cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Abas (Lynkeuksen poika)
Abas oli kreikkalaisessa mytologiassa Argoksen kuninkaan Lynkeuksen ja viimeisen danaidin Hypermnestran poika. Abaan nimi on johdettu seemiläisestä 'isää' tarkoittavasta sanasta, ja hänestä tuli Argoksen kahdestoista kuningas.
Vaimonsa Aglaian tai joidenkin lähteiden mukaan Okaleian kanssa Abas sai kaksoispojat Akrisioksen ja Proitoksen sekä tyttären Eidomeneen. Abaan kilpi, jonka hän oli saanut isältään, oli pyhitetty Heralle ja lumottu rauhoittamaan raivostuneet kansanjoukot. Troijan sodan aikana kilpi oli Aineiaan hallussa.
Abas oli menestyksekäs valloittaja. Hän perusti fokislaisen Abain kaupungin, joka oli tunnettu Apollonin temppelistä ja sen oraakkelista, sekä Argos Pelasgikonin Thessaliaan. Eusebios Kesarealaisen mukaan Argosta hallitsi Abaan jälkeen Proitos. Veljesten keskinäiset taistelut johtivat lopulta siihen, että Akrisos ajoi Proitoksen pois Argoksesta ja tämä pakeni Tirynsin kaupunkiin ja ryhtyi sen hallitsijaksi.
Ivan Udodov
Ivan Vasilevitš Udodov (, s. 20. toukokuuta 1924 – 16. lokakuuta 1981) oli Neuvostoliittoa urallaan edustanut venäläinen painonnostaja.
Udodovin suurin saavutus on olympiakulta kääpiösarjasta Helsingissä 1952. Hänen punnerrustuloksensa oli 90 kg, tempaustuloksensa 97,5 kg ja työntötuloksensa 127,5 kg. Yhteistuloksellaan 315 kg hän voitti hopealle sijoittuneen Iranin Mahmoud Namdjoun 7,5 kilolla. MM-kilpailuissa hän saavutti kolme mitalia. Hän saavutti höyhensarjassa hopeaa Wienissä 1954 ja Münchenissä 1955. Kääpiösarjassa hän voitti kultaa Tukholmassa 1953 yhteistuloksella 315 kg.
Udodov painoi vuonna 1945 vain 29 kiloa, sillä hän oli sodan aikana keskitysleirillä. Vapauduttuaan keskitysleiriltä hän ei pystynyt liikkumaan ilman apua. Lääkärit suosittelivat Udodoville urheiluharrastuksen aloittamista.
Venäjän duuman vaalit 2021
Venäjän duuman vaalit 2021 pidettiin Venäjällä 17.-19. syyskuuta 2021. Tavallisuudesta poiketen vaalit olivat kolmipäiväiset aiemman yksipäiväisyyden sijaan. Ehdokasasettelu päättyi 15. syyskuuta. Valtioduumassa eli parlamentin alahuoneessa on yhteensä 450 paikkaa. Vaalien yhteydessä valittiin myös edustajat paikallisiin parlamentteihin.
Äänestäminen
Osassa vaalialueista oli myös mahdollisuus äänestää sähköisesti etänä. Äänestäminen oli mahdollista mistä päin maailmaa tahansa niille, jotka olivat rekisteröityneet äänestysjärjestelmään ennakolta määräpäivään mennessä.
Vaalitulos
Vaalien ennakkosuosikkina pidettiin Yhtenäinen Venäjä -puoluetta, joka voitti vuoden 2016 vaalit 54,2 prosentilla äänistä ja saamalla 343 paikkaa.
Puolue säilytti yli kahden kolmasosan enemmistönsä myös näissä vaaleissa. Se sai murskavoiton jopa Moskovassa, jossa sen kannatus on ollut yleensä alhainen.
Vaalien viralliseksi äänestysprosentiksi ilmoitettiin 51,68. Vaalien viime tunteina siinä tapahtui 10 prosenttiyksikön hyppäys ylöspäin.
Kritiikki
Viranomaiset sulkivat ennen vaaleja Navalnyin tukiryhmän kehittämän älykkään äänestämisen menetelmän verkkosivut ja halusivat poistaa ne hakukoneyhtiöiden tuloksista.
Vaalivilppi
Myös sähköistä äänestämistä on näissä vaaleissa epäilty käytettävän vallanpitäjien keinona turvata asemansa. On raportoitu erityisesti julkisen sektorin työnantajien velvoittaneen työntekijöitään rekisteröitymään järjestelmän käyttäjiksi.
Aiemmissa vaaleissa on raportoitu valtion yritysten kuljettaneen työntekijöitään vaalipäivänä äänestyspaikasta toiseen, jotta he voisivat äänestää usemman kerran. Heitä on myös kehotettu antamaan äänensä valtapuolueelle. Sähköisen äänestämisen myötä pelättiin tällaisen ”karusellimenetelmän” siirtyvän verkkoon. Osa äänestäjistä on kertonut uskovansa, että sähköinen äänestäminen mahdollisti myös sen selvittämisen, ketä he ovat äänestäneet. Myös äänestystuloksen hakkerointia tai teknisen henkilökunnan suorittamaa manipulointia pidettiin uhkana.
Vaalien jälkeen useat sekä venäläiset että kansainväliset mediat raportoivat vaalien vilpillisyydestä. Erityisesti Navalnyin tiimi on tuonut niitä esiin. Heidän mukaansa muiden muassa Googlen ja Applen työntekijöitä uhkailtiin pidättämisellä elleivät yhtiöt suostu Venäjän vaatimuksiin. Vaalitarkkailujärjestö Golos raportoi vaalitarkkailijoihin kohdistuneesta häirinnästä: heitä on muun muassa poistettu äänestyspaikoilta, ja heidän henkeään ja terveyttään on uhkailtu sekä omaisuuttaan rikottu. On myös raportoitu ja todistettu tapauksia, joissa äänestyslipukkeita on tungettu vaaliuurniin sivusta. Sähköinen äänestäminen ja vaalien kolmipäiväisyys antoivat monien mukaan mahdollisuuden suuremmalle vaalivilpille.
Sosiaalisen median palvelut
Vaalien ollessa jo käynnissä Telegram, Google Docs ja YouTube poistivat palveluistaan Navalnyihin ja älykkääseen äänestämiseen liittyvää sisältöä.
Telegramin ja sitä ennen VK:n perustaja Durovin mukaan sovellusten sulkeminen liittyy siihen, että Telegram haluaa kunnioittaa niin kutsuttua ”hiljaista päivää”, jolloin kaikenlainen vaalimainonta on perinteisesti kielletty. Opposition mielestä selitys ei ole uskottava, sillä Telegramista ei kuitenkaan poistettu valesivuja, joiden tarkoitus oli johtaa käyttäjiä harhaan. Vielä viimeisenä vaalipäivänä ainakin ulkomailta pääsi Googlen dokumenttiin, jossa lueteltiin valtioduuman suositellut opposition ehdokkaat. Myös suomalainen Navalnyi-sivusto julkaisi tiedot.
Rantanenätti
Rantanenätti (Rorippa palustris) on yleensä yksivuotinen, keltakukkainen ristikukkaiskasvi.
Ulkonäkö ja koko
thumb|vasen|200px|Rantanenätin kukkia Rantanenätti kasvaa 20–60 senttimetriä korkeaksi. Sen varsi ja kukinto ovat mehevän kellanvihreät. Lehdet ovat tummemman vihreät, pariliuskaiset. Kukat ovat keltaiset, niissä on neljä syvään uurrettua terälehteä ja voimakkaat heteet, jotka saavat kukat näyttämään lähes pallomaisilta. Kukkien halkaisija on noin 5 mm.
Valvottu läpilasku
Valvottu läpilasku on Suomessa sallittu salainen pakkokeino, jota voidaan käyttää esitutkinnassa salassa sen kohteelta ja josta säädetään vuoden 2011 pakkokeinolain 10 luvussa.
Pakkokeinolaissa valvottu läpilasku tarkoittaa, että esitutkintaviranomainen saa olla puuttumatta esineen, aineen tai omaisuuden kuljetukseen tai muuhun toimitukseen tai siirtää tällaista puuttumista, jos tämä on tarpeen tekeillä olevaan rikokseen osallisten henkilöiden tunnistamiseksi taikka tekeillä olevaa rikosta vakavamman rikoksen tai laajemman rikoskokonaisuuden selvittämiseksi.
Valvotun läpilaskun edellytykset
Esitutkintaviranomainen saa käyttää valvottua läpilaskua, jos on syytä epäillä rikosta, josta säädetty ankarin rangaistus on vähintään neljä vuotta vankeutta. Edellytyksenä on lisäksi, että läpilasku on tosiasiallisesti valvottavissa ja että siihen voidaan tarvittaessa puuttua. Toimenpiteestä ei saa myöskään aiheutua merkittävää vaaraa kenenkään hengelle, terveydelle tai vapaudelle eikä merkittävää huomattavan ympäristö-, omaisuus- tai varallisuusvahingon vaaraa.
Suling
pienoiskuva|Suling-huilu
Itse (albumi)
Itse on dark metal -yhtye Ajattaran vuonna 2001 julkaistu esikoisalbumi.
Kappaleet
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Pasi Koskinen.
Suling
Sundalaisten musiikissa sulingin ääni yhdistetään vahvasti maaseutuun. Sitä käytetään esimerkiksi yhdessä kacapi- ja rincik-sitrojen kanssa säestämään 1800-luvulla yläluokan piirissä syntynyttä tembang Sunda -laulurunoutta ja siitä 1970-luvulla kaupungeissa kehittynyttä kacapi-suling-instrumentaalimusiikkia. Tembang Sundassa käytetty suling on kuusireikäinen (suling panjang).
Diary of a Mad Black Woman
Diary of a Mad Black Woman on vuonna 2005 valmistunut yhdysvaltalainen komediaelokuva.
Juoni
Asianajaja Charlesilla ja hänen vaimollaan Helenillä pitäisi olla kaikkea; rahaa ja täydellinen elämä upeassa kartanossa. Juuri kun pari alkaa viettää heidän 18. hääpäiväänsä elämä kokee täydellisen mullistuksen.
Sidoarjon mutapurkaus
Sidoarjon mutapurkaus, joka tunnetaan myös paikallisella nimellä Lusi (Lumpur Sidoarjo), on 28.5.2006 alkanut ja edelleen jatkuva kaasu- ja mutapurkaus Porongissa itäisellä Jaavalla. Yritykset pysäyttää purkaus eivät ole onnistuneet. Vulkaanisen ja geologisen toiminnan seurauksena maankuoreen kertynyt vesi ja muta oli kuumentunut ja korkeassa paineessa, kun öljyn- ja kaasunetsinnässä käytettävä pora osui siihen. Ylipaine maan sisällä aiheutti murtumia maankuoressa, ja muta alkoi purkautua porauspaikan lähellä.
Vastaava tapaus on sattunut aiemmin Bruneissa vuonna 1979. Siellä purkaus kesti liki 30 vuotta. Kuumaa mutaa syökseviä lähteitä on muualla maailmassa muun muassa Mustanmeren ympäristössä.
Helmikuuhun 2007 mennessä purkautunut muta oli peittänyt 360 hehtaaria, neljä kylää ja 25 yritystä, ja 11 000 ihmistä oli joutunut muuttamaan pois purkauksen tieltä. Osa mudasta on ohjattu kulkemaan läheiseen jokeen ja sitä kautta mereen.
Maaliskuuhun 2008 mennessä muta oli edennyt 3,2 km päähän Sidoarjon kaupungista, ja purkausnopeudeksi arvioitiin edelleen 50 000 kuutiometriä päivässä. Tähän mennessä 10 277 perhettä on kärsinyt vahinkoja purkauksen johdosta.
Vergílio Ferreira
Vergílio Ferreira (1916 Melo, Portugali – 1996 Sintra, Portugali ) oli portugalilainen kirjailija. Hän kuului alkuun neorealistiseen suuntaukseen mutta kokeili sittemmin uusia ilmaisukeinoja. Hän omaksui vaikutteita ranskalaisesta eksistentialismista, mikä näkyi teoksissa Mudança (1949) ja Manhã Submersa (1954), joilla hän irtautui neorealismista.
Glutaarihappo
Glutaarihappo on orgaaninen yhdiste (dikarboksyylihappo), joka on normaaliolosuhteissa olomuodoltaan kiinteää, värittömiä kiteitä. Sen kemiallinen kaava on C5H8O4 ja rakennekaava COOH(CH2)3COOH. Glutaarihapposta käytetään myös nimityksiä pentaanidihappo, 1,5-pentaanidihappo ja 1,3-propaanidikarboksyylihappo.
Glutaarihapon moolimassa on 132,1 g/mol, sulamispiste 98 °C, kiehumispiste 302–304 °C (hajoaa), suhteellinen tiheys 1,4 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3) ja CAS-numero 110-94-1. Glutaarihapon liukoisuus veteen (20 °C) on 63,9 g/100 ml.
Glutaarihappo hajoaa kuumennettaessa vedeksi (H2O) ja rengasrakenteiseksi glutaarihappoanhydridiksi (C5H6O3, CAS-numero 108-55-4).
Glutaarihappo osallistuu soluissa lysiini ja tryptofaani nimisten aminohappojen aineenvaihduntaan.
Valmistus ja käyttö
Glutaarihappoa valmistetaan pääasiassa hapettamalla syklopentaania, syklopentanolia tai syklopentanonia hapen avulla kobolttikatalyytin läsnä ollessa tai typpihapolla. Muita valmistustapoja ovat pentaanidinitriilin ja gammabutyrolaktonin hydrolyysi. Glutaarihappoa käytetään eräiden orgaanisten synteesien lähtöaineena, mutta sillä ei ole suurta kaupallista merkitystä.
Ympäristö- ja terveysvaikutukset
Ärsyttää silmiä, ihoa ja hengitysteitä.
Hinterland Travel
pienoiskuva|300px|Hinterland Travelin logo.
Hinterland Travel on brittiläinen seikkailumatkatoimisto, joka järjestää muun muassa Irakin- ja Afganistanin-kierroksia. Menestynyt pohjoisen ja keskisen Afganistanin kierros pääsi National Geographic Traveler Magazinen 50 Tours of a Lifetime -listaukseen. Hinterland Travelin kohdevalikoimaan kuuluvat myös Pakistan, Intia, Nepal, Armenia ja Myanmar. Matkatoimiston perustanut Geoff Hann on vaikuttanut seikkailumatkailun alalla 1970-luvulta asti ja ollut myös mukana kirjoittamassa Bradt Travel Guides -sarjaan kuuluvaa kirjaa Iraq: Then & Now.
Hinterland Travel on yksi harvoista Irakin hallituksen auktorisoimista matkatoimistoista. Henkivartijat järjestetään Irakin sisäministeriön taholta. Vapautta itsenäiseen liikkumiseen on ryhmämatkalla Irakissa hyvin vähän.
Negative
Negative on suomalainen hard rock -yhtye, jonka perustivat laulaja Jonne Aaron Liimatainen ja rumpali Janne ”Jay Slammer” Heimonen Tampereella vuonna 1997. Myöhemmin kokoonpanoon liittyivät kitaristit Lauri ”Larry Love” Markkula ja Jukka ”Sir Christus” Mikkonen sekä basisti Antti ”Anatomy” Aatamila.
Negativen debyyttialbumi War of Love julkaistiin vuonna 2003, ja se myi Suomessa kultaa. Levyn julkaisun jälkeen yhtye esiintyi ensimmäistä kertaa Japanissa. Vuonna 2004 julkaistu Sweet & Deceitful nousi Suomen virallisen albumilistan kärkeen ja myi jälleen kultaa. Levy nousi myös Saksan albumilistalle ja vuonna 2005 Negative kiersi ensimmäistä kertaa Keski-Euroopassa.
Vuonna 2006 julkaistu Anorectic nousi jälleen Suomen albumilistan kärkeen ja pääsi listoille myös Saksassa. Samana vuonna Negative esiintyi ensimmäistä kertaa Venäjällä ja vuotta myöhemmin Kiinassa. Yhtyeen neljäs studioalbumi Karma Killer julkaistiin vuonna 2008, jonka jälkeen Negative aloitti mittavan Euroopan-kiertueen. Vuonna 2010 yhtye julkaisi viidennen studioalbuminsa Neon. Jonne Aaronin siirryttyä soolouralle Negative on ollut tauolla vuodesta 2013 lähtien.
Negative on saanut uransa aikana viisi Emma-ehdokkuutta, ja heidät valittiin vuoden 2007 parhaaksi suomalaiseksi yhtyeeksi MTV Europe Music Awards -palkintogaalassa. Kaikkiaan yhtyeen levyjä on myyty Suomessa yli 100 000 kappaletta.
Perustaminen ja läpimurto (1997–2005)
Yhtye julkaisi maaliskuussa 2003 debyyttialbuminsa War of Love. Se nousi Suomen virallisen albumilistan viidenneksi ja myi kultaa. Kappale ”The Moment of Our Love” nousi myös Suomen singlelistan kärkeen ja myi kultaa. Levyn julkaisun jälkeen yhtyeeseen liittyi kosketinsoittaja Janne ”Mr. Snack” Kokkonen. War of Love sai ristiriitaisen vastaanoton kriitikoilta. Desibeli.netin arviossa todettiin, että ”War of Love on sujuvasti kuunneltavaa musiikkia, jossa ei kuitenkaan ole riittävästi syvyyttä, jotta se jaksaisi nostattaa sen suurempaa intoa”. Tästä huolimatta Negative oli ehdolla vuoden 2003 pop/rock-tulokkaaksi ja War of Love vuoden debyyttialbumiksi Emma-gaalassa. Huhtikuussa 2004 yhtye esiintyi ensimmäistä kertaa Japanissa.
Negativen toinen albumi Sweet & Deceitful julkaistiin syyskuussa 2004. Levy nousi Suomen albumilistan kärkeen ja myi kultaa. Kolme levyn viidestä singlestä nousi Suomen singlelistan kärkeen. ”Frozen to Lose It All” -single ylitti myös kultarajan. Sweet & Deceitful sai edeltäjäänsä paremman vastaanoton kriitikoilta. Soundin arviossa todettiin, että levy on ”kappalemateriaaliltaan tasavahvempi kokonaisuus, josta löytyy hittipotentiaalia edeltäjäänsä enemmän”. Sweet & Deceitful oli myöhemmin ehdolla vuoden 2004 rock-albumiksi Emma-gaalassa.
Tammikuussa 2005 Negative aloitti ensimmäisen Japanin-kiertueensa. Yhtye esiintyi myös Hartwall Areenalla Yhteinen ASIA -hyväntekeväisyyskonsertissa yhdessä HIMin, The Rasmuksen, The 69 Eyesin ja Apocalyptican kanssa. Toukokuussa Sweet and Deceitful julkaistiin Keski-Euroopassa Roadrunner Recordsin kautta, ja se nousi Saksan albumilistan sijalle 55. Levyn kansainvälinen painos sisälsi myös kappaleen ”The Moment of Our Love”, joka nousi Saksan singlelistan sijalle 28. Sen lisäksi singlet ”Frozen to Lose It All” ja ”In My Heaven” nousivat listalle Saksassa. Negative esiintyi kesällä 2005 ensimmäistä kertaa Saksassa ja Sveitsissä, ja syksyllä yhtye aloitti Saksan-kiertueen.
Kansainvälinen menestys (2006–2012)
thumb|right|230px|Negative [[Hannoverissa Saksassa helmikuussa 2006]] Helmikuussa 2006 Negative aloitti Euroopan-kiertueen HIMin ja The Rasmuksen kanssa. Negativen kolmas albumi Anorectic julkaistiin syyskuussa 2006, ja se nousi Suomen albumilistan kärkeen. Keski-Euroopassa levy julkaistiin jälleen Roadrunner Recordsin kautta, ja se nousi Saksan albumilistan sijalle 36. Kaksi levyn kolmesta singlestä nousi listan kärkeen Suomessa, ja ”Planet of the Sun” kapusi myös Saksassa sijalle 84. Anorectic sai kriitikoilta positiivisia arvosteluja. Muun muassa Soundissa todettiin, että Anorectic on ”kappaleiltaan selvästi yhtyeen laadukkain levy”. Levyn julkaisun jälkeen Negative esiintyi ensimmäistä kertaa Pietarissa ja Moskovassa, jonka jälkeen yhtye aloitti kiertueen Keski-Euroopassa.
Negative, Jann Wilde ja Dead By Gun julkaisivat syyskuussa 2007 cover-version Queenin kappaleesta ”Too Much Love Will Kill You”. Lokakuussa Negative kiersi ensimmäistä kertaa Kiinassa, ja marraskuussa heidät valittiin parhaaksi suomalaiseksi yhtyeeksi MTV Europe Music Awards -palkintogaalassa.
Negative julkaisi tammikuussa 2008 DVD:n In the Eye of the Hurricane, joka myi Suomessa kultaa. Yhtyeen kotisivuilla tiedotettiin myös, että kitaristi Sir Christus oli erotettu Negativesta. Yhtyeen julkaisi toukokuussa neljännen albuminsa Karma Killer, joka nousi Suomen albumilistan kolmanneksi. Kansainvälisesti levy julkaistiin syyskuussa Edel Musicin kautta. Single ”Won't Let Go” myi Suomessa kultaa. Karma Killer sai positiivisen vastaanoton kriitikoilta, mutta sitä myös kritisoitiin ”varman päälle pelaamisesta”. Kesällä 2008 yhtyeessä toimi väliaikaisena kitaristina Tuomas ”Gary” Keskinen. Syksyllä yhtye aloitti mittavan Euroopan-kiertueen, joka käsitti 17 maata. Emma-gaalassa Negative oli ehdolla vuoden 2008 kotimaiseksi artistiksi ja In the Eye of the Hurricane vuoden kotimaiseksi DVD:ksi.
Negative julkaisi kesäkuussa 2009 kokoelmalevyn God Likes Your Style, joka nousi Suomen albumilistan kolmanneksi. Syksyllä yhtye solmi uuden kansainvälisen levytyssopimuksen Warner Musicin kanssa ja aloitti seuraavan albuminsa äänitykset Los Angelesissa. Negative julkaisi viidennen studioalbuminsa Neon kesäkuussa 2010. Levy nousi Suomen albumilistan toiselle sijalle. Neon sai positiivisen vastaanoton kriitikoilta. Rumba antoi levylle arviossaan neljä tähteä viidestä. Negative esiintyi toukokuussa 2011 ensimmäistä kertaa Meksikossa. Tämän jälkeen kitaristi Larry Love ilmoitti jättävänsä yhtyeen. Hänet korvasi Hannu ”Hata” Salmi. Marraskuussa 2011 Negative joutui perumaan konserttejaan Jonne Aaronin jouduttua umpisuolileikkaukseen.
Negative aloitti uuden albumin valmistelut vuonna 2012, kunnes Jonne Aaron laittoi yhtyeen tauolle keskittyäkseen soolouraansa.
Tauko (2013–)
Negative on ollut tauolla vuodesta 2013 lähtien. Yhtye soitti viimeisen konserttinsa 15. maaliskuuta 2013 Salossa. Jonne Aaron on sittemmin keskittynyt soolouraansa, ja hän on julkaissut kolme studioalbumia. Mr. Snack soittaa myös hänen taustayhtyeessään.
Joulukuussa 2017 Sir Christus kuoli 39-vuotiaana.
Musiikkityyli
Negativen musiikkia on kuvailtu glam rockiksi ja hard rockiksi. Yhtye on kuvaillut musiikkityyliään ”tunteikkaaksi rock and rolliksi”. Negativen suurimpiin vaikutteisiin kuuluvat Guns N' Roses, Aerosmith, Mötley Crüe ja Nirvana. Negativea verrattiin 2000-luvun alussa mediassa usein HIM-yhtyeeseen.
Hadžimurad Akkajev
Hadžimurad Magomedovitš Akkajev (s. 27. maaliskuuta 1985 Tyrnyauz) on venäläinen painonnostaja.
Akkajev saavutti hopeaa Ateenan olympialaisissa 2004 alle 94-kiloisten sarjassa. Pekingissä 2008 hän saavutti pronssisen mitalin samassa painoluokassa. Venäjän mestaruuden hän on voittanut vuonna 2007 molemmissa nostomuodoissa ja vuonna 2008 yhteistuloksessa. Lisäksi hänellä on lukuisia mitaleita alempien ikäluokkien kansainvälisistä arvokilpailuista.
Seuratasolla Akkajev edustaa Venäjän armeijan keskusurheiluseuraa. Hän on 182 senttimetriä pitkä ja painaa 94 kilogrammaa.
Jean Béliveau
Jean Arthur Béliveau C.C., O.Q. (31. elokuuta 1931 Trois-Rivières, Quebec, Kanada – 2. joulukuuta 2014 Longueuil, Quebec, Kanada ) oli kanadanranskalainen jääkiekkoilija. Hän lukeutuu lajin historian arvostetuimpiin hahmoihin. Keskushyökkääjänä pelannut Béliveau edusti Montreal Canadiensia NHL-liigassa vuosina 1950–1971. Hän saavutti siellä kymmenen Stanley Cupin voittoa. Näistä NHL:n mestaruuksista hän hankki viisi kapteenina.
Béliveau oli neljäs NHL-urallaan 500 maalia tehnyt ja Gordie Howen jälkeen toinen yli tuhat tehopistettä kerännyt pelaaja. Hän oli Montreal Canadiensin kapteeni 10 kauden ajan, mikä on seuran historian ennätys. Myös Saku Koivu toimi Canadiensin kapteenina yhtä pitkään. Kymmenen pelaajana saavutetun mestaruuden lisäksi Béliveau oli mukana Montreal Canadiensin seurajohdossa seitsemän kertaa joukkueen voittaessa Stanley Cupin. Näin ollen hänen nimensä on kaiverrettu pokaaliin kaikkiaan 17 kertaa, useammin kuin kenenkään muun.
Nuoruus ja junioriura
Jean Béliveau syntyi Trois-Rivièresissä 31. elokuuta 1931. Hän oli vanhin perheen kahdeksasta lapsesta. Perhe muutti Jeanin ollessa 3-vuotias Plessisvilleen, ja he asettuivat Victoriavilleen Jeanin ollessa 6-vuotias. Perheen isä Arthur Béliveau jäädytti joka talvi heidän kotinsa takapihalle jääkiekkokentän, jonne monet paikalliset lapset kerääntyivät pelaamaan. Jean Béliveau liittyi ensimmäiseen jääkiekkojoukkueeseensa 12-vuotiaana. Hän pelasi myös baseballia. Ammattilaisbaseballjoukkueet kiinnostuivat Béliveaun taidoista, ja lajin takia hän muutti 16-vuotiaana kesäksi pelaamaan baseballia Val-d’Oriin.
Béliveau siirtyi 15-vuotiaana Victoriaville Panthers -nimiseen juniorijoukkueeseen. Hän teki kaudeksi 1949–1950 sopimuksen juniorijoukkue Quebec Citadellesin kanssa. Hän pelasi Citadellesissa kaksi kautta. Kauden 1950–1951 aikana Béliveau pelasi myös ensimmäisen NHL-pelinsä Montreal Canadiensissa. Hän teki Canadiensin kanssa kahden ottelun mittaisen amatöörisopimuksen. Jälkimmäisessä ottelussa hän teki myös uransa ensimmäisen NHL-maalinsa.
Puoliammattilaisuudesta NHL:ään
Béliveau jatkoi junioriuransa jälkeen Quebecissä, vaikka Canadiensin johtaja Frank J. Selke yrittikin saada hänet joukkueeseensa. Béliveau teki sopimuksen puoliammattilaissarja Quebec Senior Hockey Leaguen Quebec Acesin kanssa. Hän pelasi joukkueessa kahden kauden ajan ja käväisi joulukuussa 1952 pelaamassa koesopimuksella kolme ottelua Canadiensissa. Hän teki niissä peräti viisi maalia. Béliveaun palkka Quebec Acesissa kaudella 1952–1953 oli peräti 20 000 dollaria kaudesta, enemmän kuin NHL:n tähtipelaajilla Gordie Howella ja Maurice Richardilla.
Béliveau hylkäsi useita Canadiensin tarjousehdotuksia, koska omien sanojensa mukaan tunsi lojaalisuutta quebecilaiskannattajia kohtaan. Canadiensin GM Frank Selke suostutteli joukkueen ostamaan koko QSHL-liigan ja muuttamaan sen ammattilaissarjaksi, jotta Canadiens voisi hankkia Béliveaun lopulta joukkueeseensa. Béliveau teki lokakuussa 1953 Canadiensin kanssa viisivuotisen sopimuksen, jonka kokonaisarvo oli 105 000 dollaria. Se oli aikansa suurin NHL-sopimus.
Ensimmäiset viisi Stanley Cupia
thumb|Béliveaun pelipaita [[Hockey Hall of Famessa olevassa Montreal Canadiensin pukuhuoneen kopiossa.]] Canadiensin valmentaja Dick Irvin laittoi Béliveaun viimeistä kauttaan pelaavan keskushyökkääjän Elmer Lachin ohjaukseen. Lach opasti Béliveauta aloituksissa ja syötöissä; kummastakin tuli Béliveaun tavaramerkkejä. Tulokaskaudellaan 1953–1954 Béliveau kärsi loukkaantumisista ja pelasi vain 44 ottelua. Toisella kaudellaan hän teki peräti 37 maalia. ja hänet valittiin ensimmäisen kerran NHL:n ykköstähdistön keskushyökkääjäksi. Häntä kuitenkin kritisoitiin pehmeästä pelityylistään, ja hän päätti hieman muuttaa tyyliään. Kaudella 1955–1956 Béliveau saikin 143 jäähyminuuttia ja teki silti tehopisteet 47+41. Hän voitti NHL:n maali- ja pistepörssin sekä sai eniten jäähyminuutteja joukkueestaan. Kauden jälkeen Béliveau palkittiin ensimmäisellä Hart Trophyllään sarjan arvokkaimpana pelaajana. Hän sai lisäksi pistepörssivoitostaan Art Ross Trophyn, hänet valittiin toisen kerran ykköstähdistökentälliseen, ja oli voittamassa uransa ensimmäistä Stanley Cupia.
Béliveaun maine taitavana mutta kovaotteisena pelaajana kehittyi edelleen kaudella 1956–1957, sillä hän sai toistamiseen eniten jäähyminuuttieja Canadiensista. Pelityyli sopi Béliveaulle, sillä hän oli aikansa suurikokoisimpia NHL-pelaajia. Canadiens hallitsi 1950-luvun loppua, sillä joukkue voitti Stanley Cupin viisi kertaa peräkkäin. Béliveau sai kevään 1956 mestaruuden jatkoksi Stanley Cup -mestaruuden vuosina 1957, 1958, 1959 ja 1960. Béliveau ylitti kaudella 1958–1959 ensimmäisen kerran urallaan 90 tehopisteen rajan, kun hän teki runkosarjassa 64 ottelussa pisteet 45+46. 91 pistettä jäi myös Béliveaun uran piste-ennätykseksi; lähimmäksi hän pääsi kaudella 1960–1961 tehtyään 90 pistettä. Béliveau valittiin keväällä 1957, 1959, 1960 ja 1961 NHL:n ykköstähdistökentällisen keskushyökkääjäksi. Keväällä 1958 hän pääsi vain kakkoskentälliseen.
Canadiensin kapteenina
thumb|left|Kuva Montreal Canadiensin ja [[New York Rangersin välisestä ottelusta 1960-luvun alusta, Béliveau kuvassa oikeassa reunassa.]] Béliveau äänestettiin ennen kauden 1961–1962 alkua Canadiensin kapteeniksi joukkueesta kaupatun Doug Harveyn tilalle. Seuraavan kauden aikana hän teki uransa 325:nnen runkosarjamaalinsa ja ohitti Nels Stewartin NHL-historian eniten maaleja tehneenä keskushyökkääjänä. Béliveau teki tuon kauden aikana 78 pistettä runkosarjassa, ja hänet valittiin toistamiseen urallaan NHL:n arvokkaimmaksi pelaajaksi. Kaudella 1963–1964 Béliveau oli keskeisessä roolissa johdattamassa Canadiensin jälleen Stanley Cupin mestaruuteen. Hän teki muun muassa viimeisen seitsemännen finaalin avausmaalin. Loppuottelusarjan toisessa ottelussa hän oli tehnyt jo uransa sadannen pudotuspelipisteen. Kevään pudotuspelien aikana Béliveau keräsi 16 pistettä 13 ottelussa, ja hän sai ensimmäisen kerran jaetun Conn Smythe Trophyn pudotuspelien parhaimpana pelaajana. Lisäksi hänet valittiin kauden päätteeksi NHL:n kakkostähdistökentälliseen.
Béliveau teki jälleen maalin Stanley Cupin ratkaisseessa ottelussa kaudella 1965–1966. Stanley Cup -voitto oli Béliveaun uran seitsemäs. Kauden jälkeen tullut paikka NHL:n kakkostähdistökentällisestä oli puolestaan yhdeksäs kerta tähdistökentällisissä. Kaudella 1967–1968 Béliveau rikkoi useita merkittäviä rajapyykkejä. Hän sai lokakuussa 1967 kolmantena NHL-pelaajana täyteen 400 maalia ja joulukuussa ohitti Maurice Richardin Canadiensin historian eniten pisteitä tehneenä pelaajana. Béliveaun neljä syöttöpistettä Minnesota North Starsia vastaan nosti hänen saldonsa 967 pisteeseen, kun Richard teki Canadiensissa 965 pistettä. Tuhat runkosarjapistettä Béliveau sai täyteen maaliskuussa 1968. Vain Gordie Howe oli aiemmin ylittänyt rajapyykin. Myöhemmin keväällä Béliveau voitti kahdeksannen Stanley Cupinsa, mutta hän itse joutui olemaan loukkaantumisen takia sivussa kolmesta viimeisestä ottelusta.
Béliveaun ainoa jatkoaikamaali pudotuspeleissä tuli kauden 1968–1969 pudotuspeleissä, kun hänen osumallaan Canadiens kaatoi Boston Bruinsin välieräsarjan toisen ottelun toisessa jatkoerässä. Loppuottelusarjassa Canadiens kukisti St. Louis Bluesin, ja Béliveau sai yhdeksännen Stanley Cupinsa. Kauden jälkeen hänet valittiin neljännen kerran NHL:n kakkostähdistökentälliseen ja yhteensä kymmenennen kerran NHL:n tähdistökentällisiin. Kaudella 1969–1970 Béliveausta tuli ensimmäisen Canadiens-pelaaja, joka on edustanut seuraa tuhannessa runkosarjaottelussa. Hänen tuhannes ottelunsa käytiin 28. lokakuuta North Starsia vastaan.
Kausi 1970–1971 oli Béliveaun uran viimeinen. Hän ylitti helmikuussa neljäntenä pelaajana 500 NHL-maalin rajan. Hänen uransa viimeinen peli käytiin 18. toukokuuta Chicago Black Hawksia vastaan. Canadiens voitti Black Hawksin 3–2 seitsemännessä Stanley Cup -finaalissa, ja Béliveau päätti uransa kymmenenteen Stanley Cupin mestaruuteensa.
Virallisesti Béliveau kertoi lopettamisestaan 9. heinäkuuta 1971 Montrealin Queen Elizabeth Hotelissa. Béliveau edusti koko uransa ajan Canadiensia. Hän pelasi 1 125 runkosarjaottelua, teki niissä 507 maalia ja antoi 712 maalisyöttöä. Yhteensä pisteitä oli 1 219. Hän oli Canadiensin kapteeni kymmenen kauden ajan. Vain Saku Koivu on myöhemmin toiminut Canadiensin kapteenina yhtä pitkään.
Peliuran jälkeen
Canadiens nimitti Béliveaun heti peliuran päätyttyä seuran hallintoasioista vastaavaksi varajohtajaksi. Hän jäi tehtävästä eläkkeelle 62-vuotissyntymäpäivänään vuonna 1993. Béliveau toimi Canadiensissa markkinoinnissa, ja hän oli useiden joukkueenjohtajien ja general managereitten äänitorvena. Canadiens voitti Béliveaun hallintouran aikana seitsemän Stanley Cupia, ja Béliveau sai näistäkin nimensä pokaaliin. Hän voitti siis Stanley Cup -mestaruuden yhteensä 17 kertaa. Eläköitymisen jälkeen 1994 Béliveau julkaisi omaelämäkerran My Life In Hockey.
Béliveaun pitkää uraa muistettiin heti peliuran jälkeen: lokakuussa 1971 Canadiens jäädytti Béliveaun pelinumeron 4 ja elokuussa 1972 Hockey Hall of Fameen Gordie Howen ja Bernie Geoffrionin kanssa. Béliveaun ja Howen kohdalla Hockey Hall of Fame teki poikkeuksen normaalista säännöstä, jonka mukaan pelaaja voidaan valita galleriaan vasta kolme vuotta uran jälkeen.
Béliveau perusti uransa jälkeen nimeänsä kantaneen säätiön ja oli muutenkin aktiivinen hyväntekeväisyystapahtumissa ympäri Kanadaa. Jean Beliveau Foundation siirtyi vuonna 1993 Society for Disabled Children -järjestön hallintaan. Hänelle myönnettiin tunnustuksia myös jääkiekkokenttien ulkopuolelta: hän sai 1988 Ordre national du Québec -kunniamerkin ja 1998 Order of Canada -kunniamerkin ja hänet valittiin 2001 Canada’s Walk of Famelle. Kanadan pääministeri Brian Mulroney tarjosi 1990-luvun alussa Béliveaulle kahdesti avointa paikkaa senaatissa. Pääministeri Jean Chrétien puolestaan kysyi häntä ehdolle Kanadan kenraalikuvernööriksi. Hän kieltäytyi kuitenkin paikasta, koska koki, että hänen leskeksi jäänyt tyttärensä tarvitsi hänen apuaan.
Yksityiselämä
Jean Béliveau meni naimisiin Élise Couturen kanssa 27. kesäkuuta 1953. He olivat naimisissa 61 vuoden ajan Jean Béliveaun kuolemaan asti ja saivat yhden lapsen, vuonna 1957 syntyneen Hélènen. Hélène oli naimisissa quebecilaisen poliisin kanssa, joka teki itsemurhan vuonna 1989. Béliveau lupasi tämän jälkeen ottavansa isomman aseman kahden nuoren tyttärentyttärensä elämässä.
Béliveaun terveys heikkeni viimeisinä vuosina. Hänellä havaittiin huhtikuussa 2000 syöpäkasvain kaulassa. Hänellä oli kahden kuukauden aikana 36 kemoterapiahoitokertaa; tuona aikana hän laihtui noin 13 kilogrammaa. Béliveau toipui syövästä, mutta 2010-luvulla hän sai kaksi aivoverenkiertohäiriötä. Hän toipui niistäkin mutta kuoli Longueuilissa 83-vuotiaana joulukuussa 2014.
Canadiens muisti Béliveautä tämän kuoleman jälkeen jättämällä Vancouver Canucksia vastaan käydyssä ottelussa Béliveaun usean vuoden ajan käyttämän penkin tyhjäksi ja laittamalla siihen hänen jäädytetyn pelipaitansa. Edellisen kerran Canadiensin kotihalli Centre Bell ei ollut loppuunmyyty lähes 11 vuotta sitten käydyssä ottelussa.
Pelityyli ja merkitys
Béliveau oli monipuolinen pelaaja: hän oli nopea, taitava mailankäsittelijä, hyvä laukoja ja voimakas. Béliveaulla oli voimakas rystykaukaus ja tarkka rannelaukaus, ja hän voittikin kahdesti NHL:n maalintekijätilaston. Hän osasi myös hallita taitavasti kiekkoa ja jakaa sitä eteenpäin; hän voittikin kahdesti myös NHL:n syöttötilaston. Hän oli pelaaja, jonka ympärillä muut pelaajat näyttivät paremmilta. Béliveauta syytettiin kahden ensimmäisen NHL-kauden aikana pehmeydestä, mutta tuon jälkeen hän oppi käyttämään kokoaan hyväkseen. Hän oli voimakas ja noin 190 senttimetriä pitkä, eli paljon pidempi kuin useimmat jääkiekkoilijat siihen aikaan. Pituutensa ansiosta hän oli myös ulottuva.
Béliveau oli myös johtajaluonne, joka oli kymmenen kauden ajan Canadiensin kapteenina. Vain Saku Koivu on toiminut yhtä kauan Canadiensin kapteenina. Béliveau oli hiljainen kapteeni, joka johti joukkuetta omalla esimerkillään. Hän oli kapteenina eräänlainen isähahmo, sillä hän oli valmiina auttamaan pelikavereitaan sekä jääkiekkoon liittyvissä että henkilökohtaisissa ongelmissa. Montrealilainen L’actualité-lehti valitsikin hänet vuonna 2012 jääkiekkohistorian suurimmaksi kapteeniksi.
Kaudella 1955–1956 Béliveau teki kolme maalia 55 sekunnissa yhden ja saman ylivoiman aikana. Seuraavalle kaudelle sääntöjä muutettiin siten, että ylivoimamaali nollaa jäähyn.
Saavutukset
thumb|Béliveaun patsas Montrealissa, [[Bell Centren edessä.]]
Sven Nyström
Sven Nyström (8. heinäkuuta 1902 Helsinki – 6. marraskuuta 1932) oli suomalainen taidemaalari, kuvittaja, pilapiirtäjä ja sarjakuvantekijä. Hänen vanhempansa olivat liikemies Elis Elias Wilhelm Nyström ja Adla Sofia (o.s. Ahlbeck). Puoliso oli Tekla Ingeborg o.s. Olin.
Nyström kävi Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulua 1921–1922.
Nyströmin tunnetuin sarjakuva oli Hakkapeliitassa ilmestynyt Pölhölä ja Pöhköläinen, ohukainen ja paksukainen sotilasmallisissa pusakoissa ja päähineissä. Sotilashuumori oli hänen vahva lajinsa, siitä ammensivat myös sekä hänen pilapiirroksensa Hakkapeliitassa ja Suomen Sotilaassa että hänen piirtämänsä hupipostikortit. Nyström piirsi sarjakuvaa Rufus Kratz och Bocken lehtiin Allas journal ja Allas krönika vuosina 1922–1932. Lisäksi hänen töitään ilmestyi satunnaisesti julkaisuissa Kalle Viksari, Joulukärpänen ja Pilajuttuja ja piirroksia sekä pilalehdessä Garm. Nuorten Pellervoon hän piirsi Möhömaha-sarjakuvaa. Pilapiirroksia hän käytti myös mainostyössään, kuten ilmoitussarjassa Vaasan näkkileivälle.
Ross Jeffries
Ross Jeffries on entinen komediakäsikirjoittaja sekä ”Speed Seduction” -viettelymenetelmän kehittäjä. Tämä menetelmä perustuu neurolingvistiseen ohjelmointiin (NLP) ja hypnoosin keinoihin. Jeffries olettaa, että naiset pitävät miestä viehättävänä riippumatta ulkonäöstä ja varakkuudesta, jos hän on itsevarma. Tämän lisäksi Jeffries opettaa, kuinka käyttää puhetta ohjaamaan naisen tunteita.
Ross Jeffries on naisten iskijöiden eli pokaajien keskuudessa tunnustettu ensimmäisenä viettelyn opettajana ja käytännössä koko liikkeen alullepanijana.
Ross syntyi syyskuussa 1958 ja kasvoi juutalaisessa perheessä Los Angelesissa. Hän teki lukuisia eri töitä kunnes luki Richard Bandlerin NLP-kirjan ja ryhtyi luomaan uraa henkisenä valmentajana. Aluksi hän valmensi miehiä voittamaan pelkojaan. Myöhemmin hän alkoi käyttää NLP-oppeja naisten viettelyyn ja huomasi pystyvänsä ohjaamaan naisten tunteita ja halukkuutta pelkillä sanoilla. Saavutettuaan suurta menestystä naistenmiehenä hän alkoi opettaa menetelmiään muille.
Kacapi-suling
pienoiskuva|Kacapi-sitra ja suling-huilu
Kacapi-suling on yksi Indonesian sundalaisten musiikin tyylilajeista. Se kehittyi 1970-luvulla aiemman, 1800-luvulla syntyneen tembang Sunda -musiikkiperinteen instrumentaaliversiona. Toisin kuin tembang Sunda, se on urbaania musiikkia ja levinnyt äänitallenteiden välityksellä.
Nils Johan Berlin
thumb|Nils Johan Berlin Nils Johan Berlin (18. helmikuuta 1812 Härnösand, Ruotsi – 27. joulukuuta 1891 Tukholma, Ruotsi ) oli ruotsalainen kemisti ja farmakologi. Hänelle tarjottiin vuonna 1842 Helsingin yliopiston kemian professorin virkaa, jota hän ei ottanut vastaan. Sittemmin hän oli professori Lundin yliopistossa 1845–1864 ja sen jälkeen terveyskollegion johtaja 1864–1883. Hänen teoksistaan on suomennettu Lukukirja luonnontieteestä ja Oppikirja luonnontietehesen.
Mineraali berliniitti (AlPO4) on nimetty hänen mukaansa.
La Coquille
La Coquille on ranskalainen kunta, joka sijaitsee Dordognen departementissa Uudessa-Aktivaniassa. .
Paul Oakenfold
Kärsittyään itse lapsena lukihäiriöstä Oakenfold on ryhtynyt avustamaan lapsia joilla on lukihäiriö.
Hän on toiminut poptähti Madonnan lämmittelijänä Madonnan Sticky & Sweet Tour -kiertueella vuonna 2009.
Elämäkerta
Oakenfold syntyi Lontoossa vuonna 1963 ja aloitti miksaamisen 16 vuotiaana. Hän lyöttäytyi yhteen Trevor Fungin kanssa ja soitti soulia kellaribaarissa. Hän työskenteli New Yorkissa Arista Recordsille 1970-luvun lopulla ja tutustui diskomusiikkiin. 1980-luvun alussa hän toimi Englannissa klubien promoottorina. 1980-luvun puolivälissä hän tutustui house-musiikkiin ja 1980-luvun lopulla hän tutustui Ibizan lomakohteeseen. 1990-luvun alussa hän toimi tuottajana Steve Osbornen kanssa ja kaksikko oli ehdolla parhaimmiksi tuottajiksi vuosina 1990-1993.
Miss Bikini
Miss Bikini on suomalainen vuosittain järjestettävä kauneuskilpailu. Miss Bikini -tavaramerkin omistaa Hollywood Smile Oy. Miss Bikini -kilpailun järjestäjinä toimii Miia Nikunen.
Sandro Botticelli
thumb|246px|[[Venuksen syntymä (Botticelli)|Venuksen syntymä, 1485.]] thumb|250px|[[Kevät (Botticelli)|Kevät, noin 1478.]] thumb|250px|Kuninkaiden kumarrus, noin 1475. Mukana muotokuvia Medici-suvun jäsenistä ja oletettu omakuva oikealla edessä. thumb|250px|Natività mistica, noin 1500. thumb|250px|Kuvitusta [[Jumalainen näytelmä|Jumalaiseen näytelmään, noin 1480.]] Sandro Botticelli (1. maaliskuuta 1445 Firenze – 17. toukokuuta 1510 Firenze), oikealta nimeltään Alessandro di Mariano di Vanni Filipepi, oli italialainen taidemaalari, joka oli varhaisrenessanssin merkittävimpiä taiteilijoita sekä firenzeläisen humanismin huomattavin ja omalaatuisin tulkitsija.
Botticellin kuuluisimpia teoksia ovat kaksi suurta mytologia-aiheista maalausta Kevät ja Venuksen syntymä. Botticelli työskenteli suuren osan elämästään Medici-suvun palveluksessa Firenzessä ja osallistui muun muassa Sikstuksen kappelin freskojen maalaukseen. Tunnettujen mytologisten maalausten ohella hän maalasi alttaritauluja, useita madonnakuvia ja uransa loppuvaiheessa synkän dramaattisia uskonnollisia aiheita.
Nuoruusvuodet ja uran alku
Botticelli oli yksi Giorgio Vasarin Taiteilijaelämäkerroissa käsitellyistä taiteilijoista. Vasarin mukaan Botticelli oli levoton ja älykäs lapsi, joka ei viihtynyt koulussa. Hänen isänsä Mariano Filipepi lähetti pojan 14-vuotiaana Botticelli-nimisen kultaseppäystävänsä luo. Kultasepän oppilaana hän kiinnostui maalaustaiteesta, joten isä ohjasi pojan karmeliittaveli Fra Filippo Lippin ateljeehen. Botticelli opiskeli Lippin luona vuosina 1465–1467 säilyttäen kuitenkin kultasepältä saamansa nimen Botticelli. Fra Filippon kautta Botticelli tutustui Medicien valtasukuun.
Uransa alkuvaiheessa Botticelli maalasi La fortezzan eli allegorian rohkeudesta (1470). Se oli viimeinen hyveitä kuvaavassa Firenzen Sala della Mercanziaan tehdystä sarjasta, jonka alkuosan oli maalannut Antonio Pollaiuolo.
Botticellin varhaistuotantoon ennen vuotta 1470 sisältyi paljon madonna-aiheita. Näiden varhaisten maalausten, kuten Gloria-madonna ja Madonna della Loggia, sommittelussa on jonkin verran vaikutteita Fra Filippo Lippin ohella Verrocchiolta ja Pollaiuololta. Kultasepän opit ovat saattaneet vaikuttaa hänelle luonteenomaiseen siroon viivan käyttöön ja koristeellisesti taipuviin linjoihin.
Botticelli palasi aiheeseen myöhemminkin. Tunnetuimpia myöhäisvaiheen madonnoista ovat Granaattiomenamadonna (n. 1487) ja Magnificat-madonna (n. 1485), joissa on sekä aistillista että aineetonta suloa, joka on surumielistä.
Uran keskivaihe ja mestariteosten synty
Botticellin tuloksekkain luomiskausi ajoittui vuosille 1478–1490, jolloin hän työskenteli Medici-suvulle. Suurissa mytologisissa maalauksissaan Botticelli yhdisti kristillisiä ja pakanallisia teemoja. Kuuluisan Kevät-maalauksen Venus on ilmeinen kristillisen perinteen Madonna-hahmo. Mytologiset aiheet liittyivät renessanssin antiikkia kohtaan tuntemaan kiinnostukseen, ja myös Platon ja uusplatonismi olivat ajankohtaisia Firenzessä. Uusplatonistien johtava hahmo oli tuolloin Marsilio Ficino.
Botticelli teki pääasiassa taulumaalauksia, mutta myös joitakin freskoja. Botticellista tuli vähitellen kuuluisa, ja hänet kutsuttiin Roomaan Vatikaaniin työskentelemään. Paavi Sixtus IV tilasi häneltä vuonna 1481 freskoja vastavalmistuneeseen Sikstuksen kappeliin. Botticelli maalasi kappeliin kolme freskoa, Mooseksen kiusaukset, Kristuksen kiusaukset ja Mooses rankaisee kapinoitsijoita, sekä joitakin paavien muotokuvia. Näihin aikoihin hän teki myös suuria alttaritauluja ja ympyränmuotoisia tondomaalauksia, jotka kuvasivat Neitsyt Mariaa ja Jeesus-lasta enkelien ympäröiminä.
Paavien ohella Botticelli maalasi muitakin muotokuvia, esimerkiksi Giuliano de Medicistä vuonna 1478 ja Simonetta Vespuccista 1476. Hän on lisäksi sijoittanut muotokuvia uskonnollisiin aiheisiin, kuten Medici-suvun jäseniä Kuninkaiden kumarrukseen 1475.
Vanhuus ja uran loppuvaihe
Dominikaanimunkki Girolamo Savonarola alkoi vaikuttaa Firenzessä noin vuonna 1490. Hän hyökkäsi humanismia, sen pakanallisia elementtejä ja maallistumista vastaan. Savonarolan johdolla pakanalliseksi katsottua maalaustaidetta ja kirjallisuutta poltettiin roviolla, ja hänen saarnansa todennäköisesti vaikuttivat siihen, että Botticellin taide muuttui samoihin aikoihin.
Botticellin myöhäistuotanto koostuu uskonnollisista aiheista, joissa on kiihkeän dramaattisia tai suorastaan tuskallisia eleitä. Myöhäisiä maalauksia ovat esimerkiksi Pietà (n. 1495) ja Kristuksen syntymä (n. 1500). Savonarolan apokalyptisia hahmoja on nähty Botticellin maalaamassa seimiasetelmassa (Natività mistica, noin 1500). Voimakkaiden eleiden ja vääristyneiden hahmojen ohella Botticellin myöhäistuotanto oli aiempaa pienikokoisempaa. Myös värit muuttuivat luonnonmukaisista, ja muistuttivat noin sata vuotta aiemmin vaikuttaneen Fra Angelicon teoksia.
Maine jälkipolvien silmissä
Omana aikanaan ja etenkin uransa huipulla Botticelli oli suosittu. Hänen eleganttia tyyliään ihailtiin ja jäljiteltiin paljon. Tunnetuin Botticellin oppilaista oli hänen opettajansa poika Filippino Lippi.
Botticellin kuoleman jälkeen hänen suosionsa kuitenkin väheni, eikä häntä tunnettu enää yhtä laajalti. Myöhemmin 1800-luvun lopulla herännyt kiinnostus renessanssin taiteeseen toi unohdetun Botticellin uudelleen suosioon. Etenkin prerafaeliitit Englannissa kiinnostuivat hänen taiteestaan. Pian Botticellista tuli yksi tunnetuimmista Firenzen varhaisrenessanssin taiteilijoista.
Ensimmäinen monografia Botticellista julkaistiin vuonna 1893, ja vuosina 1900–1920 hänestä kirjoitettiin enemmän kirjoja kuin kenestäkään muusta taidemaalarista. Monet Botticellin tärkeimmistä töistä ovat nykyisin Uffizi-galleriassa.
Hula
thumb|Hulatanssijatar [[Kauain saarella]] thumb|Hula kahiko -esitys
Sana hula viittaa liikkeeseen ja eleisiin. Hulan säestys mele tarkoittaa runoutta, joka voi olla rukouksia, nimien lausuntaa, rakkauslauluja tai maata ylistäviä lauluja. Hula voidaan luokitella melen tyypin mukaan.
Perinteisimmän hulatyylin mukaisia lausunnalla säestettyjä tansseja voidaan esittää seisten tai istuen. Seisten esitetyssä tanssissa tanssijat tunnetaan nimellä ʻolapa ja säestäjät nimellä hoʻopaʻa. Käsien eleet tulkitsevat tekstiä ja jalkaliikkeet tekevät toistuvaa sarjaa. Liikkeitä ovat esimerkiksi astuminen sivulta toiselle, astuminen paikallaan, lanteen pyöritys sekä eteen- ja taaksepäin astuminen. Istumatanssissa tanssijat säestävät itseään.
Yleisiä lausutussa melessä käytettyjä soittimia ovat ʻuliʻuli (kurpitsahelistin), puʻili (bambuhelistin), ʻiliʻili (kastanjetin kaltaiset kivet) ja kalaʻau (kepit). Laulettuja melejä voidaan säestää ukulelella tai kitaralla.
Historia
Hulan synnystä kerrotaan erilaisia legendoja. Yhden eepoksen mukaan jumalatar Hiʻiaka tanssi hulaa lepyttääkseen sisartaan, tulivuorijumalatar Peleä.
Pinpeat
Pinpeat on eräs kambodžalaisen kansanmusiikin tyylilajeista. Sitä esitetään yhtyeissä, joihin kuuluu pääasiassa lyömäsoittimia, kuten ksylofoneja ja rumpuja. Pinpeatilla voidaan tarkoittaa myös tällaista musiikkia esittävää yhtyettä. Pinpeat-yhtyeessä on tyypillisesti yhdeksästä kahteentoista soittajaa.
Hula
Historia
Ennen kuin eurooppalaiset tulivat Havaijille ja aina 1900-luvun alkuun asti, hula liittyi läheisesti havaijilaisen uskonnon harjoittamiseen. Erityisen pyhää oli pahu-rummulla säestetty hula. Hulan opettajat ja oppilaat omistautuivat hulan jumalatar Lakalle, jolle myös uhrattiin.
Havaijille vuonna 1820 saapuneet protestanttilähetyssaarnaajat pitivät hulaa pakanallisena ja kielsivät sen. Sen seurauksena seuraavilla vuosikymmenillä hulan harjoittaminen väheni ja se pidettiin salassa. Kuningas David Kalakaua (1874–1891) suosi jälleen hovissaan hulan tanssimista. Tanssista luotiin myös uusi muoto, hula kuʻi, jossa käytettiin kurpitsasta tehtyä ipu-rumpua mutta ei pahua.
Pinpeat
Pin Peat -nimisiä yhtyeitä on ollut Thaimaassa, Laosissa, Burmassa ja Malesiassa. Ilmeisesti kuitenkin vanhin niistä on khmerien Pin Peat, jonka juuria voidaan seurata Angkorin valtakunnan ajoille asti. Kambodžassa Pin Peat -yhtye säesti Nang sbek -varjoteatteria, kuninkaallisia tanssiaisia ja muita merkittäviä tapahtumia.
Dmitri Jazov
Dmitri Timofejevitš Jazov (, 8. marraskuuta 1924 – 25. helmikuuta 2020 Moskova, Venäjä ) oli viimeinen Neuvostoliiton marsalkka, joksi hänet nimitettiin huhtikuussa 1990. Hän oli Neuvostoliiton puolustusministeri vuosina 1987–1991 ja osallistui vuoden 1991 vallankaappausyritykseen.
Hula
Historia
1900-luvun alussa hulan lausuttuun säestykseen tuli melodisuutta, ja uusi tyyli herätti turistien ja Hollywoodin kiinnostuksen. Lauluihin alettiin tehdä englanninkielisiä sanoja, eleistä tuli vähemmän vihjailevia, ja seksikkäitä lantionliikkeitä alettiin korostaa. Hula menetti samalla uskonnollisen merkityksensä.
Dmitri Jazov
Elämä
Jazov liittyi vapaaehtoisena puna-armeijaan 1941 valehtelemalla olevansa 18-vuotias, vaikka todellisuudessa hän oli vasta 17-vuotias. Hän taisteli suuressa isänmaallisessa sodassa. Hän opiskeli Frunzen sotilasakatemiassa 1956–1958 ja oli sijoitettuna Neuvostoliiton joukkojen ryhmään Itä-Saksassa, Leningradin sotilaspiiriin sekä Kuubaan ohjuskriisin aikaan. Jazov jatkoi opintojaan Vorošilovin yleisesikunta-akatemiassa.
Hula
Historia
1970-luvulla vanhasta hulatyylistä alettiin jälleen kiinnostua. Nykyisin hula jaetaan vanhaan hulaan (hula kahiko), jossa säestys on lausuntaa, ja uuteen hulaan (hula ʻauana), jossa on laulettu säestys.
Dmitri Jazov
Elämä
Jazov komensi Neuvostoliiton 34. armeijakuntaa ja 4. armeijaa. 1980-luvulla hän oli Kaukoidän sotilaspiirin varakomentaja ja komensi keskistä rintamaa sekä Keski-idän sotilaspiiriä. Vuoden 1987 Mathias Rustin tapauksen jälkeen hän korvasi puolustusministerinä marsalkka Sergei Sokolovin. Jazov oli vastuussa Afganistanin joukkojen vetäytymisestä sekä kotimaisista kriisipesäkkeistä Kaukasiassa, Keski-Aasiassa sekä Baltian neuvostotasavalloissa.
Hula
Historia
Hula on Havaijilla hyvin näkyvässä asemassa nykyisinkin. Saarilla järjestetään vuosittain kaksi suurta hulakilpailua, joissa kilpailevat mies- ja naisryhmät, sekaryhmät sekä yksintanssijat.
Dmitri Jazov
Elämä
Elokuussa 1991 Jazov liittyi valtion hätätilakomiteaan, jonka tavoitteena oli syrjäyttää Neuvostoliiton presidentti Mihail Gorbatšov. Jazov vastasi joukkojen liikuttelusta kolmipäiväisen kaappausyrityksen aikana. Hän jätti ryhmän kuitenkin jo 20. elokuuta pääministeri Valentin Pavlovin kanssa Moskovan ja Leningradin suurten mielenosoitusten jälkeen. Juntta hajosi seuraavana päivänä. Jazov pidätettiin ja tuomittiin osuudestaan, mutta Venäjän parlamentti armahti hänet helmikuussa 1994. Vielä vuonna 1998 Jazov nimitettiin Venäjän puolustusministeriön kansainvälisen yhteistyön neuvonantajaksi. pienoiskuva|256x256px|[[Vladimir Putin kättelemässä Jazovia tämän 90-vuotissyntymäpäivänä.]]
Liettuassa Jazoville langetettiin vuonna 2019 poissaolevana kymmenen vuoden vankeusrangaistus sotarikoksista, jotka liittyivät Neuvostoliiton hyökkäykseen tammikuun 13. päivänä 1991 Vilnan televisiotorniin. Tapahtumissa kuoli 14 ihmistä ja satoja loukkaantui.
Kuolema
Dmitri Jazov kuoli 25. helmikuuta 2020 pitkäaikaiseen sairauteen 95 vuoden iässä.