cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Naantalin satama
Vuoden 2007 arviointi
Naantalin satama oli vuonna 2007 kokonaisliikenteen tonnimäärillä mitaten Suomen kolmanneksi suurin kunnallinen satama sekä neljänneksi suurin kaikista Suomen satamista. Sataman liikenteestä ulkomaan liikenteen osuus oli 80 prosenttia ja se oli ulkomaan liikenteessä maan toiseksi suurin kunnallinen ja kolmanneksi suurin kaikista Suomen satamista. Kotimaan rannikkoliikenteessä Naantali oli yleisistä satamista maan suurin ja kaikista satamista toiseksi suurin Porvoon Kilpilahden jälkeen. Suurin osa Ahvenanmaan huolto- ja muusta tavaraliikenteestä kulkee Naantalin kautta. Naantalin satama on myös Suomen neljänneksi suurin matkustajaliikenteen satama. Naantalin kautta kulkee Suomen satamista Helsingin jälkeen toiseksi eniten rekkoja, perävaunuja ja niihin rinnastettavia kuljetusyksiköitä. Naantalin markkinaosuus oli tonnimäärillä mitaten noin 21 prosenttia, ja yli puolet Suomen ja Ruotsin välillä lautoilla kulkevasta kumipyöräliikenteestä kulki Naantalin kautta. Niiden määrä kasvoi Naantalissa vuodesta 2006 yli 10 prosenttia. Tonneilla mitaten kolmasosa sataman kokonaisliikenteestä kulkee kumipyöräyksiköissä Ro-Ro-/Ropax-aluksilla.
Vuonna 2007 sataman kokonaisliikenne oli yhteensä yli 8,5 miljoonaa tonnia, joka oli sataman ennätysvuosi. Liikenne kasvoi vuodesta 2006 1,3 miljoonaa tonnia eli noin 19 prosenttia. Satama on Suomen neljänneksi liikennöidyin aluskäynneillä mitaten. Aluskäyntejä oli vuonna 2007 yhteensä 2 176 kappaletta ja edellisvuoteen verrattuna ne kasvoivat 11 prosenttia. Keskimääräinen aluskoko vuonna 2007 oli 6 598 nettotonnia.
thumb|left|250px|Laivoja Naantalin satamassa maaliskuussa 2009. Vasemmalta oikealle: Finnlinesin [[M/S Finnclipper|M/S Finnclipper, Neste Shippingin M/T Kiisla ja Finnlesin M/S Finnsailor.]]
Nykyinen reittiliikenne
Finnlines liikennöi Naantalin sataman pääreittiä Naantali – Långnäs (Ahvenanmaa) – Kapellskär (Ruotsi) kahdella Ro-Ro-/Ropax-aluksella. Lähtöjä on päivässä kaksi kummastakin satamasta ja matka-aika on noin kahdeksan tuntia. 1. lokakuuta 2013 Finnlinesin laivat alkoivat ajaa päivisin Långnäsin kautta.
Naantali–Kapellskär-reitillä käytettävät alukset ovat M/S Finneagle ja M/S Finnfellow.
Vuonna 2007 Naantali–Kapellskär-reitin henkilöliikenteen matkustajamäärä nousi 23 prosenttia ja rekkojen määrä lähes 13 prosenttia edellisvuoteen verrattuna.
Rederi Ab Lillgaard -varustamon ro-ro-rahtialus M/S Fjärdvägen on liikennöinyt Naantali–Långnäs-väliä vuodesta 1995 lähtien. Se liikennöi reittiä päivittäin lauantaita lukuun ottamatta. thumb|250px|Naantalin satama talviyönä helmikuussa 2009. Edessä matkustajaterminaali ja takana M/S Finnsailor.
Laiturit ja terminaalit
Satamaan johtavan Naantalin syväväylän kulkusyvyys on 15,3 metriä, josta erkanee 7,5 metrin väylä Luonnonmaalle Turun Korjaustelakalle.
Laitureita kantasatamassa on neljä: Lisäksi Nesteen Naantalin jalostamolla on kolme laituria ja Luonnonmaalla Turun korjaustelakalla kaksi kuivabulk-laituria.
Vuonna 1974 valmistui uusi terminaalirakennus, jota käytti Viking Line vuoteen 1996. Varastotilaa Satamalla on 80 000 kuutiometriä ja Luonnonmaalla 19 000 kuutiometriä. thumb|250px|[[Kone (yritys)|Koneen valmistamia satamanostureita Naantalin sataman hiililaiturilla maaliskuussa 2010.]]
Viking Line
Viking Line aloitti liikennöinnin Naantalista Maarianhaminan Länsisataman kautta Kapellskäriin vuonna 1967, jatkaen sitä aina 1990-luvun puoliväliin asti. Osan aikaa laivat kulkivat pysähtymättä Maarianhaminassa. Naantalin satama oli tuolloin yksi Viking Linen tärkeimmistä toimipaikoista, ja huomattava määrä Viking Linen aluksista on liikennöinyt Naantalista. Naantalista liikennöitiin myös Tukholmaan reitillä Turku/Naantali–Maarianhamina–Tukholma.
Vuonna 1970 valmistunut M/S Apollo asetettiin 2. toukokuuta 1970 liikennöimään Naantali–Maarianhamina–Kapellskär-reittiä aina 12. toukokuuta 1975 saakka. M/S Marella oli useita eri kertoja Naantalin reitillä: ensimmäisen kerran 9. lokakuuta 1970 – 18. heinäkuuta 1973, uudella reitillä Turku/Naantali–Maarianhamina–Tukholma 1. syyskuuta 1973 – 12. kesäkuuta 1974 ja vielä uudelleen alkuperäisellä reitillä 5. kesäkuuta 1979 – 27. toukokuuta 1981. M/S Viking 3 asetettiin 24. huhtikuuta 1972 heti valmistuttuaan Naantali–Maarianhamina–Kapellskär-reitille. Saman vuoden marraskuussa se teki koeajon Naantalin ja Turun välillä, ja 1. syyskuuta 1973 – 12. kesäkuuta 1974 se kulki Naantali/Turku–Maarianhamina–Tukholma-reittiä. Takaisin Naantali–Maarianhamina–Kapellskär-reitille Viking 3 palasi 13. kesäkuuta 1974 jatkaen sitä 16. tammikuuta 1976 saakka, ja uudelleen helmikuusta 1976 alkaen 28. huhtikuuta 1976 saakka. Viking 3 Liikennöi lyhyen aikaa Naantali–Kapellskär-reitillä vuoden 1989 helmi-maaliskuussa ja vieraili vielä 2006 syksyllä Naantalissa.
Myöhemmin Vikingin Linen Naantalissa liikennöineitä aluksia olivat muun muassa M/S Rosella ja M/S Turella.
Sataman historian mittavimmat rakennustyöt aloitettiin vuonna 1988. Tuolloin laajennettiin laiturirakennelmia ja kenttäalueita Viking Linen niin sanottuja jumbolauttoja varten, jotka eivät kuitenkaan koskaan aloittaneet reittiliikennettä Naantalista. Viking Line lopetti elokuussa 1996 toimintansa Naantalin satamassa, minkä myötä koko matkustajaliikenne Naantalissa loppui.
Silja Line
Satamaan alkoi liikennöidä 2. joulukuuta 1965 Siljavarustamon autolautta M/S Holmia, välillä Naantali–(Långnäs)–Tukholma. Holmia ei kuitenkaan ehtinyt kauan liikennöidä, sillä 28. syyskuuta 1966 Naantali–Tukholma-reitti lopetettiin kannattamattomana. 16. marraskuuta 1966 Holmia asetettiin reitille Naantali – Gräddö (Ruotsi), mutta ainoastaan lyhyeksi aikaa. Silja Line harjoitti rahtiliikenteen kuljetusta Naantalista Tukholmaan vuosina 1974 ja 1975. thumb|250px|M/S Finneagle Naantalin satamassa helmikuussa 2009. Etualalla ahvenanmaalaisen kuljetusyritys [[Transmarin perävaunuja.]]
Junaliikenne
15. maaliskuuta 1967 aloitettiin Suomen ja Ruotsin välinen junalauttaliikenne. Reitistä odotettiin hyvinkin merkittävää ja pitkäaikaista, mutta junalauttaliikenne kuitenkin loppui. 1970-luvun puoliväliin saakka henkilöjunat liikennöivät Naantalin satamaan Viking Linen silloista lauttaliikennettä varten. thumb|left|250px|Naantalin satamassa on ajoneuvoille digitaaliset ryhmittäytymisopasteet. Kuva helmikuulta 2009.
Liikenneyhteydet
Naantalin satama sijaitsee hyvällä paikalla aivan Airiston päässä, satamaan johtava väylä on auki ympäri vuoden ja satamasta on nopeat meriyhteydet Ruotsiin sekä muihin Itämeren valtioihin. Satamaan johtavaan E18-tiehen on tehty suuria investointeja liikennöinnin parantamiseksi. Turun lentoasema sijaitsee 12 kilometrin päässä satamasta.
Tieyhteydet
Naantalin sataman ajoneuvoliikenne kulkee pääasiassa Raision kautta Naantalin satamaan päättyvän Eurooppatie 18:n eli kantatie 40:n eli Naantalin pikatien kautta. Osa pohjoiseen suuntautuvasta liikenteestä kulkee Vanton eritasoliittymästä yhdystietä 1893 pitkin Maskun suuntaan. Automatka Naantalin satamasta Raision keskustaan kestää noin seitsemän minuuttia ja Turun tuomiokirkolle noin 18 minuuttia.
Liikenne-ennusteen mukaan vuonna 2010 sataman keskivuorokausiliikennemäärä raskaassa liikenteessä olisi noin 600 ajoneuvoa ja sataman muu liikenne 600 ajoneuvoa vuorokaudessa.
Naantalin kaupunki aloitti uuden Satamatien rakentamisen vuonna 2005 ja vuoden 2006 kesäkuussa aloitettiin Vanton eritasoliittymän rakentaminen. Liikenneministeri Anu Vehviläinen vihki 23. lokakuuta 2007 uuden tien ja liittymän käyttöön. Uusi Satamatie kulkee Luolalan teollisuusalueen läpi Vanton liittymästä satamaan. Vanton eritasoliittymän tiejärjestelyjen kustannusarvio oli 6,10 miljoonaa euroa, josta Tiehallinnon osuus oli 4,37 miljoonaa euroa ja Naantalin kaupungin osuus 1,72 miljoonaa euroa. Vanton eritasoliittymän tiejärjestelyt ja uusi Satamatie paransivat Vanton ja Luolalan liittymien toimivuutta ja turvallisuutta, sekä sataman tieyhteyksiä.
Rautatieyhteydet
Naantalin satamaan ei kulje enää junalauttaliikennettä, mutta radalla kuljetetaan noin 10 prosenttia satamassa sijaitsevan Exxon Mobilin Naantalin voiteluainetehtaan pakatuista tuotteista ja Suomen Viljavan Naantalin viljasiilojen viljaa.
Talous
Naantalin Sataman taloudellinen merkitys Naantalin kaupungille on erittäin suuri. Sataman liiketoiminnan kokonaistuotot olivat vuonna 2007 yli 8 miljoonaan euroa ja vuoteen 2006 verrattuna tulot kasvoivat yli 24 prosenttia. Toimintakate oli noin 6,3 miljoonaa euroa, sekä laskennalliset erät, korot ja poistot vähennettynä satamatoiminnan ylijäämää kertyi 4,6 miljoonaa euroa, mikä oli yli 47 prosenttia suurempi kuin vuonna 2006. Sataman ylijäämän osuus Naantalin kaupungin verotuloista oli noin 9,2 prosenttia ja tämän vaikutus kunnallisverotuksessa oli 1–2 prosenttiyksikköä.
Sataman hallinto
Naantalin satama on kunnallinen, joten sataman hallintoa hoitaa satamalautakunta, kaupunginhallituksen valvonnan alaisena. Satamalautakunnan alaisena satamaa hallinnoi Naantalin kaupungin satamalaitos.
thumb|250px|Naantalin sataman pääsisääntulo ja porttirakennus satamasta katsottuna, talviyönä helmikuussa 2009.
Turvallisuus
Vuonna 2006 otettiin Naantalin satamassa käyttöön Suomen ja ehkä maailmankin ensimmäinen gsm-verkkoon pohjautuva kulunvalvontajärjestelmä. Käytännössä kulunvalvonta toimi niin, että satamassa operoiva yritys antaa järjestelmään liikennöitsijöiden tiedot. Portille tultaessa liikennöitsijä soittaa automaattiseen ja maksuttomaan portin kyltissä lukevaan numeroon ja portti aukeaa. Automaattisen kulunvalvonnan käyttömenot 20 000–25 000 euroa ovat huomattavasti halvemmat kuin ennen, jolloin kustannukset olivat 190 000 euroa. Kulunvalvontajärjestelmän on kehittänyt Naantalin sataman satamavalvoja Juhani Tamminen. Satamaan pyrkiviä ajoneuvoja tunnistetaan myös rekisterikilpien tai tageiksi kutsuttujen tunnistuslaitteiden avulla.
Syyskuun 11. päivän terroritekojen jälkeen kulunvalvonnan säädökset tiukkenivat huomattavasti, jolloin suurin osa Suomen satamista joutui investoimaan paljon turvallisuuteen. thumb|left|250px|[[Lamorin valmistamia öljypuomeja öljyntorjuntakalustohallin vieressä Naantalin satamassa huhtikuussa 2009.]]
Onnettomuudet
31. maaliskuuta 2009 havaittiin kymmenien merimailien pituinen öljyvana Naantalin satamasta Ahvenanmaan saaristoon. Öljy oli kevyttä polttoöljyä, ja se oli peräisin Finnlink-varustamon M/S Finneaglesta. Onnettomuuden syynä olivat tekniset viat ja laivan henkilökunnan laiminlyönnit, joiden johdosta öljyä pääsi siirron yhteydessä tankista kannelle ja sieltä viemärin kautta mereen. Poliisin esitutkinnan perusteella öljyä olisi valunut mereen jopa yli 5 000 litraa, josta suurin osa Naantalin satama-altaaseen. Naantalin sataman alue puomitettiin öljypuomeilla ja rajavartiolaitos teki tarkastuslentoja alueella. Kevyt polttoöljy haihtui kuitenkin nopeasti vedenpinnalta ja viranomaisten tietoon ei tullut likaantuneita lintuja tai rantoja. Onnettomuus ei aiheuttanut ympäristölle vakavia vahinkoja.
Investoinnit
Naantalin satamaan on tehty 2000-luvulla useita suuria investointeja, kuten uusia laitureita, kenttäalueita ja väylän syvennyksiä.
Nykyiset investoinnit
1950- ja 1960-luvuilla rakennetut vanhat laiturit peruskorjataan, ja kuntokartoituksen perusteella alustava kustannusarvio on yhteensä noin 6–9 miljoonaa euroa.
Menneet investoinnit
Tammikuussa 2006 otettiin käyttöön sataman uusi kenttäalueen laajennusosa ja kaksipaikkainen ro-ro-laituri, jonka toinen puoli on varustettu neste-/bulk-laituriksi. Sataman rakennustyöt maksoivat yli kuusi miljoonaa euroa. Laajennuksen ansiosta Finnlink pystyy operoimaan samalla kentällä Ahvenanmaan lauttaliikenteen kanssa. Heikkokuntoinen sataman vanha pistolaituri purettiin vuoden 2007 aikana. Kenttätilan laajentamiseksi louhittiin kalliota, jonka kiviaines hyödynnettiin laiturin merenpohjaan sijoittuvan pedin rakentamisessa.
Puolentoista vuoden kuluttua käyttöönotosta, sataman kautta kulkeva rekkaliikenne oli noussut noin 25 000 rekalla tai trailerilla, mikä oli noin 19 prosenttia enemmän vuoteen 2005 verrattuna.
Laituriin liikennöi pääasiassa M/S Fjärdvägen ja viikonloppuisin Finnlink. Laituria käyttävät myös esimerkiksi Finnfeeds Finlandille saapuvat alukset.
Muut yritykset
Naantalin satamassa sijaitsevat muun muassa Nesteen Naantalin öljyjalostamo, Turun Korjaustelakka, Fortumin / Turun Seudun Energiantuotannon Naantalin voimalaitos, Mobil Oilin Naantalin voiteluainetehdas, Suomen Viljavan Naantalin viljasiilot, Finnfeeds Finland (Danisco), ja KWH-konsernin ahtausliike Stevena. Naantali on myös Finnlinkin kotipaikka. thumb|centre|500px|Nesteen [[Naantalin jalostamon satama on osa Naantalin satamaa. Kuva helmikuulta 2009.]]
Ekologia
thumb|250px|[[Maapallo nähtynä Apollo 17 -avaruusaluksesta.]]
Ekologia (kreik. oikos = koti, talous, logos = oppi) on biologian monitieteinen haara, jossa tarkastellaan eliöiden ja eliölajien vuorovaikutusta toistensa sekä niitä ympäröivän elottoman ympäristön kanssa. Vuorovaikutus ilmenee eliölajien levinneisyytenä, runsaussuhteina ja niiden muutoksina sekä evoluutiona. Elinympäristö muodostuu elottomista tekijöistä, kuten energiasta, ilmastosta ja geologisista tekijöistä sekä elollisista tekijöistä, joita ovat muut saman elinympäristön jakavat eliöt. Tutkimuksen kohteena voi olla yksilö, laji, populaatio, eliöyhteisö, ekosysteemi ja biomi.
Ekologian tutkimusta tarvitaan muun muassa luonnonsuojelussa, luonnonvarojen hallinnassa ja kaupunkisuunnittelussa. Ekologia auttaa ymmärtämään, miten luonto ympärillämme toimii.
Ekologia on käsitteenä laajentunut tarkoittamaan ennemminkin elämäntapaa, aatesuuntaa tai muuta kestävään kehitykseen tähtäävää toimintaa kuin tiukasti biotieteisiin kuuluvaa tieteenalaa. Ekologiaa kutsutaan toisinaan luonnontaloudeksi Carl von Linnéa ja Charles Darwinia mukaillen.
Eliöt
Populaatio muodostuu tietyllä alueella samanaikaisesti elävistä saman lajin yksilöistä, esimerkiksi järven ahvenista. Samalla alueella elävät populaatiot muodostavat yhdessä eliöyhteisön, esimerkiksi kaikki järven kalat, ravut, levät jne. Tietyllä alueella elävät eliöt ja eloton luonto muodostavat ekosysteemin, esimerkiksi järven kalat, levät, vesi, järven pohjan kivet, hiekka ja muta. Suurekosysteemit eli eri ekosysteemien yhtenäiset järjestelmät ovat biomeja, jotka kaikki yhdessä muodostavat biosfäärin eli eliökehän. Pohjoinen havumetsävyöhyke on tyypillinen biomi.
Ravinto
Eliöiden ravintoketjut saavat alkunsa yhteyttävistä eliöistä eli useimmiten kasveista sekä niiden käyttämistä ravinteista. Yhteyttävät eliöt ovat tuottajia, niitä sanotaan omavaraisiksi eli autotrofeiksi. Toisenvaraiset eliöt eli heterotrofit käyttävät tuottajia hyödykseen. Esimerkiksi autotrofista heinää syövä lehmä on toisenvarainen.
Toisenvaraiset eliöt voidaan jakaa kuluttajiin ja hajottajiin. Kuluttajia ovat eläimet, jotka ovat kasvinsyöjiä, saalistajia tai loisia. Ne käyttävät muita eliöitä ravinnonlähteenään. Hajottajia ovat eliöt (muun muassa sienet ja bakteerit), jotka käyttävät ravintonaan kuolleita eliöitä tai niiden kuolleita osia, esimerkiksi puusta pudonneita lehtiä. Eliöiden ravintoketjut liittyvät toisiinsa ja muodostavat yhtenäisiä ravintoverkkoja.
Eliöiden väliset suhteet
Kaikki samalla alueella elävät eliöt vaikuttavat toisiinsa joko välittömästi tai välillisesti. Esimerkiksi jos saalistettava laji lisääntyy paljon, myös sitä saalistava laji lisääntyy (usein viiveellä), sillä se saa enemmän ruokaa. Kun saalistava laji lisääntyy, se saalistaa enemmän saalistettavaa lajia ja näin sen populaation koko kääntyy laskuun.
Eliöt voivat myös olla symbioosissa, jolloin ne molemmat symbioosin suppeimman määritelmän mukaisesti hyötyvät toisistaan. Esimerkiksi jäkälä on sienen ja levän symbioosi. Toinen eliö voi olla loissuhteessa toisen eliön kanssa, jolloin hyöty on yksipuolista. Yleensä loinen vahingoittaa isäntäeliötä kuitenkaan tappamatta sitä.
Myös lajien sisällä on kilpailua. Vain parhaat yksilöt selviytyvät. Tämä auttaa poistamaan huonoja geenejä perimästä ja parhaat ominaisuudet yleistyvät. Ekosysteemissä jokaisella lajilla on oma ekologinen lokero eli ekolokero. Gausen periaatteen eli syrjäyttävän kilpailun periaatteen mukaan kaksi samalla alueella elävää lajia eivät voi pysyvästi elää samassa lokerossa. Samassa ekologisessa lokerossa elävien lajien välille syntyy kilpailu, jonka vahvempi laji voittaa.
Ekologian tutkimus (hyödyntäminen)
Esimerkkejä:
Kasvihuoneviljelijät ovat kiinnostuneita biologisesta torjunnasta tuholaisten luontaisilla vihollisilla.
Metsästäjiä taas kiinnostaa saaliskannan koko sekä sen uusiutumisnopeus.
Aluesuunnittelijat hyödyntävät tietoa suojelualueiden minimiko'oista ja niiden sijoittelusta toisiinsa nähden,
Ihmisen ekologia
thumb|200px|
Ihmisen vaikutus ympäristöönsä on yleensä voimakkaasti hyödyntävä, jopa tuhoava. Ihminen on metsästänyt sukupuuttoon ja muuten hävittänyt monia lajeja. Ihminen myös saastuttaa ympäristöään ja muun muassa voimistaa kasvihuoneilmiötä, joka aiheuttaa ilmaston lämpenemistä. Ihmisen ja luonnon suhteen historiaa tutkiva tiede on ympäristöhistoria, Suomessa osana yhteiskuntahistoriaa.
Ihmisen ympäristöä ja luontoa hyödyntävässä toiminnassa on nähtävissä tehostamisen ja ehtymisen kierre. Jos ihminen metsästää esimerkiksi suuret valaat loppuun, siirrytään pieniin valaisiin.
Ihmisen toiminnan seurauksena ympäristöön leviää useita myrkyllisiä aineita. Jotkin niistä rikastuvat ravintoketjuissa. Jos alkueläin syö esimerkiksi kymmenen ympäristömyrkkyä saanutta planktonyksilöä ja suurempi alkueläin kymmenen pientä alkueläintä, suuri alkueläin on saanut satakertaisen myrkkyannoksen, ellei myrkyllistä ainetta ole lainkaan hajonnut tai poistunut muulla tavoin ravintoketjusta. Ravintoketju jatkuu ehkä pieniin kaloihin, suuriin kaloihin ja ihmiseen. Näin myrkky rikastuu lopulta huippupetoon, esimerkiksi ihmiseen (ns. bioakkumulaatio).
Aavikoituminen johtuu osaltaan väestönkasvusta ja kasvihuoneilmiön aiheuttamasta ilmaston lämpenemisestä. Liian intensiivinen viljely ja karjanhoito lisäävät maan eroosiota aavikoitumisherkillä aroilla. Ihmisten aiheuttamat ympäristökatastrofit ovat saattaneet ohjata sivilisaation kehitystä. Maapallon historiassa on tapahtunut myös suuria luontaisia massaekstinktioita, joukkosukupuuttoja, joissa ihminen ei ole ollut osallisena.
Jaakko Kuorikoski
Jaakko Heikinpoika Kuorikoski (20. elokuuta 1807 Kaustinen – 26. joulukuuta 1880 Kaustinen) oli suomalainen kirkonrakentaja ja talollinen. Kuorikoski oli kirkonrakentajasukunsa kolmatta polvea, hänen vanhempansa olivat kirkonrakentaja Heikki Kuorikoski ja tämän ensimmäinen vaimo Kaisa Jaakontytär o.s. Torppa. Kuorikoski avioitui kaustislaisen Maria Liisa Laurintytär o.s. Rauman (1807–1882) kanssa vuonna 1828 ja muutti kotivävyksi vaimonsa kotitaloon. Kuorikoskille syntyi yhdeksän lasta: Brita Caisa (1828–?), Lauri Heikki (1830–1906), Anna (1832–?), Kaisa Loviisa (1834–1889), Helena (1837–1891), Juho Jaakko (1841–1918), Erkki Kustaa (1844–1905), Carl (1847–1847) ja Karl Fredrik (1849–1853). Jaakko Kuorikoski oli suvun tuotteliain kirkonrakentaja; hän rakensi ja korjasi lähes 55 vuotta kestäneen uransa aikana yli 30 kirkkoa ja kellotapulia sekä teki useita alttareita ja saarnastuoleja pystyttämiinsä kirkkoihin. Hän oli monitaitoinen ammattimies.
South Pacific (elokuva)
South Pacific on samannimiseen musikaalinäytelmään perustuva yhdysvaltalainen musikaalielokuva vuodelta 1958. Musikaali puolestaan perustuu James A. Michenerin romaaniin Tales of the South Pacific. Elokuvan on ohjannut näyttämömusikaalin libretisti Joshua Logan, ja sen pääosia näyttelevät Rossano Brazzi, Mitzi Gaynor, John Kerr, Juanita Hall, France Nuyen ja Ray Walston.
Jaakko Kuorikoski
Jaakko Kuorikoski käytti joskus myös sukunimeä Rauma vaimonsa kotitalon mukaan. Kuorikoski rakensi myös muutaman katetun sillan.
South Pacific (elokuva)
Kriitikko Leonard Maltinin mielestä musikaalin elokuvasovituksesta puuttuvat mukaansa tempaavat henkilöhahmot, eivätkä Tyynenmeren maisemakuvatkaan ole hänestä järin loisteliaita. Hän antoi elokuvalle kaksi ja puoli tähteä neljästä. Sen sijaan The New York Timesin kriitikot valitsivat South Pacificin vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
PTRD
thumb|PTRD-kivääreitä Puolan kansanarmeijan käytössä 1944. PTRD on Vasili Degtjarjovin suunnittelema 14,5 mm panssarintorjuntakivääri.
Düsseldorfin hallintopiiri
Düsseldorfin hallintopiiri on hallintopiiri Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa, Saksassa. Se sijaitsee osavaltionsa luoteisosassa Ruhrin alueella. Hallintopiirissä on arviolta 5 173 623 asukasta (vuonna 2015) ja sen pinta-ala on 5 292 neliökilometriä. Sen pääkaupunki on Düsseldorf.
PTRD
Kehitys
Aseen suunnittelun sai tehtäväkseen Vasili Degtjarjov Natsi-Saksan hyökättyä Neuvostoliittoon kesällä 1941.Tehtävä onnistui 22. päivässä. Degtjarjov teki siitä mahdollisimman yksinkertaisen massatuotantoa varten. Kivääriä valmistettiin vuoteen 1942 mennessä 184 000 kappaletta. Ensimmäinen taistelu jossa niitä oli mukana oli taistelu Moskovan edustalla.
Ominaisuuksia
Kivääri on lippaaton, pulttilukkoinen ja kertalaukeava, mutta puoliautomaattinen. Piipun ja lukkomekanismin perääntyessä rekyylin voimasta lukon latausvipu osuu vastinkappaleeseen. Vipu nousee ja samalla lukko kääntyy auki ja poistaa hylsyn. Patruunaa varten on ura joka ohjaa patruunan patruunapesään nopeuttaen lataamista.
Düsseldorfin hallintopiiri
Hallintopiiri on jaettu viiteen piirikuntaan ja kymmeneen piirittömään kaupunkiin. Piirittömiä kaupunkeja hallintopiirissä ovat Duisburg, Düsseldorf, Essen, Krefeld, Mönchengladbach, Mülheim, Oberhausen, Remscheid, Solingen ja Wuppertal.
PTRD
Ominaisuuksia
Kiväärin kaliiperi on 14,5 x 114, joka oli kehitetty 1938. Luodin lähtönopeus oli n. 1000 m/s. Kiväärin paras läpäisy oli 40 mm 90°:n kulmassa 100 m:n etäisyydeltä. 60°:n kulmassa tulos oli 30 mm. Patruunatyyppejä oli kaksi. B-32 oli panssarisytytysluoti teräsytimellä. B-41 luodissa oli volframkarbidi ydin, ja luodin läpäisy oli selvästi parempi. Luodit painoivat 64 ja 65 grammaa vastaavasti.
Kivääri oli tehokas hyökkäyksen alkuvaiheessa Saksan Panzerkampfwagen I, II ja III -tyyppejä vastaan. 1943 eteenpäin asetta käytettiin pääasiassa kevyesti panssaroituja ajoneuvoja ja pesäkkeitä vastaan sekä materiaalin ja ajoneuvojen tuhoamiseen.
Ptrd oli samantyyppisen PTRS:n kanssa puna-armeijan ainoa kevyt panssarintorjunta-ase, kunnes Yhdysvallat toimitti ensimmäiset singot.
Toisen maailmansodan ohella myös Pohjois-Korean ja Kiinan joukot käyttivät PTRD:tä Korean sodassa, missä sitä käytettiin edellä mainitun tyyppisiin kohteisiin.
Enemmistöjohtaja (Yhdysvaltain kongressi)
Enemmistöjohtaja on vaikutusvaltainen asema Yhdysvaltain politiikassa. Liittovaltion kongressissa on kaksi enemmistöjohtajan paikkaa, joista yksi on Yhdysvaltain edustajainhuoneessa ja yksi Yhdysvaltain senaatissa.
Toisin kuin Yhdysvaltain edustajainhuoneen puhemiehen tai Yhdysvaltain senaatin President pro tempore, enemmistöjohtaja ja vähemmistöjohtaja valitaan puolueen sisällä eikä suorassa äänestyksessä ala- ja ylähuoneessa. Enemmistöjohtaja ohjaa enemmistössä olevan puolueen toimintaa ja enemmistöjohtajalla on laajat keinot sekä Yhdysvaltain senaatissa että edustajainhuoneessa.
Senaatissa enemmistöjohtajaa pidetään senaatin vaikutusvaltaisimpana edustajana. Enemmistöjohtajalla on etuoikeus avauspuheenvuoroon. Avauspuheenvuorossa enemmistöjohtaja voi tehdä lakiesitykseen lisäyksiä, vaihtoehtoja sekä enemmistöjohtaja voi yleensä tehdä kumotulle ehdotukselle ns. "uudelleenharkinnan" eli ottaa kumotun tai hylätyn ehdotuksen uudelleen keskusteluun. Enemmistöjohtaja myös sopii vähemmistöjohtajan kanssa "unanimous consent" ja "unanimous consent agreement", jotka yleensä määräävät väittelyajan tai puheenvuoroajan, mutta unanimous consent agreement voi myös koskettaa joitain lisäyksiä lakiehdotukseen, mutta ne yleensä hylätään, koska unanimous consent agreementin voi kumota yksikin senaattori.
Aikaisemmin enemmistöä molemmissa kamareissa johti yleensä tärkeimpien valiokuntien puheenjohtaja, Ways and Means Committee tai Appropriations Committeen puheenjohtaja. Woodrow Wilsonin kunnianhimoisen asialistan toteuttamiseksi demokraattipuolueen senaatin ryhmäjohtaja John Worth Kernistä tuli käytännössä nykyaikaisten perustein mukaan ensimmäinen enemmistöjohtaja. Entinen Yhdysvaltain senaatin enemmistöjohtaja Robert Byrd on kutsunut first recognitionia eli etuoikeutta avauspuheenvuoroon kuuluvan "enemmistöjohtajan kaluston tärkeimpiin kikkoihin" Vuonna 1920 demokraattipuolue valitsi ensimmäisen enemmistöjohtajan (silloin vähemmistöjohtaja), Alabaman senaattori Oscar W. Underwoodin ja republikaanien ensimmäisenä enemmistöjohtajana toimi vuodesta 1925-1928 Charles Curtis. Nykyinen Yhdysvaltain senaatin enemmistöjohtaja on New Yorkin senaattori, demokraatti Chuck Schumer ja Yhdysvaltain edustajainhuoneen enemmistöjohtaja on demokraatti Steny Hoyer.
Kazakstan Turkvision laulukilpailussa
Kazakstan on osallistunut Turkvision laulukilpailuun kolme kertaa, vuonna 2013, 2014 ja 2015.
Falkenbach
Falkenbach on saksalainen folk/viking metal -yhtye.
Kazakstan Turkvision laulukilpailussa
2013
Kazakstan osallistui kaikkien aikojen ensimmäiseen Turkvision laulukilpailuun Turkin Eskişehirissä vuonna 2013. Edustajaksi valittiin bändi nimeltä Rin'go kappaleella "Birlikpen Alğa" (Бірлікпен алға). Turkvision laulukilpailun semifinaalissa Rin'go pääsi jatkoon ja sijoittui finaalissa yhdeksänneksi 178 pisteellä.
Falkenbach
Historia
Falkenbach perustettiin vuonna 1989, jolloin ensimmäinen demo, Havamal, julkaistiin. Demo sisälsi kolme kappaletta folk-musiikkia. Demoa tehtiin vain yhdeksän kappaletta. Vuoteen 1995 mennessä demoja oli tehty kolme: Skinn Av Sverði Söl Valtiva, Læknishendr ja Ásynja. Bändi aloitti Havamal -demoa lukuun ottamatta raa'alla tyylillä black- ja death metal-vaikuttein. Falkenbach on julkaissut 9 demoa, 9 kappaletta kutakin, mutta Laeknishendr -demoa tehtiin 33 kappaletta. Promo '95 -äänitettä tehtiin arviolta 100-200 kappaletta.
Kazakstan Turkvision laulukilpailussa
2014
20. heinäkuuta 2014 ilmoitettiin että Kazakstan osallistuisi myös vuoden 2014 kilpailuun, joka järjestettiin Kazanissa, Tatarstanissa. Edustajaksi valittiin laulaja Žanar Dugalova kappaleella "Izin Korem" (Ізін көрем). Kilpailun semifinaalissa Dugalova sai 198 pistettä, sijoittui kolmanneksi ja pääsi finaaliin. Finaalissa hän voitti Kazakstanille ensimmäisen voiton 225 pisteellä.
Falkenbach
Historia
Vuonna 1995 alkoivat bändin debyyttialbumin, Firebladen, äänitykset, mutta ne keskeytyivät äänitystavaroiden yhteydessä tulleiden ongelmien takia. Firebladea ei koskaan julkaistu ja saman vuoden joulukuussa alkoi ...En Their Medh Riki Fara...-albumin tekeminen.
Kazakstan Turkvision laulukilpailussa
2015
Kazakstan osallistui myös vuoden 2015 kilpailuun, joka järjestettiin Istanbulissa, Turkissa. Edustajaksi valittiin Orda kappaleella "Olay Emes". Finaalissa Orda sai 185 pistettä ja sijoittui toiseksi.
Falkenbach
Historia
Markus Tümmersistä, taiteilijanimeltään Vratyas Vakyas (vapaamuotoisesti käännettynä "etsivä kulkija") on julkaistu ainoastaan yksi kuva Falkenbachin ensimmäisen levyn, ...En Their Medh Riki Faran, sisälehdellä. Painos oli huonolaatuinen, ja levystä tehtiin toinen painos ilman kuvaa. Tümmers asui aikoinaan Islannissa, missä Falkenbach myös perustettiin vuonna 1989. Nykyisin Vratyas Vakyas asuu Düsseldorfissa, Saksassa.
Kazakstan Turkvision laulukilpailussa
2017
Kazakstan osallistui uudelleen vuoden 2017 kilpailuun, joka olisi järjestetty maan pääkaupungissa Astanassa. Edustajaksi oli valittu Dimaš Qudajbergen.
Falkenbach
Historia
Yhtyeen kappaleiden sanoitukset sisältävät vaikutteita Eddasta, mytologisesta, sankarillisesta ja aforismisesta islantilaisesta runoudesta 1200–1300-luvuilta. Esimerkiksi kappaleen "Infernum" sanat ovat peräisin Tacituksen Germania-teoksesta. Sanoitukset käsittelevät Skandinavian Asatru-pakanauskontoa ja sen Vartan-elämänfilosofiaa. Falkenbachin kolmen ensimmäisen levyn nimet on lainattu suoraan alkuperäisestä Eddasta.
Tuemmersilla on myös oma levy-yhtiö, Skaldic Art Productions. Vuonna 2006 Skaldic Art Productions julkaisi An Hommage to Falkenbach -tribuuttialbumin, jota tehtiin 500 kappaletta. Levyllä soittavat mm. Eluveitie, Vinterriket, Hildr Valkyrie.
Falkenbachin kahdella viimeisimmällä levyllä soittavat Tuemmersin lisäksi kolme jäsentä Vindsval-yhtyeestä: Tyrann (laulu), Hagalaz (kitara) ja Boltthorn (rummut).
Yhtyeen logon on tehnyt Christophe Szpajdel.
Yli kahdenkymmenen vuoden uransa aikana Falkenbach ei ole tehnyt ainuttakaan live-esiintymistä.
Diskografia
Demot
Kazakstan Turkvision laulukilpailussa
Kilpailijat
{{legend|gold|Voitto}} {{legend|silver|Toinen}} {{legend|#cc9966|Kolmas}} {{legend|#FE8080|Viimeinen}}
Äijänkumpele
Äijänkumpele on pieni karikkojen ympäröimä asumaton saari Kellon kaupunginossa Oulun kaupungin (entisen Haukiputaan kunnan) vesialueella Perämerellä. Saari sijaitsee noin neljä kilometriä koilliseen Hailuodon Huikun lauttasatamasta ja noin 14 kilometriä länsiluoteeseen Oulun Vihreäsaaren satamasta. Muita läheisiä saaria ovat Korkiakari, Laitakari ja Saapaskari. Saaren lännenpuoleisella matalikolla on Hailuodon Huikun ohitse kulkevan 5,3 metrin laivaväylän linjataulut.
Äijänkumpele on puuton ja pensaaton kivikkoinen lokki- ja tiirayhdyskuntien pesimäpaikka.
Supernatural (6. tuotantokausi)
Yhdysvaltalaisen televisiosarjan Supernaturalin kuudes tuotantokausi alkoi Yhdysvalloissa 24. syyskuuta 2010. Kausi oli sarjan viides The CW -verkossa näytetty tuotantokausi. Sarjan luoja Eric Kripke antoi Sera Gamblelle show’n pyörittäjän roolin ja siirtyi itse vain vastaavan tuottajan rooliin. Kripke kuitenkin käsikirjoitti kauden viimeisen jakson. Sub alkoi näyttää kuudetta kautta 20. marraskuuta 2012.
Juoni
Dean (Jensen Ackles) elää Lisan (Cindy Sampson) ja Benin (Nicholas Elia) kanssa normaalia elämää veljensä Samin (Jared Padalecki) jouduttua Luciferin ja Mikaelin kanssa Helvettiin. Dean joutuu kuitenkin takaisin yliluonnollisen pariin djinnien hyökätessä. Sam ilmestyy ja paljastaa, että on ollut koko vuoden poissa Helvetistä. Hän esittelee Deanille heidän sukulaisensa Campbellit, joita johtaa isoisä Samuel Campbell (Mitch Pileggi). Castiel (Misha Collins) taistelee Taivaassa sisällissotaa ja vastaa harvoin veljesten rukouksiin. Kun Dean huomaa Samin olevan erilainen kuin ennen, hän pyytää Castielin apua. Castiel kertoo, että Samin sielu on poissa. Sam saa sielunsa takaisin, kun Kuolema (Julian Richings) nostaa sen pois Helvetistä. Kuolema laittaa kuitenkin myös esteen, jottei Sam muistaisi Helvettiä. Castielin paljastetaan työskentelevän Crowleyn (Mark Sheppard) kanssa saadakseen itselleen kiirastulen sielut, joita hän tarvitsee voittaakseen sisällissodan. Samin este murtuu ja sen seurauksena hän muistaa Helvetin. Kauden lopussa Castiel onnistuu saamaan kiirastulen sielut itselleen ja näin hänestä tulee Jumalan kaltainen olento.
Anne Aubrey
Anne Aubrey (s. 1. tammikuuta 1937) on brittiläinen näyttelijä.
Aubrey oli aiemmin naimisissa näyttelijä Derren Nesbittin kanssa, mutta erosi 1970-luvun alussa.
Harlan Ellison
thumb|Harlan Ellison puhumassa Minicon 41:ssä vuonna 2006. Harlan Jay Ellison (27. toukokuuta 1934 – 27. kesäkuuta 2018 ) oli useasti palkittu yhdysvaltalainen kirjailija, joka tunnetaan erityisesti lyhyistä novelleistaan, esseistään ja kritiikeistään. Suurin osa hänen tuotannostaan lasketaan kuuluvaksi tieteiskirjallisuuteen, vaikka hän itse luokittelikin tuotantonsa mieluummin maagiseksi realismiksi tai surrealistiseksi fantasiaksi. Hän kirjoitti kaikki tarinansa Olympia-merkkisillä kirjoituskoneilla. Ellison myös kertoi inhoavansa Internetiä, koska hänen mukaansa se tappaa kirjat. Ellisonilla oli tapana käyttää salanimeä Cordwainer Bird sellaisissa tapauksissa, joissa hän koki, että jokin hänen teoksensa on muokattu tunnistamattomaan muotoon.
Ellison työskenteli myös konsulttina televisiosarjoissa Pelon rajalla ja Babylon 5, kirjoitti novelleja kirjakauppojen ikkunoissa ja sai potkut Disneyltä ensimmäisenä työpäivänään. Lisäksi hänet tunnettiin ärhäkkäästä luonteestaan. Kerran Ellison nujakoi erään miehen kanssa sillä seurauksella, että tämän lantio murtui. Hän myös lähetti postitse kuolleen eläimen eräälle vihamiehelleen. Hän asui viidennen vaimonsa kanssa Los Angelesissa, Kaliforniassa ennen kuolemaansa.
Ellisonille myönnettiin Writers Guild of America -palkinto Star Trek -sarjan jakson The City on the Edge of Forever alkuperäisestä televisiokäsikirjoituksesta.
Hänet on nimetty yhdeksi tieteiskirjallisuuden Grand Mastereista.
Salibandyn Champions Cup 2017
Champions Cup 2017 oli järjestyksessään 25. salibandyn seurajoukkueiden Euroopan-mestaruusturnaus. Turnaus järjestettiin 6.–8. lokakuuta 2017 Seinäjoella.
2017 Champions Cup järjestettiin viimeistä kertaa kuuden joukkueen sarjajärjestelmällä. Jatkossa Champions Cupiin osallistuu sekä miehissä, että naisissa neljä joukkuetta.
Joukkueet
Miehet
Naiset
Ottelut
Miehet
Puolivälierät
Välierät
Sijat 5-6
Naiset
Puolivälierät
Välierät
Sijat 5-6
Finaali
Lopputulokset
Miehet
Laraine Day
pienoiskuva|Laraine Day Laraine Day (s. Laraine Johnson; 13. lokakuuta 1920 Roosevelt, Utah – 10. marraskuuta 2007, Utah) oli yhdysvaltalainen näyttelijä.
Day oli kolmesti naimisissa, toisen kerran vuosina 1947–1960 baseballmanageri Leo Durocherin kanssa. Hänellä oli rooleja muun muassa elokuvissa Ulkomaankirjeenvaihtaja (1940), Rosvo-Lopez (1941) ja Olin kommunistin vaimo (1950).
Laraine Day sai jo eläessään oman tähden Hollywood Walk of Famella.
Särkijärvi (Pälkäne, Pohjalahti)
Särkijärvi on Pirkanmaalla Kangasalla ja Pälkäneellä Pohjalahden kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 8,7 hehtaaria ja se on 550 metriä pitkä ja 350 metriä leveä. Se sijaitsee mäkien välisessä painaumassa ja huomattavimmat mäet ovat Taipaleenvuori lännessä ja Savinenvuori idässä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,5 kilometriä ja sen rannat ovat metsämaata. Järven eteläpuolella on maatila, mutta sen pellot eivät ulotu järvelle eikä peltojen ojia ole johdettu järveen. Rannoille on rakennettu alle 10 vapaa-ajan asuntoa, joille tulee tiet maatilan kautta Pohjanlahden kylältä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Mallasveden ja Pälkäneveden alueella (35.71), jonka Pälkäneveden alueeseen (35.714) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 108,6 metriä mpy. Järveen on johdettu kaksi metsäojaa ja sen laskuoja lähtee sen eteläpäästä. Se virtaa kaakkoon ja laskee Pälkäneveteen Ajoksenlahteen Pohjanlahden kylässä.
Suomalaisen divisioonan määrävahvuus
Divisioonan määrävahvuus vuonna 1941 muotoutui parantuneen materiaalitilanteen, ei niinkään talvisodassa saatujen kokemuksien mukaiseksi. Sodan aikana divisioonan kokoonpanoon tehtiin useita muutoksia, jotka osin jopa merkittävästi heikensivät divisioonan taistelukykyä.
Artikkelissa esitellään suomalaisen divisioonan kokoonpano vuosina 1941 ja 1944.
Kalusto
Divisioonien varustamista edesauttoi talvisodassa saatu huomattava sotasaalis ja kotimaisen tuotannon kasvu välirauhan aikana ja etenkin ulkomailta tehdyt aseostot.
Perustaminen
Jatkosotaa varten divisioonien muodostamisesta vastasi sotilasläänin esikunta. Kuhunkin sotilaslääniin kuului yleensä kaksi (muutamia poikkeuksia lukuun ottamatta) suojeluskuntapiiriä, jotka taas vastasivat divisioonaan kuuluvien reserviläisrykmenttien perustamisesta. Jatkosodan alussa divisioonat muodostettiin siten, että vahvuuteen kuului yksi varusmiehistä koottu jalkaväkirykmentti (jotka olivat pääosin sijoitettu valtakunnan itärajalle) ja kaksi reserviläisistä muodostettua jalkaväkirykmenttiä. Lounais-Suomen, Satakunnan ja Vaasan sotilasläänit saivat kuitenkin tehtäväkseen perustaa kokonaisen divisioonan reserviläisistä, koska niille ei enää "riittänyt" varusmiehistä muodostettua rykmenttiä.
Vuoden 1944 divisioonan määrävahvuudet
Vuoden 1944 määrävahvuudet poikkesivat vuoden 1941 määrävahvuuksista lähinnä taistelujoukkojen osalta. Poikkeavuuden taustalla oli asemasodan aikana tehdyt muutokset divisioonan organisaatiossa ja laajat vanhempien ikäluokkien kotiutukset.
Jo kesällä 1941 alettiin Päämajassa suunnitella vanhempien ikäluokkien kotiuttamista. Suomalaisen sodanjohdon usko saksalaisten menestykseen johti arvioon, että uusien rintamalinjojen puolustamiseen ei tarvittaisi kuin prikaatikokoonpanoon muutettuja joukko-osastoja. Suunnitelmien mukaan jokainen divisioona (= 9 pataljoonaa) kotiuttaisi varusmiespalvelustaan suorittamassa olleita lukuun ottamatta jalkaväkiyksikkönsä ja tilalle muodostettaisiin nelipataljoonainen suojajoukkoprikaati.
Laajojen kotiutusten taustalla oli myös kotiseudun merkittävä työvoimapula ja runsaslukuisen kenttäarmeijan huoltamisen aiheuttamat vaikeudet. Kotiuttamissuunnitelmia aloitettiin toteuttaa muun muassa siirtämällä vanhempia ikäluokkia omiin yksiköihinsä, joita oli tarkoitus kotiuttaa kokonaisina pataljoonina (joiden uudelleenperustamisvalmiutta oli tarkoitus ylläpitää).
Saksalaisten kärsimät takaiskut itärintamalla ja toisaalta myös venäläisten laajat vastahyökkäykset esimerkiksi Aunuksen kannaksella keväällä 1942 johtivat päätelmään, että kotiutuksia ei voidakaan toteuttaa suunnitellussa laajuudessaan.
Taistelujoukot
Divisioonien jalkaväkipataljoonien määrä laski siis 9:stä 7:ään. Lisäksi voidaan todeta usean divisioonan perustaneen lakkautetun kevyen osaston tilalle jääkärikomppanian (joka ei siis kuulunut viralliseen määrävahvuuteen).
Aselajijoukot
Ilmatorjuntakonekiväärikomppanian lakkauttamisen jälkeen divisioonaan jäi aselajijoukoista vain
Huoltomuodostelmat
Divisioonan huoltomuodostelmissa ei tapahtunut merkittäviä muutoksia.
Positiivisesti definiitti matriisi
Positiivisesti definiitti matriisi on hermiittinen matriisi, jolla on monia samoja ominaisuuksia kuin positiivisilla reaaliluvuilla. Termin kanssa samantapainen termi on positiivisesti definiitti symmetrinen bilineaarinen muoto (eli seskvilineaarinen muoto, kompleksimatriisien tapauksessa).
Yhtäpitäviä määritelmiä
Olkoon M kokoa n\times n oleva hermiittinen matriisi. Seuraavassa merkitään matriisin tai vektorin A transpoosia A^{T}:llä ja konjugaattista transpoosia A^{*}:llä. Matriisin M sanotaan olevan positiivisesti definiitti, jos sillä on yksikin (ja siten kaikki) seuraavista yhtäpitävistä ominaisuuksista:
Analogiset väitteet ovat voimassa, jos M on reaalinen symmetrinen matriisi korvaamalla :llä ja konjugaattinen transpoosi transpoosilla.
Lähteet
Definitheit
Seeprapeippo
Seeprapeippo (Taeniopygia guttata) on pieni kirkasvärinen loistopeippojen heimoon kuuluva varpuslintu, joka on erittäin suosittu lemmikkieläin lemmikkilintuna. Lajin nimesi Louis Jean Pierre Vieillot 1817.
Koko ja ulkonäkö
Linnun pituus on noin 10 cm ja paino noin 10 g. Koiras on hyvin kirkasvärinen: päälaki ja niska ovat kyyhkynharmaat, posket ruskeat, nokka punainen, nokan ja posken välissä valkoinen raita mustien juovien välissä, kurkku raidallinen, rinnassa musta poikkivyö, vatsa valkoinen, koivet punertavat, kylki ruskea valkein täplin, selkä ja siiven päälliset tummat, sekä pyrstö musta valkoisin täplin. Naaras on vaatimattomamman värinen: yleisväritys harmaanruskea, vatsapuoli vaaleampi, nokka ja koivet punertavat ja naamassa mustavalkoinen kuvio.
Tavallinen ääni on nasaali tööttäys. Koiras laulaa yksinkertaista rullaavaa säettä, joka on kuin vieterin vetämistä. Pari seurustelee keskenään hiljaisilla kutsuäänillä.
Seeprapeipot ovat vilkkaita ja seurallisia. Luonnossa ne liikkuvat suurina parvina, ja häkkioloissakin ne voivat parhaiten, jos niitä on pieni parvi. Vähintään kuitenkin 2 lintua, mielellään koiras ja naaras. Yksinäinen seeprapeippo on epäluonnollinen tapaus, eikä yksinäinen lintu elä kauan häkkioloissa. pienoiskuva|200px|Nuori seeprapeippo
Esiintyminen
Seeprapeiposta tunnetaan 2 alalajia. Nimialalaji guttata pesii Indonesian saaristossa ja castanotis lähes koko Australiassa. Maailman seeprapeippopopulaation koko on kymmeniä miljoonia yksilöitä.
Lemmikkilintuina niitä pidetään kaikkialla. Valtaosa lemmikkinä pidettävistä seeprapeipoista on nykyisin tarhattuna syntyneitä.
Elinympäristö
Seeprapeipot elävät pensaikkoisilla puoliaavikoilla joen, järven tai muun vesistön tuntumassa. Pesintä ajoittuu sadekausien jälkeiseen voimakkaan kasvun ja hedelmällisyyden kauteen. Siemensyöjänä se vaatii runsaasti juomavettä.
Ravinto
Seeprapeipot ovat siemensyöjiä, jotka syövät pääasiassa erilaisten heinäkasvien siemeniä.
Humppila
pienoiskuva|pysty|Humppilan kirkko kesällä 2006. pienoiskuva|Humppilan rautatieasema. pienoiskuva|Lasitehtaan ostoskeskus kesällä 2006.
Humppila on Suomen kunta, joka sijaitsee Kanta-Hämeen maakunnassa. Kunnassa asuu 0 ihmistä, ja sen pinta-ala on 0 km², josta 0 km² on vesistöjä. Väestötiheys on 0 asukasta/km². Humppilan naapurikuntia ovat Forssa, Jokioinen, Ypäjä, Loimaa, Punkalaidun ja Urjala. Entisiä naapurikuntia ovat Forssaan ja Urjalaan vuonna 1969 liitetty Koijärvi ja silloiseen Loimaan maalaiskuntaan vuonna 1976 liitetty Metsämaa; Loimaan kunta liitettiin Loimaan kaupunkiin vuonna 2005. Humppila on väkiluvultaan Kanta-Hämeen maakunnan pienin kunta.
Humppilan vaakunan on suunnitellut Olof Eriksson ja se vahvistettiin vuonna 1957.
Historia
Kustaa Vaasan aikana 1500-luvulla Humppila oli jaettu hallinnollisesti Saarion (nykyisen Urjalan) ja Portaan (nykyisen Tammelan) pitäjien kesken. Koiviston, Humppilan ja Venäjän kylät kuuluivat Saarion pitäjään, Koivisto Airanteen, Humppila ja Venäjä Jalannin neljäskuntaan. Huhtaan ja Taipaleen kylät kuuluivat Portaan pitäjän Jokioisten neljäskuntaan. Humppilaa alettiin hallinnollisestikin hoitaa 1800-luvun alussa Tammelan yhteydessä. Se liitettiin Tammelan käräjäkuntaan ja nimismiespiiriin. Humppila erotettiin Tammelan emäpitäjästä omaksi kunnaksi vuoden 1873 lopulla. Humppilan kunnallishallinto käynnistyi 7.12.1873 pidetyn ensimmäisen kuntakokouksen myötä.
Humppilan alueesta on jo varhain laadittu erilaisia tiluskarttoja.
Rajariidoista päätellen asutus on tullut Humppilaan idästä. On myös mahdollista, että lännestä tulleet naapurit ovat pitäneet Humppilaa takamaanaan ja antaneet sille sen nykyisen nimen. Humppila on kuulunut alueellisesti Hämeen linnalääniin jo keskiajalla. Sen sijaan Humppilan rajoja koskettelevat Loimaan (Ypäjän), Metsämaan ja Punkalaitumenkin alueet luettiin kuuluviksi Kokemäenkartanon linnalääniin. pienoiskuva|Humppila [[Zachris Topelius|Zacharias Topeliuksen kirjasarjassa Finland framstäldt i teckningar 1800-luvun puolivälissä.]] Rautateiden rakentaminen vilkastutti pitkään takamaana olleen Humppilan elämää 1800-luvun lopulla. Kunnan läpi kulkeva Turku–Toijala-rata avattiin 1876 ja pääasiassa Forssan teollisuutta varten rakennettu Humppilan–Forssan kapearaiteinen rata aivan 1800-luvun viimeisinä vuosina. Helsingin–Porin ja Turun–Tampereen valtateiden valmistuminen 1960- ja 1970-luvulla vähensi nopeasti kapearaiteisen liikennettä ja se purettiin tarpeettomana Humppilan alueelta 1970-luvulla. Sittemmin rata on avattu uudelleen Jokioisten museorautatien nimellä välillä Humppila–Jokioinen.
Humppilan tunnetuin kartano on Venäjän kartano, josta vanhin tieto on jo vuodelta 1532. Kartanon uusklassismia edustava päärakennus on vuodelta 1855. Humppilan alueelle ulottui aikanaan myös laaja Jokioisten kartano, johon suuri osa kunnasta aikanaan kuului. Kartano oli aikanaan maa-alaltaan maamme suurin. Nykyään sen tiloissa toimii Maa- ja elintarviketalouden tutkimuskeskus (MTT). Kartanon mukaan Jokioisten, Humppilan ja Ypäjän kuntien alueesta käytetään vieläkin nimitystä Jokilääni, joka esiintyy muun muassa alueen kansalaisopiston ja metsänhoitoyhdistyksen nimissä.
Liikenne ja nähtävyydet
Humppila sijaitsee keskeisesti Etelä-Suomessa Tampereen ja Turun puolessavälissä, Turusta Tampereelle johtavan Valtatie 9:n ja Helsingistä Poriin vievän Valtatie 2:n risteyskohdassa. Kunnan läpi kulkee myös Turku–Toijala-rata, ja Humppilan rautatieasemalla pysähtyvät Tampereen ja Turun väliä kulkevat junat.
Nähtävyyksiä Humppilassa ovat Valtatie 2:n varteen rakennettu Humppilan lasitehdas, jonka ympärille on muodostunut laaja kauppakeskusalue, sekä Humppilan Rautatieaseman ja Jokioisten välillä liikennöivä Jokioisten museorautatie. Vuonna 1921 valmistuneen Humppilan kirkon on suunnitellut Josef Stenbäck.
Heljä Liukko-Sundströmillä on vuodesta 2005 lähtien ollut Humppilassa Atelje Heljä.
Väestö
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.
Humppilan väestö on jakaantunut melko tyypilliseen eteläsuomalaisen viljelysalueen tapaan. Laajat tasaiset savialueet on raivattu pelloksi ja asutus sijaitsee niiden laidoilla harju- ja moreenialueilla. Kulkuyhteydet ovat ohjanneet asutusta, ja varsinkin vanhat maantiet ovat saaneet asutusta varsilleen. Myös uudemmat valtatiet ovat viime vuosina saaneet varsinkin liike- ja teollisuustilaa laidoilleen. Rautatien vaikutus näkyy niin, että aseman ympäristöön on syntynyt paljon asutusta ja aikanaan myös kunnan keskusta sijaitsi siellä. Nykyään keskusta sijaitsee kauempana harjun juurella paikallisteiden risteyksessä, mutta on hiljalleen siirtymässä kohti valtatietä 2 ja sen varrella olevaa lasitehdasta. Tälle alueelle on viime vuosina rakennettu uutta liiketilaa ja siellä on avattu mm. lasitehtaan ostoskeskus. Uusia asuin- ja liikealueita on kaavoitettu lähinnä kirkonkylän pohjoisosiin.