cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Robert Malone
Malone alkoi saavuttaa koronaviruspandemian aikana näkyvyyttä lähetyksissä, joissa on puhunut muiden muassa Steve Bannonille, Tucker Carlsonille, Glenn Beckille ja Del Bigtreelle. Hän nousi suosioon vastamedioiden piirissä. Esiintymisten yhteydessä hänet on kuvattu mRNA-rokotteiden keksijänä. Malone on väittänyt sekä Salk Institute for Biological Studiesin että Vical Incorporated -lääkeyhtiön estäneen häneltä hyötymisen työnsä tuloksista ja estäneen häntä jatkamasta tutkimustyötään. Häntä enemmän tunnustusta pohjatyön tekemisestä mRNA-rokotteiden hyväksi ovat saaneet osakseen Katalin Karikó ja Drew Weissman. Malone on kuvannut tulleensa jätetyksi ulos historiankirjoituksesta ja syyttänyt Karikóa omien saavutustensa vääristämisestä. Karikó ei kuitenkaan ole esittäytynyt mRNA-rokotteiden keksijänä vaan on todennut suuren tieteilijäjoukon työn vaikuttaneen niiden menestykseen. Karikón mukaan Malone on saavutuksiaan liioitteleva osapuoli, koska sadat tieteilijät ovat hänen mukaansa vaikuttaneet mRNA-rokotteisiin Malonea enemmän.
Alkuvuodesta 2022 YouTube poisti The Joe Rogan Experience -sarjan jakson, jossa Malonea haastateltiin. Malone väitti jaksossa, että yhdysvaltalaisessa yhteiskunnassa on kehittymässä "massapsykoosi" (engl. mass formation psychosis) samaan tapaan kuin Natsi-Saksan aikaan, johtuen sen reagoinnista koronaviruspandemiaan. Massapsykoosin käsitettä ei löydy DSM-diagnoosijärjestelmästä, se ei perustu faktapohjaiseen lääketieteelliseen tietoon, ja St. Andrewsin yliopiston sosiaalipsykologian professori Steve Reicher on kuvaillut sitä "enemmän metaforaksi kuin tieteeksi, enemmänkin ideologiaksi kuin faktaksi". YouTube poisti podcastin jaksosta otettuja pätkiä, koska ne rikkoivat alustan yhteisösääntöjä. 270 lääkäriä, akateemikkoa, sairaanhoitajaa ja opiskelijaa kirjoitti avoimen kirjeen Spotifylle, jossa valitettiin podcastin sisällöstä.
Malone on myös pysyvästi estetty Twitteristä COVID-19-misinformaatiosääntöjen perusteella. Malonella oli 200 000 seuraajaa ennen kuin hänet heitettiin alustalta ulos.
Malone itse sai koronavirustartunnan helmikuussa 2020. Hän on myöhemmin katsonut saamansa Modernan rokotteen pahentaneen hänelle tartunnasta jääneitä pitkäaikaisoireita. Malone on väittänyt Intiassa lupaavien ivermektiiniä koskeneiden tutkimusten keskeytetyn poliittisista syistä; Intiassa oli aluksi käytetty ivermektiiniä siinä toivossa, että se lieventäisi COVID-19-tapauksissa oireita, mutta sittemmin terveysviranomaiset luopuivat sen ja doksisykliinin suosittamisesta COVID-19:n hoidossa.
Saules meitas
Saules meitas tarkoittaa baltialaisessa mytologiassa Saulen, eli auringon, tyttäriä. Heidät tunnettiin pääasiassa suhteestaan kosijoihinsa, muun muassa Dieva deliin. Dieva delin määrä vaihteli eri kertomuksissa.
Arthashastra
Arthashastra (IAST: Arthaśāstra) on muinainen intialainen tutkielma valtion johtamisesta, talouspolitiikasta ja sotilasstrategiasta. Sen kirjoittivat Kautilya ja Viṣhṇugupta. Nimien takana on perinteisesti uskottu olleen Taksilan yliopiston professori Chanakya (noin 350–283 eaa.), josta myöhemmin tuli Maurya-valtakunnan pääministeri. Arthaśāstraa pidetään muinaisintialaisen valtio-opin merkittävimpänä teoksena ja poliittisen maailmankirjallisuuden eräänä merkkiteoksena. Se sai nykyisen muotonsa lukuisten muutosten, tarkistusten ja lisäysten jälkeen 100-luvulla jaa. Länsimaissa sitä on verrattu usein Niccolò Machiavellin vuonna 1513 kirjoittamaan kirjaan Ruhtinas.
Artha on yksi hindun neljästä elämän päämäärästä. Kolme muuta ovat kama (halu), dharma (kosminen järjestys) ja mokša (vapautuminen sielunvaelluksesta).
Sisältö
Ensisijaisesti Arthaśāstra esittää perusteluja autokratian puolesta tehokkaan ja vakaan taloudenhoidon välineenä. Teos käsittelee taloudenhoidon etiikkaa sekä hallitsijan velvollisuuksia ja sitoumuksia. Sen aihealue ei kuitenkaan rajoitu pelkkään valtion johtamiseen, vaan siihen on sisällytetty suuntaviivat kuningaskunnan hallinnon tarvitsemalle lakikehykselle ja byrokratialle. Lisäksi Arthaśāstra käsittelee yksityiskohtaisesti muun muassa mineralogiaa, kaivostoimintaa ja metalleja, maanviljelyä, karjanhoitoa, lääketiedettä ja villieläinten hyödyntämistä. Teoksen muita painopistealueita ovat hyvinvoinnin jakautuminen (esimerkiksi vaurauden uudelleenjako nälänhädän aikana) ja yhteiskuntaa koossapitävä kollektiivinen etiikka.
Roger Boesche on kuvaillut Arthaśāstraa "kirjaksi poliittisesta realismista, joka analysoi käytännössä toteutettua politiikkaa eikä juurikaan julista, millaista politiikan tulisi olla sekä ohjekirjaksi kuninkaalle siitä, minkälaista laskelmointia ja joskus brutaaleja toimia tämän täytyy harjoittaa valtion säilyttämiseksi ja yhteisen edun tähden."
Leo Lehmussaari
Karl Alf Leo Lehmussaari (26. huhtikuuta 1894 Pori – 20. heinäkuuta 1917) oli suomalainen taidemaalari.
Lehmussaari opiskeli Turun Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1910–1915 ja Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1916–1917.
Vaeltajat (heimo)
Vaeltajat (Emmelichthyidae) on ahvenkaloihin kuuluva kalaheimo. Heimon lajeja tavataan kaikista valtameristä lämpimistä vesistä.
Taksonomia ja anatomia
Vaeltajien heimoon kuuluu 15 lajia, jotka jaetaan kolmeen sukuun. Ruumiinrakenteeltaan ne ovat pitkulaisia ja kasvavat suurimmillaan noin 50 cm pitkiksi. Selkäevä on yhtenäinen tai selkäevien välissä voi olla yksittäisiä piikkejä. Pyrstöevä on kaloilla haarautunut. Vaeltajalajit kykenevät työntämään leukojaan eteenpäin ja näin suurentamaan suunsa. Suussa ei ole hampaita tai vain muutama kartiomainen hammas. Suomut ovat keskikokoiset ja väriltään punertavat, yleensä tummemmat selässä kuin vatsassa. Vaeltajien evät ovat väriltään valkoiset tai punertavat.
Levinneisyys
Vaeltajia tavataan Atlantin itäosista, Tyyneltämereltä ja Karibianmereltä. Ne ovat kaloja, jotka elävät lämpimissä tai lämpimän lauhkeissa vesissä yleensä mannerjalustojen lähistöllä. Aikuiset kalat liikkuvat parvissa lähellä pohjaa useimmiten 50–400 metrin syvyydessä. Nuoret kalat liikkuvat varsinkin yöllä lähempänä merenpintaa.Vaeltajat syövät eläinplanktonia. Lajeja saadaan sivusaaliina kalastettaessa trooleilla ja niiden liha on hyvänmakuista.
PragerU
PragerU, lyhenne sanoista Prager University on yhdysvaltalainen voittoa tavoittelematon mediayhtiö, joka tuottaa videoita erilaisista poliittisista, yhteiskunnallisista, taloudellisista ja filosofisista aiheista yhdysvaltalaisen konservatismin näkökulmasta. PragerU:n perustivat vuonna 2009 Allen Estrin, sekä talk show -isäntä ja toimittaja Dennis Prager, jonka mukaan se on nimetty. Organisaation rahoitus perustuu lahjoituksiin, ja suuri osa sen alkuperäisestä rahoituksesta on peräisin energiatuotannon miljardööreiltä Dan ja Farris Wilksiltä.
PragerU tukee muun muassa juutalais-kristillistä jumalakäsitystä ja maailmankuvaa, oikeistopolitiikkaa, talousliberalismia, fossiilisten polttoaineiden käyttöä, kuolemanrangaistusta, aseiden omistusoikeutta ja maahanmuuton rajoittamista. Videoissa usein kritiikin aiheina ovat muun muassa, sosialismi, feminismi, abortti, islam ja Black Lives Matter.
Syvemmälle
Syvemmälle, on lahtelaisen suomirockia soittavan Raaka-Aine-yhtyeen single. Single julkaistiin omakustanteena vuonna 2002.
Elizabeth Kostova
Elizabeth Kostova (s. 26. joulukuuta 1964 New London, Connecticut) on yhdysvaltalainen kirjailija. Hän on suorittanut loppututkinnon Yalen yliopistossa, ja hänellä on maisterin tutkinto (Master of Fine Arts) luovasta kirjoittamisesta Michiganin yliopistosta, jossa hän voitti Hopwood-palkinnon parhaasta tekeillä olevasta romaanista.
Kostovan esikoisromaani Historiantutkija (The Historian) julkaistiin vuonna 2005, ja kirja on saanut suuren suosion. WSOY julkaisi Arto Schroderuksen suomennoksen seuraavana vuonna. Historiallista kauhua hipova jännityskirja sijoittuu 1930-, 1950- ja 1970-luvuille (epilogi vuoteen 2008) ja kertoo ihmisvereen viehtyneen Draculan tarinan historiantutkijan näkökulmasta. Kirjassa yhdistelläänkin tositapahtumia, historiallista materiaalia ja fiktiota. Sony osti romaanin elokuvaoikeudet jo ennen sen julkaisua.
Lana Turner
Lana Turner (oik. Julia Jean Turner; 8. helmikuuta 1921 Wallace, Idaho – 29. kesäkuuta 1995 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen Oscar-ehdokkaana ollut näyttelijä ja aikansa seksisymboli.
Hänet tunnettiin sensuelleista ja loistokkaista rooleistaan elokuvissa sekä värikkäästä ja myrskyisästä yksityiselämästään, johon kuului muun muassa seitsemän aviomiestä, lukuisat rakastajat ja kuuluisa murhaskandaali. Turnerin menestyksekästä filmiuraa varjostivat useat huhut ja juorut.
Ura
thumb|left|200px|Lana Turner Särkyneitten haaveitten kaupungin trailerissa (1952) Lana Turner syntyi Julia Jean Turnerina Wallacessa, Idahossa. Hänen isänsä surmattiin ryöstön yhteydessä vuonna 1930 ja seuraavana vuonna Turner muutti äitinsä kanssa Los Angelesiin.
Lana Turner esiintyi ensimmäisen kerran elokuvissa 16-vuotiaana 1937 ja hänestä tuli nopeasti suosittu Hollywood-näyttelijätär. Hän oli yksi 1940- ja 50-lukujen suurimmista naistähdistä ja seksisymboleista. Tuolloin hän näytteli lukuisissa jo klassikoksi nousseissa elokuvissa kuten Andy Hardy, tyttöjen sankari (1938), Tri Jekyll ja Mr Hyde (1941), Kohtalon tuomio (1946), Särkyneitten haaveitten kaupunki (1952) ja Peyton Place – vihan tyyssija (1957). Elokuvassa Tri Jekyll ja Mr Hyde (1941) Turnerin olisi alun perin pitänyt näytellä elokuvan "ilkeän naisen" Ivyn roolin ja viehättävän neidon rooli oli varattu Ingrid Bergmanille. Bergman, joka oli väsynyt kilttien naisten rooleihin, onnistui kuitenkin muuttamaan elokuvan tekijöiden mielen ja niin Turner näytteli viehättävän neidon osan ja Bergman taas loisti Ivyn roolissa.
Turner on sanonut rooliaan menestyselokuvassa Kohtalon tuomio (1946) suosikikseen, sillä se oli hänelle ensimmäinen todellinen rooli. Myöhemmällä urallaan hän näytteli mm. tv-sarjassa Viinitila Falcon Crest kaudella 1982–1983. Hänen ensiesiintymisensä sai suurimmat katsojaluvut koko sarjan historiassa.
Yksityiselämä
Kun Turner oli kuvaamassa elokuvaa Sotakirjeenvaihtajan rakkaus (1958) tuolloin vielä tuntemattoman Sean Conneryn kanssa, mustasukkainen Stompanato väitti Turnerilla olevan suhde Sean Conneryn kanssa ja osoitti tätä aseella, mutta Connery otti häneltä aseen pois ja tyrmäsi hänet. Myöhemmin Stompanaton tappoi Lana Turnerin tytär Cheryl Crane. Tytär sanoi tappaneensa hänet suojellakseen äitiään. Murhasta nousi valtava mediasirkus ja Turner antoi dramaattisen todistuksen, jota monet ovat pitäneet hänen elämänsä parhaana roolisuorituksena. Tapauksen jälkeen on huhuttu Turnerin itse ampuneen miehen, mutta todisteita tästä ei ole.
Turner kuoli kurkkusyöpään 74-vuotiaana Los Angelesissa vuonna 1995. Hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella 6241 Hollywood Blvd.
Filmografia
thumb|250px|Lana Turner Tri Jekyll ja Mr Hyden trailerissa (1941)
Piiskakyyntähkä
Piiskakyyntähkä (Parapholis cylindrica) eli aiemmin piiskaheinä (Hainardia cylindrica) on yksivuotinen matalakasvuinen heinälaji. Se on sijoitettu ainoaksi lajiksi piiskaheinien sukuun, joka kuitenkin yhdistetään kyyntähkiin. Niitä luonnehtii yksikukkaisten tähkylöiden sijoittuminen tiiviisti tähkylärangan myötäisesti. Piiskakyyntähkä esiintyy alkuperäisenä Välimeren alueella ja Lähi-idässä, lisäksi sitä kasvaa tulokkaana Amerikassa, Australiassa ja Etelä-Afrikassa.
Kevätkynsimö
Kevätkynsimö (Draba verna, syn. Erophila verna) on kevätkesällä kukkiva, muuten huomaamaton ristikukkaiskasvi.
Ulkonäkö ja koko
Kevätkynsimön hennonkarvaiset lehdet kasvavat maata vasten ruusukkeena. Kukissa on keltainen keskusta ja neljä valkeaa syvään uurrettua, lähes kahdeksi haljennutta terälehteä. Kukkavarret kohoavat 2–15 cm korkeuteen.
Kasvupaikka
Kevätkynsimö kasvaa kuivilla, valoisilla paikoilla kuten kalliolla.
Levinneisyys
Kevätkynsimöä tavataan Ruotsin ja Suomen eteläosissa sekä Euroopassa ja siitä etelään.
Tilgmann (yritys)
Tilgmann oli suomalainen Helsingissä vuosina 1869–2000 toiminut kivi- ja kirjapainoalan yritys, joka oli aikanaan Suomen ja Euroopan suurin alallaan.
Tilgmannin kirjapainon perustaja on Saksasta Suomeen vuonna 1862 muuttanut kirjanpainaja ja kivipiirtäjä Ferdinand Tilgmann. Hän perusti Helsinkiin 1869 oman kivipainon ja sittemmin myös kirjapainon, kemigraafisen laitoksen ja korttitehtaan. Tilgmann osti 1872 tontin Lönnrotinkadun ja Annankadun kulmasta jonne rakennettiin sitten useassa vaiheessa 8-kerroksinen punatiilinen kirjapainotalo. Vuonna 1895 yrityksestä muodostettiin Oy F. Tilgmann Ab, jonka toimitusjohtajana Tilgmann oli kuolemaansa saakka. Tilgmann perusti Helsinkiin myös Suomen Pankin setelipainon ja toimi sen johtajana vuodesta 1886.
Tilgmannin kirjapainotoiminta siirrettiin 1946 vuonna 1944 perustetulle Amos Anderson & Öflund Ab:lle, jonka nimeksi muutettiin myöhemmin Oy Tilgmann Ab. Vanha emoyhtiö omisti edelleen kiinteistöjä, sen nimeksi muutettiin 1956 Graafinen Teollisuus Oy ja se fuusioitiin 1969 Forum Henrici -yhtiöön. Tilgmannin kirjapainotalossa oli 12. heinäkuuta 1960 tuhoisa tulipalo jonka sammutustöissä kuoli kolme palomiestä ja myöhemmin vielä sammutusta johtanut palopäällikkö.
Amos Anderssonin kuoltua 1961 Tilgmannin omistajaksi tuli Konstsamfundet. Tilgmannin kirjapainotoiminta alkoi muuttua tappiolliseksi 1960-luvulla. Vuonna 1970 Tilgmann lopetti vuodesta 1935 omistamansa vaasalaisen kirjapainon Lito-Björkell Oy:n, ja vuonna 1972 Tilgmannin kirjapaino siirtyi Helsingin keskustasta Espoon Suomenojalle. Kymi Oy osti vuonna 1977 Tilgmannin kirjapainon, ja vuonna 1985 omistajaksi tuli Yhtyneet Paperitehtaat. UPM-Kymmene myi Tilgmannin kirjapainotoiminnan vuonna 1999 Editalle, joka yhdisti sen vuonna 1998 hankkimaansa Lauttasaaren Paino Oy:hyn nimellä Edita Label. Edita Labelin vuonna 2002 ostanut saksalainen perheyhtiö Karl Rauch Verlag Gmbh vuonna 2014 myi yhtiön takaisin suomalaiselle omistajalle, joka otti Tilgmann-nimen uudelleen käyttöön.
Tilgmannin entisessä Helsingin painotalossa oli vuodesta 1980 alkaen Eläke-Varman pääkonttori, ja vuonna 2008 sinne siirtyi Euroopan kemikaalivirasto.
Chanakya
Henkilöllisyys
Chānakyaa on perinteisesti pidetty samana henkilönä kuin kirjoittajanimiä Kautilya ja Vishnugupta, jotka tekivät muinaisen intialaisen poliittisen tutkielman, Arthaśāstran. Chanakya kirjoitti yhden jakeen Arthaśāstrasta nimellä Vishnugupta, ja erään teorian mukaan Vishnugupta oli eri henkilö kuin Chānakya. On esitetty myös, että Chānakya ja Kautilya olivat kaksi eri henkilöä.
Jaana Sandström
Jaana Sandström on väitellyt 2001 tohtoriksi aiheenaan strateginen johdon laskentatoimi Lappeenrannan teknillisessä yliopistossa. Sandström aloitti yliopiston palveluksessa 1991 laskentatoimen lehtorina.
Chanakya
Henkilöllisyys
Chānakyan nimi on johdettu hänen isänsä nimestä ("CHANAK"). Arthaśhāstran yhteydessä häneen kuitenkin viitataan yleisesti nimellä Kautilya, joka on nimen "KOTIL" genetiivimuoto.
Jaana Sandström
Sandström toimi LUT:n kauppakorkeakoulun dekaanina vuosina 2010-2014. Hän oli kauppatieteellisen tiedekunnan liiketaloustieteen professori 2000–2008 ja kauppatieteellisen osaston varajohtaja vuodesta 2005. Strategisen johdon laskentatoimen professori hän on ollut vuodesta 2008. Hänet nimitettiin kauppatieteellisen tiedekunnan varadekaaniksi vuonna 2007 ja dekaaniksi elokuussa 2009.
Chanakya
Teokset
Chānakyan kirjoittamiksi teoksiksi luetaan kirjat Arthaśāstra ja Nitishastra, joka tunnetaan myös nimellä Chanakya Niti. Arthaśāstra on yksityiskohtainen teos raha- ja finanssipolitiikasta, hyvinvoinnin jakautumisesta, kansainvälisistä suhteista ja sotataidosta. Nitishastra on tutkielma ihanteellisesta elämäntavasta, ja se on osoitus Chānakyan syvällisestä intialaisen elämäntyylin tuntemuksesta. Lisäksi Chānakya kehitti neeti-sutrat (aforismeja - ytimekkäitä lauseita), jotka neuvovat ihmisille oikeat käyttäytymistavat. Näitä hyvin tunnettuja sutria on kaikkiaan 455, ja 216 niistä käsittelee raaja-neetiä eli oppia hyvästä valtakunnanjohdosta. Ilmeisestikin Chānakya käytti kyseisiä sutria opastamaan Chandraguptaa ja muita huolellisesti valittuja oppilaitaan valtakunnan johtamistaidon saloihin.
Merkitys
Chānakyaa pidetään kansantaloustieteen ja poliittisten tieteiden pioneerina; hän kirjoitti näistä aiheista noin puolitoistatuhatta vuotta ennen kuin Ibn Khaldunin teos Muqaddimah ilmestyi. Länsimaissa Chānakyaa on kutsuttu "Intian Machiavelliksi", vaikkakin Chānakyan teokset ilmestyivät noin 1 800 vuotta ennen Machiavellin aikaa.
Legendoja
Yhdysvaltalaisen historioitsija Thomas Trautmannin mukaan seuraavat asiat ovat yleisiä erityyppisille Chānakyaan liitetyille legendoille:
Kuolema
Chānakya saavutti kypsän iän ja kuoli vuoden 283 eaa. paikkeilla. Chānakyan polttohautasi hänen opetuslapsensa Radhagupta, joka seurasi Rakshasa Katyayania Maurya-valtakunnan pääministerinä ja josta oli suuri hyöty nostettaessa Ashokaa valtaistuimelle. Tuohon aikaan yhteiskunnassa oli kolme ei-traditionaalista uskonsuuntausta: jainalaisuus, buddhalaisuus ja ajivaka. Viimeksi mainittua harjoittanut Chanakya sai aikaan nandojen ja heidän ministeriklikkinsä luhistumisen. Myöhemmin Chandragupta Maurya valitsi jainalaisuuden ja luopui sen vuoksi kruunusta, joka siirrettiin hänen ajivakalaiselle pojalleen Bindusaralle. Ajivikilaisuudesta tuli valtakunnan virallinen uskonto neljäksitoista vuodeksi Kalinga-sodasta (261 eaa.) alkaen. Uskonto sulautui sittemmin perinteiseen hindulaisuuteen. Jäljelle on jäänyt toisilleen vastakkaisten buddhalaisten ja jainalaisten legendojen sekasotku.
Muuta
Intian pääkaupungin New Delhin diplomaattialueelle on annettu Chānakyan kunniaksi nimi Chanakyapuri.
Naripuut
Naripuut (Putranjiva) on naripuukasvien heimoon kuuluva kasvisuku ja heimon tyyppisuku. Ne ovat läheisiä rypälepuille (Drypetes). Naripuiden suvussa on neljä lajia, joita esiintyy tropiikissa ja subtropiikissa Etelä- ja Kaakkois-Aasiassa, Pakistanista Japaniin ja Uuteen-Guineaan.
Naripuut kasvavat joko puiksi tai pensaiksi. Niiden kukat ovat yksineuvoisia ja teriöttömiä. Hedelmät ovat yksisiemenisiä luumarjoja.
Sami Osala
Sami Osala (s. 10. maaliskuuta 1980 Seinäjoki) on The Blanko -yhtyeen rumpali. Hän soitti rumpuja myös Sunrise Avenue -yhtyeessä. Hän liittyi vuonna 2002 perustettuun yhtyeeseen vuonna 2005.
Pavlo Šylko
Pavlo Šylko (myös DJ Pasha) (s. 6. elokuuta 1977) on ukrainalainen TV -ja radiohenkilö. Hän juonsi vuoden 2005 euroviisut Kiovassa Marija Jefrosininan kanssa. Hänen uransa DJ:nä alkoi radiossa 1996.
Šylko on kirjoittanut Ukrainan edustuskappaleen vuoden 2006 euroviisuihin, jonka esitti Tina Karol.
Walter Wanderley
Walter Wanderley (12. toukokuuta 1932 Recife, Brasilia – 4. syyskuuta 1986 San Francisco, Kalifornia, Yhdysvallat) oli brasilialainen bossa nova -muusikko ja Hammond-urkuri. Wanderley tunnetaan parhaiten yhteistyöstään laulaja Astrud Gilberton ja tämän aviomiehen kitaristi João Gilberton kanssa. Kolmikko levytti Verve-levy-yhtiölle vuonna 1966 bossa novaa Yhdysvalloissa laajemmin tunnetuksi tehneen levyn A Certain Smile, a Certain Sadness.
Wanderley oli erittäin tuottelias artisti: hän julkaisi yhteensä 46 sooloalbumia urallaan. Lisäksi hän toimi jo ennen läpimurtoaan lukemattomilla bossa nova -levytyksillä studiomuusikkona. Wanderleyn soololevyistä Rain Forest myi platinaa Yhdysvalloissa.
Tellervo Tapionlinna
pienoiskuva|Tellervo Tapionlinna vuonna 1932 (Helsingin Suomalainen Tyttölyseo) Tellervo Oma Ilona Tapionlinna (s. 24. lokakuuta 1911 Vilppula – 6. lokakuuta 1974 Espoo) oli suomalainen opettaja ja kirjallisuuden tutkija.
Tapionlinnan vanhemmat olivat Jalo Johannes Turkkila Tapionlinna (1883–1947) ja Hilja Helmi Tapionlinna.
Tellervo Tapionlinna toimi 1942–1950 Järvenpään yhteiskoulun äidinkielen opettajana ja Töölön yhteislyseon suomen kielen vanhempana lehtorina 1950–1974. Hän väitteli tohtoriksi 1946 Helsingin yliopistossa, väitöskirja käsitteli englantilaista runoilijaa Dorothy Wordsworthia.
Hänet on haudattu Malmin hautausmaalle. Haudan osoite on 2-9-113.
Aleksi Sinkkonen
Aleksi Sinkkonen (s. 6. elokuuta 2002 Imatra) on suomalainen jääkiekkoilija, joka edustaa SM-liigajoukkue Saimaan Palloa. Hän on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä.
Ura
Sinkkonen on Imatran Ketterän kasvatti. Hän siirtyi 14-vuotiaana Saimaan Palloon kaudella 2016–2017. Kaudella 2017–2018 Sinkkonen oli C-nuorten SM-karsinnoissa joukkueensa paras pistemies, maalintekijä ja syöttäjä tehoilla 22+19=41. Hän voitti myös koko C-nuorten SM-sarjan piste- ja maalipörssin tehoilla 21+14=35. Kaudella 2018–2019 Sinkkonen toimi SaiPan B-nuorten varakapteenina. Kaudella 2019–2020 hän oli B-nuorten Mestiskarsinnoissa tehoilla 13+15=28 joukkueen paras pistemies ja syöttäjä tehoilla 13+15=28. B-nuorten SM-sarjassa Sinkkonen oli SaiPan paras maalintekijä 11 osumallaan.
Huhtikuussa 2021 Sinkkonen teki SaiPan kanssa kaksivuotisen SM-liigasopimuksen. Hän aloitti kauden 2021–2022 seuran U20-joukkueessa, jonka sisäisen maalipörssin voiton Sinkkonen jakoi 18 osumallaan Okko Kangasniemen kanssa. Marraskuussa SaiPa lainasi hänet kasvattajaseuransa Ketterän Mestis-joukkueeseen, jossa Sinkkonen pelasi seitsemän ottelua, kunnes hän palasi joulukuussa SaiPaan. Sinkkonen teki SM-liigadebyyttinsä 17. joulukuuta 2021 Tampereen Ilvestä vastaan. Hänet merkittiin SaiPan kolmosketjun vasempaan laitaan Jaakko Lantan sekä toisen debytantin, Okko Kangasniemen viereen. Sinkkonen sai ottelussa jääaikaa 7.13 minuuttia. Hän pelasi kauden aikana SM-liigassa kaikkiaan 18 runkosarjaottelua ilman tehopisteitä.
Henri Grégoire
thumb|Henri Grégoire, [[Pierre Joseph Célestin François|Pierre Joseph Célestin François’n maalaama muotokuva vuodelta 1800.]] Henri Jean-Baptiste Grégoire eli abbé Grégoire (4. joulukuuta 1750 Vého, Lothringen – 28. toukokuuta 1831 Pariisi, Ranska)  oli ranskalainen katolinen piispa, Ranskan suuren vallankumouksen aikainen poliitikko ja yhteiskunnallinen kirjailija. Hänet tunnettiin muun muassa juutalaisten kansalaisoikeuksien puolustajana, orjuuden vastustajana ja gallikanismin kannattajana.
Ennen vallankumousta
Grégoire syntyi köyhän räätälin perheeseen Véhossa lähellä Lunévillea. Hän opiskeli vuosina 1763–1768 jesuiittojen kollegiossa Nancyssä ja sen jälkeen pappisseminaarissa Metzissä. Saatuaan pappisvihkimyksensä vuonna 1775 hän toimi opettajana Pont-à-Moussonissa, apupappina Marmontissa ja vuodesta 1782 kirkkoherrana Emberménilissä. Hän oli jansenismin ja valistusaatteen kannattaja.
Grégoire voitti jaetun ensimmäisen palkinnon Metzin kuninkaallisen taide- ja tiedeseuran vuonna 1788 järjestämässä kirjoituskilpailussa, jonka aiheena oli juutalaisten hyödyllisyyden ja onnen lisääminen. Kirjoitus julkaistiin samana vuonna nimellä Essai sur la régénération physique, morale, et politique des Juifs (”Essee juutalaisten fyysisestä, moraalisesta ja poliittisesta uudestisyntymästä”) ja se toi Grégoirelle mainetta. Hänen mukaansa juutalaiset tuli integroida Ranskan yhteiskuntaan antamalla heille tasavertaiset kansalaisoikeudet kuten äänioikeus, sillä kaikki juutalaisten kielteiset piirteet olivat vain seurausta heitä vuosisatojen ajan sortaneista laeista. Nämä eivät sinällään olleet uusia ajatuksia, mutta oli merkityksellistä, että niitä esitti katolinen pappi. Toisaalta Grégoire piti juutalaisten ”taikauskoisia uskomuksia”, juutalaiskortteleita ja jiddišin kieltä integraatiota haittaavina tekijöinä, joista olisi päästävä eroon.
Ranskan vallankumouksen aika
Grégoire valittiin vuoden 1789 säätyjen yleiskokoukseen papiston edustajaksi. Kun kolmannen säädyn edustajat julistautuivat 17. kesäkuuta 1789 Ranskan kansalliskokoukseksi, hän liittyi siihen yhtenä ensimmäisistä papiston edustajista kannustaen muitakin liittymään. Hän osallistui pallohuoneen valan vannomiseen. Perustuslakia säätävän kansalliskokouksen jäsenenä Grégoire teki esityksiä muun muassa juutalaisten kansalaisoikeuksista, uskonnonvapaudesta sekä papiston ja aatelin etuoikeuksien, primogenituurioikeuden ja orjuuden lakkauttamisesta. Hän oli kansalliskokouksen puhemiehenä yksitoista päivää tammikuussa 1791. Päätös kansalaisoikeuksien myöntämisestä juutalaisille tehtiin lopulta syyskuussa 1791.
Grégoire ei kaikilta osin hyväksynyt heinäkuussa 1790 säädettyä papiston siviilihallintolakia, joka käytännössä muutti Ranskan katolisen kirkon valtionkirkoksi ja rajoitti paavin sekä piispojen valtaa, mutta lain tultua voimaan hän kuitenkin vannoi ensimmäisenä pappina sen mukaisen uskollisuudenvalan perustuslaille. Kirkon uuden siviilihallinnon astuttua voimaan Grégoire valittiin Loir-et-Cherin eli Blois’n hiippakunnan perustuslailliseksi piispaksi. Hänet vihittiin virkaansa maaliskuussa 1791. Hän ei juuri ehtinyt viettämään aikaa hiippakunnassaan lukuun ottamatta vuosia 1791–1792, sillä hän oli jäsenenä jokaisessa vallankumousajan parlamentissa paitsi lakiasäätävässä kansalliskokouksessa, johon perustuslakia säätävän kansalliskokouksen edustajat eivät saaneet asettua ehdolle. Syyskuussa 1792 hänet valittiin uuteen kansalliskonventtiin, jossa hän liittyi jakobiineihin ja kannatti monarkian lakkauttamista sekä syrjäytetyn kuninkaan Ludvig XVI:n asettamista oikeuden eteen. Grégoire oli marraskuussa 1792 kaksi viikkoa konventin puhemiehenä. Hän välttyi osallistumasta äänestykseen Ludvig XVI:n kuolemantuomiosta, sillä hän sattui olemaan sen aikana virkamatkalla Savoijissa.
Kun Ranskassa vuosien 1793–1794 terrorin aikana hyökättiin kristinuskoa vastaan, Grégoire kieltäytyi eroamasta papinvirastaan ja esiintyi uhmakkaasti papinpuvussaan. Hän oli aktiivinen konventin sivistysvaliokunnassa (Comité d’instruction publique), ja pyrki suojelemaan luostarien kirjastoja ja uskonnollisia taideteoksia hävitykseltä. Hän vaikutti valiokunnassa myös Ranskan instituutin, Conservatoire national des arts et métiers -oppilaitoksen sekä mittaustoimiston perustamiseen. Thermidorin vallankaappauksen jälkeen Grégoirella oli keskeinen rooli uskonvapauden ja perustuslaillisen kirkon palauttamisessa voimaan. Direktorion aikana hän oli Ranskan kirkon johtava hahmo. Hän oli aktiivinen vuosien 1797 ja 1801 kirkolliskokouksissa. Vuodesta 1795 hän kuului viidensadan neuvostoon.
Myöhemmät vuodet
Grégoire pysyi oppositiossa suhteessa vallanpitäjiin myös Bourbon-restauraation jälkeen ja kieltäytyi muuttamasta vallankumouksen aikaisia näkemyksiään kirkon hallinnosta. Hänet erotettiin tämän vuoksi Ranskan instituutin jäsenyydestä vuonna 1816. Grégoire valittiin vuonna 1819 Isèren edustajana parlamentin edustajainkamariin, mutta kamarin rojalistinen enemmistö esti häntä ottamasta paikkaansa vastaan. Viimeisinä vuosinaan Grégoire omistautui enenevässä määrin uskonnollisille pohdinnoille. Hän uskoi lopunaikojen olevan lähellä ja paavin vallan pian kukistuvan, minkä jälkeen kristikunnan keskus siirtyisi uuteen Jerusalemiin. Hän kieltäytyi kuolemaansa saakka tekemästä sovintoa paavin kanssa. Grégoiren kuollessa vuonna 1831 Pariisin arkkipiispa Hyacinthe-Louis de Quélen kielsi antamasta hänelle viimeistä voitelua, mutta kuningattaren henkilökohtainen pappi Guillon antoi sen kaikesta huolimatta. De Quelen kielsi myös uskonnolliset seremoniat Grégoiren hautajaisissa, mutta kuningas Ludvig Filipin määräyksestä muistotilaisuus pidettiin Abbaye-aux-Bois’n luostarissa Pariisissa. Hautajaisista muodostui suuri liberaalien mielenosoitus.
Grégoiren tuhkat uudelleenhaudattin Pariisin Panthéoniin vuonna 1989.
Vandalismi-sana
Grégoire keksi sanan ”vandalismi”. Hän käytti sitä ensi kerran kansalliskonventissa 21. elokuuta 1794 pitämässään puheessa, jossa hän rinnasti kristillisiä taideteoksia hävittäneiden jakobiiniradikaalien toiminnan vandaalien vuonna 455 suorittamaan Rooman ryöstöön.
Väinö Merikallio
Väinö Leopold Merikallio (15. marraskuuta 1897 Oulu – 25. kesäkuuta 1942) oli suomalainen jääkärieversti.
Merikallion vanhemmat olivat varastonhoitaja Aleksander Hellman ja Edla Erika Åhlberg. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1922 Sirkka Petterssonin kanssa.
Opinnot
Väinö Merikallio kävi viisi luokkaa Oulun suomalaista yhteiskoulua ja suoritti yksityisesti kahdeksannen luokan Helsingin suomalaisessa lyseossa vuonna 1926. Hän suoritti upseerien pioneerikurssin Haminassa vuonna 1921 ja Taistelukoulun komppanianpäällikkökurssin vuonna 1928 sekä Suojeluskuntain komentajakurssin vuonna 1931. Piiripäälliköiden täydennyskurssin hän suoritti vuonna 1937.
Jääkäriaika
thumb|200x200px|Jääkäripataljoona 27:n 3. komppania.|alt=|vasen Merikallio liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 2. helmikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Vuonna 1917 hän osallistui Liepājassa, Latviassa järjestetyille pioneerikursseille.
Suomen sisällissota
Suomen armeijan palvelukseen Väinö Merikallio astui 11. helmikuuta 1918 aliupseeriksi ylennettynä ja saapui Vaasaan 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijassa ensin joukkueen varajohtajaksi ja myöhemmin joukkueenjohtajaksi 1. jääkärirykmentin 1. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Lempäälässä, Säiniöllä ja Viipurissa, missä hän haavoittui 28. huhtikuuta 1918.
Sisällissodan jälkeinen aika
Merikallio määrättiin sisällissodan jälkeen suoritetussa armeijan uudelleenjärjestelyssä Suomen Valkoiseen kaartiin. Valkoisessa kaartissa hän toimi muun muassa nuorempana upseerina ja pataljoonan- ja rykmentin adjutanttina. Merikallio erosi armeijasta ja liittyi Suojeluskuntajärjestöön 8. lokakuuta 1919, missä hänet sijoitettiin aluksi Suojeluskuntain päällystökoulun opettajaksi Hämeenlinnaan, kunnes 15. syyskuuta 1920 hänet siirrettiin 2. sotilasohjaajaksi Porin suojeluskuntapiiriin. Suojeluskunnasta hän erosi ja astui takaisin armeijan palvelukseen 6. huhtikuuta 1921, missä hänet määrättiin nuoremmaksi upseeriksi Uudenmaan rykmenttiin. Uudenmaan rykmentistä hänet siirrettiin 8. maaliskuuta 1922 Suomen valkoiseen kaartiin, missä hän toimi aseupseerina ja komppanianpäällikkönä. Armeijasta hän erosi toistamiseen ja astui Suojeluskuntajärjestön palvelukseen 20. lokakuuta 1928 ja hänet sijoitettiin 1. sotilasohjaajaksi Viipurin suojeluskuntapiiriin, mistä hänet siirrettiin edelleen 4. joulukuuta 1929 Suojeluskuntain päällystökouluun vanhemmaksi opettajaksi. Opettajat nimittivät hänet 21. maaliskuuta 1934 alkaen Keski-Pohjanmaan suojeluskuntapiirin päälliköksi.
Talvi- ja jatkosota
Merikallio osallistui talvisotaan Jalkaväkirykmentti 24:n komentajana. Hän osallistui taisteluihin Kiviniemi – Haitermaa akselilla, Vuoksi – Suvanto akselilla ja Vuosalmilla. Välirauhan aikana hän toimi aluksi samassa tehtävässä, kunnes komennettiin pataljoonan komentajaksi 6. prikaatin II pataljoonaan. Prikaatista hänet siirrettiin Jääkäripataljoona 4:n komentajaksi. Jatkosotaan hän osallistui ensin Jääkäripataljoona 4:n komentajana, mistä hänet siirrettiin 1. jääkäriprikaatin komentajaksi ja edelleen Taisteluosasto Merikallion komentajaksi osallistuen taisteluihin Korpiselässä, Kokkarissa, Loimolassa, Uuksussa, Koirinojalla, Pitkärannassa, Salmissa, Rajakonnussa ja Tuuloksessa. Hyökkäysvaiheen jälkeen hänet nimitettiin Jalkaväkirykmentti 16:n komentajaksi, jonka komentajana osallistui taisteluihin Sortavalassa ja Säntämällä. Vuonna 1942 hän toimi edelleen rykmentinkomentajana (nimi muuttui välillä 16. prikaatiksi) ja hän johdatti joukkonsa taisteluihin Karjalankannakselle, missä hän haavoittui kuolettavasti Rajapirtin lohkolla Metsäpirtissä 23. kesäkuuta 1942, mistä hänet kuljetettiin joukkosidontapaikan kautta Viipuriin 13. Sotasairaalaan, missä hän kuoli saamiinsa vammoihin 25. kesäkuuta 1942. Hänet haudattiin Hietaniemen sankarihautaan.
Merikallion taistelujen lomassa kirjoittama kuvaus 1. jääkäriprikaatin hyökkäyksestä Laatokan itäpuolitse Tuulokseen julkaistiin myöhemmin nimellä Jääkäriprikaati hyökkää (Otava 1954).
Cmx (täsmennyssivu)
Cmx voi tarkoittaa:
Tauno Sarantola
Tauno Johannes Sarantola (15. elokuuta 1930 Noormarkku – 3. syyskuuta 2006 Helsinki) oli rovasti, joka työskenteli useissa Helsingin seurakunnissa.
Hän kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin koelyseosta 1950 ja vihittiin papiksi 1956.
Hän työskenteli ylioppilaspappina 1968–1961 ja Kulosaaren seurakunnan vt. kirkkoherrana 1961–1962. Oltuaan muutaman vuoden Meilahden seurakunnassa hänet valittiin 1967 Kulosaaren kirkkoherraksi, jota tehtävää hän hoiti vuoteen 1985. Tämän jälkeen hän toimi Töölön seurakunnan kappalaisena eläkkeelle siirtymiseensä 1992 saakka.
Hänen pitkäaikainen harrastuksensa oli työskentely kristillisen taiteen parissa. Hän toimi Kristillisen kulttuurin liitossa eri johtotehtävissä 1957–1987. Hänen hallinnollisia kykyjään hyödynnettiin myös muissa kirkon tehtävissä. Hän sai kirkon kulttuuripalkinnon 1999.
Messier 84
Messier 84 (tunnetaan myös nimillä M84 ja NGC 4374) on linssimäinen galaksi Neitsyen tähdistössä. M84 sijaitsee tiiviin Neitsyen galaksiklusterin keskiosissa.
Radiohavainnoista ja Hubblen ottamista kuvista ilmenee kaksi poispäin galaksin keskustasta suuntautuvaa materiasuihkua. On myös havaittu kaasukiekon ja tähtien pyörivän nopeasti galaksin keskustan ympäri. Nämä havainnot kertovat supermassiivisesta mustasta aukosta, jolla on massaa noin 2 miljardin auringon massan verran, galaksin ytimessä.
Supernovat
M84:ssä on havaittu kaksi supernovaa, SN 1957 ja SN 1991bg.
Tom Baker
thumb|Tom Baker vuonna 2010. Thomas Stewart Baker (s. 20. tammikuuta 1934) on brittinäyttelijä. Hän mm. esitti Doctor Who -sarjassa neljättä Tohtoria vuosina 1974–1981. Hän on myös kertoja sarjassa Pikku-Britannia.
Leijona (tähdistö)
Leijona (latinaksi Leo, genetiivi Leonis), aikaisemmin jalopeura, on Eläinradan viides tähdistö Kravun ja Neitsyen välissä. Tähdistö näkyy Suomessa loka-toukokuun aikana. Leijona on yksi aikaisimmin havaituista tähtikuvioista.
Kreikkalaisessa mytologiassa Leijonan tähtikuvio oli taivaalle ylennetty Nemean leijona, jonka surmaaminen oli ensimmäinen Herakleelle määrätyistä kahdestatoista urotyöstä. Nemean leijonan talja vaatteenaan Herakles suoritti muut yksitoista urotyötään.
Leijonan kirkkain tähti on Regulus (α Leonis, latinaksi regulus on pieni kuningas). Sen näennäinen kirkkaus on +1,36m. Tähti tunnetaan myös nimellä Cor Leonis, leijonan sydän. Sitä kiertää kirkkaudeltaan 8 m oleva tähti eli Regulus on kaksoistähti. Reguluksen etäisyys Maasta on 85 valovuotta.
Seuraavaksi kirkkaimmat ovat Algieba (γ Leonis) ja Denebola (β Leonis, arab. dhanab = häntä).
Kaisa Häkkinen mukaan Mikael Agricolan leijonaeläintä tarkoittava sana jalopeura olisi peräisin tästä tähtikuviosta. Tähtikuvion vanhempia nimityksiä ovat olleet hiidenhirvi ja jalopeura ja niiden kansatieteellinen merkitys on hirvi- tai peuraeläinen haltijaeläin. Koska kansainvälisessä nimistössä tähtikuviota on kauan kutsuttu leijonaksi, saattoi tästä syntyä sekaanus, joka johti jopa virheelliseen raamatunkäännökseenkin.
Dievs
Dievs ("jumala") tarkoittaa Latvian mytologiassa ylintä jumalaa. Sama sana tarkoittaa nykylatvian kielessä kristinuskon Jumalaa. Muinaisessa Latviassa Dievs ei ollut ainoastaan jumalien isä, hän oli olennainen osa niitä (perusolemus). Kaikki muut jumalolennot olivat Dievsin erilaisia muotoja tai ilmentymiä, näin oli erityisesti Mara-jumalattaren ja Laiman kohdalla. Nimi Dievs tarkoitti myös taivasta.
Dievs on historiallisesti sama indoeurooppalaisen uskonnon jumala kuin Tyr, Zeus, Juppiter ja Dyaus Pita.
Dievs on taivaan ja hedelmällisyyden jumala. Vaikka hän kosiskeli Saulea, hänen ei tiedetä olleen naimisissa. Hänen poikansa tunnetaan nimellä Dieva dēli: he olivat Saulen tytärten (Saules meitas) kosijoita ja heidän lukumääränsä vaihteli eri kertomuksissa. Yksi Dievsin pojista on Miķelis, tähtitieteen, ennustamisen ja yltäkylläisyyden jumala.
Nicolae Ceaușescu
Nicolae Ceaușescu (, romaniaksi ; 26. tammikuuta 1918 – 25. joulukuuta 1989) oli Romanian kommunistisen puolueen pääsihteeri 1965–1989, valtioneuvoston puheenjohtaja vuodesta 1967 ja Romanian sosialistisen tasavallan presidentti 1974–1989. Ceaușescu hallitsi Romaniaa diktaattorina ja hänen ympärilleen luotiin mittava henkilökultti ja sukulaisia suosiva hallintojärjestelmä.
Ceaușescu kieltäytyi mukautumasta itäblokin läpi käyneeseen muutosten aaltoon 1980-luvun viimeisinä vuosina, mikä maksoi hänen henkensä vallankumouksessa. Häntä vastaan kääntyneet armeijan sotilaat teloittivat pikaoikeudenkäynnin jälkeen vallasta syöstyn diktaattorin ja hänen vaimonsa Elenan joulupäivänä 1989. Ceaușescun itselleen keräämät arvonimet, kuten Karpaattien nero ja Ajatusten Tonava, olivat hallinnon kaaduttua yleisen pilkan kohteena.
Uran alku
Nicolae Ceaușescu syntyi Scorniceștissa Olteniassa. Kymmenlapsinen lapsuudenkoti oli köyhä. 11-vuotias Ceaușescu pakeni vuonna 1929 alkoholisoitunutta isäänsä Bukarestiin suutarin oppipojaksi. Bukarestissa hän asui sisarensa luona. Suutarimestari oli aktiivinen kommunisti, ja juuri häneltä nuori Nicolae sai ensimmäiset poliittiset oppinsa.
Vuoden 1932 alkupuolella hän liittyi laittoman Romanian kommunistipuolueen jäseneksi ja joutui seuraavana vuonna vankilaan syytettynä lakon agitoinnista. Seuraavan kerran hän joutui vankilaan vuonna 1934 kerättyään nimiä rautatietyöläisten oikeudenkäyntiä vastaan. Vielä kahden pidätyksen jälkeen poliisi luokitteli hänet vaaralliseksi kommunistiagitaattoriksi ja kommunistisen ja fasismin vastaisen propagandan levittäjäksi. Hän joutui uudelleen vankilaan vuonna 1936 fasismia vastustavasta toiminnasta.
Vankila-aikana Ceaușescu kohtasi tulevan vaimonsa Elenan ja Târgu Jiun vankileirillä Romanian tulevan kommunistijohtajan Gheorghe Gheorghiu-Dejin. Toisen maailmansodan jälkeen Romania jäi Neuvostoliiton vaikutuspiiriin, ja tuolloin Ceaușescu toimi kommunistisen puolueen nuorisoliiton sihteerinä. Nicolae ja Elena avioituivat 1946. Kun kommunistit ottivat vallan Romaniassa vuonna 1947, Ceaușescusta tuli Romanian maatalousministeri ja myöhemmin puolustusministeri. Vuonna 1952 Gheorghiu-Dej nosti hänet keskuskomiteaan, kun Ana Paukerin moskovanmielinen ryhmä oli puhdistettu puolueesta. Vuonna 1954 hänestä tuli politbyroon täysjäsen ja viimein puolueen toiseksi korkein johtaja. thumb|Romanian kommunistijohtaja [[Gheorghe Gheorghiu-Dej (vasemmalla) hyvästelee Neuvostoliiton pääsihteerin Nikita Hruštšovin Bukarestin lentoasemalla Romanian kommunistisen puolueen seitsemännen puoluekokouksen jälkeen. Dejin takana on kommunistisen puolueen tuleva johtaja Nicolae Ceaușescu.]]
Hallituskausi
Ceaușescusta tuli kommunistisen puolueen pääsihteeri maaliskuussa 1965, kolme päivää Gheorghiu-Dejin kuoleman jälkeen. Vuonna 1967 Ceaușescu nimitettiin hallituksen johtoon. Vuonna 1974 hänet valittiin vastaperustettuun presidentin virkaan, ja näin hänen valtansa vahvistui entisestään.
Ceaușescu oli aluksi hyvin suosittu henkilö kotimaassaan ja ulkomailla, koska hän vastusti Neuvostoliiton ylivaltaa. Hän lopetti Romanian aktiivisen osallistumisen Varsovan liitossa, joskin Romania pysyi aina sen jäsenenä, ja kieltäytyi muun muassa osallistumasta Tšekkoslovakian miehitykseen. Romania oli ensimmäinen itäblokin maa, joka solmi suhteet Euroopan neuvostoon ja Kiinan ja Jugoslavian ohella ainoa kommunistimaa, joka osallistui vuoden 1984 Los Angelesin kesäolympialaisiin. Ceaușescu ei kuitenkaan tehnyt liberaaleja uudistuksia vaan jatkoi jo Gheorghiu-Dejin aloittamaa stalinistista tietä. Salainen poliisi Securitate valvoi tiukasti kansaa ja tiedotusvälineitä, eikä hallinto suvainnut oppositiota.
Ceaușescu teki 1971 valtiovierailut Kiinaan ja Pohjois-Koreaan, joissa hän kiinnostui Kiinan kulttuurivallankumouksen ja Pohjois-Koreassa toteutetun ohjelman kaltaisesta valtion täydellisestä uudelleenrakentamisesta. 6. heinäkuuta 1971 hän piti puheen joka tunnetaan heinäkuun teeseinä. Puheeseensa hän oli saanut vaikutteita maolaisuudesta, ja tästä alkoi uusstalinistinen ”minikulttuurivallankumous”. Se merkitsi muun muassa paluuta sosialistisen realismin tapaan asettaa kirjallisuudelle ideologinen perusta. Ceaușescu alkoi myös jäljitellä Pohjois-Korean juche-aatetta. Aatetta käsitteleviä korealaisia kirjoja käännettiin romaniaksi ja levitettiin maassa laajalle.
Ceaușescu aloitti 1974 systematisoinniksi kutsutun ohjelman, jonka tavoitteena oli ”monipuolisesti kehittynyt sosialistinen yhteiskunta”. Purkaminen, uudelleenasutus ja rakentaminen alkoivat maaseudulta, mutta huipentuivat yritykseen uudelleenrakentaa pääkaupunki. Yli viidennes Bukarestin keskustasta hävitettiin 1980-luvulla, mukana lukemattomia kaupungin kulttuurihistoriallisesti merkittäviä rakennuksia. Tilalle rakennettiin muun muassa Kansan palatsi, maailman toiseksi suurin rakennus Pentagonin jälkeen. Ceaușescu suunnitteli myös monien kylien hävittämistä ja väestön siirtämistä kaupunkilähiöihin osana urbanisaation ja teollistamisen ohjelmia. Niin kutsuttu ystävyyskaupunkijärjestelmä, jolla luotiin suhteita Romanian ja Euroopan maiden kuntien välille, saattoi osaltaan olla estämässä näitä suunnitelma.
Maassa säilyi kaikesta huolimatta hyvä koulujärjestelmä ja jonkin aikaa vielä yleisesti hyvä terveydenhoito. Kaikki teollistamisprojektit eivät epäonnistuneet: Ceaușescun aikana Romaniassa oli suhteellisen toimiva energiantuotanto ja -siirtojärjestelmä ja Bukarestissa toimiva metro.
Perhelainsäädäntö
Vuonna 1966 säädettiin ehkäisyä ja aborttia rajoittava asetus ja muita lakeja, joiden tavoitteena oli nostaa syntyvyyttä. Näihin kuului lapsettomien yli 25-vuotiaiden korkea verotus. Abortti sallittiin ainoastaan naisen ollessa iältään yli 45-vuotias (myöhemmin tilapäisesti raja laskettiin 40 vuoteen) tai jo ennestään neljän lapsen äiti. Vähintään viiden lapsen äidit saivat huomattavia etuja, ja kymmenen lapsen äidit julistettiin ”sankariäideiksi” ja palkittiin muun muassa kultamitalilla, autolla ja oikeudella käyttää junia ilmaiseksi.
Myös avioliittolainsäädäntöä kiristettiin ja avioero sallittiin vain poikkeustapauksissa. 1960-luvun lopulta alkaen väkiluku alkoi kasvaa, mikä aiheutti köyhyyttä ja asunnottomuuden lisääntymistä. Lasten hylkäämisen vuoksi orpojen määrä lisääntyi ja 1980-luvun lopulla puhkesi vakava lasten AIDS-epidemia. HI-viruksen on arveltu levinneen ravitsemustason parantamiseksi annetuista valvomattomista verensiirroista ja steriloimattomista neuloista.
Ulkomaanvelka ja romanialaisten elintaso
Ceaușescun riippumattomuus Neuvostoliitosta ja Tšekkoslovakian miehityksen vastustaminen herättivät kiinnostusta länsimaissa, jotka tukemalla Romaniaa lainoilla pyrkivät saamaan eripuraa Varsovan liiton sisään. Kehitysohjelmien rahoittamiseksi Ceaușescu otti lännestä suuria lainoja, mutta lopulta velat raunioittivat maan talouden. Korjatakseen tilanteen Ceaușescu aloitti radikaalin ohjelman velkojen maksamiseksi. Perustuslakia muutettiin siten, ettei Romania voinut tulevaisuudessa ottaa ulkomaanvelkaa, ja pääosa maan maatalous- ja teollisuustuotannosta järjestettiin 1980-luvulla uudelleen. Seurauksena siitä ja kalliista rakennusprojekteista oli vaikea pula hyödykkeistä. Palatsin ja pääkaupungin keskustan uudelleenrakentamisen vuoksi marmoria ei riittänyt hautakiviin. Velka maksettiin loppuun kesällä 1989, vähän ennen Ceaușescun kaatumista.
Elintarvikkeet
Huolimatta maan tuottavasta elintarviketuotannosta jouduttiin vuonna 1984 laajamittainen elintarvikesäännöstelyyn. Sen piiriin kuuluivat vuoteen 1989 asti leipä, maito, voi, ruokaöljy, sokeri, sika, nauta ja kana ja paikoin jopa peruna. Elintarvikekiintiöitä pienennettiin vuosittain. Suurin osa elintarvikkeista meni vientiin tavoitteena maksaa ulkomaanvelka ja ajaa eteenpäin uudistusohjelmia. Kansalaisten saatavilla olleet elintarvikkeet olivat yleensä sellaisia, jotka eivät kelvanneet vientiin. Laadukkaammat elintarvikkeet tuotettiin ainoastaan vientiin, ja romanialaiset pystyivät ostamaan niitä vain mustasta pörssistä.
Jaurujoki
Jaurujoki on Tuulomajoen vesistöön kuuluva joki Saariselän eteläpuolella Suomen Lapissa ja Venäjän Murmanskin alueella. Joen pääosa sijaitsee Venäjän puolella, jossa se kuuluu Kuolan piirin Ylä-Tuuloman kuntaan. Aivan joen latvaosa sijaitsee Suomen puolella ja kuuluu Savukosken kuntaan. Vuosina 1920–1944 lähes koko joki kuului Suomelle, jolloin se kuului pääasiassa silloiseen Petsamon kuntaan. Jaurujoki saa alkunsa Talkkunapään eteläpuolelta Sodankylän ja Savukosken rajalta, josta se virtaa itään Venäjälle ja laskee siellä Nuorttijokeen. Joen koko Suomen puoleinen osa kuuluu Urho Kekkosen kansallispuistoon. Jaurujoen suurin sivujoki on myös osittain Suomen puolella oleva Anterinjoki. Muita sivujokia ovat Kessemkuemskjoki, Bystryi ja Melki. Joen pituus on 100 km.
Nicolae Ceaușescu
Energia
Romanian suuresta öljyntuotannosta huolimatta bensiiniä säännösteltiin tiukasti, autoilua rajoitettiin sunnuntaisin, ja monet bussit ja taksit siirtyivät metaanikäyttöisiksi. Sähköntuotanto suunnattiin ennen muuta raskaaseen teollisuuteen, ja sähköä oli käytettävissä korkeintaan 20 kWh yhdelle perheelle kuukaudessa (sen ylittävää määrää verotettiin raskaasti). Sähkökatkot olivat säännöllisiä, tyypillisesti 1–2 tuntia päivässä. Katuvalot pidettiin yleensä sammutettuina ja televisiolähetyksiä oli kaksi tuntia päivässä. Kaasun- ja lämmönjakelussa oli katkoja. Vuoden 1988 asetuksella määrättiin, että julkisten rakennusten lämpötila sai olla talvisin korkeintaan 16 celsiusastetta, tietyissä rakennuksissa, kuten tehtaissa, korkeintaan 14 astetta. Kauppojen piti sähkön säästämiseksi sulkea ovensa viimeistään klo 17.30. Muodostui laajat mustan pörssin markkinat, jonka valuuttana käytettiin muun muassa Kent-savukkeita. Niillä ostettiin kaikkea ruoasta vaatteisiin ja lääkkeisiin. Terveydenhoidon taso laski selvästi, kun lääkkeitä ei enää tuotu. Elinajanodote laski Euroopan matalimmaksi, ja lapsikuolleisuus nousi 83 lapseen tuhannesta, kun Länsi-Euroopassa vastaava oli alle 10 tuhannesta.
Dąbrowa (Opolen voivodikunta)
Dąbrowa on maalaiskunta Opolen piirikunnassa Puolassa. Sen väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 8 269. Kunnan hallintokeskus on Dąbrowan kylä.
Nicolae Ceaușescu
Teollisuustuotanto ja kasvanut valvonta
Romania panosti raskaaseen teollisuuteen, mutta kevyempi teollisuus oli pahoin alimitoitettua. Romanialaisten piti jonottaa pesukonetta kolme vuotta, väritelevisiota 2–3 vuotta ja autoa 7–10 vuotta. Tuotteet olivat teknisesti vanhentuneita. Puhelinverkko oli yksi Euroopan huonoimmin toimivista, ja 23 miljoonaan asukkaan Romaniassa oli vuonna 1989 ainoastaan 700 000 puhelinliittymää. Televisiolähetyksiä oli vain kaksi tuntia päivässä, ja nekin koostuivat poliittisesta propagandasta. Romanialaiset pyrkivätkin katsomaan naapurimaiden televisiolähetyksiä laittomilla antenneilla ja pienoissatelliittiantenneilla.
Dąbrowa (Opolen voivodikunta)
Tammikuussa 2017 Wrzoskin ja Sławicen kylät ja osa Karczówin kylästä siirrettiin Dąbrowan kunnasta osaksi Opolen kaupunkia, mitä ennen kunnan pinta-ala oli noin 131 km².
Kunnan kylät ovat Chróścina, Ciepielowice, Dąbrowa, Karczów, Lipowa, Mechnice, Narok, Niewodniki, Nowa Jamka, Prądy, Siedliska, Skarbiszów sekä Żelazna. Sen pinta-ala on 114 neliökilometriä. Dąbrowan kunta rajautuu Komprachcicen, Tułowicen, Niemodlinin, Lewin Brzeskin, Popielówin ja Dobrzeń Wielkin kuntiin sekä Opolen kaupunkiin.
Nicolae Ceaușescu
Teollisuustuotanto ja kasvanut valvonta
Kauden ongelmana olivat myös ympäristötuhot, jotka olivat Itä-Euroopan kommunistimaidenkin mittapuulla harvinaisen vakavat. Esimerkkeinä ovat Copsa Mican kaupunki hiilivoimaloineen, joka 1980-luvun satelliittikuvissa oli paksun mustan pilven peitossa, ja vuoden 1989 suunnitelma kuivattaa Tonavan ainutlaatuinen suistoalue (nykyinen Unescon maailmanperintökohde) maatalousmaaksi.