cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Suomen arkkitehtuuri
Uusgotiikasta uusrenessanssiin
thumb|[[Kerimäen kirkko]] Uusgotiikka saapui Suomeen empiren ohella 1800-luvun alussa. Muualla Euroopassa sillä oli selkeä jatkumo vanhasta gotiikasta. Myös Suomessa keskiaikainen rakennuskulttuuri oli elänyt vielä pitkään keskiajan päättymisenkin jälkeen. Uusgotiikalla ei Suomessa kuitenkaan ollut yhteyttä varsinaiseen gotiikkaan, vaan se tuli kansainvälisten muotivirtausten mukana. Uusgotiikan ensimmäistä vaihetta kutsutaan pittoreskiksi uusgotiikaksi. Tuohon jaksoon luetaan myös C. C. Gjörwellin (tai Charles Bassin ) piirtämä Suomen ensimmäiseksi uusgoottilaiseksi rakennukseksi sanottu Joensuun kartanon viljamakasiini.
Uusgotiikan toisen vaiheen saapuessa Suomeen siihen liittynyt keskustelu oli jo laantunut. Protestantit olivat vastustaneet uusgotiikkaa, koska se liittyi heidän mielestä katolisuuteen ja paavillisuuteen. Intendentinkonttorin johtaja C. L. Engel oli muotoilemassa Suomen kirkkogotiikan alkua 1820- ja 1830-luvuilla. Engel suunnitteli Turun palossa vaurioituneen tuomiokirkolle muun muassa uusgoottilaisen torninhuipun. Engeliä intendentinkonttorin johdossa seurasi toinen saksalainen, Ernst Lohrmann, joka yhdisti tyylissään empireä, uusgotiikkaa ja muitakin kertaustyylejä. Empire ja uusgotiikka kehittyivätkin hänen kaudellaan kohti eklektisyyttä. Tämän murroskauden suurhanke oli vuosina 1845–1847 rakennettu A. F. Granstedtin suunnittelema 3000-paikkainen Kerimäen kirkko.
Gylichin jälkeen Turun kaupunginarkkitehdiksi tuli 1860 Georg Theodor Chiewitz, joka oli aikansa ennakkoluulottomin arkkitehti. Hän oli toiminut sitä ennen lääninarkkitehtina. Hänen aikansa Suomessa kesti vain yksitoista vuotta, mutta hänen vaikutuksensa Suomen arkkitehtuuriin oli huomattava. Chiewitz oli tavattoman tuottelias ja piirsi mitä hyvänsä rakennuksia. Lisäksi hänen konttorissaan toimi apulaisina seuraavan sukupolven tunnetuimpia arkkitehtejä, kuten Theodor Höijer, Frans Sjöström ja Theodor Decker. Chiewitz liikkui usean tyylin alueella. Kirkkoarkkitehtuurissa hän jatkoi Granstedtin ja Lohrmannin linjaa, mutta hänen tunnetuin työnsä on Helsingin Ritarihuone, joka on suomalaisen uusgotiikan merkittävin saavutus.
Uusrenessanssi saapui Suomeen yleiseurooppalaisena muotivirtauksena. Se oli vastareaktio klassismille, jonka ankaran pelkistettyihin ulkoasuihin alettiin jo kyllästyä. Uhkeimmillaan uusrenessanssi oli liiketaloissa ja kaupunkien asuinrakennuksissa. Uusrenessanssi käynnistyi Suomessa hiljalleen, mutta 1860-luvulla se alkoi saada mahtipontisempia sävyjä. Axel Hampus Dahlströmin 1868 suunnittelema Ylioppilastalo edustaa uusrenessanssin kukoistuskauden barokkipiirteitä. Ylioppilastalon rakennustöitä johti nuori Theodor Höijer, jonka omat persoonallisimmat työt ovat erityisesti Helsinkiin suunniteltuja uusrenessanssitaloja. Uusrenessanssikaudella Helsingin ulkopuolelle ei ehtinyt syntyä tyylistä todistavia kokonaisuuksia. Parhaimmat esimerkit löytyvät puistoihin ja torien tai rantakadun yhteyteen sijoitetuista rakennuksista, joista erityisen tunnettu on Frans Sjöström.
Kansallisromantiikan aika
Uusrenessanssin kuihtumiseen vaikuttivat 1890-luvulla tapahtunut uusi kiinnostuminen klassismista, samalla tapahtunut rationalistisen ajattelun yksinkertaisuuden ja aitouden suosiminen sekä jugendin ja kansallisromantiikan tuleminen. Kansallisromantiikassa syytettiin uusrenessanssia temppuilusta, mauttomuudesta ja aitouden puutteesta. Monet uusrenessanssiarkkitehdit siirtyivätkin kansallisromanttiseen tyyliin. Tällaisen uran teki muun muassa Gustaf Nyström. Kansallisromantiikan ajan arkkitehdit eivät kuitenkaan taidehistorioitsija Ritva Wäreen mukaan pyrkineet tietoisesti erityiseen suomalaiseen tyyliin. Heidän tavoitteenaan oli ennemminkin historismista vapaa tyyli, jossa olisi mukana sekä modernia rakennustekniikkaa että omaa historiallista perinnettä. Suomessa kansallisromantiikassa otettiin kotimaasta käyttöön muun muassa materiaalit, puu ja luonnonkivi (erityisesti graniitti), ja kasvi- ja eläinkunnasta löytyneitä koristeaiheita.
Suomalainen arkkitehtuuri tuli ensimmäisen kerran kansainväliseen tietouteen, kun kolmikon Eliel Saarinen, Herman Gesellius ja Armas Lindgren vuoden 1900 Pariisin maailmannäyttelyyn suunnittelema Suomen paviljonki sai laajaa huomiota. Suomessa elettiin muutaman vuoden ajan taiteen kultakautta, ja arkkitehtuurissa kokonaistaideteoksen ihannetta kuvastivat parhaiten Geselliuksen, Lindgrenin ja Saarisen huvilat sekä Lars Sonckin jykevät rakennukset, joista huomattavin esimerkki on Tampereen Johanneksenkirkko. Kansallisromanttinen arkkitehtuuri kukoisti käytännössä vain kymmenen vuoden ajan, Akseli Gallen-Kallelan Kalelasta (1894) Helsingin rautatieaseman suunnittelukilpailuun (1904).
Romanttinen tyyli ei hallinnut yksinään Suomen vuosisadan vaihteen arkkitehtuuria. Sen rinnalla rakennusteknillinen rationalismi meni eteenpäin. Rationalismin tärkein arkkitehti oli Selim A. Lindqvist. Romantiikan ja rationalismin välillä käytiin vilkasta keskustelua, joka kärjistyi Helsingin rautatieaseman suunnittelukilpailun tuloksista. Eliel Saarisen voittavaa ehdotusta vastaan hyökkäsivät kilpailuun myös osallistuneet Gustaf Strengell ja Sigurd Frosterus. Saarinen otti kritiikin vakavasti ja suuntasi arkkitehtuuriaan rationalistisempaan suuntaan.
1920-luvun klassismi
Suomen itsenäistyminen ei saanut aikaan kansallisromantiikkaan rinnastettavaa suuntausta. Ensimmäiset itsenäisyysvuodet olivat niukkuuden aikaa, eikä rakennustoiminta tuottanut juurikaan suuria suunnitelmia. Arkkitehtuurissa pyrittiin kuitenkin useisiin kokeiluihin ja haettiin uusia suuntaviivoja. Monia tyylejä kokeiltiin esimerkiksi puisissa maalaiskirkoissa ja -taloissa sekä mannermaishenkisissä Helsingin liiketaloissa. Kansallisromantiikassa inspiraatiota oli haettu myyttisestä menneisyydestä, mutta 1910-luvulla kiinnostuksen kohteeksi nousi elävä kulttuurimaisema.
1920-luvun pohjoismaista tyyliä on kutsuttu 1920-luvun klassismiksi, joka on kuitenkin harhaanjohtava nimitys: se ei ollut vain 1920-luvun ilmiö, ja siihen kuului tyylipiirteitä klassismin lisäksi myös renessanssista ja barokista. Suomessa oli jo vuonna 1913 noussut eklektisiä virtauksia. Ensimmäisen maailmansodan sytyttyä suhteet muuhun Eurooppaan heikkenivät ja ruotsalaisen arkkitehtuurin merkitys kasvoi. Ensin nousi Vaasa-ajan renessanssi ja suurvalta-ajan barokki ja sitten klassismi. Suomessa elettiin 1910- ja 1920-luvuilla vahvasti eklektistä kautta, sillä arkkitehtuurissa pyrittiin sekoittamaan yhteen eri muotokieliä ja ilmaisutapoja. Itsenäisyyden alkuvuosien suurin rakennustyö oli J. S. Sirénin suunnittelema Eduskuntatalo, joka oli Sirénin ”akateemisen” klassismin pääteos.
Funktionalismi
Funktionalismi yleistyi Keski-Euroopassa, Pohjoismaissa ja Neuvostoliitossa 1920-luvun lopulta alkaen. Siitä tuli 1930-luvulla myös suomalaisen arkkitehtuurin valtalinja. Funktionalismin syntyyn vaikutti halu irrottautua menneistä tyylisuunnista, ja sille oli ominaista pelkistäminen ja ornamenttien hylkääminen. Uskottiin, että rakennuksissa tuli olla vain niille välttämättömät elementit. Funktionalismi ei tullut Suomeen nopeana muutoksena, vaan se levisi maahan hiljalleen. Tyylisuunnan keskushahmoja olivat Alvar Aalto, Erik Bryggman, Pauli E. Blomstedt ja Hilding Ekelund. Funktionalismin huomattavin edustaja Suomessa oli Alvar Aalto, jota pidetään yleisesti Suomen historian merkittävimpänä arkkitehtina. Hänen 1920-luvun lopulla ja 1930-luvulla suunnittelemansa Turun Sanomien toimitalo, Paimion parantola ja Viipurin kirjasto olivat luomassa pohjaa suomalaisen arkkitehtuurin kansainväliselle läpimurrolle.
Vaikka funktionalismi olikin 1930-luvun keskeisin tyyli, sen rinnalla vaikutti esimerkiksi raskaampi ja monumentaalisempi tyyli, jota käytettiin muun muassa eräissä julkisissa rakennuksissa. Lisäksi Bryggman ja Aalto veivät funktionalismia persoonallisempaan suuntaan, joka ei ollut yhtä puritaaninen kuin perinteinen funktionalismi. Aalto kokeili uusia ideoitaan muun muassa Villa Maireassa ja Sunilan ja Kauttuan tehtaiden asuintaloissa. Bryggmanin Ylösnousemuskappelilla on puolestaan erityisasema Suomen nykyarkkitehtuurissa, sillä vain harva rakennus onnistuu yhtä hartaan tunnelman luomisessa.
Sotien jälkeinen jälleenrakentaminen
Toisen maailmansodan jälkeen Suomessa alkoi jälleenrakentamisen kausi. Lähes kymmenesosa koko asuntokannasta oli joko tuhoutunut tai jäänyt luovutetuille alueille. Jälleenrakentamiskausi kesti vuosiin 1956–1958 asti. Rakennustoimintaa rajoittivat kuitenkin niukat voimavarat, ja sodan jälkeen toiminnan pääpainopiste oli teollisuus- ja liikerakennuksissa. Niistä merkittävimpiä olivat muun muassa Aarne Ervin suunnittelemat Oulujoen Pyhäkosken (1949) ja Nuojuan voimalaitokset (1954).
Suomessa ei jälleenrakentamisen aikana tyydytty tekemään vain väliaikaisia hätäasuntoja, vaan ministeriöt ja lukuisat yhteisöt alkoivat kehittää tyyppipiirustuksia, joiden avulla voitaisiin rakentaa nopeasti ja korkeatasoisesti. Tavallinen tyyppitalo oli hirsi- tai lautarakenteinen, kuutiomainen rakennus, jossa oli korkea kivijalka, yksi asuinkerros, korkea vintti ja harjakatto. Maaseutua ja esikaupunkeja hallitsivatkin vielä 1950-luvun lopulle asti puolitoistakerroksiset puiset tyyppiomakotitalot, joiden asuinhuoneet oli sijoitettu keskellä olleen tulisijan ympärille.
1900-luvun jälkipuolisko
Suomen arkkitehtuurin ja muotoilun kultakautena on pidetty 1950-lukua, jolloin molemmat nousivat maailmanmaineeseen. Alvar Aalto vakiinnutti tuolloin asemansa Suomen johtavana arkkitehtina. Aalto muokkasi paljon ajankuvaa ja loi useita rakennuksia ja ympäristökokonaisuuksia, joiden suunnittelut hän sai arkkitehtuurikilpailuvoittojensa ansiosta. Aalto pyrki 1950-luvulla uuteen persoonalliseen synteesiin aiemmista töistään. Hänen ensimmäinen Suomessa toteuttama uuden kauden työ oli Säynätsalon kunnantalo, josta tuli heti 1950-luvun alussa kansainvälisestikin tunnettu suomalaisen arkkitehtuurin tunnusrakennus.
Vaikka Aalto olikin Suomen johtava arkkitehti, hänen rinnallaan työskenteli kasvava määrä arkkitehtejä. Oman toimintansa jo 1930-luvulla aloittaneet Aarne Ervi ja Viljo Revell olivat olleet jonkin aikaa Aallon avustajina, ja he olivat uudistushenkisiä ja osallistuivat rakennustekniikan kehittämiseen. Revellin töille oli tunnusomaista rationaalisuus ja reilu muoto. Aulis Blomstedtin arkkitehtuuri puolestaan oli lähellä alkuperäistä funktionalismia. Lisäksi hän kehitti ideoita teolliseen valmistukseen soveltuvien talojen suunnitelmista.
Suomen 1960-lukua leimasi voimakas muuttoliike maaseudulta kaupunkeihin ja pohjoisesta ja idästä etelään. Vielä vuosikymmenen alussa tyypillinen suomalaisperhe asui maaseudulla puisessa omakotitalossa, mutta 1970-luvun lopussa tyyppitalo oli kaupungin kerrostalohuoneisto. Asuntotuotannon leimallinen edustaja 1960-luvulla oli tasakattoinen lamellitalo, jonka ulkoseinät saatettiin valaa paikalla tai koostaa elementeistä.
Arkkitehdeillä ei ollut 1960-luvun asuinkerrostalojen suunnittelussa paljoakaan sanansijaa, sillä tuotannon määrä oli tärkein lähtökohta. Huippuarkkitehtuuria edustivat kuitenkin monet julkiset rakennukset, kuten Reima Pietilän Otaniemen ylioppilaskuntatalo Dipoli, Timo Penttilän Helsingin kaupunginteatteri, Bertel Saarnion ja Juha Leiviskän Kouvolan kaupungintalo sekä Aallon suunnittelemat hallinto- ja kulttuurirakennukset. Kirkkoarkkitehtuurissa alkoi hieman myöhäinen modernistinen läpimurto. Monissa kirkkorakennuksissa kokeiltiin rohkeasti betonin mahdollisuuksia. Sisätilat jätettiin monesti karun ilmeikkäiksi. Mestariteoksiin kuuluu Pietilän katedraalimainen Kalevan kirkko.
Suomen arkkitehtuuri kehittyi 1980-luvun nousukauden aikana ennennäkemättömän monimuotoiseksi. Rakennusten pohjakaavaratkaisuista tuli vapaamuotoisempia, ja usein niissä korostettiin rakennuspaikan yksilöllisyyttä. Suomeen saapunut postmoderni arkkitehtuuri korosti paluuta klassisen arkkitehtuurin tunnuspiirteisiin. Samalla maan arkkitehtuurin painopiste siirtyi pohjoisemmaksi, kun syntyi niin sanottu Oulun koulu, jonka arkkitehdista monet olivat opiskelleet Oulun yliopiston Reima Pietilän professorikaudella. Julkisten rakennusten lisäksi myös asuinrakennuksistakin tuli vapaamuotoisempia, ja kokeilumielen ääriesimerkki on Helsingin Pikku Huopalahden asuinalue.
Suomen rakennuskanta
Katso myös Kerrostalot Suomessa, Tyyppitalo ja Suomen kirkkoarkkitehtuuri
Suomi on Espanjan jälkeen Euroopan kerrostalovaltaisin maa: noin 43 % Suomen kaikista asunnoista sijaitsee kerrostaloissa. Uudisasunnoista noin 40 % rakennetaan edelleen kerrostaloihin. Viimeisten 50 vuoden ajan useimmat kerrostalot on tehty betonista.
Suomessa on noin puoli miljoonaa kesämökkiä ja joka vuosi rakennetaan noin seitsemän tuhatta uutta vapaa-ajan rakennusta lisää. Vapaa-ajan rakennuksista lähes 99 % on puurakenteisia, monet on tehty hirrestä perinteiseen tapaan.
Monien Suomen merkittävien rakennusten suunnittelusta on järjestetty arkkitehtuurikilpailu. Niitä ovat järjestäneet sekä julkiset että yksityiset rakennuttajat. Myös kaavasuunnittelusta kuten Töölönlahden alueesta, on järjestetty kilpailuja. Kilpailut ovat helpottaneet uusien arkkitehtuurityylien rantautumista Suomeen-
Arkkitehtuurikoulutus
Arkkitehtuuria voi opiskella Suomessa sekä yliopistoissa että ammattikorkeakouluissa. Arkkitehdin yliopistotutkinnon suorittaminen on mahdollista Aalto-yliopiston taiteiden ja suunnittelun korkeakoulussa, Tampereen yliopistossa ja Oulun yliopistossa. Opintoihin kuuluu kolme vuotta kestävä Tekniikan kandidaatin tutkinto ja kaksivuotinen arkkitehdin tutkinto. Aalto-yliopistossa voi erikoistua myös maisema-arkkitehtuuriin. Arkkitehtuurin opinnoissa voi erikoistua rakennussuunnitteluun, yhdyskunta- ja kaupunkisuunnitteluun, muotoiluun tai arkkitehtuurin historiaan ja teoriaan. Maisema-arkkitehdin opinnot painottuvat yhdyskuntasuunnitteluun, maiseman suunnitteluun ja rakentamiseen tai maiseman suunnitteluun ja hoitoon.
Rakennusarkkitehdit opiskelevat ammattikorkeakouluissa, ja alaa voi opiskella Tampereen ammattikorkeakoulussa, Savoniassa, Metropoliassa ja Oulun ammattikorkeakoulussa.
CAD
Cad tarkoittaa seuraavia asioita:
Arnoldo Alemán
Arnoldo Alemán Lacayo (s. 23. tammikuuta 1946) oli Nicaraguan presidentti 1997–2002.
Elämäkerta
Alemán syntyi Managuassa, Managuan departementissa. Hänen isänsä Arnoldo Alemán Sandoval oli mukana Anastasio Somoza Debaylen hallituksessa. Alemán sai 1967 arvosanan oikeustieteestä Universidad Nacional Autónomasta (UNAN) Leónista erikoistuttuaan kauppaoikeuteen. Hän työskenteli lakimiehenä ja notaarina 1968–1979 eri yrityksissä, kuten Inversiones Nicaragüenses de Desarrollo, S.A:ssa (INDESA), jonka sandinistahallitus (FSLN) kansallisti syyskuussa 1980. Vuonna 1980 hänet pidätettiin vastavallankumouksellisena ja hän vietti yhdeksän kuukautta vankilassa. Vapautuksensa jälkeen hän pakeni väliaikaisesti Yhdysvaltoihin.
20. lokakuuta vaalissa Alemán sai 51 % äänistä. Hän aloitti presidenttikautensa ääriliberaalilla ohjelmalla tavoitteenaan luoda maahan 100 000 yksityisen sektorin työpaikkaa korjatakseen pahasti velkaantuneen maan tilaa. Rakennesopeutuksilla (Enhanced Structural Adjustment Facility; ESAF I ja II) oli hintansa työttömyyden, köyhyyden ja sosiaaliturvan rapautumisen myötä. Nicaraguan armeijan komentaja Joaquín Cuadra Lacayo varoitti syyskuussa 1997 sosiaalisten ongelmien johtavan "räjähdystilaan." Sandinistioppositio järjesti huhtikuussa 1997 suuren mielenosoituksen hallitusta vastaan, johon hallitus vastasi lakiesityksellä, joka kielsi julkiset häiriöt ja viranomaisten vastustamisen mielenosoituksissa. Vuonna 1998 sandinistit boikotoivat parlamenttia vaatiessaan sosiaalista agendaa kansan hyväksi. Maan talous kasvoi nopeasti, mutta ostovoima heikkeni ja työttömyys oli 1997 50 %.
El Niño ja hurrikaani Mitch marraskuussa 1998 aiheuttivat laajoja menetyksiä maataloudessa ja hurrikaani myös muuta tuhoa ja kuolonuhreja. Alemán kieltäytyi päästämästä kuubalaisia lääkäreitä maahan. Vuonna 2000 PLC:n ja FSLN pääsivät sopuun ja solmivat sopimuksen, jolla ne jakoivat keskenään korkeat virat oikeuslaitosta ja vaalikomissiota myöten. Alemánin hallitus oli erittäin korruptoitunut, mutta vielä presidenttikautensa jälkeen hän oli puolueensa kiistaton johtaja.
Viimeisenä toimenaan Alemán nimitti varapresidenttinsä Enrique Bolaños Geyerin puolueen johtoon, ja hänen valittiin seuraavaksi presidentiksi. Alemán nimitettiin presidenttikautensa jälkeen parlamentin puhemieheksi, jossa asemassa hän oli syytesuojassa. Korruptiosta syytettynä hänen syytesuojansa kumottiin joulukuussa 2002 yhden äänen enemmistöllä.
16. tammikuuta 2009 korkein oikeus kuitenkin kumosi Alemánin tuomiot ja vapautti hänet. Kriitikot epäilivät sopimusta liberaalien ja sandinistien välillä.
Ang Probinsyano
Ang Probinsyano on filippiiniläinen draamasarja, jota televisioyhtiö ABS-CBN esitti 28. syyskuuta 2015 – 12. elokuuta 2022. Sen pääroolissa on Coco Martin.
Spina bifida occulta
Spina bifida occulta on lievä synnynnäinen epämuodostuma, joka kuuluu spina bifida -tyypin neuraaliputken sulkeutumishäiriöihin. Se on spina bifida -tyypin vammoista lievin ja yleisin. 1980-luvun puolivälissä tehdyn tutkimuksen perusteella on arvioitu, että noin 22–23 prosentilla ihmisistä on spina bifida occulta. Toisaalta on myös havaittu, että vamma on yleinen lapsilla ja vähenee iän myötä.
Spina bifida occultaa ei välttämättä havaita heti syntymän jälkeen. Vamman tunnistaa ulkoisesti yleensä epänormaalista karvoituksesta tai patista, joka ilmenee vauvan selässä suunnilleen neuraaliputken vaurion kohdalla. Vamma syntyy yleensä aivan selkärangan alaosaan. Spina bidifa occultaa ei välttämättä kuitenkaan havaita ennen kuin aikuisiällä muihin selkävaivoihin liittyvien röntgentutkimusten yhteydessä.
Spina bifida occultaa vaikeampia neuraaliputken alaosan sulkeutumishäiriöitä ovat harvinainen meningoseele ja melko yleinen meningomyeloseele, joka on spina bifida -tyypin vammoista eniten hoitoa vaativa.
Danell Leyva
Danell Leyva (synt. Danell Leyva González, s. 30. lokakuuta 1991 Matanzas, Kuuba) on yhdysvaltalainen telinevoimistelija ja maailmanmestari.
Kuubassa syntynyt Leyva voitti Tokion MM-kilpailuissa 2011 maailmanmestaruuden nojapuilla ja pronssia joukkuekilpailussa. Seuraavana vuonna pidetyissä Lontoon olympialaisissa hän voitti kuusiottelun pronssia, sijoittui yksittäisillä telineillä parhaimmillaan viidenneksi (rekki) ja kuului viidenneksi sijoittuneeseen Yhdysvaltain joukkuekilpailujoukkueeseen.
Leyva saavutti Nanningin MM-kilpailuissa 2014 hopeaa nojapuilla ja pronssia joukkuekilpailussa. Hän sijoittui Glasgow'n MM-kilpailuissa 2015 rekillä toiseksi.
Metroid Prime
Metroid Prime on Retro Studiosin kehittämä ja Nintendon vuonna 2002 julkaisema videopeli Nintendo GameCubelle. Peli on Metroid-pelisarjan ensimmäinen kolmiulotteinen osa. Peli edustaa Nintendon mukaan lajityypiltään ensimmäisen personan seikkailupeliä, sillä peli sisältää paljon tutkimista ja seikkailuelementtejä.
Metroid Prime on ensimmäinen osa pelisarjan Prime-tarinalinjassa, joka sijoittuu alkuperäisen Metroidin ja Metroid II: Return of Samusin välille. Pelille on myös ilmestynyt jatko-osat Echoes ja Corruption. Kuten muissa sarjan peleissä, myös Metroid Primessa pelaaja ohjaa palkkionmetsästäjä Samus Arania. Samus taistelee avaruuspiraatteja ja heidän biologisia kokeita vastaan Tallon IV -nimisellä planeetalla.
Peli oli ilmestyttyään menestys sekä pelaajien että kriitikoiden keskuudessa. Nintendo on harvoin antanut tärkeitä brändejä ulkopuolisten studioiden kehitettäviksi, mutta Metroid Primen kohdalla Nintendo teki poikkeuksen, sillä Metroid-pelisarja ei ole ollut koskaan erityisen suosittu Japanissa. Kaiken kaikkian peli on myynyt maailmanlaajuisesti, mikä tekee siitä yhden Metroid -pelisarjan myydyimmistä peleistä. Peli on myös palkittu vuoden pelinä Game Developers Choice Awards -gaalassa.
Tarina
225px|thumb|left|Samus Phendrana Driftsin lumisella alueella.
Peli sijoittuu ajallisesti vuosi ensimmäisen Metroid-pelin tapahtumien jälkeen. Samus Aran on paikallistanut Avaruuspiraattien avaruusaseman ja tunkeutuu sinne. Aluksessa hän tuhoaa jättimäisen parasiittikuningattaren, joka kuollessaan tuhoaa aluksen keskusreaktorin aloittaen ketjureaktion, joka lopulta päättyy aseman tuhoutumiseen. Paetessaan asemalta Samus näkee ensimmäisessä Metroid-pelissä kertaalleen tuhotun Avaruuspiraattien komentajan, Ridleyn, ja ottaa sen pääkohteekseen. Ridley lähtee karkuun räjähtävää asemaa. Ennen kuin Samus itse onnistuu pakenemaan asemalta hän joutui räjähdykseen, jonka voimasta hän menettää voimakkaamman suojapukunsa ja kaikki muut sen aseet paitsi sen perussäteen. Samus pääsee Metsästäjä-luokan avaruusalukselleen ja aloittaa Ridleyn jahtaamisen kohti alla näkyvää planeettaa, Tallon IV:tä. Jouduttuaan turbulenssiin Samus menettää lukituksen Ridleyhin ja on pakotettu aloittamaan planeetan pintatutkinta. Etsiessään Ridleytä Samus ymmärtää saaneensa kuin sattumalta paljon tärkeämmänkin tehtävän ja selvittää pelin edetessä Chozojen tuhon syyn.
Samus saa selville, että Tallon IV:lle on muinoin syöksynyt meteoriitti, jonka myötä mystinen radioaktiivinen aine nimeltään "Phazon" on saastuttanut planeetan eläimistöä tekemällä niistä hirmusia mutantteja. Sen on myös arveltu johtaneen Tallon IV:llä eläneen Chozo-rodun tuhoon. Samus saa myös tietää piraattien syyn olla kyseisellä planeetalla. Piraatit olivat planeetta Zebesissä Samuksen suorittaman hyökkäyksen jälkeen jakautuneet kahteen ryhmään, joista toinen jäi Zebesiin rakentamaan uutta tukikohtaa tuhoutuneen tilalle, kun taas toinen ryhmä lähti etsimään toisista planeetoista uusia energiavaroja. Piraatit olivat Tallon IV:lle saavuttuaan havaineet Phazonia, jolloin he jäivät tekemään kokeita sillä. Avaruuspiraatit olivat valmistaneet kaksi tutkimusasemaa: yhden jäisellä Phendrana Driftsille (voidakseen käsitellä sitä turvallisesti alhaisen lämpötilan turvin) ja yhden planeetan kiertoradalle (tutkiakseen painottomassa tilassa), jonka Samus tuhosi tunkeuduttuaan sinne. Piraatit ovat myös tuoneet Zebesistä mukaan Metroideja, joita ne aikovat käyttää Phazon-kokeissa. Ridley, jonka Samus näki avaruusasemalla, oli Avaruuspiraattien rakennuttama, "Meta Ridleyksi" ristitty korvike heidän alkuperäiselle komentajalleen, jota parhaillaan Zebesissä yritettiin elvyyttää. Samus huomaa, että piraatit ovat myös yrittäneet tehdä kokeita itselleen, luoden mm. Omega Piraten, jota vastaan Samus joutuu taistelemaan.
Samus kerää menetetyt varusteensa takaisin planeetan joka kolkasta, tuhoaa Avaruuspiraatit ja taisteltuaan Meta Ridleytä vastaan hän lopultakin laskeutuu Tallon IV:n syvyyksiin, Impact Crateriin, ja kukistaa Phazonin alkulähteen, Metroid Primen. Metroid Primen ollessa kuolinkouristuksissa se tarttuu Samukseen ja ottaa hänen pukuunsa Omega Piraten jäljiltä sulautuneen phazon-kerroksen itselleen. Samus pakenee ennen kuin Impact Crater sisuksineen räjähtää ja lähtee aluksellaan Tallon IV:ltä.
Mikäli pelissä suorittaa tietyt ehdot, näytetään lopuksi kohtaus, jossa Samuksen menettämän phazon-puvun musta käsi nousee tuhoutuneen Metroid Primen sisältä antaen ymmärtää, että Metroid Prime ei vielä kuollutkaan. Tarina jatkuu pelissä Metroid Prime 2: Echoes.
Kehityshistoria
Peli on ensimmäinen kolmiulotteinen Metroid-peli. Ilmoitus pelin lajityypistä aiheutti välittömästi šokin lehdistön ja fanien keskuudessa, jotka pelkäsivät pelisarjan muuttuvan sarjaksi merkityksettömiä ensimmäisen persoonan ammuntapelejä. Nintendo kuitenkin tyynnytteli kohua, ja määritteli pelin ensimmäisen persoonan ammuntapelin sijaan ”First Person Adventureksi”, ensimmäisen persoonan seikkailupeliksi, eli yhdistelmäksi ammunta- ja seikkailupeliä. Julkaisun jälkeen peli nousi kaikista ennakkopeloista huolimatta välittömästi niin kriitikoiden kuin sarjan fanien suosikiksi. Yleisen käsityksen mukaan peli onnistuu siirtämään Metroid-pelien pelattavuuden hyvin kaksiulotteisesta kolmiulotteiseen ympäristöön.
Sequence Breaking
Ensimmäisestä Metroidista alkaen pelaajat ovat etsineet keinoja kerätä esineitä eri järjestyksessä kuin ne on tarkoitettu kerättäväksi. Metroid Primestäkin löydettiin keinoja saada esineitä eri järjestyksessä. Tätä esineiden keräilyä "väärässä" järjestuksessä kutsutaan Sequence Breakingiksi. Esimerkiksi Metroid Primessa pystyy hakemaan avaruushyppysaappaan ensimmäisenä. Jotkut taitavat pelaajat voivat päästä Metroid Primen lävitse vaikka ilman spider-palloa tai ilman Painovoimapukua.
Aiheesta muualla
Metroid
P.S. I Love You (The Beatlesin kappale)
P.S. I Love You on Beatlesin ensimmäisen singlen B-puoli. Laulun on kirjoittanut pääasiassa Paul McCartney, joka myös laulaa soolo-osuuden.
Ringo Starr ei ensimmäistä singleä tehtäessä ollut vielä saanut tuottaja George Martinia vakuuttuneeksi taidoistaan, joten hän ei soita rumpuja kappaleessa.
Psykomies
Psykomies (esiintynyt Suomessa myös muodossa Psyko-Mies) on Marvel-kustantamon luoma superroisto. Psykomiehen ensiesiintyminen oli amerikkalaisessa Fantastic Four Annual-lehden numerossa 5. Hahmon loivat Stan Lee ja Jack Kirby.
Suomessa Psykomies esiintyi ensimmäisen kerran Ihmeneloset-lehden numerossa 1 (1983).
Historia
Psykomies on Mikrokosmoksen viidestä planeetasta koostuvan tähtiryhmän johtava tiedemies ja hallitsija. Hän keksi jo varhain tunteiden salaisuudet maapallolta kotoisin olevan jumalattaren Noxin avulla. Ajan myötä Psykomiehen hallitsema valtakunta ylikansoittui ja hänen oli etsittävä vaihtoehtoinen koti kansalleen.
Lopulta Psykomies valitsi maapallon, jonka asukkien hän kuvitteli olevan suojaton Mikrokosmoksen aseistusta vastaan. Nerokkaana miehenä Psykomies loi itselleen taisteluhaarniskan ja Tunnekontrollilaatikon, jolla hallitsi joitain maapallolla toimivia superroistoja tekemään tahtonsa.
Musta Pantteri kuitenkin sai selville Psykomiehen maailmanvalloitusaikeet ja yhdessä Epäinhimillisten kuningasperheen Tritonin ja Lukkoleuan sekä Ihmenelosten Möykyn ja Liekin kanssa romuttivat nämä. Psykomies itse katosi takaisin Mikrokosmokseensa.
Pian tämän jälkeen Liekki, Möykky ja Herra Fantastinen tekivät tutkimusretken Mikrokosmoksen syövereihin etsimään sinne kadonnutta Hopeasurffaria. Surffari oli paennut Mikrokosmokseen mahtavaa Galactusta, joka uhkasi tuhota maapallon, ellei Hopeasurffari palaisi hänen apulaisekseen. Kolmikko ajautui tietysti konfliktiin Psykomiehen kanssa, joka marssitti sankareita vastaan lukuisia luomuksiaan.
Ihmeneloset onnistuivat kuitenkin vangitsemaan Psykomiehen ja vakuuttivat Galactuksen olevan uhka niin maapallolle kuin Mikrokosmoksellekin. Lopulta Psykomies suostui palauttamaan sankarit omaan ulottuvuuteensa. Asioiden rauhoituttua Negatiivisen Vyöhykkeen herra Annihilus teki valloitusretken Mikrokosmokseen ja uhkasi Psykomiehen valtakuntaa.
Psykomies kaappasi Hopeasruffarin eläväksi aseekseen ja Hämähäkkimiehen tutkiakseen jälkimmäisen mieltä hyönteismäisten valloittajien pois ajamiseksi. Molemmat sankarit onnistuivat myöhemmin pakenemaan ja lopulta Psykomies työnsi Annihiluksen takaisin omaan valtakuntaansa.
Psykomiehen kansa kyllästyi kuitenkin hallitsijaansa ja ajoi tämän maanpakoon. Maanpaossaan hän alkoi palvoa pimeitä kaaoksen jumalia ja kaappasi Ihmenelosilta taisteluhaarniskansa takaisin itselleen. Tämän jälkeen hän valloitti prinsessa Pearlan hallitseman Mirwoodin planeetan ja hyödynsi paikan kaivoksia ankarasti. Palautettuaan mennyt voimansa, Psykomies matkusti jälleen maahan ja Tunnekontrollilaatikollaan lietsoi ihmisten alhaisimpia tunteita New Yorkissa.
Hänen onnistui myös muuttamaan Näkymätön Nainen Kurittajaksi, Vihan Papittareksi luomansa androidin, Vihanlietsojan avulla. Herra Fantastisen onnistui kuitenkin palauttamaan vaimonsa ennalleen. Ihmeneloset jahtasivatkin Psykomiestä Mirwoodiin, missä huolimatta Psykomiehen illuusioista, Ihmeneloset voittivat tämän. Kostonhimoinen Näkymätön Nainen vahvisti Psykomiehen omalla Tunnekontrollilaatikon roiston kaikki tunteet äärimmäisyyksiin, joka musersi Psykomiehen henkisesti.
Psykomies ei kuitenkaan kuollut lopullisesti vaikka hänen keskushermostonsa alkoi hitaasti rappeutua. Hänen onnistui rakentamaan itselleen ulkoinen tukikuori ja jatkamaan Mikrokosmoksen terrorisointia. Psykomies rakensi kutistussäteen, jolla pienensi koko entisen valtakuntansa mikroskooppiseksi ja piti sitä panttivankinaan kunnes asukkaat tunnustaisivat hänen valtansa.
Hän on kuitenkin lopulta tajunnut kuolevansa Näkymättömän Naisen hyökkäyksen vuoksi. Kostonhimoinen Psykomies matkustikin maapallolle surmaamaan pahimmat vihamiehensä, Ihmeneloset. Psykomies voimisti voimansa äärimmilleen ja onnistui karkottamaan Ihmeneloset tukikohdastaan Baxter Buildingista.
Sieltä käsin Psykomies levitti ennen kokematonta kauhua, väkivaltaa ja masennusta koko Manhattanille Tunnekontrollilaatikkonsa avulla. Psykomies koko kuitenkin jälleen kerran tappion Näkymättömälle Naiselle, joka sulki voimakentällään roiston hapensaannin. Tajuton Psykomies asetettiin staasiin vaarattomana, mutta lienee vain ajan kysymys, koska hän uhkaa jälleen ihmiskuntaa ja Ihmenelosia.
Voimat ja varusteet
Psykomiehen suurin apu on hänen tieteellinen mielensä, jossa on tieteemme huimasti ylittävää taitotietoa. Hän on erittäin älykäs ja matemaattinen nero. Psykomies käyttääkin tavallisimmin suunnittelemiaan aseita ja robottihaarniskoja aseinaan.
Tunnetuin Psykomiehen aseista on hänen Tunnekontrollilaatikkonsa, jonka avulla hän voi manipuloida toisten olentojen tunteita ja alistaa jopa kokonaisia kansoja valtansa alle. Hän on joskus väittänyt imevänsä voimia tunteista, kuten jonkinlainen psyykkinen vampyyri. Psykomies kykeni helposti muuttamaan Näkymättömän Naisen Kurittajaksi, Vihan Papittareksi.
Psykomies käyttää myös erilaisia haarniskoja (tai robottiversioita itsestään), joilla hän saavuttaa yli-inhimillisen voimatason; jotkin ovat jättiläismäisiä, joissakin on valtavan tehokkaat suojakilvet. Robottihaarniskoillaan Psykomies on nujertanut jopa mahtavan Möykyn (joka sentään nostaa n. 85 tonnia).
Tuomo Tuomi
Tuomo Tapio Tuomi (26. lokakuuta 1929 Kouvola – 24. marraskuuta 2011 Helsinki) oli suomalainen kielitieteilijä ja professori, oppiarvoltaan filosofian lisensiaatti (Helsingin yliopisto 1965 ). Hän toimi Sanakirjasäätiön johtajana (1966–1976) sekä Kotimaisten kielten tutkimuskeskuksen ensimmäisenä johtajana (1976–1994).
Psykomies
Voimat ja varusteet
Matkustaessaan Mikrokosmoksessa Psykomies käyttää valtavaa avaruusalusta, jonka avulla voi myös matkustaa eri ulottuvuuksien välillä.
Tuomo Tuomi
Tuomi tutki etenkin Suomen murteita. Hän kirjoitti muun muassa sanan letto merkityksen muuntumisesta Suomen eri alueilla käyttäen apuna maankohoamiskronologiaa.
Tuomi toimi Suomen murteiden sanakirjan (SMS) neljän ensimmäisen osan päätoimittajana ja laati suomen kielen ensimmäisen käänteissanakirjan. Hän toimi myös Virittäjän päätoimittajana 1971–1979 ja Kielipostin päätoimittajana 1986–1993. Viimeisinä elinvuosinaan hän oli Itämerensuomalaisen kielikartaston (Atlas linguarum fennicarum, ALFE) päätoimittaja.
Tunnustukset
Tuomi sai merkittäviä tunnustuksia:
Bob Graham (kirjailija)
Robert Donald (Bob) Graham (s. 20. lokakuuta 1942 Sydney, New South Wales, Australia ) on australialainen kirjailija ja kuvittaja.
Australialainen säveltäjä George Ellis on säveltänyt ja sovittanut muutamien Grahamin kirjojen aiheista musiikkia. Niitä esitettiin Children’s Book Council of Australian kokouksessa Sydneyssä vuonna 2010.
Grahamin kirjoille on myönnetty parikymmentä palkintoa, ja hän ollut palkintoehdokkaana monista kirjoistaan. Lisäksi hän on saanut kaksi henkilökohtaista palkintoa.
Thoralf Kyrre
thumb|upright|Thoralf Kyrre Thoralf Kyrre (1913 – 27. marraskuuta 1960 Kööpenhamina, Tanska) oli tanskalainen diplomi-insinööri, joka oli mukana saksalaisten Sonderkommando Nord -vakoiluoperaatiossa Suomessa vuosina 1944–1945.
Kyrre oli tanskalainen kansallissosialistien kannattaja, joka saapui Suomeen talvisodan vapaaehtoisena ja jäi asumaan maahan työskennellen insinöörinä Helvarin radiotehtaassa. Kyrre oli Tanskassa tuomittu 1939 vankeuteen hänen murtauduttuaan sosialidemokraattien puoluetoimistoon ja asennettuaan kuuntelulaitteita Neuvostoliiton kaupallisen edustuston tiloihin.
Kyrre suoritti jatkosodan aikana erilaisia toimeksiantoja Arno Anthonin johtamalla Valpolle; hän muun muassa asensi salakuuntelulaitteet Valpon Ratakadun päämajassa oleviin pidätysselleihin ja oli mukana kehittämässä puhelimeen liitettävän kuuntelulaitteen, jolla saattoi kuunnella mitä puhelimen lähistöllä puhuttiin. Tätä laitetta Valpo käytti oppositioainesten kotien salakuunteluun.
Kyrre perusti aselevon jälkeen 1944 Helsingin Pitäjänmäellä sijaitsevan työpaikkansa Helvarin radiotehtaan ullakkotiloihin salaisen radioaseman, jolla lähetettiin Suomessa toimivien saksalaisten agenttien raportteja Saksaan. Radioaseman antennit eivät herättäneet huomiota koska radiotehtaan katolla oli paljon muitakin antenneja.
Kyrren avustajana toimi Saksan lähetystön entinen kanslisti Elli Poikonen, jonka yhtenä tehtävänä oli radioliikenteessä käytettävien salakoodien purku. Kyrren ja Poikosen esitteli toisilleen maisteri Hämäläinen, joka todellisuudessa oli AKS:n puheenjohtaja Vilho Helanen. Syksyllä 1944 Kyrre asensi laitteet, joiden avulla voitiin salakuunnella Hotelli Torniin majoittuneen liittoutuneiden valvontakomission puheluita. Sonderkommando Nordin ohella myös Suomen sotilastiedustelu käytti näitä Kyrren laitteita hyväkseen. Valvontakomissio sai kuitenkin selville kuuntelun ja alkoi syöttää kuuntelijoille vääriä tietoja.
Valpo pidätti Kyrren ja Poikosen Helvarin radioaseman paljastuttua 23. tammikuuta 1945. He onnistuivat pakenemaan 16. maaliskuuta 1945 myötämielisen Valpon etsivän ja entisen kaukopartiomiehen Urho Gunnar Rantalan avustuksella. Hänet värväsi tehtävään insinööri Karl Sundholm. Rantala avusti paossa, koska hän uskoi, että pidätetyt aiottiin luovuttaa Neuvostoliittoon. Kyrren tapauksen tutkijat alkoivat paon jälkeen uskoa, että taustalla oli suurempi organisaatio.
Kyrre surmattiin hämärissä oloissa marraskuussa 1960 kesähuvilallaan Gladsaxessa Kööpenhaminan lähellä. Lindforsin ja Rislakin (1978) mukaan murhan syyksi esitetty väite Kyrren homoseksuaalisuudesta oli tekaistu ja todellisen syyn peittelyä.
Suitsukepolku
Suitsukepolku on Omanin Dhofarissa sijaitseva osa suitsuketietä, joita pitkin vietiin Lähi-idästä Intiaan kauppatavaraa. Alueella kasvaa Boswellia sacra -puita, joiden pihkasta saadaan suitsukkeina käytettävää olibaanihartsia. Suitsukepolku oli tämän aineen tärkeä kauppareitti antiikin aikana sekä keskiajalla. Polku ja siihen liittyvä alue liitettiin maailmanperintöluetteloon vuonna 2000. Suojellun alueen koko on noin 850 hehtaaria ja sen suoja-alue on hieman yli 1200 hehtaaria.
thumb|240px|left|[[Oblikaanihartsia tuotetaan Boswellia sacra -puun pihkasta]]
Epigonatio
Hieman alempi vastaavanlainen huomionosoitus ortodoksisessa kirkossa on kuvevaate.
Hermokrates
Hermokrates (, 400-luku eaa.) oli Syrakusan armeijan kenraalina ateenalaisten Sisilian sotaretken aikana. Thukydideen mukaan hän esiintyi ensimmäisenä julkisuudessa Gelassa vuonna 424 eaa. pidetyssä kokouksessa, jossa hän piti puheen, joka vaati Sisilian kreikkalaisia sovittelemaan heidän riitansa. Vuonna 415 eaa. hän suositteli liittoumaa, jossa joukko ei-sisilialaisia (jopa ei-kreikkalaisia, kuten Karthago) liittoutuisivat Ateenaa vastaan. Hänet valittiin yhdeksi Syrakusan kolmesta strategokseksi, mutta jonkun ajan kuluttua tehtävä otettiin häneltä pois, koska hän ei ollut siinä menestyksekäs.
Myöhemmin Hermokrates toimi yhtenä Gylippoksen tärkeimpänä neuvonantajana ja vaikutti siten jollain tavalla Ateenasta saavutettuun voittoon. Vuonna 412 eaa. hän toimi amiraalina Kyzikoksen taistelussa, mutta menetti aluksensa ja hänet ajettiin maanpakoon, joskin poissaolevana. Hän ei palannut Sisiliaan kuin vasta vuonna 408 eaa. Hän kuoli katutappelussa Syrakusassa vuonna 407 eaa. epäonnistuneen coup de mainin jälkeen.
Thukydideen lisäksi Hermokrateen mainitsevat Ksenofon, Plutarkhos ja Polyainos. Hermokrates on myös yksi henkilöistä, joka esiintyy Platonin myöhäisvaiheen dialogeissa Timaios ja Kritias. Platon on saattanut alun perin suunnitella kolmatta dialogia nimeltään Hermokrates, mutta hän ei koskaan kirjoittanut sellaista.
Koska Hermokrateen nimeä kantavaa dialogia ei koskaan kirjoitettu, ei voida tietää miksi Platon valitsi hänet. Cornford huomauttaa, että on mielenkiintoista, että samalla kun Kritias kertoo dialogeissa tarinaa yhdeksäntuhannen vuoden takaisista tapahtumista Ateenan lyödessä Atlantiksen ja pelastaessa Välimeren kansat orjuudelta, Hermokrates muistettaisiin henkilönä, joka oli osallisena torjumassa Ateenan suurinta laajentumispyrkimystä.
Kyle Katarn
Kyle Katarn on Tähtien sodan universumissa esiintyvä kuvitteellinen hahmo, joka on esiintynyt Tähtien sota -aiheisissa videopelipeleissä ja kirjoissa. Kylen ensiesiintyminen oli ensimmäisen persoonan ammuntapelissä Star Wars: Dark Forces vuodelta 1995.
Kyle on karkeapintainen sankari, joka ei aina pidä jedien menettelytavoista, mutta tietää millaista pahuutta Imperiumi ja sithit voivat saada aikaan. Juuri Kyle Katarn varasti ja välitti prinsessa Leialle Kuolemantähden pohjapiirrokset, joita Darth Vader jahtasi ensimmäisessä Tähtien sota -elokuvassa. Kylen lentäjäpilotti on Jan Ors, josta tulee lopulta myös Kylen rakastettu. Hän on myös Luke Skywalkerin hyvä ystävä.
Jedi Knight: Dark Forces 2
Muutama vuosi Imperiumin romahtamisesta kuolleen jediritari Qu Rahnin henki ilmestyi Kylelle ja kertoi olleensa Morgan Katarnin ystävä. Kyle palasi Suloniin ja löysi isänsä valmistaman valosapelin ja oppi käyttämään Voimaa. Hän sai selville, että hänen isänsä surmannut musta jedi Jerec ja hänen palvelijansa yrittivät löytää Jedien laakson, jonka avulla Jerec saisi rajattomat voimat. Kyle ja Jan kukistivat hänet ja hänen seuraajansa. Jerec sai surmansa.
Mysteries of the Sith
Viisi vuotta Jerecin kuoleman jälkeen Kyle on liittynyt Uuden Tasavallan joukkoihin Altyr 5 -planeetalla. Siellä hän on saanut koulutettavaksi Mara Jaden. Kylen ja Maran välinen koulutus keskeytyy yllättäen kun Imperiumi hyökkää Altyriin. Kyle keksii keinon pysäyttää Imperiumilaiset, ennen kuin on liian myöhäistä. Hän tuhosi kaksi hyökkäyksen aiheuttamaa asteroidia ja heti tämän jälkeen hän päätti lähteä etsimään vanhaa raunioitunutta temppeliä syrjäiseltä Dromund Kaasin planeetalta.Mara ei halunnut Kylen lähtevän, mutta ei voinut mitään. Kun Kyle oli ollut poissa jo kauan, Mara päätti lähteä etsimään häntä. Hän löysikin Kylen, mutta Kyle oli alkanut omaksua temppelissä olevaa Voiman Pimeää Puolta. Kyle antoi Maralle mahdollisuuden liittyä häneen, jotta Sithit nousisivat jälleen. Mara kieltäytyi ja Kyle yritti tappaa hänet. Mutta sitten Kyle näki tekojensa vääryyden ja sammutti sapelinsa. Hän huomasi, ettei hän voinut tappaa ystäviään ja vihollisiaan. Hän luuli epäonnistuneensa. Mara yritti saada Kylen huomaamaan, ettei hän epäonnistunut, mutta turhaan. Tämän jälkeen he lähtivät takaisin kotiin.
Jedi Knight II: Jedi Outcast
Muutama vuosi Mysteries of the Sithin tapahtumien jälkeen, Kyle oli katkaissut kaikki yhteytensä Voimaan, koska hän melkein kääntyi Dromund Kaasissa pimeälle puolelle. Näin ollen hän palasi takaisin palkkasoturin asemaan. Kyle Katarn kohtasi Artus-planeetalla liskomaisen mustan jedin Desannin ja hänen oppilaansa Tavionin. Kyle luuli että Tavion tappoi Jan Orsin ja raivostuneena hän meni Jedien laaksoon, jotta saisi takaisin kykynsä käyttää Voimaa kukistaakseen Desannin. Desann kuitenkin seurasi Kylea ja käytti laakson voimia ja kristalleja luoden mustien jedien armeijan. Kyle hankki Yavin 4:ssä takaisin valosapelinsa Lukelta ja lähti Desannin perään. Pilvikaupungissa Tavion paljasti, että Jan Ors olikin hengissä Desannin ja amiraali Galak Fyyarin lippulaivan selliosastolla. Hän pelasti Janin, surmasi Galak Fyyarin ja auttoi Uutta tasavaltaa pysäyttämään Desannin hyökkäyksen Luken jediakatemiaan. Pelin lopussa Kyle tappaa Desannin ja päätti ryhtyä taas jediksi.
Jedi Knight: Jedi Academy
Jedi Knight: Jedi Academy -pelissä Kyle toimi jedi-oppilaiden Jaden Korrin ja Rosh Peninin opettajana.
Aiheesta muualla
Lista över jediriddare
Maarianohdake
Maarianohdake eli rohtomaarianohdake (Silybum marianum) on yksivuotinen, piikikäs asterikasvi, joka kasvaa alkuperäisenä Etelä-Euroopassa. Sitä kasvatetaan myös koristekasvina ja rohdoskasvina.
Ulkonäkö ja koko
Maarianohdake kasvaa 60–150 senttimetriä korkeaksi. Sen lehdet ovat suuret ja pitkänsuikeat, laidoiltaan aaltoilevat ja piikikkäät. Lehdet ovat väriltään kirjavat, kirkkaanvihreät ja lehtisuonien kohdalta valkoiset. Maarianohdakkeen kukkamykeröt ovat isohkot ja kasvavat yksittäin varren päässä. Mykeröt ovat enintään 5 cm leveät, kukat ovat väriltään punavioletit. Kehtosuomut ovat piikkireunaiset ja niiden pitkä, kapea kärki ulkonee mykeröstä. Hedelmänä on lenninhaivenellinen pähkylä, joka on 6–8 mm pitkä.
Värikalvo
pienoiskuva|Sininen värikalvo vauvan silmässä. Värikalvo eli iiris, myös kehäkalvo on silmän etuosassa sijaitseva ympyränmuotoinen osa, jonka tehtävänä on säädellä silmään pääsevän valon määrää. Värikalvo muodostuu suonikkaasta pigmentoituneesta kudoksesta, joka yhdistää keskellä sijaitsevan rengaslihaksen eli sfinkterin (sphincter pupillae) ja säteittäin sijaitsevat pupillia laajentavat lihakset (dilator pupillae). Keskellä värikalvoa on pupilli eli mustuaisaukko, jonka läpi valo kulkee mykiön kautta verkkokalvolle. Värikalvo on silmän suonikalvon jatke, ja näiden kahden välissä sijaitsee sädekehä (corpus ciliaris), johon mykiö kiinnittyy.
Värikalvo sisältää vaihtelevia määriä melanosyyttisolujen erittämää melaniini-pigmenttiä. Pigmentin määrä yhdessä muiden tekijöiden kanssa määrää henkilön silmien värin. Ruskeasilmäisillä on pigmenttiä enemmän kuin sinisilmäisillä. pienoiskuva|Erilaisia värikalvoja.
Inka Venetvaara
Inka Venetvaara on suomalainen poliitikko ja opiskelija. Hän toimi Vihreiden nuorten ja opiskelijoiden liiton puheenjohtajana vuonna 2011 yhdessä Paloma Hannosen kanssa.
Venetvaara oli Vihreiden puoluehallituksen jäsen 2011–2013. Hän on ollut myös Helsingin Vihreiden varapuheenjohtaja. Venetvaara on ollut ehdolla kunnallisvaaleissa 2008 saaden 122 ääntä ja kunnallisvaaleissa 2012 saaden 83 ääntä.
Venetvaara on Valtion nuorisoasiain neuvottelukunnan varapuheenjohtaja 2011–2015. Venetvaara on toiminut myös Kestovaippayhdistyksen puheenjohtajana.
Aiemmalta koulutukseltaan Venetvaara on kultaseppä. Nyt hän on valtiotieteiden ylioppilas Helsingin yliopistossa.
Efkarpía
Efkarpía on Kreikan kaupunki sekä samanniminen Pávlos Meláksen kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Ευκαρπίας, Dimotikí Enótita Efkarpías) ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Thessalonikin alueyksikössä Keski-Makedonian alueella ja kuuluu Thessalonikin metropolialueeseen. Kaupungin ja kunnallisyksikön väkiluku on 13 905 (vuonna 2011).
Daisuke Matsui
Daisuke Matsui (松井 大輔 Matsui Daisuke?, s. 11. toukokuuta 1981 Yamashina-ku, Kioto) on japanilainen jalkapalloilija, joka pelaa Japanin J. League Division 2:n joukkueessa Júbilo Iwata.
Efkarpía
Efkarpía sijaitsee noin kuusi kilometriä Thessalonikin keskustasta pohjoiseen ja se on käytännössä Thessalonikin esikaupunkialuetta. Efkarpía oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Pávlos Meláksen kunnaksi yhdessä Políchnin ja Stavroúpolin kanssa.
Martin Harris
Martin Harris (18. toukokuuta 1783 – 10. heinäkuuta 1875) on yksi Mormonin kirjan kolmesta todistajasta ja profeetta Joseph Smithin ensimmäinen kirjuri kirjaa käännettäessä.
Varhaiset vuodet
Martin Harris syntyi Eastownissa, New Yorkin osavaltiossa kahdeksanlapsisen perheen toiseksi vanhimpana lapsena. Vain vähän tiedetään hänen aikaisemmista vuosistaan. Vuoteen 1831 Harris eli Palmyran kaupungissa samaisessa New Yorkin osavaltiossa. Häntä pidettiin rehellisenä ja taitavana, jumalaapelkäävänä, mutta myös hyvin taikauskoisena miehenä. Hänen tiedetään vaihtaneen kirkkokuntaansa ainakin viidesti. Hän oli kveekari, universalisti, restorationisti, kalvinisti, baptisti, campbellilainen ja mahdollisesti metodisti.
Mormonin kirjan todistaja
thumb|left|Martin Harris Vuonna 1828 Martin Harris tutustui Palmyrassa asuvaan Joseph Smithiin, joka kertoi hänelle saaneensa enkelin ilmestyksen. Enkeli nimeltä Moroni oli kertonut hänelle, että Palmyran lähellä sijaitsevaan kukkulaan oli haudattu kultaisia levyjä, joihin oli kaiverrettu Amerikan mantereen muinaisten asukkaiden historia. Nämä levyt sisältäisivät myös ”evankeliumin täyteyden”. Harris uskoi Smithin kertomukseen. Hän auttoi nuorta miestä taloudellisesti sekä myös toimimalla tämän kirjurina, kun Smith käänsi tekstiä kultalevyiltä urimin ja tummimin avulla verhon takaa sanellen.
Harris halusi saada jonkinlaisen varmuuden levyjen olemassaolossa, joten Smith kopioi hänelle muutamia kirjoitusmerkkejä levyiltä. Mahdollisesti kyseessä on nykyäänkin tunnettu Anthonin käsikirjoitus. Harris vei kopion New Yorkiin, jossa hän esitti sen Columbian yliopiston muinaisitämaisten kielten professorille Charles Anthonille. Vaikka Harris ja Anthon antoivat myöhemmin kohtaamisesta hyvin erilaisen kuvan, tapaaminen hälvensi ilmeisesti Harrisin epäillyt kultalevyjen aitoudesta.
Martin Harrisin vaimo Lucy Harris epäili kuitenkin edelleenkin tarinan aitoutta, ja hän vaati miestään tuomaan mukanaan levyistä jo käännetyt 116 sivua. Alun vastustelun jälkeen Smith myöntyi tähän, tosin ilmeisen vastahakoisesti. Vastahankaisuuteen olikin syytä, sillä Harrisin vaimo kieltäytyi luovuttamasta sivuja takaisin. Hänen mukaansa Smithille ei olisi ongelma kääntää tekstiä uudestaan, jos levyt kerran olisivat olemassa. Jos levyjä taas ei ollut, kääntäminen ei olisi mahdollista, ja huijaus paljastuisi. Käännöstyö keskeytyi joksikin aikaa, ja jonkin ajan kuluttua Smith kertoi saaneensa Jumalalta ilmoituksen, jonka mukaan kadonneita sivuja ei tulisi kääntää uudelleen. Smith sanoi, että hänen vastustajansa voisivat väärentää sivujen tekstin ja väittää häntä huijariksi. Lisäksi ilmoitus tuomitsi kovin sanoin sekä Smithin että Harrisin (Oppi ja liitot 10).
Käännöstyö jatkui uudelleen, mutta Smith ei enää hyväksynyt Harrisia kirjurikseen. Jumala oli kieltänyt tämän ilmoituksessa. Toiset, ennen muuta Oliver Cowdery, auttoivat nyt Smithiä ja kirjoittivat tekstiä hänen sanelustaan. Harris kuitenkin tuki Smithiä edelleen taloudellisesti. Hän myös lupasi maksaa Mormonin kirjan ensipainoksen painatuskulut. Tätä varten hän joutui panttaamaan kotitilansa.