cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Downsizing
Downsizing on vuonna 2017 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen science fiction -draamakomediaelokuva, jonka on ohjannut Alexander Payne. Sen pääosissa ovat Matt Damon, Christoph Waltz, Hong Chau ja Kristen Wiig.
Downsizing sai ensi-iltansa Venetsian elokuvajuhlilla 30. elokuuta 2017. Teatteriensi-illan se sai Yhdysvalloissa 22. joulukuuta 2017 ja Suomessa 12. tammikuuta 2018.
Tom Tom Club (albumi)
Tom Tom Club on yhdysvaltalaisen Tom Tom Clubin debyyttialbumi, joka julkaistiin vuonna 1981. Albumilta julkaistiin yhteensä neljä singleä vuosina 1981-82.
Levy on yksi hiphopkulttuurin varhaisimmista vaikuttajista.
PGA Championship
PGA Championship on yksi neljästä miesten golfin major-turnauksesta.
Historiaa
Ensimmäinen PGA Championship pelattiin vuonna 1916 Bronxvillessä, New Yorkissa. Ensimmäinen voittaja oli britti Jim Barnes. Ensimmäisen maailmansodan vuoksi kilpailu jäi pelaamatta kahtena seuraavana vuonna, ja kun vuonna 1919 päästiin taas pelaamaan, oli voittaja jälleen Barnes. Walter Hagen voitti kilpailun viisi kertaa 1920-luvulla. Gene Sarazen voitti vuosina 1922, 1923 ja 1933. Denny Shute voitti peräkkäisinä vuosina 1936 ja 1937. Hänen jälkeensä samaan pystyi seuraavan kerran Tiger Woods vuosina 1999 ja 2000 sekä uudelleen vuosina 2006 ja 2007. Viimeksi kahteen peräkkäiseen voittoon on yltänyt Brooks Koepka vuosina 2018 ja 2019.
Byron Nelson oli kilpailun suuri nimi vuodesta 1939 vuoteen 1945. Tuona aikana pelatuista kuudesta finaalista hän oli mukana viidessä. Vuonna 1943 kilpailua ei pelattu toisen maailmansodan takia. Vuonna 1942 ensimmäisen voittonsa otti Sam Snead, joka voitti kilpailun myös 1949 ja 1951.
Vuonna 1958 kilpailun pelimuoto vaihdettiin reikäpelistä lyöntipeliin. Vuonna 1963 Jack Nicklaus voitti ensimmäisen viidestä mestaruudestaan. Hän saavutti viimeisen voittonsa 1980 Walter Hagenin kotikaupungissa Rochesterissa, New Yorkissa, Oak Hill Country Clubilla, ja jakoi näin Hagenin kanssa ennätyksen voittojen määrässä. Vuonna 1999 23-vuotias Tiger Woods voitti ensimmäisen mestaruutensa yhden lyönnin erolla espanjalaiseen Sergio Garcíaan. Vuonna 2007 Woods voitti neljännen mestaruutensa.
Lyöntipeli
Lähde
Nathan Dyer
Nathan Antone Jonah Dyer (s. 29. marraskuuta 1987 Trowbridge) on englantilainen jalkapalloilija, joka edustaa Englannin Mestaruussarjassa pelaavaa Swansea Cityä. Dyerin pelipaikka on oikea laitahyökkääjä. Hän on vain 167-senttisenä varsin nopea pelaaja.
Ura
Dyer on Southampton FC:n kasvatti. Hän edusti seuraa vuodet 2005–2009 ja pelasi Englannin Mestaruussarjassa 56 ottelua. Hän oli Southampton-vuosiensa aikana myös kolmesti lainalla, vuonna 2005 Burnley FC:ssä, vuosina 2008–2009 Sheffield Unitedissa ja vuonna 2009 Swansea Cityssä. Dyerin pelattua hyvin Mestaruussarjan walesilaisjoukkue Swanseassa, päätti seura ostaa tämän omakseen vuonna 2009. Kaudella 2010–11 Swansea onnistui nousemaan historian ensimmäisenä walesilaisjoukkueena Valioliigaan. Dyer teki debyyttinsä Valioliigassa elokuussa 2011 ja teki saman vuoden syyskuussa ensimmäisen maalinsa Valioliigassa West Bromwich Albionia vastaan. Kaudella 2012–13 Dyer voitti Swansean kanssa Englannin liigacupin ja Dyer valittiin ottelun parhaaksi pelaajaksi, joten hänet palkittiin Alan Hardaker-palkinnolla. Kauden 2015–2016 hän oli lainalla Leicester Cityssä, jossa teki 12 ottelussa yhden maalin seuran voittaessa Valioliigan mestaruuden.
Michel Massot
thumb|right|Michel Massot
Nathan Dyer
Ura
Dyer voisi edustaa maajoukkuetasolla sekä Englantia että Jamaikaa, josta hänen sukunsa on lähtöisin. Vielä Dyer ei ole pelannut kummankaan maan maajoukkueessa.
Michel Massot
Michel Massot (s. 25. lokakuuta 1960) on belgialainen tuubisti, pasunisti, eufoniumin soittaja ja säveltäjä. Hän opiskeli konservatorioissa tuuban- ja pasuunansoittoa. Hän työskenteli avantgarde-musiikin parissa muiden muassa Garrett Listin, Henri Pousseurin ja Jean-Pierre Peuvionin kanssa. Hän perusti saksofonisti Fabrizio Cassolin ja rumpali Michel Debrullen kanssa Trio Bravon. Trio levytti useita albumeja ja kiersi kymmenen vuoden ajan Euroopassa, Yhdysvalloissa ja Kanadassa. Kun trion saksofonisti korvattiin ranskalaisella Laurent Dehorsilla, kokoonpanon uudeksi nimeksi tuli Trio Grande.
Massot on työskennellyt myös muissa yhtyeissä. Hän myös soitti Vain ystäviä -elokuvan soundtrackilla. Hän on esiintynyt duossa pasunisti Geoffroy De Masuren kanssa. Hänen muita yhteistyökumppaneitaan ovat olleet Claude Barthelemy, Gary Valente, Sofia Domancich, Evan Parker, Hélène Labarriere, Mäâk's Spirit, Christof Lauer, Wolfgang Puschnig, Klaus Königin orkesteri, Louis Sclavis, Kenny Wheeler, Simon Nabatov ja Tom Rainey. Massot on konservatorion opettajana Liègessä.
Pedro Iturralde
thumb|Pedro Iturralde Pedro Iturralde (13. heinäkuuta 1929 – 1. marraskuuta 2020 ) oli espanjalainen saksofonisti, klarinetisti ja säveltäjä. Hän aloitti julkisen esiintymisen 11-vuotiaana. Hän valmistui Madridissa kuninkaallisesta konservatoriosta ja johti omaa jazzkvartettiaan, joka yhdisti jazziin flamencovaikutteita. Iturralde opiskeli lyhyesti Berklee College of Musicissa Yhdysvalloissa. Hän opetti saksofonia konservatoriossa Madridissa vuoteen 1994 ja loi samanaikaisesti kansainvälistä uraa sekä jazzesiintyjänä että solistina sinfoniaorkesterien kanssa.
Perry Robinson
pienoiskuva|Perry Robinson Perry Robinson (17. syyskuuta 1938 New York, New York – 2. joulukuuta 2018 ) oli yhdysvaltalainen jazzklarinetisti. Hän on urallaan pyrkinyt yhdistämään yhä kiinteästi swingiin liitetyn klarinetin avantgarde-suuntaukseen. Robinson opiskeli muun muassa Lenox School of Jazzissa. Hän on soittanut Paul Bleyn, Archie Sheppin ja Bill Dixonin kanssa. Hän työskenteli myös Roswell Ruddin kvintetin kanssa (1968) ja soitti Jazz Composers' Orchestran kanssa. Hän teki vuonna 1972 yhteistyötä Gunter Hampelin ja vuonna 1973 Dave Brubeckin yhtyeen kanssa.
Betty Cuthbert
thumb|Cuthbertin patsas Melbournessa. Elizabeth ”Betty” Cuthbert (20. huhtikuuta 1938 Ermington, Sydney – 6. elokuuta 2017 Mandurah, Länsi-Australia) oli australialainen pikajuoksija ja nelinkertainen olympiavoittaja.
Ura
Ennen Melbournen olympialaisia, kotikisoja vuonna 1956, Cuthbert teki uuden maailmanennätyksen 200 metrin juoksussa. Kisoissa Cuthbert onnistui voittamaan kultaa sekä 100 metrin että 200 metrin juoksuissa ja otti kolmannen kultansa 4 × 100 metrin viestissä.
Rooman kesäolympialaisissa 1960 Cuthbert pystyi loukkaantumisen vuoksi osallistumaan vain 100 metrille, jossa karsiutui finaalista. Kisojen jälkeen hän päätti lopettaa urheilun. Cuthbert palasi kilpakentille noin 18 kuukautta lopettamisensa jälkeen. Hän pääsi edustamaan Australiaa vuoden 1962 Kansainyhteisön kisoissa. Hän ei ollut vielä aivan entisessä kunnossaan; hän sijoittui 220 jaardilla viidenneksi ja karsiutui finaaleista 100 jaardin välierissä. Cuthbert toimi kuitenkin kultaa voittaneen viestijoukkueen ankkurina.
Cuthbertin harjoittelu alkoi jälleen vuoden 1963 aikana tuottaa tulosta, ja hän oli neljännesmaililla ennätysvauhdissa. Vuoden 1964 olympialaisissa Cuthbert voitti 400 metrin olympiakultaa. Näin hänestä tuli ainoa urheilija, joka on voittanut olympialaisissa kultaa 100, 200 ja 400 metrin matkoilla. Kisojen jälkeen hän lopetti uransa.
Vuosien 1956–1964 välillä Cuthbert rikkoi yhteensä 16 maailmanennätystä 60 metrin, 100 jaardin, 220 jaardin, 400 metrin, 4 × 100 metrin ja 4 × 220 jaardin juoksuissa.
Vuonna 1979 Cuthbertilla todettiin MS-tauti. Sydneyn olympialaisten avajaisissa 2000 pyörätuolissa istunut Cuthbert oli yksi olympiatulen kantajista stadionilla.
Daniel Tchuř
Daniel Tchuř (s. 8. elokuuta 1976) on tšekkiläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Tchuř aloitti uransa FC Vítkovicessä, missä hän pelasi vuosina 1995–2000. Sieltä hän siirtyi SK Slavia Prahaan seuran osoitettua kiinnostusta häntä kohtaan. Slaviaa hän edusti kauden 2000–2001. Tämän jälkeen Tchuř on pelannut FK Mladá Boleslavissa vuosina 2001–2002, Újpest FC:ssä 2002–2004, FC Artmedia Bratislavassa 2004–2007 ja Tšekin pääsarjassa pelaavassa FC Baník Ostravassa vuodesta 2007.
Till Lindemann
Till Lindemann (s. 4. tammikuuta 1963 Leipzig, Itä-Saksa ) on saksalainen metallilaulaja. Hän on tullut tunnetuksi Rammstein-nimisen saksalaisen industrial metal -yhtyeen laulajana. Lindemann kertoi vuonna 2015 uudesta nimeään kantavasta Lindemann-projektista, jossa on myös mukana ruotsalainen death metal -yhtye Hypocrisyn perustaja Peter Tägtgren.
Taustatietoa
Lindemannin isä Werner oli DDR:ssa tunnettu lastenkirjailija/runoilija ja äiti Brigitte pitkään NDR:n radiokanavan kulttuuritoimituksen johtajana työskennellyt journalisti. Hänellä on myös viisi vuotta nuorempi sisko. Nuorena Lindemann harrasti aktiivisesti uintia ja osallistui nuorten EM-kisoihin Firenzessä vuonna 1978 sijoittuen 1500 metrillä seitsemänneksi. Kisamatkalla hän joutui vaikeuksiin poistuttuaan luvatta joukkueen hotellilta ja rangaistuksena hänet pudotettiin vuoden 1980 Moskovan olympiaehdokkaiden joukosta. Vuonna 1979 hän lopetti uinnin kokonaan loukkaantumisen myötä.
Sittemmin Lindemann työskenteli turvefirmassa, puusepän apupoikana sekä korintekijänä. Hän on maininnut, että eräs syy puusepän työn lopettamiseen oli aikaiset herätykset. Vuonna 1981 hänet miltei vangittiin armeijasta kieltäytymisen takia.
Musiikkiura
Lindemann aloitti uransa muusikkona First Arsch -nimisen punk-yhtyeen rumpalina 1980-luvulla. Lindemann on kertonut, että hän tahtoi kovasti tulla muusikoksi, mutta hänellä ei ollut minkäänlaisia soittajan lahjoja. Hän yritti kovasti oppia soittamaan kitaraa, muttei täysin onnistunut siinä. Nykyään Lindemann osaa soittaa ainakin rumpuja, kitaraa ja bassoa. Kun Rammstein-yhtye perustettiin tammikuussa 1994, Lindemann liittyi siihen laulajaksi saatuaan yhtyeen perustajan Richard Kruspen lupaamaan, että yhtye laulaisi saksaksi.
Lindemann on näytellyt saksalaisessa lastenelokuvassa Amundsen – der Penguin. Lindemann on julkaissut Messer-nimisen runokirjan vuonna 2003 ja toisen vuonna 2013 nimeltään "In Stillen Nächten". Lindemann on tehnyt yhteistyötä muun muassa saksalaisen rock-yhtye Megaherzin kanssa, Puhdys-yhtyeen ja suomalaisen Apocalyptica-yhtyeen kanssa.
Lindemann ja Tägtgren esiintyivät Suomessa Helsingin jäähallissa helmikuussa 2020.
Svetlana Gontšarenko
Svetlana Gontšarenko (, o.s. Doronina, s. 28. toukokuuta 1971 Rostov-na-Donu, Neuvostoliitto) on venäläinen entinen pikajuoksija.
Gontšarenko oli 1987 nuorten EM-kisoissa mukana Venäjän joukkueessa, joka voitti 4 x 100 metrin viestijuoksussa hopeaa. Seitsemän vuotta myöhemmin hän voitti 400 metrin juoksussa kultaa sisäratojen EM-kisoissa. Myöhemmin samana vuonna hän voitti Euroopan cupissa 400 metrin juoksun ja oli mukana joukkueessa, joka sijoittui 4 x 400 metrin viestijuoksussa kolmanneksi. Helsingin EM-kisoissa hän oli mukana voittamassa pitkässä viestissä EM-hopeaa. Seuraavana vuonna hän karsiutui Barcelonan sisäratojen MM-kisoissa 200 metrin juoksun välierissä ajalla 23,16, mutta oli samoissa kisoissa mukana voittamassa MM-kultaa viestissä. Samana vuonna Göteborgin ulkoratojen MM-kisoissa hän oli mukana pitkän viestin joukkueessa, joka voitti kisoissa MM-hopeaa.
Gontšarenko voitti Pariisin sisäratojen MM-kisoissa 1997 MM-pronssia 200 metrillä ajalla 22,85 ja oli samoissa kisoissa mukana voittamassa MM-kultaa viestissä. Myöhemmin samana vuonna hän voitti Universiadeissa kultaa 4 x 400 metrin viestissä. Seuraavana vuonna hän voitti sisäratojen EM-kultaa 200 metrillä. Budapestin EM-kisoissa hän voitti EM-hopeaa pitkässä viestissä ja yleisurheilun maailmancupissa hän oli viestissä kolmas. Maebashin sisäratojen MM-kisoissa 1999 Gontšarenko voitti 200 metrillä MM-hopeaa ajalla 22,69 ja oli samoissa kisoissa mukana voittamassa MM-kultaa viestissä. Saman vuoden Sevillan ulkoratojen MM-kisoissa hän karsiutui 200 metrin välierissä ajalla 22,68, mutta oli 4 x 400 metrin viestissä mukana voittamassa MM-kultaa.
Gontšarenko oli Sydneyn olympialaisissa 2000 mukana Venäjän pitkän viestin joukkueessa, joka voitti olympiapronssia. Hän karsiutui Pariisin MM-kisoissa 2003 200 metrin toisissa alkuerissä. Budapestin sisäratojen MM-kisoissa 2004 hän voitti 200 metrillä MM-hopeaa.
Dmitri Rogozin
Tausta
Rogozin valmistui Moskovan valtionyliopistosta 1986 journalismin alalta. Hän sai toisen tutkinnon 1988 taloustieteestä sekä 1996 filosofian tohtorin arvon.
Rogozin oli 1990-luvun alussa mukana useissa poliittisissa liikkeissä. Hän oli perustamassa Venäjän elpymisen liittoa 1992 ja 1993 Venäjän yhteisöjen kongressi -puoluetta (KRO), joka keskittyi entisten neuvostotasavaltojen venäläisvähemmistöjen oikeuksia ajamiseen. Järjestön listalta pyrkivät duumaan entinen Venäjän turvallisuusneuvoston sihteeri Juri Skokov, kenraali Aleksandr Lebed, demokraattisen puolueen Sergei Glazev ja Rogozin listan numerolla viisi. Se jäi kuitenkin äänikynnyksen alle ja Rogozin korvasi Skokovin liikkeen johdossa keväällä 1996. KRO kääntyi sittemmin Lebedia vastaan hänen ottaessaan turvallisuusneuvoston sihteeri aseman Jeltsiniltä ja neuvotellessaan rauhan ensimmäiseen Tšetšenian sotaan.
Rogozin valittiin maaliskuussa 1997 täytevaalissa duumaan Voronežista. Hän puolusti usein voimakkaasti entisten neuvostotasavaltojen ja Tšetšenian venäläisvähemmistön asemaa.
Kesällä 1998 KRO liittyi Moskovan pormestari Juri Lužkovin koalitioon ja Rogozin nousi uuden Isänmaa-puolueen puheenjohtajistoon. Rogozin vastusti liittymistä Koko Venäjä -vaaliliittoon (kts. Yhtenäinen Venäjä) ja KRO erotettiin Lužkovin liikkeestä 1999. Rogozin valittiin duumaan yhden ehdokkaan vaalipiiristä ja hän liittyi kansan edustajien parlamenttiryhmään. Vaalien jälkeen Rogozin sai arvovaltaisen duuman ulkoasiainvaliokunnan puheenjohtajan paikan, kun Putinin kannattajat liittoutuivat kommunistien ja sitoutumattomien kanssa Isänmaa-Koko Venäjää, Liberaalidemokraatteja ja oikeistolaisia puolueita vastaan.
Vuonna 2003 Rogozinista tuli yksi Rodinan johtajista ja puolue saavutti vaaleissa yllättävää menestystä. Rodinaa estettiin osallistumasta Moskovan duuman vuoden 2005 vaaleihin sen rasistisen kampanjoinnin vuoksi. Rogozin jätti puolueen johdon 2006 ja erosi puolueesta kun Elämän puolue, Eläkeläisten puolue ja Rodina yhdistyivät Oikeudenmukaiseksi Venäjäksi. Huhtikuussa 2007 hän oli perustamassa Suur-Venäjä-puoluetta eräiden entisten Rodinan jäsenten ja laitonta maahanmuuttoa vastustavan DPNI:n kanssa. Viranomaiset estivät puolueen rekisteröinnin, eikä se osallistunut vuoden 2007 vaaleihin.
Rogozin oli Euroopan neuvoston parlamentaarisen kokouksen (PACE) Venäjän edustajana. Venäjältä evättiin vuodeksi äänivalta hänen arvosteltuaan PACE:a sen tuomittua Tšetšenian sodan.
Rogozinin vuonna 2006 julkaistusta omaelämäkerrasta Vrag Naroda (Враг Народа, 2006, ) tuli bestselleri.
Rogozin haavoittui 21. joulukuuta 2022 ollessaan syömässä hotellin ravintolassa Donetskissa ukrainalaisten joukkojen tulitettua kaupunkia tykistöllä. Pääkohteena uskotaan olleen Vitali Hotsenkon, joka saapui paikalle 10 minuuttia aiemmin.
Säämäjärvi (järvi)
Säämäjärveen virtaavat muun muassa Kivatsunjoki, Kuhajoki, Kuutamajoki, Pieni Suununjoki ja Soudunjoki. Se laskee Säpsäjokea pitkin Vahatjärveen. Järven ulappa on aava. Rantojen läheisyydessä on 80 saarta, joiden yhteispinta-ala on 4,28 neliökilometriä. Rannat ovat pääosin matalat, hiekkaiset ja kiviset. Pohjaa peittää muta, hiekka, savi, järvimalmi ja kivet.
Säämäjärven kalalajeja ovat lohi, siika, kuore, muikku, hauki, särki, salakka, lahna, säyne, pasuri, seipi, sulkava, kivennuoliainen, rantanuoliainen, made, kuha, ahven, kiiski ja kivisimppu. Järvella harjoitetaan ammatti-, kotitarve- ja virkistyskalastusta. Jessoilan taajama ottaa siitä käyttövetensä ja maatalous laskee siihen jätevetensä.
Järven etelärannalla sijaitsevat Jessoilan kylä ja taajama. Rantojen muita asutuksia ovat Säpsän ja Kudaman taajamat sekä Säämäjärven, Lahden ja Särkilahden kylät. Säämäjärven ympäristö muodosti aikoinaan Säämäjärven kunnan ja sittemmin Säämäjärven piirin.
Veneilyonnettomuus 2016
Moskovalaisten kesäleirille osallistuneiden lasten vene kaatui mahdollisesti ukkoskuuron voimasta 19. kesäkuuta 2016 vastaisena yönä Säämäjärvellä. 14 lasta hukkui.
Disulfidisidos
Disulfidisidos on yksinkertainen kovalenttinen sidos kahden tioliryhmän välillä. Disulfidisidosta kutsutaan myös S-S-sidokseksi, rikkisidokseksi, rikkisillaksi tai disulfidisillaksi. Tätä terminologiaa käytetään yleisesti biokemiassa ja bio-orgaanisessa kemiassa. Muodollisesti (R-S-S-R)-liitosta kutsutaan persulfidiksi, kuten (R-O-O-R)-liitosta peroksidiksi, mutta sen nimityksen käyttö on harvinaista.
Kolmen rikkiatomin sitoutuessa toisiinsa yksinkertaisilla kovalenttisilla sidoksilla (S-S-S) kutsutaan sidosta trisulfidisidokseksi, vaikka tosiasiassa siinä on kaksi disulfidisidosta. Disulfidisidokset muodostuvat yleensä kahden tioli- eli sulfhydryyliryhmän (-SH) hapettuessa kuten alla olevassa kuvassa. Disulfidisidos voidaan palauttaa sulfhydryyliryhmiksi pelkistämällä. thumb|400px|Disulfidisidos muodostuu kahden tioliryhmän hapettuessa.
Vaikutus proteiinin rakenteessa
Proteiineissa disulfidisidokset muodostuvat kysteiinitähteiden tioliryhmien välille. Toinen rikkipitoinen aminohappo, metioniini, ei voi muodostaa disulfidisidoksia. Disulfidisidoksilla on suuri merkitys proteiinin kolmiulotteisissa tertiaari- ja kvaternaarirakenteissa. Disulfidisidos stabiloi proteiinia useilla tavoilla: 1) Se pitää kaksi proteiinin osaa yhdessä joko intra- tai intermolekulaarisesti eli sidos on joko yhden polypeptidiketjun sisäinen tai kahden polypeptidiketjun välillä. 2) Se voi muodostaa laskostuneen proteiinin hydrofobisen ytimen. 3) Se vähentää läheisyydessään vesimolekyylien pitoisuutta, mikä stabiloi vesimolekyyleille herkkiä sekundaarirakenteiden vetysidoksia.
Säämäjärvi
thumb|300px|Säämäjärven rantaa 2009. thumb|300px|Säämäjärven kylänraittia 2009. Säämäjärvi (liv. Siämäjärvi eteläkarj. Siämärvi, ) on kylä sekä historiallinen Aunuksen Karjalan kunta ja Neuvosto-Karjalan hallintopiiri nykyisen Prääsän piirin alueella Karjalan tasavallassa Venäjällä.
Säämäjärven kylä
Säämäjärven kylä kuuluu nykyään Jessoilan kuntaan. Se sijaitsee Säämäjärven kaakkoisrannalla Petroskoista Suojärvelle vievän maantien varressa. Säämäjärven kylän eteläpuolella Suojärven-Petroskoin radalla on samanniminen rautatieasema. Kylässä asui vuoden 2012 lopussa 69 ihmistä.
Säämäjärven historiallinen kunta
Venäjän keisarikunnan Säämäjärven kunta kuului Aunuksen kuvernementin Petroskoin kihlakuntaan. Se käsitti Säämäjärven, Vahatjärven ja Sotjärven ympäristöt. Sen naapureina olivat pohjoisessa Munjärven kunta, idässä Suojun ja Pyhäjärven kunnat, etelässä Vieljärven kunta sekä lännessä Suomen puolella Suojärven kunta. Vuonna 1917 Säämäjärven kuntaan kuului 79 kylää ja niissä oli noin 7 700 asukasta, joista lähes kaikki olivat karjalaisia. Suurimpia Säämäjärven kyliä olivat Jessoila, Säämäjärvi, Veskelys, Alasalmi, Kurmoila, Lahti, Yläne, Tšalkki, Prokkoila ja Salmenniska. Säämäjärven kunta lakkautettiin Neuvostoliitossa 1920-luvulla ja liitettiin Säämäjärven piiriin.
Säämäjärven veneturma
14 lasta hukkui veneilyonnettomuudessa Säämäjärvellä Venäjän Karjalassa kesäkuussa 2016.
Martti Kovero
200px|right|thumb|Martti Kovero Martti Arvo Adolf Kovero (20. syyskuuta 1882 Jyväskylä – 27. huhtikuuta 1955 Helsinki) oli suomalainen taloushistorioitsija, tilastotieteilijä, ylijohtaja ja poliitikko.
Elämä
Martti Kovero syntyi opettajaperheeseen Jyväskylässä. Hänen isänsä oli professori K. A. Kovero. Kodin tausta oli talonpoikainen, isä K. A. Kovero oli syntyisin Teiskon Vähä-Koveron rusthollista ja äiti Johanna Katarina (o.s. Richter) Sotavallan kartanosta Lempäälästä.
Hän tuli ylioppilaaksi 1900 Jyväskylän lyseosta, valmistui filosofian kandidaatiksi 1905, filosofian lisensiaatiksi ja filosofian tohtoriksi 1910. Hänen luokkatovereinaan lyseossa olivat muun muassa Edvard Gylling, Otto Wille Kuusinen ja pari vuotta myös Sulo Wuolijoki, joiden kanssa hän oli myös opiskeluvuosina läheinen ystävä ja oli heidän kanssaan perustamassa 1905 Ylioppilaiden Sosialidemokraattista Yhdistystä ja Sosialistista Aikakauslehteä.
Kovero jätti kuitenkin aktiivipolitiikan siirryttyään 1911 Tilastollisen päätoimiston palvelukseen, jonka ylijohtajana hän toimi 1919–1952. Hän oli yksi ensimmäisistä valtion viraston johtoon kohonneista sosialidemokraatteista. Kovero harjoitti aikanaan laajaa taloushistoriallista ja tilastollista julkaisutoimintaa. Hänen väitöskirjansa vuonna 1910 käsitteli kruununmaitten torppien asutuspolitiikkaa.
Professorin arvo Koverolle myönnettiin 1945.
Roger Taylor (Queen)
thumb|Roger Taylor vuonna 2017 Roger Taylor (oikealta nimeltään Roger Meddows-Taylor) on brittiläinen muusikko. Hän syntyi King's Lynnissä, Norfolkissa 26. heinäkuuta 1949 ja on tullut tunnetuksi ennen kaikkea Queen-yhtyeen rumpalina.
Vuonna 1968 Taylor perusti ystäviensä Brian Mayn ja Tim Staffellin kanssa yhtyeen nimeltä Smile, jossa hän toimi lyömäsoittajana. Queen syntyi vuonna 1970 Staffellin jätettyä Smilen ja Freddie Mercuryn pestauduttua uudeksi solistiksi. Taylor on säveltänyt ja kirjoittanut useita tunnettuja Queenin kappaleita, kuten "Radio Ga Ga", "Heaven for Everyone", "A Kind Of Magic", "Breakthru", "These Are the Days of Our Lives" sekä "I'm In Love With My Car".
Roger Taylor on ollut tuottelias myös sooloartistina. Vuonna 1977 hän julkaisi ensimmäisen soolosinglensä "I Wanna Testify / Turn On The TV". Neljä vuotta myöhemmin ilmestyi ensimmäinen sooloalbumi Fun in Space ja vuonna 1984 toinen, Strange Frontier. Vuonna 1987 Taylor perusti oman bändin, The Crossin. Se ei saavuttanut kovin laajaa menestystä, vaikka nauttikin Saksassa kohtalaista suosiota. The Cross esiintyi kertaalleen myös Suomessa, 3. lokakuuta 1991 Helsingin Tavastia-klubilla, Blue Rock -albumin promokiertueen ensimmäisellä keikalla. Yhtye lopetti toimintansa vuonna 1993, kolmen julkaistun albumin jälkeen.
Guilherme Bentes
Guilherme Frederico Feria Bentes (s. 10. kesäkuuta 1973 Lissabon ) on portugalilainen judon MM-mitalisti.
Roger Taylor (Queen)
Vuonna 1994 Taylor julkaisi albumin Happiness? ja siltä julkaistut hänen parhaiten menestyneet singlensä "Nazis 1994", "Foreign Sand" (yhdessä Yoshikin kanssa) ja "Happiness". Taylorin viimeisin albumi on Electric Fire vuodelta 1998. Viime vuosina hän on toiminut jälleen tiiviisti uudelleen aktivoituneessa Queen-yhtyeessä.
Guilherme Bentes
Bentes saavutti Pariisin MM-kilpailuissa 1997 pronssia 71 kg:n painoluokassa. Hävittyään välierässä japanilaiselle Kenzo Nakamuralle hän kukisti pronssiottelussa Jorma Korhosen. Atlantan olympialaisissa 1996 hän voitti samassa painoluokassa yhden ja hävisi yhden ottelun sijoittuen jaetulle 17. sijalle. EM-kilpailuissa hän oli viides 71-kiloisissa 1997 ja seitsemäs 73-kiloisissa 1998.
Roger Taylor (Queen)
Yksityiselämä
Taylor alkoi seurustella Dominique Beyrandin kanssa vuonna 1977. He saivat lapset Felix Luther ja Rory Eleanor ennen naimisiinmenoaan tammikuussa 1988.
Guilherme Bentes
Bentes voitti opiskelijoiden maailmanmestaruuden 73 kg:n sarjassa 1998 ja sai hopeaa 71-kiloisissa 1996. Hän saavutti maailmancupeissa / Continental Open -kilpailuissa yhden turnausvoiton, yhden kakkossijan ja neljä kolmossijaa. Hän voitti aikuisten tasolla viisi Portugalin-mestaruutta.
Roger Taylor (Queen)
Yksityiselämä
Naimisissa ollessaan Taylor alkoi seurustelemaan Debbie Lengin kanssa. He saivat kolme lasta, Rufus Tiger, Tiger Lily ja Lola Daisy May ennen kuin erosivat vuonna 2002.
Vuonna 2010 Taylor meni naimisiin Sarina Potgieterin kanssa, kuuden vuoden seurustelun jälkeen.
Taylor asuu Puttenhamissa, Surreyssa.
Yeşilköy
Yeşilköy eli San Stefano on nykyisin Istanbulin kaupunkialueella sijaitseva historiallinen kylä. Se tunnetaan esimerkiksi Turkin sodan päättäneen San Stefanon rauhan allekirjoituspaikkana. Nykyisin se kuuluu Istanbulin Bakırköyn piiriin.
Sijainti
thumb|vasen|[[Turkish Airlines-yhtiön pääkonttori Yeşilköyssä.]] Yeşilköy sijaitsee Turkissa nykyisellä Istanbulin kaupunkialueella noin 15 kilometriä kaupungin keskustasta Marmaranmeren rannikolla. Nykyisin Yeşilköy on Istanbuliin kuuluvan Bakırköyn piirin naapurusto (mahalli).
Yeşilköyssä sijaitseva nykyinen Istanbul-Atatürkin kansainvälinen lentoasema oli alun perin vuonna 1911 perustettu Yeşilköyn lentotukikohta.
Historia
Osmanit valtasivat lopulta Bysantin valtakunnan alueet. Heidän tehdessään sotaretkiä Serbiaan vuonna 1454 sulttaani Mehmed II siirrätytti monia hyökkäysalueen asukkaita nykyisen Yeşilköyn paikalle. Tästä lienee saanut alkunsa sittemmin paikalle muodostunut kylä. Vuonna 1498 paikalla mainitaan asuneen yhteensä noin 170 henkilöä. Heistä noin puolet oli maaorjia ja puolet vapaita. Suurimmalla osalla oli slaavilainen tai kreikkalainen sukunimi. Evliya Çelebi mainitsi Ayastefanosin 1600-luvun puolivälillä kuvaillen sen sisältävän tekken, basaarin ja kaksi kirkkoa. Kylästä toimitettiin maitoa pääkaupungissa sijainneelle jogurttitehtaalle.
Valakian ruhtinas Constantin Brâncoveanu asettui taloon kylässä hänen jouduttuaan syrjäytetyksi kotimaassaan vuonna 1713. Samalla vuosisadalla kylän taloudelliseen kehitykseen vaikutti huomattavasti armenialainen Dadian-suku. He rakennuttivat vuonna 1796 viereiseen Azadlin kylään ruutitehtaan. Seuraavan vuosisadan puolella vuonna 1826 Ohannes Dadyan rakennutti armenialaisen Pyhän Stefanoksen kirkon ja kreikkalaisen samalle pyhimykselle omistetun kirkon. Vuonna 1862 aloitti toimintansa kreikkalainen koulu ja vuonna 1865 rakennutettiin katolinen kirkko. Ensimmäinen moskeija valmistui vuonna 1905. Höyrylaivaliikenne pääkaupunkiin alkoi vuonna 1852 ja 1880-luvulla alkoi rautatieliikenne.
Venäläiset valtasivat paikkakunnan vuosine 1877–1878 Turkin sodan aikana. Sodan päättänyt San Stefanon rauha allekirjoitettiin paikan päällä 3. maaliskuuta 1878. Vuonna 1905 kylässä asui 160 perhettä. Ensimmäisen maailmansodan jälkeisenä aikana Turkin ja Kreikan välillä järjestettiin suuria väestönvaihtoja, jotka eivät kuitenkaan sisältäneet Ayastefanosin asukkaita. Kylä sai nykyisen nimensä Yeşilköy vuonna 1924.
Repo
Repo voi tarkoittaa esimerkiksi seuraavia:
Henkilöitä:
TV-sarjoja tai elokuvia:
Espoon kaupunginmuseo
KAMU Espoon kaupunginmuseo on vuonna 1958 perustettu kulttuurihistoriallinen museo. Kaupunginmuseoon kuuluvat KAMU Näyttelykeskus WeeGee llä Tapiolassa, Talomuseo Glims Bembölessä, Koulumuseo Lagstad Espoon keskuksessa ja Huvilamuseo Villa Rulludd meren rannalla Kaitaalla. Espoon kaupunginmuseo kertoo museokokoelman, näyttelyiden ja tapahtumien avulla Espoon kaupunkilaitoksen ja espoolaisten historiasta. Kaupunginmuseon tehtävänä on vaalia, tutkia ja tallentaa Espoon alueen ja sen asukkaiden historiaa ja kulttuuriperintöä monin eri tavoin sekä esitellä ja kertoa siitä tämän päivän ihmisille.
Historia
Espoo vietti 500-vuotisjuhlaansa vuonna 1958, minkä kunniaksi päätettiin perustaa museo kunnan omistamalle Glimsin vanhalle maatilalle. Glimsin tupa vapautui samana vuonna asumiskäytöstä, ja se remontoitiin museorakennukseksi entisajan asuun. Museon avajaisia vietettiin 30.11.1958.
Vuodesta 2002 lähtien Espoon kaupunginmuseon uudet päätoimitilat ovat sijainneet Näyttelykeskus WeeGeellä Tapiolassa, mutta talomuseo Glims on edelleen auki yleisölle ympäri vuoden. Lisäksi 2000-luvulla on avattu kaksi uutta museota ja vuoden 2018 kesäkuussa avataan Saaristomuseo Pentala.
KAMU
thumb|Espoon kaupunginmuseon näyttely Espoon historiasta on esillä Näyttelykeskus WeeGeellä Tapiolassa. Näyttelykeskus WeeGeellä Tapiolassa sijaitseva KAMU on Espoon kaupunginmuseon eniten vierailtu kohde, jossa on pysyvästi esillä Espoon historiasta kertova näyttely Tuhat tarinaa Espoosta. Näyttelyn vanhin esine on 43 000 vuotta vanha villakarvamammutin poskihammas, joka on peräisin ihmisiä edeltävältä ajalta. KAMU tarjoaa museokävijöille myös suuria vaihtuvia erikoisnäyttelyitä, joita on järjestetty hyvin erilaisista aiheista. Kävijämääriltään suosituimpia vaihtuvia näyttelyitä ovat tähän mennessä olleet Aurora Karamzin ja vallan näyttämöt sekä Ötzi - Alppien jäämies. Kaikkien näyttelyiden yhteydessä järjestetään myös erilaista ohjelmaa, kuten opastettuja kierroksia ja työpajoja.
Talomuseo Glims
thumb|Talomuseo Glimsin päärakennus. Talomuseo Glims esittelee elämää vanhassa maatalossa ja kestikievarissa, jonka vanhimmat rakennukset ovat peräisin 1700-luvulta. Glimsistä löytyvät myös kahvila ja museopuoti.
Koulumuseo Lagstad
Espoon ensimmäinen kunnallinen koulurakennus Lagstad aloitti toimintansa 1873, ja nykyään se toimii kotiseututalona ja koulumuseona. Lagstadissa esitellään entisaikojen koulun tunnelmaa, ja piharakennuksessa pääsee tutustumaan entiseen opettajan asuntoon.
Huvilamuseo Villa Rulludd
Kerran kuussa auki olevassa Villa Rulluddissa voi tutustua vanhaan espoolaiseen huvilaelämään ja -arkkitehtuuriin. Aukiolopäivinä museossa toimii suosittu kahvila.
Saaristomuseo Pentala
Saaristomuseo Pentala sijaitsee vanhalla kalastajatilalla Espoonlahdella, Pentalan saaressa. Saaristomuseon museoalueen muodostavat yli kymmenen erilaista rakennusta. Niistä vanhin, kalastajatorppa, on rakennettu 1790-luvun alussa. Kalastajatilalla asuttiin ympärivuotisesti vuoteen 1986 saakka.
Pentalan saaressa merellinen Espoo näyttää parhaat puolensa. Saaristomuseossa tutustutaan saaristoelämän moniin puoliin: asumiseen, työntekoon, huvilaelämään ja vapaa-ajan viettoon.
Tutkimus
Espoon kaupunginmuseo on Espoon historian, kulttuuriperinnön sekä kulttuuriympäristöjen tutkimuslaitos. Museon tuottama tutkimus koostuu mm. arkeologisista kaivauksista, esinetutkimuksesta, kulttuuriympäristöjen inventoinneista, haastatteluista, selvityksistä ja arkistotutkimuksista. Näkyviä tuloksia tutkimukselle ovat esimerkiksi näyttelyt ja museon omat julkaisut. Tutkimuskohteet liittyvät pääasiassa espoolaiseen rakennus- ja kulttuuriperintöön sekä alueen historiaan, mutta museo on myös ollut mukana useissa arkeologisissa kaivauksissa.
Kulttuuriympäristötyö
Espoon kulttuuriympäristöjen tutkimus, arvottaminen ja säilyttäminen on kaupunginmuseon keskeinen viranomaistehtävä. Museo tuottaa kulttuuriympäristöjä koskevaa perustietoa sekä osallistuu asiantuntijana kaavoitus- ja rakennuslupaprosesseihin. Kulttuuriympäristöön kuuluvat arkeologinen perintö, rakennetut ympäristöt ja perinnemaisemat.
Tulevaisuus
Museon toinen näyttävä hanke on yhteistyö Mankbyn keskiaikaisen kylätontin arkeologisten kaivausten kanssa. Mankby oli Espoon Kauklahdessa sijainnut 1500-luvulle asti asuttuna ollut kylä, joka autioitui Espoonkartanon perustamisen jälkeen. Arkeologisena kohteena Mankby on ainutlaatuinen kokonaisuus, ja 2000-luvun tutkimukset ovatkin antaneet paljon uutta tietoa keskiaikaisesta Suomesta. Espoon kaupunginhallitus on päättänyt tehdä Mankbystä tulevaisuudessa arkeologisen puiston, mutta hankkeen aikataulu on avoin.
Mestareiden kisa
Mestareiden kisa on vuosittain järjestettävä autourheilutapahtuma. Tapahtumassa järjestetään lukuisia erilaisia kilpailuja, joihin ottavat osaa maailman huipputason ralli- ja ratakuljettajat. Kisan järjestivät ensi kertaa vuonna 1988 Michèle Mouton ja Fredrik Johnson kaksi vuotta aikaisemmin Korsikan rallissa kuolleiden Henri Toivosen ja Sergio Creston muiston kunniaksi.
Mestareiden kisa on ainoa tapahtuma, jossa ralli- ja ratakuljettajat ottavat toisistaan mittaa mies miestä vastaan tasaväkisellä kalustolla. Henkilökohtaisen kilpailun voittaja on "Mestareiden mestari" ja hänet palkitaan Henri Toivosen muistopokaalilla. Vuonna 1999 mukaan otettiin maajoukkuekilpailu, jossa joukkue koostuu rata- ja rallikuljettajasta. Aikaisemmin mukana oli kolmantena miehenä myös moottoripyöräilijä.
Yli kymmenen vuoden ajan kilpailu järjestettiin Gran Canarialla, mutta vuosina 2004–2006 kisa ajettiin Pariisin lähistöllä sijaitsevalla Stade de France -stadionille rakennetulla radalla ja vuosina 2007–2008 Lontoon Wembleyllä. Vuonna 2009 kilpailu ajettiin Pekingin olympiastadionilla ja vuosina 2010 ja 2011 Düsseldorfissa Saksassa. Vuonna 2012 kilpailu ajettiin Thaimaan Bangkokissa Rajamangala Stadiumilla. Vuoden 2013 kilpailu jouduttiin perumaan Thaimaan poliittisten mielenosoituksien takia. Vuonna 2014 kilpailu ajettiin Barbadoksella Bushy Park nimisellä alueella. Vuoden 2015 kilpailu ajettiin Lontoon olympiastadionilla.
M2 Bradley
Yleistietoa
M2 Bradley suunniteltiin jalkaväen kuljettamiseen taisteluun ja sen taistelun tukemiseen. Bradley voi tuhota myös vihollisen kalustoa panssarintorjuntaohjuksilla ja konetykillä. Vaunu kuljettaa kolmea miehistönjäsentä ja kuuden sotilaan jalkaväkiryhmää.
M2 Bradley on 6 metriä pitkä, 3,6 metriä leveä ja 3,2 metriä korkea. Sen huippunopeus on 66 kilometriä tunnissa. Painoa vaunulla on 30,4 tonnia. Bradleyn pääase on sähkötoiminen 25 millimetrin M242 Bushmaster -konetykki. Panssarintorjunta-aseistukseen kuuluu TOW-panssarintorjuntaohjuksen ampumalaite, jossa on ampumavalmiina kaksi ohjusta. Vaunussa on myös putken suuntainen 7,62 mm M240 -konekivääri.
Historia
M2 Bradleyn kehitystyö alkoi vuonna 1968 vastauksena neuvostoliittolaiselle BMP-1-rynnäkkövaunulle. Palveluskäyttöön se tuli vuonna 1981, samoihin aikoihin Neuvostoliiton BMP-2-rynnäkköpanssarivaunun kanssa. Se nimettiin kenraali Omar Bradleyn mukaan ja otettiin Yhdysvaltain maavoimien käyttöön vuonna 1981. BAE Systems North America on valmistanut niitä tähän mennessä jo 6 720 kappaletta.
Bradleytä käytettiin myöhemmin Irakin sodan aikana, mutta niiden on todettu olevan haavoittuvia sissien yllätyshyökkäyksiä vastaan.
La Rochelle
La Rochelle on kaupunki Ranskassa, Charente-Maritimen departementissa ja Uuden-Akvitanian alueella. Kaupunki sijaitsee Atlantin valtameren rannalla.
Maantiede
La Rochellen kaupunki sijaitsee Ranskan länsirannikolla, noin 500 kilometriä Pariisista lounaaseen, Atlantin valtameren rannalla. Kaupunki on erityisesti satamakaupunki, jonka sijainti on ihanteellinen Antiochen lahden pohjukassa ja sitä suojelee mereltä Ré, Oléron ja Aix -saarien muodostama ketju. Satama tarjoaa aluksille turvaisan paikan myrskyjenkin aikana. La Pallice -sataman rakentaminen tapahtui 1800-luvun loppupuolella. Alueen kalastus on jäänyt pienimuotoiseksi ja se on vuosien myötä jopa taantunut. right|thumb|250px|La Rochelle: Vieux Portright|thumb|250px|La Rochelle, [[Jean-Baptiste Camille Corot, 1851.]]
Nykyään La Rochelle on alueellinen hallintokeskus ja saa toimeentulonsa ns. kolmannen sektorin toiminnoista. Vuodesta 1988 lähtien läheinen Ile de Rén saari on yhdistetty kaupunkiin sillan välityksellä.
Historia
Temppeliherrojen käyttämät kauppa- ja hallintotiet suuntautuivat kaikki 1100- ja 1200-luvuilla La Rochelleen. Kaupungista muodostui tuolloin järjestön satamakaupunki Atlantin rannikolla. Tästä merkittävästä aikakaudesta muistuttaa yksi La Rochellen kaupunginosista, jonka nimistöstä löytyy muun muassa Temppeliherrojen katu ja tori.
Akvitanian herttua Guillaume X teki vuonna 1137 La Rochellesta vapaasataman ja 50 vuotta myöhemmin, ensimmäistä kertaa Ranskan historiassa, kaupungille nimettiin kaupunginjohtaja (maire) Guillaume de Montmirail. Aina 1400-luvun lopulle asti kaupungin satama oli Ranskan tärkein Atlantin rannikon satamista ja sen kautta kulki eritoten viiniä ja suolaa.
La Rochellen suurinta kukoistuskautta ja varallisuuden voimakkaan kasvun aikaa oli 1500-luku, jolloin siellä omaksuttiin uskonpuhdistuksen ajatukset. Vuodesta 1568 lähtien siitä tuli hugenottien, Ranskan protestanttien, keskuspaikka. Tämä todellinen vapauden ja menestyksen aika jatkui vuoteen 1620 saakka. Vuonna 1622 Guisen herttua voitti taistelussa La Rochellen asukkaiden laivaston, jota komensi Jean Guiton. thumb|220px|[[Kardinaali Richelieu La Rochellen piirityksessä.]]
Ratkaiseva kaupungin ja Ludvig XIII:n välinen yhteenotto käytiin 10. syyskuuta 1627, jolloin kaupungin ja kuninkaallisten joukkojen kanuunoiden iskut tömähtelivät La Rochellessa. Tämä oli seurausta La Rochellen 14. elokuuta alkaneesta piirityksestä, jonka avulla kardinaali Richelieu sulki kaupungin yhteydet ulkomaailmaan aina 1. marraskuuta 1628 saakka. Tuolloin kaupunki antautui ja samalla se menetti kaikki privilegionsa ja kaupunginjohtajansa. Hugenottien kasvava vainoaminen lisääntyi ja se kulminoitui Ludvig XIV:n aikana ns. Nantesin ediktin purkamiseen 1685. Tämän sorron seurauksena useat hugenotit päättivät lähteä maasta ja useimmat heistä siirtyivat Pohjois-Amerikkaan, jonne he perustivat muun muassa New Rochellen kaupungin vuonna 1689.
La Rochellen kaupungille 1700-luku oli taloudellisen kasvun ja vaurauden aikaa. Vaurauden lähteenä olivat Pohjois-Amerikka ja Afrikka. Kaupungin porvareiden laivat kuljettivat orjia Afrikasta uudelle mantereelle, josta tuotiin tavaraa Eurooppaan ja sieltä vietiin tavaraa Afrikkaan. Kaupungista muodostuikin eräänlainen orjakaupan laivaustoiminnan keskus.
Toisen maailmansodan aikana saksalaiset rakensivat kaupunkiin ison sukellusveneiden tukikohdan, joka oli myöhemmin Das Boot -elokuvan ympäristönä. Sodan loppuvaiheessa La Rochelle oli viimeinen ranskalainen kaupunki, joka valloitettiin takaisin vapaalle Ranskalle.
La Tour de la Chaîne
Keskiaikaiset tornit ovat eräs La Rochellen kaupungin tunnus ja La Tour de la Chaîne on yksi näistä kaupungin tunnuksista. Tornin rakentamisen tarkaa päivämäärää ei tunneta, mutta Claude Massen mukaan se lienee rakennettu vuosina 1378-1380. Tosin olemassa olevat dokumentit antavat rakennusajaksi vuodet 1382-1390.
Torni on historiansa aikana kärsinyt useita vaurioita. La Fronde-kapinan aikana vuonna 1651 voimakas räjähdys tuhosi sen kattorakennelmat ja muita rakenteita. Vuonna 1827 kokonaisuuteen kuuluva pienempi torni tuhottiin. Suuren, jäljelle jääneen, tornin restaurointi aloitettiin vasta 1800-luvun lopulla ja sitä jatketiin pitkälle 1900-luvulle.
Saint-Nicolasin torni
Toinen La Rochellen tornitunnuksista, joka on perustaltaan lievästi viisikulmainen ja jonka korkeus on 36 metriä. Torni sisältää kolme kahdeksankulmaista, päällekkäin olevaa salia, joista kahdessa on holvikaaret.
Ensimmäinen torni rakennettiin paaluille ja sinne ei ollut käyntiä matereelta, sillä mikään muuri- tms. rakennelma ei yhdistänyt sitä mantereeseen. Vasta 1300-luvun loppupuoliskolla rakennettiin nykyisin nähtävissä oleva torni. Tornin kyljessä voidaan havaita jäänteitä kaaristosta. Arkkitehti Lisch, joka johti tornin entisöintiä 1800-luvun lopulla, totesi siinä olleen muurikäytävän, joka oli johtanut La Tour de la Chaîne -tornin pieneen, nyttemmin tuhoutuneeseen, torniin. Mutta mikään meille säilynyt kuvallinen tai kirjallinen lähde ei kuitenkaan kerro moisen muurikäytävän olemassaolosta. Todennäköisesti sellaista ei ole koskaan rakennettukaan.
Grosse Horlogen torni
Tämä torni on alun perin ollut eräs kaupunginmuurin porteista ja se on puhkaistu ja rakennettu alkuperäiseen muuriin 1200-luvulla, jolloin se nimi oli Porte du Parrot, koska sen kautta päästiin samannimiselle esikaupunkialueelle. Portti muodostettiin kahdesta aukosta, joista isompaa käyttivät rattaa, vaunut ja kärryt sekä pienempää jalankulkijat.
Vuonna 1478 torniin rakennettiin kahdeksankulmainen kellotorni, johon sijoitettiin aikaa ilmaiseva soittokello. Vuonna 1672 kaksi oviaukkoa yhdistettiin yhden ainoan holvikaaren käytäväksi ja näin helpotettiin liikkumista portin kautta. Vuonna 1746 tornin ylin osa purettiin, jotta Ludvig XV tieteelliset ja sotilaalliset rakennelmat saatiin rakennettua. Tässä muodossaan torni on vielä tänäänkin.
La Laterne -torni
Tornin korkeus on 55 metriä, ja se on rakennettu kahdessa osassa. Tornin alaosa on ympyrän muotoinen, korkeudeltaan 25 metriä ja sen halkaisija on 25 metriä. Tämän päälle on rakennettu kahdeksankulmainen suippo tornirakennelma, jonka kahdeksasta sivusta neljä on koristeltu apilanlehtimäisin ikkunoin. Jokainen kaari on koristeltu erilaisin ulkonevin ornamentein.
Useat päällekkäin olevat salit muodostavat tornin sisustan. Salien seinissä on lukuisia graffiteja, jotka sinne ovat piirtäneet englantilaiset, espanjalaiset ja hollantilaiset merimiehet, jotka ovat olleet vangittuina torniin 1600- ja 1800-lukujen aikana.
Tämä keskiaikainen rakennelma on todennäköisesti korvannut jonkin paikalla aiemmin sijainneen vastaavan rakennuksen. Tornin rakennustyöt alkoivat Claude Massen mukaan vuonna 1445 ja päättyivät vasta 23 vuotta myöhemmin eli vuonna 1468. Alun perin se oli keskiaikaisen kaupunginmuurin lounainen kulmaus ja sen tornin huipulla oleva valo toimi majakkana merenkulkijoille. Valmistumisaikanaan torni sijaitsi meren rannassa.
Kaupungin muurien repimisessä vuonna 1628 tämä torni säästettiin, ja se liitettiin osaksi uutta kaupungin kehämuuria vuonna 1689. Vuosina 1900-1914 siinä toteutettiin suurimittaisia restaurointitöitä ja silloin torni saatettiin sen nykyiseen kuntoon.
Ferranti Mercury
Ferranti Mercury on Ferrantin valmistama tietokone, joka käytti elektroniputkia. Tietokone oli CERNin ensimmäinen elektroninen tietokone, joka toimitettiin vuonna 1958.
Tietokone julkaistiin vuonna 1957 ja se perustui Manchesterin yliopiston prototyyppiin Meg. Sen merkittävin tavoite oli korvata aiemmin Ferranti Mark 1:ssä käytetyt Williams-Kilburn -putket ferriittirengasmuistilla.
Tietokonetta valmistettiin 19 kappaletta.
Tungutjärvi
Tungutjärvi on järvi Uikujoen vesistössä Belomorskin piirin länsiosassa Karjalan tasavallassa Venäjällä. Tungutjärven pinta on 119 metriä merenpinnan yläpuolella. Järven suurin pituus ja leveys on noin 12 kilometriä. Järven länsipäässä sijaitsee Koivuniemen kylä, joka on nykyisin autio. Tungutjärvi laskee sen pohjoisrannalta alkavaa Tungutjokea myöten Uikujokeen.
Luigi Rusca
thumb|250px|Ruscan [[Nevski-prospektille vuonna 1805 suunnittelema Höyhenlinjan pylväikkö purettiin Nevski prospekt -metroaseman rakennustöiden yhteydessä ja pystytettiin uudelleen vuonna 1972.]] Luigi Rusca (2. syyskuuta 1762 Agno, Ticino, Sveitsi – 1822 Valence, Rhône-Alpes, Ranska ) oli sveitsiläissyntyinen, Venäjällä toiminut klassismin ajan arkkitehti.
Kert Kütt
thumb|200px Kert Kütt (s. 9. lokakuuta 1980 Pärnu, Viron SNT) on virolainen jalkapallomaalivahti, joka edustaa kaudella 2015 norjalaista Valdres FK:ta. 199 senttimetriä pitkä Kütt pelasi FC KTP:ssä kaudet 2013–2014, jota ennen hän edusti FC Hakaa. Kütt on pelannut Viron pääsarjassa Meistriliigassa yli 250 ottelua seitsemän eri seuran riveissä. Hän on pelannut myös Thaimaassa Army Unitedin riveissä. Kütt on pelannut vuosituhannen vaihteessa myös Viron eri nuorten maajoukkueissa.
Ivica Kostelić
Ivica Kostelić [] (s. 23. marraskuuta 1979 Zagreb, Kroatian ST) on kroatialainen alppihiihtäjä. Hän on maailmancupin kokonaiskilpailun voittaja, maailmanmestari ja olympiamitalisti. Hän menestyi uransa alkupuolella lähes yksinomaan pujottelussa, mutta on sittemmin kehittynyt myös hyväksi vauhtilajien laskijaksi. Hän on alppihiihdon kokonaiscupin voittajan Janica Kostelićin vanhempi veli.
Kostelić voitti pujottelun maailmanmestaruuden 2003. Olympialaisissa hän on voittanut hopeaa alppiyhdistetyssä Torinossa 2006, Vancouverista 2010 ja Sotšissa 2014 sekä pujottelussa vuonna 2010.
Kostelić menestyi hyvin nuorten sarjoissa, mutta hänen uransa maailmancupissa on ollut menestykseltään vaihteleva ja myös loukkaantumisten täyttämä. Hänen parhaat saavutuksensa ovat maailmancupin kokonaiskilpailun voitto kaudella 2010–2011, pujottelun maailmancupin voitto kausilla 2001–2002 ja 2010–2011, alppiyhdistetyn cupin voitto 2010–2011, 2011–2012 ja 2012–2013. Hän on voittanut yhteensä 26 maailmancupin osakilpailua, ollut 16 kertaa toinen ja 18 kertaa kolmas.
Vuonna 2003 kroatialaiselle Nacional-lehdelle antamassaan haastattelussa Kostelić antoi useita lausuntoja, joiden tulkittiin olevan natsimyönteisiä. Juttu sai myös kansainvälistä huomiota ja herätti närää erityisesti Itävallassa ja Kostelić joutui lopulta pyytämään anteeksi. Myöhemmin hän sanoi syytösten olleen vääriä ja että hänen lausuntonsa irrotettiin asiayhteydestä. Alkuperäisessä haastattelussa Kostelić kommentoi kansallissosialismia sanoen sen olleen ”terve järjestelmä, parempi kuin kommunismi”. Toinen tapaus sattui lehdistötilaisuudessa, kun häneltä kysyttiin miltä hänestä tuntui ennen toista pujottelulaskua kilpailussa, jonka voitosta hän taisteli. Kostelić vastasi sanomalla olevansa ”valmis ja keskittynyt kuin saksalainen sotilas ennen hyökkäystä Neuvostoliittoon”. Myöhemmin hän pyysi lausuntoaan anteeksi.
DLR
thumb|250px|DLR:n logo [[Zeppelin NT|Zeppelin NT:ssä]] DLR eli Saksan ilmailu- ja avaruuskeskus (Deutsches Zentrum für Luft- und Raumfahrt e.V. eli DLR) on sekä Saksan avaruusjärjestö että ilmailun ja avaruus­tekniikan tutkimuslaitos.
DLR:in pääkonttori on Kölnissä. Organisaatiossa työskentelee 5 100 ihmistä 31 eri instituutissa. DLR:llä on toimistot Brysselissä, Pariisissa ja Washington D.C.:ssä. Vuonna 2011 DLR:n kansallinen budjetti oli 242 miljoonaa euroa ja lisäksi sen kautta budjetoitiin ESAan 714 miljoonaan euroa.
DLR on Saksan siiviiliavaruusohjelman hallinto. Se edustaa Saksaa esim. ESAssa ja sen kautta maksetaan pääosa Saksan jäsen- ja ohjelmamaksuista ESAaan. Se myös rahoittaa Saksan osallistumiset NASAn jne. avaruusohjelmiin.
Historia
DLR oli vuodesta 1969 nimeltään Deutsche Forschungs- und Versuchsanstalt für Luft- und Raumfahrt (DFVLR). DFVLR syntyi, kun yhdistettiin Aerodynamische Versuchsanstalt (AVA), Deutsche Versuchsanstalt für Luftfahrt (DVL) ja Deutsche Forschungsanstalt für Luftfahrt (DFL). Vuonna 1972 siihen liittyi Gesellschaft für Weltraumforschung (GfW). Vuonna 1989 DFVLR sai nykyisen nimensä Deutsche Forschungsanstalt für Luft- und Raumfahrt (DLR). Vuonna 1997 Deutschen Agentur für Raumfahrtangelegenheiten (DARA) yhdistettiin DLR:ään ja DLR:n aukikirjoitettu muoto muuttui muotoon Deutsches Zentrum für Luft-und Raumfahrt.
2000-luvun alussa DLR liittyi Helmholtz-Gemeinschaft Deutscher Forschungszentren-tutkimusorganisaation jäseneksi (HGF), mihin kuuluu muun muassa Fraunhofer-tutkimuslaitos.
Vuonna 2010 DLR on yksi EU-alueen harvoista avaruus- ja ilmailutekniikkaa kehittävistä organisaatioista, jonka budjettia ei leikattu vuonna 2008 alkaneen laman tukitoimien aikaansaaman valtionvelan vähentämiskeinona. Vuonna 2011 DLR:n kansallinen avaruusbudjetti on 242 miljoonaa euroa ja sen kautta panostetaan ESAan 714 miljoonaan euroa.
Johto
DLR:n ylimmät johtajat ovat
Huhtikuussa 2011 avaruushallinnon johtoon noussut Gerd Gruppe oli aiemmin ollut 20 vuotta Baijerin osavaltion hallinnossa.
Joseph Conombo
Joseph Issoufou Conombo (9. helmikuuta 1917 Combissiri – 20. joulukuuta 2008 Nazougma ) oli burkinalainen poliitikko, joka toimi maansa pääministerinä vuosina 1978–1980.
Joseph Conombo syntyi maanviljelijän perheeseen. Hän opiskeli William Ponty -koulussa ja valmistui lääkäriksi Dakarin lääketieteellisestä oppilaitoksesta vuonna 1942. Toisen maailmansodan aikana hän palveli lääkärinä Ranskan armeijassa.
Työskennellessään Batién sairaalassa vuonna 1945 Conombo liittyi Union voltaïque -puolueeseen, joka vaati Norsunluurannikon, Ranskan Sudanin ja Nigerin kesken jaetun Ylä-Voltan uudelleen perustamista. Vuonna 1948 hänet valittiin maan edustajaksi Ranskan unionin neuvostoon. Pariisissa Conombo täydensi lääketieteen opintojaan.
Conombo edusti Ylä-Voltaa Ranskan kansalliskokouksessa vuosina 1951–1958. Vuosina 1954–1955 hän toimi Pierre Mendès Francen hallituksen valtiosihteerinä. Conombo oli yksi ensimmäistä afrikkalaisista Ranskan hallituksessa.