cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mars
Varhaiset havainnot
Vuonna 1947 tähtitieteilijä Gerard Kuiper löysi Marsin kaasukehästä hiilidioksidia. Hän ei kuitenkaan uskonut napalakkien koostuvan hiilidioksidijäästä. Vuonna 1950 uskottiin Marsin kaasukehän sisältävän enimmäkseen typpeä ja vähemmän hiilidioksidia. Samana vuonna Tombaugh, Öpik ja Ralph B. Baldwin väittivät että Marsissa on lukuisia kraattereita niin kuin Kuussa. Kuiper väitti 1956 Marsin tummien, muuttuvien alueiden olevan pölyn peittämiä laavakenttiä. Samaan tulokseen tuli venäläinen V. V. Šaranov. Samoihin aikoihin McLaughlin väitti Marsin olevan vulkaanisesti aktiivinen, ajatus jota monet muut vastustivat.
Vuonna 1963 Audouin Dollfus ryhmineen valokuvasi korkealta vuorelta Marsin infrapunaspektrin. Tästä pääteltiin Marsin sisältävän hyvin niukasti vettä, ja hiilidioksidin osapaineen olevan 4,2 millibaaria. Tämän mukaan Marsin kaasukehän paine on alle 25 millibaaria, ja Mars on kuivempi kuin mikään Maan aavikko. Aikaisemmin oletettiin Marsin kaasukehän paineeksi 85 millibaaria. Vuonna 1965 amerikkalainen avaruusluotain Mariner 4 lensi Marsin ohi ja aloitti uuden ajan Marsin tutkimuksessa. Se paljasti Marsin kraatterit ja mittasi planeetan kaasukehän olevan hyvin ohuen.
NASAn vuoden 2015 syyskuussa julkistamien tutkimusten perusteella Marsin pinnalla saattaa olla juoksevaa vettä kidevedellisten perkloraattiyhdisteiden (kuten NaClO4 ja Mg(ClO4)2) muodossa.
Avaruusluotaimet
pienoiskuva|260px|Mars-laskeutujien kokovertailu. pienoiskuva|Eräiden Mars-luotainten sähköntuotanto yhdessä solissa. Marsia on lähestytty miehittämättömin lennoin jo vuodesta 1960. Amerikkalainen Mariner 4 ohitti Marsin 15. heinäkuuta 1965 lähettäen sieltä ensimmäiset kuvat Marsin kraattereista. Marsiin lähetettiin 1960-luvun lopulla ohilentoluotaimet Mariner 6 ja 7, jotka lähettivät sieltä lisää kuvia. Amerikkalainen menestyksekäs Mariner 9 kartoitti Marsin pinnan vuonna 1971. Samoihin aikoihin Neuvostoliiton Mars 2 -laskeutujasta tuli ensimmäinen Marsin pinnalle laskeutunut ihmisen tekemä laite, vaikkakin pehmeä laskeutuminen ei onnistunut suunnitellusti ja laskeutuja tuhoutui. Mars 3 -laskeutuja koki saman kohtalon. Vuonna 1976 tapahtui ensimmäinen suunnitellusti onnistunut laskeutuminen Marsin pinnalle amerikkalaisella Viking-luotaimella.
Vuodenvaihteessa 2003–2004 Maa ja Mars osuivat radoillaan lähes ihanteelliselle tasolle, jolloin luotainten lähettäminen oli edullista. Tämän takia useita luotaimia lähetettiin matkaan lyhyessä ajassa. Japanilainen Nozomi jäi jo matkalle. Sillä oli vaikeuksia lähdöstä alkaen, ja lopulta yhteys siihen menetettiin hiukan ennen sen pääsyä perille. ESAn Mars Express -luotain kuljetti mukanaan laskeutujan, joka oli nimetty Beagle 2:ksi Charles Darwinin HMS Beagle -laivan mukaan. Luotain asettui onnistuneesti napojen kautta kiertävälle radalleen, mutta katosi. Beagle 2:n kohtalo on toistaiseksi täysin tuntematon. Nasa puolestaan rakensi varmuuden vuoksi kaksi lähes identtistä laskeutujaa: Spiritin ja Opportunityn (suom. ”Henki” ja ”Mahdollisuus”). Ne osoittautuivat menestyksiksi, ja molemmat luotaimet ovat lähettäneet runsaasti kuvamateriaalia ja tutkimustietoa. Spirit lähetti viimeiset signaalinsa vuonna 2010. NASA julisti Opportunityn virallisesti "kuolleeksi" ja sen tehtävän päättyneeksi 13. helmikuuta 2019. Luotain joutui kesäkuussa 2018 kovaan pölymyrskyyn, jonka jälkeen siihen ei enää saatu lukuisista yrityksistä huolimatta yhteyttä. Viimeisen viestinsä Maahan luotain lähetti 10.6.2018.
Intia ilmoitti itsenäisyyspäivänään 15. elokuuta 2012 aikovansa lähettää avaruusluotaimen Marsia kiertävälle radalle tutkimaan Marsin kaasukehää. Mars Orbiter Mission -ohjelman luotain suunnitellaan laukaistavan marraskuussa 2013 Intian avaruustutkimusjärjestön Polar Satellite Launch Vehicle (PSLV) kantoraketilla.
Vuoteen 2019 mennessä suurin Marsiin laskeutunut hyötykuorma on 899 kg:n massainen MSL:n Curiosity-kulkija vuodelta 2012. Siitä mittalaitteita on noin 80 kg. Suurimman solittaisen sähköntuoton synnytti InSight-luotain vuonna 2018, 4588 Wh.
5. toukokuuta 2018 lähetettiin Marsiin yhdysvaltalainen InSight-laskeutuja, joka laskeutui Marsiin 26. marraskuuta 2018. InSight on kerännyt tietoa erityisesti Marsin pinnan alta. Se on mitannut kuivan ja pölyisen planeetan lämpötilaa ja tutkinut Marsin kuoren värähtelyjä laskeutumispaikkansa Elysium Planitian tasangon ympäristöstä. Aiemmat laitteet ovat tutkineet vain planeetan pintaa.
Kiina aikoo lähettää vuonna 2020 Pitkä marssi 5 -nimisen luotaimen Marsiin. Sen on tarkoitus laskeutua planeetan pinnalle ja mönkijällä tutkia sitä. Lento Marsiin kestää seitsemän kuukautta. Myös Yhdistyneet Arabiemiraatit aikoo Marsiin. Vuoden 2020 heinäkuussa lähetettävä Hope-luotain on ensimmäinen arabi -tai muslimivaltioiden hanke. Sen tavoitteena on tutkia syitä Marsin ilmakehän häviämiseen. Tutkimuksen toivotaan tuovan selkoa myös siihen, millaiset olot maapallon ilmakehässä vallitsivat miljoona vuotta sitten. Hope-luotaimen on määrä saapua Marsiin vuonna 2021 juhlistamaan Arabiemiraattien 50-vuotispäivää.
Pinta ja geologia
Kaukoputkella katsoen Marsissa näkyy tummempia ja vaaleampia alueita (mantereet ja meret, mare) sekä napalakit, joiden koko vaihtelee vuodenajan mukaan huomattavasti. Tunnetuin Maasta näkyvä pinnanmuoto on tumma Syrtis Major, joka lienee tulivuoren sinkoamaa tummaa ainesta. Mars muistuttaa pinnanmuodoiltaan osaksi Kuuta, osaksi Maata. Pohjoisella pallonpuoliskolla on enimmäkseen vaaleita entisiä merenpohjia. Suurta osaa Marsin eteläisestä pallonpuoliskosta peittävät kraatterit, mutta muitakin pinnanmuotoja on.
Marsille ominainen punainen väri tulee sen pintahiekan rautaoksidista. Marsin pinnasta on Viking-luotaimen mittausten perusteella noin 13 % rautaa, 21 piitä ja lisäksi muun muassa rikkiä yli kymmenkertainen määrä Maahan verrattuna. Tuulet nostavat marsperän punaista pölyä korkealle ilmakehään, joten Marsin taivaskin näyttää punaiselta varsinkin taivaanrannan läheisyydessä. vasen|310px|pienoiskuva|Marsin pallonpuoliskot. Avaruusluotaimet ovat löytäneet Marsin pinnalta valtavia tulivuoria, joista korkein on Tharsiksen ylängön Olympus Mons ja laajin Alba Patera. Siitä itään on yli 4 000 km pitkä, 200 km leveä ja paikoin yli 9 km syvä repeämälaakso Valles Marineris. Hellas ja Argyre ovat suuria muinaisia törmäyskraattereita.
Planeetan pinnalla on joskus virrannut vettä. Niin sanotuilla kaoottisilla alueilla on tapahtunut ikiroudan sulamista. Virtaavan veden jättämiä muinaisia jokiuomia on löydetty monista paikoista, myös merkkejä muinaisista rantaviivoista. Joissakin kraattereissa näkyy pölyn peittämiä jäätiköitä. Eräs alue muistuttaa pölyn peittämää jäätynyttä merta. Joissakin kraatterien syntymäpaikoissa ympäristön aine on roiskunut kuin muta, ei niin kuin kuiva aines. Arvioidaan, että Marsin vesi on liian suolaista ainakin Maassa tavattaville mikrobeille. Toisaalta Atacaman autiomaan syanobakteeripopulaatio elää lähes vastaavissa olosuhteissa.
Monet Marsin pinnanmuodot viittaavat siihen, että pinta ei ole monin paikoin paljonkaan uusiutunut planeetan syntymän jälkeen. Aikoinaan luultiin, että Marsin pinta olisi tasainen, mutta luotainten mukaan pinnan korkeusvaihtelu on 31 km. Jos otetaan huomioon planeettojen säteet, Mars on kolme kertaa ”karkeampi” kuin Maa, jonka korkeusvaihtelut ovat vain noin 20 km.
Marsin nollakorkeus määritellään keskimääräiseksi 6,105 mbar painepinnaksi. Painepinnan yläpuolella on 67 prosenttia Marsin pinnasta, alapuolella 33 prosenttia.
Mars Odyssey -luotaimen ottamista kuvista on löytynyt seitsemän luolan kaltaista muodostelmaa. Nämä luolat näyttävät noin 70–95 metriä syviltä.
Napalakit
260px|pienoiskuva|Auringonlasku [[Gusev-kraatterin luona Spiritin kuvaamana.]]
Marsissa on kilometrien paksuiset pohjoinen ja eteläinen napalakki, joiden nykyään uskotaan koostuvan enimmäkseen vesijäästä, jonka pinnassa ja seassakin on hiilidioksidijäätä. Pohjoinen napalakki, jonka koko on suunnilleen vakio, ulottuu leveysasteelle 70 ja eteläinen napalakki laajimmillaan leveysasteelle 60. Marsin pohjoista napalakkia ympäröivät tummat dyynialueet.
Napalakkien ympärillä ja päällä on myöhäiskesästä tai syksystä talveen napahuntu, joka on pilveä tai sumua. Se paksunee ajan mittaan ja tiivistyy suunnilleen hunnun kohdalla napalakiksi.
Enimmäkseen vesijäästä koostuvat, mutta hiilidioksidijään peittämät napalakit ovat muodoiltaan spiraalimaisia ja monesta kerrostumasta koostuvia. Molemmista on ainakin yksi ulospäin vievä suuri kanjoni. Kerrostumissa vaihtelevat tumman pölyn kerrostumat ja vaaleammat jääkerrokset. Ainakin pohjoisesta napalakista osa on vesijäätä, jonka paksuus on muutamia kilometrejä. Napalakin kanjonien spiraalimuodon on ehkä synnyttänyt tuulieroosio tai sulamis-jäätymisprosessi. Napalakit eivät ole tutkalla tehtyjen mittausten mukaan painaneet Marsin pintaa alas niin kuin Maassa. Marsin napalakkien vesimäärä ei riitä selittämään sen pinnalla joskus lainehtineen veden määrää, joka on päätelty rantaviivoista ja muusta.
Kylminä talvikuukausina 25 prosenttia Marsin kaasukehän hiilidioksidista tiivistyy napalakkiin, joko pohjoiseen tai eteläiseen vuorollaan. Suurin osa Marsin vedestä lienee ikiroutana maaperän pintakerroksessa. Marsissa hiilidioksidi tiivistyy ajoittain kuuraksi. Monissa napalakkien ulkopuolisissa kraattereissa havaitaan varjopaikoissa hiilidioksidijäätä.
Kaasukehä
Ensimmäiset havainnot Marsin kaasukehästä teki jo vuonna 1783 William Herschel, kun hän päätteli näkemiensä muutosten Marsin pinnalla johtuvan kaasujen ja pilvien liikkeistä.
Marsin kaasukehän paine on noin 6 millibaaria, mutta se vaihtelee suuresti paikan ja vuodenajan mukaan. Ylempänä Marsin 95,32-prosenttisesti hiilidioksidista, typestä ja argonista koostuva ”ilma” on harvempaa, alangoilla huomattavasti tiheämpää. Ilmanpaine vaihtelee vuodenajan mukaan muun muassa sen takia, että osa hiilidioksidikaasukehästä sitoutuu talvella napalakkiin.
Marsin kaasukehässä on noin yhdeksän kertaa enemmän hiilidioksidia kuin Maan kaasukehässä. Vesihöyryä kaasukehässä on 0,03 %.
Marsin pinnan keskilämpötila on −55 °C, Maassa se on noin 15 °C. Navoilla lämpötila voi pudota yöllä −133 °C:seen, päiväntasaajalla nousta jopa +20…+25 °C:seen. Lämpötilan vuorokausivaihtelu on yli 50 astetta. Marsin sään vaihtelut ovat huomattavasti säännöllisempiä kuin Maassa.
Marsin kaasukehässä on hyvin pieniä määriä vesihöyryä. Napalakeissa ja ikiroudassa on suuret vesivarastot. Marsissa esiintyy valkoisia hiilidioksidi- ja vesijäästä koostuvia kidepilviä. Vesijääpilvet leijuvat noin 10 km:n korkeudessa ja hiilidioksidijääpilvet noin 50 km:n korkeudessa. Marsin ylempi kaasukehä ulottuu erään arvion mukaan noin 300 km:n korkeuteen. Tornadoa hieman muistuttavat pölypyörteet ovat Marsissa tavallisia. Suurempia pölymyrskyjä on, ja joskus ne peittävät koko planeetan pinnan näkyvistä.
Koska suojaavaa magneettikenttää ei ole, kaasukehää haihtuu avaruuteen aurinkotuulen mukana jatkuvasti, noin 100 grammaa sekunnissa.
Muinaisolot ja elämän mahdollisuus
260px|pienoiskuva|Nasan hypoteettinen näkemys muinaisista valtameristä Marsissa. Oletetaan, että muinoin Marsin pohjoisosia on peittänyt paikoitellen jopa kilometrin syvyinen valtameri. Marsissa on mahdollisesti ollut tiheä kaasukehä noin 4 miljardia vuotta sitten 500 miljoonan vuoden ajan. Nykyisin Mars on kuitenkin tuntemallemme elämälle keskimäärin liian kylmä ja Marsin kaasukehä on liian ohut. Planeetan menneisyydessä on tosin ollut jaksoja, jolloin tulivuoret ovat purkaneet kaasukehään kaasuja ja se on ollut paksumpi. Ei kuitenkaan osata sanoa, kuinka pitkiä nämä ajanjaksot ovat olleet, ja elämän kehitys puolestaan vie pitkän aikaa. Mars on terrestrinen planeetta, mutta pieni. Merkittävää auringon hiukkassäteilyltä suojaavaa magneettikenttää ei ole ytimen jäähdyttyä, mutta tiettyjen alueiden ympäriltä löydetyt heikot magneettikentät voivat olla jäänne entisestä, koko planeetan kattaneesta kentästä. Marsin vaipassa ei tapahdu enää riittävästi laattatektoniikkaa tuottavia virtauksia. Marsissa ei ole myöskään ultraviolettisäteilyltä suojaavaa otsonikerrosta. pienoiskuva|260px|vasen|[[ALH 84001 -meteoriitin pintaa kuvattuna elektronimikroskoopilla.]] Vielä 1960-luvulla uskottiin, että Marsissa voisi olla elämää, sillä kaasukehää pidettiin melko paksuna ja pinnalla havaittiin vuodenaikavaihteluita. Myöhemmin ne ovat paljastuneet tumman ja vaalean pölyn liikkeeksi planeetan vuodenajan mukaan muuttuvien tuulten mukana. 1800-luvun lopuilla ja aivan 1900-luvun alussa Marsin pinnassa nähtiin kanavia, jotka sittemmin paljastuivat ihmissilmän taipumukseksi yhdistellä pistemäisiä tummia kohtia. Kanavakarttoja laativat italialainen Giovanni Schiaparelli ja amerikkalainen Percival Lowell. Näiden kanavien uskottiin olevan marsilaisten rakentamia. Usko kanaviin hiipui jo 1910-luvulla. Marsia tutkineet luotaimet ovat kyllä löytäneet pienempiä mahdollisesti veden tai jään muovaamia joenpohjia ja järvenrantoja. Vaikka eräistä Viking-luotainten tekemistä maaperäanalyyseistä kiisteltiin aikanaan, Marsista ei ole löydetty elämää.
On arveltu, että Marsin kaasukehässä oleva pieni määrä metaania olisi seurausta mikroskooppisista elämänmuodoista planeetan kuoren alla. 19. syyskuuta 2013 julkaistiin Curiosity-mönkijän havaintoihin perustuva tutkimustulos, jonka mukaan metaania olisi kaasukehässä vain murto-osa aiemmin Maasta tai avaruudesta käsin tehtyihin havaintoihin verrattuna. Tutkimustulos vähentää mikroskooppisen elämän mahdollisuutta planeetalla, vaikkei sulje sitä kokonaan pois.
Havaitseminen
Mars näkyy parhaiten sen ollessa lähimpänä Maata eli oppositiossa. Opposition tienoilla kannattaa havaita Marsia. Koska Marsin rata on varsin soikea, oppositioetäisyydet Maan ja Marsin välillä vaihtelevat. Marsin ollessa lähellä Aurinkoa oppositiota sanotaan perihelioppositioksi. Perihelioppositio, missä Mars on lähellä maapalloa, ei ole kovin yleinen. Läheiset Marsin oppositiot toistuvat kerran 15–17 vuodessa heinä-syyskuussa. Lähioppositioissa näkyy Marsin piirteitä pienilläkin kaukoputkilla. 27. elokuuta 2003 kello 9.51.13 UTC Mars oli 60 000 vuoteen lähimpänä, 55 758 006 km:n (0,37271 AU:n) päässä Maasta. Suomesta katsottuna perihelioppositiot ovat kuitenkin epäedullisia, koska Mars on silloin Suomesta katsottuna hyvin matalalla horisontissa Jousimiehen tähdistön suunnalla. Suomessa parhaimpia ovatkin perihelioppositiota seuraavat oppositiot, jolloin planeetta nousee korkeammalle taivaalle. Edellinen Marsin oppositio oli 29. tammikuuta 2010, ja seuraava oppositio oli 3. maaliskuuta 2012 (aphelioppositio). Maata sisempänä kiertävä planeetta Merkurius on joskus peittänyt kaukana Auringon toisella puolella olevan Marsin.
Mars näyttää Maasta katsottuna paljain silmin kirkkaalta tähdeltä. Kun sitä katsoo suurella kaukoputkella, siinä näkyy tummempia ja vaaleampia alueita, ”mantereita” ja ”meriä”, joiden nykyään tiedetään olevan erivärisiä pintamaalajeja. Maahan näkyvät myös kooltaan vaihtelevat pohjoinen ja eteläinen napalakki, keltaisia pölymyrskyjä ja valkeita pilviä. Tunnetuin Marsin tumma alue on Syrtis Major, joka erottuu melko hyvin pienehkölläkin kaukoputkella. Normaalikokoisella kaukoputkella Marsin kraatterit eivät näy, vaaleaa Hellasta lukuun ottamatta.
Topografinen kartta
pienoiskuva|260px|Marsin korkeuskuvakartta. Marsista on laadittu karttoja 1800-luvun lopulta lähtien. Varhaisissa kartoissa näkyy tummia ja vaaleita alueita. 1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alussa Marsista laativat kaukoputkihavaintojen perusteella karttoja muun muassa Green, J. N. Lockyear, Giovanni Schiaparelli, Earl Charles Slipher, Percival Lowell ja Eugène Antoniadi. Eräässä vaiheessa oltiin näkevinään kanavia Marsin pinnalla. Nykyiset kartat perustuvat avaruusluotainten ottamiin kuviin. Ensimmäisen laajan Marsin kartoituksen teki amerikkalaisen Marsia kiertänyt Mariner 9. Sitä seurasivat Viking 1 ja Viking 2. Tulevia luotainlentoja varten ja tiedon saamiseksi on tarvetta kartoittaa Marsia yhä tarkemmin. Nykyään Marsia kartoittaa Euroopan Mars Express.
Kuut
upright|vasen|pienoiskuva|Marsin kuut [[Phobos (yllä) ja Deimos (alla) oikeassa kokosuhteessa.]]pienoiskuva|Phobosin ja Deimoksen etäisyyserot Marsista. Marsilla on kaksi kuuta, Phobos (Pelko) ja Deimos (Kauhu). Molemmat ovat Maan kuuhun ja emoplaneettaansa verrattuna erittäin pieniä: Phobos on halkaisijaltaan 22,2 kilometriä, Deimos 12,4 kilometriä.
Mars on mahdollisesti kaapannut kuut läheisestä asteroidivyöhykkeestä, sillä ne ovat asteroidien näköisiä, kokoisia ja niiden koostumuskin on miltei sama kuin kiviasteroideilla. On myös esitetty kuiden saaneen alkunsa, kun Marsiin on törmännyt yksi tai useampi kappale nostattaen kiertoradalle suuret määrät materiaalia, joka kasaantui muodostaen Phoboksen ja Deimoksen.
Meteoriitit
pienoiskuva|260px|[[ALH 84001.]] Jotkut meteoriitit sisältävät ainetta Marsista. Kun Marsiin on törmännyt iso kappale, osa törmäyksessä syntyneistä törmääjän ja Marsin sirpaleista on saavuttanut niin suuren nopeuden, että ne ovat kyenneet karkaamaan Marsin vetovoimakentästä. Tämän jälkeen sirpale on törmännyt Maahan meteoriittina. Tunnetuin Mars-peräinen meteoriitti on ALH 84001.
Miehitetty Mars-lento ja Marsin asuttaminen
Miehitetyistä Mars-lennoista ja Marsin asuttamisesta on tehty erilaisia suunnitelmia. On esitetty myös, että Marsia voitaisiin jopa maankaltaistaa, koska planeetalla on jäätynyttä vettä ja kaasukehääkin jonkin verran. Siihen tarvittaisiin muun muassa kaasukehän paineen nostamista yli satakertaiseksi, myrkyllisen hiilidioksidin poistamista sekä happi–typpi-seoksen lisäämistä esimerkiksi vapauttamalla niitä maaperästä ja jäästä; käytännössä ilmäkehän luomista ja sen suojaamista aurinkotuulelta. Maankaltaistamisen eettisyys on herättänyt tieteellistä keskustelua.
Nasa on pohtinut miehitettyä lentoa Marsiin jo 1950-luvulla, jolloin muun muassa Collier-lehti lobbasi avaruuslentojen puolesta monilla teemoilla. Mars-lennot olivat 1960-luvulla vaihtoehtona Apollo-ohjelmalle siltä varalta, että neuvostoliittolaiset olisivat ehtineet Kuuhun ennen yhdysvaltalaisia. Mars-lennot olivat myös 1980-luvun lopulla osana Space Exploration Initiative (SEI) -hanketta ja vuodesta 2004 Moon to Mars -ohjelmassa. Kuten 1980-luvun lopun suunnitelmassa, miehitetty Mars-lento toteutunee aikaisintaan vuonna 2030.
Neuvostoliitto osoitti 1980-luvulla suurta kiinnostusta Marsia kohtaan (esimerkiksi Phobos-luotaimet, Mars-96).
Euroopan avaruusjärjestön Aurora-ohjelma varsinkin alkuvaiheessa sisälsi panostusta miehitettyihin lentoihin mutta on sittemmin siirtynyt pääosin miehittämättömiin.
Hollantilainen Mars One -yhtiö suunnitteli valitsevansa vuoden 2014 aikana internetin kautta ilmoittautuneista vapaaehtoisista monikansallisen 40 ihmisen ryhmän monivuotiseen koulutukseen. Koulutukseen osallistuvista seulottaisiin 2 miestä ja 2 naista laukaistavaksi yksisuuntaiselle matkalle kohti Marsia syyskuussa 2022.
pienoiskuva|BFR Starship Mk2 -prototyyppi rakenteilla. Cocoa, Florida, elokuussa 2019. SpaceX-yritys kehittää Mars-lentoihin soveltuvaa avaruusalusta BFR:ää. Vuonna 2019 sen ensimmäiset prototyypit ovat rakenteilla. Yrityksen tavoite on Marsin asuttaminen. Sen ensimmäinen ja SpaceX:n perustajan Elon Muskin mukaan vaikein askel on riittävän suuren ja edullisen kuljetusratkaisun kehittäminen.
Marsin tulivuoret
Olympus Mons on sammunut tulivuori, joka sijaitsee tuliperäisellä Tharsiksen ylängöllä kolmen muun kilpitulivuoren kanssa: Arsia Mons, Pavonis Mons ja Ascraeus Mons.
Marsin maankaltaistaminen
Marsin maankaltaistaminen tarkoittaisi Marsin olojen, kuten ilmaston ja kaasukehän muokkaamista elämälle sopiviksi. Kaksi teoreettista vaihtoehtoa on esitetty, ensimmäisessä napalakeissa oleva hiilidioksidijää haihdutetaan nostamalla Marsin kaasukehän lämpötilaa kasvihuonekaasuilla. Toinen vaihtoehto on napalakin lämmittäminen ja höyrystäminen Marsin kiertoradalle sijoitettujen peilien avulla.
Aarno Tertti
Aarno Martti Tertti, ent. Hertz (25. helmikuuta 1925 Tuusula – 23. lokakuuta 2011 Espoo) oli suomalainen tiedottaja, sukututkija ja päätoimittaja.
Tertti kirjoitti ylioppilaaksi sotilasylioppilaskirjoituksissa 1945. Sodan aikana hän sairastui tuberkuloosiin, mutta selvisi leikkausten avulla. Hän opiskeli valtiotieteitä Helsingin yliopistossa. Vuosina 1953–1973 hän työskenteli Mainos-Taucherin palveluksessa ja oli 1970–1973 sen tytäryhtiön, yhteiskunnallisen tiedotustoimiston Goodwillin johtokunnan puheenjohtaja.
Vuodesta 1973 Tertti oli Keskuskauppakamarin tiedotuslehden Kauppakamarilehden päätoimittaja ja sen jälkeen Liberaalisen Kansanpuolueen lehden Polttopisteen päätoimittajana. Myöhemmin hän oli vapaa toimittaja ja kirjoitti kirjoja sukututkimuksen alalta.
Aarno Tertin isä oli metsätieteilijä Martti Tertti.
Joanne Fenn
Joanne Ella ’’Jo’’ Fenn (s. 19. lokakuuta 1974 Leytonstone, Suur-Lontoo) on brittiläinen 800 metrin juoksija.
Fenn karsiutui Lissabonin sisäratojen MM-kisoissa 2001 800 metrin alkuerissä ajalla 2.05,16. Seuraavana vuonna hän karsiutui Münchenin EM-kisoissa matkan välierissä ajalla 2.02,99. Vuonna 2003 hän sijoittui Euroopan sisäratojen cupissa toiseksi ja Birminghamin sisäratojen MM-kisoissa viidenneksi ajalla 1.59,95, mutta karsiutui Pariisin ulkoratojen MM-kisoissa välierissä. Fenn juoksi seuraavana vuonna toiseksi Euroopan sisäratojen cupissa ja voitti MM-pronssia Budapestin sisäratojen MM-kisoissa ajalla 1.59,50. Myöhemmin samana vuonna hän karsiutui Ateenan olympialaisissa välierissä ja oli IAAF:n yleisurheilufinaalissa kuudes.
Ala-Läyliä
Ala-Läyliä on Jämsän itäosassa Läyliänsuolla sijaitseva runsaan kahden hehtaarin laajuinen järvi. Etäisyys Jämsän keskustasta on neljätoista kilometriä pohjoiskoilliseen.
Maantiede
Ala-Läyliä on saareton suon ja metsän ympäröimä järvi. Sen etelä- ja itäosassa on lahdelma. Noin 300 metriä itään sijaitsee Ylä-Läyliä, josta kulkee laskuoja Ala-Läyliään. Pohjoisessa on mäki, jonka nimi on Soidinsaari. Etelässä puolestaan on Ventomäki noin 180 metriä merenpinnan yläpuolella.
Ala-Läyliä kuuluu Sovijärven valuma-alueeseen, joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Kymijoen päävesistössä. Toinen jakovaihe on Jämsänjoen alue ja ensimmäinen on Jämsän reitin valuma-alue. Sovijärven alueen muut järvet ovat Sovijärvi, Latvajärvi, Paskajärvi, Mustajärvi ja Ylä-Läyliä.
Musée du quai Branly
thumb|280px|Musée du quai Branly [[Eiffel-tornista nähtynä]]
Musée du quai Branly (Musée des Arts premiers tai Arts et civilisations d'Afrique, d'Asie, d'Océanie et des Amériques, suom. Alkuperäistaiteen museo tai Afrikan, Aasian, Oseanian ja Amerikan taiteen ja kulttuurin museo) sijaitsee Pariisin VII:ssä kaupunginosassa tiloissa, jotka kuuluivat aiemmin maan ulkomaankauppaministeriölle. Museon avajaiset pidettiin 20. kesäkuuta 2006, ja tilaisuudessa puhui presidentti Jacques Chirac ja kutsuvieraina olivat muun muassa YK:n pääsihteeri Kofi Annan sekä antropologi Claude Levi-Strauss. Yleisö pääsi tutustumaan uuteen museoon 23. kesäkuuta 2006 lähtien.
Siilinlahden koulu
Siilinlahden koulu on noin 550 lapsen peruskoulu Siilinjärven taajamassa. Koulun oppilaaksiottoalueeseen kuuluu Siilinjärven kirkonkylän keskus lähistöineen.
Musée du quai Branly
Museon tarkoitus
Kyse on ei-länsieurooppalaisesta taiteesta, joka 1900-luvun aikana on vallannut sijaa myös Euroopan museoiden kokoelmissa. Tämä kehitys on tapahtunut erityisesti useiden kirjailijoiden ja kuvataiteilijoiden vaikutuksesta. Myös Claude Lévi-Strauss on omalta osaltaan vaikuttanut tunnettuna ranskalaisena antropologina, filosofina ja kulttuurikirjoittajana museon syntymiseen. Ajatuksena oli avata Pariisissa vuonna 2006 museo, joka olisi omistettu kokonaisuudessaan Afrikan, Aasian, Oseanian ja Amerikan etnografiselle ainekselle. Näin olisi mahdollisuus laajentaa ja syventää esineiden ja muidenkin välineiden avulla näiden kulttuurien tuntemusta. Nämä kultturit usein jäävät myös Unescon maailmanperintöluettelon ulkopuolelle. Lisäksi kannustimena olivat ne 3,5 miljoonaa kävijää, jotka vierailivat Louvreen avatulla osatolla vuoden 2000 jälkeen.
Siilinlahden koulu
Koulu toimii kahdessa eri pisteessä. Päivärinteen yksikössä on noin 90 alkuopetuksen oppilasta ja Siilinlahdella 1-6 luokkien opetusta. Siilinlahdella on neljä erityisluokkaa ja Päivärinteellä kolme S-luokkaa, joissa annetaan yksilöllistä ja toiminta-alueittain etenevää perusopetusta vuosiluokilla 0-9.
Musée du quai Branly
Taustaa
Jacques Kercache, taidekauppias ja afrikkalaisen taiteen asiantuntija, yritti jo 1990-luvun alkuvuosina saada Louvren museon hyväksymään kokoelmiinsa "alkuperäistaidetta" (arts premiers), jonka termin hän oli itse kehitellyt. Hän julkaisi tämän sisältöisen artikkelin Libération-lehdessä vuonna 1990 ja tapasi samana vuonna silloisen Pariisin pormestarin Jacques Chiracin, jonka on sanottu olevan erittäin suuri alkuperäistaiteen ystävä. Vuonna 1995 Chirac valittiin presidentiksi. Heti kun Chirac oli tullut valtion johtoon, hän lisäsi Louvreen alkuperäistaiteen osaston. Vuotta myöhemmin hän ilmoitti projektista, jonka tarkoituksena oli luoda uusi museo. Chiracin suunnitelmat kohtasivat kuitenkin suurta vastustusta, eritoten Musée de l’Hommen (suom. Kansatieteellinen museo) henkilökunnan taholta vuonna 1999. Työntekijöiden mukaan Musée de l’Hommen kokoelmien eriyttäminen ja hajauttaminen oli suuri ongelma museon toiminnalle, ja mikäli kyseessä vielä olisi esineiden esteettinen valinta, se vähentäisi jo olemassa olevan ja tulevan museon tieteellistä arvoa ja arvostusta.
Alkuperäistaiteen museo toimii kolmen eri ministeriön alaisuudessa: kulttuuri- ja kommunikaatioministeriön, kansallisen opetusministeriön sekä tieteestä vastaavan apulaisministeriön.
Museon käyttö
Musée du quai Branly on samalla kertaa sekä museo, opetuskeskus että tutkimusinstituutti. Museo on rakennettu yhdelle viimeisistä Pariisin sydämessä olevista vapaista tonteista. Museon rakentamisen periaatteista ja alkuperäisestä konseptista on vastannut arkkitehti Jean Nouvel.
Koska museo on myös tutkimuskeskus, se toimii kohtauspaikkana yliopistomaailman ja museossa kävijöiden välillä. Sen lisäksi museo antaa tutkijoille ja konservaattoreille mahdollisuuden tehdä yhteistyötä.
Kokoelmat
thumb|Näyttelyesineistöä thumb|Näyttelyesineistöä: nigerialainen patsas Museo koostuu aiemmista Musée de l’Hommen etnologisista kokoelmista, jotka sijaitsivat Chailloton palatsissa, ja Musée national des arts d'Afrique et d'Océanien (suom. Afrikkalaisen ja oseanialaisen kansallinen museo) kokoelmista valituista teoksista.
Rakennus
Rakennus käsittää kokonaispinta-alaltaan 25 100 neliömetrin tilat, jotka jakautuvat neljään erilliseen mutta katoksin yhdistettyyn rakennukseen. Rakennuksen on suunnitellut arkkitehti Jean Nouvel. Viisikerroksisen rakennuksen yksi seinä on peitetty 800 neliömetrin suuruisella kasvustolla. Tämän viherseinän on suunnitellut seinäpuutarhojen uranuurtaja Patrick Blanc. Kokonaisuuden lävistävän kulkusillan osittaisena innoittajana hänellä on ollut läheisyydessä sijaitseva Eiffel-torni, jonka hän on kuvitellut eräänlaisena jättimäisenä siltana. Rakennuksen puutarhan on suunnitellut maisema-arkkitehti Gilles Clément. Puutarha koostuu kasvillisuudesta sekä pienten kumpareiden ja polkujen muovaamasta maastosta ja kivetyistä puroista. Museon neljä rakennusta ovat:
Aiheesta muualla
48.86083°N, 2.2975°W
Timo Lindström
Timo Lindström on seuraavien henkilöiden nimi:
Cody Kunyk
Seuraura
Kunyk vietti koko junioriuransa kotikaupungissaan Albertan Sherwood Parkissa. Hän pelasi A-juniorivuotensa AJHL-junioriliigan Sherwood Park Crusadersissa, jossa Kunyk debytoi kaudella 2006–2007. Kaudella 2009–2010 hän voitti joukkueen sisäisen piste-, maali- ja syöttöpörssin tehoilla 44+43=87, joilla Kunyk sijoittui koko liigan maalipörssissä toiseksi edellään vain Grande Prairie Stormin Zahn Raubenheimer sekä pistepörssissä viidenneksi. Hänet valittiin kauden päätteeksi AJHL:n vuoden pelaajaksi ja pohjoisen divisioonan tähdistökentälliseen.
Vuodet 2010–2014 Kunyk kävi Alaska-Fairbanksin yliopistoa. Freshman -vuotenaan 2010–2011 hän voitti joukkueensa sisäisen pistepörssin tehoilla 12+18=30 ja sisäisen tehotilaston lukemalla +12. Sophomore -vuotenaan 2011–2012 Kunyk voitti Alaska-Fairbanksin sisäisen piste- ja maalipörssin tehoilla 15+17=32. Hänet valittiin kauden päätteeksi CCHA:n toiseen tähdistökentälliseen. Junior -vuotenaan 2012–2013 Kunyk oli joukkueensa paras syöttäjä ja toiseksi paras pistemies Andy Taranton jälkeen tehoilla 11+17=28. Kesällä 2013 NHL-varaamaton Kunyk osallistui Tampa Bay Lightningin kehitysleirille. Senior -vuotenaan 2013–2014 hän nousi Alaska-Fairbanksin varakapteeniksi. Kunyk voitti tehoilla 22+21=43 koko WCHA:n maalipörssin ja sijoittui pistepörssissä toiseksi edellään vain Minnesota Staten Matt Leitner. Hänet valittiin kauden päätteeksi sarjan vuoden pelaajaksi ja ensimmäiseen tähdistökentälliseen.
Elokuussa 2015 Kunyk teki vuoden mittaisen sopimuksen Saksan DEL-liigan Grizzly Adams Wolfsburgin kanssa. Hän pelasi joukkueessa kuitenkin vain neljä harjoitusottelua, kunnes Kunykin sopimus purettiin syyskuussa. Samassa kuussa hän siirtyi kauden 2015–2016 kattavalla sopimuksella Tanskan Metal Ligaenin Gentofte Starsiin. Kunyk toimi joukkueen kapteenina. Hän oli tehoilla 13+16=29 Starsin toiseksi paras pistemies Roberts Jekimovsin jälkeen. Kunyk voitti myös joukkueen sisäisen tehotilaston lukemalla +7. Heinäkuussa 2016 hän teki vuoden mittaisen AHL-sopimuksen Utica Cometsin kanssa. Kunyk oli kaudella 2016–2017 joukkueen neljänneksi paras pistemies tehoilla 15+22=37. Hän pelasi alkukaudella myös kaksi ottelua ECHL-joukkue Alaska Acesissa.
Kunyk teki elokuussa 2017 vuoden mittaisen sopimuksen Saksan DEL-liigan Straubing Tigersin kanssa. Vain viikkoa myöhemmin hänen sopimuksensa kuitenkin purettiin Kunykin omasta aloitteesta. Kauden 2017–2018 kynnyksellä hän siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella SM-liigajoukkue Saimaan Pallon riveihin. Kunyk sai vain tunteja peliluvan saatuaan, runkosarjan avausottelussa 8. syyskuuta 2017 KooKoota vastaan 5+20-minuutin rangaistuksen, kun hän taklasi Michael Kerästä kuolleesta kulmasta voimalla pään alueelle. Keränen loukkaantui tilanteessa. Kunykille tuomittiin viiden ottelun mittainen pelikielto. Pelikiellon kärsittyään hän nousi kauden mittaan kuitenkin SaiPan ykkössentteriksi. Kunyk jakoi tehoilla 12+18=30 joukkueen sisäisen pistepörssin kolmannen sijan Elmeri Kaksosen kanssa. Hän voitti myös SaiPan sisäisen tehotilaston lukemalla +12. Helmikuussa 2018 Kunyk teki joukkueen kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen.
Kaudella 2018–2019 Kunyk oli SaiPan toiseksi paras pistemies Tyler Morleyn jälkeen tehoilla 14+23=37. Kaudeksi 2019–2020 hän siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Hämeenlinnan Pallokerhon riveihin. Kunyk nousi joukkueen ykkössentteriksi ja voitti HPK:n sisäisen pistepörssin tehoilla 10+39=49. Hän voitti koko SM-liigan syöttöpörssin sekä jakoi pistepörssin kymmenennen sijan Tapparan Jere Karjalaisen kanssa. Kunyk voitti myös HPK:n sisäisen tehotilaston lukemalla +16 ja hän oli joukkueen ainoa kauden kaikki 59 runkosarjaottelua pelannut pelaaja.
Kunyk siirtyi kaudeksi 2020–2021 jatkamaan SM-liigauraansa vuoden mittaisella sopimuksella Oulun Kärppiin. Hän voitti joukkueen sisäisen piste-, maali- ja syöttöpörssin tehoilla 15+27=42, joilla Kunyk jakoi SM-liigan pistepörssin 11. sijan kolmen muun pelaajan kanssa. Kunyk voitti myös Kärppien sisäisen tehotilaston lukemalla +20. Hän oli joukkueen paras pistemies myös pudotuspeleissä tehoilla 3+4=7.
Kaudeksi 2021–2022 Kunyk siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella KHL:n kazakstanilaisseura Barys Nur-Sultaniin. Lokakuussa 2021 hän joutui kuukaudeksi sivuun loukkaantumisen vuoksi. Kunykilla oli kauden aikana ajoittain myös vaikeuksia mahtua kokoonpanoon ja hän pelasi runkosarjassa lopulta 33 ottelua tehopistein 5+9=14. Viidessä playoff-ottelussa Kunyk teki tehot 1+3=4 ja hän jakoi KHL:n neljännesvälierissä Barysin sisäisen pistepörssin voiton Curtis Valkin ja Joe Morrow'n kanssa.
Kaudeksi 2023–2024 Kunyk siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Saksan DEL-liigan Löwen Frankfurtiin.
Maajoukkueura
Kunyk edusti Canada Westin joukkuetta alle 19-vuotiaiden World Junior A Challengessa vuonna 2009, jolloin hän voitti hopeaa. Kunyk jakoi tehoilla 5+5=10 koko turnauksen pistepörssin voiton joukkuetoverinsa Connor Jonesin kanssa ja maalipörssin voiton Yhdysvaltain Shane Berschbachin kanssa.
Kunyk edusti Kanadan A-maajoukkuetta Channel One Cupissa vuonna 2021, jolloin hän pelasi kolme ottelua ilman tehopisteitä.
Misty Copeland
Misty Copeland (s. 10. syyskuuta 1982 Kansas City, Missouri) on yhdysvaltalainen balettitanssija. Hänet ylennettiin vuonna 2015 ensimmäisenä afroamerikkalaisena naisena ensitanssijaksi American Ballet Theatressa, joka on yksi Yhdysvaltain arvostetuimmista balettiseurueista. Tanssiuran lisäksi Copeland on julkaissut useita kirjoja.
Ura
Copeland aloitti tanssimisen 13-vuotiaana, ja hänen lahjakkuutensa huomattiin nopeasti. Copeland sai kiinnityksen American Ballet Theatreen vuonna 2001, ja sai ylennyksen soolotanssijaksi vuonna 2007. Hän on esittänyt päärooleja muun muassa baleteissa Tulilintu, Coppélia ja Joutsenlampi.
Copeland on julkaissut useita kirjoja, esimerkiksi muistelmateoksen Life in Motion: An Unlikely Ballerina (2014) ja kaksi lastenkirjaa. Copeland esiintyi Princen musiikkivideolla "Crimson and Clover" (2009) sekä tämän kiertueella vuonna 2010. Lisäksi Copeland on esiintynyt Broadway-musikaalissa vuonna 2015 ja elokuvassa Pähkinänsärkijä ja neljä valtakuntaa (2018). Hän on esiintynyt Under Armourin, Dr Pepperin ja BlackBerryn mainoskampanjoissa.
Rare Species
Rare Species on Waltarin vuonna 2004 julkaistu albumi.
Go for Your Life
Go For Your Life on uudelleenkasatun Mountainin ensimmäinen studioalbumi vuodelta 1985. Leslie West, Felix Pappalardi ja Corky Laing kasasivat yhtyeen uudelleen vuonna 1981, mutta tragedia kohtasi yhtyettä vuonna 1983 kun Pappalardi kuoli vaimonsa Gail Collinsin ampumana. Pappalardi ehti olla mukana osassa albumin nauhoituksista, ja hänen tilalleen basistiksi tuli Mark Clarke. Albumin julkaisun jälkeen yhtye teki menestyksekkään kiertueen Deep Purplen lämmittelijänä.
Kappaleet
Kaikki kappaleet kirjoittanut Laing/Prager/West.
Muusikot
sekä:
Rare Species
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 13.
Sangiran
Sangiran on merkittävä geologinen, paleontologinen, paleokasvitieteellinen ja arkeologinen kohde Indonesiassa Jaavan saarella. Erityisen tunnettu alue on varhaisista Homo erectus -lajin ihmisfossiileistaan, joille on annettu nimi jaavanihminen. Sangiran kuuluu UNESCOn maailmanperintöluetteloon vuodesta 1996.
Sangiranin fossiilien ajoittaminen on vaikeaa, mutta sedimentit ovat 1,8–0,7 miljoonaa vuotta vanhoja. Alueelta on todisteita ihmisasutuksesta ainakin 1,5 miljoonan vuoden takaa. Ihmisfossiilien lisäksi Sangiranista on löytynyt eläin- ja kasvifossiileita sekä paleoliittisiä työkaluja.
Assurbanipal
thumb|250px|Assurbanipal metsästämässä.
Assurbanipalin edeltäjän Assarhaddonin jälkeen valtakunta oli jakautunut kahtia, Assyriaan ja Babyloniaan. Babyloniaa hallitsi Assurbanipalin veli Šamaš-šum-ukin. Assurbanipal hyökkäsi Babyloniaan ja tuhosi sen pääkaupungin Babylonin. Hän hallitsi rautaisella otteella ja murskasi myöhemmätkin kansannousut Babyloniassa ja Egyptissä. Assurbanipal valloitti myös Elamin, Foinikian ja Armenian sekä suuren osan Arabiaa. Assurbanipalin aikana Assyrian kulttuuri ja taide saavuttivat kukoistuksensa. Assurbanipalin kirjastosta pääkaupunki Ninivessä on säilynyt suuri kokoelma savitauluja nykyaikaan.
Nuoruus
Assurbanipal oli Sanheribin pojanpoika. Sanheribin omat pojat murhasivat hänet, mutta yksi pojista, Aasarhaddon, valittiin kuninkaaksi. Assurbanipal valittiin saamaan erityinen kuninkaallinen kasvatus Aasarhaddonin hovissa. Assurbanipal kävi temppelikoulua, jossa opetettiin tähtitiedettä ja tähdistä ennustamista, matematiikkaa ja nuolenpääkirjoitusta, uhrieläinten teurastamista ja ennustamista uhrieläimen maksasta. Assurbanipal oli uskonnollinen, sivistynyt ja älykäs mies, joka kykeni johtamaan Assyriaa paremmin kuin isänsä Assarhaddon.
Kuninkuus
Assurbanipalin noustessa kuninkaaksi hänen armeijansa oli sotaretkellä Eqyptissä ja voitti Egyptin faaraon Taharkan vuodessa. Assyrian sotilaat tunkeutuivat Egyptin pääkaupunki Thebaan, jonka asukkaita ryöstelevät sotilaat kohtelivat julmasti. Foinikiassa merilinnoitukseen saarretun Tyyroksen kuningas antautui välttääkseen Theban kohtalon, ja Syyrian ja itäisen Turkin kuninkaat antautuivat. Myös Lyydian Kuningas Gyges halusi sopimuksen Assyrian kanssa. Tanisian kaupungissa Assyrian valtaan nostama Faarao Psammetik I nousi kapinaan Gygesin kanssa 656 eaa. hyödyntäen palkkasotilaita Kaariasta ja Jooniasta. Assurbanipal vetäytyi Egyptistä ja Gyges kuoli sodassa kimmerialaisia vastaan. Babyloniassa valtaan noussut Assurbanipalin veli Shamasshumukin hyökkäsi Assyriaan Mardukin pappien ja aramealaisten kimppuun babylonialaiskansallismielisten painostuksen takia.
Šamaš-šum-ukia tukivat Elam, Egypti, aramealaiset ja arabian heimot. Assyrian armeija eteni pian Babylonia ja muita maan kaupunkeja piirittämään. Babyloniassa puhkesi kauhea nälänhätä ja sairaudet riehuivat siellä. Assurbanipalin mukaan ihmiset söivät toisiaan. Elamissa vallitsi kaaos, ja sen lähettämä arabialainen kameliosasto pakeni Babyloniin taisteluista.
648 eaa. assyrilaiset kostivat saarretulle Babylonille ryöstäen, kiduttaen, tappaen ja polttaen kaupungissa.´
Šamaš-šum-ukin paloi palatsiinsa, mutta temppeleitä ei tuhottu. Jo vuonna 664 Babyloniaan hyökänneessä Elamissa vahvistui assyrialaisvastainen mieliala. Assyrialaiset hyökkäsivät Teummanin johtamaan Elamiin tappaen kuninkaan ja hänen poikansa.
Pian Elamissa nousi kapina ja sen jälkeen Persia valtasi maan. Assurbanipalin viimeisistä hallitusvuosista tiedetään hyvin vähän, koska nuolenpääkirjoituksia ei ole säilynyt. Nimrudin kaupunkiin Assurbanipal loi suuren kirjaston, josta on säilynyt yli 5 000 savitaulua, joita hän keräsi.
Babylonialainen kuun jumala Sin oli Assurbanipalille tärkeä uskonnollisesta ja poliittisesta syystä. Kuun palvonnan keskuspaikkoja olivat Ur ja Harran. Sumerinkielinen sana Kharran tarkoittaa tietä ja on paikkakunnalle kuvaava, koska Harran sijaitsi aasikaravaaniteiden risteyskohdassa. Assurbanipal määräsi suoritettavaksi peruskorjauksen kuun jumala Sinin temppelissä Harranissa. Temppelin nimi E-khulkhul tarkoittaa Ilojen taloa. Assurbanipal valitsi yhden veljistään E-khulkhulin kulttipapiksi. Täydenkuun aikaan valkopukuiset kulttipapit suitsuttivat hopealla silatulle kuun jumalan kuvalle temppelissä ja suorittivat ihmisuhrin. Kasvavan kuun ja vähenevän kuun aikaan uhrattiin nautaeläimiä, sillä härän sarvet muistuttavat kuun sirppiä, jonka kärjet osoittavat ylöspäin. Sarvekas päähine oli kuunpalvojien tunnus. Kulttimenoissa teurastetun naudan uhriveri pirskotettiin kuun jumalan patsaan päälle ja lihat keitettiin padassa.
Loppuelämä
Asurbanipalin elämän loppuajalla monet eri oppositioryhmät nostivat päätään. Sotaintoilijat olivat häntä vastaan ja Babyloniaan myönteisesti suhtautuvat syyttivät häntä Babylonin julmasta hävityksestä. Pahin vastustaja oli kenraali Sinshumlishirin johtama armeija, joka kaappasi vallan ja kuningas joutui lähtemään sisäiseen maanpakoon Harraniin, jota hän hallitsi kuolemaansa asti, vuoteen 627 eaa.
Perheen riidat
Vuonna 671 eKr. Aasarhaddonin vielä ollessa kuninkaana tähdistäennustajat olivat laskeneet, että kaksi täydellistä kuunpimennystä sattuu varsin lähelle toisiaan ja niiden välisenä aikana kuun jumala Sin uhkaa kuninkaan henkeä. Loitsupapit ehdottivat kuninkaan sijaisen valitsemista kuunpimennysten väliseksi ajaksi. Näin tehtiin, Aasarhaddon piilotteli, kunnes uhka oli väistynyt ja sitten surmautti kuninkaan sijaisen ja tämän vaimon, ilmeisesti lepytelläkseen kuun jumalaa.
Ylä-Läyliä
Ylä-Läyliä on Jämsän itäosassa Läyliänsuolla sijaitseva noin kahden hehtaarin laajuinen metsäjärvi. Etäisyys Jämsän keskustasta on neljätoista kilometriä pohjoiskoilliseen.
Maantiede
Ylä-Läyliä on saareton ja sen luoteisosassa on lahdelma. Järvestä lähtee laskuoja noin 300 metriä länteen sijaitsevaan Ala-Läyliään. Pohjoisessa on mäki, jonka nimi on Soidinsaari. Etelässä puolestaan on Ventomäki noin 180 metriä merenpinnan yläpuolella. Koillisessa on Päijänteen lähialueeseen kuuluva Palvia.
Dan Green
Jay Snyder, taiteilijanimeltään Dan Green, (s. 7. helmikuuta 1971 San Rafael, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen ääninäyttelijä, joka tuli tunnetuksi dubattuaan Yu-Gi-Oh! -animen päähahmoja Yugi Motoa ja Yami Yugia.
Ura
Green aloitti uransa aluksi näyttelijänä esiintyen teatterissa, televisiossa ja Independent-elokuvissa. Vuosia myöhemmin hänen ystävänsä Tony Salernon kehotuksesta Green kokeili ääninäyttelemistä ja teki aluksi sivuääniä Pokémoniin. Samalla hän alkoi työskennellä 4Kids Entertainmentille ja sai tilaisuuden koe-esiintyä Yu-Gi-Oh! -sarjan päähahmoa Yugi Motoa. Alun perin rooli meni toiselle näyttelijälle, joka kuitenkin kieltäytyi Yugi Muton ääniroolista ja tämän myötä Green sai uransa ensimmäisen merkittävän ääniroolin. Sarjan ollessa suosittu Yhdysvalloissa Green kertoi olevansa yllättynyt olevansa tunnettu henkilö, jota ei kuitenkaan tunnistettu New Yorkin kaduilla ja kaupoissa. Samalla hän kertoi haastattelussa suosikki Yu-Gi-Oh! -hahmonsa olevan Maximilion J. Pegasus ja suosikkikortin olevan Dark Magician. Myöhemmin Green sai Pokémonissa Treeckon ääniroolin, joka kesti aina sarjan kahdeksanteen tuotantokauteen asti. Pokémon on samalla hänen pitkäaikaisin sarja, johon Green on tehnyt äänirooleja jo vuodesta 2001 lähtien.
Muuta
Green on opiskellut ääninäyttelemistä kuusi vuotta Juilliard Schoolissa Joshua Sethin alaisuudessa. Hän oli naimisissa näyttelijä Michal Friedmanin kanssa, mutta tämä kuoli 25. marraskuuta 2011 synnytettyään pariskunnan kaksoslapset.
Dawn Fraser
Dawn Fraser (s. 4. syyskuuta 1937 Balmain, Sydney) on australialainen uimari ja moninkertainen olympiavoittaja. Hänet tunnetaan urheilun lisäksi monesti ”poliittisesti epäkorrektista” käytöksestään ja aiheuttamistaan skandaaleista.
Fraser rikkoi 21. helmikuuta 1956 Willy den Oudenin 20 vuotta vanhan 100 metrin vapaauinnin maailmanennätyksen ajallaan 1.04,5. Hän voitti 1. joulukuuta 1956 samalla matkalla Melbournessa olympiakultaa uudella maailmanennätysajalla 1.02,0. Hän voitti kisoissa kultaa myös 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä ME-ajalla 4.17,1 ja hopeaa 400 metrin vapaauinnissa.
Vuonna 1960 Rooman olympialaisissa Fraser voitti jälleen 100 metriä ja hänestä tuli ensimmäinen olympiavoittoaan puolustamaan pystynyt naisuimari. Roomassa hän sai myös hopeaa 4 × 100 metrin vapaauinti- ja sekauintiviesteissä. 400 metrillä Fraser sijoittui viidenneksi.
Lokakuun 27. päivänä 1962 Fraser ui 110 jaardin maailmanennätyksen 59,9. Näin hänestä tuli ensimmäinen 100 metriä alle minuutin uinut nainen. Tokion olympialaisissa 1964 hän puolusti menestyksekkäästi 100 metrin olympiavoittoaan ja näin Fraserista tuli ensimmäinen uimari, joka on voittanut saman matkan olympialaisissa kolmasti. Vapaauintiviestissä hän voitti hopeaa ja oli 400 metrillä neljäs. Tokion kisoissa Fraser aiheutti kohua, kun hänet pidätettiin hänen varastettuaan lipun Keisarillisen palatsin luota. Anteeksipyyntöjen jälkeen syytteistä luovuttiin ja keisari lahjoitti hänelle lipun. Hän aiheutti myös pahennusta uimalla sponsorien toiveiden vastaisesti vanhassa (mukavammassa) uimapuvussa. Australian uimaliitto erotti hänet kymmeneksi vuodeksi. Panna poistettiin neljä vuotta myöhemmin.
Urheilu-uran jälkeen Fraser toimi uintivalmentajana ja vuosina 1988–1991 Uusi Etelä-Walesin parlamentin jäsenenä. Sydneyn olympialaisten avajaisissa 2000 Fraser oli yksi olympiatulen kantajista stadionilla.
Volkswagen ID.6
Volkswagen ID.6 on Volkswagenin vuodesta 2021 lähtien Kiinan markkinoille valmistama crossover-tyyppinen sähköautomalli. Autosta valmistetaan kahta toisistaan hieman ulkonäöltään eroavaa versiota. Volkswagenin ja FAW:n yhteisyrityksen valmistaman mallin nimi on ID.6 Crozz, SAIC-Volkswagenin malli on puolestaan ID.6 X.
ID.6 esiteltiin Shanghain autonäyttelyssä huhtikuussa 2021. Se perustuu samalle MEB-pohjalevylle kuin esimerkiksi pienemmät Volkswagen ID.3- ja ID.4-mallit. Istuimet on jaettu kolmeen riviin ja istumapaikkoja on kuusi tai seitsemän versiosta riippuen.
Takavetoinen malliversio on saatavana joko 177- tai 201-hevosvoimaisella moottorilla. Nelivetoisessa mallissa on kaksi sähkömoottoria, joiden yhteisteho on 302 hevosvoimaa. vasen|pienoiskuva|Volkswagen ID.6 X
Sin-šar-iškun
Sin-šar-iškun oli Assyrian viimeinen varsinainen kuningas 623–612 eaa. Hän oli Assurbanipalin poika ja Assur-Etil-Ilanin veli.
Georg Friedrich Grotefend
thumb|210px|Georg Friedrich Grotefend Georg Friedrich Grotefend (s. 9. kesäkuuta 1775 Münden, Saksa – k. 15. joulukuuta 1853 Hannover, Saksa) oli saksalainen epigraafikko.
Sin-šar-iškun
Sin-šar-iškunin aikana Assyrian suurvalta koki loppunsa. Meedialaiset ja babylonialaiset hävittivät Assurin ja piirittivät pääkaupunki Niniven. Taistelun tai antautumisen asemesta Sin-šar-iškun poltti valtavan kuninkaanpalatsinsa ja sen mukana itsensä, vaimonsa, lapsensa ja orjansa. Ninive hävitettiin maan tasalle 612 eaa. Kolmen vuoden kuluttua tästä koko Assyrian valtio oli kadonnut maailmankartalta.
Georg Friedrich Grotefend
Grotefend tunnettiin parhaiten omana aikanaan latinan ja italian kielen filologina. Hän kirjoitti muun muassa uudistetun painoksen Wenckin Latinan kieliopista ja systemaattisen yrityksen selittää umbrin kielen tämän hajanaisista palasista nimeltä Rudimenta linguae Umbricae ex inscriptionibus antiquis enodata ja samanlaisen teoksen oskin kielestä (Rudimenta linguae Oscae).
Merkittävimmät työnsä Grotefend teki kuitenkin Lähi-idässä. Hän teki monia mullistavia päätelmiä, joiden ansiosta myöhemmät tutkijat onnistuivat lopullisesti selvittämään muinaispersialaisen nuolenpääkirjoituksen. Grotefendin työtä jatkoivat myöhemmin Eugène Burnouf, Christian Lassen ja Henry Rawlinson.
Viestipataljoona
Viestipataljoona on viestijoukkojen joukkoyksikkö, joka toteutti ja ylläpiti divisioonan viestiyhteydet ja joka toteuttaa ja ylläpitää armeijakunnan tai sotilasläänin viestiyhteydet.
Viestipataljoonassa voi olla viestikeskuskomppanioita ja muita viestialan perusyksikkötasoisia sotilasyksiköitä. Viestipataljoonalla on komento-osiensa lisäksi myös joukkoyksikölle tyypilliset huolto-osansa.
Rauhanajan koulutusyksiköistä jotkin viestikomppaniaa suuremmat yksiköt on nimetty jotenkin muuten. Esimerkiksi Viestirykmentti on ollut viestipataljoonan vahvuinen koulutusyksikkö. Keuruulla on toiminut Keski-Suomen Viestipataljoona. Sen toiminnot siirtyivät uudistuksen yhteydessä Karjalan Prikaatin Itä-Suomen Viestipataljoonalle.
Natasha Shneider
thumb|right|250px|Shneider vuonna 2005 Natasha Shneider (22. toukokuuta 1956 Moskova – 2. heinäkuuta 2008) oli venäläinen näyttelijä ja muusikko. Hänet muistetaan muun muassa Eleven-yhtyeen jäsenenä; lisäksi hän kuului lyhyesti Queens of the Stone Agen kokoonpanoon toisen Elevenin jäsenen, Alain Johanneksen kanssa.
Shneider esiintyi esimerkiksi elokuvassa 2010 (1984), jossa hänellä oli kosmonautti Irina Jakuninan rooli. Hän kuoli syöpää sairastettuaan.
SuperTed
SuperTed (tunnetaan myös nimellä Supernalle sekä MTV:n 1980-luvun televisioesityksessä Teräsnalle) on brittiläisen Siriol Productionsin 36-osainen vuosina 1982–1986 piirrossarja. Sarja perustuu walesilaisen kirjailija ja animaattori Mike Youngin luomaan samannimiseen supersankarihahmoon.