cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kaarina Kaikkonen
Venemuodot ja miesten paidat
Vene on arkkityyppinen muoto, mutta Kaikkonen on kertonut sen samoin kuin puvuntakkien muistuttavan myös hänen isästään. Kaikkonen souti lapsena venettä isän kalastaessa. Myös kalassa ja pellolla isä käytti valkoista paitaa ja tummaa miesten pukua, vaikka hän oli kotoisin köyhästä torppariperheestä. Isän merkitykseen vaikutti hänen äkillinen kuolemansa Kaikkosen ollessa 10-vuotias. Yksi puvuntakki-installaatio, joka oli esillä Karkkilassa 1993, olikin nimeltään Isä. Teos koostui sadoista kovitetuista takeista tehdystä päättömien ihmisten massasta.
Miesten paitoja oli myös teoksessa Armon kerjäläinen, jolla oli putkimaiset eteenpäin kurottavat raajat. Teoksen Like A Bridge Over Troubled Water' (2006) materiaalina oli muitakin vaatteita. Parisataametrinen silta toteutettiin Japanissa paikallisten ihmisten keräämistä vaatteista. Aiempia teoksia värikkäämpi sateenkaarimainen silta koostui vanhoista kimonoista ja se johti parkkipaikalta metsään vuoren laelle.
Pet Sounds
Pet Sounds on yhdysvaltalaisen popyhtye The Beach Boysin vuonna 1966 valmistunut albumi. Sitä pidetään yleisesti yhtenä kaikkien aikojen merkittävimmistä poplevyistä. Mojo Magazine valitsi levyn maailman kaikkien aikojen parhaaksi listallaan The Greatest Albums of All Time. Se oli ykkössijalla myös New Musical Expressin listalla Top 100 Albums. Rolling Stonen 500 Greatest Albums of All Time -listalla se oli sijalla kaksi.
Kaarina Kaikkonen
Korkokenkäteokset
Reliefimäinen Yön kuningatar -installaatio Galleria Artinassa 2005 sisälsi kasveja ja hyönteisiä muistuttavia muotoja, jotka oli tehty purkamalla ja leikkelemällä käytettyjä naisten kenkiä. Kaikkosen niin korkokengistä kuin muistakin naisiin liittyvistä esineistä tekemät teokset syntyivät hänen äitinsä kuoleman jälkeen. Niin kuin muuttolintusen tie koostui Kaikkosen äidille kuuluneista esineistä. Korkokenkien ohella muun muassa hammasharjat, huulipunat ja papiljotit olivat muuntuneet eläimellisiksi ja inhimillisiksi hahmoiksi.
Pet Sounds
Työstö
Brian Wilson jäi vuonna 1964 pois yhtyeen kiertuekokoonpanosta ja omisti aikansa studiotyöskentelylle. Wilsonin henkilökohtaiseksi projektiksi muodostunut Pet Sounds syntyi samaan aikaan kun The Beach Boys kiersi maailmalla. Melkein koko albumin soitto-osuudet ovat The Wrecking Crew -studiomuusikkoryhmän soittamat. Kappaleella ”That’s Not Me” soittavat Brian Wilson (urut ja ”Danelectro” basso), Carl Wilson (kitara ja basso) ja Dennis Wilson (rummut). Nimikkokappaleella ”Pet Sounds” Brian Wilson soittaa pianoa sekä urkuja kappaleella ”I Know There’s an Answer”. Carl Wilson soittaa 12 -kielistä sähkökitaraa ”God Only Knows” -laulussa. Yhtyeen jäsenet esittävät kaikki lauluosuudet.
Kaarina Kaikkonen
Korkokenkäteokset
Teoksissa oli mukana naisellinen kaunistautuminen, kun Kaikkonen oli yleensä noudattanut omaa makuaan, nykytaiteen avantgardesta periytyvän maskuliista askeesia. Kaikkosen äiti Aune Kaikkonen oli ollut itseoppinut taiteilija. Hän oli miehensä kuoleman jälkeen maalannut keittiön ja eteisen seinille suuria maalauksia. Lapset kuitenkin maalasivat ne peittoon, koska pelkäsivät kaverien ihmettelevän niitä. Taide jäi äidin elämästä pitkäksi aikaa, eikä hän myöskään hyväksynyt tyttärensä taideopintoja. Hän kiinnostui kuitenkin uudestaan taiteesta Kaikkosen valmistumisen jälkeen, ja alkoi muotoilla muun muassa suihkulähteitä ja joutsen-aiheisia veistoksia betonista. Hän kutoi myös mattoja ja maalasi jälleen kuvia seinille.
Pet Sounds
Työstö
Tony Asherin kanssa tekemissään sanoituksissa Wilson uppoutui oman mielensä syövereihin. Laulut käsittelivät yhdysvaltalaisen nuorison kasvukipuja vilpittömämmin ja syvemmin kuin mihin The Beach Boys oli ennen pystynyt.
Kaarina Kaikkonen
Korkokenkäteokset
Kenkäteoksissa on nähty myös lintu-teemaa. Yön kuningattaressa on kuvailtu naisten tanssikenkien muuttuvan sulokkaiksi japanilaishenkisiksi kukiksi, jotka tuovat muistumia Georgia O'Keeffen maalauksista ja surrealismista.
IK
IK tai Ik tarkoittaa seuraavia:
Kaarina Kaikkonen
Suosittujen teosten meemiytyminen ja kopiointi
Kaikkosen teoksia on ollut laajalti esillä eri puolilla maailmaa, ja ne ovat saaneet paljon julkisuutta. Huomattavan samankaltaisia teoksia onkin ilmaantunut eri tekijöiden tekeminä muun muassa Lontoolaisessa kirkossa, Kiinassa ja Etelä-Amerikassa. Installaatioissa on ollut yleisöltä tai erityisryhmiltä kerättyjä vaatteita, joita on ripustettu installaatioiksi käyttäen samantyyppisiä asetelmia, sommitelmia ja paikkoja kuin Kaikkosen teoksissa. Moniin on saatu idea viraalisti levinneistä Kaikkosen teosten kuvista. On myös sattunut, että kuraattori oli pyytänyt toista taiteilijaa tekemään vaateteoksen Kaikkosen teoskuvien pohjalta, kun itse Kaikkosta ei ole saatu mukaan näyttelyyn.
Pet Sounds
Merkitys
Pet Sounds mullisti 1960-luvun popmaailman ainutlaatuisen rikkaalla äänimaailmallaan ja kehittyneillä sovituksillaan. Wilson sovitti lauluihin ”lempiääniään”, orkesterisoittimien koko kirjon harpuista ja patarummuista lähtien. ”Good Vibrations” -single, joka syntyi samoissa sessioissa päätymättä kuitenkaan albumille, tunnetaan Electro-Thereminin ujelluksesta.
Pet Sounds oli alkujaan menestys etenkin Isossa-Britanniassa, mutta sillä ei ollut samanlaista myyntivoimaa kuin The Beach Boysin aikaisemmilla aurinkoisilla hiteillä. Vuosien saatossa se on kuitenkin noussut epäilemättä yhtyeen tunnetuimmaksi albumiksi. Sen sanotaan olleen inspiraationa The Beatlesin Sgt. Pepper’s Lonely Hearts Club Bandille. Pet Sounds osoitti, että kolmen minuutin popkappaleista pystyi tekemään kestävän albumikokonaisuuden.
Vuonna 2005 albumi valittiin mukaan Yhdysvaltain kongressin kirjaston National Recording Registry -kokoelmaan, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä yhdysvaltalaisia äänitteitä.
Romaaninen tyyli
thumb|Romaaninen [[Pyhän Andreaan kirkko (Krakova)|Pyhän Andreaan kirkko Krakovassa.]]
Minder
Minder oli brittiläinen rikosdraamasarja, jota ITV esitti 1979–1994. Sarjan päähenkilönä oli henkivartijana itseään elättävä entinen nyrkkeilijä Terry McCann, jota esitti Dennis Waterman. McCannin työllistäjänä toimi George Colen esittämä autokauppias ja liikemies Arthur Daley, jonka epämääräisten liiketoimien jälkiä McCann joutui selvittämään.
Romaaninen tyyli
Romaaninen tyyli on 1800-luvun alussa annettu nimitys noin vuosina 1000–1250 Euroopassa vallinneelle arkkitehtuurille, joka muistutti muodoiltaan ja materiaalivalinnoiltaan antiikin roomalaisten rakennustaidetta. Nimitys tarkoitti alun perin ”väärennettyä roomalaista”. Romaaniselle tyylille ovat ominaisia pyöreämuotoiset holvikaaret (vertaa gotiikkaan suippoine kaarineen), paksut seinät, pienet ikkunat ja kirkkosalin keskilaivan tynnyriholvi. Holvauksen avulla voitiin rakentaa aikaisempaa isompia yhtenäisiä suuria tiloja, minkä vuoksi romaaninen tyyli on selkeimmillään suurissa kirkoissa ja linnansaleissa. Arkkitehtuurin lisäksi tyyliin lasketaan kuuluvaksi tietyn tyyppisiä freskoja, verhoiluja ja käsikirjoituksia.
Minder
Watermanin esittämä sarjan tunnuskappale "I Could Be So Good For You" nousi kolmanneksi Britannian singlelistoilla marraskuussa 1980. Kappale mainitaan usein myös hänen säveltämäkseen, mutta todellisuudessa sen sävelsi hänen silloinen puolisonsa Patricia Waterman.
Romaaninen tyyli
Romaaninen tyyli oli Rooman valtakunnan tuhon jälkeen ensimmäinen yleiseurooppalainen tyylisuunta, jonka edustajia näkyy eri puolilla maanosaa. Tämä heijastelee keskiajan ammattilaisten liikkuvuutta: kirkonrakentajat kulkivat maasta toiseen ja veivät vaikutteita mukanaan. Esimerkiksi Lundin tuomiokirkon rakentajat tulivat Ruotsiin Lombardiasta. Arkkitehtuurista vaikutteet levisivät kansantaiteeseen, puuhuonekaluihin ja jopa tekstaustyyleihin.
Minder
Vuonna 2009 BBC alkoi esittää uutta versiota Minderista. Uudessa versiossa McCannin roolissa esiintyy Shane Richie.
Romaaninen tyyli
Tyylisuunta Italiassa
thumb|[[Firenzeläinen San Miniato al Monte, jonka rakentaminen aloitettiin vuonna 1018.]] Keisari Otto I Suuren Italian-valloitus johti yleisesti olojen vakiintumiseen madjaarien ja saraseenien hyökkäyksien jälkeen. Tämän myötä kaupunkivaltiot syntyivät ja kehittyivät ja talous elpyi, mikä johti kiihtyneeseen kirkkojen rakentamiseen ja uudelleen rakentamiseen 900-luvun lopulla ja 1000-luvun alussa. Konservatismi oli tuolloin muodissa, jonka takia uudet rakennukset saivat merkittävästi vaikutteita varhaiskristillisestä arkkitehtuurista ja rakennustyylistä. Vanhoja tyylejä kopioitiin jopa niin hyvin, että 1084 jälkeen uudelleen rakennettua San Clemente -kirkon on luultu myöhemmin olevan peräisin 300-luvulta.
Toscanan alueella romaanista tyyliä varioitiin omaperäisemmäksi, ja tätä on myöhemmin kutsuttu esirenessanssiksi. Varhaisin säilynyt tämän tyylin edustaja on San Miniato al Monten kirkko Firenzessä, muita taas ovat Battistero di San Giovanni sekä Pisan torni ja kastekappeli, joista jälkimmäiset oli muista eroten koristeltu ulkoapäin erilaisin tyylikeinoin. Esirenessanssiarkkitehtuurissa käytettiin pohjavärinä paljon valkoista marmoria sekä usein tiukan geometrisesti jäsenneltyä ja eleganttia muotokieltä. Valkoista marmoria oli käytetty paljon myös antiikin Roomassa. thumb|250px|[[Clunyn luostari|Clunyn kolmannen luostarikirkon pohjakaava, Ranska, noin 1085–1100.]]
Tyylisuunta Ranskassa ja Saksassa
900-luvulla Kaarle Suuren valtakunnan hajoamisen jälkeen Ranska kärsi pahasti vieraiden kansojen ryöstelystä. Länsifrankkilaiset aateliset hallitsivat pieniä herttuakuntia, ja ainoa yhdistävä tekijä näiden välillä oli vahva kirkko. Sillä oli hallussaan paljon maata, ja se osallistui vahvasti myös maalliseen yhteiskuntavaikuttamiseen. Koska tämän toiminnan nähtiin olevan ristiriidassa luostarien hengellisen elämän kanssa, Clunyn ja Saint-Serninin luostarit haluttiin rakentaa itsenäisiksi voimiksi, riippumattomaksi kirkosta tai vallitsijoista. Puolustautuakseen ulkoisilta voimilta luostari rakennettiin tarkoituksella jykeväksi.
Luostarikirkkojen mittasuhteita määräsivät raskaat kiviholvit: päälaivan tynnyriholvi oli vahvistettu vyökaarilla siinä missä esimerkiksi Pisan romaanisissa kirkoissa käytettiin puista tasakattoa. Kiviholvit olivat sekä paloturvallisia että juhlavampia, ja lisäksi niissä oli parempi akustiikka gregoriaaniselle kirkkolaululle. Kirkot rakennettiin itä-länsisuuntaan, jolloin itäpäädyssä oli kuori ja pääalttari, kun taas länsipäätyyn rakennettiin kaksoistornit. Itämuuriin rakennettiin pieniä apsiksia, joissa papit saattoivat pitää messuja, sillä jokaisen papin kuului tuolloin pitää päivittäinen messu. Pyhiinvaelluskirkkojen tapauksessa apsiksissa saatettiin säilyttää myös pyhäinjäännöksiä. Tällaisia kirkkoja oli matkalla Santiago de Compostelan katedraalille, joka oli suosittu pyhiinvaelluskohde.
Kiviholveja kehiteltiin romaanisella aikakaudella eteenpäin sekä paloturvallisista että esteettisistä syistä. Tynnyriholvit kuitenkin todettiin epätyydyttäviksi, sillä ne vaativat raskaita pilareita ja paksuja seiniä, jotka tulivat rakennuskustannuksiltaan kalliiksi. Tällöin huomattiin ristiholvin edut. Niitä käytettiin ensimmäistä kertaa päälavan kattamiseen Reininmaalla Speyerin tuomiokirkossa (uudistettu 1082–1106). Siellä holvien tueksi tarvittiin kuitenkin vielä vyökaaria, mutta pian tämän jälkeen alettiin käyttää diagonaalisia ruoteita, joiden väliin jäävät holvivaipat täytettiin vasta asennuksen jälkeen. Tällöin ei tarvittu jättimäisiä puisia rakennustelineitä, ja rakennuksien ilmettä pystyttiin myös keventämään. Myöhemmin ristiholvi yhdistettiin suippokaareen, minkä voidaan nähdä ennakoivan gotiikan ylöspäin suuntautuvaa kaipuuta.
Oikeuspsykiatrinen sairaala
Suomessa toimii kaksi Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksen alaista oikeuspsykiatrista valtion mielisairaalaa. Näiden lisäksi Rikosseuraamuslaitos hallinnoi Turkuun sijoitettua psykiatrista vankisairaalaa.
Romaaninen tyyli
Ranskalainen kuvanveisto
Ranskan romaanisen kuvanveiston kukoistuskausi oli 1100-luvun alussa. Ensimmäistä kertaa Rooman keisarikunnan kukistumisen jälkeen alettiin tehdä suurikokoisia kiviveistoksia. Veistokset olivat kuitenkin lähinnä rajoittuneet pylväiden kapiteeleihin ja kirkkojen eksteriöörien pääsisäänkäynteihin. Tunnettu veistostyyppi oli romaaninen portaali: ovenkaminan päällä lepäävä suuri puoliympyrän muotoinen tympanon, jonka keskelle oli sijoitettu Kristus, jota pienemmät hahmot ympäröivät. Yleisin aihe oli viimeinen tuomio. Tympanonit oli aikoinaan maalattu kirkkain värein.
Oikeuspsykiatrinen sairaala
Oikeuspsykiatriset valtion mielisairaalat Suomessa:
Romaaninen tyyli
Ranskalainen kuvanveisto
thumb|Yksityiskohta [[Renier de Huyn kastemaljasta, 1107–1118.]] Romaanisella aikakaudella kuvanveistoon ilmestyi aivan uusi ala: kastemaljojen koristelu. Ensimmäinen tunnettu koristeltu kastemalja on Belgian Liègestä, ja sen oli tehnyt Renier de Huy. Se oli valettu pronssiin ja koristeltu kastekohtauksin. Hahmot on esitetty plastisesti ja selkeän klassisesti, ja heidän hiusmuotinsa noudattaa antiikin Kreikan hiusmuoteja. Tämä esitystapa eroaa selkeästi tympanonien hahmojen haavoittuvammasta esitystavasta.
Bel Ami
Bel Ami tarkoittaa seuraavia asioita:
Romaaninen tyyli
Kirkkoja
thumb|Alkukirjain R [[Gregorius I|Pyhän Gregoriuksen romaanista tyyliä edustavasta teoksesta Moralium in Iob, vuodelta 1111.]]
Mary Ann Hawkins
Mary Ann Hawkins on suomalainen yhtye, joka perustettiin Helsingissä vuonna 2015. Inspiroituneena Dick Dalen ja The Venturesin kaltaisista legendoista, yhtye sekoittelee perinteistä rautalankamusiikkia tiukkaan instrumentaaliseen surf rock -vetoiseen soundiin. Lisäksi yhtye on ottanut vaikutteita Ennio Morriconen spagettiwestern -sävellyksistä.
Yhtyeen debyytti-EP “Waves Won’t Lie” julkaistiin kesällä 2017. Tammikuussa 2018 Rumba -lehti kirjoitti Mary Ann Hawkinsin täyttävän Laika & The Cosmonautsin jättämän tyhjän tilan suomalaisessa rautalankamusiikissa. Keväällä 2019 julkaistu "Rumble" -EP on nimetty kulttimainetta nauttivan, vuonna 2002 ensi-iltansa saaneen Rumble -elokuvan mukaan. EP:ltä löytyy yhtyeen versiointi Loton "Numerojytä" tunnussävelmästä, joka on alun perin Matti Tuomisen luoma kappale. Mary Ann Hawkins esittää kuitenkin pääsääntöisesti omia kappaleita, joiden sävellyksistä ja sovituksista vastaavat yhtyeen kaikki jäsenet. Yhtyeelle tunnusomaista ovat "kaurismäkeläiset" musiikkivideot, joita on julkaistu yhtyeen YouTube -kanavalla.
Lähteet
__EISISLUETT__
Il
Il tai IL voi tarkoittaa seuraavia:
New Mexicon lainsäädäntöelin
New Mexicon lainsäädäntöelin on New Mexicon osavaltion kaksikamarinen kansanedustuslaitos. Se muodostuu edustajainhuoneesta ja senaatista. Edustajainhuoneessa on kaikkiaan 70 edustajaa ja senaatissa 42 senaattoria. Lainsäädäntöelin ei kokoonnu ympärivuotisesti.
Lainsäädäntöelimen kokoontumispaikka on New Mexico State Capitol, joka sijaitsee pääkaupunki Santa Fessa. Yhdysvaltain demokraattisella puolueella on enemmistö sen molemmissa kamareissa.
Im
Im tarkoittaa seuraavia:
Tatra (auto)
Tatra, a. s. on tšekkiläinen kuorma-autonvalmistaja. Sen tehtaat sijaitsevat maan itäosassa Määrin-Sleesian alueella Kopřivnicen kaupungissa.
Tuotteet
Yrityksen tuotevalikoimaan kuuluu maansiirtoajoneuvot, raskaat maastokuorma-autot sekä raskaat ajoneuvot joilla ajetaan osan aikaa maastossa. Mallisarjoja on kaikkiaan kuusi.
Tatroille on tunnusomaista poikkeukselliset tekniset ratkaisut. Kantavana rakenteena on erittäin vääntöjäykkä keskusputkirunko, johon voimansiirtolinja on yhdistetty. Akselit on varustettu heilurimallisella erillisjousituksella. Voimanlähteenä on useimmissa malleissa ilmajäähdytteinen V8-moottori.
T810 eroaa rakenteeltaan muista Tatra-malleista, sillä siinä on kantavana rakenteena perinteinen tikapuurunko ja alla jäykät akselit. Monet komponentit on ostettu ulkoa, ja esimerkiksi ohjaamo sekä moottori ovat Renault'n valmistamia.
1850–1919
thumb|200px|right|[[Ignác Šustala, 1822–1891.]] Ignác Šustala perusti Itävalta-Unkarin Kopřivnicessa hevosajoneuvoja valmistavan yrityksen vuonna 1850. Hänen liikekumppaneikseen liittyivät pian Adolf Raška ja Karel Mosler. Yrityksen tuotteet saavuttivat ajan kuluessa mainetta korkean laatunsa johdosta. Vuonna 1858 yrityksestä tuli osakeyhtiö ja sen nimeksi merkittiin Schustala & Co. Toiminta laajeni vähitellen ja yritys perusti toimipisteitä ympäri Eurooppaa.
Schustala & Co. laajensi raideliikennekalustoon 1880-luvulla. Vuonna 1890 pääjohtajaksi nimitettiin Hugo Fischer von Röslerstamm ja Ignác Šustala kuoli seuraavana vuonna. Vuonna 1897 yrityksestä tehtiin pörssiyhtiö ja Šustalan suku menetti siinä äänivaltansa. Pääkonttori siirrettiin Wieniin ja yhtiön uudeksi nimeksi tuli Nesselsdorfer-Wagenbau-Fabriks Gesellschaft - Wien.
thumb|left|[[NW Präsident, 1898.]] Vuonna 1897 yritys hankki haltuunsa kolmen hevosvoiman moottorilla varustetun Benz Victoria -auton. Fischer tutki auton rakenteen perusteellisesti Edmund Rumplerin, Karl Sagen ja nuoren Hans Ledwinkan kanssa. Tämän pohjalta suunniteltiin yrityksen ensimmäinen auto, NW Präsident, joka valmistui seuraavana vuonna. Samoihin aikoihin valmistui myös yrityksen ensimmäinen kuorma-auto, jossa oli voimanlähteinä kaksi Benzin moottoria ja 2,5 tonnia kantavuutta.
Yrityksen ensimmäinen täysin itse suunnittelema auto, NW A, valmistui vuonna 1900. Vuonna 1906 valmistui NW S, jonka nelisylinterinen rivimoottori oli erittäin edistyksellinen sylinterinkannen yläpuolisine nokka-akseleineen ja puolipallon muotoisine palotiloineen. Seuraavat mallit, NW T ja NW U, pohjautuivat samaan rakenteeseen.
Ensimmäisen maailmansodan aikana yhtiö toimitti satoja TL-2- ja TL-4-mallisia kuorma-autoja Itävalta-Unkarin armeijalle.
Tšekkoslovakian itsenäistyttyä vuonna 1918 yrityksen nimi käännettiin tšekiksi muotoon Kopřivnická Vozovka ja pääkonttori siirrettiin Prahaan. Samoihin aikoihin autojen jarruja testattiin Tatravuoristossa. Auton suorituskyvystä vaikuttuneet paikalliset asukkaat pitivät sitä juuri sopivana Tatravuorten olosuhteisiin. Tämän innoittamana Kopřivnická Vozovkan autojen merkiksi tuli Tatra.
Henkilöautotuotanto
thumb|right|[[Tatra T11.]] Vuonna 1923 Tatra esitteli Hans Ledwinkan suunnitteleman, menestyksekkään T11-pikkuauton jossa kantavana rakenteena käytettiin ensimmäistä kertaa keskusputkirunkoa. Ratkaisu tuli ajan myötä käyttöön kaikkiin muihinkin Tatra-malleihin. 1920- ja 1930-luvuilla Tatran autoissa käytettiin monia teknisesti edistyksellisiä ratkaisuja: Yrityksessä panostettiin erityisesti ilmajäähdytyksen ja bokserimoottorien kehitykseen. Vuonna 1925 esitellyssä T17:ssa oli erillisjousitus jokaisella pyörällä ja seuraavana vuonna markkinoille tullut T30-malli oli tiettävästi ensimmäinen nelisylinterisellä bokserimoottorilla varustettu auto. T17:n seuraajamallissa, T70:ssä käytettiin ensimmäistä kertaa maailmassa kaksipiirisiä, hydraulitoimisia jarruja. Malliston lippulaiva oli V12-moottorilla varustettu T80.
Kuorma-autot
thumb|right|[[Tatra T26:n vetävä teli.]] Samalla myös kuorma-autojen valmistusta kehitettiin. T11:n seuraajan, T12:n pohjalta tehtiin kevyt kuorma-automuunnelma T13. Ensimmäinen vetävällä etuakselilla varustettu malli oli Tšekkoslovakian asevoimien käyttöön suunniteltu T25 vuodelta 1925. Auton kantavuus oli 4 000 kg ja tykinvetäjäksi suunnitellun auton vetokyky oli erittäin hyvä. Armeijan aloitteesta suunniteltiin myös kevyt, kolmiakselinen vetävällä telillä varustettu T26, jonka kantavuus oli 1 500 kg. Auto esiteltiin joulukuussa 1930.
Omistusjärjestelyt
Yritys siirtyi paroni Hans von Ringhofferin omistukseen vuonna 1923. Nimi Koprivnická Vozovka korvattiin nimellä Závody Tatra vuonna 1927. Yritys yhdistettiin Prahan Smichóvissa sijainneeseen CKD-rautatiekalustotehtaaseen vuonna 1936, jolloin uuden yhtiön nimeksi tuli Ringhoffer-Tatra.
Ensimmäiset virtaviivaiset autot
Vuonna 1927 yrityksen uudeksi pääsuunnittelijaksi nimitettiin Erich Übelacker, joka toimi tekniseksi johtajaksi korotetun Hans Ledwinkan alaisuudessa. Vuonna 1931 rakennettiin takamoottorisen pikkuauton prototyyppi mallinimeltään V 570. Seuraavana vuonna aerodynamiikan pioneeri, unkarilainen Pál Járay suunnitteli Tatralle virtaviivaisen pikkuauton korin, joka ei kuitenkaan toteutunut. Seuraavan V 570 -prototyypin muotoilussa hyödynnettiin Járayn oppeja. Projektin toteutuksesta vastasivat Übelacker ja Hans Ledwinkan poika Erich Ledwinka. Tatran johdossa kuitenkin arveltiin virtaviivaisen muotoilun myyvän paremmin isommassa kokoluokassa, joten projekti hyllytettiin.
thumb|right|[[Tatra T77.]] Vuonna 1934 Tatra esitteli kohua aiheuttaneen, erittäin sulavalinjaisen T77-mallin. Mallissa oli erikoisuutena muun muassa katon takaosaa hallitseva, suuri selkäevä. Mallista kehitettiin pian parannettu tyyppi T77A, johon oli lisätty etupyörien mukaisesti kääntyvä, keskelle keulaa sijoitettu ylimääräinen etuvalo. Tätä seurasi perusteellisesti uusittu T87. Saman rakenteen pohjalta suunniteltiin pienempi T97, jossa käytettyjä teknisiä ratkaisuja Ferdinand Porschen väitetään kopioineen suunnitellessaan KdF-Wagenia kansallissosialistisen Saksan toimeksiannosta. Saksa otti vuonna 1938 haltuunsa Tšekkoslovakian sudeettialueet, minkä jälkeen T97:n valmistus määrättiin lopetettavaksi.
Valmistus muualla
thumb|right|[[Austro-Tatran valmistama Tatra T57B.]] Eri Tatra-malleja myytiin ilman koreja itsenäisille korinvalmistajille, muun muassa Sodomkalle, Hrcek-Neugebauerille ja Bohemialle, jotka rakensivat niiden päälle itse suunnittelemiaan koreja asiakastarpeen mukaan. Joissain tapauksissa autot toimitettiin osina yrityksille, jotka kokosivat niitä ulkomailla välttääkseen tuontitulleja. Tällaisia valmistajia olivat muun muassa unkarilainen Unitás ja itävaltalainen Austro-Tatra, joista jälkimmäinen valmisti autot loppujen lopulta kokonaan itse. Saksalainen Neue Röhrwerke AG hankki suositun pikkuautomallin T57:n lisenssivalmistusoikeudet ja valmisti niitä vuodesta 1932 lähtien nimellä Röhr Junior. Tuotanto päättyi vuonna 1935 yrityksen jouduttua talousvaikeuksiin. Tämän jälkeen Stoewer-Werke AG otti lisenssin haltuunsa ja osti joukon puolivalmiita Junior-malleja, jotka koottiin valmiiksi ja myytiin nimellä Greif Junior. . Tatran Ison-Britannian maahantuojana toiminut Douglas Fitzmaurice teetti T75:n alustalle linjakkaan korin, joka esiteltiin vuonna 1933 Lontoon Olympia Motor Show’ssa. Sarjavalmistusta ei kuitenkaan aloitettu. Ranskalaisen Lorraine-Dietrich valmisti T28-kuorma-autoja lisenssillä yhteensä 332 kappaletta vuosina 1937-1938.
T77:n esittelyn jälkeen Tatra solmi mallin lisenssivalmistussopimukset Stoewerin ja Lorraine-Dietrichin kanssa. Keskusteluja käytiin myös valmistuksesta Britanniassa, mutta muut valmistajat eivät kuitenkaan valmistaneet yhtään yksilöä.
1938–1998
thumb|Tatra T603 Toisen maailmansodan jälkeen valtaan noussut Kommunistinen puolue kansallisti Tatran vuonna 1946. Kaikkien Tatran entisten mallien tuotanto lopetettiin ja tehdas alkoi valmistaa Tatraplan-mallia. Vuonna 1951 Tatraplanin tuotanto siirrettiin Škodan tehtaille ja Tatra keskittyi kuorma-autojen, bussien ja rautatiekaluston tuotantoon.
Noin kolme vuotta myöhemmin, 1950-luvun puolivälissä, Tatra sai taas luvan ryhtyä valmistamaan luksusautoa, Tatra T603:a. Sitä valmistettiin vuoteen 1975 asti, ja sitä pidettiin kommunististen valtioiden hienoimpana autona. Jopa Kuuban johtajalla Fidel Castrolla oli valkoinen ilmastoitu Tatra T603.
Vuonna 1968 Tatra T603:lle saatiin seuraaja, Tatra T613. Sen muotoili italialainen muotoiluyritys Vignale. Se oli modernimpi ja muotoilultaan kulmikkaampi kuin edeltäjänsä. Sitä valmistettiin vuoteen 1996 saakka erilaisina versioina noin 11 000 kappaletta. Vuodesta 1996 Tatra valmisti T700-mallia, joka pohjautui hyvin pitkälti edeltäjäänsä, mutta sen myynti oli huonoa ja Tatran henkilöautotuotanto loppui vuonna 1998 ja Tatra keskittyi taas ainoastaan kuorma-autojen valmistamiseen.
Kuorma-autot
thumb|left|Tatra T111VVN Toisen maailmansodan ajan Tatra valmisti kuorma-autoja armeijan käyttöön. Vuonna 1942 esiteltiin kuuluisa T111-malli. Se oli kuusipyörävetoinen (6x6) ja varustettu massiivisella ja luotettavalla 14,8-litraisella V12-moottorilla. Sitä valmistettiin yli 30 000 kappaletta vuosien 1942-1961 aikana. Sillä tehtiin pitkiä matkoja mm. Kiinassa, Mongoliassa ja Afrikassa.
Vuonna 1946 Tatra ajautui kommunistien käsiin ja tehtaan tuotanto keskitettiin kuorma-autojen valmistukseen. Vuonna 1955 esiteltiin erikoisesti muotoiltu T805-malli, joka oli varustettu 2,5-litraisella ilmajäähdytteisellä V8-bensiinimoottorilla ja jota sai sekä umpi- että lavamallisena.
Vuonna 1965 Tatra esitteli ehkä tunnetuimman kuorma-automallinsa, Tatra T813:n. Se oli suuri ja kulmikkaasti muotoiltu ja se oli varustettu massiivisella 17,6-litraisella ilmajäähdytteisellä V12-dieselmoottorilla.
Vuonna 1982 esiteltiin T815, jota on valmistettu lukemattomina eri versioina ja joka on edelleen tuotannossa. Tatra T815-mallin erikoisversioilla on voitettu mm. Dakar-ralli kuusi kertaa.
Vladimir Vanek
Vladimir Vanek oli elokuvatuottaja ja Lontoossa toisen maailmansodan aikana toimineen Tšekkoslovakian pakolaishallituksen edustaja Ruotsissa. Hän auttoi liittoutuneita harjoittamalla vakoilutoimintaa oman ryhmänsä avulla ja oli erityisen hyvin perillä Suomen asioista. Hänen toimintansa Ruotsissa paljastui keväällä 1942 ja hänet tuomittiin vankeuteen.
Patricia Routledge
Katherine Patricia Routledge [ˈraʊtlɪdʒ] (s. 17. helmikuuta 1929 Birkenhead, Cheshire) on englantilainen näyttelijä ja laulaja. Hänet tunnetaan parhaiten komediasarjasta Pokka pitää, jossa hän esiintyi Hyacinth Bucketin roolissa. Suomessa on esitetty myös etsiväsarjaa Hetty ratkaisee (Hetty Wainthropp Investigates), jossa Routledge esitti nimiroolia.
Routledge tunnetaan myös musiikkiteatterirooleistaan sekä Britanniassa että Yhdysvalloissa. Hän teki debyyttinsä New Yorkin Broadwaylla vuonna 1966. Vuonna 1968 Routledge sai Tony-palkinnon Alice Challicen roolistaan Broadway-musikaalissa Darling Of The Day ja vuonna 1988 Olivier-palkinnon roolistaan Leonard Bernsteinin pienoisoopperassa Candide. Vuonna 1996 hänet äänestettiin Britannian kaikkien aikojen suosituimmaksi televisionäyttelijäksi. Vuonna 2017 hänet nimettiin Brittiläisen imperiumin ritarikunnan ritarikomentajaksi (DBE, Dame Patricia). Suomalaiset äänestivät Routledgen vuoden ulkomaalaiseksi televisiokasvoksi naisesiintyjien sarjassa vuoden 2001 alussa pidetyssä Telvis-gaalassa.
Routledge asuu kaakkoisenglantilaisessa Chichesterin kaupungissa West Sussexissa. Hän on naimaton eikä hänellä ole lapsia.
Filip III
Filip III tarkoittaa seuraavia hallitsijoita:
Katso myös
Filip III:een liittyy myös seuraava:
Liste der Herrscher namens Philipp Filipo (regantoj)
Matthew Broderick
Matthew Broderick (s. 21. maaliskuuta 1962 New York City, New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Hänen tunnetuimpia roolisuorituksiaan ovat olleet nimirooli elokuvassa Vaihdetaan vapaalle, Ferris, Simban ääni Leijonakuninkaan englanninkielisessä versiossa, sotaelokuva Glory sekä komedia Sähköputkimies.
Jo ennen elokuvauraansa Broderick sai menestystä Broadway- ja off-Broadway-näytelmissä New Yorkissa, kuten Horton Footen The Widow Claire, Harvey Fiersteinin Torch Song Trilogy sekä Neil Simonin omaelämäkerrallinen Brighton Beach Memoirs, josta Broderick sai ensimmäisen Tony-palkintonsa jo 21-vuotiaana. Toinen Tony tuli vuonna 1995 musikaalista How to Succeed in Business Without Really Trying.
Yksityiselämä
Broderick syntyi äitinsä puolelta juutalaiseen perheeseen. Hän on naimisissa näyttelijä Sarah Jessica Parkerin kanssa, ja heillä on kolme lasta.
Vuonna 1987 Matthew Broderick ja kyydissään ollut Jennifer Grey törmäsivät Pohjois-Irlannissa autollaan toiseen autoon, jossa olleet äiti ja tytär saivat surmansa. Broderick sai tapauksesta vain 175 dollarin sakon, mitä uhrien omaiset pitivät pöyristyttävänä.
Kajaani (yritys)
Historia
Perusteina puunjalostusteollisuuden perustamiselle Kajaaniin olivat havupuumetsät, koskivoima ja rautatie. Ensimmäisenä tuotantolaitoksena aloitti vuonna 1907 saha. Ensimmäinen paperikone PK1 käynnistyi vuonna 1919 ja puutyötehdas vuonna 1924. Lisäksi Kajaani Oy valmisti tiiliä, puusepäntuotteita, spriitä ja klooria, myllytuotteita ja sillä oli myös oma maatila. Se harjoitti lisäksi malminetsintää.
Kajaani Oy ja sen seuraajat olivat lähes koko toimintansa ajan Kajaanin ja Kainuun suurin yksityinen työnantaja, ja yhtiöstä käytettiin nimitystä ”Kainuun leivän isä”. Parhaimmillaan 1950-luvun alkupuolella yhtiö työllisti lähes 7 000 työntekijää, joista lähes 5 000 oli metsätöissä. Välittömän taloudellisen vaikutuksensa lisäksi yhtiö nosti Kajaanin 1920-luvun alussa huomattavaksi valtakunnalliseksi teollisuuskeskukseksi. Presidentti Urho Kekkosen isä Juho Kekkonen työskenteli myös yhtiön palveluksessa.
Kajaani Oy:n pääomistajat Kansallis-Osake-Pankki ja vakuutusyhtiö Pohjola päättivät sulauttaa Kajaani Oy:n Yhtyneisiin Paperitehtaisiin vuoden 1989 aikana, jolloin Yhtyneistä tuli Suomen kolmanneksi suurin metsäyhtiö Kymmenen ja Enso-Gutzeitin jälkeen. Siitä tuli edelleen osa UPM-Kymmene-konsernia vuonna 1996.
Kajaani Oy -konsernin viimeisen toimintavuoden eli vuoden 1988 liikevaihto oli noin 1,5 miljardia markkaa eli noin 250 miljoonaa euroa.
Johtajat
Kajaani Oy:n toimitusjohtajat:
Kajaanin paperitehdas
Kajaani Oy:n suurin tuotantolaitos oli Kajaanin paperitehdas.
Toppilan sellutehdas
Yhtiöllä oli myös vuodesta 1973 vuoteen 1985 sulfiittiselluloosatehdas Oulun Toppilassa (Kajaani Oy:n Toppilan sellutehdas). Sulfiittiselluloosamarkkinoiden romahtamisen vuoksi Toppilan tehtaan kaikki 320 työntekijää irtisanottiin ja tehdas lakkautettiin.
Sahat
Kajaani Oy:llä oli kolme sahaa: Kajaanin saha, Suomussalmen saha ja myöhemmin myös Sotkamo Oy:ltä ostettu Sotkamon saha.
Kajaani Oy Elektroniikka / Kajaani Elektroniikka Oy
Kajaani Oy:n elektroniikkatuotanto käynnistyi vuonna 1970 silloisen toimitusjohtaja Mikko Tähtisen ja Oulun yliopistossa toimineen professori Matti Otalan vaikutuksesta. Toiminnan oli suunniteltu keskittyvän pääasiassa sellu- ja paperiteollisuuden mittalaitteisiin. Projekti tunnettiin alkuvaiheessa nimellä Oy Jänkä Elektronics Ab.
Puusepänteollisuus
Kajaani Oy:llä oli muun muassa ikkunoita ja ovia valmistavaa puusepänteollisuutta. Tuotantolaitokset toimivat aluksi Tihisenniemellä ja sittemmin Kajaanin Petäisenniskassa ja Oulussa (Oulux Oy). Puusepänteollisuus on toiminut myöhemmin nimillä Porin Puuosa Oy ja Kaukas Timber Components Oy.
Voimalaitokset
Kajaani Oy:llä oli höyryvoimalaitos Tihisenniemellä Kajaanissa sekä Toppilassa Oulussa. Lisäksi yhtiön omistukseen kuuluivat seuraavat vesivoimalaitokset:
Emäjokeen rakentamansa Leppikosken voimalaitoksen yhtiö myi sen valmistuttua vuonna 1962 Oulujoki Oy:lle.
Spriitehdas
Kajaanin sellutehtaan yhteydessä toimi sulfiittispriitehdas, joka valmisti sellutehtaan sivutuotteena spriitä polttoaineeksi. Spriitehdas oli toiminnassa vuosina 1941–1958. Spriitehtaan rakennukset purettiin 2000-luvun alussa sellutehtaan purkamisen yhteydessä.
Ensilän mylly
Yhtiön omistama Ensilän mylly Kajaanissa tuotti viljatuotteita yhtiön käyttöön sekä myytäväksi. Tiilinen myllyrakennus on pystyssä koneineen Kajaaninjoen vastapuolella tehdasalueen kohdalla.
Tiilitehdas
Kajaanin tehdasalueen välittömässä läheisyydessä Peuraniemessä toimi Jokapaikan tiilitehdas vuoteen 1946 saakka. Tiilitehtaassa valmistettiin valtaosa Kajaanin tehdasrakennusten rakentamiseen käytetyistä tiilistä.
Omistus Oulu Oy:stä
Kajaani Oy omisti myös osan Oulu Oy:stä vuodesta 1936 vuoteen 1986 saakka, jolloin se myi osuutensa siitä toiselle omistajalle, Veitsiluoto Oy:lle.
Poro liikemerkkinä
Kajaani Oy:n liikemerkkinä eli logona oli aiemmin poron pää ja sittemmin kokonainen poron ääriviivat käsittävä hahmo. Yritystunnus kuvaa Kajaanin tehtaan sijaintia Tihisenniemellä, Peuranpäänlahden rannalla. Peuranpäänlahti oli Kajaaninjoessa, Tihisenniemen vieressä nykyisen paperitehtaan lähistöllä sijainnut lahti, joka oli poron (peuran) pään muotoinen. Lahti on nyttemmin täytetty osaksi tehdasaluetta. Kajaani Oy:n porotunnusta on muutettu kolmesti. Viimeisimmän version porosta on suunnitellut Kalervo Kallio Kajaani Oy:n 50-vuotisjuhlien yhteydessä vuonna 1957. Poro-liikemerkki oli käytössä Kajaanin paperitehtaalla vielä Yhtyneet Paperitehtaat Oy:n aikana vuosina 1989–1995. Vuonna 1996 poro vaihtui UPM:n aarnikotkaan.
Rakennukset ja arkkitehtuuri
Yhtiön pääkonttori sijaitsi Kajaanin Tihisenniemellä. Nykyään tilat ovat pääosin tyhjillään.
1930–1950 luvuilla Kajaani Oy:n arkkitehtina toimi Eino Pitkänen. Tuolta ajalta peräisin olevat rakennukset ovat pääosin hänen käsialaa. Vuosina 1962–1990 Kajaani Oy osti kaikki arkkitehtisuunnittelupalvelut arkkitehtitoimisto Osmo Sillman & Kumpp. Oy:ltä. Sillmannin suunnittelemia rakennuksia ovat muun muassa Paperikone 3 (1971) ja Paperikone 4 (1982) ja Keskusruokala (1970-luku). Sillmannin toimisto on suunnitellut myös suurimman osan uudemmista rakennuksista tehdasalueella. Sisustusarkkitehti Birger Hahl laati yhtiön toimistotiloihin sisustussuunnitelmia 1950-luvulla.
Tärkeitä Kajaani-yhtiölle kuuluneita rakennuksia Kajaanissa ovat muun muassa
Lisäksi yhtiön omistukseen kuuluivat Makkolan, Suvantolan ja Ensilän asuinalueet saunarakennuksineen. Suurin osa asuinalueiden taloista on purettu. Myös Oulujärvellä oleva Ärjänsaari kuului yhtiön omistukseen ja sitä käytettiin yhtiöläisten vapaa-ajanviettopaikkana. Lisäksi yhtiön viereen muodostui Purolan ja Katiskan asuinalueet. Viimeinen Suvantolan 16:sta omakotitalosta poltettiin harjoituksessa 20.1.2009.
Taide
Myös Kajaani Oy on monen suuryrityksen tavoin omistanut taidetta ja esimerkiksi käyttänyt tunnettuja taiteilijoiden töitä palkintoina ja liikelahjoina. Seuraavat taiteilijat ovat tehneet töitä Kajaani Oy:n tilauksesta:
Suuri osa Kajaani Oy:lle tehdystä taiteesta on nykyään UPM-Kymmene Oyj:n omistuksessa ja osana taidekokoelmaa.
Yhtiön rautatiekalusto
Kajaanin tehtaiden ja Toppilan sellutehtaan sisäistä liikennettä hoidettiin omilla vetureilla. Toppilassa tehtaan lopettamiseen saakka ja Kajaanissa vuoteen 1992 asti.
Kajaanissa on ollut käytössä seuraavat veturit:
Jokapaikan tiilitehtaan savenkuljetuksissa (yli 3 km:n pituinen rata tehdasalueelta Ruukinsuolle lähelle Sokajärven rantaa) ja sisäisissä kuljetuksissa on ollut 750 mm kapearaidekalustoa: Katerman voimalaitoksen rakennustöihin hankittiin myös 750 mm raideleveyksiset Kapearaidekaluston käyttö rakennustöissä päättyi 1947.
Yhtiön laivat
Kajaani Oy:llä, Oulujoen Uittoyhdistyksellä ja Uittokalusto Oy:llä oli useita uittokäyttöön tarkoitettuja laivoja, kuten esimerkiksi:
Neronov
Neronov tai Neronoff (ven. Неронов) voi tarkoittaa seuraavia:
Suomalaista sosiaalipolitiikkaa
Suomalaista sosiaalipolitiikkaa on Tampereen yliopiston sosiaalipolitiikan professorien Anneli Anttosen ja Jorma Sipilän oppikirja, jonka on julkaissut Vastapaino vuonna 2000. Teoksessa tarkastellaan suomalaista sosiaalipolitiikkaa historiallisesti ja vertaillen Saksaan ja Yhdysvaltoihin. Sosiaalipolitiikan historiaa kuvataan hyvinvointipolitiikkana, joka sisältää toimeentuloturvan, terveydenhuollon, koulutuksen ja sosiaalipalvelut.
Suuri päivä
Suuri päivä (Den Store dag) on tanskalaisen Morten Arnfredin 2005 ohjaama romanttinen komediafilmi. Elokuvassa Anne (Louise Mieritz) pyörittää hääsuunnittelufirmaa ystävänsä Jesperin (Henrik Prip) kanssa. He houkuttelevat asiakkaakseen julkkispariskunnan, mutta suunnitelmat eivät mene putkeen, kun Anne rakastuu sulhaseen jota näyttelee Nikolaj Steen.
Paul Banks
Paul Julian Banks (3. toukokuuta 1978 Essex, Englanti) on newyorkilaisen Interpol-yhtyeen laulaja ja toinen kitaristi. Hän on myös levyttänyt ja esiintynyt alter egollaan Julian Plenti.
Yksityiselämä
Banksin perhe muutti Englannista Paulin ollessa kolmevuotias. He asuivat useissa paikoissa: Michiganissa, Espanja, New Jersey, Méxicossa ja Pariisissa. Lopulta perhe muutti New Yorkiin. Banks aloitti kitaransoiton ollessaan 13-vuotias. Paul teki omaa musiikkia mutta oli myös hip hop-musiikin fani seitsemänneltä luokalta lähtien. Hän on myös esiintynyt hip hop DJ:nä nimellä DJ Fancypants.
Interpol
Paul Banks liittyi Interpoliin tavattuaan Pariisista tuntemansa ystävän Daniel Kesslerin New Yorkissa vuonna 1998. Yhtyeeseen kuului tuolloin myös rumpali Greg Drudy. Myöhemmin Carlos Dengler liittyi Interpoliin basistiksi ja koskettimiin. Interpol on julkaissut neljä albumia, jotka kaikki ovat vakuuttaneet kriitikot. Viimeisimmät ovat saavuttaneet myös kaupallista menestystä. Paul Banks kirjoittaa yhtyeen kaikki sanoitukset.
Julian Plenti
Banks julkaisi sooloalbumin nimellä Julian Plenti, on Banksin alter ego, jolla hän esitti esitti vuosituhannen vaihteen New Yorkissa akustisia lauluja ennen nterpolin levytyssopimusta. Albumin nimi on Julian Plenti is... Skyscraper. Albumilla Banks esittää jopa yli kymmenen vuotta vanhoja kappaleitaan uusiksi äänitettyinä.
Twink (MMORPG)
Twink on pelihahmo, joka tietokoneen pelin antamien sääntöjen sekä rajojen mukaan löytää ja käyttää hyväksi jonkinlaista virheitä tai vikoja pelissä olevissa tilastoissa, sosiaaliapuvälineissä, asetuksissa tms. tehdäkseen oman hahmonsa voimakkaammaksi kuin kenenkään muiden pelaajien tekemät hahmot. Tietokoneroolipeleissä sekä MMORPG:ssa "twinkkaaminen" on tapa, jolla pelihahmo on muihin hahmoihin verrattuna epätasaisesti tehty esimerkiksi antamalla hahmolle parempia aseita tai resursseja, jotka eivät olisi normaalisti alhaisella tasolla olevan hahmon saatavissa tai käytettävissä.
Twinkkaamista harrastetaan, jotta hahmon kehitys nopeutuisi tai jotta pelihahmolla olisi parempia mahdollisuuksia tappaa muiden pelaajien hahmot PvP:ssa eli pelaaja vastaan pelaaja -pelimuodossa. PvP-twinkkaus on yleistä kehittymättömillä hahmoilla, koska erot pelaajien ominaisuuksien välillä ovat huomattavasti suurempia kuin pelin loppuvaiheissa. Roolipeliyhteisön mielipiteet twinkkaamisesta ja twinkeista vaihtelevat. Joidenkin pelaajien mielestä twinkit ovat luonnollisia ja twinkkaaminen on hyväksyttävää. Jotkut pelaajat ovat toisaalta sitä mieltä, että twinkeilla pelit tehdään sekä epäreiluiksi että epätasaisiksi.
Ampumahiihto talviolympialaisissa 1988
XV talviolympialaisissa Calgaryssa vuonna 1988 ampumahiihto oli kahdeksatta kertaa olympialaisten ohjelmassa. Ampumahiihdossa järjestettiin kolme kilpailutapahtumaa: miesten 10 ja 20 kilometrin kilpailut sekä 4 x 7,5 kilometrin viesti.
10 km
<br style="clear:both;"/>
20 km
<br style="clear:both;"/>
4 x 7,5 km viesti
<br style="clear:both" />
Artturi Salovaara
Armas Artturi Salovaara (19. marraskuuta 1883 Viipuri – 19. syyskuuta 1908 Viipurin maalaiskunta ) oli sortokauden aktivisteihin kuulunut suomalainen toimittaja, joka vuonna 1905 yritti Helsingin Senaatintorilla murhata Suomen kenraalikuvernöörin apulaisen Vladimir Deutrichin.
Varhaiset vuodet
Salovaaran vanhemmat olivat seppä Karl Henrik Nyberg ja Engla Maria Juhontytär. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Viipurin reaalilyseosta vuonna 1903. Salovaaralla ei ollut varaa jatkaa heti opintojaan, joten hän työskenteli aluksi kansakoulunopettajana Pyhäjärvellä ja vuoden 1904 Wiipuri- ja Karjala-sanomalehtien toimittajana, kunnes seuraavana vuonna kirjautui Helsingin yliopistoon.
Deutrichin murhayritys
Attentaatin salaneuvos Deutrichia vastaan olivat suunnitelleet Suomen aktiivinen vastustuspuolue ja Helsingin työläisaktivistien taisteluosasto. Ylioppilas F. W. Klingstedt valmisti pommin Helsingin yliopiston kemian laitoksella, räjähdysaineet puolestaan saatiin Sveitsissä asuneilta venäläisiltä vallankumouksellisilta. Heinäkuun 19. päivänä 1905 Salovaara seurasi Deutrichia tämän poistuessa Senaatintalosta ja kävellessä Senaatintorin poikki Aleksanterinkadun poliisilaitosta kohti. Salovaara sytytti taskustaan ottamansa pommin sikarillaan ja onnistui heittämään sen maahan aivan lähelle Deutrichiä, mutta tämä ehti loikata kauemmas ennen kuin pommi räjähti. Räjähdys kaatoi Deutrichin maahan, mutta hän haavoittui vain lievästi sääreen. Salovaara pakeni Kauppatorin suuntaan, jossa hän onnistui karistamaan kannoilta takaa-ajossa olleet venäläiset kadetit.
Murhayrityksen jälkeen Salovaara lähti aktivistien avustuksella maanpakoon Yhdysvaltoihin, josta hän palasi takaisin Suomeen jo vuoden 1906 alussa, poliittisen tilanteen muututtua syksyn 1905 suurlakon myötä. Yhdysvalloissa Salovaara solmi myös avioliiton Olga Hännisen kanssa ja perheeseen syntyi myöhemmin yksi poika. Suomeen palattuaan hän muutti jälleen kotikaupunkiinsa Viipuriin, jossa Salovaara työskenteli Karjala-sanomalehden uutisosaston päällikkönä.
Kuolema
Artturi Salovaara kuoli syyskuussa 1908 pudottuaan junasta. Hän oli lähtenut työpaikaltaan Karjalan toimituksesta myöhään perjantai-iltana ja matkustanut paikallisjunalla kohti Tienhaarassa sijainnutta kotiaan. Salovaara oli kuitenkin tuntemattomasta syystä pudonnut junasta ja jäänyt sen alle. Ruhjoutunut ruumis löydettiin seuraavana aamuna kiskoilta Hovinmaan ja Ykspään asemien väliltä. Hänen ylitseen oli ennen löytämistä ehtinyt ajaa vielä kaksi muutakin junaa.
Salovaara haudattiin Viipuriin Ristimäen hautausmaalle ilman kirkollisia menoja, koska hän oli viimeisinä vuosinaan ateisti. Samoin oli menetelty myös Salovaaran hieman aikaisemmin kuolleen pojan kohdalla, joka kirkkomaan sijaan haudattiin Viipurin maalaiskuntaan Kärstilän kartanon maille. Viranomaiset eivät kuitenkaan antaneet lupaa laskea Salovaaraa poikansa viereen. Hautajaisissa oli paikalla lukuisia paikallisia merkkimiehiä, muistopuheen pitivät muun muassa Uno Serenius ja Matti Autio. Lisäksi haudalle toimittivat oman tervehdyksensä tuntemattomaksi jääneet "nimettömät toverit", joiden seppele oli varustettu punamustalla nauhalla.
Steinerkasvatuksen liitto
Steinerkasvatuksen liitto ry on kaiken steiner­pedagogisen toiminnan katto- ja yhteistoimintajärjestö Suomessa.
Vuoden 2017 aikana Suomessa toimii:
Toiminta
Steinerkasvatuksen liitto toimii Suomen steinerkoulujen, -päiväkotien ja steinerpedagogisten yhteisöjen yhteistyöjärjestönä ja edustaa steinerpedagogiikkaa Suomessa jäsenjärjestöjensä rinnalla. Yhdistyksen tarkoituksena on myös steinerpedagogisia päämääriä toteuttavien yhteisöjen toimintaedellytysten edistäminen, jäsenten taloudellisia ja toiminnallisia edellytyksiä säätelevän lainsäädännön seuraaminen, jäsenten ja yhteiskunnan välisten suhteiden sekä taloudellisten toimintaresurssien riittävyyden varmistaminen.
Tehtävien toteuttamiseksi liitto mm. antaa lausuntoja, pitää yhteyttä päättäjiin, järjestää ja tukee steinerpedagogista tutkimus- ja selvitystyötä, esitelmä-, näyttely-, kurssi- ja seminaaritoimintaa sekä julkaisee steinerpedagogista kirjallisuutta sekä Steinerkasvatus -lehteä. Yhdistys toimii myös yhteistyössä kansainväliseen steinerpedagogiseen liikkeen kanssa.
Steinerkasvatuksen liiton johtokunnan puheenjohtaja on Helena Sandell. Liiton johtokunta toimii steinerpedagogiikan yhteistyö- ja asiantuntijaryhmänä joka käsittelee monia erilaisia steinerpedagogiikkaan ja sen toteuttamiseen liittyviä kysymyksiä.
Historia
Steinerkasvatuksen liitto ry perustettiin 4.10.2008 Espoossa. Liiton perustamisajatuksena oli koota kaikki steinerpedagoginen toiminta yhden yhdistyksen piiriin ja näin selkiyttää sekä voimistaa steinerkasvatuksen kenttää Suomessa.
Steinerkasvatuksen liitto jatkaa yli 50 vuotta vanhaa perinnettä ja yhdistää Steinerpedagogiikan seuran ja Steinerpedagogisten yhteisöiden toiminnot.
Steinerkasvatuksen liiton edeltäjä, Steinerpedagogiikan seura on edustanut steinerpedagogiikkaa Suomessa jo ennen ensimmäisen steinerkoulun perustamista Suomeen. Seuran puheenjohtajia ovat olleet mm. Reijo Wilenius, Marja Dahlström, Lea Blåfield, Simo Taimi ja Jarno Paalasmaa.
Steinerkasvatuksen liiton puheenjohtajat
2008-2012 Jarno Paalasmaa
2013-2016 Kirsi Perttola-Ylinampa
2017-2020 Helena Sandell
Stromsdal
Stromsdal Oyj oli suomalainen pörssiyhtiö, joka valmisti kartonkia Juankoskella sijaitsevassa tehtaassa vuosina 1987–2008. Yhtiö hakeutui konkurssiin ja lopetti toimintansa marraskuussa 2008.
Historia
Järvimalmiruukki Juankosken partaalla sai perustamisprivilegionsa Ruotsin Kuninkaalliselta Vuorikollegiolta 4.7.1746. Juankoskelle rakennettiin järvimalmista rautaa jalostava Juantehtaan rautaruukki. Laitos tunnettiin alkuvuodet asiakirjoissa nimellä Juckas tai Jukkais, 1750-luvulta alkaen myös nimellä Strömsdahl.
Ruukin perustamisessa  oli  alkujaan  kaikkiaan  kahdeksan  osakasta:  manttaalikomissaari Brynolf Brunou, joka toimitti anomuksen Tukholmaan, kapteeni Simon Kalitin, kirkkoherra Henrik Argillander, kappalainen Zachris Argillander, kruununvouti Johan Wilhelm Meinander sekä kauppiaat Simon Esping, Johan Ruuth ja Johan Åberg – savolaisia virkamiehiä, pappeja ja kauppaporvareita.
Alkuvuosikymmenet ruukin kannattavuus oli kituliasta ja osakkaat vaihtuivat tiuhaan tahtiin. Juantehtaan ensimmäinen varsinainen ruukinpatruuna oli vuonna 1753 tehtävään palkattu Abraham Nohrström Pernajan Koskenkylästä. 1750-luvun lopulla Juantehtaalla asusteli arviolta jo lähes satakunta henkeä raudanvalmistajien perheenjäsenet mukaan luettuna. Seuraavalla vuosikymmenellä toiminta lamaantui; patruuna itse, monet sepät sekä muut ammattimiehet lähtivät pois paikkakunnalta. Omistajiksi hankkiutuivat kihlakunnantuomari, paroni H. J. Rehbinder sekä luutnantti Georg Fredrik Tigerstedt. Kruununtilallisen poika, filosofian ylioppilas Erik Ahlvik osti velkarahalla yhdessä turkulaisen kellotehtailijan Göran Gabriel Hagertin kanssa 7/8 Juantehtaan osuuksista paroni Rehbinderiltä ja luutnantti Tigerstedtiltä vuonna 1765.
Luutnantti, sittemmin majuri ja lopulta everstiluutnantti G.F. Tigerstedt (1729–1790) sai Juantehtaan kokonaan omistukseensa vuoden 1770 paikkeilla ja piti sitä hallussaan seuraavat seitsemäntoista vuotta. Aatelismies Tigerstedt oli merkittävän savolaisen sotilas- ja maanomistajasuvun jäsen. Tigerstedt antoi tehtaalle nimeksi Fredriksdal. Tarmokkaista yrityksistään huolimatta hän ei saanut ruukkia kannattavaksi. Juantehdas oli yli kymmenen kertaa keskimääräistä rautaruukkia tehottomampi raudantuotantolaitos.
Ruotsin Hälsinglandista lähtöisin ollut kapteeni Stephan Bennet (1751–1810) osti Juantehtaan ruukin helmikuussa 1787. Syksyllä 1791 hän myi koko ruukkiomaisuuden kauppaneuvos Printzsköldille, joka ei koskaan muuttanut paikkakunnalle. Kauppaneuvos ajautui velkoihin, ruukki kahteen konkurssiin ja täydelliseen rappioon.
Juantehtaan ”pelastajaksi” ilmestyi tukholmalainen johtaja Fredrik Jonathan Ekholm (1770–1810). Ekholmit lapsineen muuttivat Juantehtaalle vuoden 1800 alkupuolella. Ruukkia alettiin kunnostaa ja nostaa rappiotilasta.