cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Istanbulin sopimus
Suomessa
Suomi allekirjoitti Istanbulin sopimuksen (53/2015) 11. toukokuuta 2011 ja hyväksyi sen 17. huhtikuuta 2015. Sopimus astui voimaan Suomessa 1. elokuuta 2015.
Toteuttaminen
Osana sopimuksen voimaansaattamista Suomi lisäsi vuonna 2014 rikokseksi vainoamisen (Istanbulin sop. §34).
Suomessa on sopimuksen vastaisesti lupa sterilisoida henkilö "painavista syistä" vasten hänen tahtoaan, jos hän on sairauden vuoksi on pysyvästi kykenemätön ymmärtämään steriloimisen merkityksen (esimerkiksi kehitysvamman vuoksi) ja hänen laillinen edustajansa hakee hänelle pakkosterilointia a. koska hänen lapsensa olisivat luultavasti vaikeasti sairaita tai ruumiiltaan viallisia b. raskaus vaarantaisi hänen terveytensä c. hänen sairautensa tai siihen verrattava syy rajoittaisi vakavasti hänen kykyään hoitaa lapsia.
Suomen turvakotien määrä ei täyttänyt sopimuksen vaatimusta heinäkuussa 2017.
Amnestyn Suomen osasto kampanjoi vuosia, jotta Suomeen perustettaisiin naisiin kohdistuvan väkivallan vastaista työtä koordinoiva elin. Istanbulin sopimuksessa velvoite kirjattiin artiklaan 10.
Istanbulin sopimus korostaa sitä, että seksuaalirikoksen tunnusmerkkinä käytetään suostumuksen puutetta, kun taas nykyinen Suomen lainsäädäntö määrittelee raiskauksen käytetyn ruumiillisen väkivallan kautta. Vuonna 2014 myös Suomen perustuslakivaliokunta totesi lausunnossaan (6/2014 vp), että suostumuksen puuttumiseen perustuva kirjoittamistapa korostaisi raiskauksen luonnetta seksuaalisen itsemääräämisoikeuden loukkauksena ja että jatkossa on syytä arvioida mahdollisuudet kehittää raiskauksen tunnusmerkistöä siihen suuntaan.
Sopimuksen edellyttämät matalan kynnyksen tukikeskukset puuttuivat Suomesta. Helmikuussa 2016 Suomeen alettiin suunnitella sopimuksen mukaista matalan kynnyksen tukikeskusta raiskausten ja muun seksuaalisen väkivallan uhreille. Sopimuksen mukaan tukikeskuksessa uhrin tulee saada "yhdestä ja samasta paikasta" erityistukea, kuten oikeustieteellinen tutkimus, traumatuki, psykologinen neuvonta ja terapia. Alustavien suunnitelmien mukaan keskus sijoitettaisiin jonkin suuren sairaalan yhteyteen, jotta esimerkiksi oikeuslääketieteelliset näytteet voidaan ottaa. Suomi perusti viimeisenä Pohjoismaana keskuksen (Seksuaalisen väkivallan uhrien tukikeskus Seri) 29. toukokuuta 2017 Helsingin Naistenklinikalle. Tuen piirissä ovat vain pääkaupunkiseudun kuntien asukkaat. Keskus auttaa yli 16-vuotiaita seksuaalirikoksen uhreja kuukauden sisällä tapahtuneesta. Sinne pääsee ilman lähetettä tai rikosilmoituksen tekemistä. Samanlaisia tukikeskuksia on tarkoitus perustaa myöhemmin muualle Suomeen.
FS Chasseloup-Laubat (1893)
Chasseloup-Laubat oli Ranskan laivaston vuonna 1893 vesillelaskettu Friant-luokan panssarikansiristeilijä.
Valmistus
Alus tilattiin Cherbourgin laivastontelakalta ja sen köli laskettiin kesäkuussa 1891. Alus laskettiin vesille 17. huhtikuuta 1893 ja se otettiin palvelukseen vuonna 1895.
Palvelus
Aluksen aseistus riisuttiin vuonna 1913. Ensimmäisessä maailmansodassa se oli Korfulla vedenpuhdistusasemana tislaten juomavettä merivedestä. Alus myytiin romutettvaksi vuonna 1920.
Norbulingka
thumb|Sho Dun-festivaali Norbulingkassa. Norbulingka (tiib. ནོར་འུ་གླིང་ཀ་, Nor-bu-gling-ka) on palatsi ja sitä ympäröivä puisto Lhasassa, Tiibetissä. Se toimi dalai-laman kesäasuntona 1780-luvulta Kiinan Tiibetin valtaukseen 1950-luvulle. Puiston rakennutti seitsemäs dalai-lama 1750-luvulla ja kesäasunto siitä tuli kahdeksannen dalai-laman aikana.
Norbulingkassa on myös eläintarha, jonka alkuperäinen tarkoitus oli säilyttää eläimiä, joita dalai-lamalle oli lahjoitettu. Heinrich Harrer auttoi 14. dalai-lamaa rakennuttamaan palatsiin elokuvateatterin 1950-luvulla.
Aiheesta muualla
29.65389°N, 91.09167°W
Yrjö Antila
Yrjö Iisakki (Yrjö I.) Antila (17. helmikuuta 1894 Ilmajoki – 28. kesäkuuta 1958 Ilmajoki) oli suomalainen maanviljelijä, joka toimi Kansallisen Kokoomuksen kansanedustajana Vaasan läänin eteläisestä vaalipiiristä vuosina 1945–1951.
Ura
Antila suoritti kansakoulun jälkeen opintoja myös kansanopistossa ja maamieskoulussa. Hän työskenteli maanviljelijänä ja toimi myös hengellisenä puhujana. Kunnallispolitiikassa Antila oli mukana toimien Ilmajoella sekä kunnanvaltuustossa että kunnanhallituksessa. Hän oli presidentin valitsijamies vuoden 1950 vaaleissa.
Yksityiselämä
Antilan vanhemmat olivat maanviljelijä ja Kokoomuksen kansanedustaja Juho Erkki Antila ja Maria Margaretha Vuorenmaa. Antila oli naimisissa Edla Katariina Kortesmäen kanssa vuodesta 1918 lähtien.
Sundarbansin kansallispuisto
pienoiskuva|Bengalintiikeri on Sundarbansin tunnetuimpia eläinlajeja.
Sundarbansin kansallispuisto sijaitsee puoliksi Intiassa, Länsi-Bengalin osavaltiossa, ja puoliksi Bangladeshissa. Se on maailman suurin mangrovemetsäalue ja yksi suurimmista bengalintiikerin suojelualueista. Sundarbansissa asuu myös lukuisia lintu- ja matelijalajeja, muun muassa suistokrokotiili.
Sundarbans muodostuu 54 pienestä saaresta Ganges- ja Brahmaputrajokien laajassa yhteisessä suistossa. Alueen ilmasto on trooppinen: keskimääräinen ylin lämpötila on 34 °C ja alin 20 °C. Talvella vallitsee pohjoisen ja koillisen välinen tuuli, kesällä lounaistuulet ovat yleisimpiä. Trooppiset hirmumyrskyt ja niitä heikommat matalapaineet ovat varsin yleisiä kahden sadekauden aikana toukokuussa ja lokakuussa.
Alueesta tuli luonnonsuojelualue 1974 ja kansallispuisto 1983. Vuodesta 1987 asti se on ollut Unescon maailmanperintökohde.
Steve Lacy
Steven Norman ”Steve” Lackritz eli Lacy (23. heinäkuuta 1934 – 4. kesäkuuta 2004) oli yhdysvaltalainen jazz-saksofonisti, joka soitti pelkästään sopraanosaksofonia.
Lacy syntyi New Yorkissa juutalaiseen sukuun. Hän vaihtoi piano-opinnot sopraanosaksofoniin kuultuaan Sidney Bechet’tä. Hän aloitti uransa dixielandin soittajana, mutta löysi jo pian avantgarden. Hän tuli tunnetuksi varsinkin Thelonious Monkin tuotantoa tulkitsemalla; usein hänen kanssaan teki tällä alueella yhteistyötä pasunisti Roswell Rudd. Hän myös sävelsi itse.
Lacy vieraili Euroopassa ensimmäistä kertaa vuonna 1965. Tuon Kööpenhaminan-matkan jälkeen hän siirtyi Italiaan, jossa hän perusti oman kvartettinsa Enrico Ravan, Johnny Dyanin ja Louis Moholon kanssa. Pikaisesti New Yorkiin palattuaan hän palasi Italiaan ja asettui vuonna 1970 Pariisiin, jossa hän eli lähes koko loppuikänsä.
Sundarbansin kansallispuisto
Sundarbans on saanut nimensä kaakaokasveihin kuuluvasta sundri-puusta, joka on yleinen kansallispuiston mangrovemetsissä. Sundrin hengitysjuuret nousevat korkealle, joten sen juuristo ei kuole hapenpuutteeseen tulvien aikana. Tulvantorjunta alueella on muuttanut alueen tasapainoa, ja sundrit saattavat olla vaarassa hävitä kilpailussa muille puille.
Sundarbansia uhkaavat myös vaatimukset alueen öljyvarojen hyödyntämisestä.
Steve Lacy
1970–1990-luvuilla Steve Lacy tuli tunnetuksi varsinkin sekstettinsä kanssa tekemistään levytyksistä. Sekstettiin kuuluivat aluksi muun muassa saksofonisti Steve Potts, pianisti Bobby Few ja sellisti-laulaja Irene Aebi, ja myöhempiä jäseniä olivat muun muassa basisti Jean-Jacques Avenel ja rumpali John Betsch. Kiinnostus runouteen näkyy ajoittain myös hänen musiikissaan. Sekstettinsä ulkopuolella hän teki usein yhteistyötä pianistien Eric Watsonin ja Mal Waldronin kanssa.
Lacy palasi Yhdysvaltoihin vuonna 2002. Hän aloitti opettamisen New England Conservatory of Musicissa, mutta sairastui elokuussa 2003 maksasyöpään, johon hän kuoli 4. kesäkuuta 2004 69 vuoden iässä.
Seututie 863
Seututie 863 on Taivalkoskelta Posiolle kulkeva seututie. Se alkaa Taivalkosken kuntakeskuksesta Oulun ja Kuusamon välisen valtatien 20 risteyksestä. Tie 863 sivuaa Taivalkoskella Siekkisen, Virkkusen ja Loukusan kyliä. Virkkusessa tie risteää seututien 862 kanssa. Posion puolella tie ohittaa Sirniön ja Kuloharjun kylät. Seututie 941 liittyy tiehen kahdeksan kilometriä ennen Posion keskustaajamaa. Tie päättyy Posion keskustaajamaan kantatien 81 ja seututien 947 liittymään. Taivalkoskella tie on nimeltään Posiontie ja Posion puolella Taivalkoskentie.
Vuonna 2021 tien keskimääräinen vuorokausiliikenne (KVL) oli 270–1 400 ajoneuvoa vuorokaudessa. Vilkkaimmillaan tie oli Taivalkosken ja Posion kuntakeskusten lähettyvillä.
UHF (taajuusalue)
UHF on Kansainvälisen televiestintäliiton (ITU) ja Institute of Electrical and Electronics Engineersin (IEEE) termi radiotaajuusalueelle:
UHF on akronyymi englannin kielen sanoista ultra high frequency (ultrakorkea taajuus). 'Metriseksi' nimeksi ITU on antanut 'decimetric waves'. 1 GHz:ä suuritaajuisempia radioaaltoja nimitetään myös mikroaalloiksi
Eteneminen
UHF-alueella radioaallot etenevät suoraviivaisesti. Maasto vaikuttaa voimakkaasti etenemiseen joten lähetys- ja vastaanottoantennien välillä on oltava lähes näköyhteys.
Käyttö
UHF-aluetta käytetäänkin maanpäälisten yhteyksien lisäksi myös ilmasta ilmaan-, ilmasta maahan- ja maasta ilmaan- yhteyksiin sekä satelliittiyhteyksiin.
Leveän taajuusalueen mahdollistaman suuren kanavakapasiteetin vuoksi alue soveltuu erinomaisesti monikanavaisten linkkijärjestelmien käyttöön. UHF-taajuusaluetta on käytetty 1960-luvulta alkaen muun muassa televisiolähetyksiin. Digitaalitekniikkaan siirtymisen vuoksi televisiokanavia voitiin pakata aiempaa tiheämpään, minkä vuoksi aaltoalueelta vapautui kaistaa muuhun käyttöön. Aiemmin televisiolähetyksiin käytettäviä taajuuksia on tämän vuoksi siirtynyt langattomalle tietoliikenteelle.
UHF-televisiolähetysten taajuusalue; 470–790 MHz; kanavat 21–60 ; vuodesta 2017 enää kanavat 21-48 ja 470-694 MHz ; nämä ovat teknisen määrittelyn kanavapaikkoja - alitaajuusalueita, eivätkä liity digi-tv:n kanaviin. Suomessa on UHF-alueen yläpäästä osoitettu taajuuksia myös sotilaskäyttöön (790–822 MHz ja 838–862 MHz eli kanavat 61–64 ja 67–69). Kanava 21 ja osin 23 ovat radion ohjelmatuotannon käytössä
Yhdysvalloissa televisiokanavien taajuusalueiden – alueella 54–698 megahertsiä – väliin jäävät taajuusalueet on vapautettu muuhun käyttöön. Kaistaa on käytettävissä yhteensä 300–400 megahertsin verran.
Analogisten televisiolähetysten aikana UHF-kanavia käytettiin Suomessa Yleisradion TV2:n lähetyksiin, kun taas TV1 käytti VHF-aluetta. Nykyään DVB-T ja DVB-T2 -lähetykset antenniverkossa lähetetään UHF-alueella.
UHF-alueella on osa ISM-taajuusalueista ; 433,05–434,79 MHz, 902,0–928,0 MHz ja 2,4–2,5 GHz. ISM-laitekäyttö ei vaadi erillistä lupaa
Matkapuhelimissa käytetään UHF:ää mm. 4G:ssä eli LTE:ssä:
Yhteydet ovat full-duplexeja, toisin sanoen lähetys ja vastaanotto tapahtuvat eri taajuuksilla pareittain ja mahdollistavat kummallekin samanaikaisen lähettämisen.
Þingvellir
Þingvellirissä on kansallispuisto ja se on Unescon maailmanperintökohde.
Þingvellir politiikan näyttämönä
Þingvellirin käräjäkivillä kokoontui vuosittain allting, yksi Euroopan vanhimmista parlamenteista. Siellä puhemies luki ääneen lakia, paikka toimi tuomioistuimena, ja tarvittaessa säädettiin uusia lakeja. Vuonna 999 tai 1000 puhemies julisti siellä kristinuskon Islannin viralliseksi uskonnoksi. Samalla paikalla julistettiin myös Islanti itsenäiseksi valtioksi 17. kesäkuuta 1944.
Þingvellir geologisena nähtävyytenä
Euraasian ja Pohjois-Amerikan mannerlaattojen erkaantuminen toisistaan näkyy selvästi alueen kivimuodostelmissa.
Glen Murakami
pienoiskuva|Glen Murakami vuonna 2019. Glen Murakami (s. 27. heinäkuuta 1968 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen kaksi kertaa Daytime Emmy -palkittu animaatiosarjojen tuottaja ja animaattori, hän on myös toiminut kerran käsikirjoittajana elokuvassa Batman of the Future: Return of the Joker. Murakami on myös ehtinyt piirtää muutamia Batmanin sarjakuvia 1990-luvun puolessavälissä.
Ura
Hän aloitti uransa Warner Bros. Animation -yhtiössä elokuussa 1991, jolloin hän pääsi työskentelemään Bruce Timmin kanssa Batmanin animaatiosarjassa, jossa hän suunnitteli hahmoja ja taustoja vuosien 1991–1993 aikana. Hyvän työn seurauksena Murakami oli myös mukana Teräsmies -animaatiosarjassa. Tuottajana hän pääsi tekemään ensimmäistä kertaa Batman of the Future -sarjaa, jonka myötä muun muassa Justice League ja ehkä Murakamin parhaiten tunnetuin animaatiosarja Teen Titans saivat alkunsa. Teen Titansin jälkeen hän lähti Warner Bros. Animationilta työskentelemään Cartoon Network Studiosille, jossa Murakami toimii Ben 10: Alien Forcen tuottajana.
Mikko Nordling
Mikko Nordling (15. huhtikuuta 1906 Porvoo – 23. tammikuuta 1988 Porvoo) oli suomalainen painija, joka ylsi 1930-luvulla kolme kertaa kreikkalais-roomalaisen tyylin Euroopan-mestariksi. Kotimaassa ”Mikko Vilkastus” edusti Porvoon Akillesta, Porvoon Veikkoja, Helsingin Jyryä, Helsingin Kisa-Veikkoja ja Helsingin Paini-Miehiä.
Ura
Porvoossa olympiavoittaja Adolf Lindforsin esitykset innostivat poikia painin pariin, ja tätä kautta myös Mikko Nordling löysi tiensä Porvoon Akilleksen harjoituksiin. Ensimmäisen kerran Nordling osallistui piirikunnallisiin kilpailuihin Porvoossa vuonna 1922 ja sijoittui toiseksi alle 60-kiloisten sarjassa. Seuraavana vuonna hän edusti Porvoon Veikkoja mutta lähti vuonna 1925 töihin Helsinkiin ja vaihtoi seuran Helsingin Jyryyn. Vuonna 1926 hän sijoittui TUL:n mestaruuskilpailuissa kolmanneksi K. Tammen ja Väinö Kajanderin jälkeen. Samana syksynä hän saavutti Jyryn kansainvälisissä kilpailuissa voiton.
Vuonna 1928 Nordling sijoittui kolmanneksi Moskovan spartakiadeissa. Kisamatkan seurauksena Nordling erotettiin TUL:sta ja hän vaihtoi edustamaan SVUL-seura Helsingin Kisa-Veikkoja, mikä avasi tien kansainvälisiin arvokilpailuihin. Vuonna 1930 hän voitti Tukholman EM-kilpailuissa kultaa välisarjassa ja uusi voittonsa seuraavana vuonna Prahassa. Maaliskuussa 1933 hän voitti kolmannen Euroopan-mestaruutensa Helsingissä. Vastustajistaan hän voitti italialaisen Ercole Gallegatin pistein 3–0, saksalaisen Möchelin selätyksellä ajassa 13.39, virolaisen Albert Kusnetsin selkävoitolla ajassa 5.18 sekä ruotsalaisen Gunnar Glansin pistein 2–1. Syksyllä 1933 Budapestissa Unkarin, Suomen ja Viron maaottelussa Nordling selätti jälleen Kusnetsin, nyt ajassa 9.20. Vielä Rooman EM-kilpailuissa 1934 Nordling saavutti hopeaa hävittyään Gunnar Glansille pistein 2–1.
Nordling voitti Suomen-mestaruuden vuosina 1932 ja 1933. Hän edusti Suomea 14 maaottelussa. Hänen parhaita aseitaan painimatolla olivat yllättävyys ja oveluus. Nordling lopetti aktiivisen kilpailemisen vuonna 1939. Hän oli ammatiltaan vahtimestari.
Hekatomnidit
Hekatomnidit olivat antiikin Kaariaa hallinnut suku. Hekatomnidit hallitsivat Kaariaa Persian valtakunnan satraappeina. Suku on saanut nimensä sen kantaisän Hekatomnoksen mukaan. Kaaria oli Hekatomnidien aikana melkein itsenäinen ja se nousi kapinaan Artakserkses III:n aikana.
Suvun tunnetuin jäsen on Mausollos, jonka vaimo rakennutti kuuluisan Halikarnassoksen mausoleumin. Sana mausoleumi on juonnettu Mausoloksen nimestä.
Helsingin Pallonlyöjät
right|thumb|200px|HPL:n ensimmäinen tunnus 1920-luvun alusta. Helsingin Pallonlyöjät on Suomen ensimmäinen, vuonna 1919 perustettu pallonlyönnin erikoisseura. Seura aloitti toimintansa jo pitkäpallon aikana ja voitti kolme ensimmäistä pesäpallon Suomen mestaruutta vuosina 1922–1924. Se saavutti mestaruuden myös vuosina 1926–1927, 1934 ja 1938. B-sarjan mestaruuden seura voitti vuonna 1932, jolloin se sai myös kunnian edustaa Suomea maaottelussa Viroa vastaan. Naisten Suomen mestaruuden seura voitti niin ikään vuonna 1932.
Seuran syntyminen aloittaa pallonlyönnin Suomessa
Helsingin Pallonlyöjät perustettiin 10. lokakuuta 1919 Helsingin yliopiston voimistelulaitoksen luentosalissa. Seura oli merkittävä vaikuttaja pallonlyönnin kehityksessä 1920-luvulla, ja seuran pelaajat kehittivätkin yhdessä Lauri Pihkalan kanssa ensin pitkäpallon ja myöhemmin pesäpallon sääntöjä sekä taktiikkaa Helsingissä Kaisaniemen kentällä.
Helsingin Pallonlyöjien puheenjohtajana toiminut Armas Palmros oli nuorempana pelannut baseballia Yhdysvalloissa opiskellessaan, minkä myötä hän toimi aktiivisena pallonlyönnin kehittäjänä myös Suomessa. Pesäpallotoiminta siirtyi Palmrosin aloitteesta Suomen Palloliitosta SVUL:n alaisuuteen, jonne perustettiin vuonna 1925 oma pesäpallojaosto. Tämä toimi alkuna Suomen Pesäpalloliiton perustamiselle vuonna 1931.
Vuonna 1926 HPL käynnisti yhdessä Helsingin Pallo-Toverien kanssa Helsingin mailakilpailut. Turnaus on sittemmin jatkunut aina 2000-luvulle asti, ollen tiettävästi Suomen vanhin yhä jatkuva palloiluturnaus. Turnauksen järjestelyistä vastasi seurojen yhdessä muodostama Mailatoimikunta, joka toimi Helsingin pesäpallotoiminnan kehittäjänä.
Poikein ja naisten pesäpallotoimint HPL:n piirissä alkoi niin ikää 1920-luvulla. Naiset voittivat Suomen mestaruuden vuonna 1932 ja poikien mestaruus tuli seuralle jo vuonna 1927. Seuran menestyksen taustalla vaikutti osaltaan myös se, että seura oli ensimmäisten joukossa aloittamassa lajiharjoittelua myös talvikaudella. Talven harjoituspaikkana toimi Kaartin maneesi, minkä lisäksi seuran jäsenille järjestettiin omaa kerhotoimintaa, mikä piti yhteisöllisyyttä yllä myös kilpailukauden ulkopuolella.
Pesäpallomatkat Viroon
Helsingin pesäpalloseurat HPL ja Pallo-Toverit järjestivät yhteistyössä 1930-luvulla matkoja Viroon, jolloin he kävivät opettamassa pesäpalloa. Vastavuoroisesti virolaiset järjestivät pelimatkoja Suomen puolelle. 9. lokakuuta 1932 pelattiin Suomen ja Eestin välillä ensimmäinen pesäpallon maaottelu Tallinnassa Kalevin kentällä. Suomen maajoukkueena toimi ottelussa HPL:n miesten joukkue, joka voitti ottelun juoksuin 14-3.
Lajin alkuvuosikymmenet HPL:n kulta-aikaa
Helsingin Pallonlyöjät pelasi vuosina 1922-1944 pesäpallon miesten mestaruudesta 21 kertaa. Sotakesinä 1941 ja 1944 mestaruutta ei voitu ratkaista. Näiden vuosien aikana HPL oli 17 kertaa neljän parhaan joukkueen joukossa. Miesten mestaruuden seura voitti seitsemän kertaa vuosina 1922, 1923, 1924, 1926, 1928, 1934 ja 1938.
Seuran maineikkaimpia pelaajia oli polttajien parhaimmistoon lukeutuva Eero Haukiala, joka valittiin Itä-Länsi-otteluun peräti 12 kertaa eli käytännössä joka vuosi hänen pelaajaurallansa. HPL:n lukkarina pelasi 1920-luvulla neljä Suomen mestaruutta voittanut Urho Veneskoski. Veneskoski toimi kuvanveistäjä Emil Halosen mallina pallonlyönnin SM-kilpailuiden kiertopalkinnoksi hankittuu patsaaseen. Kiertopalkinnon lahjoitti Lassila & Tikanoja ja tämä ”poika” kiertää edelleen mestaruuden merkkinä.
Muita seuraa edustaneita maineikkaita pelaajia ovat olleet mm. toimittajana tunnettu Niilo Tarvajärvi sekä pesäpallon järjestötehtävissäkin ansioitunut Vilho Osola. 1930-luvun menestysvuosina lukkarina toimi Erik Haru, joka pelaajauransa jälkeen on toiminut mm. Pesäpalloliiton varapuheenjohtajana 1950-1959. Seuran joukkueissa ja johtokunnassa vaikutti myös Aaro Kivilinna, joka toimi aktiivisesti myös Pesäpalloliiton johtokunnassa, sekä toimi liiton julkaisemien Laaka- ja Kiri-lehtien päätoimittajana. Kivilinna toimi myös keskeisessä roolissa jääkiekon tuomisessa Suomeen.
Seura pelasi miesten pääsarjassa aina 1940-luvun lopulle saakka. Seura luovutti kauden 1950 aikana Suomisarja-paikkansa keskeyttäen sarjan. Seura teki uuden tulemisensa 1950- ja 1960-luvun vaihteessa, jolloin seura pelasi kaksi kautta eli kaudet 1961 ja 1962 Suomisarjan etelälohkoa. Keskeinen tämän ajana HPL-toimija oli Erik Harun poika Heikki Haru, joka toimi seura puheenjohtajana vuosina 1960-1972. Lopullisesti toiminta päättyi 1970-luvun puolivälissä.
Saavutukset
Helsingin Pallonlyöjät pelasi vuosina 1922-1944 pesäpallon miesten mestaruudesta 21 kertaa. Sotakesinä 1941 ja 1944 mestaruutta ei voitu ratkaista. Näiden vuosien aikana HPL oli 17 kertaa neljän parhaan joukkueen joukossa. Miesten mestaruuden seura voitti seitsemän kertaa vuosina 1922, 1923, 1924, 1926, 1928, 1934 ja 1938.
HMS Undaunted (1914)
HMS Undaunted oli Britannian kuninkaallisen laivaston Arethusa-luokan risteilijä, joka palveli ensimmäisessä maailmansodassa.
Palvelus
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin laivueenjohtajaksi Harwichiin sijoitettuun 3. hävittäjälaivueeseen, jonka tehtävänä oli Kanaalin itäpään valvonta. Alus otti osaa 28. elokuuta 1914 Helgolandin taisteluun. Se otti myös osaa 17. lokakuuta Hollannin rannikolla Texelin saaren edustalla taisteluun, jonka aikana upotettiin neljä Saksan keisarikunnan laivaston torpedovenettä. Alus otti 25. joulukuuta 1914 osaa Cuxhavenin rynnäkköön suojaten vesilentokoneiden emälaivoja.
Alus osallistui 24. tammikuuta 1915 Doggermatalikon taisteluun. Alus hyökkäsi helmikuussa Dungenessin edustalla Saksan laivaston sukellusvenettä vastaan ilman tulosta. Huhtikuussa alus vaurioitui pahoin törmättyään hävittäjä HMS Landrailin kanssa. Elokuussa 1915 alus liitettiin 9. hävittäjälaivueeseen, jonka mukana se valtasi lokakuussa saksalaisia troolareita. Alus suojasi 24. maaliskuuta 1916 Tonderniin hyökänneitä vesilentokoneiden emälaivoja, kun se kolaroi risteilijä HMS Cleopatran kanssa. Aluksen saamat vauriot korjattiin Tynen telakalla.
Alus muutettiin huhtikuussa 1917 nopeaksi miinalaivaksi asentamalla sille kiskot 74 miinaa varten. Se ei kuitenkaan suorittanut ainuttakaan miinoitustehtävää. Vuonna 1917 alus siirrettiin laivueenjohtajaksi Harwichiin sijoitettuun 10. hävittäjälaivueen, mistä se määrättiin marraskuussa 1918 Suuren laivaston 7. risteilijäviirikköön, jossa se palveli aina maaliskuuhun 1919.
Huhtikuussa 1919 alus siirrettiin Noren reserviin, mistä se palautettiin palvelukseen kuljettamaan helmikuusta toukokuuhun 1921 lauttoja Välimerelle. Tehtävänsä suoritettuaan alus palautettiin reserviin, kunnes se sijoitettiin huhtikuussa 1922 poistolistalle. Alus myytiin romutettavaksi 9. huhtikuuta 1923 Cashmorelle Newportiin.
Leo Böök
Leo Richard (Leo R.) Böök (1. tammikuuta 1891 Uusikaarlepyy – 12. huhtikuuta 1969 Tampere) oli suomalainen kappalainen ja rovasti, joka toimi Kansallisen Kokoomuksen kansanedustajana Hämeen läänin pohjoisesta vaalipiiristä vuosina 1933–1939.
Böök kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1909. Teologian erotutkinnon hän suoritti vuonna 1913 ja sai pappisvihkimyksen samana vuonna. Pastoraalitutkinnon Böök suoritti vuonna 1918. Hän työskenteli muun muassa vankilapastorina, merimiespastorina Lontoossa ja Hampurissa sekä kenttäpappina. Kunnallispolitiikassa Böök oli mukana toimien Tampereen kaupunginvaltuustossa. Hän oli presidentin valitsijamies vuosien 1950 ja 1956 vaaleissa.
Böökin vanhemmat olivat lehtori Albert Theodor Böök ja Anna Maria Aleksandra Borgström. Böök oli naimisissa Hanna Maria Kekonin kanssa vuodesta 1916 lähtien. Hän sai rovastin arvonimen vuonna 1945.
Fats Navarro
thumb|right|Fats Navarro Theodore "Fats" Navarro (24. syyskuuta 1923 – 6. heinäkuuta 1950) oli yhdysvaltalainen jazz-trumpetisti. Hän oli 1940-luvun bebop-tyylisen improvisaation pioneereja.
Navarro syntyi Key Westissä, Floridassa, ja aloitti lapsena pianonsoiton. Hän asettui New Yorkiin vuonna 1946. Hänelle kuitenkin kehittyi heroiiniongelma, joka yhdistettynä tuberkuloosiin johti hänen ennenaikaiseen riutumiseensa ja kuolemaansa 26-vuotiaana.
Navarro soitti muiden muassa Charlie Parkerin, Andy Kirkin, Billy Eckstinen, Benny Goodmanin, Lionel Hamptonin, Kenny Clarken, Tadd Dameronin, Eddie ”Lockjaw” Davisin, Coleman Hawkinsin, Illinois Jacquetin, Howard McGheen ja Bud Powellin kanssa.
Enrico Rava
Rava levytti neljän CD-levyn sarjan trumpetisti Paolo Fresun kanssa. Hän perusti vuonna 2001 uuden kvintetin pianisti Stefano Bollanin kanssa ja voitti vuonna 2002 tanskalaisen Jazzpar-palkinnon.
Leningradin alue
Leningradin alue on hallinnollinen alue Luoteis-Venäjällä, yksi Venäjän federaation jäsenalueista, federaatiosubjekteista. Se rajoittuu pohjoisessa Karjalan tasavaltaan, idässä Vologdan alueeseen, etelässä Novgorodin ja Pihkovan alueisiin, lännessä Viroon ja Suomenlahteen sekä luoteessa Suomeen. Lisäksi alue ympäröi siihen kuulumatonta Pietarin liittokaupungin aluetta, joka muodostaa oman federaatiosubjektinsa. Vaikka Leningradin kaupunki muutti nimensä takaisin Pietariksi Neuvostoliiton hajotessa vuonna 1991, Leningradin alueen nimi pysyi ennallaan.
Maantiede
Leningradin alue on pääasiassa alankoa tai alavaa tasankoa. Alueen korkein kohta (291 m) sijaitsee Vepsän ylängöllä lähellä Ojattijokea. Suomenlahden rannikolla on jonkun verran saaria. Alueella on 1 800 järveä ja se rajoittuu pohjoisessa niistä Euroopan suurimpiin, Laatokkaan ja Ääniseen. Viron vastaisella rajalla on Narvan tekojärvi ja alueen lounaiskulma sivuaa hieman Peipsijärveä.
Merkittävimmät joet ovat Äänisestä Laatokkaan laskeva Syväri, Laatokasta Suomenlahteen laskeva Neva ja Saimaalta Laatokkaan laskeva Vuoksi, Laatokkaan laskeva Olhavanjoki sekä alueen länsirajana toimiva, Suomenlahteen laskeva Narvanjoki. Merenkulullisesti on merkittävä myös Saimaan kanava-alue, joka alkaa Suomenlahdelta Viipurista ja nousee kohti Suomen rajaa (Nuijamaa) ja edelleen Lappeenrantaa.
Hallinto
Leningradin alue on yksi Venäjän federaation jäsenalueista (federaatiosubjekti). Sen hallinnollisena keskuksena on Hatsina. Leningradin alueen Lomonosovin piirin hallinnollinen keskus Lomonosov sijaitsee Pietarin kaupungin puolella.
Alueellinen jako
thumb|350px|Leningradin alueen piirijako. Pääartikkeli Leningradin alueen hallinnollinen jako
Kunnallishallintoa varten Leningradin alue on jaettu yhteen kaupunkipiirikuntaan sekä 17 piiriin (kunnallispiiriin: ). Piirit käsittävät 62 kaupunkikuntaa ja 142 maalaiskuntaa.
Leningradin alueen kunnallispiirit
Oheisessa taulukossa väkiluku pohjautuu Venäjän 2010 väestönlaskennan alustaviin tuloksiin.
Kaupungit
Oheisesta kartasta ilmenee Leningradin alueen kaupunkien sijainti, sekä eräitä keskeisimpiä alueen ja Euroopan yhteisön välisen liikenteen ja kaupan solmupisteitä. Taulukossa on esitetty Leningradin alueen kaupunkien väkiluvut Venäjän 2010 väestönlaskennan mukaan (kaupunkilaiset). Joissain tapauksissa kaupunkipiirin alueella on myös hieman maaseutua. Tällöin kaupunkipiirin sisäisiä maaseutuasukkaita ei katsottu kaupunkilaisiksi; esimerkiksi Sosnovyi Borin tapauksessa tällaisia maaseudun asukkaita oli 102 henkeä.
Väestö
Leningradin alueen asukasluku oli 1 716 868 (2010) ja väestötiheys 20,1 asukasta neliökilometriä kohden. Maakunnan väestöstä kaupungeissa tai kaupunkimaisissa taajamissa asui 65,7% ja maaseudulla 34,3%.
Aiempien, vuodelta 1998 peräisin olevien tietojen mukaan eläkeläisiä oli 462 000 (27%) ja koululaisia 228 000 (13%). Työttömänä oli tällöin 15 % työkykyisestä väestöstä.
Etniset ryhmät
Enemmistö alueen asukkaista on nykyään venäläisiä. Vuoden 2002 väestönlaskennassa alueen alkuperäisiä suomensukuisia kansallisuuksia edustivat: karjalaisia 2 057, vepsäläisiä 2 019, inkerikkoja 177 ja vatjalaisia 12.
Alla olevaan taulukkoon on koottu Leningradin alueen etniset ryhmät vuosien 2002 ja 2010 väestönlaskentojen mukaan. Erikseen on listattu kansallisuudet, joiden edustajia asui vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan alueella vähintään 1 000. Huomaa, että vuoden 2010 osalta käytössä ovat vasta alustavat tulokset ja että laskennassa varsin monet eivät kertoneet etnistä ryhmäänsä. :
* Koostuu yli 130 eri ryhmästä ** Näiden etnisten ryhmien osuutta ei eritelty alustavassa vuoden 2010 väestönlaskennan yhteenvedossa. *** Taulukossa mukaan laskettu joitain edustajia läheisistä etnisistä ryhmistä: esim. venäläisiin 95 kasakkaa ja 1 pomori, suomalaisiin 35 inkeriläisalueiden suomalaista, romaneihin 1 Keski-Aasian romani, virolaisiin 2 Viron setukaista.
Näitä edeltäneessä vuoden 1989 väestönlaskennan mukaan alueen väestöstä oli venäläisiä 91 prosenttia, ukrainalaisia 2,6 prosenttia, valkovenäläisiä 1,8 prosenttia, suomalaisia prosentti ja muita, muun muassa vepsäläisiä, 3,6 prosenttia.
Vuosien 1989 ja 2002 välisenä aikana on venäläisten, ukrainalaisten, valkovenäläisten ja suomalaisten määrä laski edelleen. Tämä johtuu osaltaan näiden ryhmien alhaisesta syntyvyydestä ja osaltaan Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen alueelle muuttaneiden siirtolaisten määrästä. Suomalaisten kohdalla vähentymistä selittää kuitenkin eniten inkerinsuomalaisten paluumuutto Suomeen.
Uskonto
Vuonna 2012 julkaistun laajan, Venäjän väestön uskonnollista vakaumusta kartoittaneen Arena-tutkimuksen mukaan Leningradin alueen väestöstä oli:
Talous
Venäjän tilastokeskus Rosstatin mukaan Leningradin alueen osuus Venäjän bruttokansantuotteesta oli vuonna 2010 yhteensä 502,1 miljardia ruplaa. Tämä on 1,3 prosenttia koko Venäjän BKT:stä. Asukasta kohti laskettu BKT-osuus oli 292 500 ruplaa eli vuoden 2010 lopun valuuttakursseilla 7 165 euroa. Taso oli korkeampi kuin Venäjällä keskimäärin (112 % maan keskiarvosta).
Alueen tärkeimmät teollisuudenalat ovat koneenrakennus, metalli-, kemian-, öljynjalostus-, puunjalostus-, paperi-, selluloosa-, elintarvike- ja kevytteollisuutta. Lisäksi on rakennusaine tarvikkeiden, alumiinin, palavan kiven ja turpeen tuotantoa. Alueen maatalous on keskittynyt karjanhoitoon sekä perunan ja vihannesten viljelyyn.
Alueelta johtaa rautateitä kaikkiin ilmansuuntiin. Leningradin alueelta EU:n suuntaan johtavat liikenneyhteydet – maantiet, rautatiet, laivaväylät ja satamat sekä kaasuputket ovat hyvin keskeisessä asemassa sekä Suomen että Viron ja Venäjän välisessä kaupassa ja matkustajaliikenteessä.
Satamat
Leningradin alueella on useita tärkeitä satamia ja alue on väylä paitsi Pietariin ja Nevalle, näiden kautta lukuisiin Venäjän jokisatamiin, sekä esimerkiksi Laatokalle, Ääniselle, Vienanmerelle ja Kaspianmerelle. Viipurin kautta kulkeva Saimaan kanava muodostaa laivaväylän Itä-Suomen sisävesille. Leningradin alueen satamista merkittävimpiä ovat Ust-Lugan satama ja Primorskin öljysatama, muita rahtisatamia ovat Vysotskin öljyterminaali ja Viipurin satama. Ust-Lugan satamaa Suomenlahden eteläreunalla on kehitetty voimakkaasti; se oli vuoden 2014 tammi-syyskuun rahtitilastojen mukaan nousemassa Itämeren suurimmaksi rahtiliikenteen satamaksi. Siellä sijaitsee esimerkiksi 2012 avattu Itämeren 2. öljyputkiston vientiterminaali. Primorskin öljysatama Koivistossa oli 2010-luvun alussa rahtitonnimäärältään Itämeren suurin satama, mutta osa öljynviennistä on sittemmin ohjattu Suomenlahden etelärannan Ust-Lugaan.
Valtioneuvoston turvallisuus- ja puolustuspoliittinen selonteko 2004
Selonteko käsittää laajasti myös siviilikriisinhallinnan, minkä vuoksi se on myös laajahkosti turvallisuuspoliittinen selonteko, vaikka tarkoitukseltaan se tähtää puolustusvoimien hankintojen, puolustusbudjettien ja puolustuspolitiikan hyväksyttämiseen budjettikautta pidemmälle aikavälille.
Selonteon mukaisesti puolustussuunnittelussa käytetään pohjana seuraavia kriisimalleja:
Alueellinen kriisi
Alueellisella kriisillä tarkoitetaan tässä yhteydessä tilannetta, jossa Suomen rajojen ulkopuolella tapahtuvalla alueellisesti rajoittuneella kriisillä voi olla vaikutuksia Suomeen.
Kriisi voi aiheutua muun muassa sotilaallisista, poliittisista tai taloudellisista syistä tai näiden yhdistelmästä. Kriisi voi myös syntyä suuronnettomuuden, ympäristökatastrofin tai Suomen ulkopuolisten yhteiskunnallisten ongelmien seurauksena. Alueellinen kriisi voi olla myös kauempana Suomen alueesta kehittyvä Euroopan tai maailman turvallisuutta uhkaava kriisi.
Alueellisen kriisin vaikutusten ulottuminen Suomeen estetään tai rajoitetaan säätelemällä joustavasti valmiutta ja käyttämällä puolustusvoimien joukkoja tarvittavassa laajuudessa yhteistoiminnassa muiden viranomaisten kanssa. Suomen lähialueiden ulkopuolella tapahtuviin alueellisiin kriiseihin pyritään vaikuttamaan osallistumalla myös kansainvälisiin kriisinhallintatehtäviin.
Poliittinen, taloudellinen ja sotilaallinen painostus
Poliittisella, taloudellisella ja sotilaallisella painostuksella tarkoitetaan toimintaa, jolla toinen valtio tai muu toimija pyrkii vaikuttamaan Suomen valtiolliseen päätöksentekoon.
Sotilaalliseen painostukseen voi liittyä alueloukkauksia, aseellisia välikohtauksia, maa-, meri-, lento- ja tietoliikenteen häirintää sekä informaatio-operaatioita, joilla pyritään vaikuttamaan yleiseen mielipiteeseen, kansalaisten maanpuolustustahtoon, yhteiskunnan toimintaan tai heikentämään kykyä maan puolustukseen. Painostusta voidaan tehostaa myös epäsymmetrisin sodankäynnin keinoin.
Painostustilanne edellyttää puolustusvoimilta kykyä säädellä valmiutta joustavasti ja ennakoivasti. Perustamalla tarvittavat joukot ja suojaamalla elintärkeät toiminnot osoitetaan puolustuskykyä ja nostetaan kynnystä käyttää sotilaallista voimaa Suomea vastaan.
Sotilaallinen voimankäyttö
Tällaiseen strategiseen iskuun voi liittyä lento- ja laivaliikenteen häirintää ja estämistä. Isku voidaan toteuttaa kaikkien puolustushaarojen erillisinä tai yhteisinä toimina käyttäen kaukovaikutteisia asejärjestelmiä sekä erikoisjoukkoja. Toimintaan sisältyy oleellisena osana informaatio-operaatioita.
Myös hyökkäys alueiden valtaamiseksi voi alkaa strategisella iskulla. Se jatkuu kaikkien puolustushaarojen vahvalla voimankäytöllä. Hyökkäyksellä pyritään suoraan vaikuttamaan puolustajan elintärkeisiin kohteisiin ja toimintoihin sekä valtaamaan sodan päämäärän kannalta keskeiset alueet.
Puolustus pyritään murtamaan mahdollisimman laajalla keinovalikoimalla. Päämäärään pyritään esimerkiksi informaatiosodankäynnillä, erikoisjoukkojen, tuholaistoiminnan, kauaskantoisten täsmäaseiden ja maahyökkäyksen sekä maan kansainvälisen eristämisen yhteisvaikutuksella. Päämäärän saavuttaminen ei välttämättä edellytä laajojen maa-alueiden valtaamista tai puolustajan koko asevoimien tuhoamista. Strategista iskua laajemman operaation valmistelu kestänee kuukausia.
Sotilaallisen voimankäytön ennaltaehkäisy edellyttää puolustuksen suorituskyvyn osoittamista nostamalla puolustusvalmiutta riittävän korkealle. Sotilaallisen voimankäytön torjunta edellyttää aina osittaista tai täydellistä liikekannallepanoa.
Epäsymmetrinen sodankäynti
Epäsymmetrisellä sodankäynnillä ymmärretään laajassa merkityksessä sekä sotilaallista että ei-sotilaallista toimintaa, jossa käytetään keinoja tai välineitä, joiden torjuntaan vastapuoli ei ole varautunut. Epäsymmetrinen sodankäynti korostuu tulevaisuudessa turvallisuusuhkana ja kaikkiin uhkamalleihin mahdollisesti liittyvänä keinona.
Epäsymmetrisen sodankäynnin keinoin voidaan vahingoittaa ylivoimaistakin vastustajaa. Avoin, pitkälle kehittynyt tietoyhteiskunta on erityisen haavoittuva minkä tahansa toimijan epäsymmetrisille hyökkäyksille. Keskeisimpinä epäsymmetrisinä uhkina pidetään terrorismia ja tuholaistoimintaa, joukkotuhoaseiden leviämistä ja käyttöä sekä informaatiosodankäyntiä.
Erikoisjoukkojen toiminta tai informaatiosodankäynnin menetelmät voivat toimintamalleiltaan olla täysin terroristi- tai rikollisjärjestön toteuttamien iskujen kaltaisia. Epäsymmetrisiä sodankäynnin keinoja käytettäessä tekijöiden tarkoitusperät ja kriisin laajenemisen riski erityisesti sotilaallista voimankäyttöä alempiasteisissa uhkamalleissa voivat olla vaikeasti arvioitavissa.
Malliorganismi
pienoiskuva|[[Banaanikärpänen (Drosophila melanogaster).]] pienoiskuva|[[Seeprakala (Danio rerio).]] pienoiskuva|[[Leivinhiiva (Saccharomyces cerevisiae).]] pienoiskuva|[[Kolibakteeri (Escherichia coli).]]
Malliorganismit tai mallieliöt ovat lajeja, joita tutkijat käyttävät biologisessa tai lääketieteellisessä tutkimuksessa. Koska lajeja on tutkittu paljon, niistä on kertynyt paljon enemmän biologista ja fysiologista tietoa kuin muista lajeista yleensä. Eniten käytettyjä malliorganismeja ovat laboratoriohiiret.
Valtioneuvoston turvallisuus- ja puolustuspoliittinen selonteko 2004
Epäsymmetrinen sodankäynti
Epäsymmetrisen sodankäynnin uhat otetaan huomioon yhteiskunnan varautumisen suunnittelussa kaikilla hallinnonaloilla.
Malliorganismi
Lajit
Yksinkertaisemmat lajit esimerkiksi leivinhiiva (Saccharomyces cerevisiae), kolibakteeri (Escherichia coli), sukkulamato (Caenorhabditis elegans) ja banaanikärpänen (Drosophila melanogaster) ovat tärkeitä tutkimuksessa koska niillä on lyhyt sukupolvikierto. Lisäksi käytetään ainakin lituruohoa (Arabidopsis thaliana), Afrikankynsisammakkoa (Xenopus laevis) ja seeprakalaa (Danio rerio). Nämä lajit ovat kehittyneet malliorganismeiksi monista eri syistä. Helpon kasvatettavuuden, suurien poikueiden vuoksi, nopea lisääntyvyyden, pienen koon, jne. Syy ei välttämättä ole juurikaan perustunut rationaaliseen ajatteluun eikä biologisiin tai lääketieteellisiin syihin.
Valtioneuvoston turvallisuus- ja puolustuspoliittinen selonteko 2004
Muutokset
Käytännössä sodanajan puolustusvoimat muuttuvat selonteon ja edellisen vuoden 2001 selonteon perusteella sotilasmäärältään vähäisemmäksi ja 2008 joukkojen vahvuuden tulisi olla enää vain 285 000 sotilasta. Tuohon mennessä luovutaan toisesta sodanajan panssariprikaatista sekä erillisistä panssarivaunupataljoonista, neljästä alueellisesta prikaatista sekä kolmesta jääkäriprikaatista sekä noin 200 pienemmästä yksiköstä.
Malliorganismi
Hiiri
Vuonna 1921 sai alkunsa maailman eniten käytetty malliorganismi, kun yhdysvaltalainen Clarence Cook Little sai useita hiirisukupolvia kestäneen jalostustyön valmiiksi. Labo­ra­to­rio­hiiren ko­ko ge­nomi jul­kaistiin Naturessa 2002. Se mahdollistaa yksi­tyis­koh­tai­sesti gee­nin, sen valkuais­tuotteen ja sai­rauden tai muun omi­nai­suuden yh­teyksien tutkimisen. Hii­ren ja ih­misen ge­nomit vas­taavat toi­siaan yli 99-pro­sent­ti­sesti, sukku­la­madon genomi on 50-pro­sent­ti­sesti vastaava.
Banaanikärpänen
Banaanikärpäsen ominaisuuksien periytymistä on tutkittu yli sata vuotta. Sen otti ensimmäisen kerran tieteellisen tutkimuksen kohteeksi 1900-luvun alussa alkionkehitystä tutkinut professori William Castle Harvardin yliopistosta. Tutkija Thomas Hunt Morgan Columbian yliopistosta kuitenkin aloitti geneettiset kokeet banaanikärpäsillä vuonna 1910 ja sai parikymmentä vuotta myöhemmin työstään lääketieteen ja fysiologian Nobelin. Niillä on tehty paljon tutkimusta laidasta laitaan ja ne ovat olleet mukana monen Nobelin palkinnon saamisessa.
Valtioneuvoston turvallisuus- ja puolustuspoliittinen selonteko 2004
Muutokset
Operatiivisten joukkojen valmiusprikaatit saatetaan operatiivisesti valmiiksi vuoteen 2008 mennessä. Leopard 2A4-panssarivaunut muodostavat panssariprikaatin rungon, jolloin T-72-vaunuista voidaan luopua. CV9030-vaunut otetaan käyttöön. Kuljetushelikopteripataljoona saatetaan operatiiviseen kuntoon 2010 mennessä.
Malliorganismi
Kolibakteeri
Nopeakasvuinen ja sitkeä kolibakteeri on geenitekniikassa käytetyin malliorganismi. Kolibakteeria on käytetty muun muassa solujen ikääntymisen tutkimiseen solutasolla ja solujen jakautumisessa syntyvien virheiden tutkimiseen.
Sukkulamato
Se on maaperässä elävä sukkulamatolaji, joka tunnetaan keskeisenä kehitysbiologian ja genetiikan malliorganismina.
Lituruoho
Lituruohoa kasvatetaan laboratorioissa ympäri maailmaa ja sitä käytetään geneettisiin tutkimuksiin. Sen helppohoitoisuuden, nopeakasvuisuuden, pienen koon ja runsaan lisääntyvyyden takia lituruoho on ihanteellinen malliorganismi monien kasvikunnan perusilmiöiden selvittelemiseen. Se on ensimmäinen kasvi jonka perimä on saatu sekvensoitua, sillä on yksinkertainen perimä, vain viisi paria kromosomeja. Kasvun, kukkimisen tai siementen tuotannon geneettiset perusmekanismit ovat niin samankaltaisia kasvikunnassa, että lituruoholla tehtyä tutkimusta voidaan soveltaa myös viljeltyihin hyötykasveihin.
Afrikankynsisammakko -sammakko
Luonnossa afrikankynsisammakkoja elää Angolassa, Itä- ja Etelä-Afrikassa. 1930-luvulla niitä käytettiin yksinkertaisena raskautestinä. Niitä käytetään nykyään malliorganismeina, koska ne ovat helppoja ylläpidettäviä ja tuottavat suhteellisen nopeasti jälkeläisiä ja niillä on merkittävä samankaltaisuus ihmisen genomin kanssa.
Venttiilinohjain
Venttiilinohjain on venttiilikoneiston osa, jonka sisällä lautasventtiilin varsi liikkuu. Venttiilinohjain on tavallisesti työstetty yhdestä metallikappaleesta, ja käytetty metalli on pehmeämpää kuin venttiilinvarsi, joka on tavallisesti ruostumatonta terästä. Venttiilinohjaimia valmistetaan tavallisesti valuraudasta ja pronssista. Venttiilinohjaimen voitelu perustuu voiteluöljyn roiskumiseen venttiilikoneistossa. Venttiilin tiiviste päästää voiteluöljyä hallitusti venttiilinvartta pitkin venttiilinohjaimen ja venttiilinvarren väliin, ja näin venttiilinvarren ja venttiilinohjaimen välinen kitka pysyy pienenä ja kuluminen on hidasta.
Surfing Lucifers
Surfing Lucifers on vuonna 1998 perustettu garage heavyä soittava bändi, jonka kotipaikka on Uusikaupunki.
Bändissä soittavat King Zapat kitarassa ja laulussa, Jabos Wolten rummuissa ja H.C Gomer bassossa.
Rostov Arena
pienoiskuva|Rostov Arena sisältäpäin Nižni Novgorodin stadion on jalkapallostadion Rostov-na-Donun kaupungissa. Se valmistui vuonna 2018. Sen kapasiteetti on 43 702 ja se oli yksi jalkapallon MM-kilpailujen 2018 pelipaikoista.
Laki vuokra-alueiden lunastamisesta
Laki vuokra-alueiden lunastamisesta (135/1918) eli ”torpparilaki” oli 17. heinäkuuta 1918 hyväksytty laki torppareiden ja mäkitupalaisten oikeudesta lunastaa vuokra-alueensa. Lakia täydennettiin 1919 koskemaan myös lampuoteja. Jo 1910-luvulla aloitettu lainvalmistelu jäi kesken sisällissodan vuoksi. Sodan aikana Suomen kansanvaltuuskunta oli säätänyt oman lakinsa 31. tammikuuta 1918, mutta sisällissodan lopputuloksen vuoksi lailla ei ollut käytännön vaikutuksia.
Taustaa
Torppariongelmalla tarkoitettiin umpeutuvista ja ehdoiltaan epämääräisistä torpparisopimuksista (torpparikontrahdeista) aiheutuneita ongelmia. Niistä ja niiden ratkaisumahdollisuuksista oli 1900-luvun alun Suomessa tullut venäläisten ja suomalaisten viranomaisten sekä poliittisten puolueiden monimutkainen kiista.
Näitä ongelmia oli lykätty jatkamalla poikkeusmääräyksin torppien vuokra-aikoja vuosina 1909 ja 1915, ja erityinen maanvuokrakomitea oli asetettu vuonna 1912 pohtimaan kysymyksen ratkaisua.
Suomalainen ja nuorsuomalainen puolue esittivät yhdessä ruotsalaisen kansanpuolueen kanssa oman esityksensä ja maalaisliitto omansa vuoden 1916 valtiopäiville. Sosiaalidemokraatit esittivät oman Me vaadimme -ohjelmansa 1917. Sen torppareita koskeneen osan johtoajatus oli torpparien vapauttaminen yksityisten isäntien vallasta.
Svinhufvudin senaatti puolestaan lähti torpparien itsenäistämisestä. Esitys tuli eduskuntaan juuri ennen vuoden 1918 sodan alkua 25. tammikuuta 1918.
Sodan jälkeen toukokuussa 1918 lain käsittelyä jatkoi ns. tynkäeduskunta. Lakiin lisättiin sodan vaikutuksesta ns. punakaartilaispykälä (62 §), joka poisti kaarteihin kuuluneilta ja vähintään kymmenen vuoden vankeustuomion saaneilta oikeuden torppansa lunastamiseen. Pykälä kumottiin seuraavan vuoden kesällä (AsK 90/1919), kun lakia oli juuri ryhdytty soveltamaan, minkä vuoksi punakaartiin kuuluminen ei käytännössä vaikuttanut torpparin asemaan.
Torpparilaki käsiteltiin täysistunnon toisessa käsittelyssä heinäkuussa ja ratkaistiin kiireellisenä kolmannessa käsittelyssä 17. heinäkuuta 1918. Valtionhoitaja P. E. Svinhufvud vahvisti lain 15. lokakuuta, täytäntöönpanoasetus (46/1919) annettiin 11. huhtikuuta 1919, ja lakia alettiin panna täytäntöön vapunpäivänä 1919.
Torpparilain täytäntöönpano
Alkujaan torppareita ja mäkitupalaisia koskenutta lakia laajennettiin ensin 1919 lampuoteihin (AsK 90/1919) ja edelleen pappiloiden (73/1921) ja kruununtilojen torppareihin (1922).
Torppien lunastaminen jatkui toiseen maailmansotaan asti, ja vuoden 1918 lakiin perustuvaa lunastusoikeutta käytti 46 645 torpparia tai lampuotia ja 45 580 mäkitupalaista. Maata lunastettiin 910 000 hehtaaria, joista runsas neljäsosa oli viljeltyä.
Torpparilaki laajensi Suomen itsenäistä pienviljelijäluokkaa ja antoi laajoille kansanosille omaa maata. Tämä vaikutti osaltaan kansan eheytymiseen sisällissodan jälkeen ja toisessa maailmansodassa ilmenneeseen kansalliseen yhtenäisyyteen.
Gerli Padar
Gerli Padar (s. 6. marraskuuta 1979 Haljala, Viron SNT) on virolainen laulaja. Gerli on vuoden 2001 Euroviisut voittaneen Tanel Padarin sisko. Padar osallistui vuoden 2007 Euroviisuihin laululla "Partners in Crime", mutta ei päässyt finaaliin.
Salon historiallinen museo
Salon tuotanto- ja kulttuurihistoriallinen museo Samu on Salon kaupungissa vuoden 2009 suuren kuntaliitoksen myötä perustettu museo-organisaatio, johon kuuluvat myös monien liitoskuntien museokohteet. Salon historiallisen museon näyttelykohteita ovat Halikon museo Halikon kirkkorinteessä, Meritalon museo Moisiossa, Kiikalan, Kiskon ja Suomusjärven kotiseutumuseot, Kreivinmäen ulkomuseoalue Halikossa, Perniön museo sekä Trömperin kestikievari Hajalassa. Salon keskustan Astrum-keskuksessa eli entisessä Saloran ja Nokian toimitalossa (Salorankatu 5–7) museolla on laajat kokoelmat Salossa valmistettuja elektroniikkatuotteita, yksityislahjoitukseen perustuva Marimekko-kokoelma ja Loglift-puutavaranosturien vaiheisiin liittyvä kokoelma.
Salon historiallisen museon kokoelmiin kuuluu kaikkiaan noin 40 000 esinettä, joista eniten eli noin 12 000 sijaitsee Perniön museossa ja lähes yhtä paljon elektroniikkamuseossa. Halikon museossa on noin 8 300 esinettä.