cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Glarus (kantoni)
Talous
Glarusissa on runsaasti vesivoimaa: Linthjoessa ja sen sivujoissa sekä tekojärvien yhteydessä on yli 30 vesivoimalaitosta. Niistä suurin on Axpon omistama Linth-Limmernin voimalaitos, jonka maksimiteho on 1 500 megawattia.
Lisäksi Glarusissa louhitaan liuskekivilaattoja kattomateriaaliksi. Puuvillan ja villan kehruu oli tärkeää 1700-luvulla.
Lancia Formula 1 -sarjassa
Lancia on italialainen autonvalmistaja, joka osallistui Formula 1 -sarjaan kausina ja. Tallin autoilla saavutettiin yksi palkintokorokesija, kaksi paalupaikkaa, kahdeksan MM-pistettä ja yksi nopein kierros. 300px|thumb|left|Lancia D50 vuodelta [[Formula 1 -kausi 1955|1955.]]
Suvi Rihtniemi
pienoiskuva|Diplomi-insinööri Suvi Rihtniemi toimi HSL:n toimitusjohtajana vuodet 2009-21. Tässä kuvassa hän on matkalla kotoaan Töölöstä töihin HSL:n toimistolle Pasilaan vuonna 2012. Suvi Hannele Rihtniemi (s. 8. huhtikuuta 1954 Helsinki) on suomalainen diplomi-insinööri ja entinen Helsingin seudun liikenteen (HSL) toimitusjohtaja 2009-21. HSL:n johtoon Rihtniemi siirtyi 1. syyskuuta 2009 Maanmittauslaitoksen kehittämiskeskuksen vastuualuepäällikön virasta. Valtionhallinnossa Rihtniemi ehti työskennellä 30 vuotta. Hän on toiminut aikaisemmin muun muassa tutkijana VTT:n rakennustalouden laboratoriossa, maanmittausinsinöörinä Rauman maanmittaustoimistossa ja Uudenmaan maanmittauskonttorissa sekä maanmittaushallituksessa. Maanmittauslaitoksessa hän on työskennellyt toimistoinsinöörinä, tiimin vetäjänä ja viimeksi vastuualuepäällikkönä.
Andrei Homutov
Andrei Valentinovitš Homutov (, s. 21. huhtikuuta 1961 Jaroslavl, Neuvostoliitto) on venäläinen entinen jääkiekkoilija. Homutov oli pienikokoinen oikea laitahyökkääjä, jonka loistava tekniikka ja luistelutaito korvasivat fyysisen koon ja voimakkuuden. Hän on kolminkertainen jääkiekon olympiavoittaja ja moninkertainen maailmanmestari.
Suvi Rihtniemi
Rihtniemi oli HSL:n ensimmäinen toimitusjohtaja ja ensimmäinen palkattu työntekijä. Hän ehti toimia virassaan 11,5 vuotta ennen eläkkeelle jäämistään. Tänä aikana HSL:n jäsenkuntien määrä nousi kuudesta yhdeksään. Rihtniemen mukaan HSL:n jäsenyys kannattaa niissä kunnissa, joissa pendelöinnin osuus pääkaupunkiseudulla vähintään 40 prosenttia. HSL kasvoi Rihtniemen kaudella nopeasti, minkä lisäksi avattiin Länsimetro ja Kehärata. Ensimmäisen toimintavuoden 327 miljoonasta (2009) joukkoliikennematkasta noustiin lähes 400 miljoonaan matkaan vuonna 2019. Koronapandemian johdosta matkustajamäärät putosivat jyrkästi 2020-21. Helmikuussa 2021 HSL:n toimitusjohtajana aloitti Mika Nykänen.
Lancia Formula 1 -sarjassa
Historia
Tallin perustaja Vincenzo Lancia työskenteli uransa alkuaikoina oppipoikana sekä testikuljettajana Ceiranon veljesten omistamassa autopajassa, josta tuli myöhemmin osa Fiatin konsernia. Vuonna 1906 Lancia perusti oman autoyrityksensä, jonka johtoon nousi hänen poikansa Gianni Lancia.
Andrei Homutov
Parhaat saavutukset
Andrei Homutov pelasi Neuvostoliiton maajoukkueessa jääkiekon maailmanmestaruuskisoissa vuosina 1981–1989. Hän voitti Itsenäisten valtioiden yhteisön joukkueessa olympiakultaa 1992. Hän on voittanut Venäjän maajoukkueessa jääkiekon maailmanmestaruuden 1993.
Lancia Formula 1 -sarjassa
Historia
Lancia ilmoittautui Formula 1 -sarjaan kaudella 1954, mutta Vittorio Janon suunnitteleman Lancia D50 -auton rakennustöiden viivästymisen vuoksi Alberto Ascari ja Luigi Villoresi ajoivat väliaikaisesti Maseratilla. D50 teki ensiesiintymisensä kauden päätösosakilpailussa Espanjan osakilpailussa, missä Ascari ajoi paalupaikalle, mutta hän joutui keskeyttämään kilpailun kytkinvikaan.
Kaudella 1955 talli voitti MM-sarjan ulkopuolisista osakilpailuista Napolin ja Torinon osakilpailut. Ascarin ja Villoresin lisäksi talli autoilla ajoivat myös Eugenio Castellotti ja Louis Chiron. Monacon osakilpailussa Ascari ajoi kilpailun voitosta Mercedeksen kuljettajien Juan Manuel Fangion ja Stirling Mossin keskeytettyä kilpailun teknisiin ongelmiin, mutta hänen autonsa ajautui mereen radan satama-alueella ja hän joutui keskeyttämään kilpailunsa. Kilpailun voitti Ferrarin Maurice Trintignant, mutta Ascarin tallikaverit Castellotti ja Villoresi sijoittuivat toiseksi ja viidenneksi.
Suvi Rihtniemi
Luottamustoimet pääkaupunkiseudulla
Rihtniemi toimi Helsingin kaupunginvaltuuston kokoomuslaisena jäsenenä vuodet 1982–2009, kaupunginvaltuuston puheenjohtajana 1995–2000 ja ensimmäisenä varapuheenjohtajana 2001–2004. Helsingin kaupunginhallituksen puheenjohtajana Rihtniemi toimi vuodet 2007–2009.
Lancia Formula 1 -sarjassa
Historia
Monacon menestyksestä huolimatta Lancian talousvaikeudet lisääntyivät ja tallin kuljettaja Ascari kuoli testatessaan Ferrarin autoa. Lancia osallistui vielä Belgian osakilpailuun, missä Castellotti ajoi paalupaikalle, mutta hänen kilpailunsa päättyi vaihdelaatikkovian aiheuttamaan keskeytykseen. Kilpailun jälkeen Lancian myi autonsa Ferrarille ja kauppaan sisältyivät myös Castellotti sekä autonsuunnittelija Jano.
Suvi Rihtniemi
Luottamustoimet pääkaupunkiseudulla
Vuoden 2009 tammikuusta saman vuoden elokuun loppuun asti hän toimi Helsingin kaupunginhallituksen uuden ja taloudellisen päätöksenteon kannalta keskeisen konsernijaoston puheenjohtajana. Kaupunkikonserniin kuuluu 118 tytäryhtiötä ja 10 säätiötä, joissa kaupungilla on määräysvalta.
Helsingin kaupunginhallituksen puheenjohtajana Rihtniemi johti puhetta myös pääkaupunkiseudun yhteistyön tiivistämiseen keskittyneessä Pääkaupunkiseudun neuvottelukunnassa, joka on Helsingin, Espoon, Vantaan ja Kauniaisten johtavien luottamushenkilöiden yhteistyöelin.
Rihtniemi toimi Pääkaupungin yhteistyövaltuuskunta YTV:n hallituksen puheenjohtajana 2001–2007, jolloin laadittiin laajakantoinen tulevaisuusraportti ”Pääkaupunkiseudun tulevaisuuskuva 2025”. PKS 2025-työtä valmisteltiin Rihtniemen johdolla rinnakkain Pääkaupunkiseudun liikennejärjestelmäsuunnitelman PLJ 2002 kanssa.
Lancia Formula 1 -sarjassa
Formula 1 -tulokset
* Jaettu auto.
Suvi Rihtniemi
Luottamustoimet pääkaupunkiseudulla
Helsingin kaupunginvaltuuston puheenjohtajaksi Rihtniemi valittiin kuusi kertaa vuosiksi 1995–2000. Puheenjohtajakauden päätyttyä hänestä paljastettiin vuonna 2002 perinteinen muotokuva, jonka on maalannut kuvataiteilija Sami Rinne (s. 1970). Muotokuva on esillä Helsingin kaupungintalossa, valtuustosalin aulatilassa.
Muut luottamustoimet
Rihtniemi on ollut Euroopan neuvoston kunta- ja aluekongressin Suomen valtuuskunnan jäsen yli kymmenen vuotta ja nykyisin hän on kongressin 15-jäsenisen hallituksen jäsen. Hän on toiminut myös Kokoomuksen puoluevaltuuston jäsenenä.
Huomionosoitukset
Tasavallan presidentti myönsi 6.12.2014 Rihtniemelle Suomen Leijonan komentajamerkin.
Yksityiselämä
Rihtniemi on vanhaa kokoomuslaista sukua. Hänen isänsä oli Kokoomuksen monivuotinen puheenjohtaja, kansanedustaja Juha Rihtniemi (1927–1971). Hänen isoisänsä, everstiluutnantti Elja Rihtniemi oli Kansallisen Kokoomuksen perustajajäsen ja isoisänisänsä, filosofian tohtori Volter Rihtniemi (1861–1938) Suomalaisen puolueen kantavia voimia Kainuussa.
Suvi Rihtniemen täti Irma Rihtniemi-Koski toimi kansanedustajana ja Kokoomuksen Naisten Liiton varapuheenjohtajana.
Rihtniemen aviomies vuodesta 2000 on toimittaja ja viestintäyrittäjä Matti Niiranen, joka on toiminut kokoomuslaisena kaupunginvaltuutettuna Helsingissä.
Rôni
Rôni (s. 28. huhtikuuta 1977 Aurora) on brasilialainen entinen jalkapalloilija.
Rolando Villazón
pienoiskuva|Rolando Villazón vuonna 2014.Emilio Rolando Villazón Mauleón (s. 22. helmikuuta 1972 Ciudad de México, Meksiko) on meksikolais-ranskalainen tenori. Hän osallistui 1999 Placido Domingon isännöimään suureen Operalia-kilpailuun, jossa hän oli yksi voittajista. Hän on levyttänyt muun muassa albumin Duets Anna Netrebkon kanssa.
Villazónin laulajankyvyt havaitsi naapuri kun hän oli 12-vuotias ja lauleli suihkussa. Naapuri kehotti häntä laulutunneille. Hän työskentelee Lyonin oopperassa ohjaajana.
Villazón levyttänyt 13 levyä ja toiminut yhteistyössä muun muassa Patrizia Ciofin ja Topi Lehtipuun kanssa äänitettäessä Claudio Monteverdin Il Combattimento di Tancredi e Clorindaa, jonka johti Emmanuelle Haïm.
Elokuussa 2005 hän esitti "Alfredon" roolin Verdin La Traviata Salzburgin musiikkijuhlilla johtajana Carlo Rizzi ja ohjaajana Willy Decker. Hän esiintyi yhdessä Anna Netrebkon kanssa, jonka roolina oli "Violetta Valéry". He ovat esiintyneet yhdessä usein, muun muassa videonauhoituksessa Donizettin Elisir d'amoresta.
Villazón vaihtoi 2007 levy-yhtiötä ja teki pitkän sopimuksen Deutsche Grammophonin kanssa. Sairastelun vuoksi hän joutui perumaan esiintymisiä. vuosina 2007-2010 ja piti jopa vuoden tauon. Ongelmien syyksi paljastui kysta, joka leikattiin 2009. Jotkut kriitikot ovat arvioineet, että leikkaus on yksipuolistanut Villazónin sointikirjoa.
Villazón muutti perheineen Operalia-kilpailun jälkeen Pariisiin.
Wilhuff Tarkin
Suurmoffi Wilhuff Tarkin, tunnettu myös nimellä kuvernööri Tarkin, on Tähtien sota -elokuvasarjan kuvitteellinen henkilö, jonka loi yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja George Lucas ja jota alkuperäisessä elokuvassa näytteli Peter Cushing. Tarkinia on pidetty yhtenä "Tähtien sodan historian suurimmista vihollisista."
Tähtien sota -elokuvan kuvauksissa Peter Cushing piti Tarkinin saappaita epämukavina. Tämän vuoksi ohjaaja George Lucas suostui rajoittamaan kohtauksia joissa Tarkinin jalat näkyvät, antaen Cushingin käyttää tohveleita muissa kohtauksissa.
Tähtien sota
Suurmoffi Tarkin esiteltiin vuonna 1977 julkaistun alkuperäisen Tähtien sota -elokuvan (myöhemmältä nimeltään Tähtien sota: Episodi IV – Uusi toivo), päävihollisena. Suurmoffi Tarkin on Galaktisen Imperiumin sektorikuvernööri Ulkokehän alueilla sekä Kuolemantähden komentaja. Keisari Palpatinen lakkautettua Galaktisen senaatin Tarkin ja Darth Vader saavat tehtäväkseen Kapinaliiton tukikohdan etsimisen ja sen tuhoamisen. Tarkin uhkailee prinsessa Leiaa planeetta Alderaanin tuhoamisella, jos tämä ei paljastaa kapinallisten tukikohdan sijaintia. Vaikka Leia onnistuu valehtelemaan Dantooinen olevan tukikohdan sijaintipaikka, Tarkin määrää joka tapauksessa Alderaanin tuhottavaksi. Kun Leian valehtelu paljastuu, Tarkin määrää Leian teloitettavaksi.
Luke Skywalkerin, Han Solon, Chewbaccan, C-3PO:n ja R2-D2:n pelastettua Leian Kuolemantähdeltä Tarkin saa Millennium Falconia jäljittimällä selville tukikohdan sijaitsevan Yavin 4 -kuussa. Elokuvan lopussa kapinalliset aloittavat hyökkäyksen Kuolemantähden tuhoamiseksi. Tarkinin luottavaisuus Kuolemantähteen kuitenkin osoittautuu kuolemaksi, koska elokuvan loppuhuipennuksessa hän ei usko päällikkö Bastin varoitusta ja saa surmansa Luken tuhotessa Kuolemantähden.
Sithin kosto
Tarkin esiintyy pienessä cameo-roolissa vuonna 2005 elokuvassa Tähtien sota: Episodi III – Sithin kosto, jossa hänen näyttelijänsä on australialainen Wayne Pygram. Hän esiintyy elokuvan lopussa lyhyesti kohtauksessa, jossa hän seisoo Vaderin ja Palpatinen vierellä valvomassa Kuolemantähden rakennustöiden alkamista.
The Clone Wars
Televisiosarjassa Star Wars: The Clone Wars nuorempi versio Tarkinista esiintyy Tasavallan laivaston kapteenina sekä myöhemmin Kloonisotien aikaan amiraalina.
Kolmannella kaudella, kapteeni Tarkin ja jedimestari Even Piell joutuvat separatistien välijytyksen kohteeksi. Pelastusryhmä vapauttaa heidät myöhemmin tyrmistä. Vihollisen maa-alueilla Tarkinilla on yleensä pessimistinen asenne ja hänellä on siksi usein erimielisyyksiä jediritari Anakin Skywalkerin kanssa, mutta heitä molempia kuitenkin yhdistää ylikansleri Palpatinen luottamus heihin kumpaankin. Kahakan aikana Tarkin yrittää teloittaa Osi Sobeckin, mutta joutuu melkein itse tapetuksi ennen kuin padawan Ahsoka Tano pelastaa hänet.
Viidennellä kaudella, amiraali Tarkin epäilee Ahsokaa Letta Turmond -nimisen jedin murhasta terroristihyökkäyksen aikana. Ahsokan jäätyä vangiksi ja jouduttua senaatin tuomioistuimen eteen, Tarkin toimii syyttäjänä. Padmé Amidalan puolustuksesta huolimatta, Tarkin muistuttaa nähneensä Ahsokan Asajj Ventressin kanssa. Juuri kun Tarkinin ja Padmén väittely päättyy ja tuomio ollaan antamassa, Skywalker saapuu mukanaan Barriss Offee, hyökkäyksen todellinen järjestäjä.
Rebels
Televisiosarjassa Star Wars Rebels, Tarkin on Ulkokehän alueiden kuvernööri, jolle myöhemmin myönnetään suurmoffin arvo. Hän vierailee planeetta Lothalilla jatkuvan kapinoinnin vuoksi sekä moitti ministeri Maketh Tuaa, agentti Alexsandr Kallusia ja Suurinkvisiittoria näiden epäonnistumisesta planeetan kapinallissolun pysäyttämisessä. Tarkin määrää Suurinkvisiittoria teloittamaan komendantti Cumberlayne Areskon sekä kouluttaja Myles Grintin rangaistuksena näiden kyvyttömyydestä solun johtajan, jediritari Kanan Jarrusin tuhoamiseen. Myöhemmin Tarkin asettaa kapinallisille ansan ja onnistuu vangitsemaan Kananin tämän yrittäessä lähettää viestin yhden planeetan kommunikaatiotornin kautta. Kapinallisten viesti pääsee perille, mutta Tarkin määrää tornin tuhottavaksi. Kanania kidutetaan ja Suurinkvisiittori vie hänet planeetta Mustafarilla sijaitsevalla Tarkinin tähtihävittäjälle. Kapinallisten pelastaessa Kananin, Tarkin tähtihävittäjä tuhotaan ja Suurinkvisiittori saa surmansa. Lothalilla, Tarkin esittelee agentti Kallusille Darth Vaderin. Kaksi vuotta myöhemmin hän saa pyynnön Lothalin kuvenööri Arihnda Prycelta antaa Ghostin ryhmän muodostaman kapinallissolun jahtaamisen suuramiraali Thrawnin johtaman Seitsemännen laivaston tehtäväksi agentti Kallusin sekä amiraali Kassius Konstantinen epäpätevyyden vuoksi.
Rogue One
Näytellyssä antologiaelokuvassa Rogue One: A Star Wars Story Tarkin suhtautuu alun perin skeptisesti Kuolemantähden käyttämiseen, kunnes nähtyään sen voiman tuhoavan Jedhan aavikkokuun pyhän kaupungin, hän vie kunnian siitä edistyneen asekehitysosaston johtajalta Orson Krenniciltä. Elokuvan lopussa hän saapuu keskelle Scarifin taistelun loppua ja tuhoaa planeetalla sijainneen Kuolemantähdellä Imperiumin laitoksen ja alkuperäiset piirustukset sekä tappaen Krennicin ja kapinalliset Jyn Erson ja Cassian Andorin. Tämän jälkeen hän raivostui kuullessaan, että Kuolemantähden alkuperäiset piirustukset onkin Leia vienyt mukanaan paetessaan. Tarkinia näytteli elokuvassa Guy Henry, joka oli muokattu digitaalisesti näyttämään Peter Cushingilta, joka näytteli hahmoa alkuperäisessä Tähtien sota -elokuvassa.
The Bad Batch
Disney+-alkuperäissarjassa Star Wars: The Bad Batch, Kloonisodan aikana Tarkin toimi hetken aikaa amiraalina, ja sodan jälkeen hän alkoi toimia Ulkokehän alueiden kuvernöörinä, ja kun hän kuuli raporteista Klooniyksikkö 99:n osoittaneen huolestuttavaa taipumusta niskurointiin ja käskyjen uhmaamiseen, hän halusi koetella Yksikköä 99 lähettämällä sen Saw Gerreran johtoman kyläläisten, farmarien ja entisten tasavallan sissien muodastaman joukkojen kimppuun. Mutta kun Klooniyksikkö 99 ei toteuttanut Gerreran joukkojen tuhoamista, hän määräsi, että Klooniyksikkö 99 tulisi löytää ja tuhota.
Legends
Vaikka Tarkin oli elokuvissa sivuhahmo, Tähtien sodan oheiskirjallisuudessa hänellä on suurempi rooli. Oheiskirjallisuuden mukaan Tarkin oli kotoisin vauraasta suvusta teollistuneelta ja saastuneelta Eriadu-planeetalta, ja hänen koko nimensä on Wilhuff Tarkin. Tarkin oli alun perin kunnianhimoinen Eriadun puolustusvoimien upseeri, joka kohosi Sesswennan sektorin kuvernööriksi. Kun Palpatine perusti Galaktisen Imperiumin, Tarkin oli yksi ensimmäisistä keisarillista upseereista, jotka keisari nimitti Imperiumin hallitsemien aurinkokuntien piirikuvernööreiksi eli moffeiksi. Hän oli vastuussa rauhanomaisten mielenosoittajien massamurhasta Ghormanin verilöylyssä, joka oli yksi syistä Kapinaliiton perustamiseksi. Tarkin myös laati "Tarkinin opin", jonka mukaan Imperiumin kuului ylläpitää totalitaarinen hallintonsa tavallisten kansalaisten pelossa pitämisen kautta. Star Wars Adventures Journal 12 -lehdessä julkaistun lyhyttarinan Small Favors mukaan Tarkin adoptoi Imperiumin vastaisessa kansannousussa kaatuneen Gideon-veljensä tyttären Rivochen, joka oli kuitenkin Kapinaliiton tiedustelupalvelun vakooja. Rush Manningin käsikirjoittamissa ja piirtämissä Tähtien sota -stripeissä esiteltiin myös Tarkinin vaimo, joka oli amiraali Mottin sukulainen.
Kevin J. Anderson oli ensimmäinen Tähtien sota -kirjailija, joka hyödynsi Tarkinin hahmoa oheiskirjallisuuden romaaneissa. Andersonin Jediakatemia-trilogian mukaan Tarkin löysi Imperiumin sotilasakatemiasta Carida-planeetalta naispuolisen upseerin nimeltä Daala, ylensi hänet amiraaliksi ja lähetti Daalan imperiumin salaiseen asekehityslaboratorioon Kidan mustien aukkojen keskelle, vaikka Imperiumi yleensä syrji naisia politiikassa ja sotavoimissa. Jediakatemia-trilogian mukaan Tarkin myös määräsi Imperiumin nerokkaimmat tiedemiehet, mukaan lukien Bevel Lemeliskin ja Qwi Xuxin, kehittämään pohjapiirrokset pienen kuun kokoiselle avaruusasemalle, jonka pohjalta imperiumi rakensi Kuolemantähden. Väite on kuitenkin ristiriidassa myöhemmin julkaistujen uusien Tähtien sota -elokuvien mukaan, joissa geonosislaiset keksivät Kuolemantähden ja sen rakennustyöt käynnistettiin jo yhdeksäntoista vuotta ennen Uutta toivoa, vaikka Jediakatemia-trilogiassa Kuolemantähden rakentaminen aloitettiin vasta kaksi vuotta ennen Uuden toivon tarinaa. Tarkin esiintyy myös Greg Bearin Kulkuriplaneetassa sekä James Lucenon Dark Lord: The Rise of Darth Vaderissa, jossa kerrotaan Tarkinin ja Vaderin välisen yhteistyön alusta.
Kaistanpäästökotelo
Kaistanpäästökotelo eli bandpass-kotelo on äänentoistossa käytetty kaiutinkotelo. Kaistanpäästökotelossa kaiutinelementti on kotelon sisällä kahden muun kotelon välissä, joista toinen tai molemmat ovat refleksiviritteisiä.
Kaistanpäästökotelossa on huonona puolena voidaan pitää sen suurta kokoa verrattuna esimerkiksi suljettuun koteloon. Toisaalta kaistanpäästökotelolla on mahdollista saada paljon painetta pienelläkin elementillä, suuri herkkyys ja korkea mekaaninen tehonkesto. Kotelo ei toista kovinkaan hyvin ylempiä taajuuksia.
Sitruunatokko
Sitruunatokko (Gobiodon citrinus) on keltainen koralliriuttojen kala, jota pidetään myös meriakvaarioissa.
Koko ja ulkonäkö
Sitruunatokko kasvaa noin 6,5 cm pitkäksi. Se on pyöreämuotoinen, yleisväriltään auringonkukan keltainen. Musta silmä erottuu selvästi. Silmän läpi kulkee kaksi ohutta sinertävänvalkoista pystyjuovaa, kiduskansien kohdalla on toinen juovapari. Selkäevän tyvessä on vaakasuora juova. Juovat auttavat lajin erottamisessa hyvin samannäköisestä keltatokosta.
Alkuperä
Sitruunatokko elää luonnossa Indopasifisella merialueella: sen levinneisyysalue ulottuu Punaiseltamereltä Mosambikin rannikolle, idässä Samoalle, pohjoisessa Japanin eteläosaan ja etelässä Suurelle koralliriutalle.
Käyttäytyminen
pienoiskuva|150px|vasen|Sitruunatokko korallin oksalla (kuvan alaosassa)
Sitruunatokko on asuu mielellään oksaisessa kivikorallissa, jonka päällä se voi levätä tuntien ajan. Laji on kutenut akvaariossa, mutta poikaset harvoin kasvavat isoiksi vankeudessa.
Ravinto
Sitruunatokko syö luonnossa pieniä selkärangattomia. Akvaariossa sille annetaan pakastettuja pieniä äyriäisiä kuten massiäyriäisiä ja kidusjalkaisia.
Heli Haapalainen
Heli Kaarina Haapalainen (s. 14. huhtikuuta 1967 Kemi) on suomalainen näyttelijä.
Haapalainen valmistui Teatterikorkeakoulusta vuonna 1991 ja oli sen jälkeen lyhyen aikaa kiinnitettynä näyttelijänä Kotkan kaupunginteatterissa. Syksyllä 1992 hän siirtyi Oulun kaupunginteatteriin. Hän on esittänyt Oulussa muun muassa Hannaa samannimiseen romaaniin perustuvassa näytelmässä Colorado Avenue vuonna 2000, Irina Arkadinaa näytelmässä Lokki vuonna 2006, Railia näytelmässä Gabriel, tule takaisin vuonna 2012 ja Dodoa samannimiseen elokuvaan perustuvassa näytelmässä Breaking the Waves vuonna 2015.
Haapalainen on ollut vierailevana näyttelijänä Kansallisteatterissa, Helsingin kaupunginteatterissa ja Ryhmäteatterissa. Hän on ollut myös improvisaatioteatteriryhmä Örkkien jäsen 2000-luvun alusta. Vuosina 2001 ja 2002 Haapalainen kilpaili television teatterivisailussa Thilia Thalia yhdessä Oulun kaupunginteatterin ja Örkit-ryhmän kollegansa Janne Raudaskosken kanssa. He sijoittuivat ensimmäisenä vuonna kilpailussa toiseksi ja jälkimmäisenä vuonna kolmanneksi.
Haapalaisen teatterin ulkopuolisiin töihin on kuulunut muun muassa Terhi Lindmanin rooli Elisa Viihteen alkuperäissarjassa Kaikki synnit, jonka ensimmäinen tuotantokausi julkaistiin vuonna 2019.
Haapalainen on naimisissa tanssija-koreografi, tanssinopettaja Antti Kairakarin kanssa. Hänellä on kolme lasta, poika ja kaksi tytärtä. Hänen poikansa Samuli näytteli lapsena toista vuonna 2002 valmistuneen lyhytelokuvan Puhalluskukkapoika ja taivaankorjaaja pikkupojista.
Giovanni Anselmo
thumb|Giovanni Anselmo: Verkürzter Himmel 1987
Giovanni Anselmo (s. 1934, Borgofranco d'Ivrea, Torino, Italia) on italialainen taiteilija, jonka teokset edustavat Arte povera-liikettä.
Ura ja tyyli
Anselmo omistautui maalaustaiteelle vuosina 1954-1964, mutta hylkäsi sen 1965 keskittyäkseen työstämään veistoksellisia objekteja, joihin hän sai inspiraatiota luonnonilmiöiden vaikutuksista. Anselmon varsinainen taiteilijanura käynnistyi Torinon Arte povera -liikkeessä, jonka kautta hän osallistui ryhmänäyttelyyn ensi kerran vuonna 1967. Vuodesta 1968 lähtien Anselmo on pitänyt myös soolonäyttelyitä. Sittemmin hänen töitään on ollut runsaasti esillä niin USA:ssa kuin Euroopassakin.
Eräs Anselmon tunnetuimmista töistä on käsitteellinen valokuvateos Äärettömyyttä kohti heittäytynyt varjoni Strombolin huipulla auringon noustessa 16 elokuuta 1965, jota Anselmo luonnehtii seuraavasti: "Silloin ymmärsin olevani osallisena nopeuden, auringon ja avaruuden tapahtumassa... työni liittää meidät maailman energiaan... myös me olemme energiaa."
Työssään Anselmo hyödyntää eri materiaalien fyysisiä ominaisuuksia ja niiden herättämiä vaikutelmia. Hän on suosinut luonnonmateriaaleja, kuten kiveä, puuta, rautaa ja erilaisia kasviperäisiä materiaaleja. Keskeisiä Anselmon taiteen teemoja ovat energia, avaruus, aika, valo sekä luonnonvoimat (painovoima, magnetismi ja aineen kuluminen). Uudessa kontekstissa esitettävät materiaalit ja objektit vetoavat tunteiden sijaan ennen kaikkea käsitteellisiin ja yleisinhimillisiin kysymyksiin havainnosta ja kokemisesta.
Palkinnot
Vuonna 1990 Anselmolle myönnettiin Leone d'oro-palkinto maalauksesta 44. Venetsian biennaalissa.
Formula One eSports Series
Formula One Esports Series on eSports-tapahtuma, jonka toimintaa tukee Formula 1 ja Liberty Media. Tapahtuma perustettiin vuonna 2017, jotta F1-videopelisarjan fanit ja peliyhteisöt voisivat kytkeytyä osaksi F1-sarjaa sekä osallistua enemmän sarjan järjestämiin tapahtumiin.
Historia
Ensimmäinen Formula One eSports -tapahtuma julkistettiin 21.8.2017. Tapahtuman osallistujien karsinnat ja tapahtuman finaali suoritettiin F1 2017-videopelillä. Ennen F1-sarjaa autourheiluun liittyviä eSports-tapahtumia oli järjestetty Nissan GT Academyn (kahdeksan vuotta aikaisemmin) ja McLarenin toimesta (World's Fastest Gamer -titteli uuden simulaattorikuskin etsimiseksi vuonna 2017). McLarenin simulaattorikuskikilpailun voitti hollantilainen Rudij van Buuren. Myös Formula E - mestaruussarjasta järjestettiin yksi 'eRace' -kilpailu Las Vegasissa varsinaisen Formula E 2016-17 kauden aikana, johon monet alan parhaimmat ja tunnetuimmat videopelien kilpaurheilijat pystyivät osallistumaan.
Formula One eSports Series -kilpailijoiden karsinnat alkoivat ensimmäisellä kaudella 4.9.2017. Vuonna 2018 sarja sai sponsorikseen simulaattoriohjelmistoihin ja -pelivälineisiin erikoistuneen Fanatecin sekä jalkineisiin erikoistuneen New Balancen. Samana vuonna sarja palkittiin digitaalisen saavutuksen palkinnolla yritys- ja liike-elämäpuolen SVG Europe Sport Production Awardseissa. Vuonna 2020 eSports Series palkittiin Sports Technology Awards -palkinnolla kategoriassa Paras elektronisen urheilun käyttö urheilubrändiltä. Huhtikuussa 2021 uutisoitiin, että Formula 1 -sarja järjestää naispelaajille mahdollisuuden päästä villikorttimahdollisuudella kilpailun karsintoihin Pro Exhibition -tapahtumassa.
Suomalaiset
Ensimmäisenä vuonna 2017 semifinaali tapahtumassa oli 2 suomalaista. Olli Pahkala ja Joni Törmälä selvittivät kummatkin itsensä aina semifinaalin asti, mutta Pahkalan tie loppui lämmittelykisa 2 6. sijaan, ja Törmälä ajoi itsensä finaalitapahtumaan sijoittuen hienosti 10:nneksi.
Toisena vuonna 2018 sarjassa ajoivat Pahkalan ja Törmälän lisäksi Tino Naukkarinen, hän oli ansainnut paikkansa 2018 pro draftissä. 2018 lanseerattiin pro draft jossa tallit valitsevat kuskijoukosta itselleen kuljettajia ja Naukkarinen oli historiallisesti ensimmäinen pro draftista valittu kuljettaja. Samassa pro draftissa valittiin myös Pahkala ja Törmälä. Kilpailukaudella Red Bull Racing Esportsin kuljettaja Törmälä sijoittui 7:nneksi, Williams Esportsin Naukkarinen (sija 13.) ja Mclarenin Pahkala (sija 21.).
Kauden 2020 pro draftissa kolme uutta suomalaista (Otto Hyttinen, Pietari Poikela ja Ville Haatainen) hakee paikkaa 30 kuljettajan joukosta.
2018
Formula One eSports -sarjan tasot olivat seuraavat kaudella 2018 :
2019
Löytyykö Brendo Leighin voittajaa?
2020
Jatkaako Red Bull siitä mihin viime kaudella jäi?
Christopher Lawford
thumb|Christopher Lawford vuonna 2008. Christopher Kennedy Lawford (29. maaliskuuta 1955 Santa Monica, Kalifornia – 4. syyskuuta 2018 Los Angeles, Kalifornia ) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän oli Yhdysvaltain presidentti John F. Kennedyn siskon Patricia Kennedyn ja Hollywood-näyttelijä Peter Lawfordin ensimmäinen lapsi.
Lawford näytteli monissa elokuvarooleissa, muun muassa presidentti Kennedyn aikakauteen liittyvässä poliittisessa trillerissä Kolmetoista päivää sekä tieteis-toimintaelokuvassa Terminator 3: Koneiden kapina. Lisäksi hän esiintyi monissa televisiosarjoissa.
Angleterre
Angleterre on Helsinkiin vuonna 1910 perustettu ravintola, joka toimi vuoteen 1976 asti ruokaravintolana ja on siitä lähtien tunnettu yhtenä Helsingin ensimmäisistä englantilaistyylisistä pubeista. Se sijaitsee osoitteessa Fredrikinkatu 47. Nimi Angleterre on ranskaa ja tarkoittaa Englantia.
Angleterre perustettiin vuonna 1910 Kluuvin Hallituskadulle (nyk. Yliopistonkatu) Renlundin rautakaupan taloon. Siitä se siirtyi vuonna 1955 Kamppiin Fredrikinkadun ja Kalevankadun kulmaan Paraisten Kalkki -yhtiön uuteen toimitaloon, jossa ravintolan tiloja on sittemmin useaan otteeseen muutettu ja korjattu.
1970-luvun alussa Angleterren omisti myös Finlandia-talon ja Klippanin ravintoloita hoitanut Aarno Roiha. Ranskalaistyyppisen ruokaravintolan omistus siirtyi vuonna 1972 Martti Kirsitielle ja Marita Lindahlille, kunnes seuraava omistaja Elanto teki Angleterrestä englantilaistyylisen pubin vuoden 1976 alusta. Nykyisin Angleterre kuuluu HOK-Elannon Oluthuone-ketjuun.
Feidias
Feidias (, ; n. 480–432 eaa.) oli antiikin kreikkalainen kuvanveistäjä, joka oli klassisen kauden kuuluisin kuvanveistäjä ja arvostetuin mestari. Hän oli kotoisin Ateenasta ja toimi noin vuosina 460–430 eaa.
Feidias tunnetaan erityisesti jumalia esittäneistä kuvapatsaista. Hän teki päätyönsä Ateenassa, missä hänet tunnetaan erityisesti Parthenonin veistoskoristeluista. Olympiaan hän teki Zeuksen kuvapatsaan, joka oli antiikin aikana kaikkein maineikkain veistos ja luettiin yhdeksi maailman seitsemästä ihmeestä. Parthenonin koristeluiden osia lukuun ottamatta Feidiaan veistokset ovat säilyneet vain jäljennöksinä.
Uran alku
Feidias oli Kharmideen poika ja saattoi olla taiteilijasukua. Hänen veljensä tai veljenpoikansa Panainos oli taidemaalari, ja myös Feidiaan kerrotaan olleen alun perin taidemaalari ennen ryhtymistään kuvanveistäjäksi. Plinius vanhempi sanoo hänen tehneen maalauksia Olympoksen Zeuksen temppeliin Ateenassa.
Kuvanveistossa Feidiaan opettajiksi mainitaan Ageladas ja Hegias. Feidias aloitti toimintansa kuvanveistäjänä viimeistään noin vuonna 460 eaa. Hänen varhaisimmat tunnetut työnsä ovat Delfoihin persialaissodassa saadun voiton kunniaksi tehdyt veistokset. Feidiaan poika Feidias nuorempi oli myös kuvanveistäjä.
Ateenassa
Ateenassa Feidiaan toiminta liittyi pääasiassa Perikleen rakennusohjelmaan Akropoliilla. Hänen varhaisimpiin töihinsä Akropoliilla kuuluu jättimäinen Athene Promakhos noin 475–450 eaa.
pienoiskuva|''Feidias esittelee Parthenonin friisejä ystävilleen. [[Lawrence Alma-Tadema, 1868.]] pienoiskuva|Perikles ja Aspasia Feidiaan työpajassa. [[Louis Hector Leroux, 1800-luku.]] Tämän jälkeen Feidias toimi Parthenonin rakennustöiden ja taiteellisen ohjelman johtajana ja valvojana yhdessä sen arkkitehtien Kallikrateen ja Iktinoksen kanssa. Feidiaan ohjauksessa työskenteli lukuisia apulaisia, kuten rakennusmestareita, kuvanveistäjiä, kivenhakkaajia, kultaajia, maalareita, kirjojia ja metallinpakottajia.
Noin vuosina 447–433/432 eaa. Feidias työskenteli Parthenonin marmoriveistosten parissa. Näistä osa on säilynyt ja sijoitettu pääosin British Museumiin (niin kutsutut Elginin marmorit). Parthenonin koristeveistokset tehtiin mitä todennäköisimmin Feidiaan tiukassa valvonnassa. Sen sijaan temppelin Athene-jumalatarta esittäneen kulttikuvan Athene Parthenoksen Feidias teki itse. Se oli tehty kullasta ja norsunluusta, ja siinä oli 44 talenttia kultaa. Veistos valmistui vuonna 438 eaa. Sitä pidettiin kreikkalaisen kuvanveiston hienoimpana veistoksena, ja se hävisi ainoastaan Feidiaan myöhemmin tekemälle Olympian Zeuksen kuvapatsaalle. Feidiaan elämän tarkimmin ajoitettavissa oleva yksityiskohta on se, että Athene Parthenos valmistui Theodoroksen arkonttikaudella vuonna 438 eaa.
Feidias veisti Akropoliille myös kolmannen Athenea esittäneen veistoksen, Athene Lemnian, jota pidettiin niistä kauneimpana.
Olympiassa
pienoiskuva|[[Feidiaan työpajan rauniot Olympiassa.]]
Kuuluisin Feidiaan veistoksista oli 12 metriä korkea Olympian Zeuksen temppelissä ollut Zeuksen kuvapatsas, joka esitti istuvaa ylijumala Zeusta. Veistos oli yksi silloisista maailman seitsemästä ihmeestä.
Elisläiset kutsuivat Feidiaan tekemään Zeuksen temppeliin jumalan patsaan, joka ylittäisi loistossa Feidiaan oman Athene Parthenoksen, joka oli jo tullut kuuluisaksi koko kreikkalaisessa maailmassa. Hän aloitti Eliissä noin vuonna 437 eaa., jolloin Athene Parthenos oli valmistunut vasta vuotta tai paria aiemmin.
Feidias siirtyi Olympiaan tärkeimpien oppilaidensa kanssa, käytännössä siirtäen koko koulunsa joksikin ajaksi sinne Ateenasta. Feidiaan oppilaista Olympiaan seurasivat muun muassa Kolotes, joka työsti myös Zeuksen kuvapatsasta samoin kuin aiemmin Athene Parthenosta, ja joka teki myös muita veistoksia elealaisille; Panainos, joka teki maalauskoristeluja sekä kuvapatsaaseen että temppeliin; sekä Alkamenes, Feidiaan huomattavin oppilas, joka teki temppelin länsipään päätykolmioveistokset. Näihin kuuluivat mahdollisesti myös Paionios ja Kleoitas, joiden yhteys Feidiaaseen ei ole varma, mutta todennäköinen. On huomionarvoista, että samaan aikaan kun koko Feidiaan koulu oli työssä Olympiassa, ateenalaisen arkaaisen koulukunnan edustajat kuten Kalamiin oppilas Praksias ja Eukadmoksen oppilas Androsthenes olivat töissä Delfoissa.
pienoiskuva|vasen|upright|Feidiaan malja, jossa on piirtokirjoitus, ”Minä olen Feidiaan [malja]”. 400-luvun eaa. jälkimmäinen puolisko. [[Olympian arkeologinen museo.]] Feidiaan Eliissä nauttima arvostus näkyy siinä, että hän sai oman työpajansa Olympian pyhäkköalueen laidalle. Se on osittain säilynyt, ja tunnetaan Feidiaan työpajana. Feidias sai myös luvan kirjoittaa oman nimensä Zeuksen jalkajakkaraan, mikä kunnia häneltä oli kielletty Ateenassa. Piirtokirjoitus kuului:
Ateenan mainitseminen puhuu sitä vastaan, että Feidias olisi ollut Eliissä maanpaossa Ateenasta, mitä on joskus ehdotettu. Tätä vastaan puhuu myös se, että veistoksen koristeluissa esiintyivät myös Theseus ja Salamis, jotka osoittavat myös sen, että Elis oli vielä tuossa vaiheessa, ennen peloponnesolaissodan puhkeamista, hyvissä väleissä Ateenan kanssa.
Kaikesta voidaan päätellä, että Feidias työskenteli Eliissä Zeuksen patsaan parissa noin neljä tai viisi vuotta, noin 437–434/433 eaa. Tämän jälkeen hän ilmeisesti palasi Ateenaan.
Loppuvuodet ja skandaali
Feidiaan viimeiset vuodet Ateenassa tunnetaan huonosti. Niihin liittyy kuitenkin jonkinlainen skandaali. Feidias oli ollut läheisissä yhteyksissä Perikleehen, joka oli Feidiaan viimeisten vuosien aikaan jo hyvin epäsuosittu monien ateenalaisten parissa. Kun nämä pelkäsivät hyökätä Periklestä itseään vastaan, he suuntasivat hyökkäyksensä tämän lähipiiriin, Feidiaan lisäksi myös Anaksagoraaseen ja Aspasiaan.
Plutarkhos kertoo, että Feidiaan alaisuudessa työskennellut Menon alkoi syyttää Feidiasta kavalluksesta Perikleen vihamiesten yllytyksestä. Feidiasta syytettiin siitä, että hän olisi varastanut osan Athene Parthenokseen tarkoitetusta kullasta ja norsunluusta. Syytös hylättiin, koska Feidias oli Perikleen neuvosta kiinnittänyt kullan veistokseen niin, että se voitiin irrottaa ja punnita. Tämän jälkeen Feidiasta syytettiin jumalattomuudesta, koska hän oli tehnyt Athenen kilvessä olleeseen amatsonomakhiaa esittävään koristeluun Perikleen ja oman kuvansa. Ensin mainittu oli kuvattu komeana amatsonia vastaan taistelleena soturina, jonka käsi peitti kasvot niin, että yhdennäköisyys voitiin havaita vain sivulta katsottuna, ja viimeksi mainittu kaljuna vanhana miehenä, joka heitti kiveä kaksin käsin.
Feidias vangittiin tämän jumalattomuussyytteen vuoksi, ja hän kuoli vankeudessa joko tautiin tai Perikleen vihamiesten myrkyttämänä. Feidiaan syyttäjä Meidias sai Glykonin ehdotuksesta verovapauden ja hänen turvallisuutensa taattiin. Tämän jälkeen Plutarkhos kertoo Anaksagoraan ja Aspasian samaan aikaan saamista syytteistä. Nämä saivat Perikleen pelkäämään ja edistämään peloponnesolaissodaksi laajenneen sodan syttymistä. Myös Aristofanes antaa ymmärtää Rauhassa, että Perikles säikähti Feidiaan kohtaloa niin, että pelkäsi omankin turvallisuutensa puolesta ja kiirehti sodan aloittamista ja Megaraa vastaan suunnatun päätöksen tekemistä. Tämä samoin kuin Feidiaan kuolema ajoittuvat vuoteen 432 eaa., samoihin aikoihin kuin viimeinen hänen valvomansa Akropoliin rakennustyö Propylaia valmistui.
Feidiaan kuolemasta esiintyy antiikin lähteissä myös toista versiota. Sen mukaan Feidias olisi siirtynyt vasta Ateenassa saamansa syytteen jälkeen Olympiaan joko Ateenasta karkotettuna tai paenneena, ja teki siellä Zeuksen kuvapatsaansa. Siellä hän olisi lopulta kuollut elisläisten jostakin aiemmin kuvatun kaltaisesta kavalluksesta surmaamana. Tämä versio kuvaa käytännössä saman rikoksen, syytteen ja kohtalon sijoittuvaksi kahteen eri paikkaan, mikä on mitä todennäköisimmin sekaannus. Ajatus Feidiaan siirtymisestä Eliiseen maanpakolaisena ei myöskään sovi muihin tietoihin hänen vaiheistaan.
Teokset
Feidiaan teoksista on säilynyt vain aikalaistodistuksia ja myöhempiä, roomalaisaikaisia kopioita. Hänellä oli suuri vaikutus sekä Kreikassa että Roomassa.
Varhaiset teokset
Athene Pellenessä. Feidiaan Akhaian Pelleneen tekemä Athenen patsas oli mahdollisesti hänen varhaisimpia teoksiaan. Ainakin Pausaniaan mukaan Feidias teki sen jo ennen Athene-veistoksiaan Ateenassa ja Plataiaissa. Veistos on eräs osoitus siitä, että Feidias työskenteli myös muualla kuin kotikaupungissaan ja Eliissä, mutta vierailun ajankohtaa ei tunneta.
Veistosryhmä Delfoissa persialaissodissa saadun voiton kunniaksi. Veistoksia oli Pausaniaan mukaan 13, ja ne oli tehty pronssista. Niiden aiheena olivat Athene, Apollon, Miltiades, Erekhtheus, Kekrops, Pandion, Keleos, Antiokhos, Aigeus, Akamas, Kodros, Theseus ja Fyleus (mahdollisesti Filaios). On mahdollista, että ryhmä käsitti kaikkien Attikan fylejen eponyymien heerosten patsaat, mutta osa oli kadonnut ennen Pausaniaan aikaa, tai maininta niistä on kadonnut tekstistä. Ateenalaiset omistivat veistokset votiivilahjana Delfoihin, ja niiden sanottiin olleen tehdyn ateenalaisten saamasta osuudesta persialaissodissa saadusta sotasaaliista. Veistokset lukeutuvat mitä todennäköisimmin Feidiaan varhaisteoksiin, tai olivat sitä ainakin työn alkuvaiheessa.
Teokset Ateenassa
Athene Promakhos. Jättimäinen Athenen patsas, joka esitti jumalattaren taistelijana kilpi ja keihäs kädessään. Myös sen sanottiin olleen tehdyn jollakin tavalla persialaissodissa saadusta sotasaaliista. Veistos seisoi Ateenan Akropoliilla Propylaian ja Parthenonin välisellä alueella. Sen korkeus oli jalusta mukaan lukien 50–60 jalkaa eli noin 15–18 metriä, ja sen kypärän ja keihäänkärjen kerrotaan näkyneen merelle Sunionin niemen edustalla oleville laivoille saakka. Veistos oli pystyssä vielä vuonna 395 jaa.
Athene Lemnia. Athenen patsas, joka sai nimensä siitä, että sen omistivat jumalattarelle lemnoslaiset. Veistosta pidettiin Athenen patsaista kauneimpana, ja siitä tuli jumalattaren ihannekuva. Veistos saattoi olla Feidiaan oma Athene Parthenoksen mallikuva, joka oli tehty pienempikokoisena ja helpommin hallittavasta materiaalista, jolloin se oli helpompi hahmottaa kerralla ja näytti kauniimmalta.
Athene Parthenos. Feidiaan tärkein Athenea esittänyt veistos oli Parthenonin kulttikuva Athene Parthenos. Se esitti neitsytjumalattaren seisovana, aseistettuna ja voitokkaana. Athene oli puettu pitkään vaatteeseen, ja hänellä oli kypärä päässään, rinnallaan aigis ja käsissään keihäs ja Nike-jumalatar. Vieressään hänellä oli kilpi, jonka koristelut esittivät gigantomakhiaa ja amatsonomakhiaa. Veistoksen korkeus oli jalusta mukaan lukien noin 40 jalkaa eli 12 metriä.
GP3 Euroopan Grand Prix
GP3 Euroopan Grand Prix oli GP3-sarjan osakilpailu, joka ajettiin vuosina 2010–2012 Valencian katuradalla Espanjassa.
Feidias
Teokset Ateenassa
pienoiskuva|upright=0.9|Dionysos Parthenonin pääty­kolmiosta, n. 447–433 eaa. [[Parthenonin marmoriveistokset|Elginin marmoreita.]] pienoiskuva|upright=0.9|Hevosen pää Parthenonin pääty­­kolmiosta, n. 447–433 eaa. Elginin marmoreita. Parthenonin marmoriveistokset. Feidias johti Athenelle omistetun Parthenonin temppelin veistoskoristelujen veistämistä, ja teki osan veistoksista itse. On kuitenkin mahdotonta sanoa, mitkä säilyneistä veistoksista ovat juuri Feidiaan itsensä tekemiä. Feidiaalla oli alaisuudessaan oletettavasti suuri joukko apulaisia.
Parthenonin marmoriveistosten säilyneiden osien pääosat ovat British Museumissa, jossa ne tunnetaan nimellä Elginin marmorit. Vähäisempiä osia on muualla, kuten Akropolis-museossa.
Kleidokhos eli ”Avaimenhaltija”. Toinen Pliniuksen mainitsema veistos, jonka senkin voi kontekstista päätellä olleen Athenen patsas. Se sai nimensä veistoksen kädessä olleesta avaimesta.
Apollon Parnopios. Akropoliilla ollut Apollon Parnopioksen pronssipatsas.
Afrodite Urania. Afrodite Uranian temppelissä ollut Afroditen patsas, joka oli tehty paroslaisesta marmorista.
Jumalten äiti. Metroonissa ollut Jumalten äidin patsas, jossa jumalatar oli kuvattu leijonien tukemalla valtaistuimella istuvana ja symbaali kädessään.
Teokset muissa kaupungeissa
pienoiskuva|upright=0.9|[[Zeuksen kuvapatsas Olympiassa. Pausaniaan kuvaukseen perustuva ennallistuspiirros, Antoine Chrysostome Quatremère de Quincy, 1815.]]
Zeuksen kuvapatsas Olympiassa. Jättikokoinen Zeuksen kuvapatsas oli Olympian Zeuksen temppelin kulttikuva. Pausaniaalta tunnetaan siitä yksityiskohtainen kuvaus.
Etelännenätti
Etelännenätti (Rorippa austriaca) on monivuotinen nenättilaji, jota esiintyy Keski- ja Itä-Euroopassa. Sen kaikki lehdet ovat ehyitä ja korvakkeellisia. Lehtilavat ovat kapeansoikeita, hammaslaitaisia ja niiden tyviliuskat korvakemaisia. Keltaiset terälehdet ovat kolmesta neljään millimetriä pitkiä. Lidut ovat lähes pallomaisia, otakärkisiä ja sijaitsevat yläviistoon siirottavissa lituperässä. Etelännenätin ja rikkanenätin risteymästä on syntynyt laji puistonenätti (Rorippa × armoracioides).
Feidias
Teokset muissa kaupungeissa
Veistosta ylistettiin antiikin aikana yleisesti, ja sitä pidettiin koko kreikkalaisen kuvanveiston mestariteoksena. Sitä ei nähty niinkään patsaana vaan ikään kuin se olisi ollut Zeuksen itsensä ilmentymä. Antiikin aikaisten kuvausten perusteella sillä näyttää olleen suuri vaikutus sen nähneisiin ihmisiin. Myöhäisantiikin aikana veistos vietiin Konstantinopoliin, jossa se tuhoutui tulipalossa vuonna 475.
Athene Areia. Athene Areian patsas oli tehty ateenalaisten liittolaisille plataiailaisille. Se oli Athene Promakhoksen tavoin jättikokoa ja vain jonkin verran tätä pienempi, ja tehtiin suunnilleen samaan aikaan. Osa veistoksesta oli kullattua puuta ja osa marmoria.
Athene Eliissä. Eliissä oli kullasta ja norsunluusta tehty Athenen patsas, jonka sanottiin olleen Feidiaan tekemä. Sen kypärän päällä oli kukko.
Afrodite Urania Eliissä. Eliissä oli myös kullasta ja norsunluusta tehty Afrodite Uranian patsas, jonka toinen jalka lepäsi kilpikonnan päällä.
Asklepios Epidauroksessa. Feidiaan muihin kaupunkeihin tekemistä patsaista kuuluisin vaikuttaa olleen Asklepioksen kullasta ja norsunluusta tehty patsas Epidauroksen Asklepieionissa.
Hermes Ismenionissa. Apollon Ismenioksen temppelin sisäänkäynnillä Theban porttien ulkopuolella oli Athenen ja Hermeen marmoriset patsaat, joista viimeksi mainittu oli Feidiaan ja ensin mainittu Skopaan tekemä. Veistokset tunnettiin yhdessä nimellä Pronaoi.
Zeus Olympieionissa Megarassa. Megaran Olympieionissa oli kesken jäänyt kullasta ja norsunluusta tehty Zeuksen patsas, jossa ainoastaan pää oli kyseisistä aineista ja muu osa savesta ja kipsistä. Sitä teki Theokosmos Feidiaan avustuksella, ja se jäi kesken peloponnesolaissodan puhkeamisen vuoksi. Mikäli tieto on oikea, se sekä vahvistaa Feidiaan toimineen elämänsä lopulle saakka että antaa tietoa kullasta ja norsunluusta tehtyjen patsaiden sisäosissa käytetyistä aineista.
Haavoittunut amatsoni. Plinius vanhemman mukaan Feidias osallistui Efesoksen Artemiin temppeliä varten käytyyn veistoskilpailuun, jonka aiheena oli haavoittunut amatsoni. Kilpailun voitti Polykleitos, ja Feidiaan versio tuli toiseksi. Kolmanneksi tuli Kresilas, neljänneksi muutoin tuntematon Kydon ja viidenneksi Fradmon. Haavoittunut amatsoni -veistosten Mattein tyypin alkuperänä pidetään Feidiaan veistosta.
Afrodite. Plinius mainitsee myös Feidiaan tekemän marmorisen Afroditen patsaan, joka oli roomalaisella kaudella sijoitettuna Octavian portiikkiin (Porticus Octaviae) Roomassa, sekä sanoo Feidiaan viimeistelleen oppilaansa Alkameneen veistämän Afroditen.
Pronssipatsaita. Plinius mainitsee vielä kolme Feidiaan tekemää pronssipatsasta, jotka olivat hänen aikanaan Roomassa, mutta niiden aihetta tai alkuperäistä sijaintipaikkaa ei tunneta.
Epäperäiset teokset
Dioskuuri. Toinen Monte Cavallon dioskuureista Quirinalis-kukkulalla esittää toista Dioskuureista. Sen jalustassa, joka on myöhemmältä ajalta, on piirtokirjoitus OPUS FIDIAE, ”Feidiaan teos”. Veistoksessa on yhtäläisyyksiä Feidiaan taiteeseen, mutta se on peräisin hellenistiseltä kaudelta.
Muita Feidiaan nimiin virheellisesti laitettuja teoksia ovat olleet Agorakritoksen Nemesis ja Lysippoksen Kairos (Otollinen hetki). Lyykian Patarassa oli Zeuksen ja Apollonin patsaat, joista oli epäselvää, olivatko ne Feidiaan vai Bryaksiksen tekemiä.
Oppilaat
Feidiaan oppilaita olivat Agorakritos, Alkamenes ja Kolotes.
Jarkko Ruostekivi
Jarkko Tapani Rikhard Ruostekivi (s. 5. huhtikuuta 1985 Mietoinen) on suomalainen pikajuoksija. Hän edustaa Mietoisten Maununpoikia ja häntä valmentaa Teemu Salonen.
Ruostekivi edusti Suomea 19-vuotiaiden EM-kilpailuissa Tampereella 2003 pudoten alkuerissä sekä 100 metrillä että 4 × 100 metrin viestissä. Helsingin MM-kilpailuissa 2005 hän juoksi kolmannen osuuden Suomen pikaviestijoukkueessa, joka sivusi vuonna 1972 tehtyä Suomen ennätystä 39,30 s. Ennätyksestä huolimatta joukkue ei selviytynyt alkuerästä jatkoon. Myöhemmin samassa kuussa Ruostekivi juoksi kolmannen osuuden Suomen sivutessa Göteborgissa Suomi–Ruotsi-maaottelussa jälleen maan ennätystä 39,30.
Göteborgin EM-kilpailuissa 2006 Ruostekivi selviytyi 100 metrillä toisiin alkueriin. 4 × 100 metrin viestissä Suomi karsiutui alkuerissä. Birminghamin EM-hallikilpailuissa 2007 hän sijoittui 60 metrin välieräjuoksussaan kuudenneksi. Torinon EM-hallikilpailuissa 2009 hän oli 60 metrin välierässään kahdeksas. Pariisin EM-hallikilpailuissa 2011 hän ei selviytynyt jatkoon 60 metrin alkueristä.
Viidakkopartio
Historia
Viidakkopartion perusti kuudes Mustanaamio vuonna 1664 entisten merirosvojen kanssa. Mustanaamio voitti Sanloin kaupungissa tapahtuneessa kaksintaistelussa merirosvojohtajan Punaparran sekä tämän apurit Sallan, Bartin ja Murskaajan. Hän sai rosvot luopumaan rikoksista ja perusti Viidakkopartion. Punaparrasta tuli järjestön ensimmäinen eversti ja apureista majureita.
Neljännentoista Mustanaamion aikana johtajana oli eversti Cardingham, jolle tehokasta järjestöä tärkeämpää oli paraatit ja hienot univormut. Kasvanutta tyytymättömyyttä pääsi hyödyntämään Singh-merirosvo Chandra Sykharn, joka ujuttautui everstiksi väärennetyllä käskyllä. Tapahtumat johtivat siihen, että 14. Mustanaamio kuoli Sykharnin luodista, ja 15. Mustanaamio oli pakotettu siirtymään tuntemattomaksi.
15. Mustanaamio rakennutti uuden tukikohdan Sykharnin kätyreiden tuhottua edellisen. Hän järjesti ylipäällikön huoneen niin, että siellä oli vain kassakaappi. Kassakaapin pohjalla oli salalokero, josta johti käytävä tukikohdan ulkopuolella olevaan hylättyyn ja muka myrkylliseen kaivoon. Douglas Wilde, Sykharnin seuraaja everstinä, oli viimeinen eversti, joka tiesi kuka Viidakkopartiota oikeasti johti.
Presidentti Lubangan aikana syntyi kiista järjestön itsenäisyydestä. Se johti uhkailuun ja Lubangan voimannäytökseen: ilmavoimien hävittäjällä ammuttiin ohjus hylättyä kaivoa kohti, jolloin salaisuus paljastui. Käytävä muurattiin umpeen. (Operaatio Viidakkopartio MN 02/1994) Mustanaamio löysi kuitenkin uuden reitin, ja kassakaappiviestit jatkuvat edelleen.
Toiminta
Viidakkopartiota johtaa eversti, jonka yläpuolella on vain salainen ylipäällikkö Mustanaamio. Eversti on ainoa, joka pääsee käymään ylipäällikön huoneessa. Kun eversti panee huoneessa olevaan kassakaappiin tiedonannon ylipäällikölle, syttyy lamppu Mustanaamion apulaisen, Toman asunnossa. Kun Mustanaamio saa rumpuviestinä ("Lamppu palaa") tiedon, hän kulkee salaista tunnelia pitkin kassakaapin valepohjalle ja panee vastauksensa kaappiin. Lamppu syttyy huoneen ulkopuolella.
Hallin lentoasema
Patrian lentokonetehdas (Patria Aviation ja Patria Aerostructures) sijaitsee kentän alueella.
Kevytreittilentoliikennettä lentoasemalla ei ole ollut vuoden 1991 eli 1990-luvun laman jälkeen. Halliin lentävät yleisilmailukoneet ja liikelentokoneet liittyvät pääsääntöisesti lähiseudun paperiteollisuuteen. Kentällä toimivat ainakin Hallin Lentokerho ry ja Patrian lentokerho. Hallinportin ilmailumuseo sijaitsee lentoaseman läheisyydessä.