cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kolmas makedonialaissota
Makedonialaisten tappio Falannassa
Taistelun jälkeen Crassus antoi vangita viisi aitolialaista komentajaa ja syytti heitä rintamakarkuruudesta. Heidät lähetettiin ilman oikeudenkäyntiä Roomaan. Samana yönä roomalaiset perääntyivät Peneiosjoen taakse. Perseus yritti seurata heitä seuraavana päivänä mutta luopui ajatuksesta, kun huomasi, että roomalaiset olivat rakentaneet vahvan leirin joen toiselle puolelle. Makedonialaiset vetäytyivät lähelle Larissaa, ja Perseus tarjosi rauhaa roomalaisille, mutta nämä kieltäytyivät. Samaan aikaan Numidiasta oli saapunut vahvistuksia roomalaisille: 1 000 miestä jalkaväkeä ja 1 000 ratsuväkeä sekä 22 sotanorsua, joita makedonialaisten hevoset pelkäsivät. Nämä vahvistukset korvasivat roomalaisten tappiot.
Molempien armeijoiden huollolla oli suuria ongelmia. Viljaa jouduttiin keräämään jatkuvasti, ja juomavedestä oli pulaa. Roomalaiset päättivät lopulta siirtää leirinsä Falannan lähelle viljan toivossa. Makedonialaiset seurasivat roomalaisia ja hyökkäilivät jatkuvasti heidän huoltokolonniensa kimppuun. Perseus saikin kaapattua 1 000 vankkuria ja 600 miestä. Makedonialaisten toiminta pakotti roomalaiset taisteluun lähellä Falannaa, ja he onnistuivat lyömään Perseuksen joukot ja aiheuttamaan 24 ratsu- ja 300 jalkaväkimiehen tappiot. Loppuvuosi kului ilman yhteenottoja, sillä kumpikaan puoli ei halunnut hyökätä vahvasti vartioituun vihollisen leiriin ja roomalaiset välttelivät yhteenottoa falangin kanssa avoimella kentällä. Lopulta Perseus käski vetäytyä talveksi takaisin Makedoniaan. Hän jätti kuitenkin varuskuntia Thessalian kaupunkeihin ja reserviarmeijan Filaan. Makedonialaiset siirtyivät puolustuskannalle ja alkoivat linnoittaa Makedonian rajoja. Crassus ei seurannut heitä vaan marssi etelään, Boiotiaan.
Tässä vaiheessa Kreikan kaupunkivaltioiden tuki oli Makedonian puolella. Roomalaisten toimet Boiotiassa, missä he valtasivat ja ryöstivät Haliartoksen ja Koroneian kaupungit, aiheuttivat kreikkalaisissa vihaa ja katkeruutta.
Vuosi 170 eaa.
thumb|300px|Thessalia sodan aikana.
Seuraavana vuonna Rooman armeijan johtoon valittiin uudeksi konsuliksi Aulus Hostilius Mancinus, joka oli toiminut preettorina vuonna 180 eaa. Vuoden 170 eaa. tapahtumista tiedetään vähän, koska Liviuksen kuvaus ei ole säilynyt kokonaisena. Tiedetään kuitenkin, että Mancinus yritti konsulikaudellaan kaksi kertaa murtautua Thessaliasta Makedoniaan. Ensimmäinen yritys epäonnistui, ja toisella Perseus haastoi roomalaiset taisteluun, mutta Mancinus päätti vetäytyä. Tämän jälkeen Perseus hyökkäsi Perrhaibiaan ja Thessaliaan ja onnistui valtaamaan useita maakunnan kaupunkeja roomalaisilta. Hän kukisti vielä dardanit valtakunnan pohjoispuolella, ennen kuin palasi takaisin Makedoniaan.
Crassus ja Mancinus eivät olleet kovinkaan taitavia sotapäälliköitä, ja heidän liikkeensä olivat huonosti koordinoituja. Kumpikaan ei myöskään käyttänyt riittävästi aikaa joukkojen kouluttamiseen, koska heillä oli vain vuosi aikaa hankkia kunniaa itselleen. Lisäksi roomalaisten laivasto ei tukenut riittävästi maavoimia, sillä jotkut komentajat keskittyivät ainoastaan ryöstelemään kaupunkeja.
Perseuksen Illyrian-sotaretki
thumb|300px|Illyrian kartta. Rooman armeija vetäytyi talveksi 170–169 eaa. Boiotiaan, mutta Perseuksella oli muita suunnitelmia. Hän päätti vallata roomalaisilta takaisin Illyriassa sijaitsevan Uskanan kaupungin. Uskana oli strategisesti tärkeä, koska se vartioi kahta hyökkäysreittiä Makedoniaan. Kaupungin valtaamiseen oli talvella hyvät mahdollisuudet, sillä paksu lumi oli tukkinut solat Thessaliasta Makedoniaan, joten roomalaiset eivät pystyneet suurimittaisiin hyökkäyksiin etelästä. Perseus toivoi myös saavansa Illyrian kuninkaan Gentiuksen liittolaisekseen. Makedonialaiset kokosivat 12 000 jalkaväenmiehen ja 500 ratsumiehen armeijan Styberrassa ja marssivat 60 kilometrin päähän lähelle Uskanaa. Neuvottelujen epäonnistuttua Perseus käski piirityskoneensa hyökätä kaupunkia vastaan. Siellä oli 4 500 illyrialaista ja roomalaista sotilasta, jotka onnistuivat pitämään puolensa muutaman päivän ajan, mutta kaupunki ei ollut varautunut pitkään piiritykseen. Lopulta Uskanan oli pakko antautua elintarvikkeiden loputtua. Kaupungin asukkaat myytiin orjiksi.
Tämän jälkeen makedonialaiset hyökkäsivät Draudakonin linnoitukseen, jota olisi ollut helpompi puolustaa. Kaupunki antautui kuitenkin heti nähdessään makedonialaisten saapuvan. Perseus saavutti lisää menestystä, ja pian 1 500 roomalaista sotilasta oli antautunut hänelle. Makedonialaiset valtasivat vielä Oaineonin kaupungin Aratusjoen rannalla, minkä jälkeen Perseus lähetti kaksi lähettilästä tapaamaan Gentiusta. Sopimusta ei kuitenkaan syntynyt, ja Perseus palasi tämän jälkeen takaisin Makedoniaan. Gentius tosin siirtyi Makedonian puolelle myöhemmin vuonna 169 eaa.
Sota Epeiroksessa
left|thumb|160px|Antigoneian ja Fanoten sijainti Epeiroksessa.
Myös Epeiroksessa roomalaisten tilanne oli heikko. Appius Claudiuksen joukot eivät olleet pystyneet valtaamaan vahvaa Fanoten linnoitusta, ja alueella asuvat molossit olivat nousseet vuonna 170 eaa. kapinaan roomalaisia vastaan ja liittoutuneet makedonialaisten kanssa. Molossit ja makedonialaiset aiheuttivat roomalaisille raskaita tappioita, kun nämä perääntyivät Meleonin tasangolle lähelle Bouthrotiosta (Butrint). Sen jälkeen makedonialainen komentaja Kleuas hyökkäsi Antigoneian roomalaiseen varuskuntaan, ja noin 1 000 roomalaista kaatui. Claudius joutui vetäytymään Illyriaan. Rooman senaatin kannalta tilanne oli äärimmäisen huono, sillä jatkuvat vastoinkäymiset masensivat joukkoja ja koettelivat liittolaisten uskollisuutta.
Perseus ymmärsi, että hänen olisi hankittava uusia liittolaisia. Hän yritti saada seleukidien Antiokhos IV:n ja Pergamonin Eumenes II:n puolelleen mutta epäonnistui.
Philippuksen hyökkäys vuorten yli Makedoniaan
Perseus osasi aavistella roomalaisten hyökkäystä Perrhaibiasta, joten hän muodosti 10 000–12 000 miehen osastoja ja sijoitti ne eri linnakkeisiin vartioimaan solia, joiden kautta pääsi Makedoniaan. Ratsuväki partioi rannikolla mahdollisten maihinnousujen varalta, ja huoltoyhteydet kulkivat Pierian ja Elimiotiksen viljapelloilta.
Keväällä 169 eaa. konsuli Quintus Marcius Philippus korvasi Mancinuksen. Liviuksen mukaan Philippus oli yli 60-vuotias ja erittäin lihava mutta myös kokeneempi kuin edeltäjänsä. Philippus nimitti serkkunsa Gaius Marcius Figuluksen laivaston komentajaksi ja sijoitti sen Khalkikseen. Saman vuoden keväällä Philippus saapui 5 000 miehen täydennysten kanssa Ambrakian kaupunkiin (nykyinen Arta) ja eteni sitten Perrhaibiaan lähelle Azorosta ja Dolikhea. Pian tämän jälkeen hän päätti marssia ilman minkäänlaisia tiedustelua vuorten yli Makedoniaan. Maasto oli erittäin vaikeakulkuista, ja norsut aiheuttivat paljon vaikeuksia. Niille jouduttiin rakentamaan erityisiä siltoja ja alustoja hankalimpiin kohtiin. Norsut myös pelästyttivät hevosia ja kuormajuhtia, jolloin niiden kantamat tarvikkeet usein menetettiin. Useiden päivien marssin jälkeen roomalaiset pääsivät vihdoin näköetäisyydelle Filan ja Herakleionin kaupungeista, jotka sijaitsivat Thermainlahden rannalla. Edessä oleva sola oli kuitenkin linnoitettu, ja sitä vartioi 12 000 makedonialaista sotilasta komentajanaan Hippias. Philippus käski hyökätä, mutta alivoimastaan huolimatta Hippiaksen joukot onnistuivat torjumaan roomalaisten hyökkäykset kahden päivän ajan.
Roomalaiset olivat vaikeuksissa, koska eivät pystyneet murtautumaan vihollisten linjojen läpi. He eivät myöskään voineet jäädä paikoilleen, sillä armeijan huoltaminen erittäin vaikeakulkuisen maaston kautta oli hankalaa. Philippus ei halunnut palata tyhjin käsin, koska se olisi merkinnyt kunnian ja luottamuksen menetystä, joten hän päätti etsiä toisen reitin rannikkotasangolle. Neljän päivän marssin jälkeen roomalaiset onnistuivat kiertämään makedonialaisten asemat ja leiriytymään tasangolle lähellä Herakleionin ja Leibethran kaupunkia. Samaan aikaan Figuluksen laivasto toi huoltotarvikkeita rannikolle. Kun Perseus kuuli roomalaisten päässeen rannikolle asti, hän käski vetäytyä Dionin kaupungista ja vuoristosolista ja kokosi armeijansa lähellä Katerinia. Philippus valtasi Dionin ja julisti alueen vapaaksi ja riippumattomaksi. Roomalaisten huoltoyhteydet olivat kuitenkin huonot, ja Philippuksen oli pakko vetäytyä Filaan. Makedonialaiset pystyivät silloin valtaamaan Dionin ja Herakleionin takaisin ja linnoittamaan Elpeusjoen aluetta. Herakleioniin jätettiin vahva varuskunta, mutta roomalaiset valtasivat silti kaupungin vuoden lopussa. Philippus saavutti siis jonkin verran menestystä, mutta hän ei saanut Perseusta pakotetuksi ratkaisutaisteluun, ja kun hän saapui Roomaan, senaatti arvosteli häntä ankarasti. Huono menestys horjutti Rooman liittolaisten uskollisuutta.
Samana vuonna roomalaisten laivasto hyökkäsi usein Thermainlahden rannalla oleviin kaupunkeihin, kuten Kassandreiaan Pallenen niemellä. Hyökkääjät piirittivät kaupungin, mutta sen puolustajat onnistuivat torjumaan roomalaiset ja lopulta murtamaan saarron. Sen jälkeen roomalaiset hyökkäsivät vielä Toronin ja Demetriaksen kaupunkeihin, mutta yhtä huonolla menestyksellä.
Lucius Aemilius Paullus
thumb|300px|Armeijoiden liikkeet ennen Pydnan taistelua.
Lucius Aemilius Paullus valittiin vuonna 168 eaa. konsuliksi ja nimitettiin Makedoniassa olevan armeijan komentajaksi. Hänellä oli sama nimi kuin isällään, joka oli kuollut Cannaen taistelussa. Paullus oli aiemmin ollut konsulina vuonna 182 eaa. ja taistellut Hispaniassa, mutta vaihtelevalla menestyksellä.
Roomalaiset kokosivat Italiassa 14 000 jalkaväki- ja 600 ratsumiestä täydentämään Makedoniassa olevaa armeijaa. Paullus lähetettiin joukkojen mukana Makedoniaan, Olymposvuoren lähellä sijaitsevaan Filan kaupunkiin. Saavuttuaan leiriin hän havaitsi, että joukkojen kuri oli höltynyt huonon sotamenestyksen vuoksi. Paullus antoi tällöin kolme pysyvää käskyä. Marsseilla oli muun muassa noudatettava tiukkaa marssikuria, ja vartiomiehiltä kiellettiin scutum-kilven käyttö. Paullus näet tiesi, että sotilaat saattoivat asettaa pilum-keihään nojalleen kilpeä vasten ja ottaa tuen varassa nokkaunet. Lopuksi hän määräsi, että leirin ympärillä olevat vartiomiehet oli vaihdettava kaksi kertaa päivässä, jotta joukot eivät uupuisi kovassa helteessä. Paullus myös painotti kurin ja tottelevaisuuden merkitystä puhuessaan miehilleen.
Muutaman päivän valmistelun jälkeen roomalaiset etenivät Filasta pari kilometriä pohjoiseen lähelle Elpeusjokea. Perseus oli linnoittanut vahvasti ja suurella vaivalla Olymposvuoren ja merenrannan välisen alueen. Suora hyökkäys makedonialaisten asemia vastaan olisi ollut vaarallinen, joten tiedusteltuaan vihollisen asemia Paullus päätti lähettää muutaman tuhannen miehen sotajoukon Herakleionin kaupungista länteen. Joukon tavoitteena oli marssia vuorten yli ja koukata vihollisen selustaan. Taisteluosastoa johti tribuuni Publius Cornelius Scipio Nasica. Osasto lähti liikkeelle yöllä ja saapui parin päivän kuluttua Pythionin kaupungin lähellä olevaan solaan, jota vartioi makedonialaisten osastoja. Roomalaiset onnistuivat yllättämään viholliset ja ajamaan heidät pakoon. Kun Perseus kuuli tästä eräältä kreetalaiselta luopiolta, hän lähetti 12 000 miehen joukon sulkemaan tien. Tämä joukko kuitenkin lyötiin, ja Perseuksen täytyi jättää asemansa Elpeusjoella, jotta hän ei olisi joutunut uhatuksi kahdelta suunnalta.
Pydnan taistelu
thumb|180px|Pydnan taistelu.
Kun makedonialaiset jättivät asemansa, Paullus ylitti armeijoineen Elpeusjoen ja liittyi Nasican osastoon. Perseus oli tällä välin vetäytynyt Pydnan eteläpuolelle olevalle tasangolle ja ryhmittänyt armeijansa taisteluvalmiiksi. Paullus ei kuitenkaan alaistensa painostuksesta huolimatta hyökännyt, sillä joukot olivat jo valmiiksi väsyneitä marssin jäljiltä. Hän käski joukkojen vetäytyä hyvässä järjestyksessä ja leiriytyä Olymposvuoren rinteille.
Taistelu alkoi seuraavana päivänä puolivahingossa, kun roomalaisten kantojuhta pelästyi ja lähti juoksemaan kohti makedonialaisia. Tästä syntyi aluksi pieni kahakka, mutta lisää joukkoja liittyi taisteluun. Taistelun alusta on tosin kerrottu monenlaisia tarinoita.
Molemmat armeijat ryhmittyivät kiireesti taistelukentälle, ja makedonialaisten falangi iski yhteen Rooman itaalisten liittolaisten kanssa. Ankaran taistelun jälkeen itaalit joutuivat vetäytymään ja ryhmittymään uudelleen. Samalla menestyksestä rohkaistuneet makedonialaiset hyökkäsivät falangin johdolla. Heidän rivistönsä kuitenkin hajosivat epätasaisessa maastossa, ja roomalaiset pystyivät iskemään syntyneisiin aukkoihin ja hajottivat makedonialaisten muodostelmat. Lopulta Perseuksen armeija kääntyi sekasortoiseen pakoon roomalaisten takaa-ajamina. Perseus pääsi ratsuväkensä kanssa pakoon Makedonian pääkaupunkiin Pellaan, mutta hänen armeijansa menetti 25 000 miestä kaatuneina ja 6 000–11 000 vankeina. Roomalaisten tappiot olivat vain noin 1 000 miestä.
Gentiuksen kukistuminen
Illyrian kuningas Gentius oli siirtynyt Perseuksen puolelle elokuussa 169 eaa. ja vanginnut roomalaisen lähetystön. Roomalaisten joukkojen komentaja Illyriassa, Appius Claudius oli edellisenä vuonna joutunut väijytetyksi lähellä Uskanaa ja vain noin 3 000 sotilasta 12 000:sta selvisi hengissä. Vuonna 168 eaa. preettori Lucius Anicius Gallus valittiin Rooman Illyrian armeijan komentajaksi. Hän purjehti Adrianmeren yli Apollonian kaupunkiin mukanaan kaksi legioonaa ja 10 800 italialaisten apujoukkojen sotilasta. Perillä hänen armeijaansa liittyi vielä 200 ratsuväki- ja 2 000 jalkaväkimiestä, joten yhteensä hänen armeijassaan oli noin 22 400 miestä jalkaväkeä ja 1 600 ratsuväkeä, mikä oli kaksi kertaa enemmän kuin Gentiuksella. Koottuaan armeijansa Gallus eteni Illyriaan. Liviuksen teksti sotaretkestä ei ole säilynyt, joten siitä tiedetään vähän. Roomalaisten laivasto kaappasi joukon illyrialaislaivoja, jonka jälkeen maavoimat hyökkäsivät Gentiuksen joukkoja vastaan ja löivät ne taistelussa. Sen jälkeen Gallus valloitti useita Illyrian kaupunkeja, ja illyrialaiset perääntyivät pääkaupunkiinsa Skodraan, joka oli hyvin vahvasti linnoitettu. Kun Gallus eteni kaupungin muureille asti, illyrialaiset hyökkäsivät, mutta heidät lyötiin ja he pakenivat pakokauhun vallassa takaisin kaupunkiin. Tästä säikähtäneenä Gentius solmi tilapäisen aselevon roomalaisten kanssa. Hän toivoi, että hänen liittolaistensa armeija saapuisi hetkenä minä hyvänsä vapauttamaan kaupungin saarrosta, mutta näin ei käynyt, joten Gentius antautui lopulta joukkoineen aselevon kolmantena päivänä. Roomalaiset vangit vapautettiin ja illyrialaisten ylimmät johtajat, Gentius mukaan lukien, vietiin vankeuteen Roomaan. Galluksen sotaretki illyrialaisia vastaan oli kestänyt vain 30 päivää. Jotkut kaupungit ja heimot eivät kuitenkaan antautuneet helposti, ja sodankäynti heitä vastaan jatkui vielä samana vuonna.
Sodan loppu
thumb|300px|[[Lucius Aemilius Lepidus Paullus|Lucius Aemilius Lepidus Paulluksen lyöttämä kolikko vuodelta 62/55 eaa. Vasemmalla roomalainen sovun jumalatar Concordia diadeemi päässään. Reunoilla kiertää teksti: PAVLLVS LEPIDVS CONCORDIA. Oikealla Lucius Aemilius Paullus ja kuningas Perseus yhdessä kahden poikansa kanssa. Paullus seisoo oikealla. Alhaalla teksti PAVLLVS ja ylhäällä TER, joka viittaa luultavasti Paulluksen kolmeen voittoon Hispaniassa (190 eaa.), Liguriassa (181 eaa.) ja Pydnassa (168 eaa.). ]]
Makedonia hyväksyi senaatin sanelemat rauhanehdot, joiden mukaan Makedonia jaettiin neljään, Roomasta riippuvaiseen tasavaltaan, joiden pääkaupungeiksi tulivat Amfipolis, Thessalonike, Pella ja Herakleia Lynkestis. Alueet eivät saaneet olla missään tekemisissä keskenään, ja jopa avioliitotkin niiden välillä kiellettiin. Lisäksi kiellettiin laivanrakennus ja kaivostoiminta. Osaa Makedonian entisistä liittolaisista kohdeltiin vieläkin ankarammin. Yksi syytetyistä oli Akhaian liitto, joka oli sodassa osoittanut makedonialaismielisyyttä. Liiton johtajat, joiden joukossa oli myös kreikkalainen historioitsija Polybios, vietiin Roomaan vankeuteen. Senaatti myös antoi Paullukselle tehtäväksi marssia Epeirokseen ja ryöstää sekä tuhota 70 kaupunkia. Tämän seurauksena 150 000 asukasta myytiin orjiksi. Roomalaiset rankaisivat myös Rhodosta, joka oli merkittävä kauppapaikka ja hyötynyt Makedonian taloudellisesta kasvusta, perustamalla Delokseen vapaasataman ja siirtämällä kaiken kaupan pois Rhodokselta. Rooman liittolainen Pergamon oli sodan aikana vitkastellut päätöksissään, joten se joutui rangaistukseksi luovuttamaan maa-alueitaan Roomalle. Roomalaiset osoittivat näin vaativansa täydellistä kuuliaisuutta alamaisiltaan.
Sodasta saadut voitot olivat erittäin suuret, joidenkin lähteiden mukaan jopa 120–300 miljoonaa sestertiusta, joten Rooma pystyi poistamaan puolustusveronsa (tributum) yli sadaksi vuodeksi.
Paulluksen triumfi
Perseus vietiin perheensä ja palvelijoidensa kanssa Roomaan, missä hän joutui esiintymään Paulluksen suuressa voitontriumfissa. Paullus sai voitostaan lisänimen Macedonicus.
Paulluksen triumfi oli aluksi vaakalaudalla, sillä jotkut hänen sotilaistaan valittivat, ettei heitä ollut palkittu riittävästi. Asia vietiin senaatin käsiteltäväksi, ja lopulta Paullukselle päätettiin myöntää triumfi pitkän kädenväännön jälkeen. Triumfi kesti poikkeuksellisesti kolme päivää. Ensimmäisenä päivänä esiteltiin 250 vankkurilastillista patsaita ja taideteoksia, jotka oli ryöstetty Makedoniasta ja Kreikasta. Toisena päivänä näytettiin makedonialaisten sotilaiden aseita, panssareita ja muuta sotakalustoa, jotka oli järjestetty romuröykkiöksi muistuttamaan taistelun jälkeisiä asekasoja. Niiden perässä tuli sodan aikana kaapattuja hopearahoja, jotka olivat 750 laatikossa, joista jokaista kantoi neljä miestä. Viimeisenä päivänä marssi pääkulkue, jossa kuljetettiin 77 astiallista kultarahoja ja Perseuksen kallisarvoisimpia esineitä. Tämän jälkeen tuli Perseus itse lapsineen ja palvelijoineen. Plutarkhoksen mukaan monet roomalaiset liikuttuivat kyyneliin nähdessään kuninkaan ja hänen perheensä kahleissa. Viimeiseksi tuli Paullus itse sotavaunuilla ajaen.
Triumfin jälkeen Perseus vietiin perheineen kotiarestiin italialaiseen Alba Fucensin vuoristokaupunkiin, missä hän eli vielä muutaman vuoden, kunnes kuoli vuonna 166 tai 162 eaa. Kun Paullus kävi Delfoissa tapaamassa kuuluisaa oraakkelia, hän näki tyhjän jalustan, joka oli tarkoitettu kuningas Perseuksen patsaalle. Hän käski pystyttää paikalle omasta voitostaan kertovan muistomerkin, josta osa on säilynyt nykyhetkeen asti. Paullusta esittävä patsas on tosin kadonnut, mutta siihen kuuluneessa pahoin vaurioituneessa reliefissä kuvataan roomalaisten sotilaiden taistelua makedonialaisia vastaan. Reliefi on nykyään Delfoin arkeologisessa museossa.
Vaikka Makedonia oli nyt roomalaisten hallussa, vihollisuudet eivät loppuneet. Vuonna 150 eaa. alkoi neljäs makedonialaissota, kun muuan Andriskos yritti perustaa Makedonian kuningaskunnan uudelleen. Hän nousi kuninkaaksi nimellä Filippos VI ja väitti olevansa Perseuksen poika. Mutta makedonialaiset hävisivät roomalaisille jälleen kerran, minkä jälkeen tasavallat lopetettiin ja Makedoniasta tuli Rooman laajenevan valtakunnan ensimmäinen provinssi.
Antiikin lähteet
Antiikin ajan historioitsijoista muun muassa Livius kertoo sodasta yksityiskohtaisesti kirjoissaan 42–44. Liviuksen lähteenä toimi Polybioksen kuvaukset. Myös Dio Cassius ja Appianos kertovat sodan tapahtumista.
Jordan Schroeder
Jordan John Schroeder (s. 29. syyskuuta 1990 Lakeville, Minnesota, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka pelaa KHL-seura Jokereissa. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta Schroeder osaa pelata myös laidassa. Hän on pelannut urallaan myös NHL:ssä yhteensä 165 runkosarjaottelua tehopistein 18+24=42 ja viisi playoff-ottelua tehden yhden maalin. Vancouver Canucks varasi Schroederin ensimmäisellä kierroksella 22. pelaajana kesällä 2009. Hän laukoo oikealta.
Juniori- ja yliopistovuodet
Vancouver Canucks varasi Schroederin ensimmäisellä kierroksella 22. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2009. Sophomore -vuotenaan 2009–2010 hän nousi Minnesotan yliopistojoukkueen varakapteeniksi. Schroeder oli tehoilla 9+19=28 joukkueen paras syöttäjä ja hän jakoi sisäisen pistepörssin voiton Tony Lucian kanssa. Schroeder valittiin kauden päätteeksi WCHA:n akateemiseen tähdistökentälliseen.
NHL-tulokassopimus Vancouver Canucksiin
Maaliskuussa 2010 Schroeder teki kolmivuotisen tulokassopimuksen Vancouver Canucksin kanssa. Hän siirtyi loppukevääksi AHL-joukkue Manitoba Moosen vahvuuteen, jossa Schroeder pelasi 11 runkosarjaottelua tehopistein 4+5=9 ja kuusi playoff-ottelua tehopistein 3+3=6. AHL-debyytissään, 21. maaliskuuta 2010 Grand Rapids Griffinsia vastaan hän teki heti kaksi maalia, joista ensimmäinen jäi Moosen 4–0-voittoon päättyneen ottelun voittomaaliksi. Schroeder teki ammattilaisuransa ensimmäisen kypärätempun neljännesvälierien kolmannessa ottelussa 19. huhtikuuta 2010 Hamilton Bulldogsiam vastaan. Hänen kaksi ensimmäistä osumaansa syntyi ylivoimalla. Schneider teki ottelussa kauden kaikki kolme playoff-maaliaan ja hän oli Moosen pudotuspelien paras maalintekijä Guillaume Desbiensin ja Peter Ölveckýn kanssa. Kauden 2010–2011 Schroeder pelasi kokonaan Moosessa, jossa hänen varsinainen AHL:n tulokaskautensa toi 61 runkosarjaottelussa tehot 10+18=28 ja 14 playoff-ottelussa tehot 1+5=6. Schroeder oli vuoden 2011 vaihteessa 16 ottelua sivussa nilkkavamman vuoksi.
Heinäkuussa 2013 Schroeder teki Vancouver Canucksin kanssa vuoden mittaisen, yksisuuntaisen ja 600 dollarin arvoisen jatkosopimuksen. Hän kuntoutti itseään kesän ajan olkapäävammasta. Schroeder loukkasi nilkkansa heti ensimmäisessä harjoitusottelussaan syyskuussa blokattuaan Edmonton Oilersin pelaajan laukauksen. Hän palasi kaukaloihin lokakuun puolessa välissä, mutta vain kolmen NHL-ottelun jälkeen Schroeder loukkasi nilkkansa uudelleen maalinedustatilanteessa ottelussa Pittsburgh Penguinsia vastaan. Hänen vammansa vaati leikkaushoitoa ja Schroeder palasi kaukaloihin yli kolmen kuukauden jälkeen tammikuussa 2014, jolloin hänet lähetettiin kuntoutumaan AHL-joukkue Utica Cometsin vahvuuteen. Viisi päivää myöhemmin Schroeder nostettiin Canucksin NHL-vahvuuteen. Hän pelasi kauden aikana NHL:ssä lopulta 25 runkosarjaottelua tehopistein 3+3=6. AHL:ssä Schroeder pelasi kaksi ottelua.
Minnesota Wild 2014–2017
Schroeder teki heinäkuussa 2014 vapaana agenttina kaksivuotisen ja kaksisuuntaisen sopimuksen Minnesota Wildin kanssa. Syksyn harjoitusleirin päätteeksi seura lähetti hänet siirtolistan kautta AHL-joukkue Iowa Wildiin. Schroeder kutsuttiin ensimmäisen kerran Minnesotan NHL-vahvuuteen marraskuussa, mutta vain yhden siellä pelatun ottelun jälkeen hänet lähetettiin takaisin farmiin. Schroeder kutsuttiin seuraavan kerran NHL:ään tammikuussa 2015 ja pääosa hänen loppukaudesta 2014–2015 eteni Minnesotan vahvuudessa. Hän pelasi NHL:ssä kauden aikana kaikkiaan 25 runkosarja- ja kolme playoff-ottelua.
Myös syksyn 2015 harjoitusleirin päätteeksi Minnesota Wild lähetetti Schroederin siirtolistan kautta farmiin. Hän siirtyi alkukauden paljon NHL:n ja AHL:n välillä, kunnes Wild asettu Schroederin uudelleen siirtolistalle marraskuussa. Koska mikään toinen NHL-seura ei napannut häntä vuorokauden kuluessa, Schroeder lähetettiin farmiin. Hänet nostettiin NHL:ään seuraavan kerran tammikuussa 2016, mutta myös Schroederin loppukausi 2015–2016 eteni siirtyen NHL:n ja AHL:n välillä. Hän pelasi NHL:ssä kauden aikana 26 runkosarja- ja kaksi playoff-ottelua. AHL:ssä Schroeder pelasi 40 runkosarjaottelua tehopistein 14+20=34, joilla hän oli Iowa Wildin kolmanneksi paras maalintekijä ja neljänneksi paras pistemies. Heinäkuussa Schroeder teki Minnesotan kanssa vuoden mittaisen, kaksisuuntaisen ja 650 000 dollarin arvoisen jatkosopimuksen. Hänet lähetettiin jälleen harjoitusleirin päätteeksi siirtolistan kautta farmiin. Schroeder valittiin 30. lokakuuta AHL:n viikon pelaajaksi. Hänet kutsuttiin ensimmäisen kerran Wildin NHL-vahvuuteen marraskuussa. Schroeder pelasi NHL:ssä yli puolet kaudesta 2016–2017 tehden liigan yhden kauden piste-ennätyksensä tehtyään 37 runkosarjaottelussa tehot 6+7=13.
Columbus Blue Jackets ja Chicago Blackhawks 2017–2019
Kesäkuussa 2017 Minnesota Wild kauppasi Schroederin pelaajaoikeudet Columbus Blue Jacketsiin vaihdossa hyökkääjä Dante Salituroon. Neljä päivää myöhemmin Blue Jackets teki hänen kanssaan kaksivuotisen sopimuksen, josta ensimmäinen sopimuskausi on kaksisuuntainen ja toinen sopimuskausi yksisuuntainen. Kesken harjoitusleirin lokakuussa Schroeder joutui sivuun ylävartalovamman vuoksi. Kuntouduttuaan 11 päivää myöhemmin Blue Jackets asetti hänet siirtolistalle. Koska mikään toinen NHL-seura ei napannut Schroederin vuorokauden kuluessa, hänet lähetettiin farmijoukkue Cleveland Monstersiin. Schroeder pelasi NHL:ssä kauden 2017–2018 aikana 21 runkosarjaottelua tehopistein 1+1=2. Blue Jackets asetti hänet siirtolistalle ja lähetti farmiin myös tammikuussa 2018. AHL:ssä Schroeder pelasi 48 runkosarjaottelua tehopistein 14+22=36, joilla hän oli Monstersin toiseksi paras maalintekijä ja kolmanneksi paras pistemies.
Blue Jackets kauppasi Schroederin kesäkuussa 2018 Chicago Blackhawksiin vaihdossa maalivahti Jean-François Bérubéen. Syyskuussa Blackhawks asetti hänet siirtolistalle, jonka kautta seura lähetti Schroederin farmijoukkue Rockford IceHogsiin, jossa hän pelasi koko kauden 2018–2019. Schroeder nousi joukkueen varakapteeniksi ja oli IceHogsin paras pistemies, maalintekijä ja syöttäjä tehoilla 19+26=45.
Siirtyminen KHL:ään
Kaudeksi 2019–2020 Schroeder siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella KHL-seura Torpedo Nižni Novgorodiin. Hän voitti joukkueen sisäisen pistepörssin tehoilla 19+22=41. Kaudeksi 2020–2021 Schroeder siirtyi jatkamaan KHL-uraansa kaksivuotisella sopimuksella Jokereihin. Hän oli tehoilla 18+17=35 joukkueen paras maalintekijä Nicklas Jensenin kanssa ja toiseksi paras pistemies Brian O’Neillin jälkeen.
Maajoukkueura
Schroeder edusti Yhdysvaltoja MM-kilpailuissa vuonna 2016. Hän pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2008, 2009 ja 2010, joista viimeisimmässä turnauksessa Schroeder toimi Yhdysvaltain varakapteenina ja voitti maailmanmestaruuden. Vuoden 2008 turnauksessa hän jakoi seitsemällä syöttöpisteellään koko syöttöpörssin voiton Slovakian Marek Slovákin kanssa. Vuoden 2009 turnauksessa Schroeder oli Yhdysvaltain paras pistemies ja syöttäjä tehoilla 4+7=11. Hänet valittiin Tšekkiä vastaan pelatun alkulohkon ottelun päätteeksi joukkueensa ottelun parhaaksi pelaajaksi. Schroeder teki kolmessa pelaamassaan turnauksessa yhteensä 19 ottelussa tehot 7+20=27, joilla hänestä tuli Yhdysvaltain alle 20-vuotiaiden MM-joukkueen kaikkien aikojen paras pistemies ja syöttäjä. Ennätys oli aiemmin Jeremy Roenickin hallussa (14 ottelussa tehot 13+12=25 vuosina 1988 ja 1989). Schroederin piste- ja syöttöennätystä sivusi myöhemmin Trevor Zegras vuoden 2021 turnauksessa. Zegras oli pelannut häntä yhden turnauksen ja seitsemän ottelua vähemmän. Schroeder rikkoi myös Doug Weightin nimissä olleen syöttöennätyksen (14 syöttöpistettä) jo vuoden 2009 turnauksessa.
Schroeder pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2007 ja 2008, joista ensimmäinen turnaus päättyi hopeaan ja jälkimmäinen pronssiin. Vuoden 2007 turnauksessa hän jakoi seitsemällä syöttöpisteellään Yhdysvaltain sisäisen syöttöpörssin voiton James van Riemsdykin ja Colin Wilsonin kanssa. Vuoden 2008 turnauksessa Schroeder jakoi joukkueen sisäisen tehotilaston voiton Robbie Czarnikin, Kyle Palmierin ja Ryan Grimshaw'n kanssa lukemalla +7.
Pelityyli
Jokereiden GM Jari Kurrin mukaan Schroederilta löytyy ratkaisukykyä, taitoa ja nopeutta, minkä lisäksi hän on erinomainen pelaaja ylivoimalla.
Schroeder on maininnut suosikkipelaajakseen Marc Savardin.
Muuta
Schroederin pikkuveli Zach pelasi jääkiekkoa hyökkääjänä Rensselaer Polytechnic Instituten yliopistojoukkueessa ja myös heidän pikkusiskonsa Elly on pelannut jääkiekkoa.
Heksadesimaalijärjestelmä
Heksadesimaalijärjestelmä on kantalukujärjestelmä, jonka kantaluku on 16. Heksadesimaalijärjestelmä käyttää tavallisten numeroiden 0–9 lisäksi kirjainmerkkejä A–F merkitsemään lukuja 1010–1510. (Lukujen alaindeksissä oleva luku ilmoittaa lukujärjestelmän kantaluvun.)
Hexadecimal-sanan otti ensimmäisenä käyttöön IBM, joka halusi korvata aiemman sexidecimal-sanan.
Heksadesimaalisesta desimaaliseksi
Laskenta tapahtuu samalla tavoin kuin muissa kantalukujärjestelmissä. Muunnos heksadesimaalijärjestelmästä kymmenkantaiseen tapahtuu kertomalla luvun paikkaa vastaava numero vastaavalla 16:n potenssilla, niin että oikeanpuoleisimman paikka on nolla. Esimerkiksi luku ”FE16” on desimaalisena Pidempi luku ”ABCD16” on desimaalisena
Binääri- ja heksadesimaalijärjestelmän välillä
Jokainen neljän binäärinumeron (bitin) ryhmä vastaa yhtä heksadesimaalinumeroa. Muuntamisessa voidaan käyttää yllä oikealla olevaa taulukkoa. On huomattava, että bittien ryhmittely tehdään lopusta alkaen. Esimerkiksi ja toisin päin
Samankaltaista muunnosmenetelmää voi soveltaa muihinkin lukujärjestelmiin, joissa toisen kantaluku on toisen kantaluvun kerrannainen.
Tietotekniikassa
Heksadesimaalijärjestelmää käytetään yleisesti tietotekniikassa, koska yksi 16-kantaisen järjestelmän merkki vastaa suoraan puolitavua eli binäärijärjestelmän neljää peräkkäistä bittiä. Näin esimerkiksi 8-bittisen tavun arvo voidaan ilmaista kahden merkin pituisella heksadesimaaliluvulla.
Ohjelmoinnissa heksadesimaaliluvut erotetaan desimaaliluvuista muun muassa seuraavin tavoin:
Väriarvot HTML:ssä ja CSS:ssä
Heksadesimaalijärjestelmää käytetään mm. HTML- ja CSS-kielissä väriarvojen merkitsemiseen siten, että kuusinumeroisesta heksadesimaaliluvusta kaksi ensimmäistä numeroa ilmoittavat punaisen (R) määrän, kaksi seuraavaa vihreän (G) määrän ja kaksi viimeista sinisen (B) määrän. Tässä tapauksessa luku erotetaan yleensä laittamalla risuaitamerkki (#) luvun eteen. Esimerkkejä:
Vaihtoehdot heksadesimaalijärjestelmälle
Toinen ohjelmointiin sopiva kantalukujärjestelmä, jonka kantaluku on kahden potenssi, on oktaalijärjestelmä eli kahdeksanjärjestelmä.
GIP
thumb|Malli GIP:n rakenteesta GIP on hormoni. GIP:iä erittyy ohutsuolesta. GIP estää suolahapon ja pepsiinin eritystä ja lisää insuliinintuotantoa.
Pille järv
Pille järv on Virossa Võrumaalla Võrun kunnan Pillen kylässä sijaitseva järvi, joka kuuluu niin kutsuttuun Tsolgon järviketjuun.
Maantietoa
Järvi on 450 metriä pitkä, 225 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 7,4 hehtaaria. Se sijaitsee Laugan ja Pillen kylien välissä ja on yksi Tsolgon järviketjun seitsemästä merkittävästä järvestä. Yksi järviketsun järvistä on Karsna järv, joka sijaitsee Pille järvestä 60 metriä länteen päin. Järviä yhdistää ojan lisäksi Saarõperä mets, joka ympäröi Pille järveä mäntymetsänä kaikkialla muualla kuin järven itäpuolella. Siellä sijaitsee Pillen kylän ranta-asutus. Järven rantaviiva on 1,1 kilometriä pitkä. Järvi on luodattu ja sen syvyys on 9,7 metriä ja keskisyvyys on 3,6 metriä. Järvi on saareton. Järven koillispuolelta sen ohittaa Paidran ja Vana-Koiolan kylien välinen tie sekä itä-länsi-suuntainen tie, jotka risteävät Pillen kylässä järven kaakkoispuolella.
Luontoarvoja ja luokittelu
Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) luokituksen (VRD 4) mukaan veden kovuuden osalta pehmeävetinen järvi, jonka vedenväri on tumma. Järvi luokitellaan limnologisesti samanaikaisesti sekä pehmeävetiseksi että miksotrofiseksi järveksi (, PM). Silloin veden kalkkipitoisuus on pieni, mutta samalla sen ravinnepitoisuudet ja humuspitoisuudet ovat korkeat.
Järven mäntymetsäiset ja asutuksen reunustamat rannat ovat matalat. Rantavedessä järven pohja on kova, mutta lännessä ja pohjoisessa rannat ovat hieman soistuneet. Rannassa pohja on hiekkaa, jonka päälle on laskeutunut kerros mutaa. Keskellä järveä on mutapohja. Järven läpivirtaus on vähäistä. Vedenväri on ruskeankeltaisesta vihertävänkeltaiseen. Veden näkösyvyys on 0,5–0,7 metriä. Järven vesipatsas on kesäisin ja talvisin lämpötilakerrostunutta. Sen vesikasvillisuus tutkittiin vuosina 1961–1962 ja silloin järvestä löydettiin 12 kasvilajia. Yksi laji on Virossa harvinainen haarapalpakko. Karsna järven yhdysojan takia on molemmissa järvissä lajirikas kalakanta. Talvien happikato tuhoaa kalakannan talvisin, mutta yhdysojan kautta tulee keväisin täydennystä. Järvessä elää ainakin särki, kiiski, ahven, hauki, ruutana ja mutakala.
Vesistösuhteita
Pille järv kuuluu Võhandu jõen valuma-alueeseen, jossa sen lasku-uoma Vana-Koiola oja on Kariojan sivuhaara. Pille järv ja Karsna järv ovat ojan kautta yhteydessä toisiinsa ja niiden vedenpinta on samalla korkeudella. Karsna järvestä kaivettu oja johtaa länteen, jossa se päättyy metsään. Se voidaan kuitenkin lukea kuuluvaksi Vana-Koiola ojan valuma-alueeseen. Vesireitti jatkuu sitten Kariojaan, joka yhtyy alempana Võhanduun. Võhandu jõgi laskee Kuumajärveen, joka on Peipsijärven keskiosan nimi. Peipsijärven alue muodostaa Narvanjoen vesistöalueen keskiosan. Peipsijärven pohjoispäästä alkava laskujoki Narvanjoki jatkaa vesireittiä pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Suomenlahteen.
Gustaf Renvall
Gustaf (Kustaa) Renvall (23. syyskuuta 1781 Halikko – 22. tammikuuta 1841 Ulvila) oli suomalainen pappi, kielentutkija ja yksi suomen kirja- ja yleiskielen merkittävistä kehittäjistä. Osin hänen vaikutuksestaan suomen kirjakieltä alettiin 1800-luvun alkupuolella kehittää pääasiassa länsimurteiden pohjalta.
Renvallin vanhemmat olivat Halikon Kaninkolan Ala-Knaapin rusthollari Simon Simonsson ja Kirstin Henriksdotter. Renvall kirjoitti ylioppilaaksi Turussa vuonna 1801. Papiksi hänet vihittiin 1806 ja filosofian maisterin oppiarvon hän sai 1811. Hänen opinnäytetyönsä Dissertationis, de orthoëpia et orthographia linguae Fennicae (1810) vakiinnutti suomen kielen oikeinkirjoitusta.
Renvall aloitti Turun yliopistossa suomen kielen dosenttina 1811 ja hänestä tuli kasvatus- ja opetusopin apulainen sekä kasvatusopillisen seminaarin lehtori vuonna 1813. Vuonna 1819 Renvallista tuli Uskelan ja 1829 Ulvilan kirkkoherra. Hän sai rovastin arvon 1820 sekä professorin arvonimen 1827 ja lääninrovastiksi hänet nimitettiin 1830. Kirja- ja yleiskielen kehittäjänä Renvall oli länsimurteiden puolustaja. Vuonna 1840 ruotsiksi julkaisemassaan suomen kieliopissa Finsk språklära hän puolusti länsimurteita niin tuloksellisesti, että suomen kirjakieli paljolti hänen ansiostaan jäi pääasiallisesti läntisten murteiden pohjalle.
Renvallin puoliso vuodesta 1817 oli Charlotta Revall (k. 1873), kirjastonhoitaja ja matrikkeleiden laatija Robert Alfred Renvall oli heidän poikansa.
Leppikääpä
Leppikäävän yksivuotinen ja sitkeä itiöemä on resupinaattisesti kasvava. Yksittäiset täplämäisen pienet itiöemät voivat sulautua yhteen isommaksi kasvualaksi. Reunuksen leveys vaihtelee ja välillä se häviää kokonaan pillien alle. Pillipinta on tuoreena mehevä ja väriltään valkoinen. Kuiva leppikääpä kutistuu voimakkaasti ja muuttuu likaisen rusehtavaksi tai vanhan paperin väriseksi. Kulmikkaita pillejä on 3-6 millimetrillä ja vanhat pillit repeytyvät isommiksi, joskus sokkeloisiksi. Pohjamalto on kermanvalkea, usein muu maltokerros puuttuu ja käävän kokonaispaksuus on alle 1 mm. Muihin sitkokääpiin verrattuna leppikääpä on hauraampi.
Live +4
Live +4 on KISS -yhtyeen entisen kitaristi Ace Frehleyn yhtye Frehley's Cometin vuonna 1989 julkaistu livealbumi, joka myös julkaistiin VHS-kasetille. Julkaisu on nauhoitettu vuonna 1988 yhtyeen Second Sighting-albumin kiertueella. Tämä levy jäi yhtyeen viimeiseksi julkaisuksi. Konsertti julkaistiin vuonna 2002 DVD:lle. Shock Me-kappaleen aikana Frehleyn kitaran hihna irtoaa, ja kiertueroudari juoksee kiinnittämään sitä. Frehley yrittää jatkaa kappaletta loppuun, mutta alkaa nauraa asialle itsekin.
Kielin matruusikapina
thumb|Kapinan muistomerkki [[Kielissä.]] Kielin matruusikapina oli Saksan avomerilaivastossa 3. marraskuuta 1918 alkanut matruusien kapina, joka johti Saksan vuoden 1918 vallankumoukseen ja sitä kautta maan tasavallaksi julistamiseen.
Imo (osavaltio)
thumb Imo on yksi Nigerian 36 osavaltiosta. Se sijaitsee maan kaakkoisosassa. Sen pinta-ala on 5 530 neliökilometriä. Vuonna 2006 Imossa oli 3 935 000 asukasta. Suuri osa väestöstä kuuluu igboihin.
Kielin matruusikapina
Kapinan tausta
thumb|Protesti [[Wilhelmshavenissa 1917.]] Skagerrakin taistelun jälkeen Saksan keisarikunnan laivaston lippulaivat oli määrätty passiiviseen palvelukseen satamissa. Useat upseerit ja miehistön jäsenet olivat vapaaehtoisesti siirtyneet palvelemaan sukellusveneille ja kevyemmille aluksille, sillä niillä oli vielä käyttöä sodassa. Taistelulaivojen vaatimien jäljelle jääneiden miehistön jäsenten moraali ja kuri laski väistämättömästi. 2. elokuuta 1917 noin 350 taistelulaiva Prinzregent Luitpoldin mieshistön jäsentä esitti protestin Wilhelmshavenissa. Kaksi protestin johtajaa teloitettiin ja muut vangittiin. Seuraavina kuukausina useat taistelulaivojen miehistöt perustivat salaisia neuvostoja.
Imo (osavaltio)
Imon pääkaupunki on Owerri, jossa asuu 416 024 asukasta.
Kielin matruusikapina
Kapinan tausta
Keisarillisen laivaston komento amiraali Franz von Hipperin komennossa alkoi, ilman lupaa, suunnitella laivaston lähettämistä viimeiseen taisteluun Englannin kanaalissa. Laivastokäsky 24. lokakuuta 1918 ja sitä varten tehdyt valmistelut saivat sotaan väsyneet ja huonosta moraalista kärsivät matruusit kapinoimaan. Kapinoivilla matruuseilla ei ollut aikomusta tulla turhaan uhratuiksi sodan viime hetkillä. He myös uskoivat uuden rauhaa etsivän demokraattisen hallituksen uskottavuuden romahtavan, mikäli laivasto suorittaisi hyökkäyksen.
Wilhelmshavenin tapahtumat
Saksan avomerilaivasto oli ankkuroitunut Wilhelmshaveniin odottamaan suunniteltua taistelua. Lokakuun 29. ja 30. välisenä yönä joitakin matruuseja kieltäytyi noudattamasta käskyjä. Kolmannen laivueen kolmen laivan miehistöt kieltäytyivät nostamasta ankkuria, kun taas osa ensimmäisen laivueen taistelulaivojen SMS Thüringenin ja SMS Helgolandin miehistöistä sitoutui suoranaiseen kapinaan ja sabotaasiin laivoilla. Seuraavana päivänä joitain torpedoveneitä suuntasi tykkinsä näitä laivoja kohti ja sai kapinoijat antautumaan ilman vastarintaa.
Tämän seurauksena laivaston komennon oli kuitenkin luovuttava hyökkäyssuunnitelmistaan, sillä laivojen miehistöjen lojaaliuteen ei voitu enää luottaa. Kolmas laivue määrättiin palaamaan Kieliin.
Kapina
Laivueen komentaja vara-amiraali suoritti taistelulaivoilla manuuverin Heligoland Bightissa. Kun se ”toimi täydellisesti”, hän uskoi jälleen omaavansa miehistön kunnioituksen. Kielin kanavassa hän määräsi 47 SMS Markgrafin miehistön jäsentä vangittavaksi ja vietäväksi Arrestanstaltin vankilaan ja Fort Herwarthiin. Satamassa matruusit ja lämmittäjät pyrkimät estämään aluksia lähtemästä satamasta, tarkoituksenaan vapauttaa vangitut toverinsa. Noin 250 miehistön jäsentä tapasi 1. marraskuuta Kielin liiton talolla. Miehistön upseereille lähettämiä valtuuskuntia ei kuitenkaan kuunneltu. Tämän seurauksena matruusit lähestyivät sekä Itsenäistä sosiaalidemokraattista puoluetta, että Sosiaalidemokraattista puoluetta. Tämän seurauksena poliisi sulki kokouksiin käytetyn talon, johtaen vielä suurempaan ulkoilmakokoontumiseen 2. marraskuuta.
Matruusi Karl Arteltin ja satamatyöntekijä Lothar Poppin johtamina matruusit järjestivät vielä suuremman kokouksen 3. marraskuuta. Tähän kokoukseen osallistui iltapäivällä useita tuhansia ihmisiä, myös työväestön edustajia. Tunnuslauseella "Frieden und Brot" (rauhaa ja leipää) osoitettiin, että matruusit ja työntekijät eivät vaatineet pelkästään vangittujen vapauttamista, vaan myös sodan lopettamista ja ruuan jakelun parantamista. Lopulta mellakoijat tukivat Karl Arteltin vaatimuksia vangittujen vapauttamiseksi ja siirtyivät vankilan suuntaan. Aliluutnantti Steinhäuser oli saanut käskyn pysäyttää mellakoitsijat ja määrännyt ampumaan varoituslaukauksia kohti mellakoitsijoita. Tämän seurauksena 7 kuoli ja 29 haavoittui vakavasti, myös osa mielenosoittajista avasi tulen. Steinhäuser haavoittui vakavasti kiväärinlaukauksista, mutta ei kuollut. Tapahtuman jälkeen mielenosoittajat hajaantuivat ja Steinhäuserin partio vetäytyi.
Joukon hajaantumisen jälkeen mielenosoitus muuttui yleiseksi kapinaksi. Aamulla 4. marraskuuta kapinoitsijoiden joukot liikkuivat kaupungin läpi. Matruusit Kielin pohjoisosan suurilla kasarmeilla kieltäytyivät kuuntelemasta upseereita. Karl Artelt järjesti ensimmäisen sotilaiden neuvoston, jonka jälkeen niitä järjestettiin useita. Laivastotukikohdan johtajan Wilhelm Souchonin suostui neuvottelemaan, minkä jälkeen vangitut matruusit vapautettiin.
Kapinoitsijat ottivat julkisia ja sotilasrakennuksia haltuunsa, kun taas useita sotilasjoukkoja, vastoin Souchonin lupausta, lähestyi kumotakseen kapinan. Kapinoitsijat pysäyttivät sotilasjoukot, jotka joko perääntyivät, tai liittyivät osaksi kapinaa. Lokakuun neljännen iltaan mennessä kaupunki oli arviolta 40 000 kapinoitsijan hallussa. Samana iltana matruusien ja työväen edustajat perustivat sekä sotilaiden-, että työväen neuvostot. Sotilaiden neuvosto julkaisi neljätoista kohtaisen päätöslauselman (Die 14 Kieler Punkte).
Päätöslauselman vaatimukset: Nämä vaatimukset olivat sotilaiden neuvoston käskyt ja koskivat jokaista kapinaan osallistunutta sotilashenkilöä.
Samana iltana SPD:n deputantti Gustav Noske saapui Kieliin ja sai innokkaan vastaanoton, vaikka hän oli saanut käskyn uudelta hallitukselta tuoda kapina hallintaan. Hän valitutti itsensä sotilaiden neuvoston puheenjohtajaksi. Joitain päiviä myöhemmin hän otti haltuunsa kuvernöörin postitoimiston, kun taas Lothar Popp nousi sotilaiden neuvoston puheenjohtajaksi. Seuraavina viikkoina Nosken onnistui vähentää Kielissä olevien neuvostojen valtaa, mutta hän ei kyennyt estämään kapinan leviämistä vallankumoukseksi ympäri Saksaa, sillä tapahtumat olivat saaneet jo suuremman mittakaavan, kun työläiset liittyivät siihen eri kaupungeissa.
Kajakki
250px|thumb|Kahden melojan kajakki suojaisille vesille. Kajakki on melontaan käytettävä pitkä (450–580 cm), kapea (50–60 cm) ja matala vesikulkuneuvo, jota liikutetaan melomalla kaksilapaisella melalla. Umpikantinen rakenne ja istuma-asento erottavat kajakin avokanootista. Melojan istuimen kohdalla on istuinaukko, joka yleensä suljetaan vesitiiviillä aukkopeitteellä, kun meloja on istunut kajakkiin, jotta kannelle roiskuva vesi ei pääse kajakin sisään. Toisin kuin soutuveneessä, kajakissa meloja istuu kasvot menosuuntaan päin. Kahden melojan kajakkia kutsutaan kaksikoksi. thumb|210px|left|Hylkeenpyytäjän eskimokajakki (2006) 250px|thumb|Merimeloja kajakissaan. Melojan varustukseen kuuluu muun muassa melontaliivi, aukkopeite ja pitemmällä retkellä myös varamela (takakannella)
thumb|250px|Sileän veden kilpakajakki on kapea, nopea ja kiikkerä. Melatuentojen ja tasapainon hallitseminen on välttämätöntä. Tavallinen retkimeloja kaatuu tällaisella kajakilla helposti. Alkujaan kajakkeja käyttivät eskimot, jotka valmistivat kajakkinsa pingottamalla hylkeennahkaa puukehikon päälle. Esimerkiksi Grönlannissa kajakit valmistetaan melojan mittojen mukaan - 3 x pituus, leveys lantion leveys + kämmenen leveys + 2 cm kummallekin puolelle. Näin pituus on saatu hallittavaksi kantavuudesta tinkimättä.
Mallit ja materiaalit
Nykyaikana kajakkimelonnasta on tullut suosittu liikunta- ja urheilumuoto. Kajakkeja valmistetaan erilaisia eri tarkoituksiin useista eri materiaaleista.
Tärkeimmät kajakkityypit ovat: thumb|left|210px|Kajakkitemppuilua koskiessa. Koskessa olevaa melojaa varmistaa yksi tai useampi turvameloja. Tärkeimmät kajakkien valmistusmateriaalit ovat polyeteeni, lasikuitu, diolen, kevlar ja hiilikuitu. Polyeteeni eli muovi on edullista ja kestää hyvin kolhuja. Muovikajakit ovat kuitenkin raskaita, eikä niiden pinta ole yhtä ”liukas” eli nopea kuin kuituisten kajakkien pinta. Muovi myös pehmenee korkeassa lämpötilassa, ja koko kajakki voi helteellä vääntyä kieroksi, jos sen esimerkiksi kiinnittää auton kattotelineelle liian tiukasti.
Lasikuitu ja Diolen ovat keveitä, jäykkiä ja ”liukkaita” materiaaleja. Lasikuidun ongelmana on sen heikko iskunkesto. Pinta naarmuuntuu helposti, ja kolhut kiviin voivat etenkin koskissa johtaa kajakin hajoamiseen. Diolen on kestävämpää, mutta lasikuitua kalliimpaa.
Kajakkeja valmistetaan myös puusta. Nykyaikaiset puukajakit valmistetaan liimaamalla rimoista runko ja päällystämällä se lasikuitukankaalla, joka laminodaan epoksihartsilla.
Meri- ja kuntokajakkeja ohjataan tavallisesti nostoevällä tai peräsimellä. Näille pitemmille kajakeille on tyypillistä suuntavakavuus, suoraan kulkeminen. Koskikajakkien ominaisuus on oiva kääntyvyys ja niitä ohjataan pelkästään melalla ja melojan painon siirroilla.
250px|thumb|SOT-kajakki, lisävarusteena keulapeite.
Varusteet
Mela on varusteista tärkein. Kajakkimela on kaksilapainen ja pituudeltaan runsaat kaksi metriä. Perinteisesti melan varsi ja lavat on tehty puusta, ja puumeloja käytetään edelleen. Perusmelan lavat tehdään polyeteenistä ja varsi alumiinista, jolloin mela on kestävä, mutta raskaahko etenkin pitkille melontaretkille. Lasikuituinen varsi keventää painoa merkittävästi, mutta kaikkein keveimmät melat tehdään nykyään hiilikuidusta. Melan pituus ja lavan koko vaikuttavat paljon siihen, miten melotaan ja näitä ominaisuuksia säätämällä voidaan myös muuttaa melontaa ja vähentää rasitusta nivelille. Myös lapakulmalla eli lapojen välisen kulman säätämisellä vaikutetaan paljon melontaan.
Melontaliivi on erityisesti melontakäyttöön suunniteltu kelluntaliivi. Se ei ulotu vyötärölle asti, jotta ylävartaloa pystyy meloessa kiertämään vapaasti. Tällaisen liivin käyttäjän on pysyttävä veteen jouduttuaan tajuissaan, sillä liivi ei käännä uimarin kasvoja pinnalle automaattisesti. Jotkut melojat käyttävät ilmalla täyttyviä ”paukkuliivejä” eli 150N-liivejä. Aukkopeite sulkee kajakin istuinaukon, kun meloja istuu kajakissa, jotta kajakkiin ei pääse sisään vettä. Aukkopeitteen yläreuna on melojan vyötäröllä ja helma istuinaukon reunan ympärillä. Aukkopeitteen kahva jätetään aina näkyville, kun aukkopeite on kiinnitettynä.
Sokkopeitettä käytetään kajakin istuinaukon sulkemiseen silloin kun kajakki ei ole käytössä. Esimerkiksi automatkoilla tai sadesäällä on mukava pitää ohjaamo eli istuinaukko kuivana.
Puolipeite sulkee istuinaukon vain osittain. Sitä käytetään hyvissä sääoloissa, jolloin aallot eivät todennäköisesti roiski vettä kajakin sisään.