cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Huumekauppa
Kokaiini
Kolumbian sisällissodan osapuolten sanotaan rahoittaneen toimintaansa kokaiinin tuotannolla ja kaupalla.
Oopiumi ja heroiini
Opiaatteja myydään vuosittain 65 miljardin dollarin edestä. Yhdysvalloissa myydään vuosittain heroiinia noin 27 miljardilla dollarilla. Euroopassa heroiinikaupan arvon arvioitiin olevan 6,8 miljardia euroa vuonna 2013.
Oopiumia ja heroiinia jalostetaan oopiumiunikosta. Niitä tuotetaan lähinnä Afganistanissa, Pakistanissa, Iranissa, Thaimaassa, Vietnamissa, Laosissa, Myanmarissa, Kolumbiassa ja Meksikossa. Aasian tuotannon tärkeimpiä kohdemaita ovat Länsi- ja Keski-Euroopan maat, joihin heroiini tuodaan joko Pakistanin, Iranin ja Turkin kautta, tai pohjoisempaa entisen Neuvostoliiton maiden kautta. Euroopan heroiinimarkkinoiden vuosittainen arvo on noin 20 miljardia dollaria, ja Venäjän ja Kazakstanin markkinoiden 13 miljardia dollaria. Meksikolaiselle heroiinille on kasvavaa kysyntää Yhdysvalloissa.
Maailmassa tuotetaan vuosittain noin 430–450 tonnia heroiinia, suurin osa Afganistanin oopiumista. Määrästä noin viidesosa saadaan pysäytettyä, mutta kulutukseen päätyy 340 tonnia. Yhdysvallat arvioi, että 90 prosenttia kaikesta maailman heroiinista tehdään Afganistanissa kasvatetusta oopiumista.
Huumetuotannon vastaisesta toiminnasta huolimatta oopiumisato oli vuonna 2014 Afganistanissa ennätykselliset 6 400 tonnia, viljelyala 224 000 hehtaaria ja unikkotuotannon voitot vuonna 2013 lähes kolme miljardia dollaria. Vuonna 2017 viljelyala oli 328 000 hehtaaria, mutta se laski 270 000 hehtaariin vuonna 2018 ankaran kuivuuden takia. Hallitusta vastaan taisteleva Taliban-liike rahoittaa kaksi kolmasosaa toiminnastaan huumekaupalla. Huumekauppa tuottaa Talibanille noin 200 miljoonaa euroa vuodessa.
Afganistanilaisviljelijät saavat oopiumunikosta parempaa tuottoa kuin mistään vaihtoehtoisesta viljelykasvista, eikä se vaadi suurta peltopinta-alaa. 4,5 kiloa oopiumia tuottaa saman kuin yli viisi tonnia vehnää. YK:n huumeiden ja rikollisuuden torjunnasta vastaavan toimiston raportin mukaan viljelijät ilmoittivat yleisimmiksi syiksi oopiumin viljelyyn oopiumin korkean hinnan, suuren tuoton pienellä viljelypinta-alalla, elintason paranemisen ja köyhyyden. Afganistanissa oopiumi vastaa noin kolmannesta maan bruttokansantuotteesta ja työllistää yli 600 000 ihmistä.
Amfetamiinit
Synteettisten huumeiden kuten amfetamiinin valmistusaineet ja lopputuote kuljetetaan yleensä valtionrajojen yli. Amfetamiinien suurimpia tuottajia ovat Kanada, Australia, Japani, Myanmar, Meksiko ja Syyria. Yhdysvalloissa myydään vuosittain metamfetamiinia 13 miljardilla dollarilla. Euroopassa amfetamiinikaupan arvon arvioitiin olevan 1,8 miljardia euroa vuonna 2013.
Mittayksiköt huumekaupassa
Kaikessa huumekaupassa käytetään metrisiä mittayksiköitä, esimerkiksi 125 mikrogrammaa LSD:tä maksaa seitsemän Yhdysvaltain dollaria tai gramma ekstaasia sata dollaria. Kokaiini myydään aina kiloittain tukkukaupassa myös Yhdysvalloissa, joka muutoin käyttää imperiaalisia mittayksiköitä.
Carl Johan Armfelt
Carl Johan Armfelt (1. toukokuuta 1764 Nurmijärvi – 30. joulukuuta 1819 Nurmijärvi) oli suomalainen sotilas ja valtiopäivämies.
Alastalon salissa
Alastalon salissa on Volter Kilven pääteoksena pidetty 1933 julkaistu romaani. Tätä tajunnanvirtatekniikkaa soveltavaa romaania pidetään yhtenä suomalaisen kirjallisuuden vaikeimmista mutta myös merkittävimmistä teoksista. Kilven modernistista romaania verrataan muun muassa Marcel Proustin ja James Joycen klassikkoteoksiin, joihin hän itsekin sitä vertasi. Thomas Warburtonin ruotsinkielinen käännös teoksesta julkaistiin vuonna 1997 ja Stefan Mosterin saksankielinen käännös vuonna 2021.
Syyskuussa 2020 Yle julkaisi teoksen kuunneltavaksi äänikirjana Areena-suoratoistopalvelussaan, lukijana Esko Salervo.
Kirjan kuvaus
Alastalon salissa kertoo kuudesta tunnista, joiden aikana kustavilaiset kylänmiehet neuvottelevat Alastalon Herman Mattssonin parkkilaivaan sijoittamisesta. Kaikkiaan noin yhdeksänsataa sivua vaativan kokouksen kuvailun tunnetuimpia jaksoja on piipunvalinta, jossa Härkäniemen isäntä kävelee salin perällä olevalle piippuhyllylle ja valitsee sieltä itselleen soveliaimman piipun. Tämän harkinnan sekä siihen liittyvien ja liittymättömien ajatuskulkujen kuvailuun teoksessa tarvitaan noin seitsemänkymmenen sivun verran tekstiä (3. luku).
Kokonaisuudessaan kirjan sisältö koostuu lähinnä henkilöhahmojen sisäisestä monologista ja tajunnanvirrasta sekä täsmällisestä miljöökuvauksesta. Tekstiin on myös upotettu sisäkertomuksia, henkilöiden kertomia tai sisäisenä pohdintana läpikäymiä itsenäisiä tarinoita, samaan tapaan kuin Veijo Meren Manillaköydessä. Tällainen tarina kerrotaan esimerkiksi varustajaltaan seitsemän vuotta tietymättömissä seilanneesta ja lopulta käskyn mukaisessa kahvilastissa palaavasta fregatista Albatrossista (13. luku). Kirjan kerronta tuo kaiken muun ohessa esiin myös värikkäitä kuvauksia saaristolaisten elämästä, tavoista, ajatuksista, maailmankatsomuksesta ja ympäröivästä luonnosta.
Tajunnanvirtatekniikkaan kuuluvana piirteenä teoksen kerronta seuraa kirjan henkilöiden erilaisia ajattelutapoja ja -malleja. Näin esimerkiksi yksinkertaisen ja kiihkeän Pukkilan ajatusten virtaa seurattaessa asioita toistetaan jatkuvasti ja ajatukset kiertävät jokseenkin pientä kehää. Esimerkki:
Alastalon omat ajatukset taas ovat analyyttisempia ja täsmällisempiä. Teoksen erityisinä ansioina on pidetty kirjallisen kerronnan yksityiskohtaista kuvailevuutta ja kielellistä taituruutta. Tämän hintana ja tehokeinona ovat toisinaan pitkät ja monimutkaiset virkkeet. Esimerkki:
Kirjan henkilöhahmot
Luettelossa on kirjan henkilöt, joiden rooli on keskeinen.
Temotsolomidi
Temotsolomidi (C6H6N6O2) on imidatsotetratsiinijohdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään lääketieteessä eräiden syöpien, kuten aivosyöpien hoitoon yhdessä sädehoidon kanssa.
Lääkeaineen kehitys ja ominaisuudet
Temotsolomidi kehitettiin 1980 luvun alussa Aston-yliopistossa Birminghamissa professori Malcolm Stevensin johtamassa tutkimusryhmässä, joka tutki imidatsolitetratsiinien kemiaa ja niiden mahdollisia käyttökohteita lääkeaineina. Ennen temotsolomidin kehittämistä ryhmä tutki sen N-kloorietyylianalogin mitotsolomidin käyttöä. Myöhemmin temotsolomidin havaittiin olevan yhtä tehokas ja sen farmakologisten ominaisuuksien todettiin olevan suotuisammat kuin mitotsolomidin.
Aimo Lahti
Aimo Johannes Lahti (28. huhtikuuta 1896 Viiala – 19. huhtikuuta 1970 Jyväskylä) oli suomalainen itseoppinut asesuunnittelija. Hänen kehittelemistään aseista tunnetuin on Suomi-konepistooli.
Temotsolomidi
Lääkeaineen kehitys ja ominaisuudet
Temotsolomidi kuuluu alkyloiviin yhdisteisiin. Se on aihiolääke, josta muodostuu ihmiselimistössä 5-(3-metyylitriatseno)-imidatsoli-4-karboksiamidia ja edelleen diatsometaania, joka on varsinainen metyloiva yhdiste. Temotsolomidin aineenvaihduntatuotteet alkyloivat DNA:n emäksisiä guaniinia typpi- ja happiatomin kohdalta ja adeniinia happiatomin kohdalta. Metyloitunut DNA johtaa siihen, että syöpäsolut eivät kykene enää lisääntymään ja apoptoosiin. Temotsolomidi myös estää eräitä DNA:n vaurioita korjaavia entsyymejä. Temotsolamidi kykenee läpäisemään veri-aivoesteen. Lääkeainetta käytetään eräiden aivokasvainten hoitoon yhdistettynä sädehoitoon. Sen on todettu tehoavan myös melanoomaan, mutta tätä käyttöä ei ole vielä hyväksytty Suomessa.
Aimo Lahti
Lapsuus ja nuoruus
Lahti syntyi Evert Wilhelminpoika Lahden ja Ida Sofia Kallentytär Viitasen vanhimmaksi pojaksi viiden veljeksen perheeseen. Aimo Lahdelle koulunkäynti ei maistunut ja hän vihasi koulua. Hän kävi vain kansakoulun, joka kesti tuolloin kuusi vuotta. Päättötodistuksen hän sai koulusta keväällä 1909. Koulun lopetettuaan hän meni Viialan lasitehtaalle töihin 13-vuotiaana. Lasitehtaalla Lahti oli kuusi vuotta, ja hän oli opissa kaikki lasinpuhalluksen työvaiheet vormupojasta lasinpuhaltajaan. Ensimmäisen aseensa, Berdan-kiväärin hän hankki viiden markan palkkarahoillaan 14-vuotiaana. Lahti oli hyvin kiinnostunut aseen tekniikasta ja kävi usein paikallisen aseseppä Juho Säterin luona tutkimassa asetta tarkemmin ja opettelemassa oman ja muiden aseiden rakennetta ja kokoamista. Hän totesi myöhemmin, että rakasti enemmän koneita ja aseita kuin lasimassaa ja sen mahdollisuuksia.
Temotsolomidi
Haittavaikutukset
Temotsolomidin haittavaikutuksiin kuuluvat huonovointisuus ja luuydintoksisuus aiheuttaen luuydinsuppressiota, trombosytopenia, neutropenia ja anemia. Temotsolomidihoidon jälkeen voi ilmetä myelooinen leukemia. Potilaille annetaan yleensä tenotsolomidihoidon aikana keuhkokuumetta ehkäisevää lääkitystä.
Valmistus
Temotsolomidisynteesin ensimmäisessä vaiheessa 4-aminoimidatsoli-5-karboksamidi reagoi natriumnitriittiliuoksen kanssa happamissa olosuhteissa muodostaen diatsoniumsuolan Tämä diatsoniumsuola reagoi metyyli-isosyanaatin kanssa muodostaen temotsolomidia. Metyyli-isosyanaatin suuren myrkyllisyyden ja räjähdysherkkyyden vuoksi on pyritty kehittämään vihreämpiä synteesireittejä, joissa tämä yhdiste on korvattu esimerkiksi vähemmän haihtuvilla etyyli-isosyanaattoasetaatilla tai trimetyylisilyylimetyyli-isosyanaatilla.
Aimo Lahti
Asepalvelus ja avio
Asepalveluksensa hän suoritti 1918–1919 Keski-Suomen rykmentissä. Kiinnostus aseisiin johti siihen, että hän kävi armeijassa aliupseerikurssin erikoisalanaan aseiden rakenne ja valmistus. Lahden ollessa armeijassa hänen rykmenttinsä siirrettiin Hämeenlinnaan, missä Lahti tapasi tulevan vaimonsa Ida Dagmar Lassilan (s. 1.12.1890). Pariskunta meni kihloihin Tampereella ja heidät vihittiin kotona Viialassa lokakuussa 1919. Naimisiin menon jälkeen he muuttivat Riihimäen lasitehtaan lähelle puutaloon, jossa heillä oli huone ja keittiö. Perheeseen syntyi poika tammikuun 17. päivänä 1921, hän sai kasteessa nimen Olavi Johannes.
Asepalveluksen jälkeen
Armeijan jälkeen Lahden ollessa töissä Valtionrautateillä asemamiesten esimiehenä hän toimi myös Riihimäen suojeluskunnan asemestarina. Kesällä 1921 Aimo Lahti nimitettiin Keski-Suomen rykmentin asemestariksi, ja myöhemmin hän sai siirron Kouvolaan. Siirto oli tiedossa jo alun perin ja sen vuoksi vaimo Ida muutti heidän poikansa kanssa väliaikaisesti asumaan mummolaan Viialaan. Kouvolan asepajalla Lahden tehtävänsä oli aseiden korjaus, ja samalla hän teki pieniä keksintöjä. Hän oli tutustunut saksalaiseen Bergman M18 -konepistooliin, josta alkoi suunnitella parempaa versiota, koska siihen tuli helposti syöttöhäiriö. Viialalaisen maaseppä Salmisen kanssa hän lomallaan valmisti aseen prototyypin. Prototyyppi oli pienoismalli, joka kuitenkin osoitti aseen toimivuuden ja toimi 7,65 mm pistoolinpatruunoilla. Aseen jatkokehittelyyn hän lainasi rahaa muun muassa viialalaiselta tehtailija Kalle Taavetti Järvelältä.
Asesuunnittelijan ura
Tikkakoski oli tunnettu aseistaan ja sen Suomi-konepistooli oli hyvin tunnettu; sitä pidettiin aikoinaan yhtenä maailman parhaimmista konetuliaseista ja se oli merkittävä ase Suomen armeijalle sen taisteluissa talvi- ja jatkosodassa. Suomi-konepistooleita oli kesään 1944 mennessä valmistettu Suomen armeijalle lähes 53 000. Vuosien 1931 ja 1953 välisenä aikana sitä valmistettiin yli 80 000 kappaletta. Suurin sarjanumero on kirjojen mukaan 81 500, mutta niitä löytyy sarjanumeroilla, jotka ovat yli 100 000. Tämä johtuu siitä, että Puolustusvoimat kasasi varikkotyönä Tikkakosken osista Suomi-konepistooleita, koska he olivat huolissaan, saako Tikkakoski tehtyä niitä tarpeeksi. Näissä aseissa numerointi aloitettiin 100 000:sta, jotta Tikkakosken ja asevarikoiden kasaamien aseiden numerointi ei menisi päällekkäin.
Aimo Lahti oli aikalaistensa mukaan lahjakas, ahkera, sitkeä ja määrätietoinen. Täysin erilaisen työkokemuksen ja vähäisen koulutustaustansa vuoksi hänellä oli huono itsetunto, joka näkyi äkkipikaisuutena, ristiriitaisena käytöksenä ja joskus hankalana persoonallisuutena. Hänestä kehittyi kuitenkin monipuolinen ja tuottelias asesuunnittelija, joka vaikutti paljon kotimaansa puolustuskykyyn. Amerikkalaiset asevalmistajat tarjosivat marraskuussa 1932 kolmen miljoonan markan sekkiä siitä, jos Lahti siirtyisi Yhdysvaltoihin työskentelemään heille. Lahti kuitenkin hyväksyi mieluummin Suomen hallituksen vastatarjouksen, joka takasi toimeentulon hänen perheelleen ja osoitti arvostuksen Aimo Lahdelle, vaikkei tarjous ollutkaan yhtä suuri.
Työnsä puolesta valtion asesuunnittelijana hän joutui matkustelemaan useisiin Euroopan maihin. Näillä matkoilla lisääntyi alkoholin käyttö, mistä seurasi alkoholi- ja rahaongelmia. Mannerheim tiesi tilanteesta, mutta oli kenraali Rudolf Waldenille todennut: Kyllä hän asiansa hoitaa, ei se meille kuulu, jos hän juo, kun Walden valitti Lahden juopottelusta. Aimo Lahti olikin sanonut, että hän taitaa olla ainoa ihminen, jolla on Mannerheimin lupa juoda.
Merkittävimmät asesuunnittelut
Lahti suunnitteli uransa aikana kaiken kaikkiaan noin 60 erilaista asetta, joissa oli erilaisia asetyyppejä, kivääreitä, pistooleita, konekiväärejä ja tykkejä.
Töiden loppu
Välirauhan aikaan syksyllä 1944 liittoutuneiden valvontakomissio lopetti Aimo Lahden työt Puolustusvoimien aseiden kehittäjänä. Vuodesta 1947 alkaen hän alkoi saada kenraalimajurin palkan mukaista eläkettä. Eläkepäivillään hän perusti Jyväskylässä pajan, jossa valmistettiin putkikone Salaputki Oy:lle, lihapullakone Karjakunnalle ja sähköuunit Teijon tehtaille. Jyväskylässä perhe asui aluksi Kansakoulukadulla. Perheen poika Olavi kiinnostui varhain taistelulentäjän ammatista, mutta menehtyi lentäjänä vuonna 1944 Utin lentokentällä epäonnistuneen nousun takia. Vanhemmat, varsinkaan äiti, eivät tästä koskaan toipuneet. Heidät on haudattu Jyväskylään Seppälänkankaan hautausmaalle (nykyisin Lahjaharjun hautausmaa). Vuonna 1997 Aimo Lahden muistoksi paljastettiin Eero Kökön suunnittelema muistokivi Viialassa.
Albert Razin
Albert Razin (1940−2019) oli udmurttilainen sosiologi, filosofian tohtori, aktivisti ja Udmurtian yliopiston humanistisen instituutin johtaja, joka teki polttoitsemurhan Iževskin alueparlamentin edessä protestina Venäjän vähemmistökielten asemaa uhkaavalle lainsäädännölle. Razin seisoi 10. syyskuuta 2019 parlamentin pihassa kyltin kanssa jossa luki: "onko minulla isänmaata?", sekä lainaus avaarilaisen runoilijan Rasul Gamzatovin teoksesta, "jos kieleni ja kulttuurini kuolevat huomenna, minä voin kuolla tänään". Lopulta 79-vuotias Razin sytytti itsensä tuleen. Hän kuoli muutama tunti myöhemmin sairaalassa saamiinsa vammoihin.
Vuonna 2018 Razin allekirjoitti muiden akateemikoiden kanssa avoimen kirjeen, jossa vastustettiin monien eri kansalliskielten opetuksen lakkauttamista. Venäjän duuma oli samana kesänä hyväksynyt lain, jonka mukaan vähemmistökielten opetuksesta tehdään vapaaehtoista. Aiemmin alueelliset parlamentit olivat itse saaneet päättää kyseisten opetusten pakollisuudesta. Laki on vaikuttanut huomattavasti opetuksen määrään. Kansalliskieliä Venäjällä on 35. Razinin teon lisäksi laki on aiheuttanut laajoja protesteja ympäri Venäjää.
Razinin itsemurhan jälkeen muun muassa paikallinen aktivisti Roza Ahmedšina otti kantaa tapahtuneeseen seuraavasti: "Vaikka emme puhuisi udmurtin kielen opettamisesta kaikissa kouluissa, toivoisin sen säilyvän edes niissä kouluissa, joissa enemmistö oppilaista on udmurtteja. Razinin toive oli nimenomaan, että udmurtit ymmärtäisivät olevansa kansa, jonka taustalla on suuri kulttuuri. Jokaisen kansan merkitys on ainutkertainen, eikä sitä määritä kansaan kuuluvien ihmisten määrä".
Myös esimerkiksi Mordvan pääkaupungin Saranskin ersälaisten kulttuurinen johtaja Boljaen Sires puhui Razinin teosta tuoden samalla esiin oman kansansa kamppailut kielensä säilymisestä: "Monet 20–40-vuo­tiaat ersät osaavat omaa äidinkieltään vain alkeellisen keskustelun tasolla. Venäläistymiskehitys on niin voimakasta, että kielemme täydelliseen tuhoutumiseen riittää nykytilanteen ylläpitäminen.”
Razin tunnettiin päättäväisenä udmurttien puolestapuhujana. Hän oli muun muassa ollut mukana järjestämässä ensimmäistä udmurttien kansallista kongressia vuonna 1991, ja hän osallistui esimerkiksi heidän luonnonuskontoon pohjautuvien perinteisten juhlien ylläpitoon. Omissa kirjoituksissaan hän keskittyi udmurttien pitkään kansalliseen historiaan ja sen kulttuuriin.
Venäjän valtiollinen media ei juurikaan ottanut kantaa tapahtuneeseen. Razinin väitettyihin mielenterveysongelmiin tosin viitattiin.
Albert Razin jätti jälkeensä vaimon ja 18-vuotiaan tyttären.
Thora Hird
Thora Hird (28. toukokuuta 1911 Morecambe, Lancashire – 15. maaliskuuta 2003 Twickenham, Lontoo) oli brittiläinen näyttelijä. Hänet muistetaan varsinkin komediarooleista. Suomessa hänet tunnetaan parhaiten Edie Pegdenin roolista komediasarjassa Vielä virtaa.
Nuoruus
Thora Hird syntyi Morecambessa vuonna 1911. Hänen isänsä Henry työskenteli managerina Royalty Theatressa ja hänen äitinsä Mary oli näyttelijä. Hird esiintyi ensimmäistä kertaa näytelmässä jo kahden kuukauden ikäisenä. Koulut käytyään Hird työskenteli kymmenen vuoden ajan osuuskaupan kassalla.
Ura
Hird ryhtyi päätoimiseksi näyttelijäksi saatuaan työpaikan Morecamben repertoaariteatterista vuonna 1931. Vuonna 1939 hän tapasi näyttelijä George Formbyn, jonka ansiosta hän sai työpaikan Ealing-studioilta. Seuraavana vuonna Hird teki ensiesiintymisensä valkokankaalla elokuvassa Spellbound, minkä jälkeen hän esiintyi useissa Ealing-studioiden sotapropagandaelokuvissa.
1950- ja 1960-luvulla Hird esiintyi useissa elokuvissa, kuten esimerkiksi elokuvassa Kun hymy hyytyy vuonna 1962, mutta hän ei koskaan saanut pääroolia. Myöhemmin hän tuli tunnetuksi televisiorooliensa kautta. Vuosina 1960–1964 Hird näytteli Freddie Frintonin kanssa keski-ikäistä pariskuntaa komediasarjassa Meet the Wife. Sen jälkeen hänellä oli päärooli komediasarjassa In Loving Memory, jota tehtiin vuosina 1979–1986.
Vuonna 1986 Hird esiintyi Vielä virtaa -sarjan joulujaksossa roolihahmonaan mekaanikko Wesley Pegdenin vaimo Edie. Hirdin oli alun perin tarkoitus vain vierailla sarjassa, mutta hänestä tuli nopeasti osa sarjan vakiokaartia. Hird näytteli sarjassa kuolemaansa asti.
Yksityiselämä
Hird oli naimisissa rumpali James Scottin kanssa 57 vuoden ajan tämän kuolemaan 1994 saakka. Pariskunnalla oli yksi tytär, Janette Scott, joka työskenteli myös näyttelijänä.
Hird voitti uransa aikana kolme Baftan televisiopalkintoa. Vuonna 1993 hänet nimettiin Royal Television Societyn kunniagalleriaan, ja vuonna 1998 hän sai elämäntyöpalkinnon British Comedy Awardissa. Vuonna 1983 hänet nimitettiin Brittiläisen imperiumin ritarikunnan upseeriksi (OBE) ja vuonna 1993 ritarikomentajaksi (DBE).
Hird kuoli 91-vuotiaana aivoverenkiertohäiriön seurauksena näyttelijöiden lepokoti Brinsworth Housessa 15. maaliskuuta 2003.
Habar–Izvestija
Habar–Izvestija (hakassiksi Хабар–Известия, suomeksi ”Uutiset”) on Abakanissa Venäjällä ilmestyvä hakassinkielinen sanomalehti. Sen julkaisijoina toimivat Hakassian tasavallan hallitus ja korkein neuvosto.
Lehti on perustettu vuonna 1927 nimellä Hyzyl aal (”Punainen kylä”). Aluksi se ilmestyi minusinskilaisen Vlast truda -lehden liitteenä, kunnes Abakaniin perustettiin kirjapaino vuonna 1930. Vuosina 1959–1991 lehden nimenä oli Lenin čoly (”Leninin tie”) ja vuosina 1991–2008 Hakas čiri (”Hakassien maa”). Vuoteen 1929 saakka lehteä painettiin kyrillisellä kirjaimistolla, sen jälkeen Neuvostoliiton turkkilaisten kielten yhteisellä latinalaisella kirjaimistolla (ns. uusi kirjaimisto), kunnes vuonna 1939 palattiin jälleen kyrilliseen aakkostoon.
Habar–Izvestija ilmestyy kolme kertaa viikossa 8–12-sivuisena. Kahdesti kuukaudessa julkaistaan venäjänkielistä liitettä Strana Habar. Lehden painosmäärä on noin 3 000 kappaletta. Päätoimittaja on Maksim Tšaptikov.
Yoshino
pienoiskuva|Yoshinovuori keväällä
Kuchi-Yoshino ja oku-Yoshino eroavat toisistaan kulttuuriltaan, murteeltaan ja elinkeinoiltaan. Kuchi-Yoshinon seudulla tärkeitä elinkeinoja ovat metsäteollisuus ja turismi, joka on keskittynyt kirsikankukistaan tunnetulle Yoshinovuorelle. Oku-Yoshinossa, joka käsittää Kiivuoriston keskiosan, asutus on keskittynyt syviin jokilaaksoihin. Alueella tuotetaan vesivoimaa, ja etelässä se liittyy niin ikään syrjäiseen Kumanon seutuun. Koko Yoshinon alue on harvaan asuttu.
Asutus Yoshinon alueella on vanhaa, ja sieltä on löytynyt muinaisjäännöksiä jo jōmon-kaudelta. Seutu esiintyy myös japanilaisessa mytologiassa. Historiallisesti Yoshino on kuulunut Yoshinon piirikuntaan, joka perustettiin jo Taika-uudistuksissa. Genshōn ja Shōmun hallintokaudella 700-luvulla se muodosti lyhytikäisen Yoshinon provinssin. Syrjäisyytensä vuoksi alueelle lähetettiin ihmisiä maanpakoon, ja eteläisen ja pohjoisen hovin kaudella 1300-luvulla se toimikin eteläisen hovin tukikohtana. Heian-kaudella Yoshinoon perustettiin Kinpusen-jin buddhalainen temppeli ja siitä tuli shugendō-uskonnon keskus.
Maailmanvaihto
Maailmanvaihto Suomessa
thumb|Ulkomaalaisten vapaaehtoisten leiriltä.
Suomen ICYE on perustettu 1958. Ensimmäisinä vuosikymmeninä toiminta oli pääasiallisesti oppilasvaihtoa. Asteittain järjestö alkoi keskittyä yhä enemmän vapaaehtoistyöhön, ja nykyisin vaihto-oppilastoimintaa ei enää ole, vaan Suomen ICYE lähettää nuoria ainoastaan vapaaehtoistyöhön.
Vuonna 1998 Suomen ICYEn yleiskokous päätti muuttaa järjestön nimen Kansainvälinen Kristillinen Nuorisovaihto ry:stä Maailmanvaihto ry:ksi. Uuden nimen katsottiin kuvastavan paremmin ICYEn nykyistä toimintaa poliittisesti ja uskonnollisesti sitoutumattomana nuorisovaihtojärjestönä, jonka toiminta on kaikille avointa kansalaisjärjestötoimintaa.
Toimintansa Maailmanvaihto ry rahoittaa pääosin vaihto-ohjelmiin osallistuvien suomalaisten osallistumismaksuilla sekä opetusministeriön, ja EU:n nuorisotoimintaohjelman myöntämillä avustuksilla.
Maailmanvaihto kansainvälisesti
thumb|Vapaaehtoisena Afrikassa.
ICYE toimii yli 30 maassa eri mantereilla. Järjestöillä on yhteiset vähimmäislaatukriteerit ohjelman tason takeeksi kussakin jäsenmaassa, ja ohjelmaa kehitetään yhdessä, samoin koulutusta ja tiedonvaihtoa.
ICYEllä on yhteistyötä myös YK:n alajärjestöjen UNESCOn ja ECOSOCin kanssa. Lisäksi ICYE toimii jäsenenä CCVIS:ssa (Co-ordinating Committee for International Voluntary Service). YK on myöntänyt järjestölle vuonna 1987 rauhanlähettilään (Peace Messenger) arvonimen sen toiminnasta rauhan ja oikeudenmukaisuuden hyväksi.
Kansainvälinen ICYE-verkosto pyrkii järjestämään nuorille aikuisille (pääasiassa 18-30-vuotiaille) kulttuurien välisiä oppimiskokemuksia ja edistämään kulttuurien välistä ymmärrystä, tasa-arvon toteutumista, suvaitsevaisuutta ja rauhaa. Kansainvälisten vapaaehtoistyöohjelmien kautta ICYE edistää nuorten sosiaalista ja henkilökohtaista kasvua.
Toimintaa Suomessa
Kaikille avoin Maailmanvaihdon toiminta toteutetaan pääasiassa vapaaehtoisvoimin. Useimmat järjestössä aktiivisesti toimivat ovat itse osallistuneet ICYEn vapaaehtoistyöohjelmaan tai toimineet isäntäperheenä tai työprojektina. Näin Maailmanvaihto tarjoaa mahdollisuuden osallistua kansainväliseen kansalaisjärjestötoimintaan myös oman vapaaehtoistyöjakson jälkeen.
Ulkomaalaisten toimintaa Suomessa
Maailmanvaihto järjestää Suomeen tuleville ulkomaalaisille vapaaehtoisille heidän vaihtovuotensa aikana kolme leiriä: tulovalmennus- ja kielileirin elokuussa, puolivuotisleirin tammikuussa sekä loppuarviointileirin toukokuussa. Leirit järjestetään kokonaan suomalaisten vapaaehtoisten voimin.
Jokainen Suomeen tuleva vapaaehtoinen saa oman tukihenkilön eli eräänlaisen suomalaisen ystävän, joka opastaa suomalaiseen elämäntapaan. Tukihenkilöt ovat useimmiten itse olleet vapaaehtoistyössä ulkomailla Maailmanvaihdon tai muun järjestön kautta, mahdollisesti samassa maassa, josta vapaaehtoinen tulee.
Ulkomaalaisten vapaaehtoisten työpaikkoja on ympäri Suomea. Suurin osa niistä on sosiaalityöhön liittyviä töitä, kuten kehitysvammaisten, nuorten tai lapsien kanssa työskentelyä (opettamista, hoitotyötä tai kansainvälisyyskasvatusta). Järjestö etsii jatkuvasti lisää työpaikkoja, jotka haluaisivat ottaa ulkomaisia vapaaehtoisia ja tällä tavoin osallistua järjestön työhön Suomessa.
Vapaaehtoisena ulkomailla
ICYEn vapaaehtoiset työskentelevät voittoa tavoittelemattomissa yhteisöissä tai järjestöissä. Vapaaehtoistyöpaikkoja on esimerkiksi sosiaali- ja opetusalalla lasten parissa, ympäristö- tai rauhanliikkeissä, naisjärjestöissä ja erilaisissa kulttuuri- ja kehityshankkeissa. Työaika noudattaa kohdemaan normaalia työaikaa, joka on korkeintaan 40 tuntia viikossa.
Véntzio
Véntzio (virallisesti Δημοτική Ενότητα Βεντζίου, Dimotikí Enótita Ventzíou) on yksi Grevenán kunnan kunnallisyksiköistä ja entinen itsenäinen Kreikan kunta. Se sijaitsee Grevenán alueyksikössä Länsi-Makedonian alueella. Kunnallisyksikön väkiluku on 1 969 (vuonna 2011).
Véntzion kunnallisyksikkö käsittää Grevenán kunnan itäosan. Sen suurin asutus on Pontinín kylä. Véntzio oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Grevenán kuntaan yhdessä Ágios Kosmáksen, Avdéllan, Dotsikón, Filippaíoin, Górgianin, Irakleótesin, Mesoloúrin, Perivólin, Samarínan, Smíxin ja Theódoros Ziákaksen kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Pirttijärvi (Jyväskylä, Moksi)
Pirttijärvi on Keski-Suomessa Jyväskylässä Moksin kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 4,4 hehtaaria, se on 450 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,1 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Muuratjärven valuma-alueella (14.28), jonka Vuojoen valuma-alueeseen (14.283) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 152,2 metriä mpy.
Oikeuslääketiede
Oikeuslääketiede on lääketieteen ala, jossa tehdään tutkimuksia rikoksen tutkinnan tai muun oikeudellisen päätöksenteon avuksi. Niillä pyritään selvittämään rikokseen liittyviä tapahtumia ja niihin sekaantuneita henkilöitä.
Oikeuslääketiede jakautuu oikeuskemiaan, oikeusantropologiaan ja seretologiaan eli isyyden selvittämiseen ja oikeuspsykiatriaan.
Oikeuslääketieteen laboratoriossa tehdään monia kokeita rikosten selvittämiseksi. Uhrien lääketieteellinen tunnistaminen ja kuolinajan määrittäminen on keskeistä alan työssä. Uusimpia menetelmiä on DNA-kartoitus. Sen avulla voidaan tunnistaa henkilö pienen veritahran tai hiusten juureen tarttuneiden ihosolujen perusteella. Menetelmän olennaisin osa on elektroforeesi, joka muistuttaa kromatografiaa, mutta jossa käytetään sähkövirtaa. Näytteestä eristetty perintöaines analysoidaan elektroforeesin avulla. Se todistaa henkilöllisyyden samalla tavalla kuin sormenjäljet. Alaan kuuluvat myös hoitovahinkojen selvittäminen ja liikennelääketieteen eri tehtävät.
Historiaa
Saksan rikoslaki vuodelta 1532 sisälsi säädöksen, että rikoksen selvittämisessä on käytettävä asiantuntija-apua, jos kyse on murhasta, lapsenmurhasta, abortista tai salatusta raskaudesta. Tämä johti vähitellen siihen, että tuomioistuimet käyttivät asiantuntijoina alaa tuntevia lääkäreitä. Omaksi erikoisalakseen oikeuslääketiede kohosi kuitenkin vasta 1950-luvulla. Suomeen perustettiin 1973 ensimmäiset oikeuslääkärin virat (lääninhallituksiin lääninoikeuslääkärit).
Thomas Poulsen
Thomas Poulsen (s. 16. helmikuuta 1970 Hørsholm, Tanska) on tanskalainen soutaja ja olympiavoittaja. Poulsen kilpaili vuoden 1996 kesäolympialaisissa soudussa ja saavutti kultaa kevyessä nelosessa.
Yksityinen sektori
Yksityisellä sektorilla tarkoitetaan yksityiseen omistukseen ja yritystoimintaan perustuvaa osaa kansantaloudesta.
Yksityissektorin toimijoita ovat:
Opetussuunnitelma
Opetussuunnitelma (OPS ) on suunnitelma siitä, miten opetus järjestetään. Suomessa perusopetuksen opetussuunnitelmat perustuvat opetushallituksen määrittämiin opetussuunnitelman perusteisiin. Valtioneuvosto päättää tuntijaosta eli siitä, kuinka monta viikkotuntia opetusta annetaan oppiaineittain.
Opetuksen järjestäjän, esimerkiksi kunnan, on hyväksyttävä opetusta varten opetussuunnitelma. Yleinen käytäntö on, että kunnat valmistelevat opetussuunnitelman perusteiden pohjalta opetussuunnitelman ja kukin koulu suunnittelee tämän kuntakohtaisen suunnitelman pohjalta koulukohtaisen suunnitelman.
Opiskelun pitää perusasteella, keskiasteella ja korkeakouluissa perustua hyväksyttyyn opetussuunnitelmaan. Opetussuunnitelman sisällöstä voidaan poiketa, mikäli opiskelija pystyy osoittamaan omaavansa tarvittavan taitotiedon. Esimerkiksi aikaisempien opintojen opintosuorituksia voidaan lukea hyväksi osaksi opintoja. Mikäli opetussuunnitelmasta poiketaan, tehdään opiskelijalle henkilökohtainen opintosuunnitelma. Perusopetuksessa opetussuunnitelmasta voidaan poiketa myös terveydentilaan liittyvistä syistä, tai jos oppimäärän suorittaminen olisi olosuhteet ja aikaisemmat opinnot huomioiden joltakin osin kohtuutonta.
Oppiainejakoinen opetussuunnitelma
Opetussuunnitelman yläkäsitteenä pidetään yleensä sen asettamaa päämäärää eli opetussuunnitelman tarkoitusta, jonka perustan muodostaa opiskeltava sisältö, joka tyypillisesti jakautuu oppiaineisiin. Oppiainejakoisuuden takana on antiikin ajoilta kumpuava akateeminen traditio. Antiikin ajan oppiaineet jakautuivat triviumiin ja quadriviumiin. Trivium sisälsi grammatiikan, dialektiikan sekä retoriikan. Quadrivium puolestaan sisälsi aritmetiikan, geometrian, musiikin sekä astronomian. Ajan kuluessa tämä perinteinen oppiainejako on kehittynyt kirjaviksi oppiaineiden kokonaisuuksiksi. Jokaisella oppiaineella on tieteellinen tai systemaattinen tausta, jonka avulla sen opiskelu voidaan perustella.
Oppiainejakoinen opetussuunnitelma on saanut osakseen kritiikkiä ja sen osittaiseksi korvaajaksi onkin yritetty kehittää monenlaisia menetelmiä. Suomessa tunnetuimpia ainejakoisesta opetuksesta poikkeavia ideoita lienee kasvatustieteilijä Aukusti Salon vuonna 1935 esittelemä kokonaisopetusjärjestelmä. Erityisesti alkuopetuksen oppilaille tarkoitetun järjestelmän tarkoituksena oli, että opeteltava asia otetaan samanaikaisesti käsiteltäväksi eri oppiaineissa niin, että oppiaineiden rajat hälvenevät. Jos ympäristötiedon oppitunnilla käsiteltiin jäniksiä, niin piirustustunnilla niitä piirrettiin ja matematiikan tunnilla laskettiin.
Opetussuunnitelman toteutuminen
Opetussuunnitelman luonnetta on mahdollista tarkastella sen toteutumisen näkökulmasta. Opetussuunnitelman toteutuminen on monitahoinen ilmiö, sillä sen toteutumista voidaan tarkastella oppilaan, opettajan tai yhteiskunnan kannalta. Opetussuunnitelma perustuu yhteiskunnalliseen näkökulmaan ja se on samalla opettajalle sisällöllinen ohje järjestää oppilaalle mahdollisuus tiettyjen tietojen ja taitojen saavuttamiseen.
Opetussuunnitelma on aina rakennettu palvelemaan jotakin tiettyä tarkoitusta. Suomen koulujärjestelmän opetussuunnitelmaan verraten jossakin muualla opetussuunnitelma saattaa olla varsin erilainen, minkä vuoksi opetuksen tulosten kansainvälinen vertailu on vaikeaa.
Opetussuunnitelma 2016
Vuonna 2014 hyväksytty OPS 2016 tuli alakoulussa käyttöön 1.8.2016 ja yläkoulussa 2017–2019. Siinä otettiin huomioon mittauksissa havaittu oppilaiden laskeva motivaatio ja kouluun sitoutumisen heikkeneminen. Opetussuunnitelmatyön päällikkö, opetusneuvos Irmeli Halinen on todennut, että tämän opetussuunnitelman perusta on aktiivisempi ja osallistuvampi oppilas. Lisäksi ensi kertaa velvoitettiin opettajia yhteistyöhön yli ainerajojen (kohdistuu varsinkin aineopettajiin). Tarkoituksena on ollut, että yhdessä oppilaitten kanssa suunnitellaan innostavia oppimiskokonaisuuksia. Näin on pyritty tuomaan opetukseen uusimman aivotutkimuksen havaintoja oppimisesta, sekä korjaamaan kansainväisissä vertailuissa havaittujen kielteisiä kehityksiä.
Opetussuunnitelma on alusta asti herättänyt keskustelua sekä monenlaista kritiikkiä, kuten edeltäjänsäkin. Esimerkiksi Emeritusprofessori Kari Uusikylä onkin todennyt: "Kyse ei ole opetussuunnitelman huonoudesta, vaan siitä miten sitä on tulkittu." Hän pitää opetussuunnitelmaa hyvänä. Opettajien täydennyskoulutus on kuitenkin useissa kunnissa ollut liian vähäistä uuden ja uutta vaativan opetussuunnitelman sisäistämistä ajatellen.
Tutkija Gabriel Heller Sahlgrenin mukaan OPS 2016 on tekemässä samoja virheitä kuin Ruotsissa tehtiin 1990-luvulla. Siellä annettiin oppilaille liikaa vastuuta omasta oppimisesta. Nyt virhettä ollaan korjaamassa. Hänen mukaansa Ruotsin kouluissa oli enemmän "leikkimistä" kuin Suomen ja tulokset olivat huonompia. Suomen onnistumisen salaisuus on hänestä ollut työrauha, toistaminen, asiasisältöön keskittyminen, hyvät opettajat ja opettajien auktoriteetti. "Näin Suomessa järjestyneintä koskaan näkemääni koulutyötä", hän totesi. Ruotsissa opettajat yrittävät liiaksi olla "oppilaiden kavereita", heidän arvostuksensa on laskenut ja ammattiin ei haluta: lähes kaikki pääsevät sisään opettajankoulutukseen, Suomessa joka kymmenes. "Opettajat eivät osaa opettaa. He tuhoavat arvosanamme", haastateltu oppilas sanoi, ja rehtori myönsi olevansa huolissaan epäpätevistä opettajista, mutta päteviä on vaikea saada rekrytoitua.
Helsingin yliopiston emeritusprofessori Jarkko Hautamäki arvostaa Heller Sahlgrenia tutkijana mutta sanoo, ettei Suomessa olla OPS 2016:n myötäkään siirtymässä Ruotsin malliin vaan säilytetään perinteinen oppiainejako. OAJ:n asiantuntija on samaa mieltä, mutta hänestä paikallisesti uutta opetussuunnitelmaa on kuitenkin ylitulkittu väheksyen tieteeseen perustuvia oppiaineita ajatellen, että opettajan ei pidä opettaa. Hänestä olisi virhe, että oppilaat vain Ruotsin mallin mukaan puuhastelisivat keskenään, kuten joissain kunnissa on tehty.
Käpytikka
Käpytikka (Dendrocopos major) on tikkalintuihin kuuluva lintulaji. Sen levinneisyysaluetta ovat Eurooppa ja pohjoinen Aasia. Käpytikan pituus on noin 25 senttimetriä, ja sen vatsa on valkoinen ja siivissä mustalla pohjalla valkoiset poikkiraidat. Käpytikkojen lajimäärään vaikuttaa kuusen ja männyn siemensadon onnistuminen. Se pesii monenlaisissa metsissä, vaikkakin suosii havumetsiä.
Koko ja ulkonäkö
Täysikasvuisen käpytikan pituus on 23–26 senttimetriä ja siipien kärkiväli 38–44 senttimetriä. Se painaa noin 70–105 grammaa.
Vanhin tavattu suomalainen rengastettu käpytikka on ollut 12 vuotta, 10 kuukautta ja 7 päivää vanha.
Äänet
Käpytikan kutsuääni on lyhyt, voimakas ja terävä. Sen soidinrummutus on terävä, loppua kohti vaimeneva ja lyhyempi kuin muilla suomalaisilla tikoilla. Se toistaa tämän noin yhden tai kahden sekunnin sarjan viidestä kymmeneen kertaa minuutissa. Käpytikka rummuttaa kuivien oksien lisäksi myös tolppien metallisuojuksia, lampunkupuja ja muita paikkoja, jotka antavat hyvän kaikupohjan. Hermostuneena käpytikka päästää karhean ja käheän ”kji-krä-krä-krä-krä”-sarjan.
Levinneisyys
Käpytikkoja elää Euroopassa, Pohjois- ja Itä-Aasiassa sekä Pohjois-Afrikassa. Euroopassa sen pesimäkannaksi arvioidaan 12–18 miljoonaa paria.
Suomessa käpytikka pesii koko maassa pohjoisinta Lappia lukuun ottamatta. Käpytikkojen määrään vaikuttaa kuusen ja männyn siemensadon runsaus, minkä vuoksi kannanvaihtelut eri vuosina voivat olla suuria. Suomen käpytikkakanta on kasvanut 1900-luvun puolivälistä lähtien. 2000-luvulla käpytikan parimääräksi on Suomessa arvioitu 300 000 – 700 000. Käpytikka on Suomessa rauhoitettu ja sen ohjeelliseksi korvaussummaksi on asetettu 34 euroa.
Käpytikka ei ole muuttolintu, mutta huonoina siemenvuosina pohjoisen käpytikat vaeltavat etelään ja lounaaseen.
Elinympäristö
Käpytikka pesii kaikenlaisissa metsissä. Se suosii erityisesti havumetsiä, mutta pesii myös lehtimetsissä, isoissa puistoissa ja villiintyneissä puutarhoissa. Se ei ole riippuvainen lahopuusta toisin kuin useat muut tikkalajit.
Ravinto
pienoiskuva|upright|left|Käpytikan verstas männyssä. Käpytikan pääravintoa ovat syyskesästä myöhäiseen kevääseen havupuiden siemenet. Se kiilaa kävyn puunkoloon ja naputtelee siemenet esiin. Puun alle kertyy runsaasti siemenistä tyhjennettyjä käpyjä. Kesäisin käpytikka syö hyönteisiä ja niiden toukkia. Se voi syödä myös marjoja ja ryöstää muiden lintujen munia ja poikasia. Talvisin käpytikka voi käydä ruokintapaikoilla syömässä talia ja siemeniä.
Lisääntyminen
pienoiskuva|upright|Käpytikan muna. Huhti–toukokuussa tikkapari hakkaa pesäkolon lahoon haapaan, koivuun tai leppään. Sama pesäkolo on käytössä yleensä vain yhden pesintäkauden. Touko–kesäkuussa naaras munii 4–7 valkoista munaa. Emot hautovat munia 10–12 vuorokautta ja ruokkivat poikasia pesään 21–25 vuorokautta.
Kuukumina
Kuukumina on helsinkiläinen vuonna 1999 perustettu maailmanmusiikkiyhtye, jonka soitto pohjautuu pääasiassa traditionaalisiin afro-kuubalaisiin rytmeihin. Yhtye on julkaissut kolme studioalbumia. Kuukumina on esiintynyt muun muassa Pori Jazzissa, Kaustisen kansanmusiikkijuhlissa ja Faces-etnofestivaaleilla.
Lääninlampuri
Lääninlampurit olivat Ruotsissa, ja siis myös nykyisen Suomen alueella, vuosina 1739–1766 toimivia maatalousneuvojia, joiden erityistehtävänä oli lammastalouden ja erityisesti hienovillaisten ulkomaisten lammasrotujen kasvatuksen edistäminen raaka-aineen tuottamiseksi villamanufaktuureille.
Toiminnan alku
Jonas Alström (myöhemmin aateloituna Alströmer) perusti vuonna 1724 Ruotsiin Alingsåsin villamanufaktuurin. Vuonna 1727 hän sai käyttöönsä Alingsåsin läheltä Höjentorpin kuninkaankartanon, johon hän perusti ulkomaisten esikuvien mukaisen lammastarhan. Hän palkkasi kartanoon saksalaisen opettajan opettamaan Skaraborgin läänin nuorukaisille lammastaloutta. Opetus- ja neuvontatoimintaa pyrittiin edelleen laajentamaan valtakunnalliseksi ehdottamalla valtiopäivillä 1734, että kuhunkin lääniin tulisi lammastalouden neuvoja, lääninlampuri. Valtiopäivät hyväksyi ehdotuksen vuonna 1739 talouskomission lisäselvitysten perusteella.
Suomalaiset lääninlampurit
Suomessa toimi lääninlampuri kolmessa läänissä: Pohjanmaan, Turun ja Porin sekä Uudenmaan ja Hämeen läänissä. Pohjanmaan läänissä toimi koko lääninlampurien toiminta-ajan Johan David Cneiff ja Uudenmaan ja Hämeen läänissä Anders Nathanael Wetterstrahl. Turun ja Porin läänissä toimi aluksi Matthias Samstedt, mutta hän joutui eroamaan viran huonon hoidon vuoksi vuonna 1751, minkä jälkeen hänen seuraajakseen tuli Pehr Adrian Gadd. Gaddin siirryttyä talousopin professoriksi vuonna 1761 hänen tilalleen tuli Carl Barck.
Toiminnan lopettaminen
Lääninlampurilaitos oli osa hattupuolueen ajamaa teollisuuspolitiikkaa, jolla tuettiin kotimaista tuotantoa merkantilistisessa hengessä. Kun myssypuolueen kannatus kasvoi niin, että se sai enemmistön kaikissa säädyissä vuoden 1765 valtiopäivillä, puolue alkoi ajaa alas elinkeinoelämän tukia. Tässä yhteydessä lakkautettiin myös lääninlampurilaitos vuonna 1766. Lääninlampurit Cneiff, Wetterstrahl ja Barck elivät loppuikänsä virkojensa lakkauttamispalkalla.
Trolli (informaatiosodankäynti)
Trolli tai trollaus viittaa menettelyyn, jossa keskustelupalstoja ja sosiaalisen median kanavia käytetään esimerkiksi osana informaatiosodankäynnin psykologista operaatiota. Sotatieteiden tohtori Saara Jantusen mukaan trollaus on informaatiosodankäynnissä rekrytoitua kansalaiskeskusteluvaikuttamista.
Käsitteen alkuperä
Ylen toimittajan Jessikka Aron mukaan Venäjällä trolli tarkoittaa ”palkkatyöläistä, jolle maksetaan presidentti Vladimir Putinia mielistelevästä anonyymistä, usein aggressiivisesta somekommentoinnista”.
Elokuussa 2015 Latviassa järjestetyssä Naton strategisen viestinnän keskuksen avajaiskonferenssissa, trolli-käsitettä käytettiin yleisesti kuvaamaan propagandaa ja informaatiovaikuttamista.
Sotilaallista trollausta maailmalla
Informaatiosodankäynti on erottamaton osa modernia sodankäyntiä ja erityisesti sodan aikana propaganda ja muut psykologiset operaatiot ovat osa informaatiosodankäyntiä. Trollaus voi olla propagandan (disinformaation) lisäksi tarkoitettu yksinkertaisesti alentamaan kohdeyleisön kriisinsietokykyä. Rauhan ajan informaatiosodankäyntiä, oman viestin ja näkökulman esilletuontia kutsutaan yleensä strategisena viestintänä.
Venäjä ja Pietarin trollitehdas
Marraskuussa 2014 Helsingin Sanomat uutisoi Pietarin pohjoispuolella sijaitsevasta ”trollitehtaasta”, jossa työskentelee yli 200 työntekijää ja joiden tehtävä olisi käydä informaatiosotaa Venäjän puolesta. Keskuksessa on omat osastot sosiaaliselle medialle, tiedotusvälineiden seuraamiselle, hakukoneille, blogeille, kommenteille ja keskustelupalstoille.
Lehden haastatteleman lähteen mukaan keskuksesta ei kirjoiteltaisi ulkomaisille nettisivustoille, mutta keskukseen on kuitenkin etsitty englantia taitavia työntekijöitä venäläisellä työnhakusivustolla.
Aiheesta on uutisoinut myös Yleisradio useamman jutun muodossa.
IRA:n liittyvää trollausta havaittiin Länsi-Afrikassa Ghanan pääkaupungissa Accrassa, jossa toimi trolliryhmä nimeltä Eliminating Barriers for the Liberation of Africa (EBLA). Ryhmällä oli myös toimisto Lagosissa, Nigeriassa.
Kiina
Cardiffin yliopisto selvitti Kiinan bottiverkoston laajan roolin Yhdysvaltain presidentinvaaleissa 2020. Se jakoi ensimmäisenä valheellista videota muka varastettujen äänestyslipukkeiden polttamisesta, kehotti väkivaltaan Trumpin toisen kauden mahdollistamiseksi juuri ennen kuin tammikuun 6. 2021 Trumpin kannattajat hyökkäsivät kongressirakennukseen, ja vertasi Washingtonin mellakoita Hongkongin mielenosoituksiin demokratian puolesta. Kiinan bottiverkko lähetti myös muita vaalivilppiväitteitä ja vihamielisiä viestejä Trumpista ja Bidenista. Tutkimuksen mukaan operaatio oli hyvin edistynyt ja organisoitu, eikä tavallisilla kiinalaisilla ole pääsyä Twitteriin. Kiina näyttää omaksuneen Venäjän vaikutuskeinoja.
Israel
Israel on yksi maa, jonka panostusta sosiaalisen median aseistamiseen on julkisesti ja laajalti raportoitu. Israelin sosiaalisen median toiminnan yhteydessä on käytetty myös sanontaa ”Hasbara trolli”. Hasbara on Israelin diplomaattisen ja sotilaallisen viestinnän menetelmä, joka tähtää oman viestin hallittuun läpimenoon myös käyttäen informaatio-operaatioita.
Yhdistynyt kuningaskunta
Yhdistyneen kuningaskunnan on raportoitu perustavan 1 500 some-sotilaan vahvuisen uuden pataljoonan huhtikuussa 2015. Uuden pataljoonan tehtäviä on kuvailtu sanoin ”monimutkaisia ja salaisia informaatio- ja propagandatehtäviä”.
Granskning Sverige
Ruotsissa toimiva Granskning Sverige värvää ihmisiä soittamaan puheluja toimittajille esimerkiksi maahanmuuttajiin ja Venäjän politiikkaan liittyvistä asioista. Ruotsalaisen Eskilstuna-Kurirenin mukaan puhelujen sävy on yleensä uhkaava, soittajat käyttävät vääriä nimiä ja he nauhoittavat puhelut. Puhelut julkaistaan Granskning Sverigen omalla kotisivulla ja Youtubessa, ja niitä jaetaan sosiaalisessa mediassa.
Eskilstuna-Kurirenin toimittaja loi itselleen profiiliin nettiin, jolla uskoi saavansa toimeksiannon trollitehtaasta ja jätti työhakemuksensa. Hän sai listan kysymyksistä, joita toimittajille kannattaa esittää. Näitä olivat esimerkiksi:
Mikäli puhelu saa yli kolme tuhatta klikkausta Granskning Sverigen soittajat saavat 1 000 kruunun palkkion.
Eskilstuna-Kuriren ei pystynyt selvittämään, mistä rahat tulevat, mutta lehden kartoituksen mukaan Gransikning Sverigen ja oikeistopopulistisen Fria Tiderin välillä on selvä yhteys. Kummankin palvelin on rekisteröity saman virolaisen osakeyhtiön nimiin.
Suomen Journalistiliiton puheenjohtajan Hanne Ahon mukaan Granskning Sverigen harjoittaman kaltainen toiminta voisi olla Suomessa laitonta.
Emmy
Emmy voi tarkoittaa seuraavia:
IBM 3270
Ensimmäiset 3270-sarjan laitteet esiteltiin 1970-luvun alkupuolella. Nykyään IBM on käytännössä lakkauttanut sarjan, ja pääte-emulointi on korvannut laitteiden käytön.
Mieterunous
Mieterunous eli mietelyriikka on se lyriikan laji, missä miete vie voiton tunteesta. Sen eri lajeja ovat elegia, epigrammi ja sisällyksensä puolesta myös sonetti.
Norfuk
Norfuk eli norfolk on Norfolkinsaarella puhuttava kreolikieli. Se on sekoitus tahitia ja 1700-luvun englantia. Kielen toivat saarelle pitcairniläiset, jotka asuttivat Norfolkinsaaren vuonna 1856 ja kielet on perinteisesti niputettu yhdeksi kieleksi (pitcairn-norfolk). Norfukin kieli ei ole nykyään pitcairnin kielen kanssa keskenään täysin ymmärrettävää. Norfukin kielessä on kuitenkin enemmän vaikutteita englannista kuin pitcairnin kielessä. Norfuk on englannin ohella Norfolksaaren virallinen kieli.
Lisääntyvä matkailu saarelle on luonut paineita saaren asukkaille käyttää englantia, ja tämä aiheuttaa osaltaan kielen säilymiselle vaaran. Tämän vuoksi on käynnistetty useita hankkeita, joiden tarkoituksena on kielen säilymisen turvaaminen. Yhdistyneet kansakunnat listaa kielen vaaraantuneeksi. Kieli on puhekieli, ja sillä ei ole juurikaan kirjoitettu kirjallisuutta. Kielen standardisoimiseksi on tehty paljon työtä, mutta tyydyttävää lopputulosta ei ole vielä saatu aikaan. Ensimmäinen kielioppi ja sanakirja julkaistiin vuonna 1988.
Vokaalit
Osa vokaaleista voi esiintyä vain pitkänä tai vain lyhyinä. Difrongeja ovat [aɪ], [aʊ], [eɪ] ja [oʊ].
Lähde:
Konsonantit
Lähde:
Kielioppi ja sanasto
Silmiinpistävää on se, että monet negatiivisia ja ei-toivottuja asioita kuvaavat sanat ovat peräisin tahitista: hoowi-hoowi (hyvin likainen), iwi (pätkä; rääpäle), hawa (uloste) ja nunu (kateellinen).
Persoonapronomineissa erotellaan englannin tavoin sukupuoli, ja tahitin tavoin kategorioita ovat duaali sekä inklusiivi-eksklusiivi -erottelu. Persoonapronominit norfukiksi:
Albrecht Mayer
Albrecht Mayer (s. 3. kesäkuuta 1965 Erlangen) on saksalainen oboisti.
Mayer on soittanut oboen lisäksi oboe d'amorea ja englannintorvea. Hän on alkuperäisen oboelle suunnatun ohjelmiston lisäksi soittanut ja levyttänyt muille soittimille ja laulajille sävellettyjä teoksia oboelle sovitettuina. Hän on levytyksillään saavuttanut menestystä sekä klassisen musiikin että popin listoilla.
Joulukuussa 2006 Mayer sai Bambergin kaupungin E.-T.-A.-Hoffmann-Preisin. Hän sai Echo Klassik -palkinnon "vuoden instrumentalistina" 2004 ja 2010 sekä "vuoden musiikki-DVD-äänityksestä" 2008. Vuonna 2013 Mayer pääsi Gramophone Hall of Fameen.
Mayer perusti lokakuussa 2011 Albrecht-Mayer-Stiftungin verkkokalvon ja näköhermon sairauksien tutkimuksen ja hoidon tukemiseksi.
Ivo Garrani
Tekniikkaa opiskellut Garrani ryhtyi vuonna 1943 ammattinäyttelijäksi ja teki huomattavan teatteriuran. Hänen ensimmäinen elokuvansa oli Eduardo De Filippon ohjaama Ragazze da marito vuonna 1952. Garrani näytteli sivuosia lukuisissa taide- ja viihde-elokuvissa, työskenteli jälkiäänittäjänä ja esiintyi paljon televisiossa. Hänen poikansa Toni Garrani on myös näyttelijä ja televisiojuontaja.