cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hyvinkään helluntaiseurakunta
Seurakunnan toiminnassa keskeisiä alueita ovat opetus, ylistys ja rukous. Seurakunnan toimintamuotoja ovat lapsi- ja nuorisotyö sekä Fida International ry:n kanssa yhteistyössä toteutettava lähetystyö, jota tukee seurakunnan käytetyn tavaran liike Kirjokaari. Lisäksi seurakunnassa toteutetaan organisoitua solutoimintaa, jossa on mukana n. 70 ihmistä.
Granny Goodness
Taustaa
Granny Goodness on yksi Uusista Jumalista ja Darkseidin luutnantti ja Female Furies ryhmän kenttäkomentaja ja päällikkö. Hän on myös osa Darkseidin eliittiä ja johtaa ja kouluttaa tämän parademoniarmeijaa. Granny Goodness ei aloittanut Apokolipsin ylemmän tason asukkaina, vaan oli sen sijaan yksi "Lowliesista" – julmasti sorretusta talonpoikaisluokasta. Hänet erotettiin vanhemmistaan ja koulutettiin yhdeksi Darkseidin "koirista" (hänen eliittisotilaistaan). Yksi osa heidän koulutustaan ​​oli koiransa kouluttaminen; Goodness antoi hänelle nimen Mercy. Taistelun ja koulutuksen kautta he sitoutuivat toisiinsa. Viimeisenä askeleena hänen aloittaessaan elämänsä eliittisotilaana, häntä käskettiin tappamaan rakas lemmikkinsä. Sen sijaan hän tappoi valmentajansa tämän käskynsä vuoksi. Kun Darkseid kysyi miksi, hän vastasi, että "toisin toimiminen olisi ryöstänyt herrani arvokkaimman omaisuuden", kertoen hänelle, että Mercy tottelee häntä ensin, mutta ennen kaikkea myös Darkseidia. Testaamalla tätä Darkseid käski Mercyn tappaa Goodnessin. Mercy hyökkäsi Goodnessin kimppuun ja pakotti Goodnessin tappamaan lemmikkinsä. Darkseid oli vaikuttunut ja kertoi Goodnessille tämän valmistuneen kunniallisin arvosanoin. "Olet kouluttanut Mercyä niin hyvin minun nimessäni, että ehkä sinä osaat myös kouluttaa muita, joiden sokeaa tottelevaisuutta jonain päivänä vaadin." Darkseid käski Goodnessin johtamaan eliittisotilaidensa koulutuskeskusta, jossa hän käytti aivopesua ja kidutusta julmassa lastenhoidon parodiassa muuttaakseen viattomia fanaattisiksi sotureiksi, jotka ovat valmiita tappamaan tai kuolemaan Darkseidin kunniaksi. Siitä lähtien, kun Apokolipsin ja New Genesiksen välinen sota siirtyi ensimmäisen kerran maan päälle, Granny Goodness on usein johtanut maallisia orpokoteja etsiessään potentiaalisia sotureita Darkseidille.
Granny johtaa "orpokotia" Apokolipsilla ja kasvatti myös Scott Freen, New Genesiksen Highfatherin pojan, joka oli vaihdettu Darkseidin poikaan Orioniin osana rauhansopimusta. Scott Free (alias Mister Miracle) oli ensimmäinen lapsi, joka onnistui pakenemaan tämän orpokodistaan. Granny Goodnessia on kuvattu "hirviömäisen feminiinisyyden" symboliksi, joka "rikkoo perinteisiä äitiyden ja naiseuden paradigmoja" pahuudellaan, toisin kuin perinteisemmät, vaalivat äitiyden kuvaukset fiktiossa.
Amazons Attack -minisarjan viimeisessä numerossa paljastettiin, että Granny Goodness on esiintynyt Athenana manipuloidakseen amatsonit sotaan. Hän kertoo Hippolytalle, että se oli testi, jossa amatsonit epäonnistuivat. Näyttää myös siltä, ​​että Goodness poseeraa Athenana Countdown-sarjassa käyttämällä Amazon-keskuksia uusien naistaistelijoiden värväämiseen. Hän pitää myös Olympuksen jumalia vankina. Kun Mary Marvel, Holly Robinson ja Harley Quinn ovat vapauttaneet jumalat Apokolitian kammiosta, Infinity-Man hyökkää Granny Goodnessin kimppuun ja tappaa hänet.
Giovan Battista Carpi
Giovan Battista Carpi (16. marraskuuta 1927 Genova – 3. maaliskuuta 1999 Genova) oli italialainen Disney-sarjakuvataiteilija. Carpi piirsi sekä Aku Ankka- että Mikki Hiiri -tarinoita.
Granny Goodness
Taustaa
Hän kuitenkin reinkarnoituu maan päälle yhdessä muiden pahojen jumalien kanssa Boss Dark Siden jengin jäseneksi. Vaikka Black Alice tuhoaa tämän muodon Birds of Prey -lehden numerossa, "Final Crisis" -tarinassa, hän ottaa Kraken-nimellä tunnetun Alpha Lanternin ruumiin ja käyttää sitä hyökätessään John Stewartin kimppuun ja Hal Jordanin lavastamiseen syylliseksi hyökkäykseen. Kun Batman löytää hänet, hän voittaa hänet helposti ja tuo hänet takaisin Blüdhavenin alle sijaitsevaan Evil Factoryyn, jossa hänet suljetaan kidutuslaitteen sisään. Myöhemmin pastori Good eli Glorious Godfrey ilmoittaa, että Granny Goodness on valmis valloittamaan Oan sisältäpäin Darkseidin nimessä, mikä todennäköisesti palauttaisi hänet hänen suosikkikseen eliitin joukossa.
Giovan Battista Carpi
Suomessa Carpi muistetaan paitsi ensimmäisen Taikaviitta-tarinan piirtäjänä, myös Sudenpentujen käsikirjan kuvittajana ja Aku Ankka -klassikot -sarjan kansikuvista.
Granny Goodness
Taustaa
Grannyn hyökkäysyritys Oan voimarakenteeseen johtaa Universumin Vartijoiden loukkaantumiseen, Hal Jordanin nimen puhdistamiseen, Power Batteryn piilottamiseen ja Maahan lähetettyyn Green Lantern -hyökkäysjoukkoon. Kun Hal Jordan pysäyttää hänet, hänet viedään tarkastettavaksi. Hänen kohtalonsa "Final Crisis" -tapahtuman jälkeen on jätetty tuntemattomaksi.
Granny Goodness on toiminnallisesti kuolematon, hänellä on yli-inhimillistä voimaa ja kestävyyttä. Hän on ikänsä huomioon ottaen yllättävän vankka: hän voi silti nostaa useita tonneja helposti ja kestää useimpia fyysisiä hyökkäyksiä. Hän on myös melko hyvä käsitaistelussa. Nuoruudessaan hän oli yksi parhaista ja uskollisimmista sotureista Darkseidin palveluksessa. Darkseidin eliitin jäsenenä Granny Goodnessilla on pääsy erittäin kehittyneisiin aseisiin; taisteluissa hän yleensä käyttää mega-sauvaa. Lisäksi hän on loistava johtaja ja sotilasstrategi, joka komentaa orpokodeissaan koulutettuja sotilaita, mukaan lukien lentojoukot, jotka ratsastavat lentävillä aero-levyillä; panssaroitua jalkaväkeä; ja erikoisvoimien jäseniä, jotka käyttävät tappavia aseita ja joilla on monissa tapauksissa erityisiä voimia. Hänen merkittävimpiä oppilaitaan ovat olleet mm Mister Miracle, Big Barda, Kanto, Virman Vundabar ja Female Furies.
Giovan Battista Carpi
Piirrostyylistä
Piirtäjän huippukautena pidetään yleensä 1960-luvun loppua. Esimerkkejä tältä kaudelta ovat Köyhän ankan tarina taskukirjasta Tervetuloa Ankkalinnaan ja ensimmäinen Taikaviitta-tarina.
Pasianssi
thumb|Tietokoneella pelattava [[Klondike-pasianssi Linux-ympäristössä.]] thumb|Yhdysvaltalainen nainen pelaa pasianssia. Valokuva noin vuodelta 1910. Pasianssit ovat yksin pelattavia korttipelejä, joissa korttipakasta otetaan kortti kerrallaan ja yritetään koota ne tietyllä tavoin. Kun tämä on onnistunut, peli on ”mennyt läpi”.
Historiaa
Pelin suomenkielinen nimi tulee sen ranskankielisestä nimestä patience [pasjɑ̃s], joka tarkoittaa kärsivällisyyttä. Pelin alkuperä ei kuitenkaan ole ranskalainen, mutta se tuli suosituksi Ranskassa 1800-luvun alkupuoliskolla. Kirjallisuudessa pasianssiin on viitattu jo 1700-luvulla, mutta peli lienee tätä huomattavasti vanhempi.
Pasiansseja
Ehkä yleisin pasianssipeli on Klondike-pasianssi. Siinä tarkoituksena on järjestää kortit maittain ja suuruusjärjestykseen. Toinen varsinkin tietokonepelinä suosittu pasianssi on Spider.
Pasiansseista on tehty myös runsaasti tietokonepelejä, kuten Microsoft Windowsin oletuspasianssit, PySol tai useiden Linux-jakeluiden mukana tuleva AisleRiot.
Harry Styles (albumi)
Harry Styles on laulaja-lauluntekijä Harry Stylesin esikoisalbumi, joka julkaistiin 12. toukokuuta 2017.
Elina Sorainen
Sorainen väitteli 2006 Taideteollisessa korkeakoulussa. Väitöskirjan otsikko on ''Aalto, ketju ja taatelitarha. Elävä museo iranilaiskylän naiskeraamikkojen perinteen turvaajana'', ja siinä hän tutkii kaakkoisiranilaisen Kalpourkanin kylän naisten keramiikkaperinteen säilyttämistä.
Mariner 4
Mariner 4 oli Mariner-ohjelman neljäs miehittämätön avaruusluotain, joka teki ensimmäisen onnistuneen Marsin ohilennon ja lähetti Maahan ensimmäiset kuvat planeetan pinnasta. Luotain oli suunniteltu tekemään lähihavaintoja Marsista ja välittämään ne Maahan, minkä lisäksi lennon muita tavoitteita olivat planeettojen välisen avaruuden hiukkasmittaukset ja kokemuksen kartuttaminen pitkistä planeettojen välisistä lennoista.
Laukaisu ja lento Marsiin
thumb|Mariner 4:n 15. heinäkuuta 1965 ottama ensimmäinen lähikuva Marsista. Kuvassa näkyy 330 × 1 200 kilometrin kokoinen alue lähellä [[Elysium Planitia -nimistä tasankoa.]] Luotain laukaistiin 28. marraskuuta 1964 Atlas LV-3 Agena-D -raketilla Cape Canaveral Air Force Stationin laukaisukompleksi 12:sta, ja se ohitti Marsin 14.–15. heinäkuuta 1965 lähimmillään 9 846 kilometrin etäisyydeltä.
Marsin ohilento ja luotaimen viimeiset vuodet
Luotain lähetti maahan 21 kokonaista kuvaa ja 21 ensimmäistä kuvaraitaa 22. kuvasta, jotka kattoivat noin prosentin Marsin pinnasta.
Luotainmissio tuotti 5,2 miljoonaa bittiä dataa. Mariner 4:n hyötykuormat toimivat tehtävän alusta loppuun luotaimen helmikuussa 1965 rikkoutunutta Geiger-Müller -putkesta koostunutta säteilymittaria lukuun ottamatta. Tätä aiemmin luotaimen plasmatutkimuslaitteisto oli tosin vioittunut laitteiston korkeajännitepuolen vastuksen rikkoutuessa joulukuussa 1964. Tutkimuslaitteisto saatiin tosin käyttökelpoiseksi uudelleenkalibroinnilla.
Marsin ohilennon jälkeen Mariner 4 jatkoi lentoaan vielä kaksi ja puoli vuotta Aurinkoa kiertävällä radalla. Luotaimen asennonsäätöjärjestelmän ajoaine loppui 7. joulukuuta 1967, ja siihen törmäsi kolme päivää myöhemmin 10. – 11. joulukuuta ainakin 83 mikrometeoroidia, jotka sotkivat luotaimen asennon heikentäen samalla luotaimen radiosignaalin laatua. Yhteys Mariner 4:n kanssa katkaistiin lopullisesti 21. joulukuuta 1967.
Valkoinenajokoira
Valkoinenajokoira (chien blanc du roi) on sukupuuttoon kuollut ranskalainen koirarotu.
Alkuperä
Rodun historia alkaa vuodesta 1470, jolloin köyhä poitoulainen tilanomistaja lahjoitti Ludvig XI:lle valkoisen Souillard-nimisen hubertuksenajokoiran. Siitä pidettiin niin paljon, että sitä päätettiin käyttää jalostukseen. Se periytti vahvasti valkoista väriä, ja vähitellen uudet pennut korvasivat kuninkaallisen ajueen aiemmat, muunväriset yksilöt. Vuonna 1500 Ludvig XII:n aikaan valkoisia koiria risteytettiin Greffier-nimisen italianseisojan kanssa, ja vuonna 1520 Frans I:n aikaan populaatioon risteytettiin puolestaan Miraud-nimistä isobretagnenajokoiraa. Vuonna 1560 Maria Stuart lähetti Ranskan silloiselle kuninkaalle Frans II:lle valkoisen Barraud-nimisen ajokoiran, jota käytettiin niin ikään rodun eteenpäin jalostamiseen. Aurinkokuningas Ludvig XIV:lla oli 100 valkoista ajokoiraa, mutta vanhetessaan hän ei enää pärjännyt niin nopeiden eläinten kanssa, minkä vuoksi hän risteytti niihin normandianajokoiraa.
Valkoinenajokoira oli varsin pitkään Ranskan kuninkaiden suosiossa, ja sitä käytettiin hirven metsästykseen. 1700-luvulla siihen tuli kuitenkin muutos: Ludvig XV vaihtoi pitkään vaalitun valkoisen rodun englanninkettukoira-risteytyksiin, ja pian sen jälkeen rotu kuoli sukupuuttoon.
Vaikutus nykyisiin rotuihin
Valkoinenajokoira on vaikuttanut monien ranskalaisten rotujen jalostukseen, kuten vendéeniläisrodut (grand griffon vendéen, briquet griffon vendéen, grand basset griffon vendéen, petit basset griffon vendéen), billy ja porcelaine.
Simone Weil
Simone Adolphine Weil (3. helmikuuta 1909 Pariisi, Ranska – 24. elokuuta 1943 Ashford, Kent, Englanti ) oli ranskalainen filosofi. Hän syntyi maallistuneeseen juutalaistaustaiseen perheeseen, joka oli siirtynyt Pariisiin Elsass-Lothringenin alueelta. Hänen isänsä oli lääkäri Bernard Weil ja äitinsä Salomea ”Selma” Weil (o.s. Reinherz), joka oli syntynyt Venäjällä Rostov-na-Donun kaupungissa. Hänen veljensä André Weil oli kuuluisa matemaatikko.
Veljensä kanssa Weil innostui jo varhain geometriasta, Platonista ja muista kreikkalaisista ajattelijoista. Weil sai koulutuksensa Henri IV:n lyseossa, jossa hän perehtyi filosofiaan agnostikko-opettajansa Émile-Auguste Chartierin (pseudonyymi Alain) ohjauksessa. Weil valittiin 1928 École Normale Supérieureen, josta hän suoritti Diplôme d'études supérieures (DES) -tutkinnon ja kasvatustieteen aggregaatiotutkinnon ja valmistui vuonna 1931 filosofian opettajaksi.
Koettuaan mystisiä kokemuksia Etelä-Euroopan matkoillaan Weil kiinnostui uudelleen kristinuskosta, mutta ei ottanut kastetta. Weil pohti erityisesti kärsimyksen ja pahuuden ongelmaa sekä Platonin ajattelulle keskeistä havaittavan todellisuuden ja ideaalisen kauneuden suhdetta. Jumalan poissaolon käsite on hänen ajattelussaan keskeinen. Weilin uskonnollisista pohdinnoista on hänen kuolemansa jälkeen julkaistu useita teoksia, muun muassa kirja La Pesanteur et la grâce (1947; suom. Painovoima ja armo). Elämänsä lopulla Weil alkoi toimia uudelleen poliittisesti, päämääränään henkisen arvoperustan luominen jälleenrakennuksen ajan Euroopalle. Hän siirtyi Lontooseen Pariisin ollessa saksalaismiehityksessä ja kirjoitti kirjan kulttuuristen juurten tarpeellisuudesta (L’Enracinement). Teoksessa hän hahmottelee ihmissielun tarpeet kasvatuksen ja poliittisen uudistamisen pohjaksi. Myös tämä teos julkaistiin postuumisti vuonna 1949 (suom. Juurtuminen – Alkusoitto ihmisvelvollisuuksien julistukselle). thumb|upright|Simone Weil isänsä sylissä.
Filosofia ja toiminta
Weilin ajattelussa on nähty kausia, jotka on yleensä käsitelty erillisinä. Esimerkiksi David McLellan on keskittynyt Weilin marxilaiseen utopismiin ja Eric O. Springsted hänen platonismiinsa. Weiliä suomentaneen Maija Lehtosen mukaan ajattelu ja toiminta ovat Weilin filosofiassa yhtä. Weilin moraalifilosofiasta väitellyt Jukka Hankamäki erottaa hänen ajattelussaan kolme kautta pyrkien synteesiin.
Ensimmäinen kausi koostui poliittisesta aktivismista. Weilin kiinnostus marxilaiseen teoriaan vallasta ja sorrosta muuttui kuitenkin pian pettymykseksi ja marxismin arvosteluksi. Sitä seurasi kausi, jolloin Weil pohti, voisiko platoninen idealismi konkretisoitua arkielämässä. Kolmannella kaudellaan Weil kiinnostui jälleen käytännön politiikasta, nyt antiikin hyve-etiikan näkökulmasta.
Poliittinen aktivismi
Weil oli käsitellyt kartesiolaista dualismia École Normale Supérieuren opinnäytetyössään Science et perception au Descartes (1931, kokoelmassa Sur la science). Pyrkimys yhdistää materian ja hengen maailmoja kuvastui Weilin yrityksissä nähdä aineellisessa työssä kauneutta ja myöhemmin myös hänen platonismissaan. Tärkeimpiä ystäviä opiskeluvuosilta olivat Simone de Beauvoir, Albert Camus ja Jean-Paul Sartre.
Filosofian opettajana
Lokakuusta 1932 Weil opetti filosofiaa Auxerressa ja vuoden 1933 puolivälistä kevääseen 1934 Roannessa. Hän tarkasteli havaitsemisen teorian ja kartesiolaisuuden kysymyksiä luennoissaan, jotka on julkaistu hänen oppilaansa Anne Reynaudin muistiinpanoja rekonstruoiden teoksessa Leçons de philosophie. Weiliin kohdistettiin sanomalehtikampanja, jolla hänet painostettiin eroamaan opettajan toimestaan, sillä joidenkin oppilaiden vanhemmat olivat ärsyyntyneet Weilin myönnytyksistä marxismille sekä hänen tavastaan poiketa opetussuunnitelmasta.
Palattuaan Pariisiin Weil hakeutui alkuvuodesta 1934 työhön Alstomin ja 1935 Renaultin tehtaisiin saadakseen kokemusta ruumiillisesta työstä ja elättääkseen itsensä. Tämän kokeilunsa aikana kirjoittamassaan päiväkirjassa (La Condition ouvriére) Weil katsoo, että ruumiillisen työn materiaaliset valtasuhteet deprivoivat ihmisiä ja johdattavat välinpitämättömyyden noidankehään karkottaen mielenkiinnon hyvään ja kauniiseen. Teollistumisen ajalle ominaista työn esineellistävää ja lannistavaa vaikutusta Weil kutsui myöhemmin ”painovoimaksi” (la pesanteur). Kosketus työläisten arkeen päätti marxismille myönteisen jakson.
Marxismin kritiikki
pienoiskuva|upright|Simone Weil pariisilaisessa kahvilassa. Mikäli marxismissa voidaan nähdä Platonin idealismin aineksia, ne on Weilin mielestä johdettu Platonin ajattelusta väärin. Hänen mukaansa platonilainen ihanteellisuus pikemminkin johdattaa etsimään tasapainoa yksilön sisäisistä harmonian elämyksistä kuin ulkoisista yhdenmukaisuuden vaateista tai taistelusta materiaalisessa maailmassa. Työläisten kommunistinen ihannevaltio oli hänen mielestään jo 1930-luvun alussa ristiriitainen koostuessaan poliisiista, armeijasta ja byrokratiasta. Koska totalitarismin muodot olivat hyvin samanlaisia sekä äärivasemmalla että äärioikealla, syyt saattavat löytyä teknologisesta ihmiskuvasta, jota Weil pohtii kirjoituksessaan ”Réflexions concernant la technocratie, le national-socialisme, l’U.S.S.R. et quelques autres points”. Hänen mukaansa teknologia ja massakulttuuri tuottavat ihmisille kärsimystä, pahoinvointia ja onnettomuutta (le malheur), joka on lähellä Sartren näkemystä ”inhosta” (la nausée).
Esseet, joissa Weil perustelee marxismin kritiikkiään, on koottu Albert Camus’n kokoamaan teokseen Oppression et liberté. Weilin mielestä työläiset eivät rehellisesti kannattaneet marxilaisia ajatuksia. Yleiskommunistisiin ihanteisiin vetosivatkin lähinnä heidän ammattiyhdistysjohtajansa, jotka Marxin oppeja hyödyntäen pitivät työväenluokkaa ideologisissa pihdeissään. Weil puolestaan halusi nähdä poliittisen toiminnan mahdollisuudet työläisten henkisessä vapautumisessa niin työnantajiensa kuin ay-johtajiensakin vallasta. Vaikka Weil onnistui solmimaan joitakin yhteyksiä myös Ranskan ammattiyhdistysliikkeeseen, hänen syndikalisminsa kääntyi nopeasti pois järjestäytyneen toiminnan piiristä, eräänlaiseksi yksilöarvoihin ja liberaaleihin ihanteisiin uskovaksi anarkiaksi. Weilin historiallisia ja poliittisia kirjoituksia on julkaistu kokoelmana Écrits historiques et politiques.
Espanjan sisällissota ja anarkismi
Weil tekeytyi vuonna 1936 toimittajaksi, hakeutui kansainväliseen anarkistiprikaatiin ja toimi lyhyen ajan tasavaltalaisten huoltojoukoissa Espanjan sisällissodassa kuvitellen pystyvänsä niin edistämään vapauden, veljeyden ja tasa-arvon ihanteita. Tosiasiassa Weil joutui jälleen järkyttymään. Myös hänen ystävinään pitämänsä tasavaltalaiset harjoittivat yhtä julmia raakuuksia vihollisiaan kohtaan kuin kenraali Francisco Francon johtamat joukot, jotka lopulta voittivat sodan. Weilin sotaretki katkesi hänen epäkäytännöllisyyteensä niin kuin hänen tehdasvuotensakin: nyt hänen onnistui saada palovammoja kenttäkeittiössä toimiessaan.
Vuodet 1937–1939 Weil vietti matkustellen Benito Mussolinin hallitsemassa Italiassa, jossa muuan brittiläinen herrasmies tutustutti Weilin englantilaisiin idealistirunoilijoihin. Tärkeimmän huomion Weilin ajattelussa tällöin saivat 1593–1633 elänyt George Herbert ja 1800-luvun alkupuolella vaikuttanut William Godwin, joka tunnetaan individualistisena esianarkistina.
Weililla väitetään olleen mystisiä kokemuksia hänen oleskellessaan keskiaikaisessa kappelissa, jossa kerjäläismunkki Franciscus Assisilainen oli käynyt rukoilemassa. Tapaus on antanut kolmelle paaville aiheen pohtia, pitäisikö Weil julistaa pyhimykseksi, tuloksetta. ”Poliittisena pessimistinä” häntä puolestaan pitää marxismin tutkija David McLellan elämäkerrassaan. Weil oli uskonnollisesti ja poliittisesti epädogmaattinen, ja McLellanin arviota Weilin resignaatiosta tukee tieto Weilin monista vastoinkäymisistä ja epäonnistumisista.
Hengellinen kausi, uskontokriittisyys ja Platon
Palattuaan uskaliaalta matkaltaan fasistisesta Italiasta Weil asettui kirjailija Gustave Thibonin maatilalle Saint-Marcel d’Ardèchen lähelle Marseillea syksyllä 1939. Alue jäi 1940 tapahtuneen Saksan miehityksen ulkopuolelle, ja Weilin onnistui siten välttää joutuminen keskitysleirille. Weil piileskeli Gestapoa ja Vichyn hallitusta katolilaisen dominikaani-isän Joseph Marie Perrinin avulla, vaikkakin hänen suhteensa uskontoon oli koko ajan kriittinen.
Seurasi ankaran luomistyön kausi. Suuren osan vuoden 1940 jälkeisistä kirjoituksistaan Weil omisti vallan, väkivallan ja metafysiikan yhteyksien selvittelylle. Teokseen La Source grecque on koottu tutkielmat Iliaan tragediasta, Platonin Jumala-käsityksestä, ”Theaitetoksesta”, ”Faidroksesta” ja ”Valtiosta” sekä kommentit Anaksimandroksen ja Herakleitoksen fragmenteista. ”Ilias: väkivallan runoelma” -esseen mukaan kaikki valta nojaa väkivaltapotentiaaliin, ts. väkivallan mahdollisuuteen. Tragedian opetus on Weilin mukaan siinä, että vallan alaisuus on pysyvä osa ihmisen situaatiota. Elämäntilanteet kuitenkin ohjaavat toiveikkaasti kuvittelemaan, että materiaalisten valtasuhteiden yläpuolella on jokin, jolla on valta kaiken yli, ja näin syntyy ontologinen oletus Jumalan olemassaolosta. Tragedia täydellistyy, kun tällä tavoin synnytettyyn jumaluuteen aletaan vedota pyrittäessä oikeuttamaan maallisen vallan käyttöä.
Minuudesta luopuminen ja tyhjiö
Transsendentaalisen ja maallisen vallan yhdistyminen on Weilin mukaan epäjumalanpalvelusta (l’idolâtrie), ja ”[e]päjumalanpalveluksen kohde on aina jotain samantapaista kuin valtio”. Siksi etiikan pitäisi alkaa Jumalan olemassaoloa koskevan olettamuksen hylkäämisestä. Tämä voisi käydä päinsä, jos ihmiset lopettaisivat uskonnollisen aktiivisuutensa ja tyytyisivät tyhjiöön (le vide). Näin todellinen jumaluus ja hengellinen kokeminen voisivat vallata mielen.
Teoksen Attente de Dieu kirjoituksissa Weil omisti huomiota tyhjentymisharjoituksiin ja oikeanlaiseen odottamiseen, jota hän oli opiskellut buddhalaisuudesta. Hän luki noihin aikoihin myös Bhagavad Gitaa ja hindulaisia Veda-kirjoja, ja hänen näkemyksiään voidaan kutsua synkretistisiksi. Muiden muassa Janet P. Little pitää Weilin keskeisenä käsitteenä tarkkaavaisuutta (l’attention). Weilin mielestä mietiskelevä keskittyminen sekä tietoisuuden ja läsnäolon kehittäminen ovat kartesiolaisen epäilyn veroisia filosofian menetelmiä.
Odottamiseen ja puhdistautumiseen liittyy myös ajatus minuudesta luopumisesta. Hän puhui ”minuuden tuhoamisesta” (la destruction du je) ja katsoi, että egon pitäisi väistyä odottavan havaitsemisen tieltä. Samaa hän korosti myös arvostellessaan ”personalismin filosofiaa”, joka on saanut alkunsa ”nimen ja arvostuksen kipeistä kirjailijoista". Esseessään ”La Personné et le sacré” (”Persoonallisuus ja pyhä”) Weil kirjoitti:
Weilin idealismille oli ominaista tieteen puhtauden tavoittelu, joka näkyi hänen ihastuksessaan geometriaan ja matematiikkaan. Myöskään filosofiaan mahdollisesti liittyvää individualismia, omahyväisyyttä, itsetehostusta tai egoismia ei pitäisi Weilin mielestä korvata laumasieluisuudella, sillä joukkoliikkeiksi järjestäytyessään myös henkiset pyrkimykset voivat toimia pohjana totalitarismeille yhdistäen taivaallisen ja maallisen vallan:
Pannaan julistamista arvostellessaan Weil kritisoi voimakkaasti sensuuria, joka oli sota-aikana kaikinpuolista.
Kärsimysmystiikka ja askeesi tienä henkiseen jalostumiseen
Suurista uuden ajan filosofeista Weiliin vaikutti eniten René Descartes’n ohella Immanuel Kant, jonka transsendentaalifilosofiaa hän arvosti. Kantilainen välineellisen kohtelun kielto ja ajatus ihmisarvosta sopivat Weilin ihmiskäsitykseen, jonka mukaan ihmisten tulisi tyhjentää mielensä toisia ihmisiä ja todellisuutta koskevista esioletuksistaan, määrittely-yrityksistä ja olemusajattelusta. Erona Kantiin on, että Weilin mielestä tietoisuuden ja todellisuuden kuilu voidaan silloittaa elämysten ja subjektiivisten kokemusten kautta, jolloin todellisuus voi virrata sieluun. Tätä hän kuvaa ”Hengellisessä omaelämäkerrassaan” (Autobiographie spirituelle), jonka mainintoihin perustuvat myöhemmät väitteet hänestä mystikkona.
pienoiskuva|[[Assisin kaupungissa oleva Basilica di Santa Maria degli Angeli, jossa Weil koki mystisiä elämyksiä.]]
Köyhyysmystiikan ihailu näkyi Weilin yksinkertaisissa elintavoissa. Hän lähetti elintarvikekorttinsa Ranskan vastarintaliikkeelle ja kantoi maataloustöissä mukanaan Platonin Pitojen nidettä toivoen voivansa opettaa filosofiaa maatilan työntekijöille.
Weilissä oli myös kärsimysmystikon aineksia. Weilin mielestä ankarin kärsimys nousee tietoisuudesta, että ihminen joutuu elämään ilman Jumalaa. Tämä näyttää paradoksaaliselta, sillä Weilin mielestä ihmisen tulisi pyrkiä tähän tilaan. Vaikka Weil katsoi, ettei ihminen koskaan pysty käsittämään, kuinka syvälle Kristuksen ristinkuolema vei, hän näyttää kärsimysmystikkojen tavoin ajattelevan, että mitä lähemmäksi Jeesuksen kärsimyksiä ihminen ajautuu, sitä selvemmin hän voi ymmärtää yhteyttä Kristukseen ja Jumalaan:
Se, että Weil näki kärsivän Kristuksen jokaisessa köyhässä ja kovaosaisessa, toteutti varhaisessa kristinuskossa esiintynyttä ideaa: tunnistaa toisessa ihmisessä Jumala. Weilin filosofiakäsityksen valoisuutta ilmentää hänen uskomuksensa, että silloinkin, kun kärsimyksestä tulee pysyvä osa ihmisen elämää, ihmisistä voidaan löytää piirteitä, jotka jalostavat häntä itseään ja toisia ihmisiä kärsimysten keskellä kestävämmiksi, armollisemmiksi ja rakastavammiksi. Koska kärsimys on intersubjektiivista (ihmisten välistä) ja yleismaailmallista, se voisi ohjata ihmisiä lähemmäksi universaalia rakkauden kokemusta. Esimerkiksi Hankamäki on kuitenkin huomauttanut, ettei Weiliä voitaisi pelkästään tällä perusteella pitää kristillisenä mystikkona, sillä kristinuskon mukaan ihmisten puolesta on jo kärsitty, eikä ihmisen tehtävänä ole enää kärsiä. Enemmänkin kyse on humanistisesta antroposofiasta. Sen tapaisesta Jumalan rakastamisesta Weil kirjoitti kokoelman Pensées sans ordre concernant l’amour de Dieu teksteissä.
Maanpaon aika ja Euroopan tulevaisuus
thumb|200px|left|Muistolaatta Weilin kotiosoitteessa Pariisin Auguste Comte -kadulla. Weilin virallinen asuinpaikka oli vuosina 1929–1940 Pariisin kuudennen arrondissementin Auguste Comte -kadulla, josta hänen vanhempansa vetäytyivät miehityksen vuoksi. Varmistuttuaan vanhempiensa ja veljensä pääsystä Yhdysvaltoihin loppuvuodesta 1941 Weil suostui lähtemään Ranskasta maanpakoon kesällä 1942, jolloin hän matkusti Marokon Casablancan kautta New Yorkiin. Paetessaan Weil jätti siihenastisen tuotantonsa Gustave Thibonille ja katoliselle pappismiehelle Joseph Marie Perrinille, jotka alkoivat toimittaa Weilin teoksia julkisuuteen. New Yorkista Weil lähetti Perrinille satasivuisen ”kirjeen”, Kirje papille (Lettre à un religieux), jota voidaan pitää Weilin tilintekona sekä juutalaisuudesta että kristillisyydestä. Uskonnolliset kysymykset eivät kuitenkaan lakanneet kiinnostamasta Weiliä, ja New Yorkissakin hän kirjoitti niistä kirjan verran: La Connaissance surnaturelle.
Juurten kasvattaminen
Weil kirjoitti neljässä kuukaudessa kirjan L’Enracinement, jossa hän piti perusongelmana materialismin kehää. Myöskään sodan tulevat voittajat eivät välttyisi siltä, mikäli vallan perusvoimat jäävät voimaan ajattelutapojen muuttumatta. Weil näki ongelmana kulttuurin risaisuuden ja kirjoitti: pienoiskuva|right|Simone Weilin L’Enracinement-teoksen kansi vuodelta 1949.
Teoksessaan hän pyrki löytämään moraalille universaalin perustan ihmissielun henkisistä tarpeista. Koska ne ovat yleispäteviä, kuten vapaus, mutta sisällöltään määrittelemättömiä, niissä voisi yhdistyä yksilöllinen yleiseen. Mikäli merkityssisällöt kiinnittyvät tarpeisiin, niillä ovat myös tietyt rajat, sillä tarve on täyttyvä määre toisin kuin esimerkiksi halu, joka voi olla kyltymätöntä, ja siksi moraali on mahdollista. Eettisessä refleksiossa (harkinnassa) erottuu ensin porras, jolla ihmiset valitsevat yleiset arvot omiksi arvoikseen. Niihin sitouduttuaan he antavat sitten arvoilleen persoonallisen merkityksen. Samantapainen asetelma esiintyy Sartren näkemyksessä ensimmäisestä ja toisesta refleksiosta. . Edelleen Weil halusi nähdä kaikessa kulttuurissa ja etenkin työssä henkisiä arvoja. Hän kirjoitti:
Naturalismi, mystiikka, eksistentialismi ja varhainen kuolema
Weilin naturalismin voidaan nähdä olevan ristiriidassa hänen hengellisyytensä kanssa. Toisaalta mystiikan tunnusmerkkejä ovat myös luonnollisuuden korostaminen, autenttisuuden ja alkuperäisyyden kaipuu, operointi ruumiillisilla äärikokemuksilla sekä hurmoksellinen heittäytyminen olosuhteiden varaan. Weilia voidaan pitää esimerkkitapauksena ihmisestä, joka heijasteli modernisaation ajalle tyypillisiä vierauden tuntemuksia.
De Gaulle piti Weilin kirjaa liian teoreettisena, ja se jäi vaille poliittista vaikutusta. Enemmän huomiota herätti hänen kuolemansa 24. elokuuta 1943. Weilissä oli puhjennut keuhkotauti huhtikuussa. Hänen syömättömyytensä ja heikko kuntonsa johtivat siihen, että hän yllättäen nukkui pois Ashfordin sairaalassa. Pappi, joka Weilin kirkkoon kuulumattomuudesta huolimatta oli kutsuttu hänen hautajaisiinsa, myöhästyi junasta, ja lyhyet muistosanat luki Weilin elinikäinen ystävä Maurice Schumann. Weilin hautaa Ashfordin Bybrookin hautausmaalla peittää kivilaatta.
Vaikutus
Weil on vaikuttanut usean filosofin ajatteluun; esimerkiksi Alasdair MacIntyre ja Iris Murdoch ovat viitanneet häneen hyve-etiikkaa luonnostellessaan. Peter Winch on julkaissut kirjan Weilin ja Ludwig Wittgensteinin kielikäsityksen väliltä löytämistään samankaltaisuuksista. Giorgio Agamben kirjoitti väitöskirjansa Weilin persoonallisuuskäsityksestä, jonka hän sanoo vaikuttaneen myös ensimmäiseen pääteokseensa Homo Sacer – Sovereign Power and Bare Life (1995). Agamben on luonnehtinut Weilin tietoisuutta ”aikamme valaisevimmaksi”, ja André Gide on ylistänyt häntä ”kaikkien ulkopuolisten pyhimykseksi”. Albert Camus luonnehti Weilia kuvauksella ”aikamme ainoa suuri henki”.
Weil oli vuonna 1928 opetusryhmänsä ainoa nainen ÉNS:ssä, mutta hän ei ulottanut eksistenssiajatteluaan sukupuolikysymyksen alueelle, eikä hänestä koskaan tullut feministiä. Hänen ystävänsä ja elämäkerturinsa Simone Pétrement muistelee Weilin käyttäneen miesten vaatteita ja vakuutelleen jo nuorena, että hänen täytyisi esiintyä maskuliinisesti saavuttaakseen hyväksyntää, mikä puolestaan kertoo regression olleen tietoista, joskaan ei vapauttavaa. Ajattelunsa esoteerisuuden lisäksi hänen sukupuolensa saattaa olla yksi selitys hänen jäämiseensä heikolle huomiolle aikalaistensa joukossa.
Weilin ajattelusta kiinnostuttiin tieteissä 1950-luvulta alkaen. Kuitenkin vasta Euroopan yhdentyminen ja globalisaatio herättivät mielenkiintoa hänen moraalista universalismiaan kohtaan. Calgaryn yliopiston metatietojen mukaan vuosien 1995 ja 2012 välillä ilmestyi yli 5200 Weiliä käsittelevää akateemista julkaisua; yliopisto pitää yllä Simone Weil -bibliografiaa. Simone Weilin kootut teokset Œuvres complètes on julkaissut Weil-tuntijoiden toimittamina Gallimard. Weilin muistoa vaalii muun muassa American Weil Society.
Lähteet
thumb|upright|Gallimard julkaisi Weilin teoksia Albert Camus -säätiön tukemana ”toivon sarjassa”, Collection Espoir.
Autiojärvi
Autiojärvi on Etelä-Pohjanmaalla Soinissa Mäkelänkylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 6,0 hehtaaria, se on 450 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 1,2 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Kolunjoen valuma-alueella (35.46), jonka Syväjoen alueeseen (35.463) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 189,6 metriä mpy.
Donna Gurr
Gurr saavutti Münchenin olympialaisissa 1972 pronssia 200 metrin selkäuinnissa ajalla 2.23,22. Hän hävisi selvästi kahdelle yhdysvaltalaisuimarille mutta voitti neljänneksi sijoittuneen Länsi-Saksan Annegret Koberin 0,13 sekunnilla. Samoissa kisoissa Gurr sijoittui 100 metrin selkäuinnin välierissä yhdeksänneksi ja hävisi 0,03 sekuntia viimeisenä loppukilpailuun selvinneelle Itä-Saksan Christine Herbstille.
Gurr voitti Pan-Amerikan kisoissa 1971 kultaa 100:n ja 200 metrin selkäuinneissa ja sekauintiviestissä sekä saavutti hopeaa vapaauintiviestissä. Kansainyhteisön kisoissa 1970 hän saavutti hopeaa 200 metrin selkäuinnissa sekä pronssia 100 metrin selkäuinnissa ja sekauintiviestissä. Kansainyhteisön kisoissa 1974 hän saavutti hopeaa 100 metrin selkäuinnissa ja pronssia 200 metrin selkäuinnissa.
Lentopallon miesten SM-sarjakausi 1985–1986
Lentopallon miesten mestaruussarjassa kaudella 1985–1986 pelattiin kymmenen joukkueen runkosarja, josta kuusi parasta selvisi mitalisarjaan ja loput neljä alempaan jatkosarjaan taistelemaan sarjapaikastaan.
Alempi jatkosarja
Jatkosarjaan annettiin lähtöpisteitä runkosarjan sijoituksen perusteella 3-2-1-0
Uusinta sarjassa säilymisestä
Sarjasta putosivat Oulun Kisko ja Kuopio-Volley. Tilalle nousivat Varkauden Tarmo ja Lahden Kimmo
Karsintasarja
Nousukarsintaan annettiin 2 lähtöpistettä ykkösen lohkovoittajille,
Sergei Litvinov (s. 1986)
Sergei Sergejevitš Litvinov (s. 27. tammikuuta 1986 Rostov-na-Donu, Neuvostoliitto) on venäläinen moukarinheittäjä. Hänen isänsä ja valmentajansa on moukarinheiton maailmanmestari ja olympiavoittaja Sergei Litvinov. Litvinov nuoremman ennätys on vuonna 2012 Moskovassa heitetty 80,98 metriä. Hän oli Valko-Venäjän kansalainen 15. heinäkuuta 2008 saakka, sitten Saksan kansalainen vuoden 2010 loppuun, jonka jälkeen hän on edustanut Venäjää.
Litvinov voitti pronssia vuoden 2014 EM-kisoista Zürichistä tuloksella 79,35 metriä. Hän voitti niin ikään pronssia vuoden 2013 kesäuniversiadeista Kazanista. Yleisurheilun MM-finaalissa 2009 Berliinissä Litvinov sijoittui viidenneksi tuloksella 76,58 metriä. Hän oli viides myös Pekingin MM-kilpailuissa 2015 tuloksella 77,24. MM-finaalissa Litvinov oli myös vuonna 2013 Moskovassa. Tuolloin sijoitus oli yhdestoista.
183 senttimetriä pitkä ja 105 kiloa painava Litvinov edusti aiemmin Eintracht Frankfurtia. Nykyään hän edustaa mordvalaista seuraa.
Litvinov tunnusti vuoden 2023 alussa sosiaalisessa mediassa käyttäneensä dopingia ennätysvuonnaan 2012. Hänen ottamansa dopingaineet olivat anabolisia steroideja nimeltään turinaboli ja oksandroloni. "Doping auttoi minua parantamaan tuloksia kahdella metrillä", Litvinov kirjoitti.
Normandianajokoira
Normandianajokoira (chien normand) on sukupuuttoon kuollut ranskalainen koirarotu.
Luonne ja käyttäytyminen
Rotu oli sitkeä, herkkävainuinen ja komeaääninen. Se oli kuitenkin vähemmän älykäs, hitaasti liikkuva ja aloitekyvytön. Ajueelta meni jopa 6–8 tuntia saada hirvi ajettua metsästäjän luokse.
Alkuperä
Normandianajokoira polveutui suoraan hubertuksenajokoirasta tämän levittyä Ardenneilta Pohjois-Ranskaan. Vuonna 1763 rotu oli huomattavasti harvinaistunut Normandiassa, koska koiria risteytettiin pienempien ja nopeampien englantilaisten koirien kanssa. 1830-luvulla oli tiedossa enää vain yksi ajueellinen alkuperäisiä, puhdasrotuisia normandianajokoiria.
Vaikutus nykyisiin rotuihin
Rotu levisi 1000-luvulla Vilhelm Valloittajan mukana normannivalloituksen myötä Englantiin, missä siitä kehittyi sekä talbot hound että vihikoira. Vuonna 1875 ranskalainen asiantuntija totesikin normandianajokoiran kuolleen muutoin sukupuuttoon, paitsi että sen perimä eli Englannissa vihikoirien muodossa. Normandianajokoira oli myös toinen normand-poitevinin kantaroduista.
Kvartsi
Kvartsi eli ukonkivi on hyvin yleinen hohkasilikaattimineraali maankuoressa, ja se on tärkeä kivilajeja muodostava mineraali. Kemialliselta koostumukseltaan se on piidioksidia (SiO2).
Esiintyminen
Kvartsi on hyvin yleinen mineraali felsisissä syväkivissä. Hiekkakivi ja kvartsiitti ovat pääasiassa kvartsia, ja sitä esiintyy rakeina muiden mineraalien seassa myös muun muassa graniitissa, gneississä ja kiilleliuskeessa. Kivissä kvartsi esiintyy anhedrisinä eli vierasmuotoisina rakeina, joille tunnusomainen piirre on rasvakiilto. Kvartsi voi esiintyä euhedrisinä eli omamuotoisina kiteinä erilaisissa onkaloissa ja raoissa. Sana kvartsi on peräisin saksalaisilta kaivostyöntekijöiltä.
Mineralogia ja ominaisuudet
Kvartsi kuuluu hohkasilikaattien ryhmään, ja sillä on kaksi eri olomuotoa: normaali α-kvartsi ja korkean lämpötilan β-kvartsi. Muodonmuutos α-kvartsista β-kvartsiin tapahtuu noin 573 °C:n lämpötilassa (846 K; 1,063 °F). Se koostuu pii-happi-tetraedrien muodostamasta verkkomaisesta rakenteesta. Rakenne on hyvin väljä, minkä vuoksi kvartsin tiheys on varsin alhainen (2,65 g/cm3). Kvartsin sidokset ovat hyvin lujia, mikä antaa sille sen tyypillisen kovuuden (Mohsin kovuus 7) ja simpukkamurroksen. Kvartsin kirkkaus, lasimainen kiilto ja alhainen taitekerroin (n. 1,5) johtuvat myös sen kiderakenteesta. Kvartsin pietso­sähköiset ominaisuudet johtuvat siitä, että sen rakenteesta puuttuvat peilitasot ja symmetriakeskus. Kvartsilla on myös pyrosähköisiä ominaisuuksia.
Muunnokset
Kvartsia esiintyy monina erilaisina muunnoksina. Ideaali, puhdas kvartsi eli vuorikide tai vuorikristalli on kirkasta ja läpinäkyvää. Muinaiset kreikkalaiset uskoivat tällaisen kirkkaan ja puhtaan kvartsin olevan kovassa paineessa muodostunutta jäätä. Itse asiassa sana kristalli on peräisin kreikan kielen jäätä tarkoittavasta sanasta. Valkoista muunnosta kutsutaan maito- eli lumikvartsiksi. Valkoisen värin aiheuttavat mikroskooppisen pienet fluidisulkeumat, jotka ovat jääneet kiteen sisään sen kasvaessa. Fe3+-pitoiset muunnokset ovat väriltään joko violetteja (ametisti) tai keltaisia (sitriini). Sitriini on väriskaala, joka muuttuu keltaisesta kalpean ruskeaan. Luonnollisesti sitriinit ovat harvinaisia.
Ruskeat muunnokset (savukvartsi ja morion) sisältävät epäpuhtauksina alumiinia. Näissä muunnoksissa osa kvartsin piiatomeista on korvautunut alumiinilla. Vihreä muunnos tunnetaan nimellä krysopraasi, ja sitä esiintyy muuttuneissa ultramafisissa eli ultraemäksisissä kivissä. Se sisältää sulkeumina pieniä määriä hapettunutta nikkeliä. Aventuriini puolestaan sisältää sulkeumina rutiilia. Vaaleanpunainen kvartsin muunnos on nimeltään ruusukvartsi, ja sen värin aiheuttaa hyvin pienikiteinen ja kuituinen materiaali, joka on sukua dumortieriitti-nimiselle mineraalille. Kalsedoni on yleisnimi kaikille krypto- eli piilokiteisille kvartsin muunnoksille. Nämä muunnokset ovat usein vyöhykkeellisiä ja raitaisia. Esimerkkejä erityyppisistä kalsedoneista ovat akaatti, onyksi, jaspis, aventuriinikvartsi ja karneoli.
Käyttö
Kvartsilla on monia käyttötarkoituksia, sitä käytetään esimerkiksi lasin, optisten kuitujen ja pietsosähköisten kiteiden valmistuksessa. Kvartsin värikkäitä muunnoksia käytetään korukivinä.
Kivikaudella kvartsia on käytetty pienikokoisten työkalujen ja tarve-esineiden, kuten kaapimien, naskalien, nuolenkärkien yms. valmistamiseen. Tyypillisesti kvartsikappaleessa olevat säröt rajoittavat siitä valmistettavien esineiden kokoa. Kvartsia on käytetty myös tuluksissa yhdessä karkun eli tulusraudan kanssa. Todennäköisesti tämä käyttö on antanut kvartsille sen vanhan, suomenkielisen nimen ukonkivi – "Iski tulta Ilmarinen, välähytti Väinämöinen...". Eräs tärkeä puhtaan kvartsin lähde on Minas Geraisin alue Brasiliassa, jossa on paljon karkearakeisia pegmatiitteja. Yksi tärkeimmistä kvartsilähteistä sijaitsee Spruce Pine nimisessä kaupungissa Pohjois-Carolinassa Yhdysvalloissa, josta louhitaan lähes kaikki piikiekkoihin käytetty kvartsi.
Peliteoria
Peliteoria on sovelletun matematiikan osa-alue, jossa tarkastellaan agenttien välistä strategista kanssakäymistä. Strategisissa peleissä ihmiset tai yleisemmin agentit valitsevat toimintastrategian, joka maksimoi heidän hyötynsä ottaen huomioon muiden agenttien valinnat. Peliteoria tarjoaa formaalin mallinnuksen sosiaalisille tilanteille, jota käytetään usein taloustieteellisessä analyysissa. Peliteoria laajentaa uusklassisen taloustieteen kehittämää yksinkertaista agenttien optimointia.
Perinteisesti peliteorialla on ollut merkittävä rooli etenkin yhteiskuntatieteissä, mutta nykyään sitä käytetään myös monilla muilla tieteenaloilla. 1970-luvun alussa peliteoriaa ryhdyttiin soveltamaan eläinten käyttäytymiseen sekä evoluutioteoriaan. Monia pelejä, erityisesti vangin dilemmaa, käytetään havainnollistamaan politiikan ja etiikan tutkimuksen ajatuksia. Peliteoria on kiinnostanut myös tietotekniikan tutkijoita, koska sillä on sovelluksia tekoälyn ja kybernetiikan kehityksessä. Vaikka peliteoreettinen analyysi vaikuttaa samankaltaiselta kuin päätösteoreettinen analyysi, poikkeaa peliteoria siitä tarkastelemalla tilanteita, joissa agentit ovat kanssakäymisessä. Toisin sanoen peliteoria tarkastelee optimaalisen toimintatavan valintaa, kun vaihtoehtojen hyödyt ja haitat riippuvat muiden agenttien valinnoista.
Peliteorian alan voidaan katsoa syntyneen vuonna 1944 John von Neumannin ja Oskar Morgensternin kirjan Theory of Games and Economic Behavior vaikutuksesta. Peliteoriaa kehitettiin erityisesti Yhdysvalloissa RAND:ssa, jossa sitä käytettiin ydinasestrategioiden määrittelyyn.
Akateemisen tutkimuksen lisäksi peliteoria on saanut huomiota myös populaarikulttuurissa. Taloustieteen Nobel-palkinnon saanut peliteorian tutkija John Nash oli aiheena vuoden 2001 elokuvassa Kaunis mieli. Jotkut viihdeohjelmat, kuten Selviytyjät, ovat soveltaneet peliteoreettisia tilanteita ohjelmissaan.
Pelien esitys
Peliteorian tarkastelemat pelit ovat hyvin määriteltyjä matemaattisia objekteja. Peli koostuu pelaajien joukosta, pelaajille mahdollisten strategioiden eli valintojen joukosta sekä eri strategioiden kombinaatioiden pelaajille tuottamista hyödyistä. Kirjallisuudessa käytetään tavallisesti kahta tapaa esittää pelejä.
Normaalin muodon pelit
Normaalin muodon tai strategisen muodon peli kuvataan tavallisesti matriisilla, joka esittää pelaajat, strategiat sekä pelaajien hyödyt (esimerkki oikeassa reunassa). Yleisemmin normaalin muodon peli voidaan kuvata funktiolla, joka liittää hyödyt pelaajiin kaikilla mahdollisilla valintojen kombinaatioilla. Esimerkin matriisissa on kaksi pelaajaa, joista toinen valitsee rivin ja toinen sarakkeen. Molemmilla pelaajilla on kaksi strategiaa, joita edustaa rivien sekä sarakkeiden lukumäärä. Pelaajien hyödyt on kuvattu matriisin soluissa, joissa ensin oleva luku kuvaa pelaajan A hyötyä ja toinen luku pelaajan B hyötyä. Jos pelaaja A valitsee vaihtoehdon ylös ja pelaaja B vaihtoehdon vasen, saa pelaaja A hyötyä 4 ja pelaaja B hyötyä 3.
Kuntaliitos
Kuntaliitos tarkoittaa kahden tai useamman kunnan vapaaehtoista tai pakotettua yhdistymistä suuremmaksi kunnaksi. Liitoksissa voidaan joko yhdistää kokonaisia kuntia tai jakaa kunta naapureidensa kesken. Osakuntaliitos tarkoittaa sitä, että tietty osa kunnasta siirretään kuulumaan toiseen kuntaan, mutta kumpikaan mukana ollut kunta ei lakkaa olemasta.
Peliteoria
Normaalin muodon pelit
Kun peli esitetään normaalimuodossa oletetaan yleensä, että pelaajat toimivat yhtäaikaisesti tai tietämättä toistensa valintaa. Jos pelaajilla on tietoa muiden valinnoista, esitetään peli tavallisesti ekstensiivisessä muodossa.
Kuntaliitos
Kuntaliitoksia on tehty 1900-luvulla useissa Euroopan maissa. Suomessa on usein keskusteltu kuntien määrän merkittävästä vähentämisestä viitaten Ruotsin ja Tanskan tekemiin kuntauudistuksiin. Myös Norjassa on tehty kuntaliitoksia, mutta merkittävässä määrin viimeksi 1960-luvulla. Länsi-Saksassa kuntaliitoksia tehtiin 1970-luvulla, mutta sen jälkeen kuntien määrä ei ole juuri muuttunut. Ranskassa on tehty joitakin kuntaliitoksia, mutta maan kuntarakenne on pääasiassa peräisin suuren vallankumouksen ajalta 1700-luvun lopulta.
Peliteoria
Ekstensiivisen muodon pelit
thumb|right|Ekstensiivisen muodon peli
Kuntaliitos
Kuntaliitokset Suomessa
Suomessa toteutettiin paljon kuntaliitoksia 1960- ja 1970-luvulla, mutta Ruotsin tapaista suurta kuntauudistusta ei toteutettu. Kuntaliitoksia tehtiin 1980- ja 1990-luvuilla vain muutamia. Valtioneuvoston vuonna 2005 käynnistämä Kunta- ja palvelurakenneuudistus käynnisti uuden kuntaliitosaallon. Esimerkkinä tästä pelkästään vuonna 2009 tapahtui yli 30 liitosta.
Lakiteknisesti ajateltuna kuntaliitoksia toteutetaan Suomessa joko
Ruissalon Kansanpuisto
pienoiskuva|Ruissalon Kansanpuiston päärakennus, jossa toimii muun muassa kahvila. pienoiskuva|Kansanpuiston hiekkaranta maaliskuussa. Ruissalon kansanpuisto, vuoteen 1937 asti Yleinen käytävä , on Turun Ruissalossa sijaitseva puisto. Turussa siitä käytetään myös pelkästään nimeä Kansanpuisto, mutta kansanpuistoja on Suomessa myös muualla. Puiston pinta-ala on 4,7 hehtaaria. Se on kasvillisuudeltaan monipuolinen..
Peliteoria
Ekstensiivisen muodon pelit
Ekstensiivistä muotoa käytetään kuvattaessa pelejä, joissa valintojen järjestyksellä on merkitystä. Pelit esitetään usein puugraafien avulla (esimerkki oikealla). Graafissa jokainen solmu esittää kohtaa, jossa pelaaja tekee valinnan. Valinnan tekevä pelaaja on merkitty solmun yläpuolelle. Solmuista alas lähtevät viivat kuvaavat mahdollisia valintoja. Pelin päätteeksi saatavat hyödyt ovat puun alareunassa.
Esimerkin pelissä on kaksi pelaajaa. Pelaaja 1 valitsee ensin vaihtoehdon F tai U, jonka jälkeen pelaaja 2 on tietoinen pelaajan 1 valinnasta ja valitsee itse joko A tai R. Jos pelaaja 1 valitsee esimerkiksi U, ja pelaaja 2 tämän jälkeen A, saa pelaaja 1 hyötyä 8 ja pelaaja 2 hyötyä 2.
Ekstensiivisellä muodolla voidaan kuvata myös samanaikaisten valintojen pelejä sekä epätäydellisen informaation pelejä. Tällöin merkitään solmut, jotka kuuluvat samaan informaatiojoukkoon (eli pelaajat eivät tiedä missä solmussa ovat. Merkintä tehdään joko yhdistämällä solmut katkoviivoilla tai piirtämällä soikiot solmujen ympärille.
Ruissalon Kansanpuisto
Historia
Ruissalo jaettiin vuonna 1847 47 palstaan, ja yksi näistä palstoista, numero 35, jätettiin kaupunkilaisten yhteiskäyttöön. Palsta sijaitsi Choraeuksen lähteen ympärillä. Kunnostetulle alueelle rakennettiin parin vuoden kuluessa ravintola ja paikka sai nimen Yleinen käytävä. Sinne kuljettiin yleensä kuitenkin hankalasti vesitse ja paikan todettiin olevan liian syrjässä. Niinpä virkistyspuisto siirrettiin vuonna 1860 toiselle puolelle saarta, palstalle numero 33, joka sijaitsi helpompien kulkuyhteyksien päässä Pukinsalmen rannassa. Paikalla oli sijainnut ennen Manillan huvipuisto.
Peliteoria
Symmetrisyys tai epäsymmetrisyys
Symmetrisessä pelissä pelaajien hyödyt riippuvat vain valituista strategioista mutta ei valinnan tehneestä pelaajasta. Eli jos pelaajien roolit voidaan vaihtaa muuttamatta peliä, on se symmetrinen. Monet tunnetut 2*2-pelit ovat symmetrisiä. Esimerkiksi Haukka ja kyyhky sekä Vangin dilemma esitetään yleensä symmetrisinä.
Ruissalon Kansanpuisto
Uudella paikalla
Yleisellä Käytävällä avattiin jo vuonna 1860 keilarata ja ravintola, jonka tuli kuitenkin tuhosi 1864. Kahden vuoden päästä valmistui uusi ravintolarakennus, vuokralaisen saaminen ravintolaan vain oli vaikeaa. Puistoon kuitenkin tuli ulkoilijoita ja siellä järjestettiin monenlaista viihdykettä, muun muassa konsertteja ja nyyttikestejä. Puutarha-arkkitehti Knut Forsberg teki Yleisen Käytävän alueelle puutarhasuunnitelman, jota ei kuitenkaan toteutettu.
Kuntaliitos
Kuntaliitokset Ruotsissa
Ruotsin kielessä käytetään sanaa inkorporering, kun jokin hallinnollinen yksikkö kasvattaa aluettaan. Alueen pienentämisen yhteydessä käytetty sana on exkorporering.
Peliteoria
Symmetrisyys tai epäsymmetrisyys
Yleisesti tarkastellut epäsymmetriset pelit ovat sellaisia, että niiden strategiat eivät ole samanlaisia kaikille pelaajille. Esimerkiksi Ultimatum-pelissä pelaajilla on erilaiset valinnat.