cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Turkin historia
Esihistoriallinen aika 100 000–2 000 eaa.
Anatoliasta on löydetty hyvin vanhaa paikoillaan ollutta metsästäjä-keräilijöiden asutusta ajalta noin 9000 eaa., jolloin rakennettiin vanhin tunnettu kivitemppeli – pyöreä kivipilarien kannattama rakennelma.
Pitkään neoliittiselta kaudella asutusta Çayönüsta (Cayönü Tepesi) 7200–6600 eaa. on löydetty merkkejä varhaisesta sian kesyttämisestä ja monia varhaisia viljakasveja on jäljitetty Cayonun läheistyyteen.
Tähän Taurusvuorten juurella ja Tigriin latvoilla sijaitsevaan paikkaan näyttää liittyvän myös varhaiset poltetut saviastiat eli keramiikka ja kupari.
Suurimman osan nykyisestä Turkista muodostava Anatolian niemimaa (joka tunnetaan myös nimellä Vähä-Aasia) on yksi maailman vanhimmista jatkuvasti asutetuista alueista, sillä se sijaitsee Aasian ja Euroopan risteyskohdassa. Kaakkois- ja Etelä-Turkissa oli kivikaudella varhaiseen maanviljelyn ja karjanhoidon keksimiseen ja leviämiseen liittyviä niin sanottuja neoliittisia kyliä, joista Çatal Hüyük (keraaminen neoliittinen) oli huomattavan suuri. Muita arkeologien löytämiä varhaisia maanviljelykyliä olivat Çayönü (esikeraaminen neoliittinen A–keraaminen neoliittinen), Nevali Cori (esikeraaminen neoliittinen B), Hacilar (keraaminen neoliittinen), Göbekli Tepe (esikeraaminen neoliittinen A) ja Mersin, jotka kuulunevat maailman vanhimpien ihmisasutuskeskusten joukkoon. Asutus Troijassa alkoi neoliittikaudella ja jatkui rautakaudelle. Kirjoitetun historian aikana anatolialaiset ovat puhuneet indoeurooppalaisia, seemiläisiä, eteläkaukasialaisia ja turkkilaisia kieliä sekä lisäksi useita alkuperältään tuntemattomia kieliä. Indoeurooppalaisten heetin ja luuvin kielten vanhuuden perusteella jotkut tutkijat ovat esittäneet Anatoliaa indoeurooppalaisen kielikunnan hypoteettiseksi alkukodiksi. thumb|right|250px|Dalyan, antiikin haudoilla
thumb|left|200px|[[Celsuksen kirjasto Efesoksessa, vuodelta 135.]]
Antiikki
Alueen ensimmäisen merkittävän valtakunnan muodostivat heettiläiset, 1700–1200-luvuilla ennen ajanlaskun alkua. Myöhemmin hallitsivat fryygialaiset, indoeurooppalainen kansa, kunnes kimmerialaiset tuhosivat heidän valtakuntansa 600-luvulla eaa. Fryygiaa seuraavista valtiosta voimakkaimpia olivat Lyydia, Kaaria ja Lyykia. Lyydialaiset ja lyykialaiset puhuivat indoeurooppalaisia kieliä, mutta molempiin kieliin oli sulautunut ei-indoeurooppalaisia elementtejä ennen heettiläis- ja helleenikausia.
Anatolian länsirannikolla asui antiikin aikana joonialaisia. Rannikkoalue nimettiin myöhemmin Jooniaksi. Alueen huomattavimpia kreikkalaisia kaupunkeja olivat Miletos ja Efesos. Persialainen akemenidien valtakunta valloitti koko alueen 500- ja 400-luvuilla eaa. ja se joutui myöhemmin Aleksanteri Suuren haltuun vuonna 334 eaa. Anatolia jaettiin tämän jälkeen useisiin pieniin hellenistisiin kuningaskuntiin, joihin kuuluivat Bithynia, Kappadokia, Pergamon ja Pontos. Kuningaskunnat joutuivat Rooman haltuun vuoteen 50 eaa. mennessä. Vuonna 330 Rooman keisari Konstantinus Suuri valitsi Byzantionin Rooman valtakunnan uudeksi pääkaupungiksi ja nimesi sen uudelleen Konstantinopoliksi (nykyisin İstanbul). Länsi-Rooman sortumisen jälkeen kaupungista tuli Itä-Rooman eli Bysantin valtakunnan keskus.
Turkkilaiset ja osmanien valtakunta
thumb|left|200px|Osmanien valtakunta valtansa huipulla (noin vuonna 1680)
Seldžukkien dynastia oli Oğuz-turkkilaisten Kınık-heimon haara, joka 800-luvulla eli islamilaisen maailman reunalla, Kaspianmeren ja Araljärven pohjoispuolella Oğuz-liiton Yabghun suurkaanikunnassa. 900-luvulta alkaen seldžukit muuttivat kotialueeltaan Anatolian itäosiin.
thumb|right|250px|[[Sulttaani Ahmedin moskeija on yksi merkittävimmistä osmanien valtakunnan jälkeensä jättämistä arkkitehtuurin mestariteoksista.]]
Kun turkkilaiset olivat voittaneet Bysantin valtakunnan Manzikertin taistelussa vuonna 1071 he alkoivat hylätä paimentolaisjuuriaan, saivat pysyvämmän roolin Anatoliassa ja synnyttivät Seldžukkien valtakunnan. Valtakunta ei kuitenkaan kestänyt pitkään, sillä vuoteen 1243 mennessä mongolit olivat voittaneet seldžukkiarmeijat, ja hiljalleen valtakunnan mahti hiipui. Seldžukkien vanavedessä Osman I:n hallitsema pieni turkkilainen ruhtinaskunta kehittyi osmanien valtakunnaksi ja täytti romahtaneiden seldžukkien ja bysanttilaisten jättämän tyhjiön. Jo 1300-luvulla osmannien valtakuntaan kuului suurin osa sekä Anatoliasta että Balkanin niemimaasta. Bysantti pysyi kuitenkin itsenäisenä pienvaltiona vuoteen 1453 saakka, jolloin osmanit valloittivat loputkin siitä ja tekivät sen pääkaupungista, Konstantinopolista, oman pääkaupunkinsa, jonka nimeksi tuli Istanbul.
Osmanien valtakunta oli 623-vuotisen historiansa aikana vuorovaikutuksessa niin itäiseen kuin läntiseenkin maailmaan. 1500- ja 1600-luvuilla se kuului maailman voimakkaampiin poliittisiin entiteetteihin, ja joutui usein törmäyskurssille Itä-Euroopan valtioiden kanssa hankkiessaan tasaisesti lisää alueita Balkanilta ja Puola-Liettuan eteläosista.
Valtakunta kuitenkin heikkeni 1800-luvulla, ja sen alue pieneni. Ensin siitä itsenäistyi Kreikka, myöhemmin Romania, Bulgaria ja Serbia, ja lisäksi se menetti Pohjois-Afrikassa sijainneet alueensa eurooppalaisille siirtomaavalloille. Myös Venäjä kävi monta sotaa Turkkia vastaan ja tavoitteli Konstantinopolinkin valloitusta. Turkkia nimitettiinkin Euroopan sairaaksi mieheksi.
Nuorturkkilaiset tekivät vallankumouksen 24. heinäkuuta 1908. He erottivat sulttaani Abd-ul-Hamid II:n seuraavana vuonna 27. huhtikuuta 1909. Uudeksi sulttaaniksi nousi Mehmed V. Vuosina 1911–1912 käydyssä Italian–Turkin sodassa Turkki menetti Libyan Italialle. Vuosina 1912–1913 käydyissä Balkanin sodissa Turkki menetti suurimman osan jäljellä olleista Euroopan-puoleisista alueistaan Kreikalle, Bulgarialle ja Serbialle, ja samalla myös Albania itsenäistyi. Vuosia kestäneen taantumisen jälkeen valtakunta liittyi ensimmäiseen maailmansotaan vuonna 1914 solmittuaan 2. elokuuta 1914 Osmanien valtakunnan ja Saksan keisarikunnan liittosopimuksen – sotaan, jonka se lopulta hävisi. Sodan jälkeen voitokkaat ympärysvallat alkoivat jakaa Osmanien valtakuntaa Sèvresin sopimuksen mukaisesti. Vuosina 1915–1917 Osmanien valtakunnan hallitus tappoi ja pakkosiirsi satoja tuhansia–yli miljoona armenialaista armenialaisten kansanmurhassa sekä lukuisia assyrialaisia assyrialaisten kansanmurhassa. Turkki irtautui maailmansodasta solmimalla ympärysvaltojen kanssa Mudroksen aselevon 31. lokakuuta 1918. Se merkitsi Turkin antautumista.
Tasavallan aika
Antautuminen maailmansodassa lokakuussa 1918 ja Sèvresin sopimus elokuussa 1920 merkitsivät ympärysvaltojen miehitystä Istanbulissa ja İzmirissä. Miehitys antoi nuorturkkilaiselle liikkeelle lisää voimaa ja kannatusta turkkilaisten keskuudessa. Mustafa Kemal Paššan, Gallipolin taistelussa kunnostautuneen sotilaskomentajan, johdolla käytiin Turkin itsenäisyyssota, jonka tarkoituksena oli Sèvresin sopimuksen ehtojen kumoaminen. 18. syyskuuta 1922 mennessä miehitysarmeijat oli karkotettu, ja maahan syntyi uusi turkkilainen valtio. Vastaperustettu parlamentti lakkautti 1. marraskuuta 1922 muodollisesti sultanaatin ja lopetti samalla Osmanien valtakunnan 623 vuoden mittaisen valtakauden. Lausannen sopimus vuonna 1923 johti vastamuodostetun Turkin tasavallan suvereenisuuden tunnustamiseen osmanien valtakunnan seuraajavaltiona. Tasavalta julistettiin virallisesti syntyneeksi 29. lokakuuta 1923 uudessa pääkaupungissa Ankarassa.
Kreikassa riemuittiin, että on syntynyt ”uusi Kreikka kahdelle mantereelle ja viiden meren rannoille”. Alueensa laajentamiseksi Kreikka aloitti hyökkäyksen Turkkia vastaan Smyrnassa. Tilanne muuttui kuitenkin nopeasti Turkin itsenäisyyssodan sytyttyä toukokuussa 1919, sillä se menestyi taisteluissa Kreikkaa paremmin. Kolme vuotta myöhemmin Kreikka evakuoi armeijansa Smyrnasta, ja Turkki aloitti syyskuussa 1922 kaupungin ryöstämisen ja kristityn väestön surmaamisen, joka vaati 30 000 ihmisen hengen. Lausannen rauhansopimus 1923 palautti Turkille ne alueet, jotka Sèvresin rauhassa olivat joutuneet Kreikalle. Näillä seuduilla vanhastaan asunut kreikkalaisväestö joutui suurimmaksi osaksi Kreikan ja Turkin väestönvaihdossa: Kreikasta Turkkiin siirtyi 400 000 muslimia ja Vähästä-Aasiasta Kreikkaan lähes 1,1 miljoonaa kristittyä. Kymmenen vuoden sotimisen jäljiltä Turkki oli raunioina. Lisäksi se menetti kristittyjen maastamuuton vuoksi koulutetuimman ja varakkaimman osan väestöstään.
thumb|230px|[[Mustafa Kemal Atatürk, Turkin tasavallan perustaja ja ensimmäinen presidentti.]]
Kun Kemal Pašša oli noussut tasavallan ensimmäiseksi presidentiksi, hän aloitti useita radikaaleja uudistuksia perustaakseen uuden maallisen Turkin sen osmanimenneisyyden jäänteistä. Koko maailman muslimeja johtaneen kalifin virka lakkautettiin, islamilaisesta šaria-lainsäädännöstä luovuttiin, dervissien eli islamilaisten veljeskuntien kokoontumispaikat suljettiin, fetsin eli perinteisen päähineen käyttö kiellettiin ja ihmisiä rohkaistiin muutenkin pukeutumaan länsimaisittain. Lisäksi pyhäpäivä siirrettiin perjantaista sunnuntaihin, gregoriaaninen kalenteri otettiin käyttöön, siviililainsäädäntö uudistettiin Sveitsin mallin mukaiseksi ja rikoslainsäädäntö Italian mallin mukaiseksi, aakkoset vaihdettiin arabialaisista latinalaisiksi, perustuslaista poistettiin viittaus islamiin, koululaitos uudistettiin, sukunimet otettiin käyttöön ja naisille annettiin äänioikeus. Samalla Turkkiin luotiin autoritäärinen hallintorakenne ja valta keskitettiin Tasavaltalaiselle kansanpuolueelle. Demokratia parlamentteineen ja vaaleineen jäi muodolliseksi. Uudistukset vaikuttivat aluksi vain kaupungeissa elämän jatkuessa maaseudulla entiseen tapaan. Tavallinen kansa ei pitänyt uudistuksista.
Sukunimilain mukaisesti Turkin parlamentti antoi Mustafa Kemalille vuonna 1934 kunnianimen "Atatürk" (Turkkilaisten isä). Atatürkin jäädessä lapsettomaksi ei nimellä ole täten ollut toista kantajaa.
Vuonna 1937 radiotoiminta valtiollistettiin. BBC oli aloittanut radiolähetykset Turkissa vuonna 1922, ja yksityiset turkkilaiset radiolähetykset oli aloitettu viisi vuotta myöhemmin.
Ulkopolitiikka
Turkki liittyi toiseen maailmansotaan liittoutuneiden puolelle sodan loppuvaiheissa seremoniallisena eleenä. Maasta tuli Yhdistyneiden kansakuntien jäsen vuonna 1945. Vuonna 1947 Yhdysvallat julisti ottavansa käyttöönsä Trumanin opin, kun Neuvostoliitto oli vaatinut sotilastukikohtia Turkin salmista ja kreikkalaiset olivat joutuneet vaikeuksiin yrittäessään kukistaa kommunisteja sisällissodassa. Opissa tuotiin julki Yhdysvaltojen aikeet taata Turkin ja Kreikan turvallisuus, ja tuloksena oli suurimittainen sotilaallinen ja taloudellinen tuki. Vuonna 1949 Turkki liittyi Euroopan neuvostoon.
Kun Turkki oli osallistunut Yhdistyneiden kansakuntien joukkojen kanssa Korean sotaan, maa liittyi vuonna 1952 Natoon. Maasta tuli Välimerellä suojamuuri Neuvostoliittoa vastaan. Läheinen liittoutuminen Yhdysvaltojen kanssa aiheutti kuitenkin protestointia turkkilaisten keskuudessa. Vuonna 1959 Turkki haki EEC:n jäsenyyttä. Seuraavana vuonna siitä tuli OECD:n jäsen. Kuuban ohjuskriisin ratkaisuneuvotteluissa 1962–1963 Yhdysvallat lupasi Neuvostoliitolle, että se poistaa Turkista Jupiter-ohjuksensa. Turkille luvattiin, että tilalle tulee sukellusveneisiin sijoitettuja Polaris-ohjuksia. Turkki paheksui silti sitä, että supervallat sopivat asian kuulematta Turkkia.
Kypros oli 1960-luvulla pitkällisten poliittisten väkivaltaisuuksien kourissa. Saaren kreikkalaiset ja turkkilaiset ajautuivat vuonna 1963 sisällissotaan, ja Turkki alkoi pyrkiä Kyproksen kahtiajakamiseen. Kreikan sotilasjuntta tuki Kyproksella vuoden 1974 vallankaappausyritystä. Tällöin Turkki katsoi tilanteen vaativan sotilasoperaatiota, jonka seurauksena saarelle syntyi vuonna 1975 separatistinen, vain Turkin tunnustama Pohjois-Kyproksen turkkilainen tasavalta, joka julistautui vuonna 1983 itsenäiseksi valtioksi.
Vuonna 1987 Turkki haki EY:n jäsenyyttä. EU ja Turkki solmivat vuonna 1995 tulliliiton, joka astui voimaan seuraavana vuonna. Turkin parlamentti päätti tulliliiton voimaantulosta 13.12.1995. Samana päivänä se päätti demokraattisten uudistusten ohjelmasta. Turkin ulkoministeriö vastusti sitä, että Euroopan parlamentti ratifioi tulliliiton. Vuonna 1999 Turkki hyväksyttiin EU:n jäsenehdokkaaksi Helsingin huippukokouksessa.
Monipuoluejärjestelmä ja sotilasvallankaappauksia
Oikeisto- ja vasemmistoryhmien välisistä kahnauksista johtunut poliittinen epävakaus 1960–1980-luvuilla synnytti useita vallankaappauksia vuosina 1960, 1971, 1980. Lisäksi islamistinen pääministeri Necmettin Erbakan pakotettiin eroamaan "postmodernissa vallankaappauksessa" vuonna 1997. Turkin talouden 1980-luvulla alkanut vapautuminen muutti maan näkymiä; seuraavia vuosikymmeniä leimasivat peräkkäiset voimakkaan talouskasvun kaudet ja kriisit.
Turkin kaakkoinen rajaseutu on vuosikymmenien ajan ollut levoton, koska alueen kurdiväestö on vaatinut itsehallintoa tai itsenäistä Kurdistania. Jyrkimmin asiaa on ajanut Kurdistanin työväenpuolue, joka on luokiteltu terroristijärjestöksi. Sen johtaja Abdullah Öcalan on ollut vangittuna vuodesta 1999.
Vuonna 1999 maanjäristys Izmitissä surmasi 17 000 henkeä.
Turkin politiikan näkyvimpiä vaikuttajia olivat sosiaalidemokraatti Bulent Ecevit, joka toimi viisi kertaa Turkin pääministerinä neljän vuosikymmenen aikana vuosien 1974-2002 välillä sekä Ecevitin poliittinen kiistakumppani, konservatiivi Suleyman Demirel, joka vaikutti Turkin politiikassa viidellä vuosikymmenellä ollen seitsemän kertaa maan pääministeri vuosien 1964-1993 välillä sekä presidentti vuosina 1993-2000.
Vuonna 2001 islamilainen Hyvepuolue kiellettiin ja islamilainen poliittinen liike jakautui.
Recep Tayyip Erdoğanin hallintokausi
pienoiskuva|[[Recep Tayyip Erdoğan, Turkin presidentti vuodesta 2014 ja pääministeri vuosina 2003-2014.]] Talousvaikeudet johtivat uusiin vaaleihin vuonna 2002. Niissä nousi valtaan kansalliskonservatiivinen, islamilainen mutta EU-jäsenyyttä kannattava Oikeus- ja kehityspuolue AKP.
Kesäkuussa 2003 aloitettiin Unicefin ja Turkin valtion yhteistyöhankkeena Tytön kouluun -kampanja, jonka tarkoituksena oli saada koulutielle kaikki peruskouluikäiset tytöt, jotka eivät käyneet koulua tai olivat jättäneet koulunkäynnin kesken.
Vuonna 2003 noin 60 ihmistä kuoli pommi-iskuissa Istanbulissa. Nämä Al-Qaidan tekemät iskut kohdistuivat juutalaisiin.
Turkki aloitti 2005 neuvottelut Euroopan unionin kanssa Turkin liittymisestä unioniin. EU ja Kypros vaativat Turkkia avaamaan satamansa kyproslaisille aluksille. Turkki puolestaan vaati Pohjois-Kyproksen turkkilaisen tasavallan kauppasaarron purkamista. Kyproksen kysymys oli esillä syksyllä 2006, mutta kiistaan ei löydetty ratkaisua. EU:n jäseneksi hyväksytty Kyproksen tasavalta pystyy veto-oikeudellaan estämään Turkin jäsenyyden.
Toimittajat ilman rajoja -järjestön vuoden 2006 lehdistönvapausindeksissä Turkki sijoittui sijalle 98. Suurin lehdistönvapautta rajoittava tekijä oli vuoden 1982 perustuslaki, joka rajoitti yksilön oikeuksia ja antoi viranomaisille laajat toimintavaltuudet. Vuonna 2007 Turkissa toimi kolmisenkymmentä valtakunnallista sanomalehteä ja satoja aikakaus- ja paikallislehtiä. Valtakunnallisten päivälehtien yhteenlaskettu levikki oli noin 4 miljoonaa. Vähäisestä levikistä huolimatta lehdistöllä oli suuri yhteiskunnallinen merkitys. Suosituimpien päivälehtien kolumnistit olivat tärkeitä mielipidevaikuttajia. Yksityisiä televisioasemia oli vuonna 2007 16 ja valtiollisia 5.
Presidentti Ahmet Necdet Sezerin virkakausi päättyi 2007, jolloin maalle oli tarkoitus valita uusi presidentti. Hallitseva AKP-puolue asetti ehdolle ulkoministeri Abdullah Gülin, joka ei ensimmäisellä kierroksella saanut tarvittavaa enemmistöä. Gülin ehdokkuus sai opposition marssimaan ulos parlamentista. Häntä vastaan ja sekulaarisen Turkin puolesta järjestettiin miljoonan marssijan joukkomielenosoitus. Turkin asevoimien pääesikunnan päällikkö kenraali Yaşar Büyükanıt ilmaisi 27. huhtikuuta toiveensa, että presidentin pitäisi olla koko sydämestään uskollinen tasavallan periaatteille. Ensimmäisessä presidenttiäänestyksessä paikalla oli 361 edustajaa, joista 357 kannatti Gülia. Korkein oikeus kuitenkin tuomitsi äänestyksen, koska lain mukaan paikalla pitää olla 367 edustajaa. Poliittisen kriisin ratkaisemiseksi parlamentti päätti yksimielisesti järjestää vaalit 22. heinäkuuta, neljä kuukautta etuajassa. Parlamentti yritti myös perustuslainmuutoksella muuttaa presidentin suoralla kansanvaalilla valittavaksi, mutta presidentti Sezer esti veto-oikeudellaan muutoksen, jota piti tarpeettomana ja parlamentarismin vastaisena. Seuranneissa parlamenttivaaleissa hallitseva AKP sai lähes 47 prosenttia äänistä, 13 prosenttiyksikköä enemmän kuin edellisissä, ja määräenemmistön.
Turkki pyrki tukemaan Euroopaan muslimeja ja sen suhteet Israeliin huononivat. Maa tuki sunnikapinallisia Syyrian sisällissodassa. Se myös pyrki toimimaan Syyrian kurdeja vastaan.
Turkkia vuodesta 2002 tosiasiallisesti johtanut ja pääministerinä vuodesta 2003 toiminut AKP:n johtaja Recep Tayyip Erdoğan valittiin elokuussa 2014 presidentiksi maan ensimmäisissä suorissa presidentinvaaleissa. Erdoğanin aikana AKP hyväksytti vuonna 2017 kansanäänestyksellä uuden perustuslain, joka muutti maan presidenttijohtoiseksi. Osa uuden perustuslain vastustajista oli yrittänyt heinäkuussa vuonna 2016 vallankaappausta ja tämä vallankaappausyritys antoi presidentille syyn toteuttaa hallinnossa suuria puhdistuksia erottamalla johtopaikoilta hallintonsa kriitikkoja. .
Opposition mukaan Erdoğan lisäsi valtaansa sananvapauden ja kansalaisyhteiskunnan kustannuksella.
EU vastusti Erdoğanin itsevaltaisina pitämiään pyrkimyksiä. Erdoğan pyrki luomaan hyvät välit Trumpiin ja Putiniinkin, mutta samalla Turkki etääntyi Euroopasta.
Huhtikuussa 2018 presidentti Erdoğan ilmoitti, että maan presidentin- ja parlamenttivaalit järjestetään ennenaikaisesti kesäkuussa 2018. Edellisenä vuonna kansanäänestyksessä niukasti hyväksytty presidentin valtaa lisäävä perustuslain uudistus astuisi myös voimaan ennenaikaisesti vaalien jälkeen. Kesäkuun 2018 parlamenttivaaleihien oppositio muodosti yhteisen vaaliliiton haastaakseen presidentti Recep Tayyip Erdoğanin. jonka vastustaminen oli oppositiota yli ideologisten jakolinjojen yhdistävä asia. Opposition vaaliliitossa olivat Turkin suurin oppositiopuolue, sekulaari ja tasavaltalainen CHP, islamilais-vanhoillinen Saadet ja kansallismielinen IYI-puolue. Sitä tuki myös pieni keskustaoikeistolainen DP. Kurdipuolue HDP ei kuulunut oppositon vaaliliittoon. HDP pääsi ensi kertaa parlamenttiin vuonna 2015, jolloin se onnistui keräämään ääniä paitsi kurdeilta, myös vähemmistöjä ja feminismiä korostavalla politiikallaan. Toisella puolella oli presidentti Erdoğanin AKP ja sen liittolainen äärioikeistolainen MHP. Äänikynnys parlamenttiin oli 10 prosenttia. Turkin presidentinvaaleissa kesäkuussa 2018 presidentti Recep Tayyip Erdoğan voitti ja voimaan astui perustuslain uudistus, joka lisäsi huomattavasti presidentin valtaa. Samassa yhteydessä pidetyissä parlamenttivaaleissa hallitseva puolue, Erdoğanin AKP sai liittolaisineen parlamenttiin enemmistön.
Turkin joukot tunkeutuivat Syyrian kurdialueelle vuonna 2019. Syynä tähän oli se, että Turkki sanoi Syyrian kurdien tukevan Turkin kurdikapinallisia. Talous kasvoi Erdoğanin aikana alussa nopeasti. Kasvu hiipui vuosina 2018-2019. Vuonna 2019 opposition edustaja voitti Istanbulin pormasterinvaaleissa. Hallituspuolue piti voittoa väärennettynä, ja vaati uusintavaalit. Nämä järjestettiin, ja opposition Ekrem Imamoğlu voitti vaaleissa vielä enemmän. Tämän kaosittiin enteilevän mahdollista AKP:n heikentymistä koko maassa.
Vuosia jatkuneen Syyrian sisällissodan seurauksena Turkkiin on paennut yli kaksi miljoonaa syyrialaispakolaista. Syyrian sisällissodassa Turkki on tukenut presidentti Bashar al-Assadin hallintoa vastaan taistelevia kapinallisia ja Venäjä on tukenut al-Assadin hallintoa. Marraskuussa 2015 Turkki ampui alas venäläisen hävittäjäkoneen ja maiden välit kiristyivät äärimmilleen. Kesästä 2016 lähtien välit taas lämpenivät tämän maiden keskinäiset suhteet jäädyttäneen tapahtuman jäädessä taka-alallee. Maiden välien taas lämmettyä Turkki tilasi heinäkuussa 2019 Venäjältä pitkän matkan paikallisten ilmaohjusten torjuntajärjestelmän, mikä puolestaan kiristi Turkin suhteita Nato-liittolaiseen Yhdysvaltoihin. Maaliskuussa 2020 Venäjä ja Turkki sopivat tulitauosta Syyrian Idlibissä. Syyrian hallituksen joukot olivat edenneet Venäjän ilmapommitusten tuella Turkin tukemien Syyrian kapinallisten viimeisellä vahvalla alueella Idlibissä koko alkuvuoden 2020. Turkki ja Syyria kävivät hetken alueella avointa sotaa, kun Turkki kosti kolonnaansa vastaan tehdyn tuhoisan iskun, jossa kuoli virallisten tietojen mukaan 34 turkkilaista sotilasta. Tulitauon lisäksi sovittiin myös, että Idlibin lävitse kulkevalle M4-moottoritielle tulee yhteensä 12 kilometriä leveä suojavyöhyke. Venäjän ja Turkin joukot alkavat sopimuksen mukaan valvoa osaa moottoritiestä yhdessä. ==Aikajana Turkin historiasta .==
Timo Glock
Timo Glock (s. 18. maaliskuuta 1982 Lindenfels, Hessen, Länsi-Saksa) on saksalainen moottoriurheilija. Hänen F1-uransa päättyi toistaiseksi kauteen 2012. Glock saavutti 51 MM-pistettä ja nopeimman kierroksen. Glock oli parhaimmillaan kahdesti toinen.
Ura
Glock aloitti kilpailemisen karting-sarjassa, jossa saavutti useita mestaruuksia. Hän voitti myös BMW ADAC Formula Junior Cupin mestaruuden vuonna 2000 ja Formula ADAC BMW:n mestaruuden vuonna 2001. Kaudella 2002 Glock osallistui ensimmäiseen Saksan Formula 3 -kauteensa ja sijoittui loppupisteissä kolmanneksi. Vuonna 2003 hän kilpaili Formula 3:n Euroopan mestaruudesta. Hän voitti kolme kilpailua, minkä lisäksi hän sijoittui kolme muuta kertaa palkinnoille. Hän oli loppupisteissä viides. Vuodeksi 2005 Glock siirtyi kilpailemaan Yhdysvaltoihin Champ Car -sarjaan. Kausina 2006 ja 2007 Glock ajoi GP2-sarjassa BCN Competicion ja iSport International-talleissa. Glock voitti GP2-sarjan mestaruuden iSport International -tallissa kaudella 2007
2004
Kaudeksi 2004 Glock pääsi Formula 1 -sarjaan Jordan-tallin testikuljettajaksi. Hän pääsi korvaamaan Giorgio Pantanoa Kanadan osakilpailussa vuonna 2004 ja pääsi parin kuljettajan hylkäyksen ansiosta heti pistesijoille. Lisäksi hän osallistui kauden kolmeen viimeiseen kilpailuun.
BMW Sauber (2007)
Glock toimi kaudella 2007 F1:ssä BMW Sauber-tallin testi- ja varakuljettajana. Toisena testikuljettajana tallissa ajoi Glockin maamies Sebastian Vettel, kunnes Vettel siirtyi myöhemmin samalla kaudella Toro Rosson kisakuskiksi Scott Speedin saatua potkut tallista.
2008
thumb|250px|Timo Glock Japanissa kaudella 2009. 19. marraskuuta 2007 Toyota vahvisti Glockin sopimuksen kaudelle 2008 kilpakuljettajaksi. Samalla kaudella hän otti uransa ensimmäisen palkintosijoituksen formuloissa Unkarin GP:ssä ollen toinen.
Hän ratkaisi Lewis Hamiltonille mestaruuden vuoden 2008 viimeisessä osakilpailussa Brasiliassa. Hamilton ohitti kuivan kelin renkailla sateen kastelemalla radalla ajaneen Glockin viimeisen kierroksen viimeisessä mutkassa. Vaikka Glock muistetaankin enimmäkseen tästä, hän ajoi silti hyvän kauden. Kausi oli Glockin paras hän saavutti 25 MM-pistettä ja MM-pisteiden 10.sijan.
2009
F1 -kausi 2009 alkoi Toyotalla hyvin, sillä Toyotan vauhti oli parantunut. Kauden alussa Glock ja hänen kokenut tallikaverinsa Jarno Trulli ajoivat toistuvasti pisteille ja Glock otti palkintosijan Malesian GP:ssä. Glockin epäonneksi kilpailu jouduttiin keskeyttämään sateen takia juuri kun Glock johti kilpailua ja tuli varikolle renkaanvaihtoon, mikä pudotti Glockin kolmanneksi. Seuraavan kerran Glock ajoi palkinnoille Singaporen GP:ssä, jossa hän oli toinen. Glock loukkaantui Japanin GP:n aika-ajoissa sattuneen ulosajon seurauksena ja hänen tilallaan ajoi loppukauden kilpailuissa Kamui Kobayashi.
2010
thumb|250px|Timo Glock [[Malesian Grand Prix 2012|Malesian GP:ssä 2012.]] Toyotan vetäydyttyä kauden jälkeen oli Glockin etsittävä itselleen uusi talli. Glock kirjoitti sopimuksen uuden Manor-tallin kanssa kaudella 2010, joka myöhemmin vaihtoi nimensä Virgin Racingiksi. Glockin parhaaksi sijoitukseksi kaudella jäi Japanin GP:ssä ajettu 14 sija.
2011
Glock jatkoi tallissa kaudella 2011. Parhaaksi sijoitukseksi jäi Kanadan GP:n 15 sija.
2012
Glock jatkoi tallissa kaudella 2012 joka muutti nimensä Marussiaksi. Glock menestyi jonkin verran paremmin kuin kahtena edellisenä vuonna. Singaporen GP:ssä hän onnistui ajamaan tallinsa (ent. Virgin) historian parhaan sijoittuen ajaen 12:ksi.
Glockilla oli sopimus tallin kanssa vuoteen 2014 asti, mutta tallin taloudellinen tilanne pakotti Glockin eroamaan tallista ja korvaamaan hänet rahaa tuovalla kuljettajalla.
DTM
Jäätyään työttömäksi F1:ssä Glock pääsi testaamaan DTM-sarjan autoa BMW:n ratissa. Hyvin sujuneiden testien jälkeen BMW vahvisti Glockin heidän kilpakuljettajakseen kaudeksi 2013. Glock saavutti yhden kolmossijan Itävallasta ja ajoi voittoon kauden päättävässä Hockenheimin kilpailussa. Loppupisteissä Glock sijoittui yhdeksänneksi.
Aleksei Žitnik
Aleksei Nikolajevitš Žitnik (,, s. 10. lokakuuta 1972 Kiova, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto) on uransa lopettanut jääkiekkoilija. Hän on kansallisuudeltaan ukrainalainen, mutta edusti Venäjää arvokisoissa. Hän pelasi puolustajana. Hän lopetti uransa KHL-seura Dynamo Moskovassa. Urallaan Žitnik pelasi 1085 ottelua NHL:ssä, jonne Los Angeles Kings varasi hänet vuoden 1991 varaustilaisuuden neljännellä kierroksella. Žitnik tunnetaan aggressiivisesta pelityylistä ja voimakkaista taklauksista.
Žitnik on voittanut urallaan olympiakultaa vuonna 1992 Armenian, Kazakstanin, Ukrainan, Uzbekistanin, Valko-Venäjän, sekä Venäjän muodostamassa yhdistyneessä joukkueessa. NHL:ssä Žitnik pääsi kahdesti Stanley Cup -loppuotteluihin, tulokaskaudellaan Los Angeles Kingsissä 1992–1993 ja Buffalo Sabresissa 1998–1999.
Ix
Ix tarkoittaa seuraavia:
Petter Ålänning
Petter Finnvidinpoika Ålänning (k. kesäkuun 1404 ja toukokuun 1407 välillä, luultavasti Tukholmassa ) oli ruotsalainen kauppias ja tilanomistaja. Hänen oletetaan olleen kotoisin Ahvenanmaalta, ja vuonna 1375 hänen mainitaan olleen Tukholman raatimies. Hän omisti maatiloja Ahvenanmaalla ja Varsinais-Suomessa. Hänen on sanottu olleen 1300-luvun Tukholmassa suurin kotimainen kauppias.
Ålänning teki merkittäviä lahjoituksia kirkolle. Hän lahjoitti vuonna 1386 kaiken Ahvenanmaalla sekä Suomessa Vehmaalla ja Taivassalossa sijainneen omaisuutensa Turun tuomiokirkolle ja antoi huomattavia lahjoituksia myös Uppsalan tuomiokirkolle ja Vadstenan luostarille. Turun tuomiokirkolle annetuilla lajoituksilla perustettiin kirkkoon Pyhän Henrikin ja Pyhän Eerikin yhteinen alttari, joka vihittiin käyttöön riemuvuonna 1400.
Kekkonen Helsingissä
Kekkonen Helsingissä on 14. marraskuuta 2007 julkaistu Roni Aaronin & Sleepy Sleepersin albumi. Albumilla 6-vuotias Roni Aaron ja Sleepy Sleepers -yhtye esittävät vanhoja "Sliippari"-klassikkoja.
Marco Huck
Marco Huck (syntyjään Muamer Hukić, s. 11. marraskuuta 1984 Ugao, Serbia, Jugoslavia) on saksalainen ammattilaisnyrkkeilijä ja hallitseva WBO-liiton maailmanmestari alemmassa raskaassasarjassa. Aiemmin hän on kilpaillut potkunyrkkeilyssä. Kansallisuudeltaan hän on bosniakki.
Ura
Jugoslaviasta kahdeksanvuotiaana perheensä kanssa Saksan liittotasavaltaan Bielefeldiin muuttanut Huck aloitti kamppailu-urheilu-uransa potkunyrkkeilyn parissa, missä hän voitti full contanct -ottelumuodossa maailmanmestaruuden. Vaihdettuaan lajia normaaliin nyrkkeilyyn Huck kävi amatöörinä vain 15 ottelua, joista hän voitti jokaisen, ennen siirtymistään ammattilaiseksi Ulli Wegnerin valmennukseen suureen Sauerland-ammattilaistalliin.
Ensimmäisessä ammattilaisnyrkkeilyottelussaan 7. marraskuuta 2004 Huck tyrmäsi Pavel Cirok -nimisen tšekkiläisraakin heti avauserässä ja sama meno jatkui kahdessa seuraavassakin ottelussa. Kahden ja puolen vuoden aikana Huck otteli kaikkiaan kuusitoista ottelua, joista voitti jokaisen, ennen kuin pääsi ensi kertaa urallaan titteliotteluun.
16. joulukuuta 2006 käydyssä Euroopan nyrkkeilyliiton EU:n-mestaruusottelussa vastaan asettui italialainen Pietro Aurino, jonka Huck tyrmäsi jo toisessa erässä. EU-vyötään Huck puolusti Ismail Abdoulia vastaan täyden ajan kestäneessä ottelussa voitolla kaikin tuomariäänin.
Toukokuussa 2007 Huck pääsi iskemään tappioitta olluta venäläistä Vadim Tokarevia vastaan pääsystä IBF-liiton maailmanmestaruusotteluun. Täydet 12 erää kestänyt ottelu tuomittiin lopulta Huckin voitoksi enemmistötuomiolla (114-114, 117-110, 117-110). IBF-liiton MM-otteluun Huck pääsi saman vuoden joulukuussa Steve Cunninghamia vastaan. Ottelu käytiin Huckin kotikaupungissa Bielefeldissä, mutta päättyi lopulta hallitsevan mestarin amerikkalaisen Cunninghamin voittoon teknisellä tyrmäyksellä Huckin kulman viskattua pyyhkeen kehään viimeisessä erässä.
29. elokuuta 2009 Huck kohtasi WBO-liiton maailmanmestaruusottelussa hallitsevan mestarin, tuolloin tappioitta olleen Victor Emilio Ramírezin. Ottelu kesti täydet erät ja tuomittiin Huckin voittoon kaikin tuomariäänin.
Mikko Vilkastus
Mikko Vilkastus on Aleksis Kiven näytelmässä Nummisuutarit esiintyvä hahmo.
Mikko Vilkastus on Nummisuutarin Eskon puhemies ja hänen ”lupa-kirjansa” (kanttorin laatiman naimisiinmenoluvan) todistaja. Vilkastus saa myös haltuunsa Eskolle annetun kahdentoista riksin matka- ja hääkassan. Häämatkan epäonnistuttua Mikko tuhlaa hänen haltuunsa annetut rahat, karkaa Eskon seurasta ja tekee tästä syyllisen. Eskon sanoin: "Kaksitoista riksiä, jotka äiti antoi minulle häärahoiksi, joi hän ylös, sitten löi hän minua korvalle ja juoksi tiehensä..."
Jarkko Tiainen
Jarkko Ilari Tiainen (s. 15. kesäkuuta 1967 Lappeenranta) on suomalainen näyttelijä, joka on esiintynyt muun muassa Yleisradion TV2:n esittämissä Maalaiskomedia-televisiosarjoissa Vain muutaman huijarin tähden, Peräkamaripojat, Mooseksen perintö ja Turvetta ja timantteja kirkkoherra Matias Pohdon roolissa sekä ohjelmasarjassa Kaken pesula Kaken roolissa.
Piraattipuolue
Piraattipuolue (lyh. Pir., ) on puoluerekisteristä poistettu suomalainen puolue, joka suhtautuu kriittisesti immateriaalioikeuksiin, kuten tekijänoikeuksiin ja patentteihin, sekä kansalaisoikeuksien, kuten sananvapauden, yksityisyyden suojan ja yksilönvapauksien rajoittamiseen. Puolue perustettiin toukokuussa 2008 ja merkittiin puoluerekisteriin elokuussa 2009. Eduskuntavaalien 2015 jälkeen puolue poistettiin puoluerekisteristä sen jäätyä ilman kansanedustajia kaksissa peräkkäisissä eduskuntavaaleissa. Puoluerekisteri hyväksyi Piraattipuolueen takaisin rekisteriin kesäkuussa 2016. Puolue poistettiin uudelleen puoluerekisteristä eduskuntavaalien 2023 jälkeen.
Piraattipuolue on osa kansainvälistä poliittista piraattiliikettä ja ottaa toiminnassaan mallia Rickard Falkvingen Ruotsiin vuonna 2006 perustamasta Piratpartietista. Toimintakertomuksen mukaan vuoden 2019 lopussa puolueessa oli 4049 jäsentä. Puoluesihteerin mukaan jäsenmaksun maksaneita jäseniä oli kuitenkin vain 173.
Politiikka
Koska Piraattipuolueella ei ole virallista talouspoliittista kantaa, sitä ei voida sijoittaa perinteiselle vasemmisto–oikeisto-akselille. Arvomaailmaltaan Piraattipuolue edustaa muun muassa kansanvaltaa, sananvapautta, yksityisyyden suojaa ja hallinnon läpinäkyvyyttä.
Piraattipuolue vaatii, että Suomen ja Euroopan unionin kansalaisoikeuksien rappeutumiseen puututaan. Tärkeäksi puolue katsoo yksityisyyden suojan niin internetissä kuin arkielämässä ja vaatii kirjesalaisuuden laajentamista koskemaan myös tietoverkkojen kautta tapahtuvaa viestintää, vedoten yhteiskuntajärjestyksen ja kansallisen turvallisuuden riippuvaisuuteen sähköisen viestinnän suojasta.
Tärkeänä Piraattipuolue pitää oikeutta ideoiden, tiedon ja kulttuurin vapaaseen vaihtoon, levittämiseen ja jakamiseen. Puolue katsoo, että aineettomiin hyödykkeisiin kohdistetaan kohtuuttomia rajoituksia luovan työn ulkopuolisten tahojen taloudellisten etuoikeuksien suojelemiseksi kuluttajansuojan, kansalaisoikeuksien ja yhteiskunnan voimavarojen kustannuksella. Puolueen mukaan nykyinen tekijänoikeusjärjestelmä ei suojaa luovien taiteilijoiden toimeentuloa.
Patenttijärjestelmään Piraattipuolue suhtautuu kriittisesti. Puolue näkee patenttien ehkäisevän innovaatioiden syntyä. Sen katsotaan merkittävästi rajoittavan muiden toimijoiden toimintamahdollisuuksia markkinoilla. Puolue katsoo nykyisen teknologisen kehityksen ajaneen tekijänoikeus- ja patenttilainsäädännön sekä niiden pitkien suoja-aikojen ohi.
Turun yliopiston professori Timo Soikkasen mukaan Piraattipuolue on osittain liberaalipuolueiden perinnön jatkaja. Se kuitenkin tekee poikkeuksellisen jyrkkiä kannanottoja yksilönvapauksien puolesta: ”Piraatit on kannanotoissaan ultraliberaali, jopa anarkistinen, puolue. Yksilö ja hänen oikeutensa ovat koko puolueen toiminnan keskiössä. Valtiota ei pidetä merkittävänä."
Toiminta
thumb|Piraattipuolueen ja Itsenäisyyspuolueen vaalikontit Helsingin Narinkalla. Piraattipuolueen perustamiskokous pidettiin Tampereella 24.–25. toukokuuta 2008. Puolue merkittiin yhdistysrekisteriin syyskuussa 2008, jolloin se myös aloitti kannattajakorttien keräämisen tavoitteenaan päästä puoluerekisteriin kesäkuun 2009 europarlamenttivaaleja varten. Puolue ei kuitenkaan ehtinyt rekisteriin ennen vaaleja. Toukokuussa 2009 Piraattipuolue ilmoitti saaneensa kokoon tarvittavat 5000 korttia, ja puolue merkittiin rekisteriin 13. elokuuta 2009.
Syksyllä 2009 aloitti ilmestymisensä Piraattipuolueen lehti Purje, jonka ensimmäinen päätoimittaja oli Tapio Berschewsky. Lehti lopetti ilmestymisensä 2013 Piraattipuolueen siirtäessä tiedotuksensa muihin kanaviin. Syksyllä 2015 Piraattipuolue avasi kiristyskirje.fi-verkkosivun, joka tarjoaa ohjeita niille, jotka ovat saaneet lakitoimistojen lähettämän uhkasakkovaatimuksen tekijänoikeusloukkauksesta vertaisverkossa.
Tammikuussa 2016 Piraattipuolue oli saanut puolueiden kannatusmittauksessa prosentin kannatuksen. Vuoden 2019 eduskuntavaaleissa piraatit oli vaaliliitossa feministisen puolueen, liberaalipuolueen ja eläinoikeuspuolueen kanssa. Vaalit olivat puolueelle tappio ja se menetti neljänneksen äänistään. Puolueen puheenjohtaja Petrus Pennanen kävi neuvotteluja liberaalien kanssa puolueiden yhdistämisestä. Tämä olisi merkinnyt piraattien lakkauttamista ja liittämistä liberaalien jäsenjärjestöksi. Aiheesta järjestettiin marraskuun 2019 lopussa ylimääräinen puoluekokous, jossa aloite tyrmättiin. Puolueen koko hallitus uusittiin ja puheenjohtajaksi valittiin joensuulainen Pekka Mustonen, joka on toiminut puolueen Savo-Karjalan piirin puheenjohtajana. Joulukuussa 2020 uudeksi puheenjohtajaksi valittiin espoolainen Riikka Nieminen.
Vaalit
Piraattipuolue osallistui ensimmäistä kertaa vaaleihin lokakuussa 2009, kun Loviisassa järjestettiin uudet kunnallisvaalit kuntaliitoksen takia. Piraattipuolueen yhden ehdokkaan lista keräsi 17 ääntä (0,2 %), eikä puolue saanut valtuutettuja.
Vuoden 2011 eduskuntavaaleissa Piraattipuolueella oli 127 ehdokasta 11 vaalipiirissä. Ehdokkaiden keski-ikä oli puolueista nuorin: 29 vuotta. Puolue sai 15 103 ääntä (0,5 %). Ehdokkaista eniten ääniä, 1 074 kpl, sai Pasi Palmulehto.
Kunnallisvaaleissa 2012 puolueella oli 121 ehdokasta 26 kunnassa. Ehdokkaista eniten ääniä saivat Petrus Pennanen (265), Harri Kivistö (226) ja Ville Hautakangas (205). Piraatteja ei valittu valtuustoihin.
Europarlamenttivaaleissa 2014 puolue sai 0,7 prosenttia äänistä. Ehdokkaista eniten ääniä saivat Peter Sunde (2 911), Petrus Pennanen (1 186) ja Harri Kivistö (1 128). Piraatteja ei valittu europarlamenttiin.
Eduskuntavaaleissa 2015 Piraattipuolue sai 0,85 prosenttia äänistä. Eniten ääniä sai Petrus Pennanen (1 972). Puolue ei saanut eduskuntapaikkoja.
Kuntavaaleissa 2017 Piraattipuolue sai kaksi valtuustopaikkaa: Petrus Pennanen (Helsinki) ja Arto Lampila (Jyväskylä). Puolue sai suurimmat ääniosuteensa opiskelijavaltaisilla asuinalueilla, kuten Espoon Otaniemessä, Tampereen Etelä-Hervannassa, Oulun Kaijonharjussa ja Jyväskylän Kuokkalassa.
Eduskuntavaaleissa 2019 puolue sai 0,6 prosenttia äänistä, joka ei oikeuttanut eduskuntapaikkoihin. Puolueen kannatus oli vahvinta Helsingissä.
Kuntavaaleissa 2021 Piraattipuolue sai 0,1 prosenttia äänistä. Äänimäärä ei oikeuttanut yhteenkään valtuustopaikkaan.
Aluevaaleissa 2022 Piraattipuolue sai 0,1 prosenttia äänistä. Äänimäärä ei oikeuttanut yhteenkään aluevaltuustopaikkaan.
Eduskuntavaaleissa 2023 puolueen kannatus romahti edellisten vaalien 19 032 äänestä 3 063 ääneen.
Nuorisotoiminta
Piraattipuolueen nuorisojärjestö Piraattinuoret perustettiin 5. helmikuuta 2009. Piraattinuoret ilmoittaa tavoitteekseen ”edistää nuorten kasvua aktiivisiksi kansalaisiksi sekä olla politiikasta kiinnostuneiden nuorten kohtauspiste”. Piraattinuorten puheenjohtajana toimii helsinkiläinen Maija Li Raudaskoski. Piraattinuoret on Piraattipuolueen jäsenjärjestö. Nuorisojärjestöön voivat kuulua alle 28-vuotiaat.
Suomi yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa 1983
Suomi osallistui ensimmäisiin yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuihin 1983 Helsingissä 53 urheilijan voimin. Mitaleita tuli jokaista lajia yksi. Tiina Lillak voitti keihäässä, Arto Bryggare aitoi 110 metrin kilpailussa hopealle ja Martti Vainio sai 5 000 metrin pronssia. Suomi sijoittui mitalitaulukossa kahdeksanneksi.
Piklas
Piklas Oy on suomalainen ikkuna- ja ulko-ovivalmistaja, joka toimii Pyhännällä Pohjois-Pohjanmaalla. Piklas valmistaa puualumiini-ikkunoita ja ulko-ovia, joiden kuluttajamyynti tapahtuu yrityksen oman verkkokaupan ja asennuspalvelua tarjoavan PiklasKumppani-verkoston kautta. Piklas valmistaa ikkunoita myös talotehtaille.
Tuotantokapasiteetti on noin 120 000 ikkunaa ja ovea vuodessa.
Tuotteet
Piklas valmistaa mittatilaustyönä kiinteitä ja sisään avautuvia puualumiini-ikkunoita sekä ulko-ovia. Piklas-ulko-ovien materiaalina on joko massiivipuu tai HDF-puukuitulevy. Kaikista ovimalleista on yhteensopiva ovisarja, joka kattaa talon eri sisäänkäynnit: terassiovet, levikkeet, parvekeovet, umpiovet ja pariovet samalla ulkoasulla. Massiivipuisia ulko-ovia valmistetaan samoilla Piklas-suositusväreillä kuin ikkunoita. Kaikilla Piklas-ikkunoilla ja ulko-ovilla on Avainlippu-tunnus.
Piklas-ikkunoiden sisäpintoihin ja HDF-ulko-oviin on yli 200 värivaihtoehtoa.
Historia ja omistus
Piklas-ikkunoita on valmistettu 1970-luvun alusta Pyhännän Rakennustuote Oy:n osana. Vuoden 2005 lopulla ikkunateollisuus eriytettiin omaksi osakeyhtiöksi.
Piklas Oy kuuluu mekaaniseen puunjalostamiseen erikoistuneeseen PRT-Forest-konserniin, jonka omistaa Sydänmetsän perhe. Konsernin liikevaihto vuonna 2017 oli 34 miljoonaa euroa ja sen tytäryhtiöitä ovat Piklaksen lisäksi muun muassa hirsitaloja valmistava Kontiotuote Oy, talotoimittaja Jukkatalo Oy, puutaloja valmistava Lappli-Talot Oy ja Pyhännän Rakennustuote Oy.
Midtown Madness (pelisarja)
Midtown Madness on Angel Studiosin ja Digital Illusions CE:n kehittämä sekä Microsoft Game Studios julkaisema ajopelisarja. Sarjan kaksi ensimmäistä osaa julkaistiin Microsoft Windowsille ja kolmas osa alkuperäiselle Xboxille.
Pelaaminen
Midtown Madnessissa voi suorittaa erilaisia autoilutehtäviä, muun muassa kilpa-ajoa. Pelejä voi kuitenkin pelata suorittamatta mitään tehtävistä. Peleissä on useita automalleja, joilla voi ajaa pitkin eri kaupunkeja. Internetissä on useita sivustoja, joilta voi ladata uusia autoja ja karttoja.
Midtown Madness
Ensimmäinen Midtown Madness julkaistiin Microsoft Windowsille vuonna 1999. Pelin kehitti Angel Studios. Pelin ainoa kaupunki on Chicago.
Midtown Madness 2
Midtown Madness 2 julkaistiin vuonna 2000. Kehittäjä oli edelleen Angel Studios. Peli oli edeltäjäänsä laajempi ja grafiikaltaan paranneltu. Pelattavat kaupungit ovat San Francisco ja Lontoo.
Midtown Madness 3
Midtown Madness 3 julkaistiin vuonna 2003. Kehittäjä oli tällä kertaa Digital Illusions CE. Peli on edeltäjiänsä monipuolisempi sekä grafiikassa että tehtävissä. Pelin kaupungit ovat Washington DC ja Pariisi. Peli on julkaistu Xboxille
Viveka Lanne
Viveka Lanne (s. 1974) on Siikaisten entinen kunnanjohtaja. Hän siirtyi kunnanjohtajan virkaan Satakuntaliiton aluekehitysasiantuntijan tehtävästä. Puoluetaustaltaan Lanne on taustaltaan keskustalainen, ja hän on toiminut Keskustan Porin valtuustoryhmän puheenjohtajana ja Porin kaupunginvaltuutettuna.
Siikaisten valtuuston kunnanjohtajavaalissa 9. heinäkuuta 2015 Lanne sai 10 ääntä, Olli Rajala 5 ääntä ja Karri Kunnas yhden äänen. Karri Kunnas valittiin Lanteen kieltäytymisen varalle.
Lanne valittiin Huittisten kaupunginjohtajaksi 25. huhtikuuta 2022 järjestetyssä vaalissa. Hän sai toisella kierroksella äänistä 23, kun vastaehdokas Timo Kaunisto sai 11.
Yksityiselämä
Lanne on naimisissa ja hänellä on miehensä kanssa lapsia.
Raimo O. Niemi
Raimo Olavi Niemi (s. 20. joulukuuta 1948 Lahti) on suomalainen elokuvaohjaaja. Useita koko perheen seikkailuelokuvia ohjanneen Niemen elokuvatuotanto käsittelee pääasiassa nuoria ja lapsia. Hän on ohjannut televisionäytelmiä, -elokuvia ja -sarjoja niin MTV:lle kuin Yleisradiollekin.
Ylioppilaaksi Niemi valmistui 1967 ja opiskeli 1971–1976 Moskovan elokuvakorkeakoulussa (VGIK).
Niemen ohjaama Puhalluskukkapoika ja taivaankorjaaja (2002) palkittiin parhaana pohjoismaisena lyhytelokuvana. Kansainvälisillä elokuvafestivaaleilla hän on saanut tunnustusta koko perheen elokuvastaan Poika ja ilves (1998), joka saavutti Suomessa myös laajan katsojakunnan. Toinen hänen koko perheelle suunnatuista luontoseikkailuelokuvistaan on Suden arvoitus (2006).
Niemi on käsikirjoittanut useita televisiosarjoja ja nuorten draaman nimeltä Kissan kuolema. Niemen elokuvia on esitetty Suomen lisäksi Saksassa, Norjassa, Sveitsissä ja Luxemburgissa. Niemelle myönnettiin valtion taiteilijaeläke 2013.
Niemen puolisoja ovat olleet Riitta Mettänen 1971–1973, Ljudmila Korableva 1975–1978, Tarja Tammelin 1978–2003 ja Anne Raappana 2008-.
Uzbekistanin kansallislaulu
Uzbekistanin kansallislaulu on nimensä mukaisesti Uzbekistanin kansallislaulu. Maan itsenäistyessä Neuvostoliitosta vuonna 1991 maa päätti säilyttää Uzbekistanin sosialistisen neuvostotasavallan hymnin, jonka oli säveltänyt Mutal Burhanov. Lauluun laadittiin tosin toiset sanat, jotka kirjoitti Abdulla Aripov.
La paura degli aeromobili nemici
La paura degli aeromobili nemici (”Vihollisen ilmalaivojen pelko”) on vuonna 1915 valmistunut italialainen mykkäelokuva. Lyhyen komedian pääosaa Cretinettiä esittää André Deed, joka on myös elokuvan ohjaaja.
Juoni
Cretinetti ja Dulcinea valmistautuvat juhlimaan häitään. Matkalla kotiin he näkevät julisteen, jossa varoitetaan vihollisen ilmapommituksista. Hätääntynyt Cretinetti ryhtyy varautumaan pommitukseen tilaamalla hiekkasäkkejä ja täyttämällä vesiastioita. Onnettomuudet ja väärinkäsitykset pilaavat juhlapäivällisen ja hääyön. Lopulta poliisi vie Cretinettin pois ja pakottaa tämän liittymään ilmatorjuntajoukkoihin.
Tuotanto
La paura degli aeromobili nemici on toteutettu André Deedin toisella Torinon-kaudella jolloin ranskalaisvaikutteinen italialaiskomedia oli lajityyppinä jo katoamassa. Parodian kohteena on tavanomaiseen tapaan pikkuporvarillinen nousukas, jonka yritykset sopeutua nykyaikaiseen yhteiskuntaan päättyvät katastrofiin. Aikanaan vaille huomiota jääneen elokuvan myöhempi maine perustuu siihen, että se on yksi harvoista säilyneistä Cretinetti-komedioista.
Restaurointi
Elokuva on restauroitu Torinon elokuvamuseon ja Bolognan elokuva-arkiston yhteistyönä vuonna 2005. Se on nähtävissä museon Vimeo-sivustolla.
Turun Yliopistosäätiö
pienoiskuva|Säätiön tunnus Turun Yliopistosäätiö on Turun yliopiston toimintaa edistävä ja tukeva säätiö. Se on toiminut vuodesta 1974, jolloin yliopiston toiminta valtiollistettiin. Säätiön peruspääoma muodostettiin tuolloin yksityisen yliopiston saamista lahjoitusvaroista. Vuonna 2022 säätiön rahastojen yhteenlaskettu koko oli runsaat 70 miljoonaa euroa.
Toiminta
Turun Yliopistosäätiön tavoitteena on edistää ja tukea Turun yliopiston toimintaa. Säätiön tärkeimpänä toimintamuotona on sen rahastojen hallinnointi. Rahastojen tuotoista säätiö jakaa vuosittain merkittävän määrän apurahoja. Lisäksi Turun Yliopistosäätiö omistaa useita kulttuurikohteita, joiden toiminnalla ja ylläpidolla edistetään Turun yliopiston tarkoitusperien saavuttamista ja esitellään yliopiston työtä.
Turun Yliopistosäätiön omistamia kulttuurikohteita ovat muun muassa Granö-keskus Tartossa Virossa ja Bengtskärin majakka. Turun Yliopistosäätiö omistaa myös Liedon Vanhalinnan, jonka ylläpitoa varten on perustettu erillinen Liedon Vanhalinna -säätiö.
Maxime Brunerie
upright|pienoiskuva Maxime Brunerie (s. 21. toukokuuta 1977) on ranskalainen, joka yritti murhata presidentti Jacques Chiracin Pariisissa 14. heinäkuuta 2002. Tapaus sattui Ranskan kansallispäivän juhlaparaatissa Champs-Élyséesillä.
Brunerie ampui kahdesti kohti presidentin autosaattuetta, mutta joutui välittömästi poliisin pidättämäksi. Miehellä oli ollut yhteyksiä äärioikeistolaiseen Unité Radicale -puolueeseen. Lisäksi hän oli ollut Mouvement National Républicainin ehdokkaana paikallisvaaleissa.
Oikeudenkäynti alkoi 6. joulukuuta 2004. Tuomari katsoi kuitenkin, että ammuskelu oli enemmän masentuneen ja syrjäytyneen nuoren miehen epätoivoinen teko kuin poliittisen murhan yritys. Brunerien tarkoitus oli ollut ensin murhata hyvin huomattava henkilö ja sen jälkeen tehdä itsemurha tai tulla poliisin tappamaksi televisiolähetyksessä.
Alentuneesti syyntakeiseksi katsottu Brunerie tuomittiin kymmenen vuoden vankeusrangaistukseen.
Luettelo australialaisista kirjailijoista
Tämä on luettelo kirjailijoista, jotka ovat asuneet Australiassa tai julkaisseet merkittävästi siellä asuessaan.
C
thumb|right|[[Ada Cambridge]]
D
thumb|right|200px|[[Eleanor Dark]]
F
thumb|right|[[Miles Franklin]]
H
thumb|right|[[Xavier Herbert]]
M
thumb|right|[[David Malouf]]