cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Universaalikiista
Universaalikiistan merkitys
Universaalien ongelma oli hyvin keskeinen kaikelle tietoteorialle, koska se kosketti ajattelun suhdetta todellisuuteen yleisesti: kysymyshän voitiin muotoilla myös: ”mikä ulkoisessa todellisuudessa vastaa sukujen ja lajien kaltaisia yleiskäsitteitä?”. Tämän lisäksi universaalikiista liittyi läheisesti toiseen keskeiseen keskiajan filosofian tietoteoreettiseen ongelmaan, uskon ja järjen suhteeseen. Suhteen selvittämiseksi oli selvitettävä järjenkäytön rajat ja oikea kohde. Monet katsoivat antiikin aikana esitetyn mallin mukaan, että aistit voivat tuntea yksilöoliot, mutta ajattelu ja tietäminen saattoi kohdistua vain ikuisiin ideoihin tai universaaleihin. Koska Jumalaa ja monia muita teologisia asioita koskeva tieto saattoi olla luonteeltaan vain sellaisten universaalien asioiden tuntemista, joita ei voida tutkia havainnoilla, universaaleista tuli erittäin keskeisiä ajan teologiselle filosofialle – oli pakko selvittää perin pohjin, mitä nämä universaalit ovat.
Tiettyjen universaaleihin liittyvien tulkintojen teologiset seuraamukset tekivät ongelmasta entistä monimutkaisemman. Substanssin ja universaalien käsitteet liittyivät enemmän tai vähemmän muun muassa kolminaisuusopin ja ehtoollisen transsubstantiaatio-opin tulkintoihin. Lisäksi liian tiukka käsiterealismi saattoi johtaa käytännössä panteismiin, jossa kaikki käsitettiin lopulta Jumalan substanssin ilmentymäksi.
Äärimmäinen käsiterealismi
Varhaisin vastaus universaalien ongelmaan oli käsiterealismi. Se oli Porfyrioksen tarjoamista näkemyksistä vaihtoehto, jonka mukaan universaalit subsistoivat aineettomina ja erossa aistien tavoittamista partikulaareista. Universaalien katsottiin olevan ensisijaisia partikulaareihin nähden ja olemassa ideoina ennen olioita (universalia ante res). Käsiterealisteja olivat muun muassa Johannes Scotus Eriugena, Remigius Auxerrelainen, Odo Tournailainen, Anselm Canterburylainen ja Vilhelm Champeauxlainen.
Käsiterealismissa universaaleilla nähtiin siis itsenäinen, aistein tavoitettavista oliosta riippumaton olemassaolo. Tässä realismi yhtyi Platonin näkemykseen. Päinvastoin kuin Platonilla, ideoita ei kuitenkaan pidetty pelkkinä ideamaailman ihannekuvina. Sen sijaan sukujen ja lajien nähtiin vastaavan sellaista mielen ulkopuolella olemassa olevaa materiaalista todellisuutta, substanssia, josta partikulaariset ilmentymät ovat osallisia.
Käsiterealismissa esimerkiksi ihminen käsitettiin substanssiksi, ja kaikki yksittäiset ihmiset tämän ihmissubstanssin eri ilmenemismuodoiksi tai modifikaatioiksi. Ihminen oli siis, Remigius Auxerrelaisen sanoin, ”monien ihmisten substantiaalinen ykseys”. Esimerkiksi Odo Tournailainen katsoi, että uuden ihmislapsen syntyessä Jumala luo jo olemassa olevalle ihmissubstanssille uuden ominaisuuden; ei niin, että loisi kokonaan uuden ihmissubstanssin. Kaikki ihmiset olivat siis olemuksellisesti samoja, ja yksilöllisyys muodostui pelkästään satunnaisista tekijöistä eli aksidensseista.
Keskiajan varhaiset realistit tulkitsivat siis platonilaisen näkemyksen suorastaan liioiteltuna yltiörealismina. Ajattelijat katsoivat, että kaikilla käsitteillä ja ulkopuolisilla olioilla tulee olla täydellinen vastaavuussuhde, muutoin käsitteet ovat mitättömiä: täydellisen vastaavuuden ainoana vaihtoehtona nähtiin kaikkien käsitteiden täydellinen subjektiivisuus. Tällainen jyrkkä näkemys johtui osittain siitä, että keskiajan ajattelijat olivat usein ennen kaikkea loogikkoja, jotka halusivat pitää kiinni todellisuuden loogisesta käsitettävyydestä.
Keskiajan realistien näkemykset eivät kaiken kaikkiaan olleet yhtä hienostuneita metafyysisesti kuin Platonin esittämä realismi, eivätkä keskiajan filosofit havainneet kaikkia niitä ongelmia, joiden vuoksi Aristoteles oli kritisoinut Platonin teoriaa.
Realismista seurasikin useita ongelmia, joita äärimmäisen realismin vastustajien oli helppo nostaa esille. Esimerkiksi jos Sokrates ja Platon olivat samaa ihmissubstanssia ja erosivat vain satunnaisilta ominaisuuksiltaan, silloin he olivat tosiasiassa yksi ja sama ihminen, joka vain sattui olemaan yhdellä hetkellä kahdessa eri paikassa. Toinen seuraus oli panteismi: kaikki olemassa oleva voitiin nähdä loppujen lopuksi Jumalan substanssin modifikaationa, kun Porfyrioksen puuta seurattiin tarpeeksi ylöspäin. Esimerkiksi Johannes Scotus Eriugena joutui tällaisten syytteiden kohteeksi.
Pinnallisesti tulkittuna realismi oli kuitenkin yhteensopiva kristinuskon kanssa. Realismissa ideat voitiin samaistaa Jumalan ajatuksiin, maallisten asioiden ikuisiin arkkityyppeihin. Tällä tavoin ideat voitiin nähdä yhtä ikuisina kuin Jumala, mutta ei kuitenkaan ajallisesti häntä edeltävinä. Realismi sopi yhteen kristinuskon kanssa myös siinä, että myös sen mukaan maalliset yksilöoliot olivat vähemmän reaalisia kuin ikuiset ideat. Realismi selitti kätevästi myös muun muassa perisynnin periytymisen: ihmissubstanssi saastui syntiinlankeemuksessa, ja saastumisen tila välittyi jälkipolville.
Nominalismi ja maltillisempi realismi
Realismin vastustajille jäi Porfyrioksen tarjoamista vaihtoehdoista nominalismiksi kutsuttu vaihtoehto: suvut ja lajit sijoittuvat vain ymmärrykseen, eli universaalit ovat vain mielen tuotteita. Nominalistit siis katsoivat, että pelkästään yksilöoliot ovat olemassa.
On kuitenkin epävarmaa, kannattiko esimerkiksi Roscellinus todella niin jyrkkää nominalismia kuin mikä hänen nimiinsä on laitettu. Hän halusi ennen kaikkea kieltää ulkoisten universaalien olemassaolon, sanomatta välttämättä mitään mielen universaaleista käsitteistä. Toinen nominalismiin liitetty nimi on Heiricus Auxerrelainen. Ei kuitenkaan ole tietoa, kielsikö hänkään universaalien käsitettä kokonaan – on mahdollista, että hän halusi lähinnä kiinnittää huomiota universaalien käsitteiden synnyn psykologiseen puoleen. Nominalismi voidaankin nähdä ensisijaisesti äärimmäisen realismin äärimmäisenä vastustuksena, vaikka sen kannattajien näkemyksistä itsessään ei voida aina olla täysin varmoja.
Nominalismi tuotti myös teologisia ongelmia: kieltäessään substanssit ja myöntäessään vain partikulaarit se samalla teki katolisen kirkon ehtoollisen transsubstantiaatio-opista mahdottoman. Toiseksi siitä seurasi vakava ongelma kolminaisuusopin kannalta: Jos Sokrates ja Platon olivat jotenkin samankaltaisia vain sikäli, että kummastakin saattoi käyttää sanaa ”ihminen”, myös Jumalan kolme persoonaa Isä, Poika ja Pyhä Henki olivat joko kolme erillistä jumalaa, tai sitten Jumala oli yksi, ilman kolmea persoonaa. Esimerkiksi Roscellinus joutui ongelmiin kolminaisuusopin tulkintojensa vuoksi. Muun muassa Johannes Salisburylainen katsoikin äärimmäisen nominalismin kadonneen Roscellinuksen mukana.
Kritiikki pakotti äärimmäistä realismia kannattaneet kuitenkin korjaamaan ajatuksiaan. Hyvä esimerkki on Vilhelm Champeauxlainen, joka opetti alkuvaiheessa äärimmäistä realismia niin kutsutun identiteettiteorian muodossa. Sen mukaan sama olemuksellinen luonto (natura essentialis) on koko ajan läsnä kaikissa tietyn lajin jäsenissä. Jäsenet eivät eroa toisistaan substantiaalisesti, ainoastaan aksidentaalisesti, satunnaisten ominaisuuksiensa perusteella. Myöhemmin hän joutui muuttamaan kantaansa maltillisemmaksi. Hän hylkäsi identiteettiteorian ja kehitti sen tilalle indifferenssiteorian, jonka mukaan tietyn lajin kaksi jäsentä olivat sama asia, mutta eivät olemuksellisesti (essentialiter) vaan indifferentisti (indifferenter). Kannan mukaan esimerkiksi Sokrates ja Platon ovat indifferentisti eli ei-eroavasti, samalla tavalla, ihmisiä: kummatkin ovat samalla tavalla rationaalisia, kuolevaisia, yms., mutta he eivät ole samoja niin, että heidän luontonsa olisi numeerisesti yksi.
Universaalikiistan myöhempi kehitys
Varhaisimmat keskiajan universaalikiistassa tarjotut ratkaisuvaihtoehdot olivat suhteellisen naiiveja. Sen enempää äärimmäinen realismi kuin äärimmäinen nominalismikaan eivät olleet ongelmiensa vuoksi tyydyttäviä ratkaisuja universaalien ongelmaan, sen enempää tietoteoreettisin kuin teologisin syin. Tämän vuoksi tuli kehittää kompromissi, joka toisaalta kieltäisi universaalien itsenäisen olemassaolon, mutta myös sen, että universaalit olisivat pelkkiä sanoja. Universaalikiistan myöhempiin ratkaisuyrityksiin lukeutuvat konseptualismi ja erilaiset maltilliseen realismiin luettavissa olevat näkemykset, sekä voluntarismi ja occamistinen nominalismi.
Konseptualismi
Pierre Abélard (Petrus Abelardus) kritisoi erityisesti Vilhelm Champeauxlaisen äärimmäistä realismia. Abélard muodosti universaalikiistaan kompromissiratkaisun, joka sijoittui käsiterealismin ja nominalismin välille. Koko universaalikiistan luonteen voi katsoa muuttuneen hänen jälkeensä.
Abélardin ratkaisu oli lähestymistavaltaan sekä ontologinen, looginen että psykologinen. Hän otti lähtökohdakseen Porfyrioksen jaottelun erilaisista tavoista käsittää universaalit suvut ja lajit, mutta lisäsi siihen neljännen kysymyksen: täytyykö universaalien subjektina olla jotain sellaista, jonka ne nimeävät, ja voisivatko universaalit koostua käsitteestä silloinkin, jos nämä subjektina olevat asiat poistettaisiin olemasta? Vastauksensa lähtökohdaksi Abélard otti siis sanat, joiden viittaussuhteisiin hän kiinnitti huomionsa.
Abélardin mukaan universaalius on kyllä sanojen ominaisuus, niin kuin nominalismi oli katsonut, mutta hän ei kuitenkaan väittänyt nominalistien tavoin, että sanat itsessään olisivat universaaleja. Sen sijaan hän katsoi universaalien olevan mielen muodostamia käsitteitä, joita sanat osoittavat. Hän yhtyi nominalisteihin siinä, etteivät nämä universaalit käsitteet viittaa mihinkään yhteen erilliseen olemassa olevaan olioon, ja siinä, että katsoi kaiken mitä on olemassa olevan partikulaareja. Tästä ei kuitenkaan seurannut, että universaalit käsitteet olisivat merkitykseltään tyhjiä: vaikka universaalit eivät olleet olemassa aistittavista asioista erillisinä, ne olivat ymmärrettävissä niistä erillisinä.
Abélardin ratkaisu oli tavallaan nominalistinen, mutta loppujen lopuksi sitä voidaan pitää kantana, jota nykyään kutsutaan yleensä konseptualismiksi. Sekin, että hän oli valmis puhumaan universaaleista, osoittaa, ettei hän halunnut kieltää niiden olemassaoloa sinällään nominalistien tavoin. Ero konseptualismin ja maltillisen realismin välillä on kuitenkin sekin usein epäselvä. Kumpikin salli sen, että universaalien käsitettä ei tarvinnut hylätä kokonaan, mutta universaaleja ei kuitenkaan tulkittu jyrkän nominalismin tavoin pelkiksi sanoiksi.
Konseptualismi tavoitti pitkälti sen ajatuksen, mikä Aristoteleella oli ollut universaalien suhteen. Aristoteleen mukaan universaalit olivat olemassa partikulaareissa, eivät itsenäisinä, mutta ne eivät kuitenkaan olleet myöskään olemassa pelkästään mielessä: sen sijaan mieli abstrahoi ne partikulaareista. Universaali ei Aristoteleella eikä Abélardilla viitannut platoniseen muotoon, vaan käsitteeseen, merkityssisältöön jonka ajatus on muodostanut ja jolla on objektiivinen perusta olemassa olevassa todellisuudessa. Koska keskiajan ajattelijat olivat vielä Abélardin aikana enimmäkseen tietämättömiä Aristoteleen ajattelusta, konseptualismin saavutusta voidaan kuitenkin pitää itsenäisenä.
Frederick Coplestonin mukaan Abélardin voidaan katsoa olleen se henkilö, joka lopulta tappoi äärimmäisen realismin. Abélard osoitti, että realismi oli mahdollista kumota ilman, että samalla olisi myönnettävä kaikkien universaalien käsitteiden subjektiivisuus. Samalla uusi näkökulma siirsi painopisteen metafysiikasta logiikkaan ja psykologiaan.
Johannes Salisburylainen arvosti Aristoteleen ajattelua ja pyrki tulkitsemaan Abélardin konseptualismia vielä selkeämmin aristoteelisen ajattelun käsitteistöllä. Hänen mukaansa lajit ja suvut eivät ole olioita vaan olioiden muotoja, jotka ajattelu muodostaa vertailun ja abstrahoinnin avulla. Sukujen ja lajien yleiskäsitteet ovat mentaalisia konstruktioita (figurata rationis), koska ne eivät eksistoi tai subsistoi universaaleina olioina mielen ulkopuolisessa todellisuudessa. Myös Johannes siis katsoi, etteivät suvut ja lajit olleet olioita vaan olioiden muotoja, jotka mieli abstrahoi.
Toinen paljolti samalla tavalla ajatellut henkilö oli Gilbertus Porretanus, jonka kantaa pidetään maltillisena realismina. Hän katsoi, että mieli erottaa abstrahoimalla universaalit muodot yksilöolioista, siitä aineesta johon ne ovat materialisoituneet, ja kokoaa yhteiset piirteet yhden idean alle, muodostaen näin lajin. Lajeista taas voidaan koota joitakin yhteisiä piirteitä, ja muodostaa edelleen suku. Universaalit muodot ovat jotain aistittavaa, joka on aistittavissa olioissa, mutta niiden muodostaminen tapahtuu pelkästään mielessä erossa aisteista, eli aineettomasti. Vaikka muoto on yksilöllinen jokaisessa yksilössä, se on kuitenkin yhteinen ja yleinen, tai samanlainen, kaikissa saman lajin tai suvun jäsenissä.
Tuomas Akvinolainen
Maltillista realismia kannatti myös Tuomas Akvinolainen. Hän muodosti tapansa mukaan synteesin, joka mahdollisti sen, että hänen voi katsoa omaksuneen yhtä aikaa sekä universalia ante res, universalia in rebus että universalia post res –käsitykset.
Universalia in rebus -käsitys Tuomaalla oli siinä mielessä, että hän katsoi Jumalan olevan kaiken taustalla päämääräsyynä, ja päämääräsyyn toteutuvan Jumalan ajatusten kautta. Oliot eivät siis ole olemassa välttämättä, eli subsistoi itsessään, vaan koska Jumala on halunnut luoda ne. Samoin myös universaalit eivät subsistoi itsessään, ainoastaan yhteisenä olemuksena partikulaareissa, in rebus.
Jokaisen lajikäsitteen perustana oli Tuomaan mukaan olion objektiivinen olemus, joka ajatteluprosessin avulla vapautetaan yksilöllisistä tekijöistä, aineesta, ja abstrahoidaan, jolloin muodostuu ’mikyys’ (quidditas), eli joukko niitä ominaisuuksia, jotka olio jakaa muiden saman lajin olioiden kanssa. Yleiskäsitteet syntyivät siis abstrahoimalla partikulaareista. Tässä mielessä Tuomas hyväksyi universalia post res –käsityksen.
Duns Scotus ja voluntarismi
Abélardin ja Tuomaan jälkeen oli yleisesti hyväksytty näkemys, että vain partikulaarit eli yksilöoliot ovat olemassa. Luonnollinen seuraus tästä oli se, että ajattelijoiden huomio alkoi kiinnittyä universaalien sijasta entistä enemmän yksilöihin. Tämä mahdollisti ensimmäistä kertaa keskiajan filosofian historiassa sen, että ihmisyksilö alettiin asettaa tarkastelun keskipisteeseen. Toisaalta sillä oli hidas vaikutus empiiristen luonnontieteiden kehitykselle, koska alettiin nähdä, että tietoa voidaan hankkia myös aistimaailman yksittäisiä olioita tarkastelemalla.
Eräs keskeinen henkilö tässä kehityksessä oli Johannes Duns Scotus. Hän kannatti voluntarismia, joka korosti Jumalan tahdonvapautta ja maailman ilmiöiden kontingenttia luonnetta. Sen mukaan kaikki seuraa Jumalan tahdosta suoraan ilman, että asioilla (esimerkiksi maailmassa olevat oliot, hyveet, velvollisuudet) olisi mitään välttämätöntä keskinäistä yhteyttä. Näkemyksen mukaan siis Jumala ei luonut välttämättä mitään, pelkästään omasta tahdostaan: hänen tahdonvapautensa ei ollut välttämättömyyden rajaama. Tämä kumosi jo Platonilta ja Aristoteleelta peräisin olleen ns. runsauden periaatteen, jonka mukaan jokainen aito mahdollisuus toteutuu joskus historian kuluessa.
Seurauksena tästä oli ajatus, että meidän maailmamme on vain yksi mahdollisista maailmoista, ja se voisi olla myös toisenlainen. Näin emme voi millään loogisella päättelyllä johtaa sitä, mitä on olemassa, vaan meidän täytyy tutkia maailmaa selvittääksemme sen.
Universaaleiden suhteen Duns Scotus oli maltillinen realisti. Hänen mukaansa olion luonnon ja oliosta yksilöolion tekevän ominaisuusjoukon, individuaatioprinsiipin eli tämyyden (haecceitas), välillä on kyllä ero, mutta tämä ero oli pelkästään formaalinen, ei reaalinen ero. Formaalisella erolla hän tarkoitti eroa kahden sellaisen asian välillä, jotka ovat erillisiä objektiivisesti, mutta eivät niin, että edes Jumala voisi erottaa niitä toisistaan. Näin luontoakaan ei voinut erottaa olion tämyydestä muuten kuin formaalisesti. Ihmismieli kykeni tekemään tämän erottelun, ja abstrahoimaan universaaleja partikulaareista.
Occamistinen nominalismi
Vilhelm Occamilainen esitti uudenlaisen hyökkäyksen kaikkea häntä edeltänyttä realismia vastaan. Vilhelm noudatti hänen mukaansa nimettyä occamin partaveitsen periaatetta myös universaalien suhteen. Periaatteen mukaan ei ole oletettava enemmän olioita kuin on välttämätöntä. Universaalien suhteen Vilhelm olikin nominalisti: hän kielsi universaalit olemassa olevina olioina, koska hänen mukaansa niiden konstituoimiseksi ei ollut tarpeellista olettaa niiden erillistä olemassaoloa.
Vilhelmin nominalismi oli oleellisesti erilaista kuin aiempi nominalismi siinä, ettei hän katsonut universaalien olevan pelkkiä sanoja, vaan luonnollisia kaikilla ihmisillä olevia käsitteitä. Nämä käsitteet hän siis erotti sanoista, jotka ovat pelkästään konventionaalisia ja erilaisia eri kielissä. Näin hän pystyi aiempia ajattelijoita paremmin selittämään, miten eri kielien samaa tarkoittavat sanat voivat kuitenkin viitata samoihin käsitteisiin.
Termien Vilhelm katsoi olevan merkityksellisiä ainoastaan propositioissa, joissa ne saavat merkityksensä ja viittaussuhteensa kontekstin mukaan. Kontekstista riippuen sama sana, esimerkiksi ”ihminen”, voi viitata joko yksittäiseen ihmiseen, kaikkiin ihmisiin tai pelkästään sanaan ”ihminen” itseensä. Universaalit olivat siis termejä, jotka viittaavat yksittäisiin olioihin ja edustavat niitä propositionaalisissa lauseissa.
Vilhelmillä nominalismi liittyi voluntarismiin. Universaaleihin sovellettuna voluntarismi tarkoitti sitä, että yksilöiden välisillä samankaltaisuuksilla, joka sai aikaan mahdollisuuden erottaa lajeja ja sukuja olioista, ei ollut muuta metafyysistä syytä kuin Jumalan tahto. Samankaltaisuus oli siis pelkästään kontingenttia.
Universaalikiistan keskeisiä henkilöitä
Tausta:
Osallisia:
Lahnda
Ethnologue luokittelee lahndan makrokieleksi, joka sisältää khetranin, mirpurinpandžabin, pohjois- ja etelähindkon, pahari-potwarin, saraikin ja länsipandžabin. Glottologissa lahnda muodostaa yhden sindhi-lahnda-kielten kolmesta alaryhmästä yhdessä sindhin ja itäpandžabin kanssa.
Fir Bolg
Fir Bolg (myös Fir Bholg tai Firbolg) olivat Irlannin kelttiläisessä mytologiassa yksi niistä kansoista, jotka ensimmäisinä asuttivat Irlannin. Heidän nimensä alkuperä on epäselvä, ja sen on arveltu merkitsevän esimerkiksi ”laukkumiehiä” tai ”keihäsmiehiä”. On myös mahdollista, että nimen taustalla on belgien kelttiläis-germaaninen heimo.
Tarujen mukaan myyttinen Tuatha Dé Danann -niminen kansa löi firbolgit Magh Tuiredhin ensimmäisessä taistelussa ja ajoi heidät pois Irlannista.
Saint-Sulpice-la-Pointe
Saint-Sulpice-la-Pointe on kunta Ranskan eteläosassa Tarnin departementissa Occitanien alueella. Se sijaitsee Tarnjoen sekä sen sivujoen Agoutjoen haarakohdassa.
thumb|left|Saint-Sulpicen kirkon kellotorni Kunta on keskiaikainen bastide, eli linnoitettu kaupunki. Toisen maailmansodan aikaan kunnan alueelle perustettiin internointileiri, joka purettiin vuonna 1944. Kunnan nähtävyys on Saint-Sulpicen kirkon 1300-luvulta peräisin oleva kello- ja puolustustorni, jonka rakenntti Foixin kreivi Gaston Phébus.
Tomi Ervamaa
Tomi Ervamaa (25. elokuuta 1964 Helsinki – 1. heinäkuuta 2007 Lontoo, Iso-Britannia) oli suomalainen sanomalehtitoimittaja. Hänen uransa alkoi 1980-luvulla Etelä-Suomen Sanomista, josta hän siirtyi Helsingin Sanomiin 1990-luvun alussa. Hän työskenteli lehden ulkomaan-, kulttuuri- ja sunnuntaitoimituksessa. Vuosina 1997–2001 Ervamaa toimi Helsingin Sanomien kirjeenvaihtajana Washington DC:ssä. Kuolemaansa edeltäneen vuoden hän työskenteli kirjeenvaihtajana Lontoossa. Ervamaa oli ehdolla vuoden 2007 Bonnierin journalistipalkinnon saajaksi vuoden 2006 Israelin–Libanonin konfliktiin liittyvistä artikkeleistaan.
Ervamaa lasketaan ikäluokkansa parhaimpiin suomalaisiin lehtikirjoittajiin, erityisen taidokas hän oli reportterina ja kolumnistina. Hänen tyyliinsä kuului kuivakas huumori, jota hän käytti myös erittäin vakavissa yhteyksissä. Ervamaa oli myös taitava tiivistämään sanottavansa. Hänen terävän kritiikkinsä kohteena olivat eritoten eri alojen fundamentalistit ja tekopyhyys yleisenä ilmiönä. Työnantajansa Helsingin Sanomien sunnuntainumeron paksuudesta Ervamaan kerrotaan todenneen, ”että pitää suunnilleen valita lukeeko tämän vai jonkun kirjan”. Työtovereidensa keskuudessa hän oli pidetty, vaikkei hevin päästänyt heitä lähelleen. Ervamaa oli intohimoinen kirjallisuuden ystävä. Koulutukseltaan hän oli filosofian maisteri, pääaineenaan yleinen kirjallisuustiede. Pro gradu -työnsä Ervamaa teki Salman Rushdien tuotannosta.
Ervamaa kirjoitti Helsingin Sanomiin Maailmanpahentaja -kolumnia, joka käsitteli yksilön roolia kansainvälisessä politiikassa.
Tamás Molnár
Tamás Molnár (s. 2. elokuuta 1975 Szeged) on unkarilainen vesipalloilija, hän on vuosia ollut yksi maansa avainpelaajia lajissaan.
Molnar debytoi nuorten maajoukkueessa vuonna 1997 ja A-maajoukkueessa vuotta myöhemmin. Hän joukkueineen saavutti olympiakultaa Sydneystä 2000 ja Ateenasta 2004. Hän oli mukana myös voittamassa Unkarille maailmanmestaruutta Barcelonasta 2003.
Gregorio Álvarez
Gregorio Conrado Álvarez Armelino (26. marraskuuta 1925 – 28. joulukuuta 2016 Montevideo ) oli uruguaylainen kenraali, joka toimi maan de facto -presidenttinä sotilashallituksen aikana 1981–1985.
Sotilassuvusta oleva Álvarez meni Uruguayn sotilasakatemiaan 1940 ja kohosi Montevideon ratsupoliisin komentajaksi 1962. Hänet ylennettiin kenraaliksi 1971. Sotilaiden kaapattua vallan 1973 Álvarezista tuli kansallisen turvallisuusneuvoston (Consejo de Seguridad Nacional) pysyvä sihteeri. Helmikuussa 1978 hänet nimitettiin maavoimien komentajaksi.
Vuonna 1980 maa äänesti sotilashallituksen laillistamisesta ja demokratiaan palaamisesta. Álvarez pakotti turvallisuusneuvoston nimittämään hänet presidentiksi 1. syyskuuta 1981 lähtien. Hän laajensi sotilashallituksen sortotoimia Tupamaros-sissejä ja ammattiliittoja vastaan menettäen suuren kansansuosionsa ja armeijan tuen. Hän asettui ehdolle parlamentti- ja presidentinvaaleissa 1984. Julio María Sanguinettin voitettua vaalit Álvarez erosi presidentinvirasta.
Álvarez sai seuraajansa myöntämän armahduksen 1986, mutta Tabaré Vázquezin Frente Amplion marraskuun 2004 vaalivoiton jälkeen Álvarezin osuutta vallankaappaukseen ja laittomuuksiin alettiin tutkia. Joulukuussa 2007 hänet asetettiin syytteeseen sotilasvallan (1973–1985) aikana tapahtuneista katoamisista.
Álvarez tuomittiin 25 vuoden vapausrangaistukseen lokakuussa 2009.
Barbara Taylor Bradford
Barbara Taylor Bradford (10. toukokuuta 1933 Leeds, Englanti ) on brittiläinen kirjailija ja toimittaja. Hän asuu Yhdysvalloissa. Hänen tuotantoonsa kuuluu sisustuskirjoja ja viihderomaaneja. Romaanisarja Rahan ruhtinatar, Unelmien valtiatar ja Nainen ylitse muiden kertoo liike-elämässä toimivista naisista. Toimittajana Bradford on kirjoittanut lehtiin lähinnä sisustuksesta ja muodista.
Gustaf Dalén (majakka)
Gustaf Dalén on Suomen rannikolla Kihdin selällä sijaitseva pohjamajakka. Se on rakennettu vuonna 1947, ja on Suomen ensimmäinen kiinteä pohjamajakka. Majakka on nimetty valolaitteensa keksijän Gustaf Dalénin mukaan.
Majakasta saatujen kokemuksien perusteella rakennettiin useita muita pohjamajakoita korvaamaan majakkalaivoja.
Majakan rakenne
Majakkatorni on sijoitettu merenpohjassa lepäävän pohjaosan eli kasuunin päälle. Pohjaosa on ontto betoninen rakennelma, joka on täytetty hiekalla ja soralla. Kasuuniosasta vain pieni osa on merenpinnan yläpuolella.
Majakkatorni on pyöreä betoninen noin 6 metrin korkuinen rakennelma. Valolaite sijaitsee neljän pilarin kannattelemana 11,7 metriä merenpinnan yläpuolella. Loistolaite on sijoitettu pilarien varaan, etteivät suuret aallot murtuisi majakan yläosaa vasten vaan pääsisivät lyömään pilareiden välistä. Täten muodostuneen tasanteen yläreunassa on majakan nimi puoli metriä korkein valkoisin metallikirjaimin. Tasanteella oli 1990-luvulle asti automaattinen sumukello, joka poistettiin sähköistämisen yhteydessä ja siirrettiin muistomerkiksi Maarianhaminan merimuseoon.
1990-luvulla alun perin kaasukäyttöinen majakka muutettiin toimimaan aurinkopaneelien voimalla.
Dysteismi
Dysteismi on usko jumalaan, joka ei ole kokonaan hyvä, ja on mahdollisesti jopa täysin paha. Dysteismin vastakohta on euteismi, joka on usko hyväntahtoiseen jumalaan (kuten kristinuskon tai islamin kuvaamaan Jumalaan). Kumpikin uskomus on teistinen, eli niissä uskotaan jumalan olevan olemassa, persoonallinen ja kaikkivoipa.
Moni ateisti väittää pahan ongelman olevan suora todiste teismiä ja Jumalan olemassaoloa vastaan. Pahan eli teodikean ongelma ei kuitenkaan dysteismin esittämässä tapauksessa estä mahdollista Jumalan olemassaoloa.
Kansallinen vallankumousarmeija
Kansallinen vallankumousarmeija oli Kuomintang-puolueen (KMT) sotilaallinen yksikkö vuosina 1925–1947. Se oli myös Kiinan tasavallan virallinen armeija KMT-puolueen valtavuosina. Tasavallan asevoimiin kuuluivat myös ilmavoimat ja laivasto.
Historia
Kansallinen vallankumousarmeija organisoitiin aluksi Neuvostoliiton avustuksella Kiinan yhdistämistä varten sotaherrojen aikakaudella. Armeija taisteli muun muassa toisessa Kiinan–Japanin sodassa ja Kiinan sisällissodassa Kansan vapautusarmeijaa vastaan. Vapautusarmeijan joukot taistelivat tosin vallankumousarmeijan rinnalla toisessa Kiinan–Japanin sodassa, mutta irtautuivat niistä hieman sodan päättymisen jälkeen. Kuomintangin vallan päättyessä 1947 vallankumousarmeija nimettiin uudelleen Kiinan tasavallan asevoimiksi, jolloin vallankumousarmeijasta tuli sen suurin aselaji, Kiinan tasavallan armeija.
Hillevi
Hillevi on pohjoismainen naisen etunimi. Nimi on syntynyt germaanisesta nimestä Helvig, joka merkitsee taisteluonnea. Samaa alkuperää on myös nimi Hellevi. Tanskassa nimi Hillevi oli käytössä jo 1400-luvulla ja esiintyy myös eräässä kansanlaulussa.
Suomessa nimi Hillevi on 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 9644 naiselle ja muutamalle miehelle. Hillevin nimipäivä on 16. syyskuuta.
Jorma
Nimet Jorma ja Kari tulivat tunnetuiksi Juhani Ahon karjalaisromaanin Panu ilmestyttyä 1897. Kirjassa esiintyy vanha Jorma-niminen tietäjä. Aho lienee ottanut nimen karjalaisesta paikannimestä Jormala. Tämän jälkeen ensimmäisiä Jormaksi nimettyjä oli Akseli Gallen-Kallelan poika Jorma Gallen-Kallela vuonna 1898. Hänet on tiettävästi nimetty Ahon romaanin mukaan.
Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan nimi Jorma on 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 35 566 miehelle ja alle kymmenelle naiselle. Nimen kulta-aikaa olivat 1940–1950-luvut, jolloin nimi annettiin yli 23 000 pojalle, mikä on Suomessa väestörekisterissä olleiden Jormien kokonaismäärästä jopa yli 60 prosenttia. 1960-luvun loppupuolella Jorma poistui Suomessa suosittujen etunimien joukosta, ja 1980-luvun alkupuoliskon jälkeen nimeä on annettu enää ani harvoin. Sanalla jorma on nykyään nolo sivumerkitys, ja lisäksi eräjorma on käytössä haukkumanimenä tietynlaisesta konservatiivisesta miestyypistä. Toisaalta nimi on saanut hieman käyttöä myös Yhdysvalloissa, missä sen suosiota on lisännyt amerikansuomalainen laulaja Jorma Kaukonen.
Tunnettuja Jorma-nimisiä
Luettelon Jormat ovat suomalaisia, ellei eri kansallisuutta mainita.
Jeanette Biedermann
pienoiskuva|upright|Jeanette Biedermann, 2018 Jeanette Biedermann (s. 22. helmikuuta 1980 Berliini) on saksalainen laulaja ja näyttelijä. Hänestä käytetään usein pelkästään nimeä Jeanette.
Jeanette esiintyi kuusivuotiaana Kinderzirkus Lilliputissa Berliinissä. Hän osallistui vuonna 1999 Bild-Schlagerwettbewerb -kilpailuun selviytyen voittajaksi 270 000 kilpailijan joukosta. Tämän jälkeen hän julkaisi ensisinglensä Das tut unheimlich weh mikä on hänen ainoa levytyksensä saksaksi tähän mennessä. Vuonna 1999 hän sai roolin suositusta saippuaoopperasta Gute Zeiten, schlechte Zeiten, jossa hän näytteli Marie Balzeria. Muutamaan kuukautta myöhemmin hän teki levytyssopimuksen Polydor-levy-yhtiön kanssa ja julkaisi syyskuussa 2000 ensimmäisen englanninkielisen singlensä Go Back, joka nousi Saksan singlelistan sijalle 8. Singleä seurasi debyyttialbumi Enjoy! sekä toinen single Will You Be There.
Jeanette julkaisi toisen albuminsa Delicious vuotta myöhemmin ja se myi kultaa Saksassa. Albumilta julkaistiin singlet How It's Got To Be/No Style, No More Tears sekä Sunny Day, joka oli mukana albumin uudella painoksella. Hän myös voitti vuoden naisartistin Echo-palkinnon. Vuonna 2002 hän julkaisi kolmannen albuminsa Rock My Life, joka myös myi kultaa. Albumin julkaisun jälkeen hän lähti menestyksekkäälle kiertueelle, josta julkaistiin myös dvd. Jeanette myös äänitti dueton yhdessä Ronan Keatingin kanssa kappaleesta We've Got Tonight, josta tuli top-10 hitti Saksan lisäksi myös Itävallassa.
Albumi Naked Truth julkaistiin keväällä 2006, mutta se ei ollut edellisten albumeiden kaltainen menestys. Siltä julkaistiin kuitenkin neljän singleä Run With Me, Bad Girls Club, Endless Love sekä Heat Of The Summer. Albumin julkaisun ja lyhyen kiertueen jälkeen Jeanette päätti pitää taukoa laulajanurastaan ja keskittyä näyttelemiseen. Vuonna 2008 hän saikin roolin uudesta Anna und die Liebe sarjasta, joka nousi suureen suosioon Saksassa.
Keväällä 2009 Jeanette palasi musiikin pariin Undress To The Beat singlellä ja samannimisellä albumilla. Albumilta julkaistiin vielä kaksi muuta singleä - Material Boy (Don't Look Back) sekä Solitary Rose, jota soitettiin myös Anna und die Liebe sarjassa. Hänen oli tarkoitus lähteä Solitary Rose Tour nimiselle kiertueelle, mutta joutui peruuttamaan sen, koska hänen isällään diagnosoitiin keuhkosyöpä. Jeanette jätti Anna und die Liebe sarjan vuoden 2010 alussa, mutta palasi takaisin vuonna 2011.
Arabella Kiesbauer
Arabella Cosima-Asereba Kiesbauer (s. 8. huhtikuuta 1969 Wien, Itävalta) on televisiojuontaja, käsikirjoittaja ja näyttelijä. Hän kasvoi Wienissä isoäitinsä kanssa, koska hänen äitinsä Hannelore (ranskalainen teatterinäyttelijä) ja isänsä Sammy Amissah (suunnittelija Ghanasta) asuivat erillään.
Kun hän opiskeli journalismia ja dramaturgiaa, hän aloitti samaan aikaan juontotyönsä itävaltalaisen yleisradion ORF-nimisellä kanavalla. Vuosina 1994–2004 hän juonsi omaa päivittäistä talk show’taan nimeltä Arabella saksalaisella Pro7-televisiokanavalla.
19. tammikuuta 2006 hän alkoi pitää omaa viikoittaista myöhäisillan talk show’ta nimeltä Talk ohne Show berliiniläisellä televisioasemalla N24. 40 jakson jälkeen hän alkoi kuitenkin kärsiä stressistä matkustaessaan Wienin ja Berliinin väliä viikoittain. Kiesbauer voitti useita palkintoja televisiotyöstään.
Kiesbauer esiintyi saksalaisen Playboy-lehden kannessa ja 14 sivulla heinäkuussa 1995.
Marraskuusta 2004 lähtien Kiesbauer on ollut naimisissa liikemies Florens Eblingerin kanssa. Heillä on vuonna 2007 syntynyt tytär.
Osittainen televisiotyö
right|thumb|250px|Kiesbauer juontaa omaa talk showtaan nimeltä Arabella Saksan televisiossa.
Caroline (Kiribati)
Caroline (tunnetaan myös nimellä Millennium) on Kiribatin Linesaariin kuuluva saariryhmän itäisin atolli, jonka pinta-ala laguuni mukaan lukien on 24 neliökilometriä.
Eurooppalaiset löysivät saaren vuonna 1606, ja sen nimesi merenkulkija William Robert Broughton 16. joulukuuta 1795. 9. heinäkuuta 1868 Yhdistynyt kuningaskunta valtasi saaren itselleen. Kiribatin itsenäistyttyä vuonna 1979 saari siirtyi sen hallintaan.
Saari oli ensimmäisiä maapallon alueita, joissa juhlittiin vuosituhannen vaihtumista vuonna 2000, sillä päivämäärärajaa oli siirretty vuonna 1995 kiertämään saaren itäpuolelta.
Vuonna 2014 Kiribatin presidentti Anote Tong ilmoitti, että kaupallinen kalastus kielletään eteläisten Linesaarten ympäristössä. Kielto astui voimaan vuonna 2015.
Jason Jones
Jason Jones voi tarkoittaa seuraavia henkilöitä:
Kevyin supersymmetrinen hiukkanen
thumb|Jos tämä hiukkanen on olemassa, sen saattaisi nähdä [[Cernin hiukkasfysiikan tutkimuskeskuksessa.]] Kevyin supersymmetrinen hiukkanen on geneerinen erityisnimitys hypoteettiselle hiukkaselle supersymmetrisissä teorioissa. Useimmiten hiukkaseen viitataan nimityksellä LSP (Lightest Supersymmetric Particle).
Hannu Niittykangas
Hannu Niittykangas (22. elokuuta 1950 Jyväskylä − 24. maaliskuuta 2011 Jyväskylä) oli Jyväskylän yliopistossa vuosina 2001−2011 yrittäjyyden (alueellinen pk-yrittäjyys) professori. Niittykangas työskenteli aiemmin 1995−2001 Kuopion yliopistossa yrittäjyyden ja johtamisen apulaisprofessorina ja professorina. Sitä ennen hän toimi Jyväskylän yliopiston taloustieteen laitoksella ja Keski-Suomen taloudellisessa tutkimuskeskuksessa tutkijana ja erikoistutkijana.
Kevyin supersymmetrinen hiukkanen
Nimensä mukaisesti LSP on kevyin supersymmetristen teorioiden ennustama hiukkanen. LSP saattaa muodostaa suurimman osan galakseissa havaitusta pimeän aineen massasta. Useimmissa supersymmetrisissä malleissa kevein supersymmetrinen hiukkanen on neutraliino, joka on sekoitus Z-bosonin, fotonin ja neutraalin Higgsin bosonin superpartnereista (zino, fotiino ja kaksi higgsiinoa).
Hannu Niittykangas
Niittykankaan tutkimusaiheita olivat muun muassa yrittäjyys, aluetalous, aluepolitiikan vaikutustutkimukset, uuden liiketoiminnan syntymisen logiikka, yrittäjä henkilönä sekä maaseudun elinkeinot.
Timanttitonkija
Timanttitonkija (Satanoperca leucosticta) on kirjoahveniin kuuluva kalalaji, joka on myös suosittu akvaariokala.
Koko ja ulkonäkö
Timanttitonkija on hopeanhohtoinen 18–25 cm pitkä kala. Sen voimakas kuonomainen leuka on sopeutunut joenpohjan tonkimiseen. Selkäevän ruodot törröttävät pystyssä kuten kiiskellä. Kalan jokaisessa suomussa on tummalla pohjalla vaaleampi pilkku, joka hohtaa helmien tai timanttien tavoin. Värisävyt vaihtelevat eri joista ja järvistä löytyneissä kannoissa.
Alkuperä
Timanttitonkija on kotoisin Etelä-Amerikasta, Amazonin vesistöalueelta.
Käyttäytyminen ja lisääntyminen
Nimensä mukaisesti timanttitonkijat tonkivat ruokaa pohjalta. Ne ottavat hiekkaa suuhunsa, imeskelevät hiekanjyvien välissä olevat ravinteet ja sylkevät hiekan pois kidustensa raosta ja suun kautta. Tämä asettaa rajoituksia akvaarion sisustukselle.
Timanttitonkijat viihtyvät parhaiten parvena. Ne hoitavat poikasiaan suussaan.
Vesiolot ja ravinto
Timanttitonkijat viihtyvät lämpimässä (25–29 °C), pehmeässä (kH 3–7) ja happamuudeltaan melko neutraalissa tai lievästi happamassa vedessä, pH 6–7. Tonkiminen nostaa lietettä veteen, joten hyvä suodatus on tärkeää. Timanttitonkijoiden akvaarion olisi oltava kooltaan ainakin 500 litraa ja altaan olisi hyvä olla runsaspinta-alainen.
Kalat syövät sekaravintoa, jonka pitää painua pohjaan.
Sif Atladóttir
Sif Atladóttir (s. 15. heinäkuuta 1985 Düsseldorf, Länsi-Saksa) on islantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän on pelannut vuodesta 2011 lähtien Damallsvenskan-seura Kristianstadsin paidassa. Sif on pelannut Islannin naisten jalkapallomaajoukkueessa 88 ottelua vuodesta 2007 lähtien.
Muuta
Hänen isänsä Atli Eðvaldsson on toiminut Islannin jalkapallomaajoukkueessa pelaajana sekä valmentajana. Sif on syntynyt Düsseldorfissa siksi, että hänen isänsä pelasi samaan aikaan Fortuna Düsseldorfissa. Hänen setänsä Jóhannes Eðvaldsson on myös pelannut jalkapalloa ammattilaistasolla.
Guertroude Rossi-Le Picq
Guertroude Rossi-Le Picq (k. 1799 ), tunnettu myös nimillä Gertrude Ablöscher ja Gertruda Rossi, oli tunnettu saksalaissyntyinen ballerina, joka kiersi uransa aikana esiintymässä Euroopan eri maissa.
Gertrude Ablöscher syntyi Münchenissä. Hän sai nuorena koulutusta tanssissa ja ilmeisesti muutti uransa alussa Wieniin. Kautena 1772–1773 hän esiintyi Barcelonassa. Vuosien 1772–1776 välillä hän meni naimisiin tanssija Domenico Rossin kanssa, jonka kanssa hän sai vuonna 1775 Napolissa pojan. Poika tuli myöhemmin tunnetuksi arkkitehti Carlo Rossina. Kaudella 1776–1777 Gertruda Rossi esiintyi Napolissa.
Vuonna 1782 Gertruda Rossi matkusti Lontooseen esiintyäkseen tanssija Charles Le Picqin parina. Vuoden 1783 alussa lontoolaisissa sanomalehdissä alkoi kiertää huhu, jonka mukaan Rossi oli eronnut aviomiehestään ja aloittanut uuden suhteen Le Picqin kanssa. Todellisuudessa on epäselvää, menivätkö Rossi ja Le Picq koskaan todella naimisiin. Useampi historiallinen lähde kuitenkin viittaa Rossiin Le Picqin vaimona. Ilmeisesti vuonna 1785 Rossi ja Le Picq saivat töitä Pietarista ja muuttivat Carlon kanssa sinne. Pietariin muuttaessaan he olisivat olleet jo naimisissa. Pietarissa Rossi työskenteli prima ballerinana eli päätanssijana.
Lapset
Gertruda Rossi sai ensimmäisen aviomiehensä kanssa yhden pojan ja toisen aviomiehensä kanssa vähintään yhden tyttären.
Domenico Rossin kanssa:
Charles Le Picqin kanssa:
Lonkkamalja
thumb|Lonkkamalja Lonkkamalja on kuppimainen nivelrakenne, joka sijaitsee lantiorenkaan lonkkaluussa. Lonkkaluun kolmen luun, istuinluun, suoliluun ja häpyluun, runko-osat yhtyvät muodostaen lonkkamaljan kuopan. Reisiluiden päät niveltyvät lonkkamaljoihin, ja reisiluun kaula saa verisuonituksensa lonkkamaljan kautta. Lihansyöjillä lonkkanivelen muodostumista auttavat erilliset lonkkamaljaluut.
Suurienergiaisissa vammoissa reisiluu voi mennä sijoiltaan, jolloin jopa lonkkamaljan murtuminen on mahdollista, joskin harvinaista. Synnynnäisessä lonkkaluksaatiossa lonkkamalja ei aina ole kunnolla muodostunut.
Lonkkaproteesileikkauksissa vaihdetaan tavallisesti myös lonkkamaljan puoleinen osa hyvän yhteensopivuuden aikaansaamiseksi. Joissakin tapauksissa voi tämän jälkeen myös lonkkamaljan puoleinen proteesin osa irrota, mutta se on suhteellisen harvinaista.
Sana acetabulum on latinaa, jossa se tarkoittaa etikan säilyttämiseen käytettyä kuppia. Myöhemmin acetabulumia käytettiin myös tilavuuden mittayksikkönä, jolloin sen suuruus oli noin 270 ml.
thumb|left|Reisiluun pää vasemmalla liittyy lonkkamaljaan kuvassa keskellä
Vladimir Kornilov
pienoiskuva|Vladimir Kornilov neuvostoliittolaisessa postimerkissä Vladimir Alekseevitš Kornilov (ven. Владимир Алексеевич Корнилов, 13. helmikuuta 1806 Tverin kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 17. lokakuuta 1854 Sevastopol) oli venäläinen sotilasjohtaja, Mustanmeren laivaston esikuntapäällikkö (vuosina 1850–1854), Krimin sodan sankari ja vara-amiraali (vuonna 1852).
Varhaisvuodet
Kornilov syntyi vuonna 1806 Tverin kuvernementissa lähellä Rjasnja-kylää Irkutsin ja Tobolskin kuvernööriperheeseen.
Hänet määrättiin Pietarin merivoimien kadettikuntaan vuonna 1821. Suoritettuaan koulutuksensa vuonna 1823 hän aloitti palveluksen Venäjän Itämeren laivastossa. Vuonna 1925 hänet liitettiin kaartin ekipaasiin.
Krimin sota
Kornilov oli Sevastopolin puolustuksen järjestäjänä, jossa hänen lahjakkuus sotilasjohtajana näkyi parhaiten. Hän osoitti esimerkin aktiivisen puolustuksen taitavasta järjestämisestä, jossa komensi seitsemän tuhannen ihmisen varuskuntaa. Kornilov katsotaan olevan uudenaikaisten sodankäyntimenetelmien perustaja.
Kornilov kaatui puolustuslinjalla Sevastopolin piirityksen aikana. Hänet haudattiin Vladimirin tuomiokirkossa Sevastopolissa.
Suomennetut runot
Kornilovin runoja on julkaistu suomeksi:
Jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailujen 2015 kokoonpanot
Tämä on luettelo jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailuihin 2015 nimetyistä urheilijoista. Pelaajan nimen yhteydessä on ilmoitettu hänen pelinumeronsa kilpailuissa ja kaudella 2014–2015 edustamansa seura. Vahvistetut ovat NHL-pelaajia.
Isar
Isar on Itävallan Tirolissa ja Saksan Baijerissa virtaava joki. Joki saa alkunsa Scharnitzin kylässä Karwendelin vuoristossa Tirolissa ja laskee Deggendorfin kaupungin lähellä Tonavaan Baijerissa. Joki on yli 260 kilometriä pitkä ja väkirikkaimmat kaupungit sen varrella ovat München, Freising ja Landshut.
Keskiajalla Isar ei virrannut Münchenin läpi vaan sen ohitse, ja tämän takia sen yli kulki vain yksi silta. 1800-luvulla kaupunkialueen laajentumisen myötä siltoja rakennettiin lisää, ja nykyään niitä on Münchenissä noin 25 kappaletta.
1850-luvun puolivälissä joen penkat suojattiin tulvien varalta koko Münchenin alueella ja vierekkäiset pienemmät virrat yhdistettiin pääuomaan. Vuonna 1854 joki tulvi erityisen pahasti katastrofaalisin seurauksin, minkä jälkeen rakennettiin Sylvensteinin tekoallas säätelemään joen pinnankorkeutta.
AMD K8L
Vaikkei AMD K8L olekaan virallinen koodinimi sen on ehdotettu viittaavaan jompaankumpaan seuraavista
Dust of Desire
Dust of Desire on vuonna 1919 ensi-iltansa saanut Perry N. Vekroffin ohjaama yhdysvaltalainen mykkä draamaelokuva, jonka pääosissa ovat Rubye De Remer ja Thomas Carrigan. Dust of Desiren käsikirjoituksen laativat Clara Beranger ja Forrest Halsey. Elokuva sai Yhdysvaltain ensi-iltansa 14. heinäkuuta vuonna 1919, ja sen tuotanto- ja levittäjäyhtiönä toimi World Film.
Gewehr 43
Gewehr 43, vuodesta 1944 Karabiner 43 (G43, K43; Gew 43, Kar 43) on saksalainen itselataava kivääri, jota Walther alkoi valmistaa Wehrmachtille vuonna 1943. Kiväärissä yhdistettiin Waltherin aiempi G41 (W) kivääri neuvostoliittolaisen SVT 40:n kaasumäntämekanismiin.
Kivääriä valmistettiin 402 713 kappaletta, joista 53 435 kappaletta oli varustettu neljä kertaa suurentavalla Zielfernrohr 43 (ZF 4) -kiikaritähtäimellä.
Onnar S. Nylund
Onnar S. Nylund (4. heinäkuuta 1896 Heisala, Parainen – 11. kesäkuuta 1959 Helsinki) oli suomalainen merikapteeni ja laivanvarustaja.
Nylund lähti merille jo 14-vuotiaana ahvenanmaalaisella Aug. Trobergin Margareta nelimastoparkilla. Laivanvarustajana hän omisti erikokoisia laivoja pienistä saaristohöyrylaivoista aina Suomen suurimpaan höyrylaivaan S/S Albertinaan saakka. Ensimmäiset laivansa Nylund hankki 1939. Nylund omisti myös rahtaus-, laivameklari- ja laivanhoitotoimia harjoittaneen Northern Chartering Oy:n ja hänellä oli Paraisilla omistuksessaan Mågbyn kartano.
Nylundin varustamoita olivat:
Hille
Hille on naisen, joskus myös miehen etunimi. Nimi on voinut syntyä muunnelmana nimistä Hilda, Hillevi tai Hildegard. Suomessa nimi on 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 282 naiselle ja noin 120 miehelle. Hille viettää nimipäivää 16. syyskuuta yhdessä Hillan, Hellevin ja Hillevin kanssa.
Munkkiniemen yhteiskoulu
Vuonna 2021 peruskoulussa oli noin 500 oppilasta ja lukiossa noin 460 opiskelijaa.
Uuden koululaitoksen tie
Munkkiniemen kouluhistoria alkaa 1890-luvulta. Silloin alueelle perustettiin koulupiiri, joka käsitti Munkkiniemen, Pikku-Huopalahden ja Talin kylät. Koulutoimintaa varten rakennettiin puinen koulutalo silloisen Turuntien varteen paroni Ramsayn lahjoittamalle tontille. Aluksi tässä rakennuksessa aloittivat toimintansa ruotsinkielinen ala- ja yläkansakoulu.
1920-luvulla alueella asui jo niin paljon suomenkielisiä perheitä, että paikkakunnalle perustettiin 1927 suomenkielinen alakansakoulu ja 1932 suomenkielinen yläkansakoulu. Kun suomenkielinen kansakouluopetus sai jalansijaa, syntyi myös kysymys suomenkielisen oppikoulun järjestämisestä alueella. Oppikouluopetus ei kuulunut tällöin vielä kunnan toimialaan, mutta asiaa alkoi Huopalahden kunnanvaltuustossa ajaa Stenius-yhtiön toimitusjohtaja, filosofian maisteri Sigurd Stenius. Vuonna 1937 kunnanvaltuustossa pidetyssä kokouksessa monet valtuutetut suhtautuivat oppikouluun myönteisesti, mutta katsoivat asian kuuluvan enemmänkin Munkkiniemen yhdyskunnalle. Silloisessa Huopalahden kunnassa ei ollut lainkaan oppikoulua, joten monet munkkiniemeläiset kävivät oppikoulua Töölön yhteiskoulussa, joka oli siihen aikaan munkkiniemeläisten lähin oppikoulu. Yksi tärkeimmistä syistä Munkkiniemen Yhteiskoulun perustamiselle olikin koulumatkan pituus keskustan kouluihin. Myöhemmin oppikoulun puute alkoi Munkkiniemessä tuntua yhä kiperämmältä ongelmalta, joten Stenius toi asian uudelleen esille Munkkiniemen yhdyskunnanvaltuuston kokouksessa. Lopulta valtuusto antoi oppikoulun perustamissuunnitelman käsiteltäväksi eräälle Steniuksen johtamalle toimikunnalle.
Munkkiniemen oppikoulutarpeen ajamiseksi eräs helsinkiläinen yksityishenkilö perusti Yhteislyseo Osakeyhtiö -nimisen kouluyhtiön, joka ajoi oppikoulukysymystä Munkkiniemessä. Tämän yhtiö jatkoi valmisteluja koulun perustamiseksi, vaikka valtioneuvosto hylkäsi elokuussa 1937 osakeyhtiön toimilupa-anomuksen taloudellisista syistä. Koulu kuitenkin avasi syksyllä 1937 ovensa niin sanottuna kotikouluna.
Steniuksen johtama toimikunta esitti syksyllä 1937 laatimansa selvityksen oppikoulukysymyksistä. Sen mukaan aika oli kypsä uudelle oppikoululle Munkkiniemessä. Lopulta kuitenkin vasta vuoden 1938 helmikuussa tartuttiin tuumasta toimeen, kun oppikouluikäisten lasten vanhempien vaatimuksesta kunnanvaltuusto otti asian vakavasti käsittelyyn. Tämän seurauksena kunnanvaltuusto perusti uuden komitean ajamaan asiaa.
Koulun alkutaival ja koulutalo
Valtioneuvosto myönsi Munkkiniemen yhteiskoululle lopulta toimiluvan 12. toukokuuta 1938 ja koulu avasi ovensa saman vuoden syksyllä. Oppikouluhankkeen ajajat tiesivät jo vuonna 1938 sen, että oppikoulun toiminta vaati omaa koulutaloa. Toiminnan piti kuitenkin alkaa vuokratiloissa, ja ensimmäisenä lukuvuonna kouluun saapui 42 oppilasta. Vuoden 1939 kesällä toimintaolosuhteet näyttivät muuttuvan parempaan päin. Huopalahden kunnan piti vuokrata koululle tilat Lehtisaarentien koulutalosta. Näin ei kuitenkaan käynyt kunnanvaltuuston ruotsinkielisten jäsenten vastustuksesta johtuen. Ensimmäiset tilat koulu sai Munkkiniemestä osoitteesta Rantapolku 11. Vuoden 1939 jälkeen koulu toimi väliaikaisesti Lehtisaarentien koulutalossa.
1940-luvun alussa toinen maailmansota ja jatkosota häiritsivät koulutyötä Munkkiniemen Yhteiskoulussa. Jotkin lukukaudet piti lopettaa etuajassa tai aloittaa myöhässä. Jatkosodasta huolimatta koulun asema vakiintui 1940-luvulla ja vuonna 1944 se sai luvan alkaa antaa keskikoulun päästötodistuksia. Vuonna 1945 koulu sai alkaa päästää oppilaita yliopistoon, ensin väliaikaisella luvalla ja vuodesta 1948 lähtien pysyvästi.