cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Suklaa
Käyttö
Suklaa on muuntuvaisuuden ja muovailtavuuden ansiosta erittäin monikäyttöistä. Sen maku sopii melkein mihin tahansa. Sellaisenaan tai maustettuna se voidaan pakata levyn, patukoiden tai konvehtien muotoon, mutta suklaasta voidaan muotoilla myös erilaisia hahmoja, kuten joulupukkeja tai pääsiäispupuja. Suklaata voidaan käyttää myös täytteenä, koristeena tai kuorrutteena. Se sopii jäätelöön, leivonnaisiin, kekseihin, vohveleihin ja riisikakkuihin (riisisuklaa). Suklaata voidaan käyttää myös mausteena erilaisiin elintarvikkeisiin, kuten juomiin, levitteisiin, vanukkaisiin tai lisäravinnejauheisiin.
Suklaata käytetään myös ruoissa. Esimerkiksi kanassa voi olla mole-kastiketta eli kastiketta jossa on kaakaojauhetta. Churroja syötäessä churro dipataan yleensä sulaan suklaaseen.
Kaakaonviljely
Suklaan pääraaka-aine on kaakao, jota saadaan kaakaopuun pavuista. Kaakaopuuta viljellään 20. leveysasteiden välillä sopivissa olosuhteissa. Kaakaoviljelmien puut kasvavat yleensä suurempien puiden suojassa. Puut alkavat tuottaa täyttä satoa 6–7 vuoden ikäisinä. Suurin osa maailman suklaasta saadaan Forastero-lajikkeesta. Criollo-lajikkeesta saadaan miedomman makuista suklaata, mutta se ei ole yhtä satoisa kuin Forastero. Kolmas päälajike on Trinitario, joka on edellisten risteytys.
Viljelyn eettisyys
Suklaan raaka-aineena käytettävää kaakaota viljellään usein epäinhimillisissä olosuhteissa. Suklaata valmistavat yritykset, kuten Fazer, Kraft Food ja Nestlé, eivät ole pystyneet takaamaan, että tuotteet on valmistettu ihmisoikeuksia rikkomatta. Kaakaon suurimmissa viljelysmaissa, kuten Norsunluurannikolla ja Ghanassa, kaakaonviljelyssä onkin havaittu laajalti käytettävän lapsityövoimaa. Lisäksi työntekijöiden oloissa on huomattu vakavia puutteita. Reilun kaupan sertifikaatin saanut suklaa on valmistettu kaakaosta, jonka viljelyssä pienviljelijöiden ja suurempien tilojen työntekijöiden olot ja tulot noudattavat tiettyjä periaatteita ja lapsityövoiman hyväksikäyttö on kielletty. Tuotteita myydään yleisesti elintarvikeliikkeissä.
Kaakaomassan valmistus
Pavut puhdistetaan. Yleensä pavut kuoritaan ensin ja saadut nibsit paahdetaan, mutta joskus pavut paahdetaan kuorineen, minkä jälkeen niiden kuori irtoaa helposti. Kuorineen paahtaminen kuluttaa kuitenkin energiaa ja tuottaa enemmän hävikkiä kuin nibsien paahtaminen. Paahtaminen poistaa kaakaopavuista kitkerän maun. Kuoritut nibsit jauhetaan rasvan erottelemiseksi ja jotta niistä voidaan valmistaa suklaata. Tuloksena on kaakaomassaa, joka sulatetaan nestemäiseksi. Siitä voidaan puristamalla erotella vielä kaakaovoita ja kiinteä, kova kiekon mallinen kaakaokakku, josta jauhetaan kaakaojauhetta.
Suklaan valmistus
thumb|Suklaan valmistusta raaka-aineita sekoittamalla Suklaata valmistetaan nestemäisestä kaakaomassasta, kaakaovoista sekä sokerista ja joskus myös maitojauheesta, jotka myös jauhetaan. Ensin massaan sekoitetaan sokeri ja maitojauhe, ja tahna puristetaan useiden valssien välissä mahdollisimman hienoksi. Sen jälkeen tahnaan sekoitetaan kaakaovoita konssaamalla, menetelmällä joka keksittiin vuonna 1878. Sen avulla tahmea suklaatahna muutetaan suussasulavan pehmeäksi ja tarpeeksi nestemäiseksi, jotta siitä voidaan tehdä valmista suklaata. Konssauksen loppuvaiheessa massaan lisätään vielä kaakaovoita ja usein myös emulgointiaineita, kuten soijalesitiiniä, parantamaan suklaamassan viskositeettia.
Kaakaovoi-kiteiden täytyy olla oikean kokoisia, jotta valmis suklaa olisi kovuudeltaan oikeanlaista ja sulaisi oikeassa lämpötilassa. Oikeantyyppisten kiteiden synnyttämiseksi suklaamassalle tehdään lopuksi tarkka lämpökäsittely: se jäähdytetään temperointikoneessa alle 30-asteiseksi, ja siihen lisätään valmista suklaata.
Lopuksi suklaa kaadetaan suuttimien läpi muotteihin, jotka liikkuvat tärisevällä kuljetushihnalla. Hihnalla suklaa johdetaan muoteissa viileään ilmaan, missä se jäähtyy ja supistuu. Muotit käännetään ympäri, ja suklaapalat kääräistään tinapaperiin ja kuljetetaan pakkaamoon.
Täytesuklaata voidaan tehdä kahdella tavalla. Ensimmäisessä tavassa, jota käytetään etenkin täytesuklaalevyihin, suklaa valutetaan ensin muotteihin. Ne käännetään sitten ympäri siten, että enin suklaa valuu pois ja sitä jää vain muotin seinämille. Sen jälkeen muotteihin kaadetaan täyte, joka lopuksi peitetään suklaalla. Toisessa tavassa, jota käytetään etenkin suklaakonvehtien teossa, kiinteät täytteet viedään kuljetinhihnalla rivissä kuorrutuskoneeseen ja niiden päälle valutetaan suklaakerros. Liköörikonvehdin teossa kuuma sokeriliuos valutetaan maissitärkkelyspuuterissa oleviin syvennyksiin. Liuokseen muodostuu jäähtyessään kuori, jonka päälle suklaa valutetaan.
Terveysvaikutukset
Suomalaisen ravitsemustieteen professorin Mikael Fogelholmin mukaan suklaan syönti saattaa aiheuttaa sydän- ja verisuonitauteja. Runsaasti suklaata syövillä esiintyy vuonna 2011 julkaistun tutkimuskatsauksen mukaan kuitenkin keskimäärin 37 prosenttia vähemmän sydän- ja verisuonisairauksia ja 20 prosenttia vähemmän aivohalvauksia kuin niillä, jotka syövät vain vähän suklaata. Katsauksessa tarkasteltiin seitsemää tutkimusta, joissa oli ollut yhteensä noin 114 000 osanottajaa. Viidessä niistä havaittiin myönteisiä terveysvaikutuksia.
Vuonna 2012 julkaistiin satunnaistettuihin kliinisiin kokeisiin keskittyvä tutkimuskatsaus, jossa myös löydettiin viitteitä suklaankäytön mahdollisista sydän- ja verisuoniterveyttä edistävästä sekä sokeriaineenvaihduntaa parantavasta vaikutuksesta. Laatijat korostivat kuitenkin, että aiheesta tarvitaan laajempia, pitkäkestoisempia ja riippumattomasti rahoitettuja tutkimuksia.
Suklaa sisältää runsaahkosti terveydelle haitallista nikkeliä, kadmiumia ja lyijyä. Suklaassa on lisäksi paljon sokeria ja rasvoja, joten liika suklaan syönti saattaa aiheuttaa esimerkiksi ylipainoa. Kaakao sisältää myös koirille myrkyllistä teobromiinia, jota on sitä enemmän suklaassa, mitä tummempaa se on.
Professori Mikael Fogelholm arvioi, että vaalean suklaan vaihtaminen tummaan voi olla hyvästä, mutta suklaa voi lihottaa, koska 50 grammaa suklaata sisältää 200 kilokaloria. Suklaa ei kuulu missään ravitsemussuosituksiin. Suklaassa on myös paljon kovaa rasvaa. Fogelholm on huomattanut myös, että suklaan terveysvaikutuksista tehdyt tutkimukset ovat usein suklaayhtiöiden rahoittamia, minkä vuoksi kielteisimmät tulokset jäävät usein julkaisematta jolloin suklaasta syntyy liian myönteinen kuva. Professori Marina Heinosen mukaan raakasuklaankaan valmistustapa ei tee siitäkään terveellistä.
Historia
Maya-intiaanit ja heidän jälkeensä asteekit viljelivät kaakaopapuja jo satoja vuosia ennen eurooppalaisten tuloa Amerikkaan. Intiaanit valmistivat kaakaopavuista nestemäistä ja kitkeränmakuista kaakaojuomaa nimeltä xocoatl, johon he lisäsivät myös muun muassa chiliä.
Eurooppaan ensimmäiset kaakaopavut tuotiin viimeistään vuonna 1544, kun kekchi-intiaanien valtuuskunta saapui tapaamaan Espanjan kruununprinssiä. Ensimmäisen kaakaolastin tiedetään saapuneen Sevillaan vuonna 1585. Tämän jälkeen nestemäinen suklaajuoma alkoi saavuttaa suosiota Espanjan hovissa. Suklaata alettiin tarjoilla kylmänä, ja chilin sijaan sitä maustettiin sokerilla, kanelilla, manteleilla ja pähkinöillä.
Suklaan salaisuudet levisivät 1600-luvulla Espanjasta muualle Eurooppaan. Ranskassa suklaa säilyi hovin ilona, mutta Englannissa suklaasta tuli vuosisadan puolivälin jälkeen koko varakkaamman kansanosan nautintoaine, kun kahvilat alkoivat tarjoilla suklaajuomaa. Yhdysvaltoihin suklaan toi irlantilainen John Hannon vuonna 1765.
1800-luvulla suklaan valmistustekniikat kehittyivät merkittävästi. Vuonna 1828 hollantilainen Coenraad van Houten keksi puristimen, jolla rasva saadaan poistettua kaakaomassasta ja kaakaojauhe eroteltua. Englannissa aloittivat tunnetut suklaavalmistajat, kuten Cadbury, Fry ja Rowntree: vuonna 1847 Joseph Fry valmisti ensimmäisen kiinteän suklaapatukan ja vuonna 1863 Cadbury toi markkinoille suklaarasian.
Suomessa perustettiin Brunbergin edeltäjä A.W. Lindforsin leipomo vuonna 1871. Sveitsiläinen Daniel Peter kehitti ensimmäisen maitosuklaan vuonna 1876, ja Sveitsi nousi yhdeksi suklaan valmistuksen keskuksista. Karl Fazer aloitti Suomessa suklaan valmistuksen vuonna 1894. Yhdysvaltalainen Milton Hershey aloitti suklaan massatuotannon Yhdysvalloissa 1900-luvun taitteessa. Vuonna 1912 Belgiassa keksittiin praline eli suklaakonvehti.
1900-luvulla syntyivät monet nykyisinkin suositut tuotemerkit, kuten Cadbury's Dairy Milk (1905), Toblerone (1908), Fazerin Da-Capo (1916) ja Fazerin Sininen (1922), Milky Way (1923), Mars (1932), Kit Kat (1937), M&M’s (1940), Brunbergin neekerinsuukko, nykyisin Brunberg Suukot (1950-luku) ja Tupla (1960).
Suklaa kulttuurissa
thumb|Suklaasta tehty malli [[Valtiopäivätalo (Saksa)|Saksan parlamenttirakennuksesta]] Suklaata pidetään usein hyvin romanttisena aineena. Suklaan tuomaa nautintoa on verrattu rakasteluun, suuteluun ja ihastumiseen. Suklaan makua ylistetään monin paikoin ja se on hyvin suosittu herkkuna.
Suklaata on käytetty aihelmana myös monissa romaaneissa, joista esimerkkeinä Pieni suklaapuoti ja Jali ja suklaatehdas.
Suklaa Suomessa
Suomessa on neljä varsinaista suklaanvalmistajaa: Brunberg, Fazer, Levy Chocolate ja Panda. Näiden lisäksi on useita yrityksiä, jotka työstävät muiden valmistamasta suklaasta omia suklaatuotteitaan. Suklaanvalmistajista ainoastaan Levy Chocolate paahtaa kaakaopapunsa itse – Brunberg ja Fazer lopettivat paahtamisen 1970-luvulla.
Suklaankulutus on kasvanut Suomessa tasaisesti vuodesta 1985 lähtien. Suomessa syödään suklaata selvästi enemmän kuin Euroopan unionissa keskimäärin. Suomessa syötiin vuonna 2010 suklaata 6,94 kilogrammaa henkeä kohti. Vuonna 2011 Suomeen tuotiin ulkomailta 14 961 tuhatta kiloa suklaata ja vietiin ulkomaille 9 976 tuhatta kiloa.
Suomen myydyin suklaalevy on Fazerin Sininen.
Toijalan Vauhti
Toijalan Vauhti ry (alkuaan Akaan Nuorisoseuran W ja U seura Wauhti) on akaalainen vuonna 1907 perustettu urheiluseura. Seuran päälajeja ovat nykyisin yleisurheilu ja hiihto sekä kuntourheilu.
Olympia- ja EM-mitalisti Eeles Landström on edustanut urallaan muun muassa Vauhtia. Seuran muita olympialaisissa kilpailleita urheilijoita ovat Matti Ritola 18 kilometrin maastohiihdossa 1924 ja Ville Mattila sotilaspartiohiihdossa 1924. Nykyurheilijoista Emma Millard voitti vuosina 2009 ja 2010 SM-hopeaa 400 metrin aitajuoksussa sekä sisäradoilla SM-kultaa aitajuoksussa 2009 ja kolmiloikassa 2010. Toinen aitajuoksumitalisti sisäradoilta on Noora Toivo.
Vauhdin joukkue voitti sisäradoilla 2008 SM-kultaa naisten 4 × 325 metrin viestissä.
Pesäpallo
Toijalan vauhti osallistui pesäpallon SM-kilpailuihin niiden alusta saakka, tosin ensimmäisellä kaudella 1922 Toijalan suojeluskunnan nimissä. Tuolloin joukkue selviytyikin aina loppuotteluun saakka häviten kuitenkin Helsingin Pallonlyöjille. Muut viisi kertaa, jotka vauhti oli kisoissa mukana, tuottivat kaikkiaan kolme kertaa paikan semifinaalissa (siis periaatteessa pronssimitalisijan, joskaan mitaleita ei tuohon aikaan jaettu).
Jimmy White
pienoiskuva|Jimmy White James ”Jimmy” White, (s. 2. toukokuuta 1962) on englantilainen snooker-ammattilainen, joka aloitti ammattilaisuransa jo vuonna 1980. White on ollut kuusi kertaa maailmanmestaruuskisojen finaalissa voittamatta kuitenkaan kertaakaan mestaruutta. White onkin tunnettu parhaana pelaajana, joka ei ole voittanut maailmanmestaruutta.
Nuori lahjakkuus
Jimmy White aloitti snookerin pelaamisen 11-vuotiaana ja lahjakkaana nuorena suoritti alle vuodessa jo yli sadan pisteen lyöntisarjan. 15-vuotiaana White voitti British Under-16- ja English Amateur-mestaruuden vuonna 1979. Vuotta myöhemmin White voitti tuolloin kaikkien aikojen nuorimpana amatöörien maailmanmestaruuden Tasmaniassa.
Ammattilaisura
Jimmy White aloitti ammattilaisuransa vuonna 1980. Urallaan hän on saavuttanut 22 ammattilaisturnausvoittoa 1980- ja 1990-luvuilla. Vuonna 1984 White oli jo ensimmäistä kertaa maailmanmestaruusturnauksen finaalissa, jonka kuitenkin 1980-luvun ylivoimainen hallitsija Steve Davis voitti tiukasti 18-16. 1980-luvun aikana White voitti kuitenkin useita ammattilaisturnauksia, kuten nykyäänkin pelattavat Masters- ja Grand Prix-turnaukset. 1990-luvulla White oli viisi kertaa peräkkäisinä vuosina 1990-1994 maailmanmestaruusturnauksen finaalissa. Näistä kohtaamisista neljä oli Stephen Hendryä, 1990-luvun ylivoimaista hallitsijaa ja kaikkien aikojen menestyneintä pelaajaa vastaan. Snookerin suosio kasvoi 1990-luvulla myös näiden finaalitaisteluiden myötä. 1990-luvun alkupuolella White voitti vielä turnauksia, muun muassa toiseksi arvostetuimman UK Championship-turnauksen vuonna 1992. Samana vuonna hänestä tuli yksi harvoista pelaajista, jotka ovat tehneet maksimibreikin 147 maailmanmestaruuskisoissa. Jimmy White jatkaa yhä uraansa, vaikka turnausvoittoja hän ei ole aikoihin saavuttanutkaan. White tunnetaan ammattilaispiireissä lempinimellä The Whirlwind ja on pidetty ja kunnioitettu urheilupersoona. Hän on suorittanut urallaan 317 yli sadan pisteen ylittävää lyöntisarjaa ja on tässä kunniataulukossa selvästi 20 parhaan pelaajan joukossa .. Kaudella 2007/2008 White oli vähällä pudota Main Tourilta kokonaan pois, mutta Kaudella 2008/2009 hän pelasi tasaisesti 48. ja 32. parhaan joukossa monessa ranking-turnauksessa saavuttaen hyvin ranking-pisteitä ja nousten jälleen listalla ylöspäin. Tällä kaudella hän joutui pelaamaan kaikki karsintakierrokset ennen pääturnauksia.
Syksyllä 2009 White voitti John Higginsin järjestämän World Series of Snooker-turnaussarjan, joka ei kuulu ammattilaisten Main Tourille. White sai myös villin kortin Masters-turnaukseen, mutta tappio tuli jo ensimmäisessä ottelussa Mark Kingin ollessa vahvempi.
Tosi-TV
Vuonna 2009 Whirlwind osallistui I'm A Celebrity -kilpailuun, joka järjestettiin Australian viidakossa. Kilpailuun ottivat osaa myös mm. laulajatar Samantha Fox sekä näyttelijä Stuart Manning ja nämä suorittivat yhdessä Whiten kanssa hyväntekeväisyystempauksen kerätäkseen rahaa Afrikkaan Malaria-lääkitystä varten.
Edward Henry Harriman
thumb|Harriman vuonna 1908. Edward Henry (E. H.) Harriman (25. helmikuuta 1848 Hempstead, Long Island, New York – 9. syyskuuta 1909 Orangen piirikunta, New York) oli yhdysvaltalainen liikemies ja yritysjohtaja, joka saavutti 1900-luvun alussa suuren vaikutusvallan rautatiealalla.
Harriman aloitti uransa erään meklarin apulaisena New Yorkissa ja ryhtyi 1870 itse meklariksi New Yorkin pörssissä. Kaksi vuotta myöhemmin hän perusti Harriman & co. -pankin. Vaikka Harrimanin omat liiketoimet liittyivät alun perin pankkitoimintaan, hän sai kosketuksen rautatiealaan toimiessaan eri asemissa Illinois Central -yhtiön johdossa. 1890-luvulla hän jätti kokonaan pankkialan ja toimi sen jälkeen samanaikaisesti toimitusjohtajana ja hallituksen puheenjohtajana useassa merkittävässä rautatieyhtiössä. Ensin Harriman sai valtaansa Union Pacificin vuonna 1898 ostamalla sen pesänhoitajien hallusta perustamalleen yhtymälle. Hän nosti yrityksen nopeasti vararikon partaalta takaisin jaloilleen. Vuonna 1901 Harriman sai valtaansa myös Southern Pacific ja Nothern Pacific -yhtiöt, käytyään jälkimmäisen hallinnasta kamppailun James J. Hillin kanssa. Harrimanin kuollessa hänen vaikutuspiirissään oli arviolta lähes 100 000 kilometriä rautatietä. Monet arvostelivat hänen tapaansa kahmia taloudellista valtaa, ja muun muassa presidentti Theodore Roosevelt tuomitsi hänet julkisesti. Vuonna 1907 liittovaltion kauppakomissio (Interstate Commerce Commission) ryhtyi tutkimaan, rikkoivatko Harrimanin yritykset antitrustilakeihin kuulunutta Sherman Actia.
Prinsessa (täsmennyssivu)
Prinsessa voi viitata seuraaviin:
Edward Henry Harriman
Harriman teki joitain merkittäviä lahjoituksia. Hän rahoitti vuonna 1899 Alaskaa tutkineen niin sanotun Harrimanin retkikunnan ja lahjoitti San Franciscoon vuoden 1906 maanjäristyksen jälkeen miljoonan dollarin arvosta yhtiöidensä rautatiekalustoa. Kuollessaan Harriman jätti leskelleen noin 100 miljoonan dollarin suuruisen perinnön.
Edward Harrimanin poika oli poliitikko W. Averell Harriman, joka toimi myös Union Pacificin hallituksen puheenjohtajana 1932–1946.
André (beachfutispelaaja)
André Álvaro Batista do Nascimento (yleensä vain André; s. 26. toukokuuta 1977) on brasilialainen beachfutispelaaja, joka edustaa Corinthiansia ja Brasilian beachfutismaajoukkuetta. Pelipaikaltaan hän on hyökkääjä. André on nelinkertainen maailmanmestari ja yksinkertainen MM-hopea- ja pronssimitalisti. Vuoden 2011 MM-kisoissa hän oli kisojen paras maalintekijä 14 maalillaan ja hänet valittiin myös kisojen toiseksi parhaaksi pelaajaksi Venäjän Ilja Leonovin jälkeen. Seuratasolla André on voittanut Corinthiansin kanssa seurojen MM-kultaa vuonna 2013. Maajoukkueessa hän on pelannut 294 ottelua ja tehnyt 242 maalia.
P. E. Svinhufvudin muistosäätiön kirjallisuuspalkinto
P. E. Svinhufvudin muistosäätiön kirjallisuuspalkinto on jaettu vuodesta 1973 lähtien kauno- tai tietokirjalle, joka on tehty ”P. E. Svinhufvudin hengessä”. Palkinto sisältää mitalin ja kunniakirjan sekä rahapalkinnon, joka vuonna 2009 oli 2 000 euroa.
John Tovey
'''John Cronyn Tovey, Toveyn 1. paroni''' (7. maaliskuuta 1885 – 12. tammikuuta 1971) oli Yhdistyneen kuningaskunnan Kuninkaallisen laivaston amiraali, joka palveli kummassakin maailmansodassa.
Uran alkuvaiheet
Toveyn ensimmäisenä aluksena oli Kanaalin laivueen taistelulaiva HMS Majestic, jolla hän palveli kesäkuuhun 1902. Hän sai siirron Pohjois-Amerikan ja Länsi-Intian aseman lippulaivalle risteilijä HMS Ariadnelle. Hän läpäisi merimiestutkinnon 15. heinäkuuta 1904, minkä jälkeen hänet ylennettiin aliluutnantiksi. Hän suoritti 1905 tykistö-, torpedo- ja merenkulkukurssit, joiden jälkeen hänet määrättiin HMS Exmouthille. Hänet ylennettiin 15. heinäkuuta 1906 luutnantiksi.
Ensimmäinen maailmansota
Tovey palveli HMS Amphionilla, kunnes alus upposi 6. elokuuta 1914 osuttuaan miinaan. Hänet siirrettiin hävittäjä HMS Faulknorille. Hän sai ensimmäisen aluksen päällikkyyden siirtyessään 13. tammikuuta 1915 hävittäjä HMS Jackalille. Hän osallistui 24. tammikuuta aluksen päällikkönä Doggermatalikon taisteluun.
Tovey otti 7. toukokuuta 1916 vastaan HMS Onslow’n päällikkyyden, missä tehtävässä hän oli 31. toukokuuta Skagerrakin taistelussa. Hänet ylennettiin 30. kesäkuuta komentajaksi. Hänet siirrettiin lokakuussa 1917 uuden hävittäjän HMS Ursan päälliköksi, mistä tehtävästä hänet siirrettiin huhtikuussa seuraavana vuonna hävittäjä HMS Wolfhoundin päälliköksi. Hän sai 1919 Distinguished Service Order -kunniamerkin.
Muuta
Tovey avioitui Aida Rowen kanssa 28. maaliskuuta 1916.
Tovey kuoli 12. tammikuuta 1971 Funchalissa Madeiralla.
Víctor Hugo Peña
Víctor Hugo Peña Grisales (s. 10. heinäkuuta 1974 Bogota) on kolumbialainen maantiepyöräilijä, joka kilpaili ammattilaisena 1997–2012. Hänet on nimetty sekä isänsä että kirjailija Victor Hugon mukaan.
Hän voitti vuoden 2000 Italian ympäriajossa aika-ajoetapin 11 sekunnin erolla Jan Hruškaan. Kolme vuotta myöhemmin hänestä tuli ensimmäinen kolumbialainen, joka kantoi maillot jaune -paitaa Ranskan ympäriajossa. Hän siirtyi kokonaiskilpailun johtoon edustamansa US Postal Service -tallin voitettua 4. etappina ajetun joukkueaika-ajon ja piti keltaista paitaa kolmen päivän ajan.
Vuonna 2014 Pena edusti amatöörijoukkue Blanco del Valle - Redetrans - Supergirosia.
Admiralty
Admiralty viittaa muun muassa seuraaviin:
George London
thumb|right|George London
George London (30. toukokuuta 1920 Montreal, Kanada – 24. maaliskuuta 1985 Armonk, New York, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen oopperalaulaja, äänialaltaan bassobaritoni.
Tietokirjailijapalkinto
Tietokirjailijapalkinto on Suomen tietokirjailijat ry:n vuosittain jakama palkinto. Se myönnetään usealle tietokirjailijalle tunnustuksena laajasta ja ansiokkaasta tietoteostuotannosta. Tietokirjailijapalkintoja on jaettu vuodesta 2001, sitä ennen jaettiin Tunnustuspalkintoa vuodesta 1985. Palkinnon suuruus on 8 000 euroa ja se rahoitetaan Kopioston keräämillä tekijänoikeusmaksuilla.
George London
London syntyi Yhdysvaltojen kansalaisuuden saaneiden venäläisten maahanmuuttajien pojaksi. Vanhemmat olivat asettuneet Kanadan Montrealiin liikesyistä, ja perhe muutti Los Angelesiin pojan ollessa 15-vuotias. Vuonna 1941 kapellimestari, säveltäjä Albert Coates valitsi Londonin esiintyjäksi oopperansa Gainsborough kantaesitykseen. Kuusi vuotta myöhemmin London teki Bel Canto Trio -kokoonpanossa laajan kiertueen sopraano Frances Yeendin ja tenori Mario Lanzan kanssa. Kansainvälisen uransa London aloitti vuonna 1949 tulkitsemalla Amonasron roolin Giuseppe Verdin Aidan esityksessä Wienissä. Metropolitan-oopperassa hän teki ensiesiintymisensä vuonna 1951.
Londonin laulu-uran päätti äänihuulten halvaus vuonna 1967. Hän keskittyi sittemmin hallinnon tehtäviin, joita hän hoiti muun muassa Kennedy Centerissä (1968–1971). Vuonna 1977 hän joutui jäämään pysyvälle eläkkeelle vakavan sydäninfarktin jälkeen. Hän tarvitsi jatkuvaa hoitoa, ja marraskuussa 1981 hoitokuluissa auttamiseksi järjestettiin hyväntekeväisyyskonsertti, jonka emännöi Beverly Sills. Esiintyjien joukossa olivat Joan Sutherland, Leonie Rysanek, Nicolai Gedda ja Mstislav Rostropovitš. Londonin kuoltua 64-vuotiaana leskeksi jäi vaimo Nora.
Chóra
Chóra (myös Hóra; ”maa”, ”seutu”; tässä yhteydessä ”Kylä”) on Kreikassa monen saaren pääkaupungin tai -kylän perinteinen nimi. Usein nimitys Chóra on käytössä paikallisesti, kun taas muualla asutuksesta käytetään samaa nimeä kuin itse saaresta. Kaikki chórat eivät ole enää nykyään saartensa pääkaupunkeja.
1788
Tapahtumia aiheittain
1751 – 1800
Véronique Vendell
Véronique Vendell (syntyjään Véronique Duraffourd, s. 21. heinäkuuta 1942) on ranskalainen elokuvanäyttelijä, jonka kotimainen tuotanto on suurelta osin tehty 1960-luvulla ja kansainvälinen ura 1970-luvulla.
Hän aloitti filmiuransa elokuvassa Petkuttajat (Les menteurs, 1961). Huomattavampia töitä olivat Becket (1964), Quand passent les faisans (1965) ja saksalainen komedia Martin Soldat (1966). Sen jälkeen Vendell pyrki kansainväliselle uralle ja oli tekemässä muun muassa filmejä Barbarella (1968) ja Mayerling (1968). Uran huippukohtaan kuuluvat Sam Peckinpahin elokuva Rautaristi (Cross of Iron, 1977) ja Andrew V. McLaglen ohjaama Läpimurto - Rautaristi II (Steiner - Das Eiserne Kreuz, 2, 1979).
Frederick Holman
Frederick ("Fred") Holman (maaliskuu 1885 Dawlish, Devon – 23. tammikuuta 1913 Exeter, Devon) oli brittiläinen uimari. Hän kilpaili vuoden 1908 kesäolympialaisissa Lontoossa ja voitti siellä kultaa 200 metrin rintauinnissa maailmanennätysajalla 3.09,2. Hän kuoli 27-vuotiaana sairastettuaan lavantautia ja keuhkokuumetta.
Holmanin Lontoon olympialaisissa uima 200 metrin rintauinnin maailmanennätys pysyi voimassa seuraavaan vuoteen, kunnes Robert Andersson onnistui rikkomaan sen.
Martin Formanack
Martin Formanack (1. joulukuuta 1866 Saksa – 1. marraskuuta 1947 Saint Louis, Missouri) oli yhdysvaltalainen soutaja. Hän kilpaili Saint Louisin Mound City Rowing Clubille. Hän sai hopeaa perämiehettömässä nelikossa vuoden 1904 kesäolympialaisissa Saint Louisissa Fred Suerigin, Charles Amanin ja Michael Begleyn kanssa.
Tehdasseurakunta
Tehdasseurakunta oli entisajan Suomessa tehtaan yhteyteen perustettu seurakunta. Sen perusti tehtaan omistaja ja hänellä oli oikeus kutsua sinne saarnaaja. Valtakirjan (lakikielessä virkavahvistuskirjan) saarnaajalle antoi tuomiokapituli, jos saarnaaja oli virkaan kelpaava. Avoimeksi jääneeseen virkaan omistajan ei ollut pakko ottaa uutta saarnaajaa (1869 voimaan tulleen kirkkolain, 30/1869, 248 pykälä). Tehdasseurakunnan suhde emäseurakuntaan oli samankaltainen kuin kappeliseurakunnan (kirkkolain 151 pykälä). Silloinen kirkkolaki nimitti tehdasseurakuntaa pruukiseurakunnaksi (151 §). Suomen viimeinen tehdasseurakunta toimi Karjaan Mustiossa vuoteen 1929 asti.
Sonera-kirja
Sonera-kirja, oikealta nimeltään Minne hävisivät Soneran rahat?, on alun perin internetissä julkaistu tuntemattomien kirjoittajien teos. Se kertoo Soneran liiketoimista ja johtamisesta vuosina 2000−2001, jolloin Soneran toimitusjohtajana toimi Kaj-Erik Relander. Tänä aikana Sonera menetti muun muassa 4,3 miljardia euroa Saksan ja Italian UMTS-lupiin.
Kirjassa esitettiin osittain kiistanalaisia väitteitä Sonerassa tapahtuneista laittomuuksista ja hallituksen sekä poliitikkojen salatusta osuudesta tapahtumiin. Lukuisista paljastuksista todeksi on osoittautunut ainakin teletunnistetietojen väärinkäyttö, josta on tuomittu hovioikeudessa useita Soneran entisiä työntekijöitä mukaan lukien Kaj-Erik Relander ja viestintäjohtaja Jari Jaakkola. Yhtään kirjassa esitettyä paljastusta ei ole osoitettu perättömäksi – toisaalta moni väitteistä on sen luonteinen, että niiden kumoaminen on mahdotonta. Kirjan julkaisu oli kuitenkin yksi merkittävä syy siihen, että Soneran asioita ryhdyttiin perinpohjaisesti tutkimaan.
Kustannusyhtiö Art House julkaisi teoksen vuonna 2003 Miten hävisivät Soneran miljardit -nimisenä kirjana, jonka kirjoittajaksi ilmoitettiin nimimerkki Pekka Peloton. Vuonna 2007 Helsingin kihlakunnansyyttäjä Harri Ilander nosti Relanderin pyynnöstä kirjan kirjoittajaksi epäiltyä, Sonerassa konsulttina toiminutta Timo-Pekka Silénia vastaan kunnianloukkaussyytteen.
Silén kiisti epäilyt ja Helsingin käräjäoikeus vapautti hänet syytteistä. Syytteen menestymisen kannalta tärkeimpänä pidettiin Silénin ja kustantajan välistä kirjeenvaihtoa, jonka käytön kunnianloukkausjutun käsittelyssä käräjäoikeus ja korkein oikeus asettivat hyödyntämiskieltoon. KKO:n kiellon jälkeen syyttäjä ja asianomistajana ollut Relander päättivät luopua vaateistaan marraskuussa 2009.
Sonera-kirjan leviäminen internetissä
Sonera-kirja julkaistiin alun perin kesäkuussa 2002 Freeserve-nimisellä anonyymipalvelimella. Ilta-Sanomissa julkaistiin kirjasta pikku-uutinen, jossa mainittiin nettikirjan osoite. Lehtijuttua seuraavana päivänä nimimerkki Peloton kopioi koko kirjan Arvopaperi.fi:n keskustelufoorumille. Tämän jälkeen kirja alkoi levitä nopeasti muille keskustelupalstoille sekä sähköpostitse. Arvopaperi.fi:n ylläpidon poistoyritykset eivät tuottaneet tulosta, sillä kirjaa kopioitiin foorumille yhä uudelleen. Sonera yritti poistattaa kirjan lukuisilta internetsivuilta, jolloin se sai lisää mediahuomiota. Digitoday julkaisi aiheesta pitkän uutisen ja kirjan leviäminen kiihtyi entisestään. Helsingin Sanomat arvioi elokuussa 2002, että kirjaan oli siihen mennessä tutustunut www-sivuilta, keskusteluryhmistä ja kädestä käteen kiertäviltä printtikopioilta arviolta 70 000–100 000 ihmistä.
Helsingin Sanomat uutisoi vuonna 2015, että hakukoneyhtiö Googlelle on lähetetty pyyntö, että suomenkielisen Wikipedian sivu "Sonera-kirja" poistettaisiin Googlen hakutuloksista. Verkkoversiosta kirjoituksesta oli tarjolla myös englanninkielinen versio Where did Sonera loose it´s money?
Kirjoittajan etsintä
Arvopaperi.fi tarjosi 1 000 euron vihjepalkkion kirjailijan paljastamisesta. ArtHouse julkaisi kirjasta osittain sensuroidun pokkariversion, jossa kirjoittaja esiintyi nimimerkillä Pekka Peloton. Keskusrikospoliisi kuulusteli ArtHousen toimitusjohtaja Heikki Haavikkoa todistajana saadakseen selville kirjan kirjoittajan, mutta Haavikko vetosi kustantajan lähdesuojaan ja kieltäytyi vastaamasta kirjoittajaa koskeviin kysymyksiin. KRP yritti tuomioistuimen päätöksellä velvoittaa Haavikon vastaamaan kirjan kirjoittajaa koskeviin kysymyksiin. Korkein oikeus käsitteli asiaa ja ratkaisussaan se ei velvoittanut Haavikkoa vastaamaan esitutkinnassa kirjan kirjoittajaa koskeviin kysymyksiin.
Kunnianloukkaussyyte
Kirjassa esitetyistä väittämistä todeksi on osoittautunut teletunnistetietojen väärinkäyttö, josta on tuomittu hovioikeudessa useita Soneran entisiä työntekijöitä, mukaan lukien Kaj-Erik Relander. Teletunnistetietojen väärinkäytöksien oikeudenkäynnissä Relanderin puolustusasianajaja Jussi Savonen sanoi, että keskusrikospoliisin mukaan kirjan kirjoittaja on Soneran teknologiajohtamisyksikössä vuonna 2000 työskennellyt konsultti Timo-Pekka Silén.
Käräjäoikeuden määräyksen mukaan syyttäjä ei saanut käyttää oikeuskäsittelyssä todistusaineistona kahta lähdesuojaa nauttivaa kirjettä. Avaintodisteina pidettyjen "Sonera-kirjeiden" epäillään antavan tietoa kirjan kirjoittajasta. Ne ovat painetun Sonera-kirjan kustantajan kirjeitä, joiden perusteella Siléniä alettiin epäillä kirjan internet-version kirjoittajaksi.
Silén kiisti syytteen. Hän myönsi vain kommentoineensa painettua kirjaa ja käskeneensä sen kustantajaa poistamaan kirjasta muun muassa väitteet Relanderin taloudellisista väärinkäytöksistä. Silénillä ei oman kertomansa mukaan ole ollut edes mahdollisuutta saada Sonera-kirjan paljastamista asioista tietoja konsulttina toimiessaan.
Syyttäjä väitti, että Silénillä olisi ollut kaunaa Soneraa ja etenkin Relanderia kohtaan, mikä olisi motivoinut hänet kirjoittamaan Sonera-kirjan. Silén kiisti myös tämän. Hänen puolustuksensa vetosi muun muassa suomen kielen tohtorilla teettämäänsä kielivertailuun, jossa todettiin Sonera-kirjan ja Silénin kirjoitusten muodon ja tyylin poikkeavan toisistaan. Helsingin käräjäoikeus hylkäsi Siléniä vastaan nostetut syytteet 4. toukokuuta 2007.
Syyttäjä lopetti syytteen ajamisen marraskuussa 2009. Syyttäjän päätöksen taustalla on korkeimman oikeuden päätös KKO 2009:88, jonka mukaan syyttäjä ei saa käyttää todisteena kahta lähdesuojan alaista kirjettä. Syyttäjä katsoi, ettei ilman kirjeitä ole todisteita Siléniä vastaan. Myös jutun asianomistaja Soneran entinen toimitusjohtaja Kaj-Erik Relander oli valmis lopettamaan asian käsittelyn.
Helsingin hovioikeus päätti 11. huhtikuuta 2010 antamassaan ratkaisussa, että käräjäoikeuden tuomio jää voimaan, koska sekä jutun syyttäjä että asianomistaja lopettivat jutun ajamisen hovioikeudessa.
Ystävänpäiväkortti
Ystävänpäiväkortti on postikortti, joka lähetetään ystävälle ystävänpäivänä. Niiden historia ulottuu 1400-luvulle asti. Ystävänpäiväkorit olivat aluksi suosittuja erityisesti Englannissa, jossa sijaitsevassa British Museumissa historian tiettävästi ensimmäinen ystävänpäiväkortti on näytteillä. 1800-luvulla ystävänpäiväkortteja alettiin valmistaa tehtaissa ja vuosisadan lopussa niitä valmistettiin pääasiassa koneiden avulla. Vuonna 1850 yhdysvaltalainen taiteilija Esther Howland alkoi markkinoida ystävänpäiväkortteja myös Yhdysvaltoihin. 1900-luvulla yhdysvaltalainen postikorttiyhtiö Norcross alkoi yhtenä ensimmäisistä yrityksistä valmistaa ystävänpäiväkortteja. Kaikki vuoden juhlapyhät mukaan lukien yhdysvaltalaiset lähettävät eniten postikortteja toisilleen juuri ystävänpäivänä.
Toppilan Mallasjuomatehdas
thumb|270px|Panimon rakennuksia Oulun Toppilassa. thumb|270px|Tehdasalueen huvilan ulkoasu on vuodelta 1881. thumb|270px|Toppilan asema ja takana oleva mallasjuomatehdas. Kuva lienee 1950-luvulta. Oy Toppilan Mallasjuomatehdas Ab on oululainen panimo, jonka lahtelainen Oy Mallasjuoma Ab osti vuonna 1967. Mallasjuoma lopetti oluen panon Toppilassa vuonna 1979.
Toppilan Mallasjuomatehtaan voidaan katsoa perustetun jo vuonna 1862, kun Isak Wilhelm Fellman perusti Toppilansalmen Oluttehtaan Oulun kauppaseuran maille. Tehdas aloitti oluen ja sahdin valmistuksella ja kolme vuotta tämän jälkeen yritys sai oikeuden valmistaa myös portteria. Nälkävuonna 1867 panimo ajautui vararikkoon. Sen osti seuraavana vuonna J. W. Snellman G:son. Panimo oli jonkin aikaa oululaisen Snellman-suvun hallinnassa, mutta myytiin Isak Åströmille vuonna 1885. Vuonna 1919 panimo fuusioitiin Mustasalmen oluttehtaan kanssa ja fuusiossa syntyneen yrityksen nimeksi annettiin Oy Toppilan Mallasjuomatehdas Ab.
Panimon rakennukset
Tehdasalueella Länsi-Toppilassa on säilynyt rakennuksia panimon koko historian ajalta. Vanhin varsinainen panimorakennus on 1864 rakennettu panimon viljavarasto, jossa nykyisin toimii Allin Matala-niminen kokous- ja juhlaravintola. Rakennuksen yhteydessä on punatiilinen tehdasrakennus noin vuodelta 1889. Rakennukset ovat toimineet mallastamona ja varastona.
Toinen tiilirakennus alueella on vuonna 1900 valmistunut lämpökeskus ja sen taakse vuonna 1940 rakennettu höyrykeskus. Molempiin rakennuksiin liittyy tiilimuurattu piippu.
Tiilirakennusten väliin on valmistunut vuonna 1968 keittämö- ja pullottamorakennus. Myös viimeisimmät (vuonna 1979 suljetut) oluen keittolaitteistot olivat vielä 2000-luvulle tultaessa jäljellä kokonaisina keittämössä ja lähes käyttökunnossa (laitteisiin tulee mm. sähkö). 2010-luvun ajalla Toppilansalmeen rakennettiin kymmenittäin asumisrakennuksia, joka kohotti väestöä alueella tuhansilla. alueen rakennuksen yhteydessä purkutöitäkin tehtiin, ja nykyään vain osa Allin Matalan yhteydessä olevasta punaisesta tiilirakennuksesta on jäljellä, ja on varsin huonossa kunnossa. Rakennus edustaa tyylikästä 1960-luvun elementtirakentamista lasitiilisine ikkunoineen.
Alueen pohjoisosassa on vuonna 1980 valmistuneet aluetta hallitsevat varastorakennukset. Rakennuksissa on Mallasjuoman myöhemmin ostaneella Hartwallilla jakeluvarasto.
Huvilarakennus
Panimon konttorina toiminut huvila on alueen rakennuksista vanhin. Se on myös vanhin koko Toppilansalmen ja Hietasaaren alueen huvilarakennuksista. Huvilan rakennutti Henrik Tornberg vuonna 1856. Huvila sai nykyisen uusrenessanssityylisen ulkoasunsa näköalatorneineen vuonna 1881, jolloin Johan Georg Snellman rakennutti ja sisusti huvilan uudelleen. Huvila myytiin panimon ohella Isak Åströmille. Åströmin aikana huvilaan rakennettiin rakennusmestari W. Linderoosin piirustusten mukaan suuri avoin veranta ja verannan päälle parveke. Veranta on sittemmin lasitettu 1960-luvulla.
Michael Begley
Michael Begley on:
Jack Bruce
John Symon Asher ”Jack” Bruce (14. toukokuuta 1943 Bishopbriggs, Skotlanti, Yhdistynyt kuningaskunta – 25. lokakuuta 2014 Suffolk, Englanti, Yhdistynyt kuningaskunta ) oli skotlantilainen rock- ja jazzmuusikko, jota pidetään yhtenä merkittävimmistä bassokitaran soittajista. Bruce oli myös laulaja ja sellisti.
Ura yhtyeissä ja nousu maailmanmaineeseen
Bruce nousi maineeseen Graham Bond Organization -nimisen yhtyeen jäsenenä 1960-luvun puolivälissä. Riitaannuttuaan yhtyeen rumpalin Ginger Bakerin kanssa hän Bruce soitti lyhyen aikaa John Mayall's Bluesbreakers - kokoonpanossa, josta hän siirtyi Manfred Mann -yhtyeeseen, jossa hän soitti singlellä "Pretty Flamingo".
Baker ja Bruce sopivat riitansa 1966 perustaakseen Creamin yhdessä kitaristi Eric Claptonin kanssa, johon Bruce tutustui Mayallin yhtyeessä. Yhtyeen nimi viittasi näiden kolmen virtuoosimaisen soittajan asemaan brittimuusikoiden ”kermana”.
Bruce toimi yhtyeen ensisijaisena laulajana ja sävelsi sen tärkeimpiä kappaleita, kuten ”I Feel Free”, ”White Room”, ”SWLABR” ja Claptonin kanssa ”Sunshine of Your Love”. Kappaleiden sanoitukset tehtiin yhdessä runoilija Peter Brownin kanssa.
Cream saavutti sekä arvostelumenestystä että suuren yleisönsuosion. Brucen ja Ginger Bakerin välit kuitenkin kiristyivät pian uudestaan, ja yhtye lopetti toimintansa jo vuonna 1968.
Sooloura ja myöhempiä kokoonpanoja
Bruce jatkoi uraansa julkaisten sooloalbumin Songs for a Tailor (1969). Levy menestyi, ja sen kappaleesta ”Theme for an Imaginary Western” tuli rock-klassikko varsinkin Mountain-yhtyeen versiona. Sooloalbumin jälkeen Bruce lähti kiertueelle rumpali Mitch Mitchellin (The Jimi Hendrix Experiencen jäsen) ja kitaristi Larry Coryellin kanssa. Tämän jälkeen Bruce soitti kaksi albumia julkaisseessa Lifetime-fuusioyhtyeessä, johon kuului myös kitaristi John McLaughlin.
Mountainin kitaristi Leslie West ja rumpali Corky Laing työskentelivät 1970-luvun alussa yhdessä Brucen kanssa kokoonpanossa West, Bruce and Laing, joka julkaisi kaksi studioalbumia ja yhden konserttitaltioinnin. Bruce julkaisi myös useita uusia sooloalbumeita, minkä lisäksi hän soitti Lou Reedin klassikkoalbumilla Berlin (1973).
1980-luvun alussa Bruce teki kitaristi Robin Trowerin kanssa kohtalaisesti menestyneet albumit BLT (1981) ja Truce (1981). Tämän jälkeen hän julkaisi myönteiset arvostelut saaneet sooloalbumit Automatic (1983) ja A Question of Time (1989). Vuonna 1993 Bruce esiintyi Cream-rumpali Ginger Bakerin ja kitaristi Gary Mooren kanssa 50-vuotisjuhlakonsertissaan, joka julkaistiin nimellä Cities of the Heart. Tämän jälkeen Bruce, Baker ja Moore muodostivat Bruce-Baker-Moore-yhtyeen, jonka ainoaksi jäänyt albumi Around the Next Dream (1994) nousi Britannian albumilistalla 9. sijalle. Tämän jälkeen Bruce palasi soolouralle.
Bruce kuoli kotonaan Suffolkissa 71-vuotiaana 25. lokakuuta 2014.
Antonio Cesaro
pienoiskuva|Antonio Cesaro vuonna 2016. Claudio Castagnoli (s. 27. joulukuuta 1980) on sveitsiläinen showpainija, joka tunnetaan paremmin kehänimellään Cesaro (aikaisemmin Antonio Cesaro). Ennen WWE läpimurtoaan hän on esiintynyt muun muassa amerikkalaisissa Ring of Honor ja Combat Zone Wrestling promootioissa. Lokakuuhun 2015 mennessä Cesaro on voittanut WWE tag team-mestaruuden kerran ja WWE United States-mestaruuden kerran.
Cesaro voitti kautta aikain ensimmäisen Andre the Giant memorial battle royalin WrestleMania XXX -tapahtumassa.
Aremonia agrimonoides
Aremonia agrimonoides on ruusukasvien heimoon ja Rosoideae-alaheimoon kuuluvan suvun Aremonia ainoa laji. Aremonia agrimonoides on hemikryptofyytti.
Ulkonäkö ja koko
Kasvi kukkii toukokuusta kesäkuuhun. 3–5 kaksineuvoista, säteittäissymmetristä, viisiteräistä kukkaa ovat yhdessä tiheissä terttumaisissa kukinnoissa. Viisi vapaata, keltaista terälehteä ovat soikeita; niiden pituus on 3–4 millimetriä. Kasvilla on kaksi kukkapohjukseen sulkeutunutta sikiäintä. Kukasta kehittyvä hedelmä sisältää yhden, harvemmin kaksi siementä. Kypsät hedelmät ovat sulkeutuneet kovan sisäverhiön sisälle. Kypsät hedelmät ovat vain puoliksi uritettuja, ja niissä on takertuvia piikkejä.
Kromosomiluku on 2n = 42.
Levinneisyys
Aremonia agrimonoidesin levinneisyysalue ulottuu Etelä- ja Keski-Euroopasta (mm. Lounais-Saksasta ja Sisiliasta) itään Anatoliaan asti. Lajin päälevinneisyysalue on Etelä- ja Kaakkois-Euroopassa; laji onkin tyypillisesti itäisen Välimeren alueen kasvilaji. Keski-Euroopassa laji kasvaa harvinaisena Alppien etelärinteillä, mutta paikallisesti sitä voi löytää muualtakin, kuten Baijerin Planeggistä, Reinin varrelta Dangstettenistä sekä Baselin läheltä.
Laji on merkitty Saksassa vuonna 1996 uhanalaisten kasvilajien punaiseen luetteloon luokkaan 3 = vaarantunut.
Elinympäristö
Keski-Euroopassa laji kasvaa lehtipuuvaltaisten sekametsien valoisissa kohdissa, etenkin poluilla ja metsänreunoissa. Aremonia vaatii hieman kostean, vähintään kalkkipitoisen, mielellään runsaskalkkisen savimaan, jossa on voimakas humussekoitus tai paljas multakerros.
Alalajit
Laji jakautuu seuraaviin alalajeihin (jotka joissain lähteissä luokitellaan myös omiksi lajeikseen):
Toivo W. Salonen
Toivo Wilhelm Salonen (30. huhtikuuta 1876 Nurmijärvi – 1. elokuuta 1958 Helsinki) oli suomalainen diplomi-insinööri ja tekniikan tohtori.
Juho Nykänen (jalkapalloilija)
Juho Nykänen (s. 11. syyskuuta 1985 Kotka) on suomalainen jalkapalloilija. Hänen pelipaikkansa on laidalla tai keskikentän keskellä.
Nykänen edusti synnyinkaupunkinsa joukkuetta KooTeePeetä kausina 2003–2006 Veikkausliigassa ja kaudella 2009 Ykkösessä. Kaudet 2007–2008 hän pelasi MyPassa. Kaudeksi 2010 Nykänen siirtyi Kuopion Palloseuraan. Vuodesta 2018 lähtien Nykänen on pelannut Kaakkois-Suomen alimmalla sarjatasolla, 6-divisioonassa Popinniemen Ponnistuksessa.
Toivo W. Salonen
Salonen toimi teollisuusinsinöörinä Suomessa ja ulkomailla 1908–1918. Suomen itsenäistyttyä hän oli kauppa- ja teollisuushallituksen palveluksessa 1918–1921 ja Tampereen teknillisen opiston opettajana 1922–1926. Tämän jälkeen Salonen harjoitti yksityistä insinööritoimintaa.
Toivo Salonen oli naimisissa vuodesta 1908 Lempi Maria Olivia Juntusen kanssa.
Stefan Botev
Stefan Botev Hristov (, s. 14. helmikuuta 1968 Harmanli, Haskovo, Bulgaria) on bulgarialaissyntyinen, sittemmin Australiaan muuttanut painonnostaja ja olympiamitalisti.
Botev saavutti Bulgariaa edustaen pronssia Barcelonan 1992 olympialaisissa alle 110-kiloisten sarjassa tuloksella 417,5 kg. Hän nosti tempauksessa 190 kg ja työnnössä 227,5 kg. Atlantan 1996 olympialaisissa hän edusti Australiaa, jonne hän oli muuttanut jo vuonna 1990, ja saavutti pronssia yli 108-kiloisten sarjassa tuloksella 450 kg; hän tempaisi 200 kg ja työnsi 250 kg. Botev voitti sekä maailmanmestaruuden että Euroopan-mestaruuden alle 110-kiloisten sarjassa vuosina 1989 ja 1990. Lisäksi hän saavutti yhden MM-hopean ja kaksi MM-pronssia vuosina 1993–1995 (alle ja yli 108 kg) sekä kaksi EM-hopeaa vuosina 1987–1988 (alle 110 kg).
Now or Never
Now or Never on Backstreet Boys -poikabändistäkin tutun Nick Carterin ensimmäinen sooloalbumi, joka julkaistiin vuonna 2002. Albumi nousi heti ensimmäisellä viikollaan Billboard 200 -albumilistalla sijalla 17, myyden yli 70 000 kopiota. Albumi kuitenkin putosi viidenkymmenen parhaan joukosta toisella viikollaan, mutta myi tarpeeksi ansaitakseen kultaa RIAA:lta joulukuussa 2002.
Albumilta julkaistiin yhteensä kolme singleä, joista mikään ei päässyt Yhdysvaltojen listoille. Ensimmäinen single "Help Me" nousi sijalle 9 Canadian Singles Chart -listalla kun taas "I Got You" -kappale ei menestynyt Euroopassa lainkaan.
Villi tusina 2
Juoni
Tom Baker päättää viedä perheensä kesälomalle, mutta loma ei menekään suunnitelmien mukaan; naapurissa asuu Tomin pitkäaikainen vihamies, Jimmy Murtaugh. Tom yrittää ensin olla ystävällinen, mutta huomaa pian, että vanhat kaunat pitää kostaa. Lapset tosin tulevat toimeen Murtaughien lasten kanssa, ja Tom päättää osallistua pääsiäisenä järjestettävään kilpailuun, jossa he kilpailevat Murtaughia vastaan.
Keskusrikospoliisi
KRP on perustettu vuonna 1955. Ensimmäinen päällikkö oli Kosti Vasa. Sen henkilöstömäärä on noin 780, joista 60 %:lla on poliisikoulutus. Vaativan rikostutkinnan suorittamiseksi KRP:ssä työskentelee suuri määrä eri alojen asiantuntijoita, esimerkiksi ylemmän korkeakoulututkinnon kemian alalta suorittaneita henkilöitä rikoskemisteinä rikosteknisessä laboratoriossa
Keskusrikospoliisin edeltäjä oli sisäasiainministeriön alainen rikostutkimuskeskus, joka perustettiin vuonna 1926. Se oli virasto, joka yhdisti sormenjälkiosaston, kriminaalilaboratorion ja pienen rikostutkimusvälinevaraston toiminnot. Vuodesta 1938 alkaen rikospoliisikeskuksia perustettiin lääneihin suurten poliisipiirien yhteyteen. Rikostutkimuskeskus muutettiin Keskusrikospoliisiksi vuonna 1954.
Tehtävät
Keskusrikospoliisi tuottaa rikostorjunnan asiantuntijapalveluita poliisin eri yksiköille ja useille muille viranomaisille, esimerkiksi Tullille.
Asiantuntijapalveluista tärkeimpiä ovat:
KRP kirjasi vuonna 2005 tutkittavakseen 929 rikoslakirikosta. Tutkittavien rikosten määrän vuosittaiset vaihtelut ovat olleet 2000-luvulla suhteellisen pieniä.
Hallinto
Keskusrikospoliisissa on 9 eri yksikköä:
Chris Mueller
Chris Mueller (s. 6. maaliskuuta 1986) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-seura New York Rangersissa.
Ura
Muelleria oli varaamaton pelaaja nelivuotisen Michiganin yliopistossa pelatun uran jälkeen.
Kaudella 2010–2011 Mueller teki 27. joulukuuta 2010 vuoden mittaisen sopimuksen Nashville Predatorsin farmiseura Milwaukee Admiralsin kanssa. Päivää myöhemmin hän teki NHL-debyyttinsä Predatorsin 4–2 -tappiossa Dallas Starsia vastaan.
7. heinäkuuta 2011 Mueller jatkoi Predatorsin kanssa sopimusta vuodella.
8. heinäkuuta 2013 Mueller lähti kolmen kauden jälkeen Predatorsin organisaatiosta ja siirtyi yhden vuoden sopimuksella Dallas Starsiin. 14. lokakuuta 2013 vain yhdessä Dallasin ottelussa pelannut Mueller lähetettiin farmiin Texas Starsiin.
1. heinäkuuta 2014 Mueller siirtyi vuoden sopimuksella uransa kolmanteen NHL-joukkueeseen New York Rangersiin.
Sairaanluonakäynti
Sairaanluonakäynti oli entisajan Suomessa ja Ruotsissa seurakunnan (pitäjän) papille osoitettu kirjallinen tai suullinen pyyntö vierailla sairaan seurakuntalaisen luona. Pyynnössä sairas ilmaisi halunsa keskustella papin kanssa tai ottaa vastaan ehtoollinen. Tavallisesti pappia hakemaan järjestettiin hevoskyyti, jos sairaalla suinkin oli mahdollisuus sellaiseen. Näin pappi saatiin viipymättä sairaan luo. Pappi otti aina mukaansa tarvittavan välineistön eli ehtoollismaljan eli kalkin, ehtoollisleipälautasen eli pateenin ja pienikokoisen ehtoollisleipälippaan sekä pienen pullollisen viiniä. Nämä välineet pappi sijoitti nahkakoteloon, joka mahtui laukkuun tai taskuun.
Suomessa oli keskiajalla erityinen pitäjänhevonen, jolla pappi kyydittiin ripittämään kuolemansairasta seurakuntalaista. pienoiskuva|Matkaehtoollisvälineet. Ruotsin [[Alaluulajan kirkko.]] Suomen evankelis-luterilaisen kirkon Kirkollisten toimitusten kirjassa on edelleen järjestys sairaan luona vietettävää rukoushetkeä varten. Rukoushetken voi johtaa pappi, seurakunnan työntekijä tai seurakuntalainen. Sairaan luona käyntiin ja rukoushetkeen voidaan liittää öljyllä voitelu tai ehtoollinen, jonka vietossa seurataan omaa järjestystäː Ehtoollinen sairaan luona. Seurakunnissa on tätä varten matkaehtoollisvälineet; pieni rasia, jossa on pieni ehtolliskalkki, pateeni, pullo viiniä varten ja ehtoollisleipiä pienessä rasiassa.
Perinteisesti sairaan luona käynti on Suomessa ja Ruotsissa ollut papin tärkeä työtehtävä. Kutsu lähteä vierailemaan sairaan luona on ohittanut lähes kaikki muut tehtävät. Vain seurakunnan jumalanpalvelus ja kirkollinen toimitus ovat olleet tärkeämpiä. Jos kutsu sairaan luo on tavoittanut papin juuri ennen jumalanpalveluista tai kirkollista toimitusta, on hän hoitanut kyseisen jumalanpalveluksen ja lähtenyt heti sen jälkeen sairaan luo.
The Sound of Nightwish Reborn
The Sound of Nightwish Reborn on kokoelma-albumi Nightwishin Dark Passion Play -albumin demoversioita, jotka on äänitetty ennen Anette Olzonin valintaa uudeksi laulusolistiksi (lauluosuuksista vastaa Marco Hietala), sekä singlejen B-puolia. Albumi julkaistiin vain digitaalisessa muodossa. Levyn kappaleet oli julkaistu Suomessa jo aiemmin eri singlejen yhteydessä.
Alan Bailey
Alan Brian Bailey (27. maaliskuuta 1881 York, Englanti – 3. maaliskuuta 1961 Havanna, Kuuba) oli kanadalainen soutaja. Hän edusti Toronton Argonaut Rowing Clubia. Hän osallistui vuoden 1904 kesäolympialaisiin Saint Louisissa ja sai kahdeksikossa hopeaa.
Iisoppi
Iisoppi eli rohtoiisoppi (Hyssopus officinalis) on huulikukkaiskasveihin kuuluva monivuotinen, kukkiessaan voimakkaasti tuoksuva puolipensas. Rungon alaosa on joillakin yksilöillä puumainen. Luonnonvaraisena iisoppi kasvaa Välimeren ympäristössä ja Lähi-idässä.