cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Paul-Henri Mathieu
Grand Slam -turnauksissa Mathieu on parhaimmillaan yltänyt neljännelle kierrokselle; tämä häneltä onnistui Australian avoimissa vuosina 2006 ja 2008, Ranskan avoimissa vuosina 2002 ja 2008 sekä Wimbledonissa vuosina 2007 ja 2010. Yhdysvaltain avoimissa hän on parhaimmillaan edennyt kolmannelle kierrokselle vuosina 2004 ja 2010.
Luu
Luu (, mon. ossa) on kovan luukudoksen muodostama tukirangan osa. Luut muodostavat selkärankaisilla sisäisen tukirangan eli luurangon. Luut kiinnittyvät yleensä toisiinsa nivelin. Luun sisällä on pehmeää luuydintä, joka tuottaa verisoluja.
Jaottelu
thumb|Erityyppisiä luita ihmisen luurangossa. Luut jaetaan eri tyyppeihin niiden muodon ja tarkoituksen mukaan:
Rakenne
thumb|Putkiluun rakenne. Luuta peittää kova luukalvo, jonka kautta verisuonet läpäisevät luun sisäosat. Luukalvon alla on tiiviistä luusta muodostuva kuorikerros. Sen alla on luun huokoinen sisin eli hohkaluu, jonka pienissä väleissä on luuydintä. Pitkissä putkiluissa luuydintä voi olla myös luuydinonteloissa. Luuydin voi olla keltaista tai punaista.
Luu koostuu mikroskooppisista lieriömäisistä yksiköistä, jotka muodostavat niin sanotun Haversin järjestelmän. Yhden rakenneyksikön eli osteonin keskellä kulkee Haversin kanava, jossa ovat verisuonet ja hermot. Haversin kanavien ympärillä sijaitsevat luusolut, joista jokaisella on oma solunkokoinen tilansa. Peräkkäiset tilat ovat yhteydessä toisiinsa kanavien välityksellä ja saavat sitä kautta ravinnon ja hapen Haversin kanavan verisuonilta.
thumb|left|200px|Luukudosta mikroskooppikuvassa. Luukudos muodostuu pääasiassa mineralisoituneesta soluväliaineesta. Kypsän luun soluväliaineessa on epäorgaanisia aineita 60–70 prosenttia kuivapainosta ja orgaanisia aineita 30–40 prosenttia. Epäorgaanisista suoloista eniten on kalsiumfosfaattia (85 prosenttia) ja kalsiumkarbonaattia (10 prosenttia). Orgaanisista aineista kollageenia on 90 prosenttia. Luun mineraalikoostumus tekee luusta taipumatonta ja hyvin painetta ja vetoa kestävää mutta samalla huonosti hiovaa kulutusta kestävää.
Luukudos uudistuu jatkuvasti luuta muodostavien solujen ja luuta tuhoavien solujen ansiosta. Luukudoksen muodostumista ja tuhoutumista säätelevät lisäkilpirauhasen ja kilpirauhasen erittämät hormonit. D-vitamiini mahdollistaa kalsiumin imeytymisen suolistossa ja kulkeutumisen luukudokseen. Luukudos on elävää kudosta, joten jos sen verenkierto lakkaa, luu menee kuolioon. Verenkierto ravitsee luuta sekä osallistuu luuytimen toimintoihin ja kalsiumin ja fosforin aineenvaihduntaan.
Luuliitokset
Luu voi liittyä toiseen luuhun liikkuvan nivelen avulla, jossa luut ovat toisiinsa nähden liukuvassa kosketuksessa. Luut voivat liittyä toisiinsa myös jäykän sidekudossiteen tai rustokerroksen välityksellä, jolloin liikettä tapahtuu vain vähän. Kaksi luuta voi myös kasvaa yhteen ilman mitään väliin jäävää kudosta.
Niveleen päättyessään luukalvo jatkuu nivelkapselina. Synoviaalinivelellä toiseen luuhun niveltyvän luun pinnalla on nivelrustoa.
Tehtävät
Luilla on useita tehtäviä. Ne toimivat elimistön tukirankana, suojaavat sisäelimiä, mahdollistavat liikkumisen, varastoivat mineraalisuoloja (kalsiumia, fosforia ja magnesiumia) ja osallistuvat mineraaliaineenvaihduntaan.
Luut varastoivat kivennäisaineita kuten kalsiumia ja fosfaattia. Elimistö voi irrottaa niitä luusta käyttöönsä tarvittaessa esimerkiksi raskauden ja imetyksen aikana, luiden ja hampaiden muodostuksen aikana tai kasvukausien aikana.
Luiden ulkopinnalla on epätasaisuuksia, joihin jänteet, nivelsiteet ja muut sidekudoksiset rakenteet kiinnittyvät.
Punainen luuydin tuottaa punasoluja, granulosyyttejä, monosyyttejä, imusoluja ja verihiutaleita.
Murtumat
Luu voi murtua vamman, siihen kohdistuvan voiman tai erilaisten patologisten syiden vuoksi. Luunmurtumia on seitsemää erilaista murtumakohdan tyypin mukaan. Murtuman paraneminen perustuu luusolujen esiasteiden aktivoitumiseen murtumakohdassa. Uudisluu on luun murtumakohtaan muodostuvaa ainesta.
Raaka-aineena
thumb|150px|[[Norsunluusta tehty veistos.]] Ihmiset ovat tehneet eläinten luusta monenlaisia työkaluja kuten neuloja, koukkuja, sirppejä ja kaapimia. Luu on voitu kovettaa tulella. Sarviluu on ollut suosittu materiaali sen kovuuden ja kestävyyden ansiosta. Huiluja on tehty usein linnunluista.
Norsunluusta tehdyt esineet kuten biljardipallot, pianon koskettimet, leimasimet sekä arvokkaat taide- ja koriste-esineet olivat entisaikaan hyvin suosittuja. Nykyisin niiden kysyntä, kauppa ja arvostus on vähentynyt norsujen suojelun ja myyntikieltojen vuoksi.
Ravintona
Varhaiselle ihmiselle luuydin oli merkittävä ravinnonlähde, sillä se sisältää paljon kaloreita. Ihminen myös säilöi luuydinkudosta sisältäviä luita myöhempää käyttöä varten, sillä luun suojassa ydin säilyy hyvänä parin kuukauden ajan vaikka menettääkin paljon ravintoainesisältöään jo kolmannen viikon jälkeen. Nykyisin luuydintä syödään harvemmin kuin ennen. Luuytimen rasva on lähinnä kertatyydyttymätöntä rasvaa.
Jotkin kasvinsyöjäeläimet kuten kirahvit syövät luuta saadakseen kalsiumia ja fosforia oman luustonsa rakennusaineiksi.
Taikakaluna
Yksittäinen luu on mytologiassa voimakas taikaväline. Arpa on tietäjän taikakalu, luu, joka pudotetaan rummun kalvolle. Siitä, mihin paikkaan ja asentoon arpa jää rummulle, ennustetaan esimerkiksi tulevia tapahtumia.
Sen jälkeen kun luuydin on maatunut, muodostaa luuytimen täyttämä tila pitkiin luihin tyhjän putken. Tämän putken vuoksi luut on koettu osoittamisen tai tuijottamisen välineeksi taikka vaarallisia voimia suuntaaviksi. Saamelaiset ovat rikkoneet luut ennen niiden jättämistä maastoon, ettei paha silmä olisi voinut katsoa niiden läpi. Australian aboriginaalit ovat uskoneet voivansa kirota jonkun kuolemaan tai sairastumaan taikka vaikkapa auton hajoamaan osoittamalla tätä luulla.
Anvil
Anvil on kanadalainen heavy metal -yhtye, joka perustettiin vuonna 1978. Ryhmän alkuperäisenä nimenä oli Lips, mutta se muutettiin muotoon Anvil hieman ennen esikoislevyn Hard 'n' Heavy julkaisua vuonna 1981. Yhtyeen juuret ulottuvat vuoteen 1973, jolloin kouluikäiset Steve Kudlow ja Robb Reiner alkoivat soittaa musiikkia yhdessä.
Anvilin on väitetty vaikuttaneen eräisiin itseään tunnetumpiin yhtyeisiin, kuten Metallicaan ja Megadethiin. Anvilin oma menestys ei noussut niiden tasolle, vaikka 1980-luvun alkupuolella yhtye onnistuikin keräämään kuulijakuntaa kolmen ensimmäisen levynsä avulla. Vuonna 2009 Anvilin tunnettavuus kasvoi merkittävästi Sacha Gervasin ohjaaman dokumenttielokuvan Anvil, tosielämän spinal tap myötä. Elokuvaa on kuvailtu mieltä lämmittäväksi kokemukseksi sellaisillekin ihmisille, jotka eivät kuuntele heavy metalia.
Shamsi Vuai Nahodha
Shamsi Vuai Nahodha (s. 1961) on Tansaniaan kuuluvan Sansibarin pääministeri vuodesta 2000. Hän edustaa Tansanian hallitsevaa puoluetta Chama Cha Mapinduzia. Nahodhaa pidettiin vähäisen kokemuksensa takia yllättävänä valintana pääministeriksi, kun Sansibarin presidentti Amani Abeid Karume kutsui hänet virkaan. Nahodha oli juuri tullut valituksi ensimmäiselle kaudelle edustajainhuoneeseen, ja sitä ennen hän oli keskitason viestintävirkailija.
Amidiinit
thumb|250px|Amidiinien yleinen rakenne Amidiinit ovat orgaanisia yhdisteitä, joille tunnusomaisessa funktionaalisessa ryhmässä samaan hiiliatomiin on sitoutunut sekä amino- että iminoryhmä ja rakenteellisesti niitä voidaan pitää karboksyylihappojen typpianalogeina. Amidiinien rakennetta voidaan kuvata yleisellä kaavalla RC(=NR)NR2, missä R voi olla vety tai orgaaninen ryhmä.
Ominaisuudet
Amidiinit muodostavat helposti heterosyklisiä yhdisteitä esimerkiksi imidatsoli- ja pyrimidiinijohdannaisia. Pyrimidiinejä muodostuu amidiinien ja 1,3-dikarbonyyliyhdisteiden reagoidessa keskenään.
Valmistus
Amidiinien valmistukseen on useita tapoja. Käytettyjä ovat muun muassa ammoniakin, ammoniumkloridin tai amiinien reaktio iminoeetterien eli imidaattien kanssa, amiinien ja ketenimiinien reaktio ammoniakin kanssa ja ammoniakin tai amiinien reagoidessa nitriilien kanssa. Amiinit reagoivat nitriilien kanssa ainoastaan, jos nitriilissä on myös jokin elektroneja puoleensavetävä ryhmä.
Bart Conner
pienoiskuva|oikea|Conner (oik.) ja yhdysvaltalaisuimari Mark Spitz vuonna 2016. Barthold Wayne (Bart) Conner (s. 28. maaliskuuta 1958 Chicago, Illinois) on entinen yhdysvaltalainen telinevoimistelija ja olympiavoittaja. Eri telineistä hän hallitsi parhaiten nojapuut.
Conner kilpaili 18-vuotiaana Montréalin 1976 olympialaisissa ja sijoittui telinevoimistelun joukkuekilpailussa seitsemänneksi. Henkilökohtaisissa pisteissä hän oli 46:s. Fort Worthin MM-kilpailuissa 1979 hän voitti kultaa nojapuilla sekä saavutti pronssia joukkuekilpailussa ja hypyssä. Moskovan 1980 olympialaisiin hän ei voinut osallistua Yhdysvaltain boikotin vuoksi. Los Angelesin 1984 olympialaisissa hän voitti kultaa joukkuekilpailussa sekä pistein 19,950 nojapuilla. Permannolla hän sijoittui viidenneksi 19,675 pisteellä ja moniottelussa kuudenneksi 118,350 pisteellä.
Bart Conner avioitui romanialaisen voimistelun olympiavoittajan Nadia Comănecin kanssa.
Jean Théodore Delacour
Jean Théodore Delacour (26. syyskuuta 1890 Pariisi – 5. marraskuuta 1985 Los Angeles) oli ranskalainen lintutieteilijä.
Elämäkerta
Delacour syntyi varakkaaseen pariisilaisperheeseen. Hän kasvoi perheen tilalla Picardyssa, jossa hän kiinnostui linnuista. Hänen ollessaan vielä alle 10-vuotias rakennutti isä hänelle useita aviaarioita. Delacourin kehitys lintutieteilijäksi on tavallisuudesta poikkeava sikäli, että hän ei kerännyt linnunnahkoja eikä tehnyt varsinaista maastotutkimusta, vaan hän keräsi ja hoiti eläviä harvinaisia lintuja. Hän menestyi hyvin koulussa ja väitteli biologian tohtoriksi Lillen yliopistossa (Université Lille Nord de France). Ensimmäisessä maailmansodassa hän palveli Ranskan armeijassa. Sodassa tuhoutui kotitila. Hän muutti Normandiaan Chateau Clèresiin ja perusti sinne uuden eläintarhan, jonka hän lahjoitti luonnonhistorialliselle museolle (Museum National d'Histoire Naturelle) vuonna 1967. Eläintarha oli aikanaan maailman hienoin yksityinen eläintarha, ja Delacour hankki sinne erityisesti lintuja, joita oli enimmillään 3 000 yksilöä 500:sta lajista.
Vuonna 1920 Delacour perusti L'Oiseaux-nimisen ('Linnut') lintutieteellisen lehden, jonka toimittaja hän oli Toisen maailmansodan alkamiseen saakka. 1938 hän toimi Rouenissa pidetyn Kansainvälisen lintutieteen kongressin sihteerinä.
Delacour matkusteli laajalti, erityisesti Indokiinassa ja Vietnamissa. Hän julkaisi yhdessä Pierre Jabouillen kanssa kirjan Indokiinan linnuista Les Oiseaux de l'Indochine Francaise (1931). He keräsivät Indokiinasta kaikkiaan 30 000 lintua ja 8 000 nisäkästä, jotka on sijoitettu eri museoihin. Delacour kävi myös muun muassa Venezuelassa, Guyanassa ja Madagaskarilla.
Delacour oli Kansainvälisen lintujensuojeluneuvoston (ICBP) perustajia ja toimi neuvoston puheenjohtajana useita vuosia. 1977 hänelle myönnettiin American Ornithologists' Unionin Elliott Couesmitali. Hän ei koskaan mennyt naimisiin, mutta huolehti äidistään koko tämän 94-vuotisen elämän ajan.
Jenna Santoromito
Jenna Santoromito (s. 21. tammikuuta 1987 Sydney) on australialainen vesipalloilija. Hän kilpaili vuoden 2008 kesäolympialaisissa Pekingissä ja sai pronssia joukkueessa, johon kuului myös muun muassa hänen siskonsa Mia Santoromito.
Eino Lainio
Eino "Eka" Lainio (11. syyskuuta 1913 Viipuri – 30. tammikuuta 2006 Helsinki) oli suomalainen taidegraafikko, kirjailija ja kuvittaja.
Sachsen-luokka (fregatti)
Sachsen-luokka eli F124-luokka on Saksan laivaston kolmen ohjusfregatin muodostama alusluokka, johon alun perin suunniteltiin kuuluvan neljä alusta. Neljännen aluksen tilausta ei kuitenkaan toteutettu.
Eino Lainio
Eino Lainion vanhemmat olivat typografi Emil Lainio ja Vilhelmiina Lainio o.s. Niskanen. Hän kävi viisi luokkaa Viipurin lyseota ja opiskeli sitten 1932–1935 Viipurin taidekoulussa. Hän osallistui ensimmäiseen näyttelyynsä Viipurin Taiteilijaseuran jäsenenä 1930-luvun lopulla. Lainion Viipurin koti tuhoutui talvisodan pommitusten aikana helmikuussa 1940 niin että hänelle jäi ainoaksi muistoksi siitä musta ja nokinen kuparinen kahvipannu. Lainio muutti sitten Viipurista Helsinkiin.
Lainio oli jatkosodan aikana 1941–1944 merenkulkuhallituksen palveluksessa merikarttalaitoksen kartanpiirtäjänä. Sodan jälkeen hän oli työssä kolmessa mainostoimistossa Ilmo Oy:llä, Erva-Latvalalla 1946–1951 ja Markkinointi Viherjuurella ateljeepäällikkönä 1960-luvulla.
Sachsen-luokka (fregatti)
Suunnittelu
Luokan alusten aseistusta täydentävät Oto Melaran 76 millimetrin tykki ja kaksi Rheinmetallin 20 millimetrin tykkiä. Aluksilla on kaksi kolmiputkista Mk32 torpedoputkea, joilla voidaan laukaista Eurotorp MU90 -torpedoita ja aluksilla toimivat kaksi NH90-helikopteria kykenevät laukaisemaan pitkän kantaman torpedoita.
Omasuojajärjestelminä ovat EADSin ja Defence Electronicsin FL1800 SII ECM-järjestelmä ja kuusi Sippican Hycor SuperBROC -heitintä, joilla voidaan laukaista suojasoihtuja. Tutkajärjestelminä on kaksi Atlas Elektronikin 9600-M I/J -alueen tutkaa, kaukovalvonta- ja seurantatutkana Thales Nederlandin toimittama SMART-L ja maalinosoitustutkana Thales Nederlandin APAR.
Eino Lainio
Lainio toimi kuvittajana ja graafisena suunnittelijana ja toimitti alan perusteokset Suomen käyttögrafiikkaa ja Suomen piirustustaide I ja II. Lainio suunnitteli myös paljon ex libriksiä ja hänen oma ex libriksensä kuvasi Viipurin kellotornia. Eläkkeellä ollessaan hän kirjoitti, kuvitti ja kustansi 8-osaisen kirjasarjan jonka aiheisiin kuuluivat meri, kalliopiirrokset ja Viipuri.
Eino Lainion Säätiö (EKLA-säätiö) perustettiin 1992. Säätiö tukee Suomea ja Suomen sukulaiskansoja koskevien taiteellisten tai tieteellisten teosten esittämistä, suunnittelua tai julkaisua sekä ylläpitää säätiön omistamaa kuvituspiirustusten ja maalausten näyttelyä. .
Sachsen-luokka (fregatti)
Alukset
Luokan aluksista kolme tilattiin kesäkuussa 1996 Alankomaiden ja Espanjan toteutettua vastaavat alukset. Sopimus tehtiin ARGE F124 -konsortion kanssa, jonka muodostivat Blohm + Voss, HDW ja Thyssen Nordseewerke. Yhtiöt liitettiin tammikuussa 2005 ThyssenKrupp Marine Systemsiin. Alukset on sijoitettu 2. fregattilaivueeseen Wilhelmshaveniin.
Sachsen vaurioitui vakavasti 21. kesäkuuta 2018 Norjan vesillä, kun Standard Missile 2 -ilmatorjuntaohjuksen laukaisu VLS Mk41 (”Vertical Launch System”) -järjestelmästä epäonnistui ja ohjus paloi etukannella. Aluksen korjausta viivytettiin vuoteen 2023 kunnes korvaava komponentti saatiin toimitettua.
Conor Garland
Connor Garland (s. 11. maaliskuuta 1996 Scituate, Massachusetts) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija. Hän edustaa NHL-seura Vancouver Canucksia. Laitahyökkääjänä rightin mailalla pelaava Garland on Arizona Coyotesin viidennen kierroksen varaus vuoden 2015 varaustilaisuudessa. Heinäkuussa 2021 Coyotes kauppasi Garlandin ja Oliver Ekman-Larssonin Vancouver Canucksiin vaihdossa Jay Beagleen, Loui Erikssoniin, Antoine Rousseliin, ensimmäisen kierroksen varausvuoroon vuoden 2021 varaustilaisuudessa, toisen kierroksen varausvuoroon vuoden 2022 varaustilaisuudessa ja seitsemännen kierroksen varausvuoroon vuoden 2023 varaustilaisuudessa. Siirron jälkeen Garland teki Canucksin kanssa viisivuotisen ja yhteensä 24,75 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen.
Kaudella 2018-2019 alkaneella NHL-urallaan Garland on pelannut 164 runkosarjaottelua tehden 47 maalia + 49 syöttöä = 96 tehopistettä. Tilastot päivitetty kauden 2020-2021 jälkeen.
Archie Jewell
pienoiskuva|Archie Jewell Archie Jewell oli yksi RMS Titanicin kuudesta tähystäjästä. Hän syntyi Budessa Pohjois-Cornwallissa John ja Elizabeth Jewellin perheeseen. Hän ryhtyi merimieheksi 15-vuotiaana, palvellen muun muassa RMS Oceanicillä. Titanicin onnettomuuden jälkeen, josta hän pelastui pelastusveneessä 7, hän oli ensimmäinen laivan henkilöstöstä, jota kuulusteltiin Ison-Britannian onnettomuustutkinnassa. Jewell pelastui myös Titanicin sisaralus HMHS Britannicin uppoamisesta 21. marraskuuta 1916. Hän kuoli 17. huhtikuuta 1917, kun alus, jossa hän palveli, joutui saksalaisen sukellusveneen torpedoimaksi.
ARA Corrientes (1937)
ARA Corrientes (runkonumero E-8) oli Argentiinan laivaston Buenos Aires -luokan hävittäjä, joka tilattiin Vickers Armstrongilta Barrow-in-Furnessista.
Valmistus
Sen köli laskettiin 1936 ja alus laskettiin vesille 21. syyskuuta 1937. Alus valmistui 1. heinäkuuta 1938.
Palvelus
Alus palveli toisessa maailmansodassa, kunnes se upposi kolaroituaan risteilijä ARA Almirante Brownin kanssa 3. lokakuuta 1941.
HMS Magnificent (1766)
HMS Magnificent oli Britannian kuninkaallisen laivaston Ramillies-luokan 74-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva.
Valmistus
Alus tilattiin 16. joulukuuta 1761 Deptfordin telakalta, missä köli laskettiin 15. huhtikuuta 1762. Se nimettiin 18. huhtikuuta 1763. Alus laskettiin vesille 20. syyskuuta 1766, jonka jälkeen se ankkuroitiin Sheernessiin 22. lokakuuta.
Palvelus
Yhdysvaltain vapaussodassa alus kuului amiraali Sir George Rodneyn laivastoon Karibialla, jossa se osallistui 6. heinäkuuta 1779 Grenadan taisteluun. Se kohtasi Rowleyn osaston kanssa Ranskan laivaston fregatit La Fortunéen, La Blanchen ja L'Elisen Guadaloupen edustalla. Ranskalaisten johtaminen oli heikkoa ja niiden miehistöt olivat heikkoina eivätkä ne kyenneet pakenemaan ylivoimaisia brittejä. Ranskalaiset vallattiin takaa-ajon jälkeen.
Alus osallistui 1780 Rodneyn laivaston kanssa Martiniquen taisteluun 17. huhtikuuta ja kahteen kahakkaan St. Lucian rannikolla 15. ja 19. toukokuuta. Alus purjehti Rowleyn osaston mukana Jamaikalle ja edelleen saattueen suojana Britteinsaarille, jossa se poistettiin palveluksesta. Alus siirrettiin helmikuussa 1781 huollettavaksi Portsmouthin telakalle, mistä se vapautui tammikuussa 1782.
Marraskuussa 1781 alus palautettiin palvelukseen päällikkönään Robert Linzee, jonka alaisuudessa se lähti 6. helmikuuta 1782 Leewardsaarille. Alus oli Dominicansalmessa 9. huhtikuuta ja osallistui 12. huhtikuuta Saintesin taisteluun ja Monansalmen kahakkaan 19. huhtikuuta. Alus lähti 21. heinäkuuta Pohjois-Amerikkaan Pigotin osaston mukana ja oli New Yorkissa 5. syyskuuta - 24.lokakuuta. Alus osallistui Cape Francoisin saartoon marraskuussa. Alus osallistui 15. helmikuuta 1783 HMS St. Albansin ja HMS Prudentin kanssa St. Kittsin taisteluun, jossa ne kohtasivat Ranskan laivaston La Concorden ja L'Amphionin. Taistelussa britit valtasivat La Concorden. Alus palasi 1783 Britteinsaarille, jossa se poistettiin palveluksesta.
Napoleonin sodissa alus oli pääosin saartamassa Ranskan satamia ollen 1798-1800 telakalla modernisoitavana.
Hedelmälepakot
Hedelmälepakot (Pteropodidae) on lepakoiden heimo, johon kuuluu vähintään 186 lajia 42 eri suvussa. Perinteisessä luokittelussa, jossa lepakoiden Chiroptera-lahko on jaettu kahteen alalahkoon, hedelmälepakot on ollut suurlepakoiden alalahkon (Megachiroptera) ainoa heimo. Hedelmälepakoiden heimo puolestaan on aiemmin jaettu alaheimoihin, joita on ollut lähteestä riippuen 2–6. Nykyisessä luokittelussa näitä alalahkoja ja alaheimoja ei kuitenkaan yleensä enää käytetä.
Nisäkäsnimistötoimikunta on ehdottanut hedelmälepakoiden heimolle uutta suomenkielistä nimeä hekkolepakot.
Peitsimöhkäkala
Peitsimöhkäkala (Masturus lanceolatus) on möhkäkaloihin kuuluva suurikokoinen kalalaji. Se voi kasvaa lähes 3,4 metriseksi ja kahden tonnin painoiseksi. Peitsimöhkäkala elää maailmanlaajuisesti trooppisissa ja subtrooppisissa merissä. Peitsimöhkäkalan erottaa möhkäkalasta sen peräosassa olevan ”peitsen” perusteella. Peitsimöhkäkalojen arvioidaan elävän 85-105-vuotiaiksi.
Saana – Warrior of Light Part I – Journey to Crystal Island
Saana – Warrior of Light Part I – Journey to Crystal Island on Stratovarius-kitaristi Timo Tolkin kolmas studioalbumi. Albumi on ensimmäinen Tolkin soololevyistä, jonka tekemisen ja ilmestymisen aikana hän ei ole ollut mukana enää Stratovarius-yhtyeessä. Albumin nimenosa Saana tulee Saana-tunturista. Kappaleet ovat Tolkin käsialaa. Albumi on konseptilevy ja tyyliltään rock-oopperaa.
Maybellene i Hofteholder
Maybellene i Hofteholder on tanskalaisen heavy metal -yhtye Volbeatin kappale, joka julkaistiin ensimmäisenä singlenä yhtyeen kolmannelta studioalbumilta Guitar Gangsters & Cadillac Blood. Kappaleen sanoitti yhtyeen laulaja Michael Poulsen ja sen tuotti Jacob Hansen.
Kappale nauhoitettiin keväällä 2008 Hansen Studiossa Tanskassa, Riben kaupungissa.
Kansasin yliopisto
Kansasin yliopisto on julkinen tutkimusyliopisto, jonka kampukset sijaitsevat Overland Parkissa ja Lawrencessä, jossa on myös pääkampus.
Devon van Oostrum
Devon Doekele van Oostrum (s. 24. tammikuuta 1993 Groningen, Alankomaat ) on brittiläinen koripalloilija.
Kansasin yliopisto
Kansasin yliopistossa oli 20 811 opiskelijaa syksyllä 2008. Lisäksi yliopistossa oli 6 188 jatko-opiskelijaa, ja 3 103 opiskelija Medical Centerissä. Työntekijöitä yliopistoon kuului 2 458. Opiskelijoita oli jokaisesta Yhdysvaltain osavaltiosta ja yli 110 valtiosta ympäri maailmaa.
Opiskelu
Kansasin yliopistossa on 14 tiedekuntaa:
Devon van Oostrum
Van Oostrum edusti Yhdistyneen kuningaskunnan koripallomaajoukkuetta vuosien 2011 ja 2013 EM-kilpailuissa. Hän on edustanut vuodesta 2011 espanjalaista Saski Baskoniaa, josta häntä lainattiin muihin espanjalaisjoukkueisiin ja kroatialaiseen Cibona Zagrebiin. Hän on pelannut urallaan myös Euroliigaa.
Marraskuussa 2014 van Oostrum siirtyi loppukauden kattaneella lainasopimuksella suomalaiseen Kouvoihin. Hän pelasi Kouvoissa kuudessa ottelussa vaatimattomilla 4,7 pisteen ja 1,7 levypallon sekä syötön keskiarvoilla, ja joulukuussa Kouvot ja van Oostrum purkivat sopimuksensa.
Christina Indrenius-Zalewski
Christina Margaretha Elisabeth Indrenius-Zalewski (s. 24. marraskuuta 1938 Turku) on suomalainen näyttelijä, joka on esiintynyt teatterissa ja televisiossa sekä elo­kuvissa.
Ura
Indrenius-Zalewski valmistui yli­oppilaaksi 1958 ja opiskeli Helsingin yliopistossa 1958–1959, jonka jälkeen hän siirtyi Sveitsiin Lausannen yliopistoon vuosiksi 1959–1960. Palattuaan Suomeen hän opiskeli Svenska Teaternin oppilas­koulussa 1960–1963 ja hankki vielä lisä­oppia Pariisista, jossa hän oli L’université du théâtre des nations -yli­opistossa 1962. Työ­uransa Indrenius-Zalewski aloitti Wasa Teaterin näyttelijänä 1963–1964, siirtyi sitten Turun ruotsalaisen teatterin palvelukseen vuosiksi 1964–1968 ja aloitti Svenska Teaternissa 1969. Hän toimi lisäksi vapaana näyttelijänä Ruotsissa 1980–1982.
Yksityiselämä
Indrenius-Zalewskin ensimmäinen puoliso vuodesta 1966 oli ohjaaja Carl-Axel Heiknert, joka kuoli vuonna 1981. Indrenius-Zalewski avioitui säveltäjä Erik Bergmanin kanssa vuonna 2000. Hän jäi leskeksi vuonna 2006.
David Blair
pienoiskuva|David Blair David Blair (11. marraskuuta 1874 – 10. tammikuuta 1955) oli Titanicin alkuperäinen aliperämies. Hän toimi aliperämiehenä laivan koeajojen ajan, mutta ennen laivan lähtöä neitsytmatkalle White Star Line -varustamossa tehtiin päätös, että Olympicin aliperämies siirtyisi Titanicille. Lähtiessään laivasta 9. huhtikuuta Blair vei mukanaan tähystämön puhelimen avaimen, minkä lisäksi hän ilmeisesti piilotti tähystäjän kiikarit hyttiinsä. Tähystäjä Frederick Fleet todisti myöhemmin, ettei miehistö ollut onnistunut löytämään niitä. Vuonna 1914 Blair ja Charles Lightoller toimivat samalla laivalla, Oceanicillä, kun se tarttui matalikkoon. Navigoijana toiminut Blair joutui puolustamaan itseään sotaoikeudessa.
Oppilaitosyhteistyö
thumb|Oppilaitosyhteistyön muodot työnantajan näkökulmasta Oppilaitosyhteistyö on yrityksen, järjestön tai muun organisaation ja koulutusyksiköiden välistä yhteistyötä. Yhteistyön avulla eri koulutusasteiden opiskelijoille voidaan tarjota tietoa erilaisista työtehtävistä ja työelämästä.
Yhteistyön hyödyt
Yrityksen näkökulmasta oppilaitosyhteistyö on osa vastuullista yritystoimintaa. Yhteistyö vaikuttaa siihen, millaisia mielikuvia opiskelijoille syntyy työelämästä ja eri toimialoista. Yhteistyöllä rakennetaan työnantajakuvaa ja varmistetaan osaavan henkilöstön saatavuus myös tulevaisuudessa.
Oppilaitoksissa yhteistyöstä käytetään termiä työelämäyhteistyö. Oppilaitokset saavat yrityksiltä ja muilta organisaatioilta tietoa eri alojen osaamistarpeista. Opetuksen pohjana voidaan käyttää työelämän käytännöstä lähtöisin olevia tehtäviä. Opettajille on myös omia työelämään tutustumisjaksoja, joilla opettajat voivat päivittää työelämätietouttaan ja luoda yhteyksiä ympärillään olevaan työelämään.
Oppilaitosyhteistyö on lisääntynyt viime vuosina. Esimerkiksi vuonna 2008 EK:n jäsenyrityksistä yhteistyötä teki kaksi kolmesta, kun vuonna 2011 oppilaitosyhteistyössä oli mukana jo 80 prosenttia yrityksistä. Yleisintä yhteistyö oli ammatillisten oppilaitosten ja ammattikorkeakoulujen kanssa.
Työelämän ja oppilaitoksien yhteistyö perus- ja toisella asteella
Perusasteen oppilaitoksien ja lukioiden kanssa yhteistyötä tehdään yleensä työelämään tutustumis- eli TET-jaksojen merkeissä.
Ammatillisissa toisen asteen oppilaitoksissa yhteistyö työelämän kanssa on opetuksessa keskeistä muun muassa opiskelijoiden työssäoppimisjaksojen sekä oppisopimuskoulutuksen kautta.
Työelämän ja korkeakoulujen yhteistyö
Ammattikorkeakouluissa ja yliopistoissa yhteistyö liittyy yleisimmin korkeakouluharjoitteluun. Lisäksi opinnäytteitä, kuten diplomitöitä ja pro gradu-tutkielmia, tehdään paljon yrityksien tai muiden organisaatioiden toimeksiantojen pohjalta. Työnantajat voivat osallistua myös opetukseen, esimerkiksi kurssin tai opintojakson osana tehtävien opiskelijaprojektien kautta. Projekti lähtee yrityksen tai yhteisön ongelmasta, johon haetaan ratkaisua työnantajan, opiskelijoiden ja ohjaavan opettajan yhteistyönä. Tällöin yritys saa uusinta asiantuntemusta ja tutkimustietoa organisaationsa käyttöön. Yhteistyötä tehdään paljon myös laajempien tutkimusprojektien ja -hankkeiden, täydennyskoulutuksen sekä alumnitoiminnan puitteissa. Yliopistot ja ammattikorkeakoulut tarjoavat lisäksi erilaisia asiantuntijapalveluita. Yritys voi hyötyä esimerkiksi korkeakoulujen puitteista ja tiloista tai testaus- ja mittausvälineistä, jotka ovat sopimuksen mukaan eri tahojen käytettävissä.
Korkeakoulujen ja työelämän yhteistyö on tärkeää erityisesti opiskelijoiden työllistymisen kannalta. Opiskelujen aikana karttunut työkokemus helpottaa koulutusta vastaavan työn löytymistä valmistumisen jälkeen. Korkea-asteella työssä opintojensa ohessa käyneet työllistyvät ja ansaitsevat valmistumisen jälkeen paremmin kuin ne, jotka ovat pelkästään opiskelleet.
Kokapensas
pienoiskuva|Kokapensaan kuvaus. Kokapensas eli aitokokapensas (Erythroxylum coca, myös kookapensas ) on eniten viljelty kokalaji, ja siitä valmistetaan pääosa maailman kokaiinista. Kasvi viihtyy trooppisessa ilmastossa ja vuoriston rautapitoisessa mullassa. Erythroxylum coca (Huánuco eli Bolivian koka) oli se kokalaji, jota eurooppalaiset merenkulkijat toivat 1800-luvulla mukanaan palatessaan Eurooppaan.
Kokapensas on pensas tai pieni puu, joka kasvaa korkealla vuoristossa puskamaisesti 180–240 senttimetrin mittaiseksi. Oksat ovat suoria. Kasvin tunnistaa suurista, soikeista ja tummanvihreistä lehdistä. Lehtien pituus on 3–8 senttimetriä ja leveys 2–4 senttimetriä. Kukat ovat kellertävänvalkoisia ja kasvavat ryhmissä pienten varsien päässä. Kukkimisen jälkeen pensas tuottaa pieniä punaisia marjoja.
Laji ei kasva Etelä-Amerikan ulkopuolella, jos ei oteta huomioon yksittäisiä näytekappaleita kasvitieteellisissä puutarhoissa. Intiaaniväestö on viljellyt lajia niin kauan, että se tuskin enää lisääntyy villinä. Siementen elinvoimaisuus ei säily kauan, vain parisen viikkoa, ja ne kuolevat helposti, jos ne joutuvat alttiiksi kuivuudelle.
Erythroxylum coca subsp. ipadú
Erästä Erythroxylum cocan alalajia, Erythroxylum coca subsp. ipadúa, kutsutaan nimellä Amazonin koka, koska sitä viljellään nimensä mukaisesti Amazonin alueella. Pensas on heikkokasvuisempi kuin nimialalaji Erythroxylum coca var. coca ja lehdet ovat paksumpia. Sen siemenet itävät varsin heikosti, mutta sitä lisätään pistokkaiden avulla.
Amazonin kokan lehdet sisältävät joissakin tapauksissa vain 0,11 prosenttia kokaiinia, mikä on varsin alhainen pitoisuus. Alalajia tutkittiin systemaattisesti vuonna 1979 Amazonin viljelyalueille sijoittuneen tutkimusmatkan yhteydessä.
Missä lahjat herra Hakkarainen?
Missä lahjat herra Hakkarainen? on Pelikon kustantama lautapeli, jossa seikkaillaan Mauri Kunnaksen luoman herra Hakkaraisen kotikaupungissa, tavoitteena löytää herra Hakkaraisen eri pakettiautoihin sotkemat syntymäpäivälahjat.
Pelin tarina ja mitä pitää tehdä
Tassulassa on suuret syntymäpäiväjuhlat. Suuren päivän aattona kaikki on valmista. Lahjatkin odottavat lastaamista pakettiautoon, jolla ne viedään juhlapaikalle juhlapäivänä. Mutta juhlia edeltävänä yönä unissaan kävelevä herra Hakkarainen kantaa lahjoja pakettiautoon, mutta onnistuukin viemään ne kuuteentoista eri pakettiautoon, yhden kuhunkin.
Nyt jokaisen syntymäpäiväsankarin täytyy etsiä omat lahjapakettinsa.
Valmistelut
Pakettiautot sekoitetaan ja asetetaan niille merkityille paikoille pelilaudalla siten, että värimerkintä jää alapuolelle.
Aloitus ja liikkuminen
Pelissä liikutaan onnenpyörän lukeman mukaisesti pakettiautolta toiselle joko myötä- tai vastapäivään. Pelilaudassa kulkee katkoviiva osoittamassa suuntaa seuraavalle pakettiautolle.
Mitä pakettiautosta löytyy?
Pelaaja saa kääntää sen pakettiauton, jonka päälle hän onnenpyörän lukemalla pääsee ja katsoa mikä seuraavista värimerkinnöistä alta löytyy:
Oma väri
Pelaaja saa yhden oman herra Hakkaraisen värisen lahjapaketin. Pelaajan kuuluu asettaa sen pelaajan oman värin pakettiruutuun. Pelaaja saa myös uuden vuoren omavärisen paketin löydyttyä.
Toisen pelaajan väri
Pelaajan täytyy pyörittää onnenpyörää. Jos hän saa lukemaksi: 1-3 Pelaaja antaa pakettiautosta löytyneen värimerkinnän värisen lahjapaketin pelaajalle, jolla on sen värinen herra Hakkarainen. 4-5 Ei tapahdu mitään. Vuoro siirtyy seuraavalle. 6-8 Pakettiautosta löytyneen värimerkinnän värisellä herra Hakkaraisella pelaava palauttaa yhden jo saamansa lahjapaketin. Mikäli hänellä ei ole lahjapakettia, vuoro siirtyy seuraavalle.
Keltaharjalepinkäinen
Keltaharjalepinkäinen (Prionops alberti) on harjalepinkäisten sukuun kuuluva uhanalainen varpuslintu, joka on kotoperäinen laji Kongon demokraattisen tasavallan alueella Keski-Afrikassa. Henri Schouteden kuvaili lajin holotyypin Mount Mikenolta Kivun alueelta Kongosta vuonna 1933.
Missä lahjat herra Hakkarainen?
Harmaa
Jos pelaaja löytää harmaan värimerkinnän, pelaaja saa ottaa harmaan lahjapaketin ja asettaa sen harmaaseen ruutuunsa. Mikäli harmaa lahjapaketti on jo toisella pelaajalla, juuri äsken harmaan värimerkin saanut saa ottaa sen tältä pelaajalta itselleen.
Harmaita lahjapaketteja on vain yksi. Pakettiautoista löytyy kuitenkin kaksi harmaata värimerkintää.
Musta
Jos pelaaja löytää mustan värimerkin, menettää kyseinen pelaaja kaikki löytämänsä lahjapaketit (paitsi jos hänellä on harmaa paketti, jota hän ei menetä).
Tyhjä
Jos pakettiautosta ei löydy lainkaan värimerkkiä, on se tyhjä ja vuoro siirtyy seuraavalle pelaajalle.
Pelin päättyminen
Pelin voittaa pelaaja, jolla on ensimmäisenä kaikki viisi lahjapakettia ruuduissaan.
Islamic Center of America
thumb|Islamic Center of America Islamic Center of America on moskeija Dearbornissa Michiganissa, joka avattiin vuonna 2005. Sen väitetään olevan suurin moskeija Pohjois-Amerikassa. Se on shiialainen moskeija, mutta avoin kaikille muslimeille.
Punanokkalepinkäinen
Punanokkalepinkäinen (Prionops retzii) on afrikkalainen, Somalian eteläosista Kenian kautta Etelä-Afrikkaan saakka ulottuvalla alueella elävä varpuslintu, jonka holotyypin Johan August Wahlberg kuvaili Okavangolta 1856.
Iaidō
thumb|300px| Cook-[[sensei (GB) (7.dan ZNKR iaidō renshi,5.dan ZNKR jōdō, 4.dan kendo) harjoittelemassa iaidoa]] thumb|300px| nukitsuke eli miekanveto huotrasta thumb|300px|Kuvasarja miekan tervehtimisestä
thumb|180px|[[Nakayama Hakudō, kendo, iaido ja jōdō hanshi ]] Iaidō on perinteinen japanilaiseen miekankäyttötaitoon perustuva budolaji, joka keskittyy miekan vetämisen ja sen käytön harjoitteluun yllättävien tilanteiden varalle. Yleisesti ottaen iaidōssa harjoitellaan enimmäkseen muotoja (kata), sekä yksin että parin kanssa.
Iaidōn kehitys
Nykyinen iaidō perustuu perinteisten sotataitojen osa-alueeseen, jota kutsutaan usein nimillä iaijutsu tai battōjutsu, molempien viitatessa nimenomaan miekan vedon tekniikoihin. Monet vanhat koulukunnat (koryū ) sisältävät muun miekkailutaidon (kenjutsu) ohella myös miekan vetoa, tarkoituksenaan lähinnä saada miekka mahdollisimman nopeasti huotrasta hyökkäävään tai puolustavaan asemaan, tämän onnistuessa helpoiten jos miekan veto liittyi saumattomasti ensimmäiseen tekniikkaan. Lisäksi yksin tehtävällä iai-harjoittelulla voitiin saada tuntumaa oikean miekan käyttöön, kun paritekniikka tehtiin yleisimmin puumiekoilla.
Nykyään tunnetuimmista tyylisuunnista suuri osa jäljittää alkuperänsä samurai Hayashizaki Jinsuke Shigenobun (1546－1621) perustamaan tyyliin. Tarinan mukaan Hayashizaki kehitti miekan vedon tekniikkansa kostaakseen isänsä murhan. Useat hänen oppilaansa kehittivät myöhemmin taitoja edelleen perustaen omia tyylisuuntiaan.
Japanin länsimaistuessa 1800-luvulla perinteiset sotataidot menettivät asemansa, kun Meiji-restauraation seurauksena samurai-luokka lakkautettiin ja miekkojen kanto kiellettiin. Useat vanhat sotataidot toimivat pohjana uusille budo-lajeille (gendai budō) joihin myös iaidō kuului. Iaidōn nähtiin tähtäävän kamppailutaidon kehityksen lisäksi myös henkiseen kehittymiseen, itsensä parantamiseen ihmisenä ja vanhojen miekkailutaitojen säilyttämiseen. Lisäksi 1960-luvun lopulla Japanin kendoliitto kokosi useiden koulukuntien muodoista oman standardoidun sarjansa, jota kutsutaan nimellä ZNKR iaidō tai seitei-iaidō.
Iaidō-sanan otti käyttöön budo-opettaja Nakayama Hakudō (1869-1958) omalle Musō Shinden-ryū –tyylilleen. Hänellä oli korkea opettaja-arvo sekä kendossa että jōdōssa ja iaidōssa. Vanhoista koulukunnista hän oli opiskellut Ōmori-ryūta, Muraku-ryūta sekä Eishin-ryūn Shimomura-haaraa sekä Ittō-ryūn Yamaguchi-haaraa
Harjoittelusta
Iaidōn harjoittelu perustuu, kuten yleisesti perinteisten tyylien harjoittelukin, ennaltamäärättyihin muotoihin (kata). Muodot toimivat opetustyökaluina, joiden tarkoitus on juurruttaa tyylin teknistä (miekan ja vartalon käyttö) ja periaatetasoista (ajoitus, strategia jne.) sisältöä harjoittelijaan. Usein muodot ovat yksin kuvitteellista vastustajaa vastaan tehtäviä, mutta monet koulukunnat sisältävät myös runsaasti parimuotoja. Tekniikoita on sekä istualtaan että seisaaltaan tehtäväksi, ja moniin erilaisiin skenaarioihin.
Iaidōsta, toisin kuin monista muista budōlajeista, on yhä useita tyylisuuntia, jotka kukin harjoittelevat omalla tavallaan. Kokoava tekijä useimmissa on kuitenkin kata-suorituksen jako neljään osaan: miekan vetoon ja siihen liittyvään hyökkäävään tai puolustavaan tekniikkaan (nukitsuke), jatkolyönteihin ja tekniikoihin (kirioroshi/kiritsuke), symboliseen veren ravistamiseen miekan terästä (chiburi) ja miekan palauttamiseen huotraan (nōtō). Joissain tyyleissä harjoitteluun liittyy myös tameshigiri eli "koeleikkaus", jossa nykyään harjoitellaan kasteltujen ja rullattujen bambumattojen leikkaamista yhdellä tai useammalla lyönnillä.
Nukitsuke
Iai-kata alkaa aina miekan ollessa vielä huotrassa ja yleensä ensimmäinen liike on miekan veto, joka jatkuu suoraan joko hyökkääväksi tekniikaksi, tarkoituksena uhata tai viiltää vastustajaa tai rajoittaa tämän toimintaa, tai puolustavaksi jos vastustaja on jo hyökkäämässä. Nukitsuke on usein myös koko katan tärkein liike, koska sen nimenomainen tarkoitus on vastata välittömään uhkaan.
Kirioroshi
Kirioroshi tai kiritsuke (”putoava leikkaus” tai ”leikkauslyönti”) tarkoittaa yksinkertaisesti iaidōssa yleisesti käytettyä pystysuoraa lyöntiä. Katan seuraava vaihe, kaikki nukitsukea seuraavat tekniikat, voi kuitenkin sisältää mitä tahansa tekniikoita, olivat ne sitten yksinkertaisia leikkauksia (yksi tai useampia) tai monimutkaisempia torjuntojen, leikkausten ja pistojen sarjoja.
Chiburi
Chiburi tarkoittaa veren ravistamista miekan terästä joka esiintyy suuressa osassa iai-kouluista eri muodoissa. Veren poistaminen miekasta oli tärkeää, sillä veren punasoluissa oleva hemirauta saattoi hapettaa miekan terää pitkällä aikavälillä tai ainakin rumentaa terää. Lisäksi pyyhkimätön veri saattoi aiheuttaa miekan terän jumiutumisen huotraan, mikä saattoi tositilanteessa olla kohtalokasta. Iaidossa esiintyvä liike on kuitenkin lähinnä symbolinen ja sen tarkoituksena on lähinnä "tapon" jälkeen rentouttaa kehoa ja lihaksia, symboloida muodon toiminnallisen vaiheen päättymistä sekä korostaa harjoittelijan valmiutta ja saattaa miekka asentoon jossa jo kaatunutta vastustajaa voidaan vielä uhata. Itse liike ei todennäköisesti olisi poistanut verta terästä läheskään tarpeeksi tehokkaasti, joten se olisi joka tapauksessa pitänyt pyyhkiä kunnolla ennen huotraan palauttamista.
Nōtō
Nōtō tarkoittaa yksinkertaisesti miekan palauttamista huotraan. Eri kouluilla on oma tapansa tehdä tämä, mutta yhteistä on sulava liike ja vasemman käden käyttö ohjaamaan terää. Tärkeää on myös säilyttää hyökkäysvalmius koko toimenpiteen ajan.
Harjoittelun välineet
Iaidossa pukeudutaan yleisesti takkiin, joka voi olla väriltään musta, tummansininen tai valkoinen. Hihat voivat olla kapeat tai leveät. Iaidossa käytettävä obi-vyö on normaalia budovyötä leveämpi. Alaosana on tavallisesti hakama, eli ns. "housuhame". Hakama on perinteinen japanilainen vaatekappale, jonka arvellaan alun perin suojelleen kallista kimonoa ratsastettaessa. Hakama kuului normaaliin sotilasluokan asustukseen Edo-kauden japanissa. Jotkin tyylisuunnat käyttävät iaidōssa vyöarvosta riippuen takkina kimonoa tai samanlaiset leveät hihat omaavaa takkia.
Iaidossa käytetään pääasiallisesti kevytmetallista (alumiini/sinkki tai beryllium/sinkki) valmistettua teroittamatonta miekkaa (iaitō) ja/tai puumiekkaa (bokutō, bokken) ja muovista huotraa. Vanhemmat harjoittelijat saattavat käyttää terävää teräsmiekkaa normaaliin harjoitteluunsa. Pariharjoittelu suoritetaan lähes poikkeuksetta puumiekoilla riskien ja kustannusten välttämiseksi. On myös olemassa koulukuntia jotka harjoittelevat joskus metallisilla miekoilla pariharjoitteita.
Koulukunnat
Iaidōssa on useita koulukuntia, joiden sisältö on toisistaan poikkeava. Ulkoisina eroina esimerkiksi miekan huotraan palauttaminen (nōtō) poikkeaa tyyleissä Musō Jikiden Eishin-ryū ja Musō Shinden-ryū toisistaan, vaikka nämä läheisinä sukulaiskouluina sisältävät paljolti samat tekniikat hieman eri tavalla toteutettuina. Teknisen sisällön lisäksi myös eri koulukuntien päämäärissä ja harjoittelumetodeissa sekä miekan kantotavoissa on jonkin verran eroja.
Musō Jikiden Eishin-ryū ja Musō Shinden-ryū ovat yleisimmät nykyään harjoiteltavat iaidō-koulukunnat.
ZNKR iaido
ZNKR iaidōa on harjoiteltu Suomessa vuodesta 2000 Suomen Kendoseurojen keskusliitto ry (FKA) alaisuudessa, mutta sitä harjoiteltiin myös aikidoseuroissa 1970-80 luvuilla jolloin Suomen aikidoseurojen iaido koulukunnaksi vaihtui MSR-iaidō.
Kirjallisuuslähteet
IAI - Zen Nippon Kendo Renmei Iai; Executive Managing Director: Yoshimitsu Takeyasu AKJF,(translated by Chris Mansfieid March 2004), All Japan Kendo Federation; Third Revision, October 2006.
Silminnäkijä (vuoden 1970 elokuva)
Silminnäkijä (Eyewitness, videolevitysnimenä Suomessa Vaarallinen todistaja) on vuonna 1970 ensi-iltansa saanut John Houghin ohjaama englantilainen jännityselokuva.
Juoni
12-vuotias Ziggy on vierailulla eversti-isoisänsä luona Maltalla. Pojalla on taipumus liioitteluun ja vilkkaaseen mielikuvitukseen. Hän joutuu sattumalta presidentin murhan silminnäkijäksi, mutta kukaan ei usko häntä ennen kuin huomaavat pojan joutuneen ajojahdin kohteeksi.
Vastaanotto
Video-oppaassa vuodelta 1995 elokuvaa luonnehditaan lapsille sopivaksi toimeliaaksi takaa-ajojännäriksi, joka oli kuitenkin Suomessa lapsilta kielletty K-16-merkinnällä. Elokuva sai kaksi tähteä viidestä.
Viktor Miinalainen
Viktor Miinalainen (27. joulukuuta 1902 Tohmajärvi – 16. joulukuuta 1988 Joensuu) oli suomalainen upseeri, ampumaurheilija, päätoimittaja ja kirjailija.
Henkilöhistoria
Viktor Miinalaisen vanhemmat olivat maanviljelijä Jaakko Miinalainen ja Maria Kuikka ja puoliso vuodesta 1924 Salli Kokko. Miinalainen kävi 7 luokka lyseota, suoritti Kadettikoulun 1928 ja Taistelukoulun 1932, ilmavoimien tähystäjätutkinnon 1933 ja kapteenikurssin 1936. Hän työskenteli ennen sotia rajavartiolaitoksen, merilentolaivueen ja ilmasotakoulun palveluksessa sekä ilmavoimien reserviupseerikoulun palveluksessa. Vakinaisesta palveluksesta Miinalainen erosi 1940 oltuaan Lentorykmentti 2:n huoltopäällikkö. Hänet ylennettiin reservin vänrikiksi 1932, luutnantiksi 1927, kapteeniksi 1934 ja majuriksi 1943.
Miinalainen toimi vuosina 1940–1959 Suomen Ampumaurheiluliiton sihteeri-toiminnanjohtajana ja vuosina 1940–1950 liiton julkaiseman Urheiluampuja-lehden päätoimittajana.
Urheilu-ura
Ammunnan MM-kilpailuissa Miinalainen saavutti vuosina 1931–1937 yhteensä 11 mitalia, joista kaksi henkilökohtaisia. Henkilökohtaiset mitalit tulivat vuoden 1935 MM-kisoista, jossa hän voitti vapaakiväärin 300 metrin asentokilpailusta kultaa ja polviasentokilpailusta hopeaa. Pohjoismaiden-mestaruuskilpailuissa Miinalainen voitti kuusi kultaa ja Suomen-mestaruuskilpailuissa 12 kultaa. Hän ampui sotilaskiväärin Suomen ennätyksen 528 vuonna 1932 ja 529 vuonna 1933.
Assensin kunta
thumb|right|250px|Kartta kunnan alueella sijaitsevista seurakunnista.
Assens on Etelä-Tanskan alueella Tanskassa sijaitseva kunta. Vuoden 2020 huhtikuussa kunnassa oli 40 920 asukasta, ja sen pinta-ala oli 511,5 neliökilometriä. Kunnan keskustaajama on myös nimeltään Assens.
1. tammikuuta 2007 Tanskan kuntauudistuksen yhteydessä aiempi Assensin kunta liittyi yhteen silloisten Glamsbjergin, Haarbyn, Tommerupin, Vissenbjergin ja Aarupin kuntien kanssa muodostaen nykyisen Assensin kunnan.
Seurakunnat
Seuraavassa on esitetty luettelo kunnan alueella sijaitsevista seurakunnista. Luettelon numerot viittaavat oheisen kartan numeroihin.
Luokkahuone
Luokkahuone on tila koulussa, yliopistossa, lukiossa ja muissa vastaavissa, jossa opetetaan luokkaa. Luokkahuoneella on lukujärjestys, jonka mukaan siellä pidetään oppitunteja. Luokkahuone voi olla yhden luokan käytössä tai sitä käyttää yksi opettaja juuri tietyn aineen opetuksessa.
Oppilailla voi olla käytössään tietokoneet. Se on asetettu yleensä pulpetin alle, ja pulpetin päällä ovat näyttö, näppäimistö ja hiiri. Tällaisia luokkia kutsutaan tietokoneluokiksi. Tietokoneiden ja tietoverkkojen asennustöiden luokkia sanotaan tietokonelaboratorioiksi.
Grez
Grez voi tarkoittaa seuraavia:
Luokkahuone
Teknisen käsityön luokissa on puusepän työkaluja.
Kemian opetukseen käytettäviä tiloja sanotaan laboratorioiksi. Luokassa on kemiallisten kokeiden laitteita sekä kemiallisia aineita.
Kielen opiskelua varten varustettuja opetustiloja sanotaan kielistudioiksi.
Mary Ann’s Place
Mary Ann’s Place on tanskalaisen heavy metal -yhtye Volbeatin kappale, joka julkaistiin toisena singlenä yhtyeen kolmannelta studioalbumilta Guitar Gangsters & Cadillac Blood. Kappaleen sanoitti yhtyeen laulaja Michael Poulsen ja sen tuotti Jacob Hansen. Kappaleella vierailee tanskalainen laulaja Pernille Rosendahl.
Kappale nauhoitettiin keväällä 2008 Hansen Studiossa Tanskassa, Riben kaupungissa.
Els Aarne
Els (oik. Else) Aarne (vuoteen 1936 saakka Aarmann, 1940 eteenpäin Paemurru. s. 30. maaliskuuta 1917 Dimitrijewsk, nyk. Makijivka n kylä, Ukraina – 14. kesäkuuta 1995 Tallinna, Viro) oli virolainen säveltäjä ja opettaja. Hän syntyi Ukrainassa ja opiskeli nuorena Tallinnan konservatoriossa. Hän valmistui musiikinopettajaksi vuonna 1939, pianistiksi vuonna 1942 ja säveltäjäksi vuonna 1946 Heino Ellerin ohjauksessa.
Aarne sai suosiota muun muassa kamarimusiikin säveltäjänä, ja hän sävelsi myös kaksi sinfoniaa ja muuta musiikkia. Aarnen poika Peeter Paemurru Aarne on poliitikko ja sellisti.
Piirikytkentä
Piirikytkennässä verkon resurssit, esimerkiksi kaistanleveys, jaetaan yhteyksille varattaviin osiin. Tämä kanavanvaraus osiin voidaan tehdä joko taajuuden (Frequency Division Multiplexing, FDM) tai aikajakson perusteella (Time Division Multiplexing, TDM).
Puhelinverkon vaihdelaitteet etsivät fyysisen polun soittajan ja vastaanottajan puhelinten välille. Joka kytkentäkeskuksessa on tulevat ja menevät linjat ja niitä yhdistellään, kun joku soittaa.
Piirikytkentään perustuva yhteys alkaa lähettää dataa vasta sitten, kun yhteys on muodostunut, mutta sitten kun yhteys on muodostunut, kaiken informaation voidaan taata menevän yhteyden lävitse, eikä yhteys voi tukkeutua. Piirikytkentää käyttävä verkko voi kuitenkin olla tukossa heti yhteyttä yritettäessä (esim. jos puhelinlinja on varattu).
Piirikytkennän verkon reitti on ennalta suunniteltu ennen yhteydenmuodostumista ja datan osat saapuvat yhteyden toiseen päähän aina samassa järjestyksessä ja kulkevat keskenään samaa reittiä.
Puhelinverkon lisäksi myös jotkut vanhemmat tietokoneiden verkot (esim. X.25 -standardi) käyttivät piirikytkentää.
Multiplazione
Arthur Lundahl
Arthur Lundahl, (15. marraskuuta 1844 Oulu – 24. heinäkuuta 1879 Tampere) oli Suomalaisen Teatterin näyttelijä. Hän oli vuodesta 1874 naimisissa Selma Lundahlin (omaa sukua Heerman, s. 1853) kanssa, joka oli myös Suomalaisen Teatterin näyttelijä. Tästä avioliitosta heillä oli neljä lasta.
Lundahlin vanhemmat olivat kaupunginviskaali Abraham Lundahl ja Catharina Charlotta Cajanus. Hän kävi pari luokkaa lukiota Kuopiossa, mutta oli sitten avustaja Ahmanin ja Pousetten sekä Lindmarkin teatteriseurueissa ja järjesti 1866-1867 iltahuveja maaseudulla. Hänet otettiin lokakuussa 1872 Suomalaisen Teatterin riveihin.
Lundahl kuten hänen vaimonsakin sai alusta lähtien tehtäväkseen päärooleja. Häntä kuvailtiin huomattavan lahjakkaaksi ja voimakaspiirteiseksi mieheksi, jonka suonissa virtasi esivanhempiensa muukalaisveri. Hän liikkui näyttämöllä kuin kotonaan ja oli hyvin musikaalinen ja temperamenttinen. Hänen heikkoutenaan on pidetty puhetekniikan sameutta.
Lundahlin vuositulokseen on mainittu 2.500 markkaa vuonna 1877. Hän teki 1870-luvulla opintomatkan ulkomaille ja laajensi näin taiteellista näköpiiriään. 1870-luku oli muutenkin Lundahlin taiteellista nousukautta, mutta samalla hänen fyysinen kuntonsa heikentyi. Vuonna 1878 hän esitti Daniel Hjortissa nimiroolia Kuopiossa täpötäydelle katsomolle, mutta kesken vuorosanojen esityksen horjahti ja vietiin näyttämön taakse, jossa lääkäri totesi hänen saaneen vaikean halvauskohtauksen.
Viimeisen elinvuotensa Lundahl vietti sairaalassa. Lundahlin kuoltua hänen vaimonsa meni uudelleen naimisiin 1899 ja muutti Norjaan.
ARA Entre Rios (1937)
ARA Entre Rios (runkonumero D-8) oli Argentiinan laivaston Buenos Aires -luokan hävittäjä.