cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kaarlo Kytö
Teatteriura
Kytö aloitti näyttelijäharjoittelijana Sörnäisten Työväen Näyttämöllä kaudella 1917–1918, jonka jälkeen hän työskenteli näyttelijänä teattereissa eri puolilla Suomea; Koiton Näyttämö 1918–1920 ja 1921–1927, Oulun Työväen Näyttämö 1921, Kansan Näyttämö Helsingissä 1927–1929, Tampereen Työväen Teatteri 1929–1935 ja Helsingin Kansanteatteri 1935–1949, jossa hän toimi vuodesta 1941 lähtien myös ohjaajana. Uransa kahden viimeisen vuosikymmenen ajan Kytö työskenteli teatterinjohtajana neljän rannikkokaupungin teattereissa; Porin Teatteri 1949–1955, Kotkan kaupunginteatteri 1955–1959, Rauman Kaupunginteatteri 1959–1963 ja Vaasan Suomalainen Teatteri 1963–1969.
Kytö teki useita opintomatkoja kotimaansa ulkopuolelle: Italiaan, Saksaan ja Itävaltaan vuonna 1927, Saksaan jälleen 1931, Venäjälle 1933, Englantiin ja Ranskaan 1935 sekä Ruotsiin 1950.
Lentäjä (elokuva)
Juoni
Kolme vuotta myöhemmin Hughes lentää maailman ympäri neljässä päivässä rikkoen edellisen ennätyksen kolmella päivällä. Juan Trippe (Alec Baldwin), joka on kilpailevan Pan American Airlinesin johtokunnan puheenjohtaja, on vakaasti päättänyt estää Hughesia vaarantamasta yhtiönsä menestystä. Trippe saa ystävänsä, senaattori Owen Brewsterin (Alan Alda), esittelemään lakialoitteen kaupallisesta lentämisestä, joka antaisi Pan Amille monopolin kansainvälisen lentomatkustuksen saralla.
Kaarlo Kytö
Teatteriura
Kaarlo Kydön näyttämötehtäviä olivat muun muassa Armand (kappaleessa Frasquita), Olinski (Sininen masurkka), Laertes (Hamlet) ja Ahmed Bey (Stambulin ruusu). Hänen erikoisalaansa olivat operetit ja "rakastelijan tehtävät". Useat teatteritaiteen klassiset sankariosat saivat tulkitsijansa Kydöstä, kuten Daniel Hjort, Othello ja Romeo (Romeo ja Julia). Kydön teatteriohjauksiin lukeutuivat muun muassa Saituri, Kesäyön unelma, Paljon melua tyhjästä ja Kuinka äkäpussi kesytetään.
Lentäjä (elokuva)
Juoni
Hepburn ja Hughes eroavat, kun Hepburn ilmoittaa rakastuneensa vastanäyttelijäänsä Spencer Tracyyn. Myös Hughes löytää itselleen pian uusia tyttöystäviä: ensin 15-vuotiaan Faith Domerguen (Kelli Garner) ja sitten näyttelijätär Ava Gardnerin (Kate Beckinsale).
Kaarlo Kytö
Teatteriura
Kytö oli mukana myös opetustyössä. Hän opetti Tampereen Työväenopistossa näyttämötaidetta ja kaunolukua 1930–1934. Vuosina 1962–1963 hän opetti suullista esitystaitoa Rauman opettajaseminaarissa. Lisäksi hän luennoi Vaasan Työväenopistossa 1963–1969.
Lentäjä (elokuva)
Juoni
Hughes tekee sopimuksen Yhdysvaltain ilmavoimien kanssa kahdesta projektista: Hughes lupaa tehdä armeijalle vakoilijakoneen sekä valtavan joukkojenkuljetuskoneen, jolla armeija voi välttää sukellusveneiden muodostaman uhan. Vuoteen 1946 mennessä Hughes on saanut valmiiksi vain XF-11 -tiedustelukoneen ja jatkaa yhä H-4 Hercules -lentoveneen rakentamista.
Hughesin pakko-oireinen häiriö pahenee: hän alkaa toistella lauseita ja pelätä pölyä ja basilleja. Vuoden 1946 heinäkuussa Hughes vie XF-11:en testilennolle. Yksi koneen moottoreista menee epäkuntoon, minkä seurauksena kone tekee pakkolaskun Beverly Hillsiin. Hughes toipuu hitaasti lähes kuolettavista vammoistaan. Vaikka H-4 Hercules -koneen tilaus on peruttu, Hughes jatkaa koneen kehittelemistä omilla rahoillaan. Kun Hughes saa potkut, hänelle kerrotaan, että hänen on tehtävä valinta tappiota tekevän TWA:n ja lentoveneensä väliltä. Hughes vastaa määräämällä Noah Dietrichin kiinnittämään TWA:n varat, jotta hän voisi jatkaa Herculesin kehittelemistä.
Hughesta tulee yhä vainoharhaisempi, ja hän asentaa Gardnerin puhelinlinjoihin mikrofoneja voidakseen tarkkailla tätä. FBI tekee ratsian Hughesin omaan kotiin etsiäkseen todisteita siitä, että Hughes tienaa rahaa sodalla. Tapaus aiheuttaa Hughesille voimakkaan psykologisen trauman, kun FBI:n tutkijat käsittelevät hänen tavaroitaan ja tuovat likaa kaikkialle.
Brewster kertoo Hughesille kahden kesken olevansa valmis luopumaan syytteistä, jos Hughes antaa tukensa hänen lakialoitukselleen ja myy TWA:n Trippelle. Hughes kieltäytyy päättäväisesti. Hughes vajoaa syvään masennukseen, sulkeutuu esityshuoneeseen ja eristäytyy vielä enemmän todellisesta maailmasta. Hepburn vierailee hänen luonaan ja yrittää tuloksetta nähdä hänet ja auttaa häntä. Kun myös Trippe vierailee Hughesin luona, Hughes vannoo suljetun oven läpi, ettei hän ikinä myy TWA:ta tälle. Niinpä Trippe määrää Brewsterin kutsumaan Hughesin senaatin tutkintaan. Trippe on varma, ettei Hughes ilmaannu paikalle lainkaan.
Kun Hughes on elänyt eristyksissä kolme kuukautta, Ava Gardner vierailee hänen luonaan. Gardner sukii ja pukee Hughesin henkilökohtaisesti Brewsterin johtamaa kuulustelua varten. Monien yllätykseksi Hughes todella ilmaantuu tutkintaan. Uudelleen virkistynyt Hughes puolustautuu tehokkaasti Brewsterin syytöksiltä ja syyttää Trippeä senaattorin lahjomisesta. Hughes päättää puheensa julistamalla intohimoisesti, että hän on sitoutunut vakaasti saamaan H-4 -lentoveneen valmiiksi. Jos hän ei saa konetta lentämään, hän lupaa lähteä Amerikasta.
Kaarlo Kytö
Yksityiselämä
Kaarlo Kytö avioitui Kerttu Onerva Kalliomäen kanssa vuonna 1928. Pariskunnalle syntyi poika Kalevi 1933. Liitto päättyi eroon 1949. Vuonna 1953 Kytö avioitui Else Emilia Heinosen kanssa.
Lentäjä (elokuva)
Juoni
Todistaakseen Brewsterille, ettei Hercules ole ollut ajanhukkaa, Hughes tekee testilennon itse. Lento onnistuukin hienosti. Sen jälkeen Hughes puhuu Dietrichille ja insinöörilleen, Glenn Odekirkille (Matt Ross), suunnitelmistaan tehdä TWA:lle suihkukone. Hughes vaikuttaa olevan viimein vapaa sisäisistä demoneistaan, mutta sitten hän alkaa toistella sanoja ”tulevaisuuden tie” yhä uudestaan ja uudestaan. Dietrich ja Odekirk piilottavat Hughesin nopeasti miestenhuoneeseen, minkä jälkeen Dietrich lähtee hakemaan lääkäriä. Yksin ollessaan Hughes näkee takauman itsestään äitinsä kylvettämänä pienenä poikana, joka päättää tekevänsä isona maailman suurimpia elokuvia ja tulevansa maailman rikkaimmaksi mieheksi.
WWE Raw
WWE Monday Night RAW on WWE:n tuottama showpainiohjelma. Yhdysvalloissa ohjelmaa näytetään USA Network -kanavalla suorana maanantai-iltaisin. Suomessa sarjaa näytti vuoden 2006 loppuun asti Subtv. Maksullinen MTV3 MAX -kanava esitti sarjaa vuosina 2007-2010. Ohjelma palasi ruutuun uudelleen huhtikuussa 2021. Ensimmäinen jakso nähtiin 9.4.
WWE Raw kävi Suomessa kiertueella kesäkuussa 2009. Suomessa käytiin seuraavat ottelut: Goldust vastaan William Regal, Maryse Ouellet vastaan Kelly Kelly (WWE Divas Championship -ottelu), Kofi Kingston vastaan Matt Hardy ( WWE United States Champion -ottelu), John Cena vastaan The Miz, Big Show vastaan MVP, Carlito & Primo vastaan Cody Rhodes & Ted DiBiase (Unified WWE Tag Team Championship -ottelu) sekä Triple H vastaan Randy Orton. Batista oli poissa loukkaantumisen vuoksi.
Historiaa
Raw (silloinen WWF Monday Night RAW) aloitti lähetyksensä 11. tammikuuta 1993 USA Networkilla. Ohjelma kesti tunnin. Alkuperäinen Raw oli uranuurtaja televisioidussa ammattilaispainissa.
Toimitusjohtaja
Triple H:n saatua potkut toimitusjohtajan virasta, John Laurinaitis nimitettiin Rawin väliaikaiseksi toimitusjohtajaksi, kunnes tilalle löydettäisiin pätevä henkilö. Tämä huipentui Wrestlemania XXVIII:hin jossa Laurinaitiksen ja SmackDown!:in toimitusjohtajan Theodore Long:in joukkueet kohtasivat selvittääkseen kummankin brändin toimitusjohtajuuden. Laurinaitiksen joukkue voitti ottelun. Laurinaitis sai kuitenkin myöhemmin No Way Out 2012 -PPV:ssä potkut, ja uudeksi toimitusjohtajaksi nimitettiin 23. heinäkuuta AJ Lee. AJ Lee myöhemmin kuitenkin otettiin pois paikasta, ja uutta toimitusjohtajaa ei tehty vaan tilalle tuli Vickie Guerrero RAW Managing Supervisorina. Guerreron saatua potkut tästä virasta,toimitusjohtajaksi nimitettiin Brad Maddox. Maddox erotettiin 26. toukokuuta 2014.
Punaperätukaani
Punaperätukaani (Aulacorhynchus haematopygus) on tikkalintujen lahkoon kuuluva isonokkainen lintu.
Koko ja ulkonäkö
Linnun pituus on noin 41 cm. Se kuuluu ”tukanetteihin” eli jalotukaanien sukuun, jossa on kuusi lajia. Punaperätukaanin höyhenpuku on pääosin vihreä, yläperä ja pyrstön kärki ovat punaruskeat ja suuri nokka on punertava. Nokan tyvellä on valkoinen rengas ja silmän ympärillä punainen rengas. Sukupuolet ovat samanvärisiä.
Esiintyminen
Laji esiintyy Etelä-Amerikan luoteiskulmassa Kolumbiassa, Venezuelassa ja Ecuadorissa. Esiintymisalueen laajuus on noin 180 000 neliökilometriä. Lajin kanta on elinvoimainen.
Elinympäristö
Punaperätukaanin elinympäristöä ovat subtrooppiset ja trooppiset metsät sekä kosteat vuoristometsät.
Lisääntyminen
Punaperätukaanin pesä on puunkolossa. Pesässä on valkoisia munia kolme tai neljä.
Ravinto
Lajin pääravintona ovat hedelmät, joita se nappaa nokan kärkeen, heittää ilmaan ja nielaisee avoimeen kitaansa. Siemenet se oksentaa myöhemmin. Isompia hedelmiä syödessään se istuu oksalla ja pitää hedelmästä kiinni jalallaan repien siitä nokallaan palasia. Syö myös selkärangattomia ja pieniä selkärankaisia. Punaperätukaani voi myös ryöstää munia ja poikasia toisten lintujen pesistä.
Kromi(II)kloridi
Kromi(II)kloridi (CrCl2) on Cr2+- ja kloridi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää reagenssina orgaanisen kemian synteeseissä sekä analyyttisessä kemiassa.
Ominaisuudet
Kromi(II)kloridi on huoneenlämpötilassa vaaleaa kiteistä ainetta, jolla on silkinhohtoinen kiilto. Aineen kiderakenne on vääristynyt rutiilirakenne ja alkeiskoppi on ortorombinen. Yhdiste hapettuu kuitenkin erittäin herkästi kromikloridiksi, minkä vuoksi se on usein harmaata tai vihertävää. Kidevedettömän kromi(II)kloridin lisäksi tunnetaan myös kidevedelliset tetra- ja heksahydraatit (CrCl2·4H2O ja CrCl2·6H2O), jotka ovat sinisiä tai violetteja kiteitä. Aine liukenee hyvin veteen ja vesiliuos on sinistä johtuen heksa-akvakromi(III)ionin muodostumisesta ([Cr(H2O)6)]]2+). Vesiliuokset hapettuvat helposti, jolloin niiden väri muuttuu vihreäksi. Kloridi-ionien kanssa yhdiste reagoi muodostaen tetraklorokromaatti(II)ionien ([CrCl4]2-. Kromi(II)kloridi om erittäin voimakas pelkistin.
Valmistus ja käyttö
Kromi(II)kloridia voidaan valmistaa pelkistämällä kromikloridia vedyn avulla 600 °C:n lämpötilassa, käsittelemällä metallista kromia vetykloridilla 700 °C:n lämpötilassa tai kromi(II)asetaatin ja vetykloridin välisellä reaktiolla. Kromi(II)kloridia voidaan käyttää kaasuanalysaattoreissa. Orgaanisen kemian synteeseissä yhdistettä käytetään muun muassa orgaanisten hageneeniyhdisteiden dehalogenointiin, (E)-alkeenien muodostamiseen alkyyneistä sekä kromin organometalliyhdisteiden valmistamiseen.
Jatulintarha
thumb|Finbyn Jatulintarha [[Nauvossa sijaitsee länsi-luoteeseen viettävällä kalliolla. Jatulintarhan läpimitta on noin 8 metriä.]] Jatulintarha on kivien reunustama polku, labyrintti, joka johtaa kuvion ulkoreunalta sen keskelle. Tyypillinen jatulintarha on halkaisijaltaan noin 10 metriä. Jatulintarhoja löytyy eri puolilta Pohjois-Eurooppaa, ja suurin osa niistä löytyy Suomesta.
Vanhimpia jatulintarhoja on arveltu jopa pronssikautisiksi. Useimmat niistä ovat kuitenkin historiallisella ajalla tehtyjä, tuoreimmat mahdollisesti vasta 1900-luvulta.
Piirteitä
thumb|Turvelabyrintti, Dalby, [[Yorkshire]] Suurin osa jatulintarhoista on halkaisijaltaan 8–11 metriä, mutta niiden halkaisijat voivat vaihdella muutamasta metristä yli 20 metriin.
Jatulintarhoja on kolmen mallisia. Ristikeskustaisen jatulintarhan kuvio rakentuu ristin ympärille. Munuaisenmuotoisessa jatulintarhassa on kaksi reittiä sokkelon suulta keskelle. Spiraalinmuotoinen jatulintarha on yksinkertainen spiraali. Näistä tyypeistä ilmeisesti nuorimpia ovat spiraalinmuotoiset jatulintarhat.
William Fitz Osbert
William Fitz Osbert (k. 6. huhtikuuta 1196) oli lontoolainen kapinajohtaja, joka johti köyhien kapinaa keväällä 1196. Siihen aikaan köyhien ja aatelissäätyyn kuulumattomien kapinat olivat Englannissa harvinaisia, mutta Fitz Osbertin kapina oli poikkeuksellinen. Hän sai joidenkin tietojen mukaan 52 000 kannattajaa, joista jotkut ryöstelivät rikkaiden asuntoja keskellä päivää ja syyllistyivät murhiin, mutta useiden arvioiden mukaan Lontoon väkiluku ei vuonna 1196 ollut läheskään noin suuri. Fitz Osbert ei kuitenkaan vastustanut kuningas Rikhard I:tä, vaan hän jopa matkusti Normandiaan kuninkaan luokse kertoakseen tämän hänelle.
Jatulintarha
Historia
Suurin osa jatulintarhoista on rakennettu vasta historiallisella ajalla, vaikka osaa niistä onkin epäilty jopa pronssikautisiksi. Uusimmat jatulintarhat on rakennettu ehkä vasta 1900-luvulla.
William Fitz Osbert
Canterburyn arkkipiispa Hubert Walter päätti kukistaa Fitz Osbertin, joka pakeni St Mary-le-Bow’n kirkkoon. Hän ei pyytänyt kirkolta suojelusta, vaan käytti rakennusta puolustusasemanaan Hubertin miehiä vastaan. Kirkko sytytettiin palamaan, jolloin Fitz Osbert saatiin kiinni. Hänet hirtettiin yhdeksän kannattajansa kanssa, jotka eivät olleet hylänneet häntä. Jälkeenpäin Lontoon köyhät kutsuivat Fitz Osbertia marttyyriksi ja kokoontuivat hänen teloituspaikalleen päivittäin, kunnes paikalle pantiin aseistetut vartijat. Häneen liittyviä esineitä pidettiin pyhinä.
Fitz Osbert oli opiskellut yliopistossa ja osallistunut kolmanteen ristiretkeen Rikhard I:n mukana. Hänellä oli siviilivirka Lontoossa ennen kapinaan ryhtymistään. Fitz Osbert sai lisänimen ”Pitkäparta” ulkonäkönsä perusteella: hän halusi näyttää ”kunnon englantilaiselta”, siis anglosaksilta, vastakohtana hallitseville normanneille, jotka yleensä leikkasivat partansa.
Jatulintarha
Historia
Suomalaisille jatulintarhat ovat olleet tärkeitä viimeistään keskiajalla, ja niiden kuvia on maalattu 1400-luvulla kivikirkkojen seinille muiden suojelevien symbolien joukkoon luultavasti torjumaan pahaa.
Jatulintarhoja on saatettu rakentaa monesta syystä. Merimiehet ja kalastajat ovat ehkä rakentaneet niitä ajankulukseen tai tuomaan suotuisia ilmoja. Jatulintarhojen on myös arveltu liittyneen hedelmällisyysriitteihin tai kertoneen alueen omistuksesta. Jatulintarhoja on myös käytetty erilaisissa leikeissä: esimerkiksi Suomen ruotsinkielisillä alueilla on kerrottu leikityn leikkiä, jossa kylän nuoret miehet ovat yrittäneet saada labyrintin keskellä seisseen neidon ulos jatulintarhasta.
Esiintyminen
Jatulintarhoja on ympäri Eurooppaa: Skandinaviassa, Kuolan niemimaalla, Vienanmerellä, Virossa, Saksassa, Englannissa ja Islannissa, mutta Suomessa niitä on eniten. Suomen noin kahdestasadasta jatulintarhasta lähes kaikki sijaitsevat rannikolla, monet Perämeren rannikolla mutta myös Turun saaristossa ja Ahvenanmaalla.
Ihmiskokeita
Ihmiskokeita on Mahdollisen Kirjallisuuden Seuran (MKS) vuonna 2016 julkaisema proseduraalinen kollektiiviromaani. MKS käynnisti lokakuussa 2012 menetelmällisen kollektiiviromaanihankkeen, jonka toteuttamiseen osallistui 14 seuran jäsentä: Jaakko Yli-Juonikas, Sinikka Vuola, Taneli Viljanen, Jarkko Tontti, Jari Tammi, Harry Salmenniemi, Marjo Niemi, Maria Matinmikko, Laura Lindstedt, Tiina Käkelä-Puumala, Martti-Tapio Kuuskoski, Juri Joensuu, Anna Helle ja Markku Eskelinen. Teos ilmestyi huhtikuussa 2016.
Eastern Air Lines
Eastern Air Lines oli yhdysvaltalainen lentoyhtiö, joka toimi vuodesta 1926 vuoteen 1991. Se oli 1900-luvun keskivaiheilla yksi neljästä suuresta amerikkalaisyhtiöstä American Airlinesin, TWA:n ja United Airlinesin rinnalla.
Miamin kansainvälistä lentoasemaa kotikenttänään pitänyt Eastern oli lähes monopoliasemassa New Yorkin ja Floridan välisillä reiteillä 1930-luvulta 1950-luvulle. 1960-luvun alusta alkaen Easternin tuottavin reitti oli parhaimmillaan tunnin välein lennetty Washington DC:n, New Yorkin ja Bostonin kolmioreitti. Vuonna 1981 Easternin toinen keskuskenttä Miamin ohella oli Atlanta, ja yhtiö lensi Yhdysvaltojen itärannikon kohteiden lisäksi myös valikoituihin kohteisiin länsirannikolla, keskilännessä, Meksikossa ja Karibianmeren saarilla. 1980-luvulla Eastern osti konkurssiin menneen Braniffin reitit Etelä-Amerikkaan ja lensi vuosina 1985–1986 jonkin aikaa Miamista myös Lontoon Gatwickiin.
Vuonna 1986 Eastern myytiin texasilaisen Frank Lorenzon omistamalle Texas Air -holdingyhtiölle, joka omisti myös Continental Airlinesin ja New York Airin. Lorenzo oli tullut tunnetuksi Chapter 11 -pykälään perustuvista yrityssaneerauksistaan: vuonna 1983 hän oli pannut Continentalin konkurssiin, irtisanonut koko henkilökunnan ja palkannut heti tilalle uudet, ammattiliittoon kuulumattomat työntekijät puolta pienemmin palkoin. Tämän jälkeen lakia muutettiin niin, ettei sama ollut enää mahdollista. Vuonna 1989 Eastern haki konkurssia, mutta jatkoi toimintaansa. Frank Lorenzo aiheutti kovilla otteillaan yhtiön henkilökunnan jatkuvaa lakkoilua, minkä takia yhtiö tuotti hänen mukaansa noin miljoonan dollarin tappion joka päivä. Easternin uudeksi omistajaksi pyrki muiden muassa Los Angelesin kesäolympialaisten 1984 järjestäjänä maineeseen noussut Peter Ueberroth, mutta kauppa ei toteutunut. Tuottoisan Washington–New York–Boston-kolmioreitin osti 1988 newyorkilainen kiinteistömiljonääri Donald Trump, joka perusti sen pohjalle vuoteen 1992 toimineen lentoyhtiön Trump Shuttle. Eastern lopetti toimintansa tammikuussa 1991 kaksi vuotta kestäneen konkurssiselvittelyn jälkeen.
Eastern-nimen myöhemmät käyttäjät
Vuosina 2015–2017 toimi Miamista käsin entisen Easternin nimeä ja logoa käyttänyt tilauslentoyhtiö Eastern Air Lines, kunnes sen osti Swift Air. Vuonna 2018 Swiftin omistama huonomaineinen, konkurssista toipunut Dynamic International Airways otti vuorostaan käyttöön Easternin tunnukset. Tammikuussa 2020 jälleen uusi Eastern Air Lines -niminen yritys käynnisti reitin New Yorkin JFK:n lentoaseman ja Ecuadorin Guayaquilin välillä.
Miss Ripley
Miss Ripley on televisioyhtiö MBC:n esittämä eteläkorealainen draamasarja. Sen päärooleissa ovat Lee Da-hae, Park Yoochun, Kim Seung-woo ja Kang Hye-jung.
Desolation Street
Desolation Street on I Walk The Linen tammikuussa 2006 julkaistu toinen albumi. Se nousi julkaisuviikollaan Suomen virallisen albumilistan sijalle 26. Gearhead Records julkaisi albumin Yhdysvalloissa tammikuussa 2007.
Kappaleet
Yhdysvalloissa julkaistussa versiossa lisäksi ”When I´m Gone” -musiikkivideo
Kokoonpano
+
David Brewster
David Brewster (11. joulukuuta 1781 – 10. helmikuuta 1868) oli skotlantilainen tutkija ja kirjoittaja. Hän on tunnettu erityisesti valoa koskevista tutkimuksistaan sekä kaleidoskoopin keksimisestä.
Brewster syntyi Jedburghissa. 12-vuotiaana poika lähetettiin Edinburghin yliopistoon tavoitteena hankkia tuleva elinkeino pappissäädyssä. Brewster oli kuitenkin jo osoittanut kiinnostusta luonnontieteisiin. Hän suoritti loppuun teologiset opintonsa, mutta eräs hänen opiskelutovereistaan houkutteli Brewsterin tutkimaan valon diffraktiota.
Brewsterin tutkimuskohteita olivat erityisesti valon polarisoituminen taittumisen ja heijastumisen seurauksena sekä valon absorptio. Suurelle yleisölle hän tuli tunnetuksi, kun hän noin vuonna 1815 keksi kaleidoskoopin, josta pian tuli suosittu laite. Hän kehitti myös stereoskoopin tekniikkaa ja paransi Ison-Britannian majakoita. Kirjalliset työnsä hän aloitti vuonna 1799 kirjoittamalla säännöllisesti Edinburghin sanomalehteen. Myöhemmin hän toimitti useitakin tieteellisiä lehtiä ja osallistui tietosanakirjojen toimitustyöhön. Brewster kirjoitti muun muassa Encyclopædia Britannicaan optiikkaan ja sähkömagnetismiin liittyviä artikkeleja. Tämän lisäksi hän julkaisi useita omia teoksia.
Kivikkokangas
thumb|270px|Näkymä Rakkakiventielle talvella 2014
Kivikkokangas on Oulun kaupunginosa Oulujoen pohjoisrannalla, kaupungin itälaidalla Hiukkavaaran kaupunginosan kaakkoispuolella. Kaupunginosa muodostettiin 6. syyskuuta 2010 erottamalla se Hiukkavaaran kaupunginosasta.
Kivikkokangas on osa suunniteltua noin 20 000 asukkaan Hiukkavaaran asuinaluetta. Kivikkokankaan ensimmäiset asunnot valmistuivat vuonna 2013.
Foxsaaret
Foxsaaret  on saariryhmä, joka on osa Aleuttien saaristoa Alaskassa Tyynellämerellä. Foxsaaret on lähimpänä Pohjois-Amerikan mannerta ja on sen Alaskan niemimaata sijaitseva saariryhmä Aleuteilla.
Aleutit asuttivat saaria vuosisatoja. Ensimmäiset eurooppalaiset kävivät saarilla vuonna 1741, jolloin Venäjän laivaston palkkaama tanskalainen merenkulkija Vitus Bering etsi uusia alueita Venäjän turkispyynnin tarpeisiin.
Saariryhmän suurimmat saaret (lännestä itään) ovat Amuchta, Unaska, Uluga, Umnak, Amaknak, Unalaska, Akutan, Akun, Unimak ja Sannak.
Saariryhmän englanninkielinen nimi Fox Islands on käännös venäläisten turkiskauppiaiden ja tutkimusmatkailijoiden sille 1700-luvulla antamasta nimestä Лисьи острова, Lisji ostrova ("Kettusaaret").
Uldis Bērziņš
thumb|right|Bērziņš elokuussa 2017 Uldis Bērziņš (17. toukokuuta 1944 – 24. maaliskuuta 2021 ) oli latvialainen runoilija ja kääntäjä.
Halsjärvi
Halsjärvi on Kanta-Hämeessä Hämeenlinnassa sijaitseva järvi. Järvi kuuluu Evon retkeilyalueeseen.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 3,1 hehtaaria ja se on 450 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 900 metriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Kukkian reitin valuma-alueella (35.78), jonka Ekojärven valuma-alueeseen (35.787) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 131,2 metriä mpy.
Val di Fiemme
Val di Fiemme on tullut tunnetuksi hiihtokeskuksena, jossa järjestettiin hiihdon maailmanmestaruuskilpailut 1991, 2003 ja 2013.
Timbersusikoira
Timbersusikoira (Timber-Wolf Dog) on yhdysvaltalainen koirarotu.
Monsteritalo
Monsteritalo on vuonna 2006 ensi-iltansa saanut tietokoneanimaatioelokuva, jonka ohjasi Gil Kenan. Elokuvan käsikirjoituksesta vastasivat Dan Harmon, Rob Schrab ja Pamela Pettler. Pääosassa ääninäyttelivät muun muassa Mitchel Musso, Sam Lerner ja Spencer Locke.
Timbersusikoira
Ulkonäkö
Timbersusikoira on pohjoisista rekikoirista kookkain. Sillä on pitkä kuono, riippuvat korvat ja epätavallisen pitkä selkä. Häntä on pitkä, tuuhea ja alhaalla riippuva. Väritys on sudenharmaa.
Monsteritalo
Ehdokkuudet
Elokuva sai vuonna 2007 Oscar-ehdokkuuden parhaan animaatioelokuvan kategoriassa. Myös elokuvan näyttelijät saivat ehdokkuuksia äänirooleistaan. Päärooleissa esiintyneistä Mitchel Musso huomioitiin Saturn-ehdokkuudella parhaana nuorena näyttelijänä. Lisäksi Sam Lerner ja Spencer Locke olivat ehdolla Annie-gaalassa parhaan elokuvassa ääninäyttelemisestä.
Timbersusikoira
Luonne ja käyttäytyminen
Rotu on pohjoisista rekikoirista aggressiivisin. Voimansa vuoksi siitä tulee yleensä valjakon johtajakoira, mutta sen dominoivan luonteen takia samaan valjakkoon on yleensä mahdotonta ottaa yhtä useampaa rodunedustajaa - kaksi yksilöä ajautuisi nopeasti keskinäiseen tappeluun.
Inshallah
Inshallah tai inšallah  on muslimien käyttämä ilmaisu, joka tarkoittaa ”jos Jumala [niin] tahtoo”. Sitä käyttävät sekä muslimit että muut arabian puhujat viittaamaan tapahtumiin, joiden toivoo toteutuvan tulevaisuudessa. Toinen samanlainen lausahdus on ”mashallah” (kuten Jumala on tahtonut).
Timbersusikoira
Alkuperä
Kuten jo rotunimestä voidaan päätellä, timbersusikoira on taustaltaan eskimokoira, jonka jalostukseen on käytetty myös paikallista sutta. Se on levinnyt Alaskasta Hudsoninlahdelle saakka. Sitä käytetään yleensä raskaan kuorman vetoon lyhyillä matkoilla, sillä se ei sovellu luonteensa puolesta pidemmille matkoille.
Inshallah
Sanonnat ilmaisevat islamiin kuuluvaa uskoa kohtaloon: mikään ei toteudu, ellei Jumala niin tahdo. Sanontaa inshallah käytetään usein myös ironisesti tai kohteliaana keinona torjua henkilölle esitetty pyyntö. Lause voi siten tarkoittaa tilanteen mukaan joko kyllä, ehkä tai ei. Tämä ilmenee jo Sunan ibn Majah -kokoelmaan sisältyvästä hadithista, joka kertoo Muhammedin lausuneen: ”Kuka tahansa, joka lausuu valan ja lisää siihen inshallah, voi tehdä niin tai näin rikkomatta valaansa.” Toinen ibn Majahin välittämä hadith toteaa kuitenkin: ”Se, joka vannoo valan ja lisää inshallah, ei koskaan riko valaansa.”
Atlantis (Clive Cusslerin romaani)
Atlantis on Clive Cusslerin jännitysromaani. Arto Häilän suomentaman lähitulevaisuuteen sijoittuvan jännitysromaanin on vuonna 2000 julkaissut WSOY.
Kirjan päähenkilön Dirk Pittin merentutkimusryhmän alus joutuu Etelämantereen vesillä hyökkäyksen kohteeksi ja on vähällä tuhoutua. Pitt yhdistää tapahtuman kahteen aiempaan tapahtumaan, 1858 löytyneeseen alukseen, jossa on kylmyyteen kuolleita miehiä ja arvokasta esineistöä, sekä räjähdykseen, joka tapahtui Coloradon kultakaivoksesta löydetyssä kammiossa sen jälkeen kun tutkijat olivat vuonna 2001 löytäneet sieltä outoja kirjoitusmerkkejä. Pitt alkaa tutkia tapauksia ja joutuu pelottaviin tilanteisiin.
George C. Marshall
George Catlett Marshall (31. joulukuuta 1880 Uniontown, Pennsylvania, Yhdysvallat – 16. lokakuuta 1959 Washington D.C., Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen poliitikko ja sotilas. Hän sai arvonimen General of the Army, joka on Yhdysvaltain korkea maavoimien arvonimi ja vastaa sotamarsalkan asemaa.
Marshall valmistui vuonna 1901 upseeriksi ja työskenteli vuosina 1919–1924 kenraali John J. Pershingin adjutanttina. Vuosina 1924–1927 hän oli komennuksella Kiinassa. Marshall ylennettiin vuonna 1936 prikaatikenraaliksi. Hän oli Yhdysvaltain armeijan esikuntapäällikkö ja koko armeijan ylipäällikkö 1939–1945. Vuonna 1944 hänet ylennettiin armeijakenraaliksi. Marshall vastasi koko toisen maailmansodan ajan Yhdysvaltojen sotastrategiasta ja liittoutuneiden joukkojen yhteistoiminnasta.
Sodan jälkeen Marshall toimi Kiinan suurlähettiläänä 1945–1947, jonka jälkeen hän oli Yhdysvaltain ulkoministeri vuosina 1947–1949. Vuonna 1950 hänet valittiin Yhdysvaltain puolustusministeriksi. Marshall kehitti Marshall-suunnitelman, jolla paikattiin Euroopan toisessa maailmansodassa heikentynyttä taloutta. Marshall sai työstään Nobelin rauhanpalkinnon vuonna 1953.
Pekka Parikka
Pekka Johannes Parikka (2. toukokuuta 1939 Helsinki – 21. maaliskuuta 1997 Helsinki ) oli suomalainen elokuvaohjaaja. Hän teki uransa aikana kuunnelmia, TV-elokuvia ja -ohjelmia, käsikirjoituksia, sekä ohjasi kolme pitkää elokuvaa.
Parikka oli ensimmäistä kertaa mukana isossa elokuvatuotannossa toimiessaan 1968 Täällä Pohjantähden alla -elokuvan apulaisohjaajana. Vuonna 1973 hän toimi jälleen apulaisohjaajana Edvin Laineen ohjaamassa elokuvassa. Tällä kertaa vuorossa oli Pohjantähti. Tämän jälkeen Parikka palasi elokuvien pariin vasta hieman ennen 1980-luvun vaihdetta, ohjaten vuosina 1979–1987 kuusi tv-tuotantoa.
Vuonna 1988 Parikka ohjasi ensimmäisen pitkän teatterielokuvansa, Pohjanmaan, joka perustui Antti Tuurin samannimiseen romaaniin. Elokuva voitti kolme Jussi-palkintoa, joista Parikka sai yhden ohjauksestaan. Pohjanmaalle jaettiin myös kaksi ranskalaista palkintoa. Se sai 1989 Rouenin festivaalin lehdistöpalkinnon, joka oli arvoltaan 100 000 frangia, sekä Ranskan elokuvateattereitten liiton 1. palkinnon (Prix ACOR), joka oli arvoltaan 10 000 frangia.
Vuonna 1989 tuli ensi-iltaan Parikan ohjaama Talvisota, joka niin ikään pohjautui Antti Tuurin samannimiseen romaaniin vuodelta 1984. Elokuva sai ensi-iltansa 30. marraskuuta, päivänä, jolloin talvisodassa Helsinkiä ensimmäistä kertaa pommitettiin. Elokuvan oli ensin tarkoitus päästä laajaan levitykseen myös Yhdysvaltoihin. Levityksen suhteen kuitenkin epäonnistuttiin, vaikkakin elokuva sai Euroopassa huomiota voittaen muun muassa ranskalaisen elokuvapalkinnon (Taneli Mäkelän parhaan miesnäyttelijän palkinto Rouenin 3. pohjoismaisilla elokuvafestivaaleilla 1990). Elokuva keräsi noin 650 000 katsojaa. Talvisota palkittiin kotimaassa kuudella Jussi-palkinnolla.
Vuonna 1995 Parikka ohjasi TV-elokuvan Maigret Suomessa (Maigret en Finlande), jonka tuottajamaina olivat Ranska, Sveitsi, Belgia, Tšekki ja Suomi. Parikan kolmas ja viimeinen teatterielokuva oli Tie naisen sydämeen vuodelta 1996.
John Lodge
Lodge on ollut mukana kirjoittamassa muiden muassa lauluja "Ride My See-Saw", "Send Me No Wine", "Candle of Life", "Minstrel's Song", "Emily's Song", "Isn't Life Strange", "I'm Just a Singer (In a Rock & Roll Band)", "Steppin' in a Slidezone", "Talking out of Turn", "Sitting at the Wheel", "Lean on Me (Tonight)" ja "Gemini Dream". Hän on voittanut muutamaan otteeseen ASCAP:in laulunkirjoituspalkinnon.
Nado, kkot!
Nado, kkot! on televisioyhtiö MBC:n esittämä eteläkorealainen draamasarja. Sen päärooleissa ovat Lee Ji-ah ja Yoon Shi-yoon.
John Lodge
Lodge soittaa yhä Moody Bluesissa. Hän sai vuonna 1985 yhdessä yhtyeen muiden jäsenten kanssa Ivor Novello -palkinnon. Lodge julkaisi vuonna 1977 sooloalbumin Natural Avenue, jossa soitti kitaraa Chris Spedding ja saksofonia Mel Collins.
Tomi Maanoja
Tomi Maanoja (s. 12. syyskuuta 1986 Espoo) on suomalainen entinen jalkapallomaalivahti. Hän edusti Veikkausliigassa kuutta eri seuraa ja pelasi myös Ruotsin ja Norjan pääsarjoissa. Viimeisinä pelivuosinaan hän edusti Kakkosessa pelaavaa Vantaan Jalkapalloseuraa.
Maanoja aloitti uransa pääsarjatasolla Vantaan AC Allianssissa, jonka riveissä hän pelasi ensimmäiset liigaottelunsa kaudella 2005. Seuraavaksi kaudeksi hän siirtyi espoolaiseen FC Honkaan, jonka riveissä hän pelasi kaudella 2006 kakkosmaalivahtina kolme ottelua Tuomas Peltosen loukkaannuttua. Kauden 2007 Maanoja aloitti ykkösmaalivahtina, mutta Maanojan kausi keskeytyi hänen murrettua kätensä. Kuntouduttuaan Maanoja sai loppukaudesta jälleen vastuuta ja tilille kertyi Veikkausliigassa lopulta 14 ottelua, joista Honka ei hävinnyt yhtään.
Maanoja siirtyi Allsvenskaniin AIK:n riveihin kaudella 2008. Debyyttinsä solnalaisten riveissä hän teki 14. elokuuta 2008 GIF Sundsvallin vieraana ottelussa joka päättyi 1–1-tasapeliin. Helmikuussa 2009 pelatussa AIK:n harjoitusottelussa Maanojalta katkesi sääriluu, minkä vuoksi hän joutui olemaan poissa pelikentiltä koko kauden ja jäämään pois alle 21-vuotiaiden EM-lopputurnauksesta. Tammikuussa 2011 Maanoja teki sopimuksen vanhan seuransa FC Hongan kanssa.
Maanoja teki helmikuussa 2012 alkavan kauden kattavan sopimuksen Norjan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Adeccoligaenissa pelaavan Sandefjordin kanssa. Yhden ulkomailla vietetyn kauden jälkeen hän solmi vuoden sopimuksen Rovaniemen Palloseuran kanssa helmikuussa 2013. Sittemmin hän edusti Kuopion Palloseuraa, FC Lahtea ja Helsingin IFK:ta.
Maanoja kuului myös Suomen alle 21-vuotiaiden maajoukkueeseen. Itävaltaa vastaan pelattu ratkaiseva karsintaottelu ikäluokan vuoden 2009 EM-kilpailuihin ratkesi rangaistuspotkukilpailussa, jossa Maanoja torjui kaksi itävaltalaisten yritystä. Ainoan ottelunsa A-maajoukkueessa hän pelasi 4. helmikuuta 2009 ystävyysottelussa Japania vastaan.
Saavutukset
AIK
Honka
RoPS
FC Lahti
Savijärvi (Hämeenlinna)
Savijärvi on Kanta-Hämeessä Hämeenlinnassa sijaitseva järvi. Järvi kuuluu Evon retkeilyalueeseen.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 26 hehtaaria ja se on 1,3 kilometriä pitkä ja 450 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 3,3 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Kukkian reitin valuma-alueella (35.78), jonka Ekojärven valuma-alueeseen (35.787) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 133,9 metriä mpy.
Stheneboia
Stheneboia, Homeroksen mukaan Anteia , oli kreikkalaisessa mytologiassa Lyykian kuninkaan Iobateen tytär. Hänen puolisonsa Proitos oli Argoliin kuningas yhdessä Akrisioksen kanssa, joka piti valtaistuinta Tirynsissä.
Bellerofonin saavuttua Stheneboian miehen luokse hakiessaan sovitusta veljensä murhaan Stheneboia iski häneen silmänsä. Tultuaan torjutuksi hän kertoi kostoksi miehelleen Bellerofonin yrittäneen maata hänet väkisin. Proitos ei kuitenkaan uskaltanut tappaa vierastaan, joten hän lähetti Bellerofonin appensa kuningas Iobateen puheille mukanaan sinetöity viesti, jossa pyydettiin tappamaan sen kantaja. Iobates kuitenkin kestitsi vierastaan vieraanvaraisuussäännösten mukaisesti, ja avattuaan vihdoin kirjeen hän tappamisen sijaan lähetti Bellerofonin mahdottomiin tehtäviin. Bellerofon kuitenkin selvisi niistä, ja tarinan mukaan Stheneboia teki itsemurhan kuultuaan isänsä antaneen sisarensa tälle vaimoksi.
Proitoksella ja Stheneboialla oli kolme tytärtä, Lysippe, Ifinoe ja Ifianassa, ja poika Megapenthes. Vartuttuaan heidän tyttärensä tulivat hulluiksi, mihin syyllinen oli joko Dionysos heidän kieltäydyttyään palvomasta häntä, tai vaihtoehtoisesti Hera kosti, kun he olivat pilkanneet hänen puista kuvaansa. Seurauksena oli Argoksen valtakunnan hallinnan jakaminen Melampuksen ja Biaksen kanssa. On tosin huomattava, että Pausaniaan mukaan vallan jakaminen tapahtui vasta Anaksagoraan aikana, eikä Argoksen naisten hulluutta tässä tapauksessa yksilöity Proitoksen tyttäriin.
Andy Stanfield
Andrew (Andy) William Stanfield (29. joulukuuta 1927 Washington D.C. – 15. kesäkuuta 1985) oli yhdysvaltalainen pikajuoksija ja olympiavoittaja.
Andy Stanfield voitti Yhdysvaltain mestaruudet molemmilla pikamatkoilla 1949. Philadelphiassa 26. toukokuuta 1951 hän juoksi 220 jaardia kaarteella maailmanennätysajassa 20,6 hypättyään edellisenä päivänä pituutta 785, jolla hän sijoittui sen vuoden maailmantilastossa kolmanneksi. Yhdysvaltain olympiakarsinnoissa 28. kesäkuuta 1952 Los Angelesissa hän teki myös 200 metrillä ajan 20,6. Helsingin olympiakisoissa 1952 hän ei osallistunut 100 metrille mutta voitti kultaa 200 metrillä ja 4 x 100 metrin viestissä. Melbournen olympiakisoissa 1956 Stanfield sai 200 metrillä hopeaa. Helsingin kisojen tapaan Melbournen 200-metrinen päättyi Yhdysvaltain kolmoisvoittoon.
Ahvenanmaan historia
Ahvenanmaan historia alkoi, kun Ahvenanmaan muodostama maa-alue asutettiin noin 4200 eKr. Ahvenanmaan väestö kääntyi kristinuskoon 1000-luvun alussa. Ahvenanmaa oli osa Ruotsia vuoteen 1809, jolloin Suomi ja Ahvenanmaa Haminan rauhassa menivät Venäjälle. Venäjän aikana vuosina 1809–1917 rakennettiin Bomarsundin linnoitus ja perustettiin Maarianhamina. Kun Suomi julistautui itsenäiseksi 1917, ahvenanmaalaiset halusivat liittyä uudelleen Ruotsiin. Sen sijaan Ahvenanmaa saavutti rajoitetun autonomian osana Suomea vuonna 1922 Kansainliiton päätöksellä.
Esihistoria
Ahvenanmaan korkeimmat kohdat, Saltvikissä sijaitsevat Orrdalsklint ja Långbergen, alkoivat kohota merestä noin 10 000 vuotta sitten. Syntynyt saaristo sai ensimmäiset asukkaansa kivikaudella Suomesta. Saarten vanhimmat arkeologiset löydöt edustavat idästä levinnyttä kampakeraamista kulttuuria noin ajalta 4000 eaa. Noin 2500 eaa. Ahvenanmaalle saapui kuoppakeraamisen kulttuurin edustajia Ruotsin puolelta. Kökarista on löytynyt hylkeenpyytäjien asuinpaikka pronssikaudelta.
Rautakaudella, varsinkin merovingi- ja viikinkiajoilla, arkeologiset aineistot ovat Ahvenanmaalla runsaat. Viikinkiaikaisia kalmistoja on 380, useimmat niistä pääsaarella. Kulttuuriyhteyksiä oli sekä Ruotsin että Manner-Suomen suuntaan. Kaukaisemmista kauppayhteyksistä kertovat saarilta löytyneet arabialaiset kolikot. thumb|1300-luvun lopulla rakennettu [[Kastelholman linna.|alt=|vasen]]
900-luvun lopussa Ahvenanmaa autioitui, mihin on arveltu syyksi viikinkiajan rauhattomia oloja. Paikannimitutkimuksen perusteella on päätelty, että Varsinais-Suomesta ja lounaisesta saaristosta olisi muuttanut suomenkielistä väestöä Ahvenanmaalle pääasiassa 1100-luvulla. Samanaikaisesti tai hiukan myöhemmin muuttajia olisi tullut myös Ruotsista. Maakunnan suomalaisväestö sulautui ruotsalaisiin, koska ruotsinkielinen asutus oli suomenkielistä vahvempaa. Saltvikissa sijaitsee Borgbergetin linnavuori. Ruotsalaiset rakensivat alueelle puolestaan 1300-luvun lopulla Kastelholman linnan, joka oli Kastelholman linnaläänin keskus.
Suomalaisen asutuksen historia näkyy saariryhmän paikannimissä (Luettelo Ahvenanmaan suomalaisperäisistä paikannimistä ja sovinnaisnimistä).
Ruotsin ja Venäjän vallan aika
Keskiajalla Ahvenanmaasta tuli Kastelholman linnaläänin keskusalue, joka kuului Suomen käskynhaltijakuntaan ja Turun hiippakuntaan. 1500-luvulla Ahvenanmaa oli osana prinssi Juhanalle annettua Suomen herttuakuntaa. 1600- ja 1700-luvuilla Ahvenanmaa kuului hallinnollisesti Turun ja Porin lääniin. Suuri Postitie Suomen ja Ruotsin välillä kulki Ahvenanmaan kautta ja talonpojilla oli velvollisuus kuljettaa postia vuoteen 1911 asti.
Suomen sodan jälkeisessä Haminan rauhassa vuonna 1809 Ahvenanmaa liitettiin muun Suomen mukana Venäjän keisarikuntaan. Ahvenanmaalaiset pyysivät saada jäädä osaksi Ruotsia, mutta tähän ei suostuttu ja Ahvenanmaasta tuli osa Suomen suuriruhtinaskuntaa. Venäjä rakensi saarille Bomarsundin linnoituksen, joka myöhemmin tuhoutui Oolannin sodassa. Maarianhamina sai kaupunginoikeudet vuonna 1861.
Sodan jälkeen saaret demilitarisoitiin. Venäjä sitoutui Pariisin rauhassa vuonna 1856 olemaan linnoittamatta Ahvenanmaata, mutta rakensi sinne kuitenkin linnoituksia ensimmäisen maailmansodan aikana. Venäläisten tekemän linnoituksen raunioita on Boxön saarella.
Ahvenanmaan kysymys
Suuriruhtinaskunnalta Ahvenanmaa periytyi Suomen tasavallalle. Venäjän vallankumouksen jälkeen venäläinen sotaväki alkoi käyttäytyä hillittömästi myös Ahvenanmaalla. Tämän seurauksena siellä heräsi eräissä piireissä ajatus Ahvenanmaan liittämisestä Ruotsiin. Tämän pyrkimyksen johtomiehiä olivat varatuomari C. Björkman ja toimittaja J. Sundblom. He olivat helmikuussa 1918 keränneet 7 135 hengen allekirjoittaman adressin, jossa vaadittiin saarten liittämistä Ruotsiin. Adressi toimitettiin Ruotsin kuninkaalle, jossa Kustaa V:n lisäksi maan oikeistopiirit olivat kiinnostuneita alueliitoksesta, mutta Suomessa se kohtasi jyrkkää vastustusta.
Suomen sisällissodan aikana vuonna 1918 Ruotsi lähetti saarille sotilasretkikunnan nimellisesti suojelemaan ahvenanmaalaisia siviilejä, mutta todellisuudessa ilmeisesti valmistelemaan saarten liittämistä osaksi Ruotsia. Vaasan senaatin pyynnöstä saksalaiset joukot nousivat saarille, jonka seurauksena ruotsalaiset sotilaat poistuivat sieltä. Samoihin aikoihin Godbyn taistelussa valkoinen Saariston vapaajoukko voitti Harry Borgin johtaman punakaartin.
Ahvenanmaan kysymys päätyi Britannian aloitteesta vuonna 1920 Kansainliiton neuvoston käsiteltäväksi. Tämän kesäkuussa 1921 tekemän päätöksen mukaan Ahvenanmaan saaret jäivät vastoin ahvenanmaalaisten enemmistön toiveita Suomen yhteyteen, mutta saarten ruotsinkielisen väestön kansallisuuden, kielen ja kulttuurin turvaamiseksi oli myönnettävä eräitä takeita, jotka Suomen eduskunta hyväksyi lisäyksinä ja muutoksina Ahvenanmaan jo 1920 saamaan laajaan itsehallintoon.
Mikäli Ahvenanmaa olisi liitetty Ruotsin yhteyteen, jotkut suomalaiset olivat valmistautuneet vaatimaan Suomelle Pohjois-Ruotsin suomenkielistä aluetta, Länsipohjaa. Torniossa perustettiin jopa Länsipohjan toimikunta, jonka tehtävänä oli aikaansaada Länsipohjassa suomalaiskansallista liikehdintää.
Lokakuussa 1921 tehtiin Kansainliit on päämajassa Geneve ssä kansainvälinen sopimus Ahvenanmaan linnoittamattomuudesta ja neutralisoimisesta. Ahvenanmaan linnoitukset oli purettu jo vuonna 1919.
Itsehallinnon aika
Ahvenanmaan maakuntapäivät kokoontui ensimmäiseen täysistuntoonsa 9. kesäkuuta 1922. Päivää juhlitaan nykyään Ahvenanmaan itsehallintopäivänä.
Toisen maailmansodan aikana useat työikäiset ahvenanmaalaiset olivat työvelvollisina merimiehinä korvauksena siitä, etteivät joutuneet sotaan. Sota-aikana ahvenanmaalaisia merimiehiä hukkui 88 henkeä. Rintamalla kaatui kuusi ahvenanmaalaista sotilasta. Talvisodan alla Ahvenanmaalle perustettiin kodinturvajoukot, Ålands hemvärn, joiden vahvuus oli 1800 miestä. Joukoille annettiin sotilaskoulutusta, mutta ne eivät osallistuneet taisteluihin.
Oman lipun Ahvenanmaa sai vuonna 1954. Ahvenanmaan postilaitos on julkaissut vuodesta 1984 Ahvenanmaan omia postimerkkejä. Vuonna 1993 Ahvenanmaan postista tuli oma postilaitoksensa, joka on Pohjoismaiden pienin.
Ahvenanmaa liittyi Pohjoismaiden neuvoston jäseneksi vuonna 1970. Maakunnalla on neuvostossa kaksi maakuntapäivien valitsemaa edustajaa, jotka muodostavat yhdessä maakunnan hallituksen valitsemien edustajien kanssa Ahvenanmaan valtuuskunnan Pohjoismaiden neuvostossa.
Ahvenanmaalla järjestettiin liittymisestä EU:hun oma erillinen kansanäänestys. Sillä on veropoikkeus, joka koskee arvonlisäveroa ja valmisteveroja ja mahdollistaa verovapaan myynnin lauttaliikenteessä Suomen ja Ahvenanmaan välillä.
Matti Vanhasen II hallitusta muodostettaessa vuonna 2007 Ahvenanmaan oma edustaja oli ensi kertaa mukana muotoilemassa hallitusohjelmaa saarimaakuntaa koskevissa asioissa. Samassa hallituksessa istui Astrid Thors, Suomen historian ensimmäinen ”Ahvenanmaa-ministeri” eli ministeri oikeusministeriössä, jonka toimialana olivat Ahvenanmaan asiat.
Orvo Saarikivi
Orvo Kullervo Saarikivi (vuoteen 1905 Gröhn; 22. huhtikuuta 1905 Sortavala – 25. elokuuta 1970 Helsinki) oli suomalainen elokuvaohjaaja. Parhaimmillaan Saarikivi oli komediaohjaajana.
Ura
Saarikivi tähtäsi teatteriuralle ja opiskeli Helsingin Konservatorion oopperaluokalla ja kävi myös keskikoulun. Hän aloitti uransa järjestäjä-näyttelijänä Helsingin Kansanteatterissa 1932, toimi Suomi-Filmissä järjestäjänä 1935 ja oli Suomi-Filmin ohjaajana 1937–40 sekä SF:ssä 1940–1946, minkä jälkeen hän toimi Suomi-Filmin lyhytelokuvaosaston johtajana aina kuolemaansa asti. Pitkien näytelmäelokuvien ohjaamista hän pääsi kokeilemaan Maria Jotunin Miehen kylkiluun toisena ohjaajana vuonna 1936. Vuonna 1941 hän siirtyi kilpailevan yhtiön Suomen Filmiteollisuuden ohjaajaksi. Kaikkiaan hän ohjasi 19 pitkää näytelmäelokuvaa. Saarikiven kahdestoista ja viimeinen ohjaus SF:lle oli Särkelä itte. Hän sanoi kyllästyneensä kuuntelemaan puhetta rahasta, kun olisi pitänyt puhua taiteesta. Vuonna 1947 Saarikivi siirtyi takaisin Suomi-Filmiin ja hän teki sinne yhden pitkän ohjauksen, Hormoonit valloillaan (1948) ja muuten myi "tilaustöitä metreittäin kiinteään hintaan". Hänen johdollaan lyhytelokuvaosastolla valmistui 1946–1969 parisen tuhatta elokuvaa.
Perhe
Saarikiven vanhemmat olivat kansanedustajat Santeri Saarikivi ja Lyydi Saarikivi (o.s. Pennanen) ja puoliso vuodesta 1936 näyttelijä Aino Lohikoski. Taidehistorioitsija ja Ateneumin taidemuseon johtaja Sakari Saarikivi ja insinööri Paavo Saarikivi olivat hänen veljiään.
Kaseva
Kasevan esikois-LP Silloin kun julkaistiin 1974, ennen kuin yhtye oli tehnyt ensimmäistäkään keikkaa. Yhtye oli sen sijaan harjoitellut kappaleitaan vuosikausia kellarissa englanninkielisin tekstein. Levytyssopimuksen ehtona olikin kappaleiden kääntäminen suomeksi.
Nimen Kaseva keksi yhtyeelle Mikko ja Nils Jokelan sisar. Sana kaseva tulee Kalevalasta ja tarkoittaa kätevää. Kasevan kappaleet ovat suurimmaksi osaksi Mikko Jokelan ja Asko Raivion joko yhdessä tai erikseen tekemiä, mutta myös rumpali Nils Jokela teki yhtyeelle jonkin verran sanoituksia.
Kaseva lopetti vuoden 1982 albuminsa jälkeen. Vuonna 1989 toinen sen johtohahmoista Asko Raivio hukkui. Jäljelle jäänyt ryhmä palasi esiintymislavoille vuosituhannen vaihteen jälkeen Kasevan vuoden 2003 kokoelma on myynyt platinaa.
Tapio Rauman kuoltua syksyllä 2019 yhtye kertoi verkkosivuillaan peruuttavansa kaikki esiintymiset toistaiseksi. Kaseva ilmoitti palaavansa esiintymislavoille maaliskuussa 2020 uudessa kokoonpanossa, jossa kitaristina toimii Matthau Mikojan (Matti Mikkonen).
Eric Barco
Eric Oliver Barco (s. 1993 ) on suomalais-italialainen näyttelijä ja esitystaiteilija. Hän valmistui Teatteritaiteen maisteriksi Teatterikorkeakoulusta vuonna 2020.
Hän on esiintynyt muun muassa Kansallisoopperan Pähkinänsärkijä ja Hiirikuningas -baletissa Pikku-Pekan roolissa sekä esittänyt Birkiä Marjo Kuuselan koreografiassa Ronja, ryövärintytär. Hän on näytellyt myös muun muassa Teatteri Takomossa, ollut mukana Esitystaiteen seuran Discorituaali-teoksessa vuonna 2015 sekä tehnyt Uuden kaupungin teatterille teoksen ABC.
Barco on ollut Helsingin Kellariteatterin jäsen vuodesta 2011 lähtien, jonne hän on myös ohjannut muun muassa esityksen Jako vuonna 2015.
Televisiossa Barco on näytellyt muun muassa Lauri Nurksen ohjaamassa Kiiltokuvia-draamasarjassa, joka esitettiin vuonna 2014. Vuosina 2019–2020 Barco näytteli Milo Vinbergiä Rantabaari-päivittäissarjassa.
Koulutus
Hän aloitti opinnot Teatterikorkeakoulussa vuonna 2013, josta hän valmistui teatteritaiteen kandidaatiksi 2017 sekä maisteriksi 2020. Sitä ennen hän opiskeli Lahden kansanopiston teatterilinjalla 2012–2013. Ylioppilaaksi hän kirjoitti Kallion lukiosta syksyllä 2011.
Hän on opiskellut neljä vuotta myös Suomen Kansallisbaletin Balettioppilaitoksessa.
Sr1
Sr1 on Valtionrautateiden tilaaman, vuosina 1973–1996 valmistetun raskaan sähköveturisarjan sarjatunnus. Ensimmäiset Sr1-veturit tilattiin vuonna 1973 neuvostoliittolaiselta Novotšerkasskin sähköveturitehtaalta, joka valmisti vetureita 110 kappaletta ja ennen niitä yhden prototyypin. Ensimmäinen Sr1-veturi, 3001, saapui Suomeen 4. syyskuuta 1973. Sr1-sarja on yksi VR:n kolmesta sähköveturisarjasta ja edelleen käytössä sekä matkustaja- että tavarajunissa. Kaikkien alkuvaikeuksien jälkeen Sr1 on osoittautunut erittäin luotettavaksi veturiksi.
Historia
Syksyllä 1970 Valtionrautatiet tilasi monivaiheisten poliittisten päätöksien ja tarjouskilpailun jälkeen 27 sähköveturia neuvostoliittolaiselta V/O Energomašeksportilta Riihimäki–Tampere–Seinäjoki-rataosan sähköliikennettä varten. Veturit valmistettiin Novotšerkasskin sähköveturitehtaalla Valtionrautateiden toiveiden perusteella. Suomalainen Oy Strömberg Ab suunnitteli ja valmisti muun muassa veturin tehonsäätö- ja ohjauselektroniikan. Muita suomalaisia alihankkijoita olivat Oy Koneisto Ab ja Oy Kontram Ab. Vetureissa oli Škodan telit, koska Neuvostoliitto hankki tuohon aikaan nopeat matkustajajunien sähköveturit Tšekkoslovakiasta, eikä valmistanut sellaisia itse. Paineilmalaitteet olivat saksalaisia, muun tekniikan ollessa pääosin venäläistä. Veturityyppi tunnettiin valmistajan nimellä VL40.
VL40-veturista rakennettiin yksi koekappale, jota testikäytettiin ympyränmuotoisella testiradalla muutaman vaunun kanssa. Sen pakkaskestävyyttä testattiin jopa alle −60 °C:n lämpötilassa. Testikappale sai tunnuksen Sr1 3000. VR:llä ensimmäinen 27 veturin sarja sai sarjatunnuksen Sr1 ja numerot 3001–3027. Kaikki 27 veturia toimitettiin vuosina 1973–1975, ja ne olivat Valtionrautateiden ensimmäiset sähköveturit. Ensimmäiset kuusi veturia (3001–3006) muodostivat koesarjan, jonka koeajoihin oli varattu aikaa syksyyn 1974 asti.
Kuitenkin jo 1973 tehtiin lisätilaus kymmenestä veturista. Tämän jälkeen vetureita tilattiin neljässä erässä lisää vuosina 1975–1982. Alkuvaiheessa Sr1-veturit tuotiin määräaikaishuoltoon Masalan ratapihalla sijainneelle veturihallille. Ensimmäiset 15 kuljettajaa Sr1-sarjaan koulutettiin Neuvostoliitossa keväällä 1973. Viimeiset Sr1-sarjan veturit valmistuivat Novotšerkasskin tehtaalta vuonna 1985. Kaikkiaan vetureita valmistettiin Neuvostoliitossa 110 kappaletta.
Väritys
Sr1-sarjan ensimmäinen väritys oli punakeltainen, ja se ehti olla vetureissa 3001–3039. Punainen oli hallitseva väri, ja keulassa oli vain vähän keltaista huomioväritystä. Loppuihin vetureihin 3040–3110 maalattiin sävyiltään vastaava väritys, jossa kuitenkin keltaisen huomiovärityksen määrää oli lisätty. Tämä uudempi punakeltainen väritys maalattiin kaikkiin vetureihin vuoteen 1986 mennessä.