cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Oswald Mosley
Muuta
Mosleyn poika Max Mosley toimi kansainvälisen autoliiton FIA:n puheenjohtajana vuodet 1991–2009. Keväällä 2008 Max Mosley väitettiin viettäneen natsihenkisiä sadomasokistia seksiorgioita viiden seksityöntekijän kanssa, mikä paljastui, kun sessiosta kuvattu usean tunnin mittainen video vuosi julkisuuteen. Natsiväitteitä ei kuitenkaan todettu oikeiksi.
Populaarikulttuurissa
Kirjailija P. G. Wodehousen Jeeves-tarinoissa ja niihin perustuvassa Kyllä Jeeves hoitaa -sarjassa esiintyvä Roderick Spode pohjautuu Mosleyhyn.
Channel 4 -televisiokanava esitti vuonna 1999 Oswald Mosleytä käsittelevän draaman Mosley, joka pohjautuu hänen poikansa Nicholasin teoksiin. Nimiroolia esitti Jonathan Cake.
Historiallisessa draamasarjassa Kahden kerroksen väkeä kuvataan yhdessä jaksossa Mosleytä ja Cable Streetin taistelua.
Mosley on eräs 1920-luvulle sijoittuvan Peaky Blinders -draamasarjan pääantagonisteista. Häntä esittää sarjassa Sam Claflin.
Taylor Phinney
Phinney on voittanut ratapyöräilyn 4 000 metrin takaa-ajon maailmanmestaruuden Pruszkówissa 2009 ja Ballerupissa 2010. Maantieaika-ajon maailmanmestaruuden hän voitti junioriluokassa 2007 ja alle 23-vuotiaissa 2010.
Luhanskin alue
Luhanskin alue on Ukrainan itäisin hallinnollinen alue. Sen läpi virtaa Donjoen itäinen sivuhaara Donets. Väestöltään suurelta osin venäjänkielisen alueen asukasluku on noin 2,1 miljoonaa. Sen alueella sijaitsee Venäjän ylläpitämä ja vuonna 2014 perustettu nukkevaltio, niin sanottu Luhanskin kansantasavalta.
Taylor Phinney
Phinney aloitti ammattilaisuransa BMC Racing Teamissa 2011 ja voitti prologin Italian ympäriajossa 2012. Lontoon olympialaisissa hän sijoittui neljänneksi sekä maantieajossa että aika-ajossa. Limburgin MM-kilpailuissa 2012 hän sijoittui sekä henkilökohtaisessa että joukkueaika-ajossa hopealle. Hän voitti joukkueaika-ajon maailmanmestaruuden Richmondissa 2015 ja sai hopeaa Dohassa 2016. Viimeisinä ammattilaisvuosinaan 2017–2019 hän edusti yhdysvaltalaistalli EF Education Firstiä.
Luhanskin alue
Venäjän itäisimpään Ukrainaan – näkyvimmin Luhanskin ja Donetskin alueelle – vuodesta 2014 kohdistamat sotatoimet ja rajoitukset ovat kurjistaneet sekä alueen venäjän- että ukrainankielisen siviiliväestön oloja. Osa Luhanskin alueesta on ollut vuodesta 2014 Venäjän aseellisesti ja taloudellisesti ohjaaman kapinallishallinnon hoidossa. Tämä on vaikeuttanut suuresti ihmisten elämää, estänyt laillisen järjestyksen ylläpitoa ja normaalia kanssakäymistä alueella. Sadat tuhannet ihmiset ovat muuttaneet pois kodeistaan miehitystä tai sotatoimia pakoon. Kapinallishallinnot ovat pakkovärvänneet ukrainalaisia sotatoimiin Ukrainan sisällä. Osana pyrkimystä horjuttaa itäisen Ukrainan alueellista suvereenisuutta, Venäjä on jakanut yli puoli miljoonaa Venäjän passia kahden alueen kapinallisalueilla asuville, ja tarjoaa Ukrainassa asuville venäläisen passin haltioille sotilaskoulutusta Venäjän armeijassa. Tuhansia siviilejä ja kotimaataan puolustaneita sotilaita on tapettu Venäjän toimin ylläpidetyissä sotilaallisissa kahakoissa. Alueen talous on romahtanut vuoden 2013 jälkeen. Ennen Venäjän vuoden 2014 aloittamia sotatoimia Luhanskin alueelta kertyi vajaa neljä prosenttia Ukrainan bruttokansantuotteesta (2013). Vuonna 2019 vapaan Ukrainan valtion kontroissa oleva alueen osa tuotti enää vain prosentin maan BKT:stä.
Taylor Phinney
Hänen vanhempansa ovat ratapyöräilyn olympiavoittaja Connie Carpenter-Phinney ja ammattipyöräilijä Davis Phinney.
Saavutuksia
Lähteet: Cyclingbase, Cycling Archives
Luhanskin alue
Neuvostovuosina 1935–1958 ja 1970–1990 alueen nimenä oli Vorošilovgradin alue Luhanskin tuolloisen nimen mukaan. Nimi muistutti Stalinin työtoverista, marsalkka Kliment Vorošilovista (1881–1969).
Helmikuussa 2022 Venäjä aloitti sotilaallisen miehityksen osassa Ukrainan Luhanskin ja Donetskin alueita. Venäjä ensin väitti maanantaina 21. helmikuuta 2022 tunnustaneensa Ukrainan "kapinallisalueina" vuodesta 2014 toimineet Venäjän ohjauksessa olleet nukkehallinnot "itsenäisiksi" ja "valtioiksi". Sitten Venäjä jatkoi sotatoimiaan ryhtymällä raskailla sotilasosastoillaan "rauhanturvaamiseen" eli tosiasiallisen miehityksen näillä Ukrainan valtion alueilla,  uhaten samalla Ukrainaa sotilasjoukoillaan myös usealta muulta suunnalta.
Maantiede
Luhanskin aluetta rajaavat pohjoisessa Venäjän Belgorodin ja Voronežin alueet, idässä ja etelässä Venäjän Rostovin alue. Lännessä naapureina ovat Ukrainan Donetskin ja Harkovan alueet. Aluekeskus Luhansk sijaitsee linnuntietä noin 27 kilometrin päässä Venäjän rajasta. Itä-Ukrainan Donetsk sijaitsee aluekeskuksesta 130 kilometrin päässä länsilounaassa ja Harkova 270 kilometriä luoteessa. Pääkaupunki Kiova on 670 kilometrin päässä länsiluoteessa.
Luhanskin alueen pinta-ala on 26 684 neliökilometriä. Tämä on noin 4,4 prosenttia koko Ukrainan pinta-alasta. Alueen pituus pohjois–eteläsuunnassa on noin 190 kilometriä ja leveys itä–länsisuunnassa noin 250 kilometriä.
Ilmasto on mantereinen: kylmähkö vähäluminen talvi ja kuiva, kuuma kesä. Keskimääräinen sademäärä voi olla 459–505 mm. Luhanskin alueen suurin joki on Donets. Maa on pääasiassa viljavaa mustanmullan maata.
Väestö
Ukrainan tilastokeskus arvioi Luhanskin alueen väkiluvuksi vuoden 2021 alussa 2 128 617. Väestöstä 87,1 prosenttia asuu kaupungeissa tai kaupunkimaisissa taajamissa ja 12,9 prosenttia maaseudulla.
Pääosa väestöstä on venäjänkielistä.
Vuoden 2001 väestönlaskennassa väestön etninen tausta jakautui seuraavasti: ukrainalaisia 58,0 %, venäläisiä 39,0 %, valkovenäläisiä 0,8 %. Muihin etnisiin väestöryhmiin kuului kuhunkin enintään 0,3 % alueen väestöstä (uzbekkeja, juutalaisia, bulgaareja, georgialaisia, armenalaisia, saksalaisia, tataareja, puolalaisia ja muita). Aiempaan, Neuvostoliiton viimeiseen väestönlaskentaan (1989) verrattuna ukrainalaisten suhteellinen määrä oli kasvanut ja venäläisten, valkovenäläisten ja juutalaisten määrä laskenut merkittävästi. Tämä selittyy Neuvostoliiton hajoamisen jälkeisillä tapahtumilla: aiemmin hyvin vilkas muuttoliike Neuvostoliiton tasavaltojen välillä ja maahantulo Ukrainaan heikkeni, maastamuutto oli voimakasta takaisin synnyinmaahan ja luontainen väestönkasvun oli negatiivista (enemmän kuolleita kuin syntyneitä, alhainen syntyvyys suurvallan romahduttua ja maahanmuuttajien ikääntyessä) yhteisvaikutuksella.
Oheinen taulukko kuvaa Luhanskin alueen väestökehitystä virallisten väestönlaskentojen (1959–2001) ja Ukrainan tilastokeskuksen arvioiden (2013 ja 2017) perusteella. Väkiluku oli vuoden 2013 alkuun mennessä vähentynyt 21,2 prosenttia Neuvostoliiton aikaiseen vuoden 1989 väestönlaskentaan verrattuna. Vuonna 2013 Luhanskin alueen väkiluku oli alempi kuin minään väestönlaskentavuonna 1950-luvulta alkaen. Vuoden 2001 väestönlaskentaan verrattuna väkiluku putosi 11,4 prosenttia lisää vuoden 2013 alkuun mennessä.
Talous ja teollisuus
Ukrainan tilastokeskus Ukrstatin mukaan Luhanskin alueen osuus Ukrainan bruttokansantuotteesta vuonna 2011 oli 57,2 miljardia Ukrainan hryvniaa (UAH), joka oli vuoden 2011 lopun virallisin vaihtokurssein 5,55 miljardia euroa. Tämä oli 4,4 prosenttia Ukrainan BKT:sta. Jokaista alueen asukasta kohti tämä on vain 25 067 hryvniaa eli noin 2 434 euroa vuodessa. Tämä oli 88 % Ukrainan keskiarvotasosta. Venäjän vuodesta 2014 ylläpitämien sotatoimien seurauksena alueen talous on romahtanut keskitason maakunnasta taloudellisesti koko maan pienimmän BKT-osuuden alueeksi; vuonna 2019 Luhanskin alue tuotti enää 1,0 prosenttia Ukrainan BKT:stä. Luhanskin alueeseen kuuluvien, Venäjän sotilaallisesti tukemien kapinallispiirien talouslukuja ei ole luotettavan tilastotiedon puuttuessa edellä voitu huomioida.
Vuonna 2013 keskimääräinen palkkataso alueella oli 3 337 UAH eli 302 euroa.
Strategista merkitystä on esimerkiksi Luhanskin alueen kautta Voronežin suunnalta Rostov-na-Donuun kulkevalla pohjois–eteläsuuntaisella maakaasun pääsiirtoputkella sekä osalla alueen raskaasta teollisuudesta. Ukrainan koillisosien Dnepr–Donetsin liuskekaasukentän itäosa osuu myös alueen pohjoisosiin, vaikka tämän suuren kaasuvarannon pääesiintymä onkin alustavasti lännempänä, erityisesti Harkovan ja Pultavan alueilla.
Luhanskin alueen raja-asemat ja hyökkäykset Ukrainan rajavartioston toimipisteisiin
Luhanskin alueella on monta Ukrainan rajavartiolaitoksen ylläpitämää kansainvälistä rajanylityspaikkaa. Näistä enemmistö on maanteiden raja-asemia. Lisäksi alueella on Venäjän rajaliikenteen rautatieasemia ja Luhanskin kansainvälisen lentoaseman rajanylityspaikka. Tämän lisäksi Venäjän rajalla on useita paikallisia, osan päivästä tai tarpeen mukaan aukiolevia raja-asemia. Paikoin raja kulkee asutuksen keskellä, ja rajavalvonta on hyvin haastavaa.
Touko-kesäkuun 2014 taitteessa tapahtui rajaloukkauksia, jossa Venäjän Rostovin alueen puolelta Ukrainaan tunkeutui useita, aseistautuneita sotilashenkilöitä kuljettaneita ajoneuvoja. Lisäksi Venäjä-mieliset, osin Venäjältä tulleet kapinalliset hyökkäsivät kahteen Ukrainan rajavartiolaitoksen kaupungeissa sijaiseviin tukikohtaan (varikko- ja majoitustiloja) Luhanskissa ja Sverdlovskissa. Rajavartiosto päätti vetäytyä siviiliasutusta suojanaan käyttäneitä hyökkääjiä vastaan käytyjen taistelujen jälkeen näistä tukikohdastaan. Ukraina myös sulki kesäkuun 2014 alkupäivinä tilapäisesti ainakin kahdeksan rajanylityspaikkaa yleisen turvallisuuden nimissä. Näistä kuusi oli Luhanskin alueella olevia maantieliikenteen raja-asemia ja yksi rautatieliikenteen raja-asema. Myös Luhanskin kansainvälinen lentoasema oli suljettuna. Suljetuista raja-asemista merkittävimpiin kuuluu eurooppatien Dolžanskyin raja-asema Venäjän Rostovin alueen Novošahtinskin ja Ukrainan Dovžanskin piirin (Sverdlovskin piirin) rajalla.
Venäjä-mieliset separatistit ovat pyrkineet iskemään Ukrainan rajavartioston ylläpitämiä, Venäjän federaation Rostovin alueen Donetskin kaupunkiin rajoittuvia raja-asemia kohtaan. Nämä suljettiin rajaloukkausten ja separatistien hyökkäysaikeiden takia liikenteeltä muutamaa päivää aiemmin. Ukrainan rajavartiosto raportoi yhä 9. kesäkuuta separatistien hyökkäyksistä seudun raja-asemista keskeisintä eli Izvarynen raja-asemaa kohtaan Ukrainan valtatien M04 ja Venäjän valtatien M21 rajalla eli eurooppatiellä. Ukrainan viranomaiset kuitenkin kertoivat torjuneensa hyökkäykset. Kranaatinheittimin varustetut separatistit yrittivät vallata taas myös Luhanskin lentoasemaa 9.–10. kesäkuuta 2014 välisenä yönä.
Politiikka
thumb|Maaliskuun 2014 alun mielenilmauksia Ukrainan kansallisrunoilija [[Taras Ševtšenkon patsaan luona Luhanskissa.]] Ukrainan presidentinvaalien aikana 26. marraskuuta 2004 Luhanskin alue julistautui itsenäiseksi ja pyysi liittymistä Venäjän federaatioon..
Hallinnollinen jako vuodesta 2020
Vuonna 2020 Luhanskin alue jaettiin kahdeksaan piiriin. Näiden piirien alueella sijaitsi 37 kaupunkia (Luhanskissa 4 kaupunkipiiriä), 109 kaupunkityyppistä taajamaa ja 780 kylää. Piireistä neljä oli Ukrainan hallinnassa, loput Venäjän tukeman  kapinallishallinnon piirissä.
Hallinnollinen jako ennen vuotta 2020
Luhanskin alue oli vuoteen 2020 saakka jaettu 18 piiriin ja 14 kaupunkipiiriin tai suoraan alueen alaiseen kaupunkiin (suluissa asukaslukuarvio 2013):
Platon-kommentaarit
Platon-kommentaareilla tarkoitetaan kaikkia niitä erityisesti antiikin ja keskiajan aikana kirjoitettuja teoksia, joiden tarkoituksena on Platonin teosten selittäminen ja selventäminen. Monet platonilaiset filosofit ovat pyrkineet vuosisatojen aikana tekemään selityksiä ja yhteenvetoja Platonin ajattelusta, mutta erityisesti uusplatonilaiset kirjoittivat roomalaisella ajalla lukuisia kommentaareja yksittäisistä Platonin dialogeista. Monet näistä kommentaareista ovat säilyneet nykyaikaan.
Kreikkalaiset kommentaattorit
Monet Platonin Akatemiassa toimineet oppineet pyrkivät selventämään ja selittämään Platonin ajatuksia. Akatemialaisen Krantorin tiedetään kirjoittaneen kommentaarin Platonin Timaioksesta jo 200-luvulla eaa. Onasandros kirjoitti ensimmäisellä vuosisadalla jaa. kommentaarin Platonin Valtioon. Toiselle vuosisadalle tultaessa keskiplatonilaiset filosofit tuottivat parafraaseja ja yhteenvetoja Platonin teoksista. Näihin kuuluvat muun muassa Albinoksen kirjoittama johdanto Platonin teoksiin, sekä Alkinooksen ja Apuleiuksen kirjoittamat platonismin käsikirjat. Lääkäri Galenokselta on säilynyt katkelmia Timaioksen kommentaarista. Tuohon aikaan Aristoteleen ajattelu alkoi vaikuttaa platonismiin, ja muun muassa Attikos (n. 175) vastusti koulun vallannutta eklektismiä ja haastoi Aristoteleen teoriat Platonin opeista harhautumisena.
Uusplatonilaiset pyrkivät esittämään platonilaiset ja aristoteeliset filosofiset ajatukset keskenään yhteensopivina. Porfyrios (200-luku) pyrki osoittamaan Platonin ja Aristoteleen olleen keskeisissä kysymyksissä samaa mieltä, ja kirjoitti useita kommentaareja Platonin ja Aristoteleen sekä Aristoteleen oppilaan Theofrastoksen teoksista. Platonin kommentaareja kirjoittivat myös muun muassa Deksippos, Plutarkhos Ateenalainen ja Syrianos. Kalkidioksen tekemä osittainen latinankielinen käännös ja kommentaari Timaioksesta oli merkittävä, koska se oli 800 vuoden ajan ainoa laajempi Platonin teos, jonka latinankielisen lännen oppineet tunsivat. Suurin osa Prokloksen teoksista on Platonin yksittäisten dialogien ja vastaavanlaisten aiheiden kommentaareja. Kommentaarit esitettiin joko luentoina tai kirjoitettuina, ja monet niistä ovat säilyneet nykyaikaan. Myöhempiä uusplatonilaisia kommentaattoreita, joiden teoksia on säilynyt lukuisia, ovat Damaskios ja Olympiodoros.
Islamilaiset kommentaattorit
Platon ei ollut varhaiselle islamilaiselle filosofialle yhtä merkittävä kuin Aristoteles. Hänet nähtiin enemmän symbolina ja innoittajana kuin käytännöllisen filosofian lähteenä. Islamilainen platonismi, silloin kun sitä esiintyi, kehittyi aristoteelisen filosofian sisällä. Islamilaiset oppineet myös tunsivat vähemmän Platonin kuin Aristoteleen teoksia. Vaikuttaa siltä, että ainoastaan Valtio, Timaios, Sofisti ja Lait olivat saatavilla arabiankielisinä käännöksinä. Averroes, joka kirjoitti lukuisia kommentaareja Aristoteleen teoksista, vaikuttaa olleen motivoitunut kirjoittamaan ainoan platonilaisen Valtiota käsitelleen kommentaarinsa siksi, ettei kyennyt saamaan Aristoteleen Politiikkaa käsiinsä.
Vacamatic
M4 Vacamatic oli Chrysler Corporationin vuosina 1941 – 1942 valmistama puoliautomaattinen vaihteisto. Rakenteellisesti kyseessä on moottoriin nestekytkimen välityksellä kytketty, ylivaihteella varustettu manuaalivaihteisto. Vaikka itse vaihteistossa ei ollut kuin kaksi vaihdetta eteenpäin, ylivaihdeyksikkö tuplasi ajovaihteiden määrän neljään.
Platon-kommentaarit
Bysanttilaiset kommentaattorit
Myös Bysantin valtakunnassa Aristoteleen teoksia luettiin enemmän kuin Platonia, koska Aristoteleen logiikan alan tutkielmia (Organon) pidettiin niin tärkeinä filosofialle. Merkittävä hahmo oli Arethas Kesarealainen, joka toimi Kesarean arkkipiispana. Hän otti tehtäväkseen Platonin teosten ja monien muiden antiikin aikaisten teosten käsikirjoitusten säilyttämisen. Hän kirjoitti omakätisesti skolioita Platonin teoksiin. 1000-luvulla sellaiset henkilöt kuin Mikael Psellos ja Johannes Italos arvostivat platonismia. Ainoa säilynyt myöhäisbysanttilainen kommentaari on Georgios Pakhymereen tekemä kommentaari Platonin dialogiin Parmenides.
Vacamatic
Kuljettajan oli käytettävä kytkinpoljinta aina kun vaihteenvalitsinta siirrettiin asennosta (Low-High-Reverse) toiseen. Kun auto oli liikkeessä eteenpäin, saatiin alipaineella ohjattu ylivaihde kytketymään päälle kaasupoljinta keventämällä. Fluid Drive-nestekytkimen ansiosta auto voitiin pysäyttää ja pitää paikallaan jarrun avulla, ilman kytkinpolkimen painamista.
Sarah Hecken
thumb|right|Sarah Hecken
Vacamatic
Chrysler käytti vaihteistosta nimeä Vacamatic ja DeSoto Simplimatic. Dodgeen tai Plymouthiin tätä vaihteistoa ei ollut tarjolla.
Saima Tigerstedt-Ylinen
Saima Tigerstedt-Ylinen (15. joulukuuta 1878 Tuulos – 19. kesäkuuta 1978 Yläne) oli suomalainen taidemaalari.
Sarah Hecken
Sarah Stefanie Hecken (s. 27. elokuuta 1993 Mannheim) on saksalainen taitoluistelija. Hän voitti naisten yksinluistelussa Saksan-mestaruuden 2008, 2010, 2011 ja 2013. Lisäksi hän sijoittui siinä neljänneksi 2009. Vuoden 2012 Saksan-mestaruuskilpailuihin jalkavamma esti Heckeniä osallistumasta. Hän on myös kilpaillut Euroopan- ja maailmanmestaruuskilpailuissa sekä vuoden 2010 talviolympialaisissa Vancouverissa, jossa sijoittui yksinluistelussa kahdeksanneksitoista.
Vacamatic
Vaihteiston käyttö
Vacamaticin vaihdekaavio oli sama kuin manuaalivaihteiston, lukuun ottamatta puuttuvaa 1-vaihteen lovea. Lähtiessään liikkeelle kuljettaja painoi kytkinpolkimen pohjaan ja valitsi joko peruutusvaihteen tai jommankumman eteenpäinajoalueista (Low tai High). Tämän jälkeen kytkinpoljin voitiin vapauttaa ja auto joko lähti liikkeelle tai se oli pidettävissä paikallaan jarrun avulla. Eteenpäin ajettaessa ylivaihde saatiin kytketymään kun riittävä ajonopeus oli saavuettu ja kuljettaja kevensi kaasupoljinta. Tällöin sähköhydraulisesti ohjattu yksikkö kytki ylivaihteen päälle. Ajovaihteita eteenpäin oli tarvittaessa neljä: Low - Low OD - High - High OD.
Sarah Hecken
Hecken on Bundeswehrin sotilasurheilija. Hänen valmentajanaan on toiminut Peter Sczypa.
Saima Tigerstedt-Ylinen
Elämä
Tigerstedt syntyi Tuuloksessa ruotsinkieliseen aatelissukuun vuonna 1878. Seuraavan vuosikymmenen loppupuolella hän muutti perheensä mukana Helsinkiin. Vuonna 1903 Tigerstedt valmistui taidemaalariksi Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulusta. Hän oli myös opiskellut Taideteollisessa korkeakoulussa eri käsityöaineita, muun muassa puukuvanveistoa ja ornamenttipiirustusta.
Vacamatic
Vaihteiston käyttö
Nestekytkimen ansiosta liikkeellelähtö voitiin suorittaa "High"-alueella, tosin kiihtyvyys oli tällöin jopa oman aikansa mittareiden mukaan melko verkkaista. Kun auto oli saavuttanut nopeuden 15 - 20 mailia tunnissa (25–30 km/h), kuljettaja nosti jalkansa hetkeksi kaasupolkimelta, jolloin ylivaihdeyksikkö kytki "matkavaihteen" päälle. Ylivaihdeyksikkö kytkeytyi automaattisesti päältä pois aina kun auton nopeus laski alle 11 mailia tunnissa (17 km/h) tai se pysäytettiin. Parempi kiihtyvyys saatiin aikaan, jos liikkeelle lähtö tapahtui pikkualueella. Pikkualueen ylivaihde saatiin kytketymään 8:n mailin tuntinopeudessa (13 km/h) ja tällä vaihteella kiihdytettiin 25:n mailin tuntinopeuteen, jolloin valitsin siirrettiin isolle alueelle.
Rakenne oli melkoisen tilaavievä ja raskas, koska nestekytkimen lisäksi järjestelmä vaati toimiakseen myös mekaanisen kytkimen. Tämän johdosta tällä vaihteistolla varustettujen autojen tulipelti ja lattiapellitys sekä kytkinpolkimen vivusto poikkeavat manuaalivaihteistolla varustettujen autojen rakenteista.
Saima Tigerstedt-Ylinen
Elämä
Vuonna 1905 Tigerstedt avioitui piirustuskoulussa tapaamansa Yläneelta kotoisin olleen Vihtori Ylisen kanssa. Samana vuonna pariskunta matkusti yhdistetylle hää- ja opintomatkalle Pariisiin, jossa he opiskelivat usean muun suomalaistaiteilijan tavoin Académie Colarossissa. Suomeen palattuaan he rakennuttivat Yläneen Elijärven rannalle ateljeehuvilan, jossa he viettivät lähes koko loppuelämänsa. Vuosina 1923–1929 Ylisen perhe asui syksystä kevääseen Raumalla lasten koulunkäynnin vuoksi.
Työ
Tigerstedt-Ylinen tuli tunnetuksi akvarelleistaan, joiden aiheina olivat yleensä erilaiset maisemat. Suuri osa hänen tuotannostaan kuvaa Vanhaa Raumaa. Hän teki myös jonkin verran asetelmia sekä maalasi interiöörejä. Lisäksi Tigerstedt kutoi muun muassa erilaisia huonetekstiilejä ja ryijyjä. Hänen taiteellinen tuotantonsa jäi kuitenkin paljon puolisoaan suppeammaksi, koska Tigerstedt keskittyi hoitamaan perhettään Vihtori Ylisen huolehtiessa toimeentulosta.
Tigerstedt-Ylinen kuoli kesäkuussa 1978 ollessaan 99-vuotias. Hänet on haudattu miehensä kanssa samaan hautaan Yläneen hautausmaalle. Pariskunnan yhteisessä hautamuistomerkissä on Tigerstedin tekemä reliefi aviomiehestään.
Aarni
Aarni voi tarkoittaa seuraavia:
J. W. Söderlund
Johan Wilhelm Söderlund (18. marraskuuta 1845 Rauma – 19. heinäkuuta 1904 Hyvinkää) oli suomalainen laivanvarustaja, kunnallisvaikuttaja ja valtiopäivämies. Hän sai kunnallisneuvoksen arvonimen 1896.
Henkilöhistoria
Turussa kaupallisen oppinsa saanut Söderlund perusti kauppapuodin Raumalle vuonna 1870. Puodin menestyttyä ja muututtua kauppaliikkeeksi Söderlund laajensi liiketoimintaansa laivanvarustukseen. Söderlund omisti 1890-luvulla Suomen suurimman yksityisen purjelaivaston ja oli Rauman varakkain mies. Rauman kunnallispolitiikkaan aktiivisesti osallistunut Söderlund toimi muun muassa kaupunginvaltuuston puheenjohtajana vuosina 1884–1904. Hän oli Raumanradan rakennustoimikunnan puheenjohtaja vuodesta 1894. Hän edusti Raumaa porvarissäädyssä valtiopäivillä 1885, 1888, 1891, 1894, 1897 ja 1899.
Aster-luokka
Aster-luokka on Belgian laivaston kymmenen miinantorjunta-aluksen muodostama alusluokka.
J. W. Söderlund
Söderlundin omistamia laivoja
Lähde
Tut
Tut voi tarkoittaa seuraavia:
Samppalinnan palloiluhalli
Samppalinnan palloiluhalli on vuosina 1970–1972 rakennettu urheiluhalli, joka sijaitsee Turussa. Hallin lattiamateriaali oli ennen vuonna 2003 tapahtunutta remontointia parkettia, mutta remontin yhteydessä se muovitettiin.
"Samppikseksi" kutsuttu palloiluhalli sijaitsee Samppalinnan koulun takana osoitteessa Itäinen Pitkäkatu 45.
Samppalinnan palloiluhallissa pelasi koripalloa 1970–1980-luvuilla Turun NMKY, lukuun ottamatta loppuotteluja, jotka pidettiin Samppalinnan pienen katsomon vuoksi Kupittaan urheiluhallissa tai jäähallissa. TuNMKY:n miesten edustusjoukkue pelasi viimeiset ottelunsa Samppiksessa 1990-luvun loppupuolella. Muita hallia käyttäneitä koripalloseuroja ovat Aura Basket ja Turun Riento.
Hallissa on pelattu myös käsipalloa (Åbo IFK ja HC Dennis), ja futsalia. Sitä käytetään myös voimisteluun.
Huomattava määrä harjoitus- ja kilpailutoimintaa siirtyi Samppalinnan palloiluhallista vuoden 2018 alussa uuteen Kupittaan palloiluhalliin.
François Coty
upright|thumb|François Coty vuonna 1926. François Coty (1874–1934) oli ranskalainen kosmetiikka-alan yrittäjä ja lehdenkustantaja.
Coty oli syntyisin Korsikan Ajacciosta. Hän perusti vuonna 1904 Coty S. A. -parfyymi- ja kosmetiikkayrityksen ja loi sillä alalla omaisuuden. 1920-luvulla hän ryhtyi luomaan lehti-imperiumia. Hän hankki omistukseensa konservatiivisen Le Figaron ja perusti lehden L'Ami du Peuple, jonka päätoimittaja ja rahoittaja hän oli.
Coty rahoitti fasistisia ja muita äärioikeistolaisia järjestöjä. Lehdessään L'Ami de Peuple hän julkaisi voimakkaasti juutalaisvastaisia kirjoituksia.
Stefan Edwall
Stefan Edwall (s. 1971) on ruotsalainen vuosina 1986–2012 aktiivisesti pelannut pöytäjääkiekkoilija. Hän on lajin maailmanmestari vuodelta 1999. Edwall on myös kaksinkertainen Umea Openin voittaja.
Ura
Edwall aloitti pelaajauransa lokakuussa 1986. Vuonna 1990 hän voitti pronssia Umea Open-turnauksesta. Kaksi vuotta myöhemmin Edwall voitti Göteborg Openin, kun finaaleissa kaatui Anders Ekestubbe. Vuonna 1995 Edwall sai Ruotsin-mestaruuskilpailuista hopeaa hävittyään finaaleissa Jacob Lindahlille. Kolme vuotta myöhemmin hän voitti Örebrö Openin.
Vuonna 1999 Edwall voitti pöytäjääkiekon maailmanmestaruuden Wilhelmshavenissa Saksassa. Finaalissa hän kohtasi Finn Friesin ja voitti. Vuonna 2002 Edwall voitti Ruotsin mestaruuden. Samassa turnauksessa pelasi Edwallin lisäksi peräti 204 pelaajaa. Vuonna 2006 hän voitti Oslo Openin. Edwallin viimeisin turnaus on Swedish Masters vuodelta 2018.
Mambo Gumbo
Mambo Gumbo on suomalaisen juurimusiikkiyhtye One O'Clock Humphin studioalbumi vuodelta 1992. Levyn ovat tuottaneet yhtye ja Jani Viitanen Mutant Music –yhtiölle. Viitanen on myös äänittänyt levyn Harasoo Studiossa ja miksannut sen MSL Studiossa.
Kai Maasalo
Kai Armas Rafael Maasalo (4. marraskuuta 1922 Helsinki – 18. elokuuta 2000 Helsinki) oli suomalainen musiikkitieteilijä, toimittaja ja musiikkipäällikkö. Hän valmistui filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1946. Hän opiskeli Sibelius-Akatemiassa pianon- ja urkujensoittoa sekä orkesterinjohtamista vuosina 1944–1946.
Mambo Gumbo
Levy-yhtiö on Bluelight Records. Taustayhtiö on Epic / Sony Music Entertainment (Finland) Oy. CD-levy on valmistettu Itävallassa.
Kai Maasalo
Maasalo toimi Ilta-Sanomien musiikkiarvostelijana 1946–1956, Yleisradion musiikkipäällikön apulaisena vuosina 1946–1956 ja Yleisradion musiikkipäällikkönä 1956–1976. Tuona aikana Yleisradion klassisen musiikin ohjelmatoiminta astui nykyaikaan. Pyrkimyksenä oli lisätä suomalaisen musiikin määrää radiossa aina 30 % asti. Radion Sinfoniaorkesteri kasvoi tuona aikana täysimittaiseksi sinfoniaorkesteriksi, joka perusohjelmiston lisäksi kantaesitti suomalaisilta nuorilta säveltäjiltä tilattuja teoksia. Hän perusti orkesterin rinnalle Radion Kamarikuoron 1961, Radion nykymusiikkiyhtyeen 1965 sekä Radion lapsi- ja nuorisokuoron. Radiokuoron hän laajensi Radion Sinfoniakuoroksi. Vuosina 1976–1982 hän toimi Yleisradiossa erikoistoimittajana.
Jäsenyydet: Suomen säveltaiteilijoiden liiton sihteeri 1955–1956, johtokunta 1956–1958. Sibelius-viikon säätiön hallitus 1956–1965. Suomen säveltaiteen viikon keskustoimikunnan sihteeri 1961–1964. Nykymusiikin hallitus 1961–1965. Valtion säveltaidetoimikunta 1961–1965.
Mambo Gumbo
Levykannen valokuvaaja ja värikäsittelijä on Pentti Hokkanen. Bayou-aiheisen kuvan on tehnyt Kivi Larmola ja kansipaperin ovat suunnitelleet Hokkanen ja Mika Myyryläinen. Jälkimmäinen on myös albumin vastaava tuottaja.
Kiitoksissa on mainittu Pekka Koskinen, Kati Nurminen, Tero Liljamo, Heikki Koivunen, Simo Ollila, Veda, Tommi Laine, Henkka Perello, Woodrow Garreth ja Waldemar Wallenius. Yhtyeen konserttijärjestäjä on ollut Blues Brothers.
Kai Maasalo
Kunnianosoitukset: Vapaudenristi (VR) 3, VR 4 mk, Suomen Leijonan R I, Italian Ansio-r. kmr. Suomen Kulttuurirahaston tunnustuspalkinto 1976.
Maasalo julkaisi useita musiikkiaiheisia teoksia, muun muassa Suuri sinfoniamusiikki (1956), Suomalaisia sävellyksiä I–II (1965 ja 1969), Radion Sinfoniaorkesterin viisi vuosikymmentä 1927–1977 (1980), Mozart ja hänen pianokonserttonsa (1985) sekä Armas Maasalo (1885-1960): johdatus hänen elämäänsä ja musiikkiuraansa (1998).
S/S Salama (höyrykuunari)
thumb|Höyrykuunari Salama laiturissaan Savonlinnassa elokuussa 2004 Höyrykuunari S/S Salama oli apupurjein varustettu potkurihöyrylaiva joka valmistui 1874 Viipurin konepajalta Savonlinnan Höyrylaiva Osakeyhtiön käyttöön. Salama kuljetti matkustajia ja rahtia reitillä Joensuu–Savonlinna–Lappeenranta–Viipuri–Pietari, ja 1870-luvulla se teki myös matkoja Lyypekkiin saakka. Laivassa oli aluksi tilat vain 12 matkustajalle, mutta vuonna 1883 tehtyjen muutosten jälkeen matkustajia voitiin ottaa 60. Matkustajien käytössä oli salonki ja ravintola.
Syyskuussa 1898 matkustajalaiva Ilmari törmäsi Salaman oikeaan kylkeen Puumalassa Parkonsaaren luona Salaman ollessa matkalla Lappeenrannasta Savonlinnaan. Törmäyksen seurauksena Salama upposi. Oikeudenkäynnissä Ilmarin omistajavarustamo todettiin syylliseksi onnettomuuteen, ja se joutui luovuttamaan Ilmarin Savonlinnan Höyrylaiva Osakeyhtiölle.
Salama upposi niin syvälle, että se oli turvassa jäiden ruhjonnalta, mutta toisaalta hylkyä ei saatu nostettua useista yrityksistä huolimatta sen aikaisella nostotekniikalla. Lastin pääosa, erityisesti hyvin arvokkaat alkoholitynnyrit, saatiin kyllä pelastettua. Salama nostettiin vasta vuonna 1971 Enso-Gutzeit Oy:n Savonlinnan telakan uudella nostokalustolla, ja vuonna 1972 se luovutettiin Merimuseoyhdistykselle kunnostettavaksi. thumb|S/S Ilmarin keulan puskujälki, nk. "Murhahaava”, höyrykuunari S/S Salaman ruumankyljessä. Vuoto levytettiin umpeen tarkoituksellisesti tällä tavalla korjaustyön aikana, jotta törmäysjälki jäisi näkyviin.
S/S Salaman pituus on 31,42 metriä, leveys 6,7 metriä ja syväys 2,44 metriä. Höyrykoneen teho oli 39 hevosvoimaa. S/S Salaman suurin nopeus oli 7,5 solmua.
Yuki Kobayashi
Yuki Kobayashi tai Yūki Kobayashi voi tarkoittaa:
Micro Four Thirds
Standardin merkittävä etu muihin järjestelmäkameroihin nähden on objektiivien ja usein myös kameroiden merkittävästi pienempi koko, mikä johtuu kennon koosta, joka on jonkin verran pienempi kuin yleensä harrastaja- ja puoliammattilaiskäyttöön tarkoitetuissa järjestelmäkameroissa ja pinta-alaltaan noin neljäsosa ammattilaiskäyttöön tarkoitettujen kameroiden 35 mm:n filmiä vastaavista kennoista. thumb|right|300px|Olympus OM-D E-M5 ja M. Zuiko 12-50mm zoomobjektiivi
Erot Four Thirds -standardiin
Kameroiden kenno on kooltaan sama kuin aikaisemmassa Four Thirds -standardissa. Four Thirds -standardista poiketen Micro Four Thirds -kameroissa ei ole etsintä varten peiliä, ja siksi objektiivin ja kennon välinen etäisyys on em. standardia merkittävästi pienempi, vain 20 mm. Sen ansiosta Micro Four Thirds -kameroille on voitu suunnitella huomattavasti pienempiä laajakulma- ja normaaliobjektiiveja.
Four Thirds -objektiiveja voidaan käyttää Micro Four Thirds -kameroissa yksinkertaisen ja edullisen sovittimen avulla, mutta päinvastainen ei ole mahdollista.
Kennon koko ja kuvasuhde
Four Thirds ja Micro Four Thirds -kameroiden kenno on kooltaan 18 mm × 13,5 mm (diagonaali 22,5 mm), josta käytössä on 17,3 mm × 13,0 mm (diagonaali 21,6 mm). Kuvasuhde on siten 4:3, toisin kuin useimmissa muissa järjestelmäkameroissa, jotka käyttävät 3:2 kuvasuhdetta. Kennon pinta-ala on noin 30–40 % pienempi kuin APS-C -kameroissa, mutta huomattavasti suurempi kuin pienissä taskukokoisissa kameroissa.
Vuonna 2009 markkinoille tullut Micro Four Thirds -kamera Panasonic Lumix DMC-GH1 ja sen seuraaja GH2 mahdollistavat samalla diagonaalilla myös 16:9 ja 3:2 kuvasuhteet suuremman kennon avulla.
Tarkennusmenetelmät
Suurin osa Micro Four Thirds -kameroista käyttää automaattitarkennukseen kontrastitarkennusta, joka vaihetarkennuksesta poiketen voidaan suorittaa pelkästään tavanomaiselta kennolta saatavan informaation perusteella. Micro Four Thirds -kameroista vain vuonna 2013 julkaistu Olympus OM-D E-M1 tukee kontrastitarkennuksen lisäksi myös vaihetarkennusta. Tämä on edellyttänyt erityisten vaihetarkennuselementtien upottamista kennoon.
Vuonna 2014 Panasonic julkisti Depth From Defocus -menetelmän (DFD), jolla kontrastitarkennusta varten pystytään päättelemään tarkennuksen suunta myös tavanomaisen kennon tuottamasta kuvainformaatiosta. Helmikuussa 2014 julkaistu Panasonic GH4 oli ensimmäinen DFD-menetelmää tukeva Panasonicin kamera, ja toukokuussa 2015 julkaistun G7:n myötä teknologia on siirtynyt myös halvempiin malleihin. Menetelmä perustuu kuvan epätarkkuuden analysointiin, ja edellyttää tietoja käytössä olevan objektiivin optisista ominaisuuksista. Siksi DFD-tarkennus toimii vain Panasonicin objektiiveilla, joiden optinen informaatio on tallennettu joko kameran tai Panasonic-objektiivien muistiin. Kuten vaihetarkennus, myös DFD vähentää merkittävästi tarvetta tarkennuksen edestakaisiin siirtoihin, ja siten johtaa huomattavasti nopeampaan automaattitarkennukseen.
Objektiivin kiinnitys
Micro Four Thirds -standardi määrittelee bajonettityyppisen kiinnityksen objektiiveille. Etäisyys objektiivista kennoon on noin 20 mm, joka on noin puolet Four Thirds -standardista. Tämä on mahdollista, koska Micro Four Thirds -kameroissa ei ole optisen etsimen edellyttämää peiliä. Optisen etsimen sijaan kameroissa on joko ainoastaan nestekidenäyttö tai nestekidenäytön lisäksi elektroninen etsin. Elektronisen etsimen etuihin lukeutuu se, että videota tallennettaessa kuvaa voi etsimestä seurata reaaliajassa, toisin kuin peiliin perustuvissa etsimissä, ja etsimen kuva on kirkas huonossa valaistuksessa ja hitailla objektiiveilla. Objektiivin ja kennon välisen lyhyen etäisyyden vuoksi useat Micro Four Thirds -objektiivit ovat huomattavasti vastaavia Four Thirds -objektiiveja pienempiä. Näin on etenkin laajakulmaisten objektiivien kohdalla, esimerkiksi 7–14 mm zoomin.
Micro Four Thirds -standardin mukaiset kamerat
Standardin mukaisia kameroita ovat valmistaneet Olympus ja Panasonic sekä kesäkuusta 2014 lähtien Kodak. Ensimmäinen Micro Four Thirds -kamera oli Panasonicin G1, jonka myynti Japanissa alkoi lokakuussa 2008. Huhtikuussa 2009 Panasonic julkisti teräväpiirtovideota tukevan GH1-kameran.
Olympuksen Pen-mallit muistuttavat ulkonäöltään mittaetsinkameraa, kun taas OM-D-sarjan kamerat muistuttavat Olympuksen 1970-luvun OM-järjestelmäkameroita. Edellisissä ei ole kiinteää etsintä. Panasonicin kameroista GF-sarjan kamerat ovat pieniä, ja etsin on lisävaruste kuten Olympuksen uudemmissa kameroissa (GF3:een ei ole etsintä saatavilla ollenkaan.) G-malleissa on korkealaatuinen elektroninen etsin vakiona, ja ne ovat ulkonäöltään lähimpänä perinteisiä järjestelmäkameroita. GH-mallit poikkeavat G-malleista paremman kennon ja erinomaisten video-ominaisuuksien suhteen. Helmikuussa 2014 julkistettu GH4-kamera tuottaa Ultra HD-videota. Panasonicin GX-sarjan GX7 on jatkoa GF1- ja GX1-kameroille, laajennettuna sisäänrakennetulla etsimellä. GM1 ja GM5 ovat kooltaan erittäin pieniä, ja erityisesti niille suunnitellut objektiivit, esim. 12–32 mm, ovat poikkeuksellisen pieniä.
Vuonna 2009 Micro Four Thirds -kameroilla oli 11,9 prosentin markkinaosuus järjestelmäkameroissa Japanissa. 2010 osuus nousi 15 prosenttiin. 2011 osuus nousi edelleen yli 18,9 prosenttiin, mikä on jo hyvin lähellä perinteisten järjestelmäkameravalmistajien Nikonin (22,5 %) ja Canonin (27 %) osuuksia. . Muualla maailmassa peilittömien järjestelmäkameroiden osuus on ollut yleensä Japania pienempi.
Vuonna 2010 Panasonic julkisti ensimmäisen Micro Four Thirds -standardikiinnitystä käyttävän videokameran Panasonic AG-AF100 (joulukuu 2010).
Micro Four Thirds -objektiivit
thumb|right|300px|Panasonic Lumix G 20 mm f/1.7 ja 45-200 mm f/4.0-5.6 -objektiivit. Standardin mukaisia objektiiveja on yli 70. Koska Micro Four Thirds -kameroissa kennon halkaisija on noin puolet 35 mm:n filmin (kinofilmi) halkaisijasta, vastaavuus kameroihin, joiden kenno on kinofilmikokoinen, saadaan kertomalla objektiivien polttoväli kahdella. Esim. 14-42 mm:n zoomobjektiivi vastaa 28–84 mm:n objektiivia kinofilmikamerassa, ja 45–175 mm:n zoom vastaa 90–350 mm:n zoomobjektiivia. Kennon pienemmän koon vuoksi samaten makro-objektiiviien suurennoskertoimet kerrotaan kahdella, jotta saadaan vastaavuus kinofilmikokoisten kennojen objektiivien suurennoskertoimien kanssa.
Osa objektiiveista soveltuu portaattoman aukon vuoksi erityisen hyvin videokuvaukseen.
Runkosuojaobjektiivit ovat poikkeuksellisen ohuita ja yksinkertaisia objektiiveja, joita voi käyttää runkosuojan korvikkeena. Objektiiveissa on kiinteä f/8 aukko, tarkennus yksinkertaisella vivulla, ja paino vain muutamia kymmeniä grammoja.
Sovittimet muille objektiivikiinnityksille
Melkein kaikille muille laajalti käytetyille perinteisille objektiivikiinnityksille on saatavissa sovittimet, mutta objektiivit toimivat täysin manuaalisina sekä tarkennuksen että aukon osalta: Canon, Carl Zeiss ZK, Carl Zeiss ZM, Carl Zeiss ZF, Contax/Yashica, Leica M, Leica R, M42, Minolta MD/MC, Nikon, Olympus OM, Pentax K, Sony/Minolta AF, T2, Voigtlander Ai-S, Voigtlander PK-A/R,KA, Voigtlander VM.
Koska Micro Four Thirds -kameroiden kennokoko on yleensä alkuperäistä kameratyyppiä pienempi, sovittimen kanssa käytettyjen objektiivien kuvakulma on vastaavasti kapeampi. Tämä on yleensä haitta laajakulmaobjektiivien mutta etu teleobjektiivien kohdalla. Saatavilla on myös optiikkaa sisältäviä sovittimia, jotka kohdistavat objektiivin tuottaman kuvan pienemmälle alueelle, jolloin objektiivin valovoima kasvaa ja kuvakulma laajenee.
Muurlan vaakuna
Vaakunan selitys on ”punaisessa kentässä vesirattaan puolikas, josta kasvaa lilja, kaikki kultaa.” Vaakunan on suunnitellut Olof Eriksson, ja Muurlan kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 8. tammikuuta 1960. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 1. kesäkuuta samana vuonna.
Vaakuna jäi epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi 2009, kun Muurla yhdistyi Halikon, Kiikalan, Kiskon, Kuusjoen, Perniön, Perttelin, Suomusjärven ja Särkisalon kanssa Salon kaupunkiin.
Mustalla merkitty valkea lintu
Mustalla merkitty valkea lintu on Juri Iljenkon ohjaama neuvostoliittolainen draamaelokuva vuodelta 1971. Se perustuu ukrainalaiseen kansansatuun, jonka pohjalta käsikirjoituksen Iljenko teki yhdessä Ivan Mikolaitšukin kanssa. Elokuva voitti yhden kolmesta pääpalkinnosta Moskovan elokuvajuhlilla.
Elokuva kertoo köyhän ja monilapsisen maanviljelijäperheen vaiheista pienessä Bukovinan kylässä vuosina 1939–1947. Sodan sytyttyä perheen esikoispoika Pjotr liittyy kommunistiseen puolueeseen ja ryhtyy neuvostoarmeijan upseeriksi. Pikkuveli Orest menee puolestaan mukaan kansalliskiihkoiseen ja fasistiseen rosvojoukkoon. Taistelussa veli joutuu veljeä vastaan, puna-armeija kukistaa fasistit ja rauha palaa myos Bukovinaan.
Elokuva tuli Suomessa ensi-iltaan vuonna 1972 ja se sai 15 383 katsojaa. Suomen televisiokanavilla elokuva on esitetty viimeksi vuonna 1978.
Jaakko ja jättipersikka
Jaakko ja jättipersikka on Roald Dahlin kirjoittama lastenkirja vuodelta 1961. Kirjasta on tehty animaatioelokuva James ja jättipersikka vuonna 1996.
Juoni
Kirja kertoo pojasta nimeltä Jaakko, jonka vanhemmat sarvikuono syö. Hän joutuu asumaan vuorelle kahden tätinsä, Äkämä-tädin ja Äimä-tädin, kanssa. Tädit kohtelevat Jaakkoa kuin elukkaa. Eräänä päivänä vanha mies tuo Jaakolle vihreitä pikkuasioita ja kertoo, että jos hän valmistaisi ne oikein, hän saisi ikuisen onnen. Ne kuitenkin kaatuvat ja imeytyvät persikkapuun juuriin, ja sitten alkaa tapahtua kummia.
Kesäkolmio
thumb|Kesäkolmio Kesäkolmio on kesäisellä yötaivaalla näkyvä asterismi, joka muodostuu Lyyran tähdistön päätähdestä Vegasta, Joutsenen Denebistä ja Kotkan Altairista.
Nimensä tähtikuvio on saanut muodostaan ja kesäisestä näkymisajankohdasta. Se on korkealla etelässä, kun loppukesällä illat alkavat hämärtyä ja tähdet näkyä. Tyypillisesti ensimmäinen näkyviin ilmestyvä tähti on Lyyran Vega, joka heinäkuun loppupäivinä on etelässä noin kello 23.30 lähes 70 asteen korkeudella.
Yleinen näkyvyys
Öiden pitenemisestä johtuen Kesäkolmio näkyy etelässä iltahämärissä pitkälle syksyyn. Talven tultua se katoaa kuviona läntiselle taivaalle, vaikka sekä Vega että Deneb näkyvät keskellä talvea matalalla pohjoisen suunnalla. Keväällä Kesäkolmio tulee näkyviin aamuyöllä itäiselle taivaalle.
Kesäkolmion tähdet ovat olleet ennen satelliittinavigoinnin yleistymistä tärkeitä navigointitähtiä, sillä ne näkyvät aamuyöstä hyvin selkeinä ja kirkkaina.
Vastaavia kohteita
Myös talvitaivaalle on yritetty nimetä vastaavia kuvioita, näistä talvitimantti ja talvineliö tai -suunnikas ovat ehkä tunnetuimmat. Talvineliö muodostuu Orionin tähdistön Rigelistä ja Betelgeuzesta sekä Pienen koiran Procyonista ja Ison koiran Siriuksesta.
Hotu Matu‘a
Legendan mukaan Hotu Matu‘a lähetti 7 alaisiaan etsimään maailman napaa, jonka tunnistaisi siitä, että se olisi kolmio, jossa oli kraateri. Kun tällainen paikka lopulta löytyi, Hotu Matu‘a kokosi kaksi kanoottia ja lähti uudisasukkaiden kanssa asuttamaan tätä mystistä paikkaa.
Shefki Kuqi
Kuqi oli pelipaikaltaan hyökkääjä ja loi mittavan uran Englannissa. Suomen maajoukkueessa hän pelasi vuosina 1999–2010. Hän pelasi 62 maaottelua ja teki niissä yhteensä seitsemän maalia.
Kuqi on Kosovon albaani, joka muutti Suomeen 1990-luvun alussa. Suomen kansalaisuuden hän sai vuonna 1999. Myös hänen nuoremmat veljensä Njazi ja Albert sekä serkkunsa Mehdi ja Daut Kuqi ovat jalkapalloilijoita.
Pelityyli
Kentällä vahvarakenteinen Kuqi pelasi urallaan hyökkääjänä. Hän ei ollut järin tekninen, mutta korvasi puutteensa rajulla työllä ja asenteella, minkä vuoksi hän on saanut lempinimet Kosovon härkä ja Sheriffi.
Seurajoukkueura
Kuqi pelasi ensimmäisellä kaudellaan aikuisten tasolla Kakkosen kaudella 1994 Mikkelin Kissojen paidassa. Hän siirtyi hyvin menneen kauden jälkeen Veikkausliigaan Mikkelin Palloilijoihin, jossa hän teki kahtena kautenaan yhteensä kymmenen maalia. Tämän jälkeen Kuqi siirtyi HJK:in, jossa hän voitti Suomen mestaruuden, Suomen Cupin ja liigacupin kahdesti. Hän pääsi pelaamaan seuransa kanssa myös Mestarien liigaa kaudella 1997–1998. Hän teki HJK:ssa 72 pelaamassaan liigaottelussa 18 maalia. Kaudeksi 2000 hän siirtyi Jokereihin, jossa hän voitti Veikkausliigan maalikuninkuuden 19 maalillaan.
Vuonna 2001 Kuqi siirtyi Englantiin maan toiseksi korkeimmalle sarjatasolle. Hän kuitenkin ajautui vaikeuksiin seurojensa managerien kanssa sekä Stockport Countyssa että Sheffield Wednesdayssa, josta Kuqi siirtyi Ipswich Towniin. Siellä Kuqilla meni paremmin ja kaudella 2004–2005 hän teki Ipswichille 19 maalia. Lisäksi seuran kannattajat valitsivat hänet suosikkipelaajakseen. Kuqi ei kuitenkaan jatkanut sopimustaan seuran kanssa vaan päätti siirtyä Valioliigan Blackburn Roversiin. Debyyttikaudellaan Valioliigassa 2005–2006 Kuqi teki seitsemän maalia ja oli siten sarjan paras suomalainen maalintekijä ennen Mikael Forssellia, joka joutui tyytymään kolmeen osumaan.
Blackburnistä Kuqi siirtyi yhden kauden jälkeen Crystal Palaceen sarjaporrasta alemmas. Elokuussa 2007 Kuqi siirtyi syyskaudeksi 2007–2008 lainalle Valioliiga-seura Fulhamiin. Lainansa jälkeen Kuqi palasi jälleen Crystal Palaceen. Siellä hän joutui nopeasti siirtolistalle näytettyään seuran kannattajille sormimerkkejä. Maaliskuussa 2008 Kuqi lainattiin loppukaudeksi vanhaan seuraansa Ipswichiin. Kaudella 2008–2009 Kuqi onnistui murtautumaan Crystal Palacen pelaavaan kokoonpanoon edellisellä kaudella tapahtuneesta välikohtauksesta huolimatta.
Crystal Palace -sopimuksen umpeuduttua Kuqi siirtyi kesällä 2009 Saksan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla 2. Bundesliigassa pelaavaan TuS Koblenziin kaksivuotisella sopimuksella. Joukkueessa pelasi myös hänen veljensä Njazi. Tammikuussa 2010 Kuqi siirtyi vapaalla siirrolla Englannin mestaruussarjan Swansea Cityn joukkueeseen puolentoista vuoden mittaisella sopimuksella. Syksyllä 2010 Kuqi siirtyi lainalle Derbyyn. Lainaa ei uusittu ja Kuqi palasi seuraansa joulukuun lopussa. 26. tammikuuta 2011 Swansea ja Kuqi purkivat sopimuksensa yhteisymmärryksessä ja Kuqista tuli vapaa pelaaja.
Kuqi siirtyi 9. helmikuuta 2011 vapaalla siirrolla Englannin Valioliigassa pelaavaan Newcastle Unitediin. Kuqi allekirjoitti kauden loppuun saakka ulottuvan sopimuksen. Debyyttinsä seuralle Kuqi teki entistä seuraansa Blackburn Roversia vastaan 12. helmikuuta 2011. Newcastle United tiedotti toukokuun 2011 lopussa, ettei se aio tarjota Kuqille jatkosopimusta, joten hän ehti edustaa seuraa vain kuudessa liigaottelussa, joista jokaisessa hän tuli kentälle vaihtopelaajana.
Kuqi siirtyi vapaana pelaajana 31. elokuuta 2011 Englannin ykkösliigan Oldham Athleticiin. 3. syyskuuta 2011 Kuqi teki Oldham-debyyttinsä ykkösliigan ottelussa Huddersfieldia vastaan, jossa hän teki myös debyyttimaalinsa seuralle. Kuqi teki sadannen maalinsa Englannin liigoissa 20. marraskuuta 2011.
16. elokuuta 2012 Kuqin julkistettiin siirtyvän Skotlannin valioliigan Hibernian FC:hen vuoden sopimuksella, johon sisältyy jatko-optio.
Hibernianissa kausi oli Kuqille vaikea ja tehoton, ja niinpä 11. kesäkuuta 2013 36-vuotias Kuqi kertoi haastattelussa "Skotlannin olevan nähty". Kuqi toivoi että saisi vielä pelata Englannissa yhden kauden ennen lopettamistaan ja "päättää uransa tyylikkäästi, todistaen että osaa yhä pelata".
Shefki Kuqin Ipswich Townille tekemät 19 sarjamaalia kaudella 2004-2005 säilyivät vuoteen 2019 asti ennätyksenä suomalaispelaajien Englannin kentillä yhden kauden aikana tehtyjen maalien määrässä. Teemu Pukki rikkoi ennätyksen 10. helmikuuta 2019 osumalla kahdesti Ipswich Townin verkkoon ja kasvattaen näin kauden sarjamaalien määränsä 20:een.
Maajoukkueura
Suomen maajoukkueessa Kuqi on pelannut vuodesta 1999 lähtien. Kuqi nousi maajoukkueeseen Richard Möller Nielsenin päävalmentajakaudella ja Antti Muurisen aikakaudella Kuqi nousi usein jopa Suomen avauskokoonpanoon. Ensimmäisen maaottelumaalinsa Kuqi iski vuoden 2000 King's Cupissa Viron verkkoon. Maalitehtailu maajoukkueessa jatkui "Sheriffin" osalta jo samana vuonna, kun Kuqi ampui pallon Norjan verkkoon voitokkaassa ystävyysottelussa. Ensimmäisen karsintamaalinsa Kuqi iski Muurisen alaisuudessa 1. syyskuuta 2001, kun vuoden 2002 MM-karsinnoissa Suomi kukisti Albanian. Ensimmäisen maalinsa Suomelle, Suomen maaperällä pelatussa ottelussa Kuqi teki harjoitusmaaottelussa Latviaa vastaan vuonna 2002. MM-karsinnoissa 2006 Kuqi teki maajoukkueurallaan ensimmäistä kertaa kaksi maalia yhdessä ottelussa, kun hän teki kaksi maalia Armeniaa vastaan 3–1 voittoon päättyneessä ottelussa, Tampereella Ratinan Stadionilla. Kuqi ajautui kuitenkin myöhemmin törmäyskurssille uuden päävalmentajan Jyrki Heliskosken kanssa tämän päävalmentajakautena; Heliskoski jätti Kuqin penkille ottelussa Makedoniaa vastaan. Sittemmin Kuqi on tehnyt vahvan paluun maajoukkueeseen. Karsinnoissa vuoden 2008 EM-kilpailuihin Kuqi oli Azerbaidžania vastaan tärkeässä roolissa tehden voittomaalin Mikael Forssellin syötöstä ottelun viimeisillä hetkillä ja pitäen Suomen EM-kisahaaveet yhä elossa. Lopulta kisapaikka kariutui vasta 0–0 tasapeliin Portugalia vastaan. Yksi maali olisi riittänyt viemään Suomen kisoihin. Noissa karsinnoissa Roy Hodgsonin alaisuudessa Shefki Kuqi joutui tyytymään pääosin vaihtomiehen rooliin. Sama rooli Kuqilla oli myös Stuart Baxterin päävalmentajakaudella, jonka aikana vuoden 2010 MM-karsintaottelussa Walesia vastaan Kuqi vaihdettiin 90. minuutilla kentälle jossa hän teki maajoukkueuransa seitsemännen ja viimeisen maalin. Samoissa karsinnoissa ottelussa Liechtensteiniä vastaan Kuqi iski lähes maajoukkueuransa kahdeksannen maalinsa, kun hän kaatoi kaksi Liechtensteinin puolustajaa ja raivasi väkisin tiensä maalille ja ampui pallon voimalla hieman ohi Peter Jehlen vartioimasta Liechtensteinin maalista.
Vuonna 2010 Kuqi ilmoitti päättävänsä maajoukkueuransa tappiollisen Unkari-MM-karsintaottelun jälkeen, jossa Kuqi oli pelannut noin 15 minuuttia. Shefki Kuqi pelasi Suomelle yhteensä 62 maaottelua ja teki niissä yhteensä seitsemän maalia.
Valmennusura
Kuqi nimitettiin 15. helmikuuta 2014 FC Hongan päävalmentajaksi. Kun Kuqin valmennuspesti Hongassa oli julkistettu, alkoivat lähes välittömästi spekulaatiot siitä tulisiko Kuqi myös pelaamaan kauden aikana ja toimimaan näin ollen pelaajavalmentajana, jota ei kuitenkaan lopulta tapahtunut. Kuqin valmennusura alkoi Veikkausliiga-kauden 2014 avauskierroksella, kun Honka kohtasi Kuqin entisen valmentajan, Antti Muurisen valmentaman MyPan. Ottelu päättyi MyPan voittoon. Kuqin johdolla FC Honka onnistui säilyttämään sarjapaikkansa jättämällä TPS:n taakseen. Taloudellisista ongelmista johtuen seura joutui kuitenkin luopumaan paikastaan Veikkausliigassa. Samalla myös Kuqi jäi ilman työpaikkaa.