cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Virittäjät
Tuotantokaudet ja uudistukset
Ensimmäisen kahden tuotantokauden ajan kuvaukset tapahtuivat Ahveniston moottoriradalla ja tuotantokausien 3–5 aikana Alastaron moottoriradalla. Toisella tuotantokaudella otettiin käyttöön ajoneuvon aikakierrosten ja huippunopeuden mittaaminen, kilpailumielistä vertailua varten. Toisen tuotantokauden jälkeen ohjelmaa uudistettiin, ja kolmannella tuotantokaudella ohjelmassa keskityttiin enemmän itse virittäjiin sekä heidän ajoneuvoihinsa. Ohjelman suosiota eniten nostanut uudistus oli muutos jakson kulkuun: kahden auton sijasta Salo koeajaa vain yhden auton Alastaron radalla, minkä jälkeen auton virittäjä pääsee itsekin ajamaan radalle, haastaen Salon ja koittaen päihittää tämän ajaman aikakierroksen sekä huippunopeuden.
Kuudes tuotantokausi sijoittuu Mediatehdas Dakar Oy:n omaan kotikaupunkiin, Kotkaan, jossa Kotkan satamaan on kuvauksia varten rakennettu katurata.
Kilpailijat ja tulokset
Oheisissa taulukoissa on jaksoittain jokaisen kilpailijan nimi, ajoneuvo, vuosimalli sekä heidän ajoneuvonsa ajamat tulokset. Ensimmäisellä tuotantokaudella ei ajettu aikakierroksia tai mitattu huippunopeuksia. Kolmannesta tuotantokaudesta eteenpäin myös virittäjien aikakierrokset sekä huippunopeudet mitattiin ja otettiin huomioon.
Virittäjät 1 (2011)
Virittäjien ensimmäinen tuotantokausi kuvattiin Ahveniston moottoriradalla, Hämeenlinnassa ja siinä oli 20 kilpailijaa. Mika Salo valitsi ”Vuoden Virittäjän” viimeisessä jaksossa.
Jean Kraft
Jean Kraft (9. tammikuuta 1927 Menasha, Wisconsin – 15. heinäkuuta 2021 Englewood, New Jersey) oli yhdysvaltalainen oopperalaulaja, äänialaltaan mezzosopraano.
Kraft teki vuonna 1957 debyyttinsä Laura Gatesin roolissa Mark Buccin teoksen Tale for a Deaf Ear esityksessä Tanglewoodissa. Ensimmäisen esiintymisensä New Yorkin kaupunginoopperassa hän teki vuonna 1960 Äidin roolissa Hugo Weisgallin Six Characters in Search of an Author -teoksessa. Vuonna 1964 Kraft loi Sarah Chickenin roolin Robert Wardin oopperan Lady from Colorado kantaesityksessä Central City Operassa. Santa Fen oopperassa Kraft teki ensiesiintymisensä Adelaidena Arabellassa vuonna 1965; viimeisen kerran hän esiintyi siellä vuonna 1987. Vuonna 1970 hän aloitti uran Metropolitan-oopperassa Floran roolissa La traviatassa; viimeisen esiintymisensä Metropolitan-oopperassa hän teki vuonna 1989.
Kraft esiintyi uransa aikana myös monissa muissa yhdysvaltalaisissa oopperataloissa. Euroopassa hän tulkitsi Wienin valtionoopperassa Dinah'n osan Leonard Bernsteinin A Quiet Placessa säveltäjän itsensä johdolla (1986) ja Maggio Musicale Fiorentinossa Mrs. Sedleyn roolin Peter Grimesissa (1988). Viimeisen oopperaesiintymisensä Kraft teki vuonna 1990 Marquise de Berkenfeldin roolissa Rykmentin tyttäressä Seattlen oopperassa. Kraftin levytysten joukossa ovat RCA:n julkaisemat James Levinen johtamat versiot Otellosta, Andrea Chénieristä ja Cavalleria rusticanasta.
Virittäjät
Virittäjät 3 (2013)
Virittäjien kolmas tuotantokausi kuvattiin Alastaron moottoriradalla, Loimaan Virttaassa ja siinä oli 12 kilpailijaa. Kolmannella tuotantokaudella jaksojen kuvas- ja esitystapaa muutettiin, sekä ohjelman ideaa muutettiin. Kahden auton sijasta jaksossa arvostellaan vain yksi auto sekä virittäjä ja siinä keskitytään enemmän itse virittäjän toimintaan autoharrastajana. Virittäjän lisäksi mukana oli tukihenkilö tai tukijoukot, jotka koostuivat ystävistä ja/tai ajoneuvon rakentamisessa mukana olleista tutuista. Mikan suorittaman koeajon sekä aikakierroksen lisäksi ajoneuvon omistaja pääsi nyt haastamaan Mikan ja kokeilemaan omia ajotaitojaan radalla, koittaen päihittää Mikan ajaman kierrosajan. Pisteytys vaihdettiin takaisin kouluarvosanoihin, jossa ajoneuvo pisteytettiin arvosanoin 4–10. Jakson lopuksi pisteet laskettiin yhteen, muodostaen keskiarvo. Arvostelukriteereitä vähennettiin kolmeen kategoriaan; ajettavuus, ulkonäkö ja virittäjä. Tuotantokauden Grid Girl oli Salla Kuortti.
Virittäjät 4 (2014)
Virittäjien neljäs tuotantokausi kuvattiin Alastaron moottoriradalla, Loimaan Virttaassa ja siinä oli 12 kilpailijaa. Neljäs tuotantokausi jatkoi samalla kaavalla kuin kolmas tuotantokausi. Pisteytystapa säilyi muuttumattomana, kuten myös arvostelukriteerit.
Tuotantokaudella oli mukana kisaamassa ohjelman tuotantopäällikkö, Taru Mickos, autonaan Honda Civic Type R. Tuotantokauden Grid Girl oli Anni Griinari.
Virittäjät 5 (2015)
Viides tuotantokausi jatkoi samalla kaavalla kuin kolmas tuotantokausi ja oli (ainakin toistaiseksi) viimeinen Alastarolla kuvattu Virittäjät-tuotantokausi. Pisteytystapa säilyi muuttumattomana, kuten myös arvostelukriteerit.
Tuotantokaudella oli mukana kisaamassa ohjelman tuotantopäällikkö, Taru Mickos, autonaan Time Attack -kilpa-ajoneuvoksi rakennettu BMW 325Ci, sekä ohjelman kameraoperaattori, Sami Mäkäräinen, autonaan Subaru Impreza WRX STi.
Tuotantokaudelle tuotiin myös mukaan ilmakuvauspalveluita tarjoava Aeria, joka on mukana myös kuudennella tuotantokaudella, kuvaten ajosuorituksia ilmasta käsin. Tuotantokauden Grid Girl oli Anni Griinari.
Virittäjät 6 – Virittäjät Satamassa (2016)
Virittäjien kuudes tuotantokausi kuvattiin Kotkan satamassa, satama-alueelle rakennetulla katuradalla, joka myötäili sataman varasto- ja muiden rakennustilojen asettelua. Virittäjät Satamassa on ensimmäinen tuotantokausi, jota ei kuvattu suomalaisella kilparadalla.
Virittäjät Cape Town – Test My Ride: Cape Town (2016)
Ensimmäinen suomalainen Virittäjät-tuotanto, joka on kuvattu ulkomailla, Kapkaupungissa Etelä-Afrikassa.
Tumulus
200px|right|thumb|Pyöreitä hautakumpuja Englannin Brokham Hillin maastossa
Tumulus eli kumpuhauta on keinotekoisen kummun sisässä oleva hauta. Kumpu rajoittuu monesti kivimuuriin. Tumulus-nimellä viitataan Tumulus-kulttuurin kumpuhautoihin, joita tosin esiintyi jo Úneticen kulttuurissa.
Tumulus on monesti pyöreä tai soikea. Vainajat haudattiin suuriin kumpuihin sijoitettuihin arkkuihin. Pronssiesineitä löytyy sekä haudoista että kätköistä. Kulttuuri leviää edellistä kulttuuria pohjoisemmaksi ja kaakkoisemmaksi. Tänä aikana kumpu- ja röykkiöhaudat yleistyvät Pohjoismaissa.
Sanakht
Sanakht (tai Nebka) oli muinaista Egyptiä 2. dynastian aikaan vuosina 2686–2667 eaa. hallinnut faarao.
Torinon papyruksessa Nebkan mainittiin hallinneen ennen Djoseria 3. dynastian ensimmäisenä faaraona. Westcarin papyruksessa taas Nebka sijoitetaan Djoserin ja Hunin väliin 3. dynastian toiseksi faaraoksi. Eri luetteloiden ristiriitaiset tiedot vaikeuttavat huomattavasti Nebkan hallituskauden sijoittamista. Sanakhtia (Horus-nimi) ei ole myöskään voitu kiistattomasti yhdistää yhteenkään kuningasluetteloissa mainittuun kuninkaaseen, vaikka yleensä Sanakhtin katsotaan olleen Nebka.
Sanakhtin hallituskaudesta ei tiedetä juurikaan mitään. Mitään kirjallista dokumentaatiota tai monumentteja ei tuolta ajalta ole ilmeisesti säilynyt.
Sanakhtin hautaa ei ole löydetty, mutta Abydoksen läheltä löytynyt hauta saattaa olla hänen (Manetho kuvaukseen perustuen). Pienen Elefantinessa (silloinen Egyptin eteläinen raja) sijainneen pyramidin raunioista on löytynyt kuva, jossa Sanakht tuhoaa faaraon vihollisen.
Jan Mazur
thumb|right|Jan Mazur Jan Mazur (5. kesäkuuta 1920 – 26. syyskuuta 2008) oli puolalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Lublinin hiippakuntaan Zdzisław Goliński 26. kesäkuuta 1949, ja hänet nimitettiin Lublinin vihkipiispaksi sekä Bladian titulaaripiispaksi 25. huhtikuuta 1961. Piispaksi vihkiminen seurasi 6. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Piotr Kałwa, jota avustivat Zdzisław Goliński ja Tomasz Wilczyński.
Mazur sai 24. lokakuuta 1968 nimityksen Siedlcen hiippakunnan piispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 25. maaliskuuta 1996.
Pohjois-Savon vihreät
Pohjois-Savon Vihreät oli Pohjois-Savon vaalipiirissä toiminut Vihreän liiton piirijärjestö. Vuoden 2013 alussa piiri yhdistyi Pohjois-Karjalan Vihreiden kanssa muodostaen Savo-Karjalan vihreät. Vihreät ei koskaan saanut kansanedustajaa Pohjois-Savosta.
Desmond Dekker
Varhaisnuoruus
Desmond Adolphus Dacres syntyi St. Andrewssa, Jamaikalla ja kasvoi Kingstonissa, missä hän kävi Alpha Boy's Schoolia. Äitinsä sairastumisen ja kuoleman jälkeen hän muutti isänsä luo St. Maryyn ja sitten St. Thomasiin, missä hän oli räätälin oppipoikana ennen palaamistaan Kingstoniin, jossa aloitti työn hitsaajana. Työpaikallaan Dekker usein lauloi työkavereidensa yllyttäessä. 1961 hän koe-esiintyi Coxsone Doddille (Studio One) ja Duke Reidille (Treasure Isle), jotka eivät olleet vakuuttuneita hänen lahjakkuudestaan. Dekker kääntyi Leslie Kongin Beverly-levy-yhtiön puoleen, jossa hän koe-esiintyi Derrick Morganille, josta tuli myöhemmin levy-yhtiön suurin tähti.
Levyuran alkuvaiheet
Morganin tuella Dekker sai sopimuksen, muttei levyttänyt ennen kuin 1963, koska Leslie Kong halusi odottaa täydellistä kappaletta, millainen "Honour Your Father and Mother" tuntui olevan.
Dekker ja Howardin veljekset levyttivät useita hittejä kuten Parents, Get Up Edina, This Woman ja Mount Zion. Vuoteen 1967 asti Dekkerin sanoitukset olivat neutraaleja kunnes tuona vuonna hän oli Derrick Morganin "Tougher Than Tough" levyllä, joka oli aloittamassa trendiä jossa populaarimusiikin sanoitukset ihannoivat väkivaltaista Rude Boy -kulttuuria. Dekkerin omat sanoitukset eivät menneet äärimmäisyyksiin, toki hänen tunnetuimmassa kappaleessaan "007 (Shanty Town)" Dekker esitellään rude boy -ikonina ja hänestä tuli myös Ison-Britannian mod-skenen sankari. “007 (Shanty Town)” oli Top 15-hitti Englannissa, ja hän kierteli maata mod-lauman seuraten hänen perässään.
Dekker jatkoi samaan tyyliin, kuten “Rude Boy Train” ja “Rudie Got Soul”, samalla myös jatkaen aikaisempien uskonnollisten ja moraalisten teemojen käyttöä, kuten “It's a Shame”, “Wise Man”, “Hey Grandma”, “Unity”, “It Pays”, “Mother's Young Girl” sekä “Sabotage.” Monet tämän aikakauden hitit olivat hänen debyyttialbumiltaan, 007 (Shanty Town).
Vuonna 1968 Dekkerin "Israelites" julkaistiin, päätyen kärkikymmenikköön USA:n ja Ison-Britannian singlelistoilla. Samana vuonna julkaistiin “Beautiful and Dangerous,” “Writing on the Wall,” “Music Like Dirt”, “Bongo Girl,” sekä “Shing a Ling.” Myöhemmin samana vuonna hän oli myös mukana Beatlesin kappaleessa "Ob-La-Di, Ob-La-Da" nimellä Desmond, kappaleen päätyessä The White Albumille.
"It Mek" tuli vuonna 1969, saaden laimean tyytyväisen vastaanoton, mutta uudelleenlevytyksen jälkeen kappaleesta tuli hitti sekä Jamaikalla että Englannissa. 1969 julkaistiin myös “Problems” ja “Pickney Gal”, molemmat suosittuja mutta vain rajoitetussa määrin.
Uran puoliväli (1970-luku)
70-luvulla suurin osa Dekkerin ajasta meni kiertueilla ja hän muutti Isoon-Britanniaan jossa hän jatkoi levyttämistä. Tämän aikakauden tunnetuimpia kappaleita oli “You Can Get It If You Really Want”, jonka oli kirjoittanut Jimmy Cliff. Dekker ei halunnut levyttää kappaletta, mutta suostui Leslie Kongin suostuteltua häntä. Dekkerin levytyksessä on muuten sama instrumentaalitausta kuin Jimmy Cliffin alkuperäisversiossa. Kong, jonka työnä oli ollut Cliffin ja Dekkerin taustamusiikista vastaaminen, kuoli 1971 jättäen molemmat hetkeksi ilman suuntaa ennen paluutaan musiikin pariin.
Dekker jatkoi levyttämistä ja muodosti vuonna 1974 tuotantotiimin Bruce Anthonyn kanssa. Heidän ensimmäinen hittinsä oli vuonna 1975 levytetty "Sing a Little Song", joka nousi Englannin Top Teniin. Dekker ei kuitenkaan onnistunut jatkamaan menestystään eikä ollut Ison-Britannian listoilla pitkään aikaan. Dekkerin suosio hiipui myös Jamaikalla.
1970-luvun lopulla Dekker teki sopimuksen Stiff Recordsin kanssa, punk-levy-yhtiö joka oli kytköksissä two-tone skeneen. Hän levytti albumin Black & Dekker, taustaryhmänään The Rumour. Levy koostui hänen aikaisemmista hiteistään. Ensimmäinen single oli "Israelites", jonka jälkeen tulivat "Please Don't Bend", "Many Rivers To Cross" sekä "Book of Rules". Hänen seuraava albuminsa oli Compass Point, tuottajana Robert Palmer. Vaikka levy ei myynytkään hyvin, Dekker oli silti suosittu live-esiintyjä ja kierteli The Rumourin kanssa.
Musiikkiuran loppupuoli
Two-Tone skenen haihtuessa 1980-luvun alussa Dekker oli tuhlannut koko omaisuutensa ja julistettiin konkurssiin vuonna 1984. 1980-luvun lopulla julkaistiin ainoastaan yksi livealbumi, mutta hittikappale Israelitiesin uudelleenlevytys herätti suuressa yleisössä mielenkiintoa (kappale soi aikanaan myös Maxellin mainoksen taustalla). Hän uudelleenlevytti myös muita vanhoja singlejään sekä oli mukana The Specialsin levyllä King of Kings. Hän myös teki "Israelites"-kappaleestaan remix-version reggaeartisti Apache Indianin kanssa.
Ekorakentaminen
Viime vuosikymmeniin asti ekologista rakentamista on harjoitettu lähinnä erilaisissa koekohteissa, mutta ekologisuutta huomioidaan rakentamisessa yhä enemmän. Suurimmassa osassa rakennustuotantoa huomioidaan kuitenkin ainoastaan pakollisten määräysten asettamat ekologiset vaatimukset.
Yleistä
Ekotalossa on tyypillisesti normaaliin rakennustapaan verrattuna parempi lämmöneristys, energiataloudelliset ja ekologiset lämmitysratkaisut ja alhaisempi sähkön- ja vedenkulutus. Rakennusmateriaalit on tavallisesti valmistettu uusiutuvista luonnonmateriaaleista ja mielellään kierrätetystä materiaalista, ja myös rakennusmateriaalien valmistuksesta aiheutuva ympäristörasite tulisi huomioida. Ekotalon jätteenkäsittelyn tulee olla tehokasta, ja asukkaan tulisi pyrkiä jo valinnoissaan minimoimaan jätteen syntyminen. Lisäksi rakennuksen suuntauksella on suuri vaikutus energiankulutukseen: rakennuspaikan tulisi saada runsaasti aurinkoa ja olla tuulilta suojassa.
Rakennuksen koko elinkaaren ympäristörasitteen kannalta olennainen tekijä on rakennuksen käyttöikä. Pitkä käyttöikä vähentää suhteellista ympäristörasitetta. Talot tulisi suunnitella kestämään pitkiä aikoja, esimerkiksi sata vuotta. Ekologisessa mielessä huonoja esimerkkejä rakentamisesta ovat 1960- ja 1970-lukujen elementtitalot, joiden käyttöiäksi rakennettaessa laskettiin vain 30 vuotta. Lyhyen käyttöiän vuoksi rakennuksen ympäristörasite nousee kohtuuttomaksi, eikä lyhyt takaisinmaksuaika mahdollista riittäviä investointeja ympäristöystävällisyyteen.
Ympäristörasitetta arvioitaessa oleellista on rakentamisen ja käytön aikana ympäristölle tulevien rasitusten minimoiminen: rakennettaessa ympäristöä tulisi muokata mahdollisimman vähän. Rakennuspaikan tulisi selvitä ilman pysyviä vaurioita yli rakennuksen käyttöiän.
Myös liikenteelliset näkökulmat olisi huomioitava: esimerkiksi syrjäinen sijainti aiheuttaa rakennusta käytettäessä runsaasti liikennettä, mikä lisää välillisesti rakennuksen ympäristölle aiheuttamaa kokonaisrasitusta.
Rakennusmateriaalit ja rakennuksen osat
Ekologisesti rakennetussa talossa tulisi käyttää mahdollisimman vähän ympäristöä rasittavia rakennusmateriaaleja. Tyypillisesti nämä ovat nopeasti uusiutuvia luonnonmateriaaleja kuten puu tai olki. Materiaalivalinnassa olisi huomioitava koko elinkaaren ympäristörasite:'' valmistus, logistiikka, asentaminen, purku ja jätteen käsittely. Eri materiaalien ominaisuudet poikkeavat suuresti toisistaan kun koko elinkaari huomioidaan:
Lämmöneristeet
Seinien, ylä- ja alapohjan erityksissä on otettava huomioon eristepaksuudet, materiaalit ja mahdollinen rakenteen hengittävyys. Eristevahvuuksissa olisi pyrittävä ympäristörasituksen ja rahoituksen kannalta kokonaisedullisimpaan ratkaisuun.
Ympäristöystävällisinä lämmöneristeinä pidetään yleisesti luonnonmateriaaleista valmistettuja eristeitä, kuten puukuitu- ja pellavaeristeitä. Myös kevyt- ja olkisavesta valmistetaan massaeristeitä.
Routaeristeet
Routaeristeenä yleisesti käytettyjen Polyuretaani- ja polystyreenilevyjen valmistus kuluttaa runsaasti energiaa, ja tuotannossa syntyy ympäristölle haitallisia päästöjä. Lisäksi niitä voidaan vain rajoitetusti hyötykäyttää. Ympäristöystävällisin perustustapa usein lienee routimattomaan maahan asti perustaminen, silloinkin eristystä joudutaan käyttämään esimerkiksi sadevesiputkien päällä jos ne sijoitetaan maan alle. Tarvittaessa routaeristykseen voidaan käyttää esimerkiksi kevytsoraa tai teräsvalimoista saatavaa masuunikuonaa. Routaeristys on aina ratkaistava tapauskohtaisesti, sillä ympäristövaikutuksiltaan edullisin ratkaisu vaihtelee olosuhteiden mukaan.
Ikkunat ja ovet
Vaipan lävistävissä rakennusosissa tulisi noudattaa periaatetta, jonka mukaan rakennusta avataan etelän ja lännen suuntaan, ja suljetaan pohjoiseen, tai pohjois-koilliseen. Tällöin rakennus toimii passiivisena energiasäilönä: energia saadaan auringon lämmöstä säteilynä, ja pohjoisen kylmä vaikutus pyritään minimoimaan. Rakennuspaikalla olisi huomioitava myös paikalliset olosuhteet: tuulen pääsuunta, puuston vaikutus ja tontin vietto. Rakennus suljetaan tuuliin päin, ja avataan tuulettomaan, auringon valaisemaan ilmansuuntaan.
Markkinoilla on runsaasti erilaisia ikkunoita: kaksin- tai kolminkertaiset tavalliset ikkunalasit, umpiolasit, selektiivilasit, ja superikkunat eli kalvolliset umpio-/selektiivilasit.
Tyypillisin Suomessa asennettava ikkunatyyppi on jo 1990-luvulta ollut MSE-ikkuna, jossa on sisäkarmissa kaksinkertainen umpiolasielementti, ja ulkokarmissa yksinkertainen lasitus. Umpiolasielementti on usein käsitelty selektiiviseksi.
Ikkunoita ostaessa kannattaa ottaa huomioon myös karmien materiaalit. Vaihtoehtoina ovat puukarmi, alumiinipintainen puukarmi, puu-/alumiinikarmi, teräskarmi ja PVC-muovikarmi.
Talon ulko-ovien olisi hyvä olla hyvin lämpöä eristävät. Lisäksi ulko-oven yhteydessä voi olla tuulikaappi, jonka tarkoitus on estää ilman virtaus suoraan ulko-ovesta sisälle.
Lämmöntuotto
Ekotalossa suurimmat energian säästöt syntyvät vaipan paremman lämmöneristyksen aikaan saamasta lämmitysenergian säästöistä, ja vettä säästävien LVI-laitteiden aiheuttamasta lämpimän käyttöveden tarpeen vähenemisestä.
Kaukolämpö, sähkö, öljy ja puu
Kaukolämpöenergia voi olla tuotantotavasta riippuen joko ympäristöä rasittavaa (esimerkiksi kivihiilivoimala) tai varsin ympäristöystävällistä (lämpöä ja sähköä tuottavat CHP-voimalat). Myös sähkölämmitys voi olla tuotantotavasta riippuen joko ympäristöä rasittavaa (esimerkiksi kivihiilivoimala) tai varsin ympäristöystävällistä (tuulivoimalat, vuorovesivoimalat, lämpöä ja sähköä tuottavat CHP-voimalat). Öljylämmitys on tuotannoltaan ja palokaasuiltaan ympäristöä runsaasti rasittava ratkaisu, kun taas puupohjaisten materiaalien poltto pientalokohteissa saattaa aiheuttaa runsaasti hiukkas- ja kaasupäästöjä.
Lämpöpumput
Maalämpöpumpuissa käytetään hyödyksi maaperään, vesistöihin ja kallioon varastoitunutta auringon lämpöä. Maalämpö on 2/3 osaltaan saasteetonta, ehtymätöntä ja paikallista. Toimiakseen maalämpö vaati sähköä noin kolmasosan tuotettavan lämpöenergian lisäksi. Laskettaessa järjestelmän kokonaisrasitetta ympäristölle maalämpölämmön ympäristörasite on varsin vähäinen, joskin sähköntuotantotavasta riippuvainen. Lämpöpumppujen elinkaari ei ole kovin pitkä, joten laitteen uusimisesta seuraava ympäristörasite on suurehko.
Aurinkoenergian käyttö
Aurinkoenergia on saasteetonta. Aurinkoenergiaa voi hyödyntää kahdella tavalla, passiivisesti tai aktiivisesti.
Passiivinen aurinkoenergian käyttö tarkoittaa rakennuksen avaamista aurinkoiseen suuntaan. Rakennus imee säteilyenergiaa auringosta esimerkiksi suurten ikkunoiden ja absorboivien rakennusosien avulla, ja ulkovaippa suljetaan pohjoiseen ja itään päin.
Aktiivinen aurinkoenergian käyttö tarkoittaa aktiivisten teknisten laitteiden käyttöä, käytetään aurinkokeräimiä tai -paneeleita. Aurinkokeräimissä auringon säteilyenergia johdetaan nesteeseen, joka esimerkiksi lämmittää lämminvesivaraajaa. Aurinkopaneeleiden kennoissa säteily muutetaan suoraan sähköksi. Aurinkokennojen hyötysuhde on viime vuosina parantunut voimakkaasti.
Luigi Sartor
Luigi Sartor (s. 30. tammikuuta 1975 Treviso, Italia) on italialainen uransa lopettanut jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja.
Sartor pelasi urallaan yhteensä 165 ottelua Italian pääsarjassa Serie A:ssa edustaen Juventusta, Reggianaa, Vicenzaa, Parmaa, Romaa ja Anconaa. Parhaimmillaan hänen joukkueensa ylsi sarjassa toiseksi (Inter 1997–1998). Italian cupin Sartor voitti kolme kertaa: Vicenzassa kaudella 1996–1997 ja Parmassa kausina 1998–1999 ja 2001–2002. Hän pelasi lisäksi 38 ottelua Italian toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Serie B:ssä edustaen Vicenzaa, Genoaa ja Hellas Veronaa ja seitsemän ottelua Unkarin pääsarjassa edustaen Sopronia.
Italian maajoukkueessa Sartor pelasi kaksi A-maaottelua, joista ensimmäisen vuonna 1998 ja toisen vuonna 2002. Sartor edusti Italiaa olympialaisissa 1996, jossa hän pelasi yhden ottelun.
Bergen-Belsenin keskitysleiri
thumb|Bergen-Belsenissä olleiden muistomerkki
Bergen-Belsen oli natsien keskitysleiri Ala-Saksissa lähellä Bergenin kaupunkia. Vuosien 1943 ja 1945 välisenä aikana siellä kuoli arvion mukaan ainakin 50 000 ihmistä. Tunnetuin leirin uhreista lienee Anne Frank.
thumb|Bergen-Belsenin vapautus huhtikuussa 1945: brittiläinen puskutraktori työntää ruumiita joukkohautaan.
Leirin vaiheet
Bergen-Belsen perustettiin vuonna 1940 sotavankileiriksi vangiksi jääneitä belgialaisia ja ranskalaisia sotilaita varten. Vuonna 1942 leiri muutettiin keskitysleiriksi ja asetettiin SS-joukkojen alaisuuteen huhtikuussa 1943. Leirillä ei ollut kaasukammioita, koska se ei ollut varsinainen tuhoamisleiri, joita perustettiin kauemmas itään.
Helmikuussa 1945 leirillä puhkesi pilkkukuume-epidemia. Tilannetta pahensi se, että Bergen-Belseniin siirrettiin viimeisien kuukausien aikana sairaita vankeja toisilta leireiltä. Bergen-Belsen nimitettiin Sairasleiriksi (Krankenlager) – se oli siis tarkoitettu lähinnä kroonisesti sairaille vangeille.
Adolf Hitler käski purkaa leirin ja marssittaa vangit 300 kilometriä itään uudelle leirille. Hän kumosi käskynsä, koska alaiset todistivat hänelle, ettei kukaan vangeista pystyisi kävelemään edes 300 metriä. Lopulta leiri päätettiin jättää liittoutuneille, koska arveltiin, että se osaltaan hidastaisi näiden etenemistä. Lisäksi pidettiin mahdollisena, että tautiepidemia leviäisi myös hyökkääjiin haitaten näiden etenemistä. Epidemia riehui leirissä edelleen sen joutuessa liittoutuneiden käsiin keväällä 1945.
Leirin valtauksen jälkeen britit polttivat alkuperäisen leirin maan tasalle tautien takia, ja perustivat asukkaille uuden leirin läheiseen sotilastukikohtaan. Alkuperäisen vankileirin paikka on nykyään avoinna yleisölle ja siellä sijaitsee uhrien muistomerkki sekä vierailijakeskus.
Malte Setkov
Malte Søstrup Setkov (s. 14. tammikuuta 1999 Rødovre, Tanska) on tanskalainen jääkiekkopuolustaja.
Seuraura
Setkov on Rødovre SIK:n kasvatti. Hän siirtyi jo 15-vuotiaana Ruotsiin ja Malmö Redhawksin junioreihin kaudeksi 2014–2015. Setkov oli seuran U16-junioreiden eniten maaleja tehnyt puolustaja sekä tehokkain puolustaja Gustav Sternérin kanssa tehoilla 4+4=8. Kauden 2015–2016 päätteeksi hän voitti J18 Allsvenskan pronssia.
Detroit Red Wings varasi Setkovin neljännellä kierroksella sadantena pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2017. Hänestä tuli kaikkien aikojen pienimmällä numerolla NHL:ään varattu tanskalaispuolustaja. Ennätys oli aiemmin Philip Larsenin (149. varaus vuonna 2008) hallussa.
Kauden 2017–2018 Setkov vietti lähinnä lainalla Ruotsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla HockeyAllsvenskan-joukkue IK Panternissa, jossa hän pelasi 26 runkosarja- ja kolme nousukarsintasarjan ottelua tehden kaksi syöttöpistettä. Hän debytoi kauden aikana myös Malmö Redhawksin SHL-joukkueessa, jossa Setkov pelasi yhden runkosarja- ja kolme playoff-ottelua ilman tehopisteitä. Hän teki SHL-debyyttinsä 23. syyskuuta 2017 Brynäs IF:ää vastaan. Setkov merkittiin joukkueen seitsemänneksi puolustajaksi. Hän sai ottelussa jääaikaa 7.26 minuuttia. Setkov teki ensimmäisen pääsarjamaalinsa Mestarien liigassa 10. lokakuuta 2017 tšekkiläistä HC Kometa Brnoa vastaan. Hän pelasi CHL:ssä kauden aikana kaksi ottelua. Joulukuussa 2017 Setkov teki Redhawksin kanssa kaksivuotisen SHL-sopimuksen.
Maajoukkueura
Setkov pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2018 ja 2019. Jälkimmäisessä turnauksessa Tanska onnistui koko turnauksen aikana tekemään vain kolme maalia ensimmäisessä karsintasarjan ottelussa Kazakstania vastaan, jossa Setkov onnistui Jonas Røndbjergin ohella tekemään kaksi tehopistettä. Heidän lisäkseen maalinteossa onnistui Andreas Grundtvig. Tanskan turnaus päättyi putoamiseen IA-divisioonaan. Setkov pelasi myös alle 18-vuotiaiden IA-divisioonan MM-kilpailuissa vuonna 2017, jolloin Setkov voitti pronssia.
Pirkanmaan Vihreät
Pirkanmaan Vihreät ry (lyh. Pirvi) on Pirkanmaan vaalipiirissä toimiva Vihreän liiton piiriyhdistys. Sen puheenjohtaja on Amu Urhonen ja varapuheenjohtaja Elisa Kivistö-Orjatsalo. Piirin toiminnanjohtajana toimii Henriikka Kaunela ja poliittisena sihteerinä Noora Hinkkanen.
Pirvi on pirkanmaalaisten vihreiden yhdistysten oma järjestö, joka tukee eri puolilla maakuntaa tapahtuvaa vihreää toimintaa, tiedottaa tapahtumista ja herättää keskustelua vihreistä teemoista.
Historia
1984 kunnallisvaaleissa Tampereella meni läpi neljä ehdokasta ja vihreät saivat valtuutettuja myös Kangasalle, Lempäälään, Nokialle, Pirkkalaan, Ylöjärvelle, Valkeakoskelle ja Mänttään. Pirkanmaalaiset vihreät järjestäytyivät Vastedes-yhdistykseksi – sen idea oli toimia sekä kulttuurin, politiikan että vaihtoehtoisen talouden alalla. Kaksi ensin mainittua tavoitetta toteutuivat, kolmas jäi vähemmälle huomiolle. Nykyisin Vastedes jatkaa toimintaansa vihreänä kulttuuriyhdistyksenä.
1987 eduskuntavaaleissa vihreät saivat valtakunnallisesti läpi jo neljä kansanedustajaa. Pirkanmaalta ei vielä saatu vihreää kansanedustajaa. Ehdokkaita oli seitsemästä kunnasta.
1988 kunnallisvaaleissa vihreät menettivät paikkoja: Tampereella meni läpi 3, Pirkkalassa 2, Lempäälässä 1 ja Nokialla 1. Kangasalla meni läpi 5 sitoutumatonta, joukossa myös vihreitä. Nyt oli tarvetta tehostaa toimintaa ja Pohjois-Hämeeseenkin perustettiin vaalien jälkeen Vihreän liiton piirijärjestö, Pohjois-Hämeen vihreät. Ensimmäinen puheenjohtaja oli tamperelainen Jouko Havu.
Pirkanmaan vihreät ovat vaikuttaneet aktiivisesti omien kuntiensa asioihin, mutta myös valtakunnalliseen politiikkaan Vihreän liiton kautta. Liiton johtotehtävissä tai muina vaikuttajina ovat olleet Pirkanmaalta puheenjohtaja Satu Hassin lisäksi mm. Anne Brax (eduskuntasihteerinä ja ministerin erityisavustajana), Katariina Poskiparta (puoluesihteerinä ja ministerin erityisavustajana) ja Pauli Välimäki (Vihreän Langan päätoimittajana ja liiton varapuheenjohtajana). Lisäksi liiton valtuuskunnassa ja hallituksessa on säännöllisesti ollut pirkanmaalaisia edustajia (mm. piirin puheenjohtajana toiminut Martti Lundén).
Vuoden 1999 eduskuntavaaleissa Pirkanmaa sai hallitukseen toisen vihreän ministerin, kun Paavo Lipposen laajaan sateenkaarihallitukseen nimitettiin Satu Hassi. Vuoden 2000 kunnallisvaalien hyvän tuloksen myötä Vihreät pääsivät mukaan Pirkanmaan maakuntavaltuustoon. Rosa Meriläinen valittiin 2001 Vihreiden varapuheenjohtajaksi. Pirkanmaa sai ensimmäistä kertaa kaksi kansanedustajaa vuoden 2003 eduskuntavaaleissa Rosa Meriläisen ja Satu Hassin jakaessa suurimman osan vihreille annetuista pirkanmaalaisäänistä.
Eduskuntavaaleissa 2003 Vihreä liitto sai Pirkanmaan vaalipiirissä 20 050 ääntä, 9,7 %:a äänistä.
Arnold Schalin
Schalinin vanhemmat olivat Uudenkaarlepyyn opettajaseminaarin johtaja Zacharias Schalin ja Alma Helena Montin.. Hän pääsi ylioppilaaksi Turun klassillisesta lyseosta 1906. Schalin suoritti teologian erotutkinnon 1911 ja hänet vihittiin papiksi samana vuonna.
Jurkka
Jurkka on suomalainen suku, joka tunnetaan monista näyttelijöistään.
Arnold Schalin
Arnold Schalin oli naimisissa 1912–1951 Verna Maria Andersinin (k. 1951) kanssa. Heidän tyttärensä oli arkkitehti Ebba-Stina Schalin-Hult. Schalinin veli oli kuvanveistäjä ja taidemaalari Teodor Schalin.
Aleksandr Kazantsev
Aleksandr Petrovitš Kazantsev (, 2. syyskuuta 1906 Akmolinsk – 13. syyskuuta 2002 Peredelkino ) oli venäläinen tieteiskirjailija.
Jurkka
Suvun jäseniä:
Suvun mukaan on nimetty myös Helsingissä toimiva Teatteri Jurkka.
Aleksandr Kazantsev
Aleksandr Kazantsev syntyi virkailijaperheeseen. Hän valmistui Tomskin teknologisesta instituutista vuonna 1930 ja työskenteli insinöörinä ja tutkijana.
Kazantsevin esikoisromaani Pylajuštšyi ostrov (1940) on neuvostoliittolaisen tieteisfiktion merkkiteoksia. Kirjailijan voimakkaasti ideologisoitunut ja puoluekantainen tuontanto alkoi tuntua vanhanaikaiselta jo 1960-luvulla, mutta hän jatkoi loppuun saakka valitsemallaan konservatiivisella linjalla.
Kazantsevin teosten aiheena on usein arktisen alueen hyödyntäminen, avaruuden valloitus tai yhteydet muiden planeettojen asukkaisiin. Häntä on arvosteltu epätieteellisyydesta sekä pinnallista ja kaavamaisista juonista. Kazantsev on kirjoittanut myös populaaritieteellisiä teoksia.
22978 Nyrola
22978 Nyrola tai Nyrölä on Marsin ja Jupiterin välisellä pääasteroidivyöhykkeellä Aurinkoa kiertävä pikkuplaneetta eli päävyöhykkeen asteroidi. Sen löysivät suomalaiset tähtiharrastajat Arto Oksanen, Harri Hyvönen ja Marko Moilanen vuonna 1999 Nyrölän observatoriossa, Jyväskylässä. Pikkuplaneetta sai nimensä löytöpaikan, Nyrölän kylän mukaan. Ennen kuin asteroidi sai oikean nimensä, se tunnettiin tunnuksella 1999 VO24. Koska Nyrölän absoluuttinen magnitudi (H) on 13,2, sen läpimitta on todennäköisesti seitsemän ja viidentoista kilometrin välillä. Nyrölä on ensimmäinen suomalaisten tähtiharrastajien löytämä taivaankappale.
Game Over (U.D.O:n albumi)
Game Over on U.D.O:n studioalbumi, joka julkaistiin 22. lokakuuta 2021. Kappale "Kids And Guns" ottaa kantaa Yhdysvaltojen löyhiin aselakeihin ja nuorisorikollisuuteen.
Sal
Sal on yksi Kap Verden saarista. Se kuuluu pohjoiseen Barlaventosaarten ryhmään.
Sal on Kap Verden vanhin saari. Se syntyi tulivuorenpurkauksessa noin 50 miljoonaa vuotta sitten. Eurooppalaiset löysivät saaren 3. joulukuuta 1460 ja nimesivät sen Llamaksi.
Salin pääkaupunki on Espargos.
Gökşin Sipahioğlu
Gökşin Sipahioğlu (28. joulukuuta 1926 Izmir, Turkki – 5. lokakuuta 2011 Pariisi, Ranska) oli turkkilaissyntyinen Ranskassa työskennellyt valokuvaaja, joka perusti uutiskuvatoimisto Sipa Pressin.
Sipahioğlu työskenteli urheilutoimittajana ja ryhtyi myös valokuvaajaksi. Hän työskenteli eri lehdissä kunnes ryhtyi freelanceriksi. Tärkeä kohta uralla oli Egyptin ja Israelin sotiessa 1956 Siinailla. Toinen oli ohjuskriisi 1962, jolloin hän oli Kuubassa ainoa länsimainen toimittaja, joka sai tehdä vapaasti työtä. Tšekkoslovakian miehityksen aikana 1968 hän haastatteli ensimmäisenä neuvostosotilaita, jotka olivat turkinkielisiä azereita.
Sipahioğlu teki kuvat alkuun kotona Pariisissa, jonne hän oli asettunut. Apuna hänellä oli tuleva vaimonsa, amerikkalainen toimittaja Phyllis Springer. Sipa perustettiin 1973, ja se alkoi tuottaa arvostettua kuvajournalismia ja menestyi kilpailijoidensa Sygman ja Gamman rinnalla. 1990-luvulla hän sai ostotarjouksia yhdysvaltalaisilta toimistoilta, mutta torjui ne. Yritys joutui kuitenkin vuosituhannen vaihteessa taloudellisiin vaikeuksiin, ja sen osti 2001 ranskalainen toimisto Sud Communication. Sipahioğly joutui pois parin vuoden kuluttua. Vuonna 2011 Sipa siirtyi saksalaisen DADP:n omistukseen. Toimiston päämaja on yhä Pariisissa. Sen arkistoon kuuluu 30 miljoonaa kuvaa, ja kirjeenvaihtajia ympäri maailman on 600.
20 mm modèle F2
Kehitys
1980-luvulla Ranskan laivasto tarvitsi 20 millimetrin aseen korvaamaan käytössä olleet Oerlikonin 20 millimetrin tykit. DCN ja GIAT tekivät sopimuksen aseen suunnittelusta. Se oli laivastolle suunniteltu versio Ranskan maavoimien M693-tykistä.
Toimintaperiaate
Ase on varustettu kahdella 150 ammuksen lippaalla, jotka on sijoitettu putken kummallekin puolelle. Sähköinen ohjausjärjestelmä mahdollistaa kolme erilaista tulitustapaa: kertalaukauksen, kahdeksan laukauksen tai jatkuvan sarjatulen. Ampujan oikea käsi käyttää sähköistäliipaisinta. Lippaan valitsin on mekaaninen. Laukauksen jälkeen hylsy poistuu automaattisesti aseen alapuolella olevasta aukosta.
Suuntaaminen tapahtuu ampujan vartalon siirroin. Tähtäimenä on Boforsin 40 millimetrin ja Oerlikonin 20 millimetrin tykeissä käytetty optinen tähtäin.
Käyttö
Asetta on toimitettu Belgialle, Alankomaille, Pakistanille ja Indonesialle Tripartite-luokan aluksiin, Malawille Kasungaan ja Saudi-Arabialle NAJA 12 -luokkaan.
Ranskan laivastossa asetta on asennettu ainakin seuraaviin aluksiin:
Tykki on myös käytössä Etelä-Afrikan CSH-2 Rooivalk -taisteluhelikopterissa.
Protaktinium(IV)kloridi
Protaktinium(IV)kloridi PaCl4 (protaktiniumtetrakloridi) on harvinaisen aktinoideihin kuuluvan alkuaine protaktiniumin yhdiste kloorin kanssa, jossa kloori esiintyy hapetusluvulla −I ja protaktinium +IV. Se muodostaa keltavihreitä tetragonaalisia kiteitä, joilla on sama rakenne kuin uraanitetrakloridilla UCl4 (hilavakiot a = 837,7 ja c = 747,9 pm ). Sitä voidaan valmistaa pelkistämällä protaktinium(V)kloridia vedyllä tai alumiinilla 400 °C lämpötilassa:
Toinen tapa on protaktinium(IV)oksidin reaktio hiilitetrakloridin kanssa 500 °C lämpötilassa.
Protaktiniumtetrakloridi liukenee epäorgaanisiin happoihin ja muodostaa asetonitriilin kanssa kompleksin PaCl4·4CH3CN.
Koska protaktinium on erittäin harvinaista, myrkyllistä ja radioaktiivista, myöskään protaktiniumkloridilla ja muilla sen yhdisteillä ei ole juuri mitään käyttötarkoituksia puhtaan tieteellisen tutkimuksen ulkopuolella.
Liisa Tuomi
Liisa Helena Tuomi (17. kesäkuuta 1924 Helsinki – 4. tammikuuta 1989 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä ja aikansa suosituin musikaalitähti 1940- ja 1950-luvuilla. Tuomien teatterisukuun kuulunut näyttelijätär sai suosiota jo 17-vuotiaana operetin subrettina. Tuomi näytteli useissa elokuvissa, teatterinäytelmissä, musikaaleissa ja opereteissa, useimmiten komediennena.
Lemland
Lemland on Suomen kunta, joka sijaitsee Ahvenanmaan maakunnassa. Kunnassa asuu 0 ihmistä, ja sen pinta-ala on 0 km2, josta 0 km2 on merialueita ja 0 km2 sisävesiä. Väestötiheys on 0 asukasta/km2. Lemlandin naapurikunnat ovat Föglö, Jomala, Lumparland, Maarianhamina ja Sund.
Liisa Tuomi
Tuomen tunnetuimmat roolit olivat Annie mestariampuja Helsingin Kansanteatteri-Työväenteatterissa, My Fair Lady Ruotsalaisessa Teatterissa ja naispääosa elokuvassa Herrojen Eeva (1954). Hänen pirteät kasvonsa voidaan tunnistaa jo vuoden 1940 elokuvista Poikani pääkonsuli ja Yövartija vain..., joissa hän aloitti pienillä sivuosilla. Seuraavana vuonna hän esiintyi balettitanssijana elokuvissa Täysosuma, Jos oisi valtaa... ja Poretta eli keisarin uudet pisteet. Hänen ensimmäinen suuri roolinsa oli viehättävä opiskelijatyttö Lotta Koskimaa komediassa Hopeakihlajaiset (1942). Tuossa elokuvassa hän esitteli kaksiosaisen uima-asun jo ennen kuin niitä markkinoitiin nimellä bikinit.
Lemland
Yleistä
Kunta on yksikielisesti ruotsinkielinen ja 0 prosenttia sen asukkaista puhuu äidinkielenään ruotsia. Kunnan vaakunan suunnitteli Matts Dreijer ja se vahvistettiin vuonna 1951.
Liisa Tuomi
Tuomi näytteli usein pirteitä seurapiirityttöjä ja tummahiuksisia kaunottaria. Hyvin usein hänellä oli tanssijattaren osa. Hänen ominaispiirteitään olivat tummat hiukset, kissamaisen viekkaat silmät, ilkikurinen hymy sekä temperamenttinen ja räiskähtelevä luonne. Vielä 1970-luvulla Tuomi esiintyi televisio-ohjelmassa Lauantai-ilta MTV:ssä Matti Raninin kanssa Taistelevat Virtaset -sketseissä.
Lemland
Yleistä
Lemlandin pääsaari on pinta-alaltaan Ahvenanmantereen jälkeen Ahvenanmaan suurin saari. Kaikista Suomen merialueiden saarista se on kuudenneksi suurin. Lemlandiin kuuluu myös pääsaaren länsipuolella pengerteillä Maarianhaminasta yhdistetyt Nåtö, Bergö ja Järsö. Jälkimmäiset ovat sittemmin yhdistyneet yhdeksi saareksi kannaksella. Asutus on sijoittunut kunnan halki Maarianhaminasta Långnäsin satamaan kulkevan päätie 3:n varteen ja saaren eteläisille rantamille. Tärkeimmät palvelut ovat keskittyneet vierekkäisiin Söderbyn ja Hellestorpin kyliin, joista on noin 15 kilometrin matka sekä Maarianhaminaan että Långnäsiin. Söderbyssä sijaitsee urheilukeskus Bengtsböle Idrottspark. Vessingsbodan kylän lähistöllä on Ahvenanmaan moottorikerhon kartingrata.
Lemlandin ja Jomalan rajalla on vuonna 1882 valmistunut Lemströmin kanava, joka lyhentää huomattavasti veneilijöiden matkaa Ahvenanmaan koillisesta saaristosta Maarianhaminaan. Kanava rakennettiin vankityövoimalla Venäjän keisari Aleksanteri II:n määräyksestä ja sen pituus on noin 350 metriä, leveys 20 metriä sekä keskisyvyys 3,6 metriä. Päätie 3 ylittää kanavan avattavaa siltaa pitkin. Lemlandin ja Lumparlandin erottaa toisistaan kapea ja sokkeloinen Lumparsundin salmi.
Lemlandin alueella sijaitsee kaksi majakkaa, joista toinen, Nyhamn, Lilla Båtskärin ja toinen Lågskärin saarella. Alun perin kaivostorniksi rakennettu Nyhamnin majakka poistettiin käytöstä vuonna 2007 ja samana vuonna saarella otettiin käyttöön tuulivoimala. Flakan kylän eteläpuolella Herrössä on lintutorni.
Lemlandin alueella sijaitsee suurin osa hyvin harvinaisen miehenkämmekän esiintymistä Ahvenanmaalla. Kasvia ei ole tavattu Manner-Suomessa.
Historia
Kivikaudella nykyisen Lemlandin alueesta pistivät vedestä esiin ainoastaan Knutsbodan ja Bistorpin kylien lähistöllä sijaitsevat korkeimmat maastonkohdat. Vaikka kivikauden lopulla maata paljastui merestä jo huomattavasti runsaammin, mitään merkkejä ihmiselämästä tältä ajalta ei ole löytynyt. Vanhimmat merkit asutuksesta Lemlandissa ovat kunnan pohjoisosasta löydetyt pronssikautiset hiidenkiukaat, jotka ovat todennäköisesti alueella käyneiden hylkeenpyytäjien rakentamia. Niistä on tullut esiin muun muassa traanin säilytykseen tarkoitettujen saviastioiden kappaleita, ja niiden koristelu on tyyliltään täysin skandinaavista. Pysyvä asutus saapui alueelle Ruotsista 500-luvulla ajanlaskun alun jälkeen. Vuoden 1537 maakirjan mukaan Lemlandissa oli 76 veroa maksanutta talonpoikaa, minkä perusteella silloiseksi väkiluvuksi on arvioitu liki 500 henkeä.
Lemböte oli jo 1200-luvulla Itämerellä liikkuneiden purjehtijoiden tärkeä etappipaikka. Lemlandilaisten merkittäväksi sivuelinkeinoksi maanviljelyn ja kalastuksen rinnalle muodostui vähitellen rahdinkuljetus. Aluksi kuljetettiin pitäjän omista metsistä kaikki liikenevä puutavara polttopuuksi Tukholmaan, ja myöhemmin rahdattiin valtakunnan pääkaupunkiin sysiä ja polttopuuta myös manner-Suomesta. 1800-luvun lopulla Lemlandista varustettiin enemmän purjelaivoja kuin mistään muusta maakunnan pitäjästä.
Ruotsin kuningas Kustaa IV Aadolf majaili Lemlandin pappilassa Suomen sodan aikana ollessaan johtamassa laivastonsa operaatioita. Lemlandin eteläosissa on jäänteitä venäläisten ensimmäisen maailmansodan aikana rakentamista, mutta keskeneräisiksi jääneistä linnoitteista.
Lemlandista on 1900-luvun alkupuolella joissakin yhteyksissä käytetty suomenkielistä nimeä Lemlanti.
Seurakunnat
Vuoden 2018 aluejaon mukaan Lemlandissa on seuraavat Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunnat: Seurakunta toimii myös Lumparlandin kunnan alueella.
Suomen ortodoksisen kirkon seurakunnista Lemlandin alueella toimii Turun ortodoksinen seurakunta.
Entiset seurakunnat
Seuraavassa luettelossa on mainittu historiallisella ajalla lakkautetut seurakunnat Lemlandin kunnan nykyisellä alueella.
Lemlandin seurakunnan arvellaan syntyneen 1200-luvulla ja olevan koko Ahvenanmaan vanhin. Lumparlandin seurakunta itsenäistyi Lemlandista vuonna 1961, mutta seurakunnat yhdistyivät uudelleen jo vuonna 1971. Yhdistyneen seurakunnan ensimmäinen ja samalla koko Suomen ensimmäinen naiskirkkoherra Sirkka-Liisa Enqvist tuli virkaansa vuonna 1988. Knutsbodan kylässä sijaitsee Ahvenanmaan seurakuntien yhteinen leirialue.
Urheilu
Lemlandissa toimivat yleisseura Lemlands IF ja naisjalkapalloilun erikoisseura Åland United, jonka joukkue pelaa Naisten Liigassa. Åland United voitti naisten Suomen-mestaruuden vuonna 2009.
Väestönkehitys
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.
Taajamat
Vuoden 2017 lopussa Lemlandissa oli 2 028 asukasta, joista 571 asui taajamassa, 1 401 haja-asutusalueilla ja 56:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Lemlandin taajama-aste on 29,0 %. Kunnassa on vain yksi taajama, Söderby.
Kylät
Kunnassa on 19 kylää: Bengtsböle, Bistorp, Björklund, Flaka, Granboda, Haddnäs, Hellestorp, Järsö, Knutsboda, Kungsholm, Lemböte, Norrby, Nåtö, Prestgården, Rörstorp, Stackskär, Söderby, Vessingsboda ja Vesteränga.
Lapväärtti
Lapväärtin naapurikunnat olivat ennen kunnan lakkauttamista Isojoki, Karijoki, Kristiinankaupunki, Siipyy ja Tiukka.
Historia
Lapväärtti mainitaan ensimmäisen kerran Tukholmassa 1. kesäkuuta 1303 päivätyssä kirjeessä, jossa Ruotsin kuningas Birger Maununpoika kirjoittaa virkamiehelleen Nils Anderssonille. Kirjeessä hän käskee antaa talonpojille Michael Lapväärtistä (kirjoitusasuna Lappafärd), Andar Merikarvialta ja Tobbe Tiukasta luvan vapaasti hyödyntää Hämeen metsiä.
Lapväärtti oli pitkään osa Närpiön pitäjää, mutta siitä tuli oma kappeliseurakuntansa vuonna 1594 ja itsenäinen seurakunta vuonna 1607. Nykyinen kirkko, joka on rakennettu 1848–1851, on yksi Suomen suurimmista maaseudulla sijaitsevista kirkoista. Kirkkosalissa on istumapaikkoja 3 000 hengelle, ja rakennus on kuin pieni katedraali peltojen keskellä. Siipyy erotettiin Lapväärtistä vuonna 1860, Isojoki 1855. ja Karijoki 1862.
Lapväärtti valittiin ruotsinkielisen Pohjanmaan Vuoden kyläksi vuonna 2004. Lapväärtin pitäjäruoaksi nimettiin 1980-luvulla klimppisoppa.
Väestö
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty Lapväärtin väestönkehitys kymmenen vuoden välein vuosina 1880–1970.
Vuonna 1926 Lapväärtistä liitettiin Karijokeen alue, jossa oli 876 asukasta.
Taajamat
Vuoden 1970 taajamarajauksen mukaan Lapväärtissä oli neljä taajamaa: Dagsmark (251 asukasta), Härkmeri (319 asukasta), kirkonkylä (1 467 asukasta) ja Perus (207 asukasta). Vuonna 1960 Dagsmarkissa oli 326 asukasta, Härkmerellä 471 asukasta, kirkonkylässä 1 568 asukasta ja Peruksessa 292 asukasta.
Kylät
Dagsmark, Härkmeri, Lapväärtti (ruots. Lappfjärd), Lålby, Myrkky (ruots. Mörtmark; liitettiin Karijokeen 1927), Peninkylä (ruots. Åback), Uttermossa.
Thomas Dabre
Thomas Dabre (s. 23. lokakuuta 1945) on intialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Bombayn arkkihiippakuntaan 31. lokakuuta 1971 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Arae in Numidian titulaaripiispaksi 2. huhtikuuta 1990. Piispaksi vihkiminen seurasi 27. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Simon Ignatius Pimenta, jota avustivat Longinus Gabriel Pereira ja Ferdinand Joseph Fonseca.
Dabre sai 22. toukokuuta 1998 nimityksen Vasain ja 4. huhtikuuta 2009 Poonan hiippakunnan piispaksi.
George Washington Carver
George Washington Carver (1864 Diamond, Missouri, Yhdysvallat – 5. tammikuuta 1943 Tuskegee, Alabama, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen maataloustieteilijä ja keksijä. Häntä pidetään 1900-luvun alun merkittävimpänä mustaihoisena tiedemiehenä.
Elämä
Carver syntyi orjana vuotta ennen kuin orjuus kiellettiin Missourissa. Hänen tarkka syntymäaikansa on tuntematon. Hän suoritti maisterin tutkinnon maataloustieteissä Iowan osavaltionyliopistossa.
Tuskegee-instituutin professorina Carver kehitti maatalouskemian tekniikoita, joilla parannettiin maaperää, joka oli menettänyt ravinteita puuvillan liikaviljelyn vuoksi. Näin hän yritti etsiä keinoja auttaa Yhdysvaltain eteläosien köyhiä maanviljelijöitä. Hän kehitti satoja elintarvike- ja teollisuustuotteita, joissa käytettiin maapähkinöitä, bataatteja ja soijapapuja, jotka viljelykasveina sitoivat typpeä maaperään. Monet näistä tuotteista eivät kuitenkaan levinneet yleiseen käyttöön.
Yhdysvaltain rotusegregaation aikana Carveria arvostettiin sekä mustien että valkoisten keskuudessa. Vuonna 1941 Time-lehti kutsui Carveria "mustaksi Leonardoksi". Pian Carterin kuoleman jälkeen presidentti Franklin D. Roosevelt allekirjoitti lain, jonka myötä Carver sai oman kansallisen muistomerkin Missouriin.
Tuhatkaunokit
Tuhatkaunokit (Sedmikrásky) on Věra Chytilován ohjaama tšekkoslovakialainen komediaelokuva vuodelta 1966. Chytilová laati myös elokuvan käsikirjoituksen yhdessä Ester Krumbachován ja Pavel Juráčekin kanssa. Kokeellinen ja kapinallinen elokuva kertoo kahdesta keppostelevasta nuoresta naisesta, molemmat nimeltään Marie. Kaksi vuotta ennen Prahan kevättä valmistunut elokuva kiellettiin kotimaassaan ”normien vastaisen toiminnan kuvaamisesta”.
Vuonna 2017 BBC:n äänestyksessä 253 eri puolilta maailmaa olevaa elokuvakriitikkoa valitsi Tuhatkaunokit kaikkien aikojen sadan parhaan komedian listalle.
Lockheed U-2
Lockheed U-2 on 1950-luvulla kehitetty yhdysvaltalainen tiedustelulentokone. Koneen pääsuunnittelijana toimi Lockheed-yhtiön Skunk Works -osaston johtaja Clarence ”Kelly” Johnson 1. joulukuuta 1954 alkaen Burbankissa, Kaliforniassa.
U-2 tunnetaan erityisesti kylmän sodan aikaisista CIA:n suorittamista vakoilulennoista Neuvostoliiton ilmatilassa 1950-luvun lopussa; U-2-kone kehitettiin nimenomaan tätä tehtävää varten.
U-2 on edelleen käytössä Yhdysvaltain ilmavoimissa versiona U-2S.
Kylmä sota vaatii tietoa
Toisen maailmansodan jälkeen kylmän sodan alettua supervallat olivat hyvin epäluuloisia ja epätietoisia toistensa suhteen, varsinkin länsi sulkeutuneen itäblokin suhteen. Presidentti Eisenhower ja Yhdysvaltain johto olivat huolissaan Neuvostoliitosta; pelättiin muun muassa Pearl Harborin vuoden 1941 tapaista yllätyshyökkäystä. Länsimaat olivat aloittaneet Neuvostoliiton ylilennot, muun muassa radiomajakkojen ja muiden kohteiden paikannukset. Neuvostoliittolaiset ampuivat alas useita koneita. Yhdysvaltain ilmavoimat käytti tiedustelutehtävissä 1950-luvulla erityisesti B-47-, ja B-29-, B-52-pommikoneiden tiedusteluversioita, yleensä rajoja pitkin suoritettuun tiedusteluun ja joskus sisämaassa erityisesti Siperiassa mahdollisesti sijaitsevien lentotukikohtien tiedusteluun.
Vuonna 1955 presidentti Eisenhower palasi Genevestä, missä Neuvostoliitto oli torjunut hänen Open skies -ehdotuksensa supervaltojen oikeudesta suorittaa ylilentoja toistensa ilmatilassa. Neuvostoliiton pääsihteeri Hruštšov hylkäsi ehdotuksen, joka hänen mielestään olisi ollut laillistettua vakoilua. 40 prosenttia Neuvostoliiton pinta-alasta oli tuolloin lentokieltoaluetta ulkomaalaisilta ja jopa neuvostoliittolaisilta. Tiedon puute oli Yhdysvalloille polttava ongelma muun muassa strategisten pommitusten kannalta, koska mahdolliset maalit eivät olleet tiedossa ja tiedot Uralin itäpuolella Siperiassa olevista uusista kaupungeista olivat puutteelliset.