cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Serge Moscovici
Tutkimukset
Moscovici oli kiinnostunut siitä, mikä saa aikaan muutoksen sosiaalisessa järjestelmässä. Vastoin aiempaa käsitystä hän osoitti, että määrätietoinen ja johdonmukaisesti mielipiteitään esittävä vähemmistö pystyi vaikuttamaan ryhmän päätöksentekoon ja toimintaan. Tutkimukset ovat osoittaneet, että enemmistön ja vähemmistön vaikutus on laadullisesti erilaista.
Väitöskirjassaan La psychanalyse, son image, son public (1961) Moscovici loi pohjan niin sanotulle sosiaalisten representaatioiden lähestymistavalle. Väitöskirjan innoittajana toimi halu tutkia sosiaalisen tiedon muotoja modernissa yhteiskunnassa. Sosiaalisten representaatioiden käsitteelliset juuret ovat sosiologi Émile Durkheimin kollektiivisten representaatioiden käsitteessä. Durkheimin tutkimissa perinteisissä yhteiskunnissa yhteisön jäsenet jakoivat kollektiivisina representaatioina myyttien, legendojen ja uskonnon kaltaisia käsityksiä. Moscovici keskittyi mielikuviin ja arkikäsityksiin, joita muodostetaan ja ylläpidetään alati muuttuvassa yhteiskunnassa. Hän määrittelee sosiaaliset representaatiot jaetuiksi arkiteorioiksi, jotka ovat arvojen, ideoiden ja käytäntöjen muodostamia. Sosiaalisten representaatioiden funktio on luoda sosiaalinen järjestys, joka mahdollistaa orientoitumisen maailmassa. Lisäksi ne mahdollistavat yhteisön jäsenten keskinäisen kommunikaation luomalla yhteisen koodiston, joka luokittelee ja nimeää sosiaalisen todellisuuden elementit. Sosiaalisten representaatioiden tutkimus on saanut suosiota Euroopan lisäksi erityisesti Etelä-Amerikassa.
Perhesuhteet
Ranskalainen poliitikko ja entinen europarlamentin jäsen Pierre Moscovici on Serge Moscovicin poika.
Lähteet
Pirttilä-Backman, Anna-Maija & Helkama Klaus (2001). Serge Moscovici: Sosiaaliset representaatiot. Teoksessa Vilma Hänninen, Jukka Partanen & Oili-Helena Ylijoki (toim.) Sosiaalispsykologian suunnannäyttäjiä (ss. 253-274). Vastapaino: Tampere.
Venäjän kommunistinen työväenpuolue – Vallankumouksellinen kommunistien puolue
RKRP-RKP:n pää-äänenkannattaja on Trudovaja Rossija.
Suomalainen Kommunistinen Työväenpuolue – Rauhan ja Sosialismin puolesta pitää RKRP-RKP:tä venäläisenä veljespuolueenaan.
Marco Pichlmayer
thumb|250px|Pichlmayer Lahdessa 2014. Marco Pichlmayer (s. 27. heinäkuuta 1987) on itävaltalainen uransa lopettanut yhdistetyn hiihtäjä, joka edusti WSC Bad Mitterndorf -seuraa.
Nuorten MM-kilpailuissa Kranjissa vuonna 2006 Pichlmayer saavutti hopeaa joukkuekilpailussa. Tarvision nuorten MM-kilpailuissa 2007 hän oli kultaa voittaneessa Itävallan joukkueessa sekä saavutti hopeaa 10 kilometrin Gundersen-kilpailussa. Liberecin MM-kilpailuissa 2009 hän sijoittui 18:nneksi suurmäen kilpailussa.
Yhdistetyn maailmancupissa Pichlmayer kilpaili ensimmäisen kerran Lahdessa maaliskuussa 2006 sijoittuen 28:nneksi. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran Chaux-Neuvessa helmikuussa 2009 oltuaan kuudes. Se on myös hänen paras sijoituksensa henkilökohtaisissa kilpailuissa. Joukkuekilpailussa hän on sijoittunut kahdesti kolmanneksi.
Pichlmayer lopetti uransa yhdistetyn hiihtäjänä vuonna 2016.
Jordan 194
Jordan 194 oli brittiläisen Gary Andersonin suunnittelema ja Jordanin käyttämä auto kaudella. Autoa ajoivat kilpailussa edelliskauden tapaan brasilialainen Rubens Barrichello ja britti Eddie Irvine. Autoa ajoivat myös muutaman kilpailun ajan japanilainen Aguri Suzuki ja italialainen Andrea de Cesaris. Voimanlähteenä autossa oli Hartin V10 ja renkaat tallille toimitti Goodyear. Ensimmäistä kertaa tallin historiassa kauteen lähdettiin täsmälleen samanlaisella kokoonpanolla, kun viime kauteen jäätiin.
Kausi alkoi Barrichellon osalta hyvin, sillä hän ajoi heti avauskilpailussa neljänneksi ja seuraavana vuorossa olleessa Tyynenmeren GP:ssa peräti kolmanneksi. Palkintosija oli tallin historian ja Barrichellon uran ensimmäinen. Irvinen osalta kausi ei käynnistynyt ollenkaan hyvin hänen saatuaan heti kolmen kilpailun kilpailukiellon, kun hänen katsottiin aiheuttaneen kauden ensimmäisenä ajetussa Brasilian GP:ssa joukkokolari. Eddie Jordan harkiti ensin suomalaisen Mika Salon palkkaamista tuuraajaksi Tyynenmeren GP:hin, mutta japanilainen Aguri Suzuki vei lopulta paikan isojen tulojensa ansiosta.
Tallille entuudestaan tuttu italialainen Andrea de Cesaris nousi toisen kuljettajan rooliin surullisen kuuluisassa San Marinon GP:ssa, jossa Barrichello ajoi rajun ulosajon harjoituksissa, eikä enää kyennyt osallistumaan itse kilpailuun. De Cesaris onnistui ajamaan Monacon GP:ssa neljänneksi. Irvine palasi autonsa rattiin Espanjan GP:ssa, jossa hän avasi kauden pistetilinsä yltäessään kilpailun kuudenneksi. Barrichello saavutti loppukauden aikana vielä neljä neljättä sijoitusta ja Belgian GP:sta hän saavutti tallin ja oman uransa ensimmäisen paalupaikan. Irvine ajoi vielä kerran neljänneksi ja viidenneksi.
Valmistajien MM-sarjassa Jordan sijoittui viidenneksi 28 pisteellään. Sijoitus oli tallin historian siihen asti paras. Autolla saavutettiin yksi palkintosija ja paalupaikka.
Formula 1 -tulokset
Lihavointi tarkoittaa paalupaikkaa, kursivointi kilpailun nopeinta kierrosta.
Halloween: The Curse of Michael Myers
Halloween: The Curse of Michael Myers on jatkoa Halloween-elokuvasarjalle. Elokuva julkaistiin Yhdysvalloissa 29. syyskuuta 1995. Se on sarjan viimeinen osa jossa Donald Pleasence näytteli pääosaa.
Elokuvasta on olemassa myös tuottajan versio (Producer's Cut), joka eroaa monelta osin alkuperäisestä versiosta.
Juoni
Kuusi vuotta sitten Michael Myers aiheutti pelkoa ja paljon verta Haddonfieldissä, Illinoisissa. Luultiin että poliisiaseman räjähdyksessä murhaaja Michael Myers ja Jamie Lloyd ovat kuolleet. Tosiasiassa molemmat ovat kadonneet. Jamie synnyttää pojan joka uhataan tappaa, ettei Michaelin sisarusten suku enää jatkuisi. Jamie onnistuu pakenemaan ja Michael lähtee perään. Jamie pakenee Haddonfieldiin etsiessään tri. Loomisia. Loppujen lopuksi Jamie piilottaa pojan, ja Michael murhaa Jamien. Myersien talossa asuu Stroden perhe ja Michael päättää murhata heidät. Lopulta Michaelia suojaava kultti saa vauvan ja Loomisin. Paljastuu, että viime osassa Michaelin vapauttanut salaperäinen mies on Loomisin kollega. Tämä yrittää käännyttää Loomisin puolelleen, mutta Loomis yrittää ampua hänet ja silloin hänet tyrmätään. Pian Michael tappaa kaikki kulttilaiset ja lähtee etsimään vauvaa. Lopuksi ensimmäisestä osasta tuttu Tommy Doyle onnistuu hakkaamaan Michaelin rautatangolla ja häntä luullaan jälleen kuolleeksi. Tri Loomis lähtee vielä jostain syystä rakennukseen missä Myers oli muka saatu hengiltä, mutta Myers ei enää ole paikalla ja maassa on vain hänen naamionsa.
S4! Sash!
'''S4! Sash!''' on saksalaisen DJ Sash!:n neljäs studioalbumi. Se julkaistiin kahden levyn kokonaisuutena vuonna 2002. Albumilta julkaistiin myös kolme singleä. Kaikista parhaiten menestynyt single oli "Ganbareh", joka saavutti 43. sijan Saksan ja Australian singlelistoilla. "Ganbareh" sisältää vokalisti Mikion esittämiä sanoja, ja se julkaistiin 24. kesäkuuta 2002.
Kappaleet
CD
Mauro Martini
Mauro Martini (s. 17. toukokuuta 1964) on entinen italialainen autourheilija. Hänen suurimpiin saavutuksiinsa kuuluu Japanin Formula 3000 -sarjan mestaruus vuodelta 1992. Vuonna 1990 hän oli samassa sarjassa kolmas. Martini sijoittui toiseksi Italian ja Euroopan Formula 3 -sarjoissa vuonna 1988. Martini ajoi yhdessä Roland Ratzenbergerin ja Naoki Nagasakan kanssa Le Mansin 24 tunnin ajossa C2-luokan voittoon vuonna 1993. Yleiskilpailun sijoitus oli viides.
Somos libres, seámoslo siempre
Somos libres, seámoslo siempre (”Olemme vapaita, olkaamme sitä ikuisesti”) on Perun kansallislaulu. Syyskuussa 1821, vain kaksi kuukautta maan itsenäistymisen jälkeen, Perun hallitus julisti kilpailun kansallislaulun löytämiseksi maalle. Kilpailun voittivat säveltäjä José Bernardo Alcedo (1788-1878) sekä kirjailija ja lakimies José de la Torre Ugarte (1786-1831). Heidän laatimansa isänmaallinen laulu esitettiin ensi kertaa julkisesti 23. (tai 24.) syyskuuta 1821. Huhtikuun 15. päivänä 1822 annettu asetus määräsi sen virallisesti maan kansallislauluksi. Sanoja muutettiin hieman vuonna 1913. Laulusta esitetään normaalisti vain sen kertosäe sekä ensimmäinen säkeistö. Perun hallituksen päätöksellä virallisissa yhteyksissä lauletaan laulun seitsemäs eli viimeinen säkeistö ensimmäisen sijasta. Muutos astui voimaan vuoden 2010 alusta
Teksti espanjaksi
Somos libres, seámoslo siempre y antes niegue sus luces el sol, que faltemos al voto solemne que la patria al Eterno elevó.
Largo tiempo el peruano oprimido la ominosa cadena arrastró; condenado a una cruel servidumbre largo tiempo en silencio gimió. Mas apenas el grito sagrado ¡Libertad! En sus costas se oyó, la indolencia de esclavo sacude, la humillada cerviz levantó.
Ya el estruendo de broncas cadenas que escuchamos tres siglos de horror, de los libres al grito sagrado que oyó atónito el mundo, cesó. Por doquier San Martín inflamado, Libertad, libertad, pronunció, y meciendo su base los Andes la anunciaron, también a una voz.
Con su influjo los pueblos despiertan y cual rayo corrió la opinión; desde el itsmo a las tierras del fuego desde el fuego a la helada región. Todos juran romper el enlace que natura a ambos mundos negó, y quebrar ese cetro que España, reclinaba orgullosa en los dos.
Lima, cumple ese voto solemne, y, severa, su enojo mostró, al tirano impotente lanzando, que intentaba alargar su opresión. A su esfuerzo sellaron los grillos die los surcos que en sí reparó, le atizaron el odio y venganza que heredara de su Inca y Señor.
Excitemos los celos de España Pues presiente con mengua y furor Que en concurso de grandes naciones Nuestra patria entrará en parangón. En la lista que de éstas se forme Llenaremos primero el reglón Que el tirano ambicioso Iberino, Que la América toda asoló
En su cima los Andes sostengan la bandera o pendón bicolor, que a los siglos anuncie el esfuerzo que ser libres, por siempre nos dió. A su sombra vivamos tranquilos, y al nacer por sus cumbres el sol, renovemos el gran juramento que rendimos al Dios de Jacob.
Käännös
Olemme vapaita, olkaamme sitä ikuisesti! Ennen aurinko kieltää valonsa kuin me sen juhlallisen valan, jonka Isänmaa vannoi ikuisuudelle.
Pitkän aikaa sorrettu perulainen kantoi pahamaineisia kahleita; kirottuna julmaan orjuuteen hän valitti hiljaa pitkän aikaa. Mutta nyt kaikuu pyhä huuto Vapaus! hänen rannikollaan. Hän karisti yltään orjan mielen, ja nosti taivutetun päänsä.
Kunming
Kunming (, pinyin: Kūnmíng) on Yunnanin maakunnan pääkaupunki Kiinassa. Kaupunki sijaitsee ylätasangolla noin 1 900 metrin korkeudessa. Kunming on suojaisessa laaksossa, jota suojaa kolmelta suunnalta vuoret ja pohjoisesta Dianjärvi. Asukkaita Kunmingissa oli vuonna 2015 6,68 miljoonaa.
Kunming oli tärkeä väliasema eteläisen silkkitien varrella. Kaupungin kautta kulki Kiinan ja Vietnamin välinen rautatie. Liittoutuneet käyttivät kaupungin kautta kulkenutta Burman tietä toisessa maailmansodassa huoltoreittinä.
Ilmasto
Kunmingissa on Köppenin ilmastoluokituksen mukaan lauhkea meri-ilmasto. Kesät ovat lämpimiä ja sateisia, talvella on kuivaa ja viileää. Vuoden keskilämpötila on noin 15 °C ja keskimääräinen sademäärä 1 000 millimetriä. Heinäkuu on lämpimin kuukausi. Silloin vuorokauden keskilämpötila on noin 20 °C. Viilein kuukausi on tammikuu, jolloin keskilämpötila on noin 8 °C. Sateisin kuukausi on heinäkuu, jolloin sataa keskimäärin noin 210 millimetriä. Tammikuu puolestaan on kuivin kuukausi. Silloin keskimääräinen sadanta on 12 millimetriä.
Historia
Kunming oli pitkään kahden tärkeän kauppareitin risteyspaikka, länteen Daliin ja Burmaan ja etelään Mengzijoen kautta Punaisellejoelle ja Kaakkois-Aasiaan. Maailmalle kaupunki avautui varsinaisesti kuitenkin vasta 1906-10, jolloin valmistui rautatie tuolloin Ranskan siirtomaa Vietnamissa sijainneelle Hải Phòngin satamalle. Vuonna 1908 Kunming avattiin ulkomaankaupalle ja 1930-luvulla sen kasvu kiihtyi entisestään, kun kaupunkiin rakennettiin ensimmäiset sinne johtavat maantiet Chongqingistä ja Guiyangista. Kiinan–Japanin sodan sytyttyä vuonna 1937 suuri määrä kiinalaisia pakeni maan lounaisosiin ja heidän mukanaan tuotiin tehtaita turvaan japanilaisilta pommikoneilta. Tehtaiden ohella kaupunkiin evakuoitiin myös yliopistoja ja muita korkeakouluja. Kiinan sisällissodan jälkeen Kunming kehittyi nopeasti teollisuuden keskukseksi, jollaisena se jäi merkitykseltään Lounais-Kiinassa vain Chongqingin taakse.
Hallinnollinen jako
Kumning on prefektuuritason kaupunki, joka jakautuu piirikuntatasolla 14 osaan (kuuteen kaupunkipiiriin, yhteen piirikuntatason kaupunkiin, neljään piirikuntaan ja kolmeen autonomiseen piirikuntaa).
Južnouralsk
Južnouralsk on kaupunki Tšeljabinskin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Uralin itärinteellä Uvelka-joen rannalla 88 kilometriä Tšeljabinskista etelään. Asukkaita siellä oli 37 877 henkeä (vuonna 2010), koko kaupunkipiirissä 38 030.
Plátanos (Chaniá)
Plátanos on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kreetan saaren luoteisosassa. Se kuuluu hallinnollisesti Kíssamoksen kuntaan, Chanián alueyksikköön ja Kreetan alueeseen. Kylän väkiluku on 975 (vuonna 2011).
Južnouralsk
Paikkakunta on syntynyt 1950-luvulla rakennetun sähkövoimalan yhteyteen. Južnouralskin kaupunki perustettiin vuonna 1961. Voimalaitoksen lisäksi kaupungissa on mm. koneenrakennus-, keramiikka- ja elintarviketeollisuutta.
Kunming
Koulutus
Kunmingissa toimii useita eri yliopistoja, lääketieteellisiä ja teknisiä kouluja sekä tiedelaitoksia. Joitakin näistä ovat vuonna 1922 perustettu Yunnanin yliopisto, vuonna 1925 perustettu tiede- ja teknologiayliopisto ja Yunnanin maatalousyliopisto, joka on toiminut omana laitoksenaan vuodesta 1958.
Plátanos (Chaniá)
Plátanos sijaitsee noin 10 kilometriä Kíssamoksen kaupungista lounaaseen. Kylän nimi viittaa sen plataanipuihin. Alueen turismin kehittyessä monet asukkaat ovat muuttaneet lähiseudun rannikolle, muun muassa Falasarnáan.
Kunming
Talous
thumb|Kunmingin keskustaa. Vuonna 2017 Kunmingin bruttokansantuote oli 396,8 miljardia renminbia (yuan, CNY), mikä teki henkilöä kohden 59 656 CNY. Vuonna 2015 teollisuuden osuus bruttokansantuotteesta oli 26 % ja suurin talouden ala oli palvelusektori, jonka osuus oli 55 %. Kaupungin teollisuuden aloihin kuuluvat esimerkiksi tupakka-, metalli-, kone-, elektroniikka- ja lääketeollisuus. Metalliteollisuus tuottaa pääasiassa kuparia, lyijyä ja sinkkiä, sekä rautaa ja terästä. Kaupungissa tuotetaan myös sähkölaitteita ja autoja. Tupakkateollisuudesta ja ruuanjalostuksesta tuli merkittäviä teollisuuden osa-aloja 1980-luvun jälkeen. Palvelualan tärkein osa-alue on turismi. Lähistön merkittävimmät matkailukohteet ovat Dianjärvi ja kivimetsä.
Plátanos (Chaniá)
Plátanos muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Τοπική Κοινότητα Πλατάνου, Topikí Koinótita Platánou), johon kuuluvat varsinaisen Plátanoksen kylän lisäksi kylät Áno Sfinári, Falasarná, Kavoúsi, Limenískos ja Sfinári. Koko yhdyskunnan väkiluku on 1 179.
Malininperä
Malininperä myös Malininkangas on asuinalue ja toimintakeskus Simojoen pohjoisrannalla Simon kunnassa. Alue koostuu pääasiassa Malininkankaan toimintakeskuksesta, mutta alueelle on kaavoittettu asuinaluetta ja kesämökkitontteja. Vastarannalla sijaitsee Tikkasen asuinalue.
Malininkankaan toimintakeskus
Malinin toimintakeskus käsittää pääasiassa koko Malinina tunnetun alueen. Toimintakeskus on monipuolinen: kesäisin alueella on 20 kilometriä valaistua lenkkeilyreittiä ja pururata. Malinissa on myös ympärivuotinen frisbeegolf-rata ja leikkipuisto. Talvisin Malininkankaalle nousee 25 kilometriä valaistua latua, jossa on perinteinen- ja luisteluhiihto väylät. Toimintakeskusta ylläpitää Simon kunta.
Everything Has Changed
Everything Has Changed on yhdysvaltalaisen laulaja-lauluntekijä Taylor Swiftin kappale, joka julkaistiin 24. kesäkuuta 2013 kuudentena singlenä Swiftin neljänneltä albumilta Red. Kappaleella laulaa myös englantilainen laulaja-lauluntekijä Ed Sheeran, joka osallistui kappaleen kirjoittamiseen. ”Everything Has Changed” kertoo henkilöstä, joka haluaa tutustua uuteen rakastajaansa paremmin.
Julkaisu ja vastaanotto
”Everything Has Changed” vuosi internetiin jo 18. lokakuuta 2012, muutamaa päivää ennen Red albumin julkaisua. Kappale julkaistiin myöhemmin singlenä 24. kesäkuuta 2013. Swift kertoi Metron haastattelussa kirjoittaneensa kappaleen Sheeranin kanssa omalla takapihallaan. ”Everything Has Changed” on tyyliltään balladi ja se nousi Billboard Hot 100 -listan sijalle 32.
Kappale sai laimean vastaanoton kriitikoilta. Billboard kritisoi itse sävellystä, mutta kehui Sheeranin herkkiä lauluosuuksia. Digital Spyn Robert Copsey kirjoitti, että kappale itsessään on jo kuultu, mutta Swift ja Sheeran jättävät yhdessä kuuntelijalle harvinaisemman lämmön tunteen.
Musiikkivideo
Kappaleen musiikkivideo kuvattiin Los Angelesissa ja San Antoniossa sekä julkaistiin YouTubessa 6. kesäkuuta 2013. Videossa Swift ja Sheeran ovat ala-asteikäisiä koulukavereita, jotka viettävät ikimuistoisia hetkiä yhdessä. Billboard kutsui sitä mahdottoman suloiseksi musiikkivideoksi.
Block Island Southeast Light
Block Island Southeast Light on majakka Block Islandin kaakkoisessa osassa, Yhdysvaltain Rhode Islandin osavaltiossa. Se on valmistunut vuonna 1875, ja sille on myönnetty National Historic Landmark -arvo.
Historia
Vuonna 1856 Yhdysvaltain kongressi osoitti 9 000 senaikaista Yhdysvaltain dollaria majakan rakentamiseen Block Islandin kaakkoisrannalle. Majakkahallinto päätti kuitenkin uuden majakan rakentamisen sijasta käyttää rahat saaren pohjoisosassa olevan majakan uudelleenrakentamiseen, ja näin Southeast Lightin rakentaminen pantiin hamaan tulevaisuuteen.
Vuonna 1872 Nicholas Ball, paikallinen kauppias, alkoi kerätä nimiä adressiin majakan rakentamisen puolesta. Ballin mukaan saaren kaakkoisosaa ohittavat alukset altistuivat siellä suuremmalle vaaralle kuin missään muualla Yhdysvaltain rannikkoalueella. Majakkahallinto oli Ballin kanssa samaa mieltä, ja kongressi osoitti uuden majakan rakentamiseen 75 000 dollaria. Majakkaa varten hankittiin kymmen-eekkerinen kiinteistö.
Yhdysvaltain presidentti Ulysses S. Grant kirjoitti Southeast Lightin majakan määrärahan ja myöhemmin vieraili siellä. Majakka suunniteltiin yhdistäen italialaista ja uusgoottilaista tyyliä. Majakka tuli lopulta maksamaan 80 000 Yhdysvaltain senaikaista dollaria, kun se valmistui vuonna 1875. Siihen aikaan se oli korkein majakka Uuden-Englannin rannikolla. Vuonna 1928 se sähköistettiin.
Vuonna 1990 Yhdysvaltain rannikkovartiosto otatutti Block Island Southeast Lightin majakan pois käytöstä, ja korvasi sen terästornilla. 1990-luvun varhaisella taipaleella majakka oli eroosion vuoksi hyvin uhanalainen, ja Yhdysvaltain kansallinen historiallisten kohteiden suojelurahasto listasi sen yhdeksi uhanalaisimmista historiallisista kohteista Yhdysvalloissa. Rakennus, joka alun perin oli yli 90 metrin päässä jyrkänteen reunasta, oli tuolloin enää vajaa 18 metrin päässä reunanteesta.
Täplähyeena
Täplähyeena (Crocuta crocuta) on hyeenalaji. Se on suurikokoisin nykyisin elävistä hyeenoista ja Afrikan runsaslukuisin suurpeto. Sitä kutsutaan myös nauravaksi hyeenaksi sen ääntelyn vuoksi. Raadonsyöjän maineestaan huolimatta se yleensä pyydystää saaliinsa itse. Täplähyeena on hyvin äänekäs, ja sen sosiaalinen järjestelmä on pitkälle kehittynyt. Lajia tavattiin pleistoseenikaudella myös Euraasiassa.
Usein kun puhutaan hyeenasta, tarkoitetaan juuri täplähyeenaa.
Taksonomia ja evoluutio
Täplähyeenan kuvasi virallisesti kansainväliselle tiedeyhteisölle vuonna 1777 saksalainen luonnontieteilijä Johann Christian Polycarp Erxleben. Tieteellinen nimi tulee muinaiskreikan sanoista krokoutas ja krokos, joka viittaa krookukseen eli sahramiin. Nimellä viitataan ”sahraminkeltaiseen”. Latinaksi käännettynä siitä saadaan sana Crocuta. Krokoutas -nimitys on peräisin roomalaiselta Gaius Plinius Secundukselta, joka käytti nimeä Etiopiassa elävästä tuntemattomasta villieläimestä, joka saattoi olla hyeena. thumb|left|200px|[[Crocuta macrodonta -lajin hyeenan kallo hongkongilaisessa museossa.]] Täplähyeena on yksi hyeenojen heimon neljästä nykyisestä lajista, ja muodostaa heimossa oman Crocuta-sukunsa. Kaikki nykyään elävät täplähyeenat luetaan Crocuta crocuta crocuta -nimialalajiin. Lajin fossiileja on kuitenkin löytynyt Afrikan lisäksi myös Euroopasta ja Aasiasta. Varhaisimmat löydetyt Crocuta-suvun fossiilit ovat plioseenikaudelta noin 3,7 miljoonan vuoden takaa. Suku kehittyi Afrikassa, mutta levisi jo varhain sen ulkopuolelle. Täplähyeenojen levinneisyys oli laajimmillaan pleistoseenikaudella, jolloin sukua tavattiin laajalti Euraasiassa. Euroopassa ja Länsi-Aasiassa elänyt luolahyeena (C. c. spelaea) oli täplähyeenan alalaji, joka eli vielä viime jääkauden aikana.
Anatomia
Täplähyeena on muita hyeenoja raskasrakenteisempi, ja sillä on muista poiketen täplikäs turkki. Etuvartalo on erityisen vahvarakenteinen, ja sitä korostavat takajalkoja paljon pidemmät etujalat. Ruumiinrakenteensa ansiosta se jaksaa juostessaan kantaa suuriakin lihakimpaleita. Matala ja pyöreähkö takaruumis on vaikea kohde mahdollisille vihollisille. Lisäksi takaruumiin muodon takia hyeenojen juoksutyyli on laukkamainen, mutta koomiselta näyttävä tyyli kuluttaa kuitenkin vain vähän energiaa ja mahdollistaa pitkät ruoanhakumatkat. Useimmista nisäkkäistä poiketen täplähyeenanaaraat ovat koiraita kookkaampia; täplähyeenanaaras painaa yleensä noin 55–70 kilogrammaa, koiras 45–60 kilogrammaa. Suurimmat naaraat voivat olla jopa yli 80 kilogramman painoisia. Täplähyeenan ruumiinpituus on kuonosta hännänpäähän 95–160 senttimetriä ja säkäkorkeus on 80–90 senttimetriä. Mustaan hännänpäähän päättyvä häntä on tuuhea, ja sen pituus on 30–36 senttimetriä. Hännän pituudesta 2/3 muodostuu hännän luista ja loppuosa koostuu pelkistä karvoista.
thumb|left|200px|Ulkonäöstään huolimatta täplähyeena ei ole läheistä sukua koiraeläimille, vaan on sivettieläinten ja kissaeläinten sukulainen. Täplähyeenojen väritys vaihtelee suuresti. Turkin pohjaväri vaihtelee harmaanvalkeasta kellertävään. Turkissa on kyljissä ja raajojen yläosissa tummia täpliä. Täplät kertovat hyeenan iän, sillä ne hälvenevät eläimen vanhetessa. Pää ja jalat ovat tummanruskeat tai harmahtavat. Kuono on musta ja korvat pyöreät. Päälaki ja posket ovat punertavat. . Pitkä turkki on karkea ja villamainen. Leuat ovat suhteessa vahvemmat kuin millään muulla nisäkkäällä. Niillä on jopa 454 kilogramman purentavoima, joilla se murskaa helposti luita. Jo vuoden ikäisenä täplähyeena voi purra 273 kilogramman voimalla; tällaisella käytöllä hampaat kuluvat paljon. Hyeenan hampaat muistuttavat melko paljon koiraeläinten hampaita, ja terävillä etuhampailla se repii lihaa vaivatta. Poskihampaat ovat suipot ja terävät, ja ne soveltuvat hienontamiseen ja luun murskaamiseen. Silmät ovat enemmän koiramaiset kuin kissamaiset, ja niiden verkkokalvosta puuttuu heijastava kerros. Täplähyeenan yönäkö on silti hyvä.
Täplähyeenanaarailla on erikoinen klitoris, joka muistuttaa muodoltaan ja pituudeltaan erittäin paljon koiraan penistä. Lisäksi naaraan häpyhuulet ovat kivespussien muotoiset. Koiraan lailla myös virtsaputki kulkee klitoriksessa, joka toimii myös ahtaana synnytyskanavana. Koiraan ja naaraan erottaakin toisistaan parhaiten naaraan suuremman koon ja nisien perusteella.
Levinneisyys ja elinympäristö
Täplähyeenan laaja levinneisyys ulottuu lähes kaikkialle Saharan eteläpuoliseen Afrikkaan, lukuun ottamatta sademetsiä ja mantereen eteläisintä osaa. . Erityisen tiheästi lajia esiintyy Ngorongoron kraatterialueella Tansaniassa sekä Guinean ja Sudanin savannialueilla. Vielä pleistoseenikaudella täplähyeenaa tavattiin myös Euraasiassa, mutta sittemmin se hävisi alueelta.
Nykyään lajia esiintyy savanneilla, puoliaavikoilla sekä erilaisissa metsissä: avoimilla metsämailla, tiheissä metsissä ja vuoristometsissä jopa 4 000 metrin korkeuteen saakka. Hyeenan esiintyminen on varsin laikuttaista ja erityisesti läntisessä Afrikassa sen esiintyminen on keskittynyt suojelualueille. Laji ei tule toimeen yhtä kuivassa ympäristössä kuin sen sukulaislajit juova- ja ruskohyeena, mutta lajien levinneisyys menee silti monilla alueilla päällekkäin.
Täplähyeenojen reviirien koko vaihtelee suuresti. Elinalueen kokoon vaikuttaa erityisesti alueella olevan ravinnon määrä. Yleensä täplähyeenat kuitenkin etsivät ravintonsa pienemmältä alueelta kuin rusko- ja juovahyeenat.
Reviirikäytös
Täplähyeenat viettävät noin 20 tuntia vuorokaudesta vain leväten, ja ovat aktiivisia pääasiassa öisin. Päivänsä ne viettävät mieluusti maakoloissa. Reviirin koko on 40–1 000 neliökilometriä. Ne tekevät usein pitkiäkin saalistusmatkoja kauas varsinaisen reviirin ulkopuolelle ja seuraavat vaeltavia eläinlaumoja jopa yli 80 kilometrin päähän. Täplähyeenat pärjäävät useita päiviä ilman vettä, mutta reviirin täytyy silti aina sisältää juomapaikka ja yhteinen pesäluola-alue, joka on klaanin keskus. Reviirillä voi keskuspesän lisäksi olla myös muita vähemmän tärkeitä lepoluolia. Vaelluksista huolimatta täplähyeenat ovat hyvin reviiritietoisia. Etenkin silloin, kun ravintoa on paljon saatavilla, reviiristä saatetaan pitää hyvää huolta. Täplähyeenat partioivat säännöllisesti reviirinsä rajoja. Partioivat täplähyeenat viestittävät läsnäolostaan jättämällä hajumerkkejä reviirin rajoille peräaukon yläpuolella sijaitsevan anaalipussista, jonka sisäpinnan rasvakudos erittää paksua ja pistävänhajuista tahnaa. Ne viestivät myös äänekkäällä ja matalalla ’uuuuu-uuu’-ulvonnalla, joka kantaa jopa viiden kilometrin päähän. Tällöin ne laskevat päänsä alas, jolloin ääni kulkee maata pitkin. Jokaisella täplähyeenayksilöllä on omanlaisensa ääni. Yksi tunnetuimmista äänistä on matalalta korkeammaksi ääntyvä oooooo-up tai esimerkiksi yleisessä hälinässä saalista syödessä päästettävät kiljuvat, vinkuvat ja hihittävät äänet. Täplähyeenat käyttävät hajumerkkeinä myös vakiintuneita käymälöitään ja varpaanvälien rauhasia. Mikäli hyeenaryhmä kohtaa reviirin rajalla toisen klaanin, ne voivat ryhmittyä riveittäin vastakkain. Tällöin ne ryntäävät toisiaan kohti ulvoen ja muristen. Loukkaantumisia sattuu silti hyvin harvoin, ja kohtaamiset jäävät uhkailuun, jopa silloinkin, kun kilpaileva ryhmä ylittää reviirin rajan.
Klaani
Täplähyeenat elävät noin 3–80 yksilön laumoissa eli klaaneissa. Niiden koko riippuu saaliseläinten määrästä ja elinalueen sijainnista. Klaanien koko on Itä-Afrikassa keskimäärin 45 eläintä, mutta Etelä-Afrikassa vain 12. Klaanien sosiaalinen arvojärjestys on hyvin pitkälle kehittynyt. Naaraat ovat aina koiraita korkeammassa asemassa, iästä riippumatta. Johtavat naaraat tönivät ja purevat muita lauman jäseniä ja vievät alempiarvoisilta tilaisuuden tullen myös ruuan, ja koiras luovuttaa makuupaikkansa aina naaraalle. Arimmat koiraat jopa piileskelevät naaraiden selkien takana. Eri hyeenayksilöiden väliset liittoumat ja suhteet ovat tärkeitä, ja niitä vahvistetaan jatkuvasti. Ne esimerkiksi voivat saalistaa yleensä vain tiettyjen klaanin yksilöiden kanssa. Ne myös lepäävät ja nukkuvat yhdessä ja asettavat toisensa aina etusijalle. Hallitsevat naaraat viettävät suurimman osan ajastaan keskuspesällä, vaikka niillä ei olisi pentuja. Alempiarvoisille yksilöille keskuspesällä on vähemmän merkitystä aikana, jolloin niillä ei ole pentuja. Keskuspesä on silti tärkeä kokoontumispaikka, jossa klaanin mahdolliset alaryhmät kokoontuvat muutaman päivän tai viikon välein.
Naaraat pysyvät synnyinlaumassa koko ikänsä, mutta koiraat jättävät sen 2–5-vuotiaina ja yrittävät saada paikan toisessa laumassa. Uusi tulokas joutuu usein odottamaan kuukausia ennen kuin se hyväksytään. Tällöin se joutuu aloittamaan klaanin arvoasteikon alhaisimpana jäsenenä. Se nousee vähitellen ylöspäin vanhojen koiraiden kuollessa ja uusien tullessa ryhmään. Ne yrittävät vain satunnaisesti parantaa asemaansa taistelemalla, ja urosten väliset tappelut ovatkin erittäin harvinaisia. Koiraat käyttävät paljon aikaansa luomalla suhteita naaraisiin. Pääosan ajasta täplähyeenat viettävät yksikseen tai pieninä ryhminä, ja kokoontuvat yhteen vain pesällä, saaliilla tai reviirin puolustuksen aikana. Naaraat antavat vain kaikkein kilteimpien koiraiden paritella ja varmistavat näin pysyvänsä lauman johdossa. Ne perivät asemansa jo syntyessään, ja arvoasema voi säilyä koko niiden elämän ajan.
Klaanin jäsenillä on tiettyjä tervehdysrituaaleja. Yleensä hierarkian alempiarvoinen jäsen tekee aloitteen. Ylempiarvoinen hyeena kiertelee tervehtijää ja lähestyy tätä sivulta. Ne myös nuuhkivat toistensa kuonoa, suuta ja kasvoja. Sen jälkeen ne asettuvat rinnakkain kuono häntäpäätä kohti ja nuuhkivat toistensa sukuelimiä. Toisinaan vain hallitseva naaras nuuhkii alempiarvoisen elimiä, koska se ei anna lupaa omiensa tarkasteluun. thumb|180px|left|Kaksi täplähyeenaa [[gepardilta varastamansa impalan kimpussa.]]
Ravinto ja saalistus
Vastoin yleistä luuloa täplähyeena saalistaa useammin itse kuin käy haaskalla. Ravinnostaan ne saavat keskimäärin vain noin kolmanneksen raadoista. Joillain alueilla, kuten Ngorongoron kraatterissa Tansaniassa, ne saalistavat jopa 90 prosenttia saaliistaan. Raatoja ne etsivät lähinnä päivisin ja yksikseen. Tällöin ne pystyvät suunnistamaan haaskan luo korppikotkien opastamina. Täplähyeenat saalistavat lähinnä öisin, mutta joskus myös päivällä. Hyeena voi saalistaa paljon itseään kookkaampia saaliseläimiä. Eteläisessä Afrikassa tärkeimpiä saaliseläimiä ovat impalat ja gasellit, kun taas Itä-Afrikassa gnuut ja seeprat ovat yleisimpiä. Näiden kaltaisia eläimiä ne saalistavat yleensä laumoina. Saalisvalikoima on kuitenkin erittäin monipuolinen sisältäen nisäkkäitä, matelijoita, lintuja ja kaloja lajista ja koosta riippumatta. Suurimmat saaliit ovat kafferipuhveleita, ja hyeenat saalistavat myös kirahvien, sarvikuonojen ja virtahepojen poikasia. Ne syövät lisäksi myös ihmisten jätteitä ja kotieläimiä ja jopa kasvisainesta ja kasvinsyöjien lantaa. Täplähyeenat voivat syödä myös kuolleen lajitoverinsa. Täplähyeenoille vaarallisia saaliita ovat etenkin aikuiset puhvelit, mutta myös suhteellisen pienet pahkasiat ovat ongelmallisia hyeenoille niiden tehokkaiden puolustuskeinojen takia, eivätkä hyeenat voi kissaeläimistä poiketen käyttää kuin pelkkiä hampaitaan saalistuksessa. Lihantarve on pari kiloa päivässä, mutta täplähyeena voi syödä kerralla jopa 15 kiloa lihaa ja luuta.
Täplähyeenojen saalistusryhmät ovat yleensä pieniä, 2–5 yksilöä. Usein ne saalistavat yksinkin. Korkean eturuumiin ansiosta täplähyeenat ovat kestäviä juoksijoita. Täplähyeena pystyy juoksemaan jopa 60 kilometrin tuntivauhtia. Hyeenat juoksevat suoraan saaliseläinten laumaan ja yrittävät saada eläimet pakenemaan hajottamalla saaliseläinten lauman ja valitsevat sitten siitä itsekseen sopivan kohteen. Ne valitsevat yleensä heikon, sairaan tai nuoren uhrin. Sopivaa uhria ajetaan takaa niin kauan kunnes se lopulta väsyy jatkuviin pakopyrähdyksiin. Hyeena puolestaan pystyy jatkamaan tasaista jolkotustaan useita kilometrejä, mutta tavallisesti 3–4 kilometriä riittää. Kun saalis on saatu kiinni, täplähyeena pureutuu erityisesti uhrin arkoihin paikkoihin, kuten vatsaan ja sukuelimiin sekä raajoihin ja häntään. Uhri menee šokkiin, ja etenkin isot saaliit tulevat syödyksi elävältä. Muita klaanin hyeenoja tulee paikalle jopa kilometrien päästä, niiden kuullessa ja nähdessä saalistuksen. Hyeenojen meluisa riitely parhaista paloista houkuttelee lisää klaanin yksilöitä paikalle. Saalistusyrityksistä noin 35 prosenttia onnistuu. Gnut ja seeprat osaavat tulkita hyeenojen ruumiinkieltä ja päästävät ne kymmenen metrin päähän hyeenojen runsaan määrän takia, jotta laidunnusaikaa ei menisi hukkaan. Ne kuitenkin pystyvät havaitsemaan jahdin alkamisen, kun hyeenojen liikkeet nopeutuvat. Hyökkäystä edeltää pitkä juoksentelu lauman ympärillä niiden etsiessä sopivaa saalista. Hyeenojen tappama saalis joutuu usein leijonille, jotka saapuvat haaskalle hyeenojen iloiselta kuulostavan ääntelyn houkuttelemina. Täplähyeena pystyy käyttämään lähes kaiken raadosta. Voimakkaat leuat murskaavat kovimmankin luun. Lisäksi sen voimakkaiden vatsahappojen ansiosta ruuansulatusjärjestelmä on tehokas. Ne voivat syödä ja sulattaa myös luut, sarvet, sorkat ja hampaat. Ruuansulatus imee ravinteita kuivuneesta raadostakin. Ravinnon sulamattomat osat ne oksentavat pois, ja uloste sisältää lähinnä ylimääräistä valkoista kalkkia.
Täplähyeenalla on tapana kätkeä ruokaa veteen. Siellä saalis on turvassa leijonilta, korppikotkilta ja toisilta hyeenoilta, sillä ne eivät voi nähdä tai haistaa saalista. Hyeena muistaa kätköpaikan, josta se voi sen sukeltaa hakemaan.
Lisääntyminen
thumb|180px|Täplähyeenaemo kahden poikasensa kanssa [[Tansaniassa Ngorongoron kraatterissa.]] Suurimmassa osassa Afrikkaa täplähyeenat lisääntyvät ympäri vuoden. Naaraat suosivat rauhallisia ja hyväkäytöksisiä koiraita eivätkä suostu parittelemaan purevien tai väkisin parittelemaan yrittävien koiraiden kanssa. Naaraat voivat estää parittelun valepeniksellään, jos koiras ei ole mieleinen. Sen sijaan nuolevat ja nuuhkivat koiraat ovat naaraiden mieleen. Isäksi pääsee yleensä korkea-arvoisin koiras, ja parittelu tapahtuu yleensä yöllä. Naaraan kantoaika kestää noin 110 päivää.
Naaras synnyttää poikaset maasian tekemään luolaan, johon se on tehnyt pesän. Ensimmäinen synnytys on naaraille vaikea ja vaarallinen, sillä niiden synnytyskanava on 60 senttiä pitkä eli noin kaksi kertaa pidempi kuin muilla samankokoisilla nisäkkäillä. Sen sijaan napanuora on vain 12–18 senttiä pitkä, joten poikanen kuolee, jos se ei synny pian sen jälkeen, kun se on poistunut kohdusta. Lisäksi poikaset ovat suurempia kuin muiden samankokoisten eläinten. Esimerkiksi pelkästään pennun pään läpimitta on 7 senttiä. Koska poikanen syntyy penismäisen klitoriksen läpi, jonka aukko on vain 2,5 senttiä poikanen voi jäädä jumiin jopa puoleksi tunniksi. Ensisynnytykseen kuolee joka kymmenes naaras, ja sitäkin useampi poikanen kuolee hapenpuutteeseen synnytyksen aikana. Koska klitoris repeää ensisynnytyksessä, seuraavat kerrat sujuvat jo helpommin. Poikasia syntyy kerralla 1–4, yleensä kaksi. Pesästä emo tekee sen verran suuren, että pystyy imettämään poikasiaan, mutta sen verran pienen, etteivät suuremmat petoeläimet pääse pesään.
Poikasten hampaat ovat puhjenneet jo syntyessä. Myös silmät ovat jo tuolloin auenneet. Ne painavat syntyessään 1–1,6 kiloa ja ovat täysin mustia. Sisarukset tappelevat paljon keskenään, etenkin jos pennut ovat samaa sukupuolta. Arviolta neljänneksen poikasista tappavat niiden omat sisarukset. Vaikka poikasia ei kuolisikaan tappeluihin, vahvin poikanen saa etuoikeuden emon tuomaan ravintoon ja saa siten parhaat mahdollisuudet vahvistua. Aggressiivisen käytöksen aiheuttaa emon kantoajan viimeisinä viikkoina tuottama androgeeni, joka siirtyy kohdusta poikasiin. Sen eritys on erityisen voimakasta hierarkian yläpään naarailla. Pennut ovat kuitenkin myös hyvin leikkisiä. Leikin ja tappelujen avulla pennut valmentautuvat saalistamiseen ja pariutumiseen. Täplähyeenaemon maito on erittäin proteiini- ja rasvapitoista. Maidon proteiinipitoisuus on 14,9 prosenttia ja rasvapitoisuus 14,1 prosenttia, joten se vetää vertoja merinisäkkäiden maidolle. Ravinteikas maito mahdollistaa emon päiviäkin kestävät ruuanhakumatkat. Muutoin emo hoitaa pentujaan hyvin ja on hyvin suojelevainen. Se vie pennut takaisin pesään, jos ne lähtevät seikkailemaan. Poikaset siirretään lauman yhteispesään 2–6 viikon ikäisinä. Yhteispesästä huolimatta naaraat eivät kuitenkaan imetä kuin omia poikasiaan. Ne puolustavat poikasia muilta pedoilta, etenkin leijonilta, jotka tappavat pentuja enemmän kuin mitkään muut pedot. Myös oman lajin koiraat voivat tappaa pentuja, mikä on yksi syy naaraiden suuremmalle koolle. Myös hallitsevien naaraiden tiedetään satunnaisesti tappaneen alempiarvoisten pentuja. Poikaset aloittavat asteittaisen lihansyöntiin siirtymisen puolen vuoden ikäisinä. Ne syövät alkuun emon niille kantamaa lihaa, sillä emo ei voi koiraeläinten tapaan oksentaa niille ruokaa. Pennut oppivat tervehdysrituaalin kuusiviikkoisina. Ne alkavat tuolloin tehdä myös hajumerkkejä.
Pentujen syntyperä vaikuttaa hyvin ratkaisevasti niiden tulevaisuuteen. Pennut perivät emonsa aseman, joten naaraat elävät sen mukaan yleensä koko elämänsä. Korkea-arvoisimmat naaraat saavat enemmän urospentuja kuin naaraspentuja. Vain johtajanaaras saa tuoda pesään kiinteää ravintoa, joten sen poikaset saavat parempaa ravintoa ja suotuisammat lähtökohdat. Korkea-arvoiset poikaset kasvavat nopeasti, ja emo vieroittaa ne jo seitsemän kuukauden ikäisinä, kun taas alempiarvoisia pentuja saatetaan imettää jopa 21 kuukauden ikään saakka. Niiden pennut selviytyvät puolet todennäköisemmin kuin alempiarvoisten naaraiden. Lisäksi korkea-arvoisten jälkeläiset saavuttavat sukukypsyyden aiemmin ja synnyttävät tiuhemmin kuin muut naaraat. Kuolleisuus on paljon pienempi kuin esimerkiksi leijonilla. Lähes puolet kaikista poikasista elää vuoden ikäiseksi, ja yli kolmannes saavuttaa sukukypsyyden Korkeahkoon selviytymisasteeseen vaikuttaa erityisesti niiden elo luolissa ja arkuus, sillä poikaset tulevat alkuun maan pinnalle lähinnä vain imemään ja säntäävät koloon pienestäkin äänestä tai häiriöstä. Pennut saattavat osallistua aikuisten saalistusretkille vasta vuoden ikäisinä. Täplähyeenat itsenäistyvät keskimäärin 1,5-vuotiaina. Urokset tulevat sukukypsiksi noin 2–3-vuotiaina, naaraat keskimäärin myöhemmin, 3–4-vuotiaina. Täplähyeenat elävät luonnossa tavallisesti noin 12 vuotta, ja korkeimmillaan 20 vuotta, vankeudessa jopa 40 vuotta.
Ekologia
Täplähyeena on yksi Afrikan viidestä suurpedosta. Sillä on suuri merkitys alueensa ekosysteemille. Täplähyeenat pitävät saaliseläinten kannan terveenä karsimalla siitä vanhat ja sairaat yksilöt. Lisäksi ne hävittävät tehokkaasti raatoja, joista voisi kehittyä tautipesäkkeitä. Täplähyeena kilpailee ravinnosta leijonien, gepardien, leopardien, sakaalien, korppikotkien ja savannikoirien kanssa. Ne vievät erityisesti gepardeilta ja leopardeilta niiden saaliit. Ne ovat myös selvästi savannikoiria vahvempia, ellei niiden lukumäärä ole liian suuri, jolloin osat voivat jopa vaihtua. Tiheät hyeenakannat voivat vaikuttaa hyvin haitallisesti paikallisiin gepardi- ja savannikoirakantoihin yhdessä leijonien kanssa. Leijona on täplähyeenan pahin kilpailija ja ainoa luonnollinen vihollinen. Niillä on jatkuvasti keskenään kahakoita saaliista ja reviireistä. Hyeenat pystyvät tappamaan helposti naarasleijonan laumana. Lisäksi ne tappavat pentuja. Vastaavasti leijonat tappavat aikuisia hyeenoja ja niiden pentuja. Lajien välisiä sotia laukaisee erityisesti kuivuus ja ravinnonpuute. Tuolloin ne loukkaavat reviirien rajoja helpoiten ja toinen osapuoli yrittää puolustaa aluettaan. Urosleijonat ovat vaarallisimpia vihollisia.
Historialliset käsitykset
Täplähyeenan ja ihmisen yhteiselosta on löydetty todisteita esihistoriallisista luolamaalauksista Euroopasta, joissa on kuvattu täplikkäitä petoja Kristinuskon alkuajoilta keskiaikaan hyenojen uskottiin voivan vaihtaa vuosittain sukupuolta ja mieltyneen hautojen ryöstelyyn. Englantilainen tutkimusmatkailija-kirjailija Walter Raleigh vuonna 1614 julkaistussa teoksessaan History of the World uskoi että hyeena ei ollut mukana Nooan arkissa, ja piti sitä muulin kaltaisena hybridinä. Vuonna 1656 Etelä-Afrikassa säädettiin ensimmäiset lait petojen hävittämiseksi. Hyeenat tunnettiin ”susina” ja tapetuista eläimistä maksettiin tapporahaa. Hyeenojen hävittäminen tuholaisina oli tavallista Itä-Afrikan suojelualueilla 1900-luvun puoliväliin asti. thumb|200px|Täplähyeena turistien suosimalla [[Masai Maran kansallisella suojelualueella.]]
Afrikan kansantaruissa
Käsitykset täplähyeenasta ovat vaihtelevia eri etnisten ryhmien myyteissä ja saduissa. Itä-Afrikassa asuvien rungujen mytologiassa täplähyeenaa kuvaillaan auringon eläimeksi, joka ensimmäiseksi tuo auringon lämmön kylmään maahan. Länsi-Afrikan kansantaruissa ne sen sijaan kuvaavat usein haureutta, irstaita elämäntapoja, hyville elämäntavoille päinvastaista käytöstä ja muuta ei toivottua toimintaa. Tansanian kagurut ja Etelä-Senegalin kujamaatit kuvaavat hyeenoja syömäkelvottomiksi ja ahneiksi hermafrodiiteiksi. Bouda-heimon jäsenien väitetään pystyvän muuntautunmaan hyeenoiksi. Uskomus ihmishyeenoihin on niin vakiintunut Bornon osavaltiossa Nigeriassa että, jopa paikalliseen kieleen kuuluu erityinen sana, bultungin, joka tarkoittaa: "Minä muutan itseni hyeenaksi". Kenian ja Tansanian maasai-heimo jättää vainajansa hyeenojen hävitettäväksi.
Hyeena ja elinkeinot
Täplähyeenat aiheuttavat usein vahinkoa saalistaessaan karjaa kuten vuohia ja lampaita erityisesti silloin, kun niiden reviiri on lähellä ihmisasutusta. Hyökkäysten määrä ja laajuus vaihtelevat huomattavasti. Toisinaan täplähyeenojen tiedetään hyökänneen myös ihmisen kimppuun aiheuttaen muutamia kuolemantapauksia. Paikoin niitä vainotaankin ankarasti tuhoeläiminä. Hyeenat ja ihmiset pystyvät joskus myös elämään rinnakkain. Eräissä afrikkalaiskylissä hyeenat saavat kuljeskella rauhassa, koska ne ovat jätteiden syöjinä hyödyllisiä. Niitä saatetaan joskus jopa ruokkia sen edistämiseksi.
Toisaalta täplähyeenat ovat myös kiinnostava kohde safarimatkoilla. Lisäksi paikoitelleen niitä urheilumetsästetään, tai ammutaan ravinnoksi tai lääkkeiksi. Turkilla sen sijaan ei ole kaupallista arvoa.
Kurjet
Kurjet (Gruidae) on kurkilintujen lahkoon kuuluva lintuheimo.
Ulkonäkö ja koko
Kurjet ovat hyvin suuria, ja niiden jalat ja kaula ovat pitkät. Kurjilla on suora, terävä ja tikarimainen nokka. Niiden tertiaalit (sisimmät kyynärsulat) ovat pidentyneet ja puuhkamaiset, ja voivat näyttää erehdyttävästi pyrstöltä, mutta oikea pyrstö on lyhyt ja piilossa tertiaalien alla.
Lentäessään kurjet kaartelevat usein. Ne muuttavat auramuodostelmissa tai pitkissä jonoissa. Kurjet lentävät hitaasti ja yleensä korkealla liitäen pitkään ja kaarrellen nousevissa ilmavirtauksissa. Kurkien lentäessä niiden kaula on suorana ja pitkät jalat sojottavat takana.
Suvut
Kurkien heimoon kuuluu neljä sukua, joissa on yhteensä viisitoista lajia.
Lähteet
pienoiskuva|left|Mänty, luumu ja kurjet, 1759, Shen Quan (1682—1760). Pergamenttikäärö, muste ja maali, silkki. [[Kielletty kaupunki, Peking]]
Love (Innan kappale)
Love on romanialaisen laulaja-lauluntekijä Innann kappale. Sen sanoitti ja tuotti tanssimusiikkitrio Play & Win. Se julkaistiin Innan ensimmäisen, Hot-studioalbumin toisena singlenä. Sen julkaisivat Roton ja Ultra Records digitaalisesti ladattavana lukuisissa Euroopan valtioissa sekä Yhdysvalloissa 22. heinäkuuta 2009. Britanniassa kappaleen singlejulkaisu tapahtui vasta 3. heinäkuuta 2011. "Love" on kuitenkin ollut saatavuudeltaan hyvin rajoitettu julkaisunsa jälkeen, sillä sitä on ollut saatavilla pääosin airplay-singlenä ja kokonainen virallinen single on julkaistu tähän mennessä vain Romaniassa, Espanjassa sekä Yhdysvalloissa. Monissa valtioissa, joissa kappale julkaistiin singlenä, käytetään Play & Winin radioversiota virallisena singlenä. Kappaleen sanoitus kertoo siitä kuinka monimutkaisia tilanteita rakkaudessa voi tulla vastaan.
Kappale on tähän mennessä saavuttanut menestystä Tšekissä, Puolassa, Unkarissa ja Romaniassa, jossa siitä tuli artistin toinen peräkkäinen Top 20-hitti. Romaniassa ja Puolassa "Love" päihitti edellisen Hot-singlen listasijoitusten osalta. Alankomaissa se julkaistiin albumin kolmantena singlenä, kun kuultiin huhua että "10 Minutes" julkaistiin siellä albumin ensimmäisenä singlenä.
Ortolanin koe
Ortolanin koe on vastasyntyneelle tehtävä koe, jolla todetaan synnynnäinen lonkan sijoiltaanmeno. Se on nimetty italialaisen lastenlääkärin Marius Ortolanin mukaan.
Georgi Žukov
Georgi Konstantinovitš Žukov (, 1. joulukuuta (J: 19. marraskuuta) 1896 Strelkovka –18. kesäkuuta 1974 Moskova) oli Neuvostoliiton marsalkka ja tärkein Neuvostoliiton komentaja toisen maailmansodan aikana.
Nuoruus
Žukov syntyi Strelkovkassa, Kalugan maakunnassa (nyt Kalugan alue). Opiskeli turkkurin ammattiin. Hän liittyi asevelvollisena keisarillisen armeijan rakuunarykmenttiin elokuussa 1915, ensimmäisen maailmansodan aikana. Žukov sai Pyhän Yrjön ristin ja ylennettiin aliupseeriksi urheudestaan. Hän liittyi bolševikkeihin lokakuun vallankumouksen jälkeen, jolloin hänen köyhästä taustastaan tuli etu. Venäjän sisällissodan aikana hän oli ratsuväenkomentaja ja sai punalipun mitalin. Jälkeenpäin hän opiskeli Frunzen sotilasakatemiassa, josta valmistui 1931. Hän nousi tasaisesti hierarkiassa selvittyään vuosien 1937–1939 puhdistuksista.
Žukov johti menestyksekästä vastahyökkäystä Japanin Kwantungin armeijaa vastaan Mantšurian rajalla 1939. Žukov saarsi moottoroiduilla joukoillaan Japanin 6. armeijan ja löi sen. Luultavasti tämän ja muutaman muun rajaselkkauksen takia Japani teki hyökkäämättömyyssopimuksen Neuvostoliiton kanssa.
Toinen maailmansota
thumb|Liittoutuneiden sodanjohtoa Berliinissä 1945, Georgi Žukov eturivissä toinen vasemmalta. Talvisodan aikana Žukov oli pääesikunnan päällikkönä. Hänet siirrettiin Kiovan sotilaspiiriin. Tammikuussa 1941 hänet nimitettiin puna-armeijan komentajaksi. Erimielisyys Josif Stalinin kanssa johti kuitenkin hänen syrjäyttämiseensä ja hän oli jonkin aikaa pidätettynä. Syytteitä ei kuitenkaan nostettu, hän sai vain varoituksen ”herkkäuskoisuudesta”. Saksan hyökättyä Neuvostoliittoon kesäkuussa 1941 armeijan komentajaksi tuli Boris Šapošnikov, joka väistyi pian Aleksandr Vasilevskin tieltä.
Žukov oli järjestämässä Moskovassa reserviarmeijoita, kun hänet komennettiin Leningradin rintaman johtoon. Saksalaiset aloittivat Leningradin piirityksen kuitenkaan onnistumatta valtaamaan sitä, joten Žukov sai maineen kaupungin pelastajana. Lokakuussa 1941 hän korvasi Semjon Timošenkon lännen rintaman komentajana ja sai päävastuun Moskovan puolustamisesta. Saksalaisten hyökkäys pysähtyi mutaan 65 kilometriä länteen Moskovasta kaksi viikkoa Žukovin saapumisen jälkeen. Marraskuussa eteneminen jatkui, mutta pysähtyi jälleen 4. joulukuuta. Kahden viikon kuluttua Žukov järjesti menestyksekkään vastahyökkäyksen Kaukoidästä siirretyillä joukoilla. Hyökkäys jatkui maaliskuuhun.
Vuonna 1942 Žukov nimettiin varapuolustusministeriksi ja Stalin yksityiseen päämajaan (STAVKA). Myöhään syksyllä Žukov lähetettiin lounaisrintamalle vastuualueenaan Stalingradin puolustus. Hän johti operaatiota, joka saarsi ja tuhosi Saksan 6. armeijan Stalingradiin tammikuussa 1943. Pian hän sai Neuvostoliiton marsalkan arvonimen, ensimmäisen sodassa myönnetyn. Stalin moitti kuitenkin Žukovia kunnian viemisestä Stalingradin voitosta, koska joukkojen keruu vastahyökkäystä varten ja sen suunnittelu oli aloitettu jo talvella 1942.
Žukov ja Vasilevski johtivat 1944 hyökkäystä Valko-Venäjällä (operaatio Bagration), joka tuhosi Saksan keskustan armeijaryhmän. 1. ja 2. Valko-Venäjän rintamat etenivät Varsovan eteläpuolelle elokuussa. Marraskuussa Žukov sai komentoonsa 1. Valko-Venäjän rintaman, mutta hänet erotettiin sotateollisuutta ohjaavasta komiteasta. Žukov johti henkilökohtaisesti viimeistä hyökkäystä Saksaan. 14. tammikuuta alkanut hyökkäys saavutti Oder-joen, 57 kilometriä Berliinistä 14 päivässä, mutta pysähtyi Stalinin käskystä.