cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hyaloklastiitti
Vulkaaninen lasi on hyvin epästabiili yhdiste, ja se muuttuu helposti palagoniitiksi altistuessaan vesipitoisille liuoksille. Palagoniitti koostuu useista pääasiassa erilaisista smektiittimineraaleista, mutta se sisältää myös jonkin verran muita mineraaleja. Palagoniitti se on basalttisen lasin ensimmäinen stabiili muuttumistuote. Palagonisaatiossa sideromelaanista häviää tiettyjä komponentteja, jotka voivat kiteytyä, ja muodostaa sekundaarisia, ns. autigeenisiä mineraaleja. Tällaisia mineraaleja ovat esimerkiksi erilaiset savimineraalit, kalsiitti ja opaali. thumb|left|200px|Hyaloklastiittikalliota lähikuvassa, Islanti.
Hyaloklastiitti koostuu kulmikkaista, vaihtelevankokoisista klasteista, joissa on usein kaasukuplien jättämiä reikiä. Klasteja ympäröi tavallisesti palagoniittinen muuttumisreunus. Hyaloklastiitti on väriltään tummanruskeaa tai lähes mustaa, ja se muistuttaa asultaan iskostunutta sedimenttiä. thumb|200px|Hyaloklastiittia polarisaatiomikroskoopin kuvassa, yhdellä nikolilla. Kuvassa näkyvät hyaloklastiitin klasteja ympäröivä tumma, palagoniittinen reunus. Kuvan leveys on noin 0,3 cm.
Hyaloklastiittia muodostuu, kun basalttista laavaa purkautuu veden- tai jään alla, ja se joutuu kosketuksiin kylmän veden kanssa, jolloin se jähmettyy ja breksioituu hyvin nopeasti.
Sellaista vulkaanisen lasin kerrostumaa, joka on hyvin pitkälle palagonisoitunut, kutsutaan palagoniittituffiksi.
Hyaloklastiitteja ja palagoniittituffeja esiintyy kaikkialla maailmassa, missä tapahtuu veden- tai jäänalaisia tulivuorenpurkauksia. Esimerkiksi Islannissa erilaiset hyaloklastiittimuodostumat ovat hyvin yleisiä.
Ratikylän rautatieasema
Ratikylän rautatieasema on rautatieliikennepaikka -radalla Kihniössä. Liikennepaikka toimii ainoastaan junakohtauspaikkana eikä sillä ole kaupallista liikennettä.
Taivaanrannan maalarit
Taivaanrannan maalarit (Bye Bye Brasil) on Carlos Dieguesin ohjaama elokuva vuodelta 1979. Elokuva kertoo Brasilian maaseudulla kiertelevästä sirkusseurueesta. Se oli Cannesin elokuvajuhlilla ehdokkaana Kultaisen palmun saajaksi.
Marcel Tschopp
thumb|right|230px|Tschopp Lontoon olympialaisissa 2012 Marcel Tschopp (s. 28. huhtikuuta 1974 Ruggell) on liechtensteinilainen yleisurheilija, joka kilpailee kestävyysjuoksussa. Hän edustaa seuratasolla TV Schaania.
Tschopp osallistui puolimaratonin MM-kisoihin ensimmäistä kertaa vuonna 2004. Hänen paras sijoituksensa kisoista on 72. tila, jolle hän juoksi vuoden 2005 kisoissa. Tschopp oli maratonin 47:s Osakan MM-kisoissa 2007, joissa hänen aikansa oli 2.33.42. Hän toimi maansa lipunkantajana Pekingin olympialaisten avajaisissa 2008. Tschopp sijoittui kisoissa maratonilla 74:nneksi. Lontoon olympialaisissa 2012 hän oli 75:s.
Ennätykset
Lähde: IAAF
Aršan (Burjatia)
Aršan on kylpyläpaikkakunta Burjatian tasavallan Tunkan piirissä Venäjällä, lähellä Mongolian rajaa. Aršanin taajama on nykyisin samannimisen maalaiskunnan keskus. Se sijaitsee maanteitse 137 kilometriä Siperian radan Sljudjankan asemalta länteen. Paikkakunta on noin 900 m:n korkeudessa, Itäisten Sajanvuorten Tunkan harjanteen juurella, Kyngarga-joen varrella. Ilmasto on ankaran mannermainen.
Aršanissa on parantavina pidettyjä kivennäisvesilähteitä, joiden vettä käytetään kylpemiseen ja juomiseen. Kivennäisveden avulla hoidetaan ruoansulatus- ja verenkiertoelinten sairauksista sekä aineenvaihdon häiriöistä kärsiviä potilaita. Neuvostoliiton aikana Aršanin kylpylällä oli valtakunnallisen kylpylän status (kurort gosudarstvennogo znatšenija). Nykyään paikkakunnalla on kaksi parantolaa ja lukuisia majoitusliikkeitä.
Aiheesta muualla
51.90861°N, 102.42889°W
1472 Muonio
1472 Muonio on päävyöhykkeen asteroidi jonka löysi turkulainen tähtitieteilijä Yrjö Väisälä 18. lokakuuta 1938. Asteroidi on nimetty lappilaisen Muonion paikkakunnan mukaan. Ennen nimeämistään asteroidi tunnettiin tunnuksella 1938 UQ.
Harald Kyrklund
pienoiskuva|Harald Kyrklund Harald Kyrklund (13. huhtikuuta 1881 Rauma – 18. elokuuta 1965 Helsinki ) oli suomalainen insinööri ja kemisti, tekniikan tutkija. Hän oli Teknillisen korkeakoulun koneenrakennuksen professori 1917–1949.
Kyrklund oli Teknillisen korkeakoulun koneenrakennuksen vt. professorina 1914 ja professorina 1917–1949. Hän oli myös Helsingin ruotsalaisen teknillisen opiston opettajana vuodesta 1940 ja Åbo Akademin vt. professorina 1929–1932.
Kyrklund oli Helsingin kaupunginvaltuuston jäsenenä 1926–1928 ja 1931–1933. Hän oli Suomen autoteknikkojen liiton puheenjohtajana 1934–1944 ja hänestä tuli liiton kunniapuheenjohtaja 1944.
Harald Kyrklund oli naimisissa vuodesta 1917 Elly Irene Augusta Janssonin kanssa.
Vuoden 1617 valtiopäiväjärjestys
Vuoden 1617 valtiopäiväjärjestys oli ensimmäinen säädös, jossa Ruotsin valtiopäivien muoto määriteltiin. Valtiopäiväjärjestyksellä pyrittiin luomaan täsmälliset muodot valtiopäivien työskentelylle ja se säädettiin Örebron valtiopäivillä 24. tammikuuta 1617 kuningas Kustaa II Aadolfin hallitessa. Valtiopäiväjärjestys oli perustuslainomainen laki.
Vajaan parinkymmenen vuoden päästä säädetty vuoden 1634 hallitusmuoto muodostui maan varsinaiseksi perustuslaiksi ja vuonna 1723 säädettiin uusi valtiopäiväjärjestys. Kustaa III:n vallankaappaus vuonna 1772 palautti vuoden 1617 valtiopäiväjärjestyksen voimaan. Se korvattiin Ruotsissa lopullisesti vuoden 1810 valtiopäiväjärjestyksellä. Se säilyi vielä sen jälkeenkin käytössä Suomen suuriruhtinaskunnassa, jossa se korvattiin lopulta vuoden 1869 valtiopäiväjärjestyksellä.
Valtiopäiväjärjestyksen mukaan valtiopäivillä oli neljä säätyä, aateli, papisto, porvaristo ja talonpojat. Aateissääty oli jakautunut kolmeen luokkaan: (1) kreiveihin ja vapaaherroihin, (2) valtaneuvosten jälkeläisiin ja (3) muihin aatelisiin. Valtiopäivien työskentelyn pääpaino oli kuninkaan johtamissa säätyjen yhteisistunnoissa. Kullakin säädyllä oli äänestettäessä yksi ääni, joten tarvittiin myös kunkin säädyn erillisiä kokoontumisia mielipiteen määrittelemiseksi. Mikäli säädyt eivät olleet äänestyksessä yksimielisiä, oli kuninkaalla oikeus valita yksi säätyjen ehdotuksista.
Nitroalkaanit
thumb|250px|Ylhäältä alas primääristen, sekundääristen ja tertiääristen nitroalkaanien yleiset rakenteet Nitroalkaanit ovat alifaattisia orgaanisia yhdisteitä, joissa hiilivetyketjun yksi tai useampi vetyatomi on korvautunut nitroryhmällä. Nitroalkaanit ovat isomeerisia alifaattisten nitriittiestereiden kanssa. Nitroalkaaneja voidaan käyttää muun muassa liuottimena ja orgaanisten yhdisteiden synteeseissä. Tärkeimmät ryhmän yhdisteistä ovat nitrometaani, nitroetaani, 1-nitropropaani ja 2-nitropropaani.
Ominaisuudet
thumb|250px|left|Nitroalkaanien tautomeriset muodot Nitroalkaanit ovat huoneenlämpötilassa nestemäisiä tai kiinteitä aineita. Polaarinen nitroryhmä nostaa yhdisteiden kiehumispistettä verrattuna vastaaviin alkaaneihin. Nitroalkaanit voidaan luokitella kolmeen ryhmään niiden rakenteen perusteella. Primäärisissä nitroalkaaneissa nitroryhmään sitoutunut hiiliatomi on sitoutuneena yhteen hiilivetyryhmään ja kahteen protoniin, sekundäärisissä kahteen hiilivetyryhmään ja yhteen protoniin ja tertiäärisissä kolmeen hiilivetyryhmään. Primääriset ja sekundääriset nitroalkaanit ovat poikkeuksellisen happamia, koska ne ovat tautomerisessa tasapainossa niin kutsuttujen nitronihappojen ja nitronaatti-ionien kanssa. Tämän vuoksi ne liukenevat emäsliuoksiin, vaikka eivät muuten liukene veteen.
Typpihapokkeen kanssa primääriset nitroalkaanit reagoivat muodostaen nitroliinihappoja ja sekundääriset nitroalkaanit muodostavat pseudonitroleja. Nitroalkaanien enolaattien kaltainen tautomerinen nitronaattimuoto reagoi useilla kondensaatioreaktioilla esimerkiksi niin kutsutussa Henry-reaktiossa eli nitroaldolireaktiossa muodostuu nitroalkoholeja nitroalkaanien reagoidessa aldehydien tai ketonien kanssa ja α,β-tyydyttymättömien karbonyyliyhdisteiden kanssa ne reagoivat Michael-additiolla. Emäksisissä olosuhteissa primäärisistä ja sekundäärisistä nitroalkaaneista muodostuu aldehydejä tai ketoneja ja tätä kutsutaan Nef-reaktioksi.
Valmistus
Laboratoriomittakaavassa primäärisiä ja sekundäärisiä nitroalkaaneja voidaan valmistaa alkyylihalidien ja natrium- tai hopeanitraatin välisellä reaktiolla ja tertiäärisiä nitroalkaaneja hapettamalla tertiäärisiä amiineja kaliumpermanganaatin avulla. Teollisuudessa käytetään kaasufaasissa tapahtuvaa alkaanien tai alkeenien nitrausta. Nämä reaktiot tapahtuvat radikaalimekanismilla ja usein syntyy tuoteseos, josta eri nitroalkaanit voidaan erottaa tislaamalla.
Ebba Brahe
thumb|Ebba Brahe Ebba Magnusdotter Brahe (16. maaliskuuta 1596, Lerjeholm – 5. tammikuuta 1674, Tukholma) oli ruotsalainen hovineiti. Hän oli kuningas Kustaa II Aadolfin rakastettu tämän ollessa prinssi, mutta hänet kuitenkin naitettiin sotamarsalkka Jakob De la Gardielle, sillä kuningatar Kristiina ei pitänyt häntä tarpeeksi hienona puolisona prinssille.
Jakob De la Gardie ja Ebba saivat 14 lasta, joista 7 kuoli varhain. Kuuluisin lapsista oli Magnus Gabriel De la Gardie. Miehensä kuoleman jälkeen Ebba Brahe jatkoi tämän keskeneräisiä töitä ja muun muassa perusti Pietarsaaren, jolle antoi nimen (Jakobstad) miehensä mukaan.
Live It Up
Live It Up voi tarkoittaa:
Ossi Korteniemi
Ossi Eemeli Korteniemi (9. heinäkuuta 1939 Turtola – 2. lokakuuta 2002 Pello) oli suomalainen, Suomen Keskustaa edustanut poliitikko.
Korteniemi oli varsinaiselta ammatiltaan opettaja. Hän toimi opettajana vuodesta 1960 aina vuoteen 1994 asti, jolloin hän nousi kansanedustajaksi. Korteniemi tuli eduskuntaan toukokuussa 1994 Lapin läänin maaherraksi siirtyneen Hannele Pokan tilalle. Korteniemellä oli ennestään poliittista kokemusta Pellon kunnanvaltuustosta, jonka jäsenenä hän oli toiminut vuodesta 1973, ja puheenjohtajana vuodesta 1976. Hänet valittiin kaksissa seuraavissa vaaleissa jatkamaan kansanedustajana Lapin vaalipiiristä, eduskuntavaaleissa 1995 ja eduskuntavaaleissa 1999. Eduskunnassa ollessaan Korteniemi ehti toimia varsinaisena jäsenenä kolmessa valiokunnassa, lakivaliokunnassa, puolustusvaliokunnassa ja sivistysvaliokunnassa. Hän toimi myös Kansaneläkelaitoksen valtuutettuna ja Pohjoismaiden neuvoston Suomen valtuuskunnan jäsenenä. Korteniemi joutui jättämään eduskunnan vuonna 2001 sairauden takia ja hänen tilalleen eduskuntaan nousi Timo E. Korva. Korteniemi menehtyi vaikeaan sairauteen lokakuussa 2002 Pellon kunnassa.
Kansanedustajuuden ja kunnanvaltuuston jäsenyyden lisäksi Korteniemi oli poliittisella urallaan myös presidentin valitsijamiehenä presidentinvaalissa 1988. Hän toimi myös kirkolliskokouksen maallikkojäsenenä vuodet 1978–1996 ja kirkkohallituksen jäsenenä vuodet 1988–1996.
Kotiseututyö ja siihen liittyvän perinteen vaaliminen oli lähellä Korteniemen sydäntä. Hän toimi lähes kymmenen vuotta (1983–1992) Tornionlaakson vuosikirjan toimittajana. Hän myös tutki suku- ja kotiseutuhistoriaa. Korteniemi julkaisi vuonna 1986 suvustaan kirjan Korteniemi – pellolainen talonpoikaissuku 400 vuotta. Järjestötoimimintaan hän osallistui toimimalla muun muassa partioliikkeessä ja Suunnistusliitossa. Sotilasarvoltaan Korteniemi oli reservin majuri. Hän oli intohimoinen urheilun ja liikunnan harrastaja.
Korteniemen puoliso oli luokanopettaja Terttu Marjatta Lankolainen. Heidän avioliitostaan syntyi neljä lasta, kaksi poikaa ja kaksi tytärtä.
Hietalinnaorneero
Hietalinnaorneero, aikaisemmalta nimeltään valkokurkkukatsalotti (Pseudoseisura gutturalis) on orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintu. Se rakentaa suuren pesän, vaikka lintu itse on vain 20-senttinen. Hietalinnaorneeron pesäonkaloon mahtuisi kalkkuna, ja pesän kupukaton sanotaan kestävän sen päällä seisovan ihmisen.
One More Day
One More Day voi tarkoittaa:
Härkäpää (perhonen)
Koko ja ulkonäkö
Kookas perhonen, jonka naaraat ovat koiraita suurempia ja rotevampia. Lepäävä perhonen pitää siipiään kiertyneenä ruumiin sivuille ja muistuttaa erehdyttävästi tasapaksua oksanpätkää. Etusiivet ovat kiiltävän harmaat ja niissä on himmeää poikkijuovitusta. Siiven kärjessä on laaja, melko pyöreä, kellanruskea laikku, jolla on siiven puolella punaruskea reunus. Takasiivet ovat vaalean kellanruskeat ja niiden keskiosassa on harmahtavaa väriä. Ruumis on tukeva ja perhosen niskassa on kellanruskea huppumainen tupsu. Siipiväli naaraalla 53–62 mm ja koiraalla 48–56 mm.
Toukka on oranssi ja siinä on viisi mustaa, katkeilevaa pitkittäisraitaa. Pää on musta ja otsalla on keltainen, Y-kirjaimen muotoinen kuvio. Toukka on kauttaaltaan pitkähköjen, vaaleiden karvojen peittämä. Täysikasvuisena se on 70–80 mm pitkä.
Levinneisyys ja lentoaika
Härkäpäätä tavataan jokseenkin koko Euroopassa aivan pohjoisimpia osia lukuun ottamatta. Idässä levinneisyys yltää Kaukasukselle ja Koreaan saakka. Suomessa se on yleinen Etelä- ja Keski-Suomessa. Pohjoisimmat havainnot ovat Oulun korkeudelta. Lentää kesäkuun alusta elokuun alkuun, huipun ollessa heinäkuun loppupuoliskolla.
Peräseinäjoen rautatieasema
Peräseinäjoen rautatieasema on rautatieliikennepaikka -radalla Seinäjoen kaupungissa. Liikennepaikka sijaitsi vuoteen 2005 saakka Peräseinäjoen kunnassa. Liikennepaikka toimii junankohtauspaikkana sekä aika ajoin tavaraliikenteen lastauspaikkana.
Härkäpää (perhonen)
Elinympäristö ja elintavat
Härkäpää elää erilaisissa kuivahkoissa lehti- ja sekametsissä, pensaikoissa, puistoissa ja puutarhoissa. Yksilömäärät vaihtelevat vuosittain. Perhoset lentävät pimeän laskeutumisesta aamuyölle melko nopeasti muutaman metrin korkeudella maanpinnasta. Koiraat tulevat valolle, naaraat vain harvoin. Päivällä perhonen näyttelee katkennutta oksankappaletta ja häirittynä pudottautuu kuollutta esittäen maahan.
Naaras munii suurina munaryhminä lehtien alapinnoille kaikkiaan 250–320 munaa, jotka kuoriutuvat reilua viikkoa myöhemmin. Pienet toukat elävät suurissa ryhmissä, joissa voi olla jopa 150 toukkaa ja viihtyvät auringonpaisteessa lehtien yläpinnoilla. Viimeisen toukkavaiheen alkaessa ryhmät hajoavat. Toukat ovat täysikasvuisia elokuun lopulla ja kulkevat pitkiäkin matkoja etsien sopivaa koteloitumispaikkaa, jonka löydettyään ne kaivautuvat maahan useiden senttimetrien syvyyteen ja rakentavat sinne pienen onkalon. Kotelo talvehtii, joskus kaksikin kertaa.
Ravintokasvi
Toukka elää monilla lehtipuilla ja pensailla, etenkin koivuilla (Betula) ja pajuilla (Salix).
HMS Lewes (G68)
HMS Lewes (viirinumero G68) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Town-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa. Alus oli alun perin Yhdysvaltain laivaston Caldwell-luokan hävittäjä USS Craven, joka luovutettiin Kuninkaalliselle laivastolle sopimuksen mukaisesti.
Palvelus
Craven palautettiin 9. elokuuta 1940 Yhdysvaltain laivaston palvelukseen USS Conwayksi nimettynä. Alus saapui 17. lokakuuta Halifaxiin Nova Scotiaan, missä se poistettiin palveluksesta.
Alus luovutettiin 23. lokakuuta Halifaxissa Kanadassa Britannian viranomaisille tukikohtia aluksista -sopimuksen mukaisesti. Alus otettiin luovutuspäivänä Kuninkaallisen laivaston palvelukseen HMS Lewesina, minkä jälkeen alus aloitti valmistautumisen Britteinsaarille siirtymiseen.
Alus lähti 1. marraskuuta Halifaxista ja se saapui 9. marraskuuta St. Johnsin kautta kuljettuaan Belfastiin Pohjois-Irlantiin ja edelleen paria päivää myöhemmin Devonportiin. Alus oli matkansa aikana etsinyt tuloksetta Saksan laivaston taskutaistelulaiva Admiral Scheeriä.
Alus siirrettiin huollettavaksi Plymouthiin ja samalla Plymouthin päällikön alaisuuteen. Se aloitti muutostöiden jälkeiset koeajot helmikuussa 1941 ja alus aloitti valmistautumisen saattuetehtäviin maaliskuussa. Alus sijoitettiin huhtikuussa Devonportiin, jossa se vaurioitui 21.–22. huhtikuuta pahoin ilmahyökkäyksissä, minkä seurauksena se viipyi telakalla aina joulukuuhun.
Tammikuussa 1942 alus aloitti korjausten jälkeiset koeajot, joiden jälkeen se valmistautui itärannikon saattueiden suojaamiseen. Alus siirtyi saattuetehtäviin Rosythiin, jonne sijoitettuun saattajaosastoon se liittyi helmikuussa aloittaen saattueiden suojaamisen Thamesin ja Firth of Forthin välillä. Alus kohtasi 9.–10. marraskuuta Saksan laivaston E-veneitä, jotka iskivät saattueen kimppuun Lowestoftin edustalla. Alus oli Rosythissa marraskuuhun, jona aikana sille asennettiin tyypin 286 tutka sekä itärannikon saattajien käyttämä VHF-järjestelmä.
Joulukuussa alus valittiin huollon päätyttyä laivaston ilmavoimien maalikoneeksi ja se poistettiin palveluksesta. Alus siirrettiin tammikuussa Humberissa telakalle, mistä se palasi helmikuussa määrättynä saattuetehtäviin Etelä-Atlantille. Alus lähti huollossa käytyään Simonstowniin suojaten saattuetta WS29. Se saapui 18. toukokuuta 1943 Simon's Towniin. Alus palveli vuoden loppuun lentokoneiden maalilaivana ja etsi sukellusveneitä Hyväntoivonniemen vesiltä.
Tammikuussa 1944 alus lähti Casablancaan, mistä se palasi kuukautta myöhemmin Simonstowniin jatkaen maalilaivana. Alus määrättiin heinäkuussa Itäiseen laivastoon sukellusveneiden emälaivaksi ja torpedoammuntojen koululaivaksi. HMS Lewes lähti 13. elokuuta Durbanista ja saapui kuukautta myöhemmin Ceylonin Trincomaleehen. Itäisessä laivastossa se palveli, kunnes siirrettiin Brittiläiseen Tyyneenmeren laivastoon tammikuussa 1945. Alus saapui 11. helmikuuta 1945 Australian Fremantleen, josta se jatkoi edelleen matkaansa Sydneyyn 20. helmikuuta. Alus viipyi Sydneyssä sotatoimien päättymiseen saakka.
Lewesin ilmoitettiin 12. lokakuuta olevan laivastolle tarpeeton ja se määrättiin romutettavaksi. Alus poistettiin palveluksesta Sydneyssä marraskuussa 1945 ja se sijoitettiin poistolistalle. Aluksen aseistus poistettiin ja se myytiin BISCOlle romutettavaksi. Aluksen hylky upotettiin 25. toukokuuta 1946 Sydneyn edustalle, kun kaikki arvokas oli poistettu.
One Life
One Life voi tarkoittaa:
Helvetia
Helvetia on Sveitsin naisellinen henkilöitymä, jota kutsutaan myös Sveitsin äidiksi. Helvetia kuvataan tyypillisesti kaavussa keihään ja Sveitsin vaakunaristillä varustetun kilven kera. Hahmo on tunnettu ainakin 1600-luvun jälkipuoliskolta lähtien.
Helvetia on myös Sveitsin latinankielinen nimi, jota käytetään maan neljän virallisen kielen sijasta muun muassa rahoissa ja postimerkeissä. Alun perin se oli muinaisten roomalaisten käyttämä nimitys Alppien ja Juravuorten välissä sijaitsevasta ylänköalueesta, joka oli kelttiläisiin heimoihin kuuluneiden helvetialaisten asuinpaikka. Alue on suunnilleen nykyisen Sveitsin länsiosassa.
Jarkko Tontti
Jarkko Olavi Tontti (s. 9. joulukuuta 1971 Tampere) on suomalainen kirjailija, runoilija ja juristi. Hän on julkaissut useita romaaneja, esseekokoelmia ja runoteoksia vuodesta 2006 lähtien.
Elämä ja ura
Tontti kirjoitti ylioppilaaksi Tampereen klassillisesta lukiosta keväällä 1990. Hän opiskeli oikeustiedettä, kirjallisuutta ja filosofiaa Helsingissä, Edinburghissa, Brysselissä ja Berliinissä ja väitteli oikeustieteen tohtoriksi Helsingin yliopistosta vuonna 2002.
Tontti on työskennellyt juristina eduskunnassa, oikeusministeriössä, Espoon käräjäoikeudessa ja opettajana Helsingin yliopistossa. Tontti on myös toiminut eri ihmisoikeusjärjestöissä. Vuosina 2011–2014 hän oli kirjailijoiden sananvapausjärjestö Suomen PENin puheenjohtaja ja vuosina 2013-2019 PEN Internationalin hallituksen johtoryhmän jäsen. 2000-luvun alussa hän työskenteli vihreän eduskuntaryhmän lainsäädäntösihteerinä. Tontti oli ulkoministeriön ihmisoikeusasiain neuvottelukunnan jäsen vuosina 2007–2015 ja eduskunnan oikeusasiamiehen ihmisoikeusvaltuuskunnan jäsen vuosina 2016-2020. Vuosina 2010–2011 hän toimi opetus- ja kulttuuriministeriön tekijänoikeustoimikunnan jäsenenä.
Vuosina 2008–2011 Tontti oli Nuoren Voiman Liiton hallituksen jäsen. Taiteilijoiden ja kansanedustajien Arkadia-seuran varapuheenjohtajana hän toimi vuosina 2009-2011. Tontti oli Suomen Kirjailijaliiton johtokunnan jäsen vuosina 2019-2021 ja on edustanut Suomen Kirjailijaliittoa tekijänoikeusjärjestö Sanaston ja Kopioston hallituksessa. Tontille on myönnetty Viron valtion kunniamerkki, Marianmaan risti.
Hän on ollut kolumnisti Ekonomi-lehdessä (2010–2012) ja HS.fi:ssä (2013–2015) sekä Verkkouutisissa.
Vuodesta 2021 alkaen Tontilla on ollut oma Jarkko Tontti -podcast.
Romaanikirjailija
Tontin ensimmäinen romaani Luokkakokous ilmestyi vuonna 2007. Helsingin Sanomiin kirjasta kirjoittaneen Antti Järven mukaan ”Romaani on tarkka, humaani kuvaus kolmikymppisten sukupolvesta, ystävyydestä, identiteetin etsimisestä ja olemassaolon mielekkyydestä.”
Romaani Sali (2009) on tarina maailmasta, jossa elämän- ja painonhallinta sekoittuvat ja ihminen on varmuudella olemassa vain nostaessaan rautaa – mutta myös tarina rakkaudesta, politiikan kulisseista ja historian pitkistä varjoista.
Syksyllä 2013 ilmestynyt romaani Lento rakentaa allegorian Maata kohti uhkaavasti kiitävästä 433 Eros -nimisestä asteroidista ja asteroidia tutkivan professori Tiitus Toiviaisen vilkkaasta halusta.
Romaanissa Perintö (2018) kuolleen äidin päiväkirjoista löytyy salaisuus, joka saa riitaisat sisarukset näkemään perheensä uusin silmin. Marjaana Tunturi kirjoitti teoksesta Aamulehteen: ”Erityisesti loppuratkaisussaan Tontti yltää siihen, mikä kirjallisuudessa on lopulta merkityksellistä. Hän onnistuu liikauttamaan sisälläni jotakin niin, että kyyneleet valuvat silmistäni. Mikä muu elämässä on lopulta merkityksellistä kuin toinen ihminen, kuulen kertojanäänen kysyvän.”
Haava (2021) on kuvaus addiktioista ja jokaisen vanhemman pahimmasta painajaisesta. Anna Alatalon Hämeen Sanomien kirja-arvostelun mukaan ”Haava on kokonaisuutena upea psykologinen tutkielma riippuvuuksista, rakkaudesta ja henkirikoksista.”
Runoilija
Vuonna 2006 ilmestyi Tontin esikoisrunokokoelma Vuosikirja, joka sai Kalevi Jäntin kirjallisuuspalkinnon. Teos oli ehdolla myös Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkinnon saajaksi. Helsingin Sanomiin teoksen arvostelleen Jukka Koskelaisen mukaan "Vuosikirja on ylenpalttinen kokoelma.”
Tontin toinen runokokoelma Jacasser julkaistiin vuonna 2009. Runouslehti Tuli & Savussa 4/2009 Venla Rossi kirjoitti teoksesta "Jarkko Tontin toinen runokokoelma Jacasser on niin trendikäs kuin runokokoelman nyt on mahdollista olla!"
Vuonna 2020 ilmestynyt runokokoelma Lain laita oli Runeberg-kirjallisuuspalkinnon ehdokkaana. Helsingin Sanomiin teoksen arvioineen Vesa Rantaman mukaan teos on herkullisen ironinen sääntö­viidakko, joka hellällä tavalla korostaa epätäydellisyyttämme. "Täydellisinä emme niin kiinnostavia olisikaan, että meistä runoja kannattaisi kirjoittaa. Uutuus ei kuitenkaan ole silkkaa lakitekstiä, vaan vielä toimivampia ovat sen sekaan ripotellut proosa- ja säemuotoiset runot. Haikeita keski-iän mielenmaisemia hän kuvaa kauniisti, parhaimmillaan mestarillisesti."
Tontin runoja on käännetty saksaksi, englanniksi, ranskaksi, italiaksi, espanjaksi, puolaksi, sloveeniksi, ruotsiksi, tšekiksi, viroksi, japaniksi, portugaliksi, kreikaksi, latinaksi, kroatiaksi, romaniaksi, venäjäksi ja marathiksi.
Fantasiakirjailija
Tontin ensimmäinen fantasiaromaani Vedeeran taru (2012) voitti valtakunnallisen LukuVarkaus -kirjallisuuspalkinnon vuonna 2013.
Vuonna 2018 ilmestyi Vedeera vaarallisilla vesillä. Merja Leppälahden kirja-arvion mukaan ”Varsin painavasta sisällöstä huolimatta Vedeera vaarallisilla vesillä ei ole osoittelevan opettavainen, vaan hauska ja jännittävä kirja. Tarina päättyy onnellisesti, mutta paljon sellaista vielä jää, mistä voi ehkä lukea seuraavassa kirjassa.”
Kolmas Vedeera-romaani Vedeera ja polttavan auringon maa ilmestyi vuonna 2022. Helsingin Sanomien kirja-arvostelun mukaan ”Fantasia tarjoaa oivallisen kulman aikuistumiseen liittyvien minärimpuilujen kuvaamiseen. ”Metsäläistyttö” Vedeera tuntee ulkopuolisuutta ylimysperheiden tytärten seurapiirileikeissä. Samalla Vedeera tempoilee quirenilaisen velhonalku Selderonin ja ihmispoika Korilin välillä. Siinä missä J. R. R. Tolkienin Keskimaassa metafyysinen pahuus tiivistyy örkkeihin ja Mordoriin, Tontti tarjoilee harmaan sävyjä. Myös romanttiset kuviot ja naissankari päähenkilönä ovat kaukana Tolkienista, mutta lähestulkoon genren nykyisiä tehdasasetuksia. Tontti salakuljettaa fantasiakirjoihinsa omien aikuisten romaaniensa ja maailmanpolitiikan teemoja. Pöly tekee tuhojaan kuin amfetamiini ja heroiini Tontin edellisessä romaanissa Haava (2021). Se kuvaa jokaisen vanhemman pahinta painajaista, oman lapsen menettämistä.”
Esseisti
Vuonna 2011 ilmestyi Tontin ensimmäinen esseekokoelma Koti, uskonto ja isänmaa. Hannu Waaralan kirja-arvion mukaan (Savon Sanomat 19.2.2011): "Tontti edustaa globaalitietoista ja pohjimmiltaan liberaalia ajattelua, jolle sananvapaus ja ihmisoikeuskysymykset ovat kaikkein tärkeimpiä arvoja."
Vuonna 2016 julkaistiin esseekokoelma Viisastuminen sallittu. Turun Sanomien kirja-arvostelun mukaan ”Kaiken kaikkiaan kyseessä on viisas esseekokoelma, uskottavasti aikuisen ihmisen tekemä.”
Tontin uusin esseekokoelmansa on vuonna 2022 ilmestynyt Tarkoituksista ja keinoista. Helsingin Sanomien kirja-arviossaan Jani Saxell kirjoitti teoksesta "Tontin juuret ovat toisaalta mannermaisessa filosofiassa, toisaalta scifissä ja supersankarisarjakuvissa. Kokoelman parhaat esseet käsittelevätkin kulttuuria yllättävistä kulmista."
Keltaviiksiorneero
Keltaviiksiorneero (Pseudocolaptes lawrencii) on orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Keltaviiksiorneeroa tavataan Ecuadorissa, Kolumbiassa, Panamassa ja Costa Ricassa. Lajin kanta on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Celebrate
Celebrate voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Syrjämäen rautatieasema
Syrjämäen rautatieasema on rautatieliikennepaikka -radalla Seinäjoen kaupungissa. Liikennepaikka toimii ainoastaan junakohtauspaikkana eikä sillä ole kaupallista liikennettä.
Larvakydön rautatieasema
Larvakydön rautatieasema on rautatieliikennepaikka -radalla Seinäjoen kaupungissa. Liikennepaikka toimii ainoastaan junakohtauspaikkana eikä sillä ole kaupallista liikennettä.
Islands Bryggen metroasema
Islands Brygge on Kööpenhaminan metron linjan M1 asema Islands Bryggen kaupunginosassa Tanskan pääkaupungissa Kööpenhaminassa. Asema on maanalainen ja sijaitsee Amagerin saarella joukkoliikenteen maksualueella 1.
Islands Bryggen asema on avattu vuonna 2002. Aseman vieressä on Kööpenhaminan yliopiston humanististen tieteiden tiedekunnan kampusalue. Metrojunia liikennöi Kööpenhaminan keskustan kautta Vanløseen ja vastakkaiseen suuntaan Vestamageriin.
Andrzej Badeński
Andrzej Stanisław Badeński (10. toukokuuta 1943 Varsova – 28. syyskuuta 2008 Wiesbaden, Saksa) oli puolalainen pikajuoksija ja olympiamitalisti. Hänen päälajinsa oli 400 metrin juoksu.
Delilah (Tom Jonesin albumi)
Delilah on ensimmäinen numero yksi albumi Tom Jonesille Britanniassa. Albumi vietti 2 viikkoa mm. Britannian listaykkösenä.
Andrzej Badeński
Badeński sijoittui Belgradin EM-kilpailuissa 1962 400 metrin juoksussa kuudenneksi ajalla 47,4 s. Tokion 1964 olympialaisissa hän saavutti 400 metrillä parhaana eurooppalaisena pronssia ajalla 45,6 s. Lisäksi hän juoksi viimeisen osuuden 4 × 400 metrin viestissä, jossa Puolan joukkue sijoittui kuudenneksi ajalla 3.05,3.
Budapestin EM-kilpailuissa 1966 Badeński saavutti 400 metrillä hopeaa ajalla 46,2 s varmistaen Puolalle kaksoisvoiton; kilpailun voitti Stanisław Grędziński. Méxicon 1968 olympialaisissa hän sijoittui 400 metrillä seitsemänneksi ajalla 45,4 s. Eurooppalaisista vain saksalainen Martin Jellinghaus oli häntä nopeampi tällä matkalla. Jellinghaus kukisti Badeńskin myös 4 × 400 metrin viestin ankkuriosuuden loppukirissä ja jätti Puolan neljänneksi ajalla 3.00,5. Ateenan EM-kilpailuissa 1969 Badeński sijoittui 400 metrillä kuudenneksi ajalla 46,0 s ja viestissä neljänneksi ajalla 3.03,1. Helsingin EM-kilpailuissa 1971 hän juoksi viestissä ensimmäisen osuuden ja Puola saavutti hopeaa ajalla 3.03,6. Münchenin 1972 olympialaisissa hän karsiutui välierissä 400 metrillä ja sijoittui viidenneksi viestissä (aika 3.01,1).
Sisäratojen EM-kilpailuissa Badeński voitti 400 metrillä kultaa Madridissa 1968 ajalla 47,04 s ja Sofiassa 1971 ajalla 46,8 s sekä hopeaa Wienissä 1970 ajalla 46,9 s. Lisäksi hän saavutti sisäratojen EM-kilpailuissa kuusi mitalia eripituisissa viestijuoksuissa.
AC Oulu
AC Oulu (ACO) on oululainen jalkapalloseura, joka pelaa kaudella 2023 Veikkausliigassa. Seura on pelannut aikaisemmin kolme kautta Veikkausliigassa (2007, 2010, 2021) ja yhteensä 16 kautta Ykkösessä. AC Oulu pelaa kotiottelunsa Raatin stadionilla. Seuran tunnusväri on laivastonsininen.
AC Oulun perustivat vuonna 2002 neljän oululaisseuran puheenjohtajat. Ensimmäisen kausi oli Ykkösessä 2003. AC Oulu nousi ensimmäisen kerran Veikkausliigaan kaudella 2006. Ensimmäinen kausi liigassa (2007) päättyi putoamiseen, kun joukkue jäi sarjassa viimeiseksi. Toisen kerran AC Oulu nousi liigaan kaudella 2009, kun se voitti ensimmäistä kertaa Ykkösen. Joukkue säilyi toisella liigakaudella (2010) pelaamalla sarjassa, mutta seura ei saanut liigalisenssiä kaudelle 2011. AC Oulu pelasi kymmenen kautta Ykkösessä 2011–2020. Kolmannen kerran AC Oulu nousi liigaan kauden 2020 päätteeksi voitettuaan toisen kerran Ykkösen. Suomen Cupissa AC Oulu on edennyt parhaimmillaan puolivälieriin (2007, 2015). AC Oulu on OTP:n, OPS:n ja FC Oulun jälkeen neljäs oululaisseura, joka on pelannut jalkapallon pääsarjassa.
AC Oulu pelasi kotiottelunsa 2003–2010 Castrenin kentällä. Kaudesta 2011 alkaen kotikenttänä on toiminut Raatin stadion. Talvikaudella kotikenttänä toimii Heinäpään jalkapallohalli. AC Oulu julkisti loppuvuodesta 2020 suunnitelmat oman jalkapallostadionin rakentamisesta Heinäpään urheilukeskukseen. Tavoiteaikataulun mukaan stadion on valmis vuonna 2023. AC Oulun reservijoukkue OLS pelaa Kakkosessa. Edustusjoukkueen päävalmentajana toimii Ricardo Duarte. Eniten otteluita AC Oulussa on pelannut Janne Hietanen (196 ottelua) ja kautta aikojen paras maalintekijä on Dritan Stafsula (45 maalia).
AC Oulun perustaminen
thumb|200px|AC Oulun ensimmäinen logo.
1990-luku oli oululaiselle jalkapallolle synkkä, kun niin OTP, OPS kuin FC Oulukin joutuivat lopettamaan edustusjoukkueen toiminnan taloudellisten vaikeuksien vuoksi. OTP:n, OPS:in ja FC Oulun myötä oululaiselta jalkapallokartalta katosi yhteensä 24 kautta pääsarjakokemusta. Vuosituhannen vaihteessa Oulun ykkösseuran aseman otti Tervarit, joka nousi Ykköseen kaudeksi 2000. Tervarit ajautui kuitenkin myös talousvaikeuksiin, jonka jälkeen oululaiset seurajohtajat ilmoittivat syyskuussa 2002 päätöksestä perustaa Ouluun uusi jalkapalloseura.
Neljä oululaisseurojen puheenjohtajaa – Matti Heikkinen (OPS), Tarmo Kouva (Tervarit), Lauri Malm (OTP) ja Seppo Rounaja (OLS) – olivat kypsytelleet asiaa epävirallisesti runsaan vuoden, ja työryhmän puheenjohtajana toimineen Heikkisen mukaan seurojen yhteinen tavoite oli palauttaa uuden edustusjoukkueen myötä oululainen jalkapallo mahdollisimman korkealle tasolle perusseurojen jäädessä toimimaan tahoilleen. Palloliitto myönsi uuden seuran taustaorganisaatioksi perustetulle Oulun Edustusjalkapallo ry:lle kaudeksi 2003 Tervareiden sarjapaikan Ykkösestä sillä ehdolla, että se maksaa Tervareiden kilpailutoiminnasta aiheutuneet 150 000 euron velat. Uuden seuran nimeksi valittiin nimikilpailun jälkeen AC Oulu, ja uuden seuran perustamisen taustalla toiminut Miika Juntunen alkoi hoitaa seurajohtajan tehtäviä.
Oulun paluu liigakartalle (2003–2007)
AC Oulun ensimmäiseksi päävalmentajaksi nimitettiin kahden vuoden sopimuksella oululaisista jalkapallopiireistä niin pelaajana kuin valmentajanakin tuttu Ari Härkönen, ja pelaajarunko koottiin Tervareiden edellisen kauden pelaajista. Ainoa Oulun ulkopuolelta joukkueeseen tullut pelaaja oli Veikkausliigaakin pelannut brasilialainen Jeferson Pires. AC Oulu lähti ensimmäiseen kauteensa 400 000 euron budjetilla ja tavoitteeksi asetettiin sarjan kärkisijat, vaikka välitöntä kiirettä liigaan ei pidettykään. Ensimmäisen sarjaottelun AC Oulu pelasi 16. toukokuuta 2003 sarjan ennakkosuosikki TP-47 vastaan. Castrenin kentällä pelattu ottelu päättyi maalittomaan tasapeliin. AC Oulu taisteli Ykkösen kärkisijoista aina elokuulle asti, mutta heikosti sujunut loppukausi pudotti joukkueen kaudella 2003 lopulta kahdeksanneksi.
AC Oulua perustettaessa tavoitteeksi oli asetettu liiganousu kolmessa vuodessa, joten kausi 2005 oli näytön vuosi. Uudeksi päävalmentajaksi nimitettiin vuoden sopimuksella FC Viikinkien valmentajana toiminut Steven Polack. ACO lähti kauteen Ykkösen suurimmalla budjetilla, ja joukkuetta vahvistettiin niin liigatason kotimaisilla pelaajilla (Mike Peltola ja Pertti Lehtonen) kuin uusilla ulkomaalaispelaajillakin (Vitão ja Rafinha). ACO nostettiinkin kauden suurimmaksi ennakkosuosikiksi, jota muut joukkueet lähtivät haastamaan. Ykkösen suurimman ennakkosuosikin kausi oli kuitenkin lähellä täydellistä katastrofia. Joukkue johti Ykköstä neljän kierroksen jälkeen, mutta sitten alkoivat vaikeudet. Avainpelaajat Jani Sipilä ja Luiz Antônio kärsivät loukkaantumisista, eikä kesken kauden tullut Dionísiokaan tuonut kaivattua tehokkuutta hyökkäykseen. ACO valui putoamistaisteluun ja erityisen tehotonta joukkueen peli oli kotikentällä. Kun seitsemästä kotiottelusta oli saldona vain yksi voitto, seuran johto erotti päävalmentaja Polackin 1. elokuuta. Valmentajavaihdos ei kuitenkaan piristänyt joukkuetta, ja ACO vältti putoamiskarsinnat Ari Härkösen ja Aki Lahtisen johdolla lopulta vain yhden pisteen erolla. Sarjasijoitus oli vasta kymmenes, ja kausi 2005 epäonnistui myös taloudellisesti, kun seura teki ensimmäistä kertaa tappiollisen tuloksen.
Riian radio- ja televisiotorni
thumb|Näkymä Riiassa kohti Riian radio- ja televisiotornia. Riian radio- ja televisiotorni on 368,5 metriä korkea torni Riiassa Latviassa. Se on Euroopan unionin korkein ilman tukea pystyssä pysyvä rakennus ja Euroopan kolmanneksi korkein rakennus (Ostankinon televisiotornin ja Kiovan televisiotornin jälkeen).
AC Oulu
Oulun paluu liigakartalle (2003–2007)
Kauden 2005 pettymyksen jälkeen AC Oulun päävalmentajaksi nimitettiin 1+2-vuotisella sopimuksella kolme joukkuetta liigaan nostanut ja kaudella 2005 Veikkausliigassa FC Lahtea valmentanut Harri Kampman. Toinen profiilihankinta kaudelle 2006 oli 61 A-maaottelua pelannut Mika Nurmela, joka oli päättämässä ammattilaisuraansa ulkomailla. Uusina pelaajina joukkueeseen liittyivät myös mm. Janne Hietanen ja Toni Kolehmainen sekä ulkomaalaiset Ilja Fomitšov ja Dragan Pejić. ACO:n budjetti oli edelliskauden tapaan Ykkösen suurin ja joukkuetta pidettiin jälleen suurimpana nousijasuosikkina. Joukkueen kausi ei alkanut täysin odotusten mukaan, kun se voitti ensimmäisistä kymmenestä ottelusta vain kolme ja Nurmela siirtyi HJK:n riveihin pelattuaan vain kaksi ottelua ACO:n paidassa. Heinäkuun lopulla alkoi kuitenkin voittoputki, joka siivitti joukkueen taistelemaan sarjan kärkisijoista. Loppukesästä löytyneen hyvän vireen ansiosta oululaisyleisö alkoi löytää Castrenin kentälle, ja pohjoisen paikallisottelussa RoPS:ia vastaan paikalla oli jo vajaat 2 000 katsojaa. Kauden viimeiseen otteluun lähdettiin tilanteesta, jossa tasapeli riitti liiganousuun. Viimeisen kierroksen ottelu AC Oulu–Atlantis päättyi Vesa Järvitalon ja Pejićin maaleilla kotijoukkueen 2–0-voittoon, ja ennätysyleisö (4 717) sai todistaa oululaisen jalkapallon paluuta liigakartalle 12 vuoden tauon jälkeen. Kauden paras maalintekijä oli hyökkääjä Pejić. Seuran liikevaihto kasvoi nousukaudella reiluun 600 000 euroon ja tulos oli hieman tappiollinen. Kauden päätyttyä seura erotti jo kesällä seuran toiminnasta sivuun siirretyn manageri Miika Juntusen.
Riian radio- ja televisiotorni
Torni rakennettiin vuosien 1979 ja 1986 välissä. 97 metrin korkeudessa sijaitsee näköalatasanne, josta näkee suurimman osan kaupungista. Torni on rakennettu Zaķusalan saarelle, joka sijaitsee keskellä Väinäjokea. Tornin on sanottu kestävän kovatkin tuulet ilman havaittavaa tärinää. Tornissa on kaksi hissiä ja yhdet portaat.
AC Oulu
Oulun paluu liigakartalle (2003–2007)
Harri Kampman jatkoi odotetusti ACO:n päävalmentajana myös kaudella 2007, ja seuran uudeksi toiminnanjohtajaksi nimitettiin Markus Kalmari. Vaihtuvuus joukkueessa oli talven aikana suurta ja uusina pelaajina joukkueeseen liittyivät mm. Antti Pehkonen, Jani Viander, Tarmo Koivuranta sekä ulkomaalaiset Toni Banduliev, Saša Kolić ja Dmytro Brovkin. ACO kasvatti budjettia liigassa 800 000 euroon, ja joukkue arvioitiin kausiennakoissa keskikastin joukkueeksi. AC Oulu jatkoi Veikkausliigassakin pelaamista Castrenin kentällä, koska huonokuntoinen Raatin stadion odotti vielä remontin alkamista. Ensimmäisen liigaottelun AC Oulu pelasi 21. huhtikuuta, kun vastaan asettui FC Viikingit. Ottelu päättyi 1–1-tasapeliin ja ensimmäisen liigamaalin teki Toni Banduliev. Kauden alku sujui pirteästi, ja joukkue voitti mm. hallitsevan mestarin Tampere Utd:n kotiottelussa 2–0. Sitä seurasi kuitenkin voitottomien otteluiden pitkä putki, jonka aikana ACO tippui liigan viimeiseksi. Vaihtuvuus pelaajistossa oli suurta myös kauden aikana, eivätkä uudet vahvistukset Dominic Yobe, Ville Lehtinen ja Raphael Edereho pystyneet nostamaan joukkuetta ahdingosta. Vaihtelevista peliesityksistä huolimatta ACO keräsi parhaimmillaan yli 4 000 katsojaa Castrenin kentälle. Joukkue jäi lopulta pisteen erolla liigan viimeiseksi ja putosi takaisin Ykköseen, kun se hävisi viimeisen ottelunsa MyPa:n vieraana maalein 2–3. Kauden aikana kentällä kävi yhteensä 29 pelaajaa, ja yleisökeskiarvo oli surkeasta kaudesta huolimatta 2 725. Suomen Cupissa joukkue eteni puolivälieriin. Seuran liikevaihto kasvoi liigassa noin 800 000 euroon, mutta tappiota tuli hurjat yli 400 000 euroa.
Malisen johdolla ylös ja alas (2008–2012)
Putoamiseen päättyneen kauden jälkeen AC Oulun päävalmentajaksi nimitettiin kahden vuoden sopimuksella mm. TPS:n, MyPa:n ja KuPS:in päävalmentajana toiminut Juha Malinen. Edellisen kauden joukkue hajosi ja runkopelaajista jatkoivat vain Antti Pehkonen ja Dominic Yobe. Uusina pelaajina kauden 2008 joukkueeseen saapuivat mm. Dennys Rodrigues, Niko Kukka, Veli-Pekka Nurmi ja Donewell Yobe. Seuran budjetti pieneni edelliskaudesta 500 000 euroon, ja tavoitteeksi asetettiin liiganousu kahden vuoden sisällä. ACO aloitti kauden pirteästi, ja joukkue johti sarjaa keskikesällä. Lukuisat tasapelit pudottivat kuitenkin joukkueen sarjakärjestä ja lopullinen sijoitus sarjassa oli neljäs. Oululaisyleisö ei hylännyt joukkuetta putoamisen jälkeen, ja Ykkösessäkin ACO:n otteluita seurasi parhaimmillaan reilut 2 600 katsojaa. Kentän ulkopuolella seuran toiminnanjohtaja Markus Kalmari jätti tehtävänsä heinäkuussa, ja päävalmentaja Malisen kanssa tehtiin syksyn aikana kauteen 2011 yltävä jatkosopimus. Seurassa alettiin myös valmistella yhtiöittämistä ja kilpailutoiminnan siirtämistä uudelle osakeyhtiölle taloustilanteen vahvistamiseksi.
Cranberry Portagen rautatieasema
Cranberry Portagen rautatieasema on rautatieliikennepaikka Kanadan rataverkkoon kuuluvalla OmniTRAX-konsernin tytäryhtiön Hudson Bay Railwayn omistamalla rataosalla The Pas – Flin Flon. Liikennepaikka sijaitsee Cranberry Portagen kylässä Manitobassa, noin 88 kilometriä pohjoiseen The Pas'n kaupungista.
AC Oulu
Malisen johdolla ylös ja alas (2008–2012)
AC Oulun kilpailutoiminta siirtyi vuoden 2009 alusta Oulun Edustusjalkapallo AC Oulu ry:ltä edellisen vuoden puolella perustetulle uudelle osakeyhtiölle, AC Oulu Oy:lle. Osakeyhtiön puheenjohtajaksi nimitettiin Teijo Hildén, toimitusjohtajaksi Harri Kynnös ja urheilutoimenjohtajaksi myös pelaajasopimuksen tehnyt Mika Nurmela. Uusina pelaajina joukkueeseen liittyivät mm. Juha Majava ja Frank Jonke. Joukkueen valmistautumista kauteen 2009 varjosti tieto siitä, että seuran palkanmaksu oli myöhässä uuden yhtiön heikon taloustilanteen vuoksi, ja pelaajat olivat joutuneet jättämään palkkaturvahakemukset maalis-huhtikuulta. Kentän ulkopuolisista vaikeuksista huolimatta joukkue lähti tavoittelemaan nousua 800 000 euron budjetilla sarjan ennakkosuosikkina. Kausi alkoi tavoitteiden mukaisesti, ja ACO johti Ykköstä sarjan puolivälissä. Joukkue sai vielä loppukesästä kaksi tärkeää vahvistusta, kun Jarkko Hurme ja Toni Kolehmainen palasivat ulkomailta Ouluun. ACO eteni syksyllä vakuuttavasti voitosta voittoon, ja kotiottelut keräsivät parhaimmillaan reilut 2 700 katsojaa. Ykkösen voitto ja liiganousu varmistuivat ennen viimeistä kierrosta, kun selvisi, etteivät KPV ja FC Viikingit saa enää ACO:a kiinni. Nousujuhlat pidettiin Castrenin kentällä viimeisessä ottelussa, ja joukkueen paras maalintekijä oli toistamiseen Donewell Yobe. AC Oulu Oy:n ensimmäinen tilikausi oli raskaasti tappiollinen, kun tappiota tuli noin 350 000 euron liikevaihdolla yli 400 000 euroa.
Riian radio- ja televisiotorni
Torni aloitti lähetyksensä vuonna 1986.
Cranberry Portagen rautatieasema
Cranberry Portagen asemarakennuksen rakennutti Canadian National Railway Flin Floniin johtavan vuonna 1928 liikenteelle avatun rautatien rakennustöiden yhteydessä. Ensimmäinen asemarakennus tuhoutui höyryveturin sytyttämästä kipinästä alkunsa saaneessa metsäpalossa 4. kesäkuuta 1929.
AC Oulu
Malisen johdolla ylös ja alas (2008–2012)
AC Oulu lähti seuran historian toiseen Veikkausliiga-kauteen pitkälti edellisellä kaudella Ykkösen voittaneella joukkueella. Päävalmentaja Malisen sopimusta jatkettiin kauden 2012 loppuun, ja edellisen liigakauden kapteeni Janne Hietanen palasi AC Ouluun. Liigajoukkuetta tulivat vahvistamaan mm. Mika Lähderinne, Juuso Majava ja Jean Fridolin. ACO lähti kauteen 2010 noin 900 000 euron budjetilla ja tavoitteeksi asetettiin liigapaikan säilyttäminen. Joukkue arvioitiin kausiennakoissa keskikastin joukkueeksi ja yhtenäisemmäksi kuin ensimmäisellä liigakaudella. Joukkue aloitti kauden hyvin, mutta heinäkuu oli kuitenkin synkkä ja ACO valui kuuden tappion myötä putoamistaisteluun. Pelillisen vireen löydyttyä uudelleen kävi ilmi, että seuran taloustilanne oli erittäin heikko. AC Oulu Oy järjesti 31. elokuuta kriisikokouksen, jossa kerrottiin loppukauden olevan vaarassa ilman taloudellista apua. Samalla ilmoitettiin toimitusjohtaja Harri Kynnöksen jättäneen tehtävänsä. Seuran taustalla olleista vaikeuksista huolimatta kausi jatkui, ja putoamistaistelun kannalta ratkaiseva ottelu pelattiin viimeisellä kierroksella Pietarsaaressa. ACO voitti FF Jaron Mika Nurmelan ja Juuso Majavan maaleilla 2–1. Joukkue nousi voiton ansiosta sarjassa yhdenneksitoista ja säilyi suoraan liigassa. Joukkueen paras maalintekijä liigakaudella oli Frank Jonke ja yleisöä kotiotteluissa oli parhaimmillaan reilut 3 600 katsojaa. Seuran liikevaihto kaksinkertaistui edellisestä kaudesta, mutta taloudellista tappiota tuli jälleen yli 300 000 euroa. Kauden jälkeen paljastui, että Dominic ja Donewell Yobe olivat mukana Veikkausliigan sopupeliskandaalissa, ja heidät tuomittiin seitsemän kuukauden ehdolliseen vankeuteen sekä kahden vuoden kansainväliseen pelikieltoon.
Cranberry Portagen rautatieasema
Asemarakennus sai perinneaseman luokituksen vuonna 1992, mutta se on huonokuntoinen. Laituria käytetään edelleen matkustajaliikenteessä.
AC Oulu
Malisen johdolla ylös ja alas (2008–2012)
AC Oulun toimitusjohtajaksi kaudeksi 2011 valittiin Kimmo Piispanen ja puheenjohtajan tehtäviä alkoi hoitaa Arto Oja. Joukkueen piti pelata kaudella 2011 Veikkausliigassa, mutta Palloliiton lisenssikomitea ei myöntänyt AC Oululle liigalisenssiä, koska seura ei täyttänyt lisenssin taloudellisia vaatimuksia. Palloliiton ja Urheilun oikeusturvalautakunnan hylättyä seuran valitukset ACO pudotettiin Ykköseen. Useat pelaajat jättivät joukkueen, ja uusina pelaajina Ouluun saapuivat mm. Jeremy Vuolo, Jani Kauppila, Dritan Stafsula ja Randy Edwini-Bonsu. Joukkueen piti lähteä kauteen 975 000 euron budjetilla, mutta budjettia jouduttiin leikkaamaan Ykkösessä noin kolmanneksella. AC Oulu siirtyi kaudella 2011 pelaamaan uudelle Raatin stadionille. Vuosien 2009–2011 aikana remontoidun stadionin avausotteluna pelattiin 18. kesäkuuta ottelu AC Oulu–FC Viikingit. ACO taisteli sarjan voitosta, mutta sarjan ennakkosuosikki FC Lahti piti sarjajohtonsa, ja AC Oulu jäi lopulta kolmanneksi. Kauden kohokohdaksi jäi paikallisottelu OPS:ia vastaan yli 4 000 hengen yleisön edessä. Randy Edwini-Bonsu teki seuran yhden kauden maaliennätyksen 16 maalilla. Osakeyhtiö kärsi kolmannen peräkkäisen tappiollisen kauden, ja seuran taustoissa tapahtui jälleen muutoksia, kun toimitusjohtaja Piispanen ja kesällä valittu puheenjohtaja Sakari Huikuri jättivät tehtävänsä.
AC Oulu sai kaudelle 2012 jälleen uuden toimitusjohtajan, kun Petteri Haapala nimitettiin tehtävään. Huikurin jätettyä tehtävänsä Arto Ojasta tuli toistamiseen seuran puheenjohtaja. AC Oulu Oy oli tehnyt edellisten kolmen kauden aikana yhteensä miljoonan euron tappion, ja yksi uuden toimitusjohtajan tärkeimmistä tavoista olikin talouden tasapainottaminen. Joukkueen runko pysyi pitkälti samana, ja ainoat uudet vahvistukset olivat Hugo Magalhães ja jo kauden alettua saapunut Venance Zézé. ACO:n kausi alkoi nihkeästi, ja joukkue jäi sarjan keskikastiin. Syyskuussa päävalmentaja Malinen siirtyi loppukaudeksi Veikkausliigaan FC Hakan päävalmentajaksi ja kakkosvalmentaja Rauno Ojanen nousi päävalmentajaksi. Paikallisottelut OPS:ia vastaan keräsivät edelliskauden tapaan suurimmat yleisömäärät, ja parhaana maalintekijänä kunnostautui Joonas Sohlo. ACO:n sarjasijoitus oli heikon kauden päätteeksi vasta kuudes. AC Oulu Oy:n liikevaihto pieneni hieman kaudella 2012, mutta taloutta saatiin silti korjattua parempaan suuntaan, kun tappio pieneni edelliskauteen verrattuna noin 200 000 eurolla.
Talouden ehdoilla Ykkösessä (2013–2017)
Viisi kautta AC Oulua valmentaneen Juha Malisen jälkeen joukkueen uudeksi päävalmentajaksi nimitettiin 1+1-vuotisella sopimuksella tehtävässä jo edellisen kauden lopulla aloittanut Rauno Ojanen. Seura jatkoi edellisellä kaudella alkanutta talouden tasapainottamista menojen leikkaamisella ja kauteen lähdettiin huomattavasti edelliskautta pienemmällä 450 000 euron budjetilla. Joukkuetta vahvistettiin pääasiassa oman alueen nuorilla pelaajilla ja muita vahvistuksia olivat mm. Daniel Owusu ja Tashan Adeyinka sekä alkukaudesta saapunut David Monsalve. ACO arvioitiin edelliskauden tapaan ulos kärkitaistelusta ja nousupaineet olivat muilla joukkueilla. Kolmatta kautta pelatut paikallisottelut OPS:ia vastaan olivat edelleen kauden kohokohtia, ja ACO nousi sarjassa kolmanneksi voitettuaan OPS:in uuden Raatin ennätysyleisön (4 120) edessä heinäkuussa. Elokuun viiden ottelun tappioputki kuitenkin tiputti joukkueen sarjan voittotaistelusta. ACO paransi sarjasijoitustaan edelliskauteen verrattuna, mutta oli kuitenkin vasta viides. Joukkueen paras maalintekijä oli toistamiseen Joonas Sohlo. AC Oulu Oy:n liikevaihto pieneni kolmatta kautta peräkkäin, mutta menojen leikkaamisen ansiosta tilikauden tappio jäi ensimmäistä kertaa alle 100 000 euroon.