cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Melqart
Nimellä Malku Melqart samaistettiin babylonialaiseen Nergaliin, kuoleman ja alamaailman jumalaan. Melqart kuvattiin yleensä parrakkaana hahmona, jolla oli korkea ja pyöreä päähine sekä lannevaate. Hän kantoi egyptiläistä elämän symbolia ankhia ja rei'itettyä kirvestä, kuoleman symbolia. Herodotoksen kuvauksen mukaan Melqartin – Herodotos kutsuu jumalaa kreikkalaisittain Heraklekseksi – Tyroksen pyhäkössä pidettiin vuosittain talvi- ja kevätjuhlat, ja pyhäkön uskotaan olleen Jerusalemin Salomon temppelin esikuva.
National Geographic Suomi
National Geographicin suomenkielinen versio alkoi ilmestyä 25.1.2001.
Zvezda Moskova
Zvezda Moskova on venäläinen jääkiekkoseura, joka on kotoisin Moskovasta. Seura pelaa Venäjän toisella sarjatasolla VHL-liigassa. Joukkue toimii KHL-seura PHK TsSKA Moskovan farmijoukkueena.
Joukkueenjohto
Lähde: EliteProspects
Natriumstiboglukonaatti
Natriumstiboglukonaatti (C12H20O17Sb2Na3· 9 H2O) on glukonihapon ja antimonin muodostama kompleksiyhdiste. Yhdistettä käytetään lääketieteessä ja eläinlääketieteessä leishmaniaasin hoitoon. Natriumstiboglukonaatti kuuluu WHO:n laatimaan tärkeimpien lääkeaineiden luetteloon.
Ominaisuudet
Natriumstiboglukonaattikompleksi on rakenteeltaan monimutkainen ja sen tarkka rakenne tai koostumus ei ole tiedossa. Se on todennäköisesti polymeeri. Yhdiste liukenee veteen. Natriumstiboglukonaatin vaikutusmekanismi ei ole täysin selvillä. On mahdollista, että sen sisältämä antimoni pelkistyy hapetusluvulta +V hapetusluvulle +III ja tällä heptusluvulla antimoniyhdisteet ovat alkueläimille myrkyllisiä. Anntimoni vaikuttaa muun muassa alkueläinten glukoosin ja rasvahappojen aineenvaihduntaan, ATP:n muodostumiseen, proteiinien toimintaan ja voi katalysoida soluille haitallisten radikaalien muodostumista. Natriumstiboglukonaattia voidaan käyttää kaikkien leishmaniaasin muotojen hoitamiseen ja se annostellaan ruiskeena suoneen tai lihakseen. Leishmaniaasia aiheuttavat alkueläimet voivat kehittää yhdisteelle vastustuskyvyn ja paikoitelleen 65 % tapauksista ei ole hoidettavissa tällä lääkeaineella. Natriumstiboglukonaatti on kuitenkin edelleen useissa paikoin ensilinjan hoitovaihtoehto leishmaniaasiin.
Haittavaikutukset
Natriumstiboglukonaatti voi aiheuttaa nivel- ja lihaskipuja, pääkipua, anoreksiaa, anemiaa ja haimatulehduksen. Vakavia ovat vaikutukset sydämeen, joita voivat olla pidentynyt QT-aika tyhmihäiriöt ja sydämen sähköimpulssien muutokset kuten T-aallon inversio. Sydämen haittavaikutukset saattavat pahimmassa tapauksessa johtaa poltilaan kuolemaan.
Valmistus
Natriumstiboglukonaattia valmistetaan kuumentamalla glukonihappoa kidevedellisen antimonipentoksidin kanssa. Muodostunut tuote neutraloidaan natriumhydroksidilla, jolloin muodostuu natriumstiboglukonaattia.
Lisa Marie Presley
Lisa Marie Presley (1. helmikuuta 1968 Memphis, Tennessee – 12. tammikuuta 2023 Los Angeles, Kalifornia ) oli yhdysvaltalainen laulaja ja Elvis Presleyn ainoa lapsi.
Lapsuus ja nuoruus
Lisa Marie Presleyn vanhemmat olivat Elvis ja Priscilla Presley. Hänen vanhempansa erosivat vuonna 1973, ja hän muutti äitinsä mukana pois Gracelandista. Graceland säilyi silti Lisa Marielle tärkeänä paikkana. Priscilla ja Elvis vuorottelivat tasaisesti Lisa Marien hoitamisessa aina Elviksen kuolemaan elokuuhun 1977 asti. Lisa Marie oli toisinaan isänsä mukana hänen konserttikiertueillaan.
Avioliitot ja perhe
Vuonna 1988 Presley avioitui laulaja Danny Keoughin kanssa. Parille syntyi kaksi lasta Danielle Riley Keough (s. 1989) ja Benjamin Storm Keough (1992–2020). Tytär Riley on toiminut mallina ja esiintynyt elokuvissa. Poika Benjamin nousi otsikoihin lokakuussa 2009 solmittuaan viisi albumia kattavan levytyssopimuksen, josta hän ansaitsi lähes 3,5 miljoonaa euroa. Hän kuoli heinäkuussa 2020 tehtyään lehtitietojen mukaan itsemurhan. Keoghista Presley erosi vuonna 1994.
Jacksonin jälkeen Presley avioitui näyttelijä Nicolas Cagen kanssa vuonna 2002. Suureksi Elvis-faniksi jo aiemmin osoittautuneen Cagen ja Presleyn avioliitto kesti vuoteen 2004 saakka.
Presley avioitui kitaristi-musiikkituottajan Michael Lockwoodin kanssa tammikuussa 2006 Kiotossa. Hän synnytti lokakuussa kaksostytöt. Presleyn suvussa on useita kaksosia, muun muassa Elvis oli kaksonen, mutta hänen veljensä menehtyi synnytyksessä. Myös Priscilla Presleyn pikkuveljet ovat kaksosia.
Kaksostytöt otettiin vuoden 2017 helmikuussa huostaan, koska lasten isän tietokoneelta löytyi siveetöntä kuvamateriaalia. Lastensuojeluviranomaiset päättivät keväällä 2017, että kumpikaan vanhemmista ei pysty pitämään huolta tytöistä. Myöhemmin he ovat asuneet isoäitinsä Priscilla Presleyn luona.
Ura
Lisa Marie Presley levytti kolme albumia, joista kaksi ensimmäistä nousi Billboardin TOP10-listoille. Ensimmäistä albumia myytiin kultalevyyn oikeutettu määrä Yhdysvalloissa. Näyttelijättärenä hänet nähtiin Starring-elokuvassa (2003). Hän esiintyi myös monissa televisio-ohjelmissa, pääasiassa puhumassa isästään Elvis Presleystä.
Kuolema
Presleyn suvussa on sukurasitteena virheellinen alfa 1-antitrypsiinin koodaajageeni SERPINA1 kromosomissa 14. Kyseinen geeni periytyy dominoivasti, ja aiheuttaa alttiuden sydän-, maksa- ja keuhkosairauksille.
Presley virallinen kuolinsyy oli ohutsuoleen muodostunut tukos ”vuosia sitten tehdyn bariatrisen, eli laihdutusleikkauksen jälkeen”.
Presley haudattiin Gracelandin meditaatiopuutarhaan poikansa Benjaminin viereen.
Elvis Presleyn tuotemerkin myynti ja talousvaikeudet
Lisa Marie Presley toimi Elvis Presley Enterprises Inc -yhtiön pääomistajana. Yhtiö omisti muun muassa Gracelandin. Vuonna 2005 hän myi 85 % osuuden Elvis-tuotemerkistä, kuten valokuvaoikeudet, hieman yli 100 miljoonan dollarin hintaan. Presley sijoitti varansa American Idolin taustayhtiöön Core Entertainmentiin, joka meni konkurssiin vuonna 2016 ja hän menetti varansa. Hänellä oli pahimmillaan noin 15 miljoonan euron velat.
Nederpop
Nederpop on hollanninkielinen termi, jolla tarkoitetaan tavallisesti kaikkea hollannin kielellä laulettua populaarimusiikkia. Toisinaan termillä kuitenkin tarkoitetaan myös kaikkea alankomaalaista populaarimusiikkia kielestä riippumatta.
Petra Magga-Vars
Petra Biret Magga-Vars on Saamelaisen lastenkulttuurikeskus Mánnun toiminnanjohtaja, joka asuu Vuotson saamelaiskylässä Sodankylässä.
Hän on ollut Saamelaiskäräjien hallituksessa, Suomen saamelaiskäräjien jäsen ja Saamelaisen parlamentaarisen neuvoston varajäsen.
Canadian Idol
Canadian Idol on kanadalainen versio brittiläisestä Pop Idol -formaatista. Canadian Idolia esittää CTV. Kanadassa on esitetty kuusi Idol-kautta, viimeisin vuonna 2008. Canadian Idolin juontaja on Ben Mulroney, joka on tuttu myös American Idolista ja Pop-Idolista.
Castelnovan kulttuuri
Castelnovan kulttuuri oli kivikautinen mesoliittinen kulttuuri Pohjois-Italian ja Etelä-Ranskan alueella. Se kehittyi myöhäisestä Sauvaterren kulttuurista noin 7000–6500 eaa. Kulttuuriin liittyi muun muassa peuran ja villisian metsästystä, kalastusta ja simpukoiden ja osterien keräilyä sekä linnustusta. Castelnovan kulttuuri kukoisti 6250–5500 eaa. Rhonen altaassa ja 6000–5500 eaa. Pojoen altaassa ja se oli varsinkin idässä muuttumaton. Padanin alueella saviastiat tunnettiin melko myöhään eli 5250 eaa. Lännempänä kulttuuri kehittyi vauhdikkaammin, mutta loppui noin 5500 eaa. maataloutta harjoittaneen sydänsimpukkakeramiikka-kulttuurin leviämiseen.
Läntisen Castelnovan kulttuurin alueella levisi 6500 eaa. alkaen uusi "trapetsiteräperinne". Tämä perinne on voinut levitä alueelle muualta. Siihen liittyi ainakin kaksi alaperinnettä: Rhodano-Provencal ja Padan. Rhodanian Castelnovan kulttuuri vallitsi Rhonen keski- ja alajuoksulla ja Alppien rinteillä. Varhainen Castelnova-kulttuuri vaikutti 6250–5850 eaa. Rhonen alajuoksulla ja 6600–6000 eaa. Rhonen keskijuoksulla. Keski- ja myöhäisvaihe olivat noin 5950–5500 eaa. Näihin aikoihin Liguriaan oli levinnyt varhainen leimakeraaminen Impresso-kulttuuri ja ehkä jo myöhempi sydänsimpukkakeramiikan Cardial-vaihe. Pyreneiden vuorten juurella vallitsi Dourgnen alaperinne noin 5950–5550 eaa. Perinteen edetessä mikroliitit muuttuivat asteittain trapetseista kolmioiksi. Siellä työkaluihin ilmestyi ehkä neoliittisen tapaisia kaksipuolisesti käsiteltyjä työkaluja.
Itäinen Castelnovan ryhmä oli Pojoen altaan Padanin Castelnovan kulttuuri Triesten karstilta Venetian rannikolle, Terentin ja itäisille Alpeille, Lombardian Esi-Alpeille, Toscanaan ja Emilian Apenniineille. Padanin ryhmä pysyi suunnilleen samanlaisena alkaen noin 7000–6500 eaa. ja päättyen 5500 eaa. Leimakeramiikan saavuttua 6000–5500 eaa. Liguriaan ja myöhemmin Rhonen laaksoon tämä kulttuuri vallitsi Trentinossa ja Emiliassa. Padanin ryhmän vallitessa Dalmatian rannikolla ja Adrian luoteisrannikolla oli asutusta. Padanin tradition aikana keramiikka tuli tutuksi sekä nauhakeramiikasta tai myöhäisestä Starcevosta, ja myöhäisestä pohjoisen Adrianmeren leimakeramiikasta. Padanin alue oli viimeinen, jolle neoliittinen kulttuuri saapui tällä alueella, 750 vuotta Ligurian jälkeen.
2-bromipyridiini
2-bromipyridiini (C5H4BrN) on heterosyklinen aromaattinen yhdiste ja pyridiinin bromattu johdannainen. Yhdistettä käytetään orgaanisissa synteeseissä muiden yhdisteiden valmistamiseen.
Ominaisuudet valmistus ja käyttö
2-bromipyridiini on huoneenlämpötilassa väritöntä nestettä. Yhdiste liukenee kohtalaisesti veteen ja moniin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin ja dietyylieetteriin.
2-bromipyridiiniä voidaan valmistaa pyridiinin ja bromin välisellä reaktiolla. Yhdistettä käytetään muiden kemikaalien valmistukseen. Siitä valmistetaan muun muassa lääkkeinä käytettäviä karbinoksamiinia, rimiterolia ja triprolidiinia. Kuparin katalysoimassa Ullmann-reaktiossa muodostuu 2-bromipyridiinistä 2,2′-bipyridiiniä.
Eshmun
pienoiskuva|Eshmunin temppelit rauniot [[Sidon|Sidonissa]] Eshmun tai Ešmun oli foinikialainen parantamisen jumala, jota palvottiin laajalti Välimeren alueella, muun muassa Kyproksella, Sardiniassa ja Karthagossa. Eshmun kuvattiin komeaksi nuorukaiseksi ja hänet yhdistettiin Melqartiin.
Kartastokoordinaattijärjestelmä
Kartastokoordinaattijärjestelmä (lyh. KKJ / kkj) on Suomeen määritelty geodeettinen datumi ja joukko siihen pohjautuvia Suomen kansallisia koordinaattijärjestelmiä, jotka otettiin käyttöön vuonna 1970. Geodesian näkökulmasta KKJ on yhdistetty terrestrinen vertausjärjestelmä ja terrestrinen vertauskehys, joihin on liitetty vertausellipsoidi ja karttaprojektiot.
KKJ:n tasokoordinaattijärjestelmät olivat käytössä suomalaisissa maasto- ja merikartoilla. KKJ oli käytössä merikartoituksessa vuoteen 2003 asti ja maastokartoituksessa vuoteen 2005. Maanmittauslaitos luopui KKJ:stä tietopalvelu- ja tuotantosovelluksissa vuonna 2010 ja sen tuki lakkasi vuoden 2012 lopussa.
Geodeettinen datumi
KKJ:n geodeettinen datumi on kaksiulotteinen. Aluksi määritettiin 202 yhteistä pistettä Helsingin järjestelmän ja ED50 välille. Tämän jälkeen sekä Helsingin järjestelmän että ED50 koordinaatit konvertoitiin yksiin tasokoordinaattijärjestelmiin. Kummassakin karttaprojektio oli Gauss-Krüger ja keskimeridiaani 27 astetta. Seuraavana määritettiin yhteisten pisteiden kautta neliparametrinen yhdenmuotoisuusmuunnos. Tätä muunnosta käyttäen I-luokan kolmiopisteille laskettiin ED50-koordinaateista KKJ-koordinaatit.
KKJ:n vertausellipsoidi on Kansainvälinen ellipsoidi 1924, joka tunnetaan myös Hayfordin ellipsoidina.
Tasokoordinaattijärjestelmät ja karttaprojektiot
Tasokoordinaattijärjestelmien karttaprojektio on maastokartoissa Gauss-Krüger-projektio ja merikartoissa Mercatorin projektio.
Maastokarttojen osalta on kuusi tasokoordinaattijärjestelmää, joista käytetään nimityksiä KKJ0, KKJ1, KKJ2, KKJ3, KKJ4 ja KKJ5. Nimessä oleva numero viittaa projektiokaistaan, joita on kuusi. Näiden keskimeridiaanit ovat 18°, 21°, 24°, 27° 30° ja 33° itäistä pituutta. Kukin on kolme astetta leveä siten, että kaista ulottuu 1,5 asteen etäisyydelle keskimeridiaanista. KKJ0 ja KKJ5 ovat harvoin käytettyjä, koska muut kattavat koko maan lukuun ottamatta vain läntistä Ahvenanmaata ja aivan itäisintä Ilomantsin kolkkaa.
frame|right|Projektiokaistat
Itäkoordinaattien osalta kullakin kaistalla on oma valeitä (väärä itä / itäsiirtymä). Näillä vältetään negatiiviset koordinaatit ja pystytään koordinaattiarvosta päättelemään mistä tasokoordinaattijärjestelmästä on kyse. Itäkoordinaatti muodostetaan laskemalla aluksi etäisyys keskimeridiaanista lyhyintä tietä. Jos piste on keskimeridiaania idempänä, koordinaatti on positiivinen, muuten negatiivinen. Tämän jälkeen itäkoordinaattiin lisätään 500 000 metriä ja syntyvän kuusinumeroisen luvun eteen vielä kaistan numero. Voidaankin ajatella, että kaistan 1 valeitä on 1 500 000 metriä, kaistan 2 valeitä 2 500 000 metriä jne. Pohjoiskoordinaatti on sen keskimeridiaanin pisteen etäisyys päiväntasaajasta, joka on lähinnä kohdepistettä. Pohjoiskoordinaatin arvo on siis päiväntasaajalla nolla. KKJ-tasokoordinaatit ilmoitetaan usein pohjois- ja itäkoordinaattina, kyseisessä järjestyksessä ja metreinä. Vastaavasti niiden tunnisteena on kirjaimet P ja I.
Peruskoordinaatisto ja yhtenäiskoordinaatisto
Käsitteet "peruskoordinaatisto" ja "yhtenäiskoordinaatisto" ovat käytössä vain KKJ:n yhteydessä. Käsitteellä "peruskoordinaatisto" ilmaistaan se, että tasokoordinaattijärjestelmistä on käytössä kaikki kuusi: KKJ0-KKJ5.
"yhtenäiskoordinaatistossa" (YKJ) koko Suomi kuvataan yhdelle tasokoordinaattijärjestelmälle. Karttaprojektio on Gauss-Krüger, keskimeridiaani on 27 astetta ja valeitä on 3 500 000 metriä. KKJ3:n koordinaatit yhtyvät siis YKJ-koordinaatteihin ja ovat samanmuotoisia.
Peruskoordinaatisto on monessa tehtävässä hankala, koska projektiokaistojen saumakohdissa koordinaatistot eivät ole yhdensuuntaisia. Tämän takia tehtäviin, joissa ei tarvita niin suurta tarkkuutta kuin peruskoordinaatistoa käyttämällä on mahdollista päästä, voidaan käyttää YKJ:ta.
Esimerkki tasokoordinaateista
Hauhon kirkon tapulin peruskoordinaatiston suorakulmaiset koordinaatit ovat 6784859P ja 2530205I. Itäkoordinaatista nähdään, että tasokoordinaattijärjestelmä on KKJ2. Tapuliin siis päästään kulkemalla päiväntasaajalta suorassa maan pinnan mukaisessa linjassa 6 784 859 metriä pohjoiseen KKJ2:n keskimeridiaania pitkin, kääntymällä 90 astetta kohti itää ja etenemällä jälleen suoraan 30 205 metriä. Tapulille saavuttaessa kulkusuunta on kiertynyt leveyspiiriltä aavistuksen kohti etelää.
Hauhon kirkon tapulin YKJ-koordinaatit ovat 6787177P ja 3368770I.
frame|none|Hauhon kirkon tapulin suorakulmaiset koordinaatit perus- ja yhtenäiskoordinaatistossa
Maantieteelliset koordinaatit
KKJ:n yhteydessä voidaan käyttää maantieteellisiä koordinaatteja, jotka ilmaisevat asteina pituuden Greenwichin nollameridiaanista ja leveyden päiväntasaajasta. Esimerkiksi Hauhon kirkon tapulin maantieteelliset KKJ-koordinaatit ovat 61 astetta 10,27 minuuttia pohjoista leveyttä (61°10,27'N) ja 24 astetta 33,67 minuuttia itäistä pituutta (24°33,67'E). Maantieteelliset koordinaatit eivät riipu siitä, millä projektiokaistalla kohde sijaitsee.
Koordinaatit painetuilla maastokartoilla
Maastokartoilla peruskoordinaatisto on merkitty mustalla ruudutuksella ja yhtenäiskoordinaatisto on merkitty punaisella ruudutuksella.
Napapohjoinen ja karttapohjoinen
Gauss-Krüger-projektiossa kartan reunan kanssa yhdensuuntainen pystysuora viiva ei ole pohjois–eteläsuuntainen kuin keskimeridiaanin kohdalla, eli karttapohjoinen ja napapohjoinen eivät yhdy. Vastaavasti perus- ja yhtenäiskoordinaatisto eivät ole pohjois–eteläsuuntaisia kuin keskimeridiaanin kohdalla. Peruskoordinaatiston poikkeama on verraten pieni, mutta yhtenäiskoordinaatiston suunta Länsi-Suomessa poikkeaa varsin paljon napapohjoisesta.
Erot WGS 84- ja EUREF-FIN-koordinaattijärjestelmiin
KKJ- ja WGS 84 -järjestelmien maantieteellisten koordinaattien poikkeaman suuruus vaihtelee eri osissa maata. Pohjois–eteläsuunnassa poikkeama on Saaristomerellä lähes 0 ja se kasvaa kohti koillista. Inarijärven koillispuolella KKJ-koordinaatti on noin 70 metriä pohjoisempana kuin sama WGS 84 -koordinaatti.
Hauhon kirkon tapulin WGS 84 -koordinaatit ovat 61°10,83'N ja 24°33,48'E.
Venezuelanpeukaloinen
Venezuelanpeukaloinen (Cistothorus meridae) on peukaloisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Venezuelanpeukaloista tavataan Venezuelassa ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 3 400 km2. Lajin on kuvattu olevan melko yleinen ja sen kanta on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Grand Central Terminal
Grand Central Terminal (GCT) on rautatieasema 42nd Streetin ja Park Avenuen kulmassa Midtown Manhattanilla New Yorkissa, Yhdysvalloissa.
Liikennöinti
Rautatieasemalla on 44 laituria ja yhteensä 67 raidetta. Ne sijaitsevat kahdessa tasossa, joista kumpikin on maan alla. Ylemmällä tasolla on 41 ja alemmalla 26 raidetta. Asemalle liikennöi myös viisi paikallisjuna Metro-North Railroadin linjaa ja useita New Yorkin metron linjoja.
Choro
Choro eli chorinho on eräs brasilialaisen populaarimusiikin tyylilaji. Se syntyi Rio de Janeirossa 1800-luvulla. Choroa soitettiin alun perin yhtyeissä, joihin kuuluu huilu, kitara ja cavaco. Yleensä yhtyeisiin kuuluu myös mandoliini, klarinetti ja saksofoni.
Natriumaurotiomalaatti
Natriumaurotiomalaatti on kultapitoinen tio-omenahapon natriumsuola, jota käytetään nivelreuman hoitoon. Sen vaikutustapaa ei varsinaisesti tunneta, mutta on arveltu sen estävän niveltulehdusta estämällä välittäjäaineiden vapautumista. Valmiste ei imeydy ruoansulatuskanavasta. Haittavaikutuksina on kuvattu ihottumia, luuydinvaurioita, joita seurataan verenkuvaa tutkimalla sekä munuaisiin kohdistuvaa toksisuutta, joka ilmenee valkuaisena virtsassa. Myös maksan toimintakokeita seurataan hoidon aikana. Lääke voi kulkeutua sikiöön, joten sitä ei pidä antaa raskauden aikana. Lääke annetaan lihasinjektioina aluksi koeannoksina viikon välein, sitten ylläpitoon noin kuukauden välein. Lääkettä on tuottanut lääketehdas Sanofi-Aventis, ja se tunnetaan nimellä Myocrisin. Valmisteen tuotanto loppuu vuonna 2019, ja se voitaneen korvata suun kautta annettavalla kultayhdisteellä auranofiinilla.
Marja Hintikka
Elämä ja ura
Hintikka on koulutukseltaan medianomi. Hän on opiskellut viestintää myös Helsingin yliopiston valtiotieteellisessä tiedekunnassa. Ennen radio- ja televisiouraa Hintikka työskenteli tekstisuunnittelijana mainostoimistossa.
Hintikka on toimittanut ja juontanut YleX:llä KromosomiX-ohjelmaa yhdessä Jenny Lehtisen kanssa, YleX-aamua Mikko ”Peltsi” Peltolan ja Ilkka Uusivuoren kanssa sekä YleX Tänään -ohjelmaa Heikki Soinin, Jaakko Mannermaan ja Anne-Mari Aaltosen kanssa. Hän on toiminut juontajana myös Yle TV2:n Musiikki-tv:ssä muun muassa Uusivuoren ja Tomi Saarisen kanssa.
Hintikka lopetti YleX-radiokanavalla elokuussa 2009. Hän oli aloittanut kanavalla vuonna 2004. Hintikka juonsi Yle TV1:n 28. lokakuuta 2009 alkanutta keskusteluohjelmaa Puoli seitsemän yhdessä Mikko Kekäläisen kanssa. Syksyllä 2013 hän juonsi Dancing on Ice -ohjelmaa ja syksyllä 2014 Haasta Hans -ohjelmaa sekä SuomiLove-ohjelmaa vuosina 2014–2016. Vuosina 2015–2016 Hintikka juonsi Yle TV2:ssa omaa talk show’ta Marja Hintikka Live. Ohjelma voitti Kultaisen Venlan tammikuussa 2017.
Hintikka osallistui Tanssii tähtien kanssa -tanssiohjelmaan syksyllä 2018.
Hintikka toimii toisena juontajana, yhdessä Vappu Pimiän kanssa, Vappu ja Marja Live -talk showssa, joka alkoi AVA- ja MTV3-kanavilla helmikuussa 2019. Vuosina 2019–2021 hän on juontanut Luokkajuhlat,, Villa Hintikka, Laulu rakkaudelle – Secret Song Suomi ja Sukuni salat -ohjelmia.
Yksityiselämä
Hintikka on naimisissa juontaja Ilkka Uusivuoren kanssa. Heillä on kolme lasta, jotka ovat syntyneet vuosina 2013, 2015 ja 2017.
Cavaco
Cavaco eli cavaquinho on portugalilainen kielisoitin. Se on kooltaan melko pieni ja siinä on neljä kieltä. Aluksi cavacoa käytettiin pääasiassa portugalilaisessa kansanmusiikissa, mutta sittemmin siitä tuli tärkeä soitin myös brasilialaisessa musiikissa, kuten chorossa ja sambassa.
Yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailut 1986
Yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailut järjestettiin vuonna 1986 Madridissa, Espanjassa. Kisojen ajankohta oli 22.–23. helmikuuta. Kisahallina oli Palacio de Deportes, jossa oli 164 metriä pitkä juoksurata.
Atlantin taistelu
Atlantin taistelulla tarkoitetaan toisen maailmansodan pisintä yhtäjaksoista vuosina 1939–1945 käytyä taistelua Atlantin valtameren herruudesta. Taistelu oli aktiivisimmallaan kesästä 1940 vuoden 1943 loppuun.
Saksan laivaston suurten sotalaivojen syöksyt Atlantille loppuivat 27. toukokuuta 1941 kun taistelulaiva Bismarck upotettiin. Sen jälkeen Atlantin taistelu jäi pääasiassa U-veneiden ja rajallisemmin Luftwaffen huoleksi. thumb|left|Saattuereitit 1941
Carl August Ehrensvärd (1892–1974)
right|thumb|Carl August Ehrensvärd right|thumb|[[Svenska Frivilligkårenin komentaja kenraaliluutnantti Ernst Linder ja hänen esikuntapäällikkönsä everstiluutnantti Carl August Ehrensvärd Torniossa.]] Carl August Ehrensvärd (3. elokuuta 1892 Karlskrona – 24. huhtikuuta 1974) oli ruotsalainen Ehrensvärdin aatelissukuun kuulunut kreivi. Hän teki mittavan uran Ruotsin puolustusvoimissa. Hän toimi Ruotsin Puolustusesikunnan päällikkönä vuosina 1945–1947 ja maavoimien komentajana vuosina 1948–1957, sai kenraalimajurin arvon 1944, kenraaliluutnantin arvon 1948 ja lopulta kenraalin arvon vuonna 1957.
Elämä
Ehrensvärd syntyi 3. elokuuta 1892 Karlskronassa amiraali ja meriministeri C. A. Ehrensvärdin ja hänen puolisonsa vapaaherratar Ulla Thottin poikana. Hän astui palvelukseen aliluutnanttina jalkaväkirykmentti 13:een.
Toimet Suomessa vuonna 1918
Huhtikuun lopulla 1918 hän saapui ruotsalaisten vapaaehtoisten kanssa Suomeen ja liittyi suojelukuntajoukkoihin taisteleman punakaarteja vastaan. Hän johti majurina Saariston vapaajoukkoa. Yksikkö muodosti oman sotatuomioistuimen, joka määräsi teloitettaviksi yli 200 punaista, joista 13 oli naisia ja nuorin vasta 16-vuotias.
Ruotsiin palattuaan hänet sijoitettiin luutnanttina jalkaväkirykmentti 18:aan. Hän sai ylennyksen kapteeniksi vuonna 1926 ja everstiluutnantiksi Götan henkirykmentin komentajaksi 1938–1939.
Talvisota
Talvisodassa Ehrensvärd toimi everstiluutnanttina ruotsalaisista ja norjalaisista koostuvassa Lapin puolustuksesta vastanneessa vapaaehtoisjoukoissa kenraaliluutnantti Ernst Linderin esikuntapäällikkönä. Hänet ylennettiin 1940 Suomessa everstiksi ja vielä samana vuonna Ruotsissa.
Alppihiihto talviolympialaisissa 1984
XIV talviolympialaisissa Sarajevossa vuonna 1984 alppihiihto oli yhdettätoista kertaa olympialaisten ohjelmassa. Alppihiihdossa järjestettiin kuusi kilpailutapahtumaa: pujottelu, suurpujottelu ja syöksylasku sekä miehillä että naisilla.
Suurpujottelu
<br style="clear:both;"/>
Syöksylasku
<br style="clear:both;"/>
Pujottelu
<br style="clear:both;"/>
Sillanpään marssilaulu
Sillanpään marssilaulu on isänmaallinen sota-aikana 1940 syntynyt laulu, joka on edelleen suosittu muun muassa varusmiesten marsseilla. Sen on säveltänyt Aimo Mustonen Frans Emil Sillanpään tekstiin. Teksti perustuu Sillanpään aiemmin syksyllä 1939 tekemään runoon.
Sillanpään marssilaulusta on tehty useita äänitteitä.
Synty
Lokakuussa 1939, jolloin suomalaiset asevelvollisuusikäiset miehet – muiden muassa F. E. Sillanpään vanhin poika Esko – oli komennettu ylimääräisiin kertausharjoituksiin ja kansalaiset seurasivat huolestuneina valtioneuvos J. K. Paasikiven ja ministeri Väinö Tannerin neuvotteluja Stalinin ja muiden neuvostojohtajien kanssa Moskovassa, Helsingin Töölössä asunut Sillanpää kuuli eräänä päivänä sotilasosaston marssivan hänen ikkunansa alitse ja laulavan "Maailman Mattia". Sillanpää suivaantui "yhdentekevän renkutuksen" laulamisesta vakavana aikana ja päätti kirjoittaa samaan säveleen sopivammat sanat, jotka julkaistiin Suomen Kuvalehdessä lokakuun lopulla otsikolla "Marssilaulu – Tervehdys pojalleni ylimääräisiin".
Pääesikunnan tiedotusosastolla työskennellyt kapteeni Reino Palmroth (Palle) luki runon ja tajusi heti, että siinä oli ilmaistu koko kansan mielialat. "Maailman Matin" sijasta hän piti parempana, että sanoja siivittämään saataisiin kokonaan uusi sävelmä. Palmroth soitti siitä paikasta Yleisradioon ja pyysi kymmenen minuuttia lähetysaikaa sävellyskilpailun julistamista varten. Säveltäjille annettiin viikko aikaa ja kilpailu ratkaistiin yhtä tulisella vauhdilla. Kilpailun raatiin kuuluivat Reino Palmroth ja F. E. Sillanpää sekä puolustusvoimien ylikapellimestari, musiikkieverstiluutnantti Lauri Näre, tohtori Sakari Pälsi ja toimittaja Maija Suova. Voittajaksi nousi suurelle yleisölle tuntematon mainospäällikkö Aimo Mustonen, joka päihitti monta tunnettua säveltäjää. Voittoisan sävellyksen nimeksi otettiin kirjailijan suostumuksella Sillanpään marssilaulu, ja siitä tuli syksyn 1939 iskumarssi, jota laulaen suomalaiset sotilaat asettuivat talvisodan puolustusasemiin.
Sisältö ja vaikutus
Panu Rajalan mukaan laulussa ovat mukana kaikki F. E. Sillanpään tuotannon keskeiset teemat. Laulu alkaa maisemakuvauksella, joka on lavea vetäisy Suomen kartan eteläkärjestä maan pohjoisimpaan kolkkaan ja joka rakentaa hieman mystisen kollektiivisen yhteistunteen. Toinen säkeistö kuvaa ajankohdan henkeä, mutta sukupolvien ketjun korostaminen palauttaa sanonnan levolliseen poljentoon. Kolmannen säkeistön loppunousu kokoaa yhteen sukupolvet, perheen tukipilarit äidit ja morsiamet sekä nostaa isänmaata puolustavan miehen myyttiseen voimaan ja itsetuntoon. Sotamarssien joukossa Sillanpään marssilaulu on rauhanomaisimpia, sanonnaltaan kokonaan puolustuksellinen ja sävyltään miltei kotirintaman marssi.
Puolustusvoimien johdossa arvioitiin Sillanpään marssilaulun vastanneen henkisesti vähintään yhtä divisioonaa Suomen puolustuksessa. Oma merkityksensä oli myös sillä, että sota-ajan suosituin marssilaulu oli kotimaista tekoa eikä esimerkiksi saksalainen. Sillanpään marssilaulu pysyi hengissä läpi sotavuosien. Suomen ja Neuvostoliiton välisen "uuden ystävyyspolitiikan" alettua jatkosodan jälkeen Sillanpään marssilaulu joutui Yleisradiossa soittokieltoon ja se rasitti kirjailijan mainetta YYA-Suomessa ja itänaapurissa.
Palacio de la Zarzuela
Palacio de la Zarzuela on Espanjan kuningasperheen asuinpaikka. Se sijaitsee maan pääkaupungin Madridin laitamilla, El Pardon kaupunginosassa keskustasta luoteeseen.
Espanjan kuninkaan virallinen virka-asunto on Madridin kuninkaallinen palatsi. Nykyinen kuningaspari Felipe VI ja Letizia perheineen asuu linnan maille rakennetussa pienemmässä rakennuksessa. Zarzuelassa on kuninkaan työhuone ja entisen kuningaspari Juan Carlos ja Sofían asunto. Juan Carlos ja Sofia ovat asuneet palatsissa avioliittonsa solmimisesta vuodesta 1962 lähtien. Francisco Francon kuoltua El Pardon kuninkaallinen palatsi jäi valtiovieraiden käyttöön, ja Madridin kuninkaallinen palatsi toimii lähinnä valtiollisten juhlatilaisuuksien pitopaikkana.
Palatsin teatterissa sai alkunsa espanjalainen operettityyli zarzuela.
Eero Raittinen
Eero Nikodemus Raittinen (s. 6. lokakuuta 1944 Helsinki) on suomalainen laulaja ja rumpali, joka aloitti soolouransa vuonna 1968 lähdettyään Eero ja Jussi & The Boys -yhtyeestä. Bluesin ohella hän on esittänyt ja levyttänyt monenlaista musiikkia rockista iskelmään.
Eero Raittisen vanhemmat olivat yritys- ja pankinjohtaja Paavo Raittinen ja Rakel Jotuni. Muusikko Jussi Raittinen on hänen veljensä.
Muusikon uraa
Pääsiäisenä 1964 perustetun uuden yhtyeen nimeksi tuli Eero ja Jussi & The Boys.
Ensimmäiset soololevytykset Eero Raittinen teki vuonna 1966, kun esiintyi kesällä 1966 ensimmäisessä Danny-showssa ja liittyi syksyllä perustetun D-tuotannon riveihin.
Eero jatkoi soolouransa vuonna 1968 lähdettyään The Boys -yhtyeestä. The Boysissa jatkoi Eero Raittisen isoveli, muusikko Jussi Raittinen. Vuosina 1968–1969 Eero Raittisen säestysyhtyeenä toimi Help, joka hajosi Eeron esiintyessä Kirkan ja Anki Lindqvistin kanssa Rock and Roll Circus yhtyeen kera kesällä 1969.
Ensimmäisenä omana albumina ilmestyi kunnianhimoinen suomalainen blues-albumi Eeron Elpee vuonna 1970. Se julkaistiin uudelleen vuonna 1977 nimellä Blues from the North. Eero Raittinen toimi progressiivisen rock-yhtyeen Tasavallan Presidentti laulajana vuosina 1972–1974 levyttäen kaksi albumia, Lambertland ja Milky Way Moses. Tämän jälkeen Eero lauloi muun muassa yhtyeissä Rotox, Boxcar ja Ball. Rotoxin kanssa hän levytti albumin Etsikko vuonna 1976. Boxcarissa hän levytti Richard Stanleyn tuottaman englanninkielisen albumin Necktie Party vuonna 1978. Oiling Boiling Rhythm’n Blues Bandin solistina hän lauloi yhtyeen nimeä kantavalla albumilla Oiling Boiling Rythm’n Blues Band.
Juurimusiikki soi 1990-luvulla entistä onnistuneemmin myös suomeksi albumeilla Mies matkallaan, Vielä vähän aikaa ja Eero Raittinen ja Kansainväliset Seikkailijat. Hän on jatkanut pitkäaikaisia omia projektejaan Jarkka Rissasen, Ykä Putkisen ja yhtyeensä The Noisy Kinda of Menin kanssa.
Eero Raittisen tunnetuimmat levytykset ovat kappaleet ”Vanha holvikirkko” (1968, alun perin ruotsalainen ”Mälarö kyrka”) ja ”Toivotaan toivotaan” (1970, alun perin ”Che sarà”). 2000-luvulla Eero Raittinen on erikoistunut juurimusiikkiin.
Eero Raittinen on toiminut Tunturibluesin taiteellisena johtajana vuodesta 1997 lähtien. Salitun vanhassa koulussa Suomusjärvellä Raittinen on järjestänyt erilaisia koulutustilaisuuksia ja konsertteja.
Raittisen yhtye toimi vuosina 2001–2003 Kultakurkut-kokoonpanon taustayhtyeenä, jossa Eero Raittinen lauloi. Tammikuussa 2002 Raittisen, Harri Marstion, Bablon ja Esa Elorannan kokoonpanolta ilmestyi albumi Kultakurkut.
Opetusministeriö myönsi Raittiselle vuonna 2007 täyden taiteilijaeläkkeen. Kyseessä on tunnustus ansiokkaasta toiminnasta esittävänä ja luovana taiteilijana. Vuonna 2015 Finnish Blues Awards -tapahtumassa Raittiselle jaettiin elämäntyöpalkinto.
Raittinen nousi 14. ja 15. elokuuta 2015 lavalle Hämeenlinnan Suistoklubilla yhdessä maaliskuussa 2015 debytoineen White Knuckles Trion kanssa, joista esiintymisistä on taltioitu Live at Suisto -albumi. Eero Raittinen laulaa yhtenä artistina vuonna 2016 videoineen julkaistussa uudessa versiossa Roadrunner-levyn Hurriganes-kappaleesta ”Mister X” nimeltään ”Mr X 2015”.
Diskografia
Diskografia sisältää albumit, jotka ovat Eero Raittisen nimissä.
Itämaan tietäjä
Itämaan tietäjä on Turmion Kätilöiden kappale ja joulusingle, joka julkaistiin 16. joulukuuta 2017 yhdessä Surutulitus-kappaleen kanssa. Sen aiheena on joulupukki. Kappaletta ei julkaistu Surutulituksen tavoin Dance Panique -albumilla.
Kappale nousi Suomen virallisen latauslistan sijalle 25.
Kolumbianpeukaloinen
Kolumbianpeukaloinen (Cistothorus apolinari) on peukaloisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Kolumbianpeukaloista tavataan Kolumbiassa ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 1 600 km2. Lajin populaation arvellaan olevan 1 000–2 499 yksilöä, ja kanta on laskussa. Se on luokiteltu erittäin uhanalaiseksi.
Daniele Benati
Daniele Benati (s. 1953 Reggio Emilia, Italia) on italialainen kirjailija ja kääntäjä.
Grenada
Grenada on pieni saarivaltio Karibianmerellä. Siihen kuuluu pääsaaren lisäksi useita Etelä-Grenadiinien saaria. Se on pinta-alaltaan läntisen pallonpuoliskon toiseksi pienin itsenäinen valtio; vain Saint Kitts ja Nevis on pienempi. Grenada sijaitsee Trinidad ja Tobagosta pohjoiseen.
Daniele Benati
Benati opettaa Bostonissa Massachusettsin yliopistossa ja hän toimii Feltrinelli-kustantamon julkaisun Il Semplice toimituskunnassa.
Grenada
Grenada ehti olla Espanjan, Ranskan ja Britannian siirtomaana ennen itsenäistymistään vuonna 1974. Nykyisin se on Kansainyhteisön jäsen. Itsenäistynyt valtio siirtyi asteittain vasemmalle kahden vallankaappauksen kautta ja liittoutui Kuuban kanssa. Yhdysvallat pelkäsi kylmän sodan voimasuhteiden muutosta ja miehitti maan viikoksi vuonna 1983. Grenadan tulonlähteitä ovat turismi ja maanviljelys, lähinnä mausteiden, kuten muskottipähkinän kasvatus. Molemmat ovat sääherkkiä aloja, joten vuosien 2004 ja 2005 hurrikaanit tekivät paljon tuhoa.
Daniele Benati
Benatin tuotannosta on julkaistu suomeksi novelli "Fausto Cicalan paluu" (suom. Veera Alanärä, teoksessa Italialaisia kertomuksia 1900-luvulta (2007); alkuteos "Il ritorno di Fausto Cicala" teoksesta Silenzio in Emilia).
Grenada
Maantiede
left|thumb|Grenadan kartta. Grenadan saaret kuuluvat Etelä-Grenadiineihin, jotka ovat tuliperäisiä ja niiden maa-aines on erittäin hedelmällistä. Korkeuserot ovat suuria; korkein kohta on 840-metrinen Mount Saint Catherine. Eri puolilla pääsaarta on pieniä jokia ja lähteitä. Grand Etangin järvi sijaitsee tulivuoren kraatterissa 530 metrin korkeudessa. Pääsaaren lisäksi Grenadaan kuuluu 33 km2 kokoinen Carriacoun saari ja joitakin pienempiä saaria ja luotoja. Kaikkiaan valtion pinta-ala on 344 km2.
Grenadan vuoden keskilämpötila on 28 astetta. Sadanta vaihtelee rannikkoalueiden 1 500 millimetristä vuoristojen 3 810 millimetriin. Sadekausi on kesäkuusta joulukuulle, ja marraskuu on sateisin kuukausi. Grenada sijaitsee hurrikaanialueen laidalla. Siellä kului melkein 50 vuotta ilman hurrikaaneja, kunnes Hurrikaani Ivan tuhosi 90 % asuinrakennuksista vuonna 2004, ja Hurrikaani Emily seurasi sitä 2005.
Grenadan luontainen kasvillisuus on trooppista sademetsää. Rannikoilla kasvaa mangrovemetsää. Metsät peittävät 15 % saarten pinta-alasta. Eläinlajit ovat pienikokoisia, kuten monamarakatti, vyötiäiset ja jyrsijät. Lintulajisto on monipuolinen, ja kaksi lajia on kotoperäisiä: grenadanjuoksukyyhky ja väkänokkahaukka (Chondrohierax uncinatus).
Siirtomaa-aika
Ennen eurooppalaisten tuloa saarilla asui karibeita, jotka olivat ajaneet tieltään siellä aiemmin asuneet arawakit.
Grenadan kirjoitettu historia alkaa vuonna 1498, jolloin Kristoffer Kolumbus löysi saaren ja antoi sille nimen Concepción. Nimen Grenada alkuperästä ei ole varmuutta. Eurooppalaiset jättivät saaren rauhaan pitkäksi aikaa, ja karibit ajoivat vuonna 1609 perustetun brittisiirtokunnan pois saarelta. Ranskalainen Jacques Dyel du Parquet osti vuonna 1650 saaren ja perusti nykyisen St. George’sin. Ranskalaiset keskittivät voimansa ja saivat alueen haltuunsa vuoteen 1674 mennessä, ja vuoteen 1753 mennessä he saivat käyntiin sokerintuotannon, jota pyöritti noin 12 000 Afrikasta tuotua orjaa. Karibit oli tuhottu.
Siirtomaa jouduttiin luovuttamaan briteille seitsenvuotisen sodan päätteeksi vuonna 1763 Pariisin rauhansopimuksen mukaisesti, ja Versaillesin rauha 1783 uudisti siirron. Britit toivat saarelle muskottipähkinän, puuvillan ja kaakaon viljelemisen. Kun orjuudesta luovuttiin 1833, saarilla oli jo 24 000 orjaa. Grenadasta tuli Yhdistyneen kuningaskunnan ulkopuolinen kruununsiirtomaa vuonna 1877.
Itsenäisyys
Vuosina 1958–1962 saari kuului osana lyhytikäiseen Länsi-Intian federaatioon. Sen kaaduttua Grenada yritti muodostaa federaatiota muiden Karibian saarten kanssa. Grenadasta tuli kuitenkin vuonna 1967 Yhdistyneen kuningaskunnan liitännäisvaltio, joka merkitsi, että Grenada oli vastuussa sisäisistä asioistaan, mutta Yhdistynyt kuningaskunta hoiti saaren puolustuksen ja ulkopoliittiset suhteet. Täysi itsenäisyys myönnettiin vuonna 1974 silloisen ministeristön puheenjohtajan Eric Gairyn johdolla, josta tuli Grenadan ensimmäinen pääministeri.
Vallankumous
thumb|left|Yhdysvaltalainen helikopteri ja neuvostoliittolainen IT-tykki Grenadassa miehityksen aikana. Gairyn hallinto kehittyi hyvin itsevaltaiseksi, mikä johti karismaattisen vasemmistolaisen New Jewel Movement -liikkeen (NJM) johtajan Maurice Bishopin suorittamaan vallankaappaukseen maaliskuussa 1979. Bishopin marxilais-leniniläinen sosialistinen vakaumus ja yhteistyö Kuuban kanssa huolestutti Yhdysvaltoja. Kuuba oli lähettänyt neuvonantajia rakentamaan uutta lentokenttää, ja Yhdysvallat epäili, että sitä saatettaisiin käyttää kaupallisten päämäärien lisäksi mahdollisesti sotilaallisiin tarkoituksiin.
Seurasi valtataistelu Bishopin ja hallitsevan puolueen PRG:n enemmistön välillä, johon liittyi myös NJM:n toinen perustaja Bernard Coard. Bishop joutui kotiarestiin. Hänet ja useat muut teloitettiin Fort Georgessa 19. lokakuuta 1983 vasemmistolaisen vallankaappauksen aikana, jonka seurauksena valtaan nousi kenraali Hudson Austinin kuubalaismielinen hallitus. Kaappauksen aikana saarella oli viitisenkymmentä kuubalaista sotilasneuvonantajaa ja noin 700 rakennustyöläistä.
Grenadan miehitys
Yhdysvaltain joukot ja kuusi muuta Karibian saarivaltiota osallistuivat 25. lokakuuta 1983 valloitukseen, jonka koodinimi oli Operation Urgent Fury. Miehityksen ilmoitettiin tapahtuneen Itäisen Karibian yhteistyöjärjestön (Organisation of Eastern Caribbean States, OECS) pyynnöstä. Miehittäjät vangitsivat nopeasti saaren johtohenkilöt ja kuubalaiset siirtotyöläiset, jotka olivat rakentamassa lentokenttää saarelle. Grenada on kaukana Yhdysvaltojen mannermaasta, mutta sitä pidettiin silti uhkana sen turvallisuudelle. Hyökkäyksen syyksi ilmoitettiin tarve evakuoida Yhdysvaltain kansalaiset. Britannian pääministeri Margaret Thatcher ja muut maailman johtajat tuomitsivat hyökkäyksen laajasti. YK ei voinut tuomita tekoa, koska Yhdysvallat käytti veto-oikeuttaan.
Seitsemäntoista PRG:n ja Grenadan armeijaan kuulunutta henkilöä tuomittiin Yhdysvaltain pitämissä oikeudenkäynneissä (”Grenadan 17”). Neljätoista heistä tuomittiin kuolemaan, mutta rangaistus muunnettiin elinkautiseksi vankeudeksi kansainvälisen painostuksen jälkeen. Loput kolme saivat 30–45 vuotta vankeutta. Vuonna 2003 Amnesty International julkaisi selonteon, jonka mukaan heidän oikeudenkäyntinsä ei ollut oikeudenmukainen ja vangitsemisensa oli poliittinen, kytköksissä kylmään sotaan. Viimeiset heistä vapautettiin 2009.
Mitchellin aika
thumb|left|150px|Tillman Thomas. Keskusta-vasemmistolaisen NNP-puolueen Keith Mitchell valittiin pääministeriksi kolme kertaa: vuosina 1995, 1999 ja 2003. Häntä pidettiin suosikkina myös vuoden 2008 vaalien edellä. Silloin pääministeriksi nousi kuitenkin Tillman Thomas. Mitchellin kaudella Grenada solmi ulkosuhteet Kiinaan ja Libyaan.
Vuonna 2001 Financial Action Task Force syytti Grenadaa rahanpesun sallimisesta. Säädöksiä kiristettiin, ja kansainvälisiä pakotteita höllättiin 2002 ja 2003.
Vuosina 2004 ja 2005 hurrikaanit Ivan ja Emily aiheuttivat kansallisen hätätilan. Vuodet 2008–2013 pääministerinä olleen Tillman Thomasin puolue NDC hävisi murskaavasti vuoden 2013 vaalit, jolloin Keith Mitchell ja NNP palasivat valtaan.
Grenadan parlamenttivaaleissa vuonna 2018 pääministeri Keith Mitchellin puolue NNP voitti kaikki parlamentin 15 paikkaa ja Mitchell jatkoi pääministerinä. Tämä oli kolmas kerta, kun NNP voitti vaaleissa kaikki parlamentin paikat. Edellisen kerran se sai kaikki paikat Grenadan edellisissä parlamenttivaaleissa vuonna 2013 ja sitä ennen vuoden 1999 vaaleissa.
Politiikka
Grenadan valtiopäämiehenä on Ison-Britannian monarkki, jota saarella edustaa kenraalikuvernööri. Hän nimittää pääministerin ja muut ministerit pääministerin neuvosta edustajainhuoneeseen enemmistöpuolueesta.
Grenadan parlamentti on kaksikamarinen. Ylähuoneen eli senaatin 13 jäsenestä pääministeri nimittää 10, oppositiojohtaja kolme. Edustajainhuoneen 15 jäsentä valitaan viisivuotiskaudeksi. Enemmistövaalissa jokaisesta vaalipiiristä valitaan eniten ääniä saanut ehdokas. Grenadan suurimmat puolueet ovat Kansallinen demokraattinen kongressi (National Democratic Congress eli NDC) ja Uusi kansallispuolue (New National Party eli NNP). Puolueilla ei käytännössä ole aatteellista eroa, ja kumpikin saa kannattajia kaikista yhteiskuntaluokista. NNP sai vuoden 2018 vaaleissa alle 60 prosenttia äänistä ja kaikki paikat edustajainhuoneeseen. NDC:n ääniosuus oli noin 40 prosenttia.
Järjestyksenpidosta vastaavat 800-jäseniset poliisivoimat, johon kuuluu 80 hengen puolisotilaaliset erikoisjoukot ja 30 hengen rannikkovartiosto.
Paikallishallinnosta vastaavat alueet (parish), joita on Grenadassa kuusi. Alueet ovat Saint Andrew, Saint David, Saint George, Saint John, Saint Mark ja Saint Patrick. Näiden lisäksi pääsaaren pohjoispuolella olevat saaret muodostavat oman erillisalueensa.
Talous ja infrastruktuuri
thumb|Grand Ansen ranta Grenadassa. Grenada on keskitulotason valtio, jonka elintaso on noussut merkittävästi 1900-luvun lopun jälkeen. Samalla maan talous on muuttunut maatalousvetoisesta palveluyhteiskunnaksi, jossa matkailu on talouden keskeisin tekijä. Grenada kuuluu Itäisen Karibian valtioiden yhteistyöjärjestöön, ja sitä kautta sen rahayksikkö on Itä-Karibian dollari.
Grenadan talous 2000-luvulla kärsinyt hirmumyrskyjen ja maailmanlaajuisen taantuman takia. Ivan-hurrikaani pysäytti talouden vuonna 2004, mutta jälleenrakennus on kuitenkin monipuolistanut taloutta, sillä rakennusalalle on syntynyt paljon uusia työpaikkoja.
Grenadaa kutsutaan joskus ”Maustesaareksi”. Maan tärkein vientikasvi on muskottipuu, ja sieltä viedään sekä muskottipähkinöitä että -kukkia. Grenada on Indonesian jälkeen maailman toiseksi suurin muskottipähkinöiden tuottaja. Muita viljelykasveja ovat kaakao, sitrukset, banaani, mausteneilikka ja kaneli. Grenadan teollisuustuotanto on pääosin pienimuotoista. Tärkeimmät kauppakumppanit ovat Yhdysvallat ja muut Karibian maat.
Grenadan päälentoasema on Maurice Bishopin kansainvälinen lentoasema pääsaarella. Lähiliikenteen asema on Lauristonin lentoasema Carriacoulla. Grenadaan pääsee myös meritse, ja St. George’sissa on iso satama risteilyaluksia varten. Saarelta toiselle kulkee sekä nopea katamaraani että rahtilaivoja, jotka ottavat myös matkustajia. Grenadan tiet ovat pääosin hyvässä kunnossa. Liikenne on vasemmanpuoleista. Sekä Grenadan pääsaarella että Carriacoulla on linja-autoliikennettä.
Väestö
Grenadalla oli vuonna 2017 YK:n arvion mukaan 107 825 asukasta. Suurin osa valtion asukkaista on afrikkalaisten orjien jälkeläisiä. Vuoden 2011 tilastojen perusteella heitä on 82,4 prosenttia väestöstä. Lisäksi saarilla asuu mulatteja (13,3 prosenttia väestöstä) sekä jonkin verran orjien tilalle siirtotyöläisiksi tuotujen intialaisten jälkeläisiä, vanhojen ranskalaisten ja brittiläisten uudiasukkaiden jälkeläisiä ja myöhemmin saarille muuttaneita pohjoisamerikkalaisia ja eurooppalaisia.
Grenadasta on vuosikymmenien ajan muuttanut pois enemmän ihmisiä kuin saarelle on muuttanut. Vuonna 2010 muuttotappioksi arvioitiin 5 000 henkeä. Kohdemaita, joihin Grenadasta muutetaan, ovat Kanada, Puerto Rico, Trinidad ja Tobago, Britannia ja Yhdysvallat.
Lähestulkoon jokainen puhuu englantia, saarten virallista kieltä. Asukkaista noin 40 prosenttia on katolisia ja 30 prosenttia protestantteja. Suurin protestanttien ryhmä on anglikaanit. Saarilla on myös pieni muslimivähemmistö, jotka ovat pääosin Gujaratista tulleita maahanmuuttajia, sekä pieni rastafariyhteistö.
Grenadalla on 12-vuotinen kouluvelvollisuus. Korkeakoulutusta tarjoavat Länsi-Intian yliopiston avoimena oppilaitoksena toimiva T. A. Marryshow Community College ja yhdysvaltalainen St. George’sin yliopisto.
Kulttuuri
Grenadalaiseen perusruokaan kuuluvat leipä, riisi, herneet, vihannekset ja hedelmät. Moni juo aamiaiseksi kotimaista kaakaota. Lounaaksi saatetaan syödä esimerkiksi suolattua turskaa. Kala ja kana ovat halpoja, naudanliha on harvinaisempaa. Sianlihaa syödään erikoistilanteissa kuten jouluna.
Grenadan perustuslaki takaa lehdistönvapauden. Päivälehtiä ei ole, mutta viikoittain ilmestyvät yksityiset sanomalehdet kritisoivat hallitusta vapaasti. Yleisradioyhtiö Grenada Broadcasting Network on osittain valtion omistuksessa. Se lähettää ohjelmaa yhdellä televisio- ja kahdella radiokanavalla. Niiden lisäksi on yksityinen televisiokanava, yksi kristillinen ja kaksi kaupallista radiokanavaa.
Urheilu
Grenadan suosituin urheilulaji on kriketti. Muita suosittuja lajeja on jalkapallo ja verkkopallo. Grenadan jalkapallomaajoukkue on pelannut kahdesti CONCACAF Gold Cupin lopputurnauksessa. Maajoukkue oli toukokuussa 2017 FIFA-rankingissa sijalla 169. FIFAn tietojen mukaan Grenadassa on 1 652 rekisteröityä jalkapalloilijaa.
Grenada on osallistunut olympialaisiin 3–10 hengen joukkueella vuodesta 1984. Sen urheilijat ovat osallistuneet nyrkkeilyyn, taekwondoon, uintiin ja yleisurheiluun. Ainoa olympiamitalisti on 400 metrin juoksija Kirani James, joka voitti Lontoossa 2012 kultaa sekä saavutti Riossa 2016 hopeaa ja Tokiossa 2021 pronssia. Yleisurheilun MM-kilpailuissa Grenada on saavuttanut viisi mitalia: Kirani James voitti 400 metrin juoksussa Daegussa 2011 kultaa, Eugenessa 2022 hopeaa ja Pekingissä 2015 pronssia, ja Anderson Peters voitti keihäänheitossa Dohassa 2019 ja Eugenessa 2022 kultaa.
Jättisukeltaja
Jättisukeltaja (Dytiscus latissimus) on vedessä elävä kovakuoriainen. Se on mainittu Euroopan unionin luontodirektiivin liitteessä IV, sillä se on unionin alueella hyvin harvinainen. Sitä tavataan Pohjois- ja Itä-Euroopassa ja Siperian länsiosissa. Suomessa jättisukeltajaa tavataan suurissa järvissä Etelä- ja Keski-Suomessa. Jättisukeltaja on Suomessa rauhoitettu.
Jättisukeltaja on suuri ja leveä, kasvaa yli neljä senttiä pitkäksi. Se on väriltään tumman vihertävän ruskea, kilpeä kiertää keltainen reunus. Jättisukeltaja on sopeutunut uimaan, sen takajalat ovat airomaiset, mutta se on myös hyvä lentäjä.
Suopeukaloinen
Suopeukaloinen (Cistothorus palustris) on peukaloisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Suopeukaloista tavataan Kanadassa. Yhdysvalloissa ja Meksikossa. Lajin kannankehitys on runsastuva, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Matala-Tatra
Matala-Tatra (slovakiksi: Nízke Tatry) on vuoristo Slovakiassa. Se on Tatravuoristosta erillinen vuoristo. Sen korkein huippu on Ďumbier, jonka korkeus on 2 043 metriä. thumb|center|400px|Matala-Tatra talvella. thumb|center|400px|Demänovská dolinan laakso.