cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Saalilainen suku
Sukua alettiin kutsua saalilaiseksi suvuksi vasta 1100-luvun alussa. Nimi viittaa todennäköisimmin saalilaisiin frankkeihin, jotka muistettiin laatimastaan saalilaisesta laista. Kronikoitsija Otto Freisingiläinen käytti suvun hallitsijoista nimitystä ”saalilaiset kuninkaat”, ilmeisesti luodakseen mielleyhtymän varhaisempiin hallitsijoihin.
Saalilaisen suvun valtakautena rakennettiin muun muassa Speyerin tuomiokirkko.
Seppo Wallin
Wallin oli yksi varhaisen suomalaisen televisioteatterin vakituisista ohjaajista. 1960-luvulla hän ohjasi muun muassa Arthur Millerin näytelmään pohjautuvan televisioelokuvan Kauppamatkustajan kuolema (1961), jossa pääosan näytteli Tauno Palo, ja William Shakespearen näytelmään pohjautuvan elokuvan Miten haluatte (1964). Näiden ohella Wallin teki muun muassa Televisioteatteriin Harold Pinter -filmatisoinnit Muotinäytös (1962) ja Teekutsut (1965).
Wallinin TV2:lle ohjaama kolmiosainen televisiosarja Jäähyväiset lasihevoselle (1985) oli ensimmäinen Pentti Kirstilän Hanhivaara-dekkareihin pohjautuva elokuva.
Seppo Wallin kävi ylioppilaaksi tultuaan Suomen teatterikoulun ja opiskeli radio- ja tv-työtä muun muassa Englannissa ja Asla-stipendiaattina Yhdysvalloissa. Hän oli kiinnitettynä näyttelijänä Helsingin Kansanteatteri-Työväenteatteriin vuosina 1950–1953 ja 1955–1957 sekä välillä Radioteatteriin 1953–1955. Sen jälkeen hän oli ohjaajana Suomen Televisiossa 1957–1961, Televisioteatterissa 1961–1968 ja Mainos-TV:n teatterissa 1969–1973 ja teatteripäällikkö 1973–1983 ja ohjaaja 1983–1988.
Pylkinjärvi
Pylkinjärvi on Pirkanmaalla Juupajoen Pylkissä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 19,5 hehtaaria ja se on 750 metriä pitkä ja 350 metriä leveä. Se sijaitsee koillis-lounas-suuntaisessa kalliomurroksessa sijaitsevassa painaumassa. Järven kaakkoisrannat ovat Kuusimäen ja Jokelanvuoren rinteitä. Mäen kohoavat vastaavasti yli 50 ja 80 metrin korkeuteen. Järven pohjois- ja länsipuoli on Pylkin kylän peltoaukeaa, jota reunustaa kauempana sijaitsevat Piilamminvuori ja Moisionvuori. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 2,0 kilometriä ja sen rannat ovat puoliksi peltomaata ja metsämaata. Järvellä sen haja-asutus muodostuu kahdeksasta taloudesta ja rannoilla sijaitsevista kahdesta vapaa-ajan asunnosta. Niille tulee tiet yhdysteiltä 14298 ja 14299.
Vedenlaatu
Järven vedenlaatua on tutkittu 18.1.1989 vain kerran, mutta sen vedenlaatua voidaan arvioiden yläpuolisen Hirvijärven vedenlaadun perusteella. Saahan järvi suuren osan vedestään Pajujokea pitkin sieltä. Pylkinjärven valuma-alue on laaja ja se on metsävaltaista. Valuma-alueella on vain vähän peltomaata. Järven vedenväri on keskiruskeaa, sen vesi on lievästi humuspitoista ja sen ravinnetaso on karun ja lievästi rehevöityneen järvien tasoilla. Veden happamuustaso on metsäjärvien normaalia tasoa. Sekä järven vedenlaatu että sen virkistyskäyttökelpoisuus ovat hyvää tasoa.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Leppähampaanjoen valuma-alueella (35.75), jonka Sahajoen valuma-alueeseen (35.756) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 108,2 metriä mpy. Järven koillisrantaan laskee metsäoja Hallakorven takaa ja pelto-ojien johto-oja peltoaukealta. Merkittävin vesilähde on kuitenkin Hirvijärvestä laskeva ja kilometrin mittainen Pajujoki, joka laskee järven itärantaan. Järven oma laskuoja lähtee sen lounaispäästä ja se yhtyy 1,4 kilometrin päässä Sahajokeen. Laskuojoelle tulee pudotusta 10 metriä. Laskujokeen on rakennettu Sahrakoskeen pato, joka on nostanut taakseen patoaltaan ja padon lähelle yhtyy jokeen Sahrajärven laskuoja.
Historiaa
Vuoden 1957 peruskartassa on kulmakunnan peltoala suurempi kuin nykyään. Esimerkiksi Pajujoen varret ovat olleet peltomaata, jotka metsitettiin jo vuoden 1979 karttaan mennessä.
Aakkosjärjestys
Aakkosjärjestys on vakiintuneeseen aakkoston kirjainten järjestykseen perustuva kirjainsarjojen järjestys. Aakkostusta käytetään etenkin sanojen, nimien ja muiden kirjainsarjojen luetteloinnissa.
Aakkosten järjestys eri kielissä
Latinalaisen kirjaimiston järjestys on ABCDEFGHIJKLMNOPQRSTUVWXYZ. Latinalaisia kirjaimia käyttävien kielten aakkosten järjestykset saattavat poiketa toisistaan huomattavasti etenkin niiden kirjainten osalta, jotka eivät kuulu klassisen latinan aakkosiin.
Suomen kielen perusaakkosten järjestys on ABCDEFGHIJKLMNOPQRSTUVXYZÅÄÖ, ruotsin kielen mukaisesti. Kirjain W aakkostetaan suomenkielisessä aineistossa yhdessä V:n kanssa, sillä ne käsitetään samaksi kirjaimeksi. Erikseen V ja W voidaan aakkostaa monikielisessä aineistossa, kuten puhelinluettelossa. Useimmat tarkemerkit jätetään aakkostettaessa huomiotta. Ü ja Ű aakkostetaan ääntämistään mukaillen kuten Y, ja Õ ja Ő aakkostetaan kuten Ö.
Eurooppalaisen standardin EN 13710 mukaan Ä ja Å aakkostetaan A:n kanssa ja Ö O:n kanssa. Standardin suomalainen versio SFS-EN 13710 noudattaa suomen kielen aakkosjärjestystä.
Ei-latinalaisilla kirjoitusjärjestelmillä on omat tapansa järjestää kirjoitusmerkkinsä. Tämä on näkynyt konkreettisesti vuodesta 1988 alkaen esimerkiksi Etelä-Koreassa ja Kiinassa järjestettyjen olympialaisten avajaisseremonioissa, joissa eri maiden joukkueet marssivat kentälle järjestäjämaan käyttämässä, länsimaille oudossa järjestyksessä.
Kirjastokokoelmia järjestettäessä voidaan joutua tilanteeseen, jossa on aakkostettava erikseen latinalaisin, kyrillisin, kreikkalaisin ynnä muin kirjaimistoin laadittuja teoksia.
Aakkostus
Kirjainsarjat pannaan aakkosjärjestykseen eli aakkostetaan ensisijaisesti ensimmäisen kirjaimen mukaan (suomen kielessä ensimmäisiksi A-alkuiset sanat, sitten B-alkuiset ja niin edelleen), sitten toisen kirjaimen mukaan (esimerkiksi AA-alkuiset sanat ennen AB-alkuisia) ja niin edelleen.
Sanoittaisessa aakkostuksessa sanaväli käsitetään merkiksi, joka on kaikkien muiden merkkien edellä aakkosjärjestyksessä. Kirjaimittaisessa aakkostuksessa sanaväliä ei oteta lainkaan huomioon, eli peräkkäiset sanat aakkostetaan kuin ne olisi kirjoitettu yhteen.
Ihmisten nimet aakkostetaan yleensä ensisijaisesti sukunimen ja toissijaisesti etunimen mukaan. Sukunimien etuliitteiden aakkostussäännöt ovat monimutkaiset.
Senkin jälkeen, kun aakkosten järjestys oli jo vakiintunut, kirjat ja niiden sisältö järjesteltiin vielä vuosisatojen ajan muilla tavoin kuin aakkostamalla. Jos asiat joskus aakkostettiinkin, ne aakkostettiin ensimmäisen vuosituhannen aikana vain ensimmäisen kirjaimen mukaisiin ryhmiin, mutta muita kirjaimia ei otettu lainkaan huomioon. Vasta keskiajalla alkoi yleistyä ensin kahden, sitten kolmen ensimmäisen kirjaimen mukainen aakkostaminen. Koko sanan mukainen aakkostaminen yleistyi vasta vuosisatoja myöhemmin, mutta nykyaikana se on käytännössä ainoa tapa aakkostaa.
1900-luvulle tultaessa lähes kaikki painetut sanakirjat ja muut hakuteokset oli aakkostettu. Tietokoneiden ja internetin myötä aakkostus on kuitenkin 2000-luvulla menettänyt merkitystään. Esimerkiksi Wikipediassa artikkelit löytyvät ensisijaisesti muilla tavoilla kuin selaamalla aakkostettua luetteloa, samoin kuin puhelinnumerot sähköisessä puhelinluettelossa.
Eri kirjaimistojen vertailua
Latinalaista aakkostoa käyttävien kielten aakkosjärjestys perustuu korkeintaan pienin kielikohtaisin muunnoksin jo latinassa käytettyyn järjestykseen, se kreikkalaiseen aakkostoon ja kreikkalainen edelleen foinikialaiseen kirjaimistoon ja sitä kautta seemiläisten kielten vanhoihin abjad-kirjoitusjärjestelmiin. Seemiläisten käyttämän järjestyksen alkuperäistä syytä ei tiedetä, mutta järjestyksiä oli alkuun kaksi erilaista:
Kumpikin järjestys on muuttunut noin 4 000 vuoden aikana eri kieliin levitessään vain vähän. Uudet kirjaimet on yleensä sijoitettu joko aakkoston loppuun tai paikalle, josta aiemmin on poistettu jokin kirjain.
Kirjainten vastaavuutta järjestelmien välillä ei aina ole helppoa havaita. Ensinnäkin foinikiaa kirjoitettiin oikealta vasemmalle, ja kun kreikkalaiset vaihtoivat suunnan myöhemmin pysyvästi vasemmalta oikealle, moni kirjain käännettiin pystyakselin suuntaiseksi peilikuvakseen. Lisäksi foinikian kirjainten (nimet ja) tarkat äännearvot perustuvat rekonstruktioon. Merkinnät kuten [ṭ] osoittavat ennen kaikkea, että kyse on jonkinlaisesta t:n sukuisesta äänteestä, ts. tarketta ei voi suoraan tulkita jonkin transkriptiojärjestelmän kuten IPAn merkinnäksi.
Pohjoisen järjestyksen suhteet nykyisessä kreikkalaisessa, latinalaisessa ja kyrillisessä kirjaimistossa ovat pääpiirteissään seuraavat: Valtaosin kreikkalainen, latinalainen ja kyrillinen järjestys vastaavat varsin suoraan toisiaan.
Kennoperhokala
Kennoperhokala (Chaetodon rafflesii) on perhokaloihin kuuluva kala. Sitä käytetään meriakvaariossa. Se syö sekä pehmyt- että kivikoralleja, eikä siksi sovi riutta-akvaarioon.
Koko ja ulkonäkö
Kennoperhokala kasvaa 15 cm korkeaksi. Sen vartalo on litteä, yleisväri on keltainen ja tummemmat suomunreunat muodostavat vinoruutukuvion. Silmän läpi kulkee musta juova, ja pyrstön kärki on musta.
Alkuperä
Kennoperhokala elää Fidžillä ja Indopasifisella merialueella.
Käyttäytyminen
Kennoperhokala viihtyy suojaisilla koralliriutoilla ja laguuneissa. Se liikkuu usein yksin tai pareittain 1–15 metrin syvyydessä.
Ravinto
Kennoperhokala syö koralleja, merivuokkoja, äyriäisiä ja levää.
Kanavanippu E
Kanavanippu E:llä tarkoitetaan Digitan rakentamaa viidettä digitaalista lähetysverkkoa, joka avattiin 1. syyskuuta 2007, kun Suomi siirtyi pelkästään digitaalisiin televisiolähetyksiin. Kanavanippu E on B:n ja C:n tavoin varattu toimiluvanvaraiseen käyttöön. Osa sen sisältämistä kanavista on maksullisia, ja niiden katseluun tarvitsee kortinlukijalla varustetun digisovittimen sekä maksu-tv-kortin. Kanavanippu C:n tavoin kanavanippu E:n kanavatarjonta vaihtelee alueittain. Kanavanipun välittää Digita käyttäen DVB-T teknologiaa UHF-taajuuksilla.
Syyskuun 2007 alussa kanavanippu E:n väestöpeitto oli noin 63 % ja lokakuun alussa noin 80 %. Keväällä 2008 nippu kattoi jo 95 % väestöstä.
Lupien haku
Digi-tv lupia kanavanippu E:hen haki kaiken kaikkiaan 21 eri yhtiötä, lupien hakuaika päättyi 2. toukokuuta 2006. Valtioneuvosto katsoi, että osalla ilmaiskanavan lupaa hakeneista ei ollut riittäviä edellytyksiä harjoittaa televisiotoimintaa.
Osa yrityksistä haki toimilupaa useammallekin kanavalle. Osa puolestaan haki entisen toimiluvan laajentamista. The Walt Disney Company sai toimiluvan lähettää päiväsaikaan lastenohjelmia olemassa olevassa kanavanippu C:ssä.
Luettelo toimiluvan hakijoista
Toimiluvan saaneet yritykset on lihavoitu.
Lähetysalueet
1.9.2007 alkaen kanavanippu E lähetetään seuraavilta pääasemilta sekä niiden alueella olevilta täytelähetinasemilta: Espoo, Fiskars, Jyväskylä, Kruunupyy, Lahti, Lapua, Pernaja, Pyhävuori, Tampere, Turku ja Vaasa.
1.10.2007 alkaen kanavanippu E lähetetään lisäksi seuraavilta pääasemilta sekä niiden alueella olevilta täytelähetinasemilta: Anjalankoski, Eurajoki, Kuopio ja Oulu.
1.1.2008 alkaen kanavanippu E:tä alettiin lähettää Tammelan, Haapaveden, Vuokatin, Mikkeli, Kolin ja Joutsenon päälähetinasemilta sekä Raahen, Puolangan ja Lieksan täytelähetinasemilta.
6.6.2008 alkaen kanavanippu E:tä alettiin lähettää myös Ylitornion Ainiovaaran täytelähetinasemalta.
Kanavanipun kanavat
Televisiokanavat
Pentti Jönsinpoika Oxenstierna
Pentti Jönsinpoika Oxenstierna (, 1390-luku – 1450) oli ruotsalainen ritari ja valtaneuvoston jäsen. Hän toimi yhdessä veljensä Niilo Jönsinpoika Oxenstiernan kanssa Ruotsin valtionhoitajana tammikuusta kesäkuuhun 1448 unionikuningas Kristoffer Baijerilaisen kuolemasta siihen asti, että Kaarle Knuutinpoika valittiin vaaleilla Ruotsin kuninkaaksi.
Elämä
Pentti Jönsinpojan kotitila oli Salsta Lenan pitäjässä Upplannissa. Pentti teki suuria lahjoituksia Tenstan kirkolle, jonka seinässä on yhä säilynyt häntä esittävä lahjoittajamaalaus. Maalauksen on tehnyt Johannes Rosenrod.
Pentti Jönsinpoika avioitui vuonna 1416 Kristina Kristerintyttären kanssa, joka kuoli 1430-luvulla. Pentin ja Kristinan lapsia olivat Uppsalan arkkipiispa Jöns Pentinpoika, Kristiern Pentinpoika, Arvid Pentinpoika ja David Pentinpoika. Pentti avioitui uudestaan vuonna 1437 Märta Lydekadotterin (Stralendorp) kanssa.
Pentti Jönsinpoika oli kuuluisan lakikokoelman Codex Aboensiksen tilaaja.
André Bucher
André Bucher (s. 19. lokakuuta 1976 Neudorf, Sveitsi) on entinen sveitsiläinen 800 metrin juoksija, maailmanmestari ja kaksinkertainen EM-hopeamitalisti.
1998 EM-kisoissa Budapestissa Bucher sijoittui 800 metrillä hopealle ajalla 1.45,05. 2000 Sydneyn olympialaisissa hän oli viides. Seuraavana vuonna hän sijoittui Lissabonin MM-hallikisoissa kolmanneksi ja Edmontonin MM-kisoissa voitti kultamitalin ajalla 1.43,70. Hän oli jakamassa Kultaisen liigan rahapottia voitettuaan liigan kaikki 800 metrin kilpailut. Kauden 2001 aikana hän voitti 14 juoksemastaan 800 metrin kilpailusta 12. Vuonna 2002 hän voitti Wienin EM-hallikisoissa hopeaa ja Münchenin EM-kisoissa myös hopeaa. Pariisin MM-kisoissa 2003 hän ei selviytynyt finaaliin kuten ei ollut selviytynyt Ateenassa 1997 eikä Sevillassa 1999.
Bucher on 185 senttimetriä pitkä ja painoi kilpaurallaan 75 kilogrammaa. Bucher ilmoitti toukokuussa 2007 lopettavansa uransa. Hän oli uransa viimeiset vuodet kärsinyt kantapäävammasta.
Sören Isaksson
Sören Ragnar Isaksson (s. 26. elokuuta 1953 Houtskari) on aktiiviuransa päättänyt suomalainen kolmiloikkaaja. Hän edusti uransa aikana Hangö IK:ta, Houtskär IF:ää sekä Karis IK:ta ja hänen valmentajanaan toimi Erik Haglund.
Kalevan kisoista Isaksson saavutti pronssia kolmiloikasta vuonna 1982. Ennätyksikseen hän häppäsi ulkoradoilla 15,70 metriä (1982) ja hallissa 15,42 metriä (1980). Virallisiin kilpailuihin Isaksson ei ole osallistunut vuoden 1985 jälkeen.
Sören Isaksson on ammatiltaan upseeri ja on sotilasarvoltaan majuri evp.
Patrick (pyhimys)
thumb|Pyhän Patrickin muistopatsas Irlannissa. Patrick (k. 17. maaliskuuta 461) on Irlannin suojeluspyhimys, jonka ansioksi on nimetty kristinuskon vakiinnuttaminen Irlantiin 400-luvulla. Pyhä Patrick on myös Nigerian suojeluspyhimys sekä insinöörien ja karkotettujen suojeluspyhimys. Hänen muistopäivänsä on 17. maaliskuuta, joka tunnetaan Pyhän Patrickin päivänä. Pyhän Patrickin päivä on Irlannin kansallispäivä, jota juhlitaan, paitsi Irlannissa, myös muualla maailmassa irlantilaisten keskuudessa. Esimerkiksi Yhdysvalloissa Pyhän Patrickin päivää juhlitaan yleensä suurellisesti.
Pyhä Patrick oli luultavasti kotoisin Kilpatrickista Skotlannista. Tosin Patrickin syntymäpaikaksi on myös arveltu Ison-Britannian länsirannikkoa ja Ranskan pohjoisrannikkoa. Hän joutui rosvojen kaappaamaksi ja orjaksi Irlantiin. Orjuudessa hänestä tuli harras kristitty. Hän pakeni, opiskeli luostarissa Ranskassa, palasi käännytystyöhön Irlantiin ja järjesti siellä kirkolliset olot.
Elämä
Perimätietojen mukaan Pyhä Patrick syntyi Kilpatrickissa Skotlannissa lähellä Dumbartonia 385–390 jaa. Hänen alkuperäisen nimensä uskotaan olevan joko Maewyn Succat tai Magonus Sucatus. Patrick syntyi todennäköisesti uskonnolliseen perheeseen, ja hänen isoisänsä oli pappi. Patrick ei kuitenkaan ollut nuorena erityisen uskonnollinen henkilö.
16-vuotiaana Patrickin ryöstivät irlantilaiset merirosvot, jotka myivät hänet Irlantiin Darliadaan nykyiseen Antrimiin paikalliselle heimopäällikölle Michulle orjaksi. Patrick toimi orjuudessa paimenena kuusi vuotta. Sinä aikana Patrick opetteli täydellisesti keltin kielen, jolla loppujen lopuksi käännytti Irlannin kristinuskoon. Patrick perehtyi myös druidismiin tänä aikana orjuuttajansa Michun kautta, joka oli druidipappi.
Perimätiedon mukaan Patrick näki enneunen, jossa Herra ilmestyi hänelle ja käski häntä pakenemaan etelään, jossa tätä odottaisi laiva pakoa varten. Patrick pakeni Wexfordin kaupunkiin, josta hän pakeni veneellä orjuutta Ranskaan. Ranskassa Patrick opiskeli papiksi ja valmistui Lérinsistä. Luostariaikanaan Maewyn vakuuttui siitä, että hänet oli valittu käännyttämään irlantilaiset pakanat kristinuskoon. Hän otti itselleen myös kristillisen Patrick-nimen.
right|120px|thumb|Kolmilehtinen apila, jota pyhä Patrick käytti Pyhän kolminaisuuden symbolina. Irlannissa Patrick sai vastaansa saaren mahtavimman miehen Laoghairen, Taran kuningaskunnan kuninkaan. Maan katoliset tiesivät, että tämän avulla Irlanti pystyttäisiin yhdistämään yhdeksi katoliseksi valtioksi. Legendan mukaan heti ensimmäiseksi Irlantiin saavuttuaan Patrick sytytti kannattajineen valtavan tulen kevään alkamisen merkiksi saadakseen huomiota. Tulen sytyttäminen ennen kuningasta oli nimittäin tuohon aikaan kiellettyä Vihreällä saarella. Saman legendan mukaan Patrick rauhoitti kuninkaan maltillisuudellaan ja oveluudellaan. Patrick selitti kuninkaalle kristinuskon opinkappaleita ja käytti esimerkkinä uskostaan kuuluisaa kolmilehtistä apilaa, josta tuli myöhemmin Pyhän Patrickin ja pyhän kolminaisuuden symboli. Patrickin mukaan kasvilla on vain yksi varsi, mutta kolme erillistä lehden haaraa, jotka edustavat pyhää kolminaisuutta eli Isää, Poikaa ja Pyhää Henkeä, jotka ovat kaikki saman kokonaisuuden erillisiä elementtejä.
Patrickilta tunnetaan kirjoitukset Confessio, kristillinen omaelämäkerta ja kirje Coroticukselle, jossa tuomitaan walesilaiset Irlannin kristittyjen kohtelusta.
Armagh'n kirja (Book of Armagh) on kirjoitettu 800-luvulla ja kuvailee Pyhän Patrickin elämää ja lähetystyötä esikristillisessä Irlannissa.
Post- och Inrikes Tidningar
Post- och Inrikes Tidningar on entinen ruotsalainen sanomalehti ja nykyisin internetsivusto, joka julkaisee virallisia kuulutuksia arkipäivisin vuoden ympäri, paitsi joulu-, juhannus- ja uudenvuodenaattoina.
Valtakunnankansleri Axel Oxenstierna perusti lehden edeltäjän Ordinari Post Tijdenderin vuonna 1645. Hänen tavoitteenaan oli tuoda julki Ruotsin valtion virallisia näkemyksiä ja kuulumisia sekä käyttää lehteä sotapropagandassaan. Vuonna 1760 perustettiin toinen lehden edeltäjistä, Inrikes Tidningar, ja vuodesta 1791 molempia julkaisi Ruotsin akatemia. Vuonna 1821 ne yhdistettiin nykyisen nimen alle, joskin vuosina 1834–1844 lehti oli nimeltään Sveriges Stats-Tidning.
Post- och Inrikes Tidningarissa julkaistaan nykyisin muun muassa virallisia kuulutuksia konkursseista sekä julkisista huutokaupoista. Paperilehtenä sanomalehti lakkasi ilmestymästä vuoden 2007 tammikuussa, kun se muutettiin Internetissä julkaistavaksi verkkolehdeksi. Samalla Ruotsin akatemia myi julkaisuoikeudet Bolagsverketille (virasto, joka huolehtii yritysrekisteristä) vuotuista maksua vastaan, jota käytettiin SAOB-sanakirjan rahoittamiseen.
Kojak
Kojak on yhdysvaltalainen televisiosarja poliiseista, jota tehtiin 118 osaa vuosina 1973–1978 ja 7 tv-elokuvaa 1985–1991. Pääosassa kaljuna rikosetsivä Theo Kojakina oli Telly Savalas. Sarja sijoittui New Yorkiin. Sarjan alussa Kojak poltti ketjussa, mutta myöhemmin hän lopetti tupakoinnin ja alkoi sen sijaan imeskellä tikkukaramelleja joista tuli sarjan tunnus. Savalas palkittiin Emmy-palkinnolla.
Kojak-sarjaa tehtiin uudelleen vuonna 2005, jolloin pääosaa esitti Ving Rhames.
Luettelo ismeistä
Lähteet
&
FS Floréal (F730)
Floréal (runkonumero F730) on Ranskan laivaston 1992 palvelukseen otettu Floréal-luokan fregatti.
Valmistus
Alus tilattiin 1989 Chantiers de l'Atlantiquelta, missä köli laskettiin 2. huhtikuuta 1990. Se laskettiin vesille puolisen vuotta myöhemmin 6. lokakuuta ja otettiin palvelukseen 27. toukokuuta 1992.
Palvelus
Alus oli 2014 palveluksessa kotisatamanaan Port des Galets La Réunionilla.
Richard Matvichuk
Richard Matvichuk (s. 5. helmikuuta 1973 Edmonton, Alberta) on kanadalainen ammattilaisjääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja.
Juniorivuodet
Ennen NHL-uraansa Matvichuk pelasi kolmen vuoden ajan vuosina 1989–1992 Saskatoon Bladesissä WHL-juniorisarjassa. Kaudella 1991–1992 Blades eteni WHL:n loppuotteluihin, joissa Kamloops Blazers vei mestaruuden. Matvichuk sai vuonna 1992 WHL:n parhaan puolustajan palkinnon Bill Hunter Memorial Trophyn ja hänet valittiin liigan itäisen divisioonan tähdistökenttään.
Minnesota North Stars/Dallas Stars
Matvichuk sai NHL-varauksen vuonna 1991, kun Minnesota North Stars varasi hänet numerolla kahdeksan NHL:n varaustilaisuuden ensimmäisellä kierroksella. Ensimmäisellä NHL-kaudellaan, 1992–1993, hän esiintyi North Starsin kokoonpanossa 53:ssa NHL:n runkosarjaottelussa, joissa hän teki kaksi maalia ja antoi kolme maalisyöttöä. Plusmiinustilastossa hän jäi pakkasen puolelle lukemalla –8. Seuraavat kaksi kautta Matvichuk pelasi pääosin Dallas Starsin (North Stars siirtyi vuonna 1993 Dallasiin) silloisessa farmiseurassa, IHL-liigan Kalamazoo Wingsissä, jonka riveissä hän oli pelannut ensimmäiset ottelunsa jo kaudella 1992–1993.
New Jersey Devils
Matvichuk teki kesällä 2004 sopimuksen New Jersey Devilsin kanssa. Seuraava NHL-kausi peruuntui työsulun vuoksi ja hän pääsi pelaamaan ensimmäistä kertaa Devilsin riveissä syksyllä 2005. Starsin riveissä menestynyt puolustaja ei ole saanut Devilsissä samalla tavalla vastuuta kuin entisessä seurassaan. Kaudella 2005–2006 Matvichuk oli eri vaivojen vuoksi sivussa 20:stä runkosarjaottelusta ja monista pudotuspeliotteluista ja kevään 2006 pudotuspelien jälkeen hän palasi NHL-jäille seuraavan kerran keväällä 2007 toivuttuaan vuonna 2006 tehdystä selkäleikkauksesta. Hän pelasi kaudella 2006–2007 yhdessä NHL:n runkosarjaottelussa ja seitsemässä pudotuspeliottelussa. Seuraavalla kaudella Matvichuk pelasi New Jerseyn farmijoukkueessa AHL-liigan Lowell Devilsissä. Syksyllä 2008 hän yritti koesopimuksella Columbus Blue Jacketsiin, muttei mahtunut joukkueeseen.
Yhteenveto
Matvichukilla on ollut NHL-urallaan puolustavan puolustajan rooli. Hän on kuulunut useilla kausilla laukausten blokkaajana NHL:n parhaimmistoon. Plusmiinustilastossa hän on merkkauttanut runkosarjassa kolmea kautta lukuun ottamatta joka vuosi positiivisen lukeman, parhaimmillaan +23 kaudella 1998–1999. Matvichuk on ylittänyt 20:n runkosarjapisteen rajan viidellä kaudella, parhaimmillaan hän on tehnyt 25 tehopistettä, neljä maalia ja 21 syöttöpistettä, runkosarjakaudella 1999–2000.
Sapi
Sapi on safarialue Zimbabwessa, eteläisessä Afrikassa. Se sijaitsee Sambesi-joen varrella, Mana Poolsin kansallispuiston naapurissa. Sapin pinta-ala on 118 000 ha. Sinne järjestettiin aikaisemmin metsästysmatkoja, mutta alue on nykyisin muutettu pelkästään suojelu- ja matkailualueeksi.
Sapi on Unescon maailmanperintökohde yhdessä Mana Poolsin kansallispuiston ja Cheworen safarialueen kanssa.
Dublinin lentoasema
Dublinin lentoasema  on Irlannin vilkkain lentoasema. Noin 20 miljoonaa matkustajaa kulkee sen kautta vuosittain. Lentoasema sijaitsee Dublinin kreivikunnassa 10 kilometriä Dublinin kaupungista pohjoiseen.
Dublinin lentoasema on Irlannin kansallisen lentoyhtiön, Aer Lingusin, ja Euroopan suurimman halpalentoyhtiön, Ryanairin, tukikohta.
Tietoja
=== Vilkkaimmat reitit (2017) ===
Stephen Gallacher
thumb|Gallacher vuonna 2014 Stephen James Gallacher (s. 1. marraskuuta 1974 Dechmont ) on skotlantilainen golfaaja. Vuonna 1995 ammattilaisuransa aloittanut Gallacher on voittanut yhteensä neljä ammattilaisturnausta.
Gallacher valittiin Euroopan joukkueeseen vuoden 2014 Ryder Cupiin.
BMW Sauber F1.06
BMW Sauber F1.06 oli saksalaisen Willy Rampfin suunnittelema Formula 1 -auto, jota BMW Sauber käytti kaudella 2006. Autoa ajoivat saksalainen Nick Heidfeld ja kanadalainen Jacques Villeneuve, joka korvattiin Unkarin GP:stä lähtien puolalaisella Robert Kubicalla. Auto käytti Michelinin renkaita ja Petronasin polttoainetta. Auto painoi 600 kg kuljettajan ja nesteiden kanssa. Autossa oli Magneti Marellin elektroniikka ja Brembon ja Carbonen yhteistyössä valmistamat jarrut.
Autolla saavutettiin ensimmäiset MM-pisteet kauden toisesta kilpailusta, Malesian GP:stä, jossa Villeneuve ajoi autolla seitsemänneksi. Seuraavassa kilpailussa, Australian GP:ssä, molemmat kuljettajat ylsivät pisteille Heidfeldin ajaessa autolla neljänneksi ja Villeneuven kuudenneksi. Pisteettömän kilpailun jälkeen Villeneuve pääsi pisteille, kun hän oli Euroopan GP:n kahdeksas. Heidfeld ajoi puolestaan kahdeksanneksi Espanjan GP:ssä. Monacon GP:ssä Heidfeld oli seitsemäs. Hän uusi sijoituksensa Britannian ja Kanadan GP:ssä, joista ensimmäisessä Villeneuve ylsi kahdeksanneksi. Pisteettömän kilpailun jälkeen Ranskan GP:ssä Heidfeld ylsi pisteille ollen tällä kertaa kahdeksas. Seuraavana ajetun Saksan GP:n jälkeen Villeneuven kerrottiin loukkaantuneen ja hänet korvattiin Kubicalla. Autolla saavutettiin talin ensimmäinen palkintosijoitus sateisessa Unkarin GP:ssä, jossa Heidfeld sijoittui kolmanneksi. Kisassa autolla debytoi Kubica ja hän sijoittui seitsemänneksi, mutta hylättiin myöhemmin alipainoisen auton vuoksi. Autolla saavutettiin toinen palkintosija Italian GP:ssä Kubican ajettua kolmanneksi. Samassa kilpailussa Heidfeld ajoi autolla kahdeksanneksi. Heidfeld ylsi vielä pisteille Kiinan ja Japanin GP:ssä, joista ensimmäisenä mainitussa hän oli seitsemäs ja jälkimmäisessä kahdeksas. Kauden viimeisestä kilpailusta, Brasilian GP:stä, autolla ei saavutettu pisteitä, kun Heidfeld keskeytti ja Kubica ajoi yhdeksänneksi.
Autolla saavutettiin BMW Sauberin ensimmäiset palkintosijat ja 36 pistettä. Sillä yllettiin viidennelle sijalle valmistajien MM-sarjassa.
Saavutukset
Palkintosijat
Untaš-Napiriša
thumb|180px|Untaš-Napiriša [[steela Tšogha Zanbilista Louvren taidemuseossa]] Untaš-Napiriša oli Elamin, nykyisen Iranin alueella sijainneen valtion, kuningas noin vuosina 1275–1240 eaa. Hän oli edellisen kuninkaan Humban-Umenan poika. Untaš-Napirišan alkuperäinen nimi oli Untaš-Humban, mutta vaihtoi nimensä Napirišaniksi, joka tarkoitti elamiksi "mahtava jumala".
Untaš-Napiriša tunnetaan nykyään parhaiten Tšogha Zanbilin rakentajana. Hänen kuolemansa jälkeen rakennustyöt keskeytyivät, mutta Tchogha Zanbilia käytettiin silti monen sadan vuoden ajan, kunnes assyrikuningas Assurbanipal tuhosi sen 640 eaa. Epäillään, että Untaš-Napirišan tavoitteena oli luoda Susaa korvaamaan uusi uskonnollinen keskus, joka yhdistäisi Elamin vuoristoseudun ja alamaiden jumalat. Tätä osoittaisivat suuri määrä temppeleitä ja pienempiä pyhäkköjä Tchogha Zanbilissa.
Jatkosodan asemasotavaihe
Jatkosodan asemasotavaihe alkoi joulukuussa 1941 jatkosodan hyökkäysvaiheen jälkeen ja päättyi kesäkuussa 1944, kun Neuvostoliitto aloitti suurhyökkäyksen.
Asemasotavaiheen kokonaisuudessaan Suomen rintamalla on katsottu alkaneen 9. joulukuuta 1941. Asemasotavaiheen alkuun vaikutti Suomen pelko siitä, että Yhdistynyt kuningaskunta julistaa Neuvostoliiton toivomuksesta sodan Suomelle, minkä Englanti tekikin joulukuussa 1941. Suomen haasteeksi muodostui myös diplomaattisten suhteiden säilyttäminen Yhdysvaltoihin, koska Japani oli hyökännyt 7. joulukuuta 1941 Pearl Harboriin, joka oli Yhdysvaltain laivastotukikohta Havaijilla, ja Saksan valtakunta oli julistanut Yhdysvalloille sodan 12. joulukuuta, mikä asetti Suomen aseman kyseenalaiseksi, koska Suomi taisteli Neuvostoliittoa vastaan Saksan rinnalla.
Ranskan vanhat vaakunat
Ranskan kuningaskunnassa ja keisarikunnassa on käytetty yleisesti valtion ja hallitsijan yhteisiä symboleja, vaakunoita. Myös joissain eri tasavaltojen vaiheissa on ollut käytössä vaakunatunnuksia tai niihin verrattavissa olevia muita tunnuskuvioita, mutta yleensä Ranskan tasavalta kokee vaakunat aristokratiaan viittaavaksi taiteeksi, eikä se ole panostanut vaakunataiteeseen.
Ranskalla vanhana valtiona on ollut monia eri symboleja: mehiläinen, Pyhä Ampulli, Or-y-flamme-lippu, Jeanne d'Arc, Marianne, Gallian kukko, trikolori-lippu ja yleensä kuninkuuteen liittyvät regaalit. Kirjoitettuna tunnuksena on usein toiminut motto Liberté, Égalité, Fraternité; Vapaus, Tasa-arvo, Veljeys.
Edison (elokuvateatteri)
pienoiskuva|Edison ja näkymä sen sisäpihalle vuonna 1975. Edison oli vuosina 1915–1975 Helsingin Yrjönkadulla toiminut elokuvateatteri. Yrjönkatu 10:ssä on toiminut elokuvateatteri vuodesta 1910. Lyyra-nimisen teatterin avasi piharakennukseen Hjalmar V. Pohjanheimo, joka esitti siinä tuottamiaan mykkäelokuvia.
Teatterin nimeksi tuli Edison vuonna 1915. Vuosina 1975–2005 siinä toimi Diana, joka esitti erityisesti laatuelokuvia. Sen jälkeen siinä toimi lastenelokuvia esittänyt Lasten Cinema, joka meni konkurssiin vuonna 2011. Tila on myös lastenteatteri Unga Teaternin käytössä.
Saliin mahtuu sata katsojaa. Projektoria ei ole digitalisoitu. Kaksisataaneliöisen salin omistaa taloyhtiö.
Niskasjärvi
Niskasjärvi on Pirkanmaalla Juupajoen Kopsamon lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 2,4 hehtaaria ja se on 200 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Se sijaitsee Muhujärven länsipuolella Lauttasen vieressä pienten mäkien välisessä painaumassa. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 600 metriä ja sen rannat ovat metsämaata. Etelärannalla on vapaa-ajan asunto. Sinne tulee tie Sahrajärveltä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Leppähampaanjoen valuma-alueella (35.75), jonka Sahajoen valuma-alueeseen (35.756) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 126,4 metriä mpy. Järveen ei tule muualta ojia ja sen laskuoja laskee Lauttaseen. Ojalla on pudotusta 0,8 metriä. Vesireitti jatkuu Muhujärveen ja edelleen Sahajokeen.
Historiaa
Vuoden 1957 peruskartassa järven rannassa oli maatila, jonka pellot ulettuivat molemmille järven rannoille. Vuoden 1977 kartassa oli pellot jo metsitetty.
Kaamos (televisiosarja)
Kaamos oli tuotannossa ollut suomalainen kahdeksanosainen rikossarja, joka piti julkaista Nelonen Median Ruutu-suoratoistopalvelussa toukokuussa 2019. Sarjassa 40-vuotias Málagassa asuva Europolin rikostutkija, Julius, oli palaamassa Utsjoelle hautaamaan äitiään, mutta joutuukin keskelle rikosvyyhtiä. Sarjan pääosanäyttelijöiksi oli kiinnitetty Kai Vaine, Armi Toivanen ja Kari Väänänen. Muissa rooleissa olisivat esiintyneet Tiina Pirhonen, Ilkka Heiskanen, Janne Kataja, Matti Onnismaa ja Hildá Länsman. Sarjaa ohjasivat Akseli Tuomivaara ja Lauri Haukkamaa. Käsikirjoitus oli Lassi Vierikon ja Petja Lähteen.
Kaamoksen kokonaisbudjetti oli yli kaksi miljoonaa euroa. Nelosen silloinen kotimaisten ohjelmien päällikkö Unne Sormunen kertoi marraskuussa 2018 sarjan julkistuksen yhteydessä, sen olevan jaksokohtaiselta panostukseltaan yhtiön suurimpia tuotantoja. Sarjan rahoituksesta vastasivat Nelosen lisäksi kansainvälinen myyntiagentti DRG ja suomalainen yksityinen rahasto.
Tuotannon vaikeudet
Sarjan kuvaukset alkoivat Utsjoella tammikuussa 2019. Kuvaukset ehtivät kestää viisi viikkoa ennen kuin tuotantoyhtiö Mogul Movies keskeytti ne. Tuotantoyhtiöllä oli maksamattomia palkkoja ja laskuja Suomen Kuvalehden mukaan yli 100 000 euron arvosta. Tuottajana toimineen Markos Annalan mukaan suunnitelmissa ei ollut osattu varautua arktisten kuvausolosuhteiden tuomiin haasteisiin. Tuotannon kaatumiseen vaikutti tuottajan mukaan myös ulkomaalaisen rahoittajan vetäytyminen projektista kesken kaiken.
Sarjan suomalais-latvialaiseen tuotantotiimiin kuului 55 henkeä. Utsjoelle sijoittuneet kohtaukset saatiin kuvattua, mutta seuraavaksi suunnitellut studiokuvaukset Helsingissä eivät koskaan alkaneet.
Kesäkuussa 2019 sarjan tuotantoyhtiönä toiminutta Mogul Moviesia haettiin konkurssiin maksamattomien verojen vuoksi. Samaan aikaan tuotantoyhtiöllä oli maksamattomia laskuja jo yli 225 000 euron edestä sekä lukuisia maksuhäiriöitä ja luottotietomerkintöjä.
Kerron Clement
Kerron Clement (s. 31. lokakuuta 1985 Port of Spain, Trinidad) on yhdysvaltalainen yleisurheilija, jonka päämatka on 400 metrin aitajuoksu.
Plaza Hotel
thumb|Plaza Hotelin julkisivua Central Parkista katsottuna. Plaza Hotel on New Yorkissa, Viidennen avenuen ja eteläisen Central Parkin kulmalla sijaitseva kuuluisa, ylellinen 19-kerroksinen hotelli. Se avattiin 1. lokakuuta 1907. Hotelli on kuuluisuuksien suosima, ja se on toiminut kuvauspaikkana monessa elokuvassa. Vuonna 1969 New Yorkin kaupungin maamerkkikomissio antoi sille maamerkin aseman.
Kerron Clement
Clement sai Yhdysvaltain kansalaisuuden 21. kesäkuuta 2004. Myöhemmin samana vuonna hän voitti NCAA-mestaruuden 400 metrin aidoissa. Hän voitti Grosseton nuorten MM-kisoissa 400 metrin aidoissa kultaa ajalla 48,51. Samoissa kisoissa hän oli Yhdysvaltain ankkuri 4 × 400 metrin viestijuoksujoukkueessa, joka voitti MM-kultaa uudella nuorten maailmanennätysajalla 3.01,09. Vuonna 2005 Clement voitti sisäratojen NCAA-mestaruuden 400 metrin juoksussa uudella ME-ajalla 44,57. Hän voitti samana vuonna 400 metrin aidoissa NCAA-mestaruuden sekä Yhdysvaltain mestaruuden. Jälkimmäisissä kilpailuissa hän juoksi ajan 47,24, joka jäi kauden kärkiajaksi. Helsingin MM-kisoissa Clement sijoittui neljänneksi.
Plaza Hotel
Historia
Plaza Hotelin rakennuttivat Bernhard Beinecke, Fred Sterry ja Harry S. Black tontille, aiemman, noin 15 vuotta vanhan samannimisen hotellin tilalle. Rakennustyöt kestivät kaksi vuotta ja maksoivat silloisessa rahassa 12 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria. Rakennuksen ulko- ja sisätilojen suunnittelussa otettiin mallia ranskalaisista palatseista, ja pääsuunnittelijana toimi Henry Janeway Hardenbergh. Hotellista haluttiin tehdä maailman hienostunein, ja sinne tilattiin muun muassa 1 650 kristallikruunua.
Kerron Clement
Clement oli mukana 11. helmikuuta 2006 juoksemassa 4 x 400 metrin viestijoukkueessa, joka ajallaan 3.01,96 alitti voimassa olevan sisäratojen maailmanennätyksen. Ennätystä ei kuitenkaan hyväksytty tekemättä jääneiden epo-testien takia. Samana vuonna hän voitti Yhdysvaltain mestaruuden kauden kärkiajalla 47,39 ja kauden lopussa yleisurheilun maailmancupin.
Plaza Hotel
Historia
Plaza Hotel majoitti alkuun ensisijaisesti lähinnä varakkaita yhdysvaltalaisia. Huomattavan ja tunnetun yhdysvaltalaisen Vanderbiltin suvun edustajat herra ja rouva Alfred Gwynne Vanderbilt olivat ensimmäisiä, jotka kirjautuvat sisään hotelliin. Nykyään heidän kunniakseen hotellissa on ylellinen ja loistokkaasti sisustettu Vanderbilt-sviitti, jossa on muun muassa kolme makuuhuonetta ja joka on yleensä valtionpäämiesten, kuninkaallisten ja muiden tärkeiden vieraiden käytössä.
Kerron Clement
Osakan MM-kilpailuissa vuonna 2007 Clement voitti 400 metrin aitajuoksun kultaa 0,4 sekunnin erolla Felix Sáncheziin. Hän voitti kultaa myös 4×400 metrin viestissä juostuaan Yhdysvaltain joukkueessa alkuerissä. Pekingissä 2008 Clement voitti hopeaa 400 metrin aitajuoksussa. Yhdysvallat hallitsi matkaa, sillä voittaja Angelo Taylor ja pronssimitalisti Bershawn Jackson olivat myös Yhdysvalloista. Pitkässä viestissä Clement sai kultamitalin juostuaan alkuerissä Yhdysvaltain joukkueessa.
Plaza Hotel
Omistajanvaihdokset
Hotellin osti 1988 yhdysvaltalainen multimiljonääri Donald Trump 407,5 miljoonalla Yhdysvaltain dollarilla, ja hän totesi tuolloin ostaneensa mestariteoksen, eräänlaisen Mona Lisan, ja kehui ostoaan hienoimmaksi liiketoimekseen.
Kerron Clement
Clement uusi maailmanmestaruutensa Berliinin MM-kilpailuissa 2009 ajalla 47,91 s, ja oli myös mukana kultaa voittaneessa Yhdysvaltain joukkueessa 4×400 metrin viestijuoksussa. . Dohan sisäratojen MM-kilpailuissa 2010 hän juoksi 4 × 400 metrin viestin alkuerissä, ja sai kultamitalin kun Yhdysvaltain joukkue voitti eri kokoonpanolla loppukilpailun. Daegun MM-kisoissa 2011 hän karsiutui välierissä. Hän sijoittui 400 metrin aitajuoksussa kahdeksanneksi sekä Lontoon olympialaisissa 2012 että Moskovan MM-kilpailuissa 2013. Pan-Amerikan kisoissa 2015 hän sijoittui 400 metrin aitajuoksussa neljänneksi ja saavutti 4 × 400 metrin viestissä pronssia. Pekingin MM-kilpailuissa 2015 hän sijoittui 400 metrin aitajuoksussa neljänneksi. Hän voitti Yhdysvaltojen-mestaruuden 2016. Rion olympialaisissa 2016 Clement voitti kultaa 400 metrin aitajuoksussa ajalla 47,73. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän saavutti 400 metrin aitajuoksussa pronssia ajalla 48,52.
Plaza Hotel
Omistajanvaihdokset
Trump kuitenkin myi hotellin eteenpäin vuonna 1995 prinssi Al-Waleed bin Talalille ja Millennium & Copthorne Hotelsille, jotka puolestaan myivät sen 657 miljoonalla Yhdysvaltain dollarilla Elad Propertiesille vuonna 2004. Elad Properties sulki hotellin 30. huhtikuuta 2005 entisöidäkeen sen. Entisöinnin jälkeen hotellissa oli 282 hotellihuonetta, ja se siirtyi Fairmont Hotels and Resortsin käsiin. Hotelli aukesi uudestaan asiakkaille maaliskuussa 2008.
Kerron Clement
Clement on voittanut IAAF:n yleisurheilufinaalissa 400 metrin aitajuoksun 2008 ja 2009 sekä sijoittunut toiseksi 2007.
Plaza Hotel
Elokuvissa
Plaza Hotel on toiminut useiden elokuvien kuvauspaikkana. Tärkeimmät roolit olivat seuraavissa elokuvissa:
Krokotiilirockista Kaipuuseen
Krokotiilirockista kaipuuseen – 32 pientä ja suurta hittiä 1971–2007 on suomalaisen rock-laulaja Muskan kolmas ja tähän mennessä kattavin kokoelma-albumi. Se julkaistiin 18. huhtikuuta 2007.
Saint-Étienne
Saint-Étienne on Loiren departementin pääkaupunki Kaakkois-Ranskassa. 50 kilometrin päässä Lyonista lounaaseen sijaitseva kaupunki on tärkeä kivihiilialueen keskus. Saint-Étienne on saanut nimensä ensimmäisen kristityn marttyyrin Stefanuksen mukaan.
Saint-Étiennen väkiluku on 40 vuodessa vähentynyt yli 40 000:lla; vuonna 2006 se oli 177 480 ja esikaupungit mukaan luettuina yli 400 000.
Mao (täsmennyssivu)
Mao tarkoittaa seuraavia asioita:
Porin Palloseura
Porin Palloseura (lyh. PoPS) on vuonna 1968 perustettu porilainen palloilulajien erikoisseura, jolla ei ole ollut aktiivista toimintaa 1980-luvun jälkeen. Seura on kuitenkin edelleen yhdistysrekisterissä. Lajivalikoimaan on kuulunut jalkapallo, jääpallo, lentopallo ja jääkiekko. Jalkapallotoiminta edustusjoukkueen osalta päättyi jo vuonna 1973.
Mario Andreacchio
thumb|Mario Andreacchio Mario Andreacchio (s. 1. tammikuuta 1955 Leigh Creek) on australialainen elokuvaohjaaja. Hän on valmistunut Flindersin yliopistosta.
Porin Palloseura
Jääkiekkoa PoPS pelasi parhaimmillaan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Maakuntasarjassa 1960- ja 1970-lukujen vaihteessa. Lentopallotoiminta loppui vuonna 1985, jolloin PoPS:n lentopalloilijat yhdistyivät Porin Pyrinnön lentopallojaoston kanssa ja muodostivat uuden Pori Lentis -nimisen seuran.
Jalkapallo
Porin Palloseura perustettiin vuonna 1968 Porin Karhujen ja RU-38:n fuusion jälkimainingeissa. Nimeksi oli alun perin tarkoitus tulla Porin Pirut, mutta sitä ei hyväksytty yhdistysrekisteriin. Alkuaikoina oli käytössä myös lyhenne PPS.
Mario Andreacchio
Andreacchion ohjaama Captain Johnno voitti vuonna 1988 kansainvälisen Emmy-palkinnon. Muihin ohjauksiin kuuluvat Paratiisin värit (2003) ja Napoleon (1995).
Porin Palloseura
Jalkapallo
Edustusjoukkue aloitti pelaamisen kaudella 1969 Satakunnan piirin Aluesarjasta, joka oli tuolloin neljänneksi korkein sarjataso. Valmentajana toimi entinen maajoukkuemaalivahti Matti Jokinen. Joukkue koostui lähinnä entisistä RU-38:n pelaajista, jotka eivät olleet mahtuneet mukaan seurafuusiossa syntyneen Ässien edustusjoukkueeseen. Mukana oli myös jääkiekkoilijoita RU-38:n vuoden 1967 Suomen mestaruuden voittaneesta joukkueesta. Tunnetuin PoPS:ssa pelannut jääkiekkoilija oli maajoukkueessakin yli 200 kertaa esiintynyt maalivahti Jorma Valtonen.
PoPS nousi nopeasti toiseksi korkeimmalle sarjatasolle kaudeksi 1972 ja taisteli jopa noususta Mestaruussarjaan. Seuralla ei kuitenkaan tiettävästi ollut halua nousta pääsarjaan ja lopulta sijoitukseksi Suomensarjan länsilohkossa tuli toinen.
1973 PoPS pelasi vielä uudessa I divisioonassa sijoittuen 12 joukkueen sarjassa kymmenenneksi ja pudoten sarjaporrasta alemmas. Tämän jälkeen PoPS:n kilpailutoiminta jalkapallossa ilmeisesti päättyi. Joukkueen riveissä esiintyi myös pelaajia, jotka olivat voittaneet A-nuorten jalkapallomestaruuden Ässissä vuonna 1970. Heitä olivat muun muassa Pertti Lundell sekä TV-toimittajana myöhemmin tunnetuksi tullut Juha Granath.
Jääpallo
Porin Palloseura pelasi jääpallon suomensarjassa 1960-70 -lukujen vaihteessa kaksi kautta. PoPS:n paras sijoitus oli kaudelta 1969-70, jolloin se voitti Suomensarjan länsilohkon ja eteni SM-sarjakarsintaan. Karsinnoissa se kuitenkin hävisi kaikki ottelunsa suurinumeroisesti. PoPS lopetti jääpallon vuonna 1971, ja pelaajat siirtyivät Porin Narukerään. PoPS:aa edustivat muun muassa myöhemmin pitkän uran erotuomareina tehneet Kalevi Ruuttu jääpallossa ja Pertti Juhola jääkiekossa.
Sachsenhausenin keskitysleiri
1933–1934 – SA-joukkojen Oranienburgin keskitysleiri
pienoiskuva|Uusien vankien erä SA:n tarkastuksessa 1933. Sachsenhausen sai alkunsa 21. maaliskuuta 1933, vain pari kuukautta natsien valtaantulon jälkeen, kun SA-joukot perustivat keskitysleirin Oranienburgin keskustassa sijaitsevalle tyhjälle tehdasalueelle. Aikaisemmin paikalla oli sijainnut olutpanimo. SA-joukot toivat leirille lähinnä berliiniläisiä ”poliittisesti epäilyttäviä” henkilöitä, kuten natseja vastustaneita poliitikkoja, radio- ja lehtitoimittajia, kirjailijoita, kommunisteja ja sosiaalidemokraatteja. Leirillä oli jo myös juutalaisia. Oranienburgin keskitysleiri ei ollut vielä tuhoamisleiri. Tosin jo tuolloin vankeja pidettiin nälässä ja heitä kohdeltiin epäinhimillisesti. Vartijoiden väkivallan uhreina kuoli ainakin 16 vankia.
Oranienburgin leirin sijainti oli keskitysleiriksi hyvin julkisella paikalla. Paljon käytetty tie pohjoisesta Berliiniin kulki leirin vierestä. Aidat olivat matalat, joten ohikulkija saattoi hyvinkin jäädä tarkkailemaan leirin elämää. Lisäksi vankeja vietiin ulkopuolelle töihin ja heistä joitakin pääsi pakenemaan. Karanneet vangit levittivät leiristä tietoa ulkomailla, mutta heidän paljastuksiinsa ei juuri reagoitu. Lisäksi propagandaministeriö kuvasi leiristä leppoisan ”dokumenttielokuvan” hälventääkseen epäluuloja kotimaassa ja ulkomailla.
Vuonna 1934 SA-joukot muuttuivat vainoajista vainotuiksi pitkien puukkojen yönä. SS-kenraali Theodor Eicke miehineen valtasi ja sulki leirin ja lähetti vangit Lichtenbergin leirille. Oranienburgin leiri jätettiin tyhjäksi varaleiriksi, joka otettaisiin tarpeen vaatiessa käyttöön. Varaleiriä ei tarvittu, vaan kaupunkiin rakennettiin uusi SS:n hallitsema keskitysleiri Sachsenhausenin kaupunginosaan.
1936–1945 – SS:n Sachsenhausen
pienoiskuva|Sachsenhausenin portti, "A-torni" pienoiskuva|vasen|200px|Osa kenkien testausrataa, jota Schuhläuferkommando kulki. (kuva 2005) pienoiskuva|Teloituspylväitä, joihin ammuttavat vangit sidottiin, sellaisina kuin ne tänäkin päivänä ovat. Pylväät olivat sitä varten, että niihin saatiin ripustettua vangit käsistään, jotka oli sidottu selän taakse. pienoiskuva|vasen|Venäläisiä sotavankeja 1941. pienoiskuva|200px|Vankeja pakkotyössä rakentamassa rautatietä 1940. Kesä 1936 Oranienburgissa oli lämmin, jopa kuuma varsinkin Emslandin keskitysleiriltä tuoduille vangeille. Heidän tehtävänään oli rakentaa kokonaan uusi ja moderni mallileiri SS:n omien arkkitehtien suunnitelmien mukaan. Uuden leirin tuli olla alistava jo pelkän ulkonäkönsä puolesta. Leiri oli kolmion muotoinen, jonka rakennuksien rivistöt muodostivat sisäänkäyntiä ”A-tornia” kohti osoittavia kehiä. Monien muiden keskitysleirien tavoin A-tornin portissa luki motto: ”Arbeit macht frei” - Työ vapauttaa. Sachsenhausen oli merkittävä leiri myös siksi, että siellä toimi kaikkien Saksan valtakunnan keskitysleirien keskushallinto. Useiden vuosien ajan siellä työskenteli SS-Hauptsturmführer Rudolf Höss, joka myöhemmin toimi Auschwitzin keskitysleirin päällikkönä.
SS:n johtaman Sachsenhausenin toiminta-aikana keskitysleirillä oli vangittuna yli 200 000 ihmistä. Kuten SA-joukkojen Oranienburg-leirissä ensimmäiset vangit kuuluivat kansallissosialistien vastustajiin, joita seurasivat juutalaiset ja muut rodullisesti ala-arvoisiksi luetellut. Toisen maailmansodan syttymisestä lähtien Sachsenhauseniin tuotiin vankeja Saksan vaikutuspiiriin kuuluneista maista. Rodullisten ja poliittisten vankien lisäksi sinne vietiin myös sotavankeja sekä itä- että länsirintamalta.
Yksi Sachsenhausenin erityispiirteistä oli “Schuhläuferkommando”, kenkien testausyksikkö. Tämän vangeista koostuneen yksikön tehtävänä oli kävellä ja juosta päivät läpeensä erityisesti suunnitellulla eri materiaaleista koostuvalla radalla testaten sotilaskäyttöön suunniteltuja kenkiä. Alun perin matka oli noin 26 kilometriä päivittäin, mutta myöhemmin matka nostettiin 40 kilometriin. Vankien piti kantaa päällään täyttä kenttävarustusta, jotta olosuhteet olisivat olleet mahdollisimman pitkälle sotaa vastaavat.
Vaikka Sachsenhausen luokitellaan ensisijaisesti työleiriksi, siellä murhattiin kymmeniä tuhansia ihmisiä. Esimerkiksi vuonna 1941 yli 12 000 venäläistä sotavankia ja juutalaista murhattiin testattaessa joukkotuhoamiseen tarkoitettuja kaasutusautoja. Uhrit kuolivat tauteihin, hoidon puutteeseen, nälkään, väsymiseen, kylmään, joukkoteloituksiin, pahoinpitelyihin ja vuodesta 1942 lähtien heitä tapettiin myös kaasukammiossa, joka oli sijoitettu A-tornia mukaillen nimettyyn rakennukseen Asema Z. Sen nimellä viitattiin aakkoston viimeiseen kirjaimeen, joka tarkoitti vankien viimeistä rakennusta keskitysleirillä. Natsit yrittivät piilottaa todisteita massamurhasta läheiseen kanavaan, kuitenkin vielä neuvostojoukkojen saapuessa paikalle, löydettiin tonneja tuhkaa ja luita.
Operaatio Bernhard
Himmlerin käskystä SS-Sturmbannführer Bernhard Krüger perusti Sachsenhausenin vangeista rahanväärennösyksikön, jota myöhemmin täydennettiin muilta leireiltä tuoduilla vangeilta. Vangit valmistivat lähes täydellisesti väärennettyjä 5, 10, 20, ja 50 punnan seteleitä lähes yhdeksän miljoonaa kappaletta. Leirillä painetun rahan arvo oli yhteensä 134 610 810 puntaa. Operaatio Bernhardin tarkoitus oli horjuttaa Yhdistyneen kuningaskunnan taloutta kasvattamalla maan inflaatiota. Rahat aiottiin pudottaa lentokoneista Britannian yllä, mutta suunnitelmasta luovuttiin sen epävarmuuden vuoksi. Raha käytettiin sen sijaan strategisten tarvikkeiden hankkimiseen ulkomailta sekä Saksan ulkopuolella toimivien agenttien palkkioihin.
Vuoden 1945 alussa yksikkö keskittyi Yhdysvaltain dollareihin, mutta ei ehtinyt valmistaa yhtään kokonaista seteliä, ennen kuin RSHA keskeytti hankkeen. Vihollisen edettyä Saksan maaperälle väärennysyksikköä siirreltiin muille leireille ennen sodan loppua. Yksikkö vapautui vihdoin 6. toukokuuta 1945, kun yhdysvaltalaiset joukot vapauttivat Ebenseen alaleirin.
Itävaltalainen, vuoden 2007 parhaan vieraskielisen elokuvan Oscar-palkinnon voittanut Väärentäjä on filmatisointi operaatio Bernhardista.