cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kaartin soittokunta
Kokoonpanot
Kaartin Combo on huippusolistilla ja neljällä puhaltimella täydennetty show-bändi, joka Linnan juhlien lisäksi on tanssittanut juhlaväkeä lukuisissa puolustusvoimien ja yritysten tilaisuuksissa.
Kaartin Seitsikko on suomalaisinta yhtyemuotoa, torviseitsikkoa, vaaliva ja kehittävä seitsemän puhaltajan ja kahden lyömäsoittajan kokoonpano, joka on konsertoinut kotimaan lisäksi myös Japanissa ja Ranskassa. Seitsikko on julkaissut useita levyjä, joista kaksi (Narva - Lohdutuksen lauluja ja Angel Music) yhdessä trumpetisti Jouko Harjanteen kanssa. Vuonna 2011 puolustusvoimat julkaisi Kaartin Seitsikon ja saksofonisti Jukka Perkon yhteistyönä syntyneen Rauhan ajan marssit -levyn, joka sisältää perinteisiä suomalaisia marsseja moderneina jazzversioina. pienoiskuva|Kaartin soittokunta kuviomarssimuodossa Puhallinkvintetti on huilun, oboen, klarinetin, fagotin ja käyrätorven muodostama klassista musiikkia soittava kamarimusiikkiyhtye. pienoiskuva|Kaartin soittokunta Hietaniemen hautausmaalla Femu Brass Band on rumpalilla vahvistettu viihdemusiikkia soittava vaski kvintetti.
Tusan Brass on New Orleansin hengessä soittava viihdeyhtye.
Big Band soittaa suomalaista ja ulkomaalaista viihdemusiikkia.
Saksofoni kvartetti soittaa taide- ja viihdemusiikkia.
Fanfaariryhmä on 1–10-henkinen kokoonpano.
Rumpuryhmä on 1–4 rumpalin kokoonpano.
Varusmies bändi muodostetaan soittokunnassa palvelevista varusmiehistä. Se esiintyy vuosittain yli sadassa tilaisuudessa, jotka vaihtelevat hartaushetkistä illallistansseihin.
Nokia N9
Nokia N9 on matkapuhelinvalmistaja Nokian MeeGo/Harmattan -käyttöjärjestelmällä toimiva älypuhelin. Puhelimen runko on läpivärjättyä polykarbonaattia, ja sitä on saatavilla neljänä eri värinä: magenta (16 Gt), syaani (16 Gt), musta (16 Gt, 64 Gt) ja valkoinen (64 Gt). Puhelinta pidetään Nokia N900-mallin seuraajana.
Jäkälät
thumb|250px|Tiheäkasvuisia rupijäkäliä kiven pinnalla. thumb|250px|[[Cladonia-sukuun kuuluva torvijäkälä.]] Jäkälät (Lichenes) on symbioottinen eliöryhmä, joka koostuu sienestä ja mikroskooppisista viherlevistä tai syanobakteereista. Jäkälien ulkomuoto määräytyy sieniosakkaan mukaan, minkä seurauksena ne saavat tieteellisen nimensä sienen perusteella. Yleensä sieni kuuluu kotelosieniin (Ascomycota), harvoin kantasieniin (Basidiomycota). Jäkälälajeja arvioidaan olevan noin 17 500–20 000, joista Suomessa esiintyy noin 1 500 lajia.
Nokia N9
Julkaisu
Nokia N9 julkistettiin 21. kesäkuuta 2011 Singaporessa Nokia Connection -tapahtumassa. Puhelimesta otetut lehdistökuvat kuitenkin ehtivät vuotaa verkkoon muutama tunti ennen julkaisua.
Laitteen saatavuus oli maailmanlaajuisesti rajoitettua. Ennakkoon julkaistun luettelon mukaan se olisi tullut myyntiin pariin kymmeneen maahan, mutta myöhemmin ilmi tulleiden tietojen mukaan puhelin tulisi myyntiin joissain luettelon ulkopuolisissakin maissa. Esimerkiksi Yhdysvaltoihin, Britanniaan tai Saksaan N9 ei tullut virallisia jakelukanavia pitkin.
Jäkälät
Ravintokäyttö
Lääkärit ja muut oppineet sekä valtion kotitaloustoimikunta patistivat 1700-1900-luvuilla nälänhädästä kärsiviä suomalaisia keräämään Islannin- ja poronjäkälää ravintokäyttöön. Jäkälän väitettiin olevan pettua terveellisempää syötävää. Muun muassa köyhäinmajojen asukkaita ruokittiin monessa pitäjässä jäkäläleivällä. Fysiologian professori Carl Tigerstedt päätyi vuonna 1917 poronjäkälällä tehdyssä tutkimuksessaan kuitenkin siihen, että sen ravintoarvo oli mitätön.
Nokia N9
Julkaisu
Nokia ilmoitti syyskuun puolivälissä 2011 Nokia N9:n suositushinnat. Pienemmällä muistilla varustettu 16 gigatavun malli tuli myyntiin 599 eurolla ja 64 gigatavun malli 699 eurolla. Puhelimen toimitukset alkoivat lokakuussa. Nokia kertoi ennakkotilauksen alkamisen jälkeen, että puhelinta oli tilattu innokkaasti sen oman Helsingin Aleksanterinkadun lippulaivaliikkeen kautta ja isompi 64 gigatavun malli myytiin loppuun muutamassa päivässä.
Jäkälät
Rakenne
Jäkälillä on erilaistumaton sekovarsi, joka koostuu sieniosakkaasta ja yhteyttävästä levä- tai syanobakteeriosakkaasta. Joskus sekovarren muodostavat kaikki kolme osakasta. Kasvutapansa perusteella jäkälät jaetaan rupi-, lehti- ja pensasjäkäliin. Rupijäkälät kiinnittyvät kasvualustaansa todella tiukasti, ja ne kasvavat yleensä puiden tai kivien pinnalla, joskus jopa kasvien tai kivien sisällä. Rupijäkälät ovat yleisin jäkälätyyppi, niiden sekovarren rakenne voi olla hyvin vaihteleva. Lehtijäkälät ovat lehtimäisiä, ja niiden sekovarsi on usein jakautunut liuskoiksi. Pensasjäkälien liuskat ja haarat ovat puolestaan litteitä tai liereitä. Ne kasvavat joko riippuvasti, kuten tummalupot ja naavat, tai pystyssä, kuten hirvenjäkälät tai tinajäkälät.
Nokia N9
Julkaisu
Aluksi myyntiin tulleiden värivaihtoehtojen lisäksi Nokia tuo vuoden 2011 lopulla valkoisen N9-puhelimen. Puhelimen kerrottiin saavan julkaisuvuotenaan myös ensimmäisen ohjelmistopäivityksen, jonka jakelu alkoi 8. marraskuuta.
Jäkälät
Rakenne
Viherlevät sisältävät viherhiukkasia, joiden avulla ne tuottavat sokereita itselleen ja sieniosakkaalle auringonvalosta ja hiilidioksidista. Sieni puolestaan suojelee leviä kuivumiselta ja kuljettaa niille kasvualustastaan hankkimia mineraaleja. Jäkälät ovat siten autotrofisia eli omavaraisia ja pystyvät kasvamaan ympäristössä, jossa ei ole lainkaan muita orgaanisia aineksia. Tältä osin jäkälät muistuttavat paljon kasveja. Mikäli jäkälä sisältää myös syanobakteereja, saa se bakteereilta typpeä, jota ne pystyvät sitomaan ilmasta.
Nokia N9
Tietoja
N9 perustuu Texas Instrumentsin OMAP 3630 -järjestelmäpiiriin, joka sisältää yksiytimisen ARM Cortex A8 -suorittimen ja Imagination Technologies PowerVR SGX 530 -grafiikkapiirin sekä 430 MHz TI TMS320C64x -signaaliprosessorin. Alusta on periaatteessa sama kuin aiemmassa N900-puhelimessa, joskin nopeammalla kellotaajuudella.
Puhelimessa on 3,9 tuuman AMOLED-näyttö, joka on päällystetty kaarevalla Gorilla Glass -lasilla.
Jäkälät
Rakenne
Useimpien lehtijäkälien alapinnalla on kiinnittymiseen erikoistuneita rihmoja, joista yleisimpiä ovat juurtumahapset eli ritsoidit. Lisäksi jäkälillä saattaa olla ritsoideja muistuttavia ripsiä, joilla ei ole kuitenkaan kiinnityksellistä tehtävää. Ripset voivat sijaita liuskojen reunoilla, sekovarren yläpinnalla ja jopa kotelomaljojen reunoilla.
Nokia N9
Käyttöjärjestelmä
Nokia markkinoi puhelinta ensimmäisenä MeeGo 1.2-puhelimena, vaikka tosiasiassa Harmattan perustuu Maemo 6:een, josta Nokian piti luopua siirtyessään MeeGoon. Käyttöliittymä on kuitenkin rakennettu Qt-kirjaston päälle ja yhteensopiva MeeGon kanssa.
Jäkälät
Rakenne
Niillä jäkälillä, joilla on viherlevän lisäksi syanobakteeriosakas, syanobakteerit sijaitsevat yleensä sekovarren erikoistuneessa osassa, kefalodiossa. Kefalodioidit sijaitsevat yleensä sekovarren sisällä, mutta joillakin kuppi- ja keuhkojäkäläillä ne ovat sekovarren pinnalla.
Nokia N9
Painikkeet
N9:ssä on oikealla sivulla virtanäppäin ja äänenvoimakkuusnäppäimet. N900-mallista poiketen laitteessa ei ole näppäimistöä, mutta kehittäjille on jaettu QWERTY-näppäimistöllistä N950-mallia. Ulkoisesti N950 on kuin N9 (näppäimistöä lukuun ottamatta), mutta eroa löytyy muutamista teknisistä ominaisuuksista. Siinä missä N9:ssä on AMOLED-näyttö, niin N950:ssa käytetään TFT-tekniikkaa. N950-malli oli jo tuotantolinjalla, kun sen julkaiseminen päätettiinkin peruuttaa. Kehittäjille jaetusta mallista on poistettu SIM-ominaisuudet, mutta verkkoyhteys on muodostettavissa WLAN-yhteyden kautta.
Jäkälät
Elinympäristö
Jäkälät kasvavat maaperässä, puissa, kallioilla, kivenlohkareilla ja seinissä. Ne valtaavat usein ensimmäisenä paikat, joista maaperä puuttuu; lisäksi ne muodostavat usein ainoan kasvillisuuden äärimmäisissä olosuhteissa, kuten korkeiden vuorten huipuilla ja arktisten seutujen ikiroutaisessa maaperässä. Tyypillisesti jäkälät kasvavat melko kuivilla ja hyvinkin vähäravinteisilla paikoilla; kosteilla paikoilla ne häviävät usein kilpailun sammalille. Ne tarvitsevat myös melko paljon valoa yhteyttämistä varten. Kasvupaikan on oltava vakaa pitkällä aikavälillä, sillä jäkälät ovat hidaskasvuisia.
Nokia N9
Tallennustila
Nokia N9:stä on 16 ja 64 gigatavun tallennusmuistin malliversiot. N9:ssä ei ole muistikorttipaikkaa. Keskusmuistia on yksi gigatavu.
Jäkälät
Elinympäristö
Monien kivillä kasvavien rupijäkälien kasvuvauhti on vain joitakin millimetrin kymmenesosia vuodessa. Niiden koosta voidaan siten päätellä, milloin kivipinta on paljastunut. Menetelmällä on tutkittu muun muassa hautakivien ja rajapyykkien ikiä. Toisaalta jäkälät ovat tärkeitä ilmanpuhtauden ilmaisijoita; esimerkiksi naavat ja lupot ovat vähentyneet Etelä- ja Keski-Suomessa osaksi ilmansaasteiden vuoksi, katso jäkäläautio.
Nokia N9
Paikannus
N9:ssä on GPS-paikannus A-GPS-ominaisuudella sekä Nokia Kartat -ohjelmisto.
Liitännät
N9:ssä on 3,5 mm:n audioliitäntä, joka tukee myös tv-ulostuloa. Laitteen lataukseen ja tiedonsiirtoon käytetään microUSB-liitäntää, jonka OTG-tuki saadaan käyttöön tulevien ohjelmistopäivitysten myötä. HDMI-liitintä laitteesta ei löydy.
Jäkälät
Lisääntyminen
Jäkälien sieniosakkaat voivat lisääntyä suvullisesti. Itiöt syntyvät kotelomaljoissa tai -pulloissa. Oikean leväosakkaan uuden jäkälän muodostamiseksi voi kuitenkin olla vaikeaa, minkä takia monet jäkälät suosivat suvutonta, kasvullista lisääntymistä. Tyypillinen kasvullinen lisääntymistapa on jäkälämurujen eli soredioiden leviäminen tuulen mukana. Sorediat koostuvat sienirihmastosta ja muutamista leväsoluista. Toisenlaisia leviäimiä ovat suuremmat, raskaammat ja kestävämmät kuorelliset ja tappimaiset isidiot. Myös sekovarren kappaleista voi kasvaa uusi yksilö.
Nokia N9
Virtalähde
N9:ssä on virtalähteenä 1 450 milliampeeritunnin Nokia BV-5JW litiumioniakku.
Jäkälät
Jäkäläaineita
Monet jäkälät tuottavat erilaisia yhdisteitä, joita kutsutaan jäkäläaineiksi. Jäkäläaineita tunnetaan satoja ja ne ovat tärkeitä tuntomerkkejä jäkäliä määritettäessä. Yleisimpiä ja jäkälille spesifejä depsidejä ovat esimerkiksi atranoriini, gyroforahappo, lekanorahappo, skvamaattihappo ja tamnolihappo. Hapettumisen kautta depsideistä muodostuu depsidoneja. Depsidoneja ovat esimerkiksi alektoronihappo, fumaariprotoketraarihappo, fysodihappo, norstiktahappo ja stiktahappo.
Nokia N9
Muuta
N9:ssä on myös KOffice/Calligra -ohjelmistoon perustuva asiakirjalukija, joka tukee muun muassa PDF-, OpenDocument- sekä Microsoft Officen tiedostomuotoja. Laiteessa on myös tuki DLNA- sekä NFC-tekniikoille.
Jäkälät
Luokittelu
Jäkälät eivät muodosta luonnollista ryhmää, vaan ne ovat erikoistuneita sieniä. Jäkälälajeja arvioidaan olevan 17 500–20 000, ja Suomessa niistä esiintyy noin 1 500 lajia. Lähes kaikki lajit kuuluvat kotelosieniin ja vain muutamat kantasieniin ja muihin sieniryhmiin.
Luettelo käsittää lähinnä Suomessa esiintyviä jäkälälahkoja, -heimoja ja -sukuja.
Ascomycota – kotelosienet
Anja Levoranta
Anja Helena Levoranta (o. s. Hänninen, 15. toukokuuta 1938 Noormarkku – 2. kesäkuuta 2021 Nokia ) oli suomalainen taidemaalari. Hänen työnsä ovat pääosin öljyväritöitä ja akvarelleja. Varhainen tuotanto edusti realistista tyyliä, jonka jälkeen hänen tyylinsä oli vahvan ekspressiivinen.
Opinnot
Levoranta kouluttautui ensin lastentarhanopettajaksi vuosina 1958–1959. Hän siirtyi kuitenkin taideopintojen pariin Vammalan opistoon vuosiksi 1966–1972. Levoranta on tehnyt kurssimuotoisia opintoja muun muassa Vapaassa taidekoulussa, Oriveden opistossa, Kuusamon kansanopistossa ja Helsingin Taiteilijaseuran kursseilla.
Ura
Levorannan ensimmäinen valtakunnallinen näyttely oli vuonna 1972. Hänellä on ollut Suomessa yksityisnäyttelyitä muun muassa Seinäjoen taidehallissa vuosina 1999–2000 sekä useissa gallerioissa eri puolilla Suomea. Yhteisnäyttelyissä hänen teoksiaan on ollut esillä muun muassa Porin Taiteilijaseuran näyttelyissä Porin taidemuseossa vuosina 1982, 1987, 1992 ja 1997, Vaasan taidehallissa vuonna 2004 sekä eri aluenäyttelyissä, esimerkiksi Rauman taidemuseossa 1981. Hänen teoksiaan on hankittu muun muassa Sastamalan, Porin, Huittisten, Rauman ja Harjavallan kaupunkien, Emil Cedercreutzin museon ja Tampereen yliopistollisen sairaalan kokoelmiin. Hän on Taidemaalariliiton, Suomen akvarellitaiteen yhdistys ry:n, Porin Taiteilijaseuran ja Vammalan seudun taideyhdistyksen jäsen. Levoranta on kuvataiteilijana toimimisen lisäksi työskennellyt muun muassa Vammalan opiston ja Tyrvään käsi- ja taideteollisen oppilaitoksen tuntiopettajana sekä akvarellikurssien opettajana.
Taide
Jo alle vuoden ikäisenä Levoranta sommitteli tilkkutöitä lattialla istuessaan. 1970-luvulla Levorannan taide oli tarkkaa realismia, jonka jälkeen tuli vahva ekspressiivinen kausi. Työskennellessään taideterapeuttina hän kuvasi töissään potilaiden kokemaa tuskaa. Hänen töissään on myös kuvattu olevan yhtymäkohtia norjalaisen Edvard Munchin edustamaan saksalaistyyppiseen ekspressionismiin. Akvarelleissaan hän on kuvannut muun muassa arjen estetiikkaa maalamalla arkisia, pieniä yksityiskohtia. Osa töistä liikkuu abstraktin ja esittävän rajamaastossa. Levorannan tuotantoon kuuluu erityisesti öljyväritöitä ja akvarelleja, mutta myös akryylejä ja guasseja. Hänelle ympäröivä luonto ja valo ovat tärkeitä. Hänen mukaansa joskus pitkään mietityttänyt asia kiteytyy kookkaaksi öljyvärimaalaukseksi. Akvarellien aiheet pulpahtavat mielikuvista ja tunteista.
Tunnustukset
Levoranta on saanut Vammalan kaupungin kulttuuripalkinnon ja apurahan 1976, Turun ja Porin läänin kohdeapurahan 1981 ja 1982, Porin Saskiat ry:n näyttelystipendin 1983 ja Suomen kulttuurirahaston Satakunnan rahaston stipendin 1983.
Yksityiselämä
Anja Levorannalla on kolme lasta. Hänen miehensä, autoliikkeen toimitusjohtaja Matti Levoranta menehtyi lento-onnettomuudessa Äkäslompolossa vuonna 2004. Levoranta asui Nokian Siurolla. Hänellä oli fengshui-henkinen puutarha, jolla hän on osallistunut Avoimet Puutarhat -tapahtumaan. Levoranta menehtyi nopeasti edenneeseen sairauteen kotonaan.
RN Airone
RN Airone oli Italian kuninkaallisen laivaston Spica-luokan torpedovene toisessa maailmansodassa.
Valmistus
Alus tilattiin Genovasta Ansaldon telakalta, missä köli laskettiin 29. lokakuuta 1936. Alus laskettiin vesille 23. tammikuuta 1938 ja liitettiin laivastoon vielä samana vuonna 10. toukokuuta.
Lollianos (kirjailija)
Lollianos oli kreikkalais-roomalainen kirjailija, joka eli todennäköisesti 100-luvun ensimmäisellä puoliskolla. Hänestä itsestään ei tiedetä juuri mitään; roomalainen nimi Lollianos tai Lollianus esiintyy useilla henkilöillä tuona aikana, eikä kirjailijan henkilöllisyyttä ole voitu kiinnittää varmasti kehenkään samannimisistä. Hänet on yritetty yhdistää muun muassa reetori ja sofisti Publius Hordeonius Lollianukseen, joka toimi Ateenassa toisen vuosisadan puolessa välissä.
Lollianos tunnetaan pelkästään hänen kirjoittamastaan hellenististä romaania edustavasta teoksesta Foinikika eli Foinikialainen kertomus. Teoksesta on säilynyt ainoastaan katkelmia.
James Butts
James Aaron Butts (s. 9. toukokuuta 1950 Los Angeles) on entinen yhdysvaltalainen kolmiloikkaaja ja olympiamitalisti.
Butts saavutti Montréalin 1976 olympialaisten kolmiloikassa hopeaa tuloksella 17,18 m, jonka hän hyppäsi neljännellä kierroksella. Hän hävisi neuvostoliittolaiselle Viktor Sanejeville 11 senttimetrillä. Buttsin toiseksi pisin hyppy, jonka hän hyppäsi toisella kierroksella, oli pituudeltaan 16,76 m. Vuosina 1972 ja 1980 Butts sijoittui Yhdysvaltain olympiakarsinnoissa neljänneksi eikä päässyt olympialaisiin. Vuonna 1979 hän sijoittui Pan-Amerikan kisoissa kolmanneksi.
Keltanaamasirkkunen
Keltanaamasirkkunen (Ammodramus aurifrons) on sirkkuleihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Etelä-Amerikasta.
Koko ja ulkonäkö
Keltanaamasirkkunen voi kasvaa noin 13 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Keltanaamasirkkusen pää on harmahtavan ruskea ja päälaella on mustia raitoja. Silmäkulmajuova ja silmien ympärystä on keltainen. Lajin selkä ja siivet ovat harmahtavan ruskeat ja siipien taipeessa on keltaista. Linnun rinta ja vatsa ovat väriltään vaalean harmahtavan ruskeat.
Levinneisyys ja elinympäristö
Keltanaamasirkkusta tavataan Venezuelasta Boliviaan, mutta Guyanan ylängön alueella se ei elä. Lajin elinympäristöä ovat ruohomaat jokien, teiden ja asutusten ja maanviljelysten läheisyydessä. Se syö siemeniä ja hyönteisiä ja liikkuu usein yksin tai pareittain. Keltanaamasirkkusen pesimäkausi kestää toukokuulta lokakuulle.
Kim Myong-gil
Kim Myong-gil (s. 16. lokakuuta 1984 Pjongjang) on pohjoiskorealainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän edustaa Amrokgang-joukkuetta, jossa hän on pelannut vuodesta 2004 lähtien. Kim on pelannut yksitoista ottelua Pohjois-Korean maajoukkueessa ja on joukkueen mukana myös MM-kilpailuissa 2010.
Barney-karhu ja Benny-aasi
Barney-karhu ja Benny-aasi (engl. Barney Bear and Benny Burro) ovat yhdysvaltalaisia sarjakuva- ja piirroselokuvahahmoja.
Filmit
Barney-karhu-hahmon keksi vuonna 1939 animaattori Rudolf Ising MGM Cartoon Studios -yhtiöstä. Ensimmäinen Barney- filmi "The Bear that Couldn't Sleep" ilmestyi heinäkuussa 1939. Ising lähti yhtiön palveluksesta 1943, jonka jälkeen filmejä ohjasivat George Gordon, Preston Blair, Michael Lah ja Dick Lundy. Barney-piirrosfilmien teko lopetettiin 1954. Filmejä tehtiin yhteensä 26. Benny-aasi oli mukana näistä vain yhdessä, "Little Gravel Voice" vuonna 1942 eikä hänen nimeään mainittu filmissä.
Sarjakuvat
Dell-yhtiö alkoi vuonna 1942 julkaista sarjakuvalehteä Our Gang, jonka sarjat perustuivat MGM:n piirroselokuvahahmoihin.
Alusta alkaen lehdessä oli Barney-karhu-sarjakuvia, joita kahden ensimmäisen vuoden ajan piirsi Walt Kelly. Benny-aasin ensimmäinen sarjakuvaseikkailu ilmestyi marraskuussa 1943, ja sen piirsi Carl Barks. Toukokuussa 1944 alkoi Barks piirtää Benny-aasi-sarjoja. Benny-aasi tuli mukaan samaan sarjakuvaan Barneyn kanssa, ja tästä lähtien sarjakuvan nimi oli "Barney Bear and Benny Burro". Barks piirsi lehteen yhteensä 29 näiden hahmojen sarjakuvatarinaa, kolme Benny-sarjakuvaa ja 26 sarjakuvaa, joissa olivat sekä karhu että aasi. Viimeinen ilmestyi heinäkuussa 1947.
Sarjakuva jatkui lehdessä muiden piirtämänä 1950-luvulle saakka.
Sarjakuvat Suomessa
Tom ja Jerry -lehdessä julkaistiin Barksin (ja muidenkin) piirtämiä Barney-karhu ja Benny-aasi -sarjoja vuosina 1983-1985 sekä uusintoina 1990-luvulla. Suomessa Barney ja Benny ovat tunnettu myös nimellä Nalle Karhunen ja Julle Jukuri. 1990-luvun alussa ilmestyi kaksi Barney-karhu ja Benny-aasi -albumia.
Karvayökönlehti
Karvayökönlehti (Pinguicula villosa) on pieni, soilla kasvava monivuotinen yökönlehtilaji. Laji käyttää ravinnokseen pieniä hyönteisiä eli se on lihansyöjäkasvi. Lähisukulaislaihin kuuluu muun muassa siniyökönlehti (P. vulgaris).
Barney-karhu ja Benny-aasi
Sarjakuvien uusintapainoksia muissa maissa
Vuonna 2010 ilmestyi Ruotsissa kirja Bruno Björn och hans vänner, jossa kaikki Barksin Barney- ja Benny-sarjat julkaistiin värillisinä. Mukana on myös kaksi Lurppa-tarinaa sekä Barksin ainoa Putte Possu-sarjakuva.
Karvayökönlehti
Ulkonäkö ja koko
Karvayökönlehden lehdet ovat tyviruusukkeena maan rajassa. Ruusukkeessa on tavallisesti 2 tai 3 lyhytruotista lehteä. Vihreä lehtilapa on enintään senttimetrin pituinen, ehytlaitainen, soikeahko ja laidoiltaan ylöspäin kiertyvä. Lehtien yläpinta on tahmea. Lehtiruusukkeen keskeltä nousee tavallisesti vain yksi kukkavana, joka on 3–7 cm pitkä. Vana on koko pituudeltaan nystykarvainen ja sen kärjessä on kukka. Kukan verhiö on kaksihuulinen: ylähuuli on kolmiliuskainen ja alahuuli kaksiliuskainen. Teriö on 6–9 mm pitkä ja väriltään sinipunainen. Myös teriö on kaksihuulinen: ylähuuli on kaksiliuskainen ja alahuuli kolmiliuskainen. Nielu on avoin. Teriön kannus on lyhyt, suora ja suippo. Suomessa karvayökönlehti kukkii kesä-heinäkuussa. Kota on monisiemeninen. Kasvin juuret ovat ohuita.
Levinneisyys
Suomessa karvayökönlehti kuuluu alkuperäislajistoon. Lajia tavataan Pohjois-Pohjanmaalta ja Kainuusta pohjoiseen. Se on yleinen vain Pohjois-Lapissa, etelämpänä laji harvinaistuu.
Elinympäristö
Karvayökönlehti on kosteiden soiden laji. Sitä kasvaa muun muassa letoilla, rämeillä ja rahkanevoilla. Suomessa lajin on todettu kasvavan erityisesti ruskorahkasammalmättäillä (Sphagnum fuscum).
Karvayökönlehden kasvupaikat ovat niukkaravinteisia. Lisäravinteita kasvi saa saalistamalla hyönteisiä. Kiiltävät, mutta tahmeat lehdet houkuttelevat pieniä hyönteisiä, jotka jäävät niihin kiinni. Kun hyönteinen on kuollut, lehden pinnalla olevat entsyymit sulattavat sen vähitellen kasvin ravinnoksi.
Käyttö
Ruotsissa yökönlehtiä on käytetty viilin tapaisen maitotuotteen valmistukseen. Tuoreita lehtiä laitettiin siivilän pohjalle ja päälle kaadettiin maitoa. Siivilöidyn maidon annettiin seistä muutaman päivän, kunnes se oli jähmettynyt viiliksi. Valmistustavan kirjoitti ylös jo Carl von Linné teoksessaan Flora Lapponica (1737).
Ratomir Dujković
Ratomir Dujković (, s. 24. helmikuuta 1946) on serbialainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja.
Ura pelaajana
Dujković aloitti urheilu-uransa käsipallomaalivahtina, mutta paikallisseura NK Borovon entinen maalivahti sai houkuteltua Dujkovićin siirtymään jalkapallon puolelle. Hän aloitti junioritasolla Borovossa, josta siirtyi pian NK Osijekin organisaatioon. Osijekin kanssa Dujković otti osaa marraskuussa 1962 Jugoslavian valtakunnalliseen nuorisoturnaukseen, jossa hänen kykynsä pantiin merkille ja hän sai siirron Belgradin Punaisen tähden organisaatioon.
Vuonna 1974 Dujković siirtyi 201 liigaottelun jälkeen Espanjaan, Real Oviedoon. Hän pelasi seurassa kolme kautta, mutta ei onnistunut murtautumaan ykkösmaalivahdiksi. Hän palasi 1977 NK Osijekiin, joka putosi kauden 1979/80 päätteeksi liigasta. Tämän jälkeen Dujković siirtyi FK Zemuniin, jonka kanssa hän juhli nousua Jugoslavian liigaan kauden 1981/82 päätteeksi. Dujković lopetti uransa kauden jälkeen.
Ura valmentajana
Dujković jatkoi pelaajauransa jälkeen FK Zemunissa valmennustehtävissä. Putoamiseen päättyneellä kaudella 1982/83 hän toimi apuvalmentajana ja nousi seuraavalla kaudella päävalmentajaksi. Hänen johdollaan seura taisteli kärkisijoista Jugoslavian ykkösdivisioonassa, mutta ei onnistunut palaamaan pääsarjatasolle. Vuonna 1987 hän siirtyi Punaiseen tähteen maalivahtivalmentajaksi ja oli mukana voittamassa Euroopan Cupia 1991.
Vuonna 1992 Dujković jätti Punaisen tähden ja siirtyi Venezuelan maajoukkuevalmentajaksi. Dujkovićin johdolla aikaisemmin varsin kehnosti menestynyt Venezuela nousi FIFA:n rankingissa 29 sijaa ja onnistui välttämään Copa Américan viimeisen sijan 1993.
Venezuelan jälkeen Dujković toimi Myanmarin maajoukkueen peräsimessä johdattaen maan Aasian kisojen jalkapalloturnaukseen, mutta hän erosi tehtävistään maan ja FIFA:n kehnojen suhteiden vuoksi. Tämän jälkeen hän palasi Venezuelaan, jossa valmensi Atlético Zuliaa, Universidad Los Andesia ja Estudiantes Méridaa.
Loppuvuodesta 2001 Dujković siirtyi Ruandan maajoukkueen valmentajaksi. Hän johdatti kansanmurhasta toipuvan maan suureksi riemuksi Afrikan mestaruuskisoihin 2004 ensi kertaa sen historiassa. Joukkue esiintyi edukseen myös alkulohkossa kukistamalla Kongon demokraattisen tasavallan ja pelaamalla tasan Guinean kanssa. Tappio Tunisialle avausottelussa maksoi kuitenkin jatkopaikan pisteen erolla. Dujković jätti Ruandan sopimusneuvotteluiden kariuduttua kesällä 2004.
Joulukuussa 2004 serbivalmentajan ura jatkui Ghanan maajoukkueessa. Valintaa edelsi pitkä prosessi, jossa Ghana havitteli valmentajakseen mm. Philippe Troussieriä. Dujkovićin johdolla Ghana ottikin ne askeleet, joita siltä odotettiin. Hän johdatti maan ensimmäistä kertaa sen historiassa MM-kisoihin. Vaikka kisoja edeltänyt Afrikan mestaruuskisat menivätkin penkin alle Ghanan pudottua jo lohkovaiheessa, sai serbialainen jatkaa tehtävässään. Luottamus kannatti, sillä Saksan MM-kisoissa Ghana toipui avaustappiosta Italialle ja voitti sekä Tšekin että Yhdysvallat ja eteni komeasti pudotuspelikierroksille. Vastaan tuli kuitenkin Brasilia, ja hyvästä yrityksestä huolimatta Ghana putosi jatkosta 3–0 tappion myötä.
Jätettyään nimensä Ghanan jalkapallohistoriaan Dujković jätti maajoukkueen ja siirtyi lokakuussa 2006 Kiinan alle 23-vuotiaiden maajoukkueen peräsimeen. Tavoitteena oli valmistaa Kiina menestyskuntoon Pekingin olympialaisiin 2008. Dujkovićin ensimmäinen koitos 2006 Aasian kisoissa päättyi karvaaseen tappioon puolivälierissä Irania vastaan. Kesällä 2007 Kiinan A-maajoukkueen päävalmentaja sai potkut ja Dujkovićia kaavailtiin hänen seuraajakseen. Serbialainen itse ilmoitti, ettei tehtävät kiinnosta ennen olympialaisia.
Ennen olympialaisia Dujković valoi uskoa Kiinan menestysmahdollisuuksiin, mutta kaikki päättyi sensaatiomaisiin yllätyspotkuihin vain kolme viikkoa ennen kisoja. Kiina meni kisoihin apuvalmentajan opein ja putosi jo alkuvaiheessa.
Heinäkuussa 2009 kokenut Dujković palasi penkin päähän Serbian alle 21-vuotiaiden maajoukkuevalmentajana. Hän on saanut kritiikkiä osakseen varsinkin Kroatialle kärsityn 2–1 tappion jälkeen. Helmikuussa 2010 Dujkovićin nimi on noussut esille Nigerian päävalmentajapelissä. Serbian liitto on ilmoittanut, että mikäli Dujković haluaa mennä, hänet voidaan vapauttaa sopimuksestaan. Itse hän on pitänyt spekulaatioita lähinnä median lietsomina. Lopulta Serbia ei selvinnyt Dujkovićin johdolla EM-kisoihin ja hän erosi tehtävistään elokuussa 2010.
Lokakuussa 2010 Dujkovićista tuli Syyrian maajoukkueen päävalmentaja. Serbivalmentajan tarkoituksena oli valmentaa Syyriaa Aasian mestaruuskisoissa 2011, joihin maa oli selvinnyt 14 vuoden tauon jälkeen. Lopulta pesti päättyi kuitenkin sopimuksen purkamiseen joulukuussa 2010 ja Dujkovićin ainoaksi otteluksi jäi 2–0 voittoon päättynyt maaottelu Bahrainia vastaan.
Karl Mildenberger
thumb|Karl Mildenberger
Karl Mildenberger (23. marraskuuta 1937 – 4. lokakuuta 2018 ) oli saksalainen nyrkkeilijä, joka piti vuosina 1964–1968 hallussaan raskaansarjan Euroopan-mestaruutta. Hän puolusti titteliään menestyksekkäästi kuusi kertaa. Mildenbergeriä pidetään yhtenä Saksan historian parhaimmista nyrkkeilijöistä, minkä lisäksi häntä on myös luonnehdittu maan toiseksi parhaimmaksi raskassarjalaiseksi Max Schmelingin jälkeen. Hän otteli ammattilaisurallaan 62 kamppailua, joista voitti 53 (19 tyrmäyksellä), ja hävisi kuusi.
Vihaposti
Vihaposti on sähköisesti tai perinteisesti postitettua häirintää. Vihaposti voi koostua vastaanottajan herjaamisesta tai uhkailusta. Yleensä kirjeiden kieli on poikkeuksellisen röyhkeää.
Vastaanottaja voi saada halveksivia kommentteja liittyen yksilön etnisyyteen, seksuaalisuuteen, uskontoon, älykkyyteen, poliittiseen ideologiaan, etiikkaan tai ulkonäköön. Yleensä vihaposti sisältää hävyttömyyksiä tai voi olla vain negatiivissävyinen paheksuva viesti.
Lehdissä ja internetissä on kerrottu tapauksista, joissa vihaposti on johtanut väkivaltaan.
Abhasian kuningaskunta
Abhasian kuningaskunta oli Kaukasiassa 700–900-luvuilla sijainnut feodaalivaltio. Sen pääkaupunki oli aluksi Anakopia ja myöhemmin Kutaisi.
Kreikan klassinen kuvanveisto
pienoiskuva|upright=0.7|[[Praksiteleen Hermes, n. 340 eaa. Alkuperäinen veistos, Olympian arkeologinen museo.]] Kreikan klassinen kuvanveisto (klassisen Kreikan kuvanveisto) viittaa antiikin Kreikan kuvanveistoon klassisella kaudella noin vuosina 480–323 eaa. Se voidaan jakaa tarkemmin kolmeen vaiheeseen, varhaiseen klassiseen kauteen (n. 480–450 eaa.), keskiseen eli korkeaan klassiseen kauteen (n. 450–400 eaa.) sekä myöhäiseen klassiseen kauteen (n. 400–323 eaa.)
Abhasian kuningaskunta
Abhasian ruhtinas Leon II saavutti 780-luvulla täyden riippumattomuuden Bysantista. Hänen valtakuntaansa kuului Abhaasian lisäksi Georgian koko länsiosa. Maan asukkaat olivat etupäässä abhaaseja, mingrelejä ja svaneja. Kuningaskunta kävi kauppaa muiden georgialaisvaltioiden, Lähi-idän ja Välimerenmaiden kanssa. 800-luvun alussa Abhaasian kuningaskunta kamppaili Tao-Klardžetin ja Kahetin kanssa johtoasemasta Georgiassa. Vuonna 975 se liitettiin yhdistettyyn Georgiaan.
Kreikan klassinen kuvanveisto
Klassisella kaudella vaikuttivat kaikkein merkittävimpiin kreikkalaisiin kuvanveistäjiin lukeutuvat Feidias, Polykleitos, Praksiteles ja Lysippos. Veistoksia tehtiin pääasiassa marmorista ja pronssista. Muutamia alkuperäisveistoksia on löytynyt arkeologisissa kaivauksissa tai esimerkiksi haaksirikoista, mutta suurin osa veistoksista tunnetaan vain myöhempien, yleensä roomalaisaikaisten kopioiden kautta.
Varhainen klassinen kausi
pienoiskuva|upright=0.7|[[Apollon, Olympian Zeuksen temppelin pääty­kolmio­veistoksia. Kopio Münchenissä, alkuperäinen n. 450 eaa. Olympian arkeologisessa museossa.]]
Volgan-Itämeren jokireitti
Volgan-Itämeren jokireitti tai Volgan jokireitti oli kaikkein varhaisin kolmesta suuresta jokireitistä, joka yhdisti Skandinavian Arabien kalifaattiin varhaisella keskiajalla. Arabien dirhamirahakätköjen perusteella se oli vanhempi kuin tunnetuin Olhavajoen-Dneprin reitti tai Vologdan reitti. Se menetti kansainvälisen merkityksensä ristiretkien alkamisen myötä. Volgan jokireitin kukoistuksen aikana 800-luvun lopulla se oli taloudellisesti erittäin tärkeä kolmelle valtakunnalle: Rusien kaanikunnalle Volgan yläjuoksulla, Volgan Bolgarialle keskijuoksulla sekä Kasaarien kaanikunnalle joen alajuoksulla.
Kreikan klassinen kuvanveisto
Varhainen klassinen kausi
Varhaisen klassisen kauden tyyliä kutsutaan ankaraksi tyyliksi. Siinä kuvanveisto alkoi vähitellen ottaa etäisyyttä arkaaisen kuvanveiston jäykkyyteen. Tämä vaati yhä parempaa ymmärrystä ihmiskehosta. Samalla kuvanveistäjät pyrkivät yhä parempaan symmetriaan kehon eri osien välillä. Veistokset eivät myöskään olleet enää arkaaisten tavoin jäykän frontaalisia, vaan niitä voitiin katsella eri puolilta. Asennoissa alettiin käyttää kontrapostoa, jossa toinen jalka toimii tulijalkana, ja toinen on vapaa. Tämä mahdollisti myös yläruumiin realistisemman asettelun. Eräs muutosta parhaiten kuvaavista veistoksista on Kritioksen efebi (n. 480 eaa.). Se kuvaa realisista, luonnollisessa asennossa olevaa kehoa paremmin kuin mikään veistos ennen sitä.
Volgan-Itämeren jokireitti
Maantiede
Dirhamien ilmestymisen alkuaikoina, joka ajoittuu 700-luvun lopulta 830-luvulle sloveenit olivat perustaneet Ilmajärven pohjoisrannalle Rurikinlinnan, joka oli Novgorodin edeltäjä. Sen ottivat haltuunsa varjagit, jotka olivat aiemmin jo perustaneet Laatokanlinnan. Molemmat kaupungit olivat hyvin tärkeitä kaupunkeja matkalla Itämereltä Kaspianmerelle. Noina aikoina arabien hopearahoja kulkeutui matkaajien mukana pohjoiseen vesitse Okaa, Kljazmaa ja Nerliä pitkin sekä sieltä Itämerelle kahta pääreittiä pitkin: : Itämeren alueen varhaisista idän hopearahoista 16 rahakätköä on löytynyt Pommerin, Mecklenburgin ja Preussin alueelta ja vain neljä Gotlannista sekä Ruotsin mantereelta. Schaub Noonaninin tutkimusten mukaan 800-luvun lopun aikaisia arabirahakätköjä oli kahdeksan kertaa enemmän kuin 800-luvun alussa. Tämä kertoo siitä, milloin viikinkien idäntie vilkastui. Volgaa alaspäin Volgan Bolgariaan saakka vietiin pohjoisia tavaroita kuten turkiksia, hunajaa ja orjia. Huomattavia skandinaavisen asutuksen jälkiä on nykyäänkin nähtävissä Jaroslavlin lähellä Sarskoye Gorodishchessa sekä Rostovin lähellä Timerevossa. Ilmeisesti molemmissa asutuskeskuksissa oli useita eri kansallisuuksia kuten slaaveja ja merjalaisia.
Kreikan klassinen kuvanveisto
Varhainen klassinen kausi
Ankara tyyli on saanut nimensä aikakauden veistosten eräänlaisesta tyylikkäästä karuudesta ja tunneilmaisun niukkuudesta. Edeltävän kauden koristeellisuudesta on luovuttu, ja arkaainen hymy on korvattu enemmän tai vähemmän tuimalla ilmeellä. Samalla tunneilmaisu alkoi kuitenkin kehittyä, ja tunteita ilmaistiin pienillä yksityiskohdilla. Kasvojen sivuprofiili, jossa otsa ja nenä yhdistyvät lähes suoraksi linjaksi, on idealisoidun kreikkalainen.
Volgan-Itämeren jokireitti
Maantiede
Volgan Bolgariasta pohjoiseen kauppamiehinä toimivat 800–900-luvuilla varjagit. Volgan alajuoksun huomattavin poliittinen ja taloudellinen valta oli Kasaarien kaanikunnalla. Volgan varrella sijaitsi heidän suurin kaupunkinsa Itil. Donin alajuoksua suojasi heidän rakentamansa suuri Sarkelin linnoitus.
Kreikan klassinen kuvanveisto
Varhainen klassinen kausi
Ankaralla kaudella pronssia alettiin käyttää enemmän veistoksissa. Eräitä esimerkkejä varhaisista, ankaran tyylin pronssiveistoksista ovat Delfoin ajomies (n. 475 eaa.) ja Riacen pronssipatsaat (n. 470–460 eaa.). Niihin kuuluvat myös Harmodios ja Aristogeiton eli Tyranninmurhaajat (477 eaa.), jotka tunnetaan vain roomalaisaikaisina marmorikopioina. Pronssin käyttö mahdollisti uudet, vapaammat asennot, kuten ojennetut kädet, mikä näkyy muun muassa Artemisionin jumalassa (n. 460–450 eaa).
Keskinen klassinen kausi
pienoiskuva|upright=0.7|[[Myron Eleutherailainen|Myronin Diskoboloksen (n. 440 eaa.) roomalaisaikainen kopio (100-luku jaa.). Glyptothek, München.]]
Keskinen eli korkea klassinen tyyli kehittyi hyvin nopeasti. Kasvoissa rauhallinen ilme korvasi ankaran tyylin tuimuuden. Veistosten anatomia tuli täsmällisemmäksi, ja asennot vieläkin luonnollisemmiksi ja rennommiksi. Aiemmat varhaisklassisen kauden veistokset alkoivat näyttää uusin verrattuna kömpelöiltä, ja arkaaisen kauden veistokset suorastaan tökeröiltä. Luonnollisuuden tavoittelu näkyi myös veistosten maalauskoristeluissa, joiden värit olivat aikaisempaa luonnollisempia ja herkeämpiä.
Feidias
Feidias (toimi n. 460–430 eaa.) nähdään usein klassisen kauden suurimpana kuvanveistäjänä. Hän valvoi kotikaupunkinsa Ateenan Parthenonin rakentamista ja veistoskoristelun toteuttamista, ja veisti monet sen veistoksista itse. Parthenonin veistoskoristelua oli hänen lisäkseen toteuttamassa lukuisia apulaisia ja oppilaita. Feidiaan alkuperäisistä teoksista ovat säilyneet vain osa Parthenonin marmoriveistoksista eli temppelin friiseistä, metoopeista ja päätykolmiokoristeluista.
Kaikki Feidiaan pystyssä seisoneet veistokset tunnetaan vain kopioiden kautta. Antiikissa Feidias tunnettiin ennen kaikkea jumalpatsaistaan. Niihin lukeutuivat Parthenonin kulttikuva Athene Parthenos, muualla Akropoliilla sijainneet Athene Lemnia ja Athene Promakhos, sekä yhdeksi maailman seitsemästä ihmeestä luettu Zeuksen kuvapatsas Olympian Zeuksen temppelissä. Roomalaisaikainen Tiberin Apollon, joka on kopio mahdollisesti nuoren Feidiaan veistämästä alkuperäisestä veistoksesta (n. 450 eaa.), antaa hyvän kuvan Feidiaan tyylistä.
Polykleitos ja Myron
Polykleitos (toimi n. 460–420 eaa.) pyrki veistoksissaan täydellisiin mittasuhteisiin, jotka hän kiteytti teoksessaan Kaanon. Hänen tunnetuimpiin veistoksiinsa kuuluvat keihäänkantaja eli Doryforos, joka oli mahdollisesti tarkoitettu Kaanonissa kuvattujen ihannemittojen ”ruumiillistumaksi”, sekä Diskoforos, Diadumenos ja Efesokseen tehty Haavoittunut amatsoni. Polykleitoksen teoksia ihailtiin ja kopioitiin paljon antiikin aikana. Jotkut pitivät hänen kotikaupunkiinsa tekemäänsä Argoksen Heran kuvapatsasta Olympian Zeuksen kuvapatsasta parempana.
Myron (toimi n. 450–430 eaa.) tavoitteli äärimmäistä realismia. Hänet tunnetaan ennen kaikkea kiekonheittäjää esittäneestä veistoksesta Diskobolos sekä erästä mytologista kohtausta esittäneestä veistoksesta Athene ja Marsyas.
Sekä Polykleitos että Myron tekivät veistoksensa pääasiassa pronssiin. Kummankin alkuperäiset veistokset ovat kadonneet, ja tunnetaan vain roomalaisaikaisten kopioiden kautta. Osa niistä on pronssisia ja osa marmorisia.
Muita kehityskulkuja
Naiset olivat kreikkalaisessa taiteessa pitkään toissijaisessa asemassa. Naisia esittävät veistokset lisääntyivät klassisella kaudella. Samalla naisten päällä oleva vaatetus väheni tai oheni asteittain, mikä mahdollisti yksityiskohtaisemman naisvartaloiden kuvauksen. Varhaisin tunnettu täysin alastonta naista esittävä veistostyyppi on niin kutsuttu Esquilinuksen Venus (alkuperäinen n. 450 eaa.), joka on harvinaisen varhainen poikkeus. Enemmässä määrin naisvartaloa paljastavia tai kokonaan alastomia naisveistoksia tehtiin vasta noin 420 eaa. alkaen. Niihin lukeutuvat Paionioksen Nike (n. 421 eaa.) Olympiasta sekä Sandaalinnyörejä avaava Nike (n. 420 eaa.) Ateenan Athene Niken temppelin friiseistä. Myöhemmin vastaavanlaisten veistosten kohteena oli erityisesti jumalatar Afrodite.
Myöhäinen klassinen kausi
pienoiskuva|upright=0.7|[[Praksiteles|Praksiteleen Knidoksen Afrodite, roomalainen kopio, noin 1. vuosisata–100-luku jaa. Museo Nazionale Romano, Rooma.]]
Korkean klassisen kauden ihanteet säilyivät 370-luvulle eaa. saakka. Tämän jälkeen, jo noin 360–350 eaa. alkaen, kuvanveistossa tapahtui tyylillisiä muutoksia, jotka ounastelivat siirtymistä hellenistisen kauden tyyleihin. Taiteen aiheet muuttuivat individualistisemmiksi, ja kuvanveisto otti etäisyyttä varhaisemman klassisen kauden idealisoituihin, herooisiin mutta henkilöitymättömiin hahmoihin. Samalla siirryttiin pois täydellisen naturalismin tavoittelusta. Hahmoista tuli pehmeämpiä ja sensuellimpia ja muodoista pyöreämpiä. Kasvojen yksityiskohdat ja hiukset kaiverrettiin syvemmiksi. Mittasuhteita muutettiin aiemmista ideaalimitoista niin, että pää saattoi olla aiempaa pienempi.
Praksiteles
Praksiteles (toimi n. 360–340-luvuilla eaa.) oli myöhäisen klassisen kauden merkittävin kuvanveistäjä. Hän pyrki veistoksissaan kauneuteen ja inhimillisten tunteiden esittämiseen. Hänen veistoksensa tunnetaankin tietynlaisesta sulokkuudesta, joka oli jälleen askel poispäin varhaisen klassisen kauden idealismista.
Praksiteles teki erityisesti marmoriveistoksia. Hänen tunnetuimpia veistoksiaan ovat muun muassa Knidoksen Afrodite, Apollon Sauroktonos, Dionysos-lasta kantava Hermes eli Praksiteleen Hermes, Lyykialainen Apollon sekä Viiniä kaatava satyyri. Knidoksen Afrodite oli ensimmäinen veistos, joka esitti Afroditen täysin alastomana, ja siitä tuli yksi antiikin maailman kuuluisimpia veistoksia. Plinius vanhempi kutsui sitä koko maailman hienoimmaksi veistokseksi. Praksiteleen Hermeen alkuperäiskappale löydettiin Olympian kaivauksissa. Marathonin efebiä (n. 340–330 eaa.) pidetään Praksiteleen tai ainakin tämän koulukunnan työnä. Muutoin Praksiteleenkin työt, Knidoksen Afrodite mukaan lukien, tunnetaan vain roomalaisaikaisina kopioina.
Skopas ja Timotheos
Skopas (n. 395–350 eaa.) keskittyi kuvaamaan ihmisten ja jumalten tunteita voimakkaimmillaan. Hän teki veistoskoristeluja muun muassa Efesoksen Artemiin temppeliin, Tegean Athene Alean temppeliin ja Halikarnassoksen mausoleumiin. Voimakas tunnekuvaus näkyy muun muassa amatsonomakhian ja mainadien esityksissä.
Timotheos (toimi n. 380–350 eaa.) teki Epidauroksen Asklepieionin veistoskoristelut sekä osan Halikarnassoksen mausoleumin koristeluista. Muihin hänen merkkiteoksiinsa kuuluvat muun muassa Athene sekä Leda ja joutsen.
Kuvanveistäjiä
Merkittävimpiä klassisen kauden kuvanveistäjiä ovat (suluissa henkilön toiminnan arvioitu ajoitus; katso myös: Luettelo antiikin kreikkalaisista kuvanveistäjistä):
Vaikutus ja perintö
Klassinen kreikkalainen kuvanveisto sai suurta suosiota eri puolilla Välimeren aluetta, ja kreikkalaisilla veistoksilla oli suuri kysyntä. Niitä myös jäljiteltiin muun muassa Etruriassa, Etelä-Italian Suur-Kreikassa, Lyykiassa, Foinikiassa ja Karthagossa. Jäljitelmät olivat kuitenkin heikompitasoisia.
Kopioilla oli kuitenkin suhteellisen vähän vaikutusta renessanssin kuvanveistoon ennen kuin Belvederen Apollo löydettiin 1400-luvulla ja oli näytteillä Roomassa. Merkittävämpiä alkuperäisveistoksia ei juurikaan tunnettu ennen 1800-lukua. Tuolloin huomiota herättivät muun muassa Parthenonin marmoriveistosten Lontooseen tuodut osat eli Elginin marmorit. Löydökset vaikuttivat uusklassisen kauden taiteeseen, joskin on sanottu, että vaikutus oli suhteellisen vähäistä, koska veistoslöydöt tapahtuivat sen verran myöhään.
Volgan-Itämeren jokireitti
Volgan jokireitin yhteys Keski-Dneprin alueeseen
800-luvun lopulla rusit saivat haltuunsa jokireitin pohjoisesta Laatokalta etelään Mustallemerelle, jonka varrelle Itä-Euroopan tasangolle ruvettiin perustamaan kaupunkeja, kuten Kiova, Tšernihiv, Smolensk- Gnjozdovo. Tämän jokireitin varrelle muodostui uusi valtakunta, Kiovan Rus. Sen jälkeen kun suuriruhtinas Svjatoslav I voitti kasaarit 960-luvulla, rusit saivat uudelleen pääsyn Kaspianmerelle, bolgaarien ohitse, Sarkelin ja Volgo-Donin vetotaivalta myöten.
Merkitys
Ruseille kaupankäynti itämaiden kanssa oli hyvin kannattavaa. Mausteita, silkkiä sekä eräitä muita hyödykkeitä sai ainoastaan sitä kautta. Sen lisäksi 900-luvulla Kiovan Rusista tuli kauppakaravaanien kauttakulkureitti idästä Länsi-Eurooppaan. Suorat reitit olivat mahdottomia, koska paimentolaisheimot ryöstelivät ja häiritsivät karavaaneja koko ajan. Tuon ajan ranskalainen runoilija kuvaili, kuinka kaunotar oli pukeutunut rusien silkistä tehtyihin vaatteisiin. Rusit eivät tietenkään osanneet tehdä silkkiä, vaan he toivat sitä. Vasta 1000–1100-luvuilla ristiretkien myötä Eurooppa sai suoran reitin itään. Sitä ennen Rusien maa oli toiminut pitkään itämaiden tavaroiden eräänä tärkeimmistä reiteistä läntiseen Eurooppaan.
Adelphi Theatre
Adelphi Theatre (1934–1940 ja 1944–1958), alkuperäiseltä nimeltään Craig Theatre, avautui 24. joulukuuta 1928. Adelphi sijaitsi osoitteessa 152 West 54. kadulla New Yorkissa. Teatterissa oli 1 434 istuinpaikkaa. Teatteri otettiin vuonna 1934 mukaan Liittovaltion teatterihankkeeseen ja nimettiin Adelphiksi. The Royal Fraternity of Masterin metafyysikot nimesivät teatterin 1940 Radiant Centeriksi. Sitten siitä tuli Yiddish Arts Theater (1943), mutta Adelphi Theateriksi se nimettiin 20. huhtikuuta 1944, jolloin sen hankki Shuberts. Siitä tuli DuMontin televisiokanavan studio 1950-luvulla. DuMont kuvasi siellä 39 jaksoa sarjasta The Honeymooners käyttämällä Electronicam-järjestelmäänsä lähettäessään sen CBS:llä myöhäisohjelmana kaudella 1955–1956. Teatteri palasi vanhaan käyttöönsä 1957, sai nimen 54th Street Theater 1958 ja lopulta 1965 nimen George Abbott Theater. Rakennus purettiin vuonna 1970 useiden kalliiden epäonnistumisten jälkeen.
New Yorkin Hilton omisti tontin hotellin länsipuolella ja oli varannut sen laajennusta varten. Siihen rakennettiin vuonna 1989 toimistotorni 1325 Avenue of the Americas. Rakennus käyttää osoitteenaan Hiltonin kuudennen avenuen osoitetta, vaikka se on lähempänä seitsemättä. Rakennuksia yhdistää käytävä. Populaarikulttuurissa rakennuksia on käytetty Seinfeldissa Elainen työpaikan ulkokuvauksissa.
Chuy Bravo
Jesús Melgoza (7. joulukuuta 1956 Tangancícuaro, Michoacán – 14. joulukuuta 2019 México City, México) oli yhdysvaltalainen Oscar-palkittu näyttelijä ja koomikko.
Renegotiations: The Remixes
Renegotiations: The Remixes on hip hop -ryhmä Black Eyed Peasin remix-EP, joka julkaistiin 28. maaliskuuta 2006. EP:n kaikki kappaleet ovat edelliseltä Monkey Business -albumilta.
Francisco Javier Stegmeier Schmidlin
Francisco Javier Stegmeier Schmidlin (s. 19. toukokuuta 1962 Los Ángeles) on chileläinen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Los Ángelesin hiippakuntaan 3. joulukuuta 1988 ja nimitettiin Villarrican hiippakunnan johtoon 7. helmikuuta 2009. Piispaksi vihkiminen seurasi 19. huhtikuuta. Pääkonsekraattorina toimi Giuseppe Pinto, jota avustivat Felipe Bacarreza Rodríguez ja Sixto José Parzinger Foidl.
Aleksandr Volkov
Aleksandr Volkov -nimisiä henkilöitä on useita:
Naohito Fujiki
Naohito Fujiki (, s. 19. heinäkuuta 1972) on japanilainen näyttelijä ja laulaja.
Ritchie Boys
Ritchie Boys oli noin 10 000 nuoren saksalaisen, lähinnä juutalaisten muodostama joukko, joka liittyi Yhdysvaltain armeijaan. Heidät koulutettiin armeijan tiedustelukoulussa, Camp Ritchiessä, Marylandissä. He saivat erityiskoulutuksen psykologiseen sodankäyntiin. Kulttuuritaustansa ja saksan kielen osaamisen johdosta heidän katsottiin soveltuvan tähän tehtävään amerikkalaisia sotilaita paremmin. Heidän tehtävänään oli vastustajan tutkiminen ja demoralisointi tavoitteenaan ehdoton antautuminen.
Yhdysvaltojen julistettua sodan Saksalle Ritchie Boysistä tuli liittoutuneiden joukkojen merkittävä työkalu. He saapuivat Eurooppaan Normandian maihinnousu alkaessa 6. kesäkuuta 1944. Ritchie Boysit toivat liittoutuneille tärkeätä tietoa ja he auttoivat murtamaan saksalaisten vastarintaa. He kuulustelivat sotavankeja ja loikkareita. Lisäksi he johtivat saksalaisia joukkoja ja siviilejä harhaan välittämällä disinformaatiota sanomalehti-ilmoituksilla, lentolehtisillä, uutislähetyksillä ja kovaäänisin varustetuilla kuorma-autoilla.
Sodan jälkeen Ritchie Boysit toimivat tulkkeina Nürnbergin oikeudenkäynneissä. Sodan jälkeen he eivät ole pitäneet yhteyttä, vaan toimiminen sotilaana oli vain lyhyt vaihe heidän elämässään.
Tunnetuimpia Ritchie Boysin jäseniä ovat: Hans Habe, Klaus Mann, Stefan Heym, ja David Robert Seymour.
RN Ariel
RN Ariel oli Italian kuninkaallisen laivaston Spica-luokan torpedovene toisessa maailmansodassa.
Valmistus
Alus tilattiin Genovasta Ansaldon telakalta, missä köli laskettiin 29. lokakuuta 1936. Alus laskettiin vesille 14. maaliskuuta 1938 ja liitettiin laivastoon vielä samana vuonna 1. heinäkuuta.
Palvelus
Alus upposi 12. lokakuuta 1940 Cape Passeron taistelussa.
Paras läpimurron tehnyt esiintyjä
Alapuolella näkyy vuodesta 1992 lähtien MTV Movie Awards -palkintogaalan voittajat sekä ehdokkaat kategoriassa Paras läpimurron tehnyt esiintyjä. Kaikkina vuosina palkintoa ei ole jaettu sekä miehelle että naiselle. Siihen on myös merkitty, jos palkinto jaettiin molemmille sukupuolille.
Saksan 5. jalkaväkidivisioona
'''Saksan 5. jalkaväkidivisioona''' oli Saksan armeijan yhtymä toisessa maailmansodassa. Divisioona muutettiin 5. jääkäridivisioonaksi.
Perustaminnen
Wehrkreis V perusti 1. lokakuuta 1934 Ulmissa divisioonan peitenimellä Kommandant von Ulm, jonka nimi vaihdettiin 15. lokakuuta 1935 Saksan irtautuessa Versailles'n rauhan rajoituksista 5. jalkaväkidivisioonaksi. Sen yksiköt muodostettiin Reichswehrin 5. divisioonasta. Divisioonan esikunta oli sijoitettu Ulmiin.
Palvelus
Toisen maailmansodan alkaessa divisioona oli Oberheinissa tehtävänään länsirajan suojaaminen. Talven 1939-1940 se oli Eifelissä. Divisioona liitettiin Luxemburgin rajalle kootun 12. armeijan reserviksi. Se osallistui Luxemburgin ja Belgian valtaukseen sekä Maasin ylitykseen Devillen ja Braux'n välillä. Se osallistui vielä Aisnen ylitykseen ennen hyökkäyksen toisen vaiheen alkamista. Sotatoimien päätyttyä divisioona jäi miehitysjoukkona Ranskaan, mistä se siirrettiin huhtikuussa 1941 Itä-Preussiin.
Operaatio Barbarossan alkaessa divisioona ylitti 22. kesäkuuta 1941 Neuvostoliiton rajan edeten Suwalki-Zipfelin alueelta Lidan yli kohti Vitebskiä. Se osallistui Smolenskin taisteluun ja marraskuussa Vjazman taisteluun. Divisioona siirrettiin joulukuussa lepoon Ranskaan, missä divisioona nimettiin 5. kevyeksi jalkaväkidivisioonaksi. Muutoksessa divisioona menetti kolmannen jalkaväkirykmenttinsä (Jalkaväkirykmentti 14), joka liitettiin 78. jalkaväkidivisioonaan.