cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Wiley Post
Varhainen lentoura
thumb|250px|Winnie Mae. [[National Air and Space Museum.]] Post syntyi Van Zandtin piirikunnassa Teksasissa, mutta hänen perheensä muutti Oklahomaan hänen ollessaan viisivuotias. Hänen lentouransa alkoi 26-vuotiaana Burell Tobbs and His Texas Topnotch Fliersin lentosirkuksen laskuvarjohyppääjänä, ja hän tuli hyvin tunnetuksi lentonäytöksissä esiintyjien piirissä. Vuonna 1926 hän menetti öljykenttäonnettomuudessa vasemman silmänsä, mutta hän käytti korvausrahojaan ensimmäisen lentokoneensa ostoon. Tuohon aikaan hän tapasi toisen oklahomalaisen, Will Rogersin, kun hän lennätti Rogersin rodeoon, ja heistä kahdesta tuli lopulta hyvät ystävät. Post oli varakkaiden oklahomalaisten öljymiesten Powell Briscoen ja F.C. Hallin henkilökohtainen lentäjä vuonna 1930 kun Hall osti yksimoottorisen ylätason Lockheed Vegan, mikä oli yksi kuuluisimmista 1930-luvun alun ennätystentekokoneista. Hall antoi koneelle nimeksi Winnie Mae tyttärensä mukaan, ja Post saavutti ensimmäisen kerran kansallista kuuluisuutta voittamalla tuolla koneella kansallisen nopeuslentokilpailun (National Air Race Derby) Los Angelesista Chicagoon. Koneen runkoon oli kirjoitettu "Los Angelesista Chicagoon 9 tunnissa 9 minuutissa 4 sekunnissa. 27. elokuuta 1930."
Smirnov
Smirnov voi viitata seuraaviin:
Wiley Post
Harold Gattyn kanssa
thumb|350px|Wiley Post (keskellä vasemmalla) ja Harold Gatty (keskellä oikealla) [[Tempelhofin lentoasemalla Saksassa kesäkuussa 1931 maailmanympärilennon välilaskulla matkalla Moskovaan]] Kuten monet aikansa lentäjät, Post ei pitänyt siitä tosiasiasta, että maailmanympärilennon nopeusennätys ei ollut lentokoneella vaan ilmalaiva Graf Zeppelinillä, joka Hugo Eckenerin ohjaamana kiersi maailman 21 päivässä vuonna 1929. 23. kesäkuuta 1931 Post ja hänen lentosuunnistajansa Harold Gatty nousivat Rooseveltin lentokentältä Long Islandilta New Yorkista Winnie Maella lennolle, joka veisi heidät maailman ympäri neljäntoista välilaskun kautta, jotka tapahtuivat Newfoundlandissa, Englannissa, Saksassa, Neuvostoliitossa, Alaskassa, Kanadan Albertassa sekä Ohion Clevelandissa ennen paluutaan Rooseveltin lentokentälle. Paluu tapahtui 1. heinäkuuta heidän matkattuaan 15 474 mailia (n. 24 903 km) ennätysajassa 8 päivää 15 tuntia ja 51 minuuttia. Heidän vastaanottonsa veti vertoja Charles Lindberghin saamalle kaikkialla minne he menivät. He söivät päivällistä Valkoisessa talossa 6. heinäkuuta, ottivat osaa seuraavana päivänä New Yorkissa pidettyyn paraatiin, ja olivat kunniavieraina Amerikan ilmailun kauppakamerin (Aeronautical Chamber of Commerce of America) juhla-aterialla hotelli Astorissa. Lennon jälkeen Post hankki Winnie Maen F.C. Hallilta ja hän ja Gatty julkaisivat matkakertomuksensa nimellä "Maailman ympäri kahdeksassa päivässä" (Around the World in Eight Days), mikä sisälsi Will Rogersin esipuheen.
Viimeinen lento
Post kiinnostui vuonna 1935 tutkimaan posti- ja matkustajalentoreittiä Yhdysvaltain länsirannikolta Venäjälle. Käteisvarojen puutteessa hän rakensi lentokoneen kahden onnettomuuskoneen osista ja suunnitteli lisäävänsä ponttoonit Alaskan ja Siperian järville laskeutumista varten. Hänen ystävänsä Will Rogers vieraili usein hänen luonaan Burbankin lentokentällä Kaliforniassa sillä aikaa kun hän rakensi konetta ja pyysi Postia lentämään hänet Alaskan halki jotta hän löytäisi uutta materiaalia sanomalehtipalstaansa varten. Kun Postin tilaamia ponttooneja ei kuulunut, hän käytti ponttooneja jotka oli suunniteltu paljon painavammalle koneelle, mikä teki hänen koneestaan vaarallisen raskaan, varsinkin kun otetaan huomioon mukaan lastattu metsästys- ja kalastusvälineistö. Heinäkuussa suoritetun koelennon jälkeen Post ja Rogers lähtivät lentokoneellaan Seattlesta Washingtonista varhain elokuussa. Postin ohjatessa konetta Rogers kirjoitti lehtiartikkeleitaan kirjoituskoneellaan. Muutaman mailin päässä Point Barrowsta Alaskassa he eksyivät huonossa säässä ja laskeutuivat laguuniin kysyäkseen neuvoa. Koneen moottori pysähtyi heidän yrittäessään nousta myöhemmin ilmaan ja lentokone syöksyi laguuniin, mikä irrotti oikean siiven ja tappoi molemmat miehet välittömästi.
Muistomerkkejä ja kunnianosoituksia
Vuonna 1936 Smithsonian-instituutti hankki itselleen Winnie Maen Postin leskeltä. Kaksi onnettomuuspaikan muistomerkkiä kunnioittavat näiden kahden miehen muistoa ja ovat mukana Yhdysvaltain historiallisten nähtävyyksien luettelossa (National Register of Historic Places).
Wiley Post vastaanotti useita kunniamerkkejä ja mitaleja: Distinguished Flying Cross (USA) (1932), Belgian kultamitali (1934) sekä International Harmon Trophy (1934). Vuonna 1979 Yhdysvaltain postilaitos julkaisi hänen kunniakseen kaksi lentopostimerkkiä  (C95  ja C96 ).
Maria de Jesus
Maria de Jesus dos Santos (10. syyskuuta 1893 Ourém – 2. tammikuuta 2009 Tomar) oli pitkäikäisyydestään tunnettu portugalilainen nainen.
115-vuotiaasta naisesta tuli maailman vanhin elävä ihminen Edna Parkerin kuoltua marraskuussa 2008. Hän oli lukutaidoton. Maria de Jesus sai kuusi lasta, 11 lastenlasta, 16 lastenlasten lasta ja 5 lastenlastenlastenlasta. Hän jäi leskeksi ollessaan 57-vuotias ja oli näin ollen leskenä 58 vuotta.
Jesus oli viimeinen elossa ollut vuonna 1893 syntynyt henkilö. Hänen kuoltuaan maailman vanhimmaksi nousi yhdysvaltalainen Gertrude Baines.
Pauli Kari
Teoksia
Risto Kari listaa tekstissään Perintöarvet Pauli Karin tuotantoa laajemmin:
Galadriel
pienoiskuva|Galadriel piirrettynä Galadriel on fiktiivinen hahmo J. R. R. Tolkienin kirjoissa Silmarillion, Taru sormusten herrasta ja Keskeneräisten tarujen kirja. Galadriel on noldorin ruhtinatar, Finwën pojan, Finarfinin, tytär. Hän oli yksi noldorin johtajahahmoista kapinassa valaria vastaan. Lähdettyään Valinorista muiden kapinallisten noldor-haltijoiden kanssa hän eli Keski-Maassa kolmannen ajan loppuun asti, koska hänellä ei ollut lupaa palata kapinoinnin seurauksena Valinoriin. Hän asui ensin kuningas Thingolin valtakunnassa Doriathissa ja toisella ja kolmannella ajalla Lothlórienissa puolisonsa Celebornin kanssa. Galadriel piti hallussaan yhtä haltioiden mahtisormusta, Veden Sormusta Nenyaa, jonka hän lienee saanut itse takojalta Celebrimborilta.
Sormuksen sodan aikaan Galadriel kieltäytyi Sauronin mahtisormuksesta ja sai ilmeisesti tästä syystä valarilta armon palata valkoisilla laivoilla Valinoriin. Hän oli Keski-Maan vanhimpia haltioita ja haltioiden johtaja, (poistuessaan Keski-Maasta hän oli noin 8500 vuoden ikäinen; Círdan laivanrakentaja lienee häntäkin vanhempi). Galadriel oli myös Elrond Puolhaltian anoppi ja siten Aragornin anopin, Celebríanin äiti, ja Arwen Iltatähden isoäiti.
Elämäkerta
Galadriel oli Finarfinin, Noldorin prinssin ja Finwën pojan, ainut tytär ja nuorin lapsi. Galadrielin vanhemmat veljet olivat Finrod Felagund, Orodreth, Angrod ja Aegnor. Galadriel syntyi Valinorissa Puiden Vuosien aikana. Isänsä Finarfinin (josta tuli Noldorin Korkea Kuningas Valinorissa) ohella hän oli ainoa henkiin jäänyt Finwën jälkeläinen (ellei hänen lapsiaan lasketa).
Suurin osa Galadrielin tarinasta on sekaista, ja on olemassa monia tarinoita jotka kertovat hänestä koottuna Keskeneräisistä Taruista. Erään tarinan mukaan hän eli yhden veljensä kanssa Beleriandissa, mutta vietti paljon aikaa Thingolin neuvostossa Menegrothissa, jonne hän oli tervetullut, koska hänen perheellään oli läheinen ystävyyssuhde Thingolin veljen Olwën kanssa. Hän tapasi Celebornin, Thingolin sukulaisen, Doriathissa.
Missään tarinassa Celebornilla ei ole tärkeää roolia Beleriandin Taisteluissa. Molemmat, Galadriel ja Celeborn selviytyivät Vihan Sodasta, ja he matkasivat aluksi Lindoniin, missä he hallitsivat haltiajoukkoa. Myöhemmin he matkasivat idemmäs ja perustivat (tai toivotettiin tervetulleeksi) Eregionin valtakunnan. Silloin he sopivat Nandorinin kanssa asettumisesta Anduinjoen laaksoon, josta tuli myöhemmin Lothlórien. Myöhemmin he siirtyivät Eregionista Lothlórieniin Khazad-dûmin kautta, ja heistä tuli Lothlórienin valtiaita. Siellä Galadriel ja Celeborn saivat tyttären jonka nimesivät Celebríaniksi. Tämä nai myöhemmin Elrond Puolhaltian Rivendellistä.
Toisella Ajalla kun Mahtisormukset taottiin, Galadriel ei luottanut Annatariin, joka auttoi Celebrimboria takomaan Mahtisormukset. Myöhemmin tuli ilmi että tämä epäluottamus oli oikeutettua, kun huomattiin että Annatar olikin Sauron. Kun Eregioniin hyökättiin, Galadrielille oli uskottu yksi Kolmesta Sormuksesta. Hänen Sormuksensa oli Nenya, Veden Sormus. Peläten Sauronin voimaa hän ei käyttänyt omaa Sormustaan niin kauan kuin Suurin Sormus oli Sauronin hallussa. Vasta Kolmannella Ajalla, kun Valtasormus oli kadoksissa, hän käytti omaa Sormustaan. Sen voiman näki Galadrielin Peilissä. Se oli suuri laakea vati, täynnä vettä, ja se näytti menneen, nykyisyyden ja tulevaisuuden joka voisi tapahtua.
Tarussa sormusten herrasta Galadriel huolehti Sormuksen Saattueesta, kun nämä olivat päässeet ulos Moriasta. Kun hän tapasi Saattueen talossaan, Caras Galadhonissa, hän testasi jokaisen jäsenen mieltä. Frodo Reppuli testasi häntä myöhemmin tarjoamalla hänelle Suurinta Sormusta. Galadriel kieltäytyi, vaikka tiesi että hänestä tulisi suuri ja kammottava. Hän hyväksyi kohtalonsa vähetä ja lähteä takaisin Valinoriin. Kun Saattue lähti, Galadriel antoi heille kaikille lahjan ja haltiaviitan, ja auttoi heitä lembasilla, veneillä ja tarvikkeilla.
Hän ylitti Meren varhaisella Neljännellä Ajalla (samalla laivalla jolla Elrond, Gandalf ja Sormuksen kantajat Bilbo ja Frodo Reppuli), jättäen aviomiehensä Celebornin taakseen, kunnes tämä seurasi perässä.
Elokuvissa
Galadriel esiintyy sivuroolissa jokaisessa Peter Jacksonin Taru sormusten herrasta- ja Hobitti-elokuvassa. Hahmoa esittää Cate Blanchett. Peter Jackson tahtoi Galadrielin liikehdinnän näyttävän kauniimmalta kuin muilla hahmoilla, joten otokset joissa Galadriel esiintyy kuvattiin 36 kuvan taajuudella (elokuvan kuvataajuus on 24) ja editointivaiheessa he hidastivat taajuuden elokuvan taajuudeksi, saaden aikaan sulavamman liikehdinnän.
Aiheesta muualla
Figuren in Tolkiens Welt
Fermanagh’n kreivikunta
Fermanagh’n kreivikunta on yksi Yhdistyneelle kuningaskunnalle kuuluvan Pohjois-Irlannin kuudesta ja Irlannin saaren 32:sta historiallisesta kreivikunnasta. Se sijaitsee Pohjois-Irlannin lounaisosassa historiallisessa Ulsterin provinssissa. Kreivikunnan pääkaupunkina toimi Enniskillen.
Louis Bonaparte
Louis Napoléon Bonaparte (synt. Luigi Buonaparte, 2. syyskuuta 1778 Ajaccio – 25. heinäkuuta 1846 Livorno) oli Ranskan keisari Napoleon Bonaparten nuorempi veli ja Hollannin kuningas vuosina 1806–1810 nimellä Ludvig Napoleon (Lodewijk Napoleon). Hän oli myös Ranskan keisari Napoleon III:n isä.
Elämäkerta
Louis Bonaparte oli Carlo Bonaparten ja Laetitia Bonaparten viiden lapsi ja neljäs poika. Käytyään ensin sotilaskoulua hän liittyi mukaan veljensä Napoleonin sotaretkille Italiassa ja Egyptissä, joista jälkimmäisellä toimi tämän adjutanttina. Hänestä tuli kenraali vuonna 1804.
Vuonna 1802 Louis Bonaparte nai tuolloin konsulina toimineen veljensä käskystä Hortense de Beauharnaisin, kenraali Alexandre François Marie, Vicomte de Beauharnaisin ja Joséphine de Beauharnaisin tyttären. Joséphine oli myös Napoleonin ensimmäinen vaimo. Avioliitto ei ollut onnellinen, mutta Napoleon ei sallinut Louisille avioeroa. Pariskunnan kolmannesta pojasta Charles Louis Napoléon Bonapartesta tuli myöhemmin keisari Napoleon III.
Hollannin kuninkaana
Vuonna 1805 Louis Bonapartesta tuli Pariisin kuvernööri. Keisari Napoleon I kuitenkin teki hänestä Hollannin kuninkaan 5. kesäkuuta 1806. Hän saapui vaimoineen ja lapsineen Haagiin 23. kesäkuuta 1806. Hänen vaimonsa ei pitänyt uuden asuinpaikkansa ilmastosta ja pysyi suurimman osan ajasta ulkomailla.
Louis Bonaparten kerrotaan yrittäneen esitellä itsensä hollantilaisille sanoilla ik ben Koning van Holland, mutta hänen puutteellisen kielitaitonsa vuoksi lause olisi kuulunut ik ben Konijn van ’olland.
Lähes heti kuninkuutensa alkamisen jälkeen Louis sai syytteitä veljeltään siitä, että oli liian hellämielinen alamaisiaan kohtaan. Louis oli lukenut Rousseaun filosofiaa ja näki itsensä oikeana henkilönä vähentämään parhaansa mukaan valloitettujen hollantilaisten kärsimyksiä. Louisin haluttomuus liittyä Napoleonin julistamaan mannermaasulkemukseen ja salaa Yhdistyneen kuningaskunnan kanssa käymä kauppa johtivat siihen, että vuonna 1809 Napoleon alkoi harkita veljensä syrjäyttämistä Hollannin kuninkaana ja maan suoraa liittämistä Ranskaan.
Maaliskuussa 1810 Napoleon solmi Louisin kanssa sopimuksen, jonka mukaan Ranska lähettäisi 6 000 sotilastaan Hollantiin kontrolloidakseen maan meren kautta käytävää kauppaa ja estääkseen salakuljetuksen. Tämän lisäksi Hollannin tulisi luovuttaa Ranskalle Zeelandin ja Pohjois-Brabantin provinssit ja koko Reinjokea ympäröivä alue. Louis sai kuitenkin pian tietää, että Hollantiin oltiin tuomassa yli 20 000 ranskalaissotilasta, eivätkä näiden asemapaikat olleet pelkästään satamakaupungeissa. Kyseiselle armeijalle perustettaisiin myös päämaja Hollannin pääkaupunkiin Amsterdamiin, eikä Louis olisi mukana sen päätöksenteossa lainkaan.
Louis luopui pakotettuna kruunusta 1. heinäkuuta 1810 poikansa hyväksi. Napoleon ei kuitenkaan kunnioittanut Louisin tahtoa, vaan nimitti Louisin pojan Bergin suurherttuaksi, ja ilmoitti 9. heinäkuuta Hollannin liittämisestä Ranskaan.
Myöhempi elämä
Kun Louis Bonaparte oli luopunut hallitsijan tehtävästä, hän poistui huomiota herättämättä palatsistaan Haarlemissa pidettyään ensin ystäväpiirinsä kesken juhlat. Hän matkusti Graziin Itävaltaan, missä vietti aikaa kirjallisuuden parissa. Myöhemmin hän asui myös Böömissä ja Sveitsissä, kunnes asettui Italiaan, missä omistautui kirjalliselle uralleen. Vuonna 1820 hän julkaisi kolmiosaisen teoksen Documents historiques et réflexions sur le gouvernement de la Hollande.
Vuonna 1840 Louis Bonaparte vieraili Alankomaissa salanimellä. Hänen oikea identiteettinsä kuitenkin tuli julki, ja joukko ihmisiä kerääntyi hänen hotellinsa ulkopuolelle hurraamaan hänen nimeään.
Vanhemman veljensä Josephin kuoltua 1844 bonapartistit pitivät Louisia Ranskan kruunun laillisena perijänä, vaikka tämä ei pyrkinytkään valtaistuimelle. Hänen poikansa Charles Louis Napoléon Bonaparte sen sijaan oli vankilassa vallankaappausyrityksestä.
Louis kuoli 25. heinäkuuta 1846 Livornossa Italiassa. Hänet haudattiin Saint-Leu-la-Forêtiin Pariisin lähelle.
FMC Group
Konsernilla on 32 toimipistettä parillakymmenellä paikkakunnalla eri puolella Suomea. Kansainvälinen toiminta kattaa tytäryritykset Venäjällä, Latviassa ja Intiassa.
"FMC Group" on emoyhtiö Finnmap Consulting Oy:n aputoiminimi.
Joulukuussa 2011 ruotsalainen Sweco ilmoitti ostavansa FMC Groupin.
Finnmap Consulting Oy
Finnmap Consulting Oy on rakennesuunnittelua ja rakennusalan konsultointipalveluja tuottava insinööritoimisto.
Vuonna 2011 yrityksen laskutus oli noin 26,3 miljoonaa euroa. Kolmasosa laskutuksesta tuli teollisuusrakennusten suunnittelusta. Toimisto-, liike- ja julkisten rakennusten suunnittelu tuottivat laskutusta yhteensä noin puolet kokonaismäärästä. Loppuosa laskutuksesta jakaantui siltojen sekä asuinrakennusten suunnitteluun ja erilaisiin kehitysprojekteihin.
Työntekjöitä yrityksessä on noin 360 henkeä. Yhtiön toimitusjohtajana toimii Markku Varis.
Finnmap Consulting Oy on osallistunut voimakkaasti rakennusalan tietomallinnuksen kehittämiseen. Yhtiö on osallistunut ProIT-projektiin, ja sillä on useita yhteistyöprojekteja eri ohjelmistokehittäjien kanssa.
Karl Fazer
Karl Otto Fazer [fatser] oli suomalainen Fazerin sukuun kuulunut kauppaneuvos ja tehtailija, joka perusti Fazer-yhtiön.
Perhe
Karl Fazerin isä oli sveitsiläissyntyinen turkkuri Eduard Peter Fazer (alkujaan Fatzer) ja äiti Anna Dorothea Haunhardt. Heillä oli yhteensä kahdeksan lasta, joista Karl oli toiseksi nuorin. Hänen sisaruksiaan olivat muun muassa sokeritehtailija ja tukkukauppias Max Fazer, konserttipianisti ja Suomalaisen Oopperan (nykyään Suomen Kansallisooppera) johtaja Edvard Fazer, Fazerin musiikkiliikkeen perustaja Konrad Fazer sekä pianotaiteilija Naëma Fazer.
Karl Fazerin vaimo Berta oli tammisaarelaisen leipurimestarin J. F. Blomqvistin tytär ja heillä oli neljä lasta: Margit Dorothea ”Dolly” Antell, Fazerin toimitusjohtajana vuodesta 1939 alkaen toiminut Sven Fazer, Brita Elisabeth Kreilsheimer ja Kitty Maria Hagelstam.
Ura
Karl Fazer oli suomalaisen makeisteollisuuden uranuurtaja. Hän joutui opiskelemaan sokerileipurin ammatin ulkomailla. Fazer pääsi 18-vuotiaana oppipojaksi G. Berrinin konditorialiikkeeseen Pietariin. Fazer sai sieltä hyvän todistuksen eli kisällikirjeen. Ammattilaisena hän työskenteli muissakin nimekkäissä pietarilaisissa liikkeissä sekä myös Berliinissä ja Pariisissa.
Suomeen palattuaan Fazer pystyi avaamaan oman konditorialiikkeensä. Fazerin ranskalais-venäläinen liike avattiin 17. syyskuuta 1891 Helsingin Kluuvikatu 3:een, isänsä omistamaan kiinteistöön. Hän sai liikettä varten 250 000 markan suuruisen lainantakauksen K. H. Renlundilta. Naapurirakennukseen perustettiin kahvila ja huoneistot yhdistettiin. Fazer asui itse talon ylimmässä kerroksessa.
Komit
Komit ovat Pohjoiseen jäämereen laskevien suurten jokien varsilla Uralvuoriston länsipuolella elävä suomalais-ugrilainen kansa. Komit jakautuvat kahteen pääryhmään, komisyrjääneihin ja komipermjakkeihin.
Karl Fazer
Harrastukset
Fazer oli luonnonystävä, lintujen tuntija, metsästäjä, kalastaja ja kilpa-ampuja. Hän osallistui ammuntakilpailuihin sekä Suomessa että ulkomailla. Fazer osallistui Suomen joukkueessa Tukholman vuoden 1912 olympialaisten ammuntakisoihin ja sijoittui savikiekkoammunnan henkilökohtaisessa kisassa kolmanneksitoista ja joukkuekilpailussa viidenneksi.
Komit
Komin kieltä puhuu äidinkielenään 242 000 ja komipermjakkia 106 000 ihmistä, joista osa on muihin kansallisuuksiin kuuluvia, muun muassa venäläisiä.
Karl Fazer
Harrastukset
Karl Fazer perusti linnuston suoja-alueita Ahvenanmaan saaristoon ja Karjalankannakselta Viipurin läänin Pyhäjärveltä vuonna 1918 ostamansa Taubilan tilan maille. Hän toi Suomeen fasaanit, hänellä oli oma fasaanitarha Helsingin lähellä 1900-luvun alussa, 1912 hän perusti fasaanitarhan vuokrattuaan Jokioisten kartanon metsästysoikeudet. Karl Fazer kuoli 66-vuotiaana saatuaan sydänkohtauksen metsästysretkellä Jokioisissa syksyllä 1932. Fazerin hauta on Hietaniemen hautausmaalla Helsingissä.
Komit
Osa komeista käyttää komilaisuuden tunnuksena pohjoismaisen ristilipun tapaista lippua suomalaisten tapaan.
Komisyrjäänit
Komisyrjäänit elävät pääasiassa Komin tasavallassa, mutta myös Kuolan niemimaalla, Arkangelin alueella ja Uralin itäpuolella Länsi-Siperiassa. Komisyrjäänejä on noin 345 000 henkeä. 2000-luvulla komisyrjääneihin kuuluvat izvalaiset ovat aktivoituneet oman kulttuurinsa tunnetuksi tekemisessä. Kolvalaiset ovat komilaistunut nenetsiryhmä. Petšoralaiset ovat komisyrjäänien alueellinen ryhmä. He asuvat Komin tasavallassa Petšora-joen yläjuoksulla. Luzalaiset ovat myös komisyrjäänien alueellinen ryhmä, joka asuu Luza- ja Letka-jokien yläjuoksuilla Komin tasavallassa Priluzjen piirissä. Puolestaan udoralaiset asuvat Mezenin ja sen sivujoen Vaškan yläjuoksuilla Komin tasavallassa Udoran piirissä.
Komipermjakit
Omaa kieltään puhuvia komipermjakkeja on noin 152 000 henkeä. He asuvat pääasiassa Komin tasavallan eteläpuolella Permin Komin piirikunnassa. Permi-nimitys liittyy käsitteeseen Perman alue. Usein on oletettu, että skandinaavisissa saagoissa mainitulla Bjarmian maalla ja sen bjarmeiksi kutsutuilla asukkailla oli jokin yhteys Permaan ja permiläisiin. Komien kansalliseepoksen nimi onkin Biarmia, ja sen on kirjoittanut Kallistrat Žakov (1866–1926). Teos on käännetty muun muassa viroksi vuonna 2015. 2000-luvulla komipermjakkeihin kuuluvat jazvalaiset ovat aktivoituneet oman kulttuurinsa tunnetuksi tekemisessä. Zjuzdinin komit ovat myös eräs komipermjakkiryhmä.
Ruhtinaskunnista osaksi Venäjää
Ennen venäläisten levittäytymistä komien asuinalueille, oli komeilla omia ruhtinaskuntiaan. Viimeinen ruhtinaskunta liitettiin Venäjään vuosina 1471–1472 käydyn sodan päätteeksi. Sota oli verinen ja sen seurauksena venäläisten vaikutus laajeni vähitellen kaikille komilaisten elämänalueille. Sodassa menetettyjen ihmishenkien tilalle asutettiin vieraskielisiä työntekijöitä ja hallintoviranomaisia. Muutosta on verrattu jopa kansanmurhaan. Komin kielen abur-aakkosten käyttö loppui ja komilaismiehet värvättiin pakolla miehitysarmeijan käymiin valloitussotiin. Komien vanhoja kyliä ja kaupunkejakin hävitettiin ja asukkaat pakotettiin evakkoon.
Neuvostoliiton aika
Vuonna 1931 alkoivat Neuvostoliitossa komien laajat vainot. Niin kutsutussa Sofin-jutussa lasvastettiin suurin osa komilaisten poliittisista ja kulttuurielämän johtajista ja vaikuttajista syyllisiksi valtionpetoksesta ja vakoilusta Suomen ja Viron hyväksi. Lavastetut teloitettiin tai viettivät vuosikymmeniä keskitysleireillä. Samaan aikaan komien itsehallinto kaadettiin ja Kominmaa kohotettiin nimellisesti autonomisesta alueesta autonomiseksi sosialistiseksi neuvostotasavallaksi. Tasavallan pohjoisosista tehtiin vankileirien saaristo Gulag, jonne tuotiin 20 vuoden ajan junalasteittain vankeja ympäri Neuvostoliittoa. Vain pienissä komilaiskylissä ei ollut orjatyöleirejä ja vartiotorneja. Tämä vaikutti merkittävästi komien kansanluonteeseen luoden pelon ilmapiiriä.
Australian Broadcasting Corporation
pienoiskuva|ABC:n toimitalo [[Sydneyssä.]] pienoiskuva|ABC:n entinen logo. Australian Broadcasting Corporation eli ABC on Australian kansallinen yleisradioyhtiö, joka perustettiin vuonna 1932. Radiopalvelujen rinnalle tulivat televisiolähetykset vuonna 1956 ja verkkopalvelut vuonna 1995.
Komit
Neuvostoliiton aika
Josif Stalinin kuolemasta huolimatta komien olot eivät helpottaneet, vaan venäläistäminen jatkui. Kun vankien tuominen alueelle loppui, aloitettiin suuri vapaaehtoismuuttohanke. Tämä johti jopa satojentuhansien venäläisten muuttamiseen Kominmaalle luonnonvarojen perässä. Tämä johti siihen, että Stalinin terrorin polvilleen lyömät komit jäivät omilla asuinalueillaan vähemmistön asemaan. Venäläiset ottivat haltuunsa kaikki tärkeimmät asemat yhteiskunnassa. Pääosin he eivät halunneet oppia puhumaan komia. Komin kieli suljettiin työelämän ulkopuolelle. Liittovaltio sulki komilaiset koulut ja yksityiselämässäkin komin kielen käyttö väheni seka-avioliittojen myötä.
Australian Broadcasting Corporation
ABC:tä rahoittaa pääasiallisesti Australian hallitus. Kolmivuotisen rahoitusjärjestelmän perusteella ABC:n rahoitus määritetään ja tarkistetaan kolmen vuoden välein.
Komit
Neuvostoliiton romahtamisen jälkeen
Kun Neuvostoliitto romahti, komilaiset perustivat oman puolueen vuonna 1991. Puolueen nimi on Dorjam Asnymös, suomeksi 'Puolustakaamme itseämme'. Puolueen tarkoituksena on taistella venäläistä kolonialismia vastaan.
Australian Broadcasting Corporation
Historia
ABC:n ensimmäisen virallisen radiolähetyksen aloitti Australian silloinen pääministeri Joseph Lyons 1. heinäkuuta 1932. ABC:llä oli historiansa alukupuolella 12 radioasemaa eri puolilla maata, ja ne lähettivät ohjelmaa 11 tuntia päivässä. ABC:n perustamisen yhteydessä hallitus nimitti sille hallituksen ja siihen viisi komissaaria, mukaan lukien puheenjohtaja ja varapuheenjohtaja.
1930-luku
Alkuvuosina ABC paini teknisten ongelmien kanssa: vuoteen 1933 saakka Sydneyn ja Perthin välinen lankapuhelin ei esimerkiksi pystynyt välittämään musiikkia, ainoastaan puheen. Tasmania ei ollut yhteydessä mantereeseen puhelimella ennen kuin Bassinsalmen yli vedettiin puhelinkaapeli vuonna 1936. Ensimmäinen toimittaja palkattiin vuonna 1934, ensimmäinen uutistoimittaja nimitettiin vuonna 1936 ja ensimmäinen Canberran-kirjeenvaihtaja Warren Denning aloitti lähetystyöt parlamenttitalon lehdistökeskuksesta vuonna 1939.
1940-luku
Toisen maailmansodan aikana, sen jälkeen kun Britannian julisti sodan natsi-Saksalle 1939, myös Australia liittyi liittoutuneiden riveihin. Luotettavien uutisten kysyntä lisääntyi voimakkaasti, ja ABC avasi uusia toimistoja Euroopassa, Lähi-idässä, Kreikassa ja Aasian–Tyynenmeren alueella. ABC halusi jatkaa itsenäisenä uutispalveluna, mutta valtio halusi hallita uutistoimintaa ja pyrki siihen vasta perustetun tiedotusministeriön ja Sir Keith Murdochin johdolla. Ministeriö sensuroi ABC:n iltauutisia usean kuukauden ajan 1940, kunnes ABC sekä muut tiedotusvälineet kuuden kuukauden jälkeen vaativat sensuurin lopettamista. Sensuuri lopetettiin, mutta kaikilla tiedotusvälineillä säilyi uutisten tarkistuttaminen tiedotusministeriöissä sodan loppuun asti.
Vuonna 1942 parlamentti esitteli lainsäädännölliset puitteet ABC:lle Australian Broadcasting Actin kautta. Laissa edellytettiin ABC:n olevan täysin itsenäinen toimittamisen suhteen, mukaan lukien sen poliittiset puhelähetykset. Vuonna 1946 lakia muutettiin siten, että siihen lisättiin velvoitukset tiettyjen parlamentaaristen istuntojen lähetyksestä.
1950-luku
ABC esitteli uudet televisiopalvelunsa 5. marraskuuta 1956; televisiolähetyksistä oli tehty laki jo ajoissa vuonna 1953. Vajaa kolme viikkoa myöhemmin vuonna 1956 olympialaisten avajaisissa Melbournessa, ABC oli käynnistänyt kolme televisioasemaa Melbournessa ja kolme Sydneyssä. Vuosikymmenen loppuun mennessä alueellisten kaupunkikeskusten radiolähettimien määrän kasvu lisäsi myös ABC:n yleisönosuutta eri puolilla maata. Vuosikymmenellä myös radion lasten ohjelmat olivat suosittuja ja sen opetusohjelmia käytti vuosikymmenen puoliväliin mennessä 88 prosenttia opettajista opetuksen tukena. ABC avasi myös uusia toimistoja Lontoossa, New Yorkissa ja Port Moresbyssä. ABC:n Radio Australiasta tuli suosittu kansainvälinen radioasema, jota paikalliset yleisöt Tyynenmeren alueella suosivat Voice of American tai BBC World Servicen sijaan.
Haalilaisuus
Historia
thumb|Pohjois-Amerikan lestadiolaisuuden sukupuu Haalilaiset vuokrasivat vuodesta 1885 alkaen muista lestadiolaisista erillisiä seurojaan varten Suomalaisen Kansanvalistusseuran kokoushuoneistoa, joka oli valmistunut samana vuonna, sanoen erillisiin seuroihinsa syyksi kyllästymisensä Calumetin apostolis-luterilaisen lestadiolaisseurakunnan jatkuviin sisäisiin riitoihin. Liikkeessä opetettiin, että ihminen voi tulla synnittömäksi. Osa myös uudelleenkastoi itsensä. Liikkeen saarnaajia olivat esimerkiksi Petteri Strolberg, Johan Mullo (k. 1913) ja Nils Petter Berg (s. 1852). Liikkeeseen liittyi myöhemmin myös Calumetin lestadiolaisseurakunnan entinen pappi Salomo Kortetniemi, jonka mukaan Amerikan Calumetin lestadiolaisten seurakunta aluksi nimettiin.
Juho Roanpää (1849–1896) valittiin vuonna 1888 ryntäysvaalissa Calumetin lestadiolaisseurakunnan papiksi Juho Takkisen tilalle, jolloin Takkinen kannattajineen perusti oman seurakunnan ja he pitivät seuroja keskenään, erillään Roanpään kannattajien haltuun tulleesta apostolis-luterilaisesta seurakunnasta. Roanpään valinnan jälkeen osa haalilaisista liittyi takaisin apostolis-luterilaiseen lestadiolaisseurakuntaan.
Vuonna 1893 heidemanilaiset ja takkislaiset yhdistyivät näennäisesti ja ulkonaisesti tehtyään keskenään sovun. Keväällä 1894 takkislaiset kuitenkin erkaantuivat Calumetin apostolis-luterilaisesta seurakunnasta, tällä kertaa lopullisesti, koska he eivät hyväksyneet sitä, että seurojen järjestäminen heidän rakentamassaan pikkukirkossa lopetettaisiin ja että heidän pitäisi käyttää ainoastaan vanhaa kirkkorakennusta yhdessä heidemanilaisten kanssa. Takkislaiset perustivat nyt oman seurakunnan nimeltä Vanha Apostolis-Luterilainen Seurakunta, joka oli esikoislestadiolaisten alkuryhmä Amerikassa. Vuonna 1902–1903 esikoislestadiolaisuudesta erkani Amerikassa John Lumijärven johdolla pikkuesikoisuus-niminen ryhmä, joiden kanssa monet entiset haalilaiset ryhtyivät vanhoillislestadiolaisuuden sisältä käsin järjestämään niin sanottuja suuria seuroja yhdessä uusheränneitten kanssa vuoden 1908 sovintokokouksen johdosta. Siksi myös suurseuralaisia kutsuttiin joskus "haalilaisiksi", vaikka aivan kaikki vanhoillislestadiolaisista suurseuralaisista eivät olleetkaan entisiä haalilaisia (tai nykyisiä haalilaisia, riippuen määritelmästä).
Australian Broadcasting Corporation
1970–1980-luvut
1970- ja 1980-luvulla ohjelmien tarjonta lisääntyi ja vuonna 1975 televisio siirtyi väriaikaan. Vuonna 1976 aloitettiin ensimmäiset FM-lähetykset ABC:n Adelaide-studiosta. Vuonna 1982 ABC:n pitkäaikaisin pääjohtaja (aloitti vuonna 1965), Sir Talbot Duckmanton erosi ja hänen tilalleen tuli David Hill. Vuonna 1983 ABC juhli viiden vuosikymmenen taivaltaan, ja samana vuonna otettiin käyttöön tekstitys kuulovammaisille.
Haalilaisuus
Historia
Jonkin ajan kuluttua vuoden 1894 hajaannuksesta loputkin haalilaiset liittyivät takaisin heidemanilaisiin eli Suomalaiseen apostolis-luterilaiseen seurakuntaan, pysyen kuitenkin Hepokosken mukaan hengellisesti erillään. Kirkossa vaadittiin haalilaisilta julkista anteeksipyyntöä väärästä opista. Haalilaiset kuitenkin vaativat vanhalta kirkolta anteeksipyyntöä heidän tuomitsemisestaan. Tämän jälkeen haalilaiset alkoivat toimia vanhan kirkon saarnaajia vastaan. Haalilaiset aiheuttivat heidemanilaisten eli Amerikan vanhoillislestadiolaisten keskuudessa kiistoja, muun muassa siten, että monet heistä kannattivat entisen haalilaisjohtaja Juhan Mullon johdolla suurseuralaisuutta vuodesta 1908 lähtien, ja vuosina 1927–1928 kirkkokuntalaisuutta liittyen Apostolic Lutheran Church (ALC) -kirkkokuntaan yhdessä Amerikan pikkuesikoisten ja uusheränneitten kanssa. 1930-luvulla ALC-ryhmää alettiin kutsua myös rauhansanalaisuudeksi.
Pollarilaisuuden perustaja Juho Pollari on väittänyt, että joillakin haalilaisilla olisi ollut jopa suoranaista lihan pyhitysoppia, ja että monet heistä olisivat jopa uudelleen kastattaneet itsensä.
Australian Broadcasting Corporation
1990-luku
ABC muutti Australian toimipisteensä vuonna 1991 Ultimoon (Sydney) ja vuonna 1994 Southbankin (Melbourne). Vuonna 1995 ABC aloitti netissä ja perusti uutisportaalin internetiin. Vuoden 1996 vaaleissa ABC tarjosi yleisölle ensimmäisen online-vaalituloksen, jossa oli ajantasaiset ja vuorovaikutteiset äänestystiedot ja -analyysit.
2000-luku
2000-luvulla digitaalisia palveluita lisättiin ja ABC aloitti vuonna 2010 ABC News24 -uutiskanavan, josta yleisö voi käydä katsomassa uutisia silloin kuin se heille sopii. Nykyään kaikki ABC-televisiokanavat ABC, ABC2, ABC3, ABC News24 ovat ABC:n vuorovaikutteisina iview-julkaisuina. Koskaan aiemmin australialaisilla ei ole ollut näin paljon vaihtoehtoja mediassa.
Tessa Allen
Tessa Allen (s. 6. elokuuta 1996 Manhattan Beach, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänen tunnetuimpiin rooleihinsa kuuluvat Gracie Hiller elokuvassa Viimeiseen pisaraan (2002) ja Hannah Hansen televisiosarjassa Vain yksi elämä vuosina 2001–2002.
Allen on nähty vierailevana tähtenä sarjassa C.S.I. Miami. Syksyllä 2005 hänen paikkansa General Hospital -sarjassa otti Julie Berman. Allen esiintyy yhä mainoksissa.
Buffy, vampyyrintappaja
Buffy, vampyyrintappaja (Buffy the Vampire Slayer) on yhdysvaltalainen televisiosarja, jota tuotettiin vuodesta 1997 vuoteen 2003 yhteensä seitsemän kautta ja 144 jaksoa. Sarja perustuu samannimiseen elokuvaan vuodelta 1992. Elokuvan ja sarjan loi käsikirjoittaja-ohjaaja Joss Whedon, joka on jatkanut Buffyn tarinaa myös sarjakuvamuodossa. Sarjaa tuotti hänen tuotantoyhtiönsä Mutant Enemy.
Taustaa
thumb|upright|Buffyn loi käsikirjoittaja-ohjaaja Joss Whedon.
Sarjan luoja Joss Whedon sai idean tulevaan sarjaansa perinteisestä kauhuelokuvien asetelmasta, jossa pieni vaaleahiuksinen nuori tyttö joutuu hyökkäyksen kohteeksi ja tulee tapetuksi pimeällä kujalla. Hän halusi leikkiä tällä idealla ja kääntää tilanteen päinvastaiseksi. Whedonin mukaan olisi hauskaa luoda hahmo, joka pimeälle kujalle mennessään ei joudukaan tapetuksi, vaan sen sijaan voittaa hyökkääjän. Hän on kertonut, että Buffyn ensisijainen viesti on ”naisten voiman riemu ja sen omistaminen, käyttäminen ja jakaminen”.
Ensimmäisen kerran Whedonin idea tuli esiin hänen kirjoittaessaan käsikirjoitusta vuoden 1992 elokuvaan Buffy, vampyyrintappaja, jonka pääosaan päätyi lopulta Kristy Swanson. Alkuperäinen elokuva poikkesi paljon viisi vuotta myöhemmin alkaneesta televisiosarjasta. Elokuvan ohjaaja Fran Rubel Kuzui näki teoksen komediana, joka kertoi ihmisten suhtautumisesta vampyyreihin, kun taas Whedon oli kirjoittanut ”pelottavan elokuvan voimakkaasta naisesta” ja oli tyytymätön siihen, että hänen kauhuelokuvansa oli muutettu puhtaaksi komediaksi. Buffy-elokuva menestyi lopulta kohtalaisesti tuottaen Yhdysvalloissa noin 16 miljoonaa dollaria. Kriitikot eivät kuitenkaan pitäneet elokuvasta, vaikka kehuivatkin sen käsikirjoitusta.
Tuottajat
Sarjan luoja Joss Whedon toimi Buffyn vastaavana tuottajana koko sarjan ajan. Sen viiden ensimmäisen tuotantokauden ajan hän oli myös niin kutsuttu show runner, joka toimii pääkäsikirjoittajana ja vastaa kaikista tuotannon osista. Käsikirjoittaja Marti Noxon otti show runnerin tehtävän Whedonilta tämän siirryttyä tekemään Firefly (2002) -televisiosarjaa. Noxon toimi show runnerina ja vastaavana tuottajana Buffyn viimeiset kaksi tuotantokautta vuosina 2001–2003. Muita vastaavia tuottajia olivat muun muassa Buffy-elokuvan ohjaaja Fran Rubel Kuzui ja hänen aviomiehensä Kaz Kuzui, jotka eivät kuitenkaan olleet muuten mukana sarjan tekemisessä, ja David Greenwalt, jonka kanssa Whedon loi Buffyn sisarsarjan Angel (1999–2004).
Näyttelijöiden valinta
thumb|Sarah Michelle Gellar valittiin esittämään nimihenkilö Buffya. Kuva vuodelta 2007. Buffy Summersin nimirooliin valittiin vasta 19-vuotias Sarah Michelle Gellar, joka nuoresta iästään huolimatta oli jo voittanut Emmy-palkinnon osastaan Kendall Hartina saippuasarjassa All My Children. Alun perin Gellar koe-esiintyi Cordelia Chasen sivurooliin. Näyttelijä kuitenkin valittiin päärooliin. Buffyn roolia tavoittelivat myös myöhemmin sarjaan palkatut näyttelijät Charisma Carpenter, Julie Benz ja Elizabeth Anne Allen.
Englantilainen laulaja ja näyttelijä Anthony Stewart Head valittiin Buffyn valvojan ja isähahmon rooliin. Ennen rooliaan Buffyssa Head tunnettiin Yhdysvalloissa parhaiten Nestlén Nescafélle tekemistään kahvimainoksista. Buffyn parhaan ystävän Xander Harrisin roolin sai Nicholas Brendon huolimatta siitä, että hänellä ei ollut paljoakaan kokemusta näyttelemisestä. Hänet palkattiin sarjaan vain neljä päivää hänen koe-esiintymisensä jälkeen. Vuoden 1996 sarjan puolituntisessa pilottijaksossa Buffyn toisen parhaan ystävän Willow Rosenbergin roolin näytteli näyttelijätär Riff Regan, mutta Alyson Hannigan korvasi hänet jo sarjan ensimmäisessä jaksossa. Joss Whedonin mukaan Hannigan sai roolin, koska tämä oli näytellyt Willow'n positiivisena hahmona ja tuonut osaan paljon tarmokkuutta.
Musiikki
thumb|Muun muassa [[Aimee Mann esitti musiikkiaan sarjassa.]]
Buffyssa sekoittuvat perinteinen elokuvamusiikki sekä pop ja rock. Buffyn säveltäjä Christophe Beck käytti työssään pääasiassa tietokoneita ja syntetisaattoreita. Jaksosta riippuen musiikkia sävellettiin noin neljästätoista minuutista puoleen tuntiin, ja yhden jakson musiikin säveltämiseen kului noin seitsemän päivää. Itse sarjaa varten sävelletyn musiikin lisäksi Buffyssa kuultiin myös eri artisteja, joista osa jopa esiintyi sarjassa soittamassa sen kuvitteellisessa yökerho Bronzessa. Tekijät valitsivat sarjaan sellaisia artisteja, joiden voisi kuvitella soittavan Bronzen kaltaisessa paikassa. Buffyssa käytettiin harvemmin kuuluisien artistien kappaleita. Esimerkiksi kuitenkin Sarah McLachlanin, Aimee Mannin ja Michelle Branchin tuotantoa on kuultu sarjassa. Buffyn musiikista on julkaistu kolme soundtrackia.
Yhdysvalloissa
Kotimaassaan Yhdysvalloissa Buffy, vampyyrintappajaa alettiin esittää ensi kerran The WB -televisiokanavalla vuoden 1997 maaliskuussa. Alkuvuosinaan se oli yksi niistä sarjoista, jotka auttoivat vasta muutamaa vuotta aiemmin perustettua The WB:tä vakiinnuttamaan asemansa televisiokanavan kohdeyleisön eli teini-ikäisten ja nuorten aikuisten parissa. Suosituimmillaan Buffy oli toisella ja kolmannella tuotantokaudellaan vuosina 1997–1999. Viidennen kautensa jälkeen sarja siirtyi kilpailevalle televisiokanavalle UPN:lle. Joss Whedonin mukaan syynä Buffyn siirtymiseen olivat keskinäiset erimielisyydet sarjan tulevaisuudesta. Lisäksi sarjaa tuottanut 20th Century Fox Television ilmoitti myyvänsä sen eniten tarjoavalle tv-kanavalle. The WB tarjosi sarjasta 1,8 miljoonaa dollaria jaksolta, kun taas Buffyn lopulta voittaneen UPN:n tarjous oli 2,3 miljoonaa dollaria jaksolta. Uudella tv-kanavallaan sarja jatkui vielä kaksi tuotantokautta, minkä jälkeen päätähti Sarah Michelle Gellar ilmoitti ettei aio uusia sopimustaan. Gellar halusi lopettaa sarjan sen ollessa vielä huipulla. Vaikka Whedonin huhutaan pohtineen mahdollisuuksia jatkaa ilman Gellaria, päättyi Buffy lopulta seitsemännen kautensa jälkeen vuonna 2003.
Suomessa
Vuoden 1999 helmikuussa suomalainen televisiokanava MTV3 esitti Buffyn ensimmäisen jakson ja näytti kevään kuluessa sen ensimmäisen tuotantokauden. Saman vuoden syksynä alkoivat toisen tuotantokauden esitykset, jotka päättyivät vuoden 2000 tammikuussa. Kolmannen kauden MTV3 näytti syksystä 2000 alkaen. Kolmas tuotantokausi jäi MTV3:n viimeiseksi, sillä sarja päätettiin syksyllä 2001 siirtää Subtv:lle. Subtv esitti Buffyn neljännen tuotantokauden seuraavana syksynä. Sarjan viimeinen jakso esitettiin kanavalla loppuvuodesta 2004. Kanava on lisäksi uusinut sarjaa muutamaan otteeseen; syksyllä 2008 uusintavuorossa olivat sarjan kolmannen kauden jaksot.
Juoni
Uudessa koulussaan Sunnydalen high schoolissa Buffy tapaa joukon uusia tuttavuuksia. Yksi heistä on hänen uusi valvojansa, kirjastonhoitajana toimiva Rupert Giles, jonka tehtävänä on kouluttaa ja valvoa vampyyrintappajaa. Tyttö myös ystävystyy vitsailevan Xanderin ja ujon mutta älykkään Willow'n kanssa. Heille selviää Buffyn salainen identiteetti vampyyrintappajana, ja molemmat liittyvät mukaan pahan vastaiseen taisteluun. Yhdessä nämä neljä muodostavat ryhmän, jota myöhemmillä kausilla aletaan nimittää Scooby Gangiksi.
Ensimmäinen tuotantokausi
Sarjan ensimmäisellä kaudella Buffy tutustuu kahteen parhaaseen ystäväänsä Willow'hin ja Xanderiin sekä valvojaansa Gilesiin. Myös koulun suosituin tyttö Cordelia ja salaperäinen vampyyri Angel tulevat tutuiksi. Ensimmäisen kauden pääviholliseksi nousee ikivanha vampyyri Mestari (joissakin käännöksissä Herra). Hän yrittää läpi kauden nousta maanalaisesta haudastaan takaisin maan päälle. Päänvaivaa Scooby Gangille aiheuttavat lisäksi Mestarin vampyyrijoukkio ja muut yliluonnolliset uhat kuten demonit, jättiläishyönteiset sekä noidat.
Toinen tuotantokausi
Sunnydaleen saapuu voimakas vampyyrikaksikko, anarkistinen Spike ja mielenterveysongelmista kärsivä Drusilla, jonka ehtyneet voimat pari saapuu palauttamaan. Scooby Gangin rakkauselämä saa vihdoin potkua, kun kaikki päähenkilöt Gilesia myöten löytävät elämäänsä rakkautta. Erityisesti Buffyn ja Angelin suhde syvenee ja kiehuu lopulta yli kohtalokkain seurauksin.
Kolmas tuotantokausi
Kolmannella tuotantokaudella villi ja vastuuton vampyyrintappaja Faith saapuu sarjaan. Buffyn ja ystävien rakkauselämät rakoilevat ja sarja saa muutenkin synkempiä sävyjä. Muun muassa kostodemoni Anyanka, ilkeä valvoja ja zombiet sotkevat Buffyn ja kumppaneiden elämää. Kauden päävastustaja on kuitenkin Sunnydalen pormestari Richard Wilkins, joka aikoo muuttua demoniksi kesken koulun päättäjäisten. Kauden uusia hahmoja ovat muun muassa Buffyn uusi ”Valvoja” Wesley Wyndam-Pryce. Kauden jälkeen sarjasta poistuvat Angel, Cordelia ja Wyndam-Pryce liittoutuvat myöhemmin yhteen Los Angelesissa, josta kertoo kauden jälkeen alkanut sisarsarja Angel.
Neljäs tuotantokausi
Neljännellä kaudella Buffy ja Willow siirtyvät opiskelemaan Sunnydalen yliopistoon kun taas Xander ja Giles etsivät uutta suuntaa elämälleen. Ihmiseksi muuttunut kostodemoni Anyanka eli Anya ja vampyyri Spike palaavat molemmat Sunnydaleen sekoittamaan kumpikin omalla tavallaan Scooby Gangin elämää. Neljännellä kaudella tutustutaan ensi kertaa demoneita metsästävään valtion tutkimusryhmään Aloitteeseen, jonka salainen tuotos on myös kauden päävastustaja hirviökyborgi Adam. Uusia hahmoja ovat muun muassa opiskelija-sotilas Riley Finn ja noitatyttö Tara.
Viides tuotantokausi
Viides kausi esittelee Buffyn pikkusiskon Dawnin, jonka olemassaolosta ei aiemmin ollut minkäänlaisia viitteitä. Buffyn äiti Joyce sairastuu aivokasvaimeen ja opiskelijaelämä jää sivuun. Työttömäksi jäänyt Giles avaa taikakaupan ja alkaa uudelleen Buffyn valvojaksi auttaakseen tätä tuntemaan voimansa paremmin. Kauden päävihollinen on mystistä Avainta etsivä helvetinjumalatar Glory. Pienempää harmia aiheuttavat esimerkiksi Dracula ja muut vampyyrit.
Kuudes tuotantokausi
Edelliskauden lopussa itsensä uhrannut Buffy vedetään takaisin maanpäälle. Buffyn sopeutuminen elämään ei ole täysin mutkatonta ja hän kärsiikin kauden aikana masennuksesta. Buffy joutuu kamppailemaan demonien lisäksi myös taloudellisten ongelmien ja Dawnin murrosiän kanssa. Giles päättää lähteä takaisin Englantiin, eikä lukeudu enää sarjan päähenkilöihin. Anya ja Xander suunnittelevat naimisiinmenoa, mikä sekin on kaikkea muuta kuin mutkatonta. Myös seksisuhde Spikeen aiheuttaa ongelmia ja sen salailu on vaikeaa. Voimakkaaksi noidaksi kasvanut Willow tulee riippuvaiseksi taikuudesta. Läpi kauden Scooby Gangin kiusana on nörttikolmikko Warren, Jonathan ja Andrew.
Seitsemäs tuotantokausi
Seitsemännellä tuotantokaudella Spike palaa Sunnydaleen. Giles sen sijaan tuo mukanaan liudan potentiaalisia Tappajia Buffyn suojelukseen. Kauden päävihollinen on ensimmäistä kertaa sarjan kolmannella kaudella esitelty Ensimmäinen paha kätyreineen. Ensimmäisen suunnitelmana on tuhota ensin potentiaaliset Tappajat ja sitten Buffy sekä Faith. Kauden aikana Scooby Gangin jäsenet lämmittelevät vanhoja suhteitaan. Sarja huipentuu suureen taisteluun Ensimmäistä pahaa vastaan.
Sivuhenkilöt
thumb|upright=1.25|Sarjan näyttelijöitä: Tom Lenk (vas.), Emma Caulfield, Alexis Denisof, Alyson Hannigan, Anthony Stewart Head, sarjan luoja Joss Whedon, Michelle Trachtenberg ja James Marsters.
Buffyn kahdella ensimmäisellä tuotantokaudella tärkeään osaan nousevat salaperäinen Angel (David Boreanaz), Sunnydalen koulun suosituin tyttö Cordelia Chase (Charisma Carpenter) ja ihmissusi Daniel "Oz" Osbourne (Seth Green). Angel on mustalaisten kiroama vampyyri, joka yrittää hyvittää pahoja tekojaan. Hänestä kehittyy Buffyn kiinnostuksen kohde ja myöhemmin seurustelukumppani. Cordelia on ylimielinen ja turhamainen koulun huutosakin jäsen kun taas ihmissusi Oz on rauhallinen rock–muusikko. Kaikista kolmesta tulee ajan myötä Scooby Gangin jäseniä. Buffyn kolmannella tuotantokaudella sarjaan saapuvat uusi vampyyrintappaja Faith (Eliza Dushku) ja kostodemoni Anyanka (Emma Caulfield). Faith on Buffyyn verrattuna villi ja vastuuntunnoton, ja hän liittyy lopulta kauden päävihollisen demonipormestari Richard Wilkinsin (Harry Groener) joukkoihin. Demoni Anyanka muuttuu epäonnistuneen kostoretkensä seurauksena takaisin ihmiseksi ja aloittaa myöhemmin seurustelun Xanderin kanssa. Wesley Wyndam-Pryce (Alexis Denisof) saapuu Rupert Gilesin tilalle Buffyn uudeksi Valvojaksi. Kolmannen tuotantokauden päätteeksi Angel, Cordelia ja Wesley jättävät sarjan.
Neljännellä tuotantokaudella tärkeään rooliin kohoavat jo toisella tuotantokaudella esitelty vampyyri Spike (James Marsters) ja tutkimusryhmä Aloitteen kommando Riley Finn (Marc Blucas). Aloitteen uhriksi joutunut Spike menettää kykynsä vahingoittaa ihmisiä ja joutuu turvautumaan Scooby Gangin apuun. Angelin lähdöstä murtunut Buffy taas aloittaa suhteen Rileyn kanssa. Myös Willow'n uuden ystävän Tara Maclayn (Amber Benson) osuus on merkittävä, sillä yhdessä kaksi noitaa alkavat koetella taikavoimiaan sekä rakastuvat toisiinsa. Oz jättää Buffyn neljännellä tuotantokaudella. Viidennellä tuotantokaudella Buffyn perheen merkitys korostuu kun sarjaan saapuu hänen mystinen pikkusisarensa Dawn (Michelle Trachtenberg). Dawn on ihmismuotoon muutettu Avain, joka avaa reitin kauden päävihollisen jumalatar Gloryn (Clare Kramer) kotiulottuvuuteen. Vielä samalla kaudella sarjan alusta asti mukana ollut Summersin perheen äiti Joyce (Kristine Sutherland) menehtyy ja jättää Buffyn vastaamaan sekä pikkusiskostaan että taloudestaan.
Läpi sarjan tärkeässä osassa ovat lisäksi jokaisen kauden pääviholliset kuten kolmannen kauden pormestari ja viidennen kauden Glory. Jokseenkin merkittäviä ovat Buffyn satunnaiset liittolaiset ja viholliset. Ensin mainittuihin kuuluvat esimerkiksi seitsemännen kauden potentiaaliset tappajat ja jälkimmäisiin muun muassa vampyyrinaiset Darla (Julie Benz) ja Drusilla (Juliet Landau).
Tapahtumapaikat
Buffy sijoittuu kuvitteelliseen pikkukaupunki Sunnydaleen, joka sijaitsee Yhdysvaltain Kalifornian osavaltiossa. Alkukausilla keskeisiä tapahtumapaikkoja ovat muun muassa Buffyn koti, yökerho Bronze sekä Sunnydalen high school ja erityisesti sen kirjasto, missä Giles työskentelee ja minkä alla Helvetinsuu sijaitsee. Myöhemmillä kausilla esitellään muun muassa Sunnydalen yliopisto asuntoloineen, Aloitteen tukikohta, Spiken krypta, Xanderin asunto, taikakauppa Magic Box sekä uudistettu Sunnydalen high school. Läpi sarjan keskeisessä osassa ovat myös kaupungin lukuisat hautausmaat.
Formaatti
Jokainen Buffyn seitsemästä tuotantokaudesta koostuu itsenäisesti toimivista jaksoista sekä läpi koko kauden jatkuvaan juonilankaan kuuluvista jaksoista. Oman kokonaisuuden muodostavia jaksoja kutsutaan nimellä ”viikon hirviö”. Tällaisissa erillisjaksoissa esitellään jonkinlainen hirviö tai uhka, esimerkiksi vampyyri tai demoni, jonka Buffy ystävineen yleensä jakson lopuksi kukistaa. Jokaisella Buffyn kaudella on myös oma pitempi juonilankansa, joka kuvaa kauden päävihollisen eli Big Badin nousun ja tuhon. Tuotantokaudet muodostuvat näiden kahden jaksotyypin sekoituksista. Tyypillinen Buffy-jakso kuvaa Buffyn ja ystäväpiirin taistelua pahaa vastaan samalla kun nämä yrittävät elää jokapäiväistä elämäänsä. Sarja sekoittaa useiden muiden sarjojen tapaan useaa eri tyylilajia; Buffyssa on nähty esimerkiksi kauhua, komediaa, toimintaa, melodraamaa sekä romantiikkaa, jopa yksi musikaalijaksokin.
Vaikutteet
Näiden kahden sarjan lisäksi Whedon on kertonut komediakauhuelokuvalla Tuhon yö (Night of the Comet, 1984) olleen suuri vaikutus Buffyyn. Buffy Summersin hahmon innoittaja puolestaan on hänen mukaansa Ryhmä-X-sarjakuvan Kitty Pryde eli Varjokissa. Buffy myös lainaa ideoita romaaneista ja elokuvista. Esimerkiksi sarjan neljännen kauden päävastustaja Adam on Frankensteinin hirviön kaltainen, kun taas sarjan toisen kauden jakso ”Pahan otteessa” muistuttaa elokuvaa Ruumiinryöstäjät (Invasion of the Body Snatchers, 1956).
Metaforat
thumb|upright|Yksi Buffyn alkukausien kantavia metaforia on Whedonin ajatus, että [[high school on yhtä helvettiä.]]