka ottaa kantaa koulujen, terveyskeskusten ja vanhainkotien ovien takana tapahtuvaan arkiseen väkivaltaan. Romaani oli vuonna 2011 ehdolla Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkinnon saajaksi.
John Frusciante
Päihderiippuvuuden päättyminen ja paluu Red Hot Chili Peppersiin (1998–2006)
Päihderiippuvuus oli jättänyt vahvan henkisen ja fyysisen jäljen Fruscianteen. Hän ei ollut soittanut yhtyeen kappaleita lainkaan eronsa jälkeen, ja lukuun ottamatta sooloalbumiensa tekoa hän ei ollut juuri soittanut kitaraa. Hän oli myös menettänyt kitaransa kotinsa tulipalossa, josta oli onnistunut täpärästi pelastautumaan. Elämänmuutoksen jälkeen hänellä oli vaikeuksia päästä takaisin jaloilleen. Fruscianten onnistui kuitenkin löytää kosketus musiikkiin ja kyky soittaa kitaraa uudelleen, ja uutta kappalemateriaalia alkoi hiljalleen kehittyä.
Fruscianten paluun myötä Red Hot Chili Peppers sai takaisin myös hyvin keskeisen osan soundiaan, sekä positiivisen ja terveen suhtautumisen työntekoon. Fruscianten syvällinen omistautuminen musiikille vaikutti suuresti yhtyeen tapaan työstää seuraava albumia. Vuoden 1999 kesäkuussa julkaistiin pitkään ja huolellisesti valmisteltu studioalbumi Californication, josta tuli yhtyeen uran kaupallisesti menestynein albumi. Monen arvostelun yhteydessä albumin menestyksen katsottiin olevan pitkälti Fruscianten paluun ansiota. Frusciante on myöhemmin kertonut pitävänsä omaa työskentelyään Californicationilla musiikillisen uransa parhaana.
Californication Tour -kiertueen päätyttyä yhtye alkoi välittömästi työstää seuraavaa albumiaan By the Way. Frusciante ja Anthony Kiedis työstivät uusia kappaleita jopa useita päiviä peräkkäin keskustellen laulu- ja kitaramelodioista sekä sanoituksista. Anthony Kiedis on sanonut By the Wayn työstämisen eronneen Californicationin tekemisestä merkittävästi, koska Frusciante oli saanut elämänsä takaisin raiteilleen ja oli täynnä itseluottamusta uuden albumin tekemisen alkaessa. Basisti Flea koki albumin tekemisen kuitenkin olevan henkilökohtaisesti raskas ja haastava prosessi, koska hän koki olonsa ulkopuoliseksi ajauduttuaan valtataisteluun kappaleiden musiikillisesta tyylistä Fruscianten kanssa. Flea halusi tuoda albumille mukaan funk-vaikutteita, mutta Fruscianten mielestä yhtye oli jo kuluttanut funk-puolensa loppuun aiemmilla albumeillaan. By the Wayn levyttämisen jälkeen Flea harkitsi eroavansa yhtyeestä, mutta onnistui lopulta sopimaan musiikilliset erimielisyytensä Fruscianten kanssa ja yhtye saattoi jatkaa samalla kokoonpanolla.
Vuoden 2002 heinäkuussa julkaistu By the Way oli musiikillisesti aiempaa rauhallisempi ja nykyaikaisempi sekä äänimaailmaltaan monipuolisempi. Albumin melodiset balladit olivat vastakohtana yhtyeen aiempien albumien rap-vaikutteiselle funk rockille, ja Frusciante lisäsi albumin kappaleisiin myös kosketinsoitinosuuksia ja jousisoittimia.
Seuraava levy Stadium Arcadium ilmestyi toukokuussa 2006. Frusciante palasi By the Way -levyn minimalistisesta soitosta takaisin myös soolojen pariin.
Ero Red Hot Chili Peppersistä (2007–2009)
Ataxia julkaisi toisen studioalbuminsa AW II vuonna 2007. Mittavan Stadium Arcadium World Tour -kiertueen jälkeen Red Hot Chili Peppers vetäytyi tauolle, sillä yhtye oli kuluttanut voimansa loppuun työskenneltyään yhtäjaksoisesti Fruscianten paluun ja Californication-albumin julkaisemisesta lähtien. Tauon aikana Frusciante ilmoitti jättävänsä yhtyeen. Hänen mukaansa päätös eroamisesta oli syntynyt jo vuosi sitten, eikä siihen liittynyt mitään dramaattista. Frusciante kertoi kiertue-elämän vieneen musiikista luovuuden, eikä halunnut enää soittaa yhtyeessä vaan keskittyä musiikin tekemiseen itsenäisesti. Vuoden 2009 joulukuussa hän ilmoitti julkisesti eronneensa yhtyeestä. Red Hot Chili Peppers oli päättänyt taukonsa jo aiemmin lokakuussa ja aloittanut seuraavan studioalbuminsa työstämisen uutena kitaristinaan Josh Klinghoffer.
Vuoden 2009 tammikuussa Frusciante julkaisi kymmenennen sooloalbuminsa The Empyrean. Albumi oli tyyliltään konseptialbumi, ja Frusciante oli työstänyt sitä jo vuoden 2006 joulukuusta. Albumilla soittivat muun muassa Flea, Josh Klinghoffer ja The Smiths -yhtyeen Johnny Marr.
Sooloura Red Hot Chili Peppersin jälkeen 2009–2019
Uusimman sooloalbuminsa PBX Funicular Intaglio Zone Frusciante julkaisi vuonna 2012. Sitä edelsi EP Letur-Lefr. Yhteensä John on julkaissut 12 sooloalbumia, ja joitain hänen soolokappaleitaan on soitettu Red Hot Chili Peppersin konserteissa Fruscianten ollessa yhä yhtyeen kitaristina.
Huhtikuussa Red Hot Chili Peppers valittiin Rock and Roll Hall of Fameen ja tilaisuuteen osallistui Chili Peppersin nykyisen kokoonpanon lisäksi myös entinen rumpali Jack Irons. Frusciante kieltäytyi kutsusta paikalle, mikä oli useille yhtyeen faneille suuri pettymys.
Frusciante ei ole juurikaan menestynyt kaupallisesti soolourallaan, mutta hän onkin sanonut ettei tee musiikkia rahasta vaan omaksi ilokseen. Hän on myös todennut, että hänellä on Chili Peppersin menestyksen ansiosta rahaa loppuelämäkseen, sillä hän ei enää käytä huumeita, joihin hän ennen kulutti paljon rahaa.
Jälleen Red Hot Chili Peppersissä 2019–
Red Hot Chili Peppers ilmoitti joulukuussa 2019 kitaristi Josh Klinghofferin lopettavan ja John Fruscianten palaavan takaisin. Yhtyeen fanit riemastuivat kuultuaan Fruscianten paluusta.
Soololevyt
John Frusciante teki myös elokuvamusiikkia Vincent Gallon elokuvaan The Brown Bunny vuonna 2004.
FS Mirabeau (1909)
Mirabeau oli Ranskan laivaston vuonna 1911 valmistunut Danton-luokan pre-dreadnought-taistelulaiva.
Valmistus
Alus tilattiin Lorientin laivastontelakalta, missä köli laskettiin 4. toukokuuta 1908. Alus laskettiin vesille 28. lokakuuta 1909 ja otettiin palvelukseen 1. elokuuta 1911.
Palvelus
Alus liitettiin Ranskan Välimeren laivaston 1. laivueen 2. viirikköön. Se osallistui yhdessä neljän sisaraluksensa kanssa Ranskan presidentti Armand Fallièresin laivastokatselmukseen Cap Brunin edustalla 4. syyskuuta 1911. Se osallistui touko-kesäkuussa 1913 Provencen ja Tunisian välisellä merialueella järjestettyihin sotaharjoituksiin ja niiden yhteydessä järjestettyyn presidentti Raymond Poincarén laivastokatselmukseen 7. kesäkuuta. Myöhemmin loka-joulukuussa alus risteili laivueensa mukana itäisellä Välimerellä vieraillen Egyptissä, Syyriassa ja Kreikassa. Alus osallistui toukokuussa 1914 läntisellä Välimerellä järjestettyyn suureen laivastoharjoitukseen.
Alus siirrettiin huhtikuussa 1919 majoituslaivaksi. Se poistettiin alusluettelosta 1921 ja romutettiin 1928.
Klaus Lydekenpoika Djäkn
Klaus Lydekesson Diekn (k. 1435) oli saksalaissyntyinen Turun linnan vouti (n. 1409–1435) ja ilmeisesti erityisen varakas mahtimies.
Hän omisti ainakin Nousiaisten Nyynäisen, Vanajan Harvialan, Tyrvännön Suontaan, Mynämäen (Mietoisten kappeli) Kaskisen, Pöytyän Ylänteen ja Maskun Kankaisen, sekä Euran Lähteenojan kartanot.
Klaus Lydekenpojan isä Lydeke, patronyymiltään ehkä Olavinpoika, on ollut saksalaisperäinen henkilö ja jossakin virka-asemassa Suomessa. Lisänimen djäkn, teini, herra Klaus ilmeisesti sai siitä, että opiskeli kohtalaisen pitkälle. Hänen menestyksensä virkaurallakin saattaa selittyä kirjallisten taitojen kautta.
Klaus Djäkn meni naimisiin Kerstin (Kristina) Jönsdotter Garpin (1395-1435) kanssa, joka oli isäsä Laitilan Isonkartanon (Storgård) herran Jöns Andersson Garpin perijätär veljiensä jälkeen. He saivat ainakin yhden pojan, Henrikin, joka opiskeli Pariisin yliopistossa. Heillä oli mahdollisesti peräti kolme poikaa, ja useimmat heistä ainakin opiskelivat tullakseen kirkonmiehiksi. Ilmeisestikään kukaan pojista ei jättänyt jälkeläisiä.
Heillä oli myös ainakin viisi tytärtä, joille kaikille Klaus järjesti mittavat myötäjäiset: iso kartano kullekin. Nämä tyttäret naivat Suomen keskiaikaisia kotimaisia mahtisukujen perillisiä, ja heistä polveutuvat monet myöhäiskeskiajan ja varhaisen uuden ajan johtavat suomalaiset aatelissuvut.
Triviaa
Balladien kuvaama Elinan surma kertoo mahdollisesti Djäknistä: Klaus-niminen mahtimies poltti (ensimmäisen) vaimonsa Elinin ja ainoan lapsensa. Sovittaakseen tekoaan hän lahjoitti huomattavasti omaisuutta kirkolle. Joskus surmaajaksi on kerrottu Klaus Kurki.
Halikkoon tarina on varmaan periytynyt Djäknin tyttären Cecilian kautta, ja perimätiedon mukaan Cecilia edesauttoi isänsä syntien sovitusta kustantamalla Halikon, Perttelin ja Salon kirkkojen rakentamisen. Myöhemmin tarinaan on sekoittunut paikallisia hahmoja, ja jopa Djäkn on vaihtunut joissakin versioissa Kärkän kartanonherraksi.
Jane Kaczmarek
thumb|Jane Kaczmarek vuonna 2008.
Wisconsinissa syntyneellä Kaczmarekilla on puolalaiset juuret. Hän opiskeli Wisconsin–Madisonin yliopistossa ja Yalen yliopistossa. Hänellä on ollut rooleja myös teatterissa ja useissa elokuvissa, joista yksi on Pleasantville – Onnellisten kaupunki (1998). Hän on jatkanut uraansa televisiossa Veljemme on neron päätyttyäkin 2006. Kaczmarek on ääninäytellyt Simpsoneissa vierailevana äänenä tuomari Constance Harmia useassa jaksossa.
Kaczmarek meni 15. elokuuta 1992 naimisiin näyttelijä Bradley Whitfordin kanssa. Pari asuu Kaliforniassa vuosina 1997–2002 syntyneiden kolmen lapsensa kanssa. Kaczmarek sai 2004 lonkkaproteesin kroonisen niveltulehduksen vuoksi.
Kaczmarek on moninkertainen Emmy- ja Golden Globe -ehdokas. Hän voitti Satellite-palkinnon vuonna 2004.
Belgian Grand Prix 1983
Belgian Grand Prix 1983 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin Spa-Francorchamps'n radalla 22. toukokuuta 1983. Kilpailun voitti paalupaikalta lähtenyt Alain Prost. Kilpailun aikana johdossa olivat Andrea de Cesaris, Alain Prost ja Nelson Piquet.
Japaninvaahtera
Japaninvaahtera (Acer palmatum) on Aasiasta kotoisin oleva vaahteralaji. Puutarhamyymälöissä sitä sekoitetaan välillä hokkaidonvaahteraan (Acer japonicum).
Ulkonäkö ja koko
pienoiskuva|vasen|Punainen viljelymuoto 'Atropurpureum', japaninverivaahtera.
Japaninvaahtera kasvaa noin 1–2 metriä korkeaksi. Runko haarautuu usein maasta asti niin, että aikuisen kasvin muoto on kärjellään seisova pyramidi. Japaninvaahteran lehdet ovat 5–10 cm leveitä ja jakautuvat 5–7 sormimaiseen liuskaan. Japanissa siitä on kehitetty yli tuhat eri viljelymuotoa. Osa niistä on koko kesän punalehtisiä.
Levinneisyys
Japaninvaahtera kasvaa luonnonvaraisena Japanissa, Koreassa, Taiwanilla ja Kiinan itäosissa. Kasvuympäristöjä ovat tuoreet keskiravinteiset lehti- ja sekametsät, mutta joskus myös rehevät ja tulvivat jokivarsimetsät.
A Real Live Dead One
A Real Live Dead One on Iron Maidenin vuonna 1998 julkaistu tupla-CD, joka koostuu kahdesta Maidenin vuonna 1993 julkaisemasta livealbumista A Real Live Onesta ja A Real Dead Onesta. Molemmat albumit on alun perin taltioitu Fear of the Dark -levyn jälkeiseltä kiertueelta keväällä 1992.
Dimension X
Dimension X oli NBC:n science fiction kuunnelma-antologiasarja, jota esitettiin Yhdysvalloissa 8. huhtikuuta 1950 ja 29. syyskuuta 1951 välisenä aikana. Ohjaajina toimivat Fred Wiehe ja Edward King ja kuuluttajana ja kertojana Norman Rose.
Dimension X oli ensimmäisiä aikuisille suunnattuja sci-fi sarjoja radiossa. Ohjelmisto koostui pääasiassa aikaisemmin julkaistuista novelleista, joiden kirjoittajina olivat muun muassa Isaac Asimov, Robert Bloch, Ray Bradbury, Fredric Brown, Robert A. Heinlein, Murray Leinster, H. Beam Piper, Frank M. Robinson, Clifford D. Simak, William Tenn, Jack Vance, Kurt Vonnegut, Jack Williamson ja Donald A. Wollheim. Novellien dramatisoinnista vastasivat pääasiassa Ernest Kinoy ja George Lefferts. Molemmat kirjoittivat myös alkuperäiskäsikirjoituksia.
Sarjan kaikki 50 jaksoa ovat säilyneet. Ensimmäiset 13 jaksoa esitettiin suorina, loput olivat ennaltataltioituja. NBC:n myöhempi kuunnelmasarja X Minus One (1955–1958) uudelleenkäytti useita sarjan käsikirjoituksia.
NukeZone
NukeZone on selaimella pelattava reaaliaikainen strategiapeli. Peli aloitti toimintansa vuonna 2001. Peliin on rekisteröitynyt 35 000 pelaajaa. Yhtäjaksoisesti selaimella pelaa keskimäärin noin 800 henkilöä.
Pelin aloittaminen
Jotta pääsee pelaamaan NukeZonea, täytyy ensiksi rekisteröityä, eli luoda käyttäjätunnus peliin. Rekisteröityminen on ilmaista. Tunnuksen luotuaan voit kirjautua itse peliin. Kun kirjautuu sisään, saa valita (joko ensimmäisellä tai toisella kirjautumiskerralla) ”pelibonuksen” josta on paljon hyötyä etenkin pelin alussa. Bonuksia on useita, mutta yksi suosituimmista on rahabonus, jonka avulla saa pelin alussa reilusti enemmän rahaa käyttöön, kuin normaalisti. Bonuksen valittuaan voi alkaa rakentaa armeijaa sekä kasvattamaan maanperää rakentamalla erilaisia rakennuksia ym.
Armeija
Jotta pystyy rakentamaan esimerkiksi panssarivaunuja, kouluttamaan sotilaita tai hankkimaan ilma-aluksia, tulee rakentaa erilaisia rakennuksia. Aina kun rakentaa, ”networth ” kasvaa. Ylivoimaisesti hyödyllisin ja suosituin ase on ydinpommi, joka aiheuttaa osuessaan suurta tuhoa hyökkäyksen kohteelle.
Networth
Pelin päätarkoitus on hankkia erilaisia mitaleita. Networth ei oikeastaan liity peliin muuten kuin sillä tavalla, että siitäkin on mahdollisuus saada mitali, yksin tai klaanin kanssa. Aina kun rakentaa uusia rakennuksia, kouluttaa yksiköitä ynnä muuta, networth kasvaa. Networth kertoo siis, miten suuri esimerkiksi armeija on.
Klaani
Klaani on myös erittäin tärkeässä roolissa pelissä. Jokainen pelaaja voi itse tehdä oman klaaninsa, ja esimerkiksi pyytää siihen ystäviään. Samassa klaanissa olevat pelaajat eivät voi hyökätä toistensa kimppuun. Jokaisella klaanilla on johtaja jolla on merkittävästi enemmän määräysvaltaa kuin normaaleilla jäsenillä. Klaaneilla on myös pisteet, joita saa ”sotimalla” toisia klaaneja vastaan. Pisteitä saa vain, jos jompikumpi klaaneista on kirjaimellisesti julistanut sodan. Klaani on yleensä myös merkittävässä roolissa mitaleita hankkiessa.
Round (Kierros)
NukeZonessa vaihtuu yksijaksoisesti myös Round, eli puhekielellä ”kierros”. Kierros tarkoittaa pelijaksoa, joka kestää muutaman kuukauden ennen kuin se vaihtuu. Kun uusi kierros vaihtuu, alkaa peli ikään kuin alusta; pelaajien networth tippuu nollaan. Muuttumattomia tekijöitä on klaani, historia sekä kunniamitalit ym.
Nimeni on Bill W.
Nimeni on Bill W. on vuoden 1989 Hallmark Hall of Fame -televisioelokuva, jonka ohjasi Daniel Petrie. Pääosia siinä näyttelevät James Woods ja James Garner. Käsikirjoittaja William G. Borchert perusti elokuvan tositarinaan William Griffith Wilsonista ja tohtori Robert Holbrook Smithistä, jotka perustivat AA-liikkeen (Nimettömät Alkoholistit). Woods voitti roolistaan Wilsonina Emmy-palkinnon. Lisäksi elokuva sai kuusi muuta Emmy-ehdokkuutta ja kaksi Golden Globe -ehdokkuutta.
Elokuvaa levitti Warner Bros. Television. Sen tuottajana toimi Paul Rubell ja musiikin sävelsi Laurence Rosenthal. Kuvaajana toimi Neil Roach sekä leikkaajina Paul Rubell ja John Wright. 30. huhtikuuta 1989 julkaistu elokuva kestää 100 minuuttia.
Yggdrasil
thumb|200px|Yggdrasil; kuvitusta [[Proosa-Eddan englanninkielisestä käännöksestä vuodelta 1847.]] Yggdrasil (myös Mímameiðr tai Lérað ) on skandinaavisen mytologian maailmanpuu, jonka runko, oksat ja juuret ulottuvat maailman kaikille tasoille. Yggdrasil on jättiläismäinen saarni, joka kannattelee koko maailmankaikkeutta.
Yggdrasillin juurella on kolme kaivoa tai lähdettä: Kohtalon lähde Urdarbrunnr eli Urdin kaivo, Hvergelmir eli jylisevä kattila ja Mímisbrunnr eli Mimirin lähde. Urdin kaivo on Asgårdiin johtavan juuren alla. Mimirin lähde on Jotunheimiin ulottuvan juuren alla. Niflheimiin ulottuvan juuren alta kumpuaa Hvergelmir, joki josta lähtevät kaikki luomakunnan yksitoista jokea.
Asukkaat
Yggdrasilin oksilla istuu kaikkitietävä kotka, jonka silmien välissä on Veðrfölnir-haukka. Lohikäärme Nidhöggr jäytää Yggdrasilin juuria Niflheimissa. Orava Ratatosk toimii kotkan ja lohikäärmeen välisenä sanansaattajana. Samoin se puree puuta, jolloin siitä irtoaa lahoja oksia. Näiden lisäksi oksilla asuu neljä peuraa: Dain, Dvalin, Duneyr ja Durathror. Peurat edustavat neljää tuulta. Peurat syövät puun lehtiä ja silmuja. Koska puu kärsii sen asukkaiden aiheuttamista tuhoista, Urdin kaivon vierellä asuvat kolme nornaa kaatavat Yggdrasilin oksille päivittäin mudan ja veden sekoitusta.
Yggdrasil taruissa
Odin antoi Mimirille yhden silmistään, jotta sai juoda Yggdrasilin alla virtaavasta Mimirin lähteestä saadakseen viisauden. Hän hirttäytyi Yggdrasiliin yhdeksäksi päiväksi, jotta oppisi riimujen salaisuudet. Jumalat kokoontuvat päivittäin ja pitävät tuomioistuimensa Urdin kaivolla. Ragnarökin jälkeen pahasti kärsineestä Yggdrasilista on määrä tulla uuden elämän lähde.
Julia (Caesarin tytär)
Julia Caesaris (83 eaa. - 54 eaa.) oli Julius Caesarin tytär tämän ensimmäisestä avioliitosta Cornelia Cinnillan kanssa. Julian äiti kuoli synnytyksessä ja Julia jäi isoäitinsä Aurelia Cottan kasvatettavaksi. Roomalaisen Julius-suvun naisille oli tapana antaa nimeksi Julia.
Vuonna 59 eaa. Julia meni naimisiin Caesarin liittolaisen Pompeiuksen kanssa. Julia oli ennen tätä ollut kihloissa Quintus Servilius Caepion kanssa. Plutarkhos kertoo että vaikka avioliitto solmittiinkin poliittisista syistä, rakastui Pompeius pian nuoreen vaimoonsa. Avioliitto oli onnellinen ja Pompeius uskollinen vaimolleen.
Vuonna 55 eaa. Julia sai keskenmenon nähtyään palvelijan kantavan Pompeiuksen vaatteita, jotka olivat tahrautuneet vereen. Pompeius oli ollut paikalla, kun virkamiesvaalien aikana puhkesi tappelu ja hänen vaatteensa olivat sen vuoksi tahriintuneet verestä. Julia meni shokkiin ja pyörtyi, mikä aiheutti keskenmenon.
Julia kuoli synnytyksen yhteydessä vuonna 54 eaa. Myös lapsi kuoli hyvin pian syntymän jälkeen.
Niin Caesar kuin Pompeius olivat Julian kuoleman jälkeen surun murtamia. Pompeius olisi halunnut haudata vaimonsa lähelle heidän taloaan maaseudulla, mutta kansalaisten vaatimuksesta Julian ruumis tuhkattiin Campus Martiuksella.
Christa Schroeder
Emilie Christine ”Christa” Schroeder (19. maaliskuuta 1908 Hannoversch Münden – 28. heinäkuuta 1984 München) oli Adolf Hitlerin sihteeri vuosina 1933–1945.
Christa Schroeder syntyi Hannoversch Mündenin pikkukaupungissa, josta muutti Nagoldiin vanhempiensa kuoltua. Vuodesta 1929 hän työskenteli paikalliselle asianajajalle, kunnes siirtyi sihteeriksi kansallissosialistisen puolueen valtakunnanjohdolle Müncheniin. Natsien noustua valtaan 1933 Hitler tarvitsi toisen sihteerin Johanna Wolfin lisäksi. Schroeder valittiin virkaan ja hän seurasi Hitleriä kaikille matkoille ja kaikkiin päämajoihin.
Kun toinen maailmansota lähestyi loppuaan Hitler päätti jäädä Berliiniin. 22. huhtikuuta 1945 hän lähetti Schroederin ja Wolfin tuhoamaan hänen henkilökohtaisia papereitaan Obersalzbergin asuntoonsa Baijeriin. Yhdysvaltain joukot vangitsivat molemmat sihteerit toukokuussa. Schroeder ja Wolf vapautettiin internoinnista 14. tammikuuta 1948.
Vankeuden aikana Yhdysvaltain 7. armeijan yhdysupseeri Albert Zoller haastatteli Schroederia usein ja kirjoitti yhden ensimmäisistä sodan jälkeen julkaistuista Hitleristä kertovista kirjoista Hitlerin yksityissihteeri kertoo (1949).
Logset
Logset Oy on suomalainen metsäkonevalmistaja, jonka tehdas sijaitsee Vaasan lähellä Koivulahdessa. Yritys on perustettu vuonna 1992 ja sillä on noin 70 työntekijää.
Logset valmistaa harvestereita, hakkuulaitteita ja kuormatraktoreita. Valikoimaan kuuluu kahdeksan harvesteria, seitsemän hakkuulaitetta ja seitsemän kuormatraktoria. Kaikki tuotteet valmistetaan yhtiön tehtaalla. Logsetin jälleenmyyntiverkosto kattaa 20 maata ja Logset koneita työskentelee yli 25 eri maassa.
Jälkimarkkinointipalveluina yritys tarjoaa huoltopalveluiden ja varaosamyynnin lisäksi käyttökoulutusta sekä muita tarvittavia asiakastukipalveluita. pienoiskuva|366x366px|Logset 12H GTE Hybrid harvesterin sähkömoottori tarjoaa voimaa ja vääntöä AGCO Power 7,4 litran moottorille.
Maailman ensimmäinen hybridiharvesteri
Vuonna 2016 Logset toi markkinoille maailman ensimmäisen hybridi-harvesterin, Logset 12H GTE Hybridin. Hybriditekniikan ansiosta harvesterin hiilidioksidipäästöt vähentyvät kolmanneksella per tuotettu kuutiometri. Vuonna 2019 Logset toi markkinoille toisen hybridiharvesterin, Logset 8h GTE Hybridin.
Logset-harvesterit
Logsetin valikoimassa on kahdeksan harvesteria. Harvesterimallien nimissä esiintyvät kirjaimet GT tarkoittavat englanniksi generation two (=suomeksi toinen sukupolvi), ja GTE tarkoittavat englanniksi generation two eight (=toinen sukupolvi kahdeksan). GT harvesterissa on kuusi pyörää ja GTE harvesterissa on kahdeksan pyörää. pienoiskuva|364x364px|Logset 5F GT kuormatraktorin kuormatilan pituus on 4,15 metristä yli 4,8 metriin. Lisävarusteena koneeseen on saatavana pidempi takarunko, jolloin kuormatilan pituus on jopa 5 metriä.
Logset-kuormatraktorit
Logsetin valikoimassa on seitsemän kuormatraktoria. Kuormatraktoreiden nimissä esiintyvät kirjaimet GT tarkoittavat englanniksi generation two (=toinen sukupolvi). Kuormatraktoreiden kantokyky on pienimmän mallin Logset 4F GT:n kymmenen tonnin ja suurimman mallin Logset 12F GT:n 20 tonnin välillä. Logsetin myydyin kuormatraktorimalli Suomessa on Logset 5F GT.
Emilie Enger Mehl
Emilie Enger Mehl (s. 8. elokuuta 1993 Lørenskog) on norjalainen keskustapuolueen poliitikko ja Norjan nykyinen oikeus- ja valmiusministeri Støren hallituksessa lokakuusta 2021. Hän on ollut edustajana suurkäräjillä vuodesta 2017. Hän on opiskellut oikeustieteitä Oslon yliopistossa.
Muuta
Mehlistä tuli 28-vuotiaana virkaan astuessaan Norjan kaikkien aikojen nuorin oikeusministeri.
Vuonna 2015 Mehl voitti NRK:n tosi-tv-kilpailu Annon ensimmäisen kauden. Kilpailijat elivät "aikakapselissa" vuoden 1764 Bergenissä opetellen viikoittain erilaisia käsityötaitoja.
Ekronin temppelin piirtokirjoitus
thumb|Piirtokirjoitus näytteillä [[Israel Museumilla Jerusalemissa.]] Ekronin temppelin piirtokirjoitus on Israelista Tel Miqnen rauniokummun kaivauksissa löydetty piirtokirjoitus. Tel Miqne on sen kautta yhdistetty muinaiseen Ekronin filistealaiseen kaupunkiin. Ekronin temppelin piirtokirjoitus on perustamisinskriptio, jossa kerrottiin lyhyesti kuka temppelin oli rakentanut ja mille jumalalle temppeli oli vihitty. Teksti on kirjoitettu foinikian murteella.
Piirtokirjoitus
thumb|vasen|Filistealaisiin liitettyjä kohteita kartalla. Kartalla myös Ekron (Tel Miqne). Ekronin temppelin piirtokirjoitus löydettiin Israelista Tel Miqnen rauniokummun kaivauksissa vuonna 1996. Noin 20 kilometrin päässä Välimeren rannikosta sijaitseva Ekron oli yksi filistealaisten suurimmista kaupungeista. Ennen piirtokirjoituslöytöä Tel Miqnen yhdistäminen muinaisen Ekronin kanssa oli epävarmaa, mutta löydön myötä teoria on yleisesti hyväksytty. Tekstissä viitataan Ekronin kuninkaaseen piirtokirjoituksen kirjoittajana. Tekstiä säilytetään nykyisin Israel Museum-museon kokoelmissa Jerusalemissa.
Piirtokirjoitus löydettiin temppelin raunioista, ja se oli ilmeisesti tarkoitettu temppelin perustamisinskriptioksi, jossa kerrottiin lyhyesti kuka temppelin oli rakentanut ja mille jumalalle temppeli oli vihitty. Ekronin kuningas Akis kertoo rakentaneensa temppelin valtiatar Patagealle (nimen vokalisointi on epävarmaa), joka on ilmeisesti ollut Ekronissa palvottu tärkeä jumalatar. Jumalattarelta pyydetään siunausta ja suojelusta kuninkaalle sekä hänen maalleen. Israelista ei ole löydetty muita perustamisinskriptioita, mutta on syytä olettaa, että useissa temppeleissä on ollut vastaavanlainen teksti (vrt. Ammanin linnoituksen piirtokirjoitus).
Ekronin piirtokirjoituslöytö on säilynyt lähes kokonaan. Vain muutama kirjain on lohjennut, mutta ne voidaan päätellä kontekstin perusteella. Merkittävin epäselvyys koskee jumalattaren nimen kolmatta konsonanttia. Kirjoitustyylin perusteella teksti voidaan ajoittaa 600-luvun alkupuoliskolle eaa. Tätä tukee myös se, että kuningas Akis tunnetaan Niniven prisman perusteella Ekronin hallitsijana vuosilta 677–676 eaa. Tässä assyrialaisessa tekstissä Assarhaddon määrää Akisin (tai Ikausun) toimittamaan tarvikkeita Niniven kaupungin rakennustöihin. Akisin isä Padi tunnetaan assyrialaisten lähteiden perusteella kuninkaana, jonka Ekronin asukkaat olivat syösseet vallasta ja antaneet Juudan kuningas Hiskialle vangiksi. Assyrian kuningas Sanherib kertoo vapauttaneensa Padin vuonna 701 eaa. ja asettaneensa hänet takaisin Ekronin kuninkaaksi.
Teksti on kirjoitettu foinikian murteella, mutta kielessä on joitakin pieniä eroja tyypillisiin foinikialaisiin kirjoituskonventioihin verrattuna. Piirtokirjoituksen perusteella voidaan kuitenkin päätellä, että foinikiaa käytettiin filistealaisten alueella 600-luvulla eaa. Osa erisnimistä on ilmeisesti indoeurooppalaista alkuperää (esim. Akis ja Patagea).
Teksti
Nimen ”Akis” vokalisointi on epävarma. Se voidaan kirjoittaa myös ”Akais”, ”Akaios”. Joidenkin tutkijoiden mukaan nimi tulee kreikan sanasta Αχαιός, joka tarkoittaa akhaioslaista eli kreikkalaista. 1. Sam 21:10–14 mukaan Gatin toisen filistealaisen kaupungin kuningas oli myös nimeltään Akis. Assyrialaisissa lähteissä kuningasta kutsutaan nimellä ”Ikausu”. Ekronin tekstissä ei poikkeuksellisesti käytetä nimitystä ”kuningas”, vaan ”hallitsija” tai ”prinssi”. Sana tulee juuresta joka tarkoittaa hallita. Nimen Patagea vokalisointi on hyvin epävarma ja siitä on tarjottu useita vaihtoehtoja. Nimeä ei tunneta muualta. Myös kolmas konsonantti on kiistelty ja on ehdotettu, että g kirjaimen sijaan kirjain olisikin n tai r. Nimeksi on tällöin tarjottu muun muassa vaihtoehtoja Potnia, Petgia, Petria ja Patria. Sana ”ikänsä” on kirjaimellisesti “päivänsä”.
Last Ninja 2: Back with a Vengeance
Last Ninja 2: Back with a Vengeance on System 3:n kehittämä toimintaseikkailupeli, joka on jatko-osa The Last Ninja -pelille. Musiikin peliin on tehnyt Matt Gray ja ajan saatossa siitä on tullut ansaitusti yksi C64-pelien tunnetuimmista ja suosituimmista pelimusiikeista jota yhä vieläkin remiksataan ja koveroidaan. Peli käyttää isometristä kuvakulmaa kuten edeltäjäkin. Ilmestyessään peli keräsi runsaasti positiivisia arvosteluita ja kehuja (varsinkin C64 ja ZX Spectrum) ja siitä tulikin myös koko Last Ninja -sarjan menestynein osa.
Jainalaisuus
pienois|pysty=0.6|[[Jainalaisuuden symbolit|Jain Prateek Chihna, jainalaisuuden tunnus.]] Jainalaisuus on kaiken elävän kunnioittamista korostava intialainen uskonto. Jainalaisuus on dharmalainen uskonto, jossa kaikella elollisella uskotaan olevan sielu, mutta palkitsevan ja rankaisevan luojajumalan olemassaoloon ei uskota. Siveellisten periaatteiden ja askeettisen elämäntavan noudattamisen katsotaan vapauttavan ihmisen jälleensyntymisen ketjusta. Keskeistä on elämän loukkaamattomuuden periaate, mikä ilmenee muun muassa kasvissyöntinä. Jainalaisuus on pienimpiä maailmanuskonnoista, ja sen kannattajia on yli neljä miljoonaa, joista suurin osa asuu Intiassa. Jainalaisuus perustuu suurelta osin Mahaviran (599–527 eaa.) opetuksiin. Jainalaiset kuitenkin uskovat, että ennen Mahaviraa on ollut 23 suurta opettajaa eli tirthankaraa, ja Mahavira oli 24. tirthankara.
Levinneisyys
Intian sisäministeriön mukaan vuonna 2001 Intiassa oli 4,2 miljoonaa jainalaista. Jainalaisten määrä oli kasvanut edellisen 10 vuoden aikana 26 prosentilla. Intian rajojen ulkopuolella jainalaisia on kymmeniä tai satoja tuhansia, kaikki syntyperältään intialaisia.
Historia
Jainalaisuuden juuret ovat Pohjois-Intiassa harjoitetussa askeettisessa filosofiassa, joka silloisessa muodossaan sulautui yleisintialaiseen uskonnollisuuteen. Tämä uskonto oli animistinen, elämännäkemykseltään pessimistinen, ja siinä uskottiin sielunvaellukseen. Jainalaisuus muotoutui varsinaiseksi opiksi 500-luvulla eaa. Jainalaisuuden perustajana pidetään Biharista kotoisin olevaa prinssi Vardhamanaa, joka tunnetaan nimellä Mahavira, ’suuri sankari’. Hän vastusti aikansa yhteiskunnallisia vääryyksiä, joita ajan hindulaisessa yhteiskunnassa ei voinut korjata. Jainalaisuuden alkuvuotena pidetään Mahaviran kuolinvuotta 527 tai 526 eaa.
Jaina-sana tulee käsitteestä jina, 'hengellinen voittaja'. Tämän nimen kannattajat antoivat Mahaviralle, jainalaisuuden opin muodostajalle. Mahavira sai luultavasti vaikutteita ahimsasta, väkivallattomuuden opista, jota 23. tirthankara, opettaja Parshvanatha saarnasi kaksisataa vuotta ennen Mahaviraa. Myös Mahaviran vanhemmat olivat Parshvanathan seuraajia.
Tirthankarat
pienois|pysty=0.6|Opettaja Parshvanatha palvelijoineen. Ennen Mahaviraa kerrotaan olleen 23 pyhää miestä eli tirthankaraa, joiden opetuksille jainalaisuus perustuu. Heistä vanhimman uskotaan eläneen 8,4 miljoonaa vuotta sitten. Tirthankarat ovat jainalaisuudessa eräänlaisia pyhimyksiä, ja heidät kuvataan temppeleissä istumassa alastomana jooga-asennossa, paryankasanassa. Joskus he ovat seisoma-asennossa. Eri tirthankarat erottaa toisistaan pieni symboli. Heillä on ympärillään palvelijoita (yaksha) ja palvelijattaria (yakshi), palvonnan kohteita, joita alkoi tulla jainalaisuuteen viimeistään muutama sata vuotta sen perustamisen jälkeen. Samoja hahmoja esiintyy myös hindulaisuudessa ja buddhalaisuudessa.
Jumalat ja kaikkeuskäsitys
Jainalaisuus on perustaltaan ateistinen, mutta siihen on kuitenkin hindulaisuuden vaikutuksesta syntynyt jumalisto. Jainalaiset jumalat voidaan jakaa neljään ryhmään ja useaan alaryhmään. Vedalaisesta jumalmaailmasta peräisin olevia Indra-jumalia on 64, ja lisäksi on useita pikkujumalia. Heitä ei kuitenkaan palvota kuten tirthankara-hahmoja, eikä jainalaistemppeleissä ole jumalkuvia.