cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Airsoft
Suojavarusteet
thumb|right|250px|Airsoft-varustus voi ulkoisesti olla täysin samanlainen kuin oikealla sotilaalla. Airsoft-aseen ammuksen lähtönopeudet vaihtelevat yleisesti aseen ja viritystason mukaan, alle 30 m/s aina yli 170 m/s asti. Useimmissa suurissa peleissä nopeuden ylärajaksi on asetettu esimerkiksi sarjatuliaseilla 0,2 gramman kuulalla mitattuna CQB:ssa 100 m/s (~1 J) ja muutoin 126 m/s (~1,6 J). Käytetystä suojavarustuksesta huolimatta oletetaan, että ainakaan viritetyn aseen käyttäjät eivät ammu aivan lähietäisyyksiltä, vaan että he käyttävät mahdollista pienitehoisempaa vara-asettaan. Airsoft-aseita tulee käsitellä kuten oikeitakin aseita, ja vaikka ne eivät oikein käytettynä ole vaarallisia, voi onnettomuuksia tapahtua, mikäli aseita käsitellään väärin tai huolimattomasti. Suojuksia on saatavilla kolmea tyyppiä. Ensimmäinen tyyppi ovat silmäsuojat, jotka jakaantuvat kahteen luokkaan: laseihin, jotka suojaavat käytännössä miltä ammukselta tahansa mutta heikentävät jonkin verran näkyvyyttä, ja verkkolaseihin, jotka ovat muovin sijasta teräsverkkoa eivätkä siten sumene, mutta suurella voimalla verkkoon osuva kuula saattaa murskaantua ja sen sirpaleet osua silmiin. Silmäsuojia käyttäessä tähtääminen on helppoa, mutta ne eivät suojaa hampaita. Toinen suojaintyyppi on maskit, joissa on samat ominaisuudet kuin laseissa, mutta ne ulottuvat suojaamaan lisäksi hampaita. Maskit kuitenkin häiritsevät tähtäämistä. Kolmas tyyppi on kehosuojat, johon kuuluvat kaikki muut suojat, esimerkiksi polvi-, nivus-, ranne-, kyynär-, ja nilkkasuojat.
Erityisesti silmien suojaaminen on kaikessa airsoftiin liittyvässä toiminnassa, sekä peli­tapahtumissa että aseiden testaamisessa, poikkeuksetta pakollista. Hampaiden suojaaminen on myös suositeltavaa, sillä pienitehoinenkin ammus kykenee aiheuttamaan vakavia vammoja hampaille. Ilman airsoft-käyttöön valmistettuja ja CE-hyväksyttyjä silmäsuojaimia pelaaminen on vaarallista airsoft-aseiden väärinkäyttöä.
Vaatetus
Yleensä airsoftissa käytetään maastoutumiseen tarkoitettuja vaatteita. Kaikkein suosituimpia ovat eri armeijoiden maastopuvut erilaisiin maastoihin soveltuvilla maastokuoseilla. Myös toisen maailmansodan sekä Vietnamin sodan asut ovat jossain määrin suosittuja, mutta niitä harvoin näkee käytettävän muualla kuin kyseisen teeman peleissä. Kasvot suojataan hyvin, sillä pienitehoinenkin ase voi vahingoittaa vakavasti silmiä. Yleisiä varusteita ovat myös pelissä käytettävien tarvikkeiden (kuulat, varalippaat, ponnekaasu, eväät) kantamiseen käytettävät taisteluliivit ja vyö- tai reisikotelot.
Kasvot
Yleispätevä sääntö on, että silmien lisäksi peitetään myös muut arat paikat kuten hampaat. Suomen laissa määrätään silmien suojaaminen pakolliseksi, koska vastuu osumasta on aina ampujan. Airsoft-käyttöön sopivia laseja valmistaa muun muassa ESS, Bollé ja Sansei. Maskit suojaavat koko kasvot.
Airsoft-käyttöön eivät sovellu esimerkiksi kemistinlasit, silmälasit, laskettelulasit taikka ilotulitteita ammuttaessa käytettävät lasit. Suomen airsoft-yhdistysten yhteisen päätöksen johdosta alle 18-vuotiaille ei suositella ampujanlasi-mallisten sangallisten suojalasien käyttöä. Aikuisen kasvoille suunnitellut suojalasit eivät aina anna tarvittavaa suojaa alaikäiselle käyttäjälle.
Hampaiden suojaamiseen käytetään usein jääkiekkoon tarkoitettuja hammassuojia, mutta muitakin mahdollisuuksia on: esimerkiksi suun peittävä verkko, muovilevy tai shemagh-huivi. Erityisesti paintball- eli värikuulapeleihin tarkoitetut, mutta myös airsoft-käyttöön sopivat suojaimet peittävät vähintään suun ja usein myös korvat.
Yhdistykset
Suomessa ei ole vielä valtakunnallista airsoft-kattojärjestöä, mutta alueellisia yhdistyksiä on perustettu ympäri Suomea ja ne ovat järjestäytyneempiä kuin ennen. Nämä alueelliset yhdistykset pyrkivät ajamaan alueensa harrastajien asiaa järjestetyn toiminnan, jäsenetujen ja parempien harrastuspaikkojen avulla. Alueelliset yhdistykset ovat suomalaisen airsoft-harrastuksen kulmakivi: ne ovat oman alueensa pääasiallisia viikonloppupelien järjestäjiä ja parhaimmillaan ajavat airsoft-harrastajien oikeuksia alueellaan.
Suurimpia ja tunnetuimpia Suomen airsoft-yhdistyksistä ovat esimerkiksi Ehasa Ry, PKS-Airsoft, Turkusoft, Jalasjärvi Airsoft, PPA-Airsoft, Pmksoft ja KS-Airsoft. Teemallisten skenaarioiden järjestämisessä ovat kunnostautuneet SKULLCLUB, myös muun muassa Ehasa ja Kotiniemenvaltio. Suuremmista airsoft-peleistä tiedotetaan entisen Softaaja-lehden verkkojulkaisussa softaaja.fi/pelikalenteri, sekä Ehasan ylläpitämällä kuulaportti.fi sivustolla. Softaaja-lehti (2005–2009) ja Leka-Airsoft (2002–) kunnostautuivat aikanaan lajin tunnetuksi tuomisessa ja toimivat harrastajien tietopankkeina lajin alkumetreillä Suomessa. Pelaajayhdistykset järjestävät aloitteleville pelaajille opastusta, jossa opetetaan pelin säännöt sekä muovikuula-aseen asianmukaista käsittelyä. Arvostetun airsoftyhdistyksen eetokseen ja arvomaailmaan kuuluu ns. herrasmiespelaajien kouluttaminen, jossa keskeistä on asiallinen kielenkäyttö ja toisten huomioon ottaminen kaikissa tilanteissa niin peleissä kuin pelien ulkopuolellakin.
Helen Richey
Helen Richey (21. marraskuuta 1909 McKeesport, Pennsylvania, Yhdysvallat – 7. tammikuuta 1947 New York, New York, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen lentäjä, joka kuului ilmailun naispuolisiin edelläkävijöihin Yhdysvalloissa. Hän oli muun muassa Yhdysvaltain ensimmäinen liikennelentäjäksi palkattu nainen ja naispuolinen lennonopettaja. Toisen maailmansodan aikana Richey palveli brittiläisissä Air Transport Auxiliary -joukoissa, jotka lensivät liittoutuneiden sotilaskoneita muissa kuin taistelutehtävissä, ja liittyi sitten Yhdysvalloissa vastaavaan Women Airforce Service Pilots -järjestöön (WASP).
Varhaiset vuodet
Helen Richey syntyi McKeesportissa Pennsylvaniassa 21. marraskuuta 1909. Hänen isänsä oli McKeesportin koulujen ylitarkastaja Joseph Burdette Richey ja äitinsä Amy Winter Richey, ja hän oli viisilapsisen perheen kuopus. Richey oli poikatyttö, joka suosi poikien vaatteita ja leikki mieluummin mekaanisilla leluilla kuin nukeilla. Luonteeltaan hän oli seikkailunhaluinen ja yritti muun muassa karata 12-vuotiaana kotoa liittyäkseen sirkukseen. Valmistuttuaan vuonna 1927 McKeesport High Schoolista hän aloitti opettajan opinnot Carnegie Institute of Technologyssa Pittsburghissa, mutta kyllästyi muutaman kuukauden kuluttua ja jätti opinnot kesken.
Richeyn kiinnostus ilmailuun syttyi vuonna 1929, kun hän päätti ystävänsä kanssa lentää huvin vuoksi McKeesportista Clevelandiin. He matkustivat Clifford Ball Airlinesin Waco-kaksitasolla postisäkkien päällä istuen. Huonon sään vuoksi he eivät päässeet lentämään takaisin muutamaan päivään ja viettivät aikaa Clevelandin lentoasemalla. He suostuttelivat lentäjiä ottamaan heidät kyytiin hupilennoille ja näkivät kuuluisia lentäjiä, kuten Ruth Elderin ja Ruth Rowland Nicholsin. Richey päätti ryhtyä lentäjäksi. Hänen isänsä oli aluksi ideaa vastaan, mutta Richey sai äitinsä tuella puhuttua tämän ympäri. Hän aloitti Curtiss-Wrightin lentokoulussa lähellä McKeesportia 3. huhtikuuta 1930, lensi ensimmäisen yksinlentonsa 29. huhtikuuta ja sai lentolupakirjan 28. kesäkuuta ensimmäisenä naisena Pittsburghin alueella.
Taitolento ja lentokilpailut
pienoiskuva|vasen|Richey ja Marsalis lentämässä ”Outdoor Girliä” ennätyslennollaan. Pian lupakirjan saamisen jälkeen, 4. heinäkuuta 1930, Pittsburgh Airways pyysi Richeytä toimimaan Ford Trimotor -koneensa perämiehenä lennolla lentokentän avajaisiin Monesseniin. Sen suurempaa liikennelentämisen mahdollisuutta Richey ei kuitenkaan saanut ja ryhtyi sen sijaan taitolentäjäksi ja esiintyi ensimmäistä kertaa elokuussa 1930. Hänen ensiesiintymisensä poiki työpaikan Bettis Fieldin lentokentältä, jossa hän viihdytti väkeä taitolennollaan. Hän sai joulukuussa 1930 rajoitetun kaupallisen lupakirjan, joka salli hänen kuljettaa maksavia matkustajia 15 mailin säteellä kotikentältään.
Richeyn isä antoi hänelle lahjaksi 6. elokuuta 1931 nelipaikkaisen Bird-lentokoneen. Seuraavat vuodet Richey lensi koneellaan lentoparaateissa, lentäjien tapaamisissa, näytöksissä ja lentokilpailuissa Yhdysvaltain itäosissa. Joulukuussa 1933 Richey teki Frances Marsalisin kanssa Miamissa lentämisen keston maailmanennätyksen. He olivat vuorotellen koneen ohjaimissa ja pitivät tempausta sponsoroineen Outdoor Girl -kosmetiikkayhtiön mukaan nimetyn Curtiss Thrush -koneensa ilmassa lähes kymmenen vuorokautta. Heille toimitettiin toisesta lentokoneesta polttoainetta 83 kertaa ja sen lisäksi muun muassa ruokaa, polttoainetta, korjaustarvikkeita ja aurinkorasvaa. Kun he vanhan ennätyksen rikottuaan laskeutuivat 29. joulukuuta, kone oli ollut ilmassa yhtäjaksoisesti 237 tuntia ja 42 minuuttia.
Scott Reeder
Scott Reeder on yhdysvaltalainen basisti, joka tunnetaan parhaiten Kyuss-yhtyeen entisenä basistina. Hän on myös soittanut yhtyeissä nimeltä Bütcher ja Unida, sekä tehnyt yhden sooloalbumin.
Helen Richey
Taitolento ja lentokilpailut
Elokuussa 1943 Richey osallistui ensimmäiseen naisten Women’s National Air Meet -lentotapahtumaan. Hän johti sen päätapahtumaa, 50 mailin kilpailua, yhdessä Edna Gardnerin kanssa, kun Marsalis yritti ohittaa heidät. Marsalis kuitenkin menetti koneensa hallinnan, syöksyi maahan ja kuoli vammoihinsa matkalla sairaalaan. Richey voitti lopulta kilpailun, mutta päätti jättää kilpa- ja taitolentämisen ystävänsä onnettomuuden seurauksena. Vielä marraskuussa 1934 hän voitti Fairchild Trophy -kilpailun, mutta oli jo päättänyt etsiä ilmailun parista vakiintuneempaa työtä.
Scott Reeder
Reeder liittyi Kyussiin vuonna 1993 Nick Oliverin lähdettyä. Reeder pysyi yhtyeessä, kunnes se hajosi vuonna 1995. Tämän jälkeen hän soitti Kyussissa laulaneen John Garcian kanssa yhtyeessä nimeltä Unida, joka ehti julkaista vain yhden täysimittaisen studioalbumin.
Helen Richey
Liikennelentäjänä ja lennonopettajana
pienoiskuva|Richey (oikeanpuolimmainen) työskentelemässä kauppaministeriön johtamassa maamerkkien maalausohjelmassa vuonna 1937. Richey haki 13. joulukuuta 1934 lentäjäksi Central Airlinesille. Hänen tavoitteensa oli päästä kuljettamaan matkustajia ja postia aikataulun mukaisessa liikenteessä. Washingtonin ja Detroitin välisestä lentopostireitistä Pennsylvania Airlinesin kanssa kilpaillut yhtiö halusi hyödyntää tunnetun ja menestyneen Richeyn tuoman julkisuuden ja päätti palkata hänet perämieheksi. Yhtiön johtaja otti yhteyttä Yhdysvaltain kauppaministeriöön ja ilmoitti näille aikovansa palkata Richeyn ja etsiä tälle sitten muutaman viikon jälkeen muita tehtäviä. Kauppaministeriö suostui ehdotukseen sillä ehdolla, ettei Richey lentäisi huonossa säässä sen tuoman ylimääräisen fyysisen rasituksen vuoksi.
Scott Reeder
Vuonna 2002 Reeder osallistui kahdeksan muun basistin ohella Metallican koesoittoon. Lyhyitä pätkiä hänen tapaamisestaan yhtyeen kanssa näkyy Metallican Some Kind of Monster -dokumentilla. Vuonna 2005 Reeder liittyi yhtyeeseen nimeltä Bütcher. Hän erosi siitä lokakuussa 2006.
Reeder julkaisi ensimmäisen sooloalbuminsa TunnelVision Brilliance 24. tammikuuta 2006. Kaikki kappaleet olivat hänen itse kirjoittamiaan ja esittämiään.
Helen Richey
Liikennelentäjänä ja lennonopettajana
Richey aloitti työt Yhdysvaltain ensimmäisenä naispuolisena liikennelentäjänä 31. joulukuuta 1934 lennolla Washingtonista Detroitiin. Kun hän työskenteli lentotehtävissä vielä kahdeksan kuukautta myöhemmin, kauppaministeriö tiedusteli yhtiön johtajalta, miksei se ollut toiminut suunnitelmiensa mukaan. Johtaja vastasi Richeyn olevan niin suosittu ja hänen julkisuusarvonsa niin suuri, että yhtiö pelkäsi hänestä luopumisesta koituvia seurauksia yhtiön maineelle. Ratkaisuksi kauppaministeriö suositti, että yhtiö pitää Richeyn palkkalistoillaan, mutta sallii tämän lentää vain kolmesti kuukaudessa. Richey oli kuitenkin itse huomannut viettävänsä enemmän aikaa luentosaleissa kuin lentämässä, ja kun miehistä koostunut lentäjien ammattiliitto hylkäsi hänen jäsenhakemuksensa, hän irtisanoutui lokakuussa 1935 työolosuhteisiin pettyneenä. Richeyn kohtelu sai osakseen kritiikkiä naislentäjiltä, ja yksi äänekkäimmistä protestoijista oli Amelia Earhart.
Joulukuussa 1935 lentäjä Phoebe Omlie pyysi Richeytä osallistumaan kauppaministeriön johtamaan ohjelmaan, jonka tavoitteena oli maalata lentokentille ja muihin helposti tunnistettaviin maamerkkeihin ilmasta käsin nähtäviä, suunnistusta helpottavia tekstejä. Richey jatkoi ohjelmassa työskentelyä vuoteen 1937 asti. Vuonna 1936 Richey teki uuden C-luokan kevyiden lentokoneiden (alle 1 200 paunaa) nopeus- ja korkeusennätykset. Samana vuonna Earhart kutsui Richeyn perämiehekseen Bendix Trophy Race -lentokilpailuun, jossa huonon sään ja teknisten ongelmien hidastama pari tuli maaliin viidentenä.
Osana mahdolliseen sotaan varautumista Yhdysvaltain hallitus lisäsi koulutettujen sotilaslentäjien määrää ja tarvitsi kokeneita lentäjiä kouluttajiksi. Richey ilmoittautui ohjelmaan ja sai 1. toukokuuta 1936 lennonopettajan lupakirjan ensimmäisenä naisena Yhdysvalloissa. Seuraavien vuosien aikana hän koulutti lentäjiä armeijan ilmavoimille Philadelphiassa, Bostonissa ja Los Angelesissa, kunnes hänen palveluksensa päättyi marraskuussa 1940. Hän palasi kotikaupunkiinsa McKeesportiin ja ryhtyi lennonopettajaksi läheisessä Butlerin kaupungissa sijainneessa Graham School of Aviationissa.
ATA ja WASP
Tammikuussa 1942 Richey sai kirjeen ystävältään Jacqueline Cochranilta, joka kehotti tätä liittymään kanssaan brittiläiseen Air Transport Auxiliaryyn (ATA). ATA-joukot lensivät liittoutuneiden sotilaskoneita muissa kuin taistelutehtävissä vapauttaakseen varsinaisia sotilaslentäjiä taisteluihin. Richey hyväksyttiin mukaan. Läpäistyään kolmen viikon lentoharjoittelun ja lääkärintarkastukset Montrealissa hän matkusti laivasaattueen mukana Englantiin maaliskuussa 1942. Hänet sijoitettiin White-Walthamin lentokentälle lähellä Maidenheadiä.
Richey lensi ensimmäiset lentonsa ATA:n palveluksessa 11. huhtikuuta 1942 Miles Magister -koulukoneella. Kesäkuun loppuun mennessä hän oli lentänyt ohjelmassa 90 tuntia seitsemällä eri konetyypillä. Heinäkuussa lentotuntien määrä kasvoi 126:een ja konetyyppien kahdella, kun hän lensi 32 siirtolentoa. Hän pääsi ensimmäistä kertaa Supermarine Spitfire -hävittäjän ohjaimiin 21. heinäkuuta, joskin ensilento päättyi pakkolaskuun. Seuraavalla yrityksellä elokuussa hän oppi hallitsemaan konetta ja piti sitä lopulta hyvin helppona ohjattavana. ATA:n tehtävissä Richey ja muut lentäjät joutuivat usein lentämään konetyyppejä, joista heillä ei ollut aiempaa kokemusta. Tällaisia tilanteita varten heillä oli kustakin konetyypistä postikortin kokoinen tietokortti, jossa esiteltiin ohjainten sijoittelu ja koneen tärkeimmät ominaisuudet. Toisinaan tehtävillä oli niin kiire, että lentäjät ehtivät lukea vain ohjeet lentoonlähtöä varten ja selvittivät lennon aikana korteistaan ohjeet konetyypillä laskeutumiseen.
Syyskuussa 1942 Cochran ilmoitti palaavansa Yhdysvaltoihin järjestämään vastaavaa naislentäjien koulutusohjelmaa, josta tuli Women’s Flying Training Detachment (WFTD). Hänen lähdettyään Richey sai vastuulleen ATA:n palveluksessa olleet 20 yhdysvaltalaisnaista. Kahden tehtävän aiheuttamat paineet sekä hänen äitinsä sairastuminen saivat Richeyn lopulta eroamaan ATA:sta joulukuussa 1942. Hän lensi viimeisen siirtolentonsa 9. tammikuuta 1943 ja matkusti meriteitse Yhdysvaltoihin maaliskuussa. Lentämisen ohella Richey mainitsi lempimuistokseen ATA:n ajoilta Clementine Churchillin ja Eleanor Rooseveltin saattajana toimimisen näiden tutustuessa lentotukikohtaan.
Yhdysvaltoihin palattuaan Richey oli levoton ja halusi jälleen tehdä osansa sotaponnistusten eteen. Hän ilmoittautui Cochranin WFTD-joukkoihin ja aloitti heinäkuussa 1943 koulutuksensa Texasin Sweetwaterissa. Hän valmistui kurssin 43-W-5 mukana 11. syyskuuta 1943. WFTD oli tuolloin jo yhdistynyt Nancy Harkness Loven johtamien Women’s Auxiliary Ferrying Squadron -siirtolentojoukkojen (WAFS) kanssa uudeksi Women Airforce Service Pilots -järjestöksi (WASP). ATA:n tavoin WASP lensi Yhdysvaltain armeijan ilmavoimien lentokoneita muissa kuin taistelutehtävissä, jotta mieslentäjiä vapautuisi rintamalle. Valmistumisensa jälkeen Richey sijoitettiin New Castlen lentotukikohtaan Delawareen, josta käsin hän lensi monilla erilaisilla tehtävillä. Hänet siirrettiin 31. maaliskuuta 1944 Fairfax Fieldille Kansasiin, jossa hänet koulutettiin lentämään raskaita pommikoneita ja kuljetuskoneita. Hän palasi 7. syyskuuta New Castleen, jossa hän palveli, kunnes WASP-ohjelma lakkautettiin 20. joulukuuta 1944 sotatilanteen parannuttua Euroopassa. 20 kuukautta kestäneen WASP-palveluksensa aikana Richey lensi siirtolentoja 27 eri konetyypillä ja keräsi niistä yhteensä 300 lentotunnin kokemuksen.
Sodan jälkeen
WASP:n lakkauttamisen jälkeen Richey palasi perheensä luokse McKeesportiin. Sotasaavutuksista huolimatta naislentäjien asema työmarkkinoilla ei ollut parantunut, ja harvat avoinna olleet liikennelentäjien paikat täytettiin sodasta palaavilla veteraaneilla. Laajasta kokemuksestaan huolimatta Richeyn lentäjän ura oli umpikujassa. Tylsistyneenä Richey muutti New Yorkiin, jossa hän ystäviensä kannustuksesta huolimatta keskittyi työnhaun sijasta lähinnä lukemiseen omassa asunnossaan. Hänen siskonsa Lucille kiinnitti Richeyn luona vieraillessaan huomiota masentuneisuuteen ja jokseenkin todellisuudesta irralliseen ajatteluun. Myös Richeyn säästöt alkoivat huveta.
Poliisi löysi Richeyn kuolleena makuuhuoneestaan 7. tammikuuta 1947. Hänen kuolinsyynsä oli unilääkkeiden yliannostus, ja kuolema todettiin itsemurhaksi. Hänet haudattiin McKeesportiin Versailles’n hautausmaalle 10. tammikuuta. Neljä lentokonetta Bettisin lentokentältä, jossa hän oli opetellut lentämään, teki ylilennon hautajaisissa.
McKeesportin kaupunki nimesi vuonna 1954 Richeyn kunniaksi Renziehausen Park -puistossa sijaitsevan kentän Helen Richey Memorial Fieldiksi ja sijoitti sinne Richeyn muistolaatan. Hänen syntymänsä satavuotispäivänä McKeesportissa järjestettiin muistotilaisuus hänen kunniakseen.
Mäntän kihlakunta
Mäntän kihlakunta muodostettiin vuoden 1996 kihlakuntauudistuksessa, ja se toimi vuoden 2007 loppuun. Kihlakuntaan kuuluivat Kuru, Mänttä, Ruovesi, Vilppula ja Virrat sekä ennen vuotta 2001 ja Jämsän kihlakuntaan kuuluneeseen Jämsään liittymistä myös Kuorevesi. Kihlakunta sijaitsi aluksi Hämeen läänissä ja vuoden 1997 lääniuudistuksen jälkeen Länsi-Suomen läänissä.
Luminara Unduli
Luminara Unduli on kuvitteellinen hahmo Tähtien sodan maailmassa. Hän on esiintynyt Kloonien hyökkäys- ja Sithin kosto -elokuvissa sekä Myrskyn merkit -kirjassa.
Taustaa
Luminara Unduli toimi jedinä Galaktisen tasavallan lopulla. Hänet nimitettiin jedimestariksi kymmenen vuotta ennen kloonisotia ja hänestä olisi tullut jedineuvoston jäsen, ellei Palpatine olisi vaatinut Anakin Skywalkerille tätä paikkaa ja neuvosto myöntänyt sitä, jotta Anakin voisi pitää Palpatinea silmällä. Luminara toimi yhdessä lojaalin padawaninsa, Barriss Offeen, kanssa ja he toimivat taisteluissakin täydellisesti yhdessä.
Unduli oli humanoidi ja kotoisin Mirialilta. Hänen alahuulensa oli värjätty purppuraksi ja hänen leuassaan kulki sarja mustia timanttimaisia kuvioita. Undulin silmät olivat puolestaan siniset ja iho oliivinvihreä.
Unduli oli hyvin voimakas ja ainoastaan harvat jedit vastasivat hänen tasoaan: on sanottu, että hän olisi ollut melkein samaa tasoa kuin entinen jedimestari, kreivi Dooku. Seitsemästä valosapelitekniikasta Unduli suosi Soresua, sillä hän uskoi, että tämän tyylin täysin hallitseva on voittamaton. Valosapelitaitojensa lisäksi hän oli myös harjoittanut itsestään hyvin vetreän, joten hän pystyi helposti väistämään kaikki iskut joita ei torjunut vihreällä valosapelillaan. Vuosien harjoitus olikin tuottanut tulosta, sillä hänen vartaloaankin pystyi kutsumaan aseeksi.
Hieman ennen kloonisotia Unduli ja Barriss Offee suorittivat komennusta Ansionissa yhdessä Obi-Wan Kenobin ja tämän padawanin, Anakin Skywalkerin kanssa.
Kloonisodat
Unduli taisteli Kloonisotien alussa yhdessä muiden jedien kanssa Geonosiksen taistelussa ja oli yksi harvoista selviytyjistä.
Tämän jälkeen Unduli vei Offeen Ilumin kristalliluoliin päättääkseen hänen koulutuksensa. Offeen valmistettua valosapelinsa, temppeliin hyökkäsi droideja. Kaksikko onnistui tuhoamaan puolet sadoista droideista, mutta useat niiden asettamat miinat melkein tuhosivat temppelin. Kaksikon täytyi käyttää kaikki voimansa välttääkseen tuhoutumista kivien alle. Yoda kuitenkin saapui pelastamaan heidät.
Unduli taisteli menestyksekkäästi useissa kloonisotien taisteluissa, mutta kohtasi vihdoin loppunsa Kashyyykilla, jonne hänet ja Quinlan Vos oli lähetetty. Kun Palpatinen Käsky 66 astui voimaan, omat kloonisotilaat tappoivat Undulin. Vos kuitenkin onnistui pelastautumaan Kashyykin luontoon.
Aiheesta muualla
List of Star Wars characters
Lista över jediriddare
Saarilampi (Ähtäri)
Saarilampi on Etelä-Pohjanmaalla Ähtärissä Myllymäen kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 8,4 hehtaaria, se on 450 metriä pitkä ja 300 metriä leveä. Lammella on kartan mukaan kolme saarta. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 1,7 kilometriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Pihlajaveden reitin valuma-alueella (35.48), jonka Pihlajaveden alueeseen (35.483) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 181,3 metriä mpy.
Arthur Benjamin
pienoiskuva|Arthur Benjamin Arthur Leslie Benjamin (18. syyskuuta 1893 Sydney – 10. huhtikuuta 1960 Lontoo) oli australialainen säveltäjä.
Benjamin opiskeli Royal College of Musicissa ja palveli ensimmäisen maailmansodan aikana ilmavoimissa. Vuonna 1919 hänestä tuli Sydneyssä pianonsoiton professori. Vuonna 1921 hän palasi Englantiin, jossa hänen oppilaitaan oli muiden muassa Benjamin Britten.
Too Much Ain’t Enough
Too Much Ain’t Enough on Andy McCoyn ensimmäinen sooloalbumi, joka on julkaistu vuonna 1988. Albumi julkaistiin Suomessa, Japanissa ja Tanskassa. Suomessa albumilta julkaistiin singlet ”I Will Follow / Make Believe” ja ”Too Much Ain’t Enough / Knee Deep In Sky High”. Japanissa siltä julkaistiin singleinä sen sijaan ”Too Much Ain’t Enough / My Mistake” sekä ”Too Far Gone / Make Believe”.
Cherry Bombzin hajottua 1986 ja The Suicide Twinsin 1986 vuoden loppuun mennessä Andy McCoysta ei kuulunut julkisuudessa kuin muistelmateos ”Andy McCoy – Hanoista ikuisuuteen” (Odessa 1987 ). Suomeen palannut McCoy nauhoitti albumin suomalaisten muusikoiden tuella, muun muassa Keimo Hirvosen ja Jone Takamäen kanssa. Albumilla kuullaan myös kahta stemmalaulajaa.
Sanojensa mukaan McCoy oli täysin ulkona tästä maailmasta Too Much Ain’t Enough -albumia tehdessään – siis huumeiden vaikutuksen alaisena. McCoyn heroiiniriippuvuus oli voimistunut hiljalleen nuoruusvuosista lähtien. Viimeistään vuodesta 1983 alkaen sekä seuraavan vuoden lopulla rumpali Razzlen kuoltua auto-onnettomuudessa sekä Hanoi Rocksin hajottua tahti oli kiihtynyt. McCoy on kertonut kuitenkin koko yhtyeensä olleen kuivilla muutoin vuoden 1984 ajan. Yleisradion haastattelussa alkutalvella 1988, albumin valmistuttua, McCoy kertoi muun muassa miltei ”delanneensa” (kuolleensa) yliannostukseen.
Albumin tekotaustoista huolimatta siltä löytyy laadukkaita kappaleita, kuten singlenä julkaistu ”I Will Follow”. Albumin musiikki ei kuitenkaan ole enää Hanoi Rocksin tai Cherry Bombzin tyylistä rockia. Kappalettaan ”I Will Follow” McCoy kuvaili seuraavasti: ""
Kappaleet
Kaikki kappaleet säveltänyt Andy McCoy, ellei toisin mainittu.
TUL:n jalkapallon Mestaruussarjan kausi 1939
TUL:n suursarja 1939 oli 20. Suomen Työväen Urheiluliiton jalkapallomestaruuskilpailu. Se pelattiin kahdentoista joukkueen yksinkertaisena sarjana. Mestaruuden voitti Kotkan Työväen Palloilijat.
Suursarjan mestaruus ratkesi viimeisenä ottelupäivänä, jolloin KTP voitti Töölön Vesan vieraskentällä maalein 4–1. Sarjaa pisteellä johtanut TPV oli tuolloin jo pelannut kaikki ottelunsa. TUL:n Suomi-sarjaan putosivat Viipurin Ryhti ja Helsingin Visa.
Lee Nelson
Lee Nelson (s. 19. tammikuuta 1943 Yhdysvallat) on uusiseelantilainen entinen lääkäri ja nykyinen pokerinpelaaja. Hän merkittävin pokerisaavutuksensa on "Aussie Millions" -tapahtuman pääturnauksen voitto vuodelta 2006. Tammikuussa 2006 käydyn turnauksen ykköspalkinto oli 1,2958 miljoonaa Australian dollaria.
Tammikuussa 2005 Nelson voitti kaksi turnausta Crown Australian Poker Championships -tapahtumassa (20 000 dollarin pot limit/no limit speed poker -turnauksen ja 1 000 dollarin seven card stud -turnauksen). Huhtikuussa 2005 hän oli ykkönen Maidstonessa, Englannissa pelatussa Party Poker World Open -turnauksessa ja ansaitsi 400 000 dollaria.
Nelson edustaa PokerStars-nettipokerihuonetta ja on kirjoittanut yhdessä Blair Rodmanin kanssa kirjan Kill Phil: The Fast Track to Success in No-Limit Hold 'em Poker Tournaments (ISBN 0-929712-24-2). Hän juontaa yhdessä Mike Goldmanin kanssa australialaista televisio-ohjelmaa Joker Poker.
Tammikuussa 2008 Nelsonin pokeriuran turnausansiot ylittivät 2 miljoonaa dollaria.
Junkers
thumb|250px|Aeron (OH-ALL, [[Kalevan pudotus|Kaleva) ja Lufthansan (D-AHUS, Heinrich Kroll) Junkers Ju-52 -lentokoneet Helsinki-Malmin lentoasemalla 1930-luvun lopulla.]] Junkers oli saksalainen lentokonetehdas, joka oli kokometallisten koneiden uranuurtaja. Sen perusti Hugo Junkers. Yhtiö toimi Dessaussa Saksassa.
Historia
Yhtiön historia alkoi Junkers J1-koneella vuonna 1914. Työ keskeytyi ensimmäisen maailmansodan alkamisen vuoksi, mutta prototyypin ensilento tapahtui vuonna 1915. J2 oli sen variaatio. J3:ssa käytettiin teräslevyn sijasta duralumiinia. J4 otettiin sarjatuotantoon: sitä valmistettiin 186 kappaletta. J8 pääsi myös sarjatuotantoon Fokkerin valmistamana tunnuksella J10. J11 oli viimeinen sodanaikainen Junkers–malli.
Sodan jälkeen Fokker valmisti lisenssillä Junkersin koneita Hollannissa, koska Versailles’n rauhansopimus kielsi lentokoneiden valmistuksen Saksalta. J8-koneesta Junkers teki hyvin myyneen F-13-matkustajakoneen, joita myös osittain Junkersin omistama suomalainen lentoyhtiö Aero hankki. Vuonna 1926 valmistukseen tulivat Junkers W 33 ja Junkers W 34, joilla oli sekä sotilas- että siviilitilaajia. Koneet saavuttivat useita maailmanennätyksiä.
Junkers pohti vuonna 1924 80-paikkaisen koneen suunnittelua. Myöhemmin tämän esitutkimuksen tietoja käytettiin Junkers G.38-koneen suunnittelussa. Lufthansa otti koneen käyttöönsä.
1930-luvulla Junkers sai uudelleen varusteltavalta Luftwaffelta tilauksia kuljetuskoneista: Junkers Ju 52 ja Junkers Ju 90. Ju 52:n suunnittelu oli alkanut jo vuonna 1928. Ranska ja Espanja valmistivat niitä vielä 1940-luvun jälkipuolellakin.
Junkers Ju 86 -pommittaja tilattiin vuonna 1934, sen pinnoitteena ei enää käytetty aaltopeltiä koneen aerodynamiikan parantamiseksi. Seuraaja oli Junkers Ju 89.
1930-luvun alun lamavuosina yhtiön taloudellinen tilanne heikkeni siinä määrin, että valtio otti sen hallintaansa vuonna 1933. Hugo Junkers syrjäytettiin samalla yhtiön johdosta. Uudeksi johtajaksi valittiin Heinrich Koppenberg. Hugo Junkers kuoli vuonna 1935.
Sota-aika 1939-1945
Sotakoneita: Sodan lopulla yhtiö tuotti suihkumoottoreita Me 262-hävittäjiin. Junkers kehitti sodan lopulla kuusimoottorista suihkumoottoripommittajaa Junkers Ju 287. thumb|350px|Junkers Ju 390
Junkers fuusioidaan
Yhtiö jatkoi toimintaansa toisen maailmansodan jälkeen ja fuusioitui Messerschmitt-Bölkow-Blohm (MBB) -yhtiöön.
Junkers-lentokoneet
thumb|250px|[[Junkers Ju 87 Stuka]]
Jumo-lentokonemoottorit
thumb|Junkers Jumo 211D
Nokian kihlakunta
Nokian kihlakunta muodostettiin vuoden 1996 kihlakuntauudistuksessa, ja se toimi vuoden 2007 loppuun. Kihlakuntaan kuuluivat Lempäälä, Mouhijärvi, Nokia, Pirkkala, Vesilahti ja Ylöjärvi. Kihlakunta sijaitsi aluksi Hämeen läänissä ja vuoden 1997 lääniuudistuksen jälkeen Länsi-Suomen läänissä.
Rihlaperän tähtitorni
Rihlaperän tähtitorni on Jyväskylän Siriuksen ylläpitämä harrastajaobservatorio Jyväskylässä, Kypärämäen kaupunginosan itäosassa Tähtitorninmäen päällä Rihlaperä-nimisen kadun lähellä. Tähtitorni otettiin käyttöön vuonna 1963.
Tähtitorni on kolmekerroksinen ja ylimmässä kerroksessa sijaitsee sen päähavaintoväline, 150 mm akromaattiobjektiivilla varustettu linssikaukoputki. 1980-luvulla tähtitornissa otettiin käyttöön sähköinen ohjauslaitteisto. Nykyään se on varustettu tietokoneohjatulla ohjauslaitteistolla, mikä mahdollistaa automatisoidun kohteiden etsinnän.
Rihlaperän tähtitornilla järjestetään tähtinäytäntöjä aina marraskuun alusta maaliskuun loppuun.
Aiheesta muualla
62.2344°N, 25.7027°W
Itä-Flanderi
Itä-Flanderi on provinssi Belgian Flanderissa. Sen pääkaupunki on Gent. Provinssissa on arviolta 1 486 722 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 2 982,2 neliökilometriä. Itä-Flanderi on Euroopan tiheimmin asuttuja alueita.
Provinssi jakautuu kuuteen arrondissementtiin ja nämä yhteensä 65 kuntaan. Suurimpia kuntia ovat Gentin lisäksi Aalst, Sint-Niklaas, Beveren, Dendermonde ja Lokeren.
Tibia
Tibia on online-roolipeli, jonka loi 7. tammikuuta 1997 CipSoft GmbH. Tibia on yksi vanhimmista ilmaisista massiivisista online-roolipeleistä. Tibia-nimitystä käytetään pelin sisällä kuvaamaan pelimaailman pääsaarta, joka sijaitsee kartalla maailman keskellä. Peli on kaikille avoin ja ilmainen, mutta siinä on ostettavissa Premium-pelitili, joka mahdollistaa esimerkiksi matkustamisen pois päämantereelta, ylennyksien tai tehokkaampien loitsujen ostamisen.
Vuoden 2009 kyselyn mukaan peli on erityisen suosittu Brasiliassa (26.56 % pelaajista) ja Puolassa (24,38%). Seuraavina listalla ovat Meksiko (8.65%) ja Ruotsi (6.28%). Tibian pelaajista noin 0,76% on suomalaisia.
Hahmoluokat
Ritarit (knight) ovat erikoistuneet fyysiseen kamppailuun. Ne saavat eniten kestävyyttä ja kapasiteettia eli kantokykyä tasoja kohden, mutta eivät ole hyviä taikuudessa. Ritarit voivat toimia suojelijoina eli ottaa vastustajien iskut vastaan ja suojella kanssapelaajia.
Paladiineilla (paladin) fyysiset ominaisuudet ja taikavoima ovat tasapainossa. Ne ovat ikään kuin ritarien ja maagien välimuoto, jonka lisäksi paladiinien vahvuutena on välimatka-aseiden, kuten jouset ja keihäät, käyttö. Toisin kuin monissa muissa peleissä, paladiinit eivät ole pyhiä ritareita vaan vastaavat esimerkiksi jousia käyttäviä haltijoita.
Maagihahmoja on kahdentyyppisiä, velhoja (sorcerer) ja druideja (druid). Ne kehittyvät samalla tavalla, saaden esimerkiksi yhtä paljon iskupisteitä noustessaan seuraavalle tasolle. Ne myös kehittyvät verrattain hitaasti fyysisissä ominaisuuksissa ja ovat vastaavasti tehokkaimpia taikojen käyttäjiä. Olennainen ero näiden kahden välillä on, että velhojen taikavoimat keskittyvät hyökkäämiseen ja druidien parantamiseen.
Jokaiselle hahmoluokalle on ostettavissa ylennys joltakin viiden eri kaupungin hallitsijalta. Ritarit ylentyvät eliiteiksi (elite knight), paladiinit kuninkaallisiksi (royal paladin), velhot mestareiksi (master sorcerer) ja druidit vanhimmiksi (elder druid).
Kaupungit
Tibiassa on tällä hetkellä 12 kaupunkia. Ab'Dendriel on haltijoiden kaupunki. Kaupungin nimi juontuu muinaisesta sanasta déndron, puu. Kaupunki tarjoaa vihreän ympäristön, jossa on paljon puita. Joidenkin puiden sisään on rakennettu taloja, joita pelaajat voivat vuokrata. Carlin on naissotureiden kaupunki, ja se tunnetaan pelissä Tibian toiseksi suurimpana kaupunkina. Carlin on tunnettu myös korkeasta aloittelijapitoisuudestaan. Carlinin läntisellä puoliskolla on kuollut maa, Ghostland. Kazordoon on suurimmaksi osaksi maan alla. Tätä kaupunkia hallitsevat kääpiöt, jotka tunnetaan erinomaisesta ruoasta ja oluesta, mutta ovat myös itsekkäitä eivätkä pidä ihmisistä sen enempää kuin muistakaan eliöistä.
Venore on suon päällä seisova kivinen kaupunki, josta on nopea pääsy Plains of Havocille. Suuri talous tekee Venoresta ihanteellisen kaupungin asua. Ankrahmun muistuttaa suuresti muinaista Egyptiä. Ankrahmunin lähettyvillä on myös paljon luolastoja ja kryptoja.Darashia on samalla saarella Ankrahmunin kanssa. Darashian ja Ankrahmunin välillä on Kha'zeelin vuoristo, joka sisältää muinaisten Djinnejen rakennuksia.
Port Hope on vaarallisen ja ison viidakkoalueen Tiquandan ainoa kaupunki. Port Hope on rakennettu pääosin bambusta. Liberty Bay on Shattered Isles -nimisen kokonaisuuden keskus. Alue on merirosvohenkistä seutua. Kaupungin pohjoispuoli on rikkaiden asutusaluetta, kun taas etelässä on vaatimattomia taloja eli slummialue. Kaupungin on perustanut Thaisin hallitus.
Rookgaard on pääosin erittäin vihreä kaupunki. Se on "aloitussaari", tämä saari on erittäin rajallinen ja pieni. Erilaisia vihollistyyppejä on erittäin vähän. Luolia on muutama ja nekin ovat pieniä. Saarella on pääsaaren tapaan tehtäviä. Niitä suorittamalla aloittelija saa hyödyllisiä varusteita. Rookgaardissa on osa myös Premium Account -pelaajille.
Svargrond sijaitsee Ice Islandien suurimmalla saarella Hrodmirillä. Siellä on hyvin kylmä ja Svargrondin ympärillä asustaa mammutteja, jääkarhuja ja muita arktisen ilmaston eliöitä. Svargrondista pääsee lautalla pienemmille saarille.
Open Tibia
Open Tibia-palvelimet (lyh. OT tai OTS) ovat palvelimia, joita ei ylläpidä CipSoft GmbH vaan yksittäiset ihmiset, jotka käyttävät samaa teknologiaa pohjana. OT-palvelimien ylläpitäminen on sekä virallisen pelin sääntöjen että lain vastaista, sillä ohjelmisto on silloin käytössä ilman CipSoft GmbH:n lupaa. Kirjautuminen Open Tibia -palvelimiin onnistuu käyttämällä oikeata ohjelmaversiota ja muuttamalla IP-osoite, johon peli yhdistää. Tällöin yhteys ei muodostu viralliseen pelipalvelimeen niin kuin on oletuksena.
Palvelimia voi ylläpitää kuka tahansa, joten turvallisuusriski on suurempi: jos esimerkiksi käyttää samoja tietoja OT-palvelimen kuin oikean pelin tunnuksissa, palvelimen ylläpitäjä voi löytää ne tietokannastaan.
Verkkosivusto
Verkkosivusto eli www-sivusto, internetsivusto, nettisivusto tai sivusto on verkkosivujen joukko, joka käsittelee tiettyä aihetta.
Niinilampi (Ähtäri, Myllymäki)
Niinilampi on Etelä-Pohjanmaalla Ähtärissä Myllymäen kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 1,2 hehtaaria, se on 250 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 600 metriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Pihlajaveden reitin valuma-alueella (35.48), jonka Pihlajaveden alueeseen (35.483) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 168,2 metriä mpy.
Porin kihlakunta
Porin kihlakunta muodostettiin vuoden 1996 kihlakuntauudistuksessa, ja se toimi vuoden 2007 loppuun. Kihlakuntaan kuuluivat Luvia, Nakkila, Noormarkku, Pomarkku, Pori ja Ulvila sekä ennen vuoden 2005 kuntaliitosta myös Kullaa. Kihlakunta sijaitsi aluksi Turun ja Porin läänissä ja vuoden 1997 lääniuudistuksen jälkeen Länsi-Suomen läänissä.
Michael Lewis
Michael Lewis on yhdysvaltalainen kirjailija, joka kirjoittaa talous- ja urheiluaiheisia tietokirjoja.
Elmyr de Hory
pienoiskuva|Elmyr de Hory vuonna 1974. Elmyr de Hory (1905–1976) oli unkarilaissyntyinen taideväärentäjä.
Lahjakkaan unkarilaisen taiteilijan väitetään myyneen uransa aikana yli 1000 väärennöstä maailman tunnetuimmille ja arvostetuimmille taidegallerioille ja museoille. Hänen väitteensä, että hän oli luonut merkittävän osan sellaisten taiteilijoiden kuin Pablo Picasson, Amedeo Modiglianin ja Henri Matissen tunnetuista ja arvostetuista töistä, aiheutti skandaalin taideasiantuntijoiden ja keräilijöiden keskuudessa.
Jouduttuaan karkotetuksi Espanjasta De Hory kertoi tarinansa kirjailija Clifford Irvingille, joka julkaisi sen kirjassa nimeltä Väärennös! (Fake!). De Horyn persoonaa on kuvattu Orson Wellesin vuonna 1974 valmistuneessa elokuvassa V niin kuin Väärennös (F for Fake) ja dokumenttifilmissä Masterpiece or Forgery? (1997). Elmyr de Hory teki itsemurhan vuonna 1976.
Krim-foorumi
pienoiskuva|Krimin foorumin tunnus Krim-foorumi on Ukrainan aloite, jonka tavoitteina ovat Krimin kysymyksen esilläpito kansainvälisessä yhteistyössä ja Krimin tilanteeseen liittyvän kansainvälisen koordinaation vahvistaminen.
Raision kihlakunta
Raision kihlakunta muodostettiin vuoden 1996 kihlakuntauudistuksessa, ja se toimi vuoden 2007 loppuun. Kihlakuntaan kuuluivat Askainen, Lemu, Masku, Merimasku, Naantali, Nousiainen, Raisio, Rusko, Rymättylä, Vahto ja Velkua. Kihlakunta sijaitsi aluksi Turun ja Porin läänissä ja vuoden 1997 lääniuudistuksen jälkeen Länsi-Suomen läänissä.
Mark English
Mark English (s. 18. maaliskuuta 1993 Letterkenny, Irlanti) on irlantilainen keskimatkojen juoksija, joka kilpailee 800 metrillä. Hän juoksi vuonna 2021 Castellónissa Irlannin ennätyksen 1.44,71. Myös hallissa hän on juossut maansa ennätyksen 1.46,10 (2021). Hän edustaa St. Eunan's Letterkennyä.
English voitti pronssia vuoden 2014 EM-kisoissa Zürichissä ajalla 1.45,03. Hän oli mukana myös 2013 MM-kisoissa Moskovassa, mutta jäi tuolloin alkueriin. Pekingin MM-kilpailuissa 2015 ja Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän karsiutui välierissä, Lontoon MM-kilpailuissa 2017, Berliinin EM-kilpailuissa 2018, Dohan MM-kilpailuissa 2019 ja vuonna 2021 järjestetyissä Tokion olympialaisissa alkuerissä.
Vuonna 2015 English saavutti hopeaa 800 metriltä sisäratojen EM-kilpailuista Prahasta ajalla 1,47,20. Glasgow'n EM-hallikilpailuissa 2019 hän sai pronssia ajalla 1.47,39. Sisäratojen EM-kilpailuissa Toruńissa 2021 hän karsiutui välierissä. MM-hallikilpailuissa hän karsiutui alkuerissä Sopotissa 2014 ja Belgradissa 2022. Hän karsiutui 2022 Eugenen MM-kilpailuissa 800 metrin välierissä sekä saavutti Münchenin EM-kilpailuissa pronssia ajalla 1.45,19.
Waldhof
Oy Waldhof Ab oli Suomessa 1920- ja 1930-luvuilla toiminut metsäteollisuusyritys. Se oli paperia ja selluloosaa valmistaneen saksalaisen Zellstoff-fabrik Waldhof AG -yhtiön tytäryhtiö.
Waldhof rakensi Käkisalmeen, Vuoksen suulle Laatokan lähelle suuren sulfiittiselluloosatehtaan, joka valmistui 1931. Tehdasrakennuksia suunnitteli arkkitehti W. G. Palmqvist. Keskeinen asema tehtaan perustamisessa, työllistämisessä ja kehittämisessä oli toimitusjohtaja Bruno Procopélla. Tehtaassa työskenteli noin 300 henkilöä, ja aluksi se sai raakapuuta sekä Suomesta että Neuvostoliitosta, mutta vuoden 1936 jälkeen ei neuvostoliittolaista puuta enää tuotu.
Sodan jälkeen Käkisalmen selluloosatehdas siirtyi Neuvostoliiton haltuun ja jatkoi toimintaansa aina vuoteen 1986 tai 1987 saakka, jolloin se suljettiin liiallisen ympäristön saastuttamisen takia. Nykyisin tehtaan tiloissa on haketta käyttävä lämpövoimalaitos sekä huonekalutehdas, jossa tehdään muun muassa Ikean huonekaluja. Tehtaan läheisyydessä, Vuoksen suun pohjoispuolella sijaitsee sen toiminnan aikana syntynyt suurikokoinen kuori- ja jätepuuvuori, joka on palanut kytemällä ja savuttanut 1990-luvun alusta lähtien.
Saksalainen emoyhtiö Zellstoff-fabrik Waldhof AG sulautui 1970 toisen saksalaisyhtiön Aschenburger Zellstoffwerke AG:n kanssa, ja uusi yhtiö oli nimeltään PWA Papierwerke Waldhof–Aschaffenburger AG. Tämä yhtiö oli 1990-luvun alussa Saksan suurin paperin ja selluloosan valmistaja. SCA (Svenska Cellulosa) osti yhtiön vuonna 1995.
Moona
Moona on suomalainen naisen nimi, monissa maissa esiintyvän Mona-nimen suomalainen vastine. Moonan nimipäivä on 15. kesäkuuta. Moona tuli almanakkaan vuonna 2005. Vuoden 2019 loppuun mennessä nimi on annettu noin 1870 henkilölle, joista suurin osa on syntynyt vuoden 1980 jälkeen.
Michael Radford
thumb|Michael Radford Michael Radford (s. 24. helmikuuta 1946) on englantilainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja. Hänet tunnetaan esimerkiksi vuoden 1994 elokuvasta Il Postino – Posteljooni, josta hän sai muun muassa parhaan ohjauksen ja käsikirjoituksen Oscar-ehdokkuudet.
Aino Kallio (radiokuuluttaja)
Aino Lyydia Kallio eli Moskovan Tiltu (s. 1903 Hämeenlinna ) oli suomalaissyntyinen neuvostoliittolainen radiokuuluttaja, joka levitti talvi- ja jatkosodassa sotapropagandaa suomalaisille sotilaille. Hänestä tuli Suomessa kyseenalainen kuuluisuus.
Elämä
Kirjassaan Suomi Neuvostoliiton radiossa (1942) toimittaja Yrjö Kilpeläinen kuvasi Aino Kalliota. Kilpeläisen tietojen mukaan Kallio osallistui 1920-luvulla Suomen Kommunistisen Puolueen maanalaiseen toimintaan Viipurissa ja Hyvinkäällä. Viipurissa Kallio oli yhteistoiminnassa Saimi Virtasen eli myöhemmän ”Petroskoin Tiltun” kanssa. Vuonna 1929 Kallio pidätettiin ja tuomittiin maanpetoksellisesta toiminnasta yhden vuoden ja kolmen kuukauden vankeuteen. Kallio vapautui tammikuussa 1931 ja siirtyi Neuvostoliittoon vuoden 1932 alussa. Moskovassa Kallio suoritti Lenin-koulun kurssin vuosina 1932–1933.
Suvussa kulkeneiden tietojen mukaan Aino Kallio solmi avioliiton Lenin-koulussa opettajana toimineen tamperelaislähtöisen Lauri Gustafssonin kanssa ja sai kaksi tytärtä, jotka valmistuivat aikuistuttuaan lääkäreiksi. Aino Kallion serkku Meeri Kallio avioitui taidemaalari Yrjö Saarisen kanssa. Hänen toinen serkkunsa oli Hyvinkäällä vaikuttanut lehtimies ja kirjailija T. W. Paavonkallio.
Eräiden tietojen mukaan Aino Kallio kävi vaivihkaa Suomessa yhden kerran sotien jälkeen.
”Tiltu”
Pirjo Hämäläisen ja Simo Juntusen mukaan ”Tiltu” oli yhteinen vähättelevä kutsumanimi Neuvostoliitosta sota-aikana kuultujen suomenkielisten propagandalähetysten naisäänille. ”Moskovan Tiltun” ja ”Petroskoin Tiltun” lisäksi radioaalloilla esiintyi myös ”Leningradin Tiltu” eli Inkeri Lehtinen. Nimitys juontaa juurensa Pietarin radan rakentamisen aikaan 1870-luvulla Iitissä eläneestä, radan rakentajille seuraa pitäneestä naisesta. ”Iitin Tiltusta” kertovan kansanlaulun levytti Hiski Salomaa Yhdysvalloissa 1920-luvun lopulla huomattavasti alkuperäisestä siistityin sanoin.
Venäläisiä rintamasotilaita uhkailtiin vakavilla rangaistuksilla suomalaisten propagandaradioiden kuuntelemisesta. Suomalaiset saivat kuitenkin kuunnella venäläisiä propagandaradioita, joista Moskovan Tiltu on ehkä kuuluisin. Suomalaiset usein pilailivat Tiltun kustannuksella, koska propaganda oli useasti hyvinkin ilmiselvää.
Harittu
Harittu on kaupunginosa ja lähiö Turun kaakkoisosassa noin kuusi kilometriä kaupungin keskustasta aivan Kaarinan rajalla. Vuonna 2016 Haritun väkiluku oli 3 553. Alueen väestöstä 18,2 % on alle 15-vuotiaita ja 11,3 % yli 65 vuotiaita. Suomea puhuu äidinkielenään 79,3 % väestöstä ja ruotsia 5,7 %. Muun kielisiä on 15,0 %.
Alue koostuu pääasiallisesti 1990-luvulta lukien rakennetuista kerros- ja rivitaloista, mutta omakotitaloalueita löytyy myös useita. Useimmat talot ovat Puolimatkan, Heikki Sarainmaan tai Olli Vahteran arkkitehtitoimiston suunnittelemia.
Haritun ja sen pohjoispuolella sijaitsevan Koivulan erottaa toisistaan ainoastaan puinen kaarisilta. Haritun alueella ei ole peruskoulua lainkaan. Lähimmät ala-asteen koulut sijaitsevat Ilpoisissa ja Luolavuoressa. Harittu kuuluu aluekumppanuusprojektiin Turku74. Turku74-projekti kattaa alueet: Ilpoinen-Peltola-Koivula-Harittu-Katariina.
Harittuun on myös 2000-luvun alkupuolella rakennettu rivitaloja.
Aiheesta muualla
60.41389°N, 22.30694°W
Koipijärvi (Keuruu)
Koipijärvi on Keski-Suomessa Keuruulla Sahankylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 25 hehtaaria, se on 1,5 kilometriä pitkä ja 300 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 3,5 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Pihlajaveden reitin valuma-alueella (35.48), jonka Pihlajaveden alueeseen (35.483) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 138,7 metriä mpy.
TUL:n jalkapallon Mestaruussarjan kausi 1940
TUL:n jalkapallon Suursarjan kausi 1940 oli Työväen Urheiluliiton jalkapallomestaruuskilpailujen 21. kausi. Se pelattiin kymmenen joukkueen yksinkertaisena sarjana, jonka viimeinen putosi TUL:n Suomi-sarjaan, ja toiseksi viimeinen joutui karsimaan sarjapaikastaan. Jatkosodan vuoksi kilpailutoiminta kuitenkin jatkui vasta 1943, jolloin mestaruus ratkaistiin cup-kilpailuna.
Vuoden 1940 TUL:n mestaruuden voitti Tampereen Palloveikot, toiseksi sijoittui Kotkan Työväen Palloilijat ja kolmanneksi Porvoon Veikot. TPV varmisti mestaruuden viikkoa ennen sarjan päätöstä voittamalla viimeisessä ottelussaan Töölön Vesan vieraskentällä maalein 4–1. Osa joukkeista pelasi viimeisen kierroksen ottelunsa vasta seuraavana viikonloppuna.
Mestarit
TPV:n pelaajat: Erkki Alanne, Veikko Forsblom, Veikko Heikkilä, Eero Kytö, Ossian Lara, T. Linola, E. Nousiainen, Eino Rantanen, Asser Salo, M. Virtanen, Reino Valkama, Jukka Åkerblom.
Tongan kulttuuri
Tongan kulttuuri perustuu pääosin polynesialaisiin perinteisiin ja kalastamiseen. Myös kristinusko on vaikuttanut paikalliseen kulttuuriin merkittävästi sen jälkeen kun eurooppalaiset saapuivat Tongaan.
Taide
Pääartikkeli: Tongan taide
Tongan taide on samantapaista kuin muissa Tyynenmeren valtioissa. Tunnetuimpia tongalaisia taiteenlajeja on muun muassa ngatu-niminen kudonta.
Musiikki
Tongan musiikista ajalta ennen eurooppalaisten saapumista saarille ei tiedetä paljon. Lali-nimisen huilun arvellaan olleen olemassa jo silloin. Joitakin vanhoja tongalaisia tansseja, kuten ulaa, 'otuhakaa ja me'etu'upakia, esitetään vieläkin. Tongalainen populaarimusiikki ei ole juuri saanut suosiota saarten ulkopuolella.
Ruoka
Pääartikkeli: Tongan ruoka
Tongan perinteisiin ruokalajeihin kuuluu lihaa sekä erilaisia vihanneksia ja hedelmiä. Perinteisiä tongalaisia ruokalajeja ovat lu-pulu, lu sipi, otai, to'okutu ja vai siaine. Tongan kansallisjuoma on kava, joka valmistetaan kava-kasvin juurista. Juoma on "piimämäistä" ja hieman jauhoisen mutta silti miellyttävän makuista. Juomalla on lievä päihdyttävä vaikutus, mutta ei kuitenkaan samantapainen kuin alkoholilla. Juoma rentouttaa ja vähän väsyttääkin. Kava on laillinen nautintoaine. Tongalaisilla on tapana kokoontua viettämään silloin tällöin iltaa kitaroiden, hyvien ystävien ja kavan parissa.
Huom. kavaa ei pidä sekoittaa espanjalaiseen Cavá:n, joka on espanjalainen kuohuviini.
Vaatetus
Pääartikkeli: Tongan vaatteet
Useimmat tongalaiset käyttävät yhä perinteisiä asuja. Vasta viime aikoina on länsimaalainen pukeutuminen alkanut tulla suosioon. Hautajaisissa miehillä on tapana pitää mustia vaatteita.
Urheilu
Pääartikkeli: Tongan urheilu
Tongalla yleisiä urheilulajeja ovat rugby ja jalkapallo. Valtiolla on oma rugby-joukkueensa.
Uskonto
Pääartikkeli: Tongan uskonto
Tongassa on kaksi suurinta uskontoa. Free Wesleyan -kirkkoon kuuluu noin 30 000 tongalaista. Heidän joukossaan on Tongan kuningas Taufa’ahau Tupou IV ja suurin osa kuningasperheestä. Mormoneja tongalaisista on 48 767.
Juhlat
Pääartikkeli: Tongan juhlat
Tongalla vietettävät juhlat perustuvat kristinuskoon. Pääsiäistä vietetään 10.-13. huhtikuuta. Omia juhlapäiviä Tongalla ovat kruununprinssin syntymäpäivä (4.5.), itsenäisyyspäivä (4.6.), kuninkaan syntymäpäivä (4.7.), perustuslakipäivä (4.11.) ja tupou (4.12.). Tongalla vietetään myös niin sanottua Anzac-päivää.