cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Teleste keskusradio
Historia
Teleste-keskusradion isänä voidaan pitää Pekka Valkamaa, joka asensi ja korjasi keskusradioita Oy Sähkö Ab:n palveluksessa. Hän aloitti uransa yhtiön varastomiehenä vuonna 1944 ja siirtyi pian radio-osastolle. Samassa pajassa työskenteli hänen tuleva esimiehensä ja Telesten toimitusjohtaja Olavi Ahonen. Valkaman siirryttyä Telesten palvelukseen hän ehdotti toiminnan laajentamista keskusradiotuotantoon. Ahosen hyväksyttyä ehdotuksen Valkama aloitti suunnittelun. Ensimmäinen Valkaman valmistama laite toimitettiin Piikkiön keskuskoululle vuonna 1958. Toimitusten määrän kasvaessa myös suuret hotellit kiinnostuivat Telesten tuotteista.
Rakenne
Telesten keskusradiot olivat aluksi kaappiin sijoitettuja laitteita ja niiden vahvistimia, joilla koko keskusta ohjattiin. Kaapeissa oli radio ja magnetofoni, joista ääni ohjattiin vahvistimen kautta kaiutinlinjoihin. Myöhemmin valikoimaan lisättiin myös mahdollisuus levysoittimelle. 1970-luvun puolivälissä siirryttiin umpirakenteesta moduulirakenteeseen. Muutoksen myötä laite sai uuden ulkonäön, kun perinteisen kaappiradion sijasta keskuksen etupaneeliin lisättiin FM-moduuli. Moduulin hajotessa sen voi irrottaa ja vaihtaa uuteen hetkessä, kun umpirakennevahvistimet vaativat koneiston purkua ja useita työtunteja.
Pöytävahvistin oli rakenteeltaan sellainen, että sen pystyi tarvittaessa siirtämään käsin. Matala, neliskulmainen laatikko oli kompakti ratkaisu. Pöytävahvistin suunniteltiin kohteisiin, joissa ei vaadittu kovin suurta vahvistinta tai äänentoistoa. Näissä vahvistimissa äänilähteen sijainnilla ei ollut merkitystä, sillä tämä tekniikka vaati ainoastaan erillisen liitoksen laitteen ja vahvistimen välillä. Ensimmäiset pöytävahvistimet olivat umpirakenteisia, mutta myöhemmin nekin siirtyivät kaappivahvistimien tapaan moduulirakenteeseen. Pöytävahvistimet olivat tyyppikohtaisia tuotteita, joita oli mahdollista hankkia suoraan tehtaalta, mutta kaappivahvistimet valmistettiin tilaustyönä ostajan tarpeiden mukaisesti.
Keskukset ja sarjat
T-sarja oli Telesten ensimmäinen 1960-lukua edustava, umpirakenteinen vahvistinsarja. Vahvistin oli väriltään harmaa ja puukylkinen. Pohja ja kansi oli valmistettu metallisesta reikäpellistä. Potentiometrit olivat lieriönmalliset ja painonapit neliskulmaiset. Pöytävahvistin sai tyyppimerkinnän Tpv-100, jonka teho oli nimensä mukaisesti 100 W ja siihen kuuluva FM/AM- ja kaiutinvalintayksikkö merkinnän Tpv-6.
Neutrik
Neutrik Group on liechtensteinilainen yritys, joka on valmistanut liittimiä vuodesta 1975. Valikoimaan kuuluvat erityyppiset XLR-liittimet, plugit, jakit, Speakon-liittimet, PowerConit, Patch bayt, BNC-liittimet ja lisäksi erilaiset erikoisliittimet kuten MiniCon.
Teleste keskusradio
Keskukset ja sarjat
C-sarja toimi D-sarjan kaappien, pöytävahvistimen vaihtoehtona 70-luvulla. C-sarja palaa takaisin vanhan T-sarjan umpinaiseen rakenteeseen ja matalaan profiiliin. Kokomusta väritys kattaa koko laitteen. Vahvistin sai sarjanimekseen CAA-100.
E-sarja saapui 80-luvun alussa. Sarja palaa D-sarjan massiiviseen rakenteeseen. Laitteessa kotelon värinä on beige ja paneelin värinä toimii metallin harmaa. Painikkeet ovat neliskanttiset ja mustat, tosin potentiometrit noudattelevat lieriön muotoja. Tätä sarjaa löytyy niin pöytävahvistimena kuin kaappivahvistimenakin, joka tekee E-sarjasta laajimman Telesten valmistaman keskusradiosarjan.
Tekniikka
Telesten keskusradiot noudattavat 100 V:n kaiutinlinjajärjestelmää. Keskukselta lähtevissä kaapeloinneissa siis 100 V/70 V jännitettä joka mahdollistaa signaalin kulkemisen pitkien matkojen päähän, ilman liiallista heikkenemistä. Kaiuttimiin asennetut muuntajat ottavat jännitteen vastaan ja muuttavat sen sopivaan arvoon (5 V).
Vahvistimeen ohjelmaa syötettäessä siirtyy se ohjelman valitsimeen joka päästää signaalin eteenpäin äänenvoimakkuuden kautta äänenvärin säädöille. Säädöt muuttavat äänen diskanttia ja bassoa. Tämän jälkeen ohjelma siirtyy vahvistimeen josta vahvistettuna tullessaan se siirtyy kaiutinlinjan valintaan ja myös mahdollisesti tarkkailukaiuttimelle.
Ohjelmaan voidaan summata myös kaksi mikrofonisignaalia joiden säädöt siirretään suoraan äänenvärin säädölle ja siitä eteenpäin.
Tokion erillisalueet
thumb|250px|Kartta Tokion erillisalueista
Tokion erillisalueet ( tai 東京特別区, Tōkyō tokubetsuku) ovat 23 kuntaa, jotka muodostavat Tokion metropolin ydinalueen. Ne sijaitsevat Tokionlahden rannikolla metropolin itäosassa Taman alueen itäpuolella. Erillisalueilla on yhteensä 9 338 582 asukasta (vuonna 2017) ja niiden yhteenlaskettu pinta-ala on 626,79 neliökilometriä.
Toisen maailmansodan aikana vuonna 1943 Tokion prefektuuri ja siihen kuulunut Tokion kaupunki lakkautettiin ja niistä muodostettiin Tokion metropoli, joka asetettiin Japanin sisäministeriön suoraan hallintaan. Sodan päätyttyä laadittiin uusi paikallishallintolaki. Tokion kaupunkia ei kuitenkaan perustettu uudelleen, vaan vuonna 1947 sen 35 entisestä suuralueesta muodostettiin 23 uutta erillisaluetta.
Erillisalueet toimivat suoraan metropolihallinnon alaisuudessa monessa suhteessa itsenäisten kaupunkien tavoin: niiden vastuulla on esimerkiksi koulutus- sekä sosiaali- ja terveydenhuoltopalvelujen järjestäminen. Metropolihallinto vastaa kuitenkin joistakin tavallisesti kaupungeille kuuluvista palveluista, kuten vesihuollosta ja pelastustoimesta, jotta koko kaupunkialueen toiminnalle elintärkeät palvelut toimivat saumattomasti ja tehokkaasti.
Synnöve Ilmoni
Ilmonin vanhemmat olivat kollega Torsten Osvald Ilmoni ja Sigrid Johanna Crohns. Hän pääsi ylioppilaaksi 1896 Turun ruotsalaisesta yhteiskoulusta ja opiskeli Helsingin yliopistossa valmistuen filosofian kandidaatiksi 1906 ja maisteriksi 1907. Ilmoni toimi kielten ja uskonnon opettajana Helsingin ja Kauniaisten ruotsalaisissa oppikouluissa.
Ohjaskelkkailu talviolympialaisissa 1964
IX talviolympialaisissa Innsbruckissa vuonna 1964 oli ohjaskelkkailu ensimmäistä kertaa mukana olympiakisojen ohjelmassa. Kilpailutapahtumia järjestettiin kolme: miesten ja naisten yksinkelkkailu sekä miesten parikelkkailu.
Yksinkelkkailu
<br style="clear:both" />
Parikelkkailu
<br style="clear:both" />
Altaria (yhtye)
Altaria on suomalainen yhtye, joka soittaa melodista metallimusiikkia.
Historia
Basisti Marko Pukkila ja rumpali Tony Smedjebacka perustivat Altarian vuonna 2000. He molemmat olivat soittaneet aikaisemmin yhtyeessä Blindside, joka ei ollut heidän mukaansa tarpeeksi aktiivinen. Pian yhtyeeseen liittyivät laulaja Johan Mattjus, joka oli Pukkilan vanha tuttava, ja Sonata Arcticasta tuttu kitaristi Jani Liimatainen. Yhtye teki tässä vaiheessa jo live-esiintymisiä ja äänitti studiossa kolme kappaletta sisältäneen demolevyn Sleeping Visions.
Kesäkuussa 2002 Altaria teki management- ja promootiosopimuksen GerMusica-ohjelmatoimiston kanssa. Elokuussa 2002 yhtye sai levytyssopimuksen AOR Heaven -yhtiön kanssa. Syksyllä 2002 Altaria vietti tiiviisti aikaa studiossa äänittäen debyyttialbumiaan Invitation sekä konsertoi loka–marraskuussa, jolloin mukana oli myös Nightwish-kitaristi Emppu Vuorinen. Yhteistyö toimi, joten Vuorisesta tuli yhtyeen jäsen. Äänitykset valmistuivat tammikuussa 2003 ja levy miksattiin. Äänitykset ja miksaus tehtiin Sonic Pump -studiolla Thunderstone-yhtyeestä tutun Nino Laurenteen johdolla. Masteroinnin teki Finnvox-studiolla Mika Jussila. Albumin julkaisupäiväksi asetettiin 28. huhtikuuta 2003 ja Altaria konsertoi syyskuussa 2003.
Tammikuussa 2004 Vuorinen lähti yhtyeestä. Toiseksi kitaristiksi Liimataisen rinnalle tuli Blindside-yhtyeen Petri Aho, joka oli aikaisemmin soittanut Pukkilan ja Smedjebackan kanssa. Nikula lähti yhtyeestä ja solistiksi löydettiin Taage Laiho. Suomen-kiertuen jälkeen tammikuussa 2004 Altaria ryhtyi äänittämään Divinity-albumia. Albumi menestyi hyvin ja Altarian levytyssopimusta jatkettiin. Talvella ja keväällä 2005 yhtye teki materiaalia kolmannelle albumilleen. Liimataisella ei ollut tarpeeksi aikaa yhtyeelle ja hän erosi kesäkuussa 2005. Hänen tilalleen tuli Celesty-yhtyeestä tuttu J-P Alanen.
Altarian kolmannen pitkäsoiton The Fallen Empire nauhoitukset saatiin valmiiksi syksyllä 2005. Levy miksattiin ja masteroitiin Ruotsissa Black Lounge -studiossa. Pitkäsoitto julkaistiin 24. maaliskuuta 2006, jonka jälkeen yhtye teki Euroopan-kiertueen yhdessä Doron ja Sonata Arctican kanssa.
Altaria esiintyi livenä Nummirockissa kesäkuussa 2016. Tällöin Live-kokoonpanoon kuuluivat laulajat Marco Luponero, Jouni Nikula ja Johan Mattjus, kitaristit Jani Liimatainen, Petri Aho ja J-P Alanen, basisti Marko Pukkila ja rumpali Tony Smedjebacka. Sen jälkeen yhtye jäi tauolle.
Yhtye aloitti toimintansa uudelleen 2020 ja lähti kiertueelle King Companyn kanssa huhtikuussa 2020. Myös uutta albumia alettiin työstämään.
Julkaisut
Studioalbumit
Kokoelma-albumit
Demot
Katse opiskelijan ohjauksessa
Katse opiskelijan ohjauksessa on usein opettajan tärkein työkalu. Katseen avulla luodaan yhteys opiskelijaan ja saadaan palaute oppimisesta. Tavallisesti myös opettajan ensimmäinen kontakti oppijaan tapahtuu katsekontaktin avulla. Katsekontaktin avulla opettaja päättelee, kuinka opetettava asia menee perille, ja kuunteleeko oppija hänen sanomaansa. Opettajan katse antaa myös välitöntä palautetta oppijalle. Katseen käyttö on olennainen osa sosiaalista vuorovaikutusta. Lapsi oppii tulkitsemaan äitinsä katsetta jo vauvana, eikä asiaan yleensä kiinnitetä huomiota.
Katse huomion kohdistajana
Ihminen oppii arkipäivän sosiaalisessa vuorovaikutuksessa joka päivä uusia asioita alitajuisesti sen enempää panostamatta tai kiinnittämättä huomiota oppimaansa asiaan. Myös ohjaus- ja koulutustilanne onnistuu parhaiten aidossa tilanteessa demonstraation tai käytännön esimerkin avulla. Opettajaa neuvotaan käyttämään opetuksessa niitä aistikanavia, jotka oppijalla ovat vahvoja Katsetta voidaan käyttää ohjauksellisena keinona kohdistamalla se oppijasta opetettavaan asiaan.
Katsekontakti voi myös vaikeuttaa oppimista: opiskelijan on päätettävä seuraako hän opettajan katsetta vai tekemisen kohdetta. Silloinkin kun oppija vaikuttaa keskittyvän opettajan antamaan tehtävään, hän ei välttämättä keskity oppimisen kannalta oleelliseen. Yksityiskohdat vievät helposti huomion pois kokonaisuudesta ja oleellinen jää helposti huomaamatta. Tällöin toppija tarvitsee selkeää ohjetta, mihin tulee katsoa.
Oppimisvaikeudet ja katsekontakti
Oppijat, jotka vaativat lisätukea, erottuvat usein joukosta opettajan silmissä juuri katsekontaktin erilaisuuden vuoksi.
Joillakin ihmisillä on oppimishäiriöitä, jotka syntyvät huomion kohdistamiseen liittyvistä vaikeuksista. Tällaisten ihmisten voi olla vaikea oppia asioita perinteisillä opetusmenetelmillä. Yksityiskohtaiset strukturoidut kirjalliset tai sanalliset suoritusohjeet eivät auta, sillä ohjeita on vaikea muuntaa toiminnaksi, kun suorittaja keskittyy oman toimintansa tarkkailuun.
Myös opettajan ottama katsekontakti voi tällöin saada oppijan huomion keskittymään oman toimintansa tarkkailuun. Tämä katse saattaa tuottaa huonoista oppimiskokemuksista johtuvaa stressiä. Moni on oppinut jo lapsena, että katse merkitsee moitetta.
Katse autismin kirjon lasten opetuksessa
Tutkittaessa katseen merkitystä autismin kirjon lasten oppimisessa on todettu, että kouluopetuksessa autistisen lapsen katse kohdistuu tekemisen kohteeseen, kun muut lapset seuraavat enemmän opettajan kasvonilmeitä. Jo pienet autistiset lapset seuraavat katseellaan sosiaalisissa tilanteissa erilaisia asioita kuin muut lapset. He eivät seuraa puhujan ilmeitä vaan jäsenten liikkeitä ja tekemisen kohdetta. Teini-ikäisiä tutkittaessa on todettu, että katseella seuraaminen ja katseen kohdistaminen on poikkeavaa osoittaen, että ilmeiden tulkinta ja vuorovaikutus sosiaalisessa kanssakäymisessä näkyy korvaavien strategioiden käytössä korostettuina kasvojen ilmeinä ja uskomalla kirjaimellisesti siihen mitä on sanottu.
Oppijaa helpottaa, jos hän saa toimia mahdollisimman stressittömässä ympäristössä, jossa työn ohjaajat eivät seuraa suoritusta liian tiiviisti. Tällaisen mallioppimisen avulla keskitytään itse tekemiseen eikä toiminnan liikeratoihin tai siihen miten oppija sen suorittaa. Työtä arvioitaessa pitäisi kiinnittää enemmän huomiota lopputulokseen kuin prosessiin. Jos oppija ei pysty pääsemään eroon omaan toimintaansa keskittymisestä, toiminnan ongelmat voivat pahentua.
Kineettinen oppiminen
Jotkut oppijat prosessoivat jatkuvasti sosiaalisen vuorovaikutuksen tilannetta, ja reagoivat siksi hitaasti. Tällaisen oppilaan näkökulmasta sosiaalinen vuorovaikutus saattaa muistuttaa urheilusuoritusta, johon pitää panostaa parhaansa selvitäkseen siitä. Opiskelijan ohjaaminen pelkkien sanojen avulla on vaikeaa ja verbaalinen prosessointi toiminnaksi hidasta. Tämä aiheuttaa ongelmia perinteisissä sanoihin perustuvissa opetusmenetelmissä.
Vaihtoehtoinen opetuskeino on suora kineettinen matkiminen teosta teoksi ilman toiminnan samanaikaista sanallista selitystä Nämä urheiluvalmennuksesta tutut kineettiset ja taktiset menetelmät sopivat autismin kirjon ihmisen valmennukseen usein paremmin kuin perinteinen luokkahuoneopetus.
Draamakasvatus
Draamakasvatuksessa harjoitellaan opittavaa asiaa käyttäen katsetta, eleitä puhetta ja muita teatterin keinoja. Ammatillisessa opetuksessa sitä voi olla oppijain toteuttama demonstraatio tai simuloitu tilanne, jossa opitaan myös sosiaalisia taitoja ja itsetuntemusta.
Kuva
Kuva voi toimia opetuksessa sekä katseenvangitsijana että havainnollistajana. Kuvat eivät kuitenkaan saisi olla itsetarkoitus. Käytettävävien kuvien tehtävä pitää miettiä huolella. Jos kuvan avulla voidaan selkeyttää ja analysoida opittavaa asiaa, se on paikallaan. Katse voidaan "vangita" hyötykäyttöön valokuvaamalla tai videoimalla opittava työprosessi myöhempää analyysiä, palautetta ja oppimista varten. Kamera yhdistettynä draamaan antaa mahdollisuuden harjoitella niin sosiaalista tilannetta kuin analysoida ammatillista suoritusta. Audiovisuaalinen monen aistikanavan yhtaikainen käyttö saattaa joillekin oppijoille olla enemmän haitaksi kuin hyödyksi. Äänen sulkeminen videosta voi auttaa oppijaa keskittymään itse suorituksen seurantaan ja parantaa visuaalis-kineettistä oppimista.
Mikke Jaakkola
Mikke Jaakkola (s. 2. elokuuta 1997 ) on suomalainen pikajuoksija. Jaakkola edustaa Länsi-Uudenmaan Urheilijoita.
Hänen ennätyksensä sadalla metrillä on 10,70 s ja kahdellasadalla metrillä 21,86 s. Kalevan kisoissa 2017 Jaakkola sijoittui 200 metrillä seitsemänneksi. Alle 23-vuotiaiden SM-kilpailuissa hän oli 200 metrillä vuonna 2017 toinen.
Pituushypyssä Jaakkolan ennätys on 6,86 metriä, jolla hän sijoittui alle 23-vuotiaiden SM-hallikilpailuissa toiseksi.
John Aniston
pienoiskuva|John Aniston vuonna 2012. John Anthony Aniston (kreik. Γιάννης Αναστασάκης, Ioannis Anastasakis, 24. heinäkuuta 1933 Chaniá, Kreeta, Kreikka – 11. marraskuuta 2022 ) oli amerikankreikkalainen näyttelijä. Hän oli näyttelijä Jennifer Anistonin isä.
Hogrefe
Yrityksen alkuajankohtana pidetään vuotta 1949, jolloin tohtori Carl Jürgen Hogrefe, joka oli yhä assistenttina Göttingenin yliopistossa, julkaisi ensimmäisen Psychologische Rundschau -lehden painoksen. Omiin toimitiloihin Göttingenissä yritys siirtyi perustajansa kotitalosta vuonna 1971.
John Aniston
Aniston syntyi Chaniássa, Kreetan saarella. Hänen perheensä muutti Yhdysvaltoihin kun hän oli kahden, ja hänen isänsä Antonios Anastassakis vaihtoi perheen sukunimeksi Aniston. John Aniston valmistui Pennsylvanian osavaltionyliopistosta ja palveli Yhdysvaltain merivoimissa tiedustelu-upseerina muun muassa Panamassa.
Hogrefe
Hogrefen ympärille on muodostettu yrityskonserni (Hogrefe Verlagsgruppe GmbH.) ja brändi Hogrefe, joka oli vuonna 2017 läsnä 15 maassa. Useiden Euroopan maiden (myös Suomi) ohella sillä toimipiste myös Yhdysvalloissa, Brasiliassa ja Venjällä. Tytäryhtiöitä hankittu ainakin osin yritysostoilla. Esimerkiksi Suomeen perustettu tytäryritys synnytettiin ostamalla Psykologien Kustannus Oy Suomen Psykologiliitolta vuonna 2013. Hogrefen julkaisuihin kuuluu noin 2 500 kirjaa (11 kielellä), 42 aikakauslehteä ja noin 1 600 psykologista tai muuta testiä (18 kielellä). Yrityksen palveluksessa on noin 350 henkilöä ja sen julkaisuihin on osallistunut noin 6 000 kirjoittajaa.
John Aniston
Aniston tunnettiin roolisuorituksistaan saippuasarjoissa. Parhaiten hänet tunnettiin Victor Kiriakisin roolista saippuasarjassa Päivien viemää. Aniston esiintyi myös monissa muissa sarjoissa, kuten Gilmoren tytöissä.
Hogrefe
Yhtiön suomalaisen tytäryhtiön Hogrefe Psykologien Kustannus Oy:n liikevaihto (2016) oli 1,9 miljoonaa euroa ja palveluksessa oli kahdeksan henkeä. Suomalaisyhtiö järjestää yhteistyökumppaniensa kanssa esimerkiksi vuosittaiset Psykologimessut.
Borodin
Borodin, naisilla Borodina, on sukunimi. Se on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Igor Cavonius
Igor Rurik Cavonius (4. elokuuta 1890 Vaasa – 21. marraskuuta 1957 Helsinki) oli suomalainen ruotsin kielellä kirjoittanut runoilija.
Revonlahti
Revonlahti on entinen Suomen kunta. Revonlahden naapurikunnat olivat Pattijoki, Siikajoki, Lumijoki, Paavola ja Liminka.
thumb|Revonlahden kunnanrajat vuoden 1960 Suomen tilastokartassa Revonlahden kunta yhdistettiin 1973 Paavolan kunnan kanssa Ruukin kunnaksi, ja edelleen 1. tammikuuta 2007 Ruukin ja Siikajoen yhdistyessä siitä tuli osa Siikajoen kuntaa. Revonlahden kirkko on vuodelta 1775. Suomen sodassa 27. huhtikuuta 1808 käydyn Revonlahden taistelun kunniaksi on pystytetty L. Kallisen veistämä muistomerkki vuonna 1935.
Revonlahti on monipuolinen kunta jossa asustaa noin 1500 henkeä. Revonlahdella on muun muassa tunnettu Myymälä, Kirkko, Rautakauppa, Hotelli, Kirjasto ja Jalkapallokenttä.
Kyliä
Vuosien 1960 ja 1970 taajamarajausten mukaan Revonlahdella ei ollut taajamia, mutta Paavolan Ruukin taajama ulottui kolmen asukkaan verran Revonlahden puolelle. Nykyisin Revonlahden kirkonkylä määritellään kuitenkin taajamaksi.
Väestö
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty Revonlahden väestönkehitys kymmenen vuoden välein vuosina 1880–1970.
Arsenal de Brest
thumb|Brestin laivastotukikohta Arsenal de Brest eli Brestin laivastotukikohta on Ranskan merivoimien tärkein Atlantin rannikon tukikohta, ja se sijaitsee Brestissä Penfeldjoen suussa. Sen alueella toimii lisäksi Ranskan asevoimien tutkimuslaitoksia.
Alueelle valmistui satama 1631–1635, ja 1674 sinne sijoitettiin ruutivarasto, lataamo ja sotilassairaala. Alueelle avattiin 1683 Troulanin telakka, joka täydentyi 1746 kolmella ponttoonitelakalla. Kaikkiaan alueelle valmistui ensimmäiseen maailmansotaan mennessä yhdeksän telakka-allasta ja kymmenes maailmansotien välillä. Toisen maailmansodan aikana saksalaiset rakensivat alueelle sukellusvenetukikohdan.
Raatihuoneenkatu
Raatihuoneenkatu viittaa kadunnimenä ainakin seuraaviin katuihin:
Ruggero Ruggeri
pienoiskuva|200px|Ruggero Ruggeri Ruggero Ruggeri (14. marraskuuta 1871 Fano – 20. heinäkuuta 1953 Milano) oli italialainen näyttelijä.
Harrastajanäyttelijänä aloittanut Ruggeri työskenteli Ermete Novellin sekä Virgilio Tallin, Irma Gramatican ja Oreste Calabresin teatteriseurueissa. Pian hän alkoi muodostaa omia teatteriseurueitaan. Ruggeri näytteli Shakespearea sekä erityisesti ranskalaisia komedioita. Hän oli yksi ensimmäisistä ja arvostetuimmista Luigi Pirandellon näytelmien esittäjistä. Iän myötä Ruggerin ammattitaito vain parani ja toisen maailmansodan jälkeen hän herätti kansainvälistäkin huomiota T. S. Eliotin näytelmässä Murha katedraalissa sekä Platonin dialogeissa. Ruggeri on esiintynyt myös elokuvissa.
Corrado Alvaro
Corrado Alvaro (1895 San Luca, Reggio Calabria, Italia – 1956 Rooma, Italia) oli italialainen kirjailija ja toimittaja.
Alvaro työskenteli Il Mondon avustajana ja vuosina 1930–1935 suurten italialaisten sanomalehtien kirjeenvaihtajana. Vuosina 1946–1947 hän oli Il Risorgimenton päätoimittaja.
Kaunokirjallisen uransa Alvaro aloitti ensimmäisen maailmansodan kokemustensa jälkeen ja julkaisi runokokoelman Poesie grigioverdi (1917). Ensimmäinen kaunokirjallinen proosateos oli novellikokoelma L'amata alla finestra, joka ilmestyi 1929. Siinä kuvastuu hänen synnyinseutunsa ja sen tarusto. Sen jälkeen hänen tuotantoonsa kuuluu romaaneja, novelleja, esseitä ja näytelmä. Kesken jäänyt romaani Belmoro ilmestyi postuumisti 1957, ja siinä hän kritisoi kulutusyhteiskuntaa, joka pitää ihmisiä otteessaan.
Alvaron tuotannosta on suomennettu novelli "Viisikymmentä liiraa" (suom. Soma Rytkönen 1955) teoksessa Italialaisia kertomuksia 1900-luvulta (2007); alkuteos "Cinquanta lire" teoksesta Settantacinqu racconti.
Teokset
thumb|150px|La signora dell'isola, Lanciano, Carabba, 1930 - (coll. Angelo Bastone)
RN Astore (1907)
RN Astore oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1908 valmistunut Pegaso-luokan torpedovene.
Valmistus
Alus tilattiin Sestri Ponentesta Cantieri navali Oderolta, missä köli laskettiin 19. huhtikuuta 1906. Alus laskettiin vesille 22. kesäkuuta 1907 ja liitettiin laivastoon 27. tammikuuta 1908.
Palvelus
Alus romutettiin 4. kesäkuuta 1923.
Paltamon kirkonkylä
Paltamon kirkonkylä eli Kiehimä on kirkonkylä ja Paltamon kunnan keskustaajama Kainuussa. Kirkonkylä sijaitsee Kiehimänjoen suun länsirannalla Oulujärven itäosan Paltaselän pohjoispuolella. Valtatie 22 ja kantatie 78 risteävät kirkonkylässä, joka sijaitsee myös Oulu–Kontiomäki -rautatien varrella. Paltamon kirkonkylän lähin kaupunki on Kajaani, joka sijaitsee maanteitse 36 kilometriä kirkonkylästä etelään.
Tilastokeskuksen taajama-aluerajauksen mukaan vuoden 2021 lopussa Paltamon kirkonkylän pinta-ala oli 6,15 neliökilometriä ja väkiluku 1 448. Kirkonkylä on Paltamon suurin taajama; kunnan toinen taajama on Kontiomäki (413	as., 1,87 km2, 2021). Tilastollinen taajamarajaus voi poiketa virallisesta kunnanosien rajauksesta.
Vakinainen asutus Paltamolle muodostui 1550-luvulla. Vaikka Kainuu virallisesti kuului vuoden 1323 Pähkinäsaaren rauhan mukaan yhä Novgorodin valtapiiriin, kuningas Kustaa Vaasan kehoituksesta Oulunjärven ympäristö asutettiin. Kustaa Fincke lähetti seudulle savolaisia uudisasukkaita. Venäläispelossa uudisasutus ei tapahtunut vapaaehtoisesti, vaikka asukkaille luvattiin kolmen vuoden verovapaus. Venäläiset hävittivätkin pääosan asutuksesta 1570- ja 1580-luvuilla. 25-vuotisen sodan päättäneessä Täyssinän rauhassa (1595) Paltamon seutu tuli osaksi Ruotsin valtakuntaa, ja vuoteen 1604 mennessä Paltamon seudulle oli noussut 105 taloa.
Oulujärven eli Paltamon pitäjä oli aluksi Savonlinnan linnaläänin alaisuudessa. Vuonna 1559 alue liitettiin hallinnollisesti Pohjanmaan voudin valtapiiriin. Aluksi Limingan alaisuudessa toiminut Paltamon seurakunta muodostettiin vuonna 1559 (nimenään Oulujärven erämaaseurakunta), mutta itsenäistettiin vasta 40 vuotta myöhemmin. 1600-luvun alun Paltamon suurseurakunnasta on sittemmin muodostettu 10 seurakuntaa. Vuoteen 1647 saakka Paltamoon kuului koko Kainuu. Vuosina 1650–1680 Paltamo oli osa Pietari Brahen Kajaanin vapaaherrakuntaa. Paltamon seurakunnan varhaisimmat kirkot ovat sijainneet Manamansalossa (ensimmäinen kirkko, tuhoutui 1581) ja Paltaniemellä (toinen kirkko 1599-1626 ; kolmas kirkko 1665–1716; neljäs kirkko: Paltaniemen kuvakirkko 1726– ). Paltamon seurakunnan keskus sijaitsi vuoteen 1936 saakka Paltaniemessä.
Paikannimi Paltamo on esiintynyt alkuaan kirjallisissa lähteissä muodoissa paldama niemi (1555), Paldama (1605), Paldamoi (1624) ja Paldamoj by (1650). Paikannimi Paltamo on johdettu sanasta palta ’rinne, rantapenger’. Paltamon aiemmassa kirkonkylässä Paltaniemellä on korkea rantatöyräs, johon sana palta viitannee.
Kirkonkylän palvelut ja maamerkit
Kirkonkylän maamerkkejä ovat muun muassa Paltamon kirkko (1946) ja Kiehimänjoen ylittävät maantie- ja rautatiesillat. Pääosa kunnan palveluista on keskittynyt kirkonkylän taajamaan. Kirkonkylästä löytyvät kirkon ohella esimerkiksi kunnantalo, Korpitien koulu (yhtenäiskoulu, luokka-asteet 1-9), Paltamon lukio, Paltamon pääkirjasto, Paltamon terveysasema ja Kainuun pelastuslaitoksen Paltamon paloasema.
Hypovolemia
Hypovolemia on tila, jossa elimistössä kiertävän veren tai kokonaisnestetilavuuden määrä on vähentynyt. Hypovoleemisen šokin aiheuttajia voivat olla dehydraatio, verenvuoto ulos elimistöstä tai elimistön onteloihin, pitkittynyt ripuli sekä vakavat palovammat, joiden kautta plasmaa vuotaa elimistöstä. Pitkittyneestä hypovolemiasta seuraa kuolema elinten lopettaessa toiminnot veren puutteen vuoksi.
Ohjaskelkkailu talviolympialaisissa 1968
X talviolympialaisissa Grenoblessa vuonna 1968 järjestettiin ohjaskelkkailussa kolme kilpailutapahtumaa: miesten ja naisten yksinkelkkailu sekä miesten parikelkkailu.
Yksinkelkkailu
<br style="clear:both" />
Parikelkkailu
<br style="clear:both" />
Milton Keynes
Milton Keynes [] on noin asukkaan kaupunki ja  asukkaan yhtenäishallintopiiri Buckinghamshiren kreivikunnassa eteläisessä Keski-Englannissa. Hallintopiirin eteläosat ovat enimmäkseen kaupunkialuetta mutta sen pohjoisosissa on vielä maaseutua. Kaupunkialueeseen kuuluu noin sata asuinaluetta ja vilkas keskusta-alue. Milton Keynesin kaupungin lisäksi hallintopiirin alueella on Bletchleyn, Wolvertonin ja Newport Pagnellin teollisuuskaupungit.
Vuonna 1960 Britannian hallitus päätti perustaa uuden kaupungin Buckinghamshiren pohjoisosaan. Tavoitteena oli luoda kaupunki jossa olisi lopulta 250 000 asukasta ja hyvät yhteydet Lontooseen, Birminghamiin ja suuriin yliopistokaupunkeihin.
Milton Keynesin katuverkko on poikkeuksellinen ruutuasemakaava – useimmissa muissa englantilaisissa kaupungeissa on kehäteitä. Useimmissa pääteiden risteyksissä on kiertoliittymä eikä liikennevaloja. Milton Keynes pyrittiin suunnittelemaan luonnonläheiseksi "puutarhakaupungiksi". Sen asukkaat ovat nuorempia ja varakkaampia kuin Britannian kaupungeissa keskimäärin.
Juha Riihijärvi
Juha Riihijärvi (s. 15. joulukuuta 1969 Kemin maalaiskunta) on suomalainen jääkiekkovalmentaja ja pelaajauransa lopettanut jääkiekkoilija, joka valmentaa Tanskan pääsarjan Herlev Eaglesia.
Milton Keynes
Kaupungissa on 200 myymälän ostoskeskus, suuri elokuvateatterikompleksi ja sisähiihtokeskus.
Juha Riihijärvi
Oikealta laukova laitahyökkääjä pelasi pitkän uran. Hän pelasi yli 200 ottelua jääkiekon SM-liigassa ja yli 400 ottelua Ruotsin Elitserienissä. Lisäksi Riihijärvi pelasi myös AHL:ssä, Sveitsissä, Tanskassa, Itävallassa ja Italiassa.
Milton Keynes
F1-talli Red Bull Racingin päämaja sijaitsee kaupungissa.
Juha Riihijärvi
Pelaajaura
Riihijärvi aloitti uransa Oulun Kärpissä, joiden SM-liigajoukkueessa hän debytoi kaudella 1987–88. Hän pelasi hyvän tulokaskauden 1988–89, jolloin pisteitä kertyi 34. Kärppien kausi päättyi kuitenkin pettymykseen, kun joukkue putosi jääkiekon I-divisioonaan. Riihijärvi pelasi I-divisioonassa kaksi vuotta ollen molempina kausina joukkueen paras pistemies, kunnes hän siirtyi kaudeksi 1991–92 JYP HT:n riveihin. Kesällä 1991 Edmonton Oilers varasi hänet numerolla 254. Riihijärvi teki 62 pistettä, voitti SM-hopeaa ja pääsi pelaamaan myös MM-kilpailuihin, josta hän voitti hopeaa. Seuraavalla kaudella Riihijärvi oli 56 pisteellään JYP HT:n paras pistemies ja valittiin SM-liigan tähdistökentälliseen. Hän pelasi MM-kisoissa myös keväällä 1993.
Riihijärvi siirtyi kaudeksi 1993–94 Edmonton Oilersin organisaatioon, mutta pelasi koko kauden farmijoukkue Cape Breton Oilersissa. Hän palasi kaudeksi 1994–95 SM-liigaan ja siirtyi Rauman Lukon riveihin. Toisella Lukko-kaudella 1995–96 Riihijärvi voitti SM-liigan maali- ja pistepörssin tehoilla 28+44=72. Lisäksi hänet valittiin runkosarjan parhaaksi pelaajaksi (Lasse Oksanen -palkinto) ja valittiin tähdistökentälliseen. Hän pelasi vuonna 1996 myös MM-kilpailuissa ja maailmancupissa.
Riihijärvi siirtyi kaudeksi 1996–97 Elitserien-joukkue Malmö IF:n riveihin. Hän voitti heti ensimmäisellä kaudellaan Elitserienin pistepörssin tehden 51 pistettä. Riihijärvi pelasi Malmössä pitkään, yhteensä kymmenen kautta, joista yksi on sarjatasoa alempana HockeyAllsvenskanissa. Noiden kausien aikana Riihijärvi voitti pistepörssin myös kaudella 1999–2000, jolloin pisteitä kertyi 56. Tuona kyseisenä kautena ja kaudella 2000–01 hän pelasi myös Elitserienin tähdistöottelussa. Pistepörssivoittojen lisäksi Riihijärvi oli myös kausina 2000–01 ja 2001–02 Elitserienin tehokkain ulkomaalainen. Riihijärvi pelasi välillä kauden 2004–05 Sveitsissä. Hän pelasi ensin kaksi ottelua Nationalliga A:n HC Ambrì-Piottassa ja siirtyi sitten sarjatasoa alemmas Nationalliga B:n EHC Baseliin. Riihijärvi palasi kaudeksi 2005–06 Malmöhön, joka pelasi HockeyAllsvenskanissa. Riihijärvi oli nostamassa joukkuetta takaisin Elitserieniin kaudeksi 2006–07.
Valmentajaura
Riihijärvi aloitti valmentajauransa toimien Ruotsin kolmannen sarjatason IK Panternin apuvalmentajana kaudella 2010–11. Tämän jälkeen hän siirtyi Tanskan pääsarjan Herlev Eaglesin päävalmentajaksi kolmeksi kaudeksi. Herlev ylsi kaikilla kolmella kaudella pudotuspeleissä neljännesfinaaleihin. Kauden 2014–2015 Riihijärvi aloitti Frederikshavn White Hawksin päävalmentajana, mutta sai potkut joulukuun lopussa. Tämän jälkeen Riihijärvi on toiminut syksystä 2017 alkaen NHL-joukkue New York Islandersin pelaajatarkkailijana.
Muuta
Riihijärven 1993 syntynyt poika Aleksis pelasi malmöläisen IK Panternin junioreissa sekä muutamissa Divisioona 2:n ja Divisioona 3:n joukkueissa kevääseen 2014 asti.
Hepoköngäs
thumb|right|250px|Hepoköngäs thumb|right|250px|Hepoköngäs ylhäältä Hepoköngäs on Suomen korkeimpia luonnonvaraisia vesiputouksia ja vuonna 1956 perustetun Hepokönkään luonnonsuojelualueen tunnetuin nähtävyys. Sen putouskorkeudeksi mainitaan yleensä 24 metriä. Suomen korkein vesiputous Korkeakoski on 12 metriä korkeampi. Maanmittauslaitoksen karttojen mukaan Hepokönkään korkeus on alle 20 metriä, sillä putous sijaitsee korkeuskäyrien 175 m ja 195 m välissä. Hepoköngäs sijaitsee Heinijoessa noin 16 kilometriä Puolangan keskustasta Hyrynsalmen suuntaan. Heinijoki on osa Kiiminkijoen latvavesistöä ja saa alkunsa Haukijärvestä läheltä Hyrynsalmen ja Puolangan rajaa.
UKK-reitti Puolanka–Hyrynsalmi kulkee Hepoköngästä sivuten, ja Hepokönkäällä reitistä haarautuu myös osuus Paljakalle.
Hepokönkäästä on valmistettu pienoismalli, joka sijaitsee Paljakka-talossa. Pienoismallin on valmistanut Suomussalmen kunnan Vaihtoehtona työ -projekti.
Aleksi Lehto
pienoiskuva|Aleksi Lehto [[Kalevan kisat 2018|Jyväskylän Kalevan kisoissa vuonna 2018.]]Aleksi Matias Lehto (s. 27. toukokuuta 1996 Seinäjoki) on suomalainen pikajuoksija ja keihäänheittäjä. Lehto edustaa Seinäjoen Seudun Urheilijoita ja hänen valmentajanaan toimii Reijo Koivisto. Hänen ennätyksensä sadalla metrillä on 10,51 s, 200 metrillä 21,43 s ja keihäänheitossa 70,77 m.
Lehto oli mukana viestijuoksun SM-kilpailuissa pronssia voittaneessa SSU:n pikaviestijoukkueessa vuonna 2014.Eskilstunan alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2015 hän karsiutui keihäänheiton loppukilpailusta ja kuului kuudenneksi sijoittuneeseen Suomen joukkueeseen 4 × 100 metrin viestissä. Bydgoszczin alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2017 hän juoksi ankkuriosuuden Suomen saadessa pikaviestissä pronssia ajalla 39,70.
Infuusio
Toteutus
Tiputus tapahtuu kanyylin kautta. Kanyyli asetetaan pinnalliseen laskimoon tai, mikäli on annettava väkevää infuusionestettä tai suuria määriä, keskuslaskimoon tai keuhkovaltimoon. Kanyyleita voidaan tarvita useita. Joissain tilanteissa voi tulla kyseeseen kanylointi luuydintilaan.
Infuusionesteet
Korvausnesteitä käytetään nesteiden menetyksestä kärsiville potilaille. Niitä ovat keittosuola- ja Ringer-liuokset. Plasmankorvikkeina käytetään kolloidiliuoksia kuten hydroksietyylitärkkelysliuosta.
Moniavioisuus (mormonismi)
Myöhempien aikojen pyhien liikkeessä harjoitettiin liikkeen alkuaikoina moniavioisuutta eli polygamiaa. Tämä perustui liikkeen perustajan, profeetta Joseph Smithin saamaan ilmoitukseen, joka on kirjoitettu muistiin 12. heinäkuuta 1842. Liikkeen pääosan siirryttyä Smithin kuoleman jälkeen Ison Suolajärven laaksoon, nykyisin Utahin alueelle, moniavioisuus pantiin julkisesti toimeen vuonna 1852. Moniavioisuuden vuoksi USA:n liittovaltio ja osavaltiot säätivät mormonikirkon toimintaa rajoittavia lakeja. Monia moniavioisissa liitoissa eläviä mormonikirkon jäseniä tuomittiin oikeudessa. Vaikeuksien vuoksi moniavioisuus peruutettiin virallisesti Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkon neljännen presidentin Wilford Woodruffin vuonna 1890 antamalla virallisella julistuskirjalla eli Manifestilla, jonka kirkon yleiskonferenssi hyväksyi samana vuonna sitovaksi. Käytännössä moniavioisia liittoja solmittiin vielä tämän jälkeenkin, vielä 1900-luvun alussakin.
Yhdysvalloissa, Kanadassa ja Meksikossa toimii kuitenkin edelleen pieniä, n.k. fundamentalistimormonien ryhmittymiä, jotka harjoittavat moniavioisuutta. MAP-kirkko erottaa nykyään moniavioisuutta harjoittavat jäsenensä kirkosta. USA:n lait kieltävät moniavioisuuden, mutta viranomaiset eivät enää nykyään puutu moniavioisten perheiden elämään, ellei niissä ole alaikäisen hyväksikäyttönä pidettäviä suhteita.
MAP-kirkossa harjoitettu moniavioisuus oli yleensä luonteeltaan polygyniaa, jossa yksi mies ottaa itselleen useita vaimoja. Tunnetaan myös joitakin tapauksia polyandriaa, joissa yksi vaimo vihittiin avioliittoon useamman miehen kanssa. Moniavioisten liittojen tarkoituksena oli perustaa perhe, joten avioliitot pantiin yleensä täytäntöön seksuaalisesti. Tiedetään kuitenkin myös tapauksia, joissa moniavioisia liittoja ei pantu täytäntöön. Tällöin kyse oli yleensä vanhoista naisista, jotka solmivat avioliiton kirkon korkeiden johtajien kanssa. Liittojen tarkoituksena oli välittää naisille ne korkeimmat siunaukset, jotka MAP-kirkon mukaan voi saada vain avioliitossa, sekä samalla pitää huolta ikääntyvien naisten ajallisista tarpeista. Ryhmäseksi ei kuulunut MAP-kirkossa harjoitettuun moniavioisuuteen.
On epäselvää, kuinka suuri osa MAP-kirkon jäsenistä harjoitti moniavioisuutta. Kirkon edustajat korostavat virallisesti, että moniavioisten liittojen solmiminen oli tarkkaan säädeltyä. Vain temppeliin kelvolliset jäsenet saivat luvan solmia moniavioisia liittoja, ja heidänkin kohdallaan vaadittiin Kirkon johtajian lupa. Kirkon viralliset lähteet ilmoittavat moniavioisten jäsenten määräksi noin 4–6 prosenttia kaikista kirkon jäsenistä. Epävirallisesti on esitetty huomattavasti korkeampiakin lukuja.
Opin alkulähteet
Ilmoituksen päällekirjoituksen mukaan se on "kirjoitettu muistiin" 12. heinäkuuta 1843. Tämä muotoilu viittaa siihen, että ilmoitus on annettu jo ennen sen muistiin kirjoittamista. Tämän kanssa pitää yhtä se, että Smithillä väitettiin olleen muita vaimoja jo kauan ennen vuotta 1843. Nykyinen Oppi ja liitot arvelee ilmoituksen esipuheessa, että Smith tunsi ilmoituksen sisällön vuonna 1831. Jälkikäteen on arvioitu, että ensimmäiset moniavioiset liitot solmittiin jo vuonna 1833. Virallisen selityksen mukaan Smith sai moniavioisuuden sallivan ilmoituksen kysyttyään Jumalalta rukouksessa, miksi Vanhan testamentin pyhät kuten Aabraham, Jaakob ja Salomo saivat ottaa useita vaimoja - Smith oli alkanut miettiä kysymystä tutkiessaan Vanhaa testamenttia. Ilmoituksessa Jumala vastasi, että he saivat useita vaimoja Jumalan sallimana - paitsi Daavidin vaimon Batseban tapauksessa, jonka ilmoitus toteaa nimenomaan synniksi. Samalla ilmoitus kehotti Smithiä tekemään "Aabrahamin tekoja".
Smithin kertoi eräille muille kirkon varhaisista johtajista ilmoituksesta ja näytti sen heille kirjoitettuaan sen muistiin. Smith myös salli heidän solmia sen perusteella moniavioisia liittoja. Suurinta osaa tämä ilmoitus lienee ensin järkyttänyt. Tunnettu on MAP-kirkon toisen profeetan Brigham Youngin lause, jonka mukaan hän halusi kuolla saatuaan kuulla ilmoituksesta. Useat johtajista hyväksyivät ilmoituksen vasta pitkällisen rukouskamppailun ja vaikean sisäisen taistelun jälkeen. Jotkut taas hylkäsivät liikkeen tämän opin takia ja yrittivät tehdä asiasta julkisen. MAP-kirkko torjui väitteet moniavioisista liitoista johdonmukaisesti aina opin julkistamiseen asti vuonna 1852 väittäen asiaa koskevia huhuja vastustajien panetteluksi ja vainoksi.
Vuonna 1842 Joseph Smith, joka omisti paikallisen kustantamon Nauvoossa, Illinoisissa, julkaisi kirjapainossaan kirjasen "The Peace Maker" ("Rauhantekijä"). Kirjoittaja Udney Hay Jacob esitti kirjasessaan raamatullisia esimerkkejä, jotka antoivat moniavioisuudesta hyväksytyn kuvan. Kirjoitus herätti tyrmistystä ja julkista vastarintaa, ja Smith otti pian etäisyyttä siitä eräässä sanomalehtiartikkelissaan. Yleisesti arvellaan, että Smithin tarkoituksena oli herätellä keskustelua moniavioisuudesta ja luoda sille hyväksyntää kirkossaan.
Syitä, jotka johtivat Smithin hyväksymään moniavioisuuden, ei ole tutkimuksessa voitu täydentävästi selvittää.
Smithin vaimot
Ei ole täyttä varmuutta siitä, kuinka monen naisen kanssa kirkon profeetta Joseph Smith itse oli avioliitossa, mutta nykyään heitä arvellaan olleen ainakin 33. Suurin osa avioliitoista solmittiin Smithin viimeisten elinvuosien aikana. Vaikka Smithin muistiinmerkitsemä ilmoitus edellytti, että mies saa ottaa itselleen muita vaimoja vain hänen ensimmäisen vaimonsa suostumuksella, on selvää, ettei Joseph Smithin vaimo Emma Hale Smith niitä hyväksynyt. Smith pyrkikin aivan ilmeisesti pitämään solmimansa liitot salassa vaimoltaan.
Ainakin kahdeksan Smithin vaimoista oli jo naimisissa toisen miehen kanssa Smithin naidessa heidät. Heidän aikaisemmat avioliittonsa myös pysyivät voimassa, ja he jäivät asumaan ensimmäisen miehensä luo. Nämä avioliitot ovat harvinainen esimerkki myöhempien pyhien harjoittamasta polyandriasta eli siitä, että yhdellä vaimolla saattoi olla useampi aviomies. Yleensä vain miehille sallittiin useampi puoliso.
Tutkimuksessa ei vallitse täyttä yksimielisyyttä siitä, paniko Smith solmimansa moniavioiset liitot täytäntöön eli harjoittiko hän sukupuoliyhteyttä vaimojensa kanssa. Erityisesti Smithiin myötämielisesti suhtautuvat ovat esittäneet, että hän ymmärsi solmimansa avioliitot vain hengellisesti, ei seksuaalisesti. Heidän mukaansa Smithin tarkoituksena olisi ollut luoda mahdollisimman laaja hengellinen perhe, joka olisi jatkanut elämäänsä tulevassa maailmassa iankaikkisesti (Smith vihittiin moniavioisiin liittoihin yleensä "täksi ajaksi ja iankaikkisuudeksi"). On myös esitetty, ettei Smith täysin ymmärtänyt sitä moniavioisuuden lakia, jota hän toteutti, niin että hän ei pannut solmimiaan liittoja täytäntöön. Tämän puolesta saattaisi puhua se, ettei Smithillä tiedetä olleen lapsia muiden kuin ensimmäisen vaimonsa Emman kanssa. Toisaalta ainakin osa Smithin vaimoista antoi ymmärtää, että heidän liittonsa Smithin kanssa oli "aito" eikä vain hengellinen.
Moniavioisuuden julkinen toimeenpaneminen
Joseph Smithin lisäksi myös useat muut MAP-kirkon johtajat solmivat jo hänen elinaikanaan moniavioisia liittoja. Huhu näistä levisi Nauvoon kaupungissa ja mormonien asuttamalla alueella ja pian myös ulkopuolisten keskuuteen. Smith selitti nämä huhut kuitenkin valheiksi ja ulkopuolisten panetteluksi. Moniavioisia liittoja solmittiin vain salassa, eivätkä tällaisissa liitoissa elävät asuneet yhdessä.
Smithin saatua surmansa 27. kesäkuuta 1844 suurin osa hänen seuraajistaan pysyi uskollisena kahdentoista apostolin neuvostolle, joka otti kirkon johdon käsiinsä kollektiivisesti. Vuonna 1847 apostoleista virkaiältään vanhin, Brigham Young, valittiin Smithin seuraajaksi Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkon presidentiksi. Hän johti valtaosan johdossaan olevista pyhistä länteen, preerioiden ja Kalliovuorten yli Suuren suolajärven laaksoon. Ensimmäiset pyhät saapuivat sinne 1847 ja aloittivat siirtokuntien rakentamisen.
Vaikka myöhempien aikojen pyhät saivatkin nyt elää keskenään muodostamassaan Utahin territoriossa, ei moniavioisuutta pantu heti julkisesti toimeen. Kirkon johtajat solmivat edelleenkin moniavioisia liittoja salassa. Kirkon lähetyssaarnaajat selittivät ulkopuolisille huhujen kirkon harjoittamasta moniavioisuudesta olevan vastustajien valheita.
28. ja 29. elokuuta 1852 pidetyssä ylimääräisessä konferenssissa moniavioisuus kuitenkin julkistettiin. Smithin aikoinaan saama ilmoitus luettiin ja kuuluisa apostoli Orson Pratt piti esitelmiä, joissa hän selitti moniavioisuuden raamatullista ja teologista perustaa. Konferenssi päätti, että moniavioiset liitot solmittaisiin tästedes julkisesti. Tämä mahdollisti myös moniavioisten perheiden elämisen julkisesti yhdessä ja saman katon alla. Moniavioisuudesta kertova ilmoitus liitettiin osaksi Oppi ja liitot -teosta vuonna 1876 (luku 132), jolloin se korvasi kirjassa aikaisemmin olleen, yksiavioisuutta korostaneen luvun.
Oikeus solmia moniavioisia liittoja oli kuitenkin tarkkaan rajattu. Sellaisen sai solmia vain temppelissä, mikä edellytti molemmilta puolisoilta temppelikelpoisuutta eli esikuvallista elämää kirkon jäsenenä. Tällaisia liittoja sai solmia vain kirkon johtajien luvalla ja ensimmäisen vaimon (tai vaimojen, jos heitä jo oli useita) suostumuksella. Suurimmalla osalla moniavioisissa liitoissa eläneistä oli kaksi tai kolme vaimoa; suuremmat perheet olivat harvinaisia, niitä oli lähinnä kirkon korkeimmalla johdolla. Historiallisiin aineistoihin perustuen arvellaan, että keskimäärin 20-45 % utahilaisista eli moniavioisissa perheissä. Moniavioisuuden periaatetta korostettiin erityisesti 1850-luvun mormonireformaation yhteydessä.
Anto Eskola
pienoiskuva|300px|Majuri [[Martin Ekström ja hänen virolainen tulkki-luutnanttinsa Elmar Kirotar. Luutnantti Anto Eskola, joka vilkaisee juuri komppaniaansa. Ensimmäisenä Tallinnaan saapunut 1. komppania on marssimassa satamasta paraatiin Pietarintorille 30.12.1918. ]]
Anto Nestori Eskola (30. joulukuuta 1889 Eura – 22. syyskuuta 1968 Montreal, Kanada) oli suomalainen sotilas, joka taisteli Suomen sisällissodassa ja Viron vapaussodassa.
Moniavioisuus (mormonismi)
Moniavioisuuden julkinen toimeenpaneminen
Moniavioisuuden julkinen toimeenpaneminen oli erityinen isku niille lukuisille siirtolaisille, jotka MAP-kirkon lähetystyöntekijöiden kehotuksesta muuttivat tasaisena virtana Utahiin rakentaakseen "Siionia" Jumalan tahdon mukaan. Heille yksiavioisuus ja sukupuolinen siveellisyys oli yleensä itsestään selvää, ja lähetystyöntekijät olivat opettaneet niiden olevan myös kirkon oppeja. Huhut moniavioisista liitoista he olivat selittäneet panetteluksi ja valheiksi. Nyt Utahiin matkanneet pyhät joutuivatkin kohtaamaan yhteiskunnan, jossa moniavioisuus oli hyväksyttyä ja julkista.
Anto Eskola
Suomen sisällissodassa
Vänrikki Anto Eskola toimi sisällissodassa Helsingin Valkokaartin komppanianpäällikkönä ja otti osaa Helsingin vapautukseen suojeluskunnan ottaessa haltuun eteläiset kaupunginosat ja saksalaisten ottaessa haltuun pohjoiset kaupunginosat. Anton veli Niilo Valfred Eskola kaatui 13. huhtikuuta Helsingissä. Myös hän oli palvellut Venäjän armeijassa.
Moniavioisuus (mormonismi)
Vastustus nousee
Tieto moniavioisuuden julkisesta toimeenpanosta levisi pian Utahin ulkopuolelle herättäen suurta pahennusta. 8. heinäkuuta 1862 presidentti Abraham Lincoln allekirjoitti Morrillin kaksinnaimisen vastaisen lain, joka kielsi moniavioisten liittojen solmimisen Yhdysvaltain territorioissa. Laki oli suunnattu suoraan MAP-kirkkoa vastaan. Se kavensi myös MAP-kirkon vaikutusvaltaa Utahin territorion lainsäädännössä ja rajoitti kirkon hallinnoimaa omaisuutta. Yhdysvaltain sisällissodan aattona presidentti Lincoln antoi MAP-kirkon johtajien kuitenkin ymmärtää, ettei hän yrittäisi panna lakia toimeen väkivalloin, ellei kirkon johto pakottaisi häntä siihen. Niinpä laki jäi joksikin aikaa pelkäksi kuolleeksi kirjaimeksi. Pian puhjennut sisällissota vei julkisen huomion Utahin territoriosta, joten kirkko ja sen jäsenet saivat elää jonkin aikaa rauhassa. Vastustus kuitenkin säilyi, ja juuri moniavioisuus muodostui esteeksi Utahin hyväksymiselle osavaltioksi, vaikka sillä olikin lännen territorioista kehittynein infrastruktuuri.
Anto Eskola
Viron vapaussodassa
Eskola ilmoittautui vapaaehtoisena Viron vapaussotaan ja oli mukana ensimmäisten joukossa Viroon tulleista suomalaisista. Hänet nimitettiin ensimmäisen komppanian päälliköksi I Suomalaiseen Vapaajoukkoon.
Moniavioisuus (mormonismi)
Vastustus nousee
Sisällissodan jälkeen Utahiin alkoi enenevässä määrin muuttaa siirtolaisia, jotka eivät olleet MAP-kirkon jäseniä. He vastustivat kirkon suurta valtaa territorion asioissa ja perustivat Liberaalisen puolueen ajamaan omia etujaan ja muuttamaan territorion politiikan suuntaa. Eräs puolueen vaatimuksista oli, etteivät moniavioisissa liitoissa elävät saisi enää toimia territorion kansanedustuslaitoksessa. Syyskuussa 1871 Brigham Young itse sai tuomion aviorikoksesta moniavioisten liittojensa takia. Vuonna 1974 Morrillin lakia tiukennettiin Polandin lailla, joka rajoitti kirkon toimintavapautta ja poisti virallisestikin kirkon johtajien syyteimmuniteetin. 6. tammikuuta 1879 Yhdysvaltain korkein oikeus päätti, että Morrillin kaksinnaimisen vastainen laki oli Yhdysvaltain perustuslain mukainen. Päätös oli järkytys kirkolle ja sen johtajille. Heidän mielestään moniavioiset liitot olivat olleet perustuslain takaaman uskonnonvapauden positiivista toteuttamista.
Helmikuussa 1882 George Q. Cannon, MAP-kirkon apostoli, suljettiin Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsenyydestä, koska hän eli moniavioisessa liitossa. Tämä toi asian uudestaan liittovaltion politiikkaan. Kuukautta myöhemmin kongressi hyväksyi nk. Edmundsin lain, joka tiukensi huomattavasti Morrillin lakia. Se riisti moniavioisissa liitoissa elävältä tai moniavioisuuden hyväksyviltä sekä aktiivisen että passiivisen äänioikeuden. He eivät siis saaneet enää äänestää, eikä heitä voitu valita sen enempää kunnanvaltuustoihin, territorion kansanedustuslaitokseen kuin Yhdysvaltain kongressiinkaan. He eivät liioin saaneet toimia valamiehinä. Huomattavaa oli, että laki ei koskenut vain moniavioissa liitoissa eläviä, vaan kaikkia, jotka hyväksyivät tällaiset liitot tai kuuluivat kirkkoon, joka sellaiset liitot hyväksyi. Tämä sulki MAP-kirkon jäsenet käytännössä julkisen yhteiskunnallisen elämän ulkopuolelle. Edmundsin laki myös määräsi kaikki Utahin territorion virat ja luottamustoimet avoimiksi. Niihin voitiin valita vain henkilöitä, jotka erityinen komissio oli katsonut vaalikelpoisiksi. Koska MAP-kirkon jäsenet eivät olleet vaalikelpoisia, siirtyi territorion hallinto ja oikeuslaitos sellaisten käsiin, jotka eivät olleet kirkon jäseniä. Utahissa tämä merkitsi, että pieni ei-mormonistinen vähemmistö hallitsi nyt suurta enemmistöä. Aviorikoksesta ja haureudesta tuomitut (kumpikin oli Utahin territoriossa rikos) eivät kuuluneet lain piiriin, joten heitä ei suljettu vaalijärjestelmän ulkopuolelle.