cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Julie McCullough
Yksityiselämä
McCullough meni naimisiin kanadalaisen näyttelijän David Sutcliffen kanssa marraskuussa 2001. Pari kuitenkin erosi joulukuussa 2003.
Ammunnan maailmanmestaruuskilpailut 1897
Vuoden 1897 ammunnan maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin Lyonissa. Kyseessä olivat kautta aikain ensimmäiset maailmanmestaruuskilpailut ammunnassa. Ohjelmassa oli ainoastaan kivääriammunta ja mitalit jaettiin kaikkiaan viidessä eri lajissa.
Yoshinori Taguchi
Yoshinori Taguchi (s. 14. syyskuuta 1965 Saitama) on japanilainen entinen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue
Taguchi kuului Japanin joukkueeseen myös AM-kilpailuissa 1988.
Bob Shaw
Bob Shaw (31. joulukuuta 1931 – 11. helmikuuta 1996) oli brittiläinen, Belfastissa syntynyt tieteiskirjailija. Häneltä on suomennettu kaksi kirjaa, Orbitsville (Orbitsville, 1975) ja Kukahan minä olen? (Who Goes Here?, 1977 ).
Pingo Doce
Pingo Doce on vuonna 1980 perustettu portugalilainen supermarket-ketju. Kooltansa se on maan suurin yli 350:llä myymälällään. Pingo Doce -ketju kuuluu portugalilaiseen Jerónimo Martins -yhtymään. 1990-luvulla Jerónimo Martins osti brasilialaisen Sé Supermercados -marketketjun ja muokkasi sen Pingo Docen paikalliseksi vastineeksi. 2000-luvulla brasilialainen yritys hankki Sé -marketketjun omistukseensa ja nimesi myymälät Pão de Açúcar ja CompreBem -ketjuiksi.
Azanian kansan järjestö
Azanian kansan järjestö (engl. Azanian People's Organisation eli AZAPO) on eteläafrikkalainen Steve Bikon, Onkgopotse Tiron ja Vuyelwa Mashalaban Musta tietoisuus-liikkeen pohjalta syntynyt sosialistinen puolue. Nykyisin puolueella on yksi edustaja Etelä-Afrikan parlamentissa ja sen puheenjohtaja Mosibudi Mangena toimii tiede ja teknologia -ministerinä.
Puolue perustettiin sen jälkeen kun keskeiset musta tietoisuus -liikkeen järjestöt South African Students' Organisation, Black People’s Convention ja Black Community Programmes kiellettiin Etelä-Afrikassa vuonna 1977 niiden osallisuudesta vuoden 1976 Soweton mellakoihin.
Apartheidin aikana AZAPO kampanjoi Etelä-Afrikan eristämispolitiikan puolesta toteuttamalla niin sanotun "kulttuuriboikotin". 1980-luvulla se kävi veristä valtakamppailua ANC:n ja sen liittolaisten, kuten United Democratic Frontin kanssa.
Carly Parker
Carly Parker (oik. Lauren Nielsen, s. 31. toukokuuta 1984 West Palm Beach, Florida, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen uransa lopettanut pornonäyttelijä.
Elämäkerta
Parker syntyi Floridassa ja high schoolin jälkeen hän opiskeli muutaman vuoden ajan Floridan valtionyliopistossa ennen siirtymistään aikuisviihdealalle. Samaan aikaan Parker kuitenkin jatkoi opiskeluaan collegessa, josta hän valmistui vuonna 2006. Valmistumisensa jälkeen Parker muutti Kaliforniaan jatkaakseen uraansa pornoelokuvien parissa, joissa hän on esiintynyt yli 100 tuotannossa.
Parker on agnostikko.
Lonesome Crow
Lonesome Crow on saksalaisen hardrock -yhtye Scorpionsin vuonna 1972 julkaistu debyyttialbumi. Albumi on yhtyeen ainoa, jolla kitaraa soittaa Michael Schenker. Levy nousi julkaisuaikanaan esille yhtyeen kotimaassa Saksassa, vaikkei menestynyt hyvin. Albumi eroaa huomattavasti musiikillisesti myöhemmistä tunnetummista ja menestyneemmistä Scorpionsin albumeista. Lonesome Crow edustaa myöhemmistä yhtyeen levyistä poiketen kokeellista krautrock-genreä ja sillä on vaikutteita muun muassa progressiivisesta rockista.
Parsley, Sage, Rosemary and Thyme
Parsley, Sage, Rosemary & Thyme on vuonna 1966 julkaistu Simon & Garfunkelin albumi. Albumin nimi on peräisin sen ensimmäisen kappaleen ”Scarborough Fair/Canticle” toisesta säkeestä. Levy sijoittui Yhdysvaltojen levymyyntilistalla parhaimmillaan 4. sijalle. Tuottajana toimi Bob Johnston.
Kappaleet
A-puoli
Jackie Gleason
pienoiskuva|Gleason vuonna 1961. John "Jackie" Herbert Gleason oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja koomikko.
Parsley, Sage, Rosemary and Thyme
Kappaleet
B-puoli
Jackie Gleason
Ura
Gleason syntyi New Yorkin Brooklynin kaupunginosassa irlantilaistaustaisille katolilaisille vanhemmille. Hänen isänsä jätti perheen hänen ollessaan kahdeksanvuotias. Hän keskeytti opiskelunsa jo varhain ja elätti itsensä muun muassa biljardinpelaajana ja nyrkkeilijänä, kunnes hän päätyi lavakoomikoksi taiteilijanimellä "Jumpin' Jack" Gleason. Tämän jälkeen Gleason oli jonkin aikaa Warner Brothersin sopimusnäyttelijänä ilman mainittavaa menestystä, joten hän päätyi takaisin koomikon uralle.
Vuonna 1949 Gleason sai pääroolin televisiosarjassa The Life of Riley. Sarja päättyi jo seuraavana vuonna, tosin se alkoi uudestaan seitsemän vuotta myöhemmin pääosassaan William Bendix. 1950 Gleason korvasi Jerry Lesterin DuMont Television Networkin esittämän Cavalcade of Starsin isäntänä. Sarjasta tuli DuMontin suosituin ohjelma ja se toimi ponnahduslautana Gleasonin myöhemmälle uralle.
CBS:n William S. Paley tarjosi Gleasonille sopimusta, jolla hänen palkansa viisinkertaistettiin siihen verrattuna mitä Dumont oli hänelle maksanut. Gleason suostui ja The Jackie Gleason Show aloitti CBS:llä 1952 ja teki hänestä valtakunnallisen tähden. Gleason halusi kuitenkin menestystä myös television ulkopuolella, ja koska Gleason halusi myös säilyttää televisio-ohjelmansa, niin aikaisemmin tunnin kestoinen The Jackie Gleason Show muotoiltiin uudestaan kaudeksi 1955–1957. Uudessa formaatissa ohjelman ensimmäisen puolen tunnin aikana esitettiin Gleasonin aikaisempiin sketseihin pohjautuva tilannekomediasarja The Honeymooners, ja ohjelman loppuajan esiintyivät Jimmy ja Tommy Dorsey. Honeymoonersia tehtiin kaikkiaan 39 jaksoa, joita esitetään vielä nykyäänkin uusintoina yhdysvaltalaisilla televisiokanavilla. Gleasonilla oli eri ohjelmillaan paikka parhaaseen katseluaikaan lähes yhtäjaksoisesti vuoteen 1970 saakka. thumb|[[Brendan Behan ja Jackie Gleason musikaalin Take Me Along esityksen jälkeen Gleasonin pukuhuoneessa.]]1950- ja 1960-luvuilla, jolloin Gleasonin suosio oli korkeimmillaan, hän esiintyi yhdeksässä elokuvassa, joista hän sai Oscar-ehdokkuuden roolistaan Minnesota Fatsina elokuvassa Suurkaupungin hait. Tony-palkinnon hän sai Uncle Sidin -roolista Broadway-näytelmässä Take Me Along. Lisäksi hän levytti kaikkiaan 43 albumia.
Gleasonin myöhemmistä elokuvista tunnetuimpiin kuuluvat kolme Konna ja Koukku -elokuvaa, joissa hän esitti seriffi Buford T. Justicea vuosien 1977 ja 1983 välisenä aikana.
Gleasonilla on kaksi tähteä Hollywood Walk of Famella.
Yksityiselämä
Gleason tapasi opiskeluaikanaan Genevieve Halfordin, jonka kanssa hän avioitui vuonna 1936. Avioliitosta syntyi kaksi lasta ja se päättyi eroon 1969. Gleasonin toinen aviopuoliso oli Beverly McKittrick, jonka kanssa hän avioitui 1970. Liitto kesti vuoteen 1974. Kolmannen avioliittonsa Gleason solmi Marilyn Taylorin kanssa 1975.
Gleasonille tehtiin 1978 nelinkertainen sydämen ohitusleikkaus. Vuonna 1986 hänellä diagnostisoitiin diabetes ja laskimotulehdus. Gleason kuoli paksusuolen syöpään kotonaan 24. kesäkuuta 1987.
Neutropenia
Neutropenia on häiriötila veren koostumuksessa. Neutropenialla tarkoitetaan veren neutrofiilisien granulosyyttisolujen määrän vähenemistä alle ikää vastaavan viitearvon, jota aikuisella on useimmiten pidetty arvoa 1,5 · 109/l. Neutropenian syyt voivat olla moninaiset kuten, neutrofiilien vähentynyt tuotanto luuytimessä esimerkiksi aplastisen anemian tai solunsalpaajahoidon vuoksi, neutrofiilien lisääntynyt kulutus tai epänormaali kertyminen kudokseen esimerkiksi infektion aikana. Jokseenkin kaikki solunsalpaajat aiheuttavat annoksesta riippuen neutropeniaa. Autoimmuunisairauksien hoidossa käytetyt solunsalpaajat, kuten metotreksaatti ja atsatiopriini, voivat aiheuttaa vaikeita neutropenioita. Neutropenia voi liittyä myös bakteeri- ja virusinfektioihin.
Leukopenian taustalla on useimmiten neutropenia.
Kesäyö
Gershwinin sanotaan perustaneen laulun ukrainalaiseen tuutulauluun, ”Oi h’odyt son kolo vikon” (”Uni kulkee ikkunan ohi”), jonka hän kuuli New York Cityssä Oleksandr Košytsin Ukrainian National Chorus -kuoron esittämänä.
Gershwin alkoi kirjoittaa laulua joulukuussa 1933, ja yritti luoda oman spirituaalinsa afroamerikkalaisen kansanmusiikin tyyliin. Kappale esitetään Porgyn ja Bessin aikana useita kertoja. Ensin Clara laulaa sen tuutulauluna ja pian sen jälkeen kontrapunktina noppapelikohtauksessa. Toisessa näytöksessä Clara esittää kappaleen uudelleen, ja kolmannessa näytöksessä Bess laulaa sitä Claran vauvalle.
Tammikuussa 2022 Helsingin Sanomat pyysi yli 70:ää suomalaista musiikkialan vaikuttajaa nimeämään korkeintaan 20 itselleen juuri sillä hetkellä tärkeintä laulua paremmuusjärjestyksessä, minkä perusteella lehti laati sadan parhaan laulun listan. Ella Fitzgeraldin ja Louis Armstrongin levytys kappaleesta vuodelta 1959 ylsi kyselyn kokonaistuloksissa sijalle 20.
Jukka Vakkila
Jukka Keijo Olavi Vakkila (s. 2. huhtikuuta 1951 Joutseno) on suomalainen jalkapallovalmentaja. Hän toimi Suomen maajoukkueen valmentajana vuosina 1988–1992.
Vakkila aloitti valmentamisen jo nuorena ja eteni Keravan Pallokerhon junioreiden valmentajasta Keravan Pallon edustusjoukkueen ja Keski-Uudenmaan piirijoukkueen valmentajaksi, toimien jälkimmäisessä tehtävässä vuosina 1974–1977. Myöhemmin hän oli vuosia Valkeakosken Hakan SM-sarjajoukkueen päävalmentajana. Maajoukkueiden valmentamisen hän aloitti jo vuonna 1979, mutta koulutti samalla itseään. Itsensä kouluttamisen lisäksi hän oli luomassa JVK-tutkintoa (Jalkapallovalmentajakoulu) Suomeen, jonka kaikki nykyiset suomalaiset huippuvalmentajat ovat suorittaneet. Vuosina 1980–1993 Vakkila toimi Palloliiton valmentajakoulun rehtorina ja vuoden 1984 lopusta alkaen koulutuspäällikkönä.
Maajoukkuepestin jälkeen Vakkila valmensi Hakan Suomen mestariksi vuonna 1995. Lisäksi hän on valmentanut porilaista FC Jazzia ja toiminut Kotkan TP:n toimitusjohtajana.
Vakkila oli kokoomuksen ehdokkaana Kaakkois-Suomen vaalipiirissä vuoden 2019 eduskuntavaaleissa. Hän sai 319 ääntä, eikä tullut valituksi.
Vakkila asuu Savitaipaleella (2018). Hänellä on vaimo ja viisi lasta.
Takeshi Motoyoshi
Takeshi Motoyoshi (s. 26. heinäkuuta 1967 Jokohama) on japanilainen entinen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue
Motoyoshi kuului Japanin joukkueeseen myös AM-kilpailuissa 1988.
Judo kesäolympialaisissa 2020 – naisten 48 kg
Naisten 48 kg painoluokka judossa Tokion olympialaisissa 2020 kilpailtiin Nippon Budōkanilla 24. heinäkuuta. Kilpailuun osallistui 28 judokaa.
Kilpailun voitti kosovolainen Distria Krasniqi, jonka kultamitali oli Kosovon historian toinen. Hän voitti loppuottelussa japanilaisen Funa Tonakin.
Karsinnat
Jokaiseen painoluokkaan valittiin suoraan 18 parasta urheilijaa Kansainvälisen judoliiton rankingin perusteella. Ranking-pisteet tarkasteltiin 28. kesäkuuta 2021. Yhdestä maasta voi osallistua korkeintaan yksi urheilija yhteen painoluokkaan. Isäntämaa Japani sai näiden lisäksi vähintään yhden judokan jokaiseen painoluokkaan. Näiden lisäksi olympialaisiin valittiin 100 urheilijaa rankinglistojen perusteella. Näistä sadasta paikasta Afrikka sai 24 paikkaa (12 naisille ja miehille), Eurooppa 25 (13 miehille ja 12 naisille), Aasia 20 (kymmenen kummallekin sukupuolelle), Oseania 10 (viisi naisille ja miehille) ja Amerikka 21 paikkaa (10 miehille ja 11 naisille). Myös maanosien paikat piti jakaa siten, että yhdestä maasta sai tulla yksi judoka yhteen painoluokkaan. Jos maanosasta ei saada täytettyä näin paikkoja, täytettiin paikat maailmanlaajuisten rankingien perusteella. Näiden lisäksi eri painoluokkiin kutsuttiin yhteensä 20 judokaa.
Naniwa-ku
Suuralue sijaitsee liikenteellisesti keskeisellä paikalla, ja siellä onkin sen vuoksi toiminut pitkään pieniä ja keskisuuria kauppa- ja teollisuusyrityksiä. Merkittäviä kaupunginosia ovat Tokion Akihabaraa vastaava elektroniikkakaupan Denden Town ja retroviihdealue Shinsekai, jonka keskellä kohoaa yksi Osakan maamerkeistä, alun perin vuonna 1912 rakennettu Tsūtenkaku-torni. Tällä alueella sijaitsee myös perinteinen Janjan yokochō -kauppakuja. Muita merkittäviä ostospaikkoja ovat Namba City- ja Namba Parks -kauppakeskukset. Hakihaki Town on vuorostaan alue, johon on keskittynyt yli sata jalkineliikettä.
Naniwa-kun alueella sijaitsee useita nähtävyyksiä. Merkittävin pyhäkkö on Imamiya Ebisu-jinja, jossa järjestetään tammikuisin suosittu Tōka Ebisu -festivaali. Sen historia ulottuu Edo-kaudelle. Gansen-jin temppeli tunnetaan vuorostaan kivipuutarhastaan. Museoista suuralueella sijaitsee Osakan ihmisoikeusmuseo Liberty Osaka. Urheilu- ja huvittelumahdollisuuksia tarjoavat Osakan prefektuurin urheiluhalli, Naniwan urheilukeskus uima- ja luisteluhalleineen ja kahdeksankulmion muotoinen Minatomachi River Place -kompleksi, johon kuuluu 1 500 paikan Namba Hatch -konserttisali.
Naniwan aluetta palvelevat Osakan metron Midōsuji-linja, Sakaisuji-linja, Sennichimae-linja ja Yotsubashi-linja, JR Nishi-Nihonin Osakan ympyrälinja ja Kansai-päälinja, Nankai-rautateiden Nankai-päälinja ja Kōya-linja, Hanshin-rautateiden Namba-linja sekä Hankai-raitioteiden Hankai-linja. Lisäksi suuri Osaka City Air Terminal (OCAT) -bussiterminaali sijaitsee alueella.
Nor
NOR tai Nor voi tarkoittaa seuraavia:
Jarkko Rantanen (psykologi)
Jarkko Olavi Rantanen (s. 1968 ) on suomalainen psykologi, valmentaja ja tietokirjailija. Hän on tunnettu erityisesti tunteita koskevan tiedon hyödyntämisessä työelämässä. Hän on kirjoittanut aiheesta kaksi kirjaa. Aiemmin hän on toiminut muun muassa työterveyspsykologina, johdon konsulttina ja henkilöstöjohdon tehtävissä.
Buinaksk
Buinaksk (vuoteen 1922 asti Temir-Khan-Šura, avaariksi Буйнахъск, lakiksi ЩурахIи, kumykiksi, lezgiksi ja, tabasaraniksi Буйнахск) on kaupunki Dagestanin tasavallan keskiosassa Venäjällä. Kaupunki sijaitsee Kaukasuksen rinteellä Šura-Ozen joen varrella, 41 kilometriä pääkaupungista Mahatškalasta lounaaseen. Se on Buinakskin piirin hallinnollinen keskus.
Historia
250px|left|Postikorttinäkymä kaupungista ennen vuotta 1917 Buinakskin paikalle, lähelle keskiaikaisen Balanjarin raunioita, perustettiin vuonna 1834 Temir-Han-Šura (Темир-Хан-Шура) -niminen rajalinnoitus. Kaupunginoikeudet se sai vuonna 1866. Vuonna 1920 kaupunki oli lyhytikäisen Pohjois-Kaukasuksen vuoristotasavallan pääkaupunki. Kaupungissa pidettiin Dagestanin kansojen kongressi 13. marraskuuta 1920, jossa Venäjän neuvostotasavalta julisti dagestanilaisille autonomian. Vuonna 1922 Temir-Han-Šura sai uuden nimen, Buinaksk, vallankumouksellisen Ullubi Buinakskin kunniaksi. Toukokuussa 1970 kaupunki kärsi pahoin maanjäristyksessä.
Scott Winkler
Scott Kristian Winkler (22. helmikuuta 1990 Asker, Norja – 12. kesäkuuta 2013 Asker, Norja) oli norjalainen jääkiekkoilija. Hän oli pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä, joka laukoi oikealta. NHL-joukkue Dallas Stars varasi suhteellisen isokokoisen Winklerin kolmannella kierroksella 89. pelaajana kesällä 2008. Winkler pelasi ennen kuolemaansa neljä kautta Colorado Collegessa, josta valmistui taloustieteiden kandidaatiksi.
Seuraura
Winkler oli Frisk Tigersin kasvatti. Hän pelasi ensimmäiset miesten pelinsä sen kakkosjoukkueessa, Norjan I-divisioonassa kaudella 2006–2007. Kaudeksi 2007–2008 Winkler siirtyi Yhdysvaltoihin. Hän valmistui kauden päätteeksi Blue Valley Northwest High Schoolista Overland Parkin kaupungissa, Kansasissa ja pelasi Russell Stoverin joukkueessa. Dallas Stars varasi Winklerin kolmannella kierroksella 89. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2008. Samana kesänä hänet varasi myös USHL-joukkue Cedar Rapids RougRiders numerolla 141.
Kauden 2008–2009 Winkler pelasi USHL:ää Cedar Rapids RoughRidersin riveissä. Vuosina 2009–2013 hän kävi Colorado Collegea. Hänet valittiin kolmen viimeisen yliopistokautensa päätteeksi WCHA:n akateemiseen tähdistökentälliseen. Winklerin oli tarkoitus pelata kaudella 2013–2014 lähtökohtaisesti Dallas Starsin farmijoukkueessa Texas Starsissa AHL:ssä. Hänet kuitenkin löydettiin 12. kesäkuuta 2013 kuolleena vanhempiensa kodista Norjan Askerissa. Norjan poliisi on vahvistanut kuolintapauksen. Kuolinsyytä ei ole annettu julkisuuteen. Poliisin mukaan tapauksessa ei kuitenkaan epäillä rikosta.
Deutsches Afrikakorps
thumb|Erwin Rommel esikuntineen vuonna 1942.
Deutsches Afrikakorps [], usein lyhyesti Afrikakorps tai DAK oli toisessa maailmansodassa Saksan Libyassa ja Egyptissä olleiden Afrikan joukkojen esikunta ja myöhemmin armeijakunta sekä sen alaiset joukot.
Perustaminen
thumb|Afrikakorps’n tunnus. Oberkommando der Wehrmacht (OKW) päätti lähettää joukkoja Libyaan tukemaan Italian armeijaa, jonka joukot brittiläinen 8. armeija oli lyönyt operaatio Compassissa. Aluksi 11. tammikuuta Libyaan lähetettiin ainoastaan erillisosasto, johon kuului 30 vaunun panssarivaunukomppania. Alueelle lähetettävien joukkojen määrä päätettiin 5. helmikuuta kasvattaa divisioonaan, joten laajentaa 5. panssarirykmentti 5. kevyeksi divisioonaksi. Libyassa olevien joukkojen esikunta muodostettiin 16. helmikuuta 1941, mistä muodostettiin 21. helmikuuta pari päivää 15. panssaridivisioonan alueelle toimittamisen jälkeen armeijakunnan esikunta, Deutsches Afrika-Korps (DAK). Armeijakunnan komentajaksi määrättiin Erwin Rommel. DAK koostui tässä vaiheessa kahdesta divisioonasta ja useista pienemmistä joukkoyksiköistä ja se oli virallisesti alistettu Italian Afrikan joukkojen komentajalle. 5. kevyt divisioona nimettiin 1. lokakuuta 21. panssaridivisioonaksi.
Komentajat
Armeijakunnankomentajina olivat :
Scott Winkler
Maajoukkueura
Winkler edusti Norjaa alle 20-vuotiaiden I-divisioonan MM-kilpailuissa vuosina 2009 ja 2010. Ensimmäinen turnaus päättyi B-lohkon pronssiin ja jälkimmäinen kultaan sekä sarjanousuun seuraavaksi vuodeksi pääsarjaan. Hän voitti tehoilla 6+8=14 koko vuoden 2010 turnauksen B-lohkon piste- ja syöttöpörssin sekä jakoi maalipörssin voiton joukkuetoverinsa Jonas Djupvik Løvlien kanssa. Winkler palkittiin myös B-lohkon parhaana hyökkääjänä.
Deutsches Afrikakorps
Afrikakorps-marssilaulu
thumb|left|Panzerjäger-Abteilung 39, osa Kampfgruppe Gräfiä, osa 21. Panssaridivisioonaa etenemässä vuonna 1942. (kertosäe)
Heiß über Afrikas Boden die Sonne glüht.
Scott Winkler
Maajoukkueura
Vuosina 2007 ja 2008 Winkler pelasi alle 18-vuotiaiden I-divisioonan MM-kilpailuissa. Hän voitti ensimmäisestä turnauksesta B-lohkon pronssia sekä jälkimmäisestä kultaa, jolloin Norja nousi myös seuraavaksi vuodeksi pääsarjaan. Winkler oli vuoden 2008 turnauksessa joukkueen paras pistemies ja syöttäjä tehoilla 2+5=7.
Winkler pelasi myös kolme A-maaottelua kaudella 2011–2012.
Muuta
Scott Winklerin äiti on norjalainen ja isä saksalaissyntyinen kanadalainen Rodney Winkler, joka on itsekin pelannut Norjassa jääkiekkoa pääsarjatasolla.
Deutsches Afrikakorps
Afrikakorps-marssilaulu
Deutsche Panzer im Sonnenbrand,
Stehen zur Schlacht gegen Engeland
Paavo Mäkelä
Paavo Mäkelä voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Deutsches Afrikakorps
Afrikakorps-marssilaulu
Es rasseln die Ketten, es dröhnt der Motor,
Panzer rollen in Afrika vor.''
(suora suomennos)
Aurinko paistaa kuumana Afrikan maalla.
Panssarimoottorimme laulavat lauluaan!
Saksalaiset panssarit auringonpaahteessa,
Ovat taistelussa Englantia vastaan
Ketjut kitisevät ja moottori pauhaa
Panssarit etenevät Afrikassa.''
Lelumies
Lelumies, siviilinimeltään Winslow Schott on DC Comics -kustantamon sarjakuvarikollinen, jonka loivat Don Cameron ja Ed Dobrotka. Lelumies teki ensiesiintymisensä Action Comicsin sarjakuvan numerossa 64, vuonna 1943. Sittemmin hahmon nimeä ovat historian saatossa kantaneet Jack Nimball 1970-luvulla ja 2000-luvulla Hiro Okamura.
Sarjakuvissa
Winslow Schott oli hiljainen ja mukava mies, joka rakasti lelujen rakentamista. Eräänä päivänä hän sai potkut työstään, sillä Schottin leluja pidettiin liian vanhanaikaisina ja hyödyttöminä. Schott hautoi kostoa potkujensa jälkeen ja otti uudeksi nimekseen Lelumies. Hän lähetti räjähtäviä leluja potkut antaneen toimitusjohtajan toimistoihin. Teräsmies onnistui lopulta viime hetkellä pysäyttämään Lelumiehen ennen kuin hän ehti murhaamaan Lex Luthorin, jonka yhtiö omisti kyseisen leluyhtiön. Myöhemmin Lelumies karkasi vankilasta ja teki vaarallisia ansoja Intergang:in pyynnöstä heidän piilopaikkoihinsa.
Vuosia myöhemmin Lelumiehen paettua vankilasta hänen imagonsa muuttui täysin: lähes harmittomasta rikollisesta kehkeytyi mielenvaikainen lapsimurhaaja. Lelumies sieppasi useita lapsia Metropolisissa - muun muassa Adam Grantin, joka yritti vapauttaa muut lapset vankeudesta. Lelumies kuitenkin sai lapset kiinni ja murhasi heidät kaikki. Hän heitti ruumiit itsemurhaslummin kujalle, mutta jäi teostaan kiinni. Teräsmiehen ilmestyessä paikalle hän vei Lelumiehen saman tien vankilaan. Adam Grantin isä Cat Grant harkitsi Lelumiehen tappamista, mutta päätti olla tekemättä sitä. Sitä vastoin kuukausia myöhemmin Cat Grant päätti vierailla Lelumiehen luona vankilassa ja sai selville Lelumiehen motiivin ryhtyä tappajaksi. Jouduttuaan pidätetyksi Ingergang:in auttamisesta eräs leluyhtiö lähestyi häntä pyytämällä lupaa käyttää Lelumiehen ulkonäköä Teräsmieheen perustuvassa lelusarjassa. Lelumies suostui, sillä hän oli innoissaan ajatuksesta, että hänestä tehdään lelu. Myöhemmin Lelumies yritti ottaa yhteyttä leluyhtiöön saadakseen edes yhden kappaleen itsensä mukaan tehdystä lelusta. Mitään vastausta ei kuitenkaan kuulunut. Lelumiehelle annettiin lupa tehdä vankilalle siviilitöitä: muun muassa lattioiden siivoamista yöllä eräissä paikallisissa ostoskeskuksissa. Lelumies pääsi siivoamaan erästä lelukauppaa, josta hän löysi oman lelunsa muiden Teräsmies-lelujen seasta, mutta yhtään hänen mukaansa mallinnettua lelua ei ollut myyty. Tämä sai Lelumiehen sekaisin ja hän kuristi mukanaan olleen vartijansa ja pakeni kohti lelutehdasta. Lelumies vaati selitystä huonolle myynnille. Leluntekijä selitti etteivät lapset yksinkertaisesti halunneet leikkiä figuurilla, joka näytti sarjamurhaajapelleltä. Keskustelun päätteeksi Lelumies murhasi leluntekijän ja alkoi kuulla mielessään "äitinsä" äänen, jonka myötä Lelumies totesi lasten olevan syyllisiä ja he saisivat maksaa kuolemalla.
Myöhempänä aikana Lelumies liittyi hetkellisesti Kyborgi Teräsmiehen apuriksi, luullessaan sen olleen henkiin herätetty lelu. He kykenivät jakamaan Teräsmiehen kahdeksi eri olennoksi, Teräsmies sininen ja Tersämies punainen. Vuosia myöhemmin Teräsmies yritti auttaa Lelumiestä viemällä hänet kurssille, jossa ihmiset tekivät leluja köyhille lapsille. Myöhemmissä Teräsmiehen sarjakuvissa paljastettiin Zatannan käyneen Lelumiehen luona, yrittäen muuttaa hänen sairasta ja harhaista mieltään loitsulla. Zatanna ei kuitenkaan onnistunut parantamaan Lelumiehen mieltä. Lelumies jatkoi edelleen lasten sieppaamista, mutta luuli mielessään heidän tulleen mielellään hänen mukaansa. Zatanna käytti taikuuttaan uudelleen poistamaan hänen illuusionsa ja tekemään Lelumiehen selväjärkiseksi. Lelumiehen robottilelut kuitenkin tuhosivat rakennuksen, jossa ne taistelivat Teräsmiestä vastaan. Schottin oletettiin olevan kuollut, mutta hänen ruumistaan ei koskaan löydetty.
Toinen Lelumies Jack Nimball ottaa toisen Lelumiehen henkilöllisyyden aikana, jolloin Schott oli jäänyt eläkkeelle rikollisesta urastaan ​​ja esiintyi ensimmäisen kerran Action Comicsissa nro 432 (helmikuu 1974). Nimball käytti jester-asua ja samanlaista toimintatapaa kuin alkuperäinen Lelumies. Tämä Lelumiehen-versio osoittautui kuitenkin lyhytikäiseksi. Schott tappoi Nimballin mekaanisella lelulinnulla ja jatkoi rikollista uraansa tarinassa Superman #305 (marraskuu 1976). Näiden kahden numeron välillä tämän Lelumiehen ainoat muut esiintymiset olivat Action Comicsissa #454 ja Supermanissa #299.
Kolmas Lelumies Hiro Okamura on teini-ikäinen mekaaninen nero Japanista, joka esiintyy ensimmäisen kerran Lelumiehenä Jeph Loebin ja Ed McGuinnessin tarinassa Superman (osa 2) #177 (helmikuu 2002). Hän ilmestyy Metropolisiin jättimäisessä Superrobotissa taistelemaan Metalloa vastaan ​​väittäen, että kyborgin yhtä jättimäinen ruumis perustui hänen isoisältä varastettuun materiaaliin. Hänestä tulee myöhemmin Teräsmiehen ja Batmanin liittolainen. The New 52 sarjakuvissa Okamura otti nimekseen Lelumestari. Hiro on ainoa sankarillinen versio Lelumiehestä ja hänellä on loistavat insinööritaidot.
Teräsmieheni
Lelumies esiintyi ensi kerran Tv-sarjassa Teräsmieheni, jossa hahmo tunnettiin pelkästään nimellä Winslow P. Schott. Se esiintyi jaksossa "Season's Greedings" 4. joulukuuta 1994. Sillä oli samankaltainen tausta, kuin alkuperäisellä sarjakuvaversiolla. Schott sai potkut lelutehtaalta ja kostoksi loi rotta-lelun, jonka haju sai aikuiset ihmiset käyttäytymään kuin itsekkäät lapset. Toisin kuin sarjakuvissa Schottin jäätyä kiinni hän alkaakin pitämään lapsista. Hahmoa näytteli Sherman Hemsley.
Samaisessa sarjassa esiintyi myös Lelumies-niminen leluntekijä, joka sieppasi lapsia. Tämä viittaa puolestaan Lelumiehen sarjakuvatapahtumien myöhempään elämään. Sarjassa hahmon oikea nimi oli Harold Kripstly, jota näytteli Grant Shaud.
Smallville
Lelumies teki toisen televisioroolin vuonna 2004 Smallvillen 8. tuotantokauden jaksossa "Requiem". Hän oli entinen leluntekijä ja entinen Queens-yhtiön työntekijä, jolla oli katkeria tunteita Oliver Queenia kohtaan. Hän sai potkut, koska ryhtyi yhtäkkiä laittamaan räjähteitä leluihin. Lelumies yritti kostaa Queenille potkunsa tappamalla hänet sairaalassa. Hänen yrityksensä kuitenkin epäonnistui. Lelumies onnistui kuitenkin myöhemmin pakenemaan. Hahmoa näytteli sarjassa Chris Gauthier.
Supergirl
Lelumies esiintyi Supergirl televisiosarjassa, jossa häntä esitti Henry Czerny. Lelumiehen poikaa sarjassa esitti Jeremy Jordan.
The New Adventures of Superman
Lelumies esiintyi ensi kerran televisiossa 1960-luvulla The New Adventures of Superman piirrossarjassa.
Superystävät
Hahmo oli myös vierailevana hahmona Superystävissä vuonna 1978. Lelumies kuului Lex Luthorin johtamaan Tuomion Legioonaan. Hahmo pukeutui narrin näköiseksi ja käytti dominonaamiota. Se muistutti toista Lelumiehen nimeä kantanutta rikollista Jack Nimballia. Hahmon äänenä toimi Frank Welker.
Teräsmies
thumb|210px|Lelumies Teräsmies-animaatiosarjassa. Lelumies palasi takaisin animaatioksi vuonna 1996 oltuaan vierailevana hahmona Teräsmies-animaatiosarjassa. Hahmo oli nimeltään Winslow Schott Juniori, joka oli kuvattu mielisairaana miehenä, joka piti yllään hymyilevää nuken päätä. Hänen isänsä on Winslow Schott, joka oli mukava leluntekijä. Poika oli nuorena viettänyt aikaa katsoen isänsä tekemisiä työpajalla. Lelumiehen isä oli unelmoinut perustavansa lelutehtaan, mutta ei omistanut tarvittavaa pääomaa perustaakseen tehdasta. Myöhemmin Metropolisin mafiapomo Bruno Mannheim tarjosi tarvittavaa summaa tehtaan perustamiseen. Schott ei kuitenkaan tiennyt Mannheimin tehneen lukuisia huijauksia yhtiön nimellä käyttäen sitä peitenimenä. Poliisien saadessa tapauksen selville he pidättivät vanhan Schottin, jota oli huijattu johtamaan valeyhtiötä. Mafian onnistuessa pakenemaan ajallaan pois poliisien käsistä, Schott kärsi vankilassa syyttömänä tuomionsa. Mies kuitenkin kuoli vankilassa vanhuuteen ja hänen poikansa Schott juniori siirrettiin sijaisperheeseen. Perhe osoittautui kuitenkin väkivaltaiseksi ja Schott juniori kärsi läpi lapsuutensa traumoista, jotka vaikuttivat hänen myöhempään elämään. Kasvattuaan aikuiseksi Schott oli tullut mielisairaaksi. Hän käytti hyväkseen isältään perittyjä kädentaitoja ja rakensi erinäisiä mekaanisia leluja varastaakseen rahaa ja terrorisoidakseen maailmaa kostoksi siitä mitä hän oli joutunut kärsimään lapsena.
Sarjan aikana hänet tunnettiin Lelumiehenä, joka ensiesiintymisessään haki kostoa Mannheimille luomalla oikean naisen kokoisen androidin Darcyn. Hän yritin androidin avulla tappaa Mannheimin, mutta Teräsmies esti hänen aikeensa. Hahmon äänenä toimi Bud Cort.
Static Shock
Lelumies teki yhden jakson mittaisen vierasesiintymisen Static Shockin jaksossa "Toys in the Hood". Jaksossa paljastatettiin hänen selvinneen Teräsmies-sarjan helikopterionnettomuudesta. Lelumies käski Darcya sieppaamaan Staticin ystävän Daisyn, jotta tyttö voisi toimia mallina Darcyn uudelle keholle. Teräsmiehen saapuessa auttamaan Static:ia kohtaamaan Lelumiehen, Darcy pettää Lelumiestä pakenemalla paikalta. Nainen kuitenkin tuhoutuu, kun Lelumies käyttää hyväkseen asentamaansa itsetuhosirua, joka tuhoaa Darcyn. Jakson päätteeksi Lelumies vietiin vankilaan. Hahmon äänenä toimi Teräsmies-sarjan tavoin Bud Cort.
Justice League
Lelumies vieraili yhdessä jaksossa Justice Leaguessa, jossa se toimi Superman Revenge Squadissa. Ryhmään kuului hänen lisäksi Metallo, Kalibak, Säävelho ja Livewire. Ryhmän hyökätessä Metropolisiin houkutellakseen Teräsmiehen esille. Sankarin saapuessa apujoukkoineen mukaan Lelumies käytti jättiläismäistä lelua muistuttavaa robottia, jolla oli tykki rintakehässä. Alun perin hän yritti ampua viattomia ihmisiä, mutta osuukin Teräsmieheen, joka yritti suojella Batmania ja Ihmenaista osumalta. Osuman seurauksena Teräsmies siirtyy ajassa eteenpäin 30 000 vuotta tulevaisuuteen. Lelumies ja kaikki muut ihmiset olettivat Teräsmiehen kuolleen. Ainoastaan Batman oli eri mieltä Teräsmiehen kohtalosta. Myöhemmin paljastui Teräsmiehen matkanneen ajassa tulevaisuuteen ja onnistui palaamaan omaan aikaansa Vandal Savagen luomalla aikakoneella.
Superman: Doomsday
thumb|210px|Lelumies elokuvassa [[Superman: Doomsday.]] Lelumies esiintyi ensi kerran animaatioelokuvassa Superman: Doomsday vuonna 2007. Se oli sarjakuviin poiketen enemmän synkemmännäköinen rikollinen, joka pukeutui mustiin. Lelumies ilmestyi tarinaan mukaan, kun oikea Teräsmies oli julistettu kuolleeksi Tuomiopäivän kanssa käydyn tappelun seurauksena. Lelumies käytti elokuvassa jättiläistä hämähäkkirobottia, jolla hän piti koulubussissa täynnä olevia lapsia panttivankeina ryöstettyään sitä ennen pankin. Kaikkien tietämättä Teräsmiehen klooni ilmestyy paikalle ja nappaa Lelumiehen poliisien huostaan. Siitä huolimatta Lelumies onnistuu tappamaan 4-vuotiaan tytön. Tämä suututtaa Teräsmiehen kloonin, joka tappaa hänet pudottamalla hänet poliisiaseman katon korkeudelta auton päälle. Hahmon äänenä toimi John DiMaggio.
Justice League Action
Paha versio Hiro Okamuran Lelumiehestä esiintyi animaatiosarjassa Justice League Action, jossa häntä ääninäytteli Ken Jeong.
DC Super Hero Girls
Teini-ikäinen versio Lelumiehestä esiintyi animaatiosarjassa DC Super Hero Girls, jossa häntä ääninäytteli Charlie Schlatter.
Superman/Batman: Public Enemies
Hiro Okamuran versio Lelumiehestä esiintyi animaatioelokuvassa Superman/Batman: Public Enemies, jossa häntä ääninäytteli Calvin Tran.
JLA Adventures: Trapped in Time
Jack Nimballin versio Lelumiehestä esiintyi animaatioelokuvassa JLA Adventures: Trapped in Time, jossa häntä ääninäytteli Tom Gibis.
Lähteet
Schurken im Superman-Universum
Cyril Julian
Cyril Julian (s. 29. maaliskuuta 1974 Castres) on ranskalainen kilpauransa lopettanut koripalloilija.
Seurajoukkueet
Julian pelasiRanskan alasarjoissa Castresin ja Tarbesin joukkueissa vuosina 1992–1994. Hän siirtyi pelaamaan pääsarjaan vuonna 1994, jolloin hän aloitti pelaamisen SLUC Nancyssa. Julian edusti seuraa vuoteen 1998, jonka jälkeen hän jatkoi pelaamista Paris Basket Racingissa. Kahden kauden jälkeen Julian siirtyi takaisin Nancyyn. Hän voitti seuran paidassa Korać Cupin kaudella 2001–2002. Samana kautena hänet valittiin myös Ranskan-liigan arvokkaimmaksi pelaajaksi. Vuosiksi 2002–2004 Julian siirtyi Pau-Ortheziin. Hän voitti seuran kanssa Ranskan-mestaruuden vuosina 2003 ja 2004. Lisäksi seura voitti cup-mestaruuden vuonna 2003.
Kaudeksi 2004–2005 Julian siirtyi espanjalaiseen Gironaan, josta hän siirtyi tammikuussa 2005 Valenciaan. Hän edusti seuraa loppukauden ja siirtyi tämän jälkeen takaisin Nancyyn. Julian valittiin Ranskan liigan arvokkaimmaksi pelaajaksi kausina 2005–2006 ja 2006–2007. Hän voitti myös kolmeannen Ranskan-mestaruutensa vuonna 2008.
Hisanori Shirasawa
Hisanori Shirasawa (s. 13. joulukuuta 1964 Kobe) on japanilainen entinen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue
Shirasawa kuului Japanin joukkueeseen myös AM-kilpailuissa 1988.
Cyril Julian
Maajoukkue
Julian oli mukana maansa juniorimaajoukkueissa. Hän voitti maalleen EM-kultaa alle 18-vuotiaiden EM-kilpailuista vuonna 1992. Ranskan maajoukkueessa Julian pelasi vuosien 1997, 1999, 2003 ja 2005 EM-kilpailuissa. Hän voitti EM-kilpailuista yhden pronssin vuonna 2005. Julian edusti Ranskaa myös olympiakoripallossa vuonna 2000, jolloin maa saavutti olympiahopeaa.
Esko Malm
Esko Juhani Malm (23. elokuuta 1940 Valkeakoski – 11. heinäkuuta 2023 Lempäälä) oli suomalainen jalkapallovalmentaja ja pelaaja. Hän toimi maajoukkueen valmentajana vuosina 1979–1981.
Pelaajaurallaan Malm edusti Valkeakosken Hakaa vuosina 1958–1972 yhteensä 252:ssa SM-sarjan ottelussa. Tuona aikana Malm voitti SM-sarjan kolmesti vuosina 1960, 1962 ja 1965 sekä Suomen Cupin mestaruuden vuosina 1959, 1960, 1963 ja 1969. A-maaotteluita hänelle kertyi yksi. Pelaajauran päätyttyä Malm siirtyi valmentamaan Hakaa, josta kutsu kävi A-maajoukkueen päävalmentajaksi vuonna 1979. Malm voitti valmentajana Hakalle tuplan vuonna 1977, kun seura voitti sekä Suomen Cupin että SM-sarjan.
Suomella oli tuohon aikaan kaksi maajoukkuetta. Olympiajoukkue tähtäsi Moskovan olympialaisiin, mutta ei selviytynyt karsinnoista ja sen valmentaja, tšekkiläinen Jiří Pešek erotettiin. Suomi pääsi myöhemmin kisoihin länsimaiden olympiaboikotin ansioista. Olympialaisissa joukkueen valmentajana oli Esko Malm.
Malm pelasi Hakan edustusjoukkueessa sekä toimi seuran päävalmentajana ja puheenjohtajana. Lisäksi hän oli Suomen Palloliiton Tampereen piirin hallituksessa varapuheenjohtajana.
Uusi-Laatokka
Uusi-Laatokka (myös Uusi Laatokankaupunki; ) on kaupunki Venäjällä, Leningradin alueella, Laatokan etelärannikolla, Olhavanjoen suulla. Kaupungissa oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 8 839 asukasta. Paikkakunta on tunnettu 1400-luvulta, ja Pietari Suuri antoi sille kaupunginoikeudet vuonna 1704 ja siirrätti sinne Vanhan-Laatokan asukkaat.
Kaupungin pääkatu on ''Pr. Karla Marksa'', jonka varrella sijaitsеvat muun muassa Pietari Suuren ja S. M. Kirovin muistomerkit, kaupunkipiirin hallintorakennus ja kaupungintalo, ortodoksikirkko (Климентовская церковь) ja jonka pohjoispäässä on vanha luostari (Николо-Медведский мужской монастирь).
Liikenneyhteyksiä
Maantieyhteyksistä tärkein on etelään Olhavanjoen länsipuolitse vievä kantatie A115. Se tuo jo 3 kilometrin päässä yhteyden Pietari–Petroskoi–Murmansk-valtatiehen M18 (Kuola, osa :ta), Olhavaan (23 km), Kirišiin ja lopulta Pietari–Moskova-valtatielle (M10, Rossija, osa :ta) Tšudovon luoteispuolella.
Uudessa Laatokankaupungissa on satama, josta on Laatokan tai Laatokan Uuden kanavan ja Nevan kautta yhteys Itämerelle. Historiallisesti kaupungille on ollut merkittävä myös Olhavanjoen kautta ja kanavareitistöä pitkin Msta-joelle sekä edelleen Volgalle vievä vesireitti.
Myös eräs viikinkien idäntien pääreiteistä kulki Laatokan ja Olhavanjoen kautta.
Katso myös
thumb|Näkymä vuodelta 1911.
Josif Gurko
thumb|Josif Gurko Josif (Iosif) Vladimirovitš Gurko (,, 28. heinäkuuta (J: 16. heinäkuuta) 1828 Novgorod – 28. tammikuuta (J: 15. tammikuuta) 1901 Tverin kuvernementti) oli venäläinen sotamarsalkka, joka ansioitui komentajana Turkin sodassa 1877–1878.
Turkin sodan alussa heinäkuussa 1877, Venäjän armeijan tultua Tonavan yli Bulgariaan, Gurko sai johdettavakseen kymmenen pataljoonan suuruisen erikoisosaston ja tehtäväkseen ylittää Balkanvuoret ja hyökätä Adrianopoliin. Kuljettuaan aluksi vuorten yli Hainköj-solan kautta hän sai vallattua tärkeän Šipkansolan ja heinäkuun lopussa edelleen Nova Zagoran, mutta turkkilaisen Suleiman paššan häthätää koottu armeija esti häntä pääsemästä Stara Zagoraan. Kun Venäjän pääarmeija epäonnistui 30. heinäkuuta yrityksessä vallata Plevnan linnoitus, Gurkon eteentyönnetyn osaston asema kävi uhanalaiseksi, ja hän joutui perääntymään takaisin Balkanvuorten yli samaa reittiä kuin oli tullutkin.
Lokakuussa 1877 venäläiset saivat vahvistuksia, ja Gurko asetettiin johtamaan uutta kahdesta jalkaväkidivisioonasta ja 11 ratsuväkiprikaatista koottua osastoa, joka onnistui kuukausien taistelujen jälkeen katkaisemaan Plevnan ja Sofian välisen huoltotien valtaamalla Gornyi Dubnjakin, Telišin ja Dolnyi Dubnjakin, ja siten saattamaan Plevnan täydellisesti saarroksiin. Gurko vei seuraavaksi armeijansa etelään, ja Plevnan antauduttua hän ylitti vuodenvaihteessa Balkanvuoret uudelleen, tällä kertaa Arab Konakin solan kautta. Sen jälkeen hän valtasi Sofian ja löi lopuksi Suleiman paššan Filippopolin taistelussa.
Turkin sodan jälkeen Gurko ylennettiin kenraaliksi ja keisarilliseksi kenraaliadjutantiksi. Vuonna 1879 hänestä tehtiin Pietarin alueen sotilaskuvernööri, 1882 Odessan sotilaspiirin kenraalikuvernööri ja 1883 Varsovan sotilaspiirin ylipäällikkö sekä Veikselin departementin (eli entisen Puolan) kenraalikuvernööri. Jäädessään eläkkeelle tästä tehtävästä vuonna 1894 Gurko ylennettiin sotamarsalkaksi.
Käyn ahon laitaa
Käyn ahon laitaa voi viitata seuraaviin:
Sellaista elämä on (albumi)
Sellaista elämä on on Juha Vainion albumi, joka julkaistiin vuonna 1983. Se on Vainion kuudes varsinainen studioalbumi, ja sen tunnetuimpiin kappaleisiin kuuluvat ”Sellaista elämä on”, ”Vanhojapoikia viiksekkäitä” ja ”Ei ole Kööpenhamina kuin ennen”.
Kortesjärven vaakuna
thumb|upright|Kortesjärven vaakuna (1958–2008) Kortesjärven kunnanvaakuna oli Etelä-Pohjanmaalla sijainneen Kortesjärven kunnan vaakuna. Se on saanut aiheensa jääkäriliikkeestä, sillä Kortesjärveltä lähti asukaslukuun suhteutettuna eniten jääkäreitä.
Brittiläinen Togomaa
Brittiläinen Togomaa, virallisesti Togomaan huoltohallintoalue , oli Ison-Britannian hallinnassa ollut Kansainliiton mandaattialue Länsi-Afrikassa. Brittiläinen Togomaa muodostettiin osasta Saksalta valloitettua Togomaata vuonna 1916. Toisen maailmansodan jälkeen alue siirtyi Yhdistyneiden kansakuntien (YK) huolto­hallinnon alaiseksi alueeksi vuosiksi 1946–1957. Togomaa liitettiin Ghana Independence Actin tuloksena osaksi Ghanaa vuonna 1957. Brittiläisen Togomaan pääkaupunki oli Ho.
Shun’ichi Ikenoue
Shun’ichi Ikenoue (s. 16. helmikuuta 1967 Gunma) on japanilainen entinen jalkapalloilija.
Partanaava
Partanaava (Usnea barbata) on naavojen sukuun kuuluva laji. Se on noin 50 cm pitkä tai lyhyempi. Se on riippuva ja siinä on paksuudeltaan vaihtelevia haaroja, jotka ovat kuoppaisia. Jäkälää peittää ohut kuori. Partanaavaa tavataan Euraasian mantereella ja Pohjois-Amerikassa. Se kasvaa puiden oksilla ja sitä esiintyy tuoreissa vanhoissa metsissä. Laji on uhanalainen. Laji on myös monimuotoinen. Lajiin on taksonomisesti yhdistetty muun muassa aiemmin omana lajinaan pidetty kaukasiannaava (Usnea caucasica).
Gionatha Spinesi
Gionatha Spinesi (s. 9. maaliskuuta 1978 Pisa, Toscana, Italia) on italialainen jalkapalloilija, joka edustaa Serie A:ssa pelaavaa Cataniaa. 185 senttimetriä pitkän Spinesin pelipaikka on hyökkääjä.
Spinesi aloitti uransa synnyinkaupunkinsa seurassa, Pisassa. Marraskuussa 1995 hän siirtyi milanolaiseen suurseuraan, Internazionaleen, muttei päässyt tekemään debyyttiään seuran ykkösjoukkueessa. Tammikuussa 1997 Inter myi hänet sarjatasoa alemmas Serie B:n Castel di Sangroon. Vaikka pikkuseurassa vietetyt kaksi kautta eivät menneet Spinesiltä erityisen hyvin, kiinnostui Serie A -seura Bari hänestä, ja hän siirtyi Bariin kesäkuussa 1998. Barin riveissä Spinesi vietti kuusi kautta ja teki myös pääsarjadebyyttinsä Gallettin paidassa. Spinesi jätti seuran helmikuussa 2004, kun seurajohto ei päässyt yhteisymmärrykseen hänen sopimuksensa jatkamisesta. Uudeksi seuraukseen hän valitsi Serie B:n nousijajoukkueen, Arezzon, jolle hän teki ensimmäisen kautensa aikana 22 maalia ja voitti niillä sarjan maalikuninkuuden. Kaudeksi 2005/2006 Spinesi seurasi Arezzon valmentajaa Pasquale Marinoa nykyiseen seuraansa Cataniaan. Spinesin kausi oli vielä edellistäkin parempi, hän oli 23 maalillaan avainpelaajia Catanian noustessa Serie A:han.
Esmeralda (1791)
Esmeralda oli Espanjan laivaston vuonna 1791 vesillelaskettu 44-tykkinen fregatti.
Valmistus
Bouyónin suunnittelema alus tilattiin Puerto Máhonista Baleaareilta. Alus laskettiin vesille 1791.
Palvelus
Espanjalle tappiollisen Chacabucon taistelun jälkeen alus määrättiin 6. toukokuuta 1817 päällikkönään Luis Goic suojaamaan Cádizista saattue, johon kuuluivat muun muassa Reina de los Ángeles, San José, San Juan, Castilla, Tagle ja Primorosa Maríana. Saattue saapui Callaoon 30. syyskuuta, jonne Tagle oli saapunut jo 21. syyskuuta.
Alus liittyi 31. maaliskuuta 1818 Pezuelaan ja Potrilloon sulkeakseen Valparaison sataman. Chilen laivaston Lautaro yritti 27. huhtikuuta vallata aluksen, mutta alusten hallinnan puutteiden vuoksi ainoastaan 20 miestä kiipesi aluksesta toiseen. Vaikka valtaus epäonnistui espanjalaiset purkivat saarron.
Perun itsenäisyystaistelun tueksi lähetetyn Chilen laivasto-osaston komentajan Thomas Cochranen johdolla kaksi veneketjua tunkentui yöllä 5.-6. marraskuuta 1820 Callaon satamaan, jossa ne valtasivat Esmeraldan. Alus liitettiin Chilen laivastoon ja vallattu alus nimettiin 15. marraskuuta Valdiviaksi.
Cochranen johtama laivue purjehti edestakaisin rannikolla saadakseen huoltoa ja tulittaen rannikkolinnakkeita. Cohcranen purjehtiessa pohjoiseen O'Higginsin, Independencian ja Valdivian kanssa etsiessään San Martínin johtamia Espanjan laivaston fregatteja Venganzaa ja Pruebaa. Cochrane purjehti aina Cortezinlahdelle Meksikonrannikolle kohtaamatta espanjalaisia.
Valparaisossa alus joutui 10. kesäkuuta 1825 hyökyaaltoon, joka vei aluksen ja kauppa-alus Valparaison rantaan. Valapraison ankkuriketju mursi priki Calderin ankkuriketjut, jolloin myös Calder ajautui rantaan tuhoutuen.
Kalaja
Kalaja oli kauppias Antti Santaholman vuosina 1873–1874 rakennuttama Kalajoen kuuluisin parkkilaiva, joka purjehti maailman merillä vuosina 1874–1885. Kauppamatkoillaan alus päätyi aina Etelä-Amerikkaan, Kiinaan ja Australiaan asti ja upposi Newfoundlandin edustalla vuonna 1885.
Kalajan rakentaminen
Kalaja rakennettiin Santaholman perustamalla Laiva ja Varvi Seuran telakalla vuosina 1873–1874. Se oli valmistuessaan 372,9 lästin vetoinen ja 12 jalkaa syvässä kulkeva parkkilaiva. Rakentaminen vaati yhden kuolonuhrin, kun kirvesmies Antti Efraiminpoika Tohkoja ruhjoutui telakalla sattuneessa onnettomuudessa kuoliaaksi. Säilyneiden asiakirjojen mukaan Varvin ja Kalajan rakennuskustannukset kohosivat yhteensä 185 829,78 markkaan, jotka jaettiin osakkaiden kesken heidän osuuksiensa mukaisesti.
Miehistön värvääminen
Miehistön värvääminen tapahtui Kalajoella 17. syyskuuta 1874. Laivan kapteeniksi tuli yksi yhtiön osakkaista, pietarsaarelaissyntyinen Jakob Roos, jolle luvattiin palkkioksi 60 markkaa kuukaudessa, 5 prosenttia bruttorahdista ja 3 markkaa maissaolorahaa. Perämieheksi nimitettiin D. Roos, joka vaihdettiin Skotlannissa vuonna 1867 oululaiseen J. Stenmaniin. Muut miehistön jäsenet olivat:
Aluksen tulliselvittely tehtiin Raahessa syyskuussa 1874, minkä jälkeen alus lähetettiin ansaitsemaan maailman merille, tarkoituksena palata kahden vuoden kuluttua takaisin. Kalajoen "Lentävän hollantilaisen" matka venähti kuitenkin viiden vuoden mittaiseksi kapteeni Roosin kaapattua laivan.
Juha Ahtola
Juha Ahtola (10. heinäkuuta 1952 Hämeenlinna – 16. elokuuta 2005 Helsinki) oli Nordeapankin Suomen osaston pääekonomisti ja Nordean taloudellisen tutkimuksen johtaja.
Kalaja
Kalajan seikkailut maailman merillä 1874–1880
Kalaja purjehti aluksi Raahesta painolastissa Pietarsaareen, jossa laivaan lastattiin lankkuja Englannin Hulliin vietäväksi. Hullin satamassa Kalajaan laitettiin kuparipohja, ja tammikuussa 1875 alus jatkoi matkaansa Hullista Shieldsiin, josta se otti hiililastin vietäväksi Jaavan saarelle Indonesiaan.
Juha Ahtola
Ahtola kirjoitti ylioppilaaksi Hämeenlinnan lyseosta ja valmistui valtiotieteiden kandidaatiksi Helsingin yliopistosta vuonna 1977 sekä filosofian tohtoriksi Wisconsinin yliopistosta 1983. Tämän jälkeen hän toimi Helsingin yliopiston kansantaloustieteen professorina. Ahtola oli Etlan tutkijana ja Etlatieto Oy:n toimitusjohtajana 1983–1993. Meritaan (nyk. Nordea) hän siirtyi 1993.
Kalaja
Kalajan seikkailut maailman merillä 1874–1880
Tammikuussa 1876 Kalaja jatkoi matkaansa Queenstownista Glasgow'hun ja otti huhtikuussa rahdin Buenos Airesiin, Argentiinan pääkaupunkiin, jonne saavuttiin saman vuoden kesäkuussa. Jaavan sokerirahdista kirjattiin samaan aikaan Kalajoella tuloja 16 430 mk. Argentiinasta kapteeni Roos jatkoi maissi- ja heinälastissa Brasilian Rio de Janeiroon, jonne alus saapui syyskuussa. Lokakuussa kapteeni Roos päätti lähteä pelkällä painolastilla, onneensa luottaen, purjehtimaan takaisin Jaavalle Batavian satamaan, josta hän otti kurssin kohti Indo-Kiinaa. Alkuvuodesta 1877 Kalaja saapui Saigonin satamaan, jossa laivan pohjakuparit vaihdettiin uusiin. Saigonista Roos lähetti edellisen vuoden rahtituloja Kalajoelle 9 502,50 mk.
Juha Ahtola
Vaikka Ahtola oli pääsääntöisesti poliittisesti neutraali talousmies, niin punamultahallituksen valtaantulo 2003 irrotti häneltä kommentin, että kyseinen hallitus vie Suomen taloudellisesti takaisin kivikauteen.
Ahtola pelastui täpärästi syyskuun 11. päivän terrori-iskuilta vuonna 2001. Hän oli samaan aikaan taloustieteilijöiden kokouksessa New Yorkissa ja poistui WTC-tornien välisestä Marriott-hotellista. Myöhemmin hän näki kadun toiselta puolelta kuinka matkustajakone törmäsi toiseen WTC-torniin.
Juha Ahtolan isä oli taiteilija Taisto Ahtola. Hänen sisaruksiaan ovat liiketaloustieteen professori Olli Ahtola ja taidehistorioitsija Leena Ahtola-Moorhouse. Juha Ahtola kuoli melanoomaan puolentoista vuoden sairastamisen jälkeen 53-vuotiaana.
Rettin oireyhtymä
Rettin oireyhtymä on erittäin harvinainen neurologinen sairaus, jota esiintyy ainoastaan naispuolisilla henkilöillä. Syndrooman aiheuttaja on yleensä satunnainen geenimutaatio X-kromosomin MECP2-geenissä, joka löydettiin vuonna 1999. Geenilöydös on johtanut laajoihin kansainvälisiin geneettisiin ja neurologisiin tutkimuksiin. Geenimutaatio todetaan verikokeella. Suomessa ei tällä hetkellä juurikaan tehdä oireyhtymään liittyvää tutkimustyötä, minkä vuoksi Rett-asiantuntemus on Suomessa melko kapea-alaista. Lastenneurologi Raija Vanhala on tutkinut Rettin oireyhtymää aiemmin. Lähin Rett-keskus löytyy Ruotsista.
Kalaja
Kalajan seikkailut maailman merillä 1874–1880
Saigonista kapteeni Roos päätti viedä Kalajan vanhaa pohjakuparia Hongkongiin, josta hän otti lastin Siamiin. Lokakuussa 1877 laiva saapui Bangkokin satamaan, jossa kapteeninrouvan apulaiseksi Glasgow'sta tullut suomalainen nainen L. Ramstedt kuoli tropiikin tauteihin. Loppuvuodesta 1878 Kalaja otti sokerilastin Australiaan. Kalajoella isännistö alkoi kuitenkin jo hermostua. Kaikesta huolimatta Santaholma kirjoitti Roosille Australian Sydneyhin 2. elokuuta 1878 vielä toiveikkain mielin ja kertoi odottelevansa kärsivällisesti parempia aikoja.
Rettin oireyhtymä
Rettin oireyhtymä saa aikaan vakavaa monivammaisuutta. Oireyhtymää esiintyy keskimäärin noin yhdellä 10 000–15 000:sta. Itävaltalainen Andreas Rett esitti ensimmäisenä oireyhtymää koskevan kuvauksen 1960-luvulla.
Kiinalaiset tiedemiehet ovat onnistuneet aiheuttamaan Rettin oireyhtymän makakille manipuloimalla geenejä.