cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Andrei Kolmogorov
Uransa varhaisessa vaiheessa Kolmogorov tutki intuitionistista logiikkaa ja Fourier’n sarjoja sekä turbulenssia, klassista mekaniikkaa ja informaatioteoriaa. Hänen merkittävin työnsä oli kuitenkin matemaattisen perustan luominen todennäköisyysteorialle, satunnaismuuttujille ja stokastisille prosesseille. Hänet tunnetaan muun muassa Kolmogorovin aksioomista ja Chapman-Kolmogorovin yhtälöstä. Hän oli algoritmisen informaatioteorian pääkehittäjiä ja Kolmogorov-kompleksisuus on nimetty hänen mukaansa.
Jänhijoki (joki)
Nimitys
Joen vanha nimi on todennäköisesti ollut Jänhijoki, koska valuma-alueella on kaksi muutakin jänistä tarkoittavaa vesistöä. Setälänlammi oli aikaisemmalta nimeltään ”Jänhilampi” ja lähdejärven nimi on Jänijärvi. Joen nimi lienee vaihdellut asutuksen mieltymyksen mukaan. Joen alkujuoksua kutsuttiin 1800-luvulla myös nimellä ”Kiipujoki” läheisen Kiipun kylän mukaan. Joen keskijuoksulla sijaitsi samaan aikaan Jänhijoen kylä. Nykyään Jänhijoen yläjuoksun väliä, joka alkaa Jänijärvestä ja jatkuu Forssan Kalsun kylään saakka kohtaan, missä Tyytynoja yhtyy pääuomaan, kutsutaan Peräjoeksi.
Joen kulku
Joki virtaa taas laajalla peltoaukealla, johon se on uurtanut muutaman metrin syvyisen jokiuoman. Pellolla siihen yhtyy kaksi valtaojaa Tyytynoja ja Yöninoja ennen valtatietä 2 ja Viraanoja pian valtatien jälkeen. Joki kiertää kallioisen mäen pohjoispuolelta ja laskee Minkiön asemalla Setälänlammiin. Lammen jälkeen Minkiössä jokeen yhtyy pohjoisesta tuleva Lähdeoja ja etelästä tuleva Syrjäniitunoja. Minkiössä joen ylittää yhdystie 2813 ja museorautatie. Alajuoksulla joki alkaa kaartamaan ensin lounaaseen ja lopulta etelään päin. Joen vedenpinta ei laske alajuoksulla puolta metriä enempää, sillä joessa on Kiipun alapuolella Myllykoskessa pato. Padon alapuolella on joessa kaksi koskijaksoa Jokioisiin vievän yhdystien 13560 sillan kohdalla ja kolmas koski puolivälissä matkalla joen suuhun. Pohjanmaankulmalla sijaitsee viimeinen jokea ylittävä silta.
Luontoarvoja
Jänhijoen ekologinen tila on tyydyttävä. Jokeen kohdistuu voimakasta hajakuormitusta, sen ravinnepitoisuudet ovat suuria ja vesi on erityisesti korkean veden aikana sameaa. Joen latva-alueilla sijaitsevat järvet eivät kykene hillitsemään virtaamien vaihtelua, joten sen virtaamavaihtelut ovat suuria.
Yleistä
Valuma-alueen alavat alueet sijaitsevat Jokioisissa, johon kuuluu pieniä alueita Ypäjästä ja Humppilasta. Valuma-alueen keskiosa kuuluu Forssaan ja pohjoisosat Tammelaan.
Jänhijoen valuma-alueen pinta-ala on 201 neliökilometriä (tai myös 205 km² ). Valuma-alueen ylimmät osat sijaitsevat Tammelan ylängöllä, missä sijaitsee myös suurin osa valuma-alueen järvistä. Valuma-alueella on 29 yli hehtaarin kokoista järveä ja valuma-alueen järvisyys on 3,85 %. Joen alajuoksu virtaa laajojen petoalueiden ja pohjoisosa virtaa metsämaiden läpi. Peltomaat muodostavat 31 % valuma-alueesta.
Vuoritalo
thumb|Vuoritalo vuonna 2011. Vuoritalo oli Martti Välikankaan suunnittelema rakennus Nyyrikinpuistossa Helsingin Käpylässä. Se rakennettiin vuonna 1921 kaupunginosan vapaapalokuntaa varten ja oli myöhemmin vuosien ajan sekalaisessa käytössä. Vuoritalo purettiin marraskuussa 2012 sen vaurioiduttua pahasti tulipalossa.
Jänhijoki (joki)
Pääuoma
Valuma-alueen pääuomasta ei ole kirjallisuuslähteitä. Jokiverkoston pääuoma määritetään ylensä valitsemalla se jokihaara, jossa virtaa eniten vettä. Jänhijoen valuma-alueen pääuoma on alajuoksulla selvästi Jänhijoki. Valuma-alueen pituus Jänhijoen ja keskeisten järvien kautta mitattuna on noin 33 kilometriä. Kun valuma-alueen pinta-ala jaetaan pääuoman pituudella, saadaan keskimääräiseksi leveydeksi noin kuusi kilometriä. Valuma-alue on pitkä ja kapea, jolloin sivujoetkin ovat melko lyhyitä. Alajuoksulla voidaan pääuomaksi osoittaa Jänhijoki, jonka niminen pääuoma on Kalsuun, Forssan ja Jokioisten rajalle, asti. Pääuomaa, joka alkaa rajalta ylös Jänijärven korkeudelle asti, kutsutaan myös Peräjoeksi. Jänijärvi kuuluu Tammelan ylänköalueeseen, jossa on lukuisia järviä. Vesistöviranomaiset ovat valinneet pääuomaan Jänijärvestä yläjuoksulla kulkevaan vesistöreittiin kuuluvaksi Heinijärvestä alkava Heinijoen, Kuivajärvestä alkava Myllyojan, sekä lopuksi puron, joka alkaa sekä Kyynäräjärvestä että Saloistenjärvestä. Sitä, miten pääuoma valitaan latvaojien välillä, ei tässä käsitellä. Pääuoman pituudeksi saadaan laskemalla yhteen alajuoksun osuus 27,4 kilometriä, jonka arvon vesistöviranomaiset ovat ilmoittaneet, kartasta mitatun arvon 13 kilometriä kanssa, jolloin saadaan 40,4 kilometriä. Pääuoman pituus on siten hieman ylöspäin pyöristettynä 42 kilometriä.
Sivu-uomia
Jänhijoen valuma-alueen pääuoman sivu-uomia on kerätty alla olevaan taulukkoon. Taulukon tietojen lähteet näkyvät taulukon alla ja ne on yksilöity kunkin rivin oikeassa sarakkeessa. Sivu-uomat on kuvailtu tarkemmin taulukon jälkeen kirjoitetussa tekstissä. Lähteet: 1 = luettu Wikipedian suomenkielisestä artikkelista, 2 = katsottu tai mitattu Karttapaikan verkkopalvelusta, 3 = katsottu SYKE:n VALUE valuma-aluerajaustyökalulla , 4 = luettu SYKE:n HERTTA-verkkopalvelun virtavesien tietokannasta
Jänhijoen alue
Jänijärvi on nykyään säännöstelty järvi, jonka pohjapato on rakennettu järven luusuaan. Luusuasta laskee Peräjoki kohti alle kolmen kilometrin päässä olevaa Lempäätä. Tällä matkalla Tammelan ja Forssan raja seuraa joen mutkia yli kilometrin matkalla. Viiden kilometrin päästä kohdassa, missä Lylyoja yhtyy siihen oikealta, joen kulku taittuu luoteesta lounaaseen. Lopulta joki kiertää Pyrynpyölin mäen laskien koskena alas Kalsun kylän suvantoihin. Täällä joki on murtanut tiensä harjujakson läpi ja samalla siihen yhtyy vasemmalta Hako-oja (17 km, 17 km²), joka hakee vetensä Forssan kaupungin laitamilta saakka, ja siihen yhtyy oikealta Kämpinoja, joka tuo vedet Passinsuolta.
Tyytynoja (15 km, 18 km²) virtaa Kuuman Peiliönsuolta ja vasemmalta jokeen yhtyy Yöniinoja, joka tuo vettä Kullaanharjun kupeessa sijaitsevalta Yöninlammilta. Tämän kohdan jälkeen joen ylittää valtatien 2 Latovainion kylän kohdalla ja vajaan kolmen kilometrin päässä joki virtaa Setälänlammin läpi. Täällä joen ylittää yhdystie 2813 ja museorata rautatiesiltaa myöten.
Minkiön aseman kohdalla jokeen yhtyy pohjoisesta Lähdeoja (9 km, 20 km²), jonka valuma-alue ylettyy Humppilan taajamaan saakka. Siellä sijaitsevat Koivistonlammi ja Enttu. Kaakosta yhtyy lähes samaan kohtaan Syrjäniitunoja, jonka valuma-alueella sijaitsevat Rehtijärvi ja Laikkalammi, jotka ovat Kirmunharjun ja Kukonharjun pohjavesialueella.
Tämän jälkeen Jänhijoki kaartaa 9 kilometriä kohti etelää ja yhtyy Loimijokeen Lintupajun luhdassa pari kilometriä Jokioisten taajaman alapuolella Vaulammin luona.
Heinijoki
Jänhijoen valuma-alueen laskujoki Jänhijoki laskee Jänijärvestä, johon vuorostaan laskee Heinijärvestä lähtevä Heinijoki. Heinijärven takana ovat kaikki valuma-alueen yläosan muut suuret järvet lukuun ottamatta Särkijärveä, jonka laskuoja yhtyy Heinijokeen sen puolivälissä. Heinijoki on 6,2 kilometriä pitkä välijoki, jonka järvien välinen korkeusero on 6,7 metriä. Joessa on Saukoniemenkulmalla pato.
Heinijärven valuma-alue
Heinijärveen laskevat Korpipohjanen, Suopohjanlammi ja Luolalammi omien laskuojiensa kautta. Näiden lisäksi laskevat Hylöjärven kautta yhteisen laskuojan kautta Iso-Näkiäinen, Pikku-Näkiäinen ja Sammakkolammi.
Muut järvet laskevat Heinijärveen kahta ojaa myöten, jotka kummatkin ovat Kuivajärven laskuojia. Toinen oja, Myllyoja, laskee siihen läntistä reittiä, joka lienee luontainen. Myllyojaan yhtyy Forssan Kiimalammi ja sen kautta laskevat Pikku Kiimalammin vedet. Soiden läpi on kaivettu itäinen reitti on välillä hyvin suora oja, joka on ilmeisesti vesien nykyinen pääuoma. Se virtaa Tammelan Kiimalammin ja Mustalammin läpi.
Kuivajärvi toimii myös kokoavana järvenä kuten tekivät myös Heinijärvi ja Jänijärvi. Loput valuma-alueen järvistä laskevat siihen. Pohjoisesta laskevat Valkjärvi ja sen kautta Suopohjanlammi. Koillisesta laskevat Kyynäräjärvi ja sen kautta Iso-Pakonen ja Pikku-Pakonen. Idän suunnalta laskevat Saloistenjärvi ja sen kautta Kuuliaislammi. Valuma-alueella on vielä pieni Kaipiaislammi, jonka valumissuunta on tulkinnanvarainen.
ZiL
ZiL (ЗиЛ) eli  Z avod i meni I. A. L ihatšova (Завод имени И. А. Лихачёва), suom. I. A. Lihatšovin mukaan nimetty tehdas on suuri venäläinen kuorma-autojen ja raskaiden ajoneuvojen valmistaja. Yhtiö on valmistanut panssaroituja autoja useimmille neuvostojohtajille, samoin kuin myös käsityönä tehtyjä limousiinejä ja korkealaatuisia luksusautoja pienissä määrissä, enimmäkseen Venäjän hallitukselle. ZiLin henkilöautot vastaavat hinnoiltaan Maybachin ja Rolls-Roycen tuotteita, mutta ovat suhteellisen tuntemattomia entisen Neuvostoliiton ulkopuolella ja niitä valmistetaan vuosittain vain tusinan verran.
Vuoritalo
Talossa oli punk-henkistä toimintaa jo 1970–1980-lukujen vaihteessa. Rakennus oli pitkän aikaa tyhjillään ja alkanut ränsistyä, kunnes PUNK ry (Pääkaupunkiseudun underground-nuorisokulttuuriyhdistys) vuokrasi sen Helsingin kaupungilta vuodesta 2002 alkaen. Rakennusta kunnostettiin talkoovoimin. Vuoritalolla toimi kolme bändiharjoitustilaa, pöytäjalkapallosaluuna sekä PUNK ry:n ja Anarkistisen Toiminnan toimistot. Toiminta Vuoritalolla loppui 30. huhtikuuta 2006.
Rakennus vaurioitui tulipalossa lokakuussa 2010 ja jälleen lokakuussa 2012. Jälkimmäisellä kerralla rakennus vaurioitui niin pahasti, että sen katto oli romahdusvaarassa ja Helsingin rakennusvalvontavirasto myönsi rakennukselle kiireellisen purkuluvan. Rakennus purettiin marraskuussa 2012.
Pääkaupunkiseudun Junakalusto
Pääkaupunkiseudun Junakalusto Oy on VR:n ja neljän HSL-kaupungin perustama helsinkiläinen junakalustoyhtiö. Sen on tarkoitus hankkia, omistaa ja hallinnoida pääkaupunkiseudun lähiliikenteeseen tarvittavaa uutta junakalustoa. Yhtiön toiminta käynnistyi vuoden 2004 alkupuolella. Kaupparekisteriin se merkittiin 3. maaliskuuta 2004.
ZiL
Avtomobilnoje Moskovskoje Obštšestvo (AMO) perustettiin 1916. Ensimmäinen kuorma-auto tuli tuotantoon 1924. Vuonna 1931 tehtaan nimeksi tuli '''1. J. V. Stalinin mukaan nimetty valtion automobiilitehdas''' (1-й государственный автомобильный завод имени И. В. Сталина) eli ZiS (ЗиС). Tehdasta vuosina 1926–1939 ja 1940–1950 johtanut Ivan Aleksejevitš Lihatšov kuoli vuonna 1956, jolloin tehdas päätettiin nimetä uudelleen hänen mukaansa. Uudeksi nimeksi tuli Zavod imeni I. A. Lihatšova eli ZiL.
Pääkaupunkiseudun Junakalusto
Helsinki omistaa osakeyhtiöstä 49,5, Vantaa 27,5, Espoo 19,5 ja Kauniainen 3,5 prosenttia. Aiemmin VR omisti yhtiöstä 35 prosenttia, mutta myi osuutensa vuoden 2017 aikana.
Uudet junat
thumb|300px|[[Sm5 vanhemmassa, vihersinisessä värityksessä]] pienoiskuva|Sm5 uudessa, [[Helsingin seudun liikenne|HSL:n violetissa värityksessä]] Tarjouspyynnöt uusista junista kalustoyhtiö lähetti syyskuussa 2005, ja päätös kaluston valmistajasta tehtiin elokuun lopussa 2006. Yhtiö päätyi tilaamaan sveitsiläiseltä Stadler Raililta 32 nelivaunuista Flirt-junaa, jotka saivat kalustotunnuksen Sm5. Junat toimitettiin vuosina 2009–2014.
ZiL
Neuvostojohtajien suosiossa olleen Zil-loistoautojen tuotannon uudelleenaloittamista on harkittu Venäjällä. Moskovan kaiku -radioaseman mukaan presidentti Dmitri Medvedev on antanut määräyksen tutkia, voitaisiinko edustusautoiksi hankkia Zilejä.
Pääkaupunkiseudun Junakalusto
Uudet junat
Joulukuussa 2011 Junakalusto Oy tilasi Stadler Raililta vielä yhdeksän yksikköä lisää, jolloin tilattujen runkojen lukumäärä oli yhteensä 41.
Yhtiön perustaminen liittyy läheisesti pääkaupunkiseudun junaliikenteen sopimuskäytännön uudistamiseen. Nykyisestä kalustosta liikenteen tilaaja, HSL, maksaa VR:lle kalustokorvausta ja liikennöintikorvausta. Sopimuskäytäntöä haluttiin uudistaa, jotta voidaan taata kustannusten läpinäkyvyys. Liikenteen hoidosta, nykykaluston käytöstä ja kaluston huollosta haluttiin tehdä erilliset sopimukset. YTV:n ja VR:n syksyllä 2005 solmima uusi sopimus junaliikenteen hoidosta tuli voimaan vuoden 2006 alusta.
Junien hankinnasta vastaava junakalustoyhtiö vuokraa ne liikennettä hoitavalle liikennöitsijälle, jonka tehtävänä on suorittaa HSL:n tilaama liikenne. Kalustoyhtiö hoitaa myös hankinnassa tarvittavan rahoituksen ja kaluston huollon. HSL kuitenkin määrittelee tarvittavan kaluston määrän.
Dundee Stars
Dundee Stars on jääkiekkojoukkue Dundeesta, Skotlannista. Joukkue pelaa Ison-Britannian pääsarjassa Elite Ice Hockey Leaguessa. Kotipelit joukkue pelaa Dundee Ice Arenalla, Dundeessa, Camperdownin kaupunginosassa.
Harun Erdenay
Elämä ja urheilu-ura
Erdenay oli pitkäaikainen Turkin maajoukkuepelaaja, joka edusti Turkin miesten maajoukkuetta vuoden 2002 MM-kilpailuissa ja vuosien 1993, 1995, 1997 ja 2001 EM-kilpailuissa. Turkin koti-EM-kilpailuista 2001 maa saavutti hopeaa. Seurajoukkueuransa Erdenay teki kotimaisissa joukkueissa voittaen kolmesti Turkin mestaruuden sekä maan pääsarjan korikuninkuuksia. Pelaajauransa Erdenay lopetti vuonna 2008.
Pelaajauransa jälkeen Erdenay toimi Turkin miesten maajoukkueen general managerina: hänen aikanaan Turkki saavutti MM-hopeaa vuoden 2010 kotikisoista. Vuonna 2015 Erdenay valittiin Turkin koripalloliiton puheenjohtajaksi. Myös hänen Kemal-isänsä pelasi Turkin maajoukkueessa.
Saturn-palkinto
Saturn-palkinto (Saturn Award) on yhdysvaltalaisen Academy of Science Fiction, Fantasy & Horror Filmsin vuosittain myöntämä elokuvapalkinto, jonka jakaminen aloitettiin vuonna 1972. Palkinnon saajat äänestetään akatemian jäsenten kesken. Alkuaikoina palkinto tunnettiin nimellä Golden Scroll.
Saturn-palkinto muistuttaa Saturnus-planeettaa, jossa renkaita edustaa elokuvakela.
Elokuva
Lisäksi vuonna 1980 jaettiin palkinto parhaalle vieraskieliselle elokuvalle. Palkinnon ainoa voittaja on tšekkoslovakialainen elokuva Adele ei ole vielä syönyt (Adéla ještě nevečeřela).
DVD
Lisäksi jaossa on ollut elämäntyöpalkintoja eri kategorioissa.
James Denton
thumb|right|James Denton vuonna 2006. James Denton (s. 20. tammikuuta, 1963 Nashville, Tennessee) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän aloitti uransa teatterin parissa ja siirtyi televisioon lopullisesti 2000-luvulla, jolloin hänellä oli useita rooleja ABC:n sarjoissa. Vuodesta 2004 lähtien hän on näytellyt sarjassa Täydelliset naiset.
Chris Dickerson
Chris Dickerson (25. elokuuta 1939 New York − 23. joulukuuta 2021 ) oli yhdysvaltalainen kehonrakentaja, joka voitti vuonna 1982 Mr. Olympia -tittelin 43-vuotiaana ja oli siten vanhin tittelin voittaja. Hän on myös taitava oopperalaulaja.
Dickersonin kehonrakennusura kesti kolmisenkymmentä vuotta. Ensimmäiseen kilpailuunsa hän osallistui 1965, ja tässä Mr. Long Beach -kilpailussa hän tuli kolmanneksi.
Vuonna 2000 Dickerson otettiin mukaan Kansainvälisen kehonrakennusliiton (IFBB) kunniagalleriaan.
Desfontainia
Desfontainia on koppisiemenisten kasvien suku, joka kuuluu Columelliaceae-heimoon Columellia-suvun kanssa. Desfontainia-suvun sukulaisuussuhteita on selvitetty pitkään; se on joskus sijoitettu myös erilliseen Desfontainiaceae-heimoon tai ennen nykyistä luokittelusysteemiä kaukaiseen strykniinipähkinäkasvien heimoon. Suku sisältää joko kaksi tai kolme lajia, mutta APG:n mukaan vain yhden lajin: Desfontainia spinosa. Desfontainia on nimetty ranskalaisen luonnontieteilijän René Louiche Desfontainesin mukaan.
Suvun lajit ovat pensaita, joita kasvaa luonnonvaraisena Etelä- ja Keski-Amerikassa Costa Ricasta eteläiseen Patagoniaan Chilessä.
Ivri Lider
thumb|Ivri Lider Ivri Lider (hepreaksi: עברי לידר, s. 10. helmikuuta 1974 Giv'at Haim Ihud) on suosittu israelilainen laulaja-lauluntekijä. Hänen albumeitaan on myyty yli 200 000 kappaletta. Lider on avoimesti homoseksuaali
Mantes-la-Jolie
Mantes-la-Jolie ([mɑ̃t la ʒɔli], ) on Ranskan kunta Pariisin länsipuolen esikaupunkialueella noin 48 kilometrin päässä Pariisin keskustasta. 43 500 asukkaan kaupunki kuuluu Yvelinesin departementtiin Île-de-Francen hallintoalueella.
Valtaosa Mantesin asukkaista on afrikkalaisia maahanmuuttajia, joista noin 28 000 asuu 1960–1970-luvuilla rakennetulla Le Val-Fourrén kerrostaloalueella.
Neljäs Mooseksen kirja
Neljäs Mooseksen kirja (Numeri,, ”Numerot”; , ”Erämaassa”) on neljäs viidestä Mooseksen kirjasta (pentateukki), eli juutalaisten pyhän kirjoituksen Tooran neljäs kirja. Se on myös kristittyjen Raamatun Vanhan testamentin neljäs kirja. Nimi Numeri ja englantilainen nimi Book of Numbers johtuvat siitä, että kirjan alussa kerrotaan väestönlaskennasta ja luetellaan eri heimoihin kuuluneiden israelilaisten lukumäärät.
Mantes-la-Jolie
Historiaa
Mantes sijaitsi aikoinaan Normandian herttuoiden pääkaupungin Rouenin ja Pariisin kuninkaitten valtaistuimen puolessavälissä. Niinpä se oli 1300–1400-lukujen satavuotisessa sodassa jatkuvien valtausten kohteena.
Neljäs Mooseksen kirja
Yhteenveto
left|thumb|180px|4 Moos. 6:3-10, British Library Oriental MS. 1,497, 1100-luku, hepreaksi.
Mantes-la-Jolie
Historiaa
”Aurinkokuningas” Ludvig XIV määräsi Mantesin 1600-luvulla vaski- ja puupuhaltimien valmistuspaikaksi. Naapurikunnassa Mantes-la-Villessä toimii yhä tunnettu puupuhallinvalmistaja Buffet-Crampon. 1800-luvulla monet ulkoilmamaalarit, erityisesti Jean-Baptiste Camille Corot ikuistivat Mantesin näkymiä. Vuonna 1920 Sergei Prokofjev vietti Mantesissa kesää orkestroimassa balettiaan Skazka pro šuta (opus 21).
Mantesin virallinen nimi oli ennen Mantes-sur-Seine. Kuntaliitos vuonna 1930 toi nimeksi Mantes-Gassicourt, jolla se muistetaan kenraali George S. Pattonin johtamien Yhdysvaltain maavoimien 3. armeijan sillanpääasemana Normandian maihinnousussa elokuussa 1944. Vuonna 1953 kunta sai nykyisen nimensä Mantes-la-Jolie, ”kaunis Mantes”.
Liikenneyhteydet
Mantesiin kulkevat Pariisista Transilien-junat Gare Saint-Lazare- ja Gare Montparnasse -asemilta. Mantesissa on kaksi rautatieasemaa, Mantes-Station ja Mantes-la-Jolie, joista jälkimmäisessä pysähtyvät myös supernopeat TGV-junat.
Madison Ivy
Madison Ivy (s. 14. kesäkuuta 1989 München, Saksa) on yhdysvaltalainen pornonäyttelijä. Ivy on syntynyt Saksassa mutta on muuttanut vauvana Yhdysvaltain Teksasiin. Pornonäyttelemisen hän aloitti vuonna 2008. Hän on toiminut myös Penthousen mallina.
Kymenlaakson Opisto
Kymenlaakson Opisto on Kouvolan Inkeroisissa sekä Haminassa sijaitseva sitoutumaton kansanopisto ja alueellinen kansalaisopisto.
Opiston pääaineina ovat visuaalisen alan taideopinnot sekä suomen kielen koulutus. Inkeroisissa toimivat kuvataiteen, valokuvauksen, sarjakuvan ja kuvittamisen linjat, sekä visuaalinen viestintä ja XR & game design. Suomen kielen koulutusta järjestetään pääasiassa Haminassa. Molemmilla kampuksilla on myös majoitusmahdollisuus täysihoidon periaatteella. Kymenlaakson Opiston Inkeroisten kampuksella on lisäksi opiskelijoiden asuntolarakennus ja kulttuuritalo “Kulttis”. Haminan kampuksella opiskelijat majoittuvat historiallisessa Poitsilan kartanossa, joka tuli Jamilahden kansanopiston käyttöön vuonna 1949.
Opistoa ylläpitää yleishyödyllinen, voittoa tavoittelematon Kymenlaakson Opiston Kannatusyhdistys Ry. Opistosta käytetään myös lyhennettä KYME. Kansanopistossa on vuosittain noin 180 päätoimista opiskelijaa ja kansalaisopistossa noin 2 200 opiskelijaa.
Opisto on perustettu vuonna 1896, ja Inkeroisiin se muutti vuonna 1899. Opiston kotikunta oli vuoteen 1974 asti Sippola, vuosina 1975–2008 Anjalankoski ja vuodesta 2009 alkaen Kouvola. Kymenlaakson Opisto toimi vuoteen 2001 asti nimellä Kymenlaakson Kansanopisto. Kymenlaakson Opisto ja Haminassa toimiva Jamilahden kansanopisto yhdistyivät vuoden 2020 alussa.
Southampton FC
Southampton Football Club (lempinimi: The Saints) on southamptonilainen jalkapalloseura, joka pelaa Englannin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla, Englannin Mestaruussarjassa, jonne se putosi Englannin Valioliigasta kauden 2022–2023 päätteeksi.
Kotiottelunsa se pelaa St Mary’s Stadiumilla, jonne se muutti vuonna 2001 The Dellistä. Seuraa on kutsuttu nimellä The Saints (Pyhimykset) sen perustamisesta 1885 lukien, johtuen seuran historiasta Englannin pyhän Marian kirkon nuorten miesten yhdistyksen jalkapallojoukkueena. Seura perustettiin nimellä St Mary’s Church of England Young Men’s Association (St Mary’s Y.M.A) ja sen peliasu on alusta saakka ollut pääosin punavalkoinen.
Joukkue on voittanut FA Cupin kerran, vuonna 1976, jolloin se kukisti loppuottelussa Manchester Unitedin 1–0. Finaaliin se on yltänyt myös vuosina 1900, 1902 ja 2003. Vuoden 1900 FA Cupin loppuottelun joukkue hävisi Burylle maalein 0–4, vuoden 1902 uusintaottelussa Sheffield Unitedille 1–2 ja 2003 Arsenalille 0–1. Seuran korkein liigasijoitus on toinen sija kaudelta 1983–1984. Valioliiga-aikakaudella se on parhaimmillaan sijoittunut kuudenneksi kaudella 2015–2016.
Southampton putosi Valioliigasta 15. toukokuuta 2005 27:n peräkkäisen mestaruusliigavuoden jälkeen. Joukkue nousi takaisin Valioliigaan kaudella 2011–2012 pelattuaan vielä pari kautta aiemmin kolmannella sarjatasolla ykkösliigassa.
Lainalla muualla
-->
Erle Stanley Gardner
Gardner opiskeli oikeustiedettä vain vuoden, mutta avasi pian oman toimiston, suoritti tarvittavat kokeet ja toimi vuosikymmeniä itseoppineena asianajajana. Hän koki elämän liian tylsäksi ja alkoi kirjoittaa kioskikirjallisuutta salanimillä.
Gardnerin mestarillisin luomus oli rikoksia ratkova asianajaja Perry Mason, josta hän kirjoitti yli 80 romaania. Perry Masonin menestyksen myötä Gardner saattoi vähentää kioskikirjallisuuden määrää.
Monet Perry Mason-kirjat ovat ilmestyneet suomeksi pehmeäkantisina Salama-sarjassa 1960-luvulla. Masonin seikkailuista tehtiin elokuvia ja televisiosarjoja, joita on nähty Suomenkin televisiokanavilla. Vuosina 1957–1966 filmatussa sarjassa pääosaa näytteli Raymond Burr.
Gardner kirjoitti nimellä A. A. Fair dekkarisarjaa, joka kertoo Cool & Lam -nimisestä yksityisetsivätoimistosta.
Deering (Alaska)
Deering on kylä Alaskassa Sewardin niemimaalla paikalla, jossa Inmachuk-joki kohtaa Kotzebuensalmen. Kylä on noin 100 metriä leveällä ja 800 metriä pitkällä hiekkaniemekkeellä. Se sijaitsee 92 kilometriä lounaaseen Kotzebuesta.
Kylä perustettiin vuonna 1901 tarvikeasemaksi kullankaivajille. Nimensä se sai luultavasti "Abbie M. Deering"-nimisen purjealuksen mukaan. Sitä ennen lähellä oli sijainnut Inmachukmiut-niminen eskimokylä. Vuonna 1970 Deering sai toisen luokan kaupunkioikeudet.
Vuoden 2018 väestönlaskennan mukaan kylässä asui 168 ihmistä. Näistä 92 % oli Amerikan alkuperäisasukkaita (pääosin inupiatteja).
Ulla Bogdanoff
Ulla Bogdanoff (ent. Lehtinen, 30. joulukuuta 1944 Raahe – 12. tammikuuta 2017 Helsinki) oli suomalainen lastentarhanopettaja ja entinen kansanedustaja Helsingin kaupungin vaalipiiristä (1984–1987).
Hans Swarowsky
Hans Swarowsky (16. syyskuuta 1899 Budapest – 10. syyskuuta 1975 Salzburg, Itävalta) oli itävaltalainen kapellimestari. Hän opiskeli Wienissä säveltäjien Arnold Schönbergin ja Anton Webernin johdolla. Orkesterinjohdossa hän sai opetusta Felix Weingartnerilta, Richard Straussilta ja Clemens Kraussilta. Hän työskenteli Stuttgartissa (1927), Gerassa (1932), Hampurissa (1934), Berliinissä (1935), Zürichissä (1937–1940), Krakovassa (1944–1945) ja Grazissa (1947–1950). Hän johti myös Wienin valtionoopperassa ja toimi orkesterinjohdon professorina samassa kaupungissa vuodesta 1946. Hänen johdollaan opiskelivat Claudio Abbado, Jesús López Cobos, Mariss Jansons, Zubin Mehta, Giuseppe Sinopoli ja Bruno Weil. Wienissä järjestettävä kansainvälinen kapellimestarikilpailu on nimetty Swarowskyn mukaan.
Swarowsky toimi vuosina 1957–1959 Skotlannin kansallisorkesterin pääkapellimestarina, ja tämän jälkeen hän sai nimityksen Wienin sinfoniaorkesterin pääkapellimestariksi. Hän jatkoi työskentelyä myös Wienin valtionoopperassa.
Swarowsky johti klassismin kauden ja romantiikan musiikin ohella oman aikansa säveltäjien teosten esityksiä. Richard Straussin ja Anton Webernin lisäksi näitä säveltäjiä olivat Benjamin Britten, Gottfried von Einem, Paul Hindemith, Hans Pfitzner ja Igor Stravinsky. Swarowsky levytti muun muassa Engelbert Humperdinckin oopperoista koostetut orkesterisarjat ja Richard Wagnerin Nibelungin sormus -sarjan.
Natsiaikana Swarowsky joutui uusien vallanpitäjien epäsuosioon eikä voinut vuoden 1936 jälkeen enää työskennellä Saksassa, johon Itävaltakin pian liitettiin. Toisen maailmansodan aikana hänet karkotettiin Sveitsistäkin, ja Saksaan palanneelle työttömäksi joutuneelle Swarowskylle järjesti hänen kapellimestariystävänsä Richard Strauss lopulta vuonna 1944 paikan Krakovan filharmoniassa miehitetyssä Puolassa, johon klassiseen musiikkiin mieltynyt kenraalikuvernööri Hans Frank kokosi orkesteria. Pääkapellimestarina Swarowsky sai tehtäväkseen orkesterin valinnan, ja käytti asemaansa hyväksi pelastaakseen noin 50 juutalaista ja muuta miehitysviranomaisten vainoamaa henkilöä nimittämällä nämä orkesteriin huolimatta valittujen hyvin puutteellisista musiikillisista taidoista. Neuvostojoukkojen lähestyessä kaupunkia tammikuussa 1945 Swarowskyn onnistui myös pelastaa filharmonian esineistö miehitysviranomaisten määräämältä evakuoinnilta lastaamalla sävellysten ja instrumenttien sijaan Saksaan kuljetettavaksi vanhoja sanomalehtiä.
Ungoliant
Ungoliant on suuren hämähäkin muodon ottanut ilkeä olento J. R. R. Tolkienin luomassa fiktiivisessä Keski-Maassa. Hänet mainitaan Tarussa Sormusten Herrasta ja hän esiintyy Silmarillionissa.
Nimi
Ungoliant tarkoittaa "tummaa hämähäkkiä" Tolkienin keksimällä kielellä sindarilla.
Sukupuoli
Tiedetään, että Ungoliant on naaraspuolinen, sillä sitä kutsutaan "oman ahneutensa valtiattareksi" ja englanninkielisissä teksteissä siihen viitataan pronominilla she.
Elämä
Ungoliant asui salaa Avatharissa Pelórin juurella. Sen alkuperää eldar eivät tiedä, mutta kerrottiin, että se sikisi (tai ehkä paremminkin vain laskeutui, alkutekstin descended saattaa tarkoittaa vain sitä) Ardaa ympäröivästä pimeydestä, kun Melkor ensimmäistä kertaa katsoi kadehtien Manwën valtakuntaa. Aluksi se palveli Melkoria, mutta hylkäsi tämän, koska halusi olla – kuten edellä mainittiin – vain oman ahneutensa valtiatar. Sitä riivasi – kenties sen alkuperästä johtuen – täyttämätön tyhjyyden tunne, jota se koetti ruokkia ahmimalla kaikkea sisäänsä. Eniten se himosi ja vihasi Siunatun Valtakunnan valoa, ja siksi se ryömi kohti Valinoria eteläisiltä seuduilta, jonne Oromën metsästäjät olivat sen ajaneet. Valinorin liepeillä Pelórin juurella sijaitsevissa rotkoissa se kutoi verkkojaan ja imi itseensä valoa kunnes mikään valo ei läpäissyt sen kuristavia verkkoja. Tästä sen nälkä vain kasvoi, ja siksi se oli altis kuulemaan Melkorin ehdotuksia.
Ungoliantin kutoman verkon avulla Melkor pääsi huomaamatta Ezelloharin kummulle, kun Valinorin asukkaat olivat viettämässä juhlaa Taniquetilillä. Melkor iski puita peitsellään ja Ungoliant imi niiden mahlan ja valutti niiden sisään myrkkyä. Niin kuihtuivat Laurelin ja Telperion, mutta Ungoliant ei tyytynyt tähän. Se joi vielä Vardan lähteet tyhjiksi ja paisui niin suureksi, että Melkorkin alkoi pelätä sitä.
Puiden kuoltua Valinor pimeni ja valar huomasivat, mitä oli tapahtunut. Melkor ja Ungoliant pakenivat takaa-ajoa Valinorista pohjoisen Aramanin ja Helcaraxën salmen yli Keski-Maahan Ungoliantin kutoman epävalon, Ungoliantin Pilven, turvin. Jopa Tulkas sotkeutui Ungoliantin verkkoon.
Keski-Maahan, Drengistin Vuonon pohjoispuolelle päästyään Ungoliant vaati saada Melkorin vasemmasta kädestä jalokivet, jotka tämä oli anastanut Formenosista. Mutta kun vielä entisestään paisunut Ungoliant vetosi Melkorin sanoihin ("Annan, ja kaksin käsin"), ja vaati vielä tämän oikeassa kädessä pitelemät silmarilit itselleen, Melkor kieltäytyi. Hän oli vähällä kuristua Ungoliantin verkkoihin, mutta Angbandin syövereissä piileskelleet balrogit kuulivat Melkorin huudon, tulivat isäntänsä apuun ja ajoivat liekkiruoskillaan Ungoliantin pakoon.
Melkorin huudon kaiusta paikka sai nimen Lammoth (quenyan láma 'kaiku') ja balrogien avulla silmarilit pelastuivat, mutta Ungoliant pakeni Beleriandiin ja asettui joksikin aikaa Ered Gorgorothin juurelle ja paritteli siellä asuvien lukinmuotoisten olentojen kanssa. Sen jälkeläiset, joista yksi oli Lukitari, jäivät asumaan tuolle seudulle, joka sai nimen Nan Dungortheb 'Tylyn Kuoleman Laakso', mutta Ungoliant lähti kauas etelään eikä sen kohtalosta ole täysin varmaa tietoa. On kuitenkin kerrottu, että se lopulta suunnattomassa nälässään ahmi itsensä.
Viitteet
Lista zwierząt Śródziemia
Turpiaalit
Turpiaalit, aikaisemmalta nimeltään trupiaalit (Icteridae) on pienikokoisten varpuslintujen heimo. Niitä esiintyy luonnonvaraisina Etelä-Amerikassa ja Pohjois-Amerikassa. Useilla lajeilla höyhenpeitteen pääväri on musta, ja höyhenpeitteeseen kuuluu myös yleensä keltaista, oranssia tai punaista väriä.
Turpiaaleihin kuuluu 30 sukua ja 102 lajia.
Turpiaalit Icterus
thumb|200px|Venezuelankyläturpiaali (Icterus icterus)
Desfontainia spinosa
Desfontainia spinosa on eteläamerikkalainen kasvilaji, joka kuuluu sukuun Desfontainia ja heimoon Columelliaceae. Se on pensas, jolla on kiiltävän nahkeat piikkilaitaiset lehdet. Kukinto on yleensä yksikukkainen, kukka on viisilukuinen ja sen teriö yhdislehtinen, torvimainen, väriltään punainen ja keltainen. Hedelmänä on marja.
Haze (videopeli)
Haze on Free Radical Designin kehittämä ja Ubisoftin julkaisema ensimmäisen persoonan ammuntapeli. Peli julkaistiin PlayStation 3:lle huhtikuussa 2008. Peli julkistettiin ensimmäisen kerran E3-messuilla 2006.
Desfontainia spinosa
Laji on kuvattu ensimmäisen kerran Perusta. Sen levinneisyysalue riippuu lähteestä, sillä Desfontainia-suvun kasvit voidaan jakaa lajeihin eri tavoin. Suppeimman rajauksen mukaan se esiintyy vain Perussa, jolloin erotetaan myös eri lajeiksi Etelä-Amerikan pohjoisella puolella Costa Ricasta Boliviaan kasvava Desfontainia splendens ja eteläisellä puolella Argentiinassa ja Chilessä kasvava Desfontainia fulgens. Laajemman rajauksen mukaan puolestaan se on sukunsa ainoa laji, jota esiintyy Costa Ricasta Etelä-Chileen asti.
Haze (videopeli)
Pelaaminen
Hazea pelataan ensimmäisen persoonan kuvakulmasta. Pelihahmo Carpenter kulkee välillä ryhmässä ja välillä yksin, mutta hän ei voi komentaa ryhmänsä sotilaita, vaan ne toimivat täysin itsenäisesti. Hazessa ei ole lainkaan latausruutuja, vaan peli etenee saumattomasti alusta loppuun. Pelaaja pääsee käsiksi ainakin jeeppiin, mutta pidemmät matkat taittuvat esimerkiksi helikopterilla välianimaation muodossa. Toiminta pysyy tällöinkin reaaliaikaisena, ja pelaaja kokee tapahtumat alusta loppuun Carpenterin silmin.
Pelin käsikirjoittaja Rob Yescombe on kertonut, että sota on jokapäiväinen asia, jota ei peleissä käsitellä erityisen hyvin. Hänen mielestään sodan käsitteleminen on haasteellista, ja yleensä pelissä tappaminen ei aiheuta surua. Kehitystiimi yrittääkin Hazessa saada pelaajat ajattelemaan ja miettimään tekojensa seurauksia.
Nectar-voimat
Nectar-seerumi on pelissä ikään kuin dopingia, jolla voi parantaa omia kykyjään. Pelihahmo voi pumpata suoniinsa nektaria, jolloin hän saa käyttöönsä muutamia erikoiskykyjä. Yksi näistä on ennakointi, joka mahdollistaa esimerkiksi vihollisen heittämän kranaatin lentoradan ja räjähdysalueen näkemisen sekunteja ennen kranaatin heittoa. Nektarin avulla viholliset erottuvat viidakosta keltaisina siluetteina, ja seruumin avulla on myös helpompi ampua normaalia tarkempia laukauksia.
Nectar-ainetta on Mantel-sotilaiden pukujen sisällä ja sitä voi käyttää reaaliajassa. Nektaria ei kuitenkaan voi käyttää rajattomasti, sillä sotilaat voivat ottaa yliannostuksen, jolloin he eivät pysty hallitsemaan itseään. Yliannostuksen ottanut sotilas ryhtyy ampumaan villisti kaikkea mikä liikkuu, mukaan lukien sotilastovereitaan. Sissit ovat luoneet ”nektarikranaatteja”, jotka aiheuttavat Mantel-sotilaille yliannostuksen.
Nectar muokkaa myös Mantel-sotilaiden kuvaa ympäröivästä maailmasta ja pitää heidät Mantelista riippuvaisina. Esimerkki: Kun ruudulle ilmaantuu ”Nectar Disruption” -teksti, grafiikka muuttuu värikkäästä painajaismaisen harmaaksi, pelihahmon ampumat uhrit huutavat tuskasta ja vuotavat verta. Tätä ei tapahdu normaalitilassa, jolloin ruumiit vain lakoavat ääneti maahan ja katoavat.
Moninpeli
Kampanjan voi pelata alusta loppuun neljän ihmispelaajan voimin. Tämä onnistuu sekä internetin kautta että samalla koneella. Pelaajat voivat liittyä mukaan peliin ja lopettaa milloin tahansa. Kehittäjäryhmä kertoo, että vihollistekoäly osaa mukautua suurempaan ihmispelaajamäärään sen sijaan, että ne vain kestäisivät enemmän osumia.
Juoni
Pelaaja ohjaa sotilas Shane Carpenteria. Tapahtumat sijoittuvat vuoteen 2048, jolloin maiden hallitukset hoitavat sotilaalliset operaationsa täysin yksityisten palkka-armeijoiden avulla. Näistä suurin on Mantel, jättimäinen yritys, jolla on palkka-armeija. Firma on mukana lääketeollisuudessa ja oikeastaan kaikessa, mistä voi ansaita rahaa. Carpenter palvelee Mantelia sokeasti ja sotii ympäri maailmaa, kunnes käy läpi kolme päivää kestävän taistelun viidakossa Promise Hand -sissiryhmää vastaan. Näiden kolmen päivän aikana Carpenterin ajatusmaailma muuttuu täysin.
Vastaanotto
GameSpot antoi pelille arvosanaksi 6/10 arvostelussaan. The Guardian listasi pelin yhdeksi 30:stä kaikkien aikojen huonoimmista videopeleistä.
Uskontokritiikki
Uskontokritiikki tarkoittaa uskonnon arvostelemista erilaisilla perusteilla. Länsimaista uskonnotonta ajattelua tunnetaan antiikista alkaen. Nykyaikaisen uskontokritiikin juuriin kuuluu erityisesti valistuksen ajattelu.
Historiaa
Erityisesti valistuksen ranskalaisten ajattelijoiden yhteinen piirre oli arvosteleva asenne uskontoa kohtaan. He asettivat perinnettä vastaan järjen ja kokemuksen, hylkäsivät ajatuksen yliluonnollisesta ja siten uskonnollisen ja poliittisen pakkovallan, joiden he näkivät tukevan toisiaan. Kuuluisa valistusajan teos on paroni d’Holbachin (Paul Thiry d’Holbach) vuonna 1770 ilmestynyt Système de la Nature (’luonnon järjestelmä’). Holbach tarkasteli ihmistä osana luontoa. Hän katsoi, että jos ihmiset ymmärtävät itsensä oikein luonnon osana, he voivat oppia että onnellisuus saavutetaan elämällä rauhassa ja sopusoinnussa toisten kanssa.
1800-luvulla Britanniassa uskonnottomuus levisi yhteiskunnassa ja järjestäytyi. Uskonnottomien yhdistykset kutsuivat itseään vapaa-ajattelijoiden, sekularistien, rationalistien tai humanistien yhdistyksiksi. Vapaa-ajattelu tarkoittaa uskonnosta vapaata ajattelua, joka suhtautuu kriittisesti kirkkoon ja sen yhteiskunnalliseen vaikutukseen ja pyrkii täydelliseen uskonnon ja ateismin vapauteen. Vapaa-ajattelulla tarkoitetaan usein samaa kuin ateismi.
Vapaa-ajattelijaliike järjestäytyi 1800-luvun loppupuolella Britanniassa, Yhdysvalloissa, Saksassa, Ranskassa ja muualla Länsi-Euroopassa. Vapaa-ajattelijain maailmanliitto, alkuaan Kansainvälinen vapaa-ajattelijaliitto perustettiin vuonna 1880. Kansainvälisten kongressien julkilausumien mukaan vapaa-ajattelijat pyrkivät totuuteen tieteen, hyvyyteen etiikan, kauneuteen taiteen ja oikeudenmukaisuuteen yhteiskunnallisen uudistustyön avulla. Liikkeen suuri hetki oli kirkon ja valtion ero Ranskassa 1905.
Uskonnon moraaliseksi vaihtoehdoksi esitetään usein sekulaari humanismi. Kansainvälisen humanistiliiton määritelmän mukaan ”humanismi on kansanvaltainen eettinen elämänkäsitys, joka väittää, että ihmisillä on oikeus ja velvollisuus antaa merkitys ja muoto omalle elämälleen. Se pyrkii nykyistä inhimillisempään yhteiskuntaan inhimillisten ja muiden luonnollisten arvojen sekä inhimillisten kykyjen kuten järjen ja vapaan tutkimuksen avulla. Se ei ole jumalauskoinen, eikä se hyväksy yliluonnollista todellisuuskäsitystä.”
Evan vuoden 2022 arvo- ja asennetutkimuksessa kolme neljästä suomalaisesta katsoi, että jokaisella tulee olla oikeus arvostella uskontoja. Vain 12 prosenttia ei olisi sallinut uskontojen arvostelua.
Tiedollinen uskontokritiikki
pienois|pysty|Antiikin roomalainen runoilija [[Lucretius esitti teoksessaan Maailmankaikkeudesta muun muassa, että kaikki todellisuudessa koostuu pienistä äärettömyydessä liikkuvista atomeista, sen sijaan että olisi jumalien luomaa.]]
Luonnontiede ja uskontokritiikki
Tieteellistä maailmankuvaa pidetään usein uskonnollisen ajattelun vastakohtana. Monet ateistit ovat sitä mieltä, että nykyaikainen luonnontiede ei jätä tilaa uskonnoille, paitsi ”historiallisesti ja kulttuurisesti tärkeänä todellisuuspaon muotona”. Uudella ajalla luonnontieteellinen tieto on kasvanut suuresti, millä on ollut syvällinen vaikutus uskontoon. Luonnontieteellisen tiedon kanssa ristiriidassa olevat, havaintojen ja kokeiden sijasta Raamatun arvovaltaan perustuvat väitteet on hylätty toinen toisensa jälkeen. Tällainen on esimerkiksi kristinuskon Raamatun kolmikerroksinen käsitys kaikkeudesta, jossa jumalan asuinpaikka sijaitsee pilvien yläpuolella, helvetti maan pinnan alla ja jossa aurinko kiertää maata. Myöskään käsitystä, että kaikkeus luotiin 6000 vuotta sitten ja ihminen ja muut eläinlajit syntyivät samanaikaisesti nykyisen muotoisina, ei enää pidetä yleisesti hyväksyttävänä. Monet kristillisen kirkon edustajat ovat näissä tapauksissa ensin asettuneet vastustamaan sellaisia luonnontieteen väitteitä, jotka ovat olleet ristiriidassa totunnaisten uskonnollisten käsitystensä kanssa. Uskonto on saatettu nähdä häviävänä käsityksenä, joka joutuu perääntymään väitteissään ja säilyy yhteiskunnassa jäänteenä aikaisemmilta ajoilta, jolloin ihmisten tieto todellisuudesta oli rajoittuneempaa. Ihmisen kehitys on jäljitetty muuhun eläinkuntaan, elämän synty on liitetty kemiallisiin reaktioihin, ja avaruuden tutkiminen on tuonut esille mahdollisuuden, että toisista maailmoista löytyy kehittyneitä elämänmuotoja. Luonnontieteen on katsottu tukeneen käsitystä kaikkeuden ja luonnon järjestyksen itseriittoisuudesta. Victor Stengerin mukaan nykyinen luonnontiede pystyy osoittamaan, että Jumalaa ei ole olemassa.
Daniel Dennettin ja Richard Dawkinsin mukaan uskonnon puolustajat pyrkivät usein väistämään uskonnon tiedollisen arvostelun esittämällä uskonnon kyseenalaistamisen loukkauksena. Heidän mukaansa taktiikassa hyödynnetään ihmisten yleistä halua olla loukkaamatta. Tällä tavoin tieteen kanssa ristiriidassa olevaa uskoa suojeltaisiin järkiperäiseltä perustelulta ja arvostelulta. Dawkinsin mukaan uskonto ja tiede ovat kilpailijoita, jotka esittävät yhteensovittamattomia väitteitä todellisuudesta.
Fundamentalistit ajattelevat, että luonnontieteellinen näyttö voi tukea uskonnollisia käsityksiä. Luomisoppi eli kreationismi, jonka mukaan Raamatun kertomus kaikkeuden luomisesta ja elämän syntymisestä on tosi ja että siksi evoluutioteoria on epätosi, on esimerkki fundamentalismista. Tieteen piirissä katsotaan yleisesti luomisopin ja niin sanotun älykkään suunnittelun kannattajien epäonnistuneen pyrkimyksessään esittää käsityksilleen tieteellisiä perusteluja. Filosofi Sami Pihlströmin arvion mukaan yritykset tehdä jumalauskosta luonnontieteellisesti hyväksyttävä selitysjärjestelmä ovat erittäin epäuskottavia. Pihlströmin mielestä on vaikea nähdä, kuinka mikään näistä kristillisistä koulukunnista voitaisiin ottaa vakavasti nykyaikana. Hänen mielestään mitä ilmeisimmin kaikkeuden olemassaoloa tai mitään todellisuudessa tapahtuvaa ei voida selittää (”missään edes etäisesti tieteellistä selittämisen käsitettä muistuttavassa mielessä”) viittaamalla jumalalliseen luomistekoon.
Ihmiskeskeisen ajattelun arvostelijoiden mielestä useissa uskonnoissa ihmisen merkitystä maailmankaikkeuden osana liioitellaan tai ihminen käsitetään suorastaan kaikkeuden keskukseksi tai tavoitteeksi. Koska materialismi eli aineellinen todellisuuskäsitys kieltää henkiset olennot ja voimat, se yhdistetään usein uskonnottomuuteen. Esimerkiksi tähtitieteilijä Viktor Ambarzumjan arvosteli alkuräjähdysteorian uskonnollisia tulkintoja. Ambarzumjanin mukaan voidaan kuvitella, että aine voi muodostaa äärettömän määrän erilaisia, sisäkkäisiä järjestelmiä, joista ihminen on toistaiseksi havainnut kvarkkien ja havaitun avaruuden väliset järjestelmät. Ambarzumjan edusti ajattelua, jonka mukaan kaikkeus voi olla ääretön ja ikuinen.
Tieteellinen ajattelu ja uskontokritiikki
Esimerkiksi jumalatodistusten arvostelulla on pyritty osoittamaan, että jumalan olemassaololle ei ole perusteita. Uskontoja arvostelevat kysyvät, miksi jumalan olemassaoloon pitäisi uskoa, kun jumalauskolle ei ole perusteita. Ateistit ajattelevat, että uskovien tulisi osoittaa, että jumala on olemassa. Jos tähän ei pystytä, ei ole järkevää uskoa jumalan olemassaoloon. Ateistien mukaan on järjetöntä vaatia, että olisi todistettava, että jumalaa ei ole olemassa. Jonkin todistaminen olemattomaksi ei ole mahdollista. Täten niillä, jotka väittävät jumalan olevan olemassa, on velvollisuus todistaa se, eli heillä on todistuksen taakka. Esimerkiksi William Kingdon Cliffordin lausuman mukaan on aina ja kaikkialla väärin uskoa mihinkään riittämättömin perustein.
Niiniluodon mukaan käsitys todellisuudesta on uskonnollinen, jos siihen sisältyy väitteitä, joiden ainoana tukena on vetoaminen joihinkin uskonnollisiin arvovaltoihin (esimerkiksi Raamatun kaltaisiin uskonnollisiin kirjoituksiin) tai henkilökohtaisiin uskonnollisiin kokemuksiin. Käsitys todellisuudesta on epätieteellinen, jos se sisältää tieteellisen maailmankatsomuksen kanssa ristiriidassa olevia väitteitä. Vaikka tieteessä ei olekaan ehdottomia takeita totuudesta, tällaisessa ristiriitatilanteessa on Niiniluodon mukaan järkiperäisempää hyväksyä tieteen tulokset. Näin ei tule menetellä siksi, että ne välttämättä olisivat tosia, vaan siksi, että ne on saavutettu kriittisen ja julkisesti valvottavissa olevan menetelmän avulla.
Uskonnollisiin auktoriteetteihin tai elämyksiin vetoavia perusteluja ei voi Niiniluodon mukaan pitää tieteellisesti todistusvoimaisina, sillä ne rikkovat tieteen menetelmää koskevia kriittisyyden ja puolueettomuuden vaatimuksia. Mikään tai kukaan arvovalta ei voi vaatia tieteessä itselleen ikuista asemaa. Vetoaminen uskonnollisiin auktoriteetteihin sisältää lisäksi kehäpäätelmän. Yksityisten henkilöiden omat kokemukset ja elämykset eivät ole sisällöltään julkisesti koeteltavissa, joten ne eivät myöskään kelpaa tieteelliseksi todistusaineistoksi niiden kohteen olemassaolosta. Itse nämä elämykset voidaan kylläkin asettaa psykologian tutkimuskohteeksi, ja niiden syntytavalle voidaan yrittää antaa tieteellinen selitys.
Ilkka Niiniluoto ja Sami Pihlström luonnehtivat tieteen tehtäväksi totuuden etsimisen: todellisuuden yhä syvemmän kuvaamisen ja selitysten muodostamisen ilmiöiden syistä. Tiede pyrkii kertomaan, millainen todellisuus on. Tieteellinen menetelmä, jossa tietoa tavoitellaan avoimesti, arvostelevasti ja julkisesti koeteltavin havainnoin, on tieteellisen maailmankatsomuksen kannattajien mielestä tehokkain ja järkiperäisin käsitysten muodostamisen menetelmä. Esimerkiksi Charles S. Peirce korosti itseään korjaavan tieteellisen menetelmän ylivertaisuutta ”itsepäisyyden”, ”arvovallan” ja ”apriorisen” eli kokemuksesta riippumattoman käsitysten muodostamisen menetelmään nähden. Pihlströmin mukaan uskonnollisen maailmankatsomuksen perustava ongelmallisuus suhteessa tieteeseen näyttää olevan seurausta siitä, etteivät todellisuuden kuvaileminen ja selittäminen, jotka ovat tieteen keskeisiä tehtäviä, edellytä uskonnollisia oletuksia. Tiede voi hänen mielestään periaatteessa vastata kaikkiin kysymyksiin olettamatta mitään ”henkistä” tai ”jumalallista” ainesta selitystensä taakse.
Tieteenharjoittajat ja uskonto
Muun muassa kanadalainen filosofi Kai Nielsen toivoi älymystön edustajilta suurempaa toimeliaisuutta uskonnosta ja ateismista käydyssä keskustelussa. Nielsenin mukaan on suorastaan uskomatonta, että oppineet ajattelijat saattavat nykyaikana kannattaa jumalauskoisia näkemyksiä, joissa kaikkeuden on luonut ikuinen, aineeton, kaikkitietävä ja kaikkihyvä olento, Jumala. Nielsenin mielestä luonnolliseen, naturalistiseen maailmankäsitykseen liittyvä ateismi on nykyajan järkevän ihmisen valinta. Ihmisten tulisi kohdata kuolevaisuutensa osana yleissivistystään. Jumalan ja kuolemattoman sielun kaltaiset henkiolennot ovat Nielsenin mukaan hyvin ongelmallisia oletuksia. Nielsen sanoi, että ateismia ei pitäisi omaksua pelkkänä itsestäänselvyytenä, vaan sen puolesta tulisi käydä kamppailuun älyllisesti vahingollisia uskonnollisia harhoja vastaan.
Nielsen totesi, että vaikka monet amerikkalaiset filosofit ja muut älymystön edustajat ovat uskonnottomia, he eivät vaivaudu todistelemaan jumalauskon torjumiseksi ja suuntaavat huomionsa muualle. Filosofi Sami Pihlströmin tulkinnan mukaan Nielsen on ollut tässä arviossaan pitkälti oikeassa. Monet filosofit ovat näyttäneet ajattelevan, että uskonnot ovat niin ilmeisellä tavalla väärässä, ettei niitä kannata lainkaan tarkastella. Vakavan tieteellisen ajattelun harjoittajalle ateismin puolustaminen olisi silkkaa ajanhukkaa, sillä ateismilla ei ole järkeviä kilpailijoita. Kukaan järkevä ihminen ei yksinkertaisesti voi enää suhtautua jumalauskoon tosissaan, eivätkä jumalaan uskovat ole vakavasti otettavia kiistakumppaneita.
Pihlströmin mukaan uskonto on inhimillisen elämän ongelmallinen osa, jonka hyväksyttävyyden arvioinnista jokaisen on otettava omassa elämässään sekä älyllinen että moraalinen vastuu. Kaiken uskontojen arvostelun lähtökohtana on omakohtainen älyllinen vastuu, jatkuva valmius itsensä arvosteluun, sekä yksilön että yhteisön tasolla. Pihlströmin mukaan se käytännöllinen jumalausko, joka on hänen mielestään periaatteessa (ongelmallisesti) oikeutettavissa, ei nojaudu mihinkään tiedolliseen arvovaltaan. Se nousee hänen mukaansa ihmisen aidoista uskonnollisista kokemuksista. Pihlström toteaa, että jos joku kykenee omasta elämästään kumpuavilla kysymyksillä rakentamaan uskontonsa, jumalansa, hänellä on siihen oikeus. Mutta jos hän tukeutuu pelkästään järjestäytyneiden uskontojen arvovaltaisina pitämien kirjoitusten välityksellä itsensä ilmaisevaan jumaluuteen, hän Pihlströmin mukaan ”epäinhimillistää uskonnon”, koska kaikki uskonnot ovat ihmisen luomuksia.
Uskontoa koskevat käsitykset kytkeytyvät Pihlströmin mukaan usein yleisempiin ajattelutaipumuksiin, jotka voivat muuttua vain vähitellen, jatkuvan keskustelun ja kyseenalaistamisen myötä. Uskontoja arvostelevan älymystön edustajan on Pihlströmin mukaan turha kuvitella, että uskova henkilö olisi kovinkaan kiinnostunut hänen todisteluistaan. Pihlströmin mielestä hänen olisi siltikin jatkettava keskustelua siitä, kuinka todellisuus tulisi mahdollisimman vastuullisesti hahmottaa. Samalla uskonnon arvostelusta välittämistä voidaan Pihlströmin mielestä pitää elämänsä ja toimintansa perustasta kiinnostuneen uskovan ihmisen keskeisenä älyllisenä velvollisuutena. Uskova ei saisi sulkea silmiään ja jättää ateistisia vastaväitteitä sikseen. Keskustelusta kieltäytymistä seuraa hänen mielestään helposti uppoaminen relativismiin eli näkemykseen, jonka mukaan kaikki käsitykset ovat yhtä oikeutettuja. Ilkka Niiniluoto taas pitää vaatimusta liian suurena: uskovat eivät ole välttämättä tästä asiasta kiinnostuneita.