cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Raamatun tulkinta
Vapautuksen teologian tulkinta
Vapautuksen teologia pyrkii tulkitsemaan Raamattua köyhien ja valtaa vailla olevien näkökulmasta niin, että se johtaa yhteiskunnan vääristyneiden rakenteiden korjaamiseen.
Poleeminen tulkinta
Poleeminen Raamatun tulkintatapa pyrkii tarkoituksellisesti heikentämään Raamatun arvovaltaa etsimällä siitä ristiriitaisuuksia ja moraalisesti kestämättömiä kantoja.
Erilaisia lukutapoja
Eri ihmisillä on erilaiset edellytykset ja eri aikakausilla omat lähtökohtansa ja metodinsa tulkita Raamattua. Varsinainen tieteellinen Raamatuntutkimus syntyi valistuksen aikana 1700-luvulla.
Kanoninen lukutapa
Kanonisessa lukutavassa korostetaan, että Raamatun tekstien kaanon on enemmän kuin osiensa summa. Tällä näkemyksellä pyritään oikeuttamaan ne näkökulmat lukea Raamattua, jotka kullakin uskonyhteisöllä ovat. Kanoninen lukutapa on leimallisesti teologinen. Kanoninen lukutapa ei yleensä kohdistu laajoihin tekstikokonaisuuksiin vaan rajoittuu yksittäisiin teksteihin, joita luetaan suorana puhutteluna lukijalle itselleen.
Kanoniseen lukutapaan soveltuu Vanhasta testamentista erityisesti psalmit, koska niissä puhuva minä on kuin tyhjä tila, joka pyrkii ottamaan lukijan mukaansa jakamaan psalmirunoilijan kokemuksen. Myös Jobin kirja soveltuu erinomaisesti kanoniseen lukutapaan, koska Jobin asemaan on lukijan helppo samaistua.
Kanonisen lukutavan kritiikki
Kanonista lukutapaa on arvosteltu voimakkaasti, koska kristillisen kaanonin rajat ovat vaihdelleet eri aikoina eri traditioissa (esimerkiksi protestantit ja roomalaiskatoliset). Sitä on arvosteltu myös siitä, että yksittäiset tekstit uhkaavat kadottaa oman erityisen sanottavansa, jos niitä tulkitaan liian harmonisoivasti kaanonin kokonaisuuden näkökulmasta.
Raamatun inspiraatio
Raamatun tulkintaan vaikuttaa käsitys Raamatun syntytavasta. Yleensä kristillisissä kirkoissa ajatellaan Raamatun synnyn takana olevan jonkinlainen jumalallinen ohjaus, jota kutsutaan inspiraatioksi. Erilaisia inspiraatiokäsityksiä on pääpiirteissään kolme:
Kaksi jälkimmäistä käsitystä yhdistetään usein myös siten, että tiettyjä Raamatussa siteerattuja, varsinkin Jeesuksen mutta myös eräitä muidenkin henkilöiden puheita pidetään sanasta sanaan Jumalan ilmoittamina, mutta kertomuksia tapahtumista ihmisten jälkeenpäin parhaan kykynsä mukaan kirjoittamana.
Raamatun tulkintaan vaikuttaa luonnollisesti vielä se, mikäli tulkinta ei oleta Jumalallista inspiraatiota. Tällöin tulkinnan perusteena on kirjoitusten historiallinen syntytausta tai jokin muu ihmisen elämään liittyvä tulkintaprinsiippi.
Raamatun tulkinnan vaikeus
Raamatun tulkintaa vaikeuttaa se, että se on kirjoitettu alkujaan aivan toisenlaisessa historiallisessa, kulttuurisessa ja yhteiskunnallisessa tilanteessa kuin missä nykylukijat elävät. Koska tulkitsijan tiedot alkuperäisestä viitekehyksestä ovat väistämättä puutteelliset, on Raamatun tulkinta aina oman viitekehyksen mukaan värittynyttä. Vaikeatajuisuuden lisäksi tulkintaa voivat värittää myös ennakkoluulot, pelot tai varmuus oman kulttuurin ylivertaisuudesta. Raamattua käytetään myös usein vallankäytön välineenä, jolloin tulkintaa ohjaa pyrkimys oman arvovallan lisäämiseksi. Tulkinnat eivät ole koskaan puolueettomia, sillä niillä on vaikutusta käytännön elämään. Myös Raamatussa varoitetaan sen vaikeasta tulkittavuudesta. Erityisesti mainitaan Paavalin kirjeet.
Jotkut katsovat, että Raamattua ei pitäisi tulkita, vaan lukea "sellaisenaan", eivätkä tulkinnat saisi muuttua aikojen saatossa. Tällaista raamattukäsitystä nimitetään fundamentalistiseksi. Raamattu kuitenkin tulkitsee myös itse itseään tavalla, joka muuttuu kirjasta toiseen. Esimerkiksi perinteinen vanhatestamentillinen ajatus siitä, että hurskas menestyy ja kärsimys on seurausta synnistä, kyseenalaistetaan myöhemmin. VT:ssa toisenlaisen (ja toisistaan poikkeavan) vastauksen antavat Job ja Saarnaaja. UT:ssa näkemys maallisesta kärsimyksestä seurauksena synnistä kumotaan muun muassa näissä Raamatun kohdissa:
ja
Toinen esimerkki: Paavali, aiemmin juutalaisen lain innokas noudattaja, tuli johtopäätökseen, ettei juutalainen laki ympärileikkauksineen enää sido kristittyjä. "Raamatullisuus" on siis väistämättä sitä, että pidetään kiinni tietyistä Raamatun kohdista - ja tietyllä tavalla tulkittuna.
Sipola
Sipola voi viitata seuraaviin:
Siltalan pehtoori
Siltalan pehtoori, myös: Siltalan pehtori, (alkuteos Inspektorn på Siltala) on Harald Selmer-Geethin kirjoittama romaani vuodelta 1903. Sen kustantaja oli Söderström & C:o, samoin kuin 1904 julkaistun suomennoksen. Sen on suomentanut Aarni Kouta. Kirja ilmestyi vuonna 1912 myös Saksassa nimellä Der Inspektor auf Siltala.
Amirkabirin teknillinen yliopisto
Amirkabirin teknillinen yliopisto (, lyhenne AUT) on Iranin pääkaupunki Teheranissa toimiva julkinen teknillinen yliopisto. Pääkampuksensa ohella yliopistolla on kolme sivukampusta Garmsarissa, Mahshahrissa ja Bandar Abbasissa.
Siltalan pehtoori
Harald Selmer-Geeth oli salanimi, jonka takana oli Viipurin oikeuspormestari Werner August Örn. Alkuperäinen ruotsinkielinen teos menestyi aluksi varsin hyvin, ja siitä otettiin vuonna 1920 kolmas painos, mutta sen jälkeen se jäi unohduksiin. Suomennoksen suosio alkoi kasvaa vasta vuoden 1934 elokuvan myötä ja on sittemmin jäänyt elämään kartanoromantiikan klassikkona, josta on otettu uusi painos viimeksi 1994.
Amirkabirin teknillinen yliopisto
Alkujaan yleisyliopistona aloittanut oppilaitos on vuodesta 1958 lähtien toiminut teknillisenä yliopistona. Yliopistosta on käytetty myös nimitystä Teheranin polyteknillinen yliopisto, minkä yliopisto yhä julkituo kotisivullaan. Yliopistossa on runsas 5 300 alempaa korkeakoulututkintoa suorittavaa ja runsas 8 200 tätä ylemmän tason opiskelijaa (maisteri- ja tohtoriopiskelijat). Noin 2 prosenttia opiskelijoista on ulkomailta. Yliopiston henkilökuntaan kuuluu runsas 520 henkeä, johon joukkoon lukeutuu 110 professoria.
Siltalan pehtoori
Risto Orko on ohjannut Siltalan pehtoorista vuonna 1934 kassamagneetin Siltalan pehtoori, jonka tuotti Suomi-Filmi. Vuonna 1953 Suomi-Filmi tuotti aiheesta toisenkin filmiversion Siltalan pehtoori, jonka on ohjannut Valentin Vaala. Se perustui Vaalan ja Usko Kempin käsikirjoitukseen. Elokuvassa on kriitikon mukaan tilaustyön makua, ja sen menestys jäi keskinkertaiseksi.
Amirkabirin teknillinen yliopisto
Yliopisto on useissa yliopistorankingeissa arvioitu arvostetuimpien iranilaisyliopistojen joukkoon kuuluvaksi. Shanghain yliopistorankingissa (2018) se sijoittui toiseksi parhaana iranilaisena yliopistona sijoille 401–500 (edellään ainoastaan Teheranin yliopisto). Espanjalainen Webometrics luokitteli yliopiston tammikuussa 2019 kansallisesti sijaluvulle 4 ja maailmanlaajuisesti sijalle 815. Iranin neljän kärkiyliopiston joukkoon ylsivät lisäksi Teheranin lääketieteellinen yliopisto ja Sharifin teknillinen yliopisto (Teheran), jotka Shanghain ehdokaslistalla löytyivät maailmanlistan sijaluokasta 501–600. Nämä neljä iranilaisyliopistoa ovat myös Lähi-idän 30 parhaan yliopiston joukossa.
Siltalan pehtoori
Hjalmar Procopé teki Selmer-Geethin romaanin pohjalta huvinäytelmän, joka sai ensi-iltansa Svenska teaternissa vuonna 1913. Svenska Teaternin suureksi menestykseksi osoittautuneessa esityksessä pehtooria esitti Konrad Tallroth. Näytelmä käännettiin pian myös suomeksi, ja se oli suomalaisten teattereiden vakio-ohjelmistoa aina 1930-luvulle saakka. Näytelmä ei kuitenkaan koskaan saanut pysyvämpää sijaa teattereiden ohjelmistossa. Varsinkin Orkon ohjaaman elokuvan jälkeen siihen on todennäköisesti vaikuttanut se, että siitä puuttuu monia yleisöä kiinnostavia elokuvan elementtejä, kuten Aaretti-rengin ja Miina-piian subrettipari, joka toi esittäjiensä Matti Lehtelän ja Elna Hellmanin taitojen ansiosta elokuvaan luontevuutta ja uskottavuutta, joita kirjassa ja näytelmässä ei ole.
Magia (Álvaro Solerin kappale)
Magia on espanjalaislaulaja Álvaro Solerin musiikkikappale. Sen julkaisi Triebel & Zuckowski Solerin samannimisen studioalbumin ensimmäisenä singlenä 5. maaliskuuta 2021. Kappaleen ovat sanoittaneet Soler, Alexander Zuckowski, Simon Triebel sekä Jakke Erixson ja sen tuotannosta vastasi T.I. Jakke. Kappaleelle on toteutettu myös musiikkivideo joka julkaistiin singlen julkaisupäivänä. "Magia" oli kaupallisesti kohtalainen menestys, sen päästyä singlelistan kolmenkymmenen parhaan joukkoon Belgiassa, Itävallassa, Saksassa ja Sveitsissä. Lisäksi kappale on myynyt Espanjassa kultaa.
Rusokonnakrotti
Rusokonnakrotti (Chaunax pictus) on konnakrotteihin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan syvistä vesistä Atlantista.
Koko ja ulkonäkö
Rusokonnakrotti voi kasvaa suurimmillaan 35–40 cm pitkäksi ja tyypillinen pituus on 15–18 cm. Laji on ruumiinrakenteeltaan pallomainen ja suuripäinen. Ruumis kapenee pyrstöä kohden. Selkäevän ensimmäinen ruoto on hieman pidentynyt ja sen päässä on valoelin. Väriltään rusokonnakrotti on selästään vaaleanpunainen ja vatsastaan tummempi. Kalan selässä on keltaisia pilkkuja.
Levinneisyys ja elintavat
Rusokonnakrotin levinneisyysalue ulottuu Atlantin länsiosissa Etelä-Carolinasta Surinameen ja itäosissa Irlannista Etelä-Afrikkaan sekä Välimerestä. Lajista on havaintoja myös Arabianmerestä. Se elää pohjalla useimmiten 200–1 100 metrin syvyydessä. Rusokonnakrotin ravintoa ovat kalat ja katkaravut.
Britta Steffen
*
Britta Steffen (s. 16. marraskuuta 1983 Schwedt, Saksan demokraattinen tasavalta) on saksalainen aktiiviuransa lopettanut uimari, joka oli erikoistunut vapaauintiin. Hän on kaksinkertainen olympiavoittaja.
Vuonna 1999 Steffen voitti kuusi mestaruutta nuorten EM-uinneissa. Sydneyn kesäolympialaisissa 2000 hän sai pronssia 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä uituaan alkuerissä Saksan joukkueessa. Vuoden 2004 kesäolympialaisissa Steffen osallistui vain 4 × 100 metrin vapaauintiviestin alkueriin. Vuosi 2003 oli ollut Steffenille välivuosi, sillä hän oli halunnut keskittyä opintoihinsa. Pekingissä 2008 Steffen voitti olympiakultaa 50 ja 100 metrin vapaauinneissa. Steffen on historian kolmas nainen, joka on pystynyt uimaan samoissa olympialaisissa sekä 50 ja 100 metrin vapaauintien olympiakullat. Aikaisemmin samaan ovat pystyneet itäsaksalainen Kristin Otto (1988) sekä alankomaalainen Inge de Bruijn (2000). Lontoossa 2012 hän oli neljäs 50 metrin vapaauinnissa ja karsiutui välierissä 100 metrin vapaauinnissa.
Pitkän radan maailmanmestaruuskilpailuissa Steffen saavutti seitsemän mitalia. Hän sai Melbournessa 2007 hopeaa 4 × 200 metrin vapaauinnissa ja pronssia 100 metrin vapaauinnissa. Rooman MM-kilpailuissa 2009 hän voitti kultaa 50 metrin vapaauinnissa maailmanennätysajalla 23,73 ja 100 metrin vapaauinnissa, jossa teki niin ikään maailmanennätyksen 52,07. Hän oli rikkonut saman matkan maailmanennätyksen jo 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä uituaan avausosuudella ajan 52,22; Saksa sai viestistä lopulta hopeaa. 4 × 100 metrin sekauintiviestissä Steffen kuului Saksan pronssijoukkueeseen. Shanghain MM-kilpailuissa 2011 hän sai pronssia 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä. Lyhyen radan maailmanmestaruuskilpailuista hänellä on kultaa 100 metrin vapaauinnista Istanbulista 2012 ja yksi viestihopea.
Steffen ui Berliinin pitkän radan EM-kilpailuissa 2002 alkuerissä Saksan 4 × 100 metrin vapaauintijoukkueessa, joka voitti lopulta Euroopan-mestaruuden. Vuoden 2006 pitkän radan EM-uinneissa Budapestissä hän voitti naisten 100 metrin vapaauinnin uudella ME-ajalla 53,30 ja 50 metrin vapaauinnin ajalla 24,72. Lisäksi Steffen voitti kaksi viestikultaa; 4 × 100 metrin ja 4 × 200 metrin vapaauintiviesteissä. Kummankin viestin voittoajat olivat myös maailmanennätyksiä. Hän kuului lisäksi Saksan hopeajoukkueeseen sekauintiviestissä. Kaikki Steffenin Budapestissä tekemät maailmanennätykset ovat kuitenkin nykyisin rikkoutuneet. Debrecenissä 2012 hän voitti Euroopan-mestaruuden 50 metrin vapaauinnissa ajalla 24,37, 4 × 100 metrin vapaa- ja sekauintiviesteissä sekä sai hopeaa 100 metrin vapaauinnissa.
Vuoden 2007 lyhyen radan EM-uinneissa Debrecenissa Steffen voitti kultaa 100 metrin vapaauinnissa ja 4 × 50 metrin sekauinnissa sekä hopeaa 50 metrin vapaauinnissa ja 4 × 50 metrin vapaauinnissa. Szczecinissä 2011 hän voitti mestaruuden 50 ja 100 metrin vapaauinneissa sekä 4 × 50 metrin vapaauintiviestissä. Hänellä on lyhyen radan EM-kilpailuista kaikkiaan viisi kultaa, neljä hopeaa ja neljä pronssia.
Steffen ilmoitti lopettavansa kilpauransa syyskuussa 2013.
Rajakylä (Vantaa)
Rajakylä on tiivis pientaloista koostuva Vantaan Hakunilan suuralueen kaupunginosa Porvoonväylän ja Helsingin rajan välissä. Se muodostaa Helsingin Vesalan kaupunginosan kanssa yhtenäisen pientaloalueen, jossa molempien kaupunginosien rakennetut tontit ulottuvat rajalle saakka.
Palvelut
Rajakylän koulussa on 1.−4. luokat. Rajakylän kautta kulkevat bussilinjat Mellunmäen metroasemalle, Tikkurilaan, Länsisalmeen, Sotunkiin ja Myyrmäkeen. Suuri osa rajakyläläisistä käy työssä Helsingin puolella.
Väestö
Vuoden 2022 lopussa muuta kuin suomea, ruotsia tai saamea äidinkielenään puhuvien osuus oli 17,1 prosenttia.
Jormua
thumb|250px|[[Seututie 899 tulee Jormualle Pohjavaarasta.]] thumb|Pohjajoki tulvii huhtikuussa 2012. Jormua on Kajaaniin kuuluva kylä Oulujärven itärannalla Pohjajoen laskukohdassa seitsemän kilometriä pitkän Jormuanlahden rantamaisemissa. Kylällä on läpimittaa noin 15 kilometriä. Se jakaantuu kolmeen pääosaan, jotka ovat lahden pohjoispuolinen Saviniemi, länsipuoliset Hannusranta ja Torvelan seutu sekä Pohjajoki. Maarekisterin mukaan Jormuaan kuuluvat myös eteläisempi Kuluntalahden kaupunginosa ja läntinen Salmijärvi. Jormuan pohjoisena naapurina on Paltamoon kuuluva Kontiomäki, lännessä Paltaniemi, idässä Sotkamon Pohjavaara. Etelässä vastassa ovat Kajaanin lähitaajamat. Kylän asukasluku on noin 750 ja kesäasutusta on varsin runsaasti. Suurin osa asuinrakennuksista on osuuskunnallisen kunnallistekniikan piirissä.
Historiaa
Jormuan asutus on Kainuun varhaisimpia edullisen sijainnin takia. Jo 1570-luvun veroluetteloissa Jormuanlahdella esiintyi viisi sukua: Loikkanen, Miettunen, Pekastinen, Sorjonen ja Tuppurainen. Rappasotanakin tunnettu Pitkä viha (1570-1595) jätti jälkensä seudun kaskiviljelytyyppiseen uudisasutukseen. Kuitenkin 1620-luvulla Jormuanlahden ja Kuluntalahden alueella tavataan 14 veronmaksajaa. Sukunimet Häikiä ja Toppinen jäivät eloon paikannimissä Häikiönmäki ja Toppila. Tilojen nimet ovat vuosisatojen saatossa muuttuneet. Seuraavassa esimerkkinä neljä 1650-luvulla mainittua isäntää sekä tilan nimen muutos nykypäivään mennessä. Tilan myöhempi nimi jälkimmäisenä. Pekka Sivonen (Jormuanniemi-Torvela-Leinola), Juho Virkkunen (Jormuanniemi-Virkkula-Jormua), Matti Milla (Salmijärvi-Hurskala-Juntula, Piipponen), Olavi Toppinen (Salmijärvi-Toppila) .
Jormua kuului Paltamon emäseurakuntaan aina vuoteen 1879 asti, jolloin siitä tuli osa Kajaanin maalaiskuntaa. Kirkonkirjoissa tämä näkyy jormualaisille muuttona Paltamosta, vaikka vain kunnan rajat muuttuivat. Maalaiskunnan lakattua vuonna 1977 Jormuasta tuli osa Kajaanin kaupunkia.
Jormua nykyaikana
thumb|right|250px|Jäidenlähtö Jormuanlahdella keväällä 2012. Taka-alalla nähtävissä punainen öljyntorjuntapuomi. thumb|right|250px|Vanha Partekin talkkilouhos Jormuassa Kylällä toimii kuusiluokkainen, kolmiopettajainen alakoulu, jossa on muun muassa pienimuotoinen tieteellinen kirjasto. Paikallinen jalkapalloseura FC Tarmo pyörittää kylällä tanssilavaa. Kesäaikaan on valtatien 5 varrella kioskitoimintaa. Jormuan asema on lakkautettu, mutta toisinaan entisen aseman luona pysähtyy museojunia. Asemarakennus on purettu ja rakennettu toisaalle yksityiskäyttöön. Hiihdon erikoisseura Jormuan Kiri on siirtänyt toimintansa pääosin Kainuun Hiihtoseuraan.
Elinkeinotoiminta on pienviljelyksen vähentyessä ja liikenteen lisääntyessä hiipunut, mutta se ei ole vaikuttanut väkilukuun, koska Kajaanista on kylälle muuttoliikettä. Aiemmin kylällä on toiminut talkkilouhos. Leveäraiteinen tukkien siirtorata on kulkenut ylempää Kuhmon reitiltä Nuasjärven Kuluntalahdelta Kuluntajärven reunaa myöten Oulujärveen Jormuan kohdalla ohi Kajaanin koskien.
Luettelo Mälarenin saarista
Tämä on luettelo Mälarenin saarista. Mälaren on Ruotsin kolmanneksi suurin järvi, jolla on noin 8 000 saarta, luotoa tai karia. Muutamat Mälarenin saarista ovat suuria ja asuttuja, ja joista osa on lisäksi kiinteiden liikenneyhteyksien päässä mantereelta.
Alla olevan taulukon saaret on luokiteltu esiintymisalueensa mukaisesti aluksi läntiseen-, keskiseen-, itäiseen järvenosaan ja lisäksi kuntien mukaisiin järvenosiin. Sijaintitietona esitetään vielä tärkeimmän järvenselän nimi. Tietojen lähteet on esitetty oikeanpuoleisessa sarakkeessa ja niiden selitykset sijaitsevat taulukon alla.
Lähteet: 1 = Lantmäterietin karttapalvelu, 2 = SMHI:n vesistöpalvelu , 3 = ruotsinkielisen wikipedian saariartikkeli, 4 = wikipedian oma artikkeli
Eino S. Rahikainen
Rahikainen kirjoitti kirjoja (Saikkonen Osakeyhtiö 1898–1948, Vienan prihan tie, Hallmann tek’ sen, Elämälle kiitos), televisiokäsikirjoituksia ja radio-ohjelmia. Hänen ääntään kuultiin 1940–1950-lukujen vaiheessa usein elokuvien mainos- ja alkufilmien selostajana. Vuonna 1945 hän voitti Yleisradion selostajakilpailun yleisöäänestyksen.
Rahikaisen merkittävin työura oli Lassila & Tikanoja Oy:n palveluksessa, jossa hän toimi sodan jälkeen tukkukauppa L&T:n Helsingin-konttorin konttoripäällikkönä, ja vuodesta 1953 konsernin hallintojohtajana Vaasassa. Eino S. oli Suomen Kansallisoopperan talouspäällikkö vuosina 1967–1974 sekä Konekirjanpito Oy:n toimitusjohtaja 1974–1977. Hän oli perustamassa Konekirjanpito Oy:tä vuonna 1944
Sortavalassa syntyneenä Rahikaisella oli vahvat juuret myös Karjalaan. Tästä on jälkipolville jäänyt muistona Kuhmon torille pystytetty laukunkantajan patsas, jossa hankkeessa Rahikainen oli koko sielullaan mukana. Patsaan paljastustilaisuus oli hänelle niin voimakas tunne-elämys, että hänen sydämensä ei sitä kestänyt vaan hän menehtyi tilaisuuden lopussa Kuhmon torille.
Eino Rahikaisen vanhemmat olivat vienankarjalainen liikemies ja toimitusjohtaja Probus Rahikainen ja Tyyne Maria Vaara. Hän pääsi ylioppilaaksi 1935 ja valmistui ekonomiksi 1937. Rahikainen teki opintomatkat Puolaan 1936, Saksaan ja Ranskaan 1937–1938 ja Yhdysvaltoihin ja Kanadaan 1937–1938.
Jaakko Myllylä
Jaakko Myllylä -nimisiä henkilöitä ovat:
Cowboy (albumi)
Cowboy on Erasuren kahdeksas studioalbumi. Levyllä Erasure palasi kappalerakenteissa perinteiseen popformaattiin. Albumin tuottajana toimi aiemmin muun muassa The Prodigyn kanssa työskennellyt Neil McLellan.
Kiekko.tk
Kiekko.tk on Suomessa kehitetty Java-pohjainen Internet-jääkiekkopeli, jossa on yli 20 000 rekisteröityä käyttäjää. Kiekko.tk:n on kehittänyt Jouko Pynnönen yhdessä veljensä Mikko Pynnösen kanssa. Vastoin useimpia muita jääkiekkopelejä yksi henkilö kontrolloi vain yhtä pelaajaa, joten tiimityöskentely on onnistuneen pelaamisen kannalta keskeistä. Ohjaamiseen käytetään ainoastaan hiirtä. Pelaaminen on ilmaista, mutta tietyt toiminnot kuten joukkueen perustaminen tai nimimerkin vaihtaminen maksavat pelimerkkejä, joita voi tilata puhelimella tai luottokortilla. Itse pelaamista helpottavia, maksullisia toimintoja ei ole mahdollista ostaa. Kiekko.tk on esillä ja pelattavissa tammikuussa 2017 avatussa Suomen pelimuseossa.
Historia
Kiekko.tk alkoi alkuvuodesta 2004 yksinkertaisena Java-applettina, jossa ei ollut rekisteröitymismahdollisuutta ja vain kymmenen käyttäjää mahtui peliin yhtä aikaa. Grafiikka oli alkeellista: pelaajat olivat pyöreitä hymiönaamoja (tästä juontuu joskus käytetty nimitys ”hymiöversio”), kiekko neliömäinen ja kaukalon merkinnät varsin summittaisia.
Peliä on kehitetty eteenpäin sen ollessa jatkuvasti pelaajien käytettävissä. Seuraavassa lista tärkeimmistä ominaisuuksista:
Pelaaminen
Pelissä yksi henkilö ohjaa yhtä kenttäpelaajaa hiiren avulla. Maalivahteja ei voi ohjata itse, mutta kaikki muut kenttäpelaajat ovat jonkun käyttäjän ohjaamia. Pelaaja laukoo vasemmasta hiiren painikkeesta. Laukaisun voima riippuu siitä, kuinka kauan hiiren vasenta painiketta pidetään pohjassa. Laukauksen korkeus riippuu siitä kuinka kaukana hiiren osoitin on omasta pelaajasta. Kiekkoa kohotetaan pitämällä hiirtä oman pelaajan lähellä. Hiiren oikealla painikkeella syötetään, ”blokataan” pelaajaa, ohjataan kiekkoa tai koukitaan. Peliä voi pelata joko yksin tai joukkueena.
Kokemustasot
Pelaajat jaetaan neljään kokemustasoon: novice, amateur, pro ja elite. Kokemustaso määräytyy ajasta, jonka pelaaja on pelannut tilastokelpoisissa otteluissa. Alle neljä tuntia pelanneet saavat automaattisesti novice-kokemustason. Vähintään neljä tuntia pelanneet järjestetään peliajan mukaan ja jaetaan lukumäärällisesti em. ryhmiin suhteessa 30%-30%-30%-10%. Peliä eniten pelannut 10% saa siis elite-kokemustason.
Peliaika lasketaan tilastokelpoiseksi, kun huoneessa on molemmissa joukkueissa vähintään kolme pelaajaa ja kyseessä on joko joukkueiden välinen haasteottelu tai pelin automaattisesti luoma ”virallinen” autoplay-, training-, pro-, tai elite-huone.
Black Rose
Black Rose -nimisiä musiikkialbumeja ovat:
Kiekko.tk
Kokemustasot
Kokemustasolla ei ole juurikaan konkreettista merkitystä pelissä. Joissakin huoneissa on pääsyvaatimuksena pro- tai elite-kokemustaso. Pelaajan taitoja arvioitaessa esimerkiksi joukkueen pelaajavalinnoissa kokemustaso voi antaa karkeasti viitettä pelaajan kyvyistä.
Tehokäyttäjä-toiminnon mukana tulevan kokemustasomittarin avulla voi seurata montako tuntia pelaajalla on pelattavaa jäljellä kokemustason vaihtumiseen.
Joukkueet
Oman joukkueen luominen maksaa yhden pelimerkin. Yksi pelimerkki maksaa tekstiviestillä tilatessa 1,90 euroa. Pelimerkkejä voi tilata mm. tekstiviestillä, luottokortilla ja bitcoinilla. Pelimerkeillä voi ostaa myös muita palveluita kuten joukkueen logon, joka näkyy kotiotteluissa hallin keskellä sekä joukkueen profiilisivulla.
Joukkueen pelaaja voi saada adminin tai masterin aseman. Master voi kutsua ja erottaa pelaajia, haastaa otteluita ja vaihtaa joukkueen asetuksia. Adminin oikeuksiin kuuluu pelien haastaminen. Yleinen käytäntö on, että kun pelaaja on varmistanut paikkansa joukkueessa, hän saa adminin aseman. Joukkueen perustaja on automaattisesti master, eikä häntä voi erottaa kukaan toinen master.
Liigat ja turnaukset
Peliin on tehty monenlaisia liigoja sekä turnauksia joukkueita varten. Liigat eivät ole rekisteröityjä tai virallisia, vaan pelaajien perustamia. Alkuaikoina parhaiten menestyneitä sekä suosittuja liigoja olivat Kiekkoliiga, Hoki-Liiga, Suomiliiga sekä Hokisarja, jotka pyörivät 4vs4 peliformaatilla. Liigoista löytyy lisää tietoa niiden omilta kotisivuilta. Kiekkoliiga yhdistyi SHL:n kanssa, jolloin 2. divari palasi Kiekkoliigaan, kahdessa lohkossa. Silloin tällöin pelaajat järjestävät myös omia ”miniturnauksiaan” useimmiten 1vs1 peliformaatilla. Niillä ei useimmiten ole omaa kotisivua, mutta niitä löytää melko helposti selailemalla Kiekko.tk:n foorumeita. Suositut Datsun-liiga loppui syksyllä 2007, SHL syksyllä 2009 yhdistyessään Kiekkoliigaan ja IKS myös syksyllä 2009.
Lisäksi, niin ikään pelaajien ylläpitämä, Spectator järjesti muun muassa Super Saturday -tapahtumia, sekä World Cupeja joissa mitataan maajoukkueiden paremmuus. Kustakin osallistuvasta maasta valitaan yksi pelaaja, joka valitsee joukkueen edustamaan maata muun muassa World Cupeissa ja muissa Spectatorin järjestämissä tapahtumissa. Nämä tapahtumat keräävät yleensä ennätysmäärän katsojia, kuten myös suurimpien liigojen ratkaisuottelut. Myöhemmin kuitenkin Spectator siirtyi toimimaan Soccerin puolelle ja uusi 3League, eli Kiekkoliigan, Hoki-liigan ja SHL:n johtokunnat siirtyivät järjestämään World Cupeja.
Kesällä 2013 Suomiliiga ja Hokisarja yhdistyivät Eliittiliigaksi, sekä Kiekkoliigan 2. divari sulautettiin 1. divariin. Vuoden 2013 joulukuussa perustettiin Pro League.
Aloittelijoille perustettiin oma liiga 2016 keväällä ja ensimmäinen turnaus siitä pelattiin heti seuraavana kesänä. Aloittelijaliigalla oli myös oma joukkue World Cup V:ssa. Pro League ja Eliittiliiga taas yhdistyivät yhdeksi isoksi Superliigaksi vuoden 2016 syksyllä alkavalle liigakaudelle. 2017 kevättalvella alkoi uusi projekti Amatööriliiga, jossa on kyse hieman parempitasoisesta liigasta kuin Aloittelijoiden liiga, mutta Superliigaa selvästi alemmasta sarjasta. 2017 talvella Amatööriliiga ja Aloittelijoiden liiga jatkuivat Superliigan alaisena Power Leaguena, kun taas Kiekkoliiga aloitti 2018 keväällä ehkä viimeisen Last Bangina tunnetun liigakautensa. Näin ollen Kiekko.tk:ssä on tällä hetkellä kolme liigaa.
Jalkapalloversio
Keväällä 2007 pelistä ilmestyi aprillipilana jalkapalloversio, Soccer.kiekko.tk, joka oli luotu vaihtamalla kiekko.tv-pelin grafiikat jalkapalloaiheisiksi. Pila aiheutti keskustelua ja kiinnostusta, joten Jouko ja Mikko Pynnönen tekivät pelistä kokonaan uuden, jääkiekkopelistä irrallisen version. Peliin tuli VIP-ominaisuus ja pelimerkkien tilaus 2008 loppupuolella.
Pelille annettiin myöhemmin virallinen nimi Socceracy.
Pelaaminen
Pelissä yksi henkilö ohjaa yhtä kenttäpelaajaa hiiren avulla. Maalivahteja ei voi ohjata itse, mutta kaikki muut kenttäpelaajat ovat jonkun käyttäjän ohjaamia. Pelaaja laukoo vasemmasta hiiren painikkeesta. Laukaisun voima riippuu siitä, kuinka kauan hiiren vasenta painiketta pidetään pohjassa. Laukauksen korkeus riippuu siitä kuinka kaukana hiiren osoitin on omasta pelaajasta. Pallo kohotetaan pitämällä hiirtä oman pelaajan lähellä. Hiiren oikealla painikkeella syötetään pallon ollessa hallussa. Kun pelaaja klikkaa oikeaa näppäintä ilman palloa, tekee hahmo liukutaklauksen ja näppäintä pohjassa pitämällä pystyy pelaaja puskemaan palloa.
Peliin tehtiin vuoden 2008 joulukuussa mittavia uudistuksia, kuten sivujen uusi ulkoasu, grafiikan parantaminen ja pelattavuuden parantaminen.
Moderaattorit
Pelissä on moderaattoreita, joiden tehtävänä on puuttua sääntörikkomuksiin. Heitä ei ole palkattu, vaan työ perustuu vapaaehtoisuuteen. Moderaattoreille voi raportoida pelissä tapahtuneesta sääntörikkeestä /report-komennolla.
Antti Mikkola (täsmennyssivu)
Antti Mikkola -nimisiä henkilöitä ovat:
Belle Dingle
Belle Lisa Dingle on kuvitteellinen hahmo englantilaisessa saippuasarja Emmerdalessa. Ensimmäinen Bellen näyttelijä oli Emily Mather vuosina 1998–2005. Tämän jälkeen Bellenä on nähty Eden Taylor-Draper.
Hahmon tausta
Belle syntyi joulupäivänä vuonna 1998 Zak ja Lisa Dinglelle. Lisa ei tiennyt olevansa raskaana ja paikallinen eläinlääkäri Paddy Kirk, joka oli viettämässä joulupäivää Dingleillä, auttoi synnytyksessä. Vaikka hän onkin kasvanut yhdessä sarjan häiriintyneimmistä perheistä, hän on silti ehkäpä tasapainoisin lapsi Emmerdalessa.
Katoaminen
Vuoden 2005 joulupäivänä Belle katosi. Hän oli kotona setänsä Shadrachin kanssa kun Daz Eden tuli kyläilemään lemmikkifrettinsä kanssa. Vaikka Daz kielsi Belleä koskemasta frettiin, hän kuitenkin päästi sen pois häkistä. Fretti juoksi ulos avoimesta ovesta Belle perässään, ja Daz Bellen perässä. Belle putosi juostessaan vanhan kaivoskuilun kansipeltien läpi. Daz yritti pelastaa hänet kuilusta pudoten itsekin vanhaan kaivokseen. Koko kylä osallistui heidän etsimiseensä ja heidät löydettiinkin juuri ajoissa ennen kuin kaivon rankkasateen takia nouseva vesi nousi liian korkealle. Belle ja Daz vietiin sairaalaan tarkastukseen ja Belle pääsi jo samana iltana kotiin Dazin joutuessa jäämään sairaalaan yön yli.
Takaisin kotona
Tammikuussa pian kotiinpaluunsa jälkeen Belle sai ilonaihetta, kun Sam ja hänen morsiamensa Alice saivat pienen Samson vauvan. Helmikuussa Belle sai kunnian olla sormustyttönä serkkunsa Marlonin ja Donna Windsorin häissä. Kun Alicen syöpä oli edennyt terminaalivaiheeseen, Dinglet katsoivat parhaaksi lähettää Belle asumaan Marlonin luo. Kun Belle ei suostunut menemään kylpyyn Toni haastoi hänet ankkakisaan. Jos Tonin ankka voittaisi, Bellen täytyisi mennä kylpyyn. Melkein koko kylä osallistui ankkakisaan, ja Bellen ankka voitti kuin voittikin. Ilo jäi kuitenkin lyhyeksi Zakin ja Lisan tullessa kertomaan, että Alice oli kuollut.
Koulunkäyntiongelmat
Belle alkoi jäädä luvatta pois koulusta pyytäen Shadrachia esittämään hänen isäänsä ja valehtelemaan puolestaan. Hän väitti olevansa sairas, mutta hänen opettajansa tuli käymään heillä kotona ja kertoi Shadrachille, ettei Belle enää ollut koulussa kovin usein, eikä keskittynyt opetukseen koulussa ollessaan. Opettaja pyysi Bellen vanhempia tulemaan käymään koululla ja ensiksi Shadrach kävi yksin opettajan juttusilla. Loppujen lopuksi valheet paljastuivat, ja Zak ja Lisa kävivät tapaamassa opettajaa. Heille kerrottiin, että Belle häiritsi opetusta ja valitti olevansa pitkästynyt, mutta hänelle sanottiin ettei koulussa käydä huvin vuoksi. Kotona hän lupasi Zakille ja Lisalle olla kiltisti koulussa.
Pian Zak ja Lisa saivat toisen kutsun tapaamiseen koululle. Belle oli ATK-tunnilla poistanut lapsilukon koulun verkostosta ja näyttänyt luokkatoverilleen aikuissivustolta kuvia. Belle väitti ettei ymmärtänyt mitä oli tehnyt, mutta rehtori sanoi Bellen valehtelevan. Zak puolusti Belleä, väittäen että häntä syrjitään koska hän on Dingle, mutta Belle erotettiin silti koulusta.
Zak alkoi antaa Bellelle kotiopetusta erikoisin menetelmin. Muun muassa matematiikkaa opeteltiin käyttäen esimerkkinä uhkapelejä tai kalastusta.
Osteoartroosi
Osteoartroosi eli nivelrustokato on nivelruston sairaus, jossa on useita eri vaiheita. Tautia on vaikea diagnosoida, sillä alkuvaiheet ovat oireettomat. Tämä on kuitenkin suuri kansantaloudellinen riski, sillä yli 60-vuotiaista yli 60 % sairastaa nivelrustokatoa. Aikaisemmin taudin kulun sai määritettyä vain artroskopialla, mutta nykyään magneettikuvaus on osoittautunut parhaaksi ei-invasiiviseksi menetelmäksi. Lääkettä tautiin ei ole, implantteja voidaan laittaa paikkaamaan kuluneita ruston kohtia. Rusto voi myös muodostaa uutta rustoa, ns. syyrustoa, jonka biomekaaniset ominaisuudet ovat huomattavasti huonommat kuin normaalin nivelruston.
Sanasto (järjestö)
Sanasto ry, Sanasto rf on kirjallisuuden tekijänoikeusjärjestö, joka edustaa yli 15 000 kirjailijaa ja kääntäjää. Sanasto toimii opetus- ja kulttuuriministeriön hyväksymänä sopimuslisenssijärjestönä ja hallinnoi muun muassa lainauskorvauksia. Sanasto myöntää lupia kirjallisuuden käyttöön ja tilittää tekijänoikeuskorvaukset keskitetysti teosten tekijöille.
Sanasto edistää, valvoo ja hallinnoi kirjallisuuden tekijöiden tekijänoikeuslakiin perustuvia oikeuksia Suomessa ja ulkomailla sekä työskentelee kirjailijoiden ja kääntäjien oikeuksien kehittämiseksi. Sanasto avustaa asiakkaitaan tekijänoikeusloukkauksissa sekä teosten jälkikäyttötilanteissa ja tarjoaa asiakkailleen lainopillista neuvontaa tekijänoikeuskysymyksissä. Lisäksi Sanasto pyrkii vaikuttamaan tekijänoikeuksista käytävään yhteiskunnalliseen keskusteluun sekä lainsäädäntöön tekijöille edullisella tavalla.
Sanaston asiakkuus
Sanaston asiakkuussopimuksen solmimalla kirjallisuuden tekijä tai edesmenneen tekijän oikeudenomistaja siirtää haluamassaan laajuudessa tekijänoikeuksiensa valvonnan ja hallinnoinnin Sanastolle. Asiakkuussopimuksen voi solmia kuka tahansa tekijä, jolta on julkaistu Suomessa vähintään yksi kirjallinen teos. Sanaston asiakkuus myös helpottaa kirjallisuuden käyttäjien mahdollisuutta tavoittaa tekijä teosten käyttölupatiedusteluissa.
Lainauskorvaus
Lainauskorvaus on kirjastolainoista kirjailijoille ja kääntäjille maksettava tekijänoikeuskorvaus. Tekijälle kuuluva oikeus saada korvausta teostensa lainaamisesta kirjastoista perustuu Euroopan unionin vuokraus- ja lainausdirektiiviin. Lainauskorvauksesta säädetään tekijänoikeuslain 19 §:n 4 momentissa. Vuonna 2006 tekijänoikeuslakiin tehtiin muutos, joka antoi tekijälle ja hänen tekijänoikeuslain 41 §:n mukaiselle siirronsaajalleen oikeuden saada korvausta teosten lainaamisesta yleisistä kirjastoista. Ennen lainmuutosta Suomessa ei maksettu tekijöille lainkaan kirjastojen lainamääriin perustuvaa korvausta. Tanskassa lainauskorvauksia on maksettu vuodesta 1946, Ruotsissa vuodesta 1954.
Lainauskorvaukset maksetaan valtion budjetista. Vuonna 2010 lainauskorvausmääräraha oli 3,25 miljoonaa euroa. Viisivuotisen Kirja elää -kampanjan seurauksena lainauskorvausmääräraha päätettiin nostaa pohjoismaiselle tasolle. Vuonna 2017 lainauskorvausmääräraha oli 14,2 miljoonaa euroa.
Sanasto jakaa lainauskorvausta kirjailijoille ja kääntäjille, Kopiosto kirjallisuuden kuvittajille ja Teosto musiikin tekijöille. Tekijäkohtainen korvaus määräytyy lainauskertojen perusteella ja pienin maksettava korvaussumma on 10 euroa. Saadakseen korvausta tekijän on solmittava Sanaston asiakkuussopimus ja toimitettava tarpeelliset tiedot korvausten maksamiseksi.
Kirjallisuuden käyttö tv:ssä ja radiossa
Sanasto hallinnoi opetus- ja kulttuuriministeriön päätöksellä tekijänoikeuslain 25 f §:n 1 ja 3 momenttien mukaista sopimuslisenssiä. Lainkohdan nojalla on mahdollista myöntää lupia ja kerätä korvauksia tekijänoikeussuojan alaisten kirjallisten teosten käytöstä radiossa ja televisiossa. Aiemmin Sanaston jäsenjärjestöt ovat tilittäneet korvaukset teosten käytöstä radiossa ja televisiossa. Sopimuslisenssialueen hallinnointi siirtyi jäsenjärjestöiltä Sanastolle 1.5.2010 alkaen.
Antti Mattila
Antti Mattila -nimisiä henkilöitä ovat olleet:
Sanasto (järjestö)
Omakirjalainat ja pakkolisenssin nojalla myydyt oppikirjat
Tekijänoikeuslain 17 § mahdollistaa tekijänoikeudella suojattujen teosten saattamisen tietyn erityisryhmän käytettäväksi. Lainkohdan nojalla julkaistusta kirjallisesta teoksesta voidaan ääntä tallentamalla valmistaa kappaleita lukemisesteisten saataville.
Valtion erikoiskirjasto Celialla on käytössä omakirjalainajärjestelmä. Celian ja Sanaston välillä solmitun sopimuksen nojalla oikeudenomistajille maksetaan korvausta kirjallisten teosten käytöstä Celian omakirjalainajärjestelmässä. Celia on välittänyt teoksia asiakkailleen omakirjajärjestelmään perustuen vuodesta 2006.
Sanasto ja Celia ovat solmineet sopimuksen tekijänoikeuslain 17 §:n nojalla myytäväksi valmistetuista äänikirjoista suoritettavasta korvauksesta. Tämä pakkolisenssisäännös mahdollistaa kirjallisten teosten saattamisen näkövammaisten ja muiden lukemisesteisten käytettäväksi.
Lainkohtaan perustuen tekijän tulee saada korvaus teostensa myynnistä, mutta tekijä ei voi kieltää teostensa käyttöä pakkolisenssisäädöstilanteessa. Celia on myynyt äänitettyjä oppikirjoja vuodesta 2006.
Sanaston myöntämät käyttöluvat
Useimpiin kirjallisuuden käyttötilanteisiin tarvitaan tekijän lupa. Sanasto myöntää tekijöiden valtuutuksella lupia heidän teostensa käyttöön, laskuttaa korvaukset teosten käytöstä ja tilittää korvaukset edelleen niille tekijöille, joiden teoksia on käytetty.
Sanaston myöntämillä käyttöluvilla voi esimerkiksi esittää kirjallisuutta erilaisissa tilaisuuksissa, painaa tekstikatkelmia tapahtumamateriaaleihin ja postikortteihin tai uusiin julkaisuihin sekä käyttää kirjallisuutta radiossa ja televisiossa.
Järjestön perustamisen ja lainauskorvausjärjestelmän arvostelua
Suomi sai huomautuksen lainauskorvausjärjestelmän puuttumisesta Euroopan komissiolta vuonna 2004. Sen seurauksena eduskunta muutti tekijänoikeuslakia vuonna 2006 (yleiset kirjastot otettiin lainauskorvauksen piiriin ), ja vuoden 2007 valtion budjettiin varattiin pieni määräraha lainauskorvausten maksamista varten. Sanasto perustettiin vuonna 2005 hallinnoimaan näitä korvauksia ja ajamaan kirjallisuuden tekijöiden tekijänoikeudellisia etuja. Ensimmäisen kerran lainauskorvauksia tilitettiin tekijöille Suomessa vuonna 2010 (lainauskorvaukset maksettiin takautuvasti vuodesta 2007 alkaen). Opetus- ja tutkimuskirjastojen lainoista on maksettu lainauskorvausta vuoden 2017 alusta.
Työnantajia edustava Viestinnän keskusliitto kritisoi vuonna 2006 Sanastoa siitä, että sen ajama "Sanasto-sopimus estää tekijöitä sopimasta vapaasti kustantajien kanssa oikeuksistaan, esimerkiksi uusista digitaalisista palveluista ja tuotteista" ja että uusi väliporras kustantajien ja tekijöiden välillä vain lisää kustannuksia.
Kritiikkiä kohdistui myös Euroopan komission Suomelle antamaan huomautukseen ja lainauskorvausjärjestelmän luomiseen. Kritisoijien mukaan itse direktiivi ei ollut muuttunut, vaan ainoastaan Euroopan komission tulkinta vuokraus- ja lainausdirektiivistä 92/100/ETY. Toinen EU-maa, Portugali, jota tulkintamuutos myös koski, piti tarpeettomana muuttaa omia käytäntöjään. Effi-aktivisti Kai Puolamäen mukaan Suomessa muutoksen ajoivat läpi muun muassa Suomen Kirjailijaliitto taustamotiivinaan perustaa Sanaston kaltainen uusi tekijänoikeusjärjestö kaappaamaan hallintaansa uusista tekijänoikeusmaksuista tuleva useiden miljoonien eurojen arvoinen rahavirta.
Sittemmin kustannusalan ja Sanaston suhde on normalisoitunut, ja Suomen kustannusyhdistys on tukenut muun muassa Sanaston vuosien 2011–2016 aikana lainauskorvausten korottamista ajanutta Kirja elää -kampanjaa.
Katariina de Bragança
Katariina de Bragança (,, 25. marraskuuta 1638 – 31. joulukuuta 1705) oli portugalilainen prinsessa ja Englannin kuninkaan Kaarle II:n kuningatarpuoliso.
Elämäkerta
Katariina oli Bragançan herttua Juhanan ja Espanjan Medina-Sidonian Luisa de Guzmánin tytär, jonka nuoremmista veljistä tuli Portugalin kuninkaita. Kun Portugalin itsenäisyys palautettiin ja hänen isästään tuli kuningas, tytärtä pyrittiin naittamaan useisiin eurooppalaisiin kuningassukuihin. Kun Ranska hylkäsi aiemmin tukemansa Portugalin Pyreneiden sopimuksessa 1659, tyttären naittaminen Englannin kuninkaalle tuli tarpeelliseksi Portugalin ja Englannin välisen liiton vahvistamiseksi. Avioliitosta tehtiin sopimus 23. kesäkuuta 1661.
Katariina meni naimisiin välittäjän välityksellä Lissabonissa 23. huhtikuuta 1662 ja saapui Portsmouthiin 14. toukokuuta, minkä jälkeen aviopari solmi liiton kahdessa seremoniassa, ensin salaa järjestetyssä katolisessa ja sitten anglikaanisessa. Myötäjäisinään Katariina toi Tangerin ja Bombayn satamat brittien hallintaan ja kaksi miljoonaa kultacrusadosia.
Katariina ei puhunut englantia eikä ranskaa, eikä Kaarle osannut espanjaa, joten pariskunta ei aluksi keskustellut paljoakaan. Kaarle tuli tunnetuksi useista rakastajattaristaan, joiden kanssa hänellä oli lapsia.
Katariina ei ollut suosittu kuningatar, koska hän oli katolilainen, ja hänen uskontonsa esti hänen kruunauksensa, koska katolilaiset eivät saaneet ottaa osaa anglikaanisiin seremonioihin. Katariina ei kyennyt synnyttämään lasta, vaikka olikin raskaana useita kertoja, viimeksi 1669. Hänen uskontonsa johti katolilaisuuden vastaisen mielialan nousuun. Vuonna 1678 hänen palvelijoitaan syytettiin Sir Edmund Godfreyn murhasta. Saman vuoden marraskuussa Titus Oates syytti häntä ”paavillisesta juonesta” myrkyttää kuningas, vaikka Kaarle II ei itse siihen uskonut. Alahuone äänesti kuningattaren häätämisestä Whitehallista, mutta kuningas itse puolusti häntä.
Kaarle II:n kuoleman (1685) jälkeen Katariina asui Englannissa Somerset Housessa vielä Jaakko II:n valtakauden aikana. Hän vetosi turhaan Kaarlen aviottoman pojan, Monmouthin herttua James Scottin, hengen puolesta tämän kapinanyrityksen epäonnistumisen jälkeen. Mainion vallankumouksen jälkeen Katariina oli aluksi hyvissä väleissä Vilhelm III:n ja Marian kanssa, mutta katolisen uskonnon harjoitus heikensi hänen asemaansa. Parlamentti sääti lain, joka vähensi Katariinan palvelijoiden määrää ja varoitti häntä toimimasta hallitusta vastaan. Katariina palasi viimein Portugaliin maaliskuussa 1692.
Oulun palo 1882
thumb|275px|Herman Josef Kesti: Oulun palo 1882, 1908. Vuoden 1882 suurpalossa Oulussa tuhoutui keskustassa Hallituskadun ja Pakkahuoneenkadun varsilta 27 taloa. Tuhoutuneiden talojen joukossa oli muiden muassa kaupungin Seurahuone. Tuli pääsi irti illalla 2. marraskuuta Kirkkokadun ja Pakkahuoneenkadun kulmassa olleen apteekin kellarista. Kellarissa säilytettiin bensiiniä ja muita palonarkoja aineita, jotka saivat aikaan tulipalon räjähdysmäisen leviämisen. Tuli levisi rannan suuntaan ja poltti siellä suola- ja viljamakasiineja. Palo rajoittui pääasiassa Pakkahuoneenkadun ja Kaupunginojan väliselle alueelle. Palokunta sai kuitenkin estettyä tulipalon leviämisen pakkahuoneeseen, johon oli varastoitu kauppiaiden tavaroita talvea varten.
Iryna Jattšanka
Iryna Vasiljeuna Jattšanka (,, s. 31. lokakuuta 1965 Homel, Valko-Venäjän SNT, Neuvostoliitto) on valkovenäläinen kiekonheittäjä.
Jattšanka sijoittui Edmontonin MM-kisoissa 2001 yhdeksänneksi. Seuraavana vuonna hän oli viides GP-finaalissa. Pariisin MM-kisoissa 2003 hän voitti maailmanmestaruuden tuloksella 67,32. Kauden lopussa hän heitti IAAF:n yleisurheilufinaalissa kahdeksanneksi. Ateenan olympialaisissa 2004 Jattšanka voitti toistamiseen olympiapronssia. Myöhemmin samana vuonna hän sijoittui IAAF:n yleisurheilufinaalissa kolmanneksi. Göteborgin EM-kisoissa 2006 hän oli kymmenes. Osakan MM-kilpailuissa 2007 hän sijoittui yhdeksänneksi ja Pekingin olympialaisissa 2008 yhdenneksitoista.
Vuonna 2012 Jattšankan Ateenan kesäolympialaisissa antama dopingnäyte osoittautui uusintatestissä positiiviseksi, ja hän menetti Ateenan olympiamitalinsa. Hän sai kahden vuoden kilpailukiellon, joka päättyy 1. huhtikuuta 2015 ja hänen tuloksensa aikaväliltä 21.8.2004–20.8.2006 hylättiin takautuvasti.
Jattšanka on naimisissa valkovenäläisen moukarinheittäjä Ihar Astapkovitšin kanssa.
Akatemiatutkija
Akatemiatutkija on yliopistossa työskentelevä tutkija, jonka virallinen työnantaja ja palkanmaksaja on kuitenkin yliopiston sijaan Suomen Akatemia. Akatemiatutkijan virkaan vaaditaan tohtorin tutkinto. Edellytyksenä on menestyksekäs, korkeatasoinen ja itsenäinen tieteellinen työskentely. Työ sisältää lisäksi opetusta ja ohjausta. Tehtävät ovat määräaikaisia tai toistaiseksi voimassa olevia. Vastaväitelleille on Suomen Akatemiassa suunnattu tutkijatohtorin virat.
Bosch
Henkilöitä
Sukunimi
Kurdi
Kurdi on iranilaisiin kieliin kuuluva indoeurooppalainen kieli. Sitä puhuu arviolta 30–40 miljoonaa ihmistä etupäässä Kurdistanissa (Turkissa, Irakissa, Iranissa ja Syyriassa). Se on sukua Iranin viralliselle kielelle, persialle (farsi). Suomessa on Tilastokeskuksen mukaan vuoden 2016 lopussa 12 226 henkilöä, joiden äidinkieleksi on rekisteröity kurdi.
Kurdin kieli on vahvin eri uskontoja ja lahkoja kannattavia, eri maissa asuvia kurdeja yhdistävä tekijä.
Kurdin kielessä on lukuisia murteita, joista suurimmat ovat kurmancî (kurmandži) ja soranî. Molemmilla on kehittynyt kirjallinen muoto. Kumpaakin on kirjoitettu sekä arabialaisin että latinalaisin aakkosin, kurmancîa nykyisin kuitenkin lähinnä vain latinalaisin.
Yilmaz Güney
Yilmaz Güney eli kurdiksi Yılmaz Güney (syntyjään turkiksi Yılmaz Pütün, 1. huhtikuuta 1937 – 9. syyskuuta 1984 Pariisi, Ranska) oli Turkin kurdeihin kuulunut elokuvaohjaaja, kirjailija ja näyttelijä.
Güney on maanviljelystä harjoittaneen kurdiperheen poika kaakkois-Turkista. Hän kirjoitti elokuvakäsikirjoitustten ohella romaaneja, novelleja ja poliittisia tekstejä ja aloitti uransa elokuvissa 1960-luvun Turkin suosittuna filmitähtenä. Ensi kerran hän joutui vankilaan vuonna 1961 julkaistuaan poliittisen runon. Guney ryhtyi ohjaamaan omia elokuvia 1960-luvun lopulla ja ehti tehdä niitä parikymmentä, vaikka istui vuodesta 1972 lähtien valtaosan ajastaan vankilassa poliittisista syistä.
Hänen elokuvansa Toivo (Umut, 1970) on keskeinen Turkin uudemman polven elokuvan teos.
Güney voitti Cannesin elokuvajuhlien pääpalkinnon, Kultaisen palmun käsikirjoittamallaan ja vankilasta käsin ”ohjaamallaan” elokuvalla Yol (1982). Käytännössä filmin ohjasi Serif Gören Güneyn ohjeiden mukaan. Myös aiemman elokuvansa Lauma (Sürü, 1979) Güney teki vankilasta käsin Zeki Öktenin avulla. Viimeiset vuotensa hän vietti Turkin kansalaisuutensa menettäneenä maanpaossa Sveitsissä ja Ranskassa. Hän kuoli Pariisissa 47-vuotiaana 1984.
Who’s Laughing Now
Who’s Laughing Now on yhdysvaltalaislaulaja Ava Maxin musiikkikappale. Sen julkaisi Atlantic Records hänen Heaven & Hell-studioalbumin kuudentena singlenä 30. heinäkuuta 2020. Kappaleen ovat sanoittaneet Max, Madison Love, Måns Wredenberg, Noonie Bao, sekä sen tuottajat Cirkut ja Lotus IV. "Who’s Laughing Now" on tanssipop-kappale jonka sanat kertovat harhautetuksi joutuneesta tytöstä ja se toimii jatkumona Maxin vuonna 2018 julkaistulle kappaleelle "Sweet but Psycho". Kappaleen musiikkivideon ohjasi Isaac Rentz ja se julkaistiin 30. heinäkuuta 2020. Videolla Max pyrkii kostamaan hänen pomolleen sekä pettävälle poikaystävälleen.
James Scott
James Scott voi tarkoittaa seuraavia henkilöitä
2000-luku (albumi)
2000-luku on PMMP:n kokoelma, joka julkaistiin viiden CD:n boksina ja digitaalisesti 25. marraskuuta 2009. Kokoelma julkaistiin myös kuuden vinyylin boksina 11. tammikuuta 2012. Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 39.
Kokoelma sisältää kaikki yhtyeen siihen mennessä julkaistut viisi albumia, singlejen B-puolina julkaistut raidat ja Tilkkutäkki-kokoelmalla julkaistun virren "Oi, Herra luoksein jää". Mukana on myös ensimmäinen PMMP-demo, "Rusketusraidat"-hitin demoversio nimeltä "Saunalaulu" vuodelta 2002 (ei vinyylillä).
Kokoelman ulkoasun on suunnitellut graafikko Maria Ahonen.
Isak Penttala
Isak Penttala (8. helmikuuta 1883 Isokyrö – 28. helmikuuta 1955 Seinäjoki) oli suomalainen talonomistaja, piirisihteeri ja SDP:n kansanedustaja.
Penttalan vanhemmat olivat torppari Juho Penttala ja Maria Holkko. Penttala lähti nuorukaisena Yhdysvaltoihin, jossa työskenteli monenlaisissa ruumiillisissa töissä sekä Toveri-lehden kirjurina ja kiertävänä asiamiehenä länsivaltioissa 1902–1913. Lisäksi hän opiskeli Duluthin Työväen Opistossa 1911–1912. Palattuaan Suomeen hän opiskeli sos.dem. puolueopistossa 1913. Hän solmi avioliiton Sanna Heikkilän kanssa 1918.
Penttala toimi Vaasan läänin eteläisen vaalipiirin sosialidemokraattien piirisihteerinä 1916–1917. Hän oli poliittisista syistä vankilassa 1918–1919, jonka jälkeen toimi hetken Työläinen-lehden päätoimittajana ja Kansan lehden toimittajana. Vuosina 1920–1924 hän työskenteli maanviljelijänä Isossakyrössä. Raivaaja-lehden päätoimittajana hän oli Vaasassa 1921 ja 1924–1926. Lisäksi hän työskenteli Vapaus-lehden toimittajana 1924. Sosialidemokraattien piirisihteerinä hän oli vuodesta 1926 alkaen ja Pohjanmaan Kansan päätoimittajana 1931. Lisäksi hän toimi talonomistajana Seinäjoella.
Penttala kuului sosialidemokraattiseen eduskuntaryhmään 4. maaliskuuta 1927 – 20. heinäkuuta 1951 edustaen Vaasan läänin eteläistä vaalipiiriä. Hän kuului kulkulaitosvaliokuntaan, talousvaliokuntaan ja suureen valiokuntaan. Presidentin valitsijamiehenä hän toimi 1931, 1937, 1940 ja 1943.
Penttala kuului Isonkyrön kunnanvaltuustoon ja Seinäjoen kaupunginvaltuustoon, Etelä-Pohjanmaan osuuskauppaliiton liittotoimikuntaan sekä Etelä-Pohjanmaan maatalouskerhopiirin johtokuntaan.