cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Judge Dredd
Hahmo
Alkuperäisen, hylätyn idean mukaan Dredd olisi ollut tummaihoinen. Piirtäjä Carolos Ezquerra piirsi alkuperäiselle Dreddille suuret huulet ensimmäisissä sarjakuvajulkaisuissa ”jättääkseen tämän rotutaustan ja alkuperän arvoitukseksi”. Joillekin piirtäjille ideasta ei kerrottu, ja esimerkiksi Mike McMahon vietti neljä kuukautta piirtäen Dreddistä tummaihoista, kun taas Brian Rolland ja Ron Smith piirsivät hahmosta vaaleaihoista. Tuolloin sarja ilmestyi vielä mustavalkoisena strippisarjakuvana eikä hahmoa voitu piirtää julkaisuihin tummaihoiseksi vaan ideasta jouduttiin luopumaan.
Toisin kuin monet muut hahmot, Judge Dreddin sarjakuvat etenevät reaaliajassa ja hahmo vanhenee, toisin kuin esimerkiksi Hämähäkkimies, joka on ollut yliopisto-opiskelija viimeiset 25 vuotta. Dredd on yli seitsemänkymmentävuotias ja hän on palvellut tuomarijärjestössä viisikymmentä vuotta. Ikääntyvälle Dreddille diagnosoitiin myös pohjukkainsuolen syöpä sarjakuvajulkaisussa, joka sijoittui vuoteen 2130.
Maailma
Mega City Yksi (Mega City One) on Pohjois-Amerikan itärannikon kattava yhtenäinen kaupunki. Muu osa mantereesta on Kirottua maa eli radioaktiivista tai kemiallisesti saastunutta autiomaata, jota kansoittavat verenhimoiset mutantit. Lisäksi mantereelta tunnetaan länsirannikon Mega City Kaksi (tuhoutui vuonna 2114 tuomion päivänä) ja Texas City -kaupungit. Huippuaikoinaan Mega City Yhdessä oli 800 miljoonaa asukasta. Apokalyptisen sodan seurauksena väkiluku putosi noin 400 miljoonaan ja vuoden 2134 Kaaoksen päivän seurauksena 50 miljoonaan.
Muu maailma on ilmeisesti järjestetty samalla tavalla. Muutamia muitakin kaupunkiasutuksia on mainittu, kuten Brit-City, Honduras City ja nykyisen Moskovan ympäristön Itä-Meg Yksi (tuhottiin apokalyptisessa sodassa vuonna 2104), Itä-Meg Kaksi sekä Sino-Cit Kiinan rannikolla.
Mega City Yhden väestö asuu pääasiassa valtavissa kaupunkikortteleiksi kutsutuissa tornitaloissa. Kaikki korttelit on nimetty jonkin merkkihenkilön mukaan, tosin osa näistä on nykyajan tv-tähtiä tai muita julkkiksia. Kaupunkikortteleiden välillä on kilpailua, joskus suoranaisia korttelisotia naapureiden välillä. Asukkaista valtaosa on työttömiä runsaan automaation ja robottien vuoksi.
Rautaristi (elokuva)
Rautaristi (Cross of Iron) on Sam Peckinpahin ohjaama sotaelokuva vuodelta 1977. Elokuva perustuu Willi Heinrichin kirjaan Das geduldige Fleisch vuodelta 1956. Heinrich oli itse sotaveteraani ja käyttänyt kirjassa omia kokemuksiaan. Elokuva voitti Golden Screen -palkinnon. Filmin budjetti oli suhteellisen pieni, vain noin 6 miljoonaa dollaria. Peckinpahin tyylille ominaisesti elokuva on hyvin verinen ja siinä on paljon hidastuksia.
Elokuva sijoittuu itärintamalle vuoteen 1943. Wehrmacht on lähes työnnetty pois Kubanilta ja pitää hallussaan vain pientä sillanpääasemaa Tamanin niemimaalla. Rautaristi kuvaa käytännöllisen alikersantti Steinerin ja aristokraattisen kapteeni Stranskyn välistä ristiriitaa.
Peckinpah ohjasi elokuvan jo uransa alamäen alettua. Yhdysvaltalaisia tuottajia oli vaikea löytää ja elokuva tehtiinkin pääasiassa eurooppalaisten rahoittajien avulla. Elokuva kuvattiin Jugoslaviassa. Rahoituksen puutteessa viimeistä kohtausta ei ehditty valmistella ollenkaan, vaan se tapahtui Coburnin ja Schellin improvisaationa. Aikanaan elokuva aliarvioitiin täydellisesti, mutta myöhemmin se on kerännyt runsaasti kehuja. Orson Welles kehui Rautaristiä kaikkien aikojen parhaaksi sodanvastaiseksi elokuvaksi.
Negatiivisen kritiikin joukossa elokuva saikin omana aikanaan kiitosta lähinnä realistisesta kaluston ja varusteiden kuvaamisesta – tosin elokuva sijoittuu kesään 1943, mutta elokuvassa usein nähty T34/85-panssarivaunu tuli laajaan käyttöön vasta saman vuoden talvena. Vanhempia T-34/76 malleja on tosin huomattavasti vähemmän jäljellä kuin ympäri maailmaa myytyä T-34/85 mallia ja siten T-34/85 mallia käytetään usein toisen maailmansodan itärintamalle sijoittuvien elokuvien kuvauksissa välittämättä siitä mihin vuoteen elokuva sijoittuu.
Juoni
Elokuva alkaa kuvasarjalla, joka esittää Adolf Hitleriä, Hitler-Jugendin nuorisoa, Saksan hyökkäystä Neuvostoliittoon ja perääntymisvaihetta. Taustalla soi saksalainen kansanlaulu Hänschen klein. Sitten elokuva siirtyy kuvaamaan korpraali Steinerin johtamaa tiedustelujoukkuetta. He ovat juuri hyökkäämässä venäläistä kranaatinheitinpatteria vastaan. Hyökkäyksen loputtua joukkue saa vangiksi venäläisen lapsisotilaan.
Kun he palaavat selviää, että he ovat saaneet uuden komppanianpäällikön, rikkaan aristokraattisen preussilaisen upseerin, kapteeni Stranskyn. Nähdessään lapsisotilaan Stransky käskee Steinerin ampua vangin, koska käskyjen mukaan vankien ottaminen on kiellettyä. Steiner kieltäytyy tekemästä niin ja Stransky uhkaa tehdä sen itse. Poikaa saattanut ylikorpraali Schnurrbart kuitenkin pelastaa pojan viime hetkellä väittäen tekevänsä sen itse.
Kun Stransky tapaa rykmentin esikunnassa eversti Brandtin ja tämän kyynisen adjutantin kapteeni Kieselin, nämä kiusaantuvat Stranskyn naiviudesta. Kun he kysyvät, miksi Stransky tuli itärintamalle, tämä kertoo palvelleensa aiemmin Ranskassa ja tulleensa vapaaehtoisena. Brandtin tiedustellessa syytä vapaaehtoisuudelle, Stransky väittää tulleensa hankkimaan rautaristin. Eversti lupaa antaa yhden omistaan, mutta Stransky vain nauraa ja sanoo laskeneensa leikkiä. Kun Steiner myöhemmin tulee antamaan raporttia, Stransky ylentää hänet.
Pian sen jälkeen venäläiset aloittavat suurin joukoin hyökkäyksen saksalaisten asemiin. Saksalaisten tappiot ovat kovat ja eversti Brandt soittaa Stranskylle käskien tätä tekemään vastahyökkäyksen. Stransky kuitenkin saa vertavuotavan haavan venäläisten kranaattikeskityksessä ja lamaantuu täysin. Samaan aikaan luutnantti Meyer aloittaa itsenäisesti vastahyökkäyksen, joka ajaa venäläiset pois saksalaisten asemista. Meyer kuitenkin kaatuu vastahyökkäyksen aikana. Myös Steiner haavoittuu ja joutuu sotasairaalaan.
Kun Steiner palaa palvelukseen, hänelle selviää että Stransky on ottanut kunnian vastahyökkäyksestä itselleen. Stransky tietää adjutanttinsa Triebigin olevan homoseksuaali ja saa asian salaamisesta vastineeksi Triebigin todistamaan Stranskyn tehneen vastahyökkäyksen. Stransky myös pyytää Steineria todistamaan, jotta hän saisi rautaristin. Sen jälkeen hän on omasta mielestään tehnyt kaiken tarpeellisen ja voi palata takaisin Saksaan. Steiner kuitenkin kieltäytyy todistamasta ja Stranskyn kauna häntä kohtaan kasvaa. Kun venäläiset yllättäen tekevät suuren hyökkäyksen, joka murtaa saksalaisten linjat, Stransky jättää ilmoittamatta Steinerille vetäytymisestä ja nämä jäävät linjojen taakse ansaan.
Selviydyttyään lopulta lähelle saksalaisten uusia asemia Steiner lähettää radiolla viestin, jossa kertoo partion tulevan mukanaan useita vankeja. Jotkut saksalaiset arvelevat kyseessä olevan ansan ja Stransky itse komentaa Triebigin ampumaan Steinerin partion. Kun Steiner joukkueineen lähestyy saksalaisten asemia, Triebig avaa tulen. Lopulta jotkut saksalaisista tajuavat lähestyvien hahmojen olevan saksalaisia, ja Triebig joutuu lopettamaan ampumisen. Kuitenkin kaikki Steinerin miehet kahta lukuun ottamatta ovat kuolleet joko omien tai takana hyökkäävien venäläisten tuleen. Triebig yrittää paeta ja kun Steiner ottaa hänet kiinni, hän huutaa epätoivoisesti: ”Se oli Stranskyn idea, minulla ei ollut siinä osaa eikä arpaa”. Raivoissaan Steiner kuitenkin ampuu Triebigin juoksuhautaan.
John Dewey
thumb|John Dewey John Dewey, (20. lokakuuta 1859 – 1. kesäkuuta 1952) yhdysvaltalainen filosofi ja psykologi, joka mainitaan usein yhtenä maansa 1900-luvun merkittävimmistä kasvatuspsykologeista. Hän uudisti etenkin länsimaisen koululaitoksen opetusmetodeja ja hänen kehittelemäänsä progressiivista kasvatusajattelua toteutetaan yhä edelleen länsimaisissa kouluissa. Hän luennoi useaan otteeseen myös muun muassa Kiinassa, Japanissa ja Neuvostoliitossa.
Rautaristi (elokuva)
Juoni
Elokuva loppuu Hänschen kleiniin. Steiner näkee hallusinaatioita aiemmin vangitsemastaan pojasta ja alkaa nauraa hysteerisesti. Lopussa näytetään kuvasarja sodan uhreista: pikkupoika itkee hautaristien keskellä, kahta siviiliä hirtetään ja lapsia tuijottaa keskitysleirin piikkilanka-aidan lävitse (kyseinen kuva on suomalaiselta siirtoleiriltä). Elokuvan lopussa tulee Bertolt Brechtin sitaatti: ”Älkää iloitko hänen kuolemastaan. Vaikka maailma on yhdessä pysäyttänyt äpärän, narttu joka synnytti hänet on yhä kiimassa.” (Do not rejoice in his defeat, you men. For though the world has stood up and stopped the bastard, the bitch that bore him is in heat again.)
John Dewey
Deweyn oppi-isiä oli esimerkiksi 1800-luvun koululaitoksen uudistaja Herbert Spencer, joka muokkasi silloista opetusta käytännönläheisemmäksi ja lapsen luontaista kehitystä huomioivaksi. Samankaltaisia ajatuksia kehiteltiin myös pragmatismin edustajien piirissä Englannissa. Pragmatismi, innostuneena Charles Darwinin evoluutioteorioista, pitää ihmistä ennen kaikkea toimivana, järjellisenä ja käytännöllisenä olentona. Pragmatismin nimekkäimpiä edustajia olivat filosofit Charles Peirce ja William James. Tässä nimenomaisessa ryhmässä myös Dewey vaikutti ammentaen pohjaa tuleville teoreemoilleen.
Rautaristi (elokuva)
Rooleissa
300px|thumb|Steiner ja Stransky
John Dewey
Kokemus-käsite
Kokemus-käsite on yksi keskeisimmistä Deweyn kasvatusajattelun käsitteistä. Deweyn progressiivinen kasvatusajattelu eroaa perinteisestä kasvatuksesta kokemuksen teorian avulla. Ympäristön ja ihmisten välinen suhde jäsentyy ja määrittyy kokemuksen käsitteellä, jossa yhdistyy biologiset, kulttuuriset ja sosiaaliset prosessit. Henkilö pyrkii siis aktiivisesti omilla valinnoillaan sekä toiminnallaan orientoitumaan ympäröivään ympäristöönsä. Tärkeää on pitää yllä toimintojen ja elämän jatkuvuutta sopeuttamalla ympäristö ja omat tarpeet yhteen. Progressiivisessa pedagogiikassa ja kasvatuksessa kokemuksen-käsitteessä ajattelua ja toimintaa ei nähdä erillisinä, kun taas perinteisissä kasvatusmalleissa näkyy selvä dualistinen jako. Kokemukseen kuuluu yhteisöllisyys, missä korostuu erilaiset sosiaaliset ja kielelliset merkitykset. Deweyn mukaan kokemukset kasvattavat ja avaavat uusia kasvumahdollisuuksia tulevassa.
Duke Nukem II
Duke Nukem II on Apogee Softwaren kehittämä tasohyppelypeli, joka on julkaistu vuonna 1993. Se on Duke Nukem -pelisarjan toinen peli. Pelissä on neljä episodia, joista ensimmäisestä julkaistiin shareware-versio.
Tarina
Vuoden 1998 Neo L.A:ssa vallitsee rauha, kun vuotta aiemmin CIA:n lähettämä kommando Duke Nukem pelasti maailman hullulta tohtori Protonilta, joka yritti valloittaa sen robottiarmeijallaan. Mutta nyt maailmaa uhkaa uusi vaara: paha Rigelatinien rotu ulkoavaruudesta suunnittelee maailman orjuuttamista. Suunnitelmien toteuttamiseksi he sieppaavat Duke Nukemin, joka sillä välin esiintyi haastattelussa, joka koski hänen omaelämäkertaansa "Why I'm So Great" ("Miksi olen niin hyvä"). Rigelatinit tarvitsevat Duke Nukemin aivoja voidakseen toteuttaa massiivisen hyökkäyksen planeetalle. Duke Nukem kuitenkin pakenee vankisellistä ja muukalaisalukselta päästyään lähtee tuhoamaan Rigelatinien armeijaa.
Josué
Josué on miehen etunimi.
Josué-nimisiä henkilöitä:
Sonaattimuoto
Sonaattimuoto on musiikkitermi, jolla tarkoitetaan 1700- ja 1800-luvuilla sävelletyissä sonaateissa, konsertoissa, sinfonioissa ja muissa instrumentaaliteoksissa useimmiten ensimmäisessä osassa käytettyä muotoa. Se kehiteltiin 1800-luvun aikana kokoavaksi käsitteeksi klassisen kauden kappaleille, joilla oli samankaltainen muoto. 1700-luvulla termiä ei vielä käytetty, eikä kaikkia kauden kappaleita voi mahduttaa sonaattimuotoon. Esimerkiksi Mozartin pianokonsertoissa on sonaattimuodon kaltaisia aineksia, mutta kappale itsessään ei ole sonaattimuotoinen.
Muoto kuitenkin vakiintui varhaisen klassismin aikana, sillä sonaatin toistuvuus ja helposti mieleenpainuvat teemat sekä yksinkertainen rakenne tekivät siitä konserttikäyttöön sopivan. Klassismin aikana nimittäin nykymuotoinen konserttitoiminta sai alkunsa ja säveltäjän piti ottaa yleisö huomioon. Sonaattimuodon esiasteen voi erottaa jo joistakin Bachin fuugista, joissa alun teemat toistuvat samalla tavalla kehittelevämmän taitteen jälkeen.
Rakenne
Sonaattimuoto koostuu kolmesta jaksosta: esittelyjaksosta, jossa "esitellään" kappaleen teemat eli sävelaiheet; kehittelyjaksosta, jossa näitä teemoja kehitellään; sekä kertausjaksosta, jossa esittelyjakson aiheet kertautuvat. Esittelyjaksoa voi edeltää hidas johdanto.
Esittelyjaksossa esitellään pääteema. Se on yleensä reipas ja on kappaleen pääsävellajissa. Pääteemoja voi myös olla useita. Teemaa, joka hoitaa modulaation sivuteemaan, kutsutaan transitioteemaksi. Se esiintyy joissakin sonaattimuotoisissa kappaleissa, muttei ole välttämätön. Sivuteema tai sivuteemat ovat usein laulavampia ja rauhallisempia kuin pääteemat. Se on tyypillisesti eri sävellajissa kuin pääteema. Jos pääteema on duurissa, on sivuteema yleensä sen dominantin duurissa (eli esimerkiksi jos pääteema on C-duurissa, on sivuteema G-duurissa), mutta jos pääteema on mollissa, on sivuteema usein sen rinnakkais­duurissa, jolla on samat ylennykset tai alennukset kuin mollilla (esimerkiksi a-mollikappaleessa sivuteema on C-duurissa), toisinaan kuitenkin dominantin mollissa (eli jos pääteema on a-mollissa, saattaa sivuteema olla e-mollissa). Sivuteeman jälkeen voi tulla vielä lopputeemoja, jotka lopulta vievät jakson päätökseen. Ne ovat samassa sävellajissa kuin sivuteema.
Kehittelyjakson muoto on säveltäjälle täysin vapaa. Kehittelyjakso perustuu lähes poikkeuksetta esittelyjakson teemoille. Usein otetaan lähtökohdaksi teeman pari ensimmäistä tahtia ja rakennetaan niiden pohjalta “epämelodisia” kehitelmiä ja tehdään sävellajin vaihdoksia. Kehittelyjaksoissa ei yleensä esitellä mitään uusia vahvoja melodioita. Beethovenista alkaen yleistyi rakenne, jossa kehittelyjakson huipennuksena on polyfoninen sommitelma teoksen teemoista.
Kertausjaksossa esittelyjakson teemat toistuvat, mutta niitä on usein enemmän tai vähemmän muunneltu. Mahdollinen hidas johdanto kuullaan sonaattimuodossa vain kerran, ellei säveltäjä ole halunnut panna sitä kehittelyjaksoon (poikkeuksena esimerkiksi Haydnin sinfonia 103, jossa johdantoon palataan kertausjaksossa). Kertausjakson huomattavin ero esittelyjaksoon verrattuna on, että sivuteema on samassa sävellajissa kuin pääteemakin. Tämän vuoksi myös pää- ja sivuteemojen välissä oleva transitioteema on täysin toinen kuin esittelyjaksossa, sillä modulaatiota ei tapahdu. Kuitenkin jos pääteema on mollissa, on sivuteema usein sitä vastaavassa muunnos­duurissa, jolla on sama perussävel. (Eli jos pääteema on a-mollissa, on sivuteema kertausjaksossa A-duurissa sen sijaan, että se esittelyjaksossa oli C-duurissa.) On myös teoksia, joissa sivuteema on mollissa, mutta se ilmiö on harvinainen. Kappaleen voi päättää kooda (coda eli lopuke) tai muunlainen toisto. Erityisesti Beethovenin sonaattimuotoisissa kappaleissa on paljon lopukkeita.
Sonaattimuodon käyttö
Sonaattimuoto on tavallisin klassisen ja romanttisen kauden sonaateissa, sinfonioissa sekä kamarimusiikin teoksissa. Tuon ajan sinfonioita on luonnehdittu orkesterille sävelletyiksi sonaateiksi. Usein juuri teoksen ensimmäinen osa on sonaattimuotoinen, mutta mikä tahansa muukin osa voi olla sonaattimuodossa. Yleisenä sääntönä pidetään, että kappaleessa on oltava ainakin yksi sonaattimuotoinen osa, jotta sitä voidaan pitää sonaattina. Näin ei kuitenkaan aina ole. Sonaattimuoto ei ole klassisen kauden konsertoissa kovin keskeisessä asemassa, vaikka Mozart käytti sitä usein muunneltuna, mutta romantiikan ajan konsertoissa se on yleisempi. Klassisen kauden ja varhaisromantiikan kamarimusiikissa sonaattimuoto on hyvin yleinen. Usein jousikvartettojen ja muiden kamarimusiikin teosten ensimmäinen osa noudattaa sonaattimuotoa. 1800-luvun lopusta eteenpäin sonaattimuoto on käynyt harvinaiseksi, sillä noina vuosina muodon merkitys väheni. Romantiikan aikana Franz Lisztin kaltaiset uudemman polven edustajat rikkoivat sonaattimuotoa selvästi jopa sonaateissaan. Moderneissa sonaateissa ei esiinny sonaattimuotoa.
Eduardo Alas Alfaro
Eduardo Alas Alfaro (2. heinäkuuta 1930 – 27. helmikuuta 2020) oli elsalvadorilainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 30. lokakuuta 1960 ja nimitettiin Chalatenangon hiippakunnan piispaksi 30. joulukuuta 1987. Piispaksi vihkiminen seurasi 27. helmikuuta 1988. Pääkonsekraattorina toimi Francesco De Nittis, jota avustivat Marco René Revelo Contreras ja Arturo Rivera Damas.
Alas Alfaro jäi eläkkeelle 21. huhtikuuta 2007.
Pop (albumi)
Pop on irlantilaisen rock-yhtye U2:n yhdeksäs studioalbumi. Albumin tuottivat Mark ”Flood” Ellis, Howard ”Howie B” Bernstein ja Steve Osborne, ja se julkaistiin kansainvälisesti 3. maaliskuuta 1997 Island Records -levymerkillä. Musiikillisesti Pop jatkoi yhtyeen 1990-luvun tuotannolle ominaisella, kokeellisella tyylillä: albumilla yhdistyvät vaihtoehtorock, popmusiikki sekä elektroninen tanssimusiikki, ja sen kappaleissa käytettiin myös yhtyeelle uusia menetelmiä, kuten samplaamista, loopeja, musiikkiohjelmointia, rumpukoneita ja sekvenssereitä. Pop on tunnettu siitä, että sen julkaisu myöhästyi useaan otteeseen ja se julkaistiin lopulta hieman keskeneräisenä, koska U2 oli sitoutunut lähtemään albumia markkinoivalle PopMart-kiertueelle jo vuoden 1997 huhtikuussa.
Albumilta julkaistiin singleinä kappaleet ”Discothèque”, ”Staring at the Sun”, ”Last Night on Earth”, ”Please”, ”If God Will Send His Angels” ja ”Mofo”. Singlejulkaisuista parhaiten menestyi ”Discothèque”, joka nousi listaykköseksi Irlannissa, Britanniassa ja Kanadassa.
Tausta
Ennen kuin U2 aloitti Popin työstämisen vakavasti tarkoituksenaan levyttää uusi albumi, laulaja Bono ja kitaristi The Edge olivat kirjoittaneet albumille jo kappalemateriaalia. Zooropan säveltämisen ja levyttämisen aikana syntyneet ”If You Wear That Velvet Dress”, ”Wake Up Dead Man”, ”Last Night on Earth” ja ”If God Will Send His Angels” olivat jo käytännössä valmiita kappaleita, ja lisäksi valmiina oli myös osia kappaleista ”Mofo” ja ”Staring at the Sun”.
Levyttäminen
Pop -albumilla U2 halusi jatkaa Achtung Babyn ja Zooropan kokeellisella linjalla, ja tämän johdosta yhtye pestasi avukseen useita eri tuottajia työstämään uusia ideoita. Albumin pääasiallisena tuottajana toimi Zooropan tuottanut sekä Achtung Baby- ja The Joshua Tree -albumit äänittänyt Mark ”Flood” Ellis. Flood on kuvannut rooliaan Popin tuottajana ”luovaksi koordinaattoriksi”. Äänittäjänä ja tuottajana työskennelleen Howard ”Howie B” Bernsteinin tehtävänä oli esitellä yhtyeelle uusia electronica -tyylejä, joten albumin työstämisen aikana hän vei yhtyeen jäseniä aktiivisesti eri yökerhoihin tanssimusiikin ja kulttuurin äärelle. Tavoitteena oli tehdä Popista uudella soundilla varustettu albumi, joka olisi silti yhä tunnistettavissa U2:n levyttämäksi.
Dave Holland
thumb|Dave Holland Dave Holland (s. 1. lokakuuta 1946) on brittiläinen avantgarde-jazziin keskittynyt basisti, joka kuuluu soittimensa arvostetuimpiin taitajiin. Hollandin tunnetuimpia levyjä on 1970-luvun alussa ilmestynyt Conference of the Birds. Hän on soittanut monien maineikkaiden muusikoiden kanssa, ja hänellä on ollut omia yhtyeitä.
Tuorein Dave Holland Quintet -muodostelma on saanut useita Grammy-ehdokkuuksia ja -palkintoja.
Säveltäjänä Hollandin tunnusmerkkinä ovat kansanlaulutyyppiset aiheet, epäsäännöllinen rytmi ja kahdella tai useammalla äänellä esitetty teema.
Les Baxter
Leslie Thompson ”Les” Baxter (14. maaliskuuta 1922 Mexia, Texas – 15. tammikuuta 1996 Newport Beach, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen muusikko ja säveltäjä. Tullessaan ensin tunnetuksi swingyhtyeiden sovittajana sekä säveltäjänä 1940-luvulla, hän loi oman maailmanmusiikin inspiroiman viihdemusiikkityylilajinsa, exotican, 1950- ja 1960-luvuilla.
Baxter opiskeli pianonsoittajaksi Detroit Convervatoryssa sekä Pepperdine Collegessa Los Angelesissa. Koulusta valmistuttuaan hän keskeytti pianonsoiton ja ryhtyi laulajaksi. 23-vuotiaana Baxter liittyi Mel Tormén Mel-Tones-yhtyeeseen. Yhtye lauloi Artie Shaw’n levytyksillä, muun muassa hittikappaleella ”What Is This Thing Called Love”.
Vuonna 1950 Baxter ryhtyi Capitol Recordsin sovittajaksi sekä orkesterinjohtajaksi ja työskenteli Nat King Colen hittikappaleilla, muun muassa kappalella ”Mona Lisa”. Samoihin aikoihin Baxter myös itse alkoi levyttämään albumeita. Vuonna 1948 hän julkaisi Music out of the Moon -albumin. Neljä vuotta myöhemmin hän aloitti exotica-albumeiden levyttämisen albumillaan Le Sacre du Sauvage.
Baxter sävelsi yli sata elokuvan ääniraitaa, keskittyen kauhuelokuviin, teinimusikaaleihin sekä komediaelokuviin.
Lattes
thumb|250px|Lattes
Lattes on kunta Hérault’n departementissa Languedoc-Roussillonin hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 13 768 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Lattesin pinta-ala on 28 neliökilometriä. Lattes on osa Montpellier’n kaupunkiseutua (Communauté d’agglomération Montpellier Agglomération).
Kurt Daluege
thumb|200px|SS-kenraali Kurt Daluege thumb|200px|Kurt Daluege vuonna 1940.
Kurt Daluege (15. syyskuuta 1897 – 24. lokakuuta 1946) oli saksalainen SS-upseeri ja poliisijoukkojen kenraalieversti. Daluege toimi Böömin ja Määrin protektoraatin kuvernöörinä saksalaisten miehittämässä Tšekkoslovakiassa.
Mercedes-Benz S-sarja (W223)
Mercedes-Benz W223 on Mercedes-Benz S-sarjan seitsemännen sukupolven malli, jota on valmistettu vuodesta 2020 lähtien. Se korvasi edeltäneen W222-mallin.
Mercedes-Benz W223 (2020–)
Mercedes-Benz W223 esiteltiin syyskuussa 2020. Se oli ensimmäinen malli, joka perustui modulaarisen MRA-pohjalevyn uudistetulle versiolle. Toisin kuin edeltävästä S-sarjan sukupolvesta, W223-mallista ei ole tarkoitus esitellä coupé- eikä cabriolet-versioita. Edeltäjäänsä verrattuna auto kasvoi 54 millimetriä kokonaispituudeltaan ja 71 millimetriä akseliväliltään. Pidennetty Lang-versio on 34 millimetriä kokonaispituudeltaan ja 51 millimetriä akseliväliltään aiempaa pidempi.
Kurt Daluege
Ensimmäinen maailmansota ja Freikorps
thumb|80px|left|Roßbachin Freikorpsin vaakuna. Sodan jälkeen Daluege ei monien muiden tavoin sopeutunut siviilielämään. Hän toimi johtajana kotiseutunsa Ylä-Sleesian veteraanien sotilaallisessa Selbstschutzes Oberschlesienin (SSOS)-järjestössä, ja otti osaa taisteluun puolalaisia vastaan. Vuonna 1921 Daluegesta tuli Roßbachin Freikorpsin aktiivinen jäsen, samalla kun hän opiskeli insinööriksi Berliinin teknillisessä yliopistossa.
Ura kansallissosialistisessa puolueessa
Kaksi vuotta myöhemmin 1923 Daluege liittyi Saksan kansallissosialistiseen työväenpuolueeseen ja 1926 puolueen SA:han, jolloin Daluegesta tuli aluejohtaja Joseph Goebbelsin varamies, Berliinin aluejohtaja ja puolueen aluejohtajan varamies. Heinäkuussa 1930 hän liittyi Adolf Hitlerin toivomuksesta puolueen taistelujärjestö SS:ään, jolloin hänestä tuli arvoltaan SS-Oberführer. Hänen päätehtävänään oli vakoilla SA:ta ja kansallissosialistisen puolueen vastustajia.
Miehitetyn Böömin ja Määrin kansallissosialistisen hallinnon johtaja
Toisen maailmansodan aikana Daluege vastasi myös Hitlerin ja muiden korkea-arvoisten puolueen jäsenten turvallisuudesta. Hän komensi poliisivoimia sodan loppuun saakka ja yleni SS-Oberstgruppenführeriksi ja poliisin kenraalieverstiksi. Reinhard Heydrichin salamurhan jälkeen Daluegesta tuli myös Böömin ja Määrin valtakunnanprotektori. Virassaan Daluege antoi käskyn Böömin Lidicen ja Ležákyn kylien tuhoamiseen ja asukkaiden surmaamiseen.
Vetäytyminen viroista ja tuomio sodan jälkeen
Toukokuussa 1943 Daluege sai sydänkohtauksen ja sairastui vakavasti. Elokuussa hänet vapautettiin kaikista viroistaan ja hän eli sodan loppuun asti natsihallinnolta saamansa omaisuuden turvin.
Toukokuussa 1945 yhdysvaltalaiset sotilaat pidättivät Daluegen Lyypekissä ja häntä säilytettiin Nürnbergin vankilassa aina syyskuuhun 1946, jolloin hänet luovutettiin Tšekkoslovakiaan ja hän sai Prahassa sotarikoksista kuolemantuomion. Kurt Daluege teloitettiin hirttämällä 24. lokakuuta 1946.
Samuel Richardson
thumb|200px|Samuel Richardson Samuel Richardson (1689 Derbyshire – 4. heinäkuuta 1761 ) oli englantilainen kirjailija.
Richardsonin tunnetuin teos, romaani Pamela (Pamela, or Virtue Rewarded, 1740), on julkaistu suomeksi kahtena niteenä, Pamela vainottuna ja Pamela naimisissa. Moraalikysymyksiä käsittelevä kirja koostuu päähenkilö Pamela Andrewsin kirjoittamista kirjeistä. Romaani oli omana aikanaan tunnettu bestseller, ja se synnytti monia mukailuja ja parodioita, kuten Henry Fieldingin kirjoittaman Joseph Andrewsin, joka kertoo Pamelan veljestä. Pamelaa pidetään ensimmäisenä nykyaikaisena rakkaus- ja kirjeromaanina.
Kyseinen romaani, Pamela or virtue rewarded (1740–1741 suom. 1919, 1923), on kertomus kauniista ja hyveellisestä tytöstä, joka vastustaa isäntänsä viettely-yrityksiä ja josta lopulta tulee tämän vaimo. Kirja on ensimmäinen eurooppalainen opettavainen romaani, joka käsittelee alempien yhteiskuntaluokkien elämää, ja psykologisen totuutensa ja arkielämän pienten yksityiskohtien ansiosta siitä tuli menestys. Richardsonin toinen ja paras romaani Clarissa Harlowe (1748), sekin kirjemuotoinen, on proosan mestariteos. Ylvään ja puhdassydämisen Clarissan on suojattomana puolustauduttava epätoivoisesti dekadentin maailmanmiehen Lovelacen viettely-yrityksiltä, vaikka hän tätä oikeastaan rakastaa. Richardson kehittää tarinassa aidon traagisen paatoksen, eikä kirjallisuudessa ole kovin monta täydellisempää henkilökuvausta kuin Clarissa ja Lovelace.
Vähäpätöisempi on Richardsonin viimeinen romaani Sir Charles Grandison (1754), jossa hän pyrki esittämään mallin hyveellisestä ylimyksestä mutta sai aikaan ainoastaan abstraktin ja epäaidon tyypin, sillä ylhäisöpiirien elämäntyyli oli hänen kokemuspiirinsä ulkopuolella. Richardsonin opettavaisuutta arvostelivat jo hänen aikalaisensa, ja Henry Fielding parodioi Pamelaa Joseph Andrewsissa.
Richardson ylistää hyveellisyyttä ja varoittaa paheista korostaen niiden seurauksia tässä elämässä. Hyve ei hänelle ole juuri muuta kuin eräänlaista elämänviisautta. Romaanien kirjemuodon avulla Richardson saattoi antaa henkilöhahmojen itsensä hitaasti ja hienosti kehittyvien piirteidensä kautta ilmentää omaperäisyyttään, ja siten niiden subjektiivisuus korostuu. Hänellä oli kyky asettua naisen sisimpiin tunteisiin. Huolimatta esitystavan laajuudesta hänellä on harvinainen kyky vangita lukijan huomio.
Richardsonin romaaneja luettiin pian lähes koko Euroopassa. Ranskassa Richardsonista tuli melkein yhtä ihailtu kuin kotimaassaan. Rousseau kehui häntä ja jäljitteli hänen kirjemuotoaan, samoin Diderot, Prévost d’Exiles ja monet muut. Saksassakin häneen ihastuttiin. Häneltä ovat saaneet enemmän tai vähemmän vaikutteita Gellert, Bodmer, Klopstock, Wieland ja Goethe. Richardsonin kootut teokset ilmestyivät 1783 ja 1901. Kirjeenvaihtoa ilmestyi 1804 nimellä Correspondence, ja se on hyvin valaiseva hänen naishahmojensa herkkyyden ja turhamaisuuden suhteen.
Tankred Dorst
Tankred Dorst (19. joulukuuta 1925 Sonneberg – 1. kesäkuuta 2017 Berliini) oli varsinkin näytelmillään tunnetuksi tullut saksalainen kirjailija. Hän syntyi Sonnebergissä, Thüringenissä, ja saavutti ensimmäiset huomattavat menestyksensä näytelmäkirjailijana 1960-luvun alussa.
Dorst toimi vierailevana professorina Australiassa ja Uudessa-Seelannissa.
Giulietta Masina
Hänen tunnetuimpia elokuviaan ovat muun muassa Varieteen valot (Luci del varietà, 1950), Valkoinen sheikki (Lo sceicco bianco, 1952), La Strada – Tie (La Strada, 1954), Huijarit (Il bidone, 1955), Cabirian yöt (Le notti di Cabiria, 1957), Giulietta ja viettelykset (Giulietta degli spiriti, 1965) ja Ginger ja Fred (Ginger e Fred, 1986).
Ian Barbour
Ian Graeme Barbour (5. lokakuuta 1923 Peking, Kiina – 24. joulukuuta 2013 Minneapolis, Minnesota ) oli yhdysvaltalainen uskontotieteilijä ja uskonnonfilosofi. Hän väitteli tohtoriksi fysiikasta Chicagon yliopistosta vuonna 1950 ja opiskeli myöhemmin teologiaa Yalen yliopiston Divinity Schoolissa. Barbour toimi professorina Carleton Collegessa ja oli collegen emeritusprofessori vuodesta 1986.
Barbour luennoi Gifford-luennot Aberdeenin yliopistossa vuosina 1989–1991. Hän sai Templeton-palkinnon vuonna 1999 tieteen ja uskonnon välisen vuoropuhelun edistämisestä.
HMS Escort (H66)
HMS Escort (viirinumero H66) oli Britannian kuninkaallisen laivaston E-luokan hävittäjä maailmansotien välillä ja toisessa maailmansodassa.
Valmistus
Alus tilattiin 1. marraskuuta 1932 vuoden 1931 laivasto-ohjelmassa Greenockista Scotts Shipbuilding and Engineering Companyltä, missä köli laskettiin 30. maaliskuuta 1933. Alus laskettiin vesille 29. maaliskuuta 1934 ja otettiin palvelukseen 6. marraskuuta. Valmistuskustannukset olivat 249 587 puntaa ilman Amiraliteetin toimittamia ase- ja viestijärjestelmiä.
Palvelus
Toisen maailmansodan alkaessa alus liitettiin Kotilaivaston 12. hävittäjälaivueeseen suojaamaan saattueita. Aluksen miehistö pelasti 3. syyskuuta 1939 HMS Electran kanssa merestä 481 matkustaja-alus Athenian matkustajaa ja miehistönjäsentä. Saksan laivaston sukellusvene U-30 oli torpedoinut aluksen 250 merimailia Inishtrahullista länteen (56.73333°N, -14.08333°W).
Alus siirrettiin 10. tammikuuta 1940 telakalle Falmouthiin, josta se palasi palvelukseen 12. helmikuuta. Alus upotti 25. helmikuuta 1940 HMS Inglefieldin ja HMS Imogenin kanssa sukellusvene U-63:n (56.66667°N, -1.16667°W).
Huhtikuussa alus oli huollettavana Rosythissa, josta se palasi Kotilaivastoon. Alus joutui 11. huhtikuuta Pohjanmerellä ilmahyökkäykseen. Se jäi suojaamaan hyökkäyksessä liikuntakyvyttömäksi muuttunutta HMS Eclipseä, jonka alus hinasi Sullom Voeen korjattavaksi.
Alus suojasi 25. huhtikuuta lentotukialuksia HMS Ark Royal ja HMS Glorious Norjan rannikolle (operaatio DX). Se suojasi pari päivää myöhemmin paluumatkalla Gloriousin Scapa Flow'hun.
Alus törmäsi 11. toukokuuta puolalaisen matkustaja-aluksen Chobryn kanssa vaurioituen vain lievästi. Se lähti 26. kesäkuuta Gibraltarille saatuaan määräyksen siirtyä Välimerelle. Alus liitettiin kaksi päivää myöhemmin virallisesti Force H:hon, vaikka se saapui perille vasta 2. heinäkuuta.
Alus osallistui 3. heinäkuuta Force H:ssa Ranskan laivaston upottamiseen Oranissa (operaatio Catapult) sekä operaatiota täydentämiseksi tehdyn lentotukialusiskun suojaamiseen 6. heinäkuuta (operaatio Lever). Alus suojasi 8. heinäkuuta laivasto-osastoa, jonka piti hyökätä Cagliarin lentotukikohtaan (operaatio MA5). Operaatio kuitenkin peruutettiin ilmauhan vuoksi. Paluumatkalla Italian laivaston sukellusvene R. Smg. Guglielmo Marconin laukaisema torpedo osui Escortin etummaiseen kattilahuoneeseen surmaten kaksi miehistönjäsentä. Aluksen kylkeen tuli etrin aukko.
HMS Forester otti pahoin vaurioituneen aluksen hinaukseen HMS Faulknorin suojatessa. Vaurioitunut alus kallistui 34 astetta, jolloin se jouduttiin hylkäämään. Se katkesi viisi tuntia myöhemmin kahtia upoten nopeasti.
La Grande-Motte
La Grande-Motte on kunta Hérault’n departementissa Languedoc-Roussillonin hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 8 246 asukasta vuoden 2007 väestönlaskennassa. La Grande-Motten pinta-ala on 11 neliökilometriä. La Grande-Motte on osa Montpellier’n kaupunkiseutua (Communauté d’agglomération Montpellier Agglomération).
Ei asfaltti liiku
Ei asfaltti liiku on Yarin säveltämä ja sanoittama kappale, jonka Se-yhtye levytti 1978 suomalaista uutta aaltoa esitelleelle Pohjalla-kokoelmalevylle. Vuonna 1994 Pojat-yhtye levytti kappaleen levylleen Punk it. Laulajana toimi tällöinkin Yari.
Yarin mukaan ”Ei asfaltti liiku” on ”kuva tai hetki, kohtaus”, jonka hän on ”maalannut” lauluksi, ei selkeä tarina. Musiikillisena tehokeinona kappaleen kertosäe ja kitarasoolo ovat eri sävellajissa kuin kappaleen muut säkeistöt.
Se-yhtyeen levytys
Levytys tehtiin Microvox-studiossa. Musiikki sovituksineen oli jo ennen yhtyeen mukaantuloa selkeänä Yarin päässä. Yhtyeelle jäi tehtäväksi vain toteuttaa Yarin näkemys. Yarin mukaan kappaleen paras versio tuhoutui, kun nauha katkesi yhtyeen sitä kuunnellessa. Kappale oli alkujaan nimeltään ”Eikä asfaltti liiku”, mutta levyn kanteen nimi kirjoitettiin väärin, ja niin kappale sai uuden nimen.
Arvioita
Vuonna 1998 Rumba-lehdessä oli toimittajien äänestys kaikkien aikojen parhaimmista suomalaisista kappaleista, ja ”Ei asfaltti liiku” sijoittui sijalle 58. Nuorgam-nettijulkaisun Hannu Linkolan mukaan kappale ”kuuluu kiistatta suomalaisen uuden aallon ikonostaasiin”. Linkolan mukaan ”laulun sanat ovat kuin tuo välähdys, nopea ja unohtuva hetki, johon liittyy jotakin hahmottoman katkeraa. Lyriikat tuntuvat kiteyttävän koko jälkipuberteettisen ulkopuolisuuden tunteen. Omakohtainen laajenee yleiseksi, yleinen supistuu omakohtaiseksi”.
Pojat-yhtyeen levytys
Vuonna 1994 Pojat teki albumillisen vanhoja suomalaisia punk-kappaleita, nimeltään albumi on Punk it. Kappaleissa laulajina on alkuperäiset laulajat. ”Ei asfaltti liiku” on yksi levyn kappaleista. Tämän version kesto on 3:11.
Niclas Alexandersson
thumb|Niclas Alexandersson Niclas Alexandersson (s. 29. joulukuuta 1971 Halmstad, Ruotsi) on ruotsalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Alexandersson edusti urallaan Halmstadia ja IFK Göteborgia sekä Englannissa Sheffield Wednesdayta, Evertonia ja West Hamia.
Alexandersson pelasi Ruotsin maajoukkueessa 109 ottelua ja teki seitsemän maalia vuosina 1993–2008. Hän on kuulunut Ruotsin joukkueeseen muun muassa vuoden 2000 EM-kisoissa, vuoden 2002 MM-kisoissa ja vuoden 2006 MM-kisoissa.
Perhe
Myös Alexanderssonin poika Noah pelaa IFK Göteborgissa.
Petri Nummela
Petri Nummela (s. 17. kesäkuuta 1971 Hollola) on suomalainen trap-ampuja, joka on kilpaillut useissa arvokilpailuissa. Hän edustaa Lahden Ampumaseuraa.
Pate
Pate voi tarkoittaa:
Platonilainen tietoteoria
Platonilaisen tietoteorian mukaan tieto on sisäsyntyistä, jolloin oppiminen on tosiasiassa ainoastaan asioiden uudelleen palauttamista mieleen. Tämä voi tapahtua muun muassa sokraattisen menetelmän avustuksella. Platon katsoi, että kaikki sielut olivat olemassa ennen syntymää ideataivaassa katselemassa ’Hyvän’ ideaa ja niillä oli täydellinen tieto kaikesta. Näin se, mikä vaikuttaa oppimiselta, on ainoastaan tämän jo hallussa olevan tiedon mieleenpalauttamista (anamnēsis).
Platon teki selvän eron varman tiedon ja pelkän epävarman mielipiteen välille. Mielipiteet on johdettu muuttuvasta ilmiömaailmasta, kun taas tieto on kytköksissä ajattomiin, ikuisiin ideoihin. Dialogissa Valtio Platon havainnollisti näitä käsitteitä aurinkovertauksella, jaetulla janalla ja luolavertauksella.
Tiedon kolme tasoa
Platonin dialogien Sokrateen mielestä tietoa on kolmen tasoista:
Aurinkovertaus
Platon käytti Aurinkoa vertauskuvana ”älyllisestä säteilystä”, jota hän piti ’Hyvän’ ideana. Vertauskuva käsittelee äärimmäisen todellisuuden luonnetta ja sitä, kuinka tulemme tietoisiksi siitä. Lähtökohtana on silmä, jota Platon piti poikkeuksellisena aistielimistä siinä, että se tarvitsee toimiakseen välittäjän, valon. Vahvin ja paras valon lähde on aurinko: sen valossa voimme nähdä asiat selvästi. Samaa voidaan sanoa käsitettävistä olioista. Jos siis pyrimme ymmärtämään ilman mitään universaaleja, joita Platon kutsui ideoiksi, miksi asiat ovat niin kuin ne ovat tai miten asioita voidaan luokitella, epäonnistumme täydellisesti. Platonin ideamaailma on se, missä totuus ja todellisuus loistavat päivänselvinä, ja sitä valaisee muodoista korkein, ’Hyvän’ idea. Koska totuus on ideamaailmassa, meidän täytyy suunnata ymmärryksemme sitä kohti saadaksemme tietoa: muutoin joudumme tyytymään pelkkään mielipiteeseen asioista, jotka muistuttavat ohikiitäviä varjoja.
Jaettu jana
Platon käyttää vertausta jaetusta janasta opettaakseen näkemyksensä olemassaolon neljästä tasosta ja niitä vastaavista tavoista saada tietoa asioista. Jaetussa janassa on kaksi osaa, jotka edustavat käsitettävissä olevaa maailmaa ja näkyvää maailmaa. Kumpikin näistä osista jaetaan edelleen kahteen osaan: käsitettävän maailman kaksi osaa edustavat ylempiä ja alempia ideoita, ja näkyvän maailman kaksi osaa edustavat tavallisia näkyviä olioita ja niiden varjoja, heijastumia ja muita kuvauksia. Janan osat ovat eri pituisia ja pituudet edustavat näiden alueiden ”selkeyttä tai hämäryyttä” ja niiden ”todellisuutta ja totuutta” toisiinsa verrattuna. Näin meillä on melko selkeä näkemys aistituista asioista, jotka ovat todellisempia ja todempia, kuin niiden varjoista, joita koskien meillä on vain melko epäselvä mielipide jostakin, joka ei ole täysin todellista. Aistittujen, materiaalisten olioiden ja niiden varjojen välinen suhde on vastaava kuin ideoiden ja niitä edustavien aistittavien, materiaalisten olioiden välinen suhde.
Luolavertaus
Platon käyttää luolavertauksessa luolan seinälle heijastuvia varjoja vertauksena inhimillisestä aistimisesta. Luolaan kahlehditut vangit voivat katsella vain varjoja, jotka muodostuvat heidän selkänsä takana olevista nukeista, kun samoin heidän selkänsä takana olevan nuotion tuli valaisee niitä. Jos yksi vangeista vapautetaan, hän oppii, että hänen aiemmin havaitsemansa todellisuus olikin vain varjoja, ja nuket todellisempia. Jos hän astuu ulos luolasta, hän oppii, että ulkopuolella onkin todellisia asioita, joista nuket ovat vain jäljitelmiä. Näin mielipide korvautuu vähitellen tiedolla ja henkilö saavuttaa vähitellen suuremman tietämyksen todellisuudesta.
Esimerkki: rakkaus ja viisaus
Hyvä esimerkki siitä, kuinka Platon katsoi tiedon saamisen tapahtuvan, on esitettynä hänen opetuksessaan ”rakkauden tikapuista”. Pidoissa (210a–211b) ”rakastaja” määritellään henkilöksi joka rakastaa, ja ”rakkaus” määritellään haluksi, joka suuntautuu sellaiseen, jota henkilöllä ei vielä ole. Rakastaja nousee tikapuita poikkipuu kerrallaan edeten rakkauden ilmeisimmästä muodosta sen puhtaimpaan muotoon seuraavasti:
Tieto kaikista muista asioista saadaan samalla tavalla edistymällä etsityn asian ensimmäisestä vaikutelmasta (tai varjosta) sen todelliseen ideaan eli etsittyyn asiaan itseensä. Nämä askelmat seuraavat samaa kuviota joka esiintyy sekä aurinkovertauksessa, vertauksessa jaetusta janasta että luolavertauksessa: edistyminen johdattaa meidät lähemmäksi ja lähemmäksi todellisuutta, kun jokainen askel selittää, miksi edellisen askeleen todellisuus oli vain suhteellista.
Neiti Etsivä
Paula Drew eli Neiti Etsivä (alk. Girl Detective) on salanimellä Carolyn Keene kirjoitettujen nuorisoromaanien sankari. Romaaneissa Paula ratkoo rikoksia ystäviensä Bess Marvinin ja George Faynen avustuksella.
Neiti Etsivä -romaaneja on tuotettu Yhdysvalloissa 1930-luvulta lähtien, ja niitä on suomennettu runsaasti 1950-luvulta alkaen. Romaaneja on aina välillä muokattu ajanmukaisiksi ja niistä on poistettu rasistisia ja seksistisiä elementtejä.
Paula itse
Paula on sinisilmäinen punapää (useimmissa kirjoissa hiukset kuvataan punertavanvaaleiksi), joka osaa nokkeluudellaan ratkaista kaikenlaiset rikokset. Hän asuu isänsä kanssa kuvitteellisessa River Heightsin kaupungissa. Ensimmäisissä kirjoissa hän on 16-vuotias, myöhemmin 18-vuotias. Tämä yksityiskohta johtuu siitä, että joissakin Amerikan osavaltioissa 16-vuotias saa ajaa autoa, toisissa taas ei. Paula on hyväkuntoinen ja rohkea, joskaan ei yhtä peloton kuin ystävänsä George. Paulalla ja hänen isällään Carsonilla on läheiset välit. Paulan skotlantilaista aatelistoa oleva äiti kuoli, kun Paula oli kolmivuotias (alun perin Paula oli kyseisen tapahtuman aikaan 10-vuotias, mutta ikä muuttui kirjojen korjatuissa painoksissa). Paulan ja hänen isänsä kanssa samassa taloudessa asuu myös taloudenhoitaja Hanna Gruen, joka on äidin kuolemasta lähtien ollut Paulalle kuin toinen äiti. Paulalla on myös bullterrieri Togo, vilkas uroskoira ja se auttaa usein Paulaa. Paulan poikaystävä on Ned Nickerson.
Paulan ystävät ja sukulaiset
Georgia ”George” Fayne (joka on vanhemmissa kirjoissa nimeltään myös Dora Fayne) on Paulan hyvä ystävä, jonka hän on tuntenut lapsesta asti. Pitkänhuiskealla Georgella on mustat lyhyet hiukset ja ruskeat silmät. Hän asuu River Heightsissa muiden henkilöiden tapaan. George on hyvin urheilullinen ja harrastaa useita eri urheilulajeja. Lisäksi hän on luonteeltaan erittäin poikamainen ja ylpeä lempinimestään George. Hänellä on poikaystävä Burt Eddleton, joka on vaalea, lyhyt ja vankkarakenteinen Emerson Collegen opiskelija, joka pelaa ystäviensä Daven ja Nedin tapaan Emerson Collegen jalkapallojoukkueessa.
Elisabeth ”Bess” Marvin on Georgen serkku, mutta luonteeltaan ja ulkonäöltään hänen täydellinen vastakohtansa. Bess on vaaleaverikkö ja hieman ylipainoinen. Hän on Georgen hyvä ystävä, vaikka he usein toisiaan kiusoittelevatkin. Hän on myös Paulan hyvä ystävätär ja niin ikään tuntenut Paulan pienestä pitäen. Lisäksi hän inhoaa hyönteisiä ja rakastaa meikkejä. Myös Bess asuu River Heightsissa. Bessin poikaystävä Dave Evans pelaa jalkapalloa Emerson Collegen joukkueessa. Dave on pitkä, vaalea ja sinisilmäinen nuorukainen, sekä tietysti myös Paulan, Nedin, Burtin ja Georgen ystävä.
Ned Nickerson on Paulan poikaystävä. Hän opiskelee Emerson Collegessa tietotekniikkaa ja maantiedettä sekä pelaa jalkapalloa yliopiston joukkueessa.
Carson Drew, Paulan lakimiesisä on monet kerrat auttanut Paulaa juttujen ratkaisemisessa, ja useasti myös antanut hänelle mysteereitä selvitettäväksi. Isä on noin 40-vuotias ja mustahiuksinen. Hänellä on sisko Eloise Drew, joka työskentelee opettajana New Yorkissa.
Hanna Gruen on Drewien taloudenhoitaja ja Paulan äitihahmo. Hanna rakastaa kauniita keramiikkaesineitä ja laittaa erinomaista ruokaa. Joissakin suomennetuissakin kirjoissa (esimerkiksi kirjassa Hehkuvan silmän arvoitus) hänestä käytetään nimeä Hannah.
Paulalla ja hänen isällään on laaja ystäväpiiri, johon kuuluu muun muassa River Heightsin pormestari. Myös Paulaa usein auttava poliisipäällikkö McGinnis on Carsonin hyvä ystävä. Muita henkilöitä, jotka esiintyvät monissa kirjoissa, ovat muun muassa Drew'ien naapurit Johnsonit. Heillä on pieni poika nimeltä Tommy, jonka lastenvahti ja ystävä Paula on.
Muut Neiti Etsivä -tuotteet
Yhdysvalloissa on tuotettu ainakin kaksi Neiti Etsivä -elokuvaa. James Frawleyn ohjaamassa televisiosovituksessa Nancy Drew (2002) nimiroolin esitti Maggie Lawson. Vuonna 2007 Andrew Fleming ohjasi elokuvan Neiti Etsivä (Nancy Drew – The Mystery in Hollywood Hills), jossa pääosassa esiintyi Emma Roberts. Nykyaikaan sijoitetussa tarinassa Neiti Etsivä matkustaa isänsä seurassa Los Angelesiin, missä on tapahtunut elokuvatähden murha.
Egmont-kustannus on julkaissut mangatyylisiä Neiti Etsivä -sarjakuvakirjoja. Nämä 2000-luvulle mukautetut sarjakuvat on piirtänyt Sho Murase. Suomennoksissa päähenkilön nimi on alkuperäisen mukaisesti Nancy Drew. Yhdysvalloissa on tuotettu myös kirjoihin pohjautuvia videopelejä, mutta niitä ei ole julkaistu Suomessa.
Kounari
Kounari on maalaiskunta Moptin alueen Moptin piirissä Malissa. Sen keskuskylä Manaco sijaitsee Nigerjoen tulva-alueen itäreunalla 27 kilometriä Moptista koilliseen. Kunnassa on 15 500 ja keskuskylässä 2 000 asukasta (vuonna 2009).
Maantiede
Kounarin kunnan pinta-ala on 600 neliökilometriä. Se rajoittuu etelässä Moptin piirin Fatoman ja Bassiroun, lännessä Socouran ja Dialloubén, pohjoisessa Borondougoun ja Konnan sekä idässä Bandiagaran piirin Lowol Guéoun ja Pignari Banan kuntiin.
Alueeltaan hajanainen kunta on pinnanmuodostukseltaan lähinnä tasankoa. Sen läntisin osa kuuluu Nigerin tulva-alueeseen. Vesistöjä ovat Niger, sen ajoittain kuivuva sivujoki Yamé ja lukuisat tulvajärvet. Luonnonvarainen kasvillisuus vaihtelee heinäarosta metsäsavanniin. Lisäksi on hajanaisia galleriametsiä. Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen.
Asutus
Kuntaan kuuluu 33 kylää. Yli tuhannen asukkaan kyliä ovat Manacon lisäksi Daka Womina ja Wandiaka. Asukkaat ovat fulbeja, rimaibeja, malinkeja, boboja ja bozoja. Yleisin kieli on fulani. Vallitseva uskonto on islam, mutta kunnassa asuu myös kristittyjä.
Liikenne, elinkeinot ja palvelut
Kunnan läpi kulkee Moptin ja Gaon välinen maantie RN16. Manacosta on tieyhteys Fatomaan, mutta monien kylien liikenneyhteydet ovat heikot.
Asukkaiden pääelinkeinot ovat maanviljely, karjanhoito ja kalastus. Tärkeimmät viljelykasvit ovat durra (noin 50 % tuotannosta), hirssi (lähes 44 %), riisi, lehmänpapu, maapähkinä ja vihannekset. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit ja vähäisessä määrin hevoset. Bozojen vuotuinen kalansaalis on noin 60 tonnia tuoreena, kuivattuna tai savustettuna. Maitoa myydään Sévarén meijeriin ja kalaa Fatoman torille. Lisäksi harjoitetaan puunhankintaa, keräilyä, käsityöammatteja ja kaupankäyntiä. Tomborguelin ja Sambérén kylissä pidetään viikoittaiset markkinat. Teollisuutta tai matkailupalveluja kunnassa ei ole lainkaan.
Kunnassa toimii viisi alakoulua, yläkoulu, neljä koulutus- ja kehittämiskeskusta (CED) ja 17 lukutaitokeskusta. Terveyspalvelut sijaitsevat naapurikunnissa. Vesihuolto käsittää kaivoja, porakaivoja ja Manacon vesijohtoverkon vesiposteineen. Muita palveluja ovat joukko kauppoja, muutama hirssimylly ja riisinkuorintalaitos, neljä viljavarastoa, eläinten rokotuspaikka, kaksi torialuetta ja moottoripyörien korjauspaja.
Genre
Genren kriteerit ovat tavallisesti väljiä. Niitä laaditaan kategorisoinnin tai lajittelun takia. Esimerkiksi videopelien lajityyppejä erottelemalla voidaan päästä käsitykseen alan kokonaisuudesta ja eri keinoista. Kaikilla aloilla on myös arvosteltu genre-ajattelua jäykäksi, koska yksi laji saattaa sisältää osia useista muista. On tavallisesti vaikea päästä yksimielisyyteen lajien tunnusmerkeistä.
Eri taiteenalojen historiassa joinakin aikoina saatetaan korostaa genrerajoja, kun taas joinakin aikoina niistä on pyritty pois. Esimerkiksi 1950-luvulla maalaustaiteen ja julisteen väliset rajat olivat selkeitä, kun taas pop-taiteen myötä 1960-luvulla ne olivat matalia, kuten julistetaiteen syntyaikoinakin 1800-luvun lopulla. Usein sekä jonkin taiteenlajin sisäiset rajat että eri taiteiden väliset rajat ovat madaltuneet.
Maalaustaiteen genret
Ranskan taideakatemia esitti 1600-luvulla maalaustaiteen genrehierarkian, jossa akateemisen taiteen lajit ovat keskeisessä asemassa. Teosten aiheet tai sisällöt oli hierarkkisesti jaettu viiteen luokkaan. Arvostetuimman luokan muodostivat historiamaalaukset, joita seurasivat muotokuvat, genremaalaukset, maisemat ja asetelmat. Kolme viimeistä luokkaa oli arvostukseltaan suurin piirtein samanarvoisia, mutta muotokuvan arvostus määräytyi kuvattavan henkilön arvon mukaan. Lisäksi käytännöllisesti katsoen kaikki uskonnolliset maalaukset kuuluivat historiamaalausten luokkaan.
Maalaustaiteen genrehierarkia alkoi menettää merkitystään 1800-luvun lopulla. Maisemamaalaus nousi merkittäväksi genreksi 1800-luvulla. Myös asetelmamaalauksesta, joka oli ollut aikaisemmin hierakian alimpana, tuli suosittu aihe impressionistimaalareille ja myös modernismin avantgarde-suuntauksille, kuten kubismille.
Juventus FC (naiset)
Juventus FC on italialainen jalkapalloseura, jonka kotipaikka on Torino. Naisten joukkue, joka käyttää myös nimeä Juventus Women, on yksi Juventus FC:n jaostoista. Joukkue pelaa naisten Serie A:ssa.