cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lumikuningatar (Andersen)
Tarina
Kaupungin asukkaat uskovat Kain hukkuneen läheiseen jokeen, mutta Gerda kieltäytyy uskomasta asiaa ja päättää etsiä Kain. Hän kyselee kaikilta Kain olinpaikasta mutta turhaan. Lopulta hän päättää kysyä asiaa joelta ja tarjoaa palkkioksi punaisia kenkiään. Joki kertoo Gerdalle, ettei Kai ole hukkunut ja Gerda jatkaa etsintäretkeään. Etsintäretkellään hän tapaa vanhan korpin, joka kertoo Kain olinpaikan. Hän menee korpin ohjeiden mukaisesti suureen linnaan, jossa kohtaa prinsessan ja prinssin, jotka ovat ilkeitä mutta päättävät kuitenkin auttaa Gerdaa antamalla hänelle oppaan ja lämpimiä vaatteita. Matkalla Gerda kuitenkin kaapataan ja hänet viedään varkaiden linnaan, jossa hän tutustuu ryövärityttöön. Tyttö auttaa Gerdan pakoon ja kertoo, että Kai on viety Lumikuningattaren kotiin Lappiin.
Kun Gerda saapuu perille Lumikuningattaren linnaan hän kohtaa ongelmia, hänen on löydettävä Kai. Lisäksi myös Kain on suoriuduttava palapelin ratkaisemisesta, jotta Lumikuningatar vapauttaisi hänet. Lopulta Gerda kuitenkin löytää Kain ja itkee kyyneleitä, jotka sulattavat sirpaleet pois. Sadun lopussa Kai ja Gerda palaavat kotiinsa aikuisina ja on jälleen kesä.
Lumikuningatar kirjallisuudessa
Monien kirjallisuuden hahmojen uskotaan pohjautuvan Lumikuningattareen. Esimerkiksi C. S. Lewisin teos Velho ja leijona saattaa osittain pohjautua Lumikuningattareen, sillä Narnian kuningatar muutti Narnian ikuisen talven maaksi ja hän pukeutui myös valkoiseen turkkiin. Samankaltainen hahmo on myös Tove Janssonin Taikatalven Jäärouva.
Elokuvia
Myös Disneyn Frozen-elokuva perustuu löyhästi Lumikuningattareen.
Akademisk Boldklub
Akademisk Boldklub (yleisesti lyhyemmin AB) on tanskalainen jalkapalloseura Gladsaxenin kunnasta, joka on osa Tanskan pääkaupunkialuetta. AB on yksi Tanskan historian menestyneimpiä seuroja yhdeksellä mestaruudellaan. Se pelaa nykyään kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla 2. divisioonassa. Pääsarjassa seura pelasi viimeksi kaudella 2003–2004.
Luettelo Suomen virallisen albumilistan ykkösistä vuonna 1995
Tämä on luettelo Suomen virallisen albumilistan kärkipaikkaa hallussaan pitäneistä albumeista ja niiden esittäjistä vuonna 1995.
Scharinska villan
Scharinska villan on vaaleanpunainen huvilarakennus Storgatan 63–65:ssä, Döbelns parkin vieressä Uumajassa, Ruotsissa. Scharinska villanin on suunnitellut arkkitehti Ragnar Östberg ja se rakennettiin vuosina 1904–1905 Egil Unander-Scharinille ja hänen perheelleen. Rakennus on kolmikerroksinen. Vuodesta 1981 rakennus on ollut kulttuuriperintörakennus.
Rakennus
thumb|Scharinska villanin ovi, jossa Ragnar Östbergin piirtämä kohokuva.
Ulkoa päin rakennus on hieman viktoriaanisen tyylinen. Päätyharja ylittää ikkunat, ja pohjakerroksessa on ulkonevat kaari-ikkunat. Pienet rokokoo-innoittamat parvekkeet ovat takorautaa. Talo on kolme kerrosta korkea. Kunnostettu julkisivu on hieman punertava, jossa on friisi kolmannen kerroksen ikkunoiden alla.
Pääsisäänkäynnin etuovessa on Ragnar Östbergin piirtämä kohokuva. Aihe on runsas lehvistö, jossa on seitsemän lapsen kasvot sekä haikara keskellä. Seitsemän kasvoa symbolisoi Scharinin perheen seitsemää lasta. Scharinska villanin on katsottu olevan yksi parhaista Östbergin töistä hänen nuoruutensa aikana.
Kiinteistöltä on aita kohti Storgatania ja Döbelnsgatania. Puutarhurin talosta etelään on kivipäällysteinen puutarha (jossa tiilenväriset betonilaatat), jota ympäröi kaareva metallisäleikkö etelään ja länteen ja metallikisko itään päin. Rakennuksesta pohjoiseen sijaitsee kivipäällysteinen parkkipaikka. Parkkipaikka toimii myös sisäänkäyntinä kunnan kiinteistönhuoltopaikan, Bostadenin toimipaikkaan.
Puutarhurin talo
thumb|right|250px|Puutarhurin talo etelästä päin nähtynä.
Ulkorakennus, joka tunnetaan myös lisärakennuksena tai puutarhurin talona, kuuluu huvilaan. Ulkorakennus sijaitsee päärakennuksesta länteen ja sen tyyli on samanlainen kartanon kanssa. Ulkorakennus on länsiosastaan yksikerroksinen, jossa on kalustettu parvi, ja itäosastaan se on puolitoistakerroksinen. Ulkorakennus oli alun perin kartanon puutarhurin talo, ja se toimi majoitustilana kuskille. Kasvihuone, joka sijaitsi kauan sen eteläpuolella, purettiin 1980-luvulla. Ulkorakennus, jonka sisusta ei ole luokiteltu suojelluksi rakennukseksi, on muutettu myöhemmin neljäksi autotalliksi, jossa ruskeat lasitetut ja saranoidut puusta tehdyt ovet.
Historia
thumb|right|250px|Scharinska villan rakennusvaiheessa vuonna 1905.
Uutta taloa suunnitellessa johtaja Egil Unander-Scharin otti yhteyttä moniin arkkitehteihin, sisältäen Gustav Hermanssonin, joka oli suunnitellut monia taloja Sundsvalliin (tuhoisan tulipalon jälkeen, joka poltti Uumajan kaupungin vuonna 1888) ja Ernst Stenhammarin, joka toimi Uumajaan vuonna 1894 rakennetun Svenska Handelsbankenin arkkitehtina. Unander-Scharin ei ollut tyytyväinen heidän ehdotuksiinsa ja antoi heidän sijaan toimeksiannon arkkitehti Östbergille.
4. heinäkuuta 1904 Unander-Scharin myönsi rakennusluvat tontille 2 ja 3 Härmodin korttelissa (tontti 1 oli jo valmistettu) ja jo seuraavana päivänä talon perustan kaivaukset alkoivat. 14. heinäkuuta Unander-Scharin maksoi 7 894,85 Ruotsin kruunua Uumajan kaupungille kahdesta tontista.
Näiden tonttien sijainti syntyi vuoden 1889 asemakaavan tuloksena, jossa kaikki vuoden 1888 paloalueella sijainneet tontit suunniteltiin uudelleen. Unander-Scharinin kaksi tonttia olivat olleet tyhjinä palon jälkeen. Kartanon lopulliset kustannukset olivat arviolta 94 000 kruunua, josta 12 000 kalusteisiin ja 4 000 Östbergin arkkitehtuurisiin piirroksiin.
Nykyaikana
Vuonna 1953 Scharinin perhe myi rakennuksen Uumajan kunnalle, joka korjasi kartanon ja teki useita muutoksia, koska kunta oli suunnitellut kartanoa käytettäväksi ylioppilaskunnan toimintaan. Sittemmin kunta on siirtänyt rakennuksen yhdistys- ja sotilaalliseen toimintaan. Samana vuonna, kun Scharinska villanista tuli kulttuuriperintörakennus vuonna 1981, Uumajan kunta, Uumajan ylioppilaskunta ja Universum päättivät rakennuksen käyttötarkoituksesta. Tarjouspyyntöjen jälkeen vuonna 1996 Uumajan yliopiston tieteen ja teknologian ylioppilaskunta muutti taloon, mutta he peruivat sopimuksen vuosien 2003–2004 vaihteessa. Toiminnan, joka oli tähän asti ollut aatteellisen suojeluksessa, otti haltuunsa Ekonomiska Föreningen för Alternativ Kultur i Umeå (EFAK), joka otti kartanon uudelleen käyttöön syksyllä 2004.
Pierre Chibert
Pierre Chibert oli belgialainen maahockeypelaaja. Hän kilpaili vuoden 1920 kesäolympialaisissa Antwerpenissä ja kuului siellä pronssia saaneeseen joukkueeseen.
Autostrada A14 (Italia)
thumb|300px|Autostrada 14:n reitti Bolognasta Tarantoon.
Autostrada Adriatica (L'autostrada Adriatica), virallisesti A14, on Italiassa sijaitseva moottoritie Bolognasta Tarantoon. Se on toinen tärkeä etelä–pohjoissuuntainen maantieväylä moottoritie A1:n lisäksi. Moottoritie A14 kulkee Emilia-Romagnan, Marchen, Abruzzon, Molisen ja Apulian hallinnollisten alueiden kautta.
Historia
A14:n ensimmäinen osuus Bologna–Forlì valmistui vuonna 1966. Seuraavana vuonna valmistui Bolognan kehätieosuus. Anconaan asti moottoritie oli valmis vuonna 1969, ja samana vuonna avattiin myös osuus Pescara–Vasto Abruzzon alueella. Vuonna 1973 moottoritie A14 oli kokonaisuudessaan valmis osuudella Bolognasta Bariin. Osuus Canosa–Bari oli tuolloin osa moottoritietä A17 (Napoli–Bari). Moottoritie A17 Napolista Canosaan nimettiin A16:ksi. Nykyisin tunnusta A17 ei enää käytetä Italian moottoritiellä. Tie Joonianmeren rannalle Tarantoon valmistui 1975.
Reitti
A14 alkaa Bolognan länsipuolelta moottoritie A1:n risteyksestä. Tie on kolmikaistainen suuntaansa Bolognasta Riminin pohjoiseen liittymään. Muutoin tie on 2+2-kaistainen. Nimensä mukaisesti Autostrada Adriatica seurailee Adrianmeren rantaviivaa. Sen reitillä on lukuisia tunneleita ja maasiltoja.
A14 kulkee Romagnan halki luoteesta kaakkoon Adrianmeren rannalle Riminiin, josta etelään se kulkee pitkin Adrianmeren rannikkoa. Moottoritien varrella ovat Marchen hallintoalueen kaupungit Pesaro, Fano, Senigallia, Ancona, Osimo, Fermo ja San Benedetto del Tronto. A14 ylittää Trontojoen 312 kilometriä Bolognasta kaakkoon (Tronto oli Kirkkovaltion ja Molempain Sisiliain kuningaskunnan rajajoki 1800-luvulla). Abruzzon hallintoalueen kaupungeista A14:n reitillä ovat Giulianova, Roseto degli Abruzzi, Pescara (jossa sijaitsee liittymä moottoritiehen A25), Lanciano, Vasto ja Termoli.
Bifernojoen kaakkoispuolella 478 kilometriä Bolognasta maisematyyppi muuttuu tasaisemmaksi. Apulian alueella A14:n reitti kulkee San Severon ja Foggian kautta Bariin, josta se jatkuu Tarantoon.
thumb|Moottoriteiden A14 ja [[Autostrada A1 (Italia)|A1 risteysalue ("Ramo Casalecchio") Bolognassa.]] thumb|Autostrada Adriaticalta on yhteys Roomaan A25:n välityksellä.
Ravennan haarautuma (A14dir)
Ravennan kaupunki ei sijaitse A14:n välittömässä läheisyydessä, joten se on yhdistetty valtaväylään 30 kilometriä pitkällä haaramoottoritiellä (Diramazione di Ravenna).
HMS Sjölejonet (Sle)
HMS Sjölejonet (runkonumero Sle) oli Ruotsin laivaston Sjöormen-luokan sukellusvene.
Valmistus
Ruotsin valtiopäivät päättivät 1961 aluksen hankinnasta. Alus tilattiin Kockumsilta Karlskronavarvetilta, missä köli laskettiin vuonna 1965. Se laskettiin vesille 29. kesäkuuta 1967 ja liitettiin laivastoon 16. joulukuuta 1968.
Palvelus
Alus poistettiin 1993 palveluksesta ja myytiin 1997 takaisin Kockumsille, joka myi sen edelleen Singaporelle. Alukselle tropiikkia varten tehtyjen muutostöiden jälkeen se luovutettiin 28. toukokuuta 1999 vastaanottajalle, joka liitti sen laivastoonsa nimellä RSS Conqueror. Alus saapui heinäkuussa 2000 Singaporeen RSS Centurionin kanssa.
Funeral Song (The Resurrection)
Funeral Song (The Resurrection) on suomalaisen rockyhtyeen The Rasmuksen single. Se on järjestyksessään neljäs singleirroitus Dead Letters -albumilta. Single julkaistiin helmikuussa 2004, se oli korkeimmillaan Suomen virallisella singlelistalla sijalla kaksi ja pysyi siellä seitsemän viikkoa.
Funeral Song nauhoitettiin Nord Studiosilla, kuten koko Dead Letters -albumi. Kappaleesta tehtiin uusi miksaus singleä varten. Sen tuottajina toimivat Mikael Nord Andersson ja Martin Hansen, jotka tuottivat niin Dead Lettersin kuin aiemman Into-albumin että seuraavan albumin, Hide from the Suninkin. Lisäksi singleltä löytyy ennen julkaisematon bonuskappale If You Ever, jonka oli tarkoitus alun perin tulla Dead Lettersille, mutta pudotettiin kappaleiden joukosta.
Video
Funeral Songille tehtiin video Tukholmassa. Sen ohjasivat usean The Rasmuksen videon ohjanneet Niclas Fronda ja Frederik Löfberg. Videoa varten Tukholman Brommasta pysäytettiin liikenteeltä kadunpätkä, ja tekosadetta tekemään saatiin palokunta, joka ruiskutti talojen katoilta vettä alas kadulle. Yhtyeen laulaja Lauri Ylönen kävelee sateessa sateenvarjoja kantavien ihmisten edessä. Hänen avatessaan takkinsa sen alta lentää pois korppeja. Yhtyeen muita jäseniä ei näytetä videossa. Videon loppupuolella Lauri saapuu kolaripaikalle, jossa hän polvistuu loukaantuneen naisen äärelle. Funeral Songin video on The Rasmuksen synkkämielisin video ja sai Mtv's Emma Gaala award -palkinnon parhaasta videosta.
Intianhännäkkö
Intianhännäkkö (Otomops wroughtoni) on harvinainen aasialainen lepakkolaji. Sen suomenkieliseksi nimeksi on ehdotettu intianhännäkkö.
Lepakon vartalon pituus on 6–10 cm, hännän pituus 3–5 cm ja käsivarren pituus 5–7 cm.
Lajia on tavattu vain kolmesta erillisestä paikasta, joista kaksi sijaitsee Intiassa ja yksi Kambodžassa.
Yucheng
Yucheng on Taiwanissa vuonna 1979 tapahtunut yli 2000 ihmisen saastumisonnettomuus PCB-yhdisteillä. PCB-öljyä valui rikkoutuneesta lämmönvaihdinjärjestelmästä riisiöljyyn, jota uhrit käyttivät ruokaöljynä. PCB-pitoisuus öljyssä oli 53-99 mg/kg. PCB-saannin arvioitiin olleen 700–1800 mg henkeä kohti, ja se aiheutti veressä pitoisuudet 50-100 μg/l. Täsmällinen ainekohtainen analyysi tehtiin vasta vuonna 1994–1995 potilaista kerätyistä näytteistä, ja myrkytys näytti aiheutuneen pääasiassa polyklooratuista dibentsofuraaneista (ks. dioksiinit), ja dioksiininkaltaisista PCB-yhdisteistä. Pitoisuudet olivat tällöin vielä monikymmenkertaiset normaaliväestöön verrattuna.
Yleisimmät oireet olivat silmäoireet, epänormaali pigmentaatio, hidastunut hermojen johtokyky ja altistuneiden äitien lapsilla hyperpigmentaatio ja hampaiden epämuodostumat.
Marja pieni!
Marja pieni! on Eija-Elina Bergholmin esikoiselokuva vuodelta 1972. Pääosaa pankkivirkailijaa näyttelee Liisamaija Laaksonen.
Televisioteatterin ohjaajana työskennellyt Bergholm oli tehnyt aiemmin kaksi elokuvakäsikirjoitusta, ja hän ohjasi vuonna 1984 Donnerin romaanin pohjalta elokuvan Angelan sota. Marja pieni! oli menestys, vaikka tuottikin tappiota, jonka tosin korvasivat Elokuvasäätiön tuotantotuki ja 200 000 markan laatutukipalkinto
Arviot
Elokuva sai aikalaisarvioissa yleisesti melko myönteisen vastaanoton. "Marja pieni on kuitenkin kaunis pieni elokuva, joka kannattaa katsoa", kirjoittaa Eeva Järvenpää (Helsingin Sanomat), ja samalla linjalla on Erkka Lehtola) (Aamulehti). Mutta esimerkiksi Bengt Pihlström (Nya Pressen) löytää siitä runsaasti kliseitä ja Heikki Eteläpää (Uusi Suomi) kirjallista painolastia.
2000-luvun arviossa eräs kriitikko näkee sen olevan "lähellä 1960-70-lukujen vaihteen osallistuvaa tv-teatteria".
Anglit
pienoiskuva|Anglien, saksien ja juuttien asuinalueet Englannissa vuonna 600. Anglit (saksaksi: Angeln, muinaisenglanniksi: Englas, latinaksi: yks. Anglus, mon. Anglii) olivat germaanikansa, joka asui alun perin Angelnissa, nykyisessä Schleswig-Holsteinissa. Sieltä he muuttivat 200-luvulla Pohjois-Ranskaan ja 300-luvulla Englantiin. Roomalaisten vetäydyttyä Britanniasta anglit valloittivat saaren itäosat 400-luvulla. Eteläistä ja itäistä Britanniaa ryhdyttiin heidän mukaansa kutsumaan Englalandiksi eli Englanniksi, joka merkitsee ”Anglien maata”.
Anglit mainitaan ensimmäisen kerran Tacituksen teoksessa Germania, jossa hän kertoo anglien palvoneen Nerthus-jumalatarta. Beda Venerabilis mainitsee heidät teoksessaan Historia Ecclesiastica Gentis Anglorum, jonka mukaan anglit asuivat alun perin Angelnissa ja siirtyivät sieltä Englantiin.
Britanniassa anglit muodostivat Northumbrian, Itä-Anglian ja Mercian kuningaskunnat.
King Clancy Memorial Trophy
thumb|200px|King Clancy Memorial Trophy [[Hockey Hall of Famessa]] King Clancy Memorial Trophy on NHL:n vuosittain jakama palkinto. Se myönnetään pelaajalle, joka osoittaa johtajan ominaisuuksia sekä jäällä että sen ulkopuolella ja on tehnyt merkittävää humanitaarista työtä yhteisössään.
Palkinto on nimetty Francis M. ”King” Clancyn mukaan. Clancy oli pelaaja, valmentaja ja tuomari. Palkintoa on jaettu kaudesta 1987–1988.
Suomalaisista palkinnon on voittanut Saku Koivu vuonna 2007 ja Pekka Rinne vuonna 2021.
King Clancy Memorial Trophy -voittajat
Voittajat maittain: (1988-2023)
Frisbeegolfin Suomen-mestaruuskilpailut
Frisbeegolfin Suomen-mestaruuskilpailut ovat vuosittain järjestettävät kilpailut, joissa ratkaistaan lajin Suomen-mestaruus avoimessa sarjassa (MPO) ja naisten sarjassa (FPO).
Frisbeegolfissa ei kilpailla erillisessä miesten sarjassa vaan miehet pelaavat avoimessa sarjassa (MPO, Mixed Professional Open), joka on avoin kaikille iästä tai sukupuolesta riippumatta. Avoimen sarjan rinnalla on naisille rajattu avoin sarja (FPO, Female Professional Open).
Freestylehiihto talviolympialaisissa 2018 – miesten kumparelasku
Freestylehiihdon miesten kumparelaskukilpailu talviolympialaisissa 2018 järjestettiin 9.–12. helmikuuta 2018 Bogwang Phoenix Parkissa, Pyeongchangissa, Etelä-Koreassa.
Karelia-Upofloor
Karelia-Upofloor Oy on suomalainen parketteja ja muita lattianpäällysteitä valmistava yritys, joka muodostui vuonna 2000 kun Karelia Parketti Oy ja Upofloor Oy yhdistyivät Karelia Yhtymä -konserniksi. Vuonna 2007 konsernin nimi muutettiin Karelia-Upofloor Oy:ksi. Karelia-Upofloorin parkettimerkki on Karelia. Upofloor nimellä myydään lattioiden muovipäällysteitä. Yrityksellä on tuotantolaitos Suomessa Ikaalisissa ja Nokialla sekä tehtaat Venäjällä ja Romaniassa.
Historiaa
Upofloor sai alkunsa Nokialle vuonna 1955 perustetusta Kymarnosta, joka valmisti aluksi muoviletkuja ja -putkia. Nokia eli silloinen Suomen Gummitehdas oli valmistanut kumimattoja jo 1930-luvun alusta ja halusi nyt laajentaa moderneihin muovipäällysteisiin. Oman tuotekehityksen sijaan ostettiin valmistuslisenssi suuren brittiläisen The Marley Floor Tile Co:n kanssa. Mukaan liittyi myös Kymin Osakeyhtiö, ja uuden yrityksen nimi Kymarno muodostettiin Kymin, Marleyn ja Nokian nimien alkutavuista.
Ensimmäisenä Pohjoismaissa Kymarno alkoi valmistaa vinyyli-asbestilaattoja nimellä Finnflex sekä hartsi-asbestilaattoja nimellä Finntile. Vuonna 1964 tuotiin markkinoille PVC-matto Finnplano ja huopapohjainen vinyylimatto Pehmo. Kymarnolla oli muovipäällysteissä miltei sadan prosentin markkinaosuus Suomessa, minkä lisäksi yritys harjoitti vientiä aluksi Neuvostoliittoon ja Ruotsiin ja sitten myös Etelä-Eurooppaan ja Lähi-itään. Lattiamateriaalien lisäksi Kymarno valmisti muoviputkia sekä pakkausteollisuuden tarvitsemia muovikalvoja.
Karelia Parketti sai alkunsa Heikki Väänäsen 1981 perustamasta Parkettiliike Väänänen Oy:stä. Vuonna 1991 Karelia Parketti laajensi maahantuonnista valmistukseen ostamalla tuupovaaralaisen parkettitehtaan. Toinen tehdas Kuopioon valmistui 1998. Karelia Parketille myönnettiin Tasavallan Presidentin kansainvälistymispalkinto vuonna 2000.
Karelia-Upofloorin enemmistöomistajana on vuodesta 2004 ollut Hartwallin suku. Heidän aikanaan yritys on aloittanut tuotannon Romaniassa ja liittänyt konserniin keraamisten laattojen ja lasitiilien tuontia ja myyntiä harjoittavan Laattamaailma Oy:n.
Vuonna 2012 Karelia-Upofloor ja ruotsalainen AB Gustaf Kähr yhdistyvät. Pääomistajiksi Triton ja Hartwall Capital.
Bergwall
Bergwall on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Mahtijalokotka
Mahtijalokotka (Nisaetus nipalensis) on haukkojen heimoon kuuluva lintu. Sitä tavataan Bhutanissa, Kambodžassa, Kiinassa, Intiassa, Japanissa, Laosissa, Myanmarissa, Nepalissa, Pakistanissa, Venäjällä, Sri Lankassa, Taiwanissa, Thaimaassa ja Vietnamissa, vaeltavana myös Hongkongissa, Koreassa ja Mongoliassa. Sen kanta on pienenemässä, koska sen esiintymisalue on tuhoutumassa.
Sen elinpiiriä ovat lauhkean vyöhykkeen sekä subtrooppiset ja trooppiset alavat ja vuoristometsät 500–4 000 metrin korkeudessa.
pienoiskuva|left|Japanilainen alalaji, N. n. orientalis
Alalajit
Sillä on kaksi alalajia:
Jeremiah Sola
Jeremiah "JJ" Sola (s. 12. syyskuuta 1981) on yhdysvaltalais-italialainen aktiiviuransa lopettanut koripalloilija.
Sola pelasi urallaan Suomessa, Meksikossa, Italiassa, Kyproksella ja Islannissa, jossa voitti maan mestaruuden. Suomeen Sola saapui marraskuussa 2004, kun Pyrbasket hankki hänet eurovahvistukseksi liettualaispelaajan tilalle. Pyrbasket sijoittui kyseisellä kaudella kymmenenneksi eikä selviytynyt pudotuspeleihin. Sola oli runkosarjan viidenneksi paras pisteidentekijä 22,21 pisteen keskiarvolla. Aikaisemmin Sola oli menossa Italian toiseksi korkeimmalle sarjatasolle, mutta hän ei saanut vaadittua Italian kansalaisuutta tuolloin ajoissa. Kansalaisuuden Solalle hankkinut seura halusi kolmivuotisen pelaajasopimuksen ja kertoi muille seuroille Solasta negatiivisia asioita. Lokakuussa 2009 tehdyssä haastattelussa Sola kertoi lopettaneensa ammattilaisuransa. Hänellä oli vaimo ja lapsia, ja hän työskenteli Yhdysvaltain armeijan palveluksessa. Kommunikaatioyhteyksistä armeijassa vastannut Sola oli lähdössä Irakiin.
James Grogan
James David ”Jim” Grogan (7. joulukuuta 1931 Tacoma, Washington – 3. heinäkuuta 2000 San Bernardino, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen taitoluistelija. Hän sai yksinluistelussa pronssia Oslon talviolympialaisissa 1952. Hän oli aiemmin kilpaillut Sankt Moritzin talviolympialaisissa 1948 sijoittuen yksinluistelussa kuudenneksi.
Grogan sai lisäksi vuosina 1951–1954 hopeaa taitoluistelun maailmanmestaruuskilpailuissa. Hän oli naimisissa taitoluistelija Barbara Wagnerin kanssa, mutta liitto päättyi eroon.
Luettelo Suomen virallisen singlelistan ykkösistä vuonna 2010
Tämä on luettelo Suomen virallisen singlelistan kärkipaikkaa hallussaan pitäneistä artisteista ja singleistä vuonna 2010.
Varsinaissuomalaisten laulu
Varsinaissuomalaisten laulu on Varsinais-Suomen maakuntalaulu. Laulu syntyi Helsingin yliopiston Varsinaissuomalaisen osakunnan vuosina 1909–1910 toimeenpaneman runokilpailun tuloksena. Kilpailuun tuli 24 ehdotusta.
Laulun on sanoittanut Väinö Kolkkala (nimellä Väinö Kulo) ja säveltänyt Toivo Nieminen (myöhemmin Louko). Se esitettiin ensimmäisen kerran Varsinais-Suomen nuorisoseurain liiton kesäjuhlilla Prunkkalassa (nykyinen Aura) 27. kesäkuuta 1915.
Laulun sanoihin on olemassa myös toinen, Viljo Mikkolan aikoinaan säveltämä kilpaileva melodia, jolla laulua ei kuitenkaan missään kuule esitettävän.
Oscar Kleineh
Oscar Conrad Kleineh (18. syyskuuta 1846 Helsinki – 16. marraskuuta 1919 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari.
Kleinehin vanhemmat olivat ravintoloitsija Louis Gabriel Kleineh ja Maria Kristina Forsell. Hän kävi Suomen taideyhdistyksen piirustuskoulun 1863–1864 ja opiskeli sitten Düsseldorfissa, Karlsruhessa ja Pietarissa vuosina 1866–1878 sekä vielä Pariisissa 1881–1885.
Kleineh oli naimaton.
Eleusinion
Eleusinion oli antiikin aikainen Demeterille omistettu kreikkalainen temppeli ja siihen liittynyt pyhäkköalue Ateenassa Kreikassa. Se sijaitsi Agoran kaakkoislaidalla Panathenaia-juhlan tien itäpuolella ja Akropoliin pohjoisrinteellä. Temppeliä käytettiin erityisesti vuosittaisten Eleusiin mysteerien aikana.
Historia
Temppeli oli rakennettu noin vuonna 490–480 eaa. ja se korvasi paikalla olleen varhaisemman, noin 550 eaa. rakennetun aidatun ulkoilmapyhäkön. Temppeli oli Demeterin ja Korēn eli Persefonen Eleusiissa sijainneen päätemppelin Telesterionin vastine Ateenassa. Siinä säilytettiin Eleusiin mysteerien pyhiä esineitä silloin kun ne olivat Ateenassa. Esineet kannettiin vuosittain Eleusiista Ateenaan päivää ennen juhlan alkua, ja ne olivat Ateenassa juhlan viiden ensimmäisen päivän ajan. Tämän jälkeen ne kannettiin mysteerien suuressa juhlakulkueessa takaisin Eleusiihin Pyhää tietä pitkin.
Eleusiin pyhien esineiden lisäksi rakennuksessa säilytettiin mahdollisesti myös muita juhlakulkueessa tarvittuja esineitä juhlien välisenä aikana. Mysteerien jälkeen Ateenan bule eli neuvosto kokoontui Eleusinionissa tarkastaakseen, kuinka mysteerien järjestäminen oli sujunut. Tällöin tarkastettiin muun muassa se, oliko kukaan käyttäytynyt epäkunnioittavasti mysteerejä kohstaan. Rakennusta käytettiin todennäköisesti myös Demeterin ja Persefonen kunniaksi vietetyssä naisten Thesmoforia-juhlassa. Temppeli tuhoutui herulien hyökkäyksessä vuonna 267.
Agoran kaivauksia suorittava American School of Classical Studies at Athens eli Yhdysvaltain arkeologinen instituutti Ateenassa on kaivanut pyhäkön alueella erityisesti 1930-luvulla sekä vuosina 1959–1960. Ainoastaan osa laajasta alueesta on kaivettu esiin, sillä sen itäosa jää Plákan kaupunginosan talojen alle. Pyhäkön rakennuksista on säilynyt lähinnä perustuksia.
Amerikanansikka
Amerikanansikka (Waldsteinia fragarioides) on ruusukasvien heimoon ja ansikoiden sukuun kuuluva kasvilaji. Laji muistuttaa ulkonäöltään läheisiä sukulaisiaan mansikoita (Fragaria) ja intianhanhikkia (Potentilla indica), mutta eroaa näistä kuitenkin mm. pyöreämmillä lehdillään.
Ulkonäkö ja koko
Kasvin näyttävät, keltaiset kukat ilmestyvät aikaisin keväällä; kukinta jatkuu kesäkuulle asti. Kaksineuvoiset kukat ovat säteissäissymmetrisiä ja viisiteräisiä. Ulommat verholehdet puuttuvat. Kasvilla on viisi keltaista terälehteä. Hedelmävarret ovat hieman karvaisia.
Kromosomiluku on 2n = 42.
Levinneisyys
Amerikanansikka on kotoisin Pohjois-Amerikan itäosista, jossa sen levinneisyysalue ulottuu Minnesotasta, Ontariosta, Quebecista ja Mainesta etelään Indianaan ja Pennsylvaniaan, vuorilla jopa niin etelään kuin Pohjois-Carolinaan asti.
Uhanalaisuus
Laji on luokiteltu vaarantuneeksi Connecticutissa, Illinoisissa ja Mainessa, uhanalaiseksi New Hampshiressa, silmälläpidettäväksi Massachusettsissa ja harvinaiseksi Indianassa.
Käyttö
Amerikanansikkaa käytetään joskus koristekasvina puuryhmiin ja perennapuutarhoihin. Irokeesit käyttävät amerikanansikkakeitettä verilääkkeeksi, murskattujen kasvien haudetta puolestaan käärmeenpuremiin.
Thomas MacDonagh
thumb|upright Thomas MacDonagh (1. helmikuuta 1878 Cloughjordan, Tipperaryn kreivikunta – 3. toukokuuta 1916 Dublin) oli irlantilainen runoilija ja vallankumouksellinen, joka kuului vuoden 1916 pääsiäiskapinan johtoon. Hänet teloitettiin kapinan kukistamisen jälkeen.
Elämä
MacDonagh liittyi Irlannin vapaaehtoisjoukkoihin (Irish Volunteers) niiden perustamisen yhteydessä marraskuussa 1913 ja hänestä tuli järjestön keskuskomitean jäsen. Hän kirjoitti vapaaehtoisjoukoille oman marssilaulun ja oli mukana hakemassa salaista aselastia Howthista heinäkuussa 1914. Ensimmäisen maailmansodan puhjettua suurin osa jäsenistöstä erosi vapaaehtoisjoukoista värväytyäkseen brittiarmeijaan. MacDonagh kuului niihin, jotka jäivät, ja hänestä tuli vapaaehtoisjoukkojen ylimmän neuvoston jäsen sekä koulutusjohtaja. Maaliskuussa 1915 hänet nimitettiin Dublinin prikaatin toisen pataljoonan komentajaksi ja seuraavassa kuussa hän liittyi kumoukselliseen Irlannin tasavaltalaisveljeskuntaan (IRB). MacDonagh suunnitteli feeniläisjohtaja Jeremiah O'Donovan Rossan hautajaismenot heinäkuussa 1915.
thumb|MacDonagh sotilasunivormussa. MacDonagh ei juuri osallistunut pääsiäiskapinan suunnitteluun, sillä hänet kutsuttiin IRB:n sotaneuvostoon vasta huhtikuun 1916 alussa, muutamaa viikkoa ennen kapinan alkua. Hän ilmeisesti kuitenkin vaikutti pääsiäisjulistuksen muotoiluun ja oli yksi sen seitsemästä allekirjoittajasta. Kapinan aikana hän oli yksi kapinallisten joukkojen neljästä pataljoonankomentajasta Dublinissa. Hänen apulaiskomentajinaan toimivat feeniläisliikkeen veteraani John MacBride sekä Michael O’Hanrahan. MacDonaghin pataljoona miehitti Jacobs’in keksitehdasta Bishop Streetillä, eivätkä britit hyökänneet sinne suoraan kapinaviikon aikana. MacDonagh kuitenkin antautui Pearselta saamansa käskyn mukaisesti 30. huhtikuuta. Hänet tuomittiin kolme päivää myöhemmin sotaoikeudessa kuolemaan ja teloitettiin Kilmainhamin vankilan pihalla.
Pääsiäiskapinan johtajiin kuulunut Joseph Plunkett meni naimisiin MacDonaghin vaimon siskon kanssa.
Carausius
right|thumb|Carausiuksen lyöttämä [[antoninianus.]] Marcus Aurelius Mausaeus Carausius (k. 293) oli roomalainen usurpaattori, joka julistautui keisariksi noin vuonna 286 Britanniassa ja Pohjois-Galliassa. Carausius hallitsi seitsemän vuoden ajan.
Carausius sai tehtäväkseen johtaa Britannian laivastoa frankkeja ja sakseja ryöstöretkiä vastaan. Keisari Maximianus epäili kuitenkin, että Carausius piti osan ryöstösaaliistaan itse. Maximianus määräsi Carausiuksen teloitettavaksi. Saatuaan kuulla teloituskäskystä Carausius julisti itsensä keisariksi vuoden 286 lopulla tai vuoden 287 alussa. Maximianus aikoi hyökätä Britanniaan vuonna 288 tai 289, mutta tämä epäonnistui.
Higon provinssi
thumb|Higon sijainti Japanin provinssikartalla (1868). Higo oli Japanin provinssi, joka kattoi nykyisen Kumamoton prefektuurin alueen Kyūshūn saarella. Sitä ympäröivät Chikugon, Bungon, Hyūgan, Ōsumin ja Satsuman provinssit.
Muromachi-kaudella Higoa hallitsi Kikuchi-klaani, mutta klaani menetti alueen hallinnan Sengoku-kaudella, jolloin Shimazu sekä muut ympäröivät klaanit valtasivat osansa provinssista. Toyotomi Hideyoshin vallattua Kyūshūn, osia Higosta siirtyi ensin Sasa Narimasan ja sittemmin Katō Kiyomasan haltuun. Kato joutui pian luopumaan läänityksestä, ja tämä annettiin edelleen Hosokawa-klaanille. Sengoku-kaudella Higo oli merkittävä kristinuskon keskittymä Japanissa.
Ágios Minás
Ágios Minás sijaitsee Chíoksen saaren itärannikolla aivan sen pääkaupungin Chíoksen eteläpuolella. Ágios Minás oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Chíoksen kuntaan yhdessä Amanín, Ionían, Kampóchoran, Kardámylan, Mastichochórian ja Omiroúpolin kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Kunnallisyksikkö on nimetty Pyhän Menaksen mukaan.
Kunnallisyksikön osat
Ágios Mináksen kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kylä- ja kaupunkiyhdyskunnista ja asutuksista:
Malvern
Malvern on noin 30 000 asukkaan kaupunki Worcestershiressä, Englannissa. Kaupunki sijaitsee noin 13 kilometriä Worcesteristä lounaaseen, Malvernin kukkuloiden jyrkällä rinteellä.
Malvernin kukkuloiden itärinteillä oli aikoinaan useita kyliä, joista Great Malvern oli suurin, mutta kylät ovat kasvaneet yhteen.
Maantiede
Malvernissa on kaksi pääkatua: jyrkkä Church Street ja likimain vaakasuoraan kulkeva Bellevue Terrace. Church Streetin kauppojen takaovet aukenivat ennen Edith Walk -nimiselle kujalle, mutta nyt sen varrelle on avattu suuria marketteja.
Kaupungin länsipuolella aukeavat Malvernin kukkulat, joiden korkeimpia huippuja ovat Worcestershire Beacon (425 m), North Hill (397 m) ja British Camp Hill eli Herefordshire Beacon (338 m).
Historia
Malvernin alueella on jälkiä rautakautisesta asutuksesta. Keskiajalla kylässä oli vain muutamia mökkejä. Benediktiiniveljet perustivat sinne luostarikirkon vuonna 1085.
Säveltäjä Edward Elgar asui pitkään kaupungissa, kahdessakin eri osoitteessa, ja kaupungin keskustassa on hänen patsaansa. Elgar ja George Bernard Shaw aloittivat Malvernin teatteri- ja musiikkijuhlat kaupungin Talvipuutarhassa.
Toisen maailmansodan aikana Malvernissa toimi Britannian Viestintäviraston tutkaosasto TRE, joka tuki Ilmavoimia suorittamalla kehitystyötä. TRE:n työ oli salaista, ja monet kaupunkilaiset paheksuivat tutkijoita, jotka eivät olleet rintamalla. Heidän työnsä merkitys paljastui vasta 1945.
Politiikka
2010-luvun vaaleissa konservatiivit ja UKIP-puolue ovat menestyneet hyvin. Läntisen Worcestershiren vaalipiirin edustaja Britannian parlamentin alahuoneessa on konservatiivien Harriett Baldwin, joka sai vuoden 2017 vaaleissa yli puolet kaikista äänistä. Kesäkuun 2016 kansanäänestyksessä Malvern Hills äänesti EU:sta eroamisen puolesta. Piirikunnan valtuuston vaaleissa vuonna 2015 konservatiivit saivat 21 valtuuston 36 paikasta. Vuoden 2014 EU-parlamenttivaleissa Konservatiivit ja UKIP saivat kumpikin noin 7 000 ääntä, liberaalit, työväenpuolue ja vihreät noin 2 000 ääntä.
Kapitan Dranitsyn
Kapitan Dranitsyn on matalakulkuinen polaarijäänmurtaja, joka suunniteltiin toimimaan Pohjois-Siperian jokien matalilla suistoalueilla. Sen sisaraluksia ovat Kapitan Sorokin (1977), Kapitan Nikolaev (1978) ja Kapitan Khlebnikov (1981). Murtajan kastoi telakan laiturissa Neuvostoliiton Suomen suurlähettiläs V. M. Sobolev.
Uusi murtaja suunniteltiin olemaan pitkiä ajanjaksoja merellä. Siksi miehistön viihtyvyyteen kiinnitettiin erityistä huomiota. Miehistö sijoitettiin yhden hengen hytteihin, joissa jokaisessa oli oma kylpyhuone. Laivaan rakennettiin myös oma 54 hengen elokuvateatteri, sauna, uima-allas, kuntosali, kirjasto, valokuvalaboratorio ja sairasosasto, jossa oli myös leikkaussali. Aluksen tilasi V/O Sudoimport ja myöhemmin sen omistajaksi tuli Murmansk Shipping Company.
Luxinnovation
200px|right Luxinnovation on Luxemburgin ruhtinaskunnan innovaatioiden ja teknologian kehittämisen rahoitusorganisaatio. Se perustettiin vuonna 1984. Sitä johtaa Gilles Schlesser. Vuonna 1989 sen organisaatiomuoto muuntui muotoon Groupement d'intérêt économique, joka koostui kuudesta yksityisestä ja julkisen sektorin organisaatiosta-
Kapitan Dranitsyn
Koneisto
Pääteho saadaan kuudesta Wärtsilän Vaasan tehtaan rakentamasta Wärtsilä-Sulzer 9ZL40/48 -dieselmoottorista. Koneteho on yhteensä 18 271 kilowattia. Kukin moottori on kytketty omaan 3 800 kW tehoiseen Strömberg-vaihtovirtageneraattoriin. Kolme potkurimoottoria ovat tasavirtatyyppisiä ja niitä syötetään dioditasasuuntimien välityksellä. Kokonaisakseliteho on 16 200 kW. Kukin kolmesta peräpotkurista on kiinteäsiipinen. Aputeho tuotetaan viidellä Wärtsilä 624 TS -dieselmoottorilla, joista kunkin teho on 810 kW. Lisäksi ilmapuhallusjärjestelmän kompressoreja käyttää kaksi Wärtsilä 624 TS -dieselmoottoria.
Sound and Vision
Sound and Vision on David Bowien kappale ja single vuoden 1977 albumilta Low. Se on albumin tunnetuin kappale ja nousi Britanniassa listan sijalle 3.
”Sound and Visionia” pidettiin aikoinaan radikaalina singlekappaleena sen pitkän, lähes kaksi minuuttia kestävän intron vuoksi. Hieman ennen ensimmäisiä sanoja kuultavan ”doo-doo-doo” -pätkän laulaa tuottaja Tony Viscontin silloinen vaimo Mary Hopkin. Bowien laulusuoritusta on pidetty yhtenä hänen uransa ilmeettömimmistä. Kappaleessa piti alun perin olla myös enemmän säkeistöjä, mutta ne jätettiin lopulta pois.
Singlen B-puolella on instrumentaali ”A New Career in a New Town”, joka myös kuuluu Low-albumille.
Kappaleet singlellä
A-puoli B-puoli
L: Change the World
L: Change the World on Hideo Nakatan ohjaama japanilainen elokuva, joka on jatkoa suosittuun Death Note -mangaan perustuvalle elokuvasarjalle. Elokuva julkaistiin Japanissa 9. helmikuuta 2008, Hongkongissa 7. helmikuuta 2008, Singaporessa 21. helmikuuta 2008 ja Isossa-Britanniassa 29. joulukuuta 2008.
Elokuvasta on myös esitetty kaksi versiota Yhdysvalloissa, joista toisessa kielenä on japani ja toinen on dubattu englanniksi. Dubbauksesta vastasivat samat ääninäyttelijät, jotka olivat toimineet myös englanninkielisessä Death Note animessa. Elokuva julkaistiin DVD:llä 18. elokuuta 2009.
Aiheesta muualla
デスノート (映画)
Kakka-hätä 77 / Seksihullut
Kakka-hätä 77 / Seksihullut on punkyhtyeiden Kakka-hätä 77:n ja Seksihullujen split-EP, joka julkaistiin vuonna 2008. Albumi julkaistiin 7" vinyylinä levymerkillä Airiston punk-levyt. Siitä julkaistiin kaksi 250:n kappaleen painosta erilaisilla kansikuvilla.
Hovinaiset
Hovinaiset eli Las Meninas (myös Hovinaisia) on Diego Velázquezin maalaus vuodelta 1656. Velázquezin suurimpana saavutuksena pidetyn maalauksen nimi oli aiemmin Filip IV:n perhe. Maalauksessa on monia merkityskerrostumia, ja se on innoittanut pohtimaan muun muassa katsomisen problematiikkaa.
Maalaus rakentuu perspektiivisuhteiden ja peilien näyttämöleikistä. Hovinaisia on pitkään kuulunut länsimaisen taidehistorian runsaimmin analysoituihin maalauksiin. Se on vaikuttanut moniin myöhempiin taiteilijoihin ja innoittanut heitä tekemään tekemään omia versioitaan aiheesta. Suurikokoinen ja vapaamuotoinen ryhmämuotokuva kuvaa prinsessa Margareetaa hovinaisineen, kuvassa on mukana myös kuningaspari. Maalaukseen sisältyvä Velázquezin omakuva nostaa esiin myös taiteilijan ja maalaustaiteen aseman.
Teos
thumb|150px|left| Vaikka teos on ryhmämuotokuva, Velázquezin maalaus irtautuu ryhmämuotokuville tavallisesta muodollisuudesta. Velázquezin tuokionomaisen maalauksen keskiössä on viisivuotias prinsessa Margareeta (1) kahden hovinaisensa (2, 3) kanssa. Taustalla kuvastuvat peilistä kuningas Filip IV ja kuningatar Maria Anna (10, 11), vasemmalla on lisäksi Velázquez (9) työskentelemässä. Oikealla koiran takana on kaksi hovikääpiötä (4, 5), jotka jatkavat Velázquezin hovinarreista ja kääpiöistä tekemien maalausten sarjaa.
Kääpiöiden takana seisoo prinsessan surupukuinen esiliina ja hoitaja Marcela de Ulloa (6) keskustelemassa henkivartijan (7) kanssa. Taimpana oviaukossa näkyy kamariherra (8), joka näyttää olevan joko tulossa tai menossa. Heidät kuvataan suljetussa tilassa, johon tulee luonnonvaloa ikkunasta oikealta ja edestä kuvatilan ulkopuolelta, missä kuninkaan ja kuningattaren voisi olettaa seisovan. Kolmesta suunnasta tuleva valo liudentaa varjot pehmeiksi.
Maalauksen tulkintoja ja merkityksiä
thumb|250px|Yksityiskohta Velázquezista, oletettavasti katsomassa malliaan. Hänen rinnassaan on Pyhän Jaakobin (Santiago) ritarikunnan punainen risti, joka lienee lisätty myöhemmin, kun jäsenyys oli varmistunut 1659. Kuva on Velázquezin ainoa varmistettu omakuva. Hovinaisia on maalaus maalauksesta, ja sitä pidetään tietoisena havaintoesityksenä ja kommenttina maalaustaiteen ja taulumaalauksen mahdollisuuksista. Aiheessa on leikittelyä todellisuuden tasojen kanssa. Jo 1600-luvulla sen sanottiin olevan maalaustaiteen teologiaa ja Thomas Lawrence on sanonut sen olevan taiteen filosofiaa maalauksen muodossa.
Uutta oli myös aiheen hetkellisyys. Kuvaan on ikuistettu satunnaisen ja vähämerkityksisen tuntuinen hetki hovin elämässä. Se on lisäksi kuvattu suureen kokoon, joka aiemmin oli varattu virallisille kokovartalokuville ja tärkeille historiallisille aiheille. Henkilöiden vapaamuotoista sijoittelua ja maalarin ulkopuolista asennetta on verrattu valokuvan vaikutelmaan. Sommittelu ja illuusio hetkellisyydestä on kuitenkin luotu huolella. Kääpiön naturalistinen groteskius lisää prinsessan ja hovinaisten kauneutta. Samaan tapaan peilissä himmeänä heijastuva kuningaspari ja vielä himmeämmät maalaukset seinällä korostavat keskiössä olevien henkilöiden konkreettisuutta.
Henkilöitä ei yhdistä poseeraus tai suhde toisiinsa, vaan katsoja, joka näkee tapahtuman kohdasta, jossa kuninkaallinen pari peilin perusteella seisoisi. Katsojasta tulee tavallaan osa kokonaisuutta. Kuka katsoo ja ketä onkin kysymys, jota usein pohditaan Hovinaisten innoittamana. Muiden muassa Michel Foucault on analysoinut maalauksessa kuvattujen henkilöiden katseita ja katsottuna olemista. Foucault’n mukaan useimmat henkilöistä katsovat jotakin, mikä on heidän ja katsojan välissä. He ovat kääntyneet katsomaan jotakin, joka vastaavasti katsoo heitä. Osa henkilöistä katsoo kuitenkin toisiaan, kuten hovinaiset prinsessa Margareetaa.
Maalauksen katsojan suhteen on vaikea sanoa, onko hän enemmänkin katseiden kohde kuin katsoja. Henkilöiden katseiden oletettu kohde näkyy taustan peilistä, johon kukaan maalauksen henkilöistä ei kiinnitä huomiota. Kokonaisuudessaan maalaus esittää meitä katsomassa itseämme katsottuina.
Kaiken kaikkiaan Hovinaisia on metaviittaus itseensä, mutta ilman keinotekoisuutta tai trompe l’œil -maalauksen helppoja efektejä. Hovinaiset tuo esiin välineet, joilla itse maalaus on tuotu katsojan nähtäväksi. Maalari pitelee palettia ja siveltimiä. Puukehikkoon pingotettu maalauspohja näkyy nurjalta puoleltaan. Taustalla on näkyvissä myös valmiita maalauksia.
Trompe l’œilin tarkkuuden sijaan Velázquezin maalausjälki on poikkeavan vapaata. Läheltä katsottuna Hovinaiset hajoavat väriläiskiksi. Velázquez maalasi käyttäen erityisen pitkävartisia siveltimiä, jolloin hän saattoi arvioida kokonaisvaikutelmaa.
Yksi Hovinaisten alateema on taiteilijan asema ja maalauksen asema vapaana taiteena. Velázquez kuvaa itsensä muun hovin joukossa hovivirkailijan puvussa ja avaimet virkamerkkinä vyötäröllään. Hän oli näihin aikoihin pyrkimässä ritarikuntaan, jonka jäsenyys merkitsi samalla nousua aatelissäädyn jäseneksi. Säännöt kuitenkin sulkivat pois käsillään työtä tekevät, joten oli tärkeää kommentoida, oliko maalaustaide mekaanista vai vapaata taidetta. Aihe oli ollut Espanjassa kiihkeän keskustelun aiheena jo jonkin aikaa. Kaksi taustan maalauksista ovat Rubensilta, joka oli aateloitu. Kaksi vuotta myöhemmin Velázquez hyväksyttiinkin maan vaikutusvaltaisimpaan seuraan, jalosukuisille tarkoitettuun Pyhän Jaakobin ritarikuntaan.
Teoksen nimi
Maalauksessa on nimen mukaisesti hovinaisia, mutta heidän lisäkseen kuninkaallista perhettä ja taidemaalari. Nykyistä nimeä Las Meninas on käytetty 1800-luvun puolivälistä asti. Kymmenisen vuotta valmistumisen jälkeen maalauksen nimi oli inventaarioluettelossa Hänen kuninkaallinen korkeutensa hovinaisien ja kääpiön seurassa. Nimi oli muuttunut 1730-luvulla Filip IV:n perheeksi. Nykyisessä nimessä on nähty poliittisia merkityksiä – painopiste on siirtynyt 1800-luvun tasavaltalaisten aatteiden mukaisesti hallitsijasta perheineen heidän palvelijoihinsa. pienoiskuva|Manolo Valdés: Las Meninas, pronssi, Düsseldorf.
Vaikutus
Pablo Picassoa maalaus innoitti tekemään lähes 60 teosta vuonna 1957. Alle puolen vuoden sisällä syntyneet teokset olivat eroottissävyisiä ja ekspressionistisia.
Francisco Goya teki maalauksen pohjalta etsauksen 1778 ja käytti Hovinaisia myöhemmin mallina Kaarle neljännen perhemuotokuvalle.
Hovinaiset ovat toimineet monien veistosten innoituksena. Muiden muassa Manolo Valdés on tehnyt aiheesta sarjan pronssiveistoksia, jotka ovat olleet esillä muun muassa Pariisissa ja Düsseldorfissa. Helsingin juhlaviikot toi vuonna 2007 Helsinkiin Esplanadin puistoon 21 työn sarjan Valdésin veistoksia.
Carl Gustaf Polviander
Carl Gustaf Polviander (5. maaliskuuta 1788 Mouhijärvi – 28. syyskuuta 1876 Kuru) osallistui Suomen sotaan Porin rykmentin lipunkantajana ja häntä pidetään mahdollisena esikuvana J. L. Runebergin Vänrikki Stoolin tarinoissa kertojana esiintyvälle vänrikki Stoolille. Toisena vänrikki Stoolin esikuvana on mainittu entinen aliupseeri ja vänrikki Fredrik Adolf Pelander, joka asui Ruoveden Ritoniemen talossa samoihin aikoihin, kun Runeberg oli siellä kotiopettajana.
Elämäkerta
Polvianderin vanhemmat olivat Mouhijärven kirkkoherran apulainen ja myöhempi Kurun kappalainen Isak Emanuel Polviander (1758–1835) ja Sara Katarina Levon. Polviander lähti itsekin opiskelemaan papiksi Turun Akatemiaan mutta joutui erotetuksi sopimattoman käytöksen vuoksi yhdessä opiskelutoverinsa Jakob Henrik Zidénin (Vänrikki Stoolin tarinoiden luutnantti Zidén) kanssa.
Toverukset liittyivät vuodenvaihteessa 1803–1804 Kuninkaalliseen Porin Rykmenttiin. Polviander nimitettiin 1804 rykmentin Ruoveden komppanian muonittajaksi ja hän sai asuttavakseen Hainarin sotilasvirkatalon Kurussa. Vuonna 1807 Polviander oli Porin rykmentin mukana Napoleonin joukkoja vastaan käydyssä sodassa Pommerissa Saksassa ja haavoittui olkapäähän kiväärin luodista Krüpersfrontin taistelussa Stralsundin edustalla. Rykmentti siirrettiin sitten takaisin Suomeen ja Suomen sodan aikana Polviander taisteli rykmentin lipunkantajana Kuuskoskella, Siikajoella, Uudessakaarlepyyssä, Lapualla, Kauhajoella, Lapväärtissä, Juuttaalla ja Oravaisissa. Hän haavoittui sodan aikana kaksi kertaa saaden Kauhajoella luodin polveensa ja Lapualla hän menetti kuulon vasemmasta korvastaan ammuksen räjähdyksessä. Polvianderin sota päättyi Sievissä rykmentin luovuttaessa lippunsa ja aseensa antautuessaan venäläisille. Erotessaan armeijan palveluksesta 1810 Polviander sai vänrikin arvon.
Polviander palasi sodasta 22-vuotiaana ja asettui asumaan Hainarin virkataloon jonka hän sai pitää edelleen. Polviander oli kaksi kertaa naimisissa ja hänellä oli 18 lasta. Runebergiin Polviander tutustui ollessaan kalastamassa ja metsästämässä Ruoveden Ritoniemessä asuneen kapteeni af Enehjelmin kanssa. Runeberg oli af Enenhjelmin perheessä kotiopettajana 1825–1826 ja hän vieraili sittemmin useaan otteeseen Polvianderin luona Hainarissa ja kävi tämän kanssa yhteisillä metsästysretkillä. Polvianderin kertomat sotatarinat antoivatkin hänelle sitten aineistoa myöhempiä teoksiaan varten.
Polviander oli vielä yli 70-vuotiaana kunniavieraana Tampereella vuonna 1858 pidetyssä Suomen sodan 50-vuotismuistojuhlassa ja käytti siellä Suomen sodan aikaista univormuaan. Polviander kuoli syyskuussa 1876 Hainarissa ja hänet haudattiin 12. lokakuuta 1876 Kurun vanhalle hautausmaalle. Toiveensa mukaisesti hänen haudalleen pystytettiin kesällä 1886 muistokiveksi Ämmänsillan mäestä otettu yksinkertainen kivilaatta.
Kurun ulkomuseossa sijaitsevassa Vänrikki Stoolin tuvassa on esillä muun muassa Polvianderin sota-aseita sekä sohva, jolla Runebergin kerrotaan nukkuneen käydessään Polvianderin luona. Tupa on entinen Hainarin talon päärakennus, jossa Polviander aikanaan asui.
Ekotoksikologia
Ekotoksikologia on tieteenala, joka on erikoistunut tutkimaan luonnossa esiintyviä ja sinne joutuvia myrkkyjä sekä niiden vaikutuksia kaikkiin eliöihin. Ekotoksikologia on laajin toksikologian ala. Tutkimuskohteita ovat muun muassa raskasmetallien pitoisuuksien mittaaminen esimerkiksi vesistä ja eliöistä sekä ympäristömyrkyt. Ekotoksikologia eroaa toksikologiasta siinä, että toksikologiassa tutkitaan myrkkyjen vaikutusta yksilöihin, kun taas ekotoksikologiassa vaikutusta ekosysteemeihin ja populaatioihin.
Historia
Ekotoksikologia-termin otti ensimmäisenä käyttöön René Truhaut vuonna 1969. Termin määrittely heijasti kasvavaa huolenaihetta siitä, miten ympäristökemikaalit vaikuttavat muihin lajeihin kuin ihmiseen; aiemmin toksikologia oli painottunut ympäristökemikaalien ihmiselle haitallisiin vaikutuksiin. Ekotoksikologiaa voidaan pitää laajemman ympäristötoksikologian tieteenalana.
Raippaluodon kirkko
Raippaluodon kirkko kuuluu sitä ympäröivän kylän ja läheisen kalasataman muodostamaan Museoviraston määrittelemään valtakunnallisesti merkittävään rakennettuun kulttuuriympäristöön.
Josef Wolontis (ravintoloitsija)
Josef Wolontis (1852–1911 ) oli Liettuassa syntynyt ravintoloitsija, joka tunnetaan Helsingissä toimivan Ravintola Kappelin pitkäaikaisena ravintoloitsijana. Hän vuokrasi Kappelin vuonna 1883 ja teki siitä kaupungin suuosituimman kesäravintolan, josta tuli erityisesti taiteilijoiden kohtaamispaikka. Wolontis toimi Kappelin ravintoloitsijana vuoteen 1904 saakka. Lisäksi hän tuli Esplanadin puistossa toimivan Ravintola Teatterin vuokraajaksi Carl Kämpin jälkeen 1880-luvun lopussa. Wolontisin väitetään kummittelevan Kappelissa öiseen aikaan ja pitävän huolta entisestä ravintolastaan.
Josef Wolontisin puoliso oli Johanna Kronqvist (1857–1933). Heidän lapsiaan olivat muun muassa kirjailija Josef Wolontis ja suojeluskuntaupseeri Johannes Wolontis.
The Fox (Elton Johnin albumi)
The Fox on Elton Johnin viidestoista studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1981. Albumin tuottivat Elton John, Clive Franks ja ensimmäistä kertaa Chris Thomas.
Kappaleet
* Nauhoitettu elokuussa 1979.
Neste (yritys)
Neste Oyj (aiemmin Neste Oil Oyj, sitä ennen Fortum Oil and Gas Oy) on suomalainen öljynjalostus- ja markkinointiyhtiö sekä maailman suurin jätteistä ja tähteistä valmistetun uusiutuvan dieselin ja uusiutuvan lentopolttoaineen tuottaja.
Nesteellä on toimintaa yhteensä 14 maassa.
Vuonna 2021 Neste oli liikevaihdolla mitattuna Suomen kolmanneksi suurin yritys.
Historia
Neste on muuttunut seitsemänkymmenen vuoden aikana paikallisesta öljynjalostajasta maailman suurimmaksi jätteistä ja tähteistä jalostetun uusiutuvan dieselin ja uusiutuvan lentopolttoaineen tuottajaksi.