cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Raamattu
Raamatun käännöksiä ja versioita
Kuuluisimmat raamatunkäännökset ovat kreikankielinen Septuaginta (Vanha testamentti), latinankielinen Versio Vulgata, Martti Lutherin saksankielinen käännös vuodelta 1534 sekä englanninkielinen King James Bible vuodelta 1611. Ruotsiksi Uusi testamentti käännettiin vuonna 1526, koko Raamattu vuonna 1541, ja uudet käännökset vuosina 1917 ja 2000.
Suomeksi
Suomeksi Uusi testamentti ilmestyi Agricolan kääntämänä vuonna 1548 (Se Wsi Testamenti), psalttari vuonna 1551 (Dauidin Psalttari) sekä katkelmia Vanhasta testamentista vuosina 1551 ja 1552 (Weisut ia Ennustoxet, Ne Prophetat). Agricolan tavoitteena oli kääntää koko Raamattu suomeksi, mutta työ loppui rahoituksen puutteeseen.
Vuosina 1602 ja 1638 Suomessa asetettiin komiteoita kokonaisen Raamatun kääntämiseksi. Vuoden 1602 komitean asetti kuningas Kaarle IX, ja sen puheenjohtajina toimivat Turun piispat Ericus Erici Sorolainen ja Aeschillus Petraeus. Komitea sai käännöksen valmiiksi, mutta se ei koskaan päässyt painoon. Uutta käännöstyötä johti uusi piispa Isaacus Rothovius, joka hankki käännökselle rahoituksen vuoden 1638 valtiopäiviltä. Uusi komitea hyödynsi kuitenkin todennäköisesti myös aiempien kääntäjien tekemää työtä, koska käännös valmistui kolmessa vuodessa. Vuonna 1642 ilmestyi vihdoin ensimmäinen kokonainen Raamattu suomeksi (Biblia, Se on: Coco Pyhä Ramattu Suomexi).
Bibliasta tehtiin uusi Henricus Florinuksen toimittama painos vuosina 1683 (UT) ja 1685 (VT). Syynä uuteen painokseen olivat sekä kieliasun tarkistaminen että pienikokoisemman ja halvemman version tarpeellisuus. Kolmas Anders Lizeliuksen toimittama painos valmistui vuonna 1758, ja neljäs painos vuonna 1776. Tämä vuoden 1776 uudistettu versio oli merkittävin vuoden 1642 alkuperäisen käännöksen jälkeen. Siitä otettiin useita painoksia, ja se levisi koko maahan ja tavallisiinkin koteihin. Näin se lopulta täytti jo alkuperäiselle käännökselle asetetut uskonpuhdistuksen mukaiset tavoitteet Raamatun saamisesta kaikkien ulottuville. Biblian versiota, johon on lisätty Lutherin kirjoittamat esipuheet kullekin luvulle, koko Raamatulle sekä aakkoselliset selitykset ja mittayksiköt, kutsutaan Rekisteriraamatuksi. Rekisterin on koonnut luultavasti toimittaja Lizelius. Esipuheet eivät ole kaikilta osin oikeat, ja niissä on luterilainen puhdasoppisuuden ajan henki.
1800-luvulla alettiin lopulta valmistella täysin uutta käännöstä. A. W. Ingman julkaisi uuden korjatun laitoksen vuosina 1858 ja 1859. Hänen käännöksensä eivät kuitenkaan saaneet yleistä hyväksyntää. Vuoden 1859 Raamattua kutsutaan koetus­raamatuksi, koska myyntiin laitettujen kappaleiden kanteen määrättiin liimattavaksi lappu ”Koetus-käännös”.
Vuonna 1861 asetettiin raamatunkäännöskomitea uuden käännöksen aikaansaamiseksi. Komitean vuosina 1869–1886 valmistamaa Vanhaa testamenttia ei kirkolliskokous kuitenkaan koskaan hyväksynyt. Asetettiin uusi komitea, jonka vuonna 1912 julkaiseman Uuden testamentin kirkolliskokous vuonna 1913 erinäisin muutoksin otti vanhan käännöksen rinnalla väliaikaisesti käyttöön. Kokonainen uusi käännös, jota nykyään kutsutaan Vanhaksi kirkkoraamatuksi, hyväksyttiin vuosina 1933 (VT) ja 1938 (UT).
Nykyisin käytössä oleva käännös, niin sanottu Uusi kirkkoraamattu, hyväksyttiin ja otettiin käyttöön vuonna 1992. Kirkolliskokouksen asettama raamatunkäännöskomitea aloitti käännöstyön vuonna 1973. Komitean jäseninä oli myös edustajia Suomen ortodoksisesta kirkosta ja vapaista suunnista. Katolinen kirkko osallistui komitean toimintaan antamalla palautetta.
pienois|pysty|Ensimmäisen suomalaisen Raamatun, Biblian, nimilehti, 1642.
Näkemyksiä Raamatusta
Kaikki kristityt kunnioittavat Raamattua ja erityisesti Uutta testamenttia, mutta mielipiteet kirjoitusten luonteesta ja auktoriteetista vaihtelevat. Erityisesti suhtautuminen Raamatun ilmoituksellisuuteen eli siihen, missä määrin Jumala on ollut osallinen kirjoitusten synnyssä, vaihtelee. Yleisesti Raamattua pidetään sitä erehtymättömämpänä ja suurempana uskon auktoriteettina, mitä suuremmaksi Jumalan rooli sen kirjoittamisessa ja kokoamisessa ajatellaan. Raamattua tulkitaan eri tavalla vaihdellen kirjaimellisesta vertauskuvalliseen ja runolliseen.
Katolisuus ja ortodoksisuus
pienois|pysty|Jean Poyer, [[Annunziata|Marian ilmestys, noin 1500.]] Katolisessa ja ortodoksisessa kirkossa ilmoitusta käsitetään olevan kahdenlaista, eli sitä, mikä on kirjattu Raamattuun, ja sitä, joka ilmenee muussa apostolisessa seurannossa eli pyhässä perinteessä. Kummatkin käsitetään osaksi kirkon opetusta, ja uskon ja kirjoitusten ymmärtämiseksi vaaditaan oikea ymmärrys kummastakin. Katolisuudessa uskonopin ja kirjoitusten tulkinta kuuluu paavin ja hänen kanssaan yhteydessä olevien piispojen muodostamalle opetusviralle eli magisteriumille. Ortodoksisuudessa tulkinta kuuluu ekumeenisille kirkolliskokouksille.
Protestanttisuus
Protestantit seuraavat Martti Lutherin muotoilemaa sola scriptura (’yksin kirjoituksista’) -oppia ja uskovat, että uskon ja raamatuntulkinnan ylin ohje on yksin Raamattu. Perimätieto kuljettaa ainoastaan asioita, jotka ovat peräisin Raamatusta, joten se ei ole itsessään auktoriteetin lähde. Koska oppi perustuu ainoastaan Raamattuun, se on aina avoin ja altis uudelleentulkitsemiselle. Tästä on seurannut joskus jopa perustavanlaatuisimpien oppien uudelleenarviointia, johtaen jopa Raamatun auktoriteetin, opillisen erehtymättömyyden sekä virheettömyyden itsensä kyseenalaistamiseen. Tulkinnat vaihtelevat kuitenkin suuntauksesta riippuen.
Niin sanotun puhdasoppisen luterilaisuuden teologit 1600-luvulla pitivät Raamattua kristillisen opin ainoana ohjeena.
Evankelikaalinen ja fundamentalistinen protestanttisuus
Konservatiivisten suuntausten eli fundamentalististen tai evankelikaalisten kristittyjen joukossa kirjoitusten katsotaan olevan alkuperältään jumalallisia siinä, että niiden kirjoittamista ohjasi Jumala, Pyhä Henki, joka takasi sen, ettei kirjoituksiin päätynyt mitään totuuden vastaista.
Fundamentalistit hyväksyvät Raamatun auktoriteetin sellaisissa kysymyksissä kuin naisten asema seurakunnassa, abortti ja homoseksuaalisuus. Evankelikaaliset tahot ovat usein taipuvaisempia ajattelemaan, että Raamatun kirjoittajat ovat kirjoittaneet tällaisista asioista kulttuurinsa ehdoilla, ja että myös tällaisista asioista voidaan keskustella kulttuuristen normien muuttuessa ja tieteen kehittyessä.
Seka fundamentalistit että evankelikaaliset tahot uskovat Raamatun erehtymättömyyteen, mutta Raamatun kirjaimellinen tulkinta on johtanut siihen, että jotkut fundamentalistiset tahot ovat hylänneet jotkut tieteen teoriat, kuten evoluutioteorian, ja suosineet sen sijaan kreationismia. Evankelikaaliset tahot puolestaan pyrkivät yleensä välttämään sellaisia Raamatun kirjaimellisia tulkintoja, jotka johtaisivat suuriin ristiriitoihin yleisesti tunnustettujen tieteellisten tosiasioiden kanssa. He eivät katso, että Raamatun kirjoittajat olisivat tehneet virheitä, mutta sen sijaan suosivat erilaisia Raamatun kirjalliseen ilmaisuun liittyviä teorioita, kuten kirjoitusten osittaista vertauskuvallisuutta, jotka tekevät mahdolliseksi hyväksyä sekä inhimillisen tiedon määrän kasvu että kirjoitusten jumalallinen alkuperä.
Liberaali protestanttisuus
Päälinjan protestanttisuus, johon kuuluvat muun muassa jotkut luterilaiset, metodistit, presbyteerit ja anglikaanit, ei opeta Raamatun erehtymättömyyttä samalla tavalla kuin konservatiivisemmat suuntaukset. Kaikkien näiden suuntausten oppiin kuuluu virallisesti kirjoitusten auktoriteetti, mutta ne tulkitsevat sitä hyvin monella eri tavalla, mikä mahdollistaa hyvin monenlaiset opetukset evankelikaalisuudesta skeptisyyteen. Ei ole täysin epätavallista, että näissä suuntauksissa kirjoitusten katsotaan sisältävän myös virheitä tai hyvin aikaan, kulttuuriin tai kirjoitustilanteeseen sidonnaisia opetuksia. Tämä on näkynyt erityisesti naispappeuteen, aborttiin ja homoseksuaalisuuteen liittyvissä kysymyksissä. Suuntausten edustajat katsovat usein, että Raamatun ilmoituksessa on kyse kokonaisuuksista, ihmisen jumalasuhteen ja moraalin ylimmistä ohjeista, eikä sen totuus riipu jokaisen pienen yksityiskohdan totuudesta. Liberaalimmat tahot katsovat, että Raamattu on erehtyväisten ihmisten omasta rajoittuneesta näkökulmastaan kirjoittamaa todistusta Jumalasta ja omasta uskonnollisesta kokemuksestaan. Siksi he eivät katso, että Raamattu olisi erehtymätön.
Edellä mainituista seikoista johtuen liberaalin ja konservatiivisen raamattunäkemyksen kannattajien välillä on ollut kiistoja Raamatun tulkitsemisesta. Tunnettu esimerkki suomalaisesta keskustelusta on vuodelta 1985. Sen lähtökohta oli raamatuntutkija Heikki Räisäsen lehtihaastattelu, jossa Räisänen esitti väitteensä Raamatun erehdyksistä vaatien Suomen luterilaista kirkkoa tekemään johtopäätöksensä tieteen tuloksista ja lakkaamaan puhumasta Raamatusta Jumalan sanana.
Raamatun ristiriidat
Nykyään esimerkiksi evankelisluterilaista uskoa opettavissa oppikirjoissa voidaan todeta, että Raamatun tekstit sisältävät keskinäisiä ristiriitoja. Fundamentalistisen raamatuntulkinnan edustajat sen sijaan kiistävät ristiriitojen olemassaolon ja pyrkivät selittämään ristiriitaisiksi katsotut kohdat keskenään yhteensopiviksi.
Eräs tunnettu esimerkki Raamatun tekstien väitetystä ristiriidasta on kertomus Juudas Iskariotin kuolemasta, josta löytyy kaksi eriävää versiota: Matteuksen evankeliumissa ”Juudas paiskasi rahat temppeliin, meni pois ja hirttäytyi” ja Apostolien teoissa Juudas ”syöksyi päistikkaa alas, niin että hänen vatsansa halkesi ja sisälmykset pursuivat ulos”. Fundamentalistien mukaan nämä kaksi kertomusta täydentävät toisiaan ja muodostavat yhdessä tarkemman kokonaiskuvan tapahtumasta; erään selitysmallin mukaan Juudas hirttäytyi aivan Jerusalemin muurin eteläpuolella sijaitsevan Hinnomin laakson luona, heittäytymällä Hakeldaman pellon kohdalla olevan korkean jyrkänteen reunalta. Köysi kuitenkin katkesi, jolloin Juudaksen ruumis paiskautui maahan, hänen vatsansa halkesi ja sisälmykset pursuivat ulos. Kyseisen veripelloksi kutsutun paikan tarkka sijainti tunnetaan nykyäänkin. Nykyaikaisen tutkimuksen valossa kertomukset ovat myöhemmin syntyneitä legendoja ja kuvastavat sitä, kuinka Juudaksen kohtalosta kerrottiin kristittyjen parissa ajan kuluessa yhä kauheampia versioita.
Mustalampi (Heinola, Vierumäki)
Mustalampi on Päijät-Hämeessä Heinolassa Vierumäen kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 1,2 hehtaaria, se on 200 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 500 metriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Konniveden alueella (14.13), jonka Tamppilammen valuma-alueeseen (14.132) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 125,7 metriä mpy.
Läpiänjärvi
Läpiänjärvi on Päijät-Hämeessä Heinolan keskustaajaman lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 31 hehtaaria, se on 1,3 kilometriä pitkä ja 550 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 3,8 kilometriä. Läpiänjärven pohjoisrannan keskivaiheilla on laavu ja tulipaikka, jolla ei ole puuhuoltoa. Laavulle kulkee polku Läpiäntieltä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Konniveden alueella (14.13), jonka Tamppilammen valuma-alueeseen (14.132) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 93,7 metriä mpy.
Kip Miller
pienoiskuva|Kip Miller vuonna 2007. Kip Charles Miller (s. 11. kesäkuuta 1969 Lansing, Yhdysvallat ) on entinen yhdysvaltalainen jääkiekkoilija. Miller pelasi hyökkääjänä. Hän lopetti uransa pelatessaan AHL:ssa Grand Rapids Griffinsissä kaudella 2006–2007. Ensimmäisen kerran NHL:n hänet varasi vuonna 1987 Quebec Nordiques.
Kahdentoista vuoden mittaisella NHL-urallaan hän pelasi Quebec Nordiquesissa, Minnesota North Starsissa, San Jose Sharksissa, New York Islandersissa, Chicago Blackhawksissa, Pittsburgh Penguinsissa, Mighty Ducks of Anaheimissa ja Washington Capitalsissa.
Miller on ainoa pelaaja New York Islandersin historiassa, joka on pelannut joukkueessa kolme kertaa.
Myös Kip Millerin veljet Kevin ja Kelly ovat pelanneet NHL:ssä. Hänen serkkunsa Drew ja Ryan Miller pelaavat edelleen jääkiekkoa NHL:ssä.
Keskon Vaatetustehdas
Keskon Vaatetustehdas oli suomalaisen vähittäiskauppayhtiö Keskon omistama vaatevalmistaja, joka toimi eri nimillä vuodesta 1932 vuoteen 1984. Sen vaatemerkkejä olivat Story, Mister, Carat ja Lovable-rintaliivit. Vuonna 1982 Keskon vaatetehtaat työllistivät yhteensä 1 100 henkeä.
Keskon edeltäjä Kauppiaiden Keskuskunta osti vuonna 1932 konkurssiin menneen Lahden Paita- ja Esiliinatehtaan ja alkoi 90 työntekijän voimin valmistaa paitoja, alusvaatteita, laitosvaatteita ja työpukuja. Vuonna 1957 valmistui Lahteen uusi tehdas noin 400 työntekijälle. 1960-luvun puolivälissä otettiin käyttöön nimi Keskon Vaatetustehdas samalla kun aloitettiin vientiä Neuvostoliittoon sekä EFTA- ja EEC-maihin. Myynti kasvoi 1980-luvun alkuun asti, jolloin suomalaisen työn hintakilpailukyky alkoi murentua.
Kuopiolaisen Essilän mentyä konkurssiin 1979 Kesko osti sen toiminnot Kuopiossa ja Pielavedellä. 1980-luvun alussa yritys laajeni myös Tikkurilan maaliyhtiön tiloihin Vantaalla. Laajimmillaan yritys oli vuonna 1982, jolloin tuotantoa oli Lahden, Kuopion, Pielaveden ja Vantaan lisäksi Keski-Pohjanmaan Perhossa ja Kaustisella sekä Padasjoella. Tuotannosta jopa 80 prosenttia meni vientiin.
Vuonna 1984 Kesko päätti keskittyä vähittäiskauppaan ja myi Lahden tehtaan ja Story-tavaramerkin Luhdalle, Padasjoen tehtaan Ewald Oy:lle sekä Kuopion ja Pielaveden tehtaat Mattisen Teollisuudelle.
Alexandre Dumas
Alexandre Dumas voi viitata seuraaviin henkilöihin:
Luettelo natsi-Saksan kenraaleista
Tämä on epätäydellinen luettelo natsi-Saksan kenraaleista. Luetellut sotilaat palvelivat kenraalikuntaan kuuluvina upseereina Adolf Hitlerin johtaman natsi-Saksan asevoimissa Wehrmachtissa tai SS-joukoissa vuosien 1933–1945 välisenä aikana. Luetteloon ei ole sisällytetty kenraaleja, jotka vetäytyivät lopullisesti eläkkeelle aktiivipalveluksesta ennen vuotta 1933.
Valtakunnanmarsalkka
Reichsmarschall des Grossdeutschen Reiches:
Maavoimat
Maavoimien eli Heerin kenraalit:
Sotamarsalkat
Erityisarvot:
Kenraalieverstit
pienoiskuva|upright|Kenraalieversti [[Eduard Dietl komensi saksalaisia joukkoja Suomessa jatkosodan aikana.]] Generaloberst:
Jalkaväenkenraalit
General der Infanterie:
Panssarikenraalit
General der Panzertruppe:
Ratsuväenkenraalit
General der Kavallerie:
Tykistönkenraalit
General der Artillerie:
Viestijoukkojen kenraalit
General der Nachrichtentruppe:
Vuoristojääkärikenraalit
General der Gebirgsgruppe:
Kenraaliluutnantit
Generalleutnant:
Kenraalimajurit
Generalmajor:
Ilmavoimat
Ilmavoimien eli Luftwaffen kenraalit:
Sotamarsalkat
Generalfeldmarschall:
Kenraalieverstit
Generaloberst der Luftwaffe:
Kenraalit
General der Flieger (lennoston kenraali):
General der Fallschirmtruppe (laskuvarjojääkärijoukkojen kenraali):
General der Flakartillerie (ilmatorjuntatykistön kenraali):
General der Luftnachrichtentruppe (ilmavoimien viestijoukkojen kenraali)
General der Luftwaffe
Merivoimat
pienoiskuva|upright|[[Karl Dönitz, Kriegsmarinen komentaja 1943–1945]] Merivoimien Kriegsmarinen amiraalit:
Suuramiraalit
Großadmiral (suuramiraali):
Kenraaliamiraalit
Generaladmiral (kenraaliamiraali):
Amiraalit
Admiral (amiraali):
Vara-amiraalit
Vizeadmiral (vara-amiraali):
Kontra-amiraalit
Konteradmiral (kontra-amiraali):
Lääkintäjoukot
Lääkintäjoukkojen eli Sanitätswesenin kenraalit
Lääkintäjoukkojen ylilääkäri
Generaloberstabsarzt:
Lääkintäjoukkojen komentaja
Generalstabsarzt:
Lääkintäkenraalit
Generalarzt (lääkintäkenraali):
SS-joukot
pienoiskuva|upright|[[Heinrich Himmler, SS:n ja Gestapon pitkäaikaisin johtaja.]]
Reichsführer-SS
Reichsführer-SS oli SS:n johtajalle varattu arvo.
SS-Oberstgruppenführer
SS-Oberstgruppenführer oli kenraalieverstiä vastaava arvo.
SS-Obergruppenführer
SS-Obergruppenführer oli kenraalia vastaava arvo.
SS-Brigadeführer
SS-Brigadeführer oli kenraalimajuria vastaava arvo.
Heinäkuun 20. päivän salaliittoon osallistuneet kenraalit
pienoiskuva|upright|Kenraalieversti [[Ludwig Beck oli mukana useissa yrityksissä suistaa kansallissosialistinen puolue vallasta.]]
Lisäksi:
Musta rakkaus (elokuva)
Musta rakkaus on Edvin Laineen ohjaama suomalainen draamaelokuva vuodelta 1957. Se perustuu Väinö Linnan 1948 julkaistuun samannimiseen romaaniin.
Musta rakkaus kertoo aikuisuuden kynnyksellä olevan Marjatan ja insinööriksi opiskelevan Paulin romanttisesta suhteesta, jota varjostaa Paulin horjuva mielenterveys harhaluuloineen ja sairaalloisine mustasukkaisuuskohtauksineen. Elokuva on mustavalkoinen ja kuvattu pääosin Tampereella.
Juoni
pienoiskuva|oikea|Marjatta (Volanen) ja Pauli (Jurkka) kohtaavat Unton (Sinisalo, äärioikealla seisova mies). Elokuva alkaa ilmakuvin Tampereesta sekä otoksin Tammerkoskesta ja Tampereen teollisuuslaitoksista. Väliin leikataan idyllinen kohtaus Marjatasta kotitoimissaan.
Puoliorpo Marjatta elää tehtaassa työskentelevän isänsä, Artun kanssa puutaloista koostuvassa työläiskaupunginosassa. Artun mielestä Marjatta on "järkevä plikka", isäänsä tullut; näkönsä hän on Artun mukaan perinyt äitivainaaltaan. Marjatta saa luvan lähteä tansseihin VPK:n talolle, missä Tam-Tam Boys -yhtye vastaa musiikista. Marjatta tapaa Unton ja päästää tämän vastentahtoisesti kotiinsa. Päihtynyt Unto raiskaa Marjatan, joka kuitenkin pitää rikoksen salaisuutenaan.
Seuraavana päivänä Marjatta kohtaa insinööriksi opiskelevan Paulin, ja pian he ovat kihloissa. Marjatta haaveilee tulevaisuudestaan insinöörin rouvana. Pauli on toistaiseksi vähävarainen, mutta hänellä on varakas setä ja hyvät uranäkymät. Hän osoittautuu kuitenkin sairaalloisen mustasukkaiseksi ja luulotautiseksi. Marjatan koskemattomuus on Paulille ensiarvoisen tärkeää. Marjatta vaikenee Untosta.
Tilanne alkaa kärjistyä, kun Marjatta ja Pauli tapaavat sattumalta Unton, joka kännipäissään uhoaa olleensa Marjatan ensimmäinen. Pauli vie Marjatan kotiinsa selvittämään asiaa, saa raivokohtauksen ja heittää tytön ulos. Marjatta on kuitenkin valmis sovintoon. Draaman käännekohdassa Artulle eräästä pikkuasiasta suivaantunut naapurin Lahtiska möläyttää Artun ja Paulin kuullen Unton yöllisestä vierailusta Marjatan kammarissa. Pauli heittää vihkisormuksensa lattialle ja häipyy raivoissaan ulos. Arttu heittää Marjatan kadulle rankkasateeseen, mutta alkaa samantien katua.
Marjatta sairastuu vakavasti, mutta paranee hiljalleen. Paulin mielisairaus sen sijaan saa alati vakavampia muotoja. Hän etsii Unton käsiinsä ja surmaa itseään fyysisesti voimakkaamman miehen lyömällä tätä silitysraudalla päähän. Sen jälkeen hän juoksee kotiinsa ja surmaa itsensä. Lääkäri kannustaa tapahtumista masentunutta Marjattaa unohtamaan tragedian ja ottamaan itseään niskasta kiinni. Lopulta näin käykin.
Arviot
Tamperelaisen Aamulehden kriitikko Olavi Veistäjä piti Musta rakkauden filmatisointia onnistuneena. Hän kirjoitti: "Käsikirjoituksen laatija Juha Nevalainen on onnistuneesti keskittynyt romaanin olennaiseen ainekseen siinä muodossa kuin kirjailija on sen muokannut uudelleen." Paulin kuolemaa Veistäjä piti erittäin hyvin visualisoituna.
Turun Sanomien Jukka Martinkari oli arvioissaan varovaisempi: hänen mielestään teoksen taiteellinen arvo jäi verraten vähäiseksi taitavasta miljöökuvauksesta ja hyvästä näyttelijäntyöstä huolimatta. Martinkari rinnasti Paulin itsemurhan Tuntemattoman sotilaan Lehdon itsemurhaan. Uusi Aika -lehden nimimerkki Femina (Helmi Neva) katsoi puolestaan, että Paulin kriisi eskaloitui turhan nopeasti ja Jurkan tulkinta jäi eräissä kohdin pintapuoliseksi.
Elokuvauutiset.fi arvioi vuonna 2010 Mustan rakkauden pääosin onnistuneeksi ja kehui eritoten Raichin kuvausta.
Teos (faarao)
Teos, hallitsijanimeltään Irmaatenra, oli muinaisen Egyptin 30. dynastian toinen faarao, joka hallitsi vuosina 362–360 eaa. Teos oli edeltäjänsä Nektanebo I:n poika ja hallitsi vain kahden vuoden ajan. Teoksen seuraaja oli hänen veljenpoikansa Nektanebo II. Teos yritti sotaretkeä Persiaa vastaan. Hän oli nostanut verotusta palkatakseen kreikkalaisia palkkasotilaita.
Musta rakkaus (elokuva)
Huomioita
Tuntematon sotilas -elokuvan suurmenestys herätti mielenkiintoa Linnan muidenkin romaanien filmausta kohtaan. Linna myi Mustan rakkauden filmausoikeudet SF:lle. Elokuvan ulkokuvat otettiin enimmäkseen Tampereella, mutta amurilainen puutalomiljöö lavastettiin sellaisenaan myös Helsingin Liisankadun studiolle. Näyttelijöistä Jurkka oli tyytyväinen suoritukseensa Paulina; Sinisalo luonnehti roolihahmoaan Untoa "villieläimeksi", joka tuskin tiedosti tekonsa vakavuutta. Mustan rakkauden ensi-ilta oli Tampereella.
Spaceman
Spaceman voi tarkoittaa muun muassa seuraavia:
Musta rakkaus (elokuva)
Huomioita
Mustan rakkauden kreditoimattomia näyttelijöitä ovat muun muassa Maikki Länsiö, Sylva Rossi ja Anton Soini. Eero Eloranta tekee pienen sivuroolin Unton juopuneena kaverina. Avustajatason tehtävissä on muun muassa Vili Auvinen. Sivuosa lääkärinä oli 1910-luvulla näyttelijänuransa aloittaneen Aku Korhosen toiseksi viimeinen elokuvatehtävä.
Taipaanit
Taipaanit (Oxyuranus) on myrkkytarhakäärmeisiin kuuluva erittäin myrkyllisten käärmeiden suku, joka elää Australiassa. Taipaaneita tunnetaan kolme lajia: aavikkotaipaani (Oxyuranus microlepidotus), taipaani (Oxyuranus scutellatus) ja Oxyuranus temporalis.
Jopa kolmemetrinen myrkkykäärme iskee ahdistettuna herkästi ja usein monta kertaa peräjälkeen. Myrkky on vahvaa, ja iskuissa sitä joutuu runsaasti kudoksiin. Se sisältää sekä hermomyrkkyjä että kudoksia tuhoavia entsyymejä. Aavikkotaipaania pidetään maailman myrkyllisimpänä käärmeenä.
Levinneisyys
Taipaanien kotiseutuja ovat Australia ja Papua-Uusi-Guinea.
Taipaani mytologiassa
Taipaanilla on merkittävä osuus myös Australian aboriginaalien mytologiassa, jossa se usein samastetaan Sateenkaarikäärmeeseen.
Arno Reuter
Arno Immanuel Reuter (29. maaliskuuta 1861 Turku – 2. syyskuuta 1925 Turku) oli suomalainen agronomi, maanviljelijä ja valtiopäivämies, joka toimi myös Suomen Talousseuran sihteerinä.
Henkilöhistoria
Arno Reuterin vanhemmat olivat rehtori Edvin Titus Feodor Reuter ja Aline Procopé ja puolisot vuodesta 1886 Ina Maria Larsson (k. 1909) ja vuodesta 1912 Elin Selma Johanna Stjernvall. Reuter tuli ylioppilaaksi 1880 ja valmistui agronomiksi Mustialasta 1884. Hän teki valtion stipendiaattina useita opintomatkoja Pohjoismaihin, toimi maanviljelyskoulun johtajana Tuorlassa sekä Tuorlan kartanon ja Raadelman kartanon hoitajana 1885–1887 ja sitten Ispoisten kartanon ja Lofsdalin kartanon hoitajana vuoteen 1900. Vähä-Heikkilän kuninkaankartanon vuokraaja Reuter oli 1900–1917 ja Suomen Talousseuran sihteeri 1900–1918. Reuterilla oli useita luottamustoimia ja hän oli Piikkiön tuomiokunnan edustaja talonpoikaissäädyssä valtiopäivillä 1900, 1904–1905 ja 1905–1906.
Arno Reuterin veljiä olivat professorit Odo Morannal Reuter, Julio Nathaniel Reuter ja Enzio Rafael Reuter.
Peng Xiuwen
Peng Xiuwen (1931 Wuhan – 18. joulukuuta 1996 Peking) oli kiinalainen säveltäjä ja kapellimestari.
Peng aloitti erhunsoiton opettelun 7-vuotiaana. Vuonna 1956 hänestä tuli pekingiläisen Keskusradiokansanorkesterin kapellimestari. Kyse oli perinteisiä ja perinteisten pohjalta modernisoituja kiinalaisia soittimia yhteen koonneesta kansanorkesterista. 1980–1990-luvuilla Peng johti usein Hongkongin kiinalaista orkesteria. 1980-luvun alussa Peng pääsi johtamaan Kiinan radion taideseurueen kansanseuruetta.
Peng oli perustamassa kiinalaista orkesterimusiikkigenreä. Omien alkuperäisten teosten säveltämisen lisäksi hän sovitti länsimaisen taidemusiikin teoksia esimerkiksi Ludwig van Beethovenilta ja Claude Debussylta kiinalaisille soittimille.
Riitta Viiperi
Riitta Viiperi (s. syyskuu 1960 ) on entinen suomalainen malli, joka myös näytteli 1980-luvulla kolmessa Lauri Törhösen elokuvassa. Hän esitti pääosaa, mielisairaanhoitaja Tuulikkia, Törhösen ensimmäisessä pitkässä elokuvassa Palava enkeli (1984) ja näytteli sivuosia Törhösen tv-draamassa Pano (1986) ja pitkässä näytelmäelokuvassa Riisuminen (1986). Viiperi palasi Törhösen ohjattavaksi vuoden 2012 elokuvassa Vares – Huhtikuun tytöt.
Riitta Viiperi haki tyttökaverinsa kanssa 14-vuotiaana kesätöihin farkkumerkki Beaversille. He pääsivätkin Hurriganesin kiertueelle, jossa heidän tehtävänsä oli myydä Beavers-tuotteita. Viiperi kävi abiturienttivuonnaan Kerttu Selinin mallikoulua ja lähti mallintöihin heti ylioppilaaksi päästyään. Vuonna 1982 hän voitti Tähtimalli-kisan, mistä alkoi pitkä mallinura muun muassa Anna- ja Jaana-naistenlehdissä sekä Vatevan muotinäytöksissä. Hän tapasi espanjalaisen Rafael Canomanuelin, jäi Espanjaan ja perusti perheen. Viiperi on työskennellyt 2010-luvulla lentoemäntänä.
Diplomatarium Fennicum
Diplomatarium Fennicum on Suomen keskiaikaa koskevien asiakirjojen verkkopalvelu. Kansallisarkiston kehittämä järjestelmä perustuu Reinhold Hausenin teokseen Finlands medeltidsurkunder I–VIII (1910–1935), mutta tietoja on täydennetty uudemmilla tutkimuksilla ja linkeillä digitoituihin alkuperäisiin asiakirjoihin.
Spaceman (The Killersin kappale)
Spaceman on yhdysvaltalaisen rockyhtye The Killersin kappale, joka julkaistiin toisena singlenä yhtyeen kolmannelta studioalbumilta Day & Age 4. marraskuuta 2008. Kappale on yhtyeen jäsenten Brandon Flowersin, Dave Keuningin, Mark Stoermerin ja Ronnie Vannuccin kirjoittama ja sille kuvattiin edellisten singlejen tapaan musiikkivideo.
”Spaceman” ylsi Britannian singlelistalla parhaimmillaan sijalle 40.
Aron Nimzowitsch
thumb|right|Aron Nimzowitsch Aron Nimzowitsch (7. marraskuuta 1886 Riika – 16. maaliskuuta 1935 Kööpenhamina) oli latvialainen shakinpelaaja. Hän oli shakin hypermodernin suuntauksen keskeinen perustaja. Hän ei koskaan voittanut shakin maailmanmestaruutta, mutta oli erinomainen lajin opettaja.
Nimzowitsch oli muun muassa ranskalaisen puolustuksen 1.e4 e6 erityinen taitaja. Shakkiavauksista Nimzo-intialainen puolustus 1.d4 Rf6 2. c4 e6 3. Rc3 Lb4 on yksi hänen mukaansa nimetyistä.
CRS Racing
CRS Racing on brittiläinen autourheilutalli. Talli perustettiin vuonna 2004 nimellä Team AKA. Vuonna 2007 nimi vaihtui CR Scuderiaksi ja vuonna 2009 nimi muutettiin CRS Racingiksi.
Joulukuussa 2010 ilmoitettiin, että CRS Racing kehittää yhdessä McLarenin kanssa McLaren MP4-12C -katuautoon perustuvan GT3-luokan kilpamallin kaudeksi 2012. Auton kehittämisestä vastaa CRS:n ja McLarenin yhteisyritys McLaren GT.
Kalliojärvi (Heinola, Myllykylä)
Kalliojärvi on Päijät-Hämeessä Heinolassa Myllykylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 25 hehtaaria, se on 1,7 kilometriä pitkä ja 350 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 3,6 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Konniveden alueella (14.13), jonka Tamppilammen valuma-alueeseen (14.132) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 100,4 metriä mpy.
Jyrängön Musteri
Jyrängön Musteri on Päijät-Hämeessä Heinolassa Myllykylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 1,6 hehtaaria, se on 350 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 750 metriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Konniveden alueella (14.13), jonka Tamppilammen valuma-alueeseen (14.132) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 102,3 metriä mpy.
Polkowicen piirikunta
Polkowicen piirikunta on yksi Ala-Sleesian voivodikunnan piirikunnista. Sen arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 63 065. Piirikunta on jaettu kuuteen maalaiskuntaan, jotka ovat Chocianów, Gaworzyce, Grębocice, Polkowice, Przemków sekä Radwanice ja niissä on kylien lisäksi kolme kaupunkia; Chocianów, Przemków sekä hallintokeskus Polkowice.
Polkowicen piirikunnan työttömyysaste oli vuoden 2018 lopussa 4,3 prosenttia. vasen|pienoiskuva|220px|Piirikunnan väestöpyramidi 2014. Vuoden 2019 lopussa Polkowicen piirikunnassa arvioitiin olevan 63 065 asukasta, joista 50,6 prosenttia naispuolisia ja 49,4 prosenttia miespuolisia. Puolan väestönlaskennassa 2011 väkiluvun laskettiin olevan 62 977 ja sen ennakoidaan vuoteen 2050 mennessä pienenevän 57 987 asukkaaseen. Alle 18-vuotiaiden arvioitiin vuoden 2019 lopussa muodostaneen 19,2 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäisten 62 prosenttia ja eläkeikäisten 18,8 prosenttia väestön keski-iän ollessa 40,2 vuotta. Elävänä syntyneiden määrä oli vuonna 2019 yhteensä 604 lasta. Väestönlaskennassa 2011 puolalaisten lisäksi ainoa vähintään prosentin väestöstä muodostava ryhmä olivat lemkot, joita oli yhteensä 1 004 eli 1,6 prosenttia piirikunnan koko väestöstä.
Ukon wacka
Ukon wacka on folk metal -yhtye Korpiklaanin seitsemäs studioalbumi, joka julkaistiin 4. helmikuuta 2011. Se ylsi Suomen virallisen listan sijalle 9.
Ukon wacka tarkoittaa vakkajuhlia. Vakkajuhlat, vakat eli Ukon vakat olivat itämerensuomalaisissa yhteisöissä pitäjän tai yhden tai useamman kyläyhteisön järjestämät uskonnolliset pidot.
Second Narrows Bridge
Second Narrows Bridge on teräsrakenteinen rautatieristikkosilta Brittiläisessä Kolumbiassa, Kanadassa. Siinä on ylösnostettava siltajänne, minkä ansiosta korkeat laivat pystyvät alittamaan sillan. Se ylittää Burrard Inlet -vuonon ja yhdistää pohjoisrannan North Vancouverin ja Vancouverin rataverkot toisiinsa. Sillan omistaa Canadian National -rautatieyhtiö.
Historia
thumb|250px|left|Ensimmäinen Second Narrows Bridge Siltaa Burrard Inletin yli oli suunniteltu jo vuodesta 1890. Hanketta ei kuitenkaan toteutettu taloudellisista syistä, ja ensimmäisen maailmansodan alettua hanke viivästyi jälleen. The Burrard Inlet and Tunnel Company rakensi ensimmäisen Second Narrows Bridge -maantiesillan vuonon ylitse. Se avattiin liikenteelle marraskuussa 1925. Rautatieliikenne samalla sillalla aloitettiin seuraavana vuonna. Silta rakennettiin matalaksi, lähelle vedenpintaa. Laivojen täytyi kulkea lähelle etelärantaa rakennetun nostosillan kautta. Nostosilta oli rakennettu rannan läheisyyteen kustannussyistä, sillä näin yhtiön ei tarvinnut rakentaa syvään veteen kalliita perustuksia. Alueen kapteenit olivat vastustaneet tätä suunnitelmaa. He eivät pitäneet ratkaisua turvallisena rannan läheisyydestä aiheutuvien vaaratilanteiden johdosta. Seuraavina vuosina siltaan törmäsikin useita aluksia.10. maaliskuuta 1927 rahtialus Eurana törmäsi siltaan aiheuttaen 80 000 dollarin vahingot, SS Norwich City törmäsi siltaan seuraavana vuonna ja vuonna 1930 The Losmar törmäsi sillan eteläjänteeseen. Vuoden 1930 syyskuussa rahtialus Pacific Gatherer juuttui keskijänteen alle, ja nousuvesi nosti laivan ja sen kannella makaavan siltajänteen perustuksiltaan niin, että se sortui veteen. Tämän onnettomuuden jälkeen silta pysyi suljettuna noin neljä vuotta tapaturmaa seuranneiden oikeudenkäyntien takia. Vuonna 1933 silta myytiin Brittiläisen Kolumbian provinssille, joka aloitti korjaustyöt välittömästi. Provinssi asensi uuden nostosillan sillan keskelle helpottaakseen laivojen navigointia ja avasi sillan uudelleen liikenteelle seuraavana vuonna.
Vuonna 1960 uusi Second Narrows -maantiesilta rakennettiin nykyisen sillan länsipuolelle. Uusi silta oli moderni 3+3-kaistainen maantiesilta. Vuonna 1963 vanha silta jäi ainoastaan raideliikenteen käyttöön. Canadian National osti vuonna 1963 sillan provinssilta nimellisellä yhden dollarin summalla.
Vanhan Second Narrows -sillan korvaava uusi ainoastaan rautatiekäyttöön suunniteltu samanniminen silta rakennettiin vanhan viereen ja avattiin liikenteelle 1969. Myös uudessa sillassa oli korkeiden laivojen läpikulun mahdollistava nostettava siltajänne. Vanha Second Narrows Bridge purettiin seuraavana vuonna. Uusi silta rakennettiin vanhaa hieman korkeammalle, ja sen eteläpäässä rautatie sukeltaa sillan kanssa samaan aikaan louhittuun Thornton-tunneliin, joka kulkee Vancouverin alitse ja yhtyy muuhun rataverkkoon Burnabyn kaupungin alueella.
Mastiksipistaasi
Mastiksipistaasi (Pistacia lentiscus) on sumakkikasveihin kuuluva puu. Se on ikivihreä, nahkealehtinen puu, joka kasvaa 4,5–7,5 metriä korkeaksi. Alun perin se on kotoisin Välimeren seudulta.
Mauste
Mastik on Kreikan saaristosta Khioksen saarelta tuleva mauste, jota pidetään yhtenä arabialaisen keittiön keskeisimmistä mausteista. Mauste on mastiksipistaasipuun pihkaa. Kyproksella on mastiksilla maustettua leipää, Libanonissa ja Syyriassa maustetaan perinteistä juustoa, joka on voimakkaasti mastiksilla maustettu. Arabimaissa mastiksin makua pidetään ylellisyytenä ja toiset maustavat jopa maidon sillä. Sellaisenaan mastiksia käytetään purukumina. Latinankielinen nimi mastiksille onkin mastico, joka tarkoittaa jauhamista (tieteellinen nimi Pistacia lentiscus on mastiksipistaasipuun nimi).
Linus Sandin
Linus Sandin (s. 19. toukokuuta 1996 Uppsala, Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkoilija, joka pelaa SHL-joukkue HV71:ssä lainalla NHL-seura Philadelphia Flyersista. Hän on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä, mutta Sandin osaa pelata myös keskellä. Hän laukoo oikealta.
Mastiksipistaasi
Mauste
Mastiksipistaasi on mausteena myös alkoholijuoma mastikassa, jota eräät Balkanin alueen maat pitävät kansallisjuomanaan. Bulgariassa juoma tislataan vahvaksi, perinteisesti 47 prosenttiin ja ylikin.
Linus Sandin
Seuraura
Sandin on Gimo IF:n kasvatti. Hän siirtyi juniorina sittemmin Almtuna IS:ään. Sandin oli kaudella 2011–2012 U16 SM:ssä kuudella syöttöpisteellään joukkueensa paras syöttäjä Anton Nyströmin kanssa ja hän voitti Almtunan sisäisen tehotilaston lukemalla +6. Kaudeksi 2012–2013 Sandin siirtyi MODO Hockeyn J18-junioreihin. Hän voitti kauden päätteeksi J18 Allsvenskanin hopeaa. Kaudella 2013–2014 Sandin toimi joukkueen kapteenina. Hän voitti koko J18 Elitin tehotilaston lukemalla +40. J18 Allsvenskanissa Sandin oli MODO:n paras syöttäjä 12 syöttöpisteellään. Hän voitti kauden päätteeksi sarjan mestaruuden. Kaudella 2014–2015 Sandin nousi MODO:n J20-junioreiden varakapteeniksi. Hän oli 24 osumallaan joukkueen paras maalintekijä Oskar Söderbergin kanssa. He jakoivat koko J20 SuperElitin maalipörssin neljännen sijan. Pistepörssissä Sandin sijoittui kuudenneksi.
Mastiksipistaasi
Mauste
thumb|200px|vasen| thumb|250px|vasen|Mastiksipistaasin pihkaa, jota myydään mausteena "mastik"
Linus Sandin
Seuraura
Huhtikuussa 2015 MODO Hockey lainasi Sandinin kaudeksi 2015–2016 Ruotsin toiseksi korkeimmalle sarjatasolle HockeyAllsvenskan-joukkue Mora IK:hon. Hänen tulokaskautensa toi siellä 49 runkosarjaottelussa tehot 7+12=19 ja viidessä SHL:n nousukarsintasarjan ottelussa yhden maalin. Kaudeksi 2016–2017 Sandin siirtyi jatkamaan Allsvenskan-pelejään kaksivuotisella sopimuksella hänen juniorivuosiltaan tuttuun Almtuna IS:ään. Sandin jakoi tehoilla 13+18=31 joukkueen sisäisen pistepörssin toisen sijan Sebastian Hartmannin kanssa edellään vain Emil Larsson. SHL:n nousukarsintasarjassa hän oli Almtunan paras syöttäjä kolmella syöttöpisteellään.
Kesällä 2019 NHL-varaamaton Sandin osallistui Boston Bruinsin kehitysleirille. Kaudeksi 2019–2020 hän siirtyi jatkamaan SHL-uraansa kaksivuotisella sopimuksella HV71:n riveihin. Sandin oli tehoilla 19+17=36 joukkueen paras maalintekijä ja toiseksi paras pistemies Johannes Kinnvallin jälkeen. Hän jakoi koko SHL:n maalipörssin kolmannen sijan kolmen muun pelaajan kanssa.
Huhtikuussa 2020 Sandin teki vuoden mittaisen NHL-tulokassopimuksen Philadelphia Flyersin kanssa. Elokuussa seura lainasi hänet kaudeksi 2020–2021 HV71:n SHL-joukkueeseen.
Maajoukkueura
Sandin on pelannut Ruotsin A-maajoukkueessa kahdeksan ottelua tehden kolme maalia. Hän teki A-maajoukkuedebyyttinsä 4. huhtikuuta 2019 Topoľčanyssa Slovakiaa vastaan. Sandin merkittiin Ruotsin kolmosketjun vasempaan laitaan Dennis Rasmussenin ja Lucas Elvenesin viereen. Ensimmäisen A-maajoukkuemaalinsa hän teki kolmannessa ottelussaan Euro Hockey Challengessa 11. huhtikuuta 2019 Östersundissa Norjaa vastaan. Sandinin osuma jäi Ruotsin 2–0-voittoon päättyneen ottelun voittomaaliksi.
Muuta
Sandinin pikkuveli Rasmus pelaa puolustajana NHL-seura Toronto Maple Leafsin organisaatiossa.
Puhuri
pienoiskuva|Puhuri-Veistos Varissuolla Marjavuoren puistossa. Puhuri on Kauko Räsäsen pronssiveistos, jonka jalustassa on pronssin lisäksi myös betonia. Teos valmistui jo 1954, mutta paljastettiin vasta 1987 Turun Varissuolla Marjavuoren puistossa.
Taideteoksessa alaston nainen näyttää juoksevan eteenpäin nurmikkoa pitkin. Veistoksen kiillotetun pronssinen pinta ja kasvot huokuvat ylimaallista ja kertovat aineellista ilmaisua vierastavasta olemuksesta. Puhuri on suomalaisessa mytologiassa kova pohjoisesta tuleva hyytävä tuuli, kylmän ja talven henki, personifioituna sitä pidetään myös Pakkasen isänä.
Lähteet
60.4468°N, 22.35285°W
Luettelo ministereistä Suomen valtioneuvoston kansliassa
Tämä on luettelo ministereistä Suomen valtioneuvoston kansliassa.
Valtioneuvoston kansliaa johtaa pääministeri, mutta usein kansliaan nimitetään myös muita ministereitä vastaamaan esimerkiksi EU-asioista tai valtion omistajaohjauksesta.
Oheisessa luettelossa on mainittu sekä ministerit, jotka ovat toimineet päätoimisesti valtioneuvoston kansliassa, että ne ministerit, joiden yhtenä vastuualueena on ollut valtioneuvoston kanslian asioita.
Valtioneuvoston kansliassa toimivia "kansliaministereitä" ei tule sekoittaa salkuttomiin ministereihin, jotka eivät sijoitu mihinkään ministeriöön.
Muut ministerit
Seuraavien ministereiden vastuualueeseen on kuulunut joitain valtioneuvoston kanslian asioita:
Kalatonlampi (Heinola, Vierumäki)
Kalatonlampi on Päijät-Hämeessä Heinolassa Vierumäen kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 4,4 hehtaaria, se on 350 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 900 metriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Konniveden alueella (14.13), jonka Tamppilammen valuma-alueeseen (14.132) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 119,9 metriä mpy.
Porhov
Porhov on kaupunki Pihkovan alueella Venäjällä. Se sijaitsee Šelonjoen rannalla 88 kilometriä Pihkovasta itään. Kaupunki on Porhovin piirin keskus. Sen kautta kulkee Pihkovan ja Dnon välinen rautatie (Porhovin asema). Asukkaita kaupungissa oli 10 608 henkeä, mikä oli noin puolet koko piirin väestöstä (21 568 vuonna 2010). thumb|left|175px|Porhovin kremliä. thumb|left|175px|kirkkorakennelma (1670).
Historiaa ja nähtävyyksiä
Šelonin rannalla sijaitsee muinainen kreml, josta on säilynyt muurit ja kolme tornia. Sen sisällä on vuonna 1412 rakennettu ja vuonna 1777 uudistettu Pyhän Nikolaoksen kirkko. Joen toisella rannalla on vuonna 1399 ensimmäisen kerran mainittu Kristuksen kirkastumisen kirkko sekä Neitsyt Marian syntymän kirkko 1300–1400-luvuilta. Porhovin kremlissä toimii historiallinen museo.
Güellin puisto
thumb|Puiston sisäänkäynti thumb|250px|Lohikäärmettä symboloiva liskoveistos Güellin puiston pääsisäänkäynnin lähellä. Güellin puisto on Antoni Gaudín suunnittelema puisto Gràcian kaupunginosassa Barcelonassa. Puisto on yksi 1900-luvun tunnetuimmista maisema-arkkitehtuurin luomuksista, ja vuodesta 1984 lähtien se on kuulunut Unescon maailmanperintöluetteloon.
Puisto sijaitsee Muntanya Peladalla (suom. 'paljaaksi ajeltu vuori'). Kyseessä ei itse asiassa ole varsinainen vuori, vaan korkea kukkula, jonka kasvillisuus on harvaa ja yksinkertaista kuivan maan kasvillisuutta.
Toimeksiantaja Eusebi Güell halusi asuintalostaan "kaupunkipuutarhan", ja Güellin puiston rakennustyöt aloitettiin vuonna 1900. Puiston oli tarkoitus olla 60 yksityisen tontin lähiö, mutta vaikka Güell myikin muutaman tontin, alkuperäinen suunnitelma ei koskaan toteutunut, vaan puistosta tuli vuonna 1923 kaupungin omaisuutta.
Gaudí tahtoi kunnioittaa luontoa puistoa suunnitellessaan, minkä vuoksi hän halusi luoda luonnollisen, tyypilliseen Välimeren alueen kasvistoon perustuvan ympäristön, joka vaatii vähän ylläpitoa ja kestää hyvin kuivuutta. Hän halusi myös säilyttää alueen yhtä mäkisenä kuin se alun perinkin oli, ja tästä syystä hän suunnitteli alueen kävelytiet niin, että mäkisimmille osuuksille rakennettiin alueen kivillä päällystettyjä siltoja sen sijaan, että maata olisi ruvettu tasaamaan.
Puisto valmistui 1914, ja sitä ympäröi kivimuuri, jossa on seitsemän sisäänkäyntiä. Pääsisäänkäynti sijaitsee Olot-kadulla, ja sen molemmilla puolilla puiston sisäpuolella on kaksi tyypillisellä katalonialaisella trencadís-keramiikalla mosaiikkimaisesti koristeltua paviljonkia, jotka rakennettiin vuosina 1901 ja 1902. Gaudí suunnitteli paviljongit niin, ettei kummassakaan ole ainoatakaan suoraa kulmaa, ja niiden alkuperäinen tarkoitus oli toimia talonmiehen asuntona ja isännöintirakennuksena.
Heti sisäänkäynnin edestä nousevat portaat niin sanottuun sadan pylvään saliin (Sala de las Cien Columnas), joka on sivuseinätön, 84 pylvään tukema avoin sali. Useat pylväistä ovat tarkoituksellisesti kallellaan, ja niiden tukema salin katto on koristeltu mosaiikein. Tämän puiston osan alkuperäinen tarkoitus oli toimia alueen asukkaiden markkinapaikkana. Portaikon keskiössä on koko puiston ehkä kuvatuin kohde, niin ikään värikkäin mosaiikein koristeltu liskomainen patsas, joka symboloi lohikäärmettä. Portaat jatkuvat sadan pylvään salin viertä myöten ja johtavat salin katolle, missä sijaitsee puiston kuuluisa näköalapaikka, josta näkee yli koko Barcelonan kaupungin aina merelle saakka. Gaudín arkkitehti Josep M. Jujolin kanssa yhteistyössä suunnittelemaa, vuonna 1906 valmistunutta näköalapaikkaa kiertävät käärmemäisesti kiemurtelevat värikkäin kaakelein koristellut kaiteet, joihin on rakennettu kiinni penkkejä vierailijoita varten. Näköalapaikalta lähtee kävelyteitä puiston eri osiin, joista läntisessä osassa huomionarvoisinta on suuri risti, joka seisoo toisella Barcelonan keskustaan avautuvalla näköalapaikalla.
Alueella sijaitsee myös Gaudín itselleen rakennuttama talo, jossa hän puiston rakennustöiden aikaan asuikin, ja jossa nykyisin toimii pienimuotoinen Gaudí-museo, Casa-Museu Gaudí.
The World We Live In
”The World We Live In” ylsi Britannian singlelistalla parhaimmillaan sijalle 82.
RACON
thumb|200px|Racon-tutkamajakkaa asennetaan. Tutkamajakka eli racon on kiinteälle merenkulun turvalaitteelle asennettava elektroninen lisälaite, joka otettuaan vastaan tutkan lähetyssignaaleja lähettää takaisin tutkan kuvapinnalla näkyvän Morse-vastauskoodin.
Tutkamajakka auttaa merenkulkijaa tunnistamaan vesiväylän varrella olevia kiinteitä kohteita aluksen omaa tutkaa käyttäen. Se on toisiotutkaperiaatteella toimiva tutkavastaaja, joka käynnistyy merenkulkututkan lähettimen pulssista ja vastaa samalla taajuudella omalla koodillaan, jolloin se näkyy tutkan näytöllä selvästi tunnistettavana, lyhyistä viivoista ja pisteistä koostuvana morsekoodina. Aluksella ei siis tarvita tavallisen tutkan lisäksi muita lisälaitteita.
Brygos-maalari
Brygos-maalari oli antiikin kreikkalainen vaasimaalari, joka maalasi attikalaista puna- ja valkopohjakeramiikkaa. Hän toimi Ateenassa arkaaisen ja klassisen kauden taitteessa noin vuosina 490–470 eaa. Maalarin oikeaa nimeä ei tunneta. Tutkimuksessa käytetty nimitys perustuu siihen, että hän maalasi savenvalaja Brygoksen signeeraamia vaaseja. Joskus heitä on pidetty samana henkilönä.
RACON
Huomattavaa on, että uuden sukupolven (vuodesta 2008 lähtien) ns. laajakaistatutkat (broadband radar) eivät aktivoi racon-majakoita, ts. tutkan kuvaruudulla ei näy raconin morsekoodia. Syynä tähän on laajakaistatutkan erilainen tekniikka verrattuna magnetroniin perustuvaan perinteiseen pulssitutkaan. Näin ollen laajakaistatutka (kuten Lowrance BR24) ei voi olla meripelastusaluksen ainoa tutka; muutoin jäävät esim. aktivoidut SART-hätämajakat näkymättä etsintätehtävissä.
Racon-kohteet on merkitty merikarttaan turvalaitteen symbolilla (esim. tutkamerkki, kummeli tai reunamerkki), jonka yhteydessä on sana racon.
Brygos-maalari
Brygos-maalari oli Onesimoksen oppilas. Hänestä tuli itsestään varsin vaikutusvaltainen, ja hänellä oli lukuisia oppilaita. Brygos-maalarin tekemiksi lasketaan parisataa pienikokoista vaasia, joissa oli usein mytologisia tai symposion- eli pitoaiheita. Hän kuvasi mielellään suuria eeppisiä tapahtumia ja enteili teoksissaan jo klassista tyyliä. Hänen teoksensa ovat tunnettuja erityisesti dramaattisesta vaikutelmastaan. Punakuviotekniikan lisäksi maalari käytti joissakin töissään myös valkopohjatekniikkaa.
Lyyli Reijonen
Henkilöhistoria
Reijosen vanhemmat olivat Rantasalmen kirkkoherra Anders Gustaf Westerlund (1833–1896) ja Anna Sofia Storm (1838–1901). Hän valmistui Kuopion tyttökoulusta 1889 ja työskenteli konttoristina, kirjanpitäjänä ja kielenkääntäjänä Päivälehden toimituksessa 1892–1898. Lyyli Reijonen oli naimisissa vuodesta 1896 toimittaja ja suurlähettiläs Erkki Reijosen kanssa. Heidän lapsiaan olivat hortonomi, kirjailija ja opettaja Annikki Reijonen sekä toimittaja, kirjailija Tuuli Reijonen-Uibopuu.
Portugalin parlamenttivaalit 2019
Portugalin vuoden 2019 parlamenttivaalit järjestettiin 6. lokakuuta ja niissä valittiin 230 Tasavallan kokouksen jäsentä seuraavalle nelivuotsikaudelle.
Äänestysprosentti (48,6 %) on Portugalin modernin historian alhaisin: peräti 51,4 % jätti äänestämättä.
Mielipidemittausten mukaan Costan johtamien sosialistien odotettiin voittavan vaalit. Taustalla olivat mm. Portugalin kasvava talous ja parantunut työllisyystilanne.
Kaikkien pääpuolueiden kesken pidettiin kaksi vaaliväittelyä: 18. syyskuuta pidetyn radioväittelyn (järjestäjinä Rádio Renacença, Rádio e Televisão de Portugal ja Radiotelefonia) ja 23. syyskuuta pidetty RTP:n televisioväittely.