cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
La finta semplice
Ensimmäinen näytös
Fracasso rakastaa Cassandron ja Polidoron sisarta Giacintaa, mutta Cassandro ei lämpene ajatukselle sisarensa avioliitosta. Simone puolestaan on rakastunut Giacintan kamaripalvelijattareen Ninettaan. Kun Fracasson sisar Rosina saapuu maatilalle, laaditaan veljesten päänmenoksi juoni: Rosina teeskentelee yksinkertaista ja kietoo tilan isännät pikkusormensa ympärille.
Toinen näytös
Tunteet kuumenevat maatilalla ja Giacinta pelkää ajautuvansa riitoihin veljiensä kanssa. Simonelle pieni tappelu kyllä maistuisi. Kun veljekset huomaavat tavoittelevansa samaa naista he joutuvat kaksintaisteluun, jonka keskeyttää tieto siitä, että Giacinta on kadonnut veljesten rahojen kanssa.
Kolmas näytös
Lopuksi kaikki paitsi onneton Polidoro löytävät toisensa: Fracasso saa Giacintansa, Simone Ninetan ja Rosina valitsee veljeksistä Cassandron.
La finta semplice Suomessa
Sibelius-akatemian ooppera esitti La finta semplicen Helsingin Kulmakamarilla 1986. Opera Pieno teki vuonna 2006 oopperasta modernisoidun version Kansallisoopperan Alminsaliin nimellä Buenos Airesin Blondi. Oopperan tapahtumapaikka oli muutettu Argentiinan Buenos Airesiin ja tapahtuma-aika 1900-luvun alkuun.
HMS Verbena (K85)
HMS Verbena (viirinumero K85) oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1940 valmistunut Flower-luokan korvetti toisessa maailmansodassa.
Valmistus
Ranskan hallitus tilasi aluksen 31. elokuuta 1939 South Bank-on-Teesistä Smiths Dock Companyltä, missä köli laskettiin 29. kesäkuuta 1940. Alus laskettiin vesille 1. lokakuuta ja valmistui 19. joulukuuta.
Palvelus
Joulukuussa 1940 alkoivat valmistajan koeajot, joiden päätyttyä alus luovutettiin 19. joulukuuta laivastolle vastaanottotesteihin. Testien ja varustamisen päätyttyä alus siirtyi 22. joulukuuta Tobermoryyn miehistön koulutukseen operatiivisiin tehtäviinsä. Koulutus alkoi seuraavana päivänä. Alus lähti 4. tammikuuta 1941 koulutuksen päätyttyä Greenockiin tankattavaksi, mistä se jatkoi liittyäkseen seuraavana päivänä saattueeseen luoteisenreitinalueella. Alus erkani saattueesta vielä samana päivänä liittyäkseen Londonderryssä 12. saattajaryhmään, johon se oli määrätty.
Alus suojasi 24. tammikuuta ryhmän mukana saattuetta OB277, josta se erkani 27. tammikuuta liittyen saattueeseen HX103. Alus erkani saattueesta 31. tammikuuta saavuttuaan Clydeen. Alus lähti avustamaan North Ronassa miinaan ajanutta SS Botuskia ja se pelasti uponneelta rahtialukselta yksitoista eloonjäänyttä, jotka laskettiin maihin seuraavana päivänä Clydessä.
Alus siirrettiin kaupalliselle telakalle miinanraivauskaluston asennukseen, minkä päätyttyä se liittyi saattueeseen OG53 yhdessä HMS Delphiniumin kanssa suojatakseen saattueen matkan Gibraltarille. Määränpäähän saavuttuaan alus siirrettiin kattiloiden puhdistukseen, minkä valmistuttua se aloitti saattueiden suojaamisen Gibraltarilta. Alus lähti 24. maaliskuuta Gibraltarilta palatakseen ryhmäänsä ja se liittyi saattueeseen HG76, mistä alus erkani määränpäässä palaten ryhmäänsä. Huhtikuussa alus siirtyi edelleen Liverpooliin erityistehtävää varten. Se suojasi SS Emile Baudotin Liverpoolista Islantiin, jonne saavuttuaan 6. toukokuuta alus palasi Islantiin sijoitettuun ryhmäänsä suojaamaan saattueita.
Alus suojasi Islannin vesillä saattueita HX124 ja SC130 ennen kuin liittyi saattueeseen OB322 kolmeksi päiväksi ennen paluuta ryhmänsä mukana Islantiin. Alus lähti 19. toukokuuta suojaamaan saattuetta HX126, joka oli joutunut useiden sukellusveneiden kohteeksi. Seuraavana päivänä ryhmä suojasi saattueen rahtialuksia jatkuvissa sukellusvenehyökkäyksissä. Verbena hinasi torpedo-osumasta vaurioituneen ja tuleen syttyneen tankkerin SS Elusan Islantiin. Alus avasi 21. toukokuuta tulen kansitykillään pinnalta löytämäänsä sukellusvene U-74 kohti pakottaen sukellusveneen pinnan alle.
Kesäkuussa alus määrättiin 8. saattajaryhmään Londonderryyn, jonne se siirtyi. Alus suojasi 12. kesäkuuta ryhmän mukana saattuetta HX130 joutuen seuraavana päivänä Ulsterin rannikolla ilmahyökkäykseen. Alus erkani saattueesta liittyen saattueen SC36 suojaksi matkalle Clydeen, jonne saavuttuaan alus aloitti paluumatkan Londonderryyn. Alus liittyi 27. heinäkuuta saattueen ON1 suojaksi ja vapauduttuaan saattueesta elokuussa palaavan saattueen HX140 suojaksi. Ryhmän mukana alus suojasi saattueita ON6 ja HX143.
Alus määrättiin syyskuun alussa huollettavaksi Grangemouthiin ja se siirrettiin telakalle 4. syyskuuta. Telakalle alukselle asennettiin muun muassa tyypin 271 merivalvontatutka. Vielä telakalla ollessaan alus sai määräyksen valmistautua ulkomaanpalvelukseen ja se lähti 11. lokakuuta Londonderryyn valmistautuakseen uuteen tehtävään. Alus liitettiin 40. saattajaryhmään suojatakseen saattueen OS10 Freetowniin. Saattue joutui sukellusveneiden hyökkäyksen kohteeksi 31. lokakuuta, jolloin alankomaalainen SS Bennekom upposi. HMS Landguardin miehistö havaitsi sukellusveneen 1. marraskuuta, jolloin suojue hyökkäsi tuloksetta syvyyspommein. Verbena erkani 4. marraskuuta saattueesta tankatakseen Azoreilla Ponta Delgadassa. Alus palasi 6. marraskuuta saattueeseen, jonka suojaamisesta alus vapautui ryhmänsä mukana Freetownin lähisuojueen saavuttua 14. marraskuuta. Ryhmä kuitenkin jatkoi saattueen mukana, kunnes ne erkanivat polttoaineen vähyyden vuoksi. Verbena saapui Freetowniin 18. marraskuuta.
Seuraavana päivänä alus aloitti palveluksensa Freetownissa etsien havaittuja sukellusveneitä Etelä-Afrikan rannikolta. Alus liittyi 28. marraskuuta joukkojenkuljetussaattueen WS12Z suojaksi kierrettäessä Hyväntoivonniemeä. Joulukuussa alus käväisi tankkaamassa Port au Francessa, jonka jälkeen se jatkoi saattueen suojaamista. Alus erkani 15. joulukuuta saattueesta palaten Simonstowniin. Alus pysyi Etelä-Atlantilla odottaen siirtoa Itäiseen laivastoon.
Alus liittyi 9. tammikuuta 1942 saattueeseen WS14 Hyväntoivonniemen ympäristössä ja se erkani siitä seuraavana päivänä palaten Kapkaupunkiin. Alus määrättiin helmikuussa Intian valtamerelle Itäiseen laivastoon ja se lähti 4. helmikuuta Kapkaupungista Mauritiukselle vieraillen matkalla tankkaamassa Durbanissa. Alus jatkoi 16. helmikuuta HMS Asterin kanssa Mauritiukselta matkaansa Colomboon, jonne ne saapuivat 22. helmikuuta liittyen laivastoon.
Alus suojasi 17. maaliskuuta joukkojenkuljetusalus SS Staffordshireä Colombosta saattueeseen KR1. Alus lähti 21. maaliskuuta Colombosta HMS Margueriten kanssa suojaten SS Shengkingiä ja SS Taipingia matkalla saattueen luo. Verbena saapui Addun atollille suojaten SS Democlusta.
Alus suojasi 15. huhtikuuta HMS Tulipin kanssa saattueen MB1 Colombosta Bombayhin, jonne ne saapuivat 20. huhtikuuta. Verbena siirrettiin 25 huhtikuuta Bombayssa telakalle kattiloissa havaitun vian vuoksi ja alus poistettiin palveluksesta. Tammikuussa 1943 alus palasi telakalta aloittaen koeajot ja se palasi 6. helmikuuta palvelukseen.
Alus lähti 5. toukokuuta Kilindiniin, jonne se saapui 18. toukokuuta tankattuaan 10. toukokuuta Addulla sekä vierailtuaan Seychelleillä. Alus suojasi 23. toukokuuta saattuetta MC7 Kilindinistä Durbaniin, jonne se saapui saattueen mukana 2. kesäkuuta. Alus aloitti Intian valtameren saattueiden suojaamisen ja se suojasi muun muassa saattueita DN50, DN50A ja DC36. Heinäkuussa se suojasi SS Empire Anvilia matkalla Durbanista Kilindiniin ja Kilindinistä Durbaniin saattueen DC40.
Alus siirtyi 26. elokuuta Kilindinistä Simonstowniin huoltoon. Se vapautui telakalta 30. lokakuuta aloittaen koeajot. Marraskuussa alus siirtyi Durbaniin palaten saattuetehtäviin ja se määrättiin 17. marraskuuta palaamaan Bombayhin Itäiseen laivastoon saattuepalvelukseen. Alus lähti Kilindinin kautta Adeniin, jossa se oli saattuetehtävissä 8. joulukuuta.
Alus erkani 10. kesäkuuta Persianlahden ja Adenin välillä saattueesta aloittaen matkan Bombaysta Khor Kuwaihin. Alus suojasi 13. kesäkuuta saattuetta PA79 Hormuzinsalmesta Aldeniin, jonne saavuttuaan se siirtyi suojaamaan saattuetta AB32. Bombayhin saavuttuaan alus siirtyi suojaamaan saattuetta AP73 Adenista Hormuzinsalmeen, jonne se saapui 3. heinäkuuta. Seuraavana päivänä alus aloitti paluumatkan Bombayhin suojaten saattuetta BM96 Colomboon.
Alus lähti 7. elokuuta Colombosta suojaamaan saattueita Chittagongiin, josta se suojasi 15. elokuuta saattueen AM6 Madrasiin. Määränpäässä alus erkani saattueesta aloittaen yksinään matkan Trincomaleehen, jossa se liittyi saattueeseen JC59 Madrasiin.
Syyskuussa alus suojasi saattueen CJ38 Madrasista Colomboon, jossa se määrättiin huollettavaksi East Londoniin. Alus lähti Colombosta 12. syyskuuta suojaten saattuetta CX32 Adduun, jossa se erkani 15. syyskuuta saattueesta. Seuraavana päivänä alus jatkoi matkaansa Mauritiuksella vieraillen East Londoniin, jossa se siirrettiin telakalle 4. lokakuuta.
Alus vapautui telakalta aloittaen helmikuussa 1945 koeajot, joiden päätyttyä se aloitti 7. helmikuuta matkan Durbaniin täydentämään testejä. Alus lähti 18. maaliskuuta Durbanista hinaten kelluvaa telakkaa AFD39 Trincomaleehen suojanaan fregatti HMS Lochy. Matkalla osasto vieraili Majungassa ja Seychelleillä 29. huhtikuuta. Osasto saapui 11. toukokuuta Trincomaleehen.
Alus määrättiin palaamaan Britteinsaarille, jossa se siirrettäisiin reserviin. Alus lähti 11. kesäkuuta Välimeren kautta kohti Plymouthia. Se vieraili Adenissa ja 18. heinäkuuta Gibraltarilla, jossa alus määrättiin saattamaan Gelderlandia Britteinsaarille hinaavaa Hengistiä. Alukset lähtivät matkaan Gibraltarilta 23. heinäkuuta ja ne saapuivat Plymouthiin 28. heinäkuuta.
Annie Leibovitz
pienoiskuva|Leibovitz vuonna 2008 Anna-Lou ”Annie” Leibovitz (s. 2. lokakuuta 1949, Waterbury, Connecticut, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen valokuvaaja. Hänet tunnetaan erityisesti muotokuvista, joita hän on ottanut populaarikulttuurin tunnetuimmista hahmoista. Leibovitz eli parisuhteessa kirjailija Susan Sontagin kanssa 1980-luvun lopulta aina Sontagin kuolemaan vuonna 2004 saakka.
Tervalammi (Lopen Räyskälä)
Tervalammi on Kanta-Hämeessä Lopella oleva järvi, joka kuuluu Ilmetynjoen valuma-alueeseen. Joki kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella olevaan Turpoonjoen valuma-alueeseen.
Annie Leibovitz
Ura
Leibovitz työskenteli Rolling Stone -lehden päävalokuvaajana vuosina 1973–1983. Tänä aikana hän kuvasi muun muassa John Lennonin tämän kuolinpäivän aamuna. Vuonna 1983 hän siirtyi Vanity Fair -lehteen, jonka kannessa on julkaistu hänen tunnetuimpiin töihinsä kuuluva kuva, Demi Mooren raskaudenaikainen alastonkuva vuodelta 1991. Leibovitzin töistä on koostettu lukuisia kirjoja.
Simunankoski
Simunankoski on Keski-Suomen Laukaassa sijaitseva koski, joka muodostaa Rautalammin reitistä yhteensä noin 250 metriä pitkät koskiosuudet. Vesi laskee koskessa Leivonvedestä Kuusveteen.
Tervalammi (Lopen Räyskälä)
Maantiede
Järven pinta-ala on 2,6 hehtaaria ja sen pituus on 300 metriä ja leveys 130 metriä. Siihen laskee neljä suo-ojaa, joista yksi on Viiverin laskuoja ja toinen Lintulammin ja Vaunulampien yhteinen laskuoja. Järven luusua sijaitsee järven pohjoisrannalla, josta saa alkunsa 1,7 kilometriä pitkä laskuoja Ilmetynjokeen.
Simunankoski
Yleistä
Leivonveden luusuassa sijaitsee Koskensaari, jonka kummaltakin puolelta tuleva uoma yhtyy virraten alaspäin Kuusveden Tahkoselkään. Vasen uoma alkaa Kortelahden puolelta ja siinä on jo saaren kohdalla noin 100 metriä pitkä koskiosuus. Oikeanpuolisessa uomassa koskiosuus alkaa vasta saaren länsikärjen kohdalla, mutta jatkuu noin 150 metriä loppuun asti. Vasen uoma yhtyy oikeaan uomaan keskellä alajuoksun koskea. Kosken alaosassa sijaitsee vielä pieni saari. Saarta on hyödynnetty koskea ylittävän kävelysillan rakentamisessa.
Tervalammi (Lopen Räyskälä)
Maantiede
Järven rantaviiva on 0,67 kilometriä pitkä ja sen ranta on pääosin moreeni- ja puoliksi hiekkapohjaista kangasmaastoa. Järven rannat ovat hieman soistuneita. Rantoja ei ole rakennettu ja luusuan ylittää yhdystie 2824. Lähellä sijaitsee Tervalammin tila.
Simunankoski
Hydrologiaa
Kosken pudotus on mainittu olevan 2,21 metriä ja Koski-inventoinnissa ilmoitetaan 2,2 metriä .Ylä- ja alapuolisten järvien vedenpintojen erotus on 3,0 metriä. Virtaamatiedot vaihtelevat enemmän. Vesistöviranomaiset ilmoittavat keskivirtaamaksi 53 kuutiometriä sekunnissa (mitattu vuosina 1996–2010 ). Koski-inventoinnissa on keskivirtaamaksi ilmoitettu 60 m³/s.
Luontoarvoja
Koskijakso kuluu mukaan Konnevesi-Laukaa-melontareittiin. Melojat kiertävät kosken pohjoispuolitse, jossa sijaitsee vetoura, sillä koskella liikkuminen on luvanvaraista. Kosken ympäristö on rehevää koivumetsää. Koskessa kalastamiseen myydään erikseen kalastuslupia.
Historiaa
Kosken pohjoispuolella on Simunan talo, jonka asutuksesta on muodostunut Simunan kylä. Kynsiveden pintaa on aikoinaan alennettu kosken niskaa perkaamalla 60 senttimetriä, jolloin kosken putouskorkeus on alentunut saman verran. Koskeen rakennettiin vuonna 1896 vesimylly. Simunankoski oli aikoinaan presidentti Kekkosen suosima kalapaikka, josta on paikalle kiinnitetty muistolaatta.
Tervalammi (Lopen Räyskälä)
Historia
Vuoden 1884 Senaatin kartastossa järvi nimenä luki "Tervalampi".
Patrick Yetman
Patrick Yetman (s. 16. marraskuuta 1980 St. John’s) on kanadalainen entinen jääkiekkoilija, joka pelasi viimeksi kaudella 2012–2013 Allsvenskanissa pelaavan Örebro HK:n riveissä.
Ura
Yetman huomattiin ammattilaissarjoissa ja jo samalla 100 pisteen kaudella hänelle tarjottiin näytön paikkaa IHL:ssä (Kansas City Blades) ja ECHL:ssä (Augusta Lynx). Yetman siirtyikin kaudeksi 2001–2002 Augusta Lynxiin. Vaikka Yetman menestyikin hyvin ECHL:ssä, ansaiten samalla näytön paikan AHL:n Hartford Wolf Packiin ja Springfield Falconsiin, ei hänen uransa ottanut tuulta koskaan alle AHL:ssä. Tämä johtui pitkälti hänen pienestä koostaan, sillä pisteitä Yetman teki AHL:ssä kohtalaisesti.
Yetmanin uran kehityksen tyssättyä Pohjois-Amerikassa, siirtyi hän Eurooppaan. Yetman siirtyi Saksan 2. Bundesligan ESV Kaufbeureniin. Muutto Eurooppaan ei vaikuttanut pelaamiseen, sillä Yetman jatkoi piste per peli tahtia uudessa seurassa. Yetman joutui kuitenkin taloudellisten syiden takia siirtymään pois, koska hänen joukkueensa ESV Kaufbeuren putosi sarjatasoa alemmalle kaudella 2003–2004. Seuran johdolla ei ollut tämän johdosta mahdollisuutta maksaa palkkaa pelaajille entiseen malliin.
Yetman siirtyikin kaudeksi 2005–2006 Norjan liigan Storhamar Dragons -joukkueeseen. Kausi oli täydellinen menestys Yetmanille. Hän teki 42 maalia 42 ottelussa saavuttaen syöttöpisteet laskettuna 68 pistettä kaudella. Hän voitti liigan parhaan maalintekijän palkinnon ja asetti uuden seuran ennätyksen tehden maalin 14 peräkkäisessä pelissä. Seuraavaksi kaudeksi Yetman yrittikin saada pelipaikkaa harjoitusleirin kautta NHL-seura Vancouver Canucksista kuitenkaan onnistumatta. Yetman jatkoi yrittämistä päästä pelaamaan Pohjois-Amerikkaan ja saikin seuraavaksi try-out-sopimuksen AHL-seura Manitoba Mooseen. Try-out ei onnistunut kuitenkaan, joten try-out-sopimus purettiin.
3. marraskuuta 2006 Yetman siirtyikin Lahden Pelicansiin 12 ottelun try-outille. Yetman onnistui vakuttaamaan Pelicansin seurajohdon tehden 11 pelissä pisteet 3+4=7 ja hänelle solmittiin näin loppukauden 2006–2007 kestävä sopimus. Yetman pelasi kaudet 2007–2010 Norjassa ja Ruotsissa, kunnes siirtyi takaisin SM-liigaan kaudeksi 2010–2011 seuranaan tällä kertaa Ässät. Ässät teki jo kesken kauden 1+1-vuotisen jatkosopimuksen Yetmanin kanssa. Yetman tippui kuitenkin kauden 2011–2012 aikana alempiin ketjuihin ja vähälle peliajalle. Lopulta hän pelasi Ässissä 36 ottelua ja teki niissä 12 pistettä. Tammikuussa hänet myytiin loppukaudeksi Elitserienin Linköpingiin. Linköpingissä Yetman teki viisi pistettä 13 ottelussa, ja kauden jälkeen hän teki sopimuksen Allsvenskanissa pelaavan Örebroon kanssa.
Patrickin pikkuveli Steve Yetman pelaa ECHL:n Elmira Jackalsissa, NHL-joukkue Ottawa Senatorsin organisaatiossa.
Kääpiö (Arda)
thumb|[[Fanitaide|Fanitaiteilijan tulkinta Tolkienin kääpiöstä.]] Kääpiöt ovat kansa J. R. R. Tolkienin Ardaan sijoittuvissa kirjoissa, kuten Hobitti, Taru sormusten herrasta ja Silmarillion. Tolkienin kääpiöt ovat jokseenkin suoraa lainaa kansanperinteen kääpiöistä, jotka esiintyvät muun muassa Lumikki-sadussa. Tolkienin kääpiöt käyttävät nimiä, jotka on lainattu skandinaavisessa mytologiassa mainituista kääpiöiden eli dvergien nimistä.
Kääpiöiden kulttuuri
Kääpiöt tulivat hyvin toimeen hobittien kanssa, mutta olivat epäileväisiä haltioiden suhteen. He olivat tyypillisiä seppiä ja kivenhakkaajia, ja jotkin heidän työnsä ovat jopa kauniimpia kuin haltioiden.
Haltioista ja ihmisistä poiketen kääpiöitä ei laskettu ”Ilúvatarin lapsiksi”, koska heidät loi Aulë. He nukkuivat niin kauan, että haltiat ehdittiin luoda. Aulën työ oli kuitenkin turhaa, koska hänellä ei ollut voimaa antaa omaa elämää luomuksilleen – se voima kuului vain Ilúvatarille. Myöhemmin kun Aulë oli saanut kääpiöt valmiiksi, Ilúvatarin ääni puhui hänelle, ja lupasi antaa kääpiöille elämän, ja lisätä kääpiöt omaan suunnitelmaansa Ardan varalle. Ilúvatar antoi kääpiöille elämän ja siitä lähtien heidät on tunnettu Ilúvatarin adoptoituina lapsina.
He kaivoivat ja työstivät arvokkaita metalleja Keski-Maan vuorissa. Monella tapaa he olivat ihmisten ja haltioiden välissä. He olivat pitkäikäisiä, vaikka eivät kuolemattomia, ja saattoivat elää 250-vuotiaiksi tai jopa vanhemmiksi. Kääpiönaiset olivat harvinainen näky, eikä heistä ole merkintöjä kääpiöiden historiassa. Heitä on vaikea erottaa mieskääpiöistä ja tämä on herättänyt muiden rotujen keskuudessa uskon siitä, ettei kääpiönaisia olekaan ja että kääpiöt syntyvät kivestä.
Kääpiöiden kielen kehitti Aulë, ja se tunnettiin nimellä khuzdul, jota kirjoitettiin cirthillä. Se haluttiin pitää salassa ja vain muutamat ”ei-kääpiöt” oppivat sen. Yksi lause tunnettiin kuitenkin hyvin, nimittäin vanha taistelulaulu Ensimmäiseltä Ajalta: ''Baruk Khazâd! Khazâd ai-mênu!'' mikä tarkoittaa ”Kääpiöiden kirveet! Kääpiöt ovat kimpussanne!”.
Jakautuminen
Silmarillionin mukaan kääpiöt jakautuivat seitsemään heimoon. Tolkienin kirjoissa esiintyneet kääpiöt kuuluvat seuraaviin heimoihin:
Neljä muuta heimoa:
Vähäkääpiöt
Vähäkääpiöt olivat kääpiösuku, joista kerrotaan Silmarillionissa. Heidät oli ajettu pois idän suurista kääpiökaupungeista ja he olivat vaeltaneet länteen Beleriandiin. Nämä kääpiöt kävivät kooltaan pienemmiksi ja kadottivat takojantaitonsa ja alkoivat elää hiiviskellen. Ennen Nogrodin ja Belegostin kääpiöiden tuloa Beleriandin haltiat eivät tienneet mitä nämä toiset olivat ja metsästivät näitä kuin eläimiä. Haltiat kuitenkin jättivät nämä rauhaan ja alkoivat kutsua heitä sindarinkielisellä nimellä noegyth nibin, vähäkääpiöt. Vähäkääpiöt vihasivat ja pelkäsivät örkkejä, mutta myös eldaria, erityisesti noldoria. Heidän asuntonsa oli Amon Rûdh, Kalju Vaara, jonka alla he kärsivällisesti kaivoivat ja porasivat luolia syvemmiksi. Vähäkääpiöt olivat kuitenkin jo hävinneet ennen Ensimmäisen Ajan päättymistä, ja heistä viimeisen, Mîmin, tappoi Húrin Nargothrondin saleissa.
Jar of Flies
Jar of Flies on Alice in Chainsin vuonna 1994 julkaisema EP-levy. Se nauhoitettiin London Bridge Studiolla Seattlessa viikon mittaisten studio-sessioiden aikana 7.–14. syyskuuta 1993. Jar of Flies on ensimmäinen ja toistaiseksi ainoa EP-albumi, joka on saavuttanut ykkössijan Yhdysvaltojen Billboard-albumilistalla.
Laulaja Layne Staleyn mukaan albumin nimi tulee kitaristi Jerry Cantrellin kolmannella luokalla tekemän tieteellisen kokeen mukaan. Siinä kaksi tölkkiä, joissa oli eri määriä ruokia, täytettiin kärpäsillä.
Jar of Flies julkaistiin vuonna 1994 uudelleen yhdessä Sap-EP:n kanssa.
Lista-sijoitukset
Singlet - Billboard (Pohjois-Amerikka)
Mumbain pommi-iskut 2006
thumb|Pommi-iskujen tapahtumapaikat Mumbain pommi-iskut 2006 olivat paikallisjuniin tehty pommi-iskujen sarja Intian Mumbaissa 11. heinäkuuta 2006. Seitsemän pommin räjähdyksessä kuoli 188 ihmistä ja haavoittui 800. Lashkar-e-Taiba -järjestöä on syytetty iskujen toteuttamisesta. Viidelle tekijälle annettiin kuolemantuomio ja seitsemän tekijää tuomittiin elinkautiseen vankeusrangaistukseen syyskuussa 2015.
Philips Videopac G7000
thumb|right|Philips videopac G7000-konsoli. Philips Videopac G7000 on Philipsin vuosina 1978–1986 valmistama toisen sukupolven pelikonsoli. Yhdysvalloissa laitetta valmisti Philipsin omistama Magnavox, jossa se tunnettiin nimellä Magnavox Odyssey². Brasiliassa konsoli tunnettiin nimellä Philips Odyssey.
Laitteessa oli peliohjaimina kaksi joystickia. Konsolissa oli kiinteästi mukana näppäimistö, ainoana pelikonsolina markkinoilla. Suorittimena konsolissa oli Intel 8048 (Intel MCS-48) mikrokontrolleri. Pelit olivat ROM-moduuleilla. Videopacille julkaistiin peruspelien ohella muun muassa 3 lautapelin ja videopelin yhdistelmää, soitto-ohjelma, shakkimoduuli sekä ohjelmointimoduuli. Laitteessa on 64 tavua RAM-muistia ja kilotavun verran ROM-muistia.
Philips julkaisi koneesta myös kaksi mustavalkonäytöllä varustettua muunnosta G7200 ja N60 sekä myöhemmin kehittyneemmän mallin nimeltä Philips Videopac+ G7400.
Georg Späth
Georg Späth (s. 24. helmikuuta 1981 Oberstdorf) on saksalainen mäkihyppääjä, joka kilpaili maailmancupissa vuosina 1998–2010 ja sen jälkeen vielä FIS Cupissa vuoteen 2013.
Späth saavutti yhdessä Saksan joukkueen kanssa hopeaa joukkuemäestä Oberstdorfin MM-kisoissa 2005 ja sijoittui samoissa kisoissa viidenneksi normaalimäen kisassa. Lentomäen maailmanmestaruuskisoissa vuonna 2006 hän oli mukana Saksan joukkueessa, joka saavutti pronssia.
Muodollisesti pätevä
Muodollisesti pätevä on suomalainen komediasarja, jota esitettiin vuodesta 1999 vuoteen 2004. Tuotantokausia kertyi 3. Ohjauksesta vastasi Aleksi Mäkelä, ja käsikirjoituksesta Venla Mäkelä. Sarja voitti 4 Venla-palkintoa. Jokaisessa jaksossa oli myös vieraileva näyttelijä. Vierailijoista mainittakoon Kari Hietalahti, Hannu-Pekka Björkman, Tommi Korpela ja Irina Björklund.
Venla Mäkelä sai sarjasta parhaan käsikirjoituksen Venla-patsaan. .
Brianna Decker
Brianna Decker (s. 13. toukokuuta 1991 Dousman, Wisconsin) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka pelaa hyökkääjänä. Hän on voittanut olympialaisissa yhden kulta- ja yhden hopeamitalin sekä MM-kilpailuissa kuusi kultaa ja kaksi hopeaa. Seuratasolla hän edustaa NWHL-seura Boston Pridea.
Decker on edustanut Wisconsinin yliopistoa vuosina 2009–2013, Boston Bladesiä 2014–2015 sekä Boston Pridea vuodesta 2015. Hänet valittiin NWHL:n arvokkaimmaksi pelaajaksi 2016 ja 2017.
Orchomenós (Boiotia)
Orchomenós on Kreikan kaupunki ja samanniminen kunta (Δήμος Ορχομενού, Dímos Orchomenoú), joka sijaitsee Boiotian alueyksikössä Keski-Kreikan alueella. Koko kunnan pinta-ala on 436,4 neliökilometriä ja väkiluku 11 621. Varsinaisen Orchomenóksen kaupungin väkiluku on 5 238 (vuonna 2011).
Orchomenós on perinyt nimensä mykeneläisen ja antiikin ajan Orkhomenoksesta, joka sijaitsi nykyisen kaupungin paikalla. Kaupungin alueella on muun muassa mykeneläisaikaisen tholos-haudan sekä hellenistisen ajan linnoituksen ja teatterin raunioita. Kaupungin nähtävyyksiin kuuluu myös bysanttilaisaikainen, vuonna 874 rakennettu Neitsyt Marian kuolonuneen nukkumisen (Koimíseos Theotókou) kirkko.
Nykyinen Orchomenóksen kunta muodostui, kun Orchomenós ja Akraifnía yhdistyivät vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman mukaisesti.
thumb|none|240px|Orchomenóksen Neitsyt Marian kuolonuneen nukkumisen (Koimíseos Theotókou) kirkko.
Kunnan osat
Vuoden 2011 kuntauudistuksesta lähtien Orchomenóksen kunta muodostuu kahdesta kunnallisyksiköstä, jotka vastaavat uudistusta edeltäneitä kuntia. Kunnallisyksiköt sekä niihin kuuluvat kylä- ja kaupunkiyhdyskunnat ja asutukset ovat:
Nuori Voima
Nuori Voima on vuonna 1908 perustettu kulttuurilehti, jonka avustajakunta koostuu kirjailijoista, kriitikoista, kääntäjistä, filosofeista ja tutkijoista. Lehteä julkaisee Nuoren Voiman Liitto.
Historia
Lehden perustaja ja päätoimittaja 1908–1909 oli opettaja Ape Rantaniemi. 1920-luvulla lehteen kirjoitti suomalaisen kirjallisuuden kärkijoukko, muiden muassa Martti Haavio, Pentti Haanpää, Uuno Kailas, Mika Waltari, Katri Vala, Toivo Pekkanen, Yrjö Jylhä, Olavi Paavolainen ja Saima Harmaja. 1960-luvulla Kalevi Seilonen (päätoimittajana 1964–1966) ja Juha Virkkunen uudistivat lehteä taiteellisen radikalismin ja avantgardismin hengessä. Lehdessä ilmestyi suomennoksina muiden muassa Henry Millerin, Bertolt Brechtin, John Cagen, E. E. Cummingsin, Alain Robbe-Grillet’n, markiisi de Saden ja Ezra Poundin kirjoituksia.
Vuonna 1991 Nuori Voima sai jälleen uuden suunnan päätoimittajinaan kirjailijat Jyrki Kiiskinen ja Jukka Koskelainen. 1990-luvulla lehdessä alkoivat vaikuttaa mannermainen filosofia sekä uusi kirjallisuus-, taide-, yhteiskuntateoria sekä feministinen ajattelu. Kiiskisen ja Koskelaisen jälkeen lehteä ovat päätoimittaneet Tarja Roinila, Silja Hiidenheimo, Janne Porttikivi, Tuomas Nevanlinna, Markku Paasonen, Teemu Ikonen, Markku Lehtinen, Eino Santanen, Antti Arnkil, Olli Sinivaara, Martti-Tapio Kuuskoski (2009 –2014) ja Maaria Ylikangas (2015–2020). Vuodesta 2018 Ylikankaan kanssa lehteä päätoimitti Vesa Rantama. Vuodesta 2020 Rantaman työparina on toiminut Taija Roiha. Vuonna 2022 Johanna Osváth nimitettiin Roihan työpariksi Rantaman virkavapaan ajaksi.
Nuori Voima sai vuonna 2010 Vuoden laatulehti -palkinnon.
Kritiikki-lehti
Nuoren Voiman Liitto julkaisi vuodesta 2009 myös puolivuosittain ilmestynyttä Kritiikki-lehteä. Vuonna 2012 sen yhteyteen perustettiin kriitikoille myönnettävä palkinto. Palkinto jaettiin kahdelle kriitikolle, joista toisen kritiikki on julkaistu edellisen vuoden aikana Kritiikki-lehdessä, toisen jossakin muussa viestimessä. Vuonna 2017 erillinen Kritiikki-lehti lakkautettiin, ja kritiikit siirtyivät vahvemmin osaksi Nuorta Voimaa.
Asterix olympialaisissa (elokuva)
Asterix olympialaisissa on ranskalainen elokuva, joka on sovitettu elokuvan muotoon René Goscinnyn ja Albert Uderzon Asterix seikkailee -sarjakuvien pohjalta. 78 miljoonan euroa maksanut elokuva oli siihen mennessä kallein eurooppalainen elokuva.
Juoni
Julius Caesar päättää järjestää olympialaiset, joiden voittaja saa palkinnokseen prinsessa Irinan. Umpilempix on rakastanut Irinaa pitkään, joten hän päättää osallistua olympialaisiin. Hän pyytää mukaansa Asterixin ja Obelixin, joiden avulla hän uskoo voittavansa. Kuitenkin myös Caesarin poika Brutus on rakastunut Irinaan ja yrittää saada hänet omakseen. Brutus yrittää samalla juonitella isäänsä vastaan päästäkseen itse valtaan.
Passetto di Borgo
thumb|Passetto di Borgo.
Passetto di Borgo (lyhemmin Passetto) on Rooman Borgon kaupunginosassa kulkeva käytävä, joka johtaa Vatikaanista Castel Sant’Angelon linnoitukseen.
Käytävän rakennutti paavi Nikolaus III 1277 käyttäen hyväksi jo aiemmin pystytettyjä muurin osia. Passetto näyttää ulospäin tavalliselta kaupunginmuurilta, mutta sen päällä kulkee 800 metriä pitkä käytävä, jota pitkin paavi saattoi vaaran uhatessa paeta Vatikaanista linnoitukseen. Paavi Aleksanteri VI käytti pakoreittiä, kun Kaarle VIII miehitti Rooman 1494, ja paavi Klemens VII pakeni sitä pitkin Rooman ryöstön aikana 1527, kun Kaarle V:n joukot tunkeutuivat kaupunkiin.
Rajamäen koulu
Rajamäen koulu on Nurmijärven Rajamäellä toimiva alakoulu (luokka-asteet 1–6). Se käsittää viisi erillistä rakennusta. A-rakennus on kaikkein suurin, ja siinä on normaalien luokkien lisäksi tekstiilityön, teknisen käsityön, ympäristötiedon, liikunnan, kuvaamataidon ja ATK:n luokat. B-rakennuksessa on englannin luokka ja muita normaaleja luokkia. C-rakennuksessa on musiikin luokka ja muita normaaleja luokkia. D-rakennus on nykyisin tyhjillään. Aikaisemmin siinä on toiminut terveydenhuolto. E-rakennuksessa on kuraattori, terveydenhoitaja ja erityisluokkia.
Sun Yingjie
Sun aloitti uransa maratoonarina ja osallistui ensimmäisissä arvokisoissaan Sevillan MM-kisoissa 1999 maratonille sijoittuen kahdenneksitoista. Myöhemmin hän alkoi kilpailla myös lyhyemmillä matkoilla. Hän voitti Aasian kisoissa 2002 kultaa sekä 5 000 että 10 000 metrin juoksussa. Seuraavana vuonna hän voitti molemmilla matkoilla Aasian mestaruudet ja osallistui Pariisin MM-kisoihin, joissa oli 10 000 metrillä kolmas ajalla 30.07,20 ja 5 000 metrillä yhdeksäs.
Vuonna 2004 Sun kilpaili Ateenan olympialaisissa ja sijoittui 10 000 metrillä kuudenneksi ja 5 000 metrillä kahdeksanneksi. Myöhemmin samana vuonna hän voitti New Delhissä järjestetyissä puolimaratonin maailmanmestaruuskilpailuissa kultaa ajalla 1.08.40. Helsingin MM-kisoissa 2005 hän oli 10 000 metrillä seitsemäs ja 5 000 metrillä yhdestoista. Sun kärähti dopingista lokakuussa 2005 ja sai kärystään kahden vuoden kilpailukiellon.
Vaahteraliigan kausi 1996
Vaahteraliigan kausi 1996 oli Vaahteraliigan 17. kausi. Liigan runkosarjassa pelattiin kymmenen ottelua, minkä jälkeen kuusi parasta joukkuetta etenivät pudotuspeleihin. Runkosarjan viimeinen ja toiseksi viimeinen joutuivat kauden päätteeksi karsimaan sarjapaikasta I-divisioonaan kahden parhaan joukkueen kanssa.
Vaahteramalja XVII pelattiin viime vuoden tapaan Helsinki Roostersin ja East City Giantsin välillä. Roosters voitti Giantsin uudestaan, niukasti pistein 23–22. Pronssia voitti Seinäjoki Crocodiles.
Uusi joukkue sarjassa oli Arctic Circle Stars Rovaniemeltä, joka nousi sarjaan I-divisioonan karsintaottelusta. Kauden päätteeksi karsintaotteluissa liigajoukkueet säilyttivät sarjapaikkansa.
Napoleonin sodat
thumb|[[Jacques-Louis Davidin maalaus Napoleon Bonapartesta vuodelta 1800.]] Napoleonin sodat tarkoittavat Napoleon I:n johtaman Ranskan ja muiden Euroopan maiden muodostamien liittokuntien välillä vuosina 1803–1815 käytyjä sotia. Ranskan sekä ensimmäisen ja toisen liittokunnan välillä oli sodittu jo Ranskan vallankumouksen jälkeen, ennen Napoleonin valtaan nousua, vuosina 1792–1802.
Tausta
Ranskan vallankumoussodat olivat sarja vuosina 1792–1802 käytyjä sotia, joissa pääosapuolina olivat yhtäältä Ranskan ensimmäinen tasavalta ja toisaalta ensimmäisen ja toisen liittokunnan jäsenet. Ensimmäisen liittokunnan sota käytiin vuosina 1792–1797 ja toisen liittokunnan sota 1799–1801.
Ranskan suuri vallankumous alkoi vuonna 1789. Vallankumoukselliset pelkäsivät ulkovaltojen suunnittelevan Ranskan-vastaista sotaa vanhan järjestelmän (ancien régime) palauttamiseksi. Tähän pelkoon vaikutti niin sanottu Pillnitzin julistus (1791). Etenkin girondistit vaativat sotaa Ranskan lakiasäätävässä kansalliskokouksessa.
Ranska julisti sodan Itävallalle vuonna 1792. Preussi yhtyi sotaan Itävallan puolelle ja itävaltalais-preussilaiset joukot hyökkäsivät Ranskaan. Ranskalaiset voittivat Valmyn taistelun. Sen jälkeen Ranska hyökkäsi Itävallan Alankomaihin, voitti siellä Jemappesin taistelun ja otti Itävallan Alankomaat Ranskan haltuun. Marraskuussa 1792 Ranska valtasi Italiassa Nizzan ja Savoijin. Rauhansopimus Itävallan ja Ranskan kesken solmittiin monien vaiheiden jälkeen vasta helmikuussa 1801 Lunévillessä.
Kolmas liittokunta
Ensimmäinen Napoleonin sodista Ranskan keisarina oli Yhdistyneen kuningaskunnan vuonna 1803 julistama sota. Vuonna 1804 Britannia muodosti liiton kolmannen liittokunnan Itävallan, Venäjän ja Ruotsin kanssa. Napoleon voitti Itävallan Ulmissa sekä Venäjän ja Itävallan Austerlitzissä kolmen keisarin taistelussa 1805 (Napoleon I, Aleksanteri I ja Frans I), mutta amiraali Horatio Nelson voitti Ranskan ja Espanjan laivastot Trafalgarilla ja varmisti Britannialle merten herruuden. Napoleon kruunautti itsensä myös Italian kuninkaaksi 1805 ja veljensä Louis Bonaparten Hollannin kuningaskunnan kuninkaaksi.
Oskar von Hutier
thumb|200px|Oskar von Hutier. Oskar von Hutier [yt'je] (27. elokuuta 1857 Erfurt – 5. joulukuuta 1934 Berliini) oli saksalainen kenraali, joka palveli komentajana ensimmäisessä maailmansodassa. Hän käytti tehokkaasti pieniin iskujoukkoihin perustunutta hyökkäystaktiikkaa, joka tunnetaan hänen mukaansa Hutier-taktiikkana, vaikka hän ei todellisuudessa keksinytkään sitä itse vaan ainoastaan sovelsi brittien ja ranskalaisten aiempia taktiikoita.
Napoleonin sodat
Neljäs liittokunta
Preussi, Saksi ja Venäjä muodostivat neljännen liittokunnan 1806, mutta Preussi lyötiin jo lokakuussa Jenassa ja Napoleon valloitti Berliinin muutamaa viikkoa myöhemmin. Preussin armeija ja kuningas perääntyivät Itä-Preussiin, josta käsin vastarintaa vielä jatkettiin. Napoleon voitti Venäjän armeijan Friedlandissa kesäkuussa 1807. Napoleon ja Aleksanteri I tekivät rauhan ja sopivat Tilsitin sopimuksessa, että myös Ruotsin, Tanskan ja Portugalin tuli liittyä Britannian saartoon. Myös Preussi joutui solmimaan Tilsitissä rauhan, jossa se menetti suuren osan läntisistä alueistaan ja joutui taloudellisten pakotteiden alaiseksi. Tilsitin Sopimuksen seurauksena syttyi Suomen sota, koska Ruotsi kieltäytyi liittymään Britannian kauppasaartoon. Napoleonin painostamana Venäjä hyökkäsi vuonna 1808 Ruotsia vastaan, valtasi Suomen ja liitti sen keisarikuntaan. thumb|[[Francisco de Goya, Kolmas toukokuuta, 1814.]]
Oskar von Hutier
Hutier oli sotilassuvusta, ja hän oli sukua myös kenraali Erich Ludendorffille. Hän valmistui jalkaväenupseeriksi vuonna 1875 ja yleni 1905 everstiksi, 1910 kenraalimajuriksi sekä 1912 kenraaliluutnantiksi. Hän toimi 1911–1912 pääesikunnan päämajoitusmestarina ja sen jälkeen ensimmäisen kaartindivisioonan komentajana, jota johti myös sodan alussa. Kaartindivisioonan komentajana Hutier osallistui muun muassa Marnen taisteluun. Huhtikuussa 1915 hän siirtyi itärintamalle 21. armeijakunnan komentajaksi. Tammikuussa 1917 Hutier’n komentoon annettiin erityisosasto D Dunajoella Latviassa. Huhtikuussa 1917 hän siirtyi kahdeksannen armeijan komentajaksi. Samana vuonna hänet myös ylennettiin kenraaliksi.
Napoleonin sodat
Neljäs liittokunta
Vuonna 1806 Napoleon julisti Britannian kauppasaartoon, joka tunnetaan nimellä mannermaasulkemus. Vuonna 1807 Napoleon lähetti armeijan Portugaliin, joka kieltäytyi osallistumasta mannermaasulkemukseen ja asetti lopuksi myös veljensä Joseph Bonaparten Espanjan valtaistuimelle. Vuonna 1808 Ranskan armeija lähetettiin kukistamaan Espanjan kapinaa, mutta se kohtasi voimakasta sissien vastarintaa ja Arthur Wellesleyn, Wellingtonin herttuan johtaman brittiarmeijan. Sota niemimaalla jatkui vuoteen 1814 asti brittien, ranskalaisten, espanjalaisten ja Portugalin joukkojen välillä.
Oskar von Hutier
Hutier’n kahdeksas armeija valtasi Riian 3. syyskuuta 1917 käyttäen ensi kerran menestyksekkäästi niin sanottua Hutier-taktiikkaa. Kuukautta myöhemmin hänen joukkonsa valtasivat maihinnousulla myös Viron saaret. Joulukuussa 1917 Hutier siirrettiin länsirintamalle komentamaan uutta 18. armeijaa, joka toimi Saksan maaliskuussa 1918 aloittaman suurhyökkäyksen kärkenä. Hutier’n armeija käynnisti hyökkäyksen 21. maaliskuuta ja saavutti aluksi suurta menestystä Hutier-taktiikan ansiosta. Armeija eteni nopeasti 60 kilometriä ja sai otettua 50 000 sotavankia, mutta lopulta britit ja ranskalaiset onnistuivat pysäyttämään sen. Hutier uudisti hyökkäyksensä kesäkuussa 1918, huonommalla menestyksellä.
Napoleonin sodat
Viides liittokunta
Viides liittokunta solmittiin vuonna 1809 Yhdistyneen kuningaskunnan ja Itävallan välillä. Tarkoituksena oli hyödyntää se, että ranskalaisjoukkoja oli runsaasti kiinni Espanjassa. Yritys romahti Itävallan häviöön Ranskalle Wagramissa ja brittien epäonnistuneeseen maihinnousuun Alankomaissa. Sotiminen keskittyi merisaarron ja mannermaasulkemuksen ylläpitoon ja Pyreneiden niemimaalle. Merisaarron ylläpitämiseksi käytiin Britannian ja Yhdysvaltain välillä vuoden 1812 sota.
Oskar von Hutier
Hutier vetäytyi palveluksesta pari kuukautta sodan päättymisen jälkeen, tammikuussa 1919. Hän toimi sen jälkeen Saksan upseeriliiton puheenjohtajana vuoteen 1934.
Napoleonin sodat
Kuudes liittokunta
Kuudes liittokunta (1812–1814) muodostettiin Yhdistyneen kuningaskunnan, Venäjän, Preussin, Ruotsin, Itävallan ja Saksan valtioiden välillä. Vuonna 1812 Ranskan 600 000 miehen Grande Armée hyökkäsi Venäjälle. Venäläiset käyttivät poltetun maan taktiikkaa, mutta 14. syyskuuta Moskova vallattiin, ja se paloi. Aleksanteri I kieltäytyi antautumasta. Ranskan joukkojen viimein vetäytyessä armeija menetti 275 000 miestä ja 200 000 joutui vangeiksi. Marraskuussa jäljellä oli vain 10 000 taistelukuntoista sotilasta Napoleonin vetäytyessä Berezinajoen yli Valko-Venäjällä. Myös Italian armeija hyökkäsi Turkkiin 10. syyskuuta nousemalla maihin Albaniassa, mutta kuukauden kestäneiden taistelujen jälkeen turkkilaiset kukistivat 178 000 miehen vahvuisen italialaisarmeijan ratkaisevassa Tiranan taistelussa.
Vitorian taistelussa 21. kesäkuuta 1813 Ranskan joukot Espanjassa murtuivat viimein ja vetäytyivät Pyreneiden yli Ranskaan. Itävalta ja Venäjä liittyivät jälleen sotaan. Ranska voitti vielä 2. toukokuuta Lützenin ja 20. toukokuuta Bautzenin taistelut. Napoleon lyötiin viimein Leipzigin taistelussa 16.–19. lokakuuta 1813 195 000 Ranskan sotilaan ja 350 000 liittoutuneiden sotilaan välillä. Tätä seurasivat vielä Arcis-sur-Aube’n taistelu ja Chaumontin sopimus 9. maaliskuuta, jossa liittoutuneet lupasivat olla solmimatta erillisrauhaa, ja tavoitteeksi asetettiin Napoleonin lopullinen syrjäyttäminen. Pariisi vallattiin 30. maaliskuuta 1814. Napoleon yritti 6. huhtikuuta luovuttaa kruunun pojalleen, mutta liittoutuneille tämä ei käynyt, jolloin Napoleon luopui kruunusta uudelleen 11. huhtikuuta. Tämän jälkeen solmittiin Fontainebleau’n rauhansopimus.
Satapäiväinen keisarius
thumb|Sodan osapuolet.
Seitsemäs liittokunta
Napoleon pakeni vielä Elbalta ja nousi maihin Ranskassa. Hän sai vastaansa lähetetyt joukot kääntymään puolelleen ja otti jälleen vallan sadaksi päiväksi. Napoleonin satapäiväinen keisarius päättyi Waterloon taistelussa 18. kesäkuuta 1815 seitsemännelle liittokunnalle (Britannia, Venäjä, Preussi, Ruotsi, Itävalta ja joukko Saksan valtioita) kärsityn tappion myötä.
Napoleon karkotettiin Saint Helenalle, missä hän kuoli 5. toukokuuta 1821.
Vaikutukset
Sotien jälkeen Ranska alistettiin kovilla rauhanehdoilla ja Ranskan hallintoa säädeltiin monilla tavoin, esimerkiksi armeijan kokoa supistettiin ja erityisesti naapurimaat valvoivat Ranskaa tiukasti.
Napoleonin sodat suomalaisessa kansanperinteessä
Napoleonin sodat tunnetaan myös suomalaisessa kansanperinteessä, sillä niistä kertoo kalevalamittainen kansanruno Punaparran sota. Sen päähenkilö on sotapäällikkö Punaparta (suomalaistettu väännös Bonapartesta), jonka toisintonimitys on ”Ranskan keisari ramakka”. Runon toisintoja on kerätty pääasiassa Inkeristä ja Kannakselta. Runon tunsi myös kuuluisa Larin Paraske, jolta Adolf Neovius keräsi vuosina 1888–1894 kolme lyhyehköä toisintoa. Laulaja tosin piti Napoleonin julmuuksista kertovaa runoa jonkinlaisena tuutulauluna:
Erään Jääskestä saadun toisinnon lopussa olevat säkeet ”Mene, koira, kotihesi, / Saarehesi asumaan!” viitannevat Napoleonin karkotukseen Saint Helenalle.
Dynamo Alma-Ata
Dynamo Alma-Ata oli jääpalloseura Alma-Atan kaupungista, (nyk. Almaty) Kazakstanista. Se nousi Neuvostoliiton jääpallon pääsarjaan ensimmäistä kertaa kaudeksi 1958, ja se pelasi korkeimmalla sarjatasolla Neuvostoliiton hajoamiseen asti. Sen jälkeen Dynamo pelasi Venäjän jääpallon pääsarjassa yhden kauden 1992-1993. Seuraavana kautena 1993-1994 Dynamo vetäytyi rahoituksen puutteen takia sarjasta kesken kauden.
Seuralla on ollut vuosien varrella useita nimiä, kuten Burevestnik ja SKIF 1950- ja 60-lukujen taitteessa. Neuvostoliiton jääpallomestaruuden seura voitti ensimmäisen kerran kaudella 1976/77 ja samana vuonna myös Eurooppa-cupin Ruotsissa. Toinen mestaruus tuli kaudella 1989/90. kerran seura oli mitaleilla kaudella 1965/66 saavuttaen pronssia.
Saavutuksia
Saavutuksia Neuvostoliiton mestaruussarjassa:
Sextus Otto Lindberg
Sextus Otto Lindberg (29. maaliskuuta 1835 Tukholma – 20. helmikuuta 1889 Helsinki) oli Helsingin yliopiston kasvitieteen professori vuodesta 1865 aina kuolemaansa saakka vuoteen 1889. Hän oli aikansa johtavia sammalten systematiikan tutkijoita ja loi pohjan sammaltutkimuksen pitkälle perinteelle Helsingin yliopistossa.
Lindberg oli alkujaan ruotsalainen ja syntyi Tukholmassa vuonna 1835. Ylioppilaaksi hän valmistui vuonna 1855. Hän opiskeli lääketiedettä, mutta oli varsinaisten lääketieteen opintojensa ohella erittäin kiinnostunut kasvitieteestä ja sammaleista. 21-vuotiaasta lähtien hän julkaisi useita tutkielmia, joissa hän kuvasi siihen asti tuntemattomia lajeja ja kasvupaikkoja sekä korjasi havaitsemiaan virheitä. Lindberg valmistui kirurgian kandidaatiksi vuonna 1859 ja lääketieteen lisensiaatiksi vuonna 1863 Karoliinisesta instituutista. Hän väitteli tohtoriksi Uppsalan yliopistossa vuonna 1865 kiinapuun kuoren ominaisuuksista. Kiinapuun kuorta käytettiin malarialääke kiniinin raaka-aineena.
Vuonna 1863 Helsingin yliopistossa, silloisessa Keisarillisessa Aleksanterin-Yliopistossa, vapautui kasvitieteen oppituoli, kun viran edellinen haltija William Nylander oli irtisanoutunut ja muuttanut Pariisiin. Lindberg tuli valituksi ainoana hakijana, joskin fennomaanit vastustivat ankarasti ulkomaalaisen ja suomen kieltä taitamattoman nimittämistä. Lisäksi epäiltiin 30-vuotiaan sammaltutkimukseen erikoistuneen lääketieteen tohtorin edellytyksiä oppituolin haltijaksi. Hän aloitti virassa vuonna 1865.
Tutkijana hän keskittyi sammalten ja siemenkasvien luokitteluun ja toi tieteellisen sammaltutkimuksen Suomeen. Lindberg loi pohjan maksasammalten luokittelulle Euroopan maksasammaleiden taksonomiaa ja nimistöä koskevilla tutkimuksillaan. Hän löysi ja kuvasi noin 50 uutta lajia Fennoskandian alueelta. Hän oli hyvin kiinnostunut sammalten nimistöstä ja nimeämisestä. Lindberg edusti Carl von Linnén periaatteita, että tieto lisääntyi luonnossa retkeilemällä ja että keskeistä kasvitieteessä oli uusien lajien löytäminen ja järjestäminen. Hän julkaisi kaikkiaan noin 250 tieteellistä tutkimusta.
Opetuksessaan Lindberg korosti sekä putkilokasvien että sammalten tuntemista maastossa. Opettajanakin hänen kerrotaan olleen parhaimmillaan maastossa. Tämä maastotuntemuksen perinne elää yhä Helsingin yliopistossa. Lindbergin tunnetuin oppilas ja sammaltutkimuksen jatkaja oli V. F. Brotherus. Lindbergin pojista tuli myös kasvitieteilijöitä, heistä Harald Linberg toimi Kasvimuseon kustoksena eli osastonjohtajana.
Lindberg kokosi 47 758 sammalnäytettä kaikkiaan 5 046 lajista käsittävän herbaarion. Näytteistä noin puolet ja lajeista 921 on Fennoskandian alueelta. Hyvin paljon tyyppiaineistoa sisältävästä kokoelmasta tuli 1930-luvulla tärkeä lähde sammalten nimistötutkimukselle. Kokoelmaa säilytetään Helsingin yliopiston Luonnontieteellisen keskusmuseon Kasvimuseossa. Hän myös kokosi museolle merkittävän kokoelman sammaltieteellistä kirjallisuutta, joista vanhimmat ovat peräisin 1600-luvulta.
S. O. Lindberg kuoli virkaansa vuonna 1889. Hänen seuraajakseen nimitettiin vuonna 1892 Fredrik Elfving.
Hallstahammar
Hallstahammar on samannimisen Hallstahammarin kunnan keskustaajama. Se sijaitsee Västmanlandin läänissä ja Västmanlandin historiallisessa maakunnassa Keski-Ruotsissa. Vuoden 2010 lopussa taajamassa oli 10 478 asukasta.
Hallstahammar oli 1970-luvun alun kuntauudistukseen asti kauppala.
Hallstahammarissa on pitkä metalliteollisuusperinne. Siellä perustettiin vuonna 1873 pulttitehdas, joka nykyisin toimii nimellä Bulten AB. Vuonna 1931 perustettiin vastuslankoja valmistava Kanthal-yhtiö, joka työllisti paikkakunnalla 1960-luvun puolivälissä noin 1 400 ihmistä. Nykyisin tuotemerkin omistaa Sandvik-yhtiö.
Samuli Rantanen
Samuli Rantanen (8. toukokuuta 1861 Keuruu – 3. helmikuuta 1918 Seinäjoki ) oli suomalainen suutari ja torppari, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1907–1911 ja 1917. Hänet teloitettiin Suomen sisällissodan alkuvaiheessa helmikuussa 1918, vaikka Rantanen ei kuulunut punakaartiin, eikä hän myöskään kannattanut aseellista kapinaa.
Henkilöhistoria
Rantasen vanhemmat olivat torppari Matti Juhonpoika ja Hedvig Israelintytär. Hän oli huutolaisena kuuden vuoden ajan ja sen jälkeen renkinä kahdeksan vuotta. Myöhemmin hän oli torpparina Keuruulla ja työskenteli myös suutarina. Rantasen puoliso oli vuodesta 1891 lähtien Lydia Vilhelmiina Haitto.
Sosialidemokraatteja edustanut Rantanen valittiin eduskuntaan Vaasan läänin itäistä vaalipiiristä vuoden 1907 vaaleissa. Toisen kerran hän oli kansanedustajana vuonna 1917.
Kuolema
Sisällissodan alettua valkoiset pidättivät Keuruulla helmikuun ensimmäisenä päivänä viisi henkilöä, joiden joukossa oli Rantasen lisäksi neljä työväen järjestyskaartin jäsentä. Pidätetyt miehet olivat koko ajan pysytelleet kodeissaan, eivätkä olleet ottaneet millään tavoin osaa punakaartien sotilaalliseen toimintaan. Rantasen tiedetään jopa vastustaneen aseelliseen kapinaan ryhtymistä viimeiseen asti. Pidätykset oli ilmeisesti järjestänyt jääkärikapteeni Paul Wallenius, joka määräsi Ähtäristä kotoisin olleen suojeluskuntalaisen Kalle A. Ritokankaan kuljettamaan vangit junalla Seinäjoelle. Samassa junassa matkusti Rantasen lisäksi myös toinen kansanedustaja, nuorsuomalaisia edustanut lakimies Jonas Castrén.
Ritokangas alaisineen teloitti vangitut Seinäjoella 2.–3. helmikuuta kapinaan yllytyksestä syytettynä. Rantasen lisäksi ammuttiin Keuruulta kotoisin olleet nahkuri Eevert Lampinen (s. 1874) ja sekatyömies Heikki Saxberg (s. 1882) sekä vilppulalaiset työmies Nikolai Lahtinen (s. 1887) ja tynnyrintekijä Juho Salonen (s. 1879). Teloitukset rikkoivat Mannerheimin ja senaatin antamaa julistusta suojeluskuntien aseellisesta vastustamisesta maanpetoksena, koska yksikään heistä ei ollut liittynyt aseelliseen vastarintaan. Ritokangas kuvaili itse teloituksia vuosi sodan jälkeen ilmestyneessä Arvid Borgin teoksessa Ähtärin suojeluskunta Suomen vapaussodassa 1918.
Pertti Lundell
Pertti Lundell (s. 12. elokuuta 1952 Pori) on suomalainen jalkapallovalmentaja.
Lundell valmensi yhteensä yksitoista kautta SM-sarjassa ja Veikkausliigassa joukkueinaan Porin Pallo-Toverit, Tampereen Pallo-Veikot, FC Jazz ja FC Inter Turku. Hän johdatti TPV:n kaudella 1994 Suomen mestaruuteen. Lundell valittiin vuonna 1983 valmentaessaan PPT:tä ja vuonna 1994 valmentaessaan TPV:tä vuoden valmentajaksi. Alemmilla sarjatasoilla hän on valmentanut Närpes Kraftia, Euran Palloa, Pallo-Iiroja ja Porin Palloilijoita.
Vuonna 1980 Lundell aloitti päävalmentajana PPT:ssä III divisioonassa. Kolmen seuraavan vuoden aikana hän nosti joukkueensa aina Mestaruussarjaan saakka, edeten sarjatason per kausi. Kaikkiaan Lundell on saavuttanut seitsemän sarjanousua.
Pelaajana hän edusti muun muassa Porin Ässiä, jossa hän voitti jalkapallon A-nuorten Suomen mestaruuden vuonna 1970, sekä Porin Palloseuraa, Musan Salamaa ja Porin Pallo-Tovereita. Lopetettuaan peliuransa PPT:ssä 28-vuotiaana hän siirtyi seuran edustusjoukkuetta apuvalmentajaksi.
Kauden 2010 päätteeksi Lundell lopetti valmentamisen aikuisten sarjatasoilla ja toimi juniorivalmennuksen parissa Musan Salamassa, minkä jälkeen hän siirtyi kokonaan eläkkeelle.
William Edwin Franklin
Franklin sai 12. marraskuuta 1993 nimityksen Davenportin piispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 20. tammikuuta 1994. Hän jäi eläkkeelle 12. lokakuuta 2006.