cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pieni talo preerialla (televisiosarja)
Ensimmäinen kausi
Ingallseille syntyy poika, joka saa nimeksi Charles Frederick, mutta hän kuolee jo samassa jaksossa. Melissa Gilbert on sanonut kyseisen jakson olevan hänen suosikkinsa.
Toinen kausi
Mary saa silmälasit, joita aluksi häpeää, mutta oppii, että on tärkeää nähdä hyvin.
Herra Edwards ja Grace menevät lopulta naimisiin sekä adoptoivat kolme Sandersonin orpoa lasta: John Juniorin, Carlin ja Alician. Alicia sairastuu myöhemmässä jaksossa pilkkukuumeeseen, mutta paranee.
John Jr. on lapsista vanhin, runoista ja kirjallisuudesta innostunut tunteellinen poika. John pitää kovasti samanlaisesta Mary Ingallsista. John saa syntymäpäivälahjaksi Winchester-kiväärin, ja herra Edwards ottaa hänet mukaansa metsälle. John ei pysty tappamaan eläimiä ruokansa eteen tai edes vaaran uhatessa, muttei kerro sitä Edwardsille suoraan vaan kirjoittaa kirjeen. Edwards ei reagoi tähän mitenkään. Kun Isaiah haavoittuu karhun kynsissä John puhuu viimein tunteistaan ja hänelle selviää, ettei hänen kasvatti-isänsä osaa lukea.
Carl on suunnilleen Lauran ikäinen ja on hänen kaverinsa. Carl tekee välillä vahingossa tyhmyyksiä, kuten räjäyttelee ilotulitusraketteja ladossa saaden aikaan tulipalon ja irrottaa junanvaunuja lähes kohtalokkain seurauksin.
Alicia on lapsista nuorin, Carrien ystävä, ja hänellä on pieni koira, jonka nimi on Mine, suomeksi Minun tai Oma. Mine kuitenkin kuolee, ja jää epäselväksi, saako Alicia enää sen jälkeen koiraa.
Kolmas kausi
John ja Mary menevät kihloihin ja alkavat suunnitella jo omaa taloa. John saa kuitenkin stipendin Chicagon collegeen ja lähtee sinne opiskelemaan Maryn jäädessä kotikaupunkiin kirjeenvaihtokaveriksi.
Charlesin äiti kuolee ja leskeksi jäänyt isä yrittää itsemurhaa, mutta Charles ehtii estää häntä. Matkustettuaan Walnut Groveen isä saa elämänilonsa takaisin.
Edwardsit ja Ingallsit lähtevät kolmannen kauden päätösjaksossa kaupungin kuihtuessa epäonnistuneiden satojen vuoksi Dakotaan kultaa etsimään, mutta palaavat pian takaisin. Sarjassa ei näytetä enää pitkään aikaan Edwardsin perhettä. He muuttavat Illinois'n, ja Isaiahista tulee myllyn omistaja ja puunhakkuuyrityksen johtaja.
Neljäs kausi
Ingallsit saavat Edwardsien tilalle uuden ystäväperheen: Garveyt. Siihen kuuluvat isä Jonathan, äiti Alice ja poika Andrew eli tuttavallisemmin Andy. Jonathan on Charlesin ystävä, jättikokoinen, hieman yksinkertainen, mutta kiltti mies. Alice on Carolinen ystävä ja alkaa toimia kaupungissa opettajana. Andy on Lauran kaveri.
Mary ja John purkavat kihlauksensa, koska Johnilla on toinen tyttöystävä.
Charles ja Caroline saavat viimeisen biologisen lapsensa, neljännen tyttären Gracen.
Musta nyrkkeilijä Joe Kagan vaihtaa ammattinsa maanviljelijäksi ja muuttaa Walnut Groveen Harriet Olesonin kauhuksi. Kagan esiintyy sittemmin sarjassa harvakseltaan.
Kauden viimeisessä jaksossa Maryn näkö heikkenee heikkenemistään. Charles vie tyttärensä kaksi kertaa silmälääkärin tutkittavaksi, ja lääkäri määrää hänelle vahvemmat lasit, mutta se ei auta, ja lopulta Mary sokeutuu. Mary on muun perheen ohella aluksi tilanteesta erittäin masentunut, mutta tohtori Baker neuvoo, että hänet tulisi viedä opiskelemaan sokeiden oppilaitokseen, joka on Iowassa. Sinne päästyään Mary tapaa opettajansa Adam Kendallin, joka myös on sokea, ja he rakastuvat. Lopulta Mary oppii elämään sokeutensa kanssa.
Viides kausi
Rautatiehallituksen takia Ingallsit, Olesonit ja Garveyt joutuvat muuttamaan monien muiden mukana pois Walnut Grovesta. Nämä kolme perhettä päätyvät asumaan Winokaan, Pohjois-Dakotaan. Charles ja Caroline ryhtyvät pyörittämään Dakota-nimistä hotellia, mutta elämä kaupungissa ei ole ensin helppoa.
Laura tutustuu myös kadulla elävään orpoon Albertiin, joka elää kengänkiillotustöillä ja varastelemalla. Albert ystävystyy ensin Lauran ja Andyn sekä pian heidän perheidensä kanssa.
Mary taas aloittaa opettamisen Winokan sokeidenkoululla yhdessä Adamin ja koulun johtajan, herra Amesin kanssa.
Erinnäisten asioiden selvittyä Mary ja Adam menevät naimisiin. Koulun jouduttua vasaran alle se ja Hester-Sue Terhunen koulu St. Louisista muuttavat Walnut Groveen saman katon alle. Harriet Oleson joutuu jälleen oppimaan läksyn ennakkoluuloisuudesta.
Mary saa Walnut Grovessa keskenmenon ja masentuu, mutta toipuu sokeidenkoulun lasten ansiosta.
Kuudes kausi
Walnut Groveen muuttaa uusi opettaja nimeltään Eliza Jane Wilder, veljensä Almanzon kanssa.
Nellie on valmistunut koulusta ja saanut valmistumislahjaksi oman ravintolan, tavoitteenaan saada hänelle sen avulla aviomies. Ravintolaan palkataan kokiksi Caroline Ingalls, koska Nellietä ei kiinnosta vähääkään ravintolan pito.
Laura, joka on jokin aika sitten päättänyt haluavansa opettajaksi, iskee silmänsä Almanzoon, kiirehtii opintojaan ja yrittää läpäistä opettajankokeen, mutta epäonnistuu Nellien kepposen vuoksi. Myöhemmin tästä seuraa Lauran ja Nellien välienselvittely, joka huipentuu mutapainiin.
Charles ja Caroline adoptoivat Albertin virallisesti. Laura työskentelee nyt koulutehtävien parissa ahkerasti, yrittäen hurmata Almanzon, mutta Almanzo pitää Lauraa vain pikkutyttönä, koska hän on Lauraa niin paljon vanhempi. Mary saa pojan, jolle annetaan nimeksi Adam Charles Holbrook Kendall.
Sokeidenkoululla syttyy tulipalo Albertin ja hänen kaverinsa piipusta, jonka seurauksena rakennus palaa poroksi. Alice Garvey ja Adam Kendall Junior kuolevat tulipalossa jäätyään sisälle palavaan rakennukseen. Jonathan syyttää tapahtuneesta Jumalaa ja aloittaa juomisen. Hän etääntyy pojastaan, mutta Charles saa heidän elämänsä taas raiteilleen. Kyseinen jakso on jätetty Suomessa kahdella edellisellä esityskerralla kokonaan esittämättä.
Laura valmistuu opettajaksi, ja kuten odotettua, nyt Almanzo kiinnostuu hänestä. He menevät kihloihin ja alkavat suunnitella tulevaisuuttaan.
Seitsemäs kausi
Adam ja Mary ovat perustaneet Hester Suen kanssa uuden sokeidenkoulun Sleepy Eyen kaupunkiin.
Almanzolle ja Lauralle tulee riita siitä, että Charlesin mielestä Laura on liian nuori menemään heti naimisiin, ja hän vaatii heitä odottamaan kaksi vuotta. Tätä Almanzo ei sulata, vaan muuttaa Sleepy Eye'hin, jossa kuitenkin tulee katumapäälle, kun Laura tulee sinne auttamaan sokeidenkoulun kunnostamisessa. Nellie ja Percival saavat kaksoset, Benjamin ja Jenniferin. Tätä onnellista perhetapahtumaa edeltää kuitenkin isovanhempien hirvittävä riita uuden tulokkaan uskonnosta, sillä Percivalin isä Benjamin Cohen ei voi juutalaisena hyväksyä kristillisiä perinteitä. Lopulta päädytään kompromissiin.
Lopulta Laura ja Almanzo menevät naimisiin aloittaen uuden elämänsä Walnut Grovessa. Eliza Jane muuttaa pois ja antaa hänen sekä Almanzon entisen yhteisen talon Wilderin pariskunnalle. Jonathan ja Andrew Garvey muuttavat asumaan Sleepy Eyeen.
Adam saa iskun päähänsä ja hänen näkönsä palautuu. Hän opiskelee lakimieheksi ja lopettaa sokeiden opettamisen. Hän ja Mary muuttavat Walnut Groveen jättäen sokeidenkoulun Hester Suen vastuulle. James ja Cassandra Cooperin vanhemmat kuolevat vankkurionnettomuudessa. Charles ja Caroline ottavat heidät asumaan pieneen taloonsa, jossa jo ennestään asuvat Albert, Carrie ja Grace.
Kahdeksas kausi
John Junior kuolee Chicagossa traagisesti lehtireportterina. Charles matkustaa Chicagoon, jonne myös Isaiah Edwards on saapunut, hakeakseen Johnin ruumiin kotiin. Charles ja Isaiah ryhtyvät selvittämään Johnin työnantajan kanssa nuorukaisen kuolemaa, ja myöhemmin selviää kyseessä olleen murha.
Almanzo sairastuu kurkkumätään, ja koska hän lähtee liian aikaisin raskaisiin töihin maksaakseen talon velkoja, hänen vasen puolensa halvaantuu melkein kokonaan. Laura synnyttää Rosen. Pyörremyrsky tuhoaa Wilderien talon. Asuessaan evakossa Ingallseilla Charles alkaa tohtorin ohjeiden mukaisesti kuntouttaa Almanzoa ja tämä pääsee lopulta pyörätuolista. Almanzo ja Charles rakentavat entisen talon raunioille pienen mökin, johon muuttavat Rosen kanssa asumaan.
Isaiah Edwards alkaa taas juomaan ja hänen avioliittonsa Gracen kanssa päättyy eroon. Edwards muuttaa yksin Walnut Groveen ja pääsee Lauran sekä Almanzon avulla jaloilleen. Albert loukkaantuu vakavasti Isaiahin ajaessa hevosvaljakolla humalassa. Albert tervehtyy ja Edwards onnistuu pääsemään viinasta eroon lopullisesti.
Kahdeksannen kauden viimeinen jakso on erittäin uskonnollinen. Siinä James vaipuu koomaan, mutta kokee Charlesin ansiosta Jumalalta tulevan ihmeparantumisen.
Esitys Suomessa ja DVD-julkaisut
Suomessa sarja on esitetty televisiossa tähän mennessä kolmesti, ensimmäisen kerran syksystä 1976 alkaen ja toisen kerran vuoden 1991 alkupuolelta lähtien. Sarjan toinen uusintakierros alkoi Yle TV2:lla tammikuussa 2008 ja päättyi marraskuussa 2009. Toisella uusintakierroksella joitakin jaksoja jätettiin esittämättä esimerkiksi poikkeuksellisen rankan teeman vuoksi. Niitä pidettiin sisällöltään joko väkivaltaisina tai herkkiin katsojiin muuten liian voimakkaasti vetoavina. Kolme aiemmin mainittua jäähyväiselokuvaa esitettiin joulun aikaan 2009. Sarjan kolmas uusintakierros alkoi YLE TV2:lla heinäkuussa 2010 ja päättyi toukokuussa 2011. Sarjan neljäs uusintakierros alkoi Yle TV2:lla ja Yle Areenassa toukokuussa 2020, jolloin esitetään alkajaisiksi Suomessa aiemmin esittämätön "Pitkä matka kotiin" -niminen pilottijakso.
Suomessa DVD-julkaisujen ikäraja oli aluksi 18 vuotta, koska levittäjä halusi välttää silloin voimassa ollutta tarkastusmaksua.
Pisavaaran luonnonpuisto
Pisavaaran luonnonpuisto on eräs Suomen luonnonpuistoista ja yksi Euroopan tiukimmin suojelluista luonnonsuojelualueista. Luonnonpuisto on perustettu vuonna 1938 ja on kooltaan noin 5 000 hehtaaria. Puisto sijaitsee Rovaniemen ja Tervolan kuntien alueella.
Kaikki liikkuminen Pisavaaran luonnonpuistossa ilman kirjallista lupaa on kielletty. Samoin kiellettyä on ajoneuvojen käyttö ja ilma-aluksilla laskeutuminen. Poronhoitoon liittyvä toiminta on sallittua vain erillisluvalla. Myöskään puiston ulkopuolella ammutun, mutta sinne paenneen riistaeläimen noutaminen ei ole sallittua ilman erillistä lupaa.
Pisavaaran luonto
Alueen kallioperä on pääasiassa prekambrikautista kvartsiittia. Osa vaaran lakialueesta on ollut jääkauden jälkeen jatkuvasti merenpinnan yläpuolella ja nämä moreenipohjaiset kalottialueet ovat kasvavat ns. lakikuusikkoa. Pisavaarassa niin kutsuttu ylin ranta sijaitsee nykyisin noin 215 metrin korkeudella merenpinnasta ja on syntynyt noin 9 000 vuotta sitten Ancylusjärvi-vaiheen aikana. Tuolloin Pisavaaraan kuuluva Kuusilaki sekä jonkin matkan päässä sijaitseva Vammavaara muodostivat korkeat ulkosaaret muutaman muun Pisavaaran huipun ollessa luotoja. Alempana, etenkin vaaran lounaisosassa on yhteensä noin kuuden neliökilometrin laajuudelta epäyhtenäisiä kivi- ja lohkarepeltoja, jotka ovat jäänteitä muinaisista merenrannoista. Alueen alimmat rannat ovat syntyneet Litorina-vaiheessa noin 7000 vuotta sitten. Alueen laajat, aallokkojen huuhtomat avokalliot sekä muinaiset rantakivikot ovat kasvillisuudeltaan erittäin karuja mutta maisemallisesti näyttäviä.
Pisavaaran luonto on ainutlaatuista ja Peräpohjolan alueelle poikkeuksellisen erämaista. Alue on enimmäkseen kuusi- tai mäntyvaltaista kangasmetsää, mutta alueella on myös pieniä lehtoja, soita, myrskytuhoja, ja sekä tuoreita että muinaisia metsäpaloalueita. Suojelualueen reunoilla on laajempia soita. Lahopuuta ja kelottuneita runkoja on maastossa runsaasti. Pisavaaran luonnonpuistosta annetun lain mukaan alue "on perustettu edustavien Etelä-Lapin vaara-alueen metsien ja niiden eliöstön säilyttämiseksi ensisijaisesti tieteellistä tutkimusta varten". Valtavat männyt ja kelohongat voivat olla usean kuutiometrin kokoisia. Puroja virtaa alas puuttomilta kivirakoilta. Alueelta on löydetty harvinaisia sieniä ja hyönteisiä, esimerkiksi kätkökäävän (Inonotopsis subiculosa) ainoa löytö Suomesta. Kääpälajistoltaan Pisavaara oli vuonna 2005 Suomen monipuolisin, sillä alueelta tavattiin 125 lajia, mikä on yli puolet Suomen kääpälajistosta. Mukana on useita uhanalaisia ja jopa maailmanlaajuisesti harvinaisia lajeja. Vanhoissa metsissä viihtyvä lintulajisto on Pisavaarassa runsaampi kuin muualla lähikunnissa.
Alueella tavattaviin, Euroopan unionin luontodirektiivin II liitteessä mainittuihin lajeihin kuuluvat ainakin saukko, kirjojokikorento, lahokapo, lapinleinikki sekä lettorikko.
Mark Williams (snookerpelaaja)
Mark James Williams (s. 21. maaliskuuta 1975) on walesilainen snooker-ammattilainen. Hän on saanut ammattilaispiireissä lempinimen The Welsh Potting Machine hyvien pussitustaitojensa ansiosta. Williams on voittanut snookerin maailmanmestaruuden kolmesti vuosina 2000, 2003 ja 2018 sekä tehnyt 587 yli sadan pisteen ylittävää lyöntisarjaa, joista kaksi ovat 147 pisteen maksimibreikkejä. Williamsin valmentajana on toiminut vuoden 1979 maailmanmestari Terry Griffiths, joka on valmentanut viime aikoina myös Marco Fu'ta. Williams on yksi neljästä ammattilaispelaajasta, jotka ovat samalla kaudella onnistuneet voittamaan maailmanmestaruuden, UK Championshipin sekä Mastersin.
Mark Williamsin nimi kirjoitetaan joissakin yhteyksissä myös Mark J. Williams, koska 1990-luvulla pelasi toinen samanniminen pelaaja.
Ura
Vasenkätinen Mark Williams aloitti urheilu-uransa amatöörinyrkkeilijänä, mutta luopui tästä snookerin vuoksi. Ammattilaispelaajan uran Williams aloitti vuonna 1992 ja ensimmäinen ranking-turnausvoitto tuli vuoden 1996 Welsh Open-turnauksessa, jonka finaalissa hän kaatoi 1990-lukua hallinneen Stephen Hendryn. Samana vuonna, mutta seuraavalla kaudella (1996–1997) avausturnauksessa Williams saavutti nopeasti jo toisen ranking-turnausvoittonsa Grand Prix-turnauksessa. Samalla kaudella hän voitti myös British Open-turnauksen.
Turnausvoittaja ja MM-finalisti
Kaudella 1998/1999 Williams jatkoi vakuuttavaa peliä ja saavutti ensimmäisen arvostetun Benson & Hedges Masters-kutsuturnauksen voittonsa ja raivasi maailmanmestaruuskisoissa tiensä finaaliin, jossa kuitenkin Stephen Hendry saavutti seitsemännen mestaruutensa. Tämä on lajin ennätys.
Maailmanmestari ja UK Championship-voittaja
Kausi 1999/2000 oli Williamsin todellinen läpimurtokausi, sillä hän voitti sekä UK Championship-turnauksen että maailmanmestaruuden ollen toista kertaa peräkkäisenä vuonna finaalissa. Näiden lisäksi hän saavutti kauden aikana myös Thailand Masters-turnauksen voiton sekä kolme muuta finaalipaikkaa. Kaudelle 2000/2001 Williams nosti itsensä ensimmäistä kertaa ranking-listalla maailman ykköspelaajaksi.
Ykköspelaaja
Kausi 2001/2002 ei sujunut sekään huonosti, mutta kauden päätteeksi Williams menetti ykköspelaajan paikkansa Ronnie O'Sullivanille jääden listalla sijalle 2.
Maailmanmestari ja UK Championship- sekä Masters-voittaja samalla kaudella
Toinen erittäin vahva kausi Williamsilla oli 2002/2003, jonka aikana hän saavutti neljäntenä (aikaisemmin Davis, Hendry ja Higgins) pelaajana historiassa sekä UK Championship-, Masters- että maailmanmestaruusturnauksen voiton. Kauden päätteeksi Williams otti takaisin O'Sullivanille menettämänsä ykköspelaajan aseman ranking-listalla.
Vaikka kausi 2003/2004 ei ollut edeltäjäänsä verrattuna läheskään yhtä vakuuttava, oli Williams kuitenkin kauden päätteeksi ranking-listalla sijalla 2.
MM-kisojen 147 suorittanut pelaaja
Kaudella 2005/2006 Williams saavutti muutaman vuoden tauon jälkeen ranking-turnausvoiton Star Dragon Woods Villa China Open-turnauksessa Pekingissä. Kauden aikana hän keräsi sen verran pisteitä, että kykeni nousemaan yhden sijoituksen ranking-listalla nousten sijalle 8 kauden päätteeksi.
Kausi 2006/2007 ei sujunut Williamsilta ja hän pelasi uransa huonoimman kauden pysyen kuitenkin 16 parhaan joukossa ranking-listalla kauden päätteeksi. Williams kuitenkin kertoi maailmanmestaruuskisojen alla harjoittelevansa ahkerasti ja toivoi, että peli taas löytyisi.
Kausi 2007/2008 alkoi samoissa merkeissä mollivoittoisesti ja Williams putosi alkukaudella Provisional ranking-listalla merkittävästi. UK Championship-turnauksen puolivälieräpaikka kuitenkin antoi toiveita paremmasta vuodelle 2008. Williamsin esiintyminen Welsh Open-turnauksessa: pääsy 16 parhaan joukkoon ja kaksi yli sadan pisteen lyöntisarjaa lupasivat myös parempaa peliä hänen osaltaan. Williams vihjaili mahdollisesti lopettavansa uransa, mikäli ei kauden 2007/2008 lopussa olisi saavuttanut paikkaansa 32 parhaan joukossa ranking-listalla. Maailmanmestaruusturnauksessakin Williams esitti hyviä otteita tippuen kuitenkin 16 parhaan joukossa, mutta hän pelasi toisen kierroksen ottelun Ronnie O'Sullivania vastaan, joka teki samassa ottelussa maailmanennätyksen tehden jo yhdeksännen kerran maksimibreikin viimeiseksi jääneeseen erään. Loppukauden hyvien esitysten jälkeen Williams pysyi ranking-listalla 32 parhaan joukossa.
Williams aloitti kauden 2008/2009 huomattavasti positiivisemmin kuin kaksi aikaisempaa kautta. Northern Ireland Trophy-avausturnauksessa Williams eteni 16 parhaan joukkoon, ja Shanghai Masters-turnauksessa jopa puolivälieräotteluun, jossa kuitenkin Ronnie O'Sullivan osoittautui paremmaksi lukemin 5-3. Ottelu oli hyvätasoinen, sillä siinä ei alle 50 pisteen lyöntisarjoja juurikaan esiintynyt. ''Maplin UK Championship sujui Williamsilta mallikkaasti, vaikka tiukka neljännesfinaaliottelu menikin Ali Carterille erin 8-9. Vaikka turnausvoittoja ei vieläkään lisää tullut, oli Williamsin kausi kokonaisuudessaan hyvä, sillä hän '''palasi lajin eliittiin 16. parhaan joukkoon''' kaudeksi 2009/2010.
Kauden 2009/2010 alkupuoliskolla Williams eteni semifinaaliin Grand Prix-turnauksessa ja UK Championship päättyi 16. parhaan joukkoon. Keväällä kotiturnauksessaan Welsh openissa Williams eteni jälleen semifinaaliin jättäen kotiyleisön edessä finaalipaikan Stephen Maguirelle. Suomen vierailun jälkeen Sanyuan Foods China Open oli pitkästä aikaa turnaus, joka tuotti Williamsille turnausvoittomenestystä. Tämä oli jo kolmas China Open-voitto Williamsille. Finaalissa kaatui Ding Junhui erin 10-6. Voitto oli uran 17:s ja edellisestä oli kulunut jo neljä vuotta. Arpaonni maailmanmestaruuskisakaaviossa ei ollut paras mahdollinen, sillä jo toisella kierroksella Williams otti yhteen Ronnie O'Sullivanin kanssa. Ottelu päättyi tasaisen väännön jälkeen Williamsin pettymykseksi 10-13.
Kauden 2010/2011 alkupuoliskolla Williams jatkoi keväällä löytämäänsä vahvaa virettä ja voitti pienturnauksen Star Xing Pai Players Tour Championship 1, joka on osa turnaussarjaa Players Tour Championship. Syyskauden aikana Williams teki myös uransa toisen maksimibreikin samaisen pienturnaussarjan Euro Players Tour Championship 3 -osakilpailussa. Tämän lisäksi Williams oli todellä lähellä UK Championship-voittoa, mutta vahvan paluun tehnyt John Higgins nousi 6-9 -tappioasemasta 10-9 voittoon klassikkofinaalissa. Kevään ensimmäisessä ranking-turnauksessa German Mastersissa Williams eteni toisen kerran peräkkäin ranking-turnauksen finaaliin ja tällä kertaa hän ei päästänyt voittoa käsistään, vaikka vastustaja Mark Selby tasoittikin vielä tilanteeksi 7-7 oltuaan 4-7-tappiolla
Pelityyli
Vasenkätinen Williams tunnetaan pelaajana nokkeluudestaan ja rennosta asenteestaan snookeria kohtaan. Williams vierastaa restin (apuväline) käyttöä ja usein pelaa vaikeastakin tilanteesta mieluummin hankalasta asennosta kuin apuvälineiden avulla. Williams tuli tunnetuksi hyvistä pitkistä pussituksistaan ja sai lempinimen The Welsh Potting Machine. Hän on saavuttanut turnaustasolla yli 460 sadan pisteen ylittävää lyöntisarjaa.
Vieraillut Suomessa
Mark Williams vieraili Suomessa helmikuun puolivälissä vuonna 2010, jolloin hän osallistui monen muun ammattilaispelaajan kanssa ProAm-turnaukseen Finnish Snooker Challenge, joka järjestettiin Turussa biljardisalilla Sports Club Turku. Tapahtuman järjesti klubin omistaja Jyri Virtanen, joka itsekin osallistui päätapahtumaan. Williams voitti tämän toistaiseksi Suomen kovatasoisimman turnauksen finaalissa suomalaisen Robin Hullin erin 6-1. Turnaukseen osallistuivat myös ammattilaispelaajat Ryan Day, Ken Doherty, Matthew Stevens, Joe Perry sekä Alfie Burden. Tähän turnaukseen osallistui muitakin ulkomaalaispelaajia, kuten ammattilaisuraltaan eläkkeelle jäänyt Darren Morgan sekä tuore Euroopan mestari David Hogan. Williams pelasi perjantai-illan ensimmäiset ottelunsa verryttelyhousuihin ja t-paitaan pukeutuneena, sillä hänen matkatavaransa eivät löytyneet lentokentällä ajoissa ja ne toimitettiin pelipaikalle vasta myöhemmin. Poikkeavan peliasunsa lisäksi Williams viihdytti Turkuun kokoontunutta yleisöä muutamalla upealla yli sadan pisteen lyöntisarjalla.
Oullins
thumb|250px|Sain Martinin kirkko Oullinsissa Oullins on kunta Rhônen departementissa Rhône-Alpesin hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 25 183 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Oullinsin pinta-ala on neljä neliökilometriä. Oullins kuuluu Lyonin suurkaupunkialueeseen Communauté urbaine de Lyon.
Polemarkki
Polemarkki (, ”johtaja sodassa”) oli antiikin Ateenassa sota-asioiden arkontti. Virka oli klassisella kaudella pitkälti muodollinen, ja siihen kuului pääasiassa kunniatehtäviä sekä uskonnollisia ja oikeudenkäyttöön liittyneitä tehtäviä. Polemarkki oli yksi Ateenan kolmesta pääarkontista eponyymin arkontin ja kuningasarkontin ohella ja näiden jälkeen arkonttien hierarkiassa kolmantena.
Historia
Polemarkin virka perustettiin niin kutsuttujen pimeiden vuosisatojen aikana, jolloin Ateenan kuninkaan virka jaettiin kolmelle arkontille. Ateenalaisen perinteen mukaan tämä tapahtui kaupungin viimeisen kuninkaan Kodroksen kuoltua vuonna 1068 eaa. Varmuudella virka oli olemassa viimeistään arkaaisen kauden alkupuolella 700-luvun eaa. lopulla. Polemarkit, samoin kuin muut arkontit, valittiin alun perin eupatridien eli ylimystösukujen keskuudessa äänestämällä.
Vuonna 752 eaa. polemarkkien samoin kuin muiden arkonttien virkakauden pituus rajattiin kymmeneen vuoteen ja vuonna 683/682 eaa. yhteen vuoteen. Solonin lakien myötä noin vuonna 594 eaa. heidät alettiin valita arpomalla fylejen valitsemista ehdokkaista, jotka kuuluivat kahteen ylimpään pentakosiomedimnoi-luokkaan. Kleistheneen uudistuksista lähtien, toisin sanoen demokratian kaudella, polemarkit ja muut arkontit valittiin ekklesiassa eli kansankokouksessa arpomalla. Noin vuodesta 479 eaa. lähtien virka oli avoin toiseksi ylimmälle hippeis-luokalle ja vuodesta 457 eaa. lähtien kolmanneksi ylimmälle zeugitai-luokalle.
Tehtävät
Polemarkki peri Ateenan kuninkaalla aiemmin olleet sotaan liittyneet tehtävät ja oikeudet. Polemarkki toimi alun perin Ateenan armeijan komentajana sodissa. Myöhemmin noin vuonna 501 eaa. polemarkin viran oheen perustettiin kymmenen strategoksen eli kenraalin virkaa, jonka jälkeen strategokset toimivat varsinaisina sotapäällikköinä. Ainakin vielä Marathonin taistelussa vuonna 490 eaa. polemarkilla oli oikeus äänestää yhdessä strategosten kanssa sekä kunnia-asema johtaa armeijan oikeaa siipeä.
Myöhempinä aikoina polemarkin tehtäviin kuuluivat ennen kaikkea metoikkien eli Ateenassa asuvien vierasmaalaisten valvominen ja suojelu sekä näihin liittyneet oikeustapaukset. Siksi Aristoteles sanoo, että polemarkki oli suhteessa vierasmaalaisiin samassa asemassa kuin eponyymi arkontti suhteessa kansalaisiin. Tämä saattaa liittyä siihen vanhaan periaatteeseen, että vierasmaalaiset olivat aina (ainakin periaatteessa) vihollisia. Kaikki syytteet vierasmaalaisia vastaan tuotiin ensin polemarkille ennen oikeuteen viemistä. Tunnetaan esimerkiksi tapaus, jossa metoikkia syytettiin Ateenassa elämisestä ilman suojelijaa, sekä toinen, jossa entistä orjaa syytettiin velvollisuuksien laiminlyömisestä entistä isäntäänsä kohtaan.
Polemarkkilla oli käytössään kaksi avustajaa tehtäviensä hoitamisessa. Hänen toimipaikkansa oli Polemarkheion eli Epilykeion, joka sijaitsi Ateenan niin kutsutulla Arkaaisella agoralla.
TBL
TBL voi tarkoittaa seuraavia:
Saija Varjuksen diskografia
Tämä on Saija Varjuksen diskografia.
Neuville-sur-Saône
thumb|250px|Château d'Ombreval Neuville-sur-Saône on kunta Rhônen departementissa Rhône-Alpesin hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 7 062 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Neuville-sur-Saônen pinta-ala on viisi neliökilometriä. Neuville-sur-Saône kuuluu Lyonin suurkaupunkialueeseen Communauté urbaine de Lyon.
Rotten Tomatoes
Rotten Tomatoes on elokuva-aiheinen verkkosivusto. Sivusto tarjoaa tietoja, arvosteluja ja uutisia. Sivuston ylläpitäjät kokoavat materiaalin Internetistä, ja arvostelut jaetaan myönteisiin ja kielteisiin arvioihin. Teoksen arvioiden ollessa vähintään 60-prosenttisesti positiivisia se merkitään ”tuoreeksi” punaisella tomaatilla. Muussa tapauksessa merkintä on ”mätä”.
Sivusto perustettiin vuonna 1998. Alexan mukaan Rotten Tomatoes oli heinäkuussa 2021 maailman 625:ksi vierailluin verkkosivu ja Yhdysvalloissa 212:s. Flixster osti sivuston IGN:ltä vuonna 2010, ja Flixster puolestaan myytiin Rotten Tomatoesin mukanaan Time Warnerille vuonna 2011. NBCUniversalin omistama Fandango osti sivuston vuonna 2016.
Angel Romero
Angel Romero (s. 17. elokuuta 1946) on espanjalainen klassinen kitaristi, kapellimestari ja säveltäjä. Hän kuuluu kuuluisaan muusikkosukuun, ja yksi hänen veljistään on Pepe Romero.
Romero syntyi Málagassa ja lähti vuonna 1957 Francon diktatuurin jaloista perheineen Yhdysvaltoihin. Hän soitti vuosina 1960–1990 Romeros-kvartetissa.
Romero on kvartetin ulkopuolella tulkinnut menestyksellä mm. Joaquín Rodrigoa. Hänelle myönnettiin vuonna 2000 Isabel la Catolican suurristi, ja hän on elokuvamusiikillaan voittanut meksikolaisen Ariel-palkinnon.
Mikrometriruuvi
thumb|Mikrometriruuvin osien nimityksiä englanniksi Mikrometriruuvi eli mikrometritulkki tai yleisesti vain mikrometri on etenkin tarkassa metallityössä käytettävä mittaväline. Mikrometriruuvissa ruuvikierre on mitoitettu siten, että ruuvi liikkuu kierroksen aikana kohti vastakappaletta tai siitä poispäin tasan yhden millimetrin, tai tasan puoli millimetriä. Kun ruuvin kanta on jaettu sataan tai viiteenkymmeneen osaan, riippuen ruuvikierteen noususta, voidaan mikrometriruuvilla mitata periaatteessa 1/100 mm tarkkuudella.
Mikrometrin, ruuvin merkittävän sovelluksen keksi skotlantilainen James Watt vuonna 1772. Ensimmäinen mikrometri toimi samaan tapaan kuin nykyisetkin, sen mittaustarkkuus oli noin 0,02 mm eli millimetrin viideskymmenesosa.
Käyttötarkoituksesta riippuen on olemassa erilaisia mikrometriruuveja. Tavallisin on kappaleen ulkopinnan mittaamiseen tarkoitettu mikrometri. Saatavilla on myös mm. onton kappaleen sisäpinnan tai kappaleen korkeuden mittaamiseen tarkoitettuja mikrometriruuveja.
Konserniavustus
Konserniavustus on kirjanpidollinen toimi, jota voidaan käyttää suomalaisten, konsernin muodostavien, yritysten välisessä tulojen tasauksessa ja verosuunnittelussa. Saadut ja annetut konserniavustukset kirjataan tilinpäätössiirtoihin. Tällöin avustusta saavan yrityksen tulos kasvaa ja avustusta antavan pienenee.
Tulojen tasaus
Konserniavustus mahdollistaa konserniin kuuluvien yritysten avustamisen veroneutraalisti. Saatu konserniavustus kasvattaa yrityksen voittovaroja ja täten omaa pääomaa. Huonosti menestyvän yrityksen oma pääoma voidaan avustuksen avulla pitää osakeyhtiölain edellyttämällä minimitasolla.
Verosuunnittelu
Konserniavustusta voidaan käyttää verosuunnittelussa vahvistettujen tappioiden vanhentumisen välttämiseksi. Emoyhtiö voi avustaa tytäryhtiötä esimerkiksi tilanteessa, jolloin tytäryhtiölle verotuksessa vahvistetut tappiot uhkaavat vanhentua.
Konserniavustus ymmärretään usein verotukselliseksi porsaanreiäksi; esimerkkinä 25.11.2011 julkisuuteen tullut lääkäriasema Mehiläinen Oy:n verosuunnittelu, jolla 35 000 000 euron vuotuinen voitto kutistettiin 360 000 euroon. Iltalehden uutinen konserniavustusten maksamisesta ulkomaalaisille veroparatiisiyhtiöille oli virheellinen, koska konserniavustusta voidaan maksaa vain toiselle suomalaiselle yritykselle.
Jonathan Glazer
Jonathan Glazer (s. 1965) on englantilainen elokuvien, mainosten ja musiikkivideoiden ohjaaja.
Glazer opiskeli lavastusta Nottingham Trent Universityssä ja aloitti elokuvien ja televisio-ohjelmien trailereiden tekemisen. Hänet palkittiin eräästä BBC:lle tekemästään traileristaan. Vuonna 1993 hän kirjoitti ja ohjasi kolme lyhytelokuvaa ("Mad", "Pool" ja "Commission"). Hän on ohjannut mainoselokuvia, muun muassa Guinness- (Swimblack ja Surfer) ja Stella Artois -olutmerkeille (Devils Island). 1990-luvun puolivälin jälkeen Glazer on ohjannut useita musiikkivideoita, ja hänet palkittiin vuonna 1997 MTV:n "Vuoden ohjaaja" -tittelillä.
Glazerin ensimmäinen pitkä elokuva oli Sexy Beast (2000). Hän oli mukana kirjoittamassa toista elokuvaansa Birth (2004), jossa näytteli Nicole Kidman.
Vuonna 2016 Glazerin elokuva Under the Skin (2013) äänestettiin BBC:n kyselyssä tämän vuosisadan 100 parhaan elokuvan joukkoon. Vastaajina oli 177 elokuva-asiantuntijaa eri puolilta maailmaa.
Ulla Olin-Nilson
Ulla Olin-Nilson (10. elokuuta 1920 Tenhola – 26. helmikuuta 2009 ) oli suomenruotsalainen kirjailija ja runoilija, joka muun muassa käänsi Aleksis Kiven Seitsemän veljestä ruotsiksi. Vuonna 1949 Olin-Nilson muutti Nässjöön, Ruotsiin.
Matilda
Matilda on naisen etunimi. Vanhempi muoto nimestä on Mathilda. Nimen kantana on saksan kielen Mathilde, joka tarkoittaa "mahtavaa taistelijatarta". Matildan nimipäivä on suomalaisessa ja ruotsalaisessa nimipäiväkalenterissa Pyhän Mathilden muistopäivänä 14. maaliskuuta. Mathilde oli Saksan kuningas Henrik I Linnustajan puoliso, ja hän oli tunnettu hyväntekijä, joka muun muassa perusti useita luostareita.
Giovanni Boccaccio
pienois|pysty|Giovanni Boccaccio. Raffaello Morghenin muotokuva, noin 1822. Giovanni Boccaccio (16. kesäkuuta 1313 Certaldo – 21. joulukuuta 1375 Certaldo) oli italialainen kirjailija. Hänen tunnetuin teoksensa on sadan novellin kokoelma Decamerone, jonka hän kirjoitti noin 1350–1353. Teoksen hahmot ovat realistisia yksilöitä, siinä missä muut keskiajan kirjailijat käyttivät usein kaavamaisia hahmoja.
Elämä
Boccaccio vietti lapsuutensa ja nuoruutensa Firenzessä. Hänen isänsä oli varakas kauppias, joka halusi poikansa joko jatkavan perheen liiketoimia tai kouluttautuvan lakimieheksi. Isä ja poika ajautuivat jo varhain törmäyskurssille; poika kirjoitti runoja jo seitsemänvuotiaana ja isä inhosi sekä runoilua että poikansa vilkasta luonnetta. Isän jatkuva mitätöinti ja yritykset pakottaa poikansa johonkin tälle vastenmieliseen saivat aikaan sen, että Boccaccio oli vielä aikuisenakin ujo ja epävarma.
Ihastunut runoilija tekee runoissaan Mariasta kauneuden ja sielukkuuden ruumiillistuman. Hän ylistää Marian vaaleita hiuksia ja ihoa, silmiä ja äänen sointia. Toisissa runoissaan Boccaccio valittaa ihastuksensa kylmyyttä ja toivoo Amorin ampuvan tämän sydämeen nuolensa.
Mariaan tutustuminen teki Boccacciosta kirjailijan. Maria pysyi Boccaccion palvonnan kohteena läpi elämän ja juuri hän ehdotti, että Boccaccio kirjoittaisi italiaksi vanhan ritarikertomuksen Floresin ja Blancheflorin lemmentarinasta. Boccaccio muovasi yksinkertaisesta tarinasta laajan teoksen. Kuuluisin Boccaccion rakkausromaaneista on Fiammetta, kirjailijan suuren ihastuksen mukaan. Se on kertomus uskottomasta rakastajasta.
Decameronen nimi tulee kreikkalaisten sanojen ”deka” (kymmenen) ja ”hemera” (päivä) italiankielisistä muunnelmista. Novelleissa on kertojina seitsemän nuorta naista ja kolme nuorta miestä. He ovat paenneet Firenzessä riehuvaa ruttoepidemiaa maaseudulle loistohuvilalle. He ovat menettäneet kaikki omaisensa ruttoepidemiassa ja huvittelevat kertomalla joko hauskan tai liikuttavan kertomuksen. Monet kertomukset ovat kaksimielisiä ja ivaavat aikansa tapakulttuuria. Kertomusten naiset ovat älykkäitä ja rohkeita. Miehet ovat elämää ymmärtämättömiä ja toivottomia typeryksiä. Boccaccio kertoo esipuheessaan kirjoittaneensa teoksen viihdyttääkseen naisia.
Eräänlaisena Boccaccion kommentaarina omalle tuotannolleen voi pitää vuonna 1366 ilmestynyttä teosta Vanha varis, jonka kriittisesti tarkistetun alkutekstin on julkaissut Tauno Nurmela. Teoksesta ilmenee kirjoittajan yksilöllinen sitoutumattomuus ja henkinen kyllä/ei-asenne. Nuoruuttaan muistellessaan Boccaccio toteaa naisenpalvontansa aiheuttaneen hänelle pelkkää onnettomuutta.
Boccaccion merkittävimpiin teoksiin katsotaan kuuluvan myös esimerkiksi renessanssin romanttisten eeposten edeltäjä Filostrato. Hän myös käännätti Iliaan ja Odysseian kreikasta latinaksi.
Täytettyään 60 vuotta Boccacciosta tuli Firenzessä professori, joka ryhtyi valmistelemaan selityksiä Danten Infernoon. Hän kuitenkin sairastui ja työ piti jättää kesken. Häntä vaivasivat käsien vapina ja jalat eivät enää kantaneet. Ystävän ja kirjeenvaihtokumppani Petrarcan kuolema vuonna 1374 oli hänelle kova isku.
Kuollessaan vuonna 1375 Boccaccio oli naimaton.
Trinity Collegen kuoro
Trinity Collegen kuoro on Cambridgen yliopistoon kuuluvan Trinity Collegen sekakuoro. Laulajia siinä on noin 30 ja urkureita kaksi. Trinity Collegen kuoroperinne juontaa juurensa jo 1300-luvulla toimineeseen mieskuoroon. 1980-luvulla Richard Marlowin johdolla kuoroon lisättiin naislaulajat. Marlowin lisäksi kuoroa ovat johtaneet muiden muassa Charles Villiers Stanford, Alan Gray, Raymond Leppard ja Richard Marlow; vuonna 2006 sen johdossa (Director of Music) aloitti Stephen Layton.
Kuoron ohjelmistossa ovat edustettuna sekä katoliset että protestanttiset perinteet. Se on myös levyttänyt laajasti eri aikakausien musiikkia. Kuoron kiertueet ovat suuntautuneet Euroopan kohteisiin, Yhdysvaltoihin, Kanadaan, Etelä-Afrikkaan, Namibiaan, Zimbabween, Japaniin, Taiwanille, Hongkongiin, Peruun ja Australiaan.
Gramophone-lehden "20 Greatest Choirs" -listauksessa Trinity Collegen kuoro sijoittui maailman viidenneksi parhaaksi kuoroksi.
Edwin Herbert Hall
Edwin Herbert Hall (7. marraskuuta 1855 Great Falls, Maine – 20. marraskuuta 1938 Cambridge, Massachusetts) oli yhdysvaltalainen fyysikko. Hall tunnetaan parhaiten hänen löytämästään ilmiöstä, joka nimettiin hänen mukaansa Hall-ilmiöksi.
Elämä
Hall syntyi Great Fallsissa, Mainen osavaltiossa vuonna 1855. Hall valmistui Bowdoin Collegesta vuonna 1875 ja viisi vuotta myöhemmin hänestä tuli filosofian tohtori Johns Hopkinsin yliopistosta. Hän löysi Hall-ilmiön vuonna 1879.
Hall nimitettiin Harvardin yliopiston fysiikan professoriksi vuonna 1895. Harvardin yliopistossa Hall työskenteli vuoteen 1921 asti, milloin hän jäi eläkkeelle. 17 vuotta myöhemmin Hall kuoli Cambridgessä, Massachusettsissa, Yhdysvalloissa.
Osibisa
Osibisa on Lontoossa vuonna 1969 perustettu afrorock-yhtye, jonka alkuperäisjäsenet olivat syntyperältään afrikkalaisia tai Karibianmeren saarilta tulevia. Heidän paljolti lyömäsoittimiin perustuva musiikkinsa yhdistää aineksia jazzista, popista ja rockista sekä afrikkalaisesta ja Länsi-Intian maiden kansan- ja rytmimusiikista, etenkin ghanalaisesta highlifesta. Yhtye oli suosituimmillaan 1970-luvun alkuvuosina, jolloin sen singlehittejä olivat ”Woyaya”, ”Sunshine Day”, ”Welcome Home”, ”The Coffee Song” sekä coverversio Miriam Makeban tunnetuksi tekemästä iskelmästä ”Pata Pata”.
Yhtyeen perustajajäsenet olivat ghanalaiset Teddy Osei (saksofoni, huilu, laulu), Mac Tontoh (trumpetti ja taustalaulu) ja Sol Amarfio (rummut ja taustalaulu), nigerialainen Loughty Lassisi Amao (congarummut, muut lyömäsoittimet, puhaltimet), trinidadilainen Robert Bailey (kosketinsoittimet), grenadalainen Spartacus R (bassokitara) ja Wendell Richardson (soolokitara ja laulu). Myöhempiin jäseniin kuuluu muun muassa kosketinsoittaja Kiki Djan.
Helsingin Sanomien J. A. Heikkilä arvioi yhtyeen esikoisalbumia Osibisa (1971) ja sanoi musiikin muistuttavan aika tavalla pari vuotta aiemmin pinnalle nousseen Santana-yhtyeen tyyliä.
Osibisa on vieraillut Suomessa ainakin Turun Ruisrockissa 1972 ja Seinäjoen Provinssirockissa 1983.
Art Garfunkel versioi Osibisan kappaleen ”Woyaya” albumilleen Angel Clare (1973). Osibisan perkussionistit vierailivat Uriah Heepin kappaleella ”Look at Yourself”.
Lewisin ja Clarkin tutkimusretki
thumb|220px|Lewis ja Clark Lewisin ja Clarkin tutkimusretki (1804–1806) oli ensimmäinen Yhdysvaltain suorittama koko Pohjois-Amerikan mantereen ylittävä tutkimusretki. Retki on nimetty johtajiensa kapteeni Meriwether Lewisin ja vänrikki William Clarkin mukaan. Oppaana matkalla toimi Sacagawea-niminen intiaaninainen, jonka kunniaksi on jälkeenpäin pystytetty useita muistomerkkejä.
Presidentti Thomas Jeffersonin aloitteesta toteutettu tutkimusretki alkoi 14. toukokuuta 1804 retkikunnan lähdettyä Camp Dubois’sta läheltä nykypäivän Hartfordia Illinois’ssa. St. Louisista tutkimusmatkailijat purjehtivat jokilaivoilla ylös Missouria. Miesten tehtävänä oli etsiä reitti yli Kalliovuorten ja kartoittaa entuudestaan tuntemattomia alueita länsirannikolla. 7. marraskuuta 1805 retkikunta saapui Tyynenmeren rannalle Columbia-joen suulle ja rakensi itselleen tukikohdan talven ajaksi. Matka päättyi St. Louisiin 23. syyskuuta 1806. Presidentti oli tyytyväinen tutkimusretken lopputulokseen, vaikka matkan kustannukset ylittivätkin suunnitellun budjetin.
Tutkimusretken taustat
Jeffersonin kunnianhimoinen haave oli lähettää tutkimusretkikunta kartoittamaan näitä entuudestaan tuntemattomia alueita. Hän oli jo ennen presidenttikauttaan houkutellut miehiä tutkimaan Missourin latvavesiä jopa Venäjälle kuuluvasta Alaskasta käsin, mutta nämä yritykset olivat kilpistyneet venäläisten, espanjalaisten ja kanadalaisten vastustukseen. Jefferson katsoi yhdysvaltalaisten läsnäolon sekä Oregonissa että luoteisilla Tyynenmeren rannoilla tärkeäksi ennen kuin eurooppalaiset alkaisivat vaatia alueita itselleen. Vaikka eurooppalaisten kiinnostus sisämaan herruuden saamiseksi oli enemmän teoreettinen kuin todellinen, heidän olemassaoloaan ei voitu vähätellä. Englantilaiset olivat turkiskaupan vuoksi kiinnostuneet Louisianan territorion ylimmistä osista ja Oregonista. Venäläisiä kiinnostivat Columbiajoen latvat ja espanjalaiset puolestaan olivat esittäneet joitakin epäselviä vaatimuksia Tyynenmeren rannikon suhteen.
Jeffersonin hallitsemalla Amerikalla oli eurooppalaisiin kilpailijoihinsa nähden yksi suuri etu. Sen asukkaat olivat ylittäneet Appalakit ja asettuneet Ohion maaseudulle Mississippin itäisille rannoille. Osa näistä uudisasukkaista oli ehtinyt jopa ylittää Mississippin ja asettua asumaan Ylä-Louisianaan. 270px|thumb|Ranskan Louisiana Napoleon Bonaparten myytyä Yhdysvalloille koko Ranskan Louisianan vuonna 1803 pääsi Jefferson monta askelta lähemmäs päämääräänsä. Kun kongressi vielä samana vuonna myönsi hänelle salaisen määrärahan tutkimuksen järjestämiseksi oli suunnitelma valmis toteutettavaksi. Retkikunnan vetäjäksi palkattiin Yhdysvaltain armeijan kapteeni ja Jeffersonin yksityissihteeri Meriwether Lewis, joka valitsi kumppanikseen kokeneen eränkävijä William Clarkin. Miehet värväsivät matkalle 40 nuorta, naimatonta ja tervettä miestä, jotka uskoivat fyysisen kuntonsa riittävän yli vuoden mittaiselle vaellukselle.
Jeffersonin ohjeet retkikunnalle
Retkikunnan matka-arkut täytettiin monenlaisilla varusteilla ja Yhdysvallat painatti erikoiserän hopeisia muistomitaleita, jotka Lewisin ja Clarkin oli tarkoitus lahjoittaa matkan aikana tapaamilleen intiaanijohtajille merkkinä Yhdysvaltain rauhanomaisesta lähestymistavasta. Jefferson antoi Lewisille ja Clarkille myös joukon ohjeita:
St. Louisista luoteeseen
Lewisin ja Clarkin retkikunta aloitti matkansa Saint Louisista 14. toukokuuta 1804. Retkikunnan reitti kulki Missourijokea ylävirtaan. Kolmeen veneseurueeseen kuului 44 miestä ja koira. Miehistöön kuulunut Pierre Cruzatte oli erinomainen viulunsoittaja, ja hänen musisointinsa houkutteli retkikunnan leiripaikoille paljon uteliaita ja ystävällisiä intiaaneja, jotka viipyivät leireillä useita tunteja. Intiaanit olivat myös ihmeissään kapteeni Clarkin mustasta miespalvelijasta, jollaista he eivät olleet aiemmin nähneet.
Kaikki jokivarren heimot eivät kuitenkaan suhtautuneet suopeasti retkikunnan saapumiseen. Etelä-Dakotan maaseudulla retkikunnan varovaisuus lisääntyi, sillä monet varhaiset Missourilla liikkuneet kauppiaat olivat varoittaneet Läntisten siouxien eli lakotojen hyökkäävästä käytöksestä. Näiden tapaaminen osoittautuikin ongelmalliseksi. Lakotat eivät olleet vaikuttuneet retkikunnan sotavoimien vahvuudesta, eikä heidän länsimaisesta tekniikastaan. Lakotojen johtava päällikkö Partisan halusi vierailtaan paljon kauppatavaroita ja erityisesti viskiä.
Lewis ja Clark kutsuivat Partisanin ja joitakin muita päälliköitä jokilaivaan ja tarjosivat näille alkoholia. Partisan maisteli juomaa ja alkoi töniä Clarkia samalla, kun rannalla olevat lakotat tarttuivat laivan köysiin. Uhkaavan tilanteen huomannut Lewis latasi nopeasti kiertohakatykin ja suuntasi sen lakotoihin. Myös laivalla olleet retkikunnan miehet tarttuivat aseisiinsa. Jos ammuskelu olisi alkanut, niin koko Yhdysvaltain historia olisi saattanut muuttua. Tutkimusmatkaajat eivät olisi tulitaistelussa kyenneet pitämään puoliaan runsaslukuisempia lakotoja vastaan, ja brittiläiset kauppiaat olisivat ehtineet saada hallintaansa suuren osan kaupankäynnistä läntisten heimojen kanssa. Jännite laukesi kuitenkin toisen laivassa olleen lakotapäällikön rauhanomaisen käytöksen ansiosta.
Seuraavana päivänä lakotat osoittivat vieraanvaraisuuttaan ylellisillä pidoilla ja tanssiesityksillä. Naiset esittelivät sodissa otettuja vihollisten päänahkoja ja tarjoutuivat pitämään Lewisille ja Clarkille seuraa läpi yön. Kapteenit kieltäytyivät kohteliaasti, ja lakotat olivat ihmeissään amerikkalaisten pidättäytyvästä käytöksestä. Eräs retkikunnan jäsenistä, joka osasi vangittuna olleen omaha-intiaanin murretta, sai selville, että lakotat eivät halunneet päästää vieraitaan pois. Tieto sai Lewisin ja Clarkin määräämään miehistönsä lähtövalmiiksi. Noin 200 aseistettua lakotaa katseli heidän erkanemistaan rannassa, mutta tälläkään kertaa väkivaltaisuuksiin ei ryhdytty. Jälkeenpäin Clark totesi, että lakotat olivat katalimpia kaikista alueen intiaaneista ja pahimpia Missourin jokirosvoja.
Lokakuun alussa 1804 retkikunta pysähtyi arikarojen kyliin, joissa he tapasivat kolme intiaanien parissa asuvaa turkismetsästäjää. Retkikunnan kapteenit kertoivat arikaroille ”Uudesta valkoisesta isästä” presidentti Jeffersonista, joka rukoili intiaanien puolesta ja halusi kulkea näiden kanssa suurta rauhan tietä. Clark antoi intiaanien myös ymmärtää, että jolleivat he noudattaisi presidentin toivomuksia, niin heidän keskinäinen kaupankäyntinsä kärsisi ja nälänhätä täyttäisi kylät. Sanojensa vakuudeksi Clark määräsi arikarat hävittämään kaikki englantilaisilta ja espanjalaisilta saadut mitalit ja liput ja asettamaan niiden tilalle Yhdysvaltain lipun ja Jeffersonin kuvalla varustetut rauhanmitalit. Arikarat suhtautuivat epäluuloisesti vieraidensa puheisiin ja kieltäytyivät nauttimasta alkoholia näiden kanssa.
Fort Mandanissa
thumb|Rekonstruoitu Fort Mandan Lokakuun lopulla retkikunta alkoi rakentaa itselleen paaluvarustettua linnaketta talven ajaksi. Paikaksi valittiin sopiva alue lähellä nykyistä Bismarckin kaupunkia Pohjois-Dakotassa. Tukikohdan nimeksi tuli Fort Mandan. Varsinaisen tutkimusretken alku oli suunniteltu huhtikuulle 1805. Tukikohdan läheisyydessä asuneet mandanit ja hidatsat suhtautuivat retkikuntaan myötämielisesti ja kävivät kauppaa sen jäsenten kanssa. Kaupankäyntiä helpotti ranskalais-kanadalainen turkiskauppias Renè Jussome, joka oli asunut hidatsojen parissa yli kymmenen vuotta ja tunsi intiaanien tavat.
Ensiarvoisen tärkeäksi asiaksi nousi sellaisten tulkkien löytäminen, jotka osaisivat matkan varrella tavattavien heimojen kieliä. Siouxien murteita osannut turkismetsästäjä Toussaint Charbonneau oli valmis toimimaan oppaana ja tulkkina matkalla. Charbonneaun sallittiin ottaa mukaan nuoren vaimonsa Sacagawean, jonka hän oli ostanut hidatsoilta. Tyttö oli siepattu shoshoneilta viisi vuotta sitten, joten hänen kielitaidolleen uskottiin löytyvän käyttöä matkan aikana. Shoshonet asuttivat tärkeitä alueita Kalliovuorten ja Suurten tasankojen rajoilla ja muodostivat siten merkittävän pysähdyspisteen reitin varrella. Kuusi viikkoa ennen retkikunnan lähtöä Sacagawea synnytti pojan, josta tuli retkikunnan nuorin jäsen.
Karch Kiraly
pienoiskuva|Karch Kiraly vuonna 2014. Charles Frederik "Karch" Kiraly (s. 3. marraskuuta 1960, Jackson) on yhdysvaltalainen lentopalloilija ja olympiavoittaja. Kiralya pidetään yleisesti yhtenä kautta aikojen parhaista lentopalloilijoista : hän on ainoa urheilija, joka on voittanut olympiakultaa sekä sisälentopallossa että rantalentopallossa.
Japaninkaapusieppo
Japaninkaapusieppo (Cyanoptila cyanomelana) eli aiemmalta nimeltään sinikaapusieppo on aasialainen sieppojen heimoon kuuluva varpuslintu. Lajin kuvaili ja nimesi Coenraad Jacob Temminck vuonna 1829.
Koko ja ulkonäkö
Japaninkaapusiepon pituus on noin 18 cm eli se on selvästi kirjosieppoa suurempi. Koiras on yläpuolelta sininen, alapuolelta valkoinen ja sen rinta, kurkku ja naama ovat joko mustat. Naaras on ruskea ja sillä on valkoinen kurkku. Nuori lintu muistuttaa naarasta.
Laji jaettiin aikaisemmin kahteen alalajiin C. c. cyanomelana ja C c. cumatilis, jotka on sittemmin jaettu omiksi lajeiksiin japaninkaapusieppo ja sinikaapusieppo (Cyanoptila cumatilis).