cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Marc-André Fleury
Marc-André Fleury (s. 28. marraskuuta 1984 Sorel-Tracy, Quebec) on kanadalainen jääkiekkomaalivahti. Hän pelaa NHL-joukkue Minnesota Wildissa. Fleury on kolminkertainen Stanley Cup -voittaja, minkä lisäksi hän on voittanut olympiakultaa sekä NHL:n parhaalle maalivahdille jaettavan Vezina-trophyn. Lukemalla 492 Fleury on kolmanneksi eniten otteluita voittanut maalivahti NHL:ssä. Hän on kanadanranskalainen.
Pittsburgh Penguins varasi Fleuryn NHL:n varaustilaisuuden ykkösvarauksena vuonna 2003. Hänet valittiin mukaan liigan tähdistöotteluun kausina 2010–2011, 2014–2015 ja 2017–2018.
Atleettisen Fleuryn pelityyliä on kutsuttu modernissa NHL:ssä vanhanaikaiseksi, mutta viihdyttäväksi seurata.
Ura
Fleury aloitti NHL-uransa kaudella 2003–2004, ja syrjäytti pian ykkösmaalivahti Jean-Sébastien Aubinin. NHL:n työsulun aikana hän pelasi AHL:n Wilkes-Barre/Scranton Penguinsissa. Seuraavalla kaudella hän kuitenkaan ei saavuttanut roolia ykkösmaalivahtina, ja pelasi ajoittain Pittsburghin farmijoukkueessa.
Sittemmin Fleury on onnistunut hiomaan tekniikkaansa ja on saavuttanut kiistattoman aseman Pittsburghin ykkösmaalivahtina, ja saavuttanut lukuisia Tom Barrasson tekemiä seuran ennätyksiä. Kauden 2008–2009 päätteeksi Fleury torjui Penguinsille Stanley Cup -voiton.
Keväällä 2016 nuori tulokasmaalivahti Matt Murray otti Fleuryn paikan ykkösmaalivahtina johdattaen joukkueensa aina Stanley Cup-voittoon asti. Kolmannen Stanley Cupinsa jälkeen Fleury suostui luopumaan siirron estävästä pykälästä sopimuksessaan. Tämän seurauksena Vegas Golden Knights varasi hänet laajennusvaraustilaisuudessa.
Golden Knightsissa Fleurysta tuli joukkueen suosituimpia pelaajia ja hänen pelipaitansa onkin ollut pitkään myydyimpien joukossa. Heti Golden Knightsin ensimmäisellä kaudella joukkue eteni Fleuryn johdolla sensaatiomaisesti Stanley Cup -finaaleihin. Finaalisarjassa Washington Capitals oli kuitenkin parempi otteluvoitoin 4-1.
Kaudelle 2019-2020 Golden Knights hankki toiseksi maalivahdiksi Robin Lehnerin Chicago Blackhawksista. Pelattuaan muutaman runkosarjaottelun, Lehner otti ykkösvahdin paikan Fleurylta pudotuspeleissä. Tämän jälkeen Fleuryn agentti aiheutti kohun jakamalla sosiaalisessa mediassa kuvan, jossa miekka lävistää verisesti Fleuryn selästäpäin.
Heinäkuussa 2021 Golden Knights kauppasi Fleuryn Chicago Blackhawksiin vaihdossa keskushyökkääjä Mikael Hakkaraiseen. Fleurylla oli 7 miljoonan dollarin sopimustaan jäljellä yksi vuosi.
Heinäkuussa 2022 Fleury teki Wildin kanssa kaksivuotisen ja yhteensä seitsemän miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen.
Johan Elfvengren
Jonne Johan Elfvengren (s. 10. kesäkuuta 1994 Hartola) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Suomi-sarjajoukkue HC Indians Kaarinassa. Hän on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä ja laukoo oikealta.
Ura
Elfvengren on Pelicansin kasvatti. Hän pelasi juniorina myös Kiekkoreippaassa, jonka varakapteenina Elfvengren toimi kaudella 2009–2010. Hän voitti kauden päätteeksi C-nuorten I-divisioonan mestaruuden. Kaudeksi 2010–2011 Elfvengren siirtyi Pelicansin B-nuoriin, joiden kapteeniksi hän nousi kaudella 2011–2012.
Kesällä 2015 Elfvengren harjoitteli Pelicansin SM-liigajoukkueen mukana. Hän siirtyi kaudeksi 2015–2016 kuitenkin vuoden mittaisella sopimuksella Mestis-joukkue Heinolan Peliittoihin. Hän pelasi loukkaantumisen vuoksi kuitenkin kauden aikana vain 20 runkosarjaottelua.
Kaudeksi 2018–2019 Elfvengren siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Suomi-sarjajoukkue HC Indians Kaarinaan.
Muuta
Elfvengren on toistaiseksi ainoa Hartolassa syntynyt SM-liigapelaaja.
Virkajärvi (Jämsä, Suinula)
Virkajärvi on Keski-Suomessa Jämsässä Suinulan kylän lähellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 2,5 hehtaaria ja se on 300 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 800 metriä. .
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Kertejoen valuma-alueella (35.69), jonka Kuorikkaojan valuma-alueeseen (35.696) se kuuluu.
Kiintokunta
Kiintokunnille on voimassa seuraava
Artinin lause: Olkoon N kunta, G äärellinen ryhmä N:n automorfismeja ja K=N^G sen kiintokunta. Tällöin
Wäinö Korhonen
Wäinö Kalevi Korhonen (21. joulukuuta 1926 Jääski – 13. joulukuuta 2018 Lohja ) oli suomalainen nykyaikainen viisiottelija ja olympiamitalisti.
Berndt Katter
Berndt Leopold Katter (15. lokakuuta 1932 Helsinki – 20. heinäkuuta 2014 Turku) oli suomalainen nykyaikainen viisiottelija ja olympiamitalisti. Hän menestyi kansallisella tasolla myös vesipallossa, uinnissa ja kalpamiekkailussa, joissa saavutti Suomen mestaruuksia.
Wäinö Korhonen
Korhonen aloitti viisiottelun vuonna 1949 ja saavutti ensimmäisen SM-mitalinsa kaksi vuotta myöhemmin. Hän osallistui lajissa olympialaisiin Melbournessa 1956, kuusiin MM-kilpailuihin sekä 16 kertaa SM-kilpailuihin. Hän voitti Melbournessa pronssia sekä henkilökohtaisesta että joukkuekilpailusta. MM-kilpailuissa Korhonen sijoittui henkilökohtaisissa kilpailuissa parhaimmillaan neljänneksi ja voitti joukkuekilpailussa kahdesti hopeaa ja kerran pronssia. SM-mitaleita hän voitti kymmenen, viimeisen vuonna 1967. Uransa jälkeen Korhonen toimi aktiivisesti lajin parissa muun muassa valmentamalla Veikko Salmista.
Berndt Katter
Siviiliuransa Katter teki muun muassa SOK:n, Turun Lampun, OPA Oy:n, Humppilan Lasin ja Sylvi Salonen Oy:n palveluksessa. Hänellä on kolme lasta, joista tunnetuin lienee muusikko Thomas Katter.
Wäinö Korhonen
Korhonen edusti Suomea Melbournen olympialaisissa myös miekkailussa kalvassa. Hän voitti SM-mitaleita viisiottelun ja miekkailun lisäksi uinnissa ja vesipallossa. Lisäksi hän kilpaili jääpallossa, keilailussa, koripallossa, pesäpallossa sekä ralliautoilussa.
Berndt Katter
Katter kuului Odd Fellows -järjestöön ja oli vapaamuurari.
Wäinö Korhonen
Korhonen toimi myös elokuva- ja panimoaloilla, kaupan eri alueilla, metsurina ja pesuloitsijana. Hän toimi miekkailuliiton hallituksessa, autourheilujärjestö AKK:n pääsihteerinä 1960–1964 ja Trans-Meri Oy:n myyntijohtajana 1973–1990, minkä jälkeen jäi eläkkeelle. Hän oli aktiivinen myös elokuvamaailmassa ja oli mukana kuudessa elokuvassa ja yli 50 radiokuunnelmassa.
Wäinö Korhonen sai Pro Urheilu -tunnustuspalkinnon vuonna 2008.
Schipholin kansainvälinen lentoasema
thumb|upright 1.2|Schipholin lentoaseman näköalatasanne. thumb|upright 1.2|Rullaustien silta ylittää valtatien. Schipholin lentoasema on Alankomaiden päälentoasema, joka sijaitsee Haarlemmermeerissa noin 12 km Amsterdamin keskustasta lounaaseen. Se on matkustajamäärillä mitattuna Euroopan kolmanneksi vilkkain lentoasema Lontoon Heathrow'n ja Pariisin Charles de Gaullen jälkeen.
Kike Elomaa
Ritva Tuulikki ”Kike” Elomaa (o.s. Sainio, s. 16. heinäkuuta 1955 Lokalahti) on suomalainen kehonrakentaja, laulaja ja perussuomalainen poliitikko. Hän on ollut kansanedustaja vuodesta 2011.
Schipholin kansainvälinen lentoasema
Schipholin lentoasema on KLM:n, Martinairin ja Transavian kotilentoasema.
Kike Elomaa
Ura
Koulutukseltaan Elomaa on röntgenhoitaja. Ennen valintaansa eduskuntaan hän teki pitkän uran ammattiurheilijana, yrittäjänä ja artistina.
Schipholin kansainvälinen lentoasema
Terminaali 2
thumb|upright 1.3|Lennonjohtotorneja
Kike Elomaa
Ura
Vuonna 2003 Turun hovioikeus tuomitsi Elomaan 1 140 euron sakkorangaistukseen kahdesta rekisterimerkintärikoksesta mieheensä Kimmo Elomaahan liittyvässä useita talousrikoksia sisältävän jutun yhteydessä.
Schipholin kansainvälinen lentoasema
Onnettomuudet
Muutaman minuutin lentomatkan päässä Schipholin lentoasemasta tapahtui 4. lokakuuta 1992 onnettomuus, kun El Alin lento 1862 menetti oikeanpuoleiset moottorinsa ja putosi maahan halkaisten kerrostalon kahtia, ja surmaten 43 ihmistä, neljä koneessa ja 39 maassa.
Kike Elomaa
Kehonrakennus
Elomaa voitti vuonna 1981 Ms. Olympia -tittelin, kehonrakennuksen Euroopan mestaruuden, epävirallisen SM-kilpailun ja World Games -kilpailun. Vuonna 1982 hän sijoittui Ms. Olympia -kilpailussa kolmanneksi. Vuonna 1983 hän voitti hopeaa kehonrakennuksen ammattilaisten MM-kilpailussa ja oli viides Ms. Olympia -kilpailussa. Hän pääsi kehonrakennuksen Hall of Fameen vuonna 2001.
Schipholin kansainvälinen lentoasema
Onnettomuudet
Toinen onnettomuus sattui Schipholin lentoasemalta muutama kilometri pohjoiseen 25. helmikuuta 2009. Onnettomuudessa kuoli yhdeksän henkilöä ja loukkaantui ainakin 50. Turkish Airlinesin Boeing 737-800 -tyyppinen kone oli laskeutumassa Schipholiin, kun se syöksyi lentoaseman läheiselle pellolle ja hajosi kolmeen osaan. Koneessa oli yhteensä 135 matkustajaa ja miehistön jäsentä.
Kike Elomaa
Musiikki
Elomaan laulajanura alkoi vuonna 1981 Juha Vainion kanssa levytetyllä singlellä Nouseeko jo sullakin / Pokkana ja paikallaan. Vuonna 1985 julkaistiin hänen ensimmäinen albuminsa Hymykuopat. Viimeisin albumi Kike Elomaa on vuodelta 2008.
Politiikka
Elomaa yritti eduskuntaan vuoden 2007 vaaleissa sitoutumattomana perussuomalaisten listalta, muttei tullut valituksi. Varsinais-Suomen vaalipiirissä ehdokkaana ollut Elomaa sai 1 847 ääntä. Vuoden 2011 vaaleissa hänet valittiin eduskuntaan perussuomalaisten listalta puolueensa Varsinais-Suomen ääniharavana 13 121 äänellä. Elomaa valittiin jatkokaudelle vuoden 2015 eduskuntavaaleissa. Myös näissä vaaleissa hän oli puolueensa ääniharava Varsinais-Suomen vaalipiirissä 9 571 äänellään. Hän on perussuomalaisten eduskuntaryhmän ensimmäinen varapuheenjohtaja kesäkuusta 2015. Kesäkuussa 2017 Elomaa loikkasi useiden muiden perussuomalaisten kansanedustajien kanssa uuteen eduskuntaryhmään nimeltä Uusi vaihtoehto. Hänet valittiin ryhmän toiseksi varapuheenjohtajaksi. Viikkoa myöhemmin Elomaa loikkasi takaisin perussuomalaisiin.
Vuoden 2019 eduskuntavaaleissa Elomaa sai 7 644 ääntä ja tuli valituksi jatkokaudelle.
2010-luvulla Elomaa ei ollut kertaakaan ehdokkaana kuntavaaleissa, mutta vuoden 2021 kuntavaaleissa hän oli ehdolla Maskussa. Elomaa valittiin Maskun valtuustoon ja hän oli 314 äänellään kunnan äänikuningatar.
Yksityiselämä
Elomaa asuu Maskussa. Hän oli avioliitossa liikemies Kimmo Elomaan kanssa vuodesta 1978 tämän maaliskuussa 2021 tapahtuneeseen kuolemaan asti.
Kike Elomaan isä oli SMP:n ja SKYP:n kansanedustajana 1970-luvulla toiminut maanviljelijä, majuri Arvo Sainio (1921−1984).
Bountyn kapina
Matkan tarkoitus
HMS Bounty lähti Englannista kohti Tahitin saarta joulukuussa 1787 kapteeninaan William Bligh. Matkan tarkoitus oli hakea Tahitilta leipäpuun taimia ja istuttaa ne Karibialle tuottamaan ruokaa mustille orjille.
Kapina
thumb|350px|Tapahtumien kartta Tyynellämerellä, 1788–1790.{{legend|red|Kapteeni Bligh’n johtaman Bountyn purjehdus Englannista Tahitin kautta Tofuan vesille, missä kapina tapahtui 28. huhtikuuta 1789.}}{{legend|green|Kapteeni Bligh’n venematka Jakartalle, 2. toukokuuta - 14. kesäkuuta 1789.}}{{legend|yellow|Christianin johtaman Bountyn matka kapinan jälkeen, alkaen 28. huhtikuuta 1789.}} Bounty saapui Tahitille lokakuussa 1788 ja odotteli saarella taimien valmistumista yli viisi kuukautta. Laiva lähti lopulta taimien kanssa kohti Englantia 4. huhtikuuta 1789. Bligh oli kuitenkin riitaantunut miehistön ja etenkin perämies Fletcher Christianin kanssa. Yhdeksän miehen ryhmä suostutteli Christianin ottamaan laivan komennon, ja joukkio teki kapinan 28. huhtikuuta lähellä Tofuan saarta.
Kapina alkoi, kun neljä kapinoitsijaa tuli Christianin johdolla Bligh’n huoneeseen aikaisin aamulla. Bligh vedettiin ylös sängystä, hänen kätensä sidottiin selän taakse, ja kovaa ääntä pitänyt kapteeni talutettiin yöpaidassaan ylös portaita kannelle. Kahden tunnin kuluttua oli saatu laskettua veteen kuusimetrinen vene, johon Christian määräsi Bligh’n tukijoineen astumaan. Lisäksi moni miehistön jäsen ilmoitti vapaaehtoisesti haluavansa lähteä kapteeninsa mukaan tuhoon tuomitulta näyttävälle merimatkalle. Ne, jotka eivät mahtuneet veneeseen, pyysivät Bligh’ta muistamaan heitä hyvällä. Bligh lupasikin kohdella heitä oikeudenmukaisesti päästyään Englantiin.
Bligh ja veneeseen mahtuneet 18 muuta miestä saivat mukaansa suunnistusvälineet ja viiden päivän muonat. Vene pysähtyi aluksi Tofualla, missä alkuasukkaat surmasivat yhden miehistä. Sen jälkeen Bligh otti veneen kurssin länteen kohti Timoria, joka oli 5 800 kilometrin päässä. Miehet saapuivat saarelle 14. kesäkuuta ja jatkoivat sieltä Jakartalle. Sieltä heidät kuljetettiin Englantiin, minne he saapuivat maaliskuussa 1790.
Kapteeni Bligh’n mukaan kapinan syynä olivat Etelämeren hedonistiset nautinnot. Kapinajohtaja Christianin veljen, lakimies Edward Christianin mukaan Bountyn miehistö ei ollut tyytyväinen Bligh’n toimintaan kapteenina.
Paluu Tahitille ja matka Pitcairnille
Kapinan jälkeen Christianin johtama Bounty palasi Tahitille. Sieltä laiva jatkoi Tubuaille, missä miehet kuitenkin riitaantuivat niin alkuasukkaiden kuin toistensakin kanssa, joten he palasivat Tahitille. Vuonna 1790 Christian ja kahdeksan muuta brittiä jätti Tahitin kahdenkymmenen mukaan lähteneen tai kaapatun tahitilaismiehen ja -naisen kanssa. He purjehtivat Pitcairnin saarelle, minne he jäivät asumaan. Laivansa he ajoivat karille saaren kiviseen rantaan ja hajottivat. Tahitille jääneet 16 brittiä jatkoivat saarella elämistä hyvissä väleissä saarelaisten kanssa, rakensivat itselleen talot, menivät naimisiin ja saivat lapsia.
Amerikkalainen hylkeenpyyntialus Topaz löysi Pitcairnin sattumalta vuonna 1808, vaikka saari oli kaukana karttaan merkitystä paikasta. Miehistö sai ystävällisen vastaanoton ja tapasi päällikkönä toimineen Smithin. Topazin kapteeni raportoi löydöstään Englannissa, mutta amiraliteetti ei osoittanut tapausta kohtaan enää kiinnostusta eikä ryhtynyt toimenpiteisiin.
Kapinoitsijoiden vangitseminen
Kun Britannian laivasto sai tiedon Bountyn kapinasta, Tahitille lähetettiin alus nimeltä Pandora. Kapteeni Edward Edwardsin johtama alus lähti Englannista marraskuussa 1790. Miehistöön kuului myös merikadetti Thomas Hayward, joka oli ollut Bountylla ja selvinnyt venematkasta Bligh’n mukana. Hayward tunsi Tahitin vedet ja tunnistaisi myös kaikki kapinoitsijat.
Pandora saavutti Tahitin 23. maaliskuuta 1791. Edwards kiersi saaren ja vangitsi kaikki sinne jääneet 14 Bountyn miehistön jäsentä, niin kapinoijat kuin ne neljäkin, jotka Bligh oli maininnut syyttömiksi. Kaksi Tahitille jäänyttä miestä oli jo kuollut – yksi heistä oli surmannut toisen ja joutunut itse tämän tahitilaisten ystävien koston uhriksi. Vangit teljettiin Pandoran ahtaaseen tyrmään. Edwards otti myös aluksensa hinaukseen saarella olleen kuunari Resolutionin.
thumb|Kapinalliset Tahitilta hakenut Pandora karahti isoon koralliriuttaan ja upposi. Toukokuun 1791 alussa Edwards lähti etsimään Bountya, Fletcher Christiania ja muita Tahitilta vajaat kaksi vuotta aiemmin tuntemattomaan paikkaan lähteneitä kapinoitsijoita. Kolme kuukautta kestäneet etsinnät Tahitia ympäröivillä saarilla olivat tuloksettomia, ja Edwards jopa menetti kaksi veneellistä miehiä, joten Pandora kääntyi länteen paluumatkalle kohti Englantia. Se juuttui karille Australian edustan Isolla Valliriutalla ja upposi, mukanaan myös kaksi vankia. Miehistö purjehti neljällä pelastusveneellä Timorille ja jatkoi sieltä Bataviaan ja myöhemmin hollantilaisaluksella Etelä-Afrikkaan ja sieltä Englantiin brittiläisellä sotalaiva Gorgonilla. Laiva saapui Englannin rannikolle 19. kesäkuuta 1792. Saarelta noudetuista 14 miehestä neljä oli kuollut pitkällä matkalla Englantiin.
Oikeudenkäynti ja tuomiot
Kapinallisten oikeudenkäynti alkoi Portsmouthissa syyskuussa 1792. Neljä syytettyä vapautettiin. Kuusi miestä julistettiin syyllisiksi ja tuomittiin hirttopuuhun: Peter Heywood, James Morrison, Thomas Ellison, Thomas Burkett, John Millward ja William Muspratt. Tuomiostuin suositteli kuitenkin ”erinäiset olosuhteet huomioiden” kuninkaallista armahdusta Heywoodille ja Morrisonille. Hirttopuuhun joutuivat lopulta vain Millward, Burkett ja Ellison. Heidät hirtettiin Portsmouthin satamassa 29. lokakuuta 1792.
Jälkimaine ja elokuvat
Bountyn kapina tunnetaan hyvin, sillä siitä jäi suuri määrä tarkkoja kirjallisia dokumentteja, kuten kirjeitä, päiväkirjoja ja muistelmia. Kapinasta on tehty elokuvat Kapina laivalla (1935), Kapina laivalla (1962) ja Bounty – kapina laivalla (1984) sekä tositelevisio-ohjelma Kapina (2017), jossa ryhmä purjehtii Bountyn kopiolla matkan uudelleen.
John Milius
pienoiskuva John Milius (s. 11. huhtikuuta 1944 St. Louis, Missouri) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja, käsikirjoittaja ja tuottaja.
Bela Lugosi
Bela Lugosi (, oikealta nimeltään Blaskó Béla Ferenc Dezső, 20. lokakuuta 1882 Lugos, Itävalta-Unkari (nykyinen Lugoj, Romania) – 16. elokuuta 1956 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli unkarilaissyntyinen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten Draculan rooleistaan.
Ensimmäisen maailmansodan aikana hän palveli luutnanttina keskusvaltojen puolella. Hän joutui vainotuksi osallistuttuaan näyttelijöiden ammattiliiton perustamiseen 1919 ja pakeni Saksaan ja emigroitui Yhdysvaltoihin 1920. Hän esitti jälleen kreivi Draculaa vuoden 1927 Broadway-tulkinnassa ja saavutti kuuluisuutta Tod Browningin elokuvaversiossa Dracula – vanha vampyyri 1931. Elokuva oli menestys, ja Lugosi päätyi tulkitsemaan roolihahmoaan elokuvissa Valkoinen zombi ja Scared to Death (toinen kahdesta värielokuvasta). Hän kieltäytyi hirviön roolista elokuvassa Frankenstein, mutta esitti menestyksekkäästi Ygoria jatko-osissa Frankensteinin poika ja Ghost of Frankenstein. Tämän jälkeen hän viimein myöntyi päärooliin elokuvassa Frankenstein Meets the Wolf Man. Hänellä oli myös pieni osa Greta Garbon klassikkokomediassa Ninotchka.
Useissa elokuvissa, kuten Musta kissassa ja Frankensteinin pojassa, Lugosi tapasi pääkilpailijansa Boris Karloffin. Kilpailijoiden suhteesta on ristiriitaisia arvioita: toisten mukaan Lugosi oli avoimesti kateellinen Karloffin menestyksestä ja roolimahdollisuuksista kauhugenren ulkopuolella, toisten mukaan taas näyttelijät olivat ajoittain jopa hyvissä väleissä.
Myöhemmin Lugosin työmahdollisuudet hiipuivat, ja hän kehitti riippuvuuden morfiiniin ja päätyi parodioimaan Draculan roolia elokuvassa Bud Abbott and Lou Costello Meet Frankenstein vielä 1948. Lugosi sai edelleen rooleja, joskin huonoja sellaisia. Hänen pitkäaikainen ihailijansa Ed Wood tarjosi hänelle rooleja monissa elokuvissaan, yleensä hullun tiedemiehen tai vampyyrin roolia, joka ei välttämättä edes sopinut elokuvaan. Yksi Lugosin kuuluisimmista rooleista on elokuvassa, joka julkaistiin vasta hänen kuolemansa jälkeen. Ed Woodin Plan 9 from Outer Space sisälsi materiaalia Lugosista. Woodilla oli kuitenkin vaikeuksia rahoittaa elokuvansa, ja hän sai kuvattua ennen Lugosin kuolemaa vain lyhyitä kohtauksia ilman ääntä.
Bela Lugosi kuoli 73-vuotiaana Los Angelesissa, Kaliforniassa. Lugosin vaimo oli löytänyt miehensä sängystä kuolleena, kun tämä oli saanut sydänkohtauksen.
Plan 9:n rahoituksen saaminen kesti vielä kolme vuotta Lugosin kuoleman jälkeen, joten Wood korvasi Lugosin esittäjän vaimonsa kiropraktikolla. Hän ei tosin ollut lainkaan Lugosin näköinen, joten hän peitti kasvonsa joka kohtauksessa viitalla. Lugosi listattiin elokuvan lopputeksteissä vierailevaksi tähdeksi Tor Johnsonin, Vampiran ja Kenne Duncanin jälkeen.
Poikansa ja vaimonsa toivomuksesta Bela Lugosi haudattiin Draculan asussa, Holy Crossin hautausmaalle Culver Cityyn, Kaliforniaan. Hänellä on yksi poika, Bela Lugosi Jr. (s. 1938).
Legenda
Legenda (latinan sanasta legenda ’luettava’) on eri yhteyksissä käytettävä ja eri asioita tarkoittava ilmaisu. Legendoista koostuva kirja on legendaario. Legendan tunnusmerkki on tarinaan sisältyvä ihme. Alun perin legenda on tarkoittanut pyhimyselämäkertaa, mutta sanaa on sittemmin käytetty kuvaamaan epäuskottavaa, epäilyttävää tai kaunisteltua tarinaa, jossa myyttisiä aineksia yhdistellään historiallisiin tosiasioihin.
Uskonnollinen käsite
Legendan alkuperäinen merkitys on pyhimyksen elämää käsittelevä liturginen lukukappale, myöhemmin pyhimyksestä kertova taru, jossa keskeisessä osassa ovat kyseisen henkilön tekemät ihmeteot eli miraakkelit. Alkujaan legendat oli siis tarkoitettu kirkossa luettaviksi, mutta uskon­puhdistuksessa ne torjuttiin pyhäinpalvonnan mukana. Myöhemmin ne on jälleen nostettu arvoon taideteoksina.
Pyhimysten mukaan legendat jaotellaan tyyppeihin:
Legendarunot ovat suomalaisen kansanperinteen muinaisrunoja. Suomessa tunnettuja legendarunoja ovat muun muassa Jeesuksen elämästä ja Neitsyt Mariasta kertova sikermä Luojan virsi, inkeriläinen Silta ja kirkko ja Piispa Henrikiä käsittelevä Piispa Henrikin surmavirsi. Kaksi edellistä ovat saaneet aiheensa kristillisen kulttuurin myötä tulleista legendoista ja apokryfisistä tarinoista, kun taas viimeinen on ilmeisesti pääosin kotoperäinen. Eino Leinon teos Helkavirret edustaa uudempia legendarunoja.
Nykykäytössä
Legenda-sanaa on ruvettu käyttämään kaunistelluista tai ihannoivista kertomuksista, myöhemmin myös merkityksessä perätön juttu, pötypuhe (muun muassa ”urbaani legenda”). Toisaalta varsinkin urheilukielessä on tavallaan palattu alkuperäiseen merkitykseen: ”legendalla” tarkoitetaan jostakin maineikkaasta suorituksesta tai henkilöstä kertovaa tarinaa, joka on tosi (tai ainakin totena pidetty) mutta sisältönsä takia ”tarunomainen”. Sitten sanaa on ryhdytty käyttämään myös ihmisestä, josta kerrotaan sellaisia, etenkin ilmaisuissa ”elävä legenda” ja ”legenda jo eläessään” esimerkkinä Elvis.
Neuroblastooma
Neuroblastooma on sympaattisen hermokudoksen epäkypsien (”nuorten”) solujen muodostama pahanlaatuinen kasvain (neuro = hermo, blasti = hyvin nuori solu, oma = kasvain). Se on tavallisin pienillä, alle viisivuotiailla lapsilla, ja sitä todetaan Suomessa noin 10 tapausta vuodessa. Neuroblastooma on yleisin lapsilla tavattava kiinteä syöpä heti aivokasvainten jälkeen. Neuroblastooman kliininen kuva on hyvin laaja: pieni osa levinneistäkin taudeista paranee itsestään, kun taas toisilla lapsilla tauti on aggressiivinen ja edellyttää rajua hoitoa lapsen selviämiseksi.
Neuroblastooma on paitsi yleisin, myös tutkituin lapsuusiän kiinteä syöpä. Suurimmalla osalla yli vuoden ikäisistä neuroblastoomapotilaista on huono ennuste. Yksittäiseen neuroblastoomanäytteeseen perustuva kasvaimen pahanlaatuisuuden ja potilaan eloonjäämisennusteen arviointi on vaikeaa.
Oireet
Neuroblastooman oireet riippuvat hyvin paljon siitä, missä kasvain tai kasvaimet sijaitsevat. Emokasvain (primaarikasvain) ilmaantuu tavallisimmin vatsaan, lantioon, rintakehän sisälle (tarkemmin välikarsinaan eli mediastinumiin) tai kaulaan. Neuroblastooma lähettää myös usein etäpesäkkeitä, ja joskus niiden kasvu aiheuttaa taudin ensimmäiset oireet.
Puolella lapsista neuroblastooma kehittyy vatsan alueelle lisämunuaiseen (munuaisen päällä oleva pieni, hormoneja erittävä elin, jossa on erityisen runsaasti sympaattista hermostoa). Vatsan alueen neuroblastooma tuntuu päällepäin usein suurena, aristamattomana massana. Kaulan alueen neuroblastooma on yleensä pieni, aristamaton patti. Rintakehän kasvain on tavallisesti pitkään oireeton, ja saatetaan huomata sattumalta esimerkiksi hengitystieinfektiota selvitellessä. Kun neuroblastooma sijaitsee keskiviivan alueella, saattaa se kasvaa selkärangan nikamien välistä selkäydinkanavaan ja painaa selkäydintä tai hermoja. Seurauksena ovat alaraajojen halvausoireet, kävelyvaikeudet ja suolen ja rakon toiminnan häiriöt. Selkäydinkanavaan kasvavan neuroblastooman hoidolla on aina kova kiire, jotta selkäydin ei vahingoittuisi pysyvästi.
Neuroblastooma lähettää etäpesäkkeitä (metastasoi) yleisimmin hohkaluuhun ja luuytimeen. Luumetastaasit aiheuttavat kipua, jolloin lapsi saattaa vähentää sairaan raajan käyttöä. Pieni lapsi voi olla itkuinen ja kiukkuinen. Joskus luu saattaa metastaasin kasvun seurauksena jopa murtua (patologinen murtuma). Luuytimen tärkein tehtävä on tuottaa verisoluja. Sinne levinnyt neuroblastooma häiritsee verenmuodostusta, mistä seuraa poikkeamia verisolujen määrissä ja näistä johtuvia oireita: anemiaa, verenvuototaipumusta (nenäverenvuodot, ienverenvuoto, mustelmat) ja herkkyyttä tulehdustaudeille. Vauvojen neuroblastooma metastasoi usein ihoon sekä maksaan, joka voi kasvaa valtavaksi ja aiheuttaa vatsan pullotuksen. Ihometastaasit ovat sinertäviä, laakeahkoja patteja, jotka eivät arista.
Diagnoosi
Neuroblastooman diagnosointiin ja levinneisyyden määritykseen käytetään monia eri tutkimusmenetelmiä. Alla on esitelty tavallisimpia:
Luokitus
Neuroblastooma luokitellaan levinneisyytensä sekä biologiansa mukaan eri ryhmiin. Neuroblastooman levinneisyysluokitus on kuvailtu alla olevassa taulukossa. Neuroblastooman biologialla tarkoitetaan syöpäsolujen ominaisuuksia, tärkeimpinä solujen ulkonäkö ja perimä.
Neuroblastooman levinneisyysluokitus (International Neuroblastoma Staging System, INSS)
Stage (aste) I
Kasvainta on vain yhdellä alueella ja kaikki silminnähtävä syöpäkudos on mahdollista poistaa leikkauksella täysin.
Stage II
IIA: Kasvainta on vain yhdellä alueella, mutta kaikkea nähtävissä olevaa syöpäkudosta ei pystytä poistamaan leikkauksella täysin.
IIB: Kasvainta on vain yhdellä alueella, ja kaikki nähtävissä oleva syöpäkudos on ehkä mahdollista poistaa leikkauksella. Kasvain on levinnyt läheisiin imusolmukkeisiin.
Stage III
-Kasvainta ei voida täysin poistaa leikkauksella ja sitä on kehon molemmilla puolilla sekä mahdollisesti läheisissä imusolmukkeissa tai - Kasvain on vain yhdellä alueella toisella puolen kehoa, mutta se on levinnyt toisen puolen imusolmukkeisiin tai -Kasvain on keskiviivan alueella, levinnyt molemmilla puolilla oleviin imusolmukkeisiin tai kudoksiin eikä sitä ole mahdollista poistaa leikkauksella.
IV S: Paikallinen, I–II stage – kasvain, joka on levinnyt maksaan, ihoon ja/tai luuytimeen (alle 10 % soluista) mutta ei luustoon. Ikä alle 1 vuotta.
Hoito
Kun epäily pahanlaatuisesta kasvaimesta herää, lähetetään lapsi aikailematta lähimpään yliopistosairaalaan diagnoosin vahvistamiseksi, taudin levinneisyyden selvittämiseksi ja hoidon aloittamiseksi. Hoitotapaa päätettäessä puhutaan usein lapsen selviämisennusteesta tai ennusteesta, jolla tarkoitetaan lapsen mahdollisuutta selvitä taudistaan.
Hoitoa varten lapsen neuroblastooma sijoitetaan taudin biologian ja levinneisyyden mukaan yhteen kolmesta ryhmästä, joista puhutaan hyvän- keski- ja huonon ennusteen ryhminä. Ennusteella tarkoitetaan lapsen mahdollisuutta selvitä taudistaan. Tärkeimmät ennusteeseen vaikuttavat tekijät ovat lapsen ikä, kasvainsolujen histologia, niin sanotun n-myc-geenimonistuman olemassaolo ja taudin leviämisaste. Neuroblastooman päähoitolinjat ovat leikkaus, sytostaatti- ja sädehoito.
Hyväennusteinen neuroblastooma
Neuroblastooma kuuluu tähän ryhmään silloin, jos se levinneisyydeltään vastaa stage 1- tai monissa taupauksissa stage 2-luokitusta, sen histologia (miltä solut näyttävät mikroskoopissa) on suotuisa, eikä n-myc – geenin monistumaa ole. Myös suurin osa 4S-potilaista sairastaa hyväennusteista tautia. 30% neuroblastoomalapsista kuuluu tähän ryhmään, ja heistä paranevat käytännössä kaikki.
Hyväennusteisen potilaan riittävä hoito on kasvaimen poisto leikkauksella. Tämän jälkeen lasta seurataan muutama vuosi, jotta varmistuttaisiin, ettei kasvain aio tulla takaisin. Jos lapsi oireilee kovin tai kasvain kasvaa vaarallisessa paikassa (esim. painaa selkäydintä) voi hän saada lyhyen, pieniannoksisen sytostaattihoidon tai, jos tämä ei riitä, sädehoitoa. Jos kyseessä on 4S-stagen vauva, ei välttämättä tarvita edes kirurgista hoitoa, sillä kasvain häviää usein kokonaan itsekseen 1–2 vuoden ikään mennessä. Jos tuumorimassa esimerkiksi maksassa on valtava ja häiritsee läsnäolollaan muita elimiä, voidaan sitä joskus kutistaa sytostaattihoidolla. Kun etäpesäkkeiden ns. spontaani regressio eli häviäminen on tapahtunut, voidaan jäljellä oleva kasvain poistaa kirurgisesti. Lapsen vointia ja kasvaimen häviämistä seurataan säännöllisillä lääkärikäynneillä taudin ollessa käynnissä sekä jonkin aikaa paranemisen jälkeen.
Keskiennusteinen neuroblastooma
Ryhmään kuuluvat jotkut stage 2-potilaat sekä ne stage 3-potilaat, joiden taudin histologia on suotuisa eikä n-myc-geenin monistumaa löydy. Lisäksi ryhmään luetaan hyvin pienet vaikeaoireiset stage 4S -potilaat sekä alle 1-vuotiaat 4-stagen potilaat, joilta puuttuu n-myc-monistuma. Keskiennusteista neuroblastoomaa sairastaa noin 15% potilaista.
Hoitona on lyhyt, 3–5 kuukauden pituinen sytostaattihoito ja mahdollisesti kasvainalueen sädehoito esimerkiksi silloin, jos kasvain ei kutistu tarpeeksi nopeasti tai sen sijainti aiheuttaa ongelmia. Kun kasvain on pienentynyt sopivan kokoiseksi, se poistetaan. Keskiennusteisen neuroblastooman ennuste on hyvä – siitä paranee keskimäärin 70–80 prosenttia sairastuneista, mutta vaihtelu ryhmän sisällä näyttäisi olevan suuri.
Huonoennusteinen neuroblastooma
Huonoennusteisen neuroblastooman ryhmään kuuluvat kaikki yli 2-stagen potilaat, jotka ovat yli vuoden ikäisiä, joilla on joko n-myc –monistuma tai epäsuotuisa kasvaimen histologia sekä ne stagen 2 potilaat, jotka ovat yli vuoden ikäisiä, ja joilla on sekä n-myc –monistuma että epäsuotuisa kasvaimen histologia. Lisäksi tähän ryhmään luetaan myös alle vuoden ikäiset yli 2-stagen vauvat, joilla on n-myc-monistuma. 4-stagen potilaista huonon ennusteen ryhmään kuuluvat kaikki yli 1,5-vuotiaat sekä ne alle puolitoistavuotiaat, joilla on myc-geenin monistuma. Puolet neuroblastoomaan sairastuneista on huonon ennusteen potilaita.
Huonoennusteisen neuroblastooman hoito koostuu useista rajuista sytostaattikuureista, joiden tavoitteena on kutistaa emo- eli primaarikasvain leikkauskokoiseksi sekä hävittää muualla kasvavat etäpesäkkeet. Etäpesäkkeitä on usein niin runsaasti, että niiden poistaminen kirurgisesti on mahdotonta, mutta lähes jokaisessa tapauksessa ne reagoivat sytostaattihoitoon ainakin osittaisesti. Huonoennusteisen neuroblastooman hoito lopetetaan ns. autologisella kantasolusiirrolla tuetulla, valtaisalla sytostaattikuurilla, joka on niin voimakas, että se tuhoaa pysyvästi lapsen luuytimen verta muodostavan solukon. Verenmuodostus käynnistetään uudestaan lapselta hoidon aikaisemmassa vaiheessa talteen otetuilla kantasoluilla.
Uusiutunut tai etenevä tauti
Koska neuroblastooma on kovin aggressiivinen kasvain, ei ole tavatonta, että se uusiutuu tai etenee hoidosta huolimatta. Kun tauti jatkaa etenemistään tai uusiutuu, yritetään kasvaimen kasvu pysäyttää ja tuumorimassa pienentää voimakkaammilla sytostaattikuureilla. Tämän jälkeen yritetään tavallisesti antaa jättihoito autologisen kantasolusiirron avulla ja näin hävittää tauti kokonaan. Toisinaan myös kokeellisia hoitoja saatetaan koettaa: tällaisia ovat esimerkiksi ns. ”tuplatransplantit”, joissa lapselle annetaan kaksi jättisytostaattihoitoa kantasolusiirtoineen. Jos lapsen tauti on kuitenkin uusiutunut tai etenee vielä kantasolusiirron jälkeenkin, lapsi menehtyy käytännössä aina, jolloin parantamiseen tähtäävä hoito on järkevää lopettaa, ja aloittaa sen sijaan saattohoito.
Aiheesta muualla
Syöpäjärjestöt: Lasten neuroblastooma, Kaikki syövästä
Marianna Zaikova
Marianna Melanie Zaikova (s. 5. huhtikuuta 1985 Leningrad) on suomalainen ultrajuoksija. Hän on ainoa suomalainen ja maailman ensimmäinen nainen, joka on juossut World Marathon Challengen, eli seitsemän maratonia seitsemässä maanosassa viikon aikana. Lisäksi hän on juossut pohjoisnavan maratonin vuonna 2012 ensimmäisenä suomalaisena naisena, ja lukuisia kaupunkimaratoneja. Hän on myös osallistunut Team Rynkebyn järjestämiin pyöräilytapahtumiin (Travemünde–Pariisi), joilla on tuettu syöpää sairastavia lapsia.
Marraskuussa 2015 Zaikova osallistui Atacaman autiomaassa yli 4 000 metrin korkeudessa Lascar-tulivuoren juurella järjestettyyn Volcano Marathoniin, ja oli lopputuloksissa kolmas naisten sarjassa. Pisin hänen juoksemansa ultramatka on Marathon des Sables, joka on Saharassa kuuden päivän aikana juostava 250 kilometrin pituinen ultramaraton. Sitä pidetään maailman vaativimpiin kuuluvana ultrajuoksuna muun muassa kovan kuumuuden takia ja siksi, että kilpailijoiden pitää kuljettaa ruokaa ja varusteita mukanaan koko matkan ajan. Zaikova juoksi Marathon des Sables’n huhtikuussa 2017.
Vuonna 2008 Zaikova vietti hetken aikaa Suomen Big Brother -talossa. Vuonna 2017 hän oli Vegaanihaaste-kampanjan suojelija.
Fort Frances-International Falls International Bridge
Fort Frances-International Falls International Bridge on kansainvälinen Kanadan ja Yhdysvallat yhdistävä rautatie- ja tieliikennesilta. Silta ylittää Rainy River -joen ja yhdistää Yhdysvaltain Minnesotassa sijaitsevan International Fallsin kaupungin Kanada Ontariossa sijaitsevaan Fort Francesin. Sillan kautta tehdään lähes 900 000 ylitystä vuosittain. Silta koostuu kahdesta erillisestä sillasta, nykyisin rautatieliikenteen ja raskaan liikenteen käytössä oleva osa valmistui vuonna 1908. Vuonna 1979 rakennettu silta palvelee henkilöautoliikennettä.
Historia
Silta rakennettiin vuonna 1905 valmistuneen vesivoimalan länsipuolella. Sen rakensivat yhteistoimin rajan molemmin puolin sijaitsevat Boise Cascade ja Abitibi-Consolidated metsäteollisuusyhtiöt. Ensimmäinen osuus otettiin käyttöön vuonna 1908. Toinen henkiloautoliikenteelle tarkoitettu silta valmistui ensimmäisen viereen vuonna 1979. Alkuperäinen siltä jäi rautatieliikenteen käyttöön. Myös rekkaliikenne ja linja-autot ohjattiin käyttämään suuremmalle kuormalle tarkoitettua vanhempaa siltaa.
Vuonna 2004 molemmat sillan omistajat ilmaisivat haluavansa luopua sillan omistuksesta, koska se ei kuulunut heidän ydintoimintoihinsa.
Kati Kunnas-Holmström
Kati Kunnas-Holmström (s. 1962 Espoo) on porilainen keramiikkataiteilija ja museoammattilainen.
Kunnas-Holmström toimi vuosina 1984-2014 perustamassaan Karotti-keramiikkapajassa. Keramiikkauransa jälkeen Kunnas-Holmström on toiminut Porin taidemuseossa ja toimittanut useita kansainvälistä ja kotimaista nykytaidetta käsitteleviä näyttelyjulkaisuja.
Keramiikkataiteilijana Kunnas-Holmström tunnetaan erityisesti KIDE-sarjasta, joka sai alkunsa, kun Kemiran Porin tehdas tilasi messuosastolleen Milanoon tuotteita, jotka sisälsivät titaanidioksidia. Kunnas-Holmström suunnitteli KIDE-sarjan, joka perustuu värimetallioksidien reaktioon tuotteen poltossa. Menetelmässä lasiteaineksen pinnalle ja sekaan kasvaa makrokiteitä, joiden sijaintia ja kokoa ei voi määrätä ennalta. Lopputuloksena syntyy jääkukkia, jotka taittavat valoa hologrammin tavoin.
Kuurinmaan ja Semigallian herttuakunta (1918)
Kuurinmaan ja Semigallian herttuakunta (1918) oli Kuurinmaan ja Semigallian herttuakunnan ajatuksen pohjalle perustettu valtio 8. maaliskuuta 1918, kun Saksan miehittämässä Latviassa baltiansaksalaista väestöä edustavat maapäivät ehdottivat Saksan keisari Wilhelm II:lle, että tämä ryhtyisi valtionpäämieheksi. Valtio lakkasi 7. joulukuuta 1918, kun saksalaiset sotilasviranomaiset luovuttivat alueen hallinnan juuri itsenäiseksi julistautuneelle Latvian tasavallalle.
Barnsley
Kaupunki on mainittu jo Domesday bookissa 1086. Sen keskustassa vanhat rakennukset vuorottelevat 1960-luvun betonilaatikoiden kanssa. Kaupunki oli ennen merkittävä hiilikaivostoiminnan keskus, vaikka itse kaivokset sijaitsivat ympäryskunnissa. Viimeinen alueen kaivoksista suljettiin 1994. Seudun koulutusaste on alhainen ja työttömyys korkea – ylimmillään 1900-luvulla miesten työttömyysprosentti kävi yli kahdenkymmenen.
Ahvenanmaan ammattikoulu
Ahvenanmaan ammattikoulu on Ahvenanmaalla toimiva ruotsinkielinen ammatillinen oppilaitos. Oppilaitos on osaa Ålands gymnasiumia johon kuuluu lisäksi Ålands lyceum-lukio.
Oppilaitos perustettiin 1.8.2011 jolloin yhdistettiin Ålands Hotell- och Restaurangskola, Ålands handelsläroverk, Ålands sjömansskola, Ålands vårdinstitut ja Ålands yrkesskola.
Koulun merenkulkukoulutus (entinen Ålands Sjömansskola) on osa Alandica Shipping Academya.
Ernst Edvard Rosenqvist
Ernst Edvard Rosenqvist (24. elokuuta 1869 Helsinki, Suomen suuriruhtinaskunta – 27. toukokuuta 1932 Kuopio) oli suomalainen juristi, maaherra, urheilujärjestövaikuttaja, ampuja ja olympiamitalisti.
Rosenqvist kuului Suomen hirviammunnan kertalaukauksien joukkuekilpailun olympiapronssia Tukholmassa 1912 voittaneeseen joukkueeseen. Yksilökilpailussa hän sijoittui 14:nneksi.
Suojeluskuntien perustamiseen osallistunut Rosenqvist oli Mannerheimin suosikki suojeluskuntien ylipäälliköksi, mistä virasta tämä kuitenkin kieltäytyi. Hän toimi Mikkelin läänin maaherrana vuosina 1918–1927. Suomen Ampumaurheiluliiton puheenjohtajana Rosenqvist toimi vuodesta 1919 kuolemaansa, vuoteen 1932 saakka.
Anderssonin hallitus
Anderssonin hallitus on Ruotsin hallitus, joka oli virassa 30. marraskuuta 2021 – 18. lokakuuta 2022. Anderssonin hallitus oli pelkästään sosiaalidemokraateista koostuva vähemmistöhallitus. Hallitus olisi alun perin astunut virkaansa jo 26. marraskuuta 2021, ja siihen olisi kuulunut myös ympäristöpuolue. Andersson valittiin Ruotsin pääministeriksi 24. marraskuuta 2021, mutta hän erosi jo samana päivänä, kun ympäristöpuolue lähti hallituksesta valtiopäivien hyväksyttyä opposition budjetin eikä Andersson ehtinyt virallisesti astua tehtävään.
Anderssonin hallituksen keskeisimpiä tekoja oli hakea sotilasliitto Naton jäsenyyttä toukokuussa 2022. Jäsenyysneuvottelut käytiin kesäkuussa 2022, ja Naton huippukokouksessa Madridissa 5. heinäkuuta ulkoministeri Ann Linde allekirjoitti liittymispöytäkirjan.
Valtiopäivävaalien 2022 jälkeen pääministeri Andersson jätti eronpyyntönsä 15. syyskuuta 2022. Hallitus jatkoi toimitusministeristönä, kunnes Kristerssonin hallitus astui virkaan 18. lokakuuta 2022.
Rautalampi
Rautalampi on Suomen kunta, joka sijaitsee Pohjois-Savon maakunnan lounaisosassa. Kunnassa asuu 0 ihmistä, ja sen pinta-ala on 0 km², josta 0 km² on vesistöjä. Väestötiheys on 0 asukasta/km². Rautalammin naapurikuntia ovat Hankasalmi, Konnevesi, Pieksämäki, Suonenjoki, Tervo ja Vesanto.
Rautalammin suurpitäjä itsenäistyi Sysmästä vuonna 1561. Silloinen emäpitäjä ulottui Pohjois-Savosta Keski-Suomeen ja käsitti Keski-Suomen pohjoisosan. Myöhemmin jopa 27 kuntaa on saanut alueita silloisesta Rautalammin suurpitäjästä.
Kyliä
Hanhitaipale, Hankamäki, Ihalaiskylä, Kerkonkoski, Kiesimä, Koipiniemi, Kuuslahti, Myhinpää, Pukkiharju, Rautalampi, Saikari, Sonkarinsaari, Toholahti, Liimattala, Palavalahti, Vaajasalmi, Pakarila. pienoiskuva|Rautalampi 20.06.2020.
Esihistoria
Rautalammilta tunnetaan useita kivikautisia löytöjä. Yksi tuoreimmista tutkituista asutuspaikoista löydettiin Kaposaarelta uuden ranta-asemakaavan tarkastelemisen yhteydessä vuonna 2015, kun Museovirasto suoritti alueella kaivauksia ja löysi viitteitä nuoremmalle kivikaudelle ajoittuvasta asumisesta sekä kivikauden lopun tai varhaisen metallikauden aikaisesta toiminnasta. Hankaveden rantayleiskaava-alueen vuoden 2004 muinaisjäännösinventoinnissa puolestaan löydettiin neljä esihistoriallista asuinpaikkaa sekä Toussunlinnan kalliomaalaus. Kivi- ja metallikautista esineistöä on nähtävillä myös Rautalammin museossa.
Nykyisen Rautalammin seudun on arveltu kuuluneen esihistoriallisena aikana hämäläisten nautinta-alueisiin ja olleen erämaata, jonka pysyvä asutus oli vähäistä tai väliaikaista. Vuosisadan vaihteessa elänyt rautalampilainen historioitsija K. J. Jalkanen piti kotiseutunsa alkuperäisinä asukkaina lappalaisia, joita nykyään kutsutaan saamelaisiksi. Jalkasen näkemyksen mukaan hämäläisiä alkoi siirtyä alueelle keskiajan loppupuolella ja näiden tieltä viimeiset saamelaiset olisivat poistuneet uuden ajan alkuaikoihin. Alueen uusien tulokkaiden Jalkanen puolestaan tulkitsi joutuneen pian riitoihin myös asutustaan levittäneiden savolaisten kanssa, jotka Pähkinäsaaren rauhan myötä olivat menettäneet omien erämaidensa nautinta-alueita Novgorodille.
Eri heimojen asumisesta Rautalammilla on haettu viitteitä alueen vanhoista paikannimistöistä. Esimerkiksi Kiesimä on yhdistetty saamelaiseen ’verkon vetoa’ merkitsevään sanaan keässim, kun taas Sonkarin pohjalla on nähty ’soppea’ tarkoittava sonke. Myöhempien tulokkaiden on puolestaan tulkittu antaneet paikoille saamelaisiin viittaavia nimiä kuten Lapinkari, Lapintaival, Lapinvuori ja Lapinoja. Hämäläisen eräkauden jäämistöksi on taas laskettu sellaiset nimet kuin Hämeenniemi ja Hämeenlahti, minkä lisäksi eräasutukseen on yhdistetty myös Pirttilahti, Pirttiniemi, Majakangas, Majaniemi ja Majasaari. Vastaavasti saamelaisten asumuksiin on katsottu viittaavan Kota-pohjaisten nimien kuten Kotakangas, Kotasaari ja Kotaniemi. Savolaisiin liittyvinä niminä on puolestaan nostettu esiin esimerkiksi Savonsaari, Savonlahti ja Savonjoki. Kainuu-pohjaiset nimitykset kuten Kainuunniemi ja Kainuunhiekka on joissain tulkinnoissa yhdistetty mahdollisesti lounaisesta Suomesta lähtöisin oleviin ja sittemmin Ruijan alueelle muuttaneisiin kveeneihin, mutta nimien on myös nähty perustuvan alavaa maata tarkoittavaan vanhaan termiin kainu tai kaino.
Suurpitäjän muodostaminen
Rautalammin pitäjän tai nykyisen kunnan historia alkaa vuodesta 1561, jolloin Ruotsin kuningas Kustaa Vaasa antoi määräyksen Rautalammin hallintopitäjän muodostamisesta. Kruunun virkamiehenä alueella toimi nimismies. Samassa yhteydessä muodostettiin Rautalammin seurakunta, jonka ensimmäiseksi kirkkoherraksi nimitettiin 17. toukokuuta Laurius Laurentii (Lauri Laurinpoika) Jentze.
Hallintopitäjän muodostamisen tavoitteena oli laajentaa Ruotsin valtapiiriä Pähkinäsaaren rauhan rajan pohjois- ja koillispuolelle tukemalla erämaiden asuttamista hallinnollisin toimin. Nykyisen Rautalammin alue sijaitsi todennäköisesti aivan raja-alueella, sillä vaikka tarkkaa rajaa ei täysin tunneta, sen on yleensä tulkittu kulkeneen paikallisia vesireittejä Laatokalta Pohjanlahdelle, jolloin rajanpaikkoja Rautalammin kohdalla olisivat todennäköisimmin olleet Rautalammin vesireitin Suonenjoki, Iisvesi ja Rasvanki.
Erämaiden asuttaminen oli ollut osa Ruotsin politiikkaa jo keskiajalta lähtien, jolloin Maunu Eerikinpojan julistus antoi halukkaille mahdollisuuden ottaa haltuunsa metsämaita tai hylättyjä maatiloja: ”Annamme sellaiset maa-alat, elleivät niiden omistajat tahdo tai kykene niitä säännölliseen viljelykseen ottamaan, muille, keille hyvänsä viljeltäviksi ja haltuunotettaviksi sillä ehdolla, että tahtovat niistä kruunulle suoritettavaa veroa tehdä.” Uudisasutuspyrkimykset eivät kuitenkaan edenneet merkittävästi, sillä kruunun näkökulmasta tyhjillä erämailla oli käytännössä jo vakiintuneita nautintaoikeuksien käyttäjiä. Kustaa Vaasa puuttui ongelmaan julistamalla vuonna 1542 kaikki asumattomat metsämaat kruunun omaisuudeksi, mikä edesauttoi merkittävästi savolaisten asutusliikettä. 1550-luvusta alkaen uudisasuttamista tuettiin tehostetusti jo muun muassa verovapaudella.
Vuonna 1561 muodostetun pitäjän alkuperäinen pinta-ala oli lähes entisen Uudenmaan läänin kokoinen. Siihen kuului alueita peräti 27 nykyisestä kunnasta. Nykyiseen kuntaan kuuluvat vanhan hallintopitäjän itäiset osat. Entinen suurpitäjä ulottui pohjoisessa Koivujärvelle sekä nykyisen Pihtiputaan Elämäjärvelle, luoteessa Salamajärvelle nykyisessä Perhossa, lännessä Kyyjärvelle, lounaassa nykyiselle Petäjävedelle sekä etelässä Jyväskylän rajoille ja Hankasalmelle asti.
Pysyvän asutuksen alkuajat
Pysyvä asutus merkitsi perinteisen erä- ja pyyntitalouden merkityksen vähenemistä, joskin myös niitä harjoitettiin kaski- ja peltoviljelyn ohella. Asutuksen alkuvuosina paikallisia kiistoja aiheuttivat epämääräiset maanomistusrajat ja kysymykset kalavesien nautintaoikeuksista. Kruunu kuitenkin puuttui riitoihin antamalla erämaansa menettäneille hämäläisille veronalennuksia, minkä lisäksi uudisasuttajat suostuivat myös maksamaan korvauksia kalavesien käytöstä: kruunu otti kuitenkin lohen ja siian pyytämisen omaksi erioikeudekseen. Jämsän kirkkoherran puolestaan onnistui säilyttää käyttöoikeus perinteisiin kalavesiinsä vielä 1600-luvulle asti. Tämä huolimatta siitä, että uuden hallintopitäjän uudisasutuksen viimeisteli hämäläisten kalastusoikeuksien lakkauttaminen vuonna 1564.
Vuoden 1571 hopeaveroluettelon perusteella Rautalammille asettuneet talonpojat olivat suhteellisen varakkaita, minkä on nähty viittaavan uudisasukkaiden korkeaan lähtövarallisuuteen. Myös karjaeläinten määrä taloja kohden oli saman vuoden tietojen perusteella verrattain suuri, ja vain muutamat talot olivat kokonaan ilman hevosta: Rautalammin osapitäjän 49 taloa omistivat 65 hevosta, 168 lehmää, 212 lammasta, 35 vuohta, 41 sikaa sekä yhteensä 105 nuorta karjaeläintä.
Uudisasutusta rasitti rajakiistoista Ruotsin ja Venäjän välille puhjennut viisikolmattavuotinen sota, jota käytiin 1570–1595. Viipurin suuntaan liikkuvat joukot kulkivat Jyväskylän kautta ja pysähtyivät myös Rautalammin talonpoikien ylläpidettäviksi, mistä lankesi suuri taloudellinen rasitus tienvarren talollisille. Talvikausina sotaväkeä puolestaan sijoitettiin maaseudun linnaleireihin. Lisäksi heikko keskusvalta mahdollisti talonpoikiin kohdistuneita väärinkäytöksiä, jotka kiristivät tunnelmaa paikallisesti. Sotien rahoittamiseen tarvittavat ylimääräiset verot myös lisäsivät kokonaisverorasitusta noin kahdella kolmasosalla.
Jännitteet sotaväen ja talonpoikien välillä johtivat paikoin veritekoihin, kun tulkinnasta riippuen joko jouluna 1592 tai alkuvuonna 1593 joukko rautalampilaisia talonpoikia hyökkäsi keskellä yötä paikallisen sotaväen kimppuun ja otti vangiksi joukon huoveja, jotka surmattiin jään alle pakottamalla. Pakenemaan päässeet huovit keräsivät tuhatpäisen rankaisujoukon, mutta talonpojat pakenivat metsiin ja vain muutama lopulta mestattiin. Selkkaus tunnetaan Rautalammin ensimmäisenä kapinana. Kun pitkään jatkuneen sodan päättyminen Täyssinän rauhaan ei johtanutkaan sotajoukkojen kotiuttamiseen, tyytymättömyys puhkesi nuijasotana tunnetuksi aseelliseksi liikehdinnäksi ja kapinoinniksi. Pohjanmaalta tulleet nuijamiehet onnistuivat puhumaan rautalampilaiset mukaan kapinaan, johon he lähtivät nimismiehensä Matti Leinosen johdolla. Rautalammilta lähteneisiin nuijamiehiin liittyi kapinoitsijoita myös muualta Suur-Savosta, mutta Iivar Tavastin ja Gödik Fincken johtamat sotajoukot löivät nämä hajalle.