cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dejan Kravić
Dejan Kravić (s. 9. syyskuuta 1990 Mostar, Bosnia ja Hertsegovinan ST, Jugoslavia) on serbialainen koripalloilija, jolla on myös Kanadan kansalaisuus. Kravić on pelannut urallaan muun muassa Espanjassa, Kreikassa, Italiassa ja Alankomaissa. Hän on voittanut muun muassa Mestarien liigan mestaruuden vuosina 2019, 2020 ja 2021 sekä Intercontinental Cupin mestaruuden vuonna 2021.
Elämä ja ura
Kravić kuului yhdysvaltalaiseen Texas Techin yliopistojoukkueeseen vuosina 2012–2014. Hän on pelannut sen jälkeen Kreikassa, Alankomaissa, Belgiassa, Italiassa ja Espanjassa sekä kansainvälisissä seurajoukkuekilpailuissa. Kaudella 2015–2016 hän voitti Den Boschissa Alankomaiden cup-mestaruuden. Kauden 2018–2019 Kravić pelasi italialaisessa Virtus Bolognassa, joka voitti Mestarien liigan mestaruuden. Kesällä 2020 Kravić siirtyi espanjalaiseen CB Mirafloresiin. Mirafloresissa hän voitti jälleen, koronaviruspandemian vuoksi vasta syksyllä loppuun pelatun, Mestarien liigan mestaruuden. Vuonna 2021 Kravić voitti Mirafloresissa Mestarien liigan mestaruuden kolmannen kerran sekä Intercontinental Cupin mestaruuden.
Serbian miesten maajoukkuetta Kravić edusti ensimmäisen kerran vuosien 2020–2021 EM-karsinnoissa.
Kalevan kisat 2018
Kalevan kisat 2018 eli yleisurheilun Suomen-mestaruuskilpailut järjestettiin 19.–22. heinäkuuta 2018 Jyväskylässä, jossa kilpailut käytiin Harjun stadionilla. Kaikkiaan kisat olivat 111:nnet ja kuudennet Jyväskylässä pidetyt. Aikaisemmin Kalevan kisat oli järjestetty kaupungissa vuosina 1950, 1965, 1974, 1992 ja 2006. Kisojen järjestäjäseurana toimi Jyväskylän Kenttäurheilijat. Kisojen pääsihteerinä toimi Pasi Valoranta ja järjestelytoimikunnan puheenjohtajana Antti Mero.
Contender – Haastaja
Contender – Haastaja (The Contender) oli yhdysvaltalainen tositelevisiosarja. Sarjassa 16 nyrkkeilijää tavoittelee miljoonan dollarin palkintoa. Sarjan osanottajat pääsevät Sylvester Stallonen ja viisinkertaisen nyrkkeilyn maailmanmestarin Sugar Ray Leonardin treenattaviksi. Osallistujat jaetaan sarjan alussa kahteen ryhmään, siniseen ja kultaiseen joukkueeseen. Tavallisen jakson alussa joukkueet kilpailevat siitä, kumpi saa valita osapuolet jakson lopuksi käytävään otteluun, jonka hävinnyt nyrkkeilijä putoaa kilpailusta. Ohjelman voittaja palkittiin miljoonalla Yhdysvaltain dollarilla.
1. tuotantokauden kilpailijat
Länsi
Itä
Valmentajat ja huoltajat
Jeremy Williams - Lännen joukkue - Sergion, Alfonson, Joeyn ja Anthonyn valmentaja
Dub Huntley - Idän joukkue - Jessen, Peterin, Ishen ja Ahmedin valmentaja
Tommy Gallagher - Päävalmentaja - Toimii Dub Huntleyn apuna käsisiteiden sitomisessa - Jessen, Peterin, Ishen ja Ahmedin valmentajan apuna - Idän joukkueen valmentajan apuna
Viikko 1
Ensimmäisellä viikolla Länsi voitti haastekilpailun ja sai valita ottelijat. Alfonso Gomez halusi haastaa Peter Manfredon, joka oli yksi kilpailun kovimpia kilpailijoita. Kovinkaan moni ei uskonut Gomezin voittoon, mutta kehässä Gomez näytti mistä hänet on tehty ja voitti Manfredon ylivoimaisesti.
Viikko 2
Toisella viikolla Länsi voitti taas haastekilpailun ja sai valita ottelijat. Jesse Brinkley päätti haastaa Idän toiseksi kovimman ottelijan eli Jonathan Reidin. Melko tiukan ottelun jälkeen Jesse Brinkley voitti ottelun. Näin Lännellä oli jo 2 voittoa kahdesta kovasta ottelijasta.
Viikko 3
Kolmannella viikolla Idän Ahmed "Babyface" Khaddour ja Lännen Ishe Smith riitautuivat ja päättivät ottaa kehässä yhteen. Lupaukset pidettiin, ja heidät nähtiin kehässä. Loppujen lopuksi Ishe Smith oli hiukan parempi ja hankki Lännelle kolmannen voiton.
Viikko 4
Jeff Fraza joutui jättämään kilpailun kesken. Ottelijat saivat äänestää kenet ottaisivat jo pudonneista takaisin. Takaisin tuli entinen maailmanlistan kolmas, Peter Manfredo. Haastekisassa Itä voitti ensimmäistä kertaa ja sai valita ottelijat. Najai Turpin päätti haastaa Sergio "Latinokäärme" Moran. Viiden erän ottelussa Mora oli aivan ylivoimainen ja vei voiton taas Lännelle.
Viikko 5
Viidennellä viikolla Länsi jatkoi taas ylivoimaista kulkuaan voittamalla haastekilpailun. Takaisin tullut Peter Manfredo sai näyttää kykynsä, kun Miguel Espino haastoi hänet. Vaimonsa kannustuksesta Manfredo sai koottua itsensä ottelun viimeisessä erässä ja niin pudotti Espinon jatkosta.
Viikko 6
Idän voitettua ensimmäistä kertaa kehässä ei paljoakaan auttanut kuudennella viikolla. Länsi voitti taas haastekilpailun ja sai valita ottelijat. Anthony Bonsante otti vastaansa Brent Cooperin. Anthony näytti että hänessä riittää puhtia ja voitti tyrmäyksellä Cooperin.
Viikko 7
Seitsemännen haastekilpailun voitti taas Länsi ja sai valita ottelijat. Tarick Salmaci halusi otella kilpailun nuorinta osallistujaa Juan de la Rosaa vastaan ja haastoikin hänet. Nuori Juan de la Rosa voitti ottelun ylivoimaisesti. Hän sai kuitenkin vammoja ja päätti olla enää jatkamatta kilpailussa.
Viikko 8
Ensimmäisen kierroksen viimeisessä ottelussa ovat vastakkain Jimmy Lange ja Joey Gilbert. Vaikka Joeylla on jalassa vamma hän voitti ottelun yksimielisellä päätöksellä. Kaikki seitsemän ottelijaa lennätettiin Las Vegasiin, jossa Sergio voitti arvonnassa itselleensä uuden auton. Ottelijat tarvitsivat Juan De La Rosan tilalle uuden ottelijan.
Viikko 9
Neljällä äänellä Ahmed "Baby Face" Kaddour valittiin takaisin. Kotiin palattua Jessen ja Ishen välille syntyy riitaa ja Jesse uhkaa haastavansa Ishen saman tien. Toinen kierros alkaa. Toisen kierroksen haasteet ovat yksittäiset. Jesse voittaa ensimmäisen haasteen ja valitsee seuraavaan otteluun ottelijoiksi Ishen ja Sergion. Tasaisen ottelun jälkeen Sergio voittaa yksimielisesti.
Viikko 10
Haastajat juhlivat Ishen lähtöä ja valmistautuvat seuraavaan haasteeseen. Toisessa haasteessa jokaisen ottelijan on toimittava vetojuhtana hevoskärryssä istuvalle perheenjäsenelle. Karsintakierroksen kolme parasta ovat Jesse,Joey ja Peter. Lopullisessa haasteessa Joey pysähtyy maalilinjalle ja antaa Peterin voittaa kisan,auton ja päätösvallan. Anthonyn jalka vaurioituu karsintakierroksella,ja hän on huolissaan jatkosta. Peter valitsee ottelijoiksi Ahmedin ja Alfonson. Voittaja on yksimielisellä päätöksellä Alfonso Gomez.
Viikko 11
Alfonson voitettua ottelun,Haastajat valmistautuvat kolmanteen haasteeseen. Jesse voittaa haasteen,mutta satuttaa jalkansa. Hän järjestää ottelun Peterin ja Joeyn välille. Ottelu on todella tasainen,joka päättyy Joeyn loukkaantumiseen. Peter voittaa ottelun jaetulla päätösellä.
Viikko 14
Jesse ja Sergio ottelevät semi-finaalien viimeisen ottelun lopulta Sergio vie voiton ottelusta.
Finaalit
Peter ja Sergion valmistautuessa finaaliotteluun,Jesse ja Alfonso ottelevat kolmannesta sijasta ja uudesta autosta. Ottelun voittaa Alfonso. Finaaliottelun on todella tasainen mutta voittajaksi kruunataan lopulta Sergio Mora.
Tragedia
14. helmikuuta 2005 Najai "Nitro" Turpin riisti itseltään henkensä. Najain suurin unelma oli taata tyttärensä Anyan taloudellinen elämä, joten Sugar Ray ja Haastaja kokosivat rahankeräyksen johon kuka tahansa sai lähettää rahaa, jotta Najain unelma tyttärensä toimeentulon turvaamisesta tulisi toteen.
Pisteet
1. Kierros
Alfonso Gomez Vs Peter Manfredo Jr Voittaja Alfonso Gomez
Jesse Brinkley Vs Jonathan Reid Voittaja Jesse Brinkley
Ishe Smith Vs Ahmed Kaddour Voittaja Ishe Smith
Najai Turpin Vs Sergio Mora Voittaja Sergio Mora
Miguel Espino Vs Peter Manfredo Jr Voittaja Peter Manfredo Jr
Anthony Bonsante Vs Brent Cooper Voittaja Anthony Bonsante
Tarick Salmaci Vs Juan De La Rosa Voittaja Juan De La Rosa
Joey Gilbert Vs Jimmy Lange Voittaja Joey Gilbert
2. Kierros
Ahmed Kaddour Vs Alfonso Gomez Voittaja Alfonso Gomez
Joey Gilbert Vs Peter Manfredo Jr Voittaja Peter Manfredo Jr
Jesse Brinkley Vs Anthony Bonsante Voittaja Jesse Brinkley
3. Kierros - Semifinaalit
Alfonso Gomez Vs Peter Manfredo Jr Voittaja Peter Manfredo Jr
Sergio Mora Vs Jesse Brinkley Voittaja Sergio Mora
Finaalit Peter Manfredo Jr Vs Sergio Mora Voittaja Sergio Mora
Säveliä Neuvostoliitosta
Säveliä Neuvostoliitosta oli Yleisradiossa esitetty radion musiikkiohjelma 1980-luvulla. Ohjelmaa toimitti musiikkitoimittaja Tero Heinänen.
Hondurasin lippu
Hondurasin lippu on Hondurasin tunnus vaakunan, moton ja kansallislaulun ohella. Se otettiin virallisesti käyttöön 9. tammikuuta 1866. Lipun lähtökohtana on Keski-Amerikan liittovaltion lippu.
Hondurasin lipun kaksi sinistä raitaa kuvaavat Tyyntämerta ja Karibianmerta. Viisi sinistä viisisakaraista tähteä valkoisella pohjalla kuvaavat Keski-Amerikan liittovaltion valtioita (El Salvador, Costa Rica, Nicaragua, Honduras ja Guatemala) ja siihen sisältyy toive näiden valtioiden uudelleen yhdistymisestä.
Sempre sempre (kappale)
Sempre sempre on italialaisen popduo Al Bano & Romina Powerin single vuodelta 1986. Sen sävelsivät ja sanoittivat Claude Lemesle, Michel Carre, Michel Gouty ja Vito Pallavicini. Singlen b-puolena on Albano Carrisin ja Pallavicinin teos "Saranda-Okinawa". "Sempre sempre" on myös saman nimisen studioalbumin avausraita. "Saranda-Okinawa" sisällytettiin niin ikään samalle studioalbumille. "Sempre sempre" on julkaistu myös 12-tuumaisena maxisinglenä, jolla sen kesto on yli viisi minuuttia. Al Bano & Romina Power levyttivät kappaleesta myös espanjankielisen version "Siempre siempre".
"Sempre sempre" menestyi Itävallan singlelistalla, jossa sen korkein sijoitus oli kolmas.
Albano Carrisi sai WEAlta nauhoitteita, joista hänen oli määrä valita materiaalia uuteen albumiin. "Sempre sempre" teki häneen vaikutuksen musikaalisen rakenteensa ansiosta. Vaikka kappale kuulostaa yksinkertaiselta, se ei ole yksinkertainen laulaa, Carrisi kertoo. Korkeiden ja matalien kohtien vaihtelu teki kappaleesta kiinnostavan. Lisäksi Power laulaa matalat kohdat ja Carrisi korkeat, päinvastoin kuin yleensä.
Filosofisen tiedekunnan promootio
Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan promootio on Helsingin yliopiston humanistisen ja matemaattis-luonnontieteellisen tiedekunnan yhteinen promootio. Se on Suomessa vietettävistä promootioista vanhin, sillä ensimmäinen filosofisen tiedekunnan promootio vietettiin Turun kuninkaallisessa akatemiassa vuonna 1643. Filosofisen tiedekunnan promootio on muodostanut pohjan ja mallin monille muille promootioille, koska tiheimmin ja pisimpään vietettynä promootiona se sisältää vuosisatojen saatossa syntyneitä perinteitä ja rituaaleja, joista monet myöhemmät promootiot ovat ottaneet mallia. Filosofisen tiedekunnan promootio on ollut esikuvana Suomen muiden yliopistojen ja korkeakoulujen promootioseremonioille niiden omaksuessa akateemisia perinteitä 1900-luvulla tapahtuneen korkeakouluverkoston laajentumisen myötä.
Historia
Promootion juuret ovat keskiajan yliopistoissa ja niitä edeltäneissä killoissa ja sääntökunnissa. Ruotsin vallan aikana Turussa promootiot olivat pienempiä, olihan Turku maaseutuyliopisto ja monesti näytteli Uppsalan emoyliopistoon valmistavan laitoksen roolia. Esimerkiksi Turussa ei pidetty alkuvuosien jälkeen laisinkaan korkeampien tiedekuntien promootioita, koska monesti ne pidettiin Uppsalassa, valtakunnan ensimmäisessä ja suurimmassa yliopistossa. Tilanne muuttui Suomen siirryttyä Venäjän vallan alle, jolloin Ruotsin ja Suomen promootiokulttuurit alkoivat eriytyä. Suomessa nimenomaan filosofisen tiedekunnan promootio juhlana sai suuren merkityksen maan kulttuurielämässä 1800-luvulla, jolloin valtiopäivätoiminnan ollessa seisahduksissa ns. valtioyön aikana, kokosivat promootiot Suomen säätyläistöä ja sukuverkostoja Helsinkiin juhlimaan. Promootioista ja niiden tanssiaisista kehittyi suomalainen vastine muiden maiden hovien debytanttitanssiaisille. Promootio kokosi suuria väkijoukkoja Helsinkiin perheenjäsenten ja sukulaisten saapuessa juhlistamaan promovoitavaa maisteria. Promootioiden aikana suuriruhtinaskunnan hotellit ja ravintolat olivat pulloon asiakkaita ja monet perheet vuokrasivat kotinsa promootiovieraille lähtien itse maaseudulle huviloilleen tai sukulaisten luokse. Varsinaisten promootiojuhlallisuuksien rinnalle kehittyi joukko epävirallisempia juhlia ja tapahtumia, kuten perhekuntien omia illallisia, kihlajaisjuhlia ja esiintyvien taiteilijoiden ja markkinoiden ohjelmaa. Valtiopäivien alettua kokoontua säännöllisesti v. 1863 jälkeen ja Suomen itsenäistymistä seuranneen korkeakouluverkoston kehittyminen ovat vähentäneet filosofisen tiedekunnan ainutlaatuisuutta ja erityisyyttä, mutta filosofisen tiedekunnan promootio on se runko josta muut promootiot ovat versoneet.
James Chapman (toimittaja)
James Chapman on brittiläinen toimittaja, sittemmin brexit-valmistelija, joka kesällä 2017 siirtyi brexitin vastustajaksi.
Filosofisen tiedekunnan promootio
Historia
Ensimmäinen filosofisen tiedekunnan promootio järjestettiin 4. toukokuuta 1643. Vuosina 1643-1827 promootiot vietettiin Turussa ja vuodesta 1832 alkaen Helsingissä, sillä yliopisto oli siirretty vuonna 1827 tapahtuneen Turun palon jälkeen Helsinkiin. Viimeinen promootio Turussa järjestettiin 10. heinäkuuta 1827. Samalla yliopisto sai uudet statuutit eli johtosäännön, jotka astuivat voimaan vuonna 1828. Uudet statuutit loivat maisterin arvon yläpuolelle tohtorin arvon, joka myös myönnetään promootiossa. Aiemmin promootiossa oli myönnetty yhtä aikaa maisterin ja tohtorin arvo, jotka siis aiemmin vastasivat toisiaan.
James Chapman (toimittaja)
Chapman työskenteli Daily Mailin politiikan toimituksen esimiehenä ennen kuin siirtyi Britannian EU-eroa valmistelevaan ministeriöön pääneuvottelija David Daviesin lähimmäksi avustajaksi. Hän erosi tehtävästä todettuaan, ettei hänen aiemmin hyvin voimakkaasti ajamansa brexit ole hyvä ajatus, ja ryhtyi ajamaan brexit-vastaisen liikkeen ja demokraattisen puolueen perustamista.
Filosofisen tiedekunnan promootio
Historia
Alkujaan promootio järjestettiin joka kolmas tai neljäs vuosi, vuorotellen Ruotsin valtakunnan muiden yliopistojen, Uppsalan, Tarton ja Lundin kanssa. Ensimmäisessä promootiossa vuonna 1643 promovoitiin 10 maisteria, sillä maisterinarvo haluttiin pitää rajoitettuna ja vain yliopiston konsistorin sen arvoisiksi katsomien ansaitsemana oppiarvona, joka vuoteen 1828 asti oli korkein yliopistollinen oppiarvo itse opetusvirkojen ulkopuolella. Vuonna 1828 keisari Nikolai I hyväksyi yliopistolle uudet statuutit, joissa vanha maisterin ja tohtorin arvo jaettiin kahtia Venäjän yliopistojen mallin mukaisesti erillisiin maisterin ja tohtorin arvoihin. Aikaisemmin maisteriksi promovoidut saivat samalla myös filosofian tohtorin arvon.
Itävallan Grand Prix 1983
Itävallan Grand Prix 1983 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 14. elokuuta 1983 Österreichringin radalla. Kilpailun voitti Alain Prost.
Filosofisen tiedekunnan promootio
Historia
Helsingin yliopiston filosofinen tiedekunta jaettiin 1852 kahteen osastoon, historiallis-kielitieteelliseen osastoon ja fyysis-matemaattiseen (myöhemmin matemaattis-luonnontieteelliseen) osastoon. Vuonna 1992 vanha filosofinen tiedekunta lakkautettiin ja sen osastoista tuli itsenäisiä tiedekuntia, jolloin historiallis-kielitieteellinen osasto muuttui humanistiseksi tiedekunnaksi. Promootioissa ne kuitenkin edelleen muodostavat yhdessä filosofisen tiedekunnan.
Promovoitavien maisterien määrä pysyi kauan pienenä, 50 promovendin raja ylitettiin vasta vuonna 1760 ja 100 hengen raja ylittyi vuonna 1869. Syynä tähän olivat hallitsijoiden ja kansleri en pyrkimykset rajoittaa akateemisten oppiarvojen myöntämistä, jotta niitä annettaisiin vain ne ansaitseville ja estettäisiin liiallista kilpailua työmarkkinoilla sekä ehkäistäisiin oppiarvojen inflaatiota. 1970-luvulla promootioiden osallistuja määrät laskivat alle 200 hengen johtuen akateemisten perinteiden ja rituaalien osakseen saamasta kovasta kritiikistä ja osallistujien pelosta, että promootiokulkuetta kivitettäisiin matkalla yliopiston päärakennuksesta Tuomiokirkkoon. Kuitenkin vuonna 1982 akateemisten perinteiden yleisen restauraation hengessä myös promootion osallistujamäärä lähti uuteen nousuun saavuttaen ennätyksensä vuonna 2014.
Aivan eri mies
Aivan eri mies on Jani Wickholmin kuudes studioalbumi. Se julkaistiin 20. kesäkuuta 2012.
FS Jeanne d’Arc (1867)
Jeanne d’Arc oli Ranskan laivaston vuonna 1867 vesillelaskettu puurunkoinen Alma-luokan panssarikorvetti. Alus osallistui Ranskan–Saksan sotaan vuosina 1870–1871, jonka jälkeen se pysyi palveluksessa monista sisaraluksistaan poiketen. Alus poistettiin alusluettelosta 28. elokuuta 1883.
Valmistus
Alus tilattiin Cherbourgin laivastontelakalta ja sen köli laskettiin vuonna 1865. Alus laskettiin vesille 28. syyskuuta 1867 ja se otettiin palvelukseen vuonna 1869.
Palvelus
Alus sijoitettiin valmistuttuaan reserviin Brestissä vuonna 1869. Alus otettiin palvelukseen hieman ennen Ranskan–Saksan sodan alkamista 12. huhtikuuta 1870, jolloin se sijoitettiin Pohjoiseen laivueeseen. Alus lähti laivueen mukana 24. heinäkuuta 1870 Cherbourgista Tanskan Fredrikshavnin sataman edustalle, jossa osasto oli 28. heinäkuuta – 2. elokuuta ennen siirtymistään Itämerelle. Laivue nimettiin siirron jälkeen Itämeren laivastoksi. Sodan alkamisesta alkaen laivueen tehtävänä ollut Saksan satamien saarto keskeytettiin 16. syyskuuta ja alukset palasivat Cherbourgiin.
Alus oli 1. elokuuta 1873 Malagassa Espanjassa, josta se jatkoi tuona päivänä Cadiziin. Alus törmäsi 21. heinäkuuta 1875 yhteysalus Forfaitiin, joka upposi. Jeanne d’Arcista tehtiin 3. joulukuuta 1875 kontra-amiraali Bonien lippulaiva, mutta alus siirrettiin 1. tammikuuta 1876 Brestissä reserviin. Alus palautettiin palvelukseen 12. huhtikuuta 1879 Lähi-idän laivueeseen.
Alus poistettiin alusluettelosta 28. elokuuta 1883, minkä jälkeen sen kohtalo on tuntematon.
Kaupunginpuisto (Budapest)
thumb|Kaupunginpuiston tekojärvi. Kaupunginpuisto on suuri julkinen puisto ja suosittu vapaa-ajanviettopaikka Budapestissa. Puiston laidalla on Sankarien aukio, mistä Andrássy út -katu kulkee suoraan Pestin keskustaan. Kaupunginpuiston pinta-ala on 100 hehtaaria ja se on Budapestin suurimpia puistoja.
Kaupunginpuistossa on muun muassa tekojärvi, joka toimii talvisin luistinratana, kylpylä, huvipuisto, sirkus, eläintarha ja liikennemuseo. Puistossa on myös pieni kasvitieteellinen puutarha. Siellä kasvavista puista voidaan mainita libanoninsetri, harmaapihta, neidonhiuspuu, espanjanpihta, kreikanpihta, ambrapuu ja punavaahtera.
Bjørn Myrbakken
Bjørn Myrbakken (s. 15. elokuuta 1972) on entinen norjalainen mäkihyppääjä, joka kilpaili maailmancup-tasolla vuosina 1991–1995.
Myrbakken oli jäsenenä Norjan joukkueessa, joka voitti maailmanmestaruuden Falunissa 1993. Joukkueessa kilpailivat hänen lisäkseen Espen Bredesen, Øyvind Berg ja Helge Brendryen. Eroa hopeajoukkue Tšekkoslovakiaan kertyi noin 50 pistettä. Lisäksi hän sijoittui normaalimäessä 33:nneksi ja suurmäessä 36:nneksi. Olympialaisissa hän ylsi parhaimmillaan normaalimäessä 39:nneksi Lillehammerissa 1994.
Maailmancupissa Myrbakken saavutti kolme palkintosijaa, mutta ei voittanut yhtään kilpailua. Hän sijoittui kauden 1992–1993 kokonaispisteissä kymmenenneksi.
Piscinas
Piscinas on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Etelä-Sardinian maakunnassa. Kunnassa on arviolta 857 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 16,89 neliökilometriä. Se sijaitsee 66 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.
Paleoruokavalio
thumb|300px|Kivikauden ruokavalion tyyppinen annos, jossa on kalaa, äyriäisiä ja kasviksia. Paleoruokavalio (myös paleodieetti tai kivikautinen ruokavalio) on nykyaikainen ruokavalio, joka jäljittelee kivikautista metsästäjä-keräilijöiden oletettua ruokavaliota ennen maanviljelyn syntyä noin 10 000 vuotta sitten.
Paleoruokavalio perustuu ajatukseen, että ihminen on muuttunut biologisesti hyvin vähän viimeisten tuhansien vuosien aikana, mutta ruoka on muuttunut sitäkin enemmän. Paleoruoan puolestapuhujat uskovat paleoruokavalion siksi sopivan ihmiselle biologisesti paremmin kuin uudemmat ruoat, joihin ihmisellä ei ole vielä ollut riittävästi aikaa sopeutua geneettisesti.
Paleoruoat
Paleoliittisessa ruokavaliossa suositaan lähiruokaa, sesonkivihanneksia ja puhtaita raaka-aineita, ja vältetään pitkälle jalostettuja, teollisesti prosessoituja ja epäluonnonmukaisissa olosuhteissa tuotettuja ruokia. Ruoan voi kypsentää eri tavoin kuten keittämällä tai paistamalla, tai sen voi syödä raakana.
Nykyaikaisen paleoliittisen ruokavalion tyypillisiä ruokia ovat:
Rasvoista suositeltavia ovat ruoholla ruokitun karjan voi sekä jotkin luonnolliset kasviöljyt, kuten oliiviöljy, kookosöljy, avokadoöljy ja pähkinäöljyt.
Maitotuotteiden paikasta paleoruokavaliossa on vaihtelevia mielipiteitä, mutta jos niitä syö, tulee suosia täysrasvaisia. Suomalaiset saattavat olla muita kansoja paremmin sopeutuneet hapanmaitotuotteiden käyttöön.
Jotkut suosivat vähärasvaista lihaa, mutta joidenkin mukaan kivikauden ihmisellä ei ollut syytä jättää saaliseläimen rasvaisia osia syömättä.
Vältettävät ruoat
Paleoruokavaliossa pyritään yleensä välttämään lisäaineita sekä seuraavia maanviljelyksen ja teollistumisen myötä käyttöön tulleita ruoka-aineita:
Näiden lisäksi ns. autoimmuuni-paleoprotokollassa (Paleo Autoimmune Protocol) vältetään seuraavia potentiaalisesti haitallisia ruoka-aineita esimerkiksi kuukauden ajan, jonka jälkeen niitä voidaan yksitellen tuoda takaisin ruokavalioon mahdollisia reaktioita silmällä pitäen.
Alkoholia sekä kahvia ei pidetä paleoruokana, koska ihmisen esi-isät eivät olisi pystyneet tuottamaan näitä juomia.
Ravintosisältö
Makroravintoaineiden kannalta paleoruokavalioon kuuluu suhteellisen paljon proteiinia ja rasvaa, mutta nykyistä vähemmän hiilihydraatteja.
Kivikautisessa ruoassa väitetään olevan enemmän ravinteita kuin nykyaikaisessa ruoassa. Tämä johtuu muun muassa siitä, että sitä ei ole prosessoitu modernin ruoan tavoin, mikä tuhoaa ravinteita.
Paleoruokavaliossa pyritään saavuttamaan mahdollisimman pieni omega-6/omega-3 -rasvahappojen suhde, koska villikalassa ja riistassa on luontaisesti runsaasti omega-3-rasvahappoja, mutta tehotuotetussa lihassa ja prosessoiduissa öljyissä sen sijaan runsaasti omega-6:ta.
Paleoruokavaliossa ei ole juurikaan gluteenia eikä kaseiinia, joiden epäillään aiheuttavan terveysongelmia joillekin ihmisille. Siinä ei myöskään ole paljon antiravinteita, kuten fytiinihappoa ja lektiineitä, joita esiintyy etenkin viljassa ja palkokasveissa.
Kalsiumin saanti ja happo-emästasapaino
Maitotuotteiden poisjättämisen vuoksi paleoruokavaliolla saadaan usein virallisia suosituksia pienempiä määriä kalsiumia. Usein kalsium-aineenvaihdunnassa keskitytäänkin vain sisään tulevan kalsiumin määrään, mutta myös ruoan happo-emästasapainolla on merkittävä vaikutus kehon kalsium-tasapainoon. Kaikilla ruoilla on joko happamoittava tai emäksinen vaikutus kehoon. Hiljattain on arvioitu, että Itä-Afrikkalaisen Homo Sapiensin paleoliittisen aikakauden ruokavalio oli nettoemäksinen, kun tyypillinen länsimainen ruokavalio on nettohapan. Nettohapan ruokavalio pakottaa elimistön purkamaan emäsvarastoja, joista suurin on luuston kalsiumsuolat. Happaman kokonaisvaikutuksen aiheuttavia ruoka-aineita ovat mm. viljat, lihat ja kalat, kananmunat, juustot ja maito ja emäksisen aiheuttavia ovat vihannekset, juurekset, hedelmät, sienet ja pähkinät.
Koska paleoruokavalio painottaa kasviksia ja hedelmiä reilusti, ja merkittäviä ruokavalioon kuuluvia happamia ruokia ovat etupäässä liha ja merenelävät, se ei aiheuta osteoporoosia ja voi itse asiassa tukea luuston terveyttä.
Ravintokuidun saanti
Paleoliittisen aikakauden ravinnossa kuitua saatiin vihanneksista ja hedelmistä, kun taas länsimaalaisessa ravinnossa valtaosa tulee viljoista. Hedelmissä on kaksi kertaa ja vihanneksissa kahdeksan kertaa enemmän kuitua kuin täysjyväviljoissa (pois lukien viljaleseet) kaloria kohti laskien. Hedelmissä ja vihanneksissa kuitu on pääasiassa liukenevaa, kun taas viljoissa kuitu on etupäässä liukenematonta tyyppiä. Loren Cordainin mukaan tyypillinen paleoruokavalion mukainen 2200 kilokalorin päiväannos voi sisältää noin 42 grammaa kuitua. Suomalaisen ravintokuitusuosituksen mukaisen 25 gramman annoksen kuitua saa jo noin puolesta kilosta puoleentoista kiloon suuruisesta määrästä paleoruokavalioon kuuluvia yleisimpiä kasviksia. 25 grammaa kuitua saa esimerkiksi kuudesta keskikokoisesta omenasta tai 750 grammasta mustikoita. Ravitsemusterapian apulaisprofessori Ursula Schwabin mukaan riittävää kuitumäärää on vaikea saada syömättä viljatuotteita, koska kasviksia, marjoja ja hedelmiä tuliksi syödä todella suuret määrät.
Terveyshyödyt
Yksi tunnetuimmista paleoruokavalion tutkijoista ja kirjailijoista, yhdysvaltalainen terveystieteilijä Loren Cordain on todennut, että viisi tuoretta tutkimusta ovat osoittaneet nykyaikaisen paleodieetin olevan painonpudotuksen, sydänterveyden ja diabeteksen ehkäisyn kannalta tehokkaampi kuin Välimeren ruokavalio, diabeetikoiden suositusruokavalio ja tyypillinen länsimainen ruokavalio.
Historiallinen pohja
Kivikautisten metsästäjä-keräilijöiden ruokavalion tiedetään koostuneen lähinnä paikallisten luonnonantimien keräilyn, kalastuksen ja metsästyksen tuottamasta ravinnosta. Muinaisista ruokatottumuksista on kuitenkin vaikea saada tarkkaa tietoa, sillä ruokavaliosta kertovia merkkejä ei ole säilynyt kovinkaan paljon. Kivikautisten heimojen ruokavalio myös vaihteli. Se vaihtelee huomattavan paljon nykyistenkin metsästäjä-keräilijä-alkuperäiskansojen keskuudessa luonnonolosuhteiden erojen takia. Esimerkiksi eteläafrikkalainen gwi-heimo saa kaloreistaan 25 % eläinperäisestä ravinnosta, mutta Alaskan nunamiutit peräti 99 prosenttia.
Ennen viljan viljelyä hiilihydraattien osuus ihmisen ruokavaliossa on kuitenkin ollut nykyistä pienempi ja rasvojen ja proteiinien osuus vastaavasti korkeampi. Paleoruokavaliossa syödään yleensä runsaasti eläinruokia, joista saadaan yleensä noin 64–68 % kaloreista. On kuitenkin myös olemassa tieteellisiä tutkimuksia, joissa painotetaan, että hiilihydraatit kuuluivat kivikautisten metsästäjä-keräilijöiden ruokavalioon.
Maanviljelyyn siirtymisen vaikutus
Kun ihmiset noin 10 000 vuotta sitten alkoivat siirtyä maanviljelyyn, luurankolöytöjen perusteella on havaittu että ihmisen elinikä lyheni, fyysinen koko pieneni ja useiden tautien ja vaivojen kuten hammas- ja luustovikojen määrä lisääntyi. Evoluutiobiologi Jared Diamondin mukaan yksi syy tälle oli ruokavaliossa: metsästäjä-keräilijöiden ruokavalio oli monipuolisempi kuin vain muutamasta ravintoköyhästä tärkkelyspitoisesta kasvista riippuvaisten maanviljelijöiden. Suomalainen ja pohjoiseurooppalainen perimä on altistunut maanviljelylle vielä tätäkin vähemmän aikaa. Lääketieteellisen The American Journal for Clinical Nutrition -julkaisun mukaan mikään metsästäjä-keräilijäyhteisö ei ole luultavasti kärsinyt nykyajan elintasosairauksista. Toisaalta esimerkiksi sellaiset Amazonin luonnonvaraiset intiaanit, jotka saavat suuren osan kaloreistaan viljeltyjen kasvien hiilihydraatista, eivät myöskään ole juurikaan kärsineet elintasosairauksista. Jalostamattomien kasvien ja riistan suojaavan vaikutuksen on arveltu johtuvan niiden alhaisesta energiatiheydestä ja sitä kautta metsästäjä-keräilijöiden saamasta melko niukasta energiamäärästä. J. Bralyn ja R. Hogganin kirjassa Vaaralliset viljat väitetään, että metsästäjä-keräilijöillä ei vielä esiintynyt nykyajan kroonisten sairauksien oireita kuten liikalihavuutta, korkeaa verenpainetta, valtimonrasvoittumistautia tai insuliiniresistenssiä, vaan niitä alkoi ilmetä vasta maanviljelyn myötä.
Adelaiden yliopiston tutkijoiden mukaan luurankolöytöjen perusteella Euroopassa siirtyminen metsästäjä-keräilijän ruokavaliosta maanviljelijän ruokavalioon aiheutti suun mikrobikannan muuttumisen tautien kannalta haitallisempaan suuntaan. Brysseliläisen yliopiston tutkimuksen mukaan perinteistä metsästäjä-keräilijän elämäntapaa noudattavilla kamerunilaisilla pygmeillä on pienempi verisuonien kalkkeutumisen riski kuin kaupungistuneilla pygmeillä ja paikallisilla bantumaanviljelijöillä. Nykyaikaiselle ruokavaliolle siirtyneiden australialaisten metsästäjä-keräilijöiden terveydentilan huononeminen on tutkimuksessa onnistuttu peruuttamaan, kun heidät on palautettu perinteiselle ruokavaliolleen.
Suomen kivikauden ruokavalio
Suomessa elanto saatiin kivikauden aikaan kalastuksella, metsästyksellä ja keräilyllä. Kalojen lisäksi rannikolla saalistettiin hylkeitä, etenkin norppia. Sisämaassa olivat riistaa hirvet, metsäpeurat, majavat ja karhut, mutta myös metsäkana- ja vesilinnut, jänikset, oravat ja muu pienriista. Kaikki Suomessa tavatut linnut ja nisäkkäät olivat syömäkelpoisia oikein valmistettuna. Eläimiä syötiin sesongittain: lohta saatiin keväästä syksyyn, hirviä talvisin, hylkeitä läpi vuoden, ja sorsia ja majavia keväisin ja syksyisin. Kasvikunnasta kerättiin juuria, marjoja, sieniä, kasvien siemeniä, nokkosta, vesipähkinöitä ja muita pähkinöitä. Kasvien lisäksi kerättiin linnunmunia.
Karjanhoidon ja maanviljelyn uskottiin alun perin levinneen Suomeen Etelä-Baltiasta ja Koillis-Puolasta vuosien 2 500–2 000 eaa. tienoilla nuorakeraamisen kulttuurin saapumisen myötä. Vuonna 2004 Helsingin ja Bristolin yliopistojen tekemän yhteisen tutkimuksen perusteella on selvinnyt, että Suomessa on tuotettu maitoa jo 4 500 vuotta sitten. Helsingin yliopiston siitepölytutkimusta ja arkeologiaa yhdistävän tutkimuksen mukaan ensimmäisistä viljakasveista taas tattaria on viljelty Suomessa jo 5 300 eaa. ja ohraa noin 4 200 eaa. Löydökset osoittavat maatalouden olevan vanhempaa perua kuin on alun perin luultu ja juontuvan aina varhaiskampakeraamiselle kaudelle. Maanviljelyn ja karjanhoidon merkitys pysyi Suomessa kuitenkin vähäisenä vielä kauan kivikauden loppuvaiheiden jälkeenkin.
Arvostelu
Paleoruokavalio ei toistaiseksi ole ollut ravitsemusviranomaisten ja ravitsemusterapeuttien suosiossa. US News & World Report julkaisi vuosina 2011 ja 2012 amerikkalaisten ravitsemusasiantuntijoiden tekemän listan ruokavalioista niiden terveellisyyden, laihdutukseen sopivuuden ja helppouden mukaan. Kummallakin listalla paleodieetti jätettiin viimeiseksi. Myös suomalaiset viralliset ravitsemussuositukset vuodelta 2005 ovat voimakkaasti ristiriidassa paleoruokavalion kanssa suositellessaan runsaasti leipää, perunaa ja maitotuotteita.
Kalsiumista ja D-vitamiinista voi tulla vajetta, jos maitotuotteet jätetään pois.
Viljatuotteiden välttelyn johdosta puheenaiheeksi ja kiistelyn kohteeksi nousee usein ravintokuidun saanti. Tyydyttyneen rasvan määrä ruokavaliossa jakaa myös mielipiteitä sen terveysvaikutusten vuoksi.
Aiheeseen kohdistuvaa tutkimusta referoineen geneetikko ja tietokirjailija Adam Rutherfordin mukaan paleoruokavalio useiden muiden muotiruokavalioiden tapaan perustuu todennäköisesti "hölynpölyyn". Jo ennen maanviljelyyn siirtymistä ihmisellä lisääntyivät ja monistuivat mutkikkaiden molekyylien pilkkomisen alkuunsaattamisessa tarpeellista amylaasia koodaavat geenit, jotka auttavat pilkkomaan tärkkelystä ja muita hiilihydraatteja tuottaen kehittyvien aivojen tarvitsemaa glukoosia. Tätä auttaa myös ruuan kypsennys, jota varmasti tiedetään tapahtuneen jo 300 000 vuotta sitten ennen anatomisesti nykyaikaisen ihmisen kehittymistä. Näin amylaasigeenien lisääntymisen samanaikaisesti aivojen kasvun kanssa paleoliittisella kaudella on katsottu viittaavan runsasravinteisten mukulakasvien syömisen tuottamaan positiiviseen valintaan. Tämän perusteella, vaikka ajatus onkin vasta hypoteesi, on katsottu, että paleoruokavalio on kuvitelma. Maanviljelyyn siirryttäessä kyllä ihmisten keskipituuden on todettu vähentyneen, mikä viittaa ravinnonsaannin heikkenemiseen. Paleoruokavalion mahdollisten hyötyjen Rutherford katsoo johtuvan vain syömisen vähentämisestä ja huomion kiinnittämisestä ravintoon yleisesti mutta kyseenalaistaa ruokavalion perustumisen evoluutioon.
Nikólaos Plastíras
Nikólaos Plastíras (, 4. marraskuuta 1883 Kardítsa, Kreikka – 26. heinäkuuta 1953 Ateena, Kreikka) oli kenraali ja Kreikan pääministeri kolme kertaa vuosina 1945, 1950 ja 1951–1952.
Sotilas ja Venizéloksen kannattaja
Plastíras oli sotilasuransa aikana rohkeudestaan tunnettu sotilas. Hän ilmoittautui vuonna 1904 vapaaehtoiseksi sotilaaksi ja osallistui Makedoniassa käytyihin aseellisiin yhteenottoihin. Plastíras aloitti sotilaskoulutuksensa 1910 ja valmistui upseeriksi vuonna 1912. Hän oli mukana Balkanin sodissa 1912–1913.
Sotilaana Plastíras tuki 1910-luvulla pääministeriksi noussutta Elefthérios Venizélosta. Plastíras oli mukana Ensimmäisen maailmansodan loppuvaiheessa kreikkalaisjoukoissa, jotka vastoin kuninkaallisen Kreikan hallituksen tahtoa osallistuivat ympärysvaltojen puolella keskusvaltoja vastaan käytyihin taisteluihin Kreikan pohjoisrajalla. Voitokkaasti päättyneen maailmansodan jälkeen everstiluutnantti Plastíras osallistui vielä Venäjän sisällissotaan kreikkalaisjoukkojen komentajana Ukrainassa maaliskuu-kesäkuu 1919. Sen jälkeen Plastíras siirtyi Vähä-Aasiaan vuosina 1919–1922 käytyyn Kreikan ja Turkin väliseen sotaan rykmentinkomentajana.
Kreikan tappioon päättyneen sodan jälkeen tasavaltaisen Venizéloksen kannattajiin kuuluneet upseerit, joihin everstiksi ylennetty Plastíraskin kuului, pakottivat syyskuussa 1922 kuningas Konstantinin ja tämän luottamusta nauttineen pääministeri Nikólaos Triantafyllákoksen eroamaan. Konstantin joutui poistumaan maasta, ja venizéloslaiset sotilaat ottivat hallitusvallan. Plastíras oli maan sen hetkisiä johtavia poliittisia henkilöitä, ja hän pyysi pakolaisena ollutta Venizélosta johtamaan Kreikan valtuuskuntaa Turkin kanssa käytävissä Lausannen rauhanneuvotteluissa. Kuningasmielisten asema heikkeni Kreikassa vuoden 1923 aikana, ja Konstantinin seuraajana kuninkaaksi noussut Yrjö II joutui poistumaan maasta. Kreikasta tuli kansanäänestyksen jälkeen keväällä 1924 tasavalta.
Sotien välisen tasavallan aika
pienoiskuva|vasen|Vuoden 1922 sotilasvallankaappauksen tasavaltaiset johtajat, everstit [[Stylianós Gonatás (edessä keskellä vasemmalla) ja Plastíras (edessä keskellä oikealla) sekä Geórgios Papandréou (Gonatásin takana vasemmalla).]]
Maanpakolaisesta pääministeriksi
Kenraali Plastíras eli maanpakolaisuudessa Ranskan Nizzassa kuningaskunnan aikaisen 1930-luvun loppupuoliskolla syntyneen kenraali Ioánnis Metaxáksen diktatuurin ja toisen maailmansodan aikaisen saksalaismiehityksen aikana. Hän oli keskeinen hahmo, kun miehitettyyn Kreikkaan perustettiin tasavaltaista vastarintaliikettä EDES:iä.
Plastíraksen maanpakolaisuutta kesti lähes kymmenen vuotta. Hän palasi maailmansodan jälkeiseen Kreikkaan joulukuussa 1944, jolloin hänet valittiin pääministeriksi kompromissiehdokkaana sekavassa poliittisessa tilanteessa. Maassa olivat käyneet syksyllä 1944 taisteluja kommunistijohtoinen vastarintaliike ELAS ja brittien tukemat ei-kommunistiset voimat, joihin muun muassa Plastíraksen tukema EDES kuului. Samanaikaisesti Kreikka sai valtionhoitajan, johon tehtävään britit nimityttivät arkkipiispa Damaskinóksen. Plastíraksen poliittinen vastustaja kuningas Yrjö II oli yhä maanpakolaisena Lontoossa. Kuninkaan tuleva asema oli toistaiseksi ratkaisematta. Plastíraksen hallitus neuvotteli helmikuussa niin sanotun Várkizan sopimuksen, jonka mukaan kommunistijohtoinen ELAS luopuisi aseista ja saisi oikeuden julkiseen poliittiseen toimintaan. Brittien tukemat poliittiset kuningasmieliset voimat eivät tätä kuitenkaan hyväksyneet, niinpä Plastíraksen hallitus joutui eroamaan 9. huhtikuuta 1945 vain kolmen kuukauden jälkeen.
Oma puolue – kaksi kertaa pääministeriksi
pienoiskuva|vasen|Pääministeri Plastíras ja varapääministeri [[Geórgios Papandréou (vaaleassa puvussa) vuonna 1950 yhdessä kreikkalaisten santarmiupseerien kanssa.]]
Kreikassa käytiin kommunistijohtoisen ELAS:in ja kuningaskunnan sotavoimien välillä sisällissota, joka kesti lokakuuhun 1949. Tällöin kommunistit laskivat aseensa sen jälkeen kun merkittävä osa kommunistisotilaista oli paennut pohjoiseen naapuriin Jugoslaviaan. Kenraali Plastíras oli poliitikkona pettynyt keskusta-vasemmistolaisiin kreikkalaispoliitikkoihin. Niinpä hän johti uuden puolueen Kansallinen edistyksellinen keskustaliitto, kreikkalaisittain lyhennettynä EPEK, perustamista. Maaliskuussa 1950 pidetyissä vaaleissa Plastíraksen puolue, edesmenneen Elefthérios Venizéloksen pojan Sofoklís Venizéloksen johtama liberaalipuolue sekä sodan jälkeisen pääministerin Geórgios Papandréoun ympärille syntynyt keskustapuolue muodostivat kenraali Plastíraksen toisen hallituksen 15. huhtikuuta 1950. Tilanteessa veljensä Yrjö II:n jälkeen kuninkaaksi noussut Paul I oli suunnitellut oikeistovoimien johtaman hallituksen syntymistä, jonka keskustalaisten puolueiden liitto syrjäytti. Keskustalainen Plastíraksen hallitus oli kuitenkin lyhytikäinen ja hajosi 21. elokuuta 1950.
pienoiskuva|200px|Kenraali Plastíraksen ratsastajapatsas hänen kotiseudullaan [[Kardítsassa.]] Syyskuussa 1951 käydyissä seuraavissa vaaleissa Plastíraksen puolue voitti marsalkka Aléxandros Papágoksen oikeistolaisen ryhmittymän. Näin kenraali Plastíras muodosti kolmannen hallituksensa yhdessä Venizéloksen ja Papandréoun kanssa. Tämä Plastíraksen hallitus oli pitkäikäisempi kuin hänen aiempansa ja istui 1. marraskuuta 1951 alkaen lähes vuoden, 11. lokakuuta 1952 asti. Tänä aikana helmikuussa 1952 Kreikka liittyi puolustusliitto Naton jäseneksi. Kolmanteen Plastíraksen hallituskauteen ajoittuu myös Kreikan jälleenrakennus. Henkilökohtaisena muistomerkkinä tältä ajalta vielä tähän päivään on vuonna 1952 hänen kotiseudulleen Tavropósjokeen rakennettu energiatuotantoon tarkoitettu Plastíraksen tekojärvi. Vuoden 1952 parlamenttivaalien jälkeen nousi valtaan marsalkka Papágoksen johdolla vaalit voittanut oikeistoryhmittymä.
Plastíras putosi näissä vuoden 1952 vaaleissa parlamentista. Hänen terveytensä oli horjunut jo hänen viimeisimmän hallituksensa aikana, ja hän kuoli vajaa vuosi kolmannen pääministerikautensa jälkeen 26. heinäkuuta 1953.
Luettelo Paimion julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä
Luettelo Paimion julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Paimion kaupunki olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat.
Miekkakala
Miekkakala (Xiphias gladius ) on suuri, nopeasti uiva ahvenkala, jonka yläleuka on kasvanut suureksi ”miekaksi”. Se on heimonsa Xiphiidae ainoa laji.
Kuvaus
pienoiskuva|271x271px|Miekkakala Miekkakalan pituus on 2–4,3 metriä ja paino jopa 650 kg. Miekkakala voi elää 25 vuotta ja se voi uida jopa 100 km/h. Miekkakalan väritys on hopeansävyinen, alapuolelta vaaleampi ja selästä tummansininen. Lajin vihollisia ovat ihmisen lisäksi isokokoiset hait.
Ravinto
Miekkakalan ravintoon kuuluu muun muassa kalat, mustekalat sekä seepiat. Poikaset syövät myös yleensä suurimmaksi osaksi kalaa.
Elinalue
Miekkakalan levinneisyys on hyvin laaja. Sen esiintymisalue ulottuu Etelä-Atlantilta aina Englannin rannikolle asti ja Tyynellämerellä useita satoja kilometrejä päiväntasaajan molemmin puolin. Se elää myös kaikkialla Intian valtameressä. Talvisin miekkakalat siirtyvät lähemmäksi päiväntasaajaa lämpimämmän veden perässä.
Elinympäristö
Miekkakalat elävät rannikkoalueilla, koralliriutoilla ja laguuneissa. Niitä tavataan yleensä 200-600 metrin syvyyksistä. Vaikka miekkakala suosii enemmän lämpimiä vesiä, niitä on nähty jopa 5 celsiusastetta kylmissä vesissä.
Miekkakalan ”miekka”
Miekkakalan miekan merkityksestä ei ole varmuutta, mutta yleisimmin hyväksytyn teorian mukaan eläin käyttää sitä ravinnon hankkimiseen. Teorian mukaan miekkakala ui kalaparven keskelle ja huitoo miekallaan edestakaisin ennen kuin parvi hajoaa, ja syö sitten kuolleet kalat. Miekkakalan tiedetään käyttävän miekkaansa myös puolustautuakseen luontaisia vihollisiaan vastaan. On myös esitetty, että miekan ensisijainen tehtävä olisi täydentää kalan virtaviivaista muotoa. Miekkakala voi uida jopa 100 km/h pienentäen miekallaan tehokkaasti vedenvastusta.
Lisääntyminen
Kutee lämpimiin vesiin (>24 °C) 0-75 m syvyydessä, päiväantasaajan seudulla läpi vuoden, muilla leveysasteilla kesäisin. Naaras laskee 1-16 miljoonaa mätimunaa. Hedelmöitys ulkoinen.
Kalastus
pienoiskuva|259x259px|Kalastettu miekkakala. Miekkakalan kalastus on aktiivista trooppisilla ja leudoilla vesillä. Pohjois-Atlantilla suurimmat miekkakalasaaliit saavat Espanja, Yhdysvallat, Kanada, Portugali ja Japani, Etelä-Atlantilla puolestaan Brasilia, Japani, Espanja, Taiwan ja Uruguay. Miekkakalan pyynti on suosittua urheilukalastusta, jolloin niiden liha on sivuseikka.
Ilmari Kivinen
Kaarlo Ilmari Kivinen (pakinoitsijanimimerkki Tiitus, 9. syyskuuta 1883 Pornainen – 14. helmikuuta 1940 Helsinki) oli ensimmäisiä huomattavia suomenkielisiä pakinoitsijoita ja teki pitkän uran Helsingin Sanomien pakinoitsijana vuosina 1914–1940. Sanomalehtiuransa ohessa hän myös julkaisi humoristisia romaaneja ja kertomuskokoelmia.
Henkilöhistoria
Ilmari Kivisen vanhemmat olivat kansakoulunopettaja Kaarlo Konstantin Kivinen (alkujaan Stenholm) ja Amanda Vilhelmiina Peltonen. Hänen veljensä oli vuorineuvos Lauri Kivinen. Ilmari Kivinen tuli ylioppilaaksi 1903 ja toimi sitten sanomalehtimiehenä. Mikkelin Sanomien aputoimittaja Kivinen oli 1904 ja Karjalattaren aputoimittaja 1904-1905 ja päätoimittaja 1906. Turun Lehden toimitussihteerinä hän työskenteli 1907 ja Turun Sanomien aputoimittajana 1908–1914. Tämän jälkeen Kivinen työskenteli Helsingin Sanomissa.
Kivisen puoliso vuodesta 1914 oli Ellen Koskinen. Kivisen muistokivi (Veikko Jalava, 1962) on pystytetty Liperin Viinijärvelle, jossa hän on asunut.
Kirjallinen tuotanto
Tiitus oli Helsingin Sanomien suosikkipakinoitsija vuodesta 1914 sotavuosiin. Muistettavin osa niistä on Herra Kenosesta kirjoitetut seikkailut. Herra Kenonen on sodanaikaisella keinottelulla rikastunut liikemies. Komiikkaa syntyy herra Kenosen äkkiväärästä luonteesta ja yhteentörmäyksistä eri ihmisten kanssa. Teksteissä kuvastuu myös aikakauden Helsingin katumiljöö. Oma ulottuvuutensa ovat Pöllölän kommunisteista kirjoitetut jutut, joista on julkaistu kokoelmakin. Kivinen julkaisi Tiituksen pakinoita vuodesta 1918 lähtien myös kokoelmina, mutta jo sitä ennen hän oli julkaissut useita muita teoksia.
Tiituksen pakinoita kuvittivat Helsingin Sanomissa Rafael Rindell ja tämän kuoltua Akseli Halonen.
Shirley Muldowney
thumb|right|230px|Muldowney vuonna 2017 Shirley Muldowney (s. 19. kesäkuuta 1940), syntyjään Shirley Ann Roque, on kaikkien aikojen tunnetuin naispuolinen kiihdytysautoilija. Häntä kutsutaan kiihdytysautoilupiireissä nimellä "1st Lady of Drag Racing". Muldowney oli ensimmäinen nainen, jolle NHRA myönsi Top Fuel kuninkuusluokkaan vaadittavan kilpailulisenssin. Muldowney voitti NHRA:n epävirallisen maailmanmestaruuden Top Fuel luokassa vuosina 1977, 1980 ja 1982 ollen ensimmäinen tupla- ja triplamestari kyseisessä luokassa. Urallaan hän on voittanut tähän mennessä 18 Top Fuel kilpailua. Muldowney vetäytyi kilparadoilta vuonna 2003 Pomonan World Finalsien jälkeen, mutta sittemmin kipinä kilpailemiseen on syttynyt uudelleen ja hänen kerrotaan etsivän yhteistyökumppaneita, joiden taloudellinen tuki tekisi paluun mahdolliseksi.
Kilpailu-ura
Shirley Muldowney aloitti katuautokilpailut Schenectadyssä, New Yorkissa 1950-luvulla. Omien sanojensa mukaan koulunkäynti ei isommin kiinnostanut vaan kilpailu kaduilla Hot Rod -autolla oli paljon mielenkiintoisempaa. Shirley avioitui 16-vuotiaana itseään kolme vuotta vanhemman Jack Muldowneyn kanssa, josta tuli myös hänen mekaanikkonsa. Jack Muldowney myös rakensi vaimonsa ensimmäisen dragster-kilpa-auton. Jack Muldowneyn verstas sijaitsi osoitteessa 1701 Upper Union Street, Schenectady. Samaisessa Upper Union Streetin ja Regent Streetin kulmauksessa on nykyisin rengasvarasto. Shirley Muldowney ajoi ensimmäisen kiihdytyskilpailunsa 18-vuotiaana Fonda Speedwaylla vuonna 1958. NHRA:n kilpailulisenssin hän hankki vuonna 1965. Vuosina 1969 ja 1970 Shirley kilpaili U.S. Nationals -kisoissa kaksimoottorisella Top Gas -luokan dragsterilla. Top Gas -luokan suosion hiivuttua, hän vaihtoi Funny Car -luokkaan. Ensimmäisen FC -luokan kilpa-autonsa hän osti kilpakumppaniltaan Connie Kalittalta. Näihin aikoihin Jack ja Shirley Muldowney myös erosivat. Shirleyn kertoman mukaan yksi merkittävä syy eroon oli se, että Jack ei olisi halunnut vaimonsa siirtyvän kilpailemaan Nitro-luokkiin. Ensimmäisen ison kilpailunsa, IHRA:n Southern Nationals kilpailun, Shirley voitti vuonna 1971. Vuosina 1972–1977 Shirley ja Connie Kalitta ajoivat tiimikavereina. Vuonna 1973 saatuaan vaadittavan lisenssin Shirley siirtyi kuinkuusluokkaan, Top Fueliin. Seuraavina vuosina hän voitti ennennäkemättömät kolme mestaruutta. Hänen menestyksensä ei kuitenkaan ollut kaikkien mieleen vaan julkisuudessa esiintyi myös mielipiteitä, joiden mukaan kiihdytysautoilu (tai moottoriurheilu ylipäätään) ei ollut soveliasta naisille. Kiihdytysautoilun grand old man, Don Garlits on kuitenkin sanonut: "'Jos kysytään ketä kilpailijaa kunnioitan eniten, vastaan Shirley Muldowney. Hän menestyi vastoin kaikkia odotuksia. Häntä ei haluttu Top Fuel luokkaan, ei muiden kuljettajien, ei NHRA:n eikä kenenkään muunkaan taholta...'" Shirley itse on sanonut asiasta näin: "'NHRA pisti kapuloita rattaisiini aivan joka käänteessä, mutta kun he älysivät kuinka naiskilpailija voi tuoda lisää katsojia, he vihdoin antoivat periksi ja ymmärsivät että tämä voisi olla hyväksi lajille." Vuonna 1984 Muldowney ajoi pahan kolarin, jossa häneltä murtuivat lantio, molemmat kädet ja molemmat jalat. Puolen tusinan leikkauksen ja yli puolentoista vuoden ankaran kuntouksen jälkeen hän pääsi jälleen jaloilleen ja palasi radalle 80-luvun lopussa. Vailla merkittäviä sponsoreita hän kisasi koko 90-luvun pääosin IHRA:n kilpailuissa. Uransa loppupuolella hän palasi NHRA:n kisoihin ajaen valikoiduissa kisoissa aina vuoteen 2003 asti, jolloin hän lopetti aktiivisen kilpauransa. Vuonna 2005 ilmestyi hänen elämäkertansa Shirley Muldowney's Tales from the Track. Kirjan kirjoittaja on Bill Stephens ja kustantaja Sports Publishing LLC
Yksityiselämä
Shirley oli ensimmäisen kerran naimisissa mekaanikko Jack Muldowneyn kanssa (kuollut vuonna 2007). Tästä avioliitosta hänellä on poika John, joka toimi tallipäällikkönä ja moottori-vastaavana vuodesta 1978 lähtien, jolloin Connie Kalitta jätti teamin. Toistamiseen Shirley avioitui 80-luvun loppupuolella entisen tiimipäällikkönsä Rahn Toblerin kanssa. Tämä avioliitto päätyi eroon vuonna 2006. Shirley Muldowney asuu nykyisin Detroitissa, Michiganissa.