cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Charlotte Corday
Teloituksen jälkeen
Marat’n murha antoi vasenta ääriryhmittymää edustaneelle vuoripuolueelle tekosyyn aloittaa vainot, joiden kohteeksi joutuivat ensin girondistit. Tämä suuren terrorin aikakautena tunnettu ajanjakso ajoittui lähinnä kesään 1794, jolloin mestattiin 1 400 ihmistä. Kuuluisin mestatuista oli epäsuosioon joutunut Ranskan kuningatar Marie Antoinette. Synkkä ajanjakso päättyi, kun terrorin johto, kärjessä triumviraatti Robespierre, Saint-Just ja Georges Couthon, joutuivat giljotiiniin.
Murhansa jälkeen Marat sai hetkellisesti osakseen kuolemanjälkeistä palvontaa, ja hänelle rakennettiin pyramidi Place du Carouselliin. Palvonnan loppuessa muotokuvat ja muut Marat’sta muistuttavat esineet poistettiin. Hänen rakastajattarensa Simone Evrard jäi omilleen; kun Marat’n jäämistöä luetteloitiin, ainoa rahanarvoinen oli 25 soun eli neljännesfrangin assignaatti. Evrardilta evättiin vallankumoushallinnon myöntämä eläke, ja hän palasi entiseen ammattiinsa kellon osoittimien leikkaajaksi. Hän ylpeili lopun ikäänsä ”Marat’n lesken” arvonimellä.
1800-luvun loppupuolella aikansa kallotutkimuksista innostunut italialainen lääkäri Cesare Lombroso teki tarkan analyysin Cordayn haudasta otetusta pääkallosta ja kertoi tutkimustensa päätteeksi, että kysymyksessä oli ”tyypillinen rikollisen kallo”. Jälkeenpäin tehdyt tutkimukset osoittivat, että kallo ei kuulunut ollenkaan Cordaylle.
Menedemos Eretrialainen
Menedemos (, s. noin 350 – k. noin 278–275 eaa.) oli antiikin kreikkalainen filosofi ja eretrialaisen koulukunnan perustaja.
Elämä
Diogenes Laertioksen mukaan Menedemos oli kotoisin Eretriasta. Hän oli ylhäistä syntyperää, mutta työskenteli silti rakentajana ja teltantekijänä, kunnes hänet lähetettiin sotilaspalvelukseen Megaraan. Laertios kertoo, että hän kuuli samalla matkalla Platonin opetuksia, ja päätti omistaa elämänsä filosofialle. Hän oli todennäköisesti kuullut Platonin oppilaiden opetusta, sillä jos hänen syntymänsä ajoitus on oikea, Platon oli kuollut hänen ollessaan nelivuotias, eikä hän siten ollut voinut tavata Platonia.
Menedemos ystävystyi eliniäksi Megarassa Asklepiadeehen. He opiskelivat Megarassa Stilponin oppilaana. Myöhemmin he siirtyivät Eliiseen ja liittyivät Faidonin elisläiseen koulukuntaan. Asklepiadeen ja Menedemoksen vahvaa ystävyyttä verrattiin Pyladeen ja Oresteen suhteeseen.
Athenaios kirjoitti teoksessa Deipnosofistai, että koska Asklepiades ja Menedemos olivat köyhiä, heidät haastettiin lopulta areiopagin neuvoston eteen selittämään, kuinka he voivat viettää kaiket päivät filosofien seurassa ilman, että heillä näyttää olevan minkäänlaista työtä. He kutsuivat todistajakseen myllärin, joka selitti heidän puivan viljaa öisin kahden drakhman palkalla. Areiopagin jäsenet olivat tästä niin hämmästyneitä, että he palkitsivat miehet 200 drakhmalla.
Lopulta Asklepiades ja Menedemos asettuivat Eretriaan ja siirsivät Faidonin koulun sinne, niin että siitä tuli eretrialainen koulukunta. Kummankin kerrotaan olleen naimisissa, Asklepiadeen äidin ja Menedemoksen tyttären kanssa. Kun Asklepiadeen vaimo kuoli, hän otti Menedemoksen vaimon, ja Menedemos puolestaan nai erään rikkaan naisen. He elivät kaikki yhdessä talossa, ja Menedemos antoi sen hallinnan entiselle vaimolleen. Asklepiades kuoli Eretriassa ennen Menedemosta vanhalla iällä.
Filosofisten töidensä lisäksi Menedemos otti johtavan roolin kaupunkinsa politiikassa Aleksanteri Suuren kuolemasta omaan kuolemaansa. Hän sai muun muassa Demetrioksen myöntämään alennuksen tiettyihin veroihin. Hän oli Antigonos II Gonataksen ystävä, ja se sai kansan epäilemään hänen luotettavuuttaan. Siksi hän joutui pakenemaan kaupungista. Hän pakeni Antigonoksen hoviin, ja hänen kerrotaan kuolleen suruun. Toiset taas kertovat hänen kuolleen paastottuaan seitsemän päivää, koska ei saanut taivuteltua Antigonosta vapauttamaan kotikaupunkiaan.
Filosofia
Plutarkhos ja Cicero sanovat hänen eettisestä ajattelustaan, että hän piti Hyvettä yhtenä, millä nimellä sitä sitten kutsutaankaan, ja sanoi sen olevan älyllinen. Laertios sanoo, että hän ei jättänyt jälkeensä kirjoituksia. Laertioksen mukaan eretrialainen koulu hävisi lyhyen ja melko merkityksettömän olemassaolon jälkeen.
Gullbergin kihlakunta
thumb|Gullbergin kihlakunnan sijainti Itä-Götanmaan läänin kartalla.
Gullbergin kihlakunta oli kihlakunta Itä-Götanmaan läänissä Ruotsissa. Vuoden 1945 väestönlaskennan mukaan kihlakunnan maapinta-ala oli 278,97 neliökilometriä ja asukasluku 6 429 henkeä. Kihlakuntaan kuuluneet kunnat olivat Vreta kloster, Stjärnorp, Ljung, Flistad ja Björkeberg.
Kihlakunnan tuolloiset kunnat kuuluvat nykyään Linköpingin kuntaan.
Riitta
Riitta on suomalainen naisen etunimi.
Riitta voi olla muunnos englanninkielisissä maissa käytetystä nimestä Bridget, joka puolestaan on versio iirinkielisestä nimestä Brighid. Brighid merkitsee ylennettyä, ylistettyä.
Toisaalta Riitta voi juontua kansainvälisestä nimestä Rita, joka puolestaan on lyhenne Margaritasta tai muista rita-loppuisista nimistä. Margaritan alkuperä on kreikan kielen helmeä merkitsevässä sanassa. Espanjaksi Margarita merkitsee päivänkakkaraa.
Vuoden 2019 loppuun mennessä nimi on annettu 45 893 suomalaiselle. Heistä yli puolet on syntynyt 1940- ja 1950-luvuilla.
Nimipäivä
Riitan nimipäivä on 1. helmikuuta. Nimi esiintyi Kansanvalistusseuran kalenterissa jo vuonna 1882, ja viralliseen almanakkaan se otettiin tälle päivälle vuonna 1950.
Nimi sijoitettiin tälle päivälle, koska käsitettiin Brigita-nimen suomalaiseksi vastineeksi ja sama päivä oli Suomessakin Brigitan päivä keskiajalta vuoteen 1907 saakka Päivä oli aikoinaan muinaisirlantilainen Brigit-jumalattaren kunniaksi vietetty juhlapäivä, imbolc, josta myöhemmin kristillisessä pyhimyskalenterissa tuli samannimisen irlantilaisen abbedissan, Pyhän Brigidin muistopäivä.
Ajoksen satamarata
Ajoksen satamarata on Suomen rataverkkoon kuuluva sivurataosuus Kemin rautatieasemalta Ajoksen satamaan. Rataosan pituus on noin kymmenen kilometriä, ja liikenne sillä tapahtuu vaihtotyönä. Rataosuus palvelee Stora Enso Oyj:n Veitsiluodon tehtaan sekä Ajoksen sataman kuljetuksia. Radan rinnalla kulkee myös Ajoksentie. Radan suurin nopeus on 50 kilometriä tunnissa. Rata on yksiraiteinen, sähköistämätön ja sillä on ainoastaan tavaraliikennettä.
Aiheesta muualla
thumb|left|300px|[[Ajoksentie ja Ajoksen satamarata.]]
Manucho
Mateus Alberto Contreiras Gonçalves (s. 7. maaliskuuta 1983 Luanda, Angola) on angolalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa Primera Divisiónissa pelaavaa Rayo Vallecanoa.
Ura
Manucho aloitti ammattilaisuransa kotimaassaan Benfica de Luandan joukkueessa vuonna 1999, josta hän siirtyi vuonna 2002 Petro Atleticoon. Tuolloin Manuchon kanssa samassa joukkueessa pelasi Flávio, jonka vuoksi Manuchon peliaika jäi vähälle. Flávion siirtyessä Egyptiin vuonna 2005 Manucho sai enemmän peliaikaa ja onnistui tekemään yhteensä 31 maalia kahden seuraavan kauden aikana.
Hyvien otteiden myötä hän allekirjoitti joulukuussa 2007 kolmivuotisen sopimuksen Manchester Unitedin kanssa. Peliaikaa ei kuitenkaan tullut ja hänet lainattiin Kreikkaan Panathinaikosiin tammikuussa 2008. Palattuaan takaisin Manucholle ei tarjoutunut vieläkään peliaikaa, jonka myötä hän siirtyi toistamiseen lainalle tällä kertaa Hull Cityn joukkueeseen loppukaudeksi 2008-2009.
Heinäkuussa 2009 Manchester United myi Manuchon Real Valladolidiin, joka solmi hyökkääjän kanssa viiden vuoden sopimuksen.
Luettelo pikkuplaneetoista: 352001–353000
Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen 352001:stä ja päättyen 353000:een. Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Manucho
Maajoukkueura
Manucho on edustanut Angolan maajoukkuetta vuodesta 2006 lähtien yhteensä 53 ottelun verran ja tehnyt niissä 22 maalia. Hän on pelannut kaksissa arvokisoissa vuoden 2008 ja 2010 Afrikan kisoissa. Manucho oli neljällä maalilla turnauksen toiseksi paras maalintekijä vuoden 2008 Afrikan kisoissa. Vuoden 2012 Afrikan-mestaruuskisoissa Angola jäi alkulohkoon, mutta Manucho voitti turnauksen maalikuninkuuden yhdessä kuuden muun pelaajan kanssa kolmella maalilla.
Kylmätekniikka
Kylmätekniikalla tavoitellaan ympäristöä kylmempiä lämpötiloja. Nämä saavutetaan erilaisilla kylmäkoneilla, joista yleisimmät ovat kompressori-tyyppisiä lämpöpumppuja.
Teknisiä ratkaisuja
Muinaisista ajoista alkaen elintarvikkeita on jäähdytetty lämmönjohtumisen avulla: sijoittamalla ne lumen tai jäämurskan keskelle. Jäätä säilöttiin kesäksi jääkellareihin.
Jääkaappien yleisin laitteisto on kompressori-tyyppinen lämpöpumppu, jossa jäähtyminen perustuu kylmäaineen haihtumiseen, joka sitoo lämpöä.
Kylmäaineina on käytetty aluksi luonnollisia aineita, kuten ammoniakkia ja hiilidioksidia. Niiden jälkeen siirryttiin käyttämään kloorattuja hiilivetyjä. Kun niiden vahingollisuus otsonikerrokselle havaittiin, kylmätekniikassa palattiin taas hiilidioksidin ja ammoniakin käyttöön.
Soveltamiskohteita
Kylmätekniikka on tärkeää ihmisen terveydelle elintavikkeiden säilyttämisen ja oleskelutilojen ilmastoinnin takia. Sillä on myös monia muita sovellusalueita.
Uinnin pitkän radan Euroopan-mestaruuskilpailut 2002
Uinnin pitkän radan Euroopan-mestaruuskilpailut järjestettiin vuonna 2002 26. kertaa. Kilpailut pidettiin Saksan Berliinissä 25. heinäkuuta – 4. elokuuta. Kilpailujen järjestäjänä toimi Euroopan uimaliitto LEN. Kilpailulajeina olivat uinti, avovesiuinti, uimahypyt ja taitouinti. Avovesiuinti järjestettiin Potsdamissa ja uutena lajina oli 10 kilometrin matka, sekä miehille että naisille.
Mitalitaulukko
Isäntämaa
Toimintaterapia
thumb|[[Ensimmäinen maailmansota|Ensimmäisen maailmansodan haavoittuneita toimintaterapiassa neulomassa.]] Toimintaterapia on kuntoutusta, jonka tavoitteena on antaa yksilölle keinoja selviytyä mahdollisimman omatoimisesti oman elinympäristönsä arkisissa tilanteissa. Terapiassa pyritään toiminnalla vaikuttamaan yksilön toimintamahdollisuuksiin, joita saattavat rajoittaa erilaiset kehitykselliset häiriöt, ikääntymisen mukanaan tuomat muutokset, sairaudet tai vammat. Terapian avulla toimintakykyä ja kehitystä pyritään edistämään ja ylläpitämään opastamalla yksilö löytämään ja hallitsemaan keinoja huolehtia itsestään, olemaan vuorovaikutuksessa muiden ihmisten kanssa, tekemään työtä tai opiskelemaan, viettämään vapaa-aikaa ja leikkimään.
Toimintakykyä ja toimintaterapian tarvetta arvioidaan esimerkiksi testeillä, haastattelemalla ja havainnoimalla sekä eri toimintamuotojen avulla. Toimintamuodot vaihtelevat potilaan yksilöllisten tarpeiden mukaan, ja niitä sovelletaan mahdollisimman mielekkään kuntoutuksen aikaansaamiseksi. Toimintaterapeutti voi tutustuttaa potilaan myös erilaisiin arjen tilanteita helpottaviin apuvälineisiin, valmistaa yksilöllisiä ortooseja ja ehdottaa potilaan asuntoon laadittavia muokkauksia mahdollistamaan turvallinen sekä itsenäistä toimintaa ja elämänlaatua tukeva elinympäristö. Toimintaterapia voi olla yksilö- tai ryhmäterapiaa.
Toimintaterapiaa saa antaa laillistettu kuntoutusalan ammattilainen.
Eestinlammaskoira
Eestinlammaskoira (eesti talukoer) on virolainen koirarotu. Rotu on kuolemassa sukupuuttoon.
Ulkonäkö
Tanakka, voimakas eläin, jonka raajat ovat lyhemmät ja jämäkämmät kuin saksanpystykorvalla tai suomenpystykorvalla. Korvat ovat korkealle asettuneet, joko puolipystyt tai pystyt. Kallo on melko pyöreä ja muodoltaan samanlainen kuin pohjanpystykorvalla. Tummat silmät ovat hieman soikion muotoiset tai pyöreät. Tuuhea häntä on muodoltaan kiertyvä. Karvapeite on pitkä ja sileä ja pohjavilla erittäin tiheä. Sallitut värit ovat musta, harmaa, kirjava ja keltainen sekä harvinaisempi valkoinen.
Koko
30 koiraa mitattiin, ja välineenä käytettiin ainoastaan mittanauhaa, koska koirat pelkäsivät hieman mittatikkua. Keskimääräiset tulokset:
Tavallista kookkaammat ja raskaammat yksilöt löytyivät Muhusta, Saarenmaalta, Tartumaalta ja Võrumaalta ja vastaavasti pienemmät ja kevyemmät Pärnumaalta, Harjumaalta ja Virumaalta.
Alkuperä
Virolaiset lampaankasvattajat rupesivat 1930-luvulla jalostamaan maatiloille sopivaa piha- ja karjakoiraa. Vuonna 1936 he alkoivat kartoittaa virolaisen kyläkoiran (pihakoira) eli muri-tyypin levinneisyyttä ja määrittelivät sen rotuominaisuudet, minkä tarkoituksena oli löytää alueet joilta oli mahdollista hankkia jalostuskoiria. Eläinlääkäri Gabriele Tehver kiersi ympäri maata ja vieraili myös kodeissa joissa tiedettiin olevan murin näköisiä koiria. Osalla matkasta mukana oli myös toinen eläinlääkäri H. Talts.
Tyypit
29. huhtikuuta 1938 järjestettiin Tartossa virolaisten lampaankasvattajien kokous, jossa keskusteltiin eestinlammaskoiran jalostuksesta. Kyseinen maalaiskoira jaettiin samalla kahteen eri tyyppiin, jotka professori Sarali nimesi:
Karjakoiran jalostukseen sovittiin käytettävän collieta ja pihakoiran jalostukseen kuvaszia sekä aiemmin mainittua muri-tyyppiä. Lisäksi aiottiin luoda näistä kahdesta yhteinen rotu, joskin niiden eroksi todettiin että öisin vartioiva pihakoira ei sovellu päiväsaikaan tapahtuvaan paimennukseen.
Karjakoiran jalostus
Ensimmäiset colliet tuotiin Viroon vuonna 1934 siitoslampaiden kanssa. Vuonna 1934 alkoi ristisiitos, johon aluksi käytettiin paikallista kyläkoiranarttua ja puhdasrotuista mustaa collieta. Jälkeläiset astutettiin edelleen collie-uroksella. Ne olivat pienikokoisia, niiden karvapeite oli pitkä ja sileä ja väritys musta valkoisin rintamerkein ja varpain. Ensimmäisen polven jälkeläisiltä puuttuivat karjakoiran vaistot. Toinen sukupolvi oli jo tyypillisiä karjakoiria, mutta niiltä puuttui johdonmukaisuus ja ne käyttäytyivät äkillisesti. Kolmannesta sukupolvesta lähtien jälkeläiset ovat kuitenkin olleet hyviä karjakoiria, nykyisin erinomaisia. Karjakoira-tyyppi on nykyisin hyvin vakiintunut.
Pihakoiran jalostus
Pihakoiran jalostus oli vaikeampaa, koska haluttu rotutyyppi oli epäselvä: eri ihmisten näkemykset poikkesivat toisistaan. Vaikka kuvaszin käyttöä suositeltiin, päädyttiinkin pohjoismaalaisiin kantakoiriin - lappalaisiin ja suomalaisiin pystykorviin - koska haluttiin välttää eteläistä koiratyyppiä.
Kantakirja
Eestinlammaskoiran kantakirjassa on kaksi jaosta: karja- ja pihakoiran kantakirjat.
Kirjat
Sanomalehdet saatavilla: Digiteeritud Eesti Ajalehed
Sy Oumou Louise Sidibé
Sy Oumou Louise Sidibé (s. 1947 Kita ) on malilainen opettaja.
Oumou Louise Sidibé on entisten pääministerien Mandé Sidibén ja Modibo Sidibén sisar. Hänen entinen miehensä Victor Sy oli yksi Malin demokratialiikkeen aktivisteista.
Sidibé valmistui kirjallisuuden opettajaksi Bamakon opettajakorkeakoulusta vuonna 1970. Jäätyään ennenaikaiselle eläkkeelle hän perusti vuonna 1988 yksityisen Les Castors -koulun, joka käsittää lastentarhan, peruskoulun, lyseon ja nykyään myös MBA-ohjelman. Sidibé toimi Malin terveys-, sosiaali- ja naisministerinä vuoden 1991 siirtymäkauden hallituksessa.
Mounir Anastas
Anastasilta ovat tilanneet teoksia muiden muassa Kreikan kulttuuriministeriö, Radio France ja Unesco. Hänen musiikkiaan on esitetty Palestiinan ja Ranskan lisäksi myös Saksassa, Israelissa, Alankomaissa ja Venezuelassa. Vuonna 2000 Anastasista tuli Unescon Palestiinan-delegaation kulttuurineuvonantaja. Hän on myös toiminut opetustehtävissä Ranskassa ja luennoinut paitsi Ranskassa, myös Belgiassa, Alankomaissa ja Palestiinassa.
Anastasin kustantaja on Opus Centrum. Hänen tuotantonsa käsittää pääasiassa kamarimusiikkia, mutta hän on lisäksi säveltänyt muun muassa elektroakustisia teoksia ja pianokappaleita.
Ammunnan maailmanmestaruuskilpailut 1905
Vuoden 1905 ammunnan maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin Brysselissa. Kilpailut olivat yhdeksännet maailmanmestaruuskilpailut ammunnassa. Ohjelmassa oli vapaakivääri ja vapaapistooliammunta.
Hertzsprungin–Russellin kaavio
Hertzsprungin–Russellin kaavio eli HR-kaavio (myös HR-diagrammi, HR-diagramma) on tähtitieteessä käytettävä kaavio, jossa pystyakselina on tähden valovoimaa ja vaaka-akselina tähden lämpötilaa kuvaava luku. HR-kaavion pystyakselilla voi olla mm. tähden valovoiman logaritmi tai tähden absoluuttinen kirkkaus. Vaaka-akselilla voi olla tähden lämpötila, sen logaritmi, väri-indeksi tai spektriluokka. Monesti HR-kaavioon merkitään monia tähtiä, jolloin kaavioon muodostuu alueita, joilla tähtiä on tiheämmässä kuin muualla. Yksi näistä on pääsarja, joka kulkee ylävasemmalta alaoikealle. Muita ovat horisontaalihaara, jättiläishaara ja asymptoottihaara sekä valkeiden kääpiöiden alue. Hertzsprungin–Russellin kaavion kehittivät tähtitieteilijät Ejnar Hertzsprung ja Henry Russell vuonna 1913.
HR-diagrammin akselit
thumb|right|200px|HR-kaavio, jossa [[pääsarja on numero V]]
Vaaka-akselina on tähden pintalämpötilaa kuvava suure. Se voi olla spektriluokka, väri-indeksi, pintalämpötila tai pintalämpötilan logaritmi. Pystyakselina voi olla todellinen luminositeetti, visuaalinen luminositeetti, absoluuttinen kirkkaus yleensä visuaalisessa alueessa tai todellisen tai visuaalisen luminositeetin logaritmi. Väri-magnitudi-diagrammiksi sanotaan HR-kaaviota, jossa toinen akseli on väri-indeksi ja toinen tähden absoluuttinen kirkkaus. Tätä kaaviota käytetään monesti tähtijoukkojen HR-kaaviona, koska siihen tarvittavat tiedot on helpohko koota.
Eat You Up
Eat You Up on eteläkorealaisen artistin BoA:n esittämä pop-kappale. Se julkaistiin 21. lokakuuta 2008, ja se on saatavana ainoastaan Internetin kautta digitaalisessa muodossa. Kappaleesta on tehty kaksi musiikkivideota ja se on noussut Billboardin Hot Dance Club Play -listalla sijalle kahdeksan.
Bobergin kihlakunta
pienoiskuva|Bobergin kihlakunnan sijainti Itä-Götanmaan läänin kartalla.
Bobergin kihlakunta oli kihlakunta Itä-Götanmaan läänissä Ruotsissa. Vuoden 1945 väestönlaskennan mukaan kihlakunnan maapinta-ala oli 342,47 neliökilometriä ja asukasluku 7 750 henkeä. Kihlakuntaan kuuluneet kunnat olivat Klockrike, Brunneby, Kristberg, Ekebyborna, Lönsås, Älvestad, Skeppsås, Vallerstad ja Fornåsa.
Kihlakunnan tuolloisista kunnista Skeppsås ja Vallerstad kuuluvat nykyään Mjölbyn kuntaan ja muut Motalan kuntaan.
Goodbye Lullaby
Ensimmäinen single, "What the Hell", julkaistiin 10. tammikuuta 2011. Toukokuussa toisena singlenä julkaistiin kappale "Smile". Kolmas single, "Wish You Were Here", ilmestyi 9. syyskuuta 2011.
Kappaleet
Lavigne julkisti albumin virallisen kappalelistan 21. joulukuuta 2010 kotisivuillaan.
Kaikki kappaleet säv. ja san. Avril Lavigne, ellei toisin mainita. Deluxe Editionin bonuskappaleet:
Gary McAllister
Gary McAllister (s. 25. joulukuuta 1964 Motherwell, Skotlanti) on skotlantilainen entinen jalkapalloilija ja nykyinen valmentaja. Pelaajaurallaan hän oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Pelaajaura
McAllister aloitti uransa Motherwellissa vuonna 1981. Vuonna 1985 Skotlannin Cupin välierissä Celticia vastaan McAllister teki hyvillä otteillaan vaikutuksen Leicester Cityn manageriin Gordon Milneen. Samana vuonna hän siirtyikin yhdessä Motherwell-seurakaveri Ally Mauchlenin kanssa Leicesteriin 250 000 punnan siirtosummalla.
Leicesterissa McAllister pelasi viisi kautta vaikka se putosikin 1987 pääsarjatasolta 2. divisioonaan. Hänen peliesityksensä herättivät kiinnostusta 1. divisioonan seuroissa ja lopulta vuonna 1990 McAllister siirtyi Leedsiin. Leedsissa McAllister oli voittamassa liigamestaruutta kaudella 1991–1992 ja Charity Shieldia kaudella 1992–1993. Leedsin kapteeninakin pari kautta toiminut McAllister siirtyi Coventry Cityyn kolmen miljoonan punnan siirtosummalla vuonna 1996 pelattuaan seurassa 231 liigaottelua.
Coventryssa McAllister pelasi neljä kautta, joiden aikana seura taisteli pääasiassa putoamista vastaan. Sopimuksensa päätyttyä kesällä 2000, 35-vuotias McAllister siirtyi Liverpooliin Bosman-säännön turvin. Liverpoolissa hän pelasi loistavasti ja oli tärkeässä roolissa seuran voittaessa kaudella 2000–2001 cup-triplan eli liigacupin, FA Cupin ja UEFA Cupin. McAllister pelasi Liverpoolissa vain kaksi kautta, mutta häntä pidetään yleisesti yhtenä seuran onnistuneimmista hankinnoista. Hänet äänestettiin muun muassa sijalle 32 Liverpoolin kannattajien 100 Players Who Shook The Kop -äänetyksessä 2006.
Liverpoolista McAllister palasi kesällä 2002 takaisin sarjatasoa alempana pelanneeseen Coventryyn. Aluksi hän toimi pelaajavalmentajana ja myöhemmin päävalmentajana. McAllister lopetti uransa vuonna 2003 Coventryssa.
Skotlannin maajoukkuetta McAllister edusti uransa aikana 57 kertaa ja teki viisi maalia. Hän edusti maataan kolmesti arvokisoissa – vuonna 1990 MM-kisoissa, 1992 EM-kisoissa ja 1996 EM-kisoissa.
Valmennusura
McAllisterin valmennusura alkoi pelaajavalmentajana Coventryssa 2002. Hänen valmennuksessaan Coventry ei menestynyt erityisen hyvin ja hän erosi tehtävästään tammikuussa 2004 viettääkseen aikaa rintasyöpää sairastaneen vaimonsa kanssa.
McAllister nimitettiin 29. tammikuuta 2008 Newcastleen siirtyneen Dennis Wisen seuraajaksi Leeds Unitedin managerina. Hänen johdollaan Ykkösliigassa pelannut Leeds menestyi aluksi hyvin, mutta seuraavalla kaudella peliesitykset heikkenivät ja McAllister sai potkut.
Syyskuussa 2010 McAllister palasi valmennustehtäviin Aston Villan apulaisvalmentajana. Gérard Houllierin jouduttua sairaalaan sydänvaivojen vuoksi, McAllister toimi seuran päävalmentajana. Houllierin jätettyä seuran kauden päätteeksi, myös McAllisterin sopimus purettiin.
H’rystynivka
thumb|left|H’rystynivkan rautatieasema. thumb|left|Vanha rautatieasema. H’rystynivka on Ukrainan keskivaiheilla, Tšerkasyn alueen Umanin piirissä sijaitseva kaupunki. Vuoden 2021 alussa siellä oli noin 10 068 asukasta.
Kaupungin nimi tulee vuonna 1891 valmistuneesta rautatieasemasta, joka puolestaan sai nimensä läheisestä kylästä.
Toisessa maailmansodassa saksalaiset valloittivat kaupungin 27. heinäkuuta 1941, ja neuvostojoukot valtasivat sen takaisin 9. maaliskuuta 1944.
Dalin kihlakunta
thumb|Dalin kihlakunnan sijainti Itä-Götanmaan läänin kartalla.
Dalin kihlakunta oli kihlakunta Itä-Götanmaan läänissä Ruotsissa. Vuoden 1945 väestönlaskennan mukaan kihlakunnan maapinta-ala oli 118,28 neliökilometriä ja asukasluku 3 603 henkeä. Kihlakuntaan kuuluneet kunnat olivat Strå, Sankt Per, Nässja, Örberga, Herrestad, Källstad, Rogslösa ja Väversunda.
Kihlakunnan tuolloiset kunnat kuuluvat nykyään Vadstenan kuntaan.
Juan Orrego-Salas
Juan Orrego-Salas (18. tammikuuta 1919 Santiago – 24. marraskuuta 2019 ) oli chileläinen säveltäjä ja musikologi. Hän oli yksi Escuela moderna de música y danzan perustajista, Chilen katolisen yliopiston musiikkijaoksen perustaja ja ensimmäinen johtaja sekä Indianan yliopiston Latinalaisen Amerikan musiikin keskuksen (LAMC) perustaja.
Orrego-Salas sai diplomin arkkitehtina vuonna 1943, mutta päätti jo seuraavana vuonna luopua arkkitehdin urasta omistautuakseen täysin musiikille. Sävellysopintoja hän suoritti kotimaassaan Pedro Humberto Allenden ja Domingo Santa Cruzin johdolla. Yhdysvalloissa hän opiskeli sävellystä Aaron Coplandin johdolla Tanglewoodissa sekä Randall Thompsonin johdolla Virginian ja Princetonin yliopistoissa. Lisäksi hän suoritti maassa musikologian opintoja Paul Henry Langin ja Georg Herzogin johdolla Columbian yliopistossa.
Vuonna 1947 Orrego-Salas palasi Chileen Chilen yliopiston musiikin professorina ja Chilen katolisen yliopiston kuoronjohtajana. Vuonna 1949 hän matkusti Eurooppaan, jossa johti teoksensa Canciones castellanas (Op. 20) kantaesityksen. Teos oli valittu esitettäväksi ISCM:n 23. festivaalissa, joka järjestettiin Palermossa ja Taorminassa. Palattuaan Euroopasta Orrego-Salas aloitti toimittamisen Revista musical chilena -lehdessä, ja vuonna 1950 hänestä tuli El Mercurion musiikkikriitikko. Hänen teoksiaan myös esitettiin jatkuvasti Chilessä ja ulkomailla. Häneltä tilattiin monia orkesteri- ja kamarimusiikkiteoksia.
Vuonna 1953 Orrego-Salasista tuli Chilen yliopiston sävellyksen erikoisprofessori. Seuraavana vuonna hän palasi toisella Guggenheim-stipendillään Yhdysvaltoihin ja vietti vuoden säveltäen New Yorkissa. Ollessaan taas kotimaassa hän aloitti Instituto de extension musicalin johtamisen; kyse on organisaatiosta, jonka johdolla toimivat Chilen sinfoniaorkesteri, Chilen kansallisbaletti ja muut toimijat. Tässä tehtävässä Orrego-Salas vietti kahden vuoden ajan, minkä jälkeen hänestä tuli Katolisen yliopiston musiikkijaoksen johtaja Santiagossa. Hän johti sitä vuoteen 1961. Hän vietti myös kahdenkymmenen vuoden ajan Chilen yliopiston henkilökunnan jäsenenä ja palveli vuosina 1961–1987 perustamassaan Indianan yliopiston Latinalaisen Amerikan musiikin keskuksessa.
Orrego-Salas sai neljästi Chilessä festivaalipalkinnot (1948, 1950, 1952, 1998) ja kahdesti Olga Cohen -palkinnon (1956, 1958). Hän sai vuonna 1971 Katolisen yliopiston kunniatohtorin arvon, ja vuonna 1999 hänestä tehtiin Chilen taideakatemian kirjeenvaihtajajäsen sekä Valparaíson paavillisen katolisen yliopiston erikoisprofessori. Vuonna 1992 Orrego-Salas sai Chilen kansallisen musiikkipalkinnon. Hänet palkittiin myös Yhdysvalloissa, jossa Amerikan valtioiden järjestö myönsi hänelle vuonna 1988 Gabriela Mistral -palkinnon. Ollessaan Yhdysvalloissa hän vieraili usein Chilessä, muun muassa marraskuussa 2005 kirjansa Encuentros, visions y repasos: Capítulos en el camino de mi música y mi vida julkaisutilaisuudessa. Tämän jälkeen hän osallistui kahden suurimuotoisen teoksensa esitykseen, jonka piti hänen poikansa Juan Felipe Orregon johtama Chilen sinfoniaorkesteri. Tilauksia hänelle esittivät muiden muassa Yhdysvaltain kansallisorkesteri, Louisvillen orkesteri, National Endowment for the Arts ja Inter-American Music Council. Orrego-Salas sävelsi muun muassa sinfonioita, konserttoja ja kantaatin América, no en vano invocamos tu nombre Pablo Nerudan sanoihin. Hänen muiden teostensa joukossa ovat Obertura Festiva (Op. 21) sekä vokaaliteokset Cantata de Navidad (Op. 13), Canciones castellanas (Op. 20) ja sarja El alba del Alhelí (Op. 29).
Orrego-Salas matkusti opettajana ja luennoitsijana Argentiinaan, Brasiliaan, Kolumbiaan, Ranskaan, Isoon-Britanniaan, Italiassa, Meksikoon, Peruun, Venäjälle, Espanjaan, Uruguayyn, Venezuelaan ja Jugoslaviaan.
Kaarle Soikkeli
Kaarle August Soikkeli (26. elokuuta / 7. syyskuuta 1871 Pietari – 1. huhtikuuta 1932 Helsinki ) oli suomalainen historioitsija. Hän sai vuonna 1930 kanslianeuvoksen arvon.
Soikkelin vanhemmat olivat valumestari Elias Soikkeli ja Helena Alestalo. Hän pääsi ylioppilaaksi Turun lyseosta 1891, suoritti teologian erotutkinnon 1896 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1912.
Soikkeli oli Vihdin kansanopiston johtaja 1897–1902, porvoolaisen Uusimaa-lehden päätoimittaja 1902–1904, Porvoon tuomiokapitulin notaari 1902–1909 ja Kansallismuseon amanuenssi 1908–1913. Sen jälkeen hän työskenteli erilaisissa lehti-, arkisto- ja opetustehtävissä 1913–1919. Soikkeli oli Karjala-lehden toimittajana 1914–1915, Kajaanin seminaarin lehtorina 1916–1918 ja Kauppalehden toimitussihteerinä 1918–1919. Soikkeli järjesti vuosina 1915–1916 Viipurin kaupunginarkiston kuntoon ja myöhemmin hän järjesti vielä Oulun kaupunginarkiston 1925 ja Tornion kaupunginarkiston 1928.
Soikkeli oli vapaussodan historiakomitean sihteeri 1918–1926 ja vuodesta 1928 Sota-arkiston hoitaja. Soikkeli toimi lisäksi vastaperustetun Sotamuseon kokoelmien järjestäjänä. Hän oli kansalaissodan niin sanotun virallisen historiateoksen toimittaja.
Soikkeli julkaisi historiaa, Suomen sisällissotaa ja sukututkimusta koskevia artikkeleita useissa aikakaus- ja sanomalehdissä sekä muun muassa Tietosanakirjassa. Hän laati myös Oulun, Viipurin ja Tornion kaupunginarkistojen luettelot ja Suomen kirkon kanttorien ja urkurien matrikkelin.
Kaarle Soikkeli kuoli sydänkohtaukseen 60 vuoden ikäisenä huhtikuun alussa 1932.
Liivinmaanlintukoira
Liivinmaanlintukoira eli liivinmaanseisoja (Livländischer Vorsteher) on virolainen koirarotu. Sen paikallinen jalostus alkoi 18.–19. vuosisadalla ja pointterin arvellaan olleen sen tärkein kantarotu. Se on kookas, virtaviivainen ja tyypiltään melko yhtenäinen.
Latvijas Pasts
Latvijas Pasts perustettiin 2. tammikuuta 1992 pian Latvian neuvostomiehityksen päättymisen jälkeen. Samana vuonna Maailman postiliitto päätti Latvian jäsenyyden palauttamisesta järjestössä. Latvian liityttyä Euroopan unionin jäseneksi 1. toukokuuta 2004 tulivat voimaan myös postilain muutokset, jotka velvoittivat Latvijas Pastsin monopolin asteittaiseen purkamiseen vuoteen 2013 mennessä. Latvian postimarkkinat avautuivatkin kokonaan kilpailulle 1. tammikuuta 2013.
KV11
KV11 on Ramses III:n hauta Kuninkaiden laaksossa Uuden valtakunnan 20. dynastian ajalta.
Haudasta on löydetty muumioita, hautakalusteita ja astioita. Upotettujen reliefien maalaukset ovat hyvässä kunnossa, mutta I-kammion takana vesivahingot ja seinien halkeilu on aiheuttanut maalausten putoamista.
Hagenow
thumb|250px|Hagenowin sijainti Ludwigslust-Parchimin piirikunnassa. Pienemmässä kuvassa Ludwigslust-Parchimin sijainti Mecklenburg-Etu-Pommerin osavaltiossa.
Hagenow on kaupunki Ludwigslust-Parchimin piirikunnassa Mecklenburg-Etu-Pommerin osavaltiossa Pohjois-Saksassa. Se sijaitsee noin 95 kilometriä Rostockista lounaaseen ja noin 80 kilometriä Hampurista itään.
Maantiede
Hagenow sijaitsee Hampurin metropolialueen itäosassa ja Mecklenburg-Etu-Pommerin osavaltion lounaisosassa. Kaupungin halki virtaa Schmaarjoki, joka on Elben sivujoki.
Historia
Varhaisin asiakirjamaininta Hagenowista on 1190-luvulta muodossa Hachenowe. Paikkakunnasta on maininta kaupunkina jo vuodelta 1370, mutta täydet kaupunkioikeudet se sai vasta 1754. Hagenowia kohtasivat tuhoisat kaupunkipalot vuosina 1538, 1748 ja 1766. Se oli 1900-luvulle asti tyypillinen maanviljelijöiden ja käsityöläisten kaupunki. 1900-luvun taitteessa asukkaita oli runsaat 4 000. Hagenowin rautatieasema Bahnhof Hagenow Land avattiin syksyllä 1846.
Toisen maailmansodan jälkeen Hagenow jäi Neuvostoliiton miehitysvyöhykkeelle ja siten osaksi DDR:ää. Virallisesti venäläisjoukot poistuivat 1992.
Hagenowin arkkitehtonisia nähtävyyksiä ovat muun muassa vesitorni Städtischer Wasserturm Hagenow. Punatiilinen torni rakennettiin 1905–1908, ja se on 28 metriä korkea. Hagenowin uusgoottilainen kirkko on 1870-luvulta.
Talous
Hagenowissa on runsaasti elintarviketeollisuutta. Kaupungissa sijaitsee muun muassa elintarvikevalmistaja Carl Kühne KG:n tuotantolaitos. Hagenow sijaitsee Bundesautobahn 24:n (Hampuri–Berliini) varrella. Paikallisliikenne järjestyy Bundesstraße 321:n välityksellä. Hagenowin rautatieasemalta on suora yhteys Hampuriin ja Schweriniin.
Bock (oluttyyppi)
Bock eli pukkiolut on alkujaan Einbeckin kaupungista läheltä Hannoveria peräisin oleva voimakas pohjahiivaolut. Bock on väriltään joko vaalea tai tumma, maltaisen täyteläinen ja alkoholipitoinen.
Indonesian yliopisto
Historiaa
Indonesian yliopisto tulkitsee saaneensa alkunsa hollantilaisten vuonna 1849 käynnistämästä ylemmästä lääketieteellisestä koulutuksesta. Vuonna 1951 koulutukselle annettiin virallinen nimi Dokter-Djawa School (Jaavalaisten lääkärien oppilaitos). 1800-luvun lopulla oppilaitoksen nimi vaihtui, vuonna 1898 muotoon School tot Opleiding van Indische Artsen (STOVIA, Lääketieteellinen oppilaitos alkuperäiskansojen lääkäreille). Tämä oppilaitos suljettiin vuonna 1927. Samoihin aikoihin perustettiin kuitenkin toinen ylempi lääketieteellinen oppilaitos ja neljä muuta ylempää opetusta antavaa instituuttia Jaavan kaupunkeihin: Technische Hoogeschool te Bandoeng (Insinööritieteiden tiedekunta) Bandungiin (1920), Recht Hoogeschool (Lakitieteellinen tiedekunta) Bataviaan eli nykyiseen Jakartaan (1924), Faculteit der Letteren en Wijsbegeerte (Luonnontieteiden ja humanististen tieteiden tiedekunta) Bataviaan (1940) ja Faculteit van Landbouwweteschap (Maataloustieteiden tiedekunta, Bogoriin (1941). Näiden perustalle syntyi vuonna 1946 Nood-universiteit (Hätätilayliopisto).
Vuonna 1947 Nood-universiteit muutti nimensä muotoon Universiteit van Indonesië; yliopiston pääpaikaksi tuli Jakarta, vaikka silloisessa pääkaupungissa Yogyakartassa oli myös opetusta. Indonesian itsenäistymisen jälkeen vuonna 1949 yliopisto keskitti ydintoimintansa Jakartaan. Yliopiston virallinen nimi muutettiin vuonna 1950 hollanninkielisestä muodosta indonesian kielelle muotoon Universiteit Indonesia. Tässä vaiheessa yliopiston lääketieteellinen, lakitieteellinen, humanistinen (Faculty of Letters) ja filosofinen tiedekunta toimivat Jakartassa, insinööritieteiden tiedekunta Bandungissa, maataloustieteellinen tiedekunta Bogorissa, hammaslääketieteellinen tiedekunta Surabayassa ja taloustieteiden tiedekunta Makassarissa.
Jakartan ulkopuoliset tiedekunnat kehittyivät vuosina 1954-1963 itsenäisiksi yliopistoikseen. Indonesian yliopistoon jääneet tiedekunnat toimivat Jakartan ydinkeskustassa Jl. Salemba -kadun varrella. Yliopistoon perustettiin myös uusia tiedekuntia ja toiminta keskittyi kolmelle kampusalueelle. Vuonna 1987 suuri osa yliopistosta muutti uudelle 320 hehtaarin laajuiselle Depokin kampukselle, joka rakennettiin aivan Jakartan kaupungin eteläpuolelle. Yliopistolle Salemban kampukselle jäivät lääketieteen ja hammaslääketieteen tiedekunnat sekä yliopistollisia jatko-opintoja tarjoava koulutusohjelma.
Depokin kampusaluetta on täydennetty vuosien saatossa uudisrakennuksilla. Esimerkinä mainittakoon uudenaikainen yliopistokirjasto.
Sijoitus kansainvälisissä yliopistovertailuissa
Indonesian yliopisto arvioidaan yleensä Indonesian korkeatasoisimmaksi yliopistoksi. Se sijoittui - yliopistovertailusta riippuen - esimerkiksi sijalle 601–800 maailmassa brittiläisessä THE-rankingissa (2020), sijalle 296 maailmassa yliopiston akateemista arvostusta korostavassa QS World University Rankingissa ja maailmanlistan sijalle 771 espanjalaisessa Webometrics-listauksessa. Tieteellisiä ansioita painottavassa Shanghain Jiao Tong -yliopiston ARWU-yliopistorankingiin (Academic Ranking of World Universities) ei kuitenkaan mahtunut yhtään yliopistoa Indonesiasta, vaikka ARWU-listalle kerätään tuhat maailman huippuyliopistoa. Tieteellisten viittausten ja palkintojen saralla Indonesian yliopisto ei olekaan maailman kärkiyliopistojen joukossa.
Opiskelijat ja henkilökunta
Indonesian yliopistossa opiskeli vuonna 2019 yli 47 000 opiskelijaa. He olivat kirjoilla yliopiston 14 tiedekunnassa, kahdessa jatko-opintoja tarjoavassa graduate schoolissa tai ammatillisten täydennysopintojen parissa. Yliopiston akateemiseen henkilökuntaan kuului 2 016 ihmistä.
Opetusta annetaan pääsääntöisesti indonesian kielellä, joskin osa alempaan korkeakoulututkintoon johtavista ohjelmista on saatavilla myös englanniksi. Maisteri- ja tohtoritutkintoon johtava opetus on muutamaa poikkeusta lukuun ottamatta indonesiaksi (maisteritasolla poikkeuksena ravitsemustiede, kansanterveys, liikkeenjohto, taloustiede; tohtoritasolla ainoastaan biolääketiede).
Uddhav Thackeray
Uddhav Thackeray (s. 27. heinäkuuta 1960) on intialainen poliitikko ja Shiv Senan puheenjohtaja, joka on toiminut Maharashtran osavaltion pääministerinä 28. marraskuuta 2019 alkaen. Hän on toiminut myös puolueensa äänenkannattajan Saamanan päätoimittajana. Isänsä Bal Thackerayn eläessä Uddhav avusti häntä puolueenjohdossa ja toimi puolueen kampanjavastaavana vuodesta 2002.
Poliittisen uransa ohessa Thackeray on toiminut valokuvaajana ja toimittanut kuvakokoelmia Maharashtrasta.
Palstatila
Palstatila oli Suomessa 19.12.1864 annetun lohkomis- ja erottamisasetuksen mukaisesti toisesta tilasta erotettu siinä suhteessa epäitsenäinen tila, että sen maaverosta jäi vastaamaan emätila. Vastineena tästä palstatila maksoi emätilalle vuosittaisen palkintoveron. Lohkomalla muodostetut tilat olivat tässä suhteessa täysin itsenäisiä. Palstatilalla ei ollut manttaalia eikä se suorittanut veroa valtiolle, vaan se suoritti emätilalle palkintoveroa. Palstatilajärjestelmä lakkautettiin 1926 annetulla lailla (340/1926), jolloin palstatiloista tuli vuoden 1927 alusta alkaen tavallisia tiloja, joille laskettiin myös manttaali. Tämän jälkeen palstatilat ja emätilat olivat samanarvoisia itsenäisiä tiloja eikä palstatiloilla enää ollut eroa lohkomalla muodostettuihin itsenäisiin tiloihin nähden.
Sigfried Held
Sigfried Held (s. 7. elokuuta 1942) on entinen saksalainen jalkapalloilija ja valmentaja.
Held pelasi Saksan maajoukkueessa 41 maaottelua vuosina 1966–1973 ja teki niissä viisi maalia. Hän oli mukana 1966 MM-kisoissa, joissa Saksa oli toinen, ja 1970 MM-kisoissa, joissa hän sai pronssia.
Pelaajauran jälkeen Held ryhtyi valmentajaksi. Hän valmensi muun muassa Bundesliigassa Schalkea ja Dynamo Dresdeniä sekä ulkomailla turkkilaista Galatasarayta, itävaltalaista Admira Wackeria ja japanilaista Gamba Osakaa. Lisäksi Held on valmentanut Islannin, Maltan ja Thaimaan maajoukkueita.
Gunnar Soininen
Gunnar Julius Victor Douglas Soininen (vuoteen 1934 Johnsson; 30. huhtikuuta 1904 Kuopio – 11. joulukuuta 1973 Helsinki ) oli suomalainen lääkäri ja historioitsija.
Soinisen vanhemmat olivat lääkintöneuvos Julius Viktor Johnsson ja Alfhild Adelaide Emilie Frey. Hänen puolisonsa vuodesta 1932 oli sairaanhoitaja Margareta Maria Karolina Hampf. Soininen tuli ylioppilaaksi Kuopion lyseosta 1922, valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1932 ja väitteli lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi samana vuonna. Soininen oli Helsingin yliopiston lääketieteen historian dosentti 1933–1959. Uransa ensimmäisinä vuosina hän työskenteli Helsingin yleisen sairaalan palveluksessa mutta siirtyi sitten vakuutuslääkärin tehtäviin. Keskinäisen henkivakuutusyhtiö Suomen ylilääkäri Soininen oli vuodesta 1947 ja Jälleenvakuutus-Oy Varman ylilääkäri vuodesta 1946. Hän tutki lääketieteen historiaa ja henkilöhistoriaa ja kirjoitti aiheesta useita julkaisuja. Sotilasarvoltaan Soininen oli reservin lääkintäkapteeni. Hänelle myönnettiin professorin arvonimi vuonna 1954.
Allu Tuppurainen
Allan Rauli Kristian ”Allu” Tuppurainen (s. 1. huhtikuuta 1951 Kuopio) on suomalainen näyttelijä. Tuppurainen tunnetaan parhaiten luomastaan Röllistä, jota hän on näytellyt televisiosarjassa ja viidessä elokuvassa.
Tuppurainen käsikirjoitti ja ohjasi Yle TV2:n lastenohjelmille tuotettua Rölli-televisiosarjaa, ja sävelsi sarjaan musiikkia. Vuonna 2001 Tuppurainen sai lastenkulttuurin valtionpalkinnon. 24. elokuuta 2006 Rölli valittiin Satusuomalaiseksi.
Tuppurainen tunnetaan myös yhtenä ohjaaja Visa Mäkisen luottonäyttelijöistä. Hän on näytellyt useissa Mäkisen ohjaamissa elokuvissa, kuten Pi pi pil... pilleri, Likainen puolitusina, Agentti 000 ja kuoleman kurvit ja Vapaa duunari Ville-Kalle.
Taustatietoa
Tuppuraisella on puusepän ammattitutkinto. Näyttelemisen hän aloitti synnyinkaupungissaan Kuopiossa 1970-luvun alkupuolella. Seitsemän vuotta Kuopion kaupunginteatterissa näyteltyään hän vaihtoi Porin teatteriin, josta hän muutti Vaasan kaupunginteatteriin. Vaasan kaupunginteatterissa on esitetty kaksi Rölli-näytelmää.
Allu Tuppurainen jäi eläkkeelle Vaasan kaupunginteatterista 2014. Hän asuu nykyään Pirkkalassa.
Rölli
Tuppuraisen luoma Rölli on peikkomainen hahmo, joka asuu yksin pienessä puumökissä keskellä metsää ja viettää päivänsä ihmettelemällä maailman kummallisuuksia ja ”ihmisotusten” omituista käytöstä. Metsän nimi on Röllimetsä ja sen avulla Tuppurainen on ottanut esille lapsille suunnattuja luonnonsuojeluun liittyviä arvoja. Rölli on vahvasti ekologinen hahmo ja monissa Rölli-seikkailuissa välittyy ympäristöystävällinen sanoma.
Televisiossa Vaasan kaupunginteatterin (ensimmäisen kymmenen jakson osalta Porin teatterin) tuottamia Röllin seikkailuja on esitetty lähes vuosittain. Rölli syyllistyy ajoittain innostuessaan suoranaiseen hölmöilyyn ja ajattelemattomuuteen, mutta ei pahuuttaan. Rölli toimii yleensä ennen kuin ajattelee. Rölli yrittää väenväkisin esittää tuhmaa, mutta se ei oikein tahdo onnistua, koska Rölli on todellisuudessa mieleltään aivan kiltti ja hyväntahtoinen.
Äänitteet
Rölli-äänitteitä on julkaistu 14 levyn verran ja myyty satoja tuhansia kappaleita. Lisäksi Tuppurainen on julkaissut pari muuta levyä ja yhden singlen omalla nimellään.
Muut julkaisut
Leo Meller (toimittaja)
Leo Ilmari Meller (26. syyskuuta 1915 Helsinki – 25. kesäkuuta 1990 Helsinki) oli pitkäaikainen Yleisradion toimittaja sekä Mainos-TV:n ohjelmajohtaja.
Leo Meller pääsi ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta normaalilyseosta 1936 ja opiskeli sitten suomen kieltä ja kirjallisuutta Helsingin yliopistossa. Ennen talvisotaa Meller toimi lyhyen aikaa Berner Oy:n mainospäällikönä. Jatkosodan aikana hän työskenteli toimittajana valtion tiedotuslaitoksessa ja Vapaassa Kansassa. Meller oli Kansallisen Edistyspuolueen vt. puoluesihteerinä 1941–1944 ja kuului Vapaamielisten Liiton valtuuskuntaan 1952–1965.
Yleisradiossa Meller toimi esitelmä- ja selostusosaston toimittajana 1945–1947, apulaisosastopäällikkönä 1947–49, selostusosaston päällikkönä 1949–1960, puheohjelmien osaston päällikkönä 1960–1964 ja vs. ohjelmapäällikkönä 1964–1965. Hän pyrki selostusosaston päällikkönä toimiessaan kehittämään erityisesti radiokuuluttajien äänenkäyttöä sekä ohjelmareportaasien tasoa. Meller oli Suomen Aikakauslehdentoimittajain Liiton puheenjohtaja 1956–1961 ja Nuoren Voiman Liiton ylijohtaja 1958–1964.
Vuonna 1965 Meller siirtyi Mainos-TV:n ohjelmajohtajaksi ja hoiti tehtävää eläkkeelle jäämiseensä 1980 saakka.
Veikko Juntunen
Veikko Johannes Juntunen (s. 18. syyskuuta 1946 Posio) on suomalainen sanoittaja ja säveltäjä, aiemmalta ammatiltaan kirjaltaja. Hän on sanoittanut ja säveltänyt noin 1 800 kappaletta. Hän on tehnyt varsinkin iskelmiä ja muuta tanssimusiikkia, mutta vähäisemmässä määrin myös lastenlauluja, joululauluja, hengellisiä lauluja, näytelmämusiikkia ja muun muassa pop-passion. Hänen kappaleistaan tunnetuimpia on Jamppa Tuomisen hitti ”Aamu toi ilta vei”.
Posiolta Ouluun nuorena muuttanut Juntunen soitti 1960-luvulla oululaisissa rautalanka- ja tanssiorkestereissa. Keikkailu jatkui 1970-luvun alkupuolelle asti. 1980-luvun alussa Juntunen muutti Kiiminkiin. Hänen ensimmäinen levytetty sävellyksensä ja sanoituksensa oli ”Nuoruus on hetki vain” (1970), joka oli samalla samassa kirjapainossa työskennelleen Matti Eskon ensilevytys. Jamppa Tuomisen ja Matti Eskon lisäksi Juntusen lauluja ovat levyttäneet muun muassa Frederik, Katri Helena, Kirka, Arja Havakka, Matti ja Teppo, Teuvo Oinas, Matti Ojala, Esko Rahkonen, Jari Sillanpää, Reijo Taipale, Souvarit, Solistiyhtye Suomi sekä Tarja Ylitalo. Myös Oulun Kärppien kannatuslaulu ”Kärpät on rautaa” (1980) on Juntusen tekemä.
Juntunen on säveltänyt myös hengellisen passion nimeltä Noussut hän on, joka levytettiin vuonna 1979.
Henri Haapamäki
Henri Haapamäki (s. 6. tammikuuta 1989) on suomalainen aktiiviuransa päättänyt ralliautoilija. Hän kilpaili pääosin Junior WRC -sarjassa Hannu's Rally Teamin Citroënillä. Haapamäki ajoi ensimmäisen rallinsa vuonna 2008 Ford Escort RS2000 -autolla. Haapamäen kartanlukijana toimii Marko Salminen.
Veikko Juntunen
Juntunen palkittiin elämäntyöstään Suven Sävel -iskelmäfestivaaleilla 29. heinäkuuta 2006. Hän on käyttänyt myös salanimiä Manna Korpi, Tiina Kouva, O. Nuutimo ja Papol.
Lähteet
http://oulu.ouka.fi/kirjasto/oulunarkki/arkki_kaunokirjallisuus.aspx?teema=43&nimi=Veikko%20Juntusen%20nuotit&valikko=0
Henri Haapamäki
Vuoden 2015 Suomen rallissa Haapamäki ajoi Junior WRC-luokassa 16 pohja-aikaa, koko rallin 20:lle erikoiskokeelle. Kolmannella erikoiskokeella sattunut rengasrikko toi Haapamälle 2min30s takaa-ajo aseman, mutta Haapamäki nousi tämän jälkeen hurjan ajon jälkeen vain 0,5s päähän luokan voittaneesta Ranskan Quentin Gilbertistä.
Kaudelle 2016 Haapamäki siirtyi Rallicrossin SM-sarjaan ja saavutti heti debyytti-kaudellaan SRC-luokan hopeaa. Kaudella 2017 saavutuksena oli niin ikään hopea ja kausinä 2018 ja 2019 hän onnistui voittamaan luokan SM-kultaa. Kaudelle 2020 Haapamki vaihtoi rallicrossin Supercar-luokkaan. Kaudella 2022 hän saavutti oman luokkansa SM-pronssia. Haapamäki on saavuttanut mitalin jokaisella ajamallaan kaudella rallicrossin SM-sarjoissa.
Muu toiminta
Haapamäki on toiminut Ylelle ralliasiantuntijana ja tehnyt Mikko Hirvosen kanssa sarjaa moottoriurheilusta.
Hangonsaaren ratapiha
Hangonsaari (, 1. kesäkuuta 2003 saakka Rikkihappo, ratakm 269+655) on Suomen rataverkon liikennepaikka Uudessakaupungissa. Liikennepaikka sijaitsee Hangonsaaressa, jolta on pengertie mantereen puolelle. Saarella toimii Yaran lannoitetehdas, jota liikennepaikka palvelee.
Perr Schuurs
Perr Schuurs (s. 26. marraskuuta 1999 Nieuwstadt) on alankomaalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän edustaa Eredivisiessä pelaavaa Ajaxia.
Schuurs nousi Fortuna Sittardin junioreista edustusjoukkueeseen kaudella 2016–2017. Vuoden 2018 alussa hän siirtyi Ajaxiin mutta pelasi vielä puoli vuotta lainalla Fortuna Sittardissa. Kaudella 2018–2019 hän pääsi Eredivisiessä kentälle vain yhden ottelun lopussa. Kaudella 2019–2020 hän on 14 ensimmäisen kierroksen aikana pelannut kuusi ottelua ja tehnyt maalin kotiottelussa Heerenveeniä vastaan. Mestarien liigan alkulohkossa hän on pelannut kaksi ottelua, joista toisen alusta loppuun.
Schuurs on pelannut Alankomaiden alle 19-, alle 20- ja alle 21-vuotiaiden maajoukkueissa.
Aatu Räty
Aatu Veli Eemeli Räty (s. 14. marraskuuta 2002 Oulunsalo) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-seura Vancouver Canucksin organisaatiossa. Hän pelaa pääasiassa AHL-joukkue Abbotsford Canucksissa. Räty on pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta hän osaa pelata myös laidassa. Rätyä on pidetty yleisesti yhtenä ikäluokkansa lupaavimmista pelaajista Suomessa.
Seuraura
Räty on Oulun Kärppien kasvatti. Hän oli kaudella 2016–2017 C-nuorten SM-sarjan runkosarjassa 21 syöttöpisteellään joukkueensa paras syöttäjä isoveljensä Aku Rädyn kanssa. Aatu Räty voitti kauden päätteeksi C-nuorten SM-hopeaa. Hänet palkittiin C-nuorten SM-sarjan parhaana hyökkääjänä Sami Kapanen -palkinnolla sekä valittiin sarjan tähdistökentälliseen. Kaudella 2017–2018 Räty jakoi tehoilla 35+30=65 koko C-nuorten SM-karsintojen maalipörssin voiton Ässien Eero Niemen kanssa ja hän sijoittui pistepörssissä kolmanneksi. Räty voitti myös tehoilla 10+21=31 C-nuorten SM-sarjan runkosarjan syöttöpörssin sekä sijoittui pistepörssissä toiseksi edellään vain SaiPan Aleksi Sinkkonen. Hän voitti kauden päätteeksi C-nuorten SM-pronssia. Räty palkittiin pistepörssivoitostaan Reijo Leppänen -palkinnolla. Hänet palkittiin myös koko sarjan parhaana pelaajana Esa Tikkanen -palkinnolla, parhaana hyökkääjänä Sami Kapanen -palkinnolla sekä valittiin tähdistökentälliseen. Räty pelasi osan kaudestaan myös Kärppien B-nuorissa, jossa hän voitti SM-pronssia.
Alkukaudella 2020–2021 Räty pelasi SM-liigassa varsin pienessä roolissa kuusi ottelua. Hän pelasi kahdeksan ottelua seuran U20-joukkueessa, kunnes marraskuussa 2020 Räty joutui yli kahdeksi kuukaudeksi sivuun loukkaantumisen vuoksi. Hän palasi kaukaloihin tammikuussa 2021. Räty sai loppukaudella tasaisemmin vastuuta SM-liigassa pelaten varsinaisen tulokaskautensa aikana kaikkiaan 35 runkosarjaottelua tehopistein 3+3=6 ja kolme playoff-ottelua ilman tehopisteitä.