cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
COVID-19-lääkkeen kehittäminen
Kansainvälinen solidaarisuus ja löytökokeet
Vähentääkö jokin lääkkeistä kuolleisuutta? Lyhentääkö jokin lääkkeistä potilaan sairaalahoitoaikaa? Vaikuttavatko hoidot siihen, että COVID-19:n aiheuttamaa keuhkokuumetta sairastavia henkilöitä on tarpeen hengityskoneistuttaa tai pitää tehohoidossa? Voisiko näitä lääkkeitä käyttää minimoimaan COVID-19-infektioon sairastumista terveydenhuoltohenkilökunnalla ja henkilöillä, joilla on suuri riski sairastua vakavasti? COVID-19-infektiota sairastavien henkilöiden rekisteröintiä on yksinkertaistettu käyttämällä WHO:n verkkosivustolla olevia tietoja, mukaan lukien tietoinen suostumus. Kun tutkimushenkilökunta on määrittänyt sairaalassa käytettävissä olevat lääkkeet, WHO:n verkkosivusto satunnaistaa sairaalaan joutuneen henkilön yhdelle tutkimuksessa käytettävistä lääkkeistä tai sairaalan tavanomaiselle COVID-19-hoidolle. Tutkimuslääkäri kirjaa ja toimittaa seurantatiedot koehenkilön tilasta ja hoidosta ja täydentää tietojen syöttöä WHO:n solidaarisuussivuston kautta. Solidaarisuustutkimus ei ole kaksoissokkotutkimus - mikä on tavallisesti standardi laadukkaassa kliinisessä tutkimuksessa - mutta WHO tarvitsi nopeutta ja laatua, jotta tutkimus voitaisiin toteuttaa useissa sairaaloissa ja maissa. WHO:n lääkäreistä koostuva maailmanlaajuinen turvallisuuden seurantalautakunta tutkii välituloksia, jotta se voi auttaa tekemään päätöksiä tutkimuksen lääkkeiden turvallisuudesta ja tehokkuudesta ja muuttaa tutkimuksen suunnittelua tai suositella tehokasta hoitoa. INSERM (Pariisi, Ranska) aloitti maaliskuussa seitsemässä maassa samanlaisen verkkopohjaisen tutkimuksen kuin Solidarity, nimeltään Discovery.
Solidaarisuustutkimuksessa pyritään toteuttamaan koordinointi satojen sairaalapaikkojen välillä eri maissa - myös niissä maissa, joissa kliinisten tutkimusten infrastruktuuri on heikosti kehittynyt - mutta se on toteutettava nopeasti. Norjan tutkimusneuvoston toimitusjohtajan ja Solidarity-tutkimuksen kansainvälisen ohjauskomitean puheenjohtajan John-Arne Røttingenin mukaan tutkimusta pidettäisiin tehokkaana, jos hoitojen todetaan "vähentävän hengityskoneita tarvitsevien potilaiden osuutta esimerkiksi 20 prosentilla, millä voisi olla valtava vaikutus kansallisiin terveydenhuoltojärjestelmiimme".
Maaliskuun aikana Solidarity-tutkimuksen rahoitus saavutti 108 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria 203 000 yksityishenkilöltä, järjestöltä ja hallitukselta, ja 45 maata osallistui rahoitukseen tai tutkimuksen hallinnointiin.
Käynnissä olevaa kliinisen tutkimuksen suunnitelmaa voidaan muuttaa "mukautuvaksi suunnitelmaksi", jos tutkimuksessa kertyvät tiedot antavat varhaisia tietoja hoidon positiivisesta tai negatiivisesta tehosta. Maailmanlaajuisissa Solidarity- ja eurooppalaisissa Discovery-tutkimuksissa, jotka tehdään sairaalahoidossa oleville vakavaa COVID-19-infektiota sairastaville henkilöille, sovelletaan mukautuvaa suunnittelua, jotta tutkimuksen parametreja voidaan muuttaa nopeasti sitä mukaa kuin neljästä kokeellisesta hoitostrategiasta saadaan tuloksia. Käynnissä olevissa kliinisissä vaiheen II-III tutkimuksissa, joissa tutkitaan hoitokandidaatteja, mukautuva suunnittelu voi lyhentää tutkimuksen kestoa ja käyttää vähemmän koehenkilöitä, mikä saattaa nopeuttaa päätöksiä varhaisesta keskeyttämisestä tai onnistumisesta ja koordinoida tietyn tutkimuksen suunnittelumuutoksia sen eri kansainvälisissä toimipaikoissa.
Mukautuva COVID-19-hoitotutkimus
Yhdysvaltain kansallinen allergia- ja tartuntatauti-instituutti (National Institute of Allergy and Infectious Diseases, NIAID) käynnisti mukautuvan suunnittelun mukaisen kansainvälisen vaiheen III tutkimuksen (nimeltään "ACTT"), johon osallistuu enintään 800 sairaalahoitoa tarvitsevaa COVID-19-henkilöä 100:ssa paikassa useissa maissa. Tutkimus aloitetaan käyttämällä remdesiviiriä ensisijaisena hoitona 29 päivän ajan, ja sen mukautuvan tutkimussuunnitelman määrittelyssä todetaan, että "välivaiheen seurannassa otetaan käyttöön uusia hoitohaaroja ja mahdollistetaan tutkimusten varhainen lopettaminen turhuuden, tehon tai turvallisuuden vuoksi". Jos jokin hoito osoittautuu tehokkaaksi, tästä hoidosta voi tulla vertailuhoito, jota verrataan uuteen kokeelliseen hoitoon tai uusiin kokeellisiin hoitoihin."
RECOVERY Trial
Maaliskuussa 2020 perustettiin Isossa-Britanniassa laaja satunnaistettu kontrolloitu tutkimus nimeltä RECOVERY Trial, jossa testataan COVID-19:n mahdollisia hoitomuotoja. Sitä johtavat Oxfordin yliopiston Nuffieldin kansanterveystieteen ja lääketieteen laitokset, ja siinä testataan viittä uudelleenkäytettyä lääkettä sekä toipumisplasmaa. Tutkimukseen osallistui yli 11 500 COVID-19-positiivista osallistujaa Yhdistyneessä kuningaskunnassa kesäkuuhun 2020 mennessä.
Huhtikuun aikana käynnistettiin brittiläinen RECOVERY-tutkimus (Randomised Evaluation of COVID-19 thERapY), joka käynnistyi aluksi 132 sairaalassa eri puolilla Yhdistynyttä kuningaskuntaa ja laajeni yhdeksi maailman suurimmista kliinisistä COVID-19-tutkimuksista, johon osallistui huhtikuun puolivälissä 5400 tartunnan saanutta ihmistä hoidettavana 165 brittiläisessä sairaalassa. Tutkimuksessa tutkitaan erilaisia mahdollisia hoitomuotoja vaikean COVID-19-infektion hoitoon: lopinaviiria/ritonaviiria, matala-annoksista deksametasonia (tulehdusta ehkäisevä steroidi), hydroksiklorokiinia ja atsitromysiiniä (yleinen antibiootti). Kesäkuussa hydroksiklorokiinia käyttänyt tutkimushaarukka lopetettiin, kun analyysit osoittivat, ettei siitä ollut hyötyä.
Kesäkuun 16. päivänä tutkimusryhmä julkaisi lausunnon, jonka mukaan deksametasonin oli osoitettu vähentävän kuolleisuutta hengitystukea saavilla potilailla. Kontrolloidussa tutkimuksessa noin 2 000 sairaalapotilasta sai deksametasonia, ja niitä verrattiin yli 4 000 potilaaseen, jotka eivät saaneet lääkettä. Hengityskoneita käyttävien potilaiden kohdalla se vähensi kuoleman riskiä 40 prosentista 28 prosenttiin (1 potilaalle 8:sta). Happea tarvitsevien potilaiden kuolemanriski pieneni 25 prosentista 20 prosenttiin (1 potilaalle viidestä).
Kesäkuun 2020 loppuun mennessä tutkimuksessa oli julkaistu hydroksiklorokiinia ja deksametasonia koskevat tulokset. Se oli myös ilmoittanut lopinaviirin/ritonaviirin tulokset, jotka julkaistiin lokakuussa 2020. Lopinaviiri/ritonaviiri- ja hydroksiklorokiinihaarat suljettiin uusilta osallistujilta, koska ne osoittautuivat tehottomiksi. Deksametasoni suljettiin uusilta aikuisilta osallistujilta myönteisten tulosten jälkeen, ja marraskuussa 2020 se oli avoinna lapsille.
Pappinen (Joutsa)
Pappinen on yksi Joutsan kunnan kylistä. Pappinen sijaitsee Joutsan kirkonkylän luoteispuolella, Joutsan ja Lunhangan yhdistävän Korpilahdentien eli seututien 610 varrella.
Kylässä on eteläisen Keski-Suomen korkein mäki, Tammimäki (242 m) näkötorneineen. Kylän pohjoispuolella on Leivonmäen kansallispuisto.
Kyläyhdistys ylläpitää entisestä kyläkoulusta tehtyä Pappistaloa.
Roni Remme
Roni Remme (s. 14. helmikuuta 1996) on kanadalainen alppihiihtäjä.
Alppihiihdon maailmancupissa Remme kilpaili ensimmäisen kerran Lake Louisen syöksylaskussa joulukuussa 2017. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti Lienzin pujottelussa joulukuussa 2017 oltuaan 26:s. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan kahdeksas Semmeringn pujottelussa joulukuussa 2018. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti oltuaan toinen maailmancupkauden 2018−2019 ainoassa alppiyhdistetyssä Crans-Montanassa. Tämän jälkeen hän on parhaimmillaan sijoittunut seitsemänneksi Killingtonin pujottelussa joulukuussa 2019 ja Crans-Montanan alppiyhdistetyssä helmikuussa 2020.
Chrysler Airstream
Chrysler Airstream oli Chrysler Corporationin valmistama auto, jota myytiin mallivuosina 1935–1936. Airstream oli ajalleen tyypillisesti muotoiltu auto mutta muunneltu virtaviivaisemman näköiseksi. Vastaavaa autoa samalla Airstream-nimellä myytiin myös Chryslerin sisarmerkin DeSoton alla.
Kahden tuotantovuotensa aikana Airstreamia myytiin viisi kertaa enemmän kuin Chrysler Airflow'ta ensimmäisenä vuonna ja lähes yhdeksän kertaa enemmän kuin Airflow'ta vuonna 1936.
Chrysler lopetti Airstream-mallinimen käytön sekä Chrysler- että DeSoto-nimen alla mallivuoden 1937 alussa.
Informaatiostrategia
Informaatiostrategia (engl. information strategy, data strategy) on menetelmä, jonka avulla maksimoidaan tiedon liiketoiminta-arvo. Tarpeen sellaisen luomiseen on muodostanut digitaalisen murroksen yrityksille ja muille organisaatioille tuoma paine yhdistettynä jatkuvasti kasvavaan datan määrään. Koko yrityksen kattava informaatiostrategia kattaa kaikki tiedon luontiin, päivittämiseen, käyttöön ja arkistointiin liittyvät prosessit.
Informaatiostrategian avulla voidaan mm.:
Vaasan Elim-seurakunta
Vaasan Elim-seurakunta (, aik. Vetokankaan baptistiseurakunta ) on Vaasan Vetokannaksella toimiva baptistiseurakunta. Seurakunta on perustettu vuonna 1924. Tuolloin seurakunta irtautui omaksi toiminnakseen Vaasan ruotsalaisesta baptistiseurakunnasta.
Seurakunnan Elim-kappeli rakennettiin vuonna 1924 ja sen pääsalissa oli tuolloin istumapaikat 150 henkilölle. Seurakunnassa oli vuonna 1931 50 jäsentä ja sen nuorisotoimintaan kuului 30 jäsentä. Nykyisin seurakunta on tullut tutuksi mm. viikottain jaettavasta ruoka-avusta. Vaasan ruoka-apu jakaa Elim-talolla viikoittain noin 200–250 ruokakassia.
Siniäinen (Jämsä)
Siniäinen on Keski-Suomessa Jämsässä Koskenpään kylän luoteispuolella sijaitseva järvi. Se muodostaa osan Jämsän reitistä ja sen kautta kulkee Wanhan Witosen melontareitti.
Maantietoa
Siniäinen on 550 metriä pitkä, 450 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 17 hehtaaria. Se sijaitsee Kalmaveden ja Ison Rautaveden välisessä uomassa, jossa Jämsän reitin vedet virtaavat sen läpi. Siniäinen on siten voimakkaasti läpivirtausjärvi. Siinä ei ole kartan mukaan saaria ja sen rantaviivan pituus on 2,2 kilometriä. Rannat ovat alavaa metsämaata, jossa on yksi kiinteästi asutettu asunto. Lounaispuolella sijaitsee pieni peltoalue, joka yltää lähes rantaan asti. Vapaa-ajan asuntoja on viisi. Yhdystie 6046 ohittaa Siniäisen sen länsipuolelta ylittäen Survosenkosken niskan.
Vesistösuhteet
Siniäinen sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Jämsän reitin valuma-alueen (14.5) Iso Rautaveden alueella (14.52), jonka Iso Rautaveden–Kalmaveden alueeseen (14.522) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 102,4 metriä mpy eli sama kuin Kalmavedelläkin. Survosenkoskessa on yläpuolisen valuma-alueen pinta-ala noin 950 neliökilometriä. Siniäiseen laskee tämän lisäksi muutama lyhyt metsäoja ja pienen Siniänlammin laskuoja.
Mauzé-sur-le-Mignon
Mauzé-sur-le-Mignon on Ranskan kunta Deux-Sèvresin departementissa Uuden-Akvitanian hallintoalueella. Se sijaitsee departementin pääkaupungin Niortin lounaispuolella. Kunnan pinta-ala on 23,6 neliökilometriä ja siellä on arviolta 2 788 asukasta (vuonna 2016).
Mauzé kuuluu Niortin kaupungin ympärille muodostuneeseen 45 kunnan taajamakuntaan Communauté d'agglomération du Niortais (CAN). Mauzén läpi kulkevat Mignonjoki sekä route nationale -tiet 11 ja 22.
Boris Berezovski (pianisti)
Boris Vadimovitš Berezovski (, s. 4. tammikuuta 1969 Moskova) on venäläinen pianisti.
Berezovski opiskeli Moskovan konservatoriossa. Vuoden 1988 ensiesiintymisensä jälkeen Times-lehti kuvaili häntä sanoin: "An artist of exceptional promise, a player of dazzling virtuosity and formidable power". Kaksi vuotta myöhemmin hän voitti ensimmäisen palkinnon kansainvälisessä Tšaikovski-kilpailussa Moskovassa.
McLaren MP4/1
McLaren MP4/1 oli Formula 1 -auto, jonka McLaren-talli ja Ron Dennisin Project 4 ensimmäistä kertaa yhdessä rakensivat. McLaren kilpaili autolla kausilla 1981, 1982 ja 1983 kuljettajinaan John Watson, Andrea de Cesaris ja Niki Lauda, joka korvasi de Cesarisin vuosina 1982 ja 1983.
Alun perin autossa oli Fordin moottori, mutta myöhemmin se päätettiin vaihtaa Porschen moottoriin. Auton nimi on lyhenne sanoista "McLaren Marlboro Project 4/1". MP4/1 -autolla McLaren saavutti kaiken kaikkiaan kuusi voittoa, joista yksi tuli kaudella 1981, neljä kaudella 1982 ja yksi kaudella 1983. Auton pääsuunnittelija oli John Barnard. Auton rungon rakensi Hercules Aerospace. Rungon jäykkyys ja se, miten se suojasi kuljettajaa, sekä sen hiilikuiturakenne mullistivat pian Formula 1 -autojen suunnittelun.
Auton värit olivat valkoinen ja punainen pääsponsori Marlboron mukaan
E. M. Pekkinen
Maanrakennusliike E. M. Pekkinen Oy on suomalainen maanrakennusalan perheyritys.
Chi
Chi voi tarkoittaa seuraavia:
E. M. Pekkinen
Yritys on perustettu vuonna 1960. Yrityksen perustaja oli Erkki M. Pekkinen. Yritys työllisti 88 henkeä vuonna 2016 liikevaihdon ollessa 29 miljoonaa euroa. Toimitusjohtaja on Tahvo Pekkinen.
Yhtiön rakennuskohteisiin on kuulunut muiden muassa Helsingin keskustakirjaston maanrakennus- ja kellarin betonirakennusurakka. Muita urakoita ovat olleet Jorvin sairaalan perustustyöt ja Helsingin metroon sekä Helsingin seudun junaratoihin liittyvät työt. Yhtiö on toteuttanut myös maakaasulinjatöitä.
Ponkilan silta
Ponkilan silta on teräsrakenteinen, puukantinen riippusilta Muhosjoen yli Muhoksen keskustaajamassa. Sillan on suunnitellut insinööri Lauli Ilmoniemi vuonna 1928, ja silta on valmistunut vuonna 1931. Sillan pituus on 71 metriä, jänneväli 60 metriä ja hyötyleveys 3,6 metriä. Suurin aukko on 58 m. Museosillaksi Ponkilan silta hyväksyttiin vuonna 1982. Silta suljettiin moottoriajoneuvoliikenteeltä vuonna 1992, ja se on siitä lähtien palvellut kevyen liikenteen väylän siltana. Silta kuuluu Museoviraston inventoimiin valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.
Robert Huber
Robert Huber voi tarkoittaa ainakin seuraavia henkilöitä:
Kalmavesi
Kalmavesi on Keski-Suomessa Jämsässä Koskenpään pohjoispuolella sijaitseva järvi. Se muodostaa osan Jämsän reitistä ja sen kautta kulkee Wanhan Witosen melontareitti.
Maantietoa
Kalmavesi on 5,5 kilometriä pitkä, 2,8 kilometriä leveä, ja sen pinta-ala on 494 hehtaaria eli 4,9 neliökilometriä. Se on rannoiltaan polveileva, runsassaarinen ja matala. Järvellä on kolme pientä järvenselkää, koska sen saaristo on levittäytynyt melko tasaisesti eri puolille järveä. Pohjoispäässä sijaitsee Kalmalahti, joka alkaa Linjaniemen ja Naaraniemen välisestä Naarasalmesta. Se on kaksi kilometriä pitkä ja lahdensuulla sijaitsee neljä suurempaa saarta Akkasaari, Matosaari, Kotisaari ja Pylvässaari. Lahti on korkeintaan viisi metriä syvä. Naarasalmen eteläpuolella sijaitsee järven keskiosa ja siellä aukeaa aluksi pieni järvenselkä, jonka lounaisrannikko on saaristoinen. Siellä myös kapenee lasku-uoman luusua, josta vesi virtaa Siniäisen kautta Iso Rautaveteen. Keskiosan eteläpuoli on alle kolmemetristä saaristoa, jonka suurimpia saaria ovat Riipaleensaari ja Vihtasaari. Järven keskiosasta haarautuu eri suuntiin selväpiirteiset lahdet. Lännessä on Ritolahti, johon on yhteydessä pieni Ritolammi. Idässä on kaksi lahtea. Kaakkoon päin työntyy saareton Haapalahti ja sen pohjoispuolella pohjoiseen työntyy kilometrin mittainen lahti, jonne laskee Virtalankoski Salosvedestä. Eteläisin lahti voidaan katsoa alkavan Sanikinniemestä. Kuitenkin vain sen kolmella lahdenpohjukalla on kartassa nimet: Savilahti, Verkkalanlahti ja Järvistönlahti.
Kalmavedellä on 41 saarta, joiden pinta-ala on 19,6 hehtaaria eli noin 4 prosenttia järven kokonaispinta-alasta. Saarista viisi on yli hehtaarin suuruisia. Kartasta mitattuna niiden pinta-alat ovat arviolta 3,0 hehtaaria Riipaleensaarella, 2,0 hehtaaria Vihtasaarella, 6,5 hehtaaria Kotisaarella, 1,7 hehtaaria Matosaarella ja 1,0 hehtaaria Nuottasaarella. Pienemmistä saarista on 32 yli aarin ja loput neljä ovat alle aarin kokoisia. Vain yhdessä saaressa, Kotasaaressa, on vapaa-ajan asunto, ja vain yhteen mökittömään Talassaareen tulee tie tai silta.
Kalmavesi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuudeksi on määritetty 11,33 miljoonaa kuutiometriä ja sen keskisyvyydeksi on saatu 2,3 metriä. Yli kolmenmetrin syvyyskäyriä esiintyy pohjoisessa Kalmalahdella, keskiosan järvenselällä, kaakkois- ja eteläosassa sekä pienialaisena Virtalankosken alla. Syvänteissä on yleensä syvimmillään 4–6 metriä, mutta eteläosan lahdessa vesi on 9–10 metriä syvää. Tämän syvänteen syvimmäksi kohdaksi on saatu 10,3 metriä.
Vesistösuhteet
Kalmavesi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Jämsän reitin valuma-alueen (14.5) Iso Rautaveden alueella (14.52), jonka Iso Rautaveden–Kalmaveden alueeseen (14.522) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 102,4 metriä mpy. Kalmaveden itäpuolella sijaitsee Salosvesi, jonka pinta on vain kymmenen senttimetriä Kalmavettä korkeammalla ja alapuolinen Iso Rautavesi on 40 senttimetriä alempana. Näiden järvien kautta virtaa Kalmaveden läpi 9,2 kuutiometriä sekunnissa Jämsän reitin päävirtaus. Kalmaveteen laskevat metsä- ja suo-ojat eivät lisää virtaamaa merkittävästi.
Järven pohjoispuolella sijaitsee kolme pientä järveä, jotka kuuluvat Kalmaojan valuma-alueeseen. Valuma-alueen luoteisosat alkavat Kalmasoilta, joissa sijaitsevat myös pienet Kalmalammit. Kalmaojaan yhtyy koillisesta tuleva Kilpaoja, joka alkaa Kalmavuoren takana sijaitsevasta Iso Hallinlammista (14 ha) tai sen Rajasuolta. Tähän lampeen laskee pieni Vähä Hallinlammi, mutta ei kuitenkaan Kilpalammi. Kalmalahden länsipuolella Kotivuoren pohjoispuolella sijaitseva Kotilammi (6 ha) laskee Kotiojaa myöten järven pohjoisosaan. Myös järven keskiosan Ritolammi (4 ha) katsotaan olevan itsenäinen järvi.
MDMA
MDMA luokitellaan useimmin empatogeeniksi. Päihdekäytössä tyypillinen nieltynä otettu kerta-annos on 75–125 milligrammaa MDMA-rasemaatin hydrokloridia. Tällaisin annoksin sen vaikutukset alkavat noin 30 minuutissa ja loppuvat noin viidessä tunnissa. MDMA:n myönteisiä vaikutuksia ovat muun muassa euforia, empatian kasvu ja sosiaalisuuden kasvu. Yleisiä MDMA:n haittavaikutuksia 75–125 milligramman annoksin ovat muun muassa ruokahaluttomuus, kuiva suu, keskittymisvaikeudet, kylmät jalat, hikoilu ja hampaiden narskuttelu.
1910-luku: synteesi
MDMA:n syntetisoi ensimmäisenä saksalaiskemisti Anton Köllisch vuonna 1912 työskennellessään Merck-lääketehtaalle Darmstadissa. MDMA:ta kutsuttiin tuolloin metyylisafryyliamiiniksi, sillä se tuotettiin safrolista. MDMA:n vaikutuksia ihmisiin tai muihin eläimiin ei tutkittu, sillä se tuotettiin esiasteeksi uuden lääkkeen, metyylihydrastiniinin, valmistamiseen. Merckillä oli pyrkimys tuottaa metyylihydrastiniinista vaihtoehtoinen veren hyytymistä edistävä aine eli koagulantti tuolloin käytetylle hydrastiniinille. Hydrastiniini oli 1910-luvun tehokkaimpia koagulantteja, mutta sen patentin omasi Merckin kilpailija, Farbenfabriken Elberfeld und Decker eli nykyinen Bayer. Toisin kuin joissain lähteissä väitetään, MDMA:ta ei kehitetty laihdutusvalmisteeksi.
1920-1960-luvut: eläinkokeet
Merckille työskennellyt kemisti Max Oberlin kokeili vuonna 1927 tiettävästi ensimmäisenä MDMA:n biologisia vaikutuksia pyrkiessään löytämään uusia piristeitä. Hän huomasi MDMA:n vaikuttavan koe-eläimiin samoin kuin efedriini, jota hän kutsui ”ephetoniiniksi”. Kokeet lopetettiin, sillä MDMA:n valmistamiseen vaaditut lähtöaineet olivat kalliita. Seuraavat kokeet tehtiin vasta 1952. Tuolloin Merckille työskennellyt Albert von Schoor havaitsi MDMA:n olevan myrkyllistä kärpäsille.
Merckin kemisti Wolfgang Frurstorfer pyrki 1959 kehittämään uusia piristeitä. Hän tutki MDMA:ta, mutta tutkimuksen tuloksia ei julkaistu, eikä ole siksi varmaa testasiko hän ainetta ihmisissä. Puolalaiskemistit S. Biniecki ja E. Krajewski julkaisivat 1960 synteesin, jossa MDMA oli välituote. Tämä oli ensimmäinen tieteellisessä julkaisussa julkaistu synteesi, jolla voitiin tuottaa MDMA:ta.
1970-luku: päihdekäyttö ja psykoterapia
MDA, jonka oli havaittu olevan päihdyttävä jo paljon aiemmin, päätyi 1960-luvun puolivälissä katukauppaan Yhdysvalloissa. MDA on rakenteeltaan lähes samanlainen kuin MDMA. Siksi MDA:n yleistyminen johti myös MDMA:n päihdekäyttöön, ja sitä saatettiin käyttää päihteenä Yhdysvalloissa jo 1960-luvulla. Ensimmäinen katukaupasta takavarikoitu ja MDMA:ksi todennettu aine kuitenkin löydettiin vasta 1970 Chicagosta. Samana vuonna Yhdysvalloissa MDA luokiteltiin laittomaksi huumeeksi. Vaikka MDA:n käyttö ei vähentynyt, alkoi lain kiertämiseksi vielä toistaiseksi laillinen MDMA yleistymään 1970-luvun alussa, paitsi Yhdysvaltojen myös Kanadan katukaupassa. Kanadassa MDMA luokiteltiin laittomaksi huumeeksi 1976.
1980-2020-luvut: laittomuus ja kansainvälistyminen
Yhdysvaltalainen teologian opiskelija Michael Clegg (nykyinen nimi Satyam Nadeen) kokeili MDMA:ta 1970-luvulla. 1981 hän keksi MDMA:lle myyntitarkoituksessa nimen ”ekstaasi”. Clegg alkoi massatuottamaan MDMA-tabletteja Kaliforniassa ja myymään niitä postitse. Tämä johti siihen, että 1985 DEA luokitteli MDMA:n laittomaksi huumeeksi Yhdysvalloissa, vaikka jotkin lääkärit vastustivat päätöstä, sillä MDMA:lla oli heidän mielestään mahdollista käyttöä psykoterapiassa. DEA:n perusteina huumeluokitukselle oli MDMA:n yleistyvä käyttö ja se, että rakenteellisesti samantapaisen MDA:n oli havaittu olevan neurotoksinen.
Yhdysvaltain lakimuutoksen vuoksi Clegg siirsi MDMA-tuotannon Meksikoon. 1988 hän alkoi myymään MDMA:ta myös Eurooppaan, jossa se tuli osaksi muun muassa 1980–1990-lukujen taitteen acid house- ja rave-kulttuuria eritoten Britanniassa (katso Second Summer of Love). 1990-luvulla MDMA:n käyttö oli maailmanlaajuisesti merkittävää. Sen yleinen käyttö johti myös laajaa mediahuomiota saaneisiin kuolintapauksiin ja MDMA:n haittojen vähentämiskampanjoihin.
Darkspace
Darkspace on sveitsiläinen ambient/black metal -yhtye. Se perustettiin vuonna 1999 ja on vuoteen 2014 mennessä julkaissut yhden demon ja neljä pitkää albumia. Yhtye tunnetaan yleensä Tobias Möcklin kautta, joka on Paysage d'Hiverin ainoa jäsen.
MDMA
1980-2020-luvut: laittomuus ja kansainvälistyminen
Vuosina 2000–2010 laittomilla markkinoilla myydyistä MDMA-tableteista isossa osassa ei ollut MDMA:ta, vaan muita päihteitä. Osasyynä tähän oli vuonna 2008 huipentunut safrolin vähentyminen rikollisilta markkinoilta. Tuolloin MDMA:n laittomaan tuottoon käytetty safroli oli peräisin pääosin Kambodžasta Cinnamomum parthenoxylon -puun juurikaarnasta. Vuosina 2008 ja 2009 Kambodžan viranomaiset takavarikoivat ja tuhosivat vastaavasti 33 ja 6 tonnia näistä puista eristettyä safrolia. Tämä johti merkittävään MDMA:n saannin vähentymiseen maailmassa ja korvaavien johdannaisten käyttöön. Kuitenkin 2010-luvulta eteenpäin tablettien MDMA-pitoisuudet ovat kasvaneet merkittävästi. Nykyään pääosan maailman MDMA:sta tuottavat rikollisliigat Alankomaissa ja Belgiassa Kiinasta tuoduista synteettisistä lähtöaineista kasviperäisen safrolin sijaan.
Darkspace
Yhtyeen viimeisin albumi "Dark Space III I" julkaistiin 7. syyskuuta 2014.
MDMA
Kemialliset ominaisuudet
pienoiskuva|190px|Yllä: R(–)-MDMA Alla: S(+)-MDMA MDMA:lla on yksi kiraliakeskus, joten sillä on 2 enantiomeeriä: S(+)-MDMA ja R(–)-MDMA. Näiden seosta eli rasemaattia käytetään tyypillisesti päihteenä. MDMA:n konjugaattiemäs eli vapaa emäs on viskoosi ja väritön öljy. Emäksen kiehumispiste on 155 °C 20 mmHg paineessa ja 100–120 °C 0.4 mmHg:ssa. Emäs haisee tunkkaiselta ja maistuu polttavalta. Se on liukoinen moniin orgaanisiin liuottimiin, muttei ole vesiliukoinen. Emäs on syövyttävää ja epävakaata, eikä se siten sovellu päihdekäyttöön. Se on siksi usein muunnettu eri suoloiksi, jotka ovat puhtaina läpinäkyviä karkearakenteisia kiteitä tai jauhetta. Päihdekäytön yleisin suola on hydrokloridi, mutta myös fosfaattisuolaa käytetään. pienoiskuva|1 gramma MDMA-hydrokloridia.|vasen MDMA-hydrokloridi on kiinteä kitkerän makuinen aine. Se on runsasliukoinen veteen. Hydrokloridi voi ilmetä eri hydraattien seoksena. Hydraattien sulamispisteet vaihtelevat. Puhtaana anhydridin (kidevedettömän MDMA:n) sulamispiste on 147–159 °C. Taas monohydraatti alkaa pehmetä 80 °C:ssa ja sen sulamispiste on 107–133 °C.
Valmistaminen
Euroopan huumausaineiden ja niiden väärinkäytön seurantakeskuksen EMCDDA:n vuoden 2016 arvion mukaan pääosa maailman laittomasti tuotetusta MDMA:sta tuotetaan piperonyylimetyyliketonista (PMK:sta) pelkistävällä aminaatiolla. Usein lähtöaineena käytetään itse PMK:n sijaan PMK-glysidinaattia (CAS-numero 13605-48-6), joka muunnetaan PMK:ksi jonkin hapon avulla. Nykyään lähtöaineet eivät yleensä ole peräisin kasveista eristetystä safrolista vaan ovat synteettisiä.
Pelkistävässä aminaatiossa PMK:n karbonyyli muunnetaan metyyliamiinin avulla Sciffin emäkseksi, joka pelkistetään esimerkiksi alumiini-amalgaamin, natriumboorihydridin tai natriumsyanoboorihydridin avulla MDMA-rasemaatiksi. Tämä muunnetaan esimerkiksi hydrokloridiksi suolahapolla.
Päihdekäyttö
pienoiskuva|MDMA-tabletteja. MDMA:ta käytetään päihteenä yleensä nielemällä sen kiteitä sellaisenaan, kapseleissa tai tabletteina. Sitä voidaan käyttää myös nuuskaamalla tai injektoimalla. Yleisin MDMA:n muoto päihdekäytössä on sen rasemaatin hydrokloridi. Terveet aikuiset sietävät yleensä hyvin 75–125 milligramman (mg) nieltyjä kerta-annoksia hydrokloridin rasemaattia. Tämän kokoiset annokset ovat yleisiä päihdekäytössä ja aiheuttavat muun muassa vahvan euforian tunteen, mutta vain mikäli käyttäjällä ei ole suurta MDMA-toleranssia (katso: toleranssi). Päihdekäytössä 75–125 mg annokset koetaan usein vaikutuksiltaan positiivisimmiksi. Suuremmat annokset taas koetaan usein etenevässä määrin epämiellyttäviksi. Eritoten noin 120 mg nieltyjä kerta-annoksia suuremmat annokset lisäävät merkittävästi epämiellyttävien vaikutusten voimakkuutta. Yli 180 mg niellyt kerta-annokset aiheuttavat todennäköisesti sen verran voimakkaita haittavaikutuksia, että ne kumoavat positiiviset vaikutukset kokonaan. Yli 200 mg annosta voidaan pitää vaarallisena. Naiset ovat miehiä herkempiä MDMA:n vaikutuksille, joten naisten on suotavaa käyttää miehiä pienempiä annoksia.
Vuonna 2018 THL:n mukaan 5 % Suomen väestöstä oli joskus käyttänyt MDMA:ta ja 1 % väestöstä oli käyttänyt sitä viimeisimmän vuoden aikana. 25–34-vuotiaissa käyttäneitä oli eniten. Heistä 11 % oli joskus käyttänyt MDMA:ta ja 4 % oli käyttänyt sitä viimeisimmän vuoden aikana. EMCDDA:n vuoden 2020 arvion mukaan EU-maiden 15–64-vuotiaista 0,8 % (2,7 miljoonaa henkeä) oli käyttänyt MDMA:ta viimeisen vuoden aikana ja 4,1 % (13,6 miljoonaa henkeä) oli käyttänyt MDMA:ta joskus elämässään.
Lääkekäyttö
Yhdysvaltain elintarvike- ja lääkevirasto FDA myönsi vuonna 2017 MAPS-järjestölle luvan vaiheen kolme lääketutkimukseen, jossa MDMA:ta tutkitaan traumaperäisen stressihäiriön (PTSD) hoidossa yhdistettynä psykoterapiaan. Tutkimuksen arvioidaan valmistuvan vuoteen 2022 mennessä. Mikäli tulokset ovat suotuisia, saatetaan MDMA hyväksyä MAPS:n arvion mukaan lääkkeeksi Yhdysvalloissa aikaisintaan vuoteen 2023 mennessä. MAPS on myös ilmoittanut olevansa aikeissa aloittaa kolmannen vaiheen MDMA:lla avustetun PTSD-terapian tutkimuksen EU:ssa vuoden 2021 alkupuolella. MDMA:sta voi tulla myös Euroopan lääkeviraston hyväksymä lääke.
Vaikutukset
pienoiskuva|MDMA:n subjektiivisesti toivotut (desired) vaikutukset ovat usein suurimmat 81–100 mg annoksin. Epätoivotut (undesired) vaikutukset kasvavat ja toivotut vaikutukset vähenevät merkittävästi yli 121 mg annoksin (lähde: ). MDMA:n subjektiiviset vaikutukset alkavat noin 30 minuutin jälkeen, kun MDMA-rasemaatin hydrokloridia on nielty 75–125 milligrammaa (mg). Tiiviisti puristetuissa tableteissa vaikutus voi alkaa hitaasti ja nesteeseen liuotettuna jauheena nopeiten. Vaikutukset ovat vahvimmat noin 1,5 tunnin kuluttua, jonka jälkeen vaikutukset heikkenevät ja loppuvat noin neljässä tunnissa. Kokonaisuudessaan vaikutukset kestävät 5–6 tuntia annoksen nielemisestä.
Agrostis rossiae
Agrostis rossiae on röllien sukuun kuuluva heinäkasvi, jota tavataan vain Yellowstonen kansallispuistossa. Se kasvaa 5–15 senttimetriä pitkäksi, ja sen kasvupaikkana on lämpiävät vulkaaniset alueet. Kasvit kuolevat kuumuuteen jo heinäkuuhun mennessä.
MDMA
Vaikutukset
MDMA:n yliannostus voi tappaa. Vaarallisuus riippuu annoskoon lisäksi osin myös muista tekijöistä. Yliannostus voi aiheuttaa hypertermian eritoten liikuttaessa liikaa, juotaessa liian vähän vettä ja oltaessa kuumassa ympäristössä. Se voi myös aiheuttaa vakavan hyponatremian eritoten juotaessa liikaa vettä. MDMA voi aiheuttaa serotoniinioireyhtymän eritoten yhteiskäytössä tiettyjen lääkkeiden tai päihteiden kanssa. MDMA:na laittomasti myydyissä tableteissa ja joskus myös kiteissä voi olla MDMA:n lisäksi tai sen sijaan muita aineita. Tällaisten aineiden tai ainesekoitusten tahaton käyttö on johtanut kuolintapauksiin. Tableteissa voi olla myös vaarallinen määrä MDMA:ta.
Agrostis rossiae
Ulkonäkö ja koko
A. rossiae kasvaa 5–15 senttimetriä pitkäksi, ja sen 1,2–5 senttimetriä pitkät ja 0,5–2 millimetriä leveät lehdet kasvavat varren alaosassa. Varren päässä on 2–6 senttimetriä pitkä röyhy, jossa kasvaa tiheästi tähkylöitä. Pienet kukat ovat muodostuneet 1,5 millimetriä pitkästä vihneettömästä kaleesta ja surkastuneesta helpeestä. Kasville on tyypillistä, että sen pienet kukat eivät aukea missään vaiheessa kokonaan. Ne ovat jo esillä helmi-maaliskuussa, mutta siemeniä kasvi ei tuota vielä silloin. Kasvi alkaa kuivua jo varhain kesällä, kun sitä lämmittää sekä maaperän lämpö että aurinko, ja jo heinäkuussa eläviä yksilöitä on jo vaikea löytää.
MDMA
Vaikutukset
MDMA:n runsas ja vuosia kestänyt käyttö saattaa aiheuttaa sydämen läppävian. Runsas ja toistuva käyttö voi aiheuttaa pitkäkestoisia tai pysyviä haitallisia eli neurotoksisia muutoksia ihmisaivoissa. Kohtuukäytössä (alle 50 käyttökertaa elämän aikana) neurotoksisia muutoksia ei ole havaittu.
Darkspace
Diskografia
Vuoden 2002 demo on saatavilla ilmaiseksi yhtyeen kotisivuilta. Yhtyeen kaksi ensimmäistä albumia on alun perin julkaistu pahvikansissa ja rajoitettu 500 kappaleeseen, mutta Avantgarde Music on julkaissut ne uudelleen vuonna 2006.
Agrostis rossiae
Levinneisyys ja elinympäristö
A. rossiae on Yellowstonen kansallispuiston kotoperäinen laji. Sitä kasvaa vain Fireholejoen ja Shoshonejärven geysirlaaksoissa. Laji tarvitsee ilmeisesti juuri sopivan kostean ja lämpimän elinympäristön. Maaperän lämpötila lajin kasvupaikoilla on yleensä muutaman sentin syvyydessä noin 40 astetta. A. rossiae onkin yleensä kevään ensimmäisiä vihertäviä kasveja, kun se saattaa alkaa kasvaa jo tammikuun alkupuolella.
MDMA
Välittömät haittavaikutukset
75–125 milligramman (mg) annoksin MDMA-rasemaatin hydrokloridin yleisimpiä haittavaikutuksia ovat (lueteltu yleisimmästä harvinaisempaan) ruokahaluttomuus, kuiva suu, keskittymisvaikeudet, kylmät jalat, hikoilu, hampaiden narskuttelu (bruksismi), levottomat jalat, sekavuus, kuumat tuntemukset, päänsärky, sydämentykytys, väsymys, pahoinvointi ja hermostuneisuus. Muita erilaisin annoskoin ilmeneviä ja yleisyydeltään vaihtelevia haittoja ovat muun muassa nestehukka, janoisuus, leukojen jäykkyys, lihasvapina, krampit, nystagmus, lihasjäykkyys, oksentaminen, uniongelmat, poskien sisäpinnan pureskelu, parestesia, heikotus, tasapainohäiriöt ja ataksia. MDMA:n päihdyttävien vaikutusten jälkeen osalla käyttäjistä voi ilmetä jopa viikon ajan muun muassa masentuneisuutta tai väsymystä.
MDMA:n akuutin vaikutuksen aikana sydämen syketiheys ja verenpaine voivat nousta merkittävästi. Siksi MDMA:n käyttö voi olla haitallista jotakin sydän- ja verisuonitautia sairastavalle tai vanhalle ihmiselle. Esimerkiksi eräässä kokeessa 125 mg MDMA-rasemaatin hydrokloria nosti terveiden koehenkilöiden systolisen ja diastolisen verenpaineen keskimäärin 157 mmHg ja 93 mmHg asti plasebon nostaessa nämä 133 mmHg ja 79 mmHg asti.
MDMA ei nosta merkittävästi ruumiinlämpöä 75 mg annoksin, mutta 125 mg annosten kohdalla se voi nousta jopa 39 °C asti (sisäkorvasta mitattuna). Suuret annokset voivat siksi johtaa hypertermiaan eritoten yhdistettynä kuumaan ympäristöön, liian vähäiseen veden juontiin tai voimakkaaseen liikuntaan, kuten tanssimiseen. Ruumiinlämmön kasvu johtuu osin MDMA:n erittämän norepinefriinin lisäämästä sydämen ja muiden lihasten toiminnan tehostumisesta sekä verisuonten supistumisesta. Tämä vähentää lämmön poistumista ihon kautta verenkierron mukana. Koska MDMA lisää serotoniinin eritystä, se altistaa serotoniinioireyhtymälle, jonka eräs oire on kehon kuumeneminen.
Yliannostus
MDMA:n vaarallisuus riippuu monesta tekijästä. MDMA-annoksen koko on tärkeä tekijä. EU:ssa suuren MDMA-pitoisuuden tabletit ovat yleistyneet. Esimerkiksi Alankomaissa vuoteen 2015 mennessä puolet MDMA-tableteista sisälsi yli 140 milligrammaa (mg) MDMA:ta. On myös löydetty tabletteja, joissa on ollut 300 mg MDMA:ta, jota voidaan pitää vaarallisena annoksena. Annosten koko ulkoisesti samanlaisten tablettien välillä voi myös vaihdella merkittävästi. Annoskoon lisäksi hypertermialle ja hyponatremialle altistavat tekijät lisäävät riskiä kuolla (katso: välittömät haittavaikutukset). Myös yhteiskäyttö tiettyjen lääkkeiden tai päihteiden kanssa lisää riskiä (katso: epäpuhtaudet ja vuorovaikutukset).
MDMA:n käytön keskeisin akuutti vaara on hypertermia, jonka seurausta monet muut yliannostuksen oireet ovat. Muita vakavia oireita voivat olla kouristuskohtaukset, hyvin korkea verenpaine (hypertensiivinen kriisi), matala verenpaine, rytmihäiriö, yleistynyt suonensisäinen hyytyminen (DIC-oireyhtymä), rabdomyolyysi, aivoverenkiertohäiriöt, maksavauriot ja akuutti munuaisten vajaatoiminta.
Ihmisille niellyn MDMA:n LD50-arvo on tuntematon. Sen on kuitenkin arvioitu olevan 70 kilogramman painoiselle ihmiselle ehkä noin 2 000 mg eli 2 grammaa. MDMA:n LD50 on hiirille vatsakalvon sisäisenä pistoksena 97 mg per kehonpainokilogramma (mg/kg), rotille vatsakalvopistoksena 49 mg/kg ja nieltynä 325 mg/kg, marsuille vatsakalvopistoksena 98 mg/kg, koirille verenkiertoon pistettynä 14 mg/kg ja reesusmakakeille verenkiertoon pistettynä 22 mg/kg.
Epäpuhtaudet ja vuorovaikutukset
MDMA:n käyttö eritoten tablettimuodossa on riskialtista, sillä tabletissa voi olla vaarallisia MDMA-pitoisuuksia (katso: yliannostus). Tabletissa voi olla MDMA:n lisäksi tai sen sijaan myös muita aineita. Esimerkiksi para-metoksi-N-metyyliamiinilla (PMMA) jatkettuja MDMA-tabletteja on ollut levityksessä ja niiden käyttö on johtanut kuolintapauksiin. Myös kiteistä MDMA:ta voi olla jatkettu eri ainein, kuten prokaiinilla tai metamfetamiinilla.
MDMA voi aiheuttaa serotoniinioireyhtymän, jos sitä käytetään yhdessä tiettyjen serotoniinin eritykseen vaikuttavien lääkkeiden tai päihteiden kanssa. MDMA:n yhteiskäyttö jonkin MAO-estäjän kanssa on hengenvaarallista. Myös muun muassa toisen serotoniinia vapauttavan empatogeenin, amfetamiinin, metamfetamiinin tai kokaiinin yhteiskäyttö on vaarallista. Serotoniinin takaisinottoa estävien SSRI-, SNRI- tai TCA-lääkkeiden yhteiskäyttö MDMA:n kanssa ei yleensä ole vaarallista. Takaisinottajien käyttö ennen MDMA:n ottamista pikemminkin heikentää sen päihdyttäviä vaikutuksia. MDMA hajoaa osittain CYP2D6-entsyymien vaikutuksesta. Siksi yhteiskäyttö aineiden kanssa, jotka estävät CYP2D6:tta, voi olla vaarallista. Tästä esimerkki on ritonaviiri, jonka yhteiskäyttö on aiheuttanut hengenvaarallisia oireita.
Sydämen läppäviat
MDMA:n runsas ja pitkäaikainen käyttö voi aiheuttaa sydämen läppävian. Syynä tähän voi olla MDMA:n agonismi 5-HT2B-reseptorille, sillä MDMA:n käyttäjillä havaitut sydämen läppäviat tai niille altistavat läppien muutokset ovat olleet samanlaisia kuin esimerkiksi 5-HT2B-reseptorien agonistina toimivan fenfluramiinin tai pergolidin käyttäjillä. Tiettävästi ensimmäinen MDMA:han ilmeisesti liittynyt kirurgiaa vaatinut läppävika löydettiin 33-vuotiaalla mieheltä vuonna 2012. Mies oli käyttänyt usean MDMA-tabletin viikoittain viimeisen 16 vuoden ajan. Läppävika muistutti fenfluramiinin käytön aiheuttamaa vikaa. Toisessa tutkimuksessa kahdeksalla 33:sta MDMA:n käyttäjästä havaittiin läppävialle altistavia muutoksia, jotka olivat samanlaisia kuin fenfluramiinin käyttäjillä. Keskimäärin nämä 33 henkilöä olivat 24-vuotiaita ja he olivat käyttäneet 3,6 MDMA-tablettia viikoittain 6 vuoden ajan. Haitallisia läppien muutoksia ei havaittu 29:llä samanikäisellä MDMA:ta käyttämättömällä verrokkihenkilöllä.
Neurotoksisuus
MDMA:n käyttö aiheuttaa erilaisia aivoihin kohdistuvia haitallisia eli neurotoksisia muutoksia. Kuitenkin vuonna 2015 julkaistussa systemaattisessa kirjallisuuskatsauksessa kohtuukäytön ei todettu aiheuttavan pysyviä vaurioita ihmisten aivoissa. Kohtuukäytöllä tutkimuksessa tarkoitettiin alle 50 ”käyttöjaksoa” tai alle 100:n MDMA-tabletin käyttöä henkilön elinaikana (tyypillisessä tabletissa arvioitiin olevan 76 milligrammaa MDMA:ta). Tutkimuksessa kuitenkin todettiin, että siinä esitetyt päätelmät pohjautuvat osin heikkolaatuisiin tutkimuksiin, joissa esimerkiksi käytetyn MDMA:n määrää tai puhtautta ei aina tunnettu. Runsas MDMA:n käyttö kuitenkin aiheuttaa selkeitä neurologisia ongelmia ihmisissä.
Eläinkokeissa suuret ja toistuvat annokset MDMA:ta aiheuttavat ensisijaisesti erilaisia pitkäkestoisia serotonergisten hermosolujen toimintaa heikentäviä muutoksia. Muun muassa serotoniinin ja serotoniinitransporttereiden (SERT) määrän aivoissa on havaittu vähenevän, mutta hermosolujen kuolemista ei ole havaittu. Eläinkokeissa osa näistä muutoksista on palautunut, mutta hyvin suurten annosten kohdalla vasta kuukausien tai vuosien kuluessa. MDMA:n käytön aiheuttamaan serotonergisen järjestelmän toimintahäiriöön liittyviä ongelmia voivat olla ainakin muistin heikkeneminen, liikehäiriöt (esimerkiksi lihasten nykiminen ja kömpelyys), unihäiriöt, kipuherkkyys, masennus, ahdistus ja aggressiivisuus.
Tapoja, joilla MDMA aiheuttaa neurotoksisia muutoksia ihmisissä, ei tunneta täydellisesti. Niitä on kuitenkin useita. Serotonerginen järjestelmä heikkenee osin tuntemattomin tavoin aiheuttaen serotoniinipitoisuuksien vähenemistä ja muita edellä kuvattuja muutoksia. Lisäksi MDMA:n aiheuttama kehon kuumeneminen lisää soluja vaurioittavien happiradikaalien muodostumista ja osa MDMA:sta muuntuu kehossa neurotoksisiksi aineenvaihduntatuotteiksi, kuten 3,4-dihydroksiamfetamiinin asetyylikysteiinijohdannaisiksi (katso: metabolia). Myös muita neurotoksisuuden mekanismeja on ehdotettu.
Käyttö raskauden aikana
MDMA:n käyttöä raskauden aikana ei suositella, sillä tämä voi aiheuttaa syntyneelle lapselle liikehäiriöitä sekä heikentää lapsen muistia ja oppimiskykyä. Liikehäiriöt voivat jatkua ainakin 2-vuotiaaksi asti, mutta muuten niiden kestoa ei tiedetä.
Toleranssi
Ihmisissä 100 milligramman annoksen MDMA-rasemaattia ei ole havaittu vaikuttavan kovin merkittävästi saman kokoisen 24 tunnin jälkeen otetun annoksen psyykkisiin tai fyysisiin vaikutuksiin. Ihmisillä toleranssi MDMA:ta kohtaan voi kuitenkin kehittyä nopeasti, mutta pitkien taukojen pitäminen käyttökertojen välissä vähentää toleranssin kehittymistä. Runsas käyttö ilman taukoja voi puolestaan kehittää pitkäkestoisen toleranssin MDMA:ta kohtaan. Pitkäkestoinen toleranssin pysyvyyttä ei tunneta, mutta sen takia MDMA:n käyttäjä saattaa ottaa yhä isompia kerta-annoksia saavuttaakseen samat päihdyttävät vaikutukset kuin aiemmin, jolloin toleranssi kasvaa entisestään. Usean annoksen otto yhden käyttösession aikana on tällöin myös tyypillistä. Annoskoon kasvaessa myös MDMA:n välittömien ja pitkäkestoisten haittavaikutusten ilmenemisen todennäköisyys kasvaa.
Ihmisissä MDMA:lla on jopa 8 tunnin puoliintumisaika, mutta sen subjektiivinen vaikutus lakkaa jo 4–6 tunnissa. MDMA:n vaikutukset siis loppuvat, vaikka sitä on vielä kehossa. Syytä tähän akuuttiin toleranssiin ei tunneta. Se voisi johtua esimerkiksi serotoniinin runsaasta vähenemisestä hermosoluissa, MDMA-pitoisuuksien tasoittumisesta hermosolujen solukalvojen eri puolin, jolloin serotoniinitransportterit (SERT) eivät enää toimi käänteisesti (katso: SERT), tai solukalvoissa olevien SERT-proteiinien endosytoosista.
Riippuvuuspotentiaali
MDMA ei aiheuta voimakasta psyykkistä riippuvuutta tai vieroitusoireita. Tiettävästi valta-osa MDMA:n päihdekäyttäjistä myös vähentää käyttöään pitkällä aikavälillä, eikä käytöstä kehity heille ongelmaa. MDMA:n myönteiset vaikutukset myös heikkenevät runsaassa käytössä ilmeisesti pysyvästi haittavaikutusten taas lisääntyessä. Samalla päihtymiseen vaadittu annoskoko ja sen hinta kasvaa monikertaiseksi. Siksi monet MDMA:ta usein ja runsaasti käyttävät lopettavat käytön lopulta kokonaan.
Osalle MDMA:n käyttäjistä voi kuitenkin kehittyä DSM-IV-kriteerit täyttävä riippuvuus, johon liittyy useimmin käytön jatkaminen huolimatta tiedostetuista päihteen fyysisistä ja psyykkisistä haitoista sekä vieroitusoireiden ilmeneminen. Yleisimmät MDMA:n aiheuttamat vieroitusoireet ovat masennus, väsymys, ruokahalun muutokset, keskittymisvaikeudet ja hermostuneisuus. MDMA-riippuvuus ei kuitenkaan yleensä ole yhtä voimakasta kuin esimerkiksi etanolin tai tupakan aiheuttama riippuvuus. Valta-osa MDMA:n ongelmakäyttäjistä ei hae apua riippuvuuteensa.
SERT
Ihmisissä MDMA vapauttaa serotoniinia hermosoluista synapsirakoihin, joissa ylimääräinen serotoniini aktivoi serotoniinireseptoreita, mistä MDMA:n päihdevaikutus pääosin johtuu. Hermosolun ulkoinen MDMA sitoutuu synapsia edeltävien eli presynaptisten hermosolujen solukalvon norepinefriini-, serotoniini- ja dopamiinitransporttereihin, joiden lyhenteet ovat vastaavasti NET, SERT ja DAT. Nämä siirtävät nimensä mukaisia välittäjäaineita; esimerkiksi SERT siirtää serotoniinia. Ihmisillä MDMA sitoutuu helpoiten eli suurimmalla affiniteetilla NET:hen, toiseksi helpoiten SERT:hen ja heikoiten DAT:hen. MDMA siis kohdistaa vaikutuksensa pääosin serotonergisiin ja noradrenergisiin (eli serotoniinia ja norepinefriiniä erittäviin) hermosoluihin. Se ei lisää hermoimpulssien lisääntymisen kautta serotoniinin ja norepinefiirinin eritystä. pienoiskuva|SERT:n toiminta normaalitilassa ja MDMA:n läsnä ollessa. Normaalitilassa SERT ja muut transportterit sitovat solunsisäisen kaliumionin (K+). Ioni siirtyy transportterin läpi solusta ulos, jonka jälkeen solunulkoinen natrium- (Na+) ja kloori-ioni (Cl-) sekä transportterille ominainen välittäjäaine siirtyvät samanaikaisesti solun sisään. Tapahtumasarja toistuu, joten välittäjäainetta siirtyy transportterin läpi jatkuvasti solun sisään. Siirron jatkamiseksi solu taas ylläpitää solukalvojen välistä ionipitoisuuseroa eli gradienttia.
Kaliumpitoisuuden kasvattaminen kokeellisesti solun ulkopuolella suhteessa sisäpuolen ionipitoisuuksiin saa transportterin toimimaan päinvastoin, jolloin välittäjäaineita siirtyy solun sisältä ulos. Solunulkoinen MDMA voi korvata kaliumin siirtotapahtumassa, joten iso solunulkoinen MDMA-pitoisuus saa aikaan saman vaikutuksen kuin solunulkoinen kaliumylimäärä, jolloin transportteri siirtää välittäjäaineita ulos solusta. MDMA sitoutuu NET:hen ja SERT:hen aiheuttaen siten ylimääräisen norepinefriinin ja serotoniinin vapautumista synapsirakoon samalla kun hermosolun sisään siirtyy MDMA:ta. Transportterien toiminnan kääntämisen lisäksi MDMA toimii NET:n, SERT:n ja DAT:n takaisinoton estäjänä.
VMAT2
pienoiskuva|MDMA:n toimintansa kannalta tärkeä vaikutus VMAT2- ja SERT-proteiineihin sekä vähemmän merkityksellinen vaikutus MAO-A-entsyymeihin. Synapsia edeltävissä eli presynaptisissa hermosoluissa on monoamiineihin kuuluvia välittäjäaineita sisältäviä kalvorakkuloita. MDMA:n tapauksessa kyse on norepinefriiniä, serotoniinia tai dopamiinia sisältävistä rakkuloista, joiden kalvoissa on VMAT2-kuljetinproteiineja. VMAT2:t siirtävät soluliman monoamiineita rakkuloihin varastoon myöhempää vapautumista varten. Soluun pääosin SERT-välitteisesti päässeet MDMA-molekyylit sitoutuvat VMAT2-proteiineihin estäen siten niiden toimintaa. Siten serotonergisen hermosolun solulimaan jää runsaammin serotoniinia. Tällöin sitä voi vapautua enemmän SERT-välitteisesti, sillä MDMA saa normaalitilasta poikkeavasti SERT:t pumppaamaan serotoniinia synapsirakoon (katso: SERT).
Soluissa MDMA voi myös kiinnittyä monoamiinioksidaasi A -entsyymeihin (MAO-A) ja estää siten niiden serotoniinia hajottavaa toimintaa. Esto lisää serotoniinin kertymistä hermosoluihin. Esto on kuitenkin verrattain heikkoa, eikä se ole siksi yhtä merkittävä vaikutus kuin muut MDMA:n vaikutusmekanismit.
Agonismi ja enantiomeerit
MDMA:n vaikutusten kannalta sen agonismi on osin tuntematon. MDMA:lla on 2 enantiomeeriä: S-MDMA ja R-MDMA. Näiden seosta eli rasemaattia käytetään tyypillisimmin päihteenä. S-MDMA saa aikaan rasemaatin empatogeeniset vaikutukset, sillä ihmisissä se vapauttaa tehokkaammin serotoniinia, dopamiinia ja norepinefriiniä. Se on myös tehokkaampi 5-HT2C-reseptorien agonisti. R-MDMA taas on tehokkaampi 5-HT2A-reseptorien agonisti, minkä takia R-MDMA on vaikutuksiltaan enemmän psykedeelien kaltainen muun muassa hiirissä ja ilmeisesti myös ihmisissä. MDMA-rasemaatti sitoutuu heikkona agonistina ihmisten TAAR1:teen, mutta aktivaatio on käytännössä liian heikkoa, jotta sillä olisi suurta merkitystä. Hiirillä ja rotilla TAAR1:n aktivaatio taas on merkittävää.
Metabolia
pienoiskuva|400px|MDMA-[[Rasemaatti|rasemaatin (RS-MDMA) aineenvaihdunta ihmisissä. Pääosa MDMA:sta hajoaa HHMA-reittiä pitkin vasemmanpuoleisen MDA:ta tuottavan reitin sijaan. ]] Ihmisissä MDMA muuntuu pääosin CYP2D6-välitteisesti 3,4-dihydroksimetamfetamiiniksi (HHMA). Paljon pienempi osa MDMA:sta muuntuu CYP2B6-välitteisesti 3,4-metyleenidioksiamfetamiiniksi (MDA). Vaihtoehtoisesti CYP1A2, CYP2C19 tai CYP2D6 suorittavat tämän reaktion, mutta niiden toiminta ei ole yhtä keskeistä kuin CYP2B6:n. MDA päihdyttää ja vapauttaa serotoniinia MDMA:n tapaan. MDA voi muuntua CYP2D6-välitteisesti 3,4-dihydroksiamfetamiiniksi (HHA). CYP2D6:n sijaan CYP1A2, CYP2C19 tai CYP3A4 voi muuntaa MDMA:n tai MDA:n vastaavasti HHMA:ksi tai HHA:ksi. Näiden toiminta on kuitenkin vähemmän merkittävää kuin CYP2D6:n.
HHMA ja HHA voivat O-metyloitua katekoli-O-metyylitransferaasilla (COMT) vastaavasti 4-hydroksi-3-metoksiamfetamiiniksi (HMMA) ja 4-hydroksi-3-metoksiamfetamiiniksi (HMA). HHMA, HHA, HMMA ja HMA erittyvät virtsaan johdannaisina, joiden OH-ryhmässä on kiinni glukuronihappo tai sulfaatti.
Ihmisissä 24–52 % annoksesta erittyy virtsaan viidessä päivässä, kun annoksen koko on 1–1,6 mg MDMA-rasemaattia per kehonpainokilogramma. HMMA-sulfaatti ja HHMA-sulfaatti ovat pääasialliset aineenvaihduntatuotteet. Merkittävä osa MDMA:sta myös poistuu virtsaan sellaisenaan hajomatta. MDA:ta ja sen aineenvaihduntatuotteita taas muodostuu paljon vähemmän.
Hajotessaan CYP2D6:n kautta MDMA inaktivoi tämän entsyymin toimien siis sen itsemurhainhibiittorina eli mekanismiin perustuvana inhibiittorina (MBI). MDMA siis estää omaa hajoamistaan. Tämä voi voimistaa lyhyellä aikavälillä otettujen perättäisten annosten haittavaikutuksia, sillä tällöin MDMA hajoaa kehossa hitaammin ja sen vaikutukset pitkittyvät. Joillakin ihmisillä CYP2D6:n aktiivisuus on perinnöllisesti heikkoa, jolloin MDMA:n teho voi teoriassa vahventua. Tällä geneettisellä vaihtelulla ei silti oleteta olevan suurta merkitystä, sillä muutkin CYP450:t pystyvät hajottamaan MDMA:ta ja lisäämään aktiivisuuttaan CYP2D6:n toiminnan heikentyessä muun muassa MDMA:n MBI-toiminnon takia. Ritonaviirin kaltaisten CYP2D6-estäjien ja MDMA:n yhteiskäyttö on kuitenkin johtanut kuolettaviin ”yliannostuksiin” jo 160–180 mg MDMA-annoksin oletettavasti liian hitaan MDMA:n aineenvaihdunnan takia.
Lainsäädäntö
Suomessa MDMA on luokiteltu rikoslaissa tarkoitetuksi erittäin vaaralliseksi huumausaineeksi. Vuonna 1986 MDMA lisättiin YK:n vuoden 1971 psykotrooppisten aineiden luetteloon laittomaksi psykotrooppiseksi aineeksi.
Mikäli MDMA:ta on jatkettu joillakin mahdollisesti vaarallisilla aineilla, voidaan osa niistä tunnistaa erilaisin pikatestein. Testipakkausten ulkomailta tilaamiseen ja matkustajatuontiin ei Suomen tullin mukaan liity tuontirajoituksia.