cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pjotr Uspenski
Vuonna 1872 Uspenski saapui Aleksandrovski Zavodin vankilaan, josta hänet vuonna 1875 siirrettiin kautta Karan pakkotyövankilaan. Sinne saapui myös hänen vaimonsa kolmivuotiaan lapsen kanssa. Vuonna 1879 Uspenski päästettiin vapaaseen työryhmään, mutta vuonna 1881 hänet suljettiin uudestaan vankilaan. Siellä vankitoverit Fjodor Jurkovski, Ignati Ivanov ja Andrei Balamez hirttivät hänet petturiksi epäiltynä. Myöhemmin toverituomioistuin osoitti hänet syyttömäksi.
Simo Halinen
Kolmas pitkä elokuva, Kääntöpiste, kertoi paperittoman afrikkalaisen miehen ja oululaisen kuntosaliyrittäjän yrityksestä olla jäämättä kiinni yöjunassa tapahtuneesta henkirikoksesta. Pääosia esittivät Dadid Nzinga, Samuli Vauramo ja Laura Birn. Elokuva sai neljä Jussi-ehdokkuutta kuvauksesta, leikkauksesta, puvustuksesta ja äänisuunnittelusta.
Akseli Lajunen
Akseli Lajunen (s. 1. helmikuuta 1982) on suomalainen yhdistetyn kilpailija ja mäkihyppääjä, joka edusti Jyväskylän Hiihtoseuraa. Hän on yhdistetyn olympiavoittajan Samppa Lajusen veli.
Simo Halinen
Vuonna 2022 ilmestynyt rikosromaani Nainen joka katosi oli palkintoehdokkaana vuoden parhaaksi rikosromaaniksi. Kirja voitti helmikuussa 2023 Suomen dekkariyhdistyksen vuosittain myöntämän parhaan esikoisteoksen palkinnon. Teoksesta on suunnitteilla neliosainen TV-sarja.
Akseli Lajunen
Mäkihypyn maailmancupissa Lajunen kilpaili ensimmäisen kerran maaliskuussa 1999 sijoittuen 30:nneksi Kuopion suurmäen kilpailussa. Se jäi myös hänen parhaaksi sijoituksekseen maailmancupissa. Tammikuussa 2000 hän oli mukana nuorten MM-kilpailujen joukkuemäessä, jossa Suomi sijoittui pronssille. Hänen kanssaan Suomen joukkueessa hyppäsivät Veli-Matti Lindström, Juha-Matti Ruuskanen ja Kimmo Yliriesto. Samana kautena hän voitti myös mäkihypyn Continental Cupin kokonaiskilpailun. Kaudeksi 2001–2002 hän nousi mäkihypyn A-maajoukkueeseen, muttei päässyt kiertämään talvikisoja. Mäkihyppykilpailut jätettyään vuonna 2002, hän aloitti kilpailemisen yhdistetyssä. Siinä Lajunen kilpaili vain B-maailmancupissa, sijoittuen parhaimmillaan 25:nneksi maaliskuussa 2003. Se jäi myös hänen viimeiseksi kilpailukseen yhdistetyssä.
Simo Halinen
Halinen on Suomen elokuvaohjaajien liiton sekä Suomen Kirjailijaliiton jäsen. Hän asuu ja työskentelee Helsingissä. Hänellä on kolme tytärtä.
Pienet ja keskisuuret elämät
Pienet ja keskisuuret elämät on suomalaisen rockyhtye Happoradion toinen studioalbumi, joka julkaistiin 15. syyskuuta 2004. Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 28.
Wake of Death
Elokuva julkaistiin ensimmäisenä Brasiliassa suoraan DVD:lle lokakuussa 2004 ja myöhemmin 28. joulukuuta 2004 Yhdysvalloissa. Ranskassa, Espanjassa, Portugalissa ja Meksikossa elokuva esitettiin elokuvateattereissa.
Tuotanto
Ringo Lamin oli alun perin tarkoitus ohjata elokuva, mutta ajautui erimielisyyksiin luovasta näkemyksestä elokuvan tuottajan Philippe Martinezin kanssa. Alun perin elokuva oli nimeltä After Death, joka oli tarkoitus kuvata Montrealissa, Kanadassa. Sittemmin Martinez päätti tehdä koko elokuvan uusiksi käsikirjoitusta ja kuvauspaikkaa myöten.
Suomessa
Suomessa elokuva julkaistiin suoraan DVD:lle 15. kesäkuuta 2005. Sittemmin sitä on esitetty kahdesti televisiossa. Nelonen esitti ensi kerran elokuvan 17. toukokuuta 2008.
Iisakki Ratilainen
Iisakki Ratilainen (s. 22. joulukuuta 1986 Liperi ) on suomalainen uimari. Hän on kilpaillut kansainvälisellä tasolla muun muassa lyhyen radan EM-kilpailuissa 2007 lajinaan rintauinti.
Ratilainen edustaa Joensuun Uimaseuraa. Hän on menestynyt hyvin myös SM-tasolla. Ratilaisen henkilökohtaisena valmentajana toimii Sanna Kolehmainen, joka nimettiin vuoden 2007 valmentajaksi Pohjois-Karjalassa.
Cities XL 2011
Cities XL 2011 on Focus Home Interactiven kehittämä ja julkaisema kaupunginrakennuspeli. Peli julkaistiin Microsoft Windowsille vuonna 2010. Peli pohjautuu Monte Criston aiemmin kehittämään ja julkaisemaan Cities XL -peliin.
Klaudia
Klaudia on suomalainen naisen etunimi, joka on tunnettu etenkin ortodoksisen väestön keskuudessa. Klaudia ja sen kansainvälinen nimimuoto Claudia pohjautuvat roomalaiseen Claudius-sukunimeen. Claudia on sen naispuolinen vastine ja tarkoittaa kyseiseen ylimyssukuun kuuluvaa naista.
Raamatun mukaan Paavalilla oli työtoverina Claudia. Katolinen kirkko viettää tämän muistopäivää 7. elokuuta. Suomen ortodoksiseen kalenteriin on puolestaan merkitty 300-luvun alussa eläneen marttyyrineito Klaudian muistopäivä. Se on 18. toukokuuta, ja sama päivä on osoitettu myös Klaudian ortodoksiseksi nimipäiväksi.
Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan Klaudia-nimen on saanut Suomessa 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun mennessä tasan 1 100 ja Claudia-nimen 1269 naista. Nimi on ollut käytössä jo 1800-luvulla, ja suosituimmillaan se on ollut 1900-luvun alkupuolella. Klaudiat yleistyivät taas 1990-luvulla, kun vanhat nimet tulivat muotiin. Vuodesta 2020 lähtien Claudian nimipäivä on suomenruotsalaisen kalenterin mukaan 7. heinäkuuta. Venäjällä Klaudia-nimestä käytetään asuja Klavdija ja Klava. Gladys on puolestaan Claudian iiriläis-walesilainen muunnos.
Tarandin hallitus
Tarandin hallitus oli 8. marraskuuta 1994–17. huhtikuuta 1995 toiminut Viron hallitus, jota johti pääministeri Andres Tarand. Hallitus istui yhteensä 161 päivää, mikä tekee siitä uudelleenitsenäistyneen Viron lyhytikäisimmän. Tarandin hallituksen muodostivat Viron Maa-keskustapuolue (EMKE), Isänmaa, Viron reformipuolue – liberaalit, Viron kansallisen riippumattomuuden puolue (ERSP) ja Tasavaltalainen ja konservatiivinen kansanpuolue (VKRE).
Renjith Maheshwary
Renjith Maheshwary (s. 30. tammikuuta 1986 Kerala, Intia) on intialainen kolmiloikkaaja.
Maheshwary karsiutui loppukilpailusta alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa Grossetossa 2004. Hän sijoittui neljänneksi Dohan Aasian kisoissa 2006 tuloksella 16,54 ja voitti Aasian-mestaruuden Ammanissa 2007 tuulituloksella 17,19. Hän karsiutui loppukilpailusta Osakan MM-kilpailuissa 2007 ja Pekingin olympialaisissa 2008. Kantonin Aasian-mestaruuskilpailuissa 2009 hän sijoittui neljänneksi sentin pronssimitalista jääneenä. Delhin Kansainyhteisön kisoissa 2010 hän sai pronssia Intian ennätystuloksella 17,07. Daegun MM-kilpailuissa 2011 ja Lontoon olympialaisissa 2012 hän jäi karsinnassa ilman tulosta. Aasian-mestaruuskilpailuissa 2013 hän saavutti hopeaa. Saman vuoden Moskovan MM-kilpailuissa hän karsiutui loppukilpailusta.
Torraisarn
Torraisarn on saari Espoon Suvisaaristossa Aisarfjärdenin merialueella. Se kuuluu Aisarn-saariryhmään, joka sijaitsee välittömästi Suvisaariston pääsaarten lounaispuolella. Saariryhmän kaksi muuta saarta, Storaisarn ja Lillaisarn sijaitsevat Torraisarnista koilliseen. Saariryhmän lounais–koillissuuntainen ulottuvuus on noin 1,2 kilometriä.
Noin kahden hehtaarin laajuisen Torraisarnin kallioiset ja kivikkoiset rannat kohoavat jyrkästi merenpinnasta. Niillä kasvaa muun muassa hiirenvirnaa, karhunputkea, keltamaitetta ja peltovalvattia. Saaren sisäosa on Uudenmaan sisä- ja välisaaristolle tyypillistä kuivaa kangasmetsää.
Torraisarnin eteläpuolella sijaitsee Labartenin lintualue, jonka pinta-ala on noin yhdeksän hehtaaria. Alueeseen kuuluu kolme lintuluotoa: Stora Labarten, Lilla Labarten ja Stora Isagrund.
Lima (jalkapalloilija, 1983)
Rodrigo José Lima dos Santos, yleensä vain Lima (s. 11. elokuuta 1983 Monte Alegre, Brasilia) on brasilialainen jalkapalloilija. Hän edustaa Portugalin pääsarjassa pelaavaa Benficaa ja on pelipaikaltaan hyökkääjä.
Seurajoukkueura
Lima edusti pelaajauransa alkuvaiheilla useita brasilialaisjoukkueita. 21. heinäkuuta 2009 ukrainalaisseura Metalist Harkova ilmoitti hankkineensa brasilialaishyökkääjän riveihinsä noin 1 miljoonan euron siirtokorvauksella.
Siirto ei kuitenkaan lopulta toteunut, sillä Lima ei läpäissyt ennen siirron vahvistamista suoritettua lääkärintarkastusta. Myöhemmin samana kesänä hän teki sopimuksen portugalilaisen Belenensesin kanssa.
1. heinäkuuta 2010 hän siirtyi kolmivuotisella sopimuksella Sporting Clube de Bragaan. 24. elokuuta 2010 pelatussa Mestarien liigan pudotuskierroksen toisessa osaottelussa Sevillaa vastaan Lima teki hattutempun, kun Braga eteni yhteistuloksella 5–3 ensimmäistä kertaa historiassaan turnauksen lohkovaiheeseen.
Nile Rodgers
Nile Gregory Rodgers Jr. (s. 19. syyskuuta 1952 New York City, New York) on yhdysvaltalainen tuottaja, lauluntekijä, muusikko, säveltäjä, sovittaja ja kitaristi. Hänet tunnetaan Chicin soolokitaristina ja perustajajäsenenä. Rodgers on tehnyt yhteistyötä useiden artistien kanssa, kuten Sister Sledgen, Diana Rossin, David Bowien, Bryan Ferryn, Duran Duranin, Madonnan, INXS:n, Britney Spearsin, Daft Punkin, Pharrell Williamsin, Aviciin, Disclosuren, Sam Smithin, Pitbullin, Lady Gagan, Kylie Minoguen, Nervon, Laura Mvulan, Keith Urbanin ja Christina Aguileran.
Rodgers voitti kolme Grammy-palkintoa vuoden 2014 gaalassa yhteistyöstään Daft Punkin kanssa ja hänet on valittu Songwriters Hall of Fameen vuonna 2016.
Patricia Kaas
Patricia Kaas (5. joulukuuta 1966 Forbach, Lorraine) on ranskalainen laulaja. Kaas on yksi Ranskan musiikkihistorian menestyneimpiä naislaulajia ja hänen musiikkityylinsä on hienoinen sekoitus chansonia, jazzia ja poppia. Häntä verrataan usein Celine Dioniin ja Lara Fabianiin. Kaas on myynyt kaikkiaan yli 16 miljoonaa levyä maailmanlaajuisesti. Hänen kolmas levynsä, Je te dis vous, on saavuttanut suurimman kansainvälisen suosion, muun muassa Suomessa, Ruotsissa, Venäjällä, Saksassa, Sveitsissä, Alankomaissa, Belgiassa, Kanadassa ja Koreassa.
Vuonna 2002 Patricia nähtiin valkokankaalla romanttisessa komediassa: And Now... Ladies And Gentlemen. Hän näytteli jazzlaulajaa ja vastanäyttelijänä oli Jeremy Irons.
Elämäkerta
Patricia Kaas syntyi 5. joulukuuta 1966 Ranskan Lorrainessa Forbachissa, lähellä Saksan rajaa, ja on nuorin seitsemästä lapsesta (viisi poikaa ja kaksi tyttöä). Perheen isä Joseph oli ranskalainen kaivostyöntekijä ja äiti Irmgard saksalainen. Kaas varttui Forbachin ja Saarbrückenin välillä olevassa Stiring-Wendelissä, lähellä Ranskan rajaa. Kuusivuotiaaksi asti hän puhui saksan murretta. Hänen ranskalainen ja saksalainen perintönsä johti jatkuvaan kiinnostukseen parantaa kahden maan välisiä suhteita.
Äiti kannusti Kaasia laulajauralle jo varhaislapsuudesta lähtien. Kahdeksanvuotiaana Kaas lauloi Sylvie Vartanin, Dalidan, Claude François'n ja Mireille Mathieun kappaleita, mutta myös englanninkielisiä kappaleita, kuten New York, New York, erilaisissa pienemmissä tapahtumissa, kuten hänen veljensä häissä. Hän saavutti ensimmäisen suuren menestyksensä voittamalla poplaulukisan. Jo ensiesiintymisessä kuului Kaasin äänen karheus ja savuisuus, ja myöhemmin häntä vertailtiin Édith Piafiin ja Marlene Dietrichiin.
Kaas teki ensimmäiset aloitteensa musiikkialalla 13-vuotiaana, kun hän veljensä Egonin avulla allekirjoitti sopimuksen saarbrückeniläisen klubin Rumpelkammerin kanssa. Kaas käytti peitenimeä Pady Pax, jonka hän sai stiring-wendelsiläiseltä yhteyeeltä Pax Majorettes, jonka jäseniä hän ja hänen siskonsa Carine olivat. Seuraavien seitsemän vuoden aikana hän esiintyi myös Dob's Lady Killer -nimisen yhtyeen kanssa. Kuusitoistavuotiaana hän työskenteli mallina mallitoimistossa Metzissä. Kaasin ensimmäinen läpilyöntiyritys musiikkimaailmassa ei kuitenkaan onnistunut. Eräs tuottaja hylkäsi hänet väittämällä, että maailma ei tarvitse toista Mireille Mathieuta. Kaasin tuottaja oli tuolloin arkkitehti Bernard Schwartz.
Jalouse (1985-1987)
19-vuotias Kaas sai vihdoin 1985 ensimmäisen laulunsa julki. Se oli ranskalaisen näyttelijän Gérard Depardieun ansiota. Schwartz näki Kaasin laulavan Rumpelkammerissa Saarbrückenissä ja esitteli hänet lauluntekijä François Bernheimille. Bernheim oli työskennellyt Kaasin kanssa ja sai Depardieun tekemään laulajalle kappaleen. Depardieu valmisti siten Kaasin ensimmäisen singlen Jalouse (suom: 'mustasukkainen'), jonka on kirjoittanut Bernheim ja Depardieun vaimo Elisabeth. EMI julkaisi sinkun, mutta kappale ei menestynyt erityisemmin. Kaasin ja Depardieun tapaaminen oli kuitenkin yksi tärkeimmistä tapahtumista laulajattaren taiteellisen uran alkuvaiheessa.
Mademoiselle chante le blues (1987-1990)
Pian sen jälkeen julkaistiin Kaasin ensimmäinen albumi Mademoiselle chante .... Se pysyi sijalla 2 Ranskan albumilistalla kaksi kuukautta, Top-10:ssä 64 viikkoa ja 118 viikkoa Top-100:ssa. Pian sen jälkeen levy myi kultaa Ranskassa (yli 100 000 myyty) ja kolmen kuukauden kuluttua platinaa (yli 350 000 myyty). Albumi myi myös platinaa Belgiassa ja Sveitsissä, ja kultaa Kanadassa. Yhteensä Mademoiselle chante ... on myynyt yli 3 miljoonaa kappaletta maailmanlaajuisesti. Samana vuonna Kaas voitti palkinnon Victoires de la musique -gaalassa, kategoriassa "vuoden uusi tulokas", joka on yksi Ranskan tärkeimpiä musiikkipalkintoja.
Vuonna 1989 Kaas koki traumaattisen henkilökohtaisen kokemuksen, kun hänen äitinsä sairastui syöpään ja kuoli. Nallekarhu, jonka Kaas lähetti tukeakseen äidin kipuja, seuraa nykyään laulajaa ympäri maailmaa maskottina.
Scène de vie (1990-1993)
Vuonna 1990 Kaas vaihtoi levy-yhtiötä entisestä Polydorista CBS/Sonyiin. Cyril Prieur ja Richard Walter yhtiöstä Talent Sorcier Pariisissa, alkoivat työskennellä laulajan johtajina vuodesta 1987 lähtien. Prieur ja Walter edistivät merkittävästi laulajan menestystä ja Kaas pitää heitä edelleen "perheenään".
Uusi levy-yhtiö julkaisi Scène de vie-albumin (Suom: Kuvia elämässä) vuonna 1990. Se nousi Ranskan listaykköseksi ja pysyi siellä 10 viikkoa ja sai timanttiarvon, kuten Mademoiselle chante .... Laululla Rose Kennedy Kaas työskenteli jälleen Elisabeth Depardieun ja François Bernheimin kanssa. Tämä yhteistyö menestyi paremmin kuin Jalouse ja laulu nuosi sijalle 34 Ranskan singlelistalla. Laulu on omistettu Rose Kennedylle, Kennedy-klaanin matriarkka ja Yhdysvaltain presidentin John F. Kennedyn äiti.
Myös Scèn de vie-kiertueella Kaas suoritti 210 konserttia 650 000 katsojan edessä 13 maassa, mukaan lukien Japani, Kanada ja Neuvostoliitto, jossa hän lauloi Moskovassa ja Leningradissa. Vuoden 1991 lopussa, Kaas julkaisi ensimmäisen live-albumin Carnet de scène (Suom: Muistoja), jonka kanssa hän saavutti suosiota omien fanipiirien ulkopuolella. 13 vuotta myöhemmin Sony julkaisi albumista myös live-DVD:n.
Vuonna 1991 Kaas sai vielä kaksi kansainvälisesti tunnettua musiikkipalkintoa, World Music Awardin ja Bambin. Seuraavana vuonna hän oli kolmas kategoriassa "Paras kansainvälinen naislaulaja"" ECHO Awardsissa, Kölnissä, Cherin (joka sai ensimmäisen palkinnon), Tina Turnerin, Madonnan ja Whitney Houstonin rinnalla, neljä suurinta naisnimeä musiikkimaailmassa.
Je te dis vous (1993-1995)
Kaasin albumi Je te dis vous (Suom: Minä teitittelen sinua) oli hänen lopullinen läpimurtonsa kansainvälisellä musiikkialalla. (Ranskassa on tavallista teititellä vähemmän tuttuja henkilöitä, hyvien tapojen mukaisesti käyttämällä kohteliaisuusmuotoa Te, mistä levyn nimi). Albumi myi 3 miljoonaa kappaletta 47 maassa, Suomi mukaan lukien. Robin Millar tuotti levyn Pete Townshendin Eel Pie-studiossa Lontoossa, Englannissa. Hän oli jo työskennellyt Saden ja Fine Young Cannibalsien kanssa. Yhdysvalloissa ja Isossa-Britanniassa levy julkaistiin nimellä Tour de Charme (ei saa sekoittaa hänen samannimisen live-levyn kanssa). Levyllä Kaas lauloi hänen ensimmäisen biisin saksaksi: Ganz und Gar (Suom: Todellakin). Levy sisältää myös kolme englanninkielistä kappaletta, mukaan lukien versio James Brownin laulusta It's A Man's World. Brittiläinen rock-muusikko Chris Rea säesti Kaasia kitaralla kappaleissa Out Of The Rain ja Ceux qui n'ont rien (Suom: Ne, joilla ei ole mitään).
Je te dis vous on Kaasin onnistunein albumi saksankielisessä maailmassa. Levy oli 2 viikkoa sijalla 11 ja pysyi 36 viikon ajan Top-100:ssa. Sveitsissä Kaas saavutti toisen sijan albumilistalla ja Ranskassa ensimmäisen sijan. Se oli hänen kolmas albumi, joka sai timanttiarvon. Kukaan muu ranskalainen naisartisti ei ollut pystynyt tekemään samaa ennen häntä. Je te dis vous-levy on kriitikoiden mielestä yksi parhaista nykyaikaisen chansonin albumeista, joissa ilmenevät tyylilajin tärkeimmät piirteet. Il me dit que je suis belle-singlellä (Suom: "Hän sanoo, että olen kaunis"), joka on Sam Brewskin (alias Jean-Jacques Goldmanin) käsialaa, Kaas saavutti toisen top-5 sijan Ranskassa. Remix-versio kappaleesta Reste sur moi (Suom: Pysy päälläni) nousi USA:n top-20 tanssilistalle.
Uusi maailmankiertue kattasi 19 maata. Kaas oli ensimmäinen länsimainen laulaja, joka vieraili Hanoissa, Vietnamissa, Vietnamin sodan jälkeen ja hän kiersi muun muassa Etelä-Koreassa, Japanissa, Kambodžassa ja Thaimaassa. Kiertueella hän myös järjesti hyväntekeväisyyskonsertin Tšernobylissä 30 000 katsojan edessä. Kaiken kaikkiaan hän lauloi 750 000 katsojan edessä 150 konsertissa. Vuonna 1994 julkaistiin toinen live-albumi Tour de Charme (Suom: Viehättävä kiertue), joka Carnet de scènen tapaan muokattiin live-DVD:ksi vuonna 2004.
Piano Bar (2001-2003)
Samana vuonna alkoi Kaasin elokuvaura elokuvalla And now ... Ladies and Gentlemen Jeremy Ironsin kanssa. Elokuvan ohjasi Claude Lelouch. Hänen levy-yhtiönsä julkaisi Best of-albumin Rien ne s'arrête (Suom: Mikään ei lopu). Koska se oli best-of, ainoastaan otsikko oli uusi.
Vuonna 2000 Kaas päätti muuttaa Zürichiin levy-yhtiönsä kanssa, jonka nimeksi tuli International Talent Consulting. Cyril Prieur ja Richard Walter pysyivät Kaasin rinnalla.
Elokuvan jälkeen julkaistiin albumi Piano bar By Patricia Kaas, joka ei oikeastaan ole elokuvan ääniraita, todellista soundtrackiä ei koskaan julkaistu. Piano Bar ... oli Kaasin ensimmäinen täysin englanninkielinen albumi, ja on kunnianosoitus suuria ranskalaisia chansonlaulajia kohtaan. Levy nousi sijalle 10 Ranskan listalla ja on hänen toiseksi parhaiten menestynyt albumi Saksassa, jossa levy nousi sijalle 12. Vuonna 2002 Kaas sai jälleen uuden Golden Europa-palkinnon.
Sexe fort (2003-06)
1. joulukuuta 2003 julkaistiin albumi Sexe fort (Suom: Vahva sukupuoli). Levy nousi Ranskassa myyntilistalla yhdeksännelle sijalle. Jean-Jacques Goldman oli jälleen tehnyt joitakin kappaleita, kuten nyt C'est la Faute à la vie (Suom: Se on elämän vika).
pienoiskuva|oikea|Patricia Kaas Sexe fort-kiertueella 2005 8. joulukuuta 2003 Kaas sai Saksan liittotasavallan valtion kunniamerkin, hänen panoksesta Ranskan ja Saksan välisestä ystävyydestä. Kunnianosoitus, jonka saavuttaa vain muutama kansainvälinen taiteilija.
Kaasin seitsemäs maailmankiertue kesti vuoteen 2005 loppuun asti. Kaikkiaan hän esiintyi 25 maassa, kuten Kiinassa ja Venäjällä. Kaikissa maissa, hän teki 175 konserttia yli 500 000 katsojan edessä. Vaikka Sexe fort oli suhteellisen epäonnistunut, niin kiertue oli kuitenkin suuri menestys.
Kabaret ja maailmankiertue (2008- )
Sexe Fort -kiertueen jälkeen marraskuussa 2005 Kaas piti tauon vuoteen 2006 saakka, antamalla ainoastaan harvoja live-esityksiä. Helmikuussa 2008 Kaas julkaisi kappaleen Не позвонишь venäläisen bändin Uma2rman kanssa, joka saavutti suuren suosion Venäjällä. Uusi albumi Kabaret julkaistiin joulukuussa 2008. Pian tämän jälkeen Kaas on jälleen uudella maailmankiertueella, esiintymällä Ranskassa, Saksassa, Venäjällä, Puolassa, Suomessa, Latviassa, Virossa ja monissa muissa maissa. Lisäneuvottelut ovat myös käynnissä muiden maiden kanssa, kuten Ukrainan, Azerbaidžanin, Unkarin ja Yhdysvaltojen kanssa.
Eurovision laulukilpailu
Patricia Kaas edusti Ranskaa Eurovision laulukilpailussa 2009 Moskovassa. Kaasin kannattajat ympäri maailmaa osallistuivat kansainväliseen kyselyyn, jossa he valitsivat suosikkikappaleensa artistin uudelta albumilta Kabaret. Kappale Et s'il fallait le faire keräsi ylivoimaisesti eniten ääniä ja valittiin näin ollen Kaasin ensimmäiseksi single-julkaisuksi ja lopulta hänen edustuskappaleekseen Eurovision laulukilpailuun.
Albumit
1 Live-levyjä 2 Kokoelmia
Vuosipäivä
Vuosipäivä on suomalaisen rockyhtye Happoradion kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 26. huhtikuuta 2006. Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 23. Vuosipäivä-albumista lähtien Aki Tykki ja AH Haapasalo on säveltäneet yhdessä biisejä. Albumi tuotettiin ja äänitettiin Loimaan Popstudiolla.
A. W. Groote
Arnold Willem Groote (1859–1944) oli hollantilainen upseeri, joka laati hollannin kielelle pikakirjoitusjärjestelmän 1800-luvun lopussa.
Grooten pikakirjoitusjärjestelmä
thumb|Grooten järjestelmällä kirjoitettua tekstiä. A. W. Groote opiskeli pikakirjoitusta käyttäen J. L. Wéryn tekemää hollanninkielistä sovitusta Stolzen järjestelmästä, mutta piti sitä liian mutkikkaana, ja laati oman yksinkertaisemman järjestelmän. Grooten järjestelmässä vokaalit merkitään aina konsonanttien tavoin omilla merkeillään. Järjestelmä oli helposti opittavissa, ja siitä tuli suosituin pikakirjoitusjärjestelmä Hollannissa.
Ekhemos
Ekhemos oli kreikkalaisessa mytologiassa Arkadian kuningas, joka seurasi kuninkaana Lykurgosta tämän suvun sammuttua. Ekhemos oli Airopoksen poika ja Kefeuksen lapsenlapsi, ja hän meni naimisiin Timandran, Ledan ja Tyndareuksen tyttären kanssa.
Ekhemoksen hallitusaikana doorilaiset hyökkäsivät Peloponneksokselle. Heidän johtajansa Hyllos, Herakleen poika haastoi vastustajansa kaksinkamppailuun, jonka lopputuloksen mukaan joko maa luovutettaisiin herakleideille tai sitten nämä pidättäytyisivät hyökkäämästä uudelleen joko seuraavaan viiteenkymmeneen tai sataan vuoteen. Ekhemos otti haasteen vastaan ja löi Hylloksen pakottaen herakleidit siten peräytymään.
Pete Carroll
thumb|right|Pete Carroll Peter Clay "Pete" Carroll (s. 15. syyskuuta 1951 San Francisco, Kalifornia) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon valmentaja, joka on toiminut NFL:n Seattle Seahawksin päävalmentajana vuodesta 2010 lähtien. Joukkue ylsi helmikuussa 2014 seurahistorian ensimmäiseen Super Bowl -mestaruuteen. Aikaisemmin Carroll oli tunnettu eritoten menestyksestään yliopistotasolla. Hän toimi Etelä-Kalifornian yliopiston päävalmentajana vuosina 2001–2009. Carroll on Jimmy Johnsonin ja Barry Switzerin ohella ainoa amerikkalaisen jalkapallon valmentaja, joka on voittanut sekä NFL:n mestaruuden että yliopistomestaruuden.
Apuvalmentajana
Pete Carroll varttui Kaliforniassa ja valmistui Pacific-yliopistosta. Hänen pelasi yliopiston joukkueessa kulmapuolustajana ja peliuran jälkeen jatkoi apuvalmentajana. Carroll valmensi useassa eri yliopistossa, kunnes vuonna 1984 NFL:n Buffalo Bills palkkasi hänet kulmapuolustajien valmentajaksi.
New York Jets
Vuonna 1990 Carroll siirtyi New York Jetsin puolustuksen koordinaattoriksi. Kauden 1993 päätteeksi päävalmentaja Bruce Coslet sai potkut, ja Carroll ylennettiin päävalmentajaksi. Joukkue aloitti kauden 1994 pirteästi, mutta kausi päättyi viiden ottelun tappioon. Carroll sai potkut yhden kauden jälkeen.
USC
Saatuaan potkut New Englandista Carroll piti valmentamisesta välivuoden. Vuonna 2001 Etelä-Kalifornian yliopisto (USC) palkkasi hänet päävalmentajakseen. Carroll käänsi nopeasti perinteisen USC:n suunnan. Kausilla 2003 ja 2004 joukkue voitti yliopistomestaruuden. Joukkue voitti ennenäkemättömät 34 peliä peräkkäin. Carrollin vuosien pelaajista 53 valittiin NFL:n valintatilaisuudessa, 14 heistä 1. kierroksella.
Seattle Seahawks
Vuonna 2010 Carroll siirtyi Seattle Seahawksin päävalmentajaksi. Ensimmäin kausi toi heti pudotuspelipaikan, vaikka joukkue hävisi enemmän pelejä kuin voitti. Pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella kaatui puolustava mestari New Orleans Saints, mutta toisella kierroksella Chicago Bears osoittautui paremmaksi. Kaudella 2011 joukkue jäi pudotuspelien ulkopuolelle.
Kaudelle 2012 joukkue uudisti pelinrakentajaosastoaan. Vapaa pelaaja Matt Flynn palkattiin Green Bay Packersista ja joukkue varasi NFL:n varaustilaisuuden kolmannella kierroksella Russell Wilsonin Wisconsinin yliopistosta. Wilson otti ykköspelinrakentajan paikan ja Seahawks voitti 11 ottelua selviten pudotuspeleihin. Carroll ja toimitusjohtaja John Schneider ovat uudistaneet joukkuetta rohkeasti ajaen sisään nuoria pelaajia. He ovat löytäneet hyviä pelaajia myös varaustilaisuuden myöhemmillä kierroksilla, kuten tukimies K. J. Wrightin, kulmapuolustaja Richard Shermanin ja takapuolustaja Kam Chancellorin.
Kaudella 2013 joukkueen nousukiito jatkui. Puolustuspelaajat Cliff Avril ja Michael Bennett liittyivät joukkueeseen kauden mittaisilla sopimuksilla. Lisäksi huippuvaarallinen Percy Harvin hankittiin isossa kaupassa Minnesota Vikingsista. Vaikka Harvin missasi ison osan kaudesta loukkaantuimisten takia voitti Seahawks divisioonansa ja pääsi pudotuspeleihin konferenssin ykköspaikalta. Joukkue dominoi vastustajia erityiseti aggressiivisella puolustuspelillään. Menestys jatkui pudotuspeleissä ja kausi huipentui Super Bowliin, jossa vastaan asettui Denver Broncos legendaarisen pelinrakentajansa Peyton Manningin johtamana. Seahawks ei antanut vastustajalleen mahdollisuuksia, kun huikea puolustuspeli siivitti joukkueen voittoon murskalukemin 43–8.
Menestys jatkui myös seuraavalla kaudella, vaikka joukkue menetti useita avauskokoonpanon pelaajia. Seahawks voitti divisioonansa toisen kerran peräkkäin ja kaatoi konferenssifinaaleissa Green Bay Packersin jatkoajalla, vaikka oli vielä alle 4 minuuttia ennen loppua tappiolla lukemin 19-7. Super Bowlissa New England Patriotsia vastaan joukkue oli vielä viimeisellä minuutilla mahdollisuudet voittoon, mutta syötönkatko maalilinjalla käänsi ottelun Patriotsin eduksi.
Yksityiselämä
Carrollilla ja hänen vaimollaan Glenalla on kolme lasta ja yksi lapsenlapsi. A Better L.A. ja A Better Seattle ovat Carrolin perustamia hyväntekeväisyysjärjestöjä, jotka tähtäävät väkivallan vähentämiseen näissä kaupungeissa.
Matkijalintu (romaani)
Matkijalintu on Sean Stewartin vuonna 1998 ilmestynyt Teksasiin sijoittuva maagis-realistinen romaani. Kirjan on julkaissut suomeksi Karisto vuonna 2007 J. Pekka Mäkelän suomennoksena. Teos oli World Fantasy -palkinnon ehdokkaana. Suomennos oli ehdokkaana Tähtifantasia-palkinnon saajaksi.
Tuomas Rajala
Tuomas Rajala (s. 1979) on suomalainen juontaja ja toimittaja, joka tuli alun perin tunnetuksi YleX-radiokanavan iltapäiväohjelman juontajana.
Rajala juonsi YleX Iltapäivää yhdessä Olli Juneksen kanssa vuosina 2005–2008 ja YleX Aamua vuoden 2008 tammikuusta saman vuoden syyskuuhun saakka. 12. syyskuuta 2008 Rajala ilmoitti aamulähetyksessä lopettavansa radiojuontajan työt Juneksen aisaparina kyseisen lähetyksen jäädessä hänen viimeisekseen YleX:ssä. Tämän jälkeen Rajala ilmoitti jatkavansa edelleen Yleisradion palveluksessa, mutta television puolella.
Vuoden 2021 alussa Rajala aloitti HitMixin juontajana. Rajala irtisanoutui HitMixiltä syksyllä 2021 juontajakollegansa Alma Hätösen kanssa.
27. joulukuuta 2008 – 5. tammikuuta 2009 Rajala juonsi YLE TV2:n nuortenohjelma Summerin talviversiota yhdessä Mirella Pekkosen ja Matti Leinon kanssa. Keväällä 2009 Rajala juonsi YLE TV1:llä esitettyä Saimi ja Jalmari -ohjelmaa yhdessä Mikko Kuustosen kanssa. Kesällä 2009 Rajala näytteli Summeri-ohjelmassa esitetyissä sketseissä mm. Paula Norosen ja Jusu Lounelan kanssa sekä kuului ohjelman taustatiimiin. Syksyllä 2009 Rajalaa nähtiin YLE Teeman Popkult-ohjelmassa sekä edelleen Saimi & Jalmari -ohjelman juontajana. Keväällä 2010 Rajala oli mukana YLE Teeman Popkult-ohjelman tuotantotiimissä.
16.2.-17.12.2015 Rajala toimi Radio Novan aamuohjelman juontajana yhdessä Minna Kuukan ja Matti Ylösen kanssa.
Rajala on kotoisin Jyväskylästä, mutta asuu nykyään Helsingissä. Hän opiskeli vuonna 2000 Jyväskylän kristillisessä opistossa viestinnän ja median linjalla. Hän on myös soittanut rumpuja jyväskyläläisessä Jacks of All Trades -yhtyeessä.
Rajala on naimisissa Anne-Mari Rajalan (o.s. Aaltonen) kanssa, joka oli hänen juontajakollegansa YleX:ssä.
Oršan keskusrautatieasema
Oršan on Minskin paikallisjunien koillisen rataverkon keskeisimpiä asemia, paikallisjunat kulkevat myös Venäjän rajalle (Krasnoje) että Lepeliin. Oršassa rataverkko jakautuu kaikkiaan kuuteen eri ilmansuuntaan ja kaupunki onkin Valko-Venäjän keskeisimpia rautateiden solmupisteitä.
Ratayhteyksistä keskeisimpiä on länsi-itäsuuntainen eurooppalainen raideliikenteen liikennekäytävä, joka saapuu Oršaan Minskistä länsilounaasta ja jatkuu idässä Venäjän rajalle ja Venäjällä edelleen Smolenskiin ja esimerkiksi Moskovaan. Toinen hyvin merkittävä linja on Valko-Venäjän itäosia yhdistävä pohjois-eteläsuuntainen päärata. Se luo yhteyden esimerkiksi Pietarista Pihkovan ja Nevelin kautta Valko-Venäjän Vitsebskin, Oršaan ja Mahiljouhun sekä edelleen Žlobiniin, mistä useat junat jatkavat usein esimerkiksi Homeliin (Gomel) sekä Ukrainan Kiovaan tai Ukrainan ja eteläisen Venäjän teollisuuskaupunkeihin. Lisäksi Oršasta lähtevät raiteet Lepeliin (noin 120 kilometriä länsiluoteessa) ja kaakkoon kohti Krytšauta.
Liityntäliikenne
Linja-autoasema busseineen ja linjatakseineen löytyy noin 150 metriä rautatieasemasta lounaaseen.
Gävlen linna
thumb|right|250px|Gävlen linna.
Historia
Vuonna 1726 pääsiäisen jälkeen tulipalo tuhosi linnan. Linnan annettiin seisoa pahoin vaurioituneena muutaman vuoden ennen kuin vuonna 1741 siitä päätettiin tehdä taas maaherranresidenssi, kuten se oli aikaisempina vuosina ollut. Arkkitehti Carl Hårleman sai tehtäväkseen suunnitella uudistustyöt. Hårlemanin kynästä linna sai nykyisen ulkonäönsä. Siinä on jäljellä 1500-luvulla rakennetut seinät, mutta muuten se on uusittu kokonaan ja edustaa 1700-luvun ranskalaisvaikutteista rokokoota. 1760-luvulla linna oli muuttovalmis, ja sinne muutti maaherra Axel Johan Gripenhielm.
Párnitha
Párnitha, antiikin Parnes , on vuori Attikassa Kreikassa. Sen korkeus on 1 413 metriä. Vuoren alue muodostaa kansallispuiston nimellä Párnithan kansallismetsä (Εθνικός Δρυμός Πάρνηθας, Ethnikós Drymós Párnithas).
thumb|220px|left|Párnitha nähtynä [[Lykavittós-kukkulalta Ateenasta.]] thumb|left|220px|[[Kreikan metsäpalot 2007|Metsäpalo Párnithalla vuonna 2007.]] Párnitha on Attikan alueen korkein vuori ja se sijaitsee Ateenan metropolialueen pohjoispuolella noin 30 kilometriä pohjoiseen Ateenan keskustasta. Párnitha muodostaa pitkän itä-länsisuuntaisen vuorijonon, jossa on 16 yli 1 000 metriä korkeaa huippua. Korkeimman huipun nimi on Karampóla (Καραμπόλα).
Párnithan kansallismetsä perustettiin vuonna 1961. Sen pinta-ala on hehtaaria ja laajemman suojelualueen koko noin  hehtaaria. Alue kärsi paljon tuhoja vuoden 2007 suurissa metsäpaloissa.
Alfred Sandberg
Alfred Sandberg oli suomalainen jääkäriluutnantti. Hän oli Saksassa sotilaskoulutuksensa saanut jääkäri, joka jo ensimmäisessä maailmansodassa sai tulikasteensa sotilaana.
Perhetausta
Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Jakob Sandberg ja Brita Maria Berg. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1924 Alma Alma Sandelinin kanssa.
Opinnot
Sandberg kävi kaksi luokkaa kansakoulua ja suoritti vuonna 1928 kansakoulukurssin Korialla. Hän suoritti Rehumestari- ja kuormastovääpelikurssin Mikkelissä vuonna 1924 ja kuormastovääpelikurssin Helsingissä vuonna 1925.
Suomen sisällissota
Sandberg saapui Suomeen jääkärien pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918 ja sijoitettiin Suomen Valkoiseen armeijaan kuormastovääpeliksi 2. Jääkärirykmentin 12. jääkäripataljoonaan ja otti osaa sisällissodan taisteluihin Kalevankankaalla, Tampereella, Kauksamossa ja Raivolassa.
Sisällissodan jälkeinen aika
Sandberg siirrettiin sisällissodan jälkeen 12. heinäkuuta 1918 alkaen Pioneerikoulutuspataljoonaan. Armeijasta hän erosi 30. syyskuuta 1920, mutta astui uudelleen palvelukseen 1. marraskuuta 1922 ja hänet sijoitettiin Pioneeripataljoona 1:een (myöh. Pioneeripataljoona). Hän toimi aluksi pataljoonassa kuormastoaliupseerina ja 31. elokuuta 1928 alkaen rehuvaraston hoitajana sekä 1. toukokuuta 1934 alkaen 2. komppanian vääpelinä, kunnes hänet siirrettiin 31. toukokuuta 1935 pioneerikurssin koulutusvääpeliksi.
Talvi- ja jatkosota
Sandberg osallistui talvisotaan Pioneerikoulutuskeskuksen rehuvarastonhoitajana ja tallivääpelinä. Välirauhan aikana hän toimi samassa tehtävässä, kunnes jatkosodan puhjettua hänet komennettiin eläinlääkintäaliupseeriksi ja myöhemmin hevosupseeriksi Pioneeripataljoona 14:ään, missä tehtävässä hän palveli vuoteen 1944 saakka, jolloin hänet siirrettiin hevosupseeriksi Pioneeripataljoona 15:een, missä hän palveli vuoteen 1945 saakka. Sotien jälkeen hän jatkoi edelleen samassa tehtävässä Pioneeri rykmentin 1. pataljoonassa vuoteen 1949 saakka, jolloin hän erosi vakinaisesta palveluksesta. Myöhemmin hän työskenteli riistanvalvojana Elimäen ja Anjalan riistanhoitopiireissä vuoteen 1960 saakka.
Ampumaurheilu
Sandberg oli Suomen ampujainliiton erikoismestariluokan ampuja koulu- ja kaksintaisteluammunnassa pistoolilla sekä mestariluokan ampuja kouluammunnassa sotilaskiväärillä.
John R. Dunning
John Ray Dunning (24. syyskuuta 1907 Shelby, Nebraska – 25. elokuuta 1975 Key Biscayne, Florida) oli yhdysvaltalainen ydinfyysikko. Hän oli professori ja dekaani. Yhdessä italialaissyntyisen ydintutkimuksen uranuurtaja Enrico Fermin kanssa hän oli eräs Manhattan-projektin kantavista voimista (joita olikin lukuisasti). Dunning työskenteli myös Columbian yliopiston dekaanina vuosina 1950–1969. Hänelle myönnettiin lukuisia kunniatitteleitä sekä muita meriittejä, kuten erinäisiä palkintoja ja kunnianosoituksia tutkimusurallaan.
Dunning oli mukana kehittämässä sekä syklotronin kehittelyä sekä kaasudiffuusio-menetelmää uraanin eri isotooppien erottelemiseksi toisistaan.
Piéria
Piéria on vuori ja vuorijono Makedoniassa Pohjois-Kreikassa. Sen korkeus on 2 190 metriä ja prominenssi 1 170 metriä.
Piériavuori sijaitsee Pierian ja Imathían alueyksiköiden alueella Keski-Makedoniassa Ólymposvuoren luoteispuolella. Vuoren korkeimman huipun nimi on Flámpouro (Φλάμπουρο). Muut korkeimmat huiput ovat Toúrla (Τούρλα, 2 104 m), Avdélla (Αβδέλλα, 2 049 m), Arvanítis (Αρβανίτης, 2 023 m), Pláka (Πλάκα, 1 938 m), Chténi (Χτένι, 1 791 m) ja Pénte Pýrgoi (Πέντε Πύργοι, 1 710 m).
thumb|none|400px|Piérianvuoret panoraamakuvassa.
Slavjanka (vuori)
Slavjanka eli Órvilos  on vuori Bulgarian ja Kreikan rajalla. Sen korkeus on 2 213 metriä.
thumb|left|240px|Slavjanka-vuoren Gotsev Vrah -huippu. Vuoren korkeimman huipun nimi on Gotsev Vrah. Muita huippuja ovat muun muassa Golyam Tsarev Vrah (2 186 m), Malak Tsarev Vrah (2 087 m), Shabran (2 196 m) ja Salyuva Dzhamiya (2 027 m).
Olaf Hampel
Olaf Hampel (s. 1. marraskuuta 1965 Bielefeld) on saksalainen entinen rattikelkkailija.
Ensimmäisen arvokisamitalinsa, EM-hopean, Hampel saavutti vuonna 1991 Dirk Wiesen johtamassa neljän miehen joukkueessa. Olympialaisista Hampel saavutti olympiakultaa neljän miehen rattikelkkailussa 1994 Lillehammerissa Harald Czudajn joukkueessa ja 1998 Naganossa Christoph Langenin joukkueessa. Lisäksi hän saavutti MM-kultaa Langenin jarrumiehenä kahden miehen rattikelkkailussa vuonna 1995 ja neljän miehen kelkkailussa vuonna 1996, jolloin hän voitti lisäksi EM-kultaa sekä kahden että neljän miehen rattikelkkailussa. Saksan mestaruuden hän voitti vuosina 1989 ja 1995 kahden miehen rattikelkkailussa ja 1996 neljän miehen rattikelkkailussa.
Seuratasolla Hampel edusti BSC Winterbergiä. Hän on 183 senttimetriä pitkä ja painaa 98 kilogrammaa.
Arvokisamitalit
Olympialaiset
Maailmanmestaruuskilpailut
Euroopanmestaruuskilpailut
Pauli Välimäki
Pauli Erik Välimäki (s. 20. joulukuuta 1955 Kokkola) on suomalainen toimittaja ja poliitikko. Hänen puolueensa on Vihreä liitto.
Välimäki kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1975 Kokkolan yhteislyseosta, minkä jälkeen hän opiskeli vuodesta 1977 tiedotusoppia Tampereen yliopistossa. Hän valmistui yhteiskuntatieteiden maisteriksi vuonna 1990. Hän toimi 1978–1979 päätoimittajana Etsijä-lehdessä, 1979–1980 uutistoimittajana Kansan Äänessä ja 1981–1986 toimittajana ja toimitussihteerinä Hämeen Yhteistyössä. Vuonna 1985 hän oli perustamassa Radio 957 -paikallisradiota ja vuosina 1986–1989 hän toimi Vihreän Langan päätoimittajana. Hän on työskennellyt vuodesta 1990 vapaana toimittajana.
Vapaana toimittajana Välimäki on muun muassa kirjoittanut Helsingin Sanomiin, Kuluttajaan ja Vihreään Lankaan sekä toiminut radiotoimittajana Radio Suomessa ja Ylen ykkösellä. Hänen toimittamiinsa radio-ohjelmiin kuului muun muassa ympäristöohjelma Varrella virran. Suomen freelance-journalistit ry valitsi hänet vuoden freelance-journalistiksi 2000.
Poliitikkona Välimäki on toiminut Vihreän liiton varapuheenjohtajana vuosina 1990–1991 ja Tampereen kaupunginvaltuuston jäsenenä vuosina 1998–2006 sekä Tampereen kaupunginhallituksen jäsenenä vuosina 1999–2002 ja 2005–2006. Vuosina 2003–2004 hän oli kaupunginvaltuuston toinen varapuheenjohtaja ja vuosina 1999–2006 vihreän valtuustoryhmän puheenjohtaja. Hän erosi kaupunginvaltuuston jäsenyydestä aloitettuaan viestinnän erityisasiantuntijana Tampereen pormestarin Timo P. Niemisen esikunnassa vuoden 2007 alussa. Välimäki on ollut myös eduskuntavaaliehdokkaana, ensimmäisen kerran eduskuntavaaleissa 1983 silloisessa Hämeen läänin pohjoisessa vaalipiirissä ja viimeisimmän kerran eduskuntavaaleissa 2007 Pirkanmaan vaalipiirissä, mutta ei ole tullut valituksi.
Välimäki on naimisissa Irene Roivaisen kanssa ja hänellä on kolme lasta, vuosina 1981 ja 1994 syntyneet pojat sekä vuonna 1989 syntynyt tytär.
Sorokimalainen
Sorokimalainen (Bombus soroeensis) on kimalaislaji. Sillä on musta keskiruumis, jonka etuosa ja takaruumiin poikkivyö ovat keltaisia. Takaruumiin kärki on valkoinen. Väritykseltään sorokimalainen muistuttaa paljon mantukimalaista, josta sen erottaa etenkin kuningattaren kohdalla takaruumiin keltaisen poikkivyön katkonaisuus. Kuningatar on pituudeltaan 14–18 millimetriä, työläinen 10–14 millimetriä ja koiras 12–14 millimetriä.
Sorokimalainen pesii hiekkaiseen maahan kaivetuissa pienehköissä mutta pitkäikäisissä yhteiskunnissa. Sitä tavataan etenkin hiekkatörmien ja hiekkapohjaisten ketojen liepeillä. Sorokimalainen on lyhytkielinen ja etsii ravintonsa hedelmäpuiden, marjapensaiden sekä mustikan ja puolukan kukista. Työläiset käyvät etenkin kellokasvien ja kanervien kukissa, koiraat maitohorsmalla, ahdekaunokilla ja kultapiiskulla.
Suomessa sorokimalainen esiintyy melko yleisenä Etelä- ja Keski-Suomessa, pohjoisimmillaan Rovaniemen korkeudella. Sen pesässä loisii joskus kirjoloiskimalaisia.
Joris Ivens
George Henri Anton ”Joris” Ivens (18. marraskuuta 1898 Nijmegen, Alankomaat – 28. kesäkuuta 1989 Pariisi, Ranska) oli alankomaalainen elokuvaohjaaja ja dokumentaristi, jonka ura kesti 1910-luvulta aina 1980-luvulle saakka. Poliittisesti Ivens oli kommunisti, mikä näkyi myös hänen kantaa ottavissa töissään. Ivensiä pidetään dokumenttielokuvan merkittävänä kehittäjänä ja yhtenä sen suurista nimistä.
Nuoruusvuodet – valokuvaajasta elokuvaajaksi
Nijmegenissä vuonna 1898 syntynyt George Ivens oli katolisen perheen toinen lapsi. Hänen vanhempansa pitivät kaupungissa valokuvausliikettä, ja myös Georgen oli tarkoitus jatkaa tällä alalla. Otollisissa olosuhteissa Ivensistä tuli kuitenkin myös elokuvaohjaaja jo teini-iässä. Vuonna 1912 valmistunut lyhytfilmi De Wigwam, intiaani- ja länkkäritarina, oli koko perheen voimainkoitos.
Armeijan reserveissä ollut Ivens suuntasi ensimmäisen maailmansodan jälkeen Berliiniin jatkaakseen opintoja valokuvaajan uraa ajatellen. Nuorelle miehelle poliittisesti ja taiteellisesti aktiivinen 1920-luvun alkupuolen Berliini muodostui kuitenkin käännekohdaksi. Poliittisista vasemmisto-avant-garde-piireistä sekä ekspressionismin kyllästämistä elokuvista tuli Ivensille tuttuja.
Ensimmäiset todelliset filmikokeilut Ivens aloitti vuonna 1927, ja jo seuraavina vuosina syntyivät lyhytelokuvat Silta (De Brug, 1928) ja Sade (Regen, 1929), runollinen kertomus sateen kastelemasta kaupungista. Molemmat on mainittu usein avant-garde-klassikoiksi.
Kohti poliittista elokuvaa
Lyhytelokuvilla nopeasti mainetta hankkinut Ivens siirtyi 1930-luvulla yhä enemmän kohti poliittisesti kantaa ottavaa elokuvaa ja antoi omien poliittisten ja sosiaalisten vakaumustensa näkyä.
Neuvostoliittolaisen Vsevolod Pudovkinin maahan kutsumana Ivens ohjasi Sankareiden laulun (Pesn o gerojah, 1932), Neuvostoliiton suunnitelmatalouteen perustunutta teollistumista ihastelleen elokuvan. Mahdollisia ongelmakohtia Ivens ei käsitellyt, toisin kuin yhdessä Henry Storckin kanssa ohjaamassaan elokuvassa Misère au Borinage (tai Borinage, 1933). Belgian hiilikaivosalueen työläisten kurjia olosuhteita ohjaajat käsittelivät rehellisen suorasti tyylillistä kikkailua välttäen.
Elokuvassaan Uusi maa (Nieuwe gronden, 1934) Ivens palasi Alankomaiden patotyömaille maankuivausprojektien pariin, elokuva oli jatkoa muutamia vuosia aiemmin valmistuneelle lyhytelokuvalle Zuiderzee (1930). Ihmisen työtä ylistänyt elokuva sai myös osakseen vahvan poliittisen näkökulman. Kokoomaelokuvan metodein ja arkistomateriaalin avulla epäpoliittiselta vaikuttava kokonaisuus kääntyi kapitalismin kritiikiksi.
Espanjan sisällissota ja Kiinan–Japanin sota
1930-luvun puolivälissä Yhdysvalloissa työskennellyt Ivens kiinnitti katseensa sinne minne niin monen muunkin aikalaisen huomio hakeutui: Espanjan sisällissotaan. Syntyi tasavaltalaisten näkökantoja heijastellut, mutta objektiivisuuden ja vahvan läsnäolon hengen säilyttänyt Espanjan maa (The Spanish Earth, 1937), johon selostustekstin kirjoitti ja luki kirjailija Ernest Hemingway. Elokuvaa pidetään yhtenä Ivensin laajan tuotannon tärkeimmistä.
Dokumenttielokuvan merkityksen paremmin tiedostanut Ivens halusi elokuvillaan yhä enemmän haastaa ihmisiä toimimaan yhteiskunnallisten ongelmien parissa. Elokuvaajasta kehittyi taistelukuvaaja, ja Ivens siirtyi Aasiaan uusien ongelmakohtien pariin. Japanilaisten hyökkääjien kohteeksi joutuneesta Kiinasta valmistui elokuva 400 miljoonaa (The 400 Million, 1938), jossa Kiinan–Japanin sodan äärimmäinen julmuus tallentui selkeästi ja voimakkaasti.
Indonesiasta Itä-Eurooppaan.. ja eri puolille maailmaa
Toisen maailmansodan aikana jälleen Yhdysvalloissa työskennellyt Ivens sai pian sodan jälkeen tarjouksen kotimaastaan Alankomaista. Hallituksen pyynnöstä Alankomaiden Itä-Intiaan nimitetty Ivens ajautui kuitenkin pian välirikkoon kotimaansa kanssa, sillä elokuvassa Indonesia Calling (1946) ohjaajan sympatiat olivat paikallisten asukkaiden, ei Euroopasta tulleiden siirtomaaisäntien puolella.
Seuraavan kymmenen vuoden aikana Ivensin ura jatkui sodan tuhoista ylös nousevan Itä-Euroopan maissa. Syntyi tuotantoarvoiltaan vaikuttavia elokuvia, joiden taiteellinen laatu ei ollut kuitenkaan aina kohdallaan, sillä ohjaajan kädet olivat usein sidottu toimimaan kommunismin äänitorvena.
Itä-Euroopan vuosien jälkeen Ivensin ura jatkui työteliäänä, mutta 1950–1960-lukujen molemmin puolin syntyi poliittisten elokuvien vastapainoksi myös pitkästä aikaa epäpoliittisia elokuvia eri puolilla maailmaa. Elokuvassa Seine kohtaa Pariisin (La Seine a rencontré Paris, 1957) pääsi jälleen esille hänen runollinen puolensa. Samaan runollisten kuvausten sarjaan voidaan liittää elokuvat Valparaiso (...A Valparaiso, 1963) ja Mistraali (Pour le mistral, 1965), joista jälkimmäisessä Ivens kuvasi kamerallaan jotakin näkymätöntä – tuulta.
Jälleen Aasiaan
Myös viimeisinä vuosikymmeninään Ivens säilytti poliittisen puolensa ja palasi myös Aasiaan. Vietnamin sodasta syntyi elokuva 17. leveysaste (Le Dix-septième parallèle, 1967), joka toi kuuluviin pohjoisvietnamilaisten äänen ja yhdysvaltalaisten pommitusten keskellä asuvien ihmisten kärsimyksen.
Maon kulttuurivallankumouksen ravistelemasta Kiinasta syntyi puolestaan massiivinen, mutta ei juuri kriittinen, 12-tuntinen Kuinka Yukong siirsi vuoria (Comment Yukong déplaca les montagnes, 1976). Kiinassa valmistui myös lähes 90-vuotiaaksi ehtineen Ivensin viimeinen teos, jälleen tuulta käsitellyt Une Histoire du vent (1988). Viimeisinä vuosikymmeninään Ivens työskenteli usein yhdessä vaimonsa Marceline Loridanin kanssa.
BeamNG.drive
BeamNG.drive on ajoneuvosimulaatiopeli, jonka on saksalaisen BeamNG GmbH:n kehittämä ja julkaisema. Peli käyttää pehmeän kappaleen mallia pelimoottorissaan törmäysten ja vaurioiden käsittelyyn.
Peli julkaistiin Steam-palvelussa ennakkojulkaisuversiona 29. toukokuuta 2015.
Kehitys
BeamNG:n verkkosivu, beamng.com avattiin 8. toukokuuta 2012 aloittaakseen uutisten julkaiseminen simulaattorin kehityksestä.
Peli asetettiin avoimeen äänestykseen Steam Greenlightissa 12. helmikuuta 2014 ja se hyväksyttiin kahdeksan päivän päästä.
BeamNG ilmoitti 15. kesäkuuta 2018 yhteistyöstä Camshaft Software -ohjelmiston kanssa, joka kehitti ajoneuvotyyppikoneen Automation, jossa he tarjosivat 13.7.2018 molemmille peleille myynninedistämismyyntiä. Päivitys sisälsi Automation Test Track -ympäristön, joka asetettiin Uuteen-Seelantiin.
Pelaaminen
BeamNG.drive sisältää seitsemän tilaa: skenaariot, jotka ovat monimutkaisia, vaikeita, kehittäviä ja vaihtelevia tehtäviä; kampanjatila, joka sisältää tiettyyn teemaan liittyviä pieniä skenaarioita; vapaa harhailu-tila, jossa pelaaja voi ajaa useita eri ajoneuvoja valitussa ympäristössä; aika-ajot, jossa pelaaja valitsee ajoneuvon, kartan, kurssin ja tavoittelee parasta aikaansa; linja-autoreitit, jotka asettavat pelaajan linja-auton ratin taakse, kuljettamaan matkustajia tietyllä reitillä; valoreitti -tila, joka on olennaisesti aikakokeilu, mutta on silti oma kokonaisuutensa perustuneensa Troniin.
Peli toteuttaa pehmeän kappaleen fysiikan, sekä ajoneuvojen dynamiikkaa, että ajoneuvojen ja esineiden välisiä törmäyksiä.
Fysiikat
BeamNG.drive käyttää reaaliaikaista, pehmeän kappaleen dynamiikan fysiikan rakennetta ajoneuvojensa simuloimiseksi. Fysiikan yhtälöille on kirjoitettu algoritmeja. Pelissä olevat ajoneuvot koostuvat pehmeästä rungosta, solmu-palkkirakenteesta, joka on samanlainen kuin Rigs of Rodsin ajoneuvorakenne. Fysiikkamoottori simuloi yhteenliitettyjen solmujen ja palkkien verkkoa, jotka muodostavat näkymättömän rungon ajoneuvosta, jossa on realistiset painot ja massat. Pehmeän rungon fysiikan osalta käytetään ajoneuvoja, jotka realistisesti joustavat ja deformoituvat runkoon kohdistuvina jännitteinä, kuten törmäysten vaikutuksetkin. Pelimoottori laskee jatkuvasti fysiikan yhtälöitä ja ongelmia reaaliajassa pelin aikana, pelin sujuvuuden vuoksi.
Quebecin ensimmäinen konferenssi
thumb|Quebecin konferenssi 1943, jossa keskusteltiin Normandian maihinnoususta. Kuvassa kokoukseen osallistuneet [[Winston Churchill, William Lyon Mackenzie King ja Franklin D. Roosevelt.]] Quebecin ensimmäinen konferenssi pidettiin 13.–24. elokuuta 1943 Quebecissa Kanadassa. Se oli toisen maailmansodan konferenssi, johon osallistuivat liittoutuneiden päämiehistä pääministeri Winston Churchill Britanniasta, presidentti Franklin D. Roosevelt Yhdysvalloista ja isäntämaasta pääministeri William Lyon Mackenzie King.
Tapaamisessa Britannia vahvisti Yhdysvaltain ylivallan Tyynenmeren sotanäyttämöllä, jossa pyrittiin tehostamaan sotatoimia. Osapuolet päättivät jatkaa Tšiang Kai-šekin avustamista Kiinassa, ja Kaakkois-Aasian joukot määrättiin vara-amiraali Louis Mountbattenin alaisuuteen.