cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kuokkala (Terijoki)
Suomen Kuokkala
Kuokkalan huvilat olivat Pietarin lukeneiston suosimia lomailupaikkoja. Taidemaalari Ilja Repin (1844–1930) asui siellä elämänsä viimeiset 30 vuotta. Bolševikkijohtaja Vladimir Lenin asui puolestaan asui Villa Vasan huvilassa toukokuusta marraskuuhun 1907. Vladimir Majakovski kirjoitti runonsa Pilvi housuissa (1913) Kuokkalan rannalla. Mihail Botvinnik, shakin maailmanmestari, oli syntynyt Kuokkalassa.
Myös puolalais-saksalainen vasemmistopoliitikko ja vallankumouksellinen Rosa Luxemburg oleskeli Kuokkalassa jonkin aikaa elokuussa 1906. Luxemburg matkusti Kuokkalaan Puolan Varsovasta terveydellisistä syistä.
Repino
Vuodesta 1948 lähtien Kuokkalan nimi on ollut Repino. Kylä nimettiin taiteilija Ilja Repinin mukaan.
Suomen ralli 2013
345px|thumb|Kilpailukeskuksena toimi jälleen kerran Paviljonki. Suomen ralli 2013 (virallisesti 63. Neste Oil Rally Finland 2013) oli Rallin MM-sarjan kauden 2013 kahdeksas osakilpailu, joka ajettiin 1. – 3. elokuuta. Rallin päätukikohta oli tavalliseen tapaan Jyväskylä.
Järjestyksessään vuoden 2013 kilpailu oli historian 63. Suomen ralli.
Kilpailuun osallistui yhteensä 96 autokuntaa, joista maaliin selvisi 58. Toista kertaa Suomen rallin historiassa palkintokorokkeella ei nähty yhtään suomalaista kuljettajaa. Edellisen kerran näin kävi vuonna 2003. Kilpailun voitti ensimmäistä kertaa urallaan Sébastien Ogier, joka teki historiaa kilpailun voittoajalla. Hirvonen ja Latvala menettivät voittotaistelun ajovirheisiin.
Erikoiskokeet
290px|thumb|Rallin voittaja Sébastien Ogier EK:lla 16. 290px|thumb|Yllättäen toiseksi yltänyt Thierry Neuville legendaarisella Ouninpohjan pikataipaleella. 290px|thumb|Entinen F1-kuljettaja Robert Kubica sijoittui yhdeksänneksi. 290px|thumb|Neuville EK:lla 2, joka oli osa kritisoitua avauspäivää. Rallissa ajettiin 23 erikoiskoetta, joiden yhteispituus oli 324,21 kilometriä.
1. päivä
Ensimmäisen kilpailupäivän reitti kulki osittain etelässä Lahden seudulla. Päivän ohjelma sai runsaasti kritiikkiä kuljettajilta, kun torstain aikana ajettiin vain 45 EK-kilometriä, ja vastineeksi jopa 436 kilometriä siirtymiä.
3. päivä
Ralli päättyi tällä kertaa jo lauantai-iltana.
Power Stage
Power Stage -erikoiskokeena toimi kisan päättänyt Painaa 2 (7,49 km).
Belgian alle 20-vuotiaiden jääkiekkomaajoukkue
Belgian alle 20-vuotiaiden jääkiekkomaajoukkue edustaa Belgiaa jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailujen II divisioonassa.
Lenin-setä asuu Venäjällä (elokuva)
Lenin-setä asuu Venäjällä on vuonna 1987 valmistunut Kanerva Cederstömin ohjaama puolipitkä dokumenttielokuva 1970-luvun marxilais-leniniläisten (taistolaisten) nuoriso- ja opiskelijajärjestöjen aktivistien vaiheista. Cederström on käsikirjoittanut elokuvan yhdessä Riikka Tannerin kanssa. Tekijät ovat selittäneet elokuvan nimeä seuraavasti: ”''Elokuvan nimessä tiivistyy monta oleellista asiaa ajan hengestä. Se viittaa muun muassa lapsenomaisuuteen, vieraan kulttuurin ihailuun, Lenin- ja NKP-kulttiin, nuoruuden salaisiin haaveisiin ja auktoriteettiuskoon.''”
Dokumentissa esiintyy kymmenen entistä taistolaiskaaderia ja järjestöaktivistia, jotka kertovat kokemuksistaan liikkeessä ja siitä irtautumiseen liittyneestä henkilökohtaisesta kriisistä. Haastateltavien joukossa ovat muun muassa Rauni Paalanen ja Juhani Ruotsalo. Cederström ja Tanner käsittelivät elokuvaa käsikirjoittaessaan myös omaa menneisyyttään. Lenin-setä asuu Venäjällä oli tarkoitettu itsetutkiskelua sisältäväksi henkilökohtaiseksi dokumentiksi ja keskustelunavaukseksi taistolaisuudesta, ei analyysiksi 1970-luvun poliittisesta kuohunnasta.
Elokuva herätti vilkkaan keskustelun keväällä 1988. Se palkittiin samana vuonna Tampere Film Festivalin pääpalkinnolla.
Limingan lakeus
pienoiskuva|Limingan lakeutta. Limingan lakeus on valtakunnallisesti tunnettu laaja ja yhtenäinen viljelyskäyttöön otettu tasankoalue Pohjanlahden rannalla Limingan, Lumijoen, Tyrnävän, Kempeleen, ja Oulun alueella Pohjois-Pohjanmaalla. Alueen pinta-ala on noin 25 000 hehtaaria. Tasankoalue on maisemallisesti erikoislaatuinen viljelysalue, ja alueella sijaitsee kansainvälisesti arvokkaita kosteikkoalueita.
Limingan lakeus on lähes täysin tasainen alue, jonka peltomaisemaa sävyttävät lukuisat kylät, ladot sekä viljelyalueiden ojissa kasvava puusto ja pensaikot. Alue on lähes puuton, ja paikoitellen vapaa näkyvyys on useita kilometrejä. Liminganlahden rantaruovikot ja -niityt ovat luonnollinen osa lakeuden maisemaa. Alueen halki virtaavat sekä Liminganjoki, Temmesjoki, Tyrnävänjoki että Ängeslevänjoki.
Limingan kirkonkylän ja Tyrnävän välisellä alueella alueen tasankomaisuus korostuu, sillä maanpinta nousee kymmenen metriä merenpinnan yläpuolelle vasta 15 kilometrin päässä merenrannasta. Tasankoalue on vanhaa maankohoamisrantaa. Alueen maakerrostumissa yleisin maalaji on savi, jota esiintyy paikoitellen jopa 50 metrin paksuisina kerroksina.
Limingan- ja Temmesjokien varsien asutus on alkanut varhain, jo 1500-luvulla alueella oli paikoitellen tiheää asutusta. Asutuskeskukset ovat syntyneet pääasiassa jokiuomien tuntumaan luonnollisten kulkureittien varsille.
Limingan lakeuksien kuvaajana on tullut tunnetuksi erityisesti taidemaalari Vilho Lampi (1898–1936). Kirjailija Paavo Rintala (1930–1999) on kertonut vaikuttimikseen vuonna 1959 ilmestyneen Lammen elämästä kertovan romaanin Jumala on kauneus kirjoittamiselle sen, että hän halusi näyttää oululaisille ja varsinkin tasankoviljelijöille, kuinka upeita maisemia heillä on.
Hildr Valkyrie
Hildr Valkyrie on kreikkalainen yhden hengen bändi, jonka musiikkia kuvataan neofolkiksi ja ambientiksi. Kappaleiden teemoina ovat norjalaiset saagat ja norjalainen mytologia. Yhtyeen ainoa jäsen on taiteilijanimeä käyttävä Hildr Valkyrie aka Queen of Hades, joka vaikuttaa myös Folkearth -bändissä.
Hildr Valkyrie on mukana An Hommage to Falkenbach -tribuuttialbumilla kappaleella The Heralder.
Hanna Frosterus-Segerstråle
upright|pienoiskuva|Hanna Frosterus: Pieni häävieras, 1887. pienoiskuva|Hanna Frosterus: Kolme vanhinta lasta, 1895.
Johanna (Hanna) Wilhelmina Frosterus-Segerstråle (23. lokakuuta 1867 Helsinki – 9. huhtikuuta 1946 Porvoo) oli suomenruotsalainen kirjailija ja taidemaalari.
Opiskelu ja työt
Frosterus-Segerstråle opiskeli Maria Wiikin johdolla Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1883–1887 ja sen jälkeen ulkomailla. Hän sai kunniamaininnan Pariisin maailmannäyttelyssä 1900. Frosterus-Segerstråle aiheet liikkuivat kodin piirissä, minkä vuoksi hän ei elinaikanaan juuri saanut arvostusta. Hänen kirjallinen tuotantonsa jäi vähäiseksi, mutta muutamat julkaistut lastenkirjat olivat aikoinaan suosittuja.
Frosterus-Segerstråle avioitui Knut Albert Segerstrålen kanssa vuonna 1889. Tämä lupasi hääpäivänä, että Frosterus-Segerstråle saisi jatkaa taiteellista uraansa. Hanna Frosterus-Segerstrålen lapsia olivat eläintieteilijä Sven Segerstråle, freskoistaan tunnettu taidemaalari Lennart Segerstråle ja kirjailija Solveig von Schoultz. Myös arkkitehti Ellen Segerstråle oli hänen tyttärensä.
Erick Hawkins
Erick Hawkins (23. huhtikuuta 1909 – 23. marraskuuta 1994) oli yhdysvaltalainen tanssija, koreografi ja tanssinopettaja. Hän on kehittänyt myös oman tanssitekniikkansa – Hawkins-tekniikan.
Nuoruus ja opiskeluvuodet
Erick Hawkins syntyi Coloradon Trinidadissa, alueella joka on voimakkaasti meksikolais- ja intiaanikulttuurien vaikutuksessa. Ensimmäisen innoituksensa tanssiin hän sai kuudentoistavuoden iässä Harald Kreutzbergin (1902–1968) johdattamana. Kiinnostus ihmiskehon ja sen estetiikan tutkimiseen vei hänet opiskelemaan Harvardin yliopistoon. Tanssiharjoittelun hän aloitti klassisella baletilla George Balanchinen ja Lincoln Kirsteinin perustamassa School of American Ballet'ssa, josta hänet kutsuttiin koulun oppilaista perustettuun American Ballet -ryhmään. Hawkins kutsuttiin tanssijaksi myös Ballet Caravaniin, joka oli 1936 perustettu pieni kiertävä, erityisesti kansallisiin aiheisiin keskittynyt balettiryhmä. Tälle ryhmälle Hawkins teki myös ensimmäisen koreografiansa 1937.
Martha Graham - taiteijoiden avioliitto ja yhteistyö
Balettigenren tarjoamat ilmaisumahdollisuudet eivät kuitenkaan tyydyttäneet Hawkinsia ja hän hakeutui modernia tanssia edustavan Martha Grahamin ryhmään. Hänestä tuli ryhmän ensimmäinen miestanssija vuonna 1938. Hän toimi myös ryhmän "varajohtajana" eli harjoittajana, organisaattorina ja talouden puuhamiehenä ja kirjanpitäjänä etenkin 1940-luvulla ryhmän kasvaessa ja toiminnan laajentuessa. Graham ja Hawkins solmivat avioliiton 1948. Heidän suhteensa ja yhteistyönsä alkoi kuitenkin rakoilla ja välirikko huipentui 1950 Lontoon esitysten peruuttamiseen. Hawkinsin työsuhde Martha Graham Companyyn katkesi ja vuonna 1951 Hawkins avasi oman tanssikoulunsa. (Hawkins jatkoi koulunsa johdossa kuolemaansa 1994 saakka.). Grahamin ja Hawkinsin avioero astui voimaan 1954.
Hawkins ja tanssin filosofia
Irtauduttuaan Grahamista Hawkins alkoi keskittyä omaan koreografiseen työhön ja opettamiseen. Hän tutustui idän filosofioihin ja kinesiologiaan, jotka johtivat hänet pyrkimykseen kohti liikkeen virtaavuutta ja Grahamin puristeisen energiankäytön hylkäämiseen. Koreografiassaan hän kulki kohti abstraktimpaa suuntaa pois Grahamin dramaattisesta tyylistä. Grahamin tekniikassa hän oli miehenä erilaisen lantionrakenteensa vuoksi kohdannut vaikeuksia ja halusi selvittää, miten lattialla tapahtuvia harjoituksia voisi soveltaa miehille sopivammiksi. Myös balettiharjoittelusta hän oli saanut vakavan vamman. Niinpä hän otti pyrkimyksekseen etsiä harjoitusmenetelmää, jolla loukkaantumiset vältettäisiin. Isadora Duncanin ajatuksia seuraten hän halusi löytää luonnollisen tanssimisen tavan, johon Hawkinsin mukaan kuuluu myös tanssijan itsesuojeluvaisto. Hankkimalla tietoa kehon toiminnasta ja anatomiasta tanssija voi oppia välttämään vammoja ja liikkumaan luonnollisesti.
Hawkins-tekniikan tärkeitä periaatteita on "antaa sen tapahtua" -periaate, johon zen-filosofian lisäksi on vaikuttanut Mabel Ellsworth Toddin kirja The Thinking Body. Myös rentouden periaate on olennainen ja Grahamin jännitteisen contractionin vastineeksi hän esittää de-contraction -käsitteen. Hawkinsin mukaan kireiksi jännitetyt lihakset eivät voi tuntea. Jotta rentous ei sekaantuisi passiivisuuteen, maksimaalisen contractionin (joka olisi katatoninen jännitystila) ja maksimaalisen de-contractionin (joka olisi tajuttoman ihmisen lihasrentous) välillä sijaitsevaa vaihtelevuutta pitäisi tanssijan oppia käyttämään niin laajasti ja joustavasti kuin mahdollista. Hawkins pitää liikkeen lähtökohtana niveliä, joista erityisesti lonkkanivelen alueen harjoittaminen ja muokkaaminen on painotettua. Lantio ja selkäranka muodostavat vartalon keskustan ja siihen liittyvien raajojen käytössä Hawkins käyttää mielikuvaa "tupsusta" (tassel). Hawkinsille on tärkeää, ettei painovoimaa vastaan taistella, vaan sen mukaisesti liikuttaessa nivelpintojen muoto johtaa liikkeen kaarevaan muotoon, joka tanssijalla tulee olla mielessään esimerkiksi hyppyyn lähtiessään. Opetuksessaan Hawkins painotti oppilaiden oma-aloitteisuutta.
Hawkins piti tärkeänä, että tanssia säesti elävä musiikki. Hänen tavallinen työtapansa oli tilata musiikki vasta liikkeiden ollessa valmiita, jotteivät ne jäisi musiikin varjoon. Musiikin hän halusi toimivan itsenäisesti ja suhteen tanssiin olevan kontrapunktinen ennemmin kuin paralleelinen. Kun musiikki sävelletään vasta tanssin valmistumisen jälkeen, taataan niiden pyrkimys samaan päämäärään ilman että musiikki dominoi. Tärkeää Hawkinsille oli, että nykypäivän tanssissa käytetään myös nykypäivän musiikkia.
Yksi Hawkinsille tärkeä kysymys oli miestanssijan tehtävä ja olemus – jo balettikouluajoilta lähtien. Hän tutustui Arizonan ja New Mexicon intiaaniheimojen rituaaleihin, joissa miehet tanssivat. Hän vakuuttui, että tanssi voi olla osa jokaisen amerikkalaisen käsitystä itsestään, eikä vain eräs viihdemuoto. Halutessaan lähestyä tanssin ominaislaatua, joka koostuu ihmisen fyysisyydestä ja tanssitaiteen välittömyydestä, hän löysi käsityksensä miehen tanssin olemuksesta. Hawkinsin ajatukset aistiherkästä ja tuntevasta miehestä olivat mullistavia 1950-1960-luvuilla, mutta nykyäänkin ovat miehet usein vieraita omassa kehossaan verrattuna synnyttäviin ja kulttuurissamme ulkomuotonsa perusteella arvioitaviin naisiin. Hawkins pyrki yhdistämään maskuliinisen voimankäytön joustavuuteen, jolloin syntyi hänelle tyypillinen "kelluva" (floating) liikkumisen tapa.
Monet Hawkinsin ajatukset kuten effortless (vaivattomuus) ja let it happen (antaa sen tapahtua) ovat myöhemmin nousseet pintaan uuden tanssin ajattelun piirissä ja se on somaattisten tanssitekniikoiden edelläkävijä. Suomessa Hawkins-tekniikkaa on opettanut esimerkiksi Eeva Kaario.
Teoksia
Hawkinsin teoksia ovat muun muassa Here and Now With Watchers (1957), Eight Clear Places (1960), Naked Leopard (1965), Of Love (1971), Greek Dreams With Flute (1973), Death Is The Hunter (1975) ja Plains Daybreak (1979?).
Lääkerikos
Lääkerikos on Suomen rikoslain 44. luvun mukainen rikos. Lääkerikos on kyseessä silloin, jos esimerkiksi valmistaa, varastoi, pitää myynnissä, luovuttaa määräysten vastaisesti lääkelaissa tarkoitettuja lääkkeitä.
Lääkerikos on kyseessä myös silloin, jos laiminlyö tietojenantovelvollisuuden tai luettelon pitämisen. Rangaistuksena lääkerikoksesta annetaan sakkoa tai vankeutta enintään yksi vuosi.
Cordeauxia edulis
Cordeauxia edulis on hernekasveihin kuuluva pensasmainen kasvi, jota tavataan Afrikassa. Kasvista käytetään myös nimitystä yeheb, ja se tuottaa ihmisravinnoksi ja rehuksi kelpaavia pähkinämäisiä siemeniä.
Lajia tavataan Etiopiassa ja Somaliassa. Cordeauxia edulis on harvinaistunut ylikäytön, karjan laiduntamisen ja kuivuuden takia huomattavasti, ja se on luokiteltu erittäin uhanalaiseksi lajiksi.
Nigerjoen suisto
right|200px|thumb|Satelliittinkuva suistosta Nigerjoen suisto on Nigerjoen yli 70 000 neliökilometrin laajuinen suistoalue Nigeriassa. Alue on merkittävä kulku- ja satamapaikka, ja sen asukasluku on yli 30 miljoonaa. 1970-luvulla suistoalueelta löytyi öljyä, ja se on nykyään yksi Afrikan johtavia öljyntuotantoaluieta mutta samalla yksi maailman saastuneimmista alueista.
Suistoalueen asutus on keskittynyt tiiviisti harvoille kuiville maa-alueille. Suurin osa suistosta on mangrovesuota. Alueen väestö on hyvin pirstaleinen. Se jakautuu yli 40 eri etniseen ryhmään, jotka puhuvat yli 250 eri kieltä. Nigerian hallituksen arvion mukaan vuosina 1970–2000 suistossa tapahtui 7 000 öljyvuotoa. Alueella on vielä normaalia polttaa ylimääräinen maakaasu pois. Öljynporausta tehdään osittain luvatta ja pimeästi, eikä öljystä saatu vauraus jakaudu tasaisesti väestön kesken. Alueella onkin ollut 1990-luvusta lähtien aseellisia selkkauksia.
Nick Jensen
Nick Jensen (s. 21. syyskuuta 1990 Saint Paul, Minnesota, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa NHL-joukkue Washington Capitalsissa. The Sports Forecaster -sivuston mukaan hän on nopea, kiekollinen puolustaja, joka on hyvä omassa päässä, mutta myös kohtalaisen hyvä hyökkäyssuuntaan. Jensen ei ole kuitenkaan kovin isokokoinen. Hän laukoo oikealta.
Seuraura
Jensen kävi high schoolia Rogers High Schoolissa. Green Bay Gamblers varasi hänet 70. pelaajana USHL:n varaustilaisuudessa 2007. Jensen siirtyi joukkueeseen kaudeksi 2008–2009, jolloin hän voitti koko liigan tehotilaston lukemalla +34. Detroit Red Wings varasi Jensenin viidennellä kierroksella 150. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2009. Kaudella 2009–2010 hän voitti USHL:n puolustajien tehotilaston lukemalla +36. Jensen pelasi kauden aikana myös liigan tähdistöottelussa. Hän voitti kauden päätteeksi Clark Cupin.
Vuosina 2010–2013 Jensen kävi St. Cloud State Universityn yliopistoa. Freshman -vuotenaan 2010–2011 hän oli joukkueensa tehokkain puolustaja tehoilla 5+18=23. Sophomore -vuotenaan 2011–2012 Jensen oli St. Cloudin paras syöttäjä, kolmanneksi paras pistemies ja tehokkain puolustaja tehoilla 6+26=32. Hänet valittiin kauden päätteeksi WCHA:n kolmanteen tähdistökentälliseen ja akateemiseen tähdistökentälliseen. Junior -vuotenaan 2012–2013 Jensen nousi St. Cloudin varakapteeniksi. Hän oli joukkueensa tehokkain puolustaja tehoilla 4+27=31. Jensen valittiin kauden päätteeksi WCHA:n parhaaksi puolustavaksi pelaajaksi, ensimmäiseen tähdistökentälliseen ja akateemiseen tähdistökentälliseen.
Toukokuussa 2013 Jensen teki kaksivuotisen tulokassopimuksen Detroit Red Wingsin kanssa. Hän pelasi kauden 2013–2014 suurimmaksi osaksi AHL-joukkue Grand Rapids Griffinsin vahvuudessa, jossa tulokaskausi toi 45 runkosarjaottelussa yhdeksän syöttöpistettä ja kymmenessä playoff-ottelussa yhden syöttöpisteen. Jensen pelasi kauden aikana myös kolme ottelua ECHL-joukkue Toledo Walleyessa. Kauden 2014–2015 hän pelasi kokonaan Griffinsissa. Jensen jakoi joukkueen sisäisen tehotilaston voiton Tomáš Nosekin kanssa lukemalla +30, jolla hän jakoi myös koko AHL:n puolustajien tehotilaston voiton Rockford IceHogsin Stephen Johnsin kanssa. Heinäkuussa 2015 Jensen teki kaksivuotisen jatkosopimuksen Red Wingsin kanssa.
Helmikuussa 2019 Red Wings kauppasi Jensenin ja viidennen kierroksen varausvuoron vuoden 2019 varaustilaisuudessa Washington Capitalsiin vaihdossa Madison Boweyhyn ja toisen kierroksen varausvuoroon vuoden 2020 varaustilaisuudessa.
Siirron jälkeen Jensen teki Capitalsin kanssa neljävuotisen ja yhteensä kymmenen miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen.
Maaliskuussa 2023 Jensen teki Capitalsin kanssa kolmevuotisen ja yhteensä 12,15 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen.
Maajoukkueura
Jensen pelasi alle 19-vuotiaiden World Junior A Challengessa vuonna 2009, jolloin hän voitti kultaa. Hänellä on MM-pronssia vuodelta 2018.
Muuta
Jensenin isä Jeff pelasi omalla urallaan Lake Superior State Universityn yliopistojoukkueessa ja Australiassa. Hänellä oli Colorado Rockiesin NHL-varaus vuodelta 1978. Nickin setä Steve Jensen pelasi omalla urallaan yli 400 NHL-ottelua sekä kuudet arvokisat. Nickin puolustajana pelannut serkku Paul Jensen edusti Yhdysvaltoja Innsbruckin olympiakisoissa 1976 ja hänen poikansa Joe Jensen pelasi hyökkääjänä kuusi NHL-ottelua Carolina Hurricanesissa kaudella 2007–2008. Nickin serkku ja Paulin veli David Jensen pelasi omalla urallaan puolustajana 18 NHL-ottelua Minnesota North Starsissa sekä kahdet arvokisat.
Luxemburgin alle 20-vuotiaiden jääkiekkomaajoukkue
Luxemburgin alle 20-vuotiaiden jääkiekkomaajoukkue edustaa Luxemburgia jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa.
HMS Robert Murray
HMS Robert Murray oli Britannian kuninkaallisen laivaston Mersey-luokan aseistettu troolari.
Valmistus
Alus tilattiin Selbystä Cohcrane & Sonsilta. Alus laskettiin vesille 28. kesäkuuta 1919.
Palvelus
Alus myytiin vuonna 1922 Irlannin laivastolle, jossa se säilytti aiemman nimensä. Alus vastaanotettiin Portsmouthissa. Seuraavana vuonna alus myytiin Fleetwoodiin T. Carwell & R. H. Bagshawille nimellä Northlyn. Kuninkaallinen laivasto pakko-otti aluksen lokakuussa 1939 nimeten sen HMS Northlyniksi. Alus muutettiin sukellusvenepuominvalvojaksi, ja se palveli Grimsbyssä. Laivasto lunasti aluksen joulukuussa 1943. Se myytiin maaliskuussa 1947 kauppalaivastolle.
Metroid Prime: Hunters
Metroid Prime: Hunters on ensimmäisestä persoonasta kuvattu toimintaseikkailupeli Nintendo DS:lle, ja se julkaistiin vuonna 2006. Pelin kehittäjän toimi Nintendon ensimmäisen osapuolen (first-party) kehittäjä Nintendo Software Technology Corporation (NST). Nintendo Wi-Fi Connection -palvelun avulla Hunters on ensimmäinen peli jossa käytetään hyväksi Voice chat (VOIP) -tilaa, joka mahdollistaa keskustelun muiden pelaajien kanssa. Hunters on myös viides Nintendo DS-peli, joka käyttää Wi-Fi Connection -palvelua. left|thumb|200px|Moninpelikamppailua verkossa.
Metroid Prime: Huntersin grafiikka ja tasosuunnittelu mukailevat Metroid Prime -peleistä jo tuttua tyyliä. Vaikka pelimoottori vie pelin lähelle ensimmäisen persoonan ammuntapeliä, yksinpelikampanja on lähes yhtä puzzlepainottunut kuin aiemmat Prime-pelit Nintendo GameCubelle. Liikkuminen on lähes PC FPS:n mukaista, stylus-kynää käytetään kuin hiirtä; tähtäykseen voi tosin käyttää myös A/B/X/Y -näppäimiä. Hunters on Metroid-pelisarjan ensimmäinen osa, jossa pelaaja voi ohjata myös muuta hahmoa kuin Samus Arania; tämä on kuitenkin mahdollista vain moninpelissä.
Aiheesta muualla
Metroid
Ranskan Grand Prix 1983
Ranskan Grand Prix 1983 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin Paul Ricardin radalla 17. huhtikuuta 1983. Kilpailun voitti paalupaikalta lähtenyt Alain Prost.
Simo Kähäri
Simo Kähäri (22. syyskuuta 1909 Lempaala – 2. joulukuuta 1994 Kuopio) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.
Kähärin vanhemmat olivat maanviljelijä Matti Kähäri ja Maria Paukku ja puoliso 1939–1962 Impi Matilda Leskinen. Kähäri kävi viisi luokkaa keskikoulua Käkisalmen yhteiskoulussa 1922–1927 ja meni sitten Viipurin sahateollisuuskouluun. Tohmajärvellä Kähäri työskenteli sahan hoitajana ja teknillisenä johtajana 1933–1950, kunnes oli mukana perustamassa Soinlahti-yhtiötä Iisalmen maalaiskunnan Soinlahteen. Yhtiölle, jonka toimitusjohtajaksi Kähäri tuli, rakennettiin sekä saha että tiilitehdas. Jälkimmäisestä tuli Ylä-Savon suurin ja edellinen harjoitti kotimaan kaupan lisäksi vientiä. Kymi Kymmene osti koko Soinlahti-yhtiön osakekannan 1974, Kähäri jäi eläkkeelle tomitusjohtajan tehtävästä seuraavana vuonna. Hänellä oli useita alueellisia luottamustoimia sekä Tohmajärvellä että Iisalmessa ollessaan, samoin kuin edustamillaan toimialoilla. Molemmissa sodissa rintamaupseerina toiminut Kähäri osallistui myös reserviläistoimintaan. Teollisuusneuvoksen arvon hän sai vuonna 1969.
Bobby Podesta
Bobby Podesta on yhdysvaltalainen animaattori, joka sai Annie ehdokkuuden vuonna 2007 elokuvasta Autot.
Natriumsulfiitti
Natriumsulfiitti (Na2SO3) on epäorgaaninen natrium- ja sulfiitti-ioneista muodostuva ioniyhdiste. Sitä käytetään sellun valmistuksessa, veden ja tekstiilien käsittelyssä sekä elintarvikelisäaineena.
Ominaisuudet
Natriumsulfiitti on kiinteää valkoista jauhetta ja esiintyy usein kidevedellisenä heptahydraattina (Na2SO3·7H2O). Se on pelkistin, mutta kuivana stabiili aina 100 °C lämpötilaan saakka. Kostea ilma hapettaa sen kuitenkin nopeasti natriumsulfaatiksi. Kuumennettaessa yli 600 °C lämpötilan natriumsulfiitti disproportioituu natriumsulfaatiksi ja natriumsulfidiksi. Yli 900 °C lämpötiloissa hajoamistuotteina syntyy natriumoksidia ja rikkidioksidia. Natriumsulfiitti liukenee hyvin veteen ja liukoisuus on suurimmillaan 33 °C lämpötilassa. Liuokset ovat emäksisiä ja 1-massaprosenttisen liuoksen pH on noin 9,8. Yhdisteen vesiliuokset hapettuvat helposti.
Valmistus
Natriumsulfiittia valmistetaan johtamalla rikkidioksidikaasua natriumhydroksidin tai natriumkarbonaatin suspensioon. Reaktorin lämpötila on 60–80 °C, koska tällöin kiteiden erottuminen on helpointa. Kidevedetöntä yhdistettä saadaan käyttämällä natriumvetysulfiitin ja natriumhydroksidin seosta. Kiteet sentrifugoidaan ja kuivataan.
Yhdistettä saadaan myös neutraloimalla natriumkarbonaatilla natriumvetysulfaattiliuoksia ja resorsinolin valmistuksen sivutuotteena.
Mika Kurvinen
Mika Kurvinen (s. 2. marraskuuta 1983 Helsinki) on suomalainen näyttelijä, ohjaaja ja käsikirjoittaja. Hän teki tunnetuimman roolinsa televisiosarjassa Salatut elämät, jossa hän esitti Teemu Korhosta vuosina 2000–2003. Ruudusta hän poistui keväällä 2004.
Salattujen elämien jälkeen Kurvinen on näytellyt muun muassa elokuvissa Sooloilua ja Elokuu sekä televisiosarjoissa Tappajan näköinen mies ja Toisen kanssa. Kesällä 2007 Kurvinen teki The Voice TV:lle Jäämerelle ja takaisin -nimisen ohjelman yhdessä Heikki Paasosen kanssa, jossa he ajoivat moottoripyörällä jäämeren rannalle.
Näyttelijän toiden lisäksi Kurvinen on työskennellyt myös kameran toisella puolella, ohjaten musiikkivideoita ja toimien tv-sarjojen ohjaajana ja käsikirjoittajana. Hän on ohjannut videoita muun muassa Olavi Uusivirralle, Sunrise Avenuelle ja PMMP:lle. PMMP:n "Viimeinen valitusvirsi" -kappaleen musiikkivideosta Kurvinen sai kunniamaininnan Oulun musiikkivideofestivaaleilla vuonna 2010.
Vastavirtarock
Vastavirtarock eli VVR on Kokemäellä järjestettävä rockfestivaali. Alun perin Tulkkilan Yö -tapahtuman yhteydessä toteutunut rockfestivaali tarjoaa paikallisille yhtyeille foorumin näyttää osaamistaan suuremmalle yleisölle. Tavoitteena on esitellä yleisölle yhtyeitä kauempaakin ja näin lisätä ihmisten kiinnostusta livemusiikkiin ja yhtyeisiin. Vanhan Yhteiskoulun rannassa sijaitseva kaunis tapahtuma-alue luo erittäin miellyttävän ja tunnelmallisen ympäristön tarjota yleisölle erilaisia tunteita ja kokemuksia musiikin muodossa.
Tapahtuma toteutetaan Kokemäen kaupungin ja yhteistyökumppaneiden tuella talkoovoimin. Tapahtuma on ilmainen. Konsertteja järjestetään myös joskus paikallisiin ravintoloihin. Vastavirtarock myy myös oheistuotteita, kuten paitoja ja kangaskasseja, joita ostamalla voi tukea tapahtumaa.
Tapahtuma järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 2003 ja vuosien varrella Vastavirtarockissa ovat esiintynyt mm. Satura Lanx, Lapko sekä Itkevä tyttö.
Vuonna 2012 Vastavirtarock sai kulttuuripalkinnon nuorison ja kulttuurin hyväksi Kokemäen kaupungilta pitkäjännitteisestä työstä. Samana vuonna Vastavirta täytti 10 vuotta ja tapahtuma oli entistä suurempi.
Vastavirtarockista, sen taustoista ja tunnelmista, on valmistunut lyhytdokumentti. Kymmenen vuotta vastavirtaan -dokumentti sai ensiesityksensä itsenäisyyspäivänä, jolloin se julkaistiin verkossa. Dokumentin ovat tehneet Jussi Kosonen ja Aapo Kivenmaa. Kivenmaa on vastannut dokumentin käsikirjoituksesta, tuottamisesta sekä musiikista ja Kosonen ohjauksesta, leikkauksesta sekä kuvaamisesta. Lyhytelokuva keskittyy kesällä 10-vuotisjuhlavuottaan viettäneen festivaalin ennakkotunnelmiin ja festivaalipäivään.
Vuosina 2020 ja 2021 tapahtumaa ei koronaepidemiasta johtuen järjestetty normaalisti. Vuonna 2020 VVR-kollektiivi esitti livemusiikkia Kokemäenjoella lipuvalla jokilautalta ja vuonna 2021 Kokemäen keskustaa kiertäneellä lavetilla. VVR-kollektiivi koostuu talkoovoimin festivaalia järjestävistä henkilöistä, jotka ovat muutenkin soittaneet vuosien varrella tapahtumassa omien yhtyeidensä lisäksi niin sanotulla kakkoslavalla.
Esiintyjät vuosittain
2005: Sole Convert, Deep Sleep, Migraine, MC Unohdettu Keskiluokka, Bad Citizen
2007: Satura Lanx, Sonic SuperSounds, Sole Convert, Kafka End, Tantrum Of Seven, Action Man League
2008: New Deadline, Lady Escape, Reijo-Pekka Kuusela ja Hopeatähti, Anvils Drop, Nick Noltes, Avaruuspyssy, Dead Within Days
2009: Action Man League, Cause For Effect, Polemarch, Nick Noltes, Rex Willer, Euforia (yhtye)
2010: Autere, Obscene Hand Gesture, Betrayal At Bespin, Rex Willer, Poutatorvi, Odessa Staircase, Tantatacle Pillow, Sircuscus
2011: Action Man League, The Fërtility Cült, Demokratia (yhtye), Odessa Staircase, Consciousness Removal Project, Valentines, Superfly Organ Band
2012: Lapko, Poutatorvi, Supertzar, Funk in Funkstairs, Tryer, Hate Circle
2013: Pimeys, Lighthouse Project, Lopun Ajan Mies, Nautilus, Pyuria, Munk
2014: Ukkosmaine, Asa, Tiisu, Damn Seagulls, Yournalist, Ratface
2015: Pimeys, Funksons, Yellow Curry Taste Rangers, StayRats, Lakes, Mørket
2016: Muuan mies, OlliPA, Miro Palokallio, Sweaty Squeeze, Local Masonic, Hyvät Pojat
2017: Töölön ketterä, Litku Klemetti, Jaakko & Jay, Spurgum, Six Minutes After, Talvivaaran Linnut
2018: Horse Attack Sqwad, Jaakko Aukusti, Salaliitto, Panssarijuna, Local Masonic, The Feral Young
2019: Dallas Kalevala, Tapani Kansalainen, Kaita Isäri Seppälä, Sata Kaskelottia, Matka Maailman Ympäri
2022: Luukas Oja, Pekka Nisu, Salaliitto, Local Masonic, Rankka Päivä, Attic Noise
FS Vergniaud (1910)
Valmistus
Alus tilattiin Bordeaux'sta Forges et Chantiers de la Girondelta, missä köli laskettiin heinäkuussa 1908. Se laskettiin vesille 12. huhtikuuta 1910 ja otettiin palvelukseen 18. joulukuuta 1911.
Palvelus
Alus liitettiin 12. tammikuuta 1912 Ranskan Välimeren laivaston 1. laivueen 1. viirikköön. Se osallistui touko-kesäkuussa 1913 Provencen ja Tunisian väliellä merialueella järjestettyihin sotaharjoituksiin ja niiden yhteydessä 7. kesäkuuta järjestettyyn Ranskan presidentti Raymond Poincarén laivastokatselmukseen. Myöhemmin loka-joulukuussa alus risteili laivueensa mukana itäisellä Välimerellä vieraillen Egyptissä, Syyriassa ja Kreikassa.
Alus osallistui toukokuussa 1914 läntisellä Välimerellä järjestettyyn suureen laivastoharjoitukseen. Se lähti 3. elokuuta laivaston mukana Toulonista suojaamaan joukkojen siirtoa Pohjois-Afrikasta Ranskaan. Alus saapui 12. elokuuta Maltalle ja 16. elokuuta Adrianmerelle, missä se osallistui Itävalta-Unkarin laivaston risteilijän SMS Zentan upottamiseen. Alus osallistui 1. syyskuuta Cattaron tulittamiseen, minkä jälkeen se oli mukana Adrianmeren sulussa.
Vuoden 1915 alun se oli Adrianmerellä, kunnes alus palasi elokuussa Maltalle. Marraskuussa alus oli Bizertassa, missä se viipyi vuoden loppuun. Helmikuussa 1916 alus oli Toulonissa, maaliskuussa Bizertassa ja Maltalla maalis-huhtikuun. Se siirrettiin 27. maaliskuuta 2. laivueeseen. Alus oli huhtikuusta elokuuhun Argostolissa, minkä jälkeen se oli elo-syyskuun Toulonissa. Syyskuussa alus oli Korfulla, mistä se siirtyi Argostoliin vuoden loppuajaksi. Aluksella olleet merijalkaväen sotilaat siirrettiin Mirabeaulle, jonka mukana he osallistuivat Ateenan tapahtumiin 1. joulukuuta. Ateenassa sai surmansa merijalkaväen luutnantti sekä joukko sotilaita.
Vuoden 1917 alusta alus oli Korfulla, kunnes se siirrettiin syyskuussa Touloniin telakalle. Alus vapautui tammikuussa 1918 telakalta, minkä jälkeen se oli korfulla toukokuuhun. Alus siirrettiin Mudrosiin, missä se oli aselevon alkamiseen saakka. Neljä merimiestä sai surmansa ja yhdeksän haavoittui, kun höyrykattila halkesi 14. syyskuuta. Alus saapui 13. marraskuuta Konstantinopoliin, mistä se poistui 12. joulukuuta. Alus siirrettiin 17. joulukuuta Toulonissa telakalle.
Helmikuussa 1919 alus oli Sevastopolissa ja maaliskuussa Odessassa, mistä se palasi Sevastopoliin. Aluksen miehistö puolusti 15.-16. huhtikuuta satama-aluetta bolsevikkien hyökkäyksiltä ja seuranneessa evakuoinnissa. Alus lähti 29. huhtikuuta Sevastopolista Konstantinopoliin hinaten kauppa-alus Jerusalemia. Toukokuusta elokuuhun alus oli Beirutissa valvomassa Syyrian rannikkoa, mistä se saapui 6. syyskuuta Touloniin.
Alus siirrettiin 1. lokakuuta 1921 Toulonissa reserviin. Sen todettiin olevan huonossa kunnossa, joten se poistettiin palveluksesta kesäkuussa ja 27. lokakuuta hylättiin. Alus oli kuitenkin vuoteen 1926 saakka myrkkykaasujen ja räjähteiden testialuksena. Alus sijoitettiin poistolistalle 5. toukokuuta 1927 ja myytiin 27. marraskuuta 1928 romutettavaksi 5 623 123 Ranskan frangilla.
Joel Schumacher
Joel T. Schumacher (29. elokuuta 1939 New York, Yhdysvallat – 22. kesäkuuta 2020 ) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja, -käsikirjoittaja ja -tuottaja.
Schumacher syntyi New Yorkissa ja opiskeli Parsons The New School for Design -koulussa. Hän aloitti uransa muotiteollisuudessa ja työskenteli pukusuunnittelijana, minkä jälkeen hän kehitti taitojaan televisiotyön parissa. Hän kirjoitti käsikirjoituksen vuoden 1976 pienen budjetin hittielokuvaan Car Wash sekä useisiin muihin pieniin menestyksiin. Hän käsikirjoitti myös vuoden 1978 elokuvan Taikuri Oz, joka oli täysin uudistettu versio alkuperäisestä näyttämöversiosta. Hänen ohjaajadebyyttinsä oli vuonna 1981 ensi-iltansa saanut Apua, kutistun, jonka pääosassa oli Lily Tomlin. Schumacher teki pian menestyneempiä elokuvia, kuten kolme ”brat pack” -työtä.
Treffit Elmossa ja The Lost Boys, kaksi elokuvaa, joita pidetään yleisesti tyypillisinä 1980-luvun tuotantoina, olivat Schumacherin alku-uran suuria hittejä.
Schumacher korvasi myöhemmin Tim Burtonin Batman-elokuvien ohjaajana. Schumacher ohjasi vuonna 1995 Batman Foreverin, joka oli vaihtelevista arvosteluistaan huolimatta menestys. Hän ohjasi myöhemmin myös Batman & Robinin, joka oli floppi sekä rahallisesti että arvosteluiden perusteella. Tämän vuoksi Warner Brothers päätti hyllyttää sarjan, joka jatkui vasta seitsemän vuotta myöhemmin huomattavasti synkemmällä elokuvalla Batman Begins. Batman & Robin heikensi Schumacherin mainetta, minkä vuoksi hän joutui tyytymään vaatimattomampiin projekteihin. Schumacher on itse Batman-fani ja halusi ohjata synkemmän Batman-elokuvan, mutta sai selvät ohjeet studiolta elokuvan suhteen. Elokuvan kommenttiraidalla Schumacher puolusti käsikirjoittaja Akiva Goldsmania sanomalla: ”Jos ette pidä elokuvasta, syyttäkää ohjaajaa.”
Batman & Robinin jälkeen Schumacher jatkoi ohjaamista pienempien budjettien parissa, kuten 8 mm – kahdeksan millimetriä ja Naapuri kuin painajainen. Kumpikaan ei saanut suurta tunnustusta katsojilta eikä kriitikoilta.
Vuonna 2000 Schumacher vaihtoi suuntaa ja sai uransa parhaat arvostelut Vietnamin sodan aikaiselle sotaharjoitusleirille sijoittuvalla draamaelokuvalla Tigerland, joka esitteli nuoren Colin Farrellin Hollywoodille. Kirk Honeycutt The Hollywood Reporter -lehdestä ylisti elokuvaa sanoen sen edustavan Vietnamin sodasta kertovien elokuvien parhaimmistoa.
Schumacher ohjasi kaksi elokuvaa, jotka perustuvat John Grishamin kirjoihin: Päämies ja On aika tappaa. Jälkimmäinen oli kirjailijan henkilökohtainen ehdotus.
Viimeisenä projektinaan Schumacher ohjasi vuonna 2013 kaksi episodia televisiosarjaan House of Cards. Viimeinen täyspitkä elokuva oli vuonna 2011 valmistunut Trespass.
Schumacher oli avoimesti homoseksuaali suurimman osan urastaan, ja Vito Russo arvosteli häntä kirjassaan The Celluloid Closet siitä, että hän olisi antanut Hollywoodille huonoa kuvaa homoseksuaaleista.
Filomela
thumb|right|260px|Tereus makaa Filomelan väkisin, [[Virgil Solis, 1500-luku]] Filomela oli kreikkalaisessa mytologiassa Ateenan kuninkaan Pandion I:n ja Zeuksippen tytär sekä Proknen sisar.
Tereus, Traakian kuningas ja Proknen puoliso, oli lupautunut matkustamaan Ateenaan ja ottamaan mukaansa Filomelan vierailemaan Traakiassa. Hän kuitenkin alkoi himoita vaimonsa sisarta, mutta tämä ei suostunut hänen ehdotuksiinsa lahjoista ja huomionosoituksista huolimatta. Viimein he nostivat purjeet ja palasivat takaisin Traakiaan, mutta alusten rantauduttua Tereus veikin Filomelan metsässä olleeseen mökkiin ja pahoinpiteli ja makasi tämän väkisin. Pelätessään Filomelan kertovan tapahtuneesta hän vielä leikkasi Filomelan kielen poikki ja piti tätä vankinaan. Vaimolleen hän kertoi Filomelan kuolleen. Vuoden kuluttua Filomela kuitenkin kutoi kankaan, jossa hän kertoi tapahtuneen ja sai sen toimitettua sisarelleen. Kostoksi sisarensa kohtelusta Prokne tappoi oman ja Tereuksen pojan Ityksen ja syötti tämän ruumiin miehelleen. Kun Tereus sai tietää, mitä oli tapahtunut, hän alkoi jahdata sisaruksia kirves aseenaan, mutta tällöin jumalat muuttivat kaikki kolme linnuiksi: Tereuksesta tuli harjalintu, Proknesta satakieli, joka laulaa suruisasti poikansa kuolemaa, ja Filomelasta pääskynen, joka kielensä menettäneenä ei pysty laulamaan vaan ainoastaan sirkuttamaan. Roomalaisten runoilijoiden aikana sisarusten lajit vaihtuivat, ja Proknen kerrottiin muuttuneen pääskyseksi ja Filomelan satakieleksi. Samoin Tereuksen ase muuttui miekaksi, jota verrattiin satakielen nokkaan.
HMS Thomas Thresher
HMS Thomas Thresher oli Britannian kuninkaallisen laivaston Mersey-luokan aseistettu troolari, joka valmistui miinanraivaajaksi.
Valmistus
Alus tilattiin Selbystä Cohcrane & Sonsilta. Alus laskettiin vesille 1918.
Palvelus
Alus myytiin vuonna 1922 Irlannin laivastolle, jossa se säilytti aiemman nimensä. Alus vastaanotettiin Brightlingseassa. Seuraavana vuonna alus myytiin Grimsby SFC:lle aluksen säilyttäen nimensä. Se myytiin Norjaan, jossa omistaja nimesi sen Syrianiksi. Kuninkaallinen laivasto vuokrasi aluksen norjalaiselta omistajaltaan huhtikuussa 1940 HMS Syrianina palauttaen sen miinanraivaajaksi. Se palautettiin tammikuussa 1946 Norjaan omistajilleen.
St. Marienkirche
thumb|300px|St. Marienkirche Berliinissä. St. Marienkirche on evankelinen kirkko Saksan pääkaupungissa Berliinissä. Se sijaitsee Karl-Liebknecht-Straßella Berliinin historiallisessa keskustassa, lähellä Alexanderplatzia.
Marienkirche on Berliinin vanhin yhä uskonnollisessa käytössä oleva kirkkorakennus, ja kaikista kirkkorakennuksista toiseksi vanhin (vanhin on nykyisin museona toimiva Nikolaikirche). Kirkon vanhin osa on yksilaivainen goottilaistyylinen kuori, joka on rakennettu nykytiedon mukaan 1270-luvulla. Kirkko rakennettiin torikortteliin, joka oli 1200-luvulla nuoren Berliinin kaupungin ensimmäinen aluelaajennus. Varhaisin kirjallinen maininta kirkosta on peräisin vuodelta 1292. Alun perin roomalais-katolisena kirkkona toimineen St. Marienkirchen vanhimmat osat on tehty graniitista. Suurin osa kirkosta on kuitenkin rakennettu tiilistä.
Kirkko paloi ensimmäisen kerran jo 1300-luvulla, mutta rakennettiin uudelleen alkuperäiseen asuunsa. Torni rakennettiin 1400-luvulla, joskin sen ylin osa on arkkitehti Carl Gotthard Langhansin lisäys vuosilta 1789–1790. Toisessa maailmansodassa Berliinin pommituksissa kirkko tuhoutui pahasti. Sodan jälkeen kirkko jäi Itä-Berliinin puolelle ja sitä ympäröineet korttelit hävitettiin kokonaan. Kirkko jälleenrakennettiin vuosina 1945–1950 ja maalattiin valkoiseksi alkuperäisen ulkonäkönsä mukaisesti. Ympäröivä aukio järjesteltiin 1960-luvulla, ja Marienkirche jäi seisomaan yksinään valtavan Fernsehturm-televisiotornin juurelle. Kirkkoa restauroitiin uudestaan vuosina 1969–1970.
Marienkirchen koristeellinen, alabasterista tehty saarnatuoli on Andreas Schlüterin veistämä vuodelta 1702. Kirkossa on Saksan vanhin Kuolemantanssi-aiheinen fresko, joka lienee maalattu vuonna 1485, vuosi suuren ruttoepidemian jälkeen. Arkkitehti Friedrich August Stüler löysi sen tornihallista vuonna 1860. Seinämaalaus on kaksi metriä korkea ja 22 metriä pitkä, ja siihen on kuvattu yhteensä 28 kohtausta.
Lähteet
52.52056°N, 13.40667°W
Blake Parlett
Blake Parlett (s. 13. toukokuuta 1989 Bracebridge, Ontario, Kanada) on kanadalais-kroatialainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa Itävallan monikansallisessa ICEHL-liigajoukkue HC Bolzanossa.
Seuraura
Parlettin kasvattajaseura on North Central Predators. Hän siirtyi sieltä kaudeksi 2004–2005 OPJHL-junioriliigan Huntsville-Muskoka Ottersiin. Barrie Colts varasi Parlettin 15. pelaajana OHL:n varaustilaisuudessa 2005. Hän siirtyi joukkueeseen kaudeksi 2005–2006. Kesken kauden 2006–2007 Parlett siirtyi Coltsista Windsor Spitfiresiin. Kesken kauden 2007–2008 hän siirtyi sieltä edelleen Mississauga St. Michael’s Majorsin joukkueeseen. Viimeisellä OHL-kaudellaan 2009–2010 Parlett oli joukkueen tehokkain puolustaja, toiseksi paras syöttäjä ja neljänneksi paras pistemies tehoilla 11+35=46.
Heinäkuussa 2010 Parlett teki vapaana pelaajana vuoden mittaisen AHL-sopimuksen Connecticut Whalen kanssa. Hän teki siellä kaudella 2010–2011 24 runkosarjaottelussa tehot 2+10=12 sekä kuudessa playoff-ottelussa tehot 1+2=3. Suurimman osan kaudestaan Parlett pelasi kuitenkin ECHL-joukkue Greenville Road Warriorsissa. Hän pelasi kauden aikana myös ECHL:n tähdistöottelussa. Kesäkuussa 2011 NHL-varaamaton Parlett teki kaksivuotisen tulokassopimuksen New York Rangersin kanssa. Hän pelasi kauden 2011–2012 suurimmaksi osaksi seuran farmijoukkue Whalessa, mutta vahvisti lähinnä kevätkaudella myös Road Warriorsia. Kauden 2012–2013 Parlett pelasi kokonaan AHL:ssä. NHL:n siirtotakarajalla, huhtikuussa 2013 Rangers kauppasi hänet, Marián Gáboríkin ja Steven Delislen Columbus Blue Jacketsiin vaihdossa Derek Dorsettiin, John Mooreen, Derick Brassardiin ja kesän 2014 kuudennen kierroksen varausvuoroon. Parlett vietti loppukauden Springfield Falconsin AHL-joukkueessa, jonka sisäisen tehotilaston voiton hän jakoi pudotuspeleissä Ryan Russellin kanssa lukemalla +2. Heinäkuussa 2013 Parlett teki Blue Jacketsin kanssa vuoden mittaisen ja kaksisuuntaisen jatkosopimuksen.
Alkukauden 2013–2014 Parlett vietti AHL-joukkue Springfield Falconsissa, kunnes helmikuussa 2014 Blue Jackets kauppasi hänet Boston Bruinsiin vaihdossa Carter Camperiin. Parlett vietti loppukauden Providence Bruinsin AHL-joukkueessa. Hän jakoi pudotuspeleissä joukkueen sisäisen tehotilaston voiton Joe Morrow'n kanssa lukemalla +7. Heinäkuussa 2014 Parlett teki vapaana pelaajana vuoden mittaisen ja kaksisuuntaisen sopimuksen Florida Panthersin kanssa. Hän pelasi kauden 2014–2015 kuitenkin kokonaan farmijoukkue San Antonio Rampagessa, jonka sisäisen tehotilaston Parlett voitti pudotuspeleissä lukemalla +3.
Kaudeksi 2015–2016 Parlett siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella KHL:n kroatialaisjoukkue Medveščak Zagrebiin. Hän sijoittui 113 minuutillaan koko liigan jäähypörssissä toiseksi edellään vain Vitjaz Podolskin Igor Golovkov. Huhtikuussa 2016 Parlett teki Medveščakin kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen. Kaudella 2016–2017 hänet valittiin lokakuussa 2016 KHL:n viikon puolustajaksi. Parlett oli 116 minuutillaan liigan jäähypörssissä toisena edellään vain joukkuetoveri Alexandre Bolduc, kunnes helmikuussa 2017 hän jätti Medveščakin osaksi seuran talousvaikeuksien vuoksi ja siirtyi loppukaudeksi SM-liigajoukkue Tapparan riveihin. Hän jäi runkosarjassa vielä ilman tehopisteitä, mutta pudotuspeleissä Parlett teki 18 ottelussa tehot 5+3=8 ja voitti puolustajien maalipörssin. Hänen maaleistaan kaksi olivat voittomaaleja. Parlett voitti kauden päätteeksi Suomenmestaruuden.
Parlett siirtyi kaudeksi 2017–2018 vuoden mittaisella sopimuksella Saksan DEL-liigan Eisbären Berliniin. Kaudeksi 2018–2019 hän siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella KHL:n kiinalaisjoukkue Kunlun Red Stariin, jota valmensi Parlettille Tapparasta tuttu Jussi Tapola. Kaudeksi 2019–2020 Parlett palasi DEL:ään ja siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella EHC Münchenin riveihin.
Kaudeksi 2020–2021 Parlett palasi vuoden mittaisella sopimuksella Tapparan SM-liigajoukkueeseen, jota palasi myös valmentamaan hänelle tuttu Jussi Tapola. Parlettilta jäi kuitenkin koko syyskausi väliin, kun hän loukkasi jalkansa harjoituksissa jo kesällä ja joutui leikkaukseen. Parlett palasi kaukaloihin tammikuussa 2021. Hänen pudotuspelinsä kuitenkin päättyivät toisessa puolivälieräottelussa, kun KalPan Henri Knuutinen taklasi Parlettia päähän sillä seurauksella, että hän loukkaantui. Knuutiselle tuomittiin tilanteesta 5+20-minuutin ottelurangaistus ja hänet asetettiin kolmen ottelun pelikieltoon.
Parlett palasi kaudeksi 2021–2022 DEL:ään ja siirtyi kaksivuotisella sopimuksella Nürnberg Ice Tigersin riveihin.
Maajoukkueura
Parlett edusti Kanadaa Spengler Cupissa vuonna 2016, jolloin joukkue voitti turnauksen. Hän jakoi Kanadan sisäisen tehotilaston voiton Shaun Heshkan ja Chay Genowayn kanssa lukemalla +3. Parlett edusti myös Canada Ontarion joukkuetta World U-17 Hockey Challengessa vuonna 2006.
Pelityyli
Elite Prospects -sivuston Erik K. Pirin mukaan Parlett on yleispuolustaja, joka pelaa hyvin omassa päässä ja avaa peliä hyvin. Piri mainitsee myös hänen laukauksensa hyväksi. Parlett tykkää pelata omassa puolustuspäässä melko röyhkeästi ja hän on ajoittain myös tapellut. Tapparan päävalmentaja Jussi Tapolan mukaan Parlettin vahvuuksiin kuuluu puolustus- ja alivoimapelaaminen, mutta hän tukee hyvin myös hyökkäyksiä kiekottomana. Tapola mainitsee Parlettin hyväksi yleispelaajaksi, joka pystyy hyvään luisteluun ja kiekolliseenkin peliin. Parlett laukoo oikealta.
Muuta
Parlettin isoäiti on lähtöisin Kroatiasta.
Jean-Paul Randriamanana
Jean-Paul Randriamanana (27. kesäkuuta 1950 Antananarivo – 9. marraskuuta 2011) oli madagaskarilainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 9. syyskuuta 1979 ja nimitettiin Antananarivon arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Paria in Proconsolaren titulaaripiispaksi 3. kesäkuuta 1999. Piispaksi vihkiminen seurasi 26. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Armand Gaétan Razafindratandra, jota avustivat Adriano Bernardini ja Joseph Ignace Randrianasolo. Randriamanana kuoli virassa.
Hölmölä
Hölmölä on suomalaisissa tarinoissa paikka tai kylä, jonka asukkaat, hölmöläiset, ovat humoristisen typeriä. Hölmöläistarinassa kerrotaan yleensä yksittäisten hölmöläisten edesottamuksista.
Hölmöläisiä vastaavat hahmot tunnettiin Euroopassa jo antiikin aikana. Suomessa eri kylien ja heimojen väkeä, kuten hämäläisiä tai ruotsinkielisiä humoristisen typeriksi kuvaavat tarinat kuuluivat suulliseen kansanperinteeseen. Tarkoitus oli yleensä pilkata ystävälliseen sävyyn jonkun vieraan, melko lähellä asuvan ryhmän jäseniä. Nimeä Hölmölä ei mahdollisesti tunnettu ainakaan laajemmin. Vasta kerätyssä kansanperinteessä tällaiset tarinat yhdistettiin nimen Hölmölä alle. Kertomukset laihialaisten humoristisiin mittoihin yltävästä saituudesta säilyivät kuitenkin laihialaisia koskevina.
Zacharias Topeliuksen Maamme-kirjassa (1875) Hölmölä sijoittuu Hämeeseen. Myös Espoon bemböleläisiä on pidetty aitoina hölmöläisinä. Koska Bemböle on ollut merkittävä liikenteen solmukohta keskiajalta lähtien, paikkakuntalaiset ovat ensimmäisten joukossa kuulleet suuren maailman keksinnöistä. Kyläläisten kerrotaan levittäneen tietoa eteenpäin humoristisilla tarinoillaan.
Ruokolahdella on kylä nimeltään Ahjärvi, joka aiemmin tunnettiin Hölmölänä. Nimi on poistettu nykykartoista, joissa se oli vielä viime vuosituhannella. Nimi saattaa johtua kirjoitusvirheestä. Kylällä jalostettiin järvirautaa, hölmää. Jalostuspaikka sijaitsi Hölmälän Hölmäniemessä. Nimet karttoihin kirjoitettaessa vääntyivät sitten Hölmöläksi ja Hölmöniemeksi. Nimien muuttumista varmaan on helpottanut naapurikylä, Terävälä. Tosin sekin on voinut saada nimensä raudankäsittelystä.
Tarinat kirjoissa
Hölmöläistarinat ilmestyivät suomeksi ensimmäisen kerran ilmeisesti vuonna 1860. Gusfav Benjamin Schwabinin kirjoittamassa ja August Ahlqvistin suomentamassa kirjasessa Huvi-kirja oli viisikymmentä sivua hölmöläistarinoita. Pakinoitsija Olli toimitti Hölmöläiset-kirjan Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran SKS:n kansanrunousarkiston kokoelmista vuonna 1924. Kokoelmasta levisi tarinoita lukuisiin koulujen lukemistoihin. SKS julkaisi 1983 Ollin toimittaman kirjan Heikki Prepulan kuvittamana.
Hölmöläistarinoita ilmestyi 1900-luvun aikana lukuisina kirjoina. Eero Salola julkaisi vuonna 2000 kaksiosaisen teoksen Hölmölän kylä: kertomus hölmöläisten merkillisistä keksinnöistä, seikkailuista ja erinomaisesta viisaudesta. Pirkko-Liisa Surojegin toimitti ja kuvitti vuonna 2003 teoksen Suomen lasten hölmöläissadut. Surojegin kuvaa kirjassaan Hölmölää ja hölmöläisiä seuraavasti:
Esimerkkitarina: Valoa pirttiin
"Valoa pirttiin" on yksi tunnetuimmista hölmöläistarinoista:
Hölmölä sarjakuvissa
Martti Sirola: