cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dimetyylieetteri
DME:tä voidaan valmistaa muun muassa metaanista tai kivihiilestä Fischer-Tropsch -menetelmällä. Sitä käytetään ponneaineena aerosolipakkauksissa. Sen korkea setaaniluku mahdollistaa käytön dieselpolttoaineena, miksi siitä toivotaankin dieselöljyn puhtaasti palavaa korvaajaa. Nesteytetyn DME:n energiatiheys on noin puolet dieselöljyn vastaavasta. Koska DME on synteettinen polttoaine, sen valmistaminen huonontaa energiatasetta joten sen energiatehokkuus on dieselöljyä huonompi. Toisaalta raakaöljyvarojen niukentuessa ja öljyn hinnan noustessa myös biomassasta valmistettu dimetyylieetteri muuttuu kilpailukykyiseksi. Dimetyylieetteriä onkin kaavailtu metanolitaloudessa käytettäväksi polttoaineeksi.
Kanako Itō
Kanako Itō (s. 20. heinäkuuta 1983 Tokio) on japanilainen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue
Itō debytoi Japanin maajoukkueessa elokuussa 2001. Hän on pelannut 13 maaottelua ja tehnyt niissä kolme maalia.
Inkluusio (kasvatustiede)
Inkluusio tarkoittaa Suomen vanhempainliiton koulukielen sanaston 2012 mukaan jokaisen oppilaan oikeutta päästä opetuksen piiriin tavallisissa koululuokissa. Jokaisella lapsella tulee olla mahdollisuus käydä omaa lähikouluaan riippumatta siitä, onko hänellä oppimisvaikeuksia tai jokin vamma tai sairaus. Lähikoulu toimii siten koko ikäluokan kouluna. Oppilaita ei luokitella ominaisuuksien tai taipumusten mukaan, vaan heitä kohdellaan tasaveroisesti. Lähikoululle tulee tällöin taata resurssit vastata kaikkien oppilaiden tarpeisiin.
Inkluusion käsite yhdistettiin koulutukseen ensimmäisen kerran Unescon Salamancan julistuksessa vuonna 1994. Julistuksessa linjattiin erityisopetuksen inklusiivisista toimintatavoista, käytänteistä ja periaatteista ja samalla korvattiin kritiikkiä saanut integraation käsite. Inkluusion määrittelyssä lähdettiin siitä, että kaikki oppilaat kuuluvat samaan oppimisympäristöön, heillä on oikeus osallistua yhteiseen opetukseen yhteisessä luokassa ja saada tarvitsemansa tukitoimet. Koulun henkilöstön tulisi yhdessä muiden kasvatustyöhön osallistuvien kanssa kohdata erilaisten oppilaiden edellytykset ja tarpeet sekä järjestää opetus niiden mukaan. Inkluusio ei määrittynyt pelkästään suhteessa erityisen tuen tarpeessa oleviin oppilaisiin, vaan kyse oli hyvin kokonaisvaltaisesti koulun toimintakulttuuriin kohdistuvista muutoksen tarpeista.
Arvot ja periaatteet
Inkluusion periaatteisiin kuuluvat kaikkia lapsia koskevat yhtäläiset oikeudet, tasa-arvoisuus, yhdenvertaisuus, syrjimättömyys, moninaisuuden arvostaminen sekä sosiaalinen osallisuus ja yhteisöllisyys. Päivi Pihlajan (2021) mukaan inkluusiossa on kyse tasa-arvoon pohjaavasta kasvatuksesta ja koulutuksesta, jossa mahdollistetaan osallisuus ja johon kaikkia kannustetaan ja ohjataan. Tämän lisäksi syrjimisen käytännöt ovat poissa ja yhdenvertaisuuden periaatetta tutkitaan ja noudatetaan. Erilaisuus, vammaisuus tai ylipäätään moninaisuus nähdään rikkautena, jota vaalitaan ja josta iloitaan. Kilpailullisuuden on korvannut yhteisöllisyys ja yhteenkuuluvuuden edistäminen.
Kansainvälinen historia
Alun perin inkluusio on Yhdistyneiden kansakuntien ja Unescon piirissä kehitetty ajattelutapa, jossa korostetaan kaikkien vammaisten henkilöiden oikeutta kuulua tavallisiin yhteisöihin sen sijaan, että heidät sijoitettaisiin omiin erillisiin palvelujärjestelmiinsä. Inkluusion käsite esiintyi ensimmäisen kerran YK:n ohjelmista Salamancan julistuksessa vuonna 1994. Siinä vaadittiin periaattessa kaikkien vammaisten henkilöiden oikeutta päästä opetuksen piiriin tavallisissa koululuokissa. Erityisluokkasijoitusten tuli olla vain "harvinainen poikkeus".
Inkluusion käsite tuli korvaamaan YK:n aikaisemmissa julistuksissa (esim. Standard Rules, 1993) käytettyjä ilmaisuja "täysi osallistuminen ja tasa-arvo" (full participation and equality) tai "täysi integraatio" (full integration). Uusi käsite omaksuttiin yhdysvaltalaiselta tieteelliseltä seuralta TASH, joka oli alkanut puhua inkluusiosta 1990-luvun alussa. Uuden käsitteen avulla haluttiin havainnollistaa keskeistä ajattelutavan muutosta. Integraation käsite oli kytkeytynyt ajatukseen porrasteisesta palvelujärjestelmästä, jossa vammaiset henkilöt pääsivät tavallisten palvelujen piiriin "mahdollisuuksien mukaan". Yhteisöön liittyminen eli integraatio oli riippuvaista henkilön vamman asteesta ja hänen kuntoutumisestaan. Inkluusio puolestaan merkitsi jokaisen henkilön suoraa osallistumista. Sen tekivät mahdolliseksi normaaliympäristöön tuodut yksilölliset tukitoimet.
Taloudellisen yhteistyön ja kehityksen järjestö OECD alkoi 1990-luvulla käyttää myös käsitettä inkluusio, kuitenkin muuttuneessa merkityksessä siten, että sana oli vain perinteisen integraatiokäsitteen synonyymi. Enimmäkseen näin ymmärrettynä inkluusion käsite on levinnyt myös suomalaiseen käyttöön. Inkluusiosta puhuttaessa on tarpeen aina tarkentaa, käytetäänkö OECD:n uudelleen määrittelemää vai alkuperäistä Unescon käsitettä.
Suomessa
Ensimmäinen suomalainen vammaispoliittinen "inklusiivinen" laki oli vuoden 1987 vammaispalvelulaki. Siinä todetaan, että "kunnan on huolehdittava siitä, että kunnan yleiset palvelut soveltuvat myös vammaiselle henkilölle".
Suomalaisessa koulutuspolitiikassa inklusiivisuus on otettu 2000-luvulla ihanteeksi. Inklusiivisuutta perustellaan kansainvälisillä ja kansallisilla sopimuksilla, kuten lapsen oikeuksien sopimuksilla ja yleissopimuksella vammaisten henkilöiden oikeuksista.
Varhaiskasvatussuunnitelman perusteissa 2022 inkluusio on keskeinen arvo ja periaate. "Varhaiskasvatusta kehitetään inkluusioperiaatteen mukaisesti. Kaikki lapset voivat osallistua yhdessä varhaiskasvatukseen esimerkiksi tuen tarpeista, vammaisuudesta tai kulttuurisesta taustasta riippumatta."
Suomen kunnat ovat tulkinneet inkluusiota eri tavoin. Erityiskoulujen määrä on laskenut. Joissain tapauksissa erityisoppilaan aiemmin pienryhmissä saama tuki on katkennut, kun hänet on integroitu yleisopetuksen luokkaan. Opettajien ammattijärjestön mukaan inklusiivisuutta onkin käytetty kunnissa säästökeinona, vaikka inklusiivisuus vaatii resursseja. Lisäksi käytöshäiriöisten ja tukea tarvitsevien lasten integroinnin on katsottu heikentäneen oppimisrauhaa.
Courseulles-sur-Mer
thumb|250px|[[Kanadalaisille sotilaille antautuneita saksalaisjoukkoja kesäkuussa 1944]] Courseulles-sur-Mer on kunta Calvadosin departementissa Basse-Normandien hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 3 886 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Courseulles-sur-Merin pinta-ala on kahdeksan neliökilometriä.
Delirium Veil
Delirium Veil on Twilightningin esikoisalbumi. Levy julkaistiin vuonna 2003 Spinefarmin kautta ja oli tyyliltään power metalia.
Kappaleet "Jester Realm" ja "Return to Innocence" ovat yhtyeen kolmannelta ja viimeiseltä demolta Return to Innocence (2001).
Kappale "Affection Seeker" (Japanin versiolla) on yhtyeen toinen demo.
Taustaa
Vuonna 2002 suomalainen Twilightning allekirjoitti levytyssopimuksen suomalaisen Spinefarm Recordsin kanssa. Syyskuussa 2002 yhtye vetäytyi studioon tuottaja Anssi Kipon kanssa ja aloitti debyyttialbumin äänityksen. Vain kolmen viikon jälkeen yhtye poistui tuntemattomista syistä äänityksen. Kahden viikon jälkeen äänityksiä jatkettiin vielä kymmenen päivän ajan ja albumi saatiin valmiiksi joulukuun 2002 alussa. Seuraavassa kuussa albumin miksasi ennen julkaisua muusikko Timo Tolkki. Se julkaistiin huhtikuussa 2003. Artikkelia arvosteltiin positiivisesti ja sitä verrattiin Edguyhyn, Stratovariukseen ja Sonata Arcticaan.
Albumi julkaistiin Japanissa vaihtoehtoisilla kansilla, ja mukana oli kaksi ylimääräistä kappaletta "The Escapist" ja "Affection Seeker". Albumi sai nimensä sen neljännestä kappaleesta "Delirium Veilistä".
Kappaleet
¹ Japanin-painoksen bonuskappale.
John Petrucci
John Peter Petrucci (s. 12. heinäkuuta 1967) on yhdysvaltalainen progressiivista metallia soittavan Dream Theaterin kitaristi ja perustajajäsen.
Ura lyhyesti
Petruccin ensikosketus kitaraan tapahtui 8-vuotiaana, mutta innostus lopahti pian. 12-vuotiaana hänen ystävänsä Kevin Moore (josta tuli myöhemmin Dream Theaterin kosketinsoittaja) pyysi Petruccia mukaan bändiinsä ja tämä alkoi harjoitella ahkerasti. Petrucci on hyvin pitkälle itseoppinut kitaristi. Hän kehitti aluksi taitojaan matkimalla idoliensa (muun muassa Yngwie Malmsteen, Steve Howe, Steve Morse, Steve Vai, Al Di Meola, Alex Lifeson ja Allan Holdsworth) soittoa ja myöhemmin syvensi ymmärrystään koulutuksella yliopistossa.
Opiskellessaan Berkleen yliopistossa musiikkia ystävänsä John Myungin (basso) kanssa he tapasivat Mike Portnoyn (rummut). He perustivat yhtyeen nimeltä Majesty, josta tuli myöhemmin Dream Theater. Vuonna 1995 Petrucci teki Rock Discipline -nimisen opetusvideon, joka on sittemmin ilmestynyt myös DVD:nä. Hän on soittanut myös yhtyeessä Liquid Tension Experiment sekä useissa muissa projekteissa.
Vuonna 2001 Joe Satriani ja Steve Vai pyysivät Petruccia mukaan G3-kiertueelle, jonka seurauksena hän intoutui tekemään sooloalbumin. Suspended Animation ilmestyi 1. maaliskuuta 2005. Petrucci oli osa G3-kokoonpanoa myös vuosina 2005 ja 2006.
John Petrucci käyttää sekä 6- että 7-kielisiä kitaroita, joista julkaistut signature-mallit ovat olleet hyvin suosittuja fanien keskuudessa. Hänellä on tällä hetkellä yhteistyösopimus Ernie Ballin ja Music Manin kanssa.
Jasminocereus thouarsii
Jasminocereus thouarsii on kaktuskasveihin (Cactaceae) kuuluva laji, joka on ainoa suvussaan. Se on toinen Galápagossaarten endeemisistä kaktussuvuista; toinen on Brachycereus. Mainitut suvut ovat toistensa sukulaisia, ja lähin sukulainen Amerikan mantereella on Armatocereus.
Ulkonäkö ja koko
thumb|vasen|150px|Kukka. thumb|vasen|150px|Hedelmä.
Jasminocereus on tavallisesti puumainen ja runsashaarainen. Korkeutta se voi saavuttaa seitsemän metrin verran. Sen varret ovat liereät, pitkittäisuurteiset, keltaiset tai ruskehtavat. Uurteita on 16–22 ja ne ovat matalia. Areolissa eli kääpiöversossa on noin 40 eripituista piikkiä, jotka ovat aluksi kellertäviä, vanhetessaan tummuvia. Kasvi kukkii yöaikaan, ja kukat ovat laakeita, kermanvalkoisia tai oliivinvihreitä, 2–6 cm leveitä. Kukkapohjus on hoikka ja siinä on suomuja ja karvoja. Hedelmä on pallomainen tai pitkänomainen, vihertävä tai punertavan purppurainen, mehevä mutta vanhetessaan kovettuva ja lähes paljaspintainen. Siinä on jäljellä myös kuihtuneet kehälehtien jäänteet. Siemenet ovat tavallisesti mustia ja munuaismaisia.
Mónica Spear
Mónica Spear Mootz (1. lokakuuta 1984 – 6. tammikuuta 2014) oli venezuelalainen missi, malli ja näyttelijä. Hän oli vuoden 2004 Miss Venezuela sekä vuoden 2005 Miss Universum -kilpailun viides.
Kuolema
Maanantaina 6. tammikuuta 2014 29-vuotias Spear ja hänen 39-vuotias ex-puolisonsa Thomas Henry Berry kuolivat aseellisen ryöstön yhteydessä Venezuelassa. Spear, Berry ja heidän 5-vuotias tyttärensä Maya Berry Spear olivat palaamassa lomamatkalta, kun he joutuivat pysähtymään maantien sivuun Valencian ja Puerto Cabellon välisellä tieosuudella auton renkaan rikkouduttua. Kun autoa nostettiin rekan kyytiin he joutuivat aseistautuneen joukon hyökkäyksen kohteeksi. Spear, Berry ja Maya lukittautuivat Toyota Corollaansa, jolloin Spearia ja Berrya ammuttiin auton ovien ja ikkunoiden läpi useita kertoja kuolettavasti. Auton takaosassa kyyristyneenä ollut Maya Berry sai luodista osuman jalkaansa mutta selvisi.
Cuerpo de Investigaciones Científicas, Penales y Criminalísticas (CICPC) pidätti 8. lokakuuta 2014 7 henkilöä epäiltynä osallisuudesta Spearin ja Berryn murhaan sekä Maya Berryn vahingoittamiseen. Syyskuussa 2014 19-vuotias Jean Carlos Colina, 21-vuotias Nelfren Jiménez ja 18-vuotias José Gregorio Ferreira tuomittiin Spearin ja Berryn murhista, Maya Berryn murhan yrityksestä sekä ryöstöstä 24 vuodesta 26 vuoteen vankeuteen. Toukokuussa 2015 25-vuotias Gerardo Jose Contreras tuomittiin osallisuudesta samoihin rikoksiin 25 vuoden vankeuteen. Lisäksi kaksi alaikäistä on tuomittu osallisuudesta murhiin viiden vuoden vankeusrangaistuksiin. Syyttäjä toi ilmi, että tuomitut olivat osa suurempaa rikollisryhmää jonka kohteena ovat Valencian ja Puerto Cabellon välillä matkustavat moottoriajoneuvojen kuljettajat.
Spear ja Berry haudattiin perjantaina 10. tammikuuta 2014 Cementerio del Este -hautausmaalle Venezuelan pääkaupunkiin Caracasiin. Pariskunnan tytär Maya Berry muutti Spearin vanhempien luo Miamiin helmikuussa 2014.
Ruotsin valtiopäivävaalit 1968
Ruotsin valtiopäivävaalit 1968 järjestettiin 15. syyskuuta 1968.
Suomalainen Sotilaskäsikirja
Suomalainen Sotilaskäsikirja on vuosina 1917–1918 julkaistu kahdeksanosainen teos, joka toimi Suomen puolustusvoimien ensimmäisenä yleisenä ohjesääntönä itsenäisyyden alkuvuosina ja jolla oli tärkeä osa suomalaisen sotilaskoulutusjärjestelmän varhaisvaiheessa.
Suomalaisen Sotilaskäsikirjan laati joukko Saksassa ensimmäisen maailmansodan aikana koulutettuja suomalaisia jääkäriupseereita. Sen kirjoittaminen aloitettiin jo Lockstedtin koulutusleirillä talvella 1915–1916, mutta varsinainen käsikirjakomitea aloitti työnsä elokuussa 1917. Ensimmäisen version julkaisi saksalainen Mittler & Sohn -kustantamo ”suomalaisen sotilasjoukon toimesta” Berliinissä vuonna 1917. Alkuperäinen versio käsitti viisi osaa ja 1 559 sivua, mutta se laajennettiin vuonna 1918 kahdeksanosaiseksi. Myöhempiä painoksia julkaisi Suomen yleisesikunta. Käsikirjan päätoimittajana toimi Armas Ståhlberg, joka kaatui majurina Suomen sisällissodassa. Muihin kirjoittajiin kuuluivat muun muassa tulevat kenraalit K. L. Oesch, Lauri Malmberg ja Viljo Tuompo.
Myöhempiä arvioita sisällöstä
Suomalaisen Sotilaskäsikirjan ensimmäiset osat ovat yhdistelmä Saksan keisarillisen armeijan ohjesääntöjä ja käsikirjoja sekä kirjoittajien omia ajatuksia, taktiikkaa käsittelevä kahdeksas osa taas jäi keskeneräiseksi. Taistelua erilaisissa maastoissa kuvaavia osioita ei ole laadittu Suomen maantieteen pohjalta ja sotahistorialliset esimerkit ovat pääasiassa Saksan sodista. Käsikirjan katsotaan olleen jo ilmestyessään monessa suhteessa vanhentunut. Siinä mainitaan käytäntöjä, joista oli tuolloin jo luovuttu sodankäynnissä, kuten taistelukentällä eteneminen tahdissa marssimalla. Toisaalta ensimmäisen maailmansodan uudet tekniset innovaatiot kuten taistelukaasut ja panssarivaunut jäävät kokonaan mainitsematta eikä asemasodankäyntiä juuri huomioida.
Käsikirja korostaa tiukan sotilaskurin merkitystä enemmän kuin yksikään myöhempi Suomen puolustusvoimien ohjesääntö; ensimmäiset 19 sivua käsittelevät pääasiassa erilaisista palvelusrikkomuksista annettavia rangaistuksia. Esimiehillä korostetaan olevan oikeus käyttää aseita omia alaisiaan vastaan pakottaakseen nämä tottelemaan käskyjä. Toisaalta teoksen mukaan ”tottelemisen täytyy tapahtua ilolla, ei rangaistusten pelossa”. Lisäksi käsikirja painottaa vahvasti hyökkäyksen ylivertaisuutta puolustukseen nähden: ”Hyökkäys vie yleensä voittoon, puolustus tappioon. Jos jostakin syystä ollaan pakotetut puolustautumaan, niin on mahdollisimman pian koetettava muuttaa puolustus hyökkäykseksi. Ainoastaan tämä vie voittoon”. Menestymisen ehdoksi mainitaan myös sotilaiden "hurja hyökkäyshalu”. Historiallisena esimerkkinä buurien kerrotaan hävinneen buurisodan, koska heiltä puuttui sotilaallinen kuri ja kasvatus hyökkäyssotaan.
Alektor
Alektor oli kreikkalaisessa mytologiassa Argoksen kuningas ja Anaksagoraan poika. Hänellä oli poika, Ifis, joka seurasi häntä valtaistuimelle hänen kuolemansa jälkeen.
Genival Saraiva de França
Genival Saraiva de França (s. 3. huhtikuuta 1938) on brasilialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 1. tammikuuta 1965 ja nimitettiin Palmaresin hiippakunnan piispaksi 12. heinäkuuta 2000. Piispaksi vihkiminen seurasi 23. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Luís Gonzaga Fernandes, jota avustivat José Ivo Lorscheiter ja Acácio Rodrigues Alves.
Njombe
thumb|250px|Kirkko Njombessa.
Kaksi askia
Kaksi Askia on Suomen Syöpäjärjestöjen dokumenttielokuva riippuvuuden synnystä. Elokuvassa selvitetään riippuvuuden syntyä ja sitä miksi kukaan ylipäätänsä aloittaa tupakoinnin. Kaksi askia seuraavat kadunmiehiä ja valtakunnan virallista tupakoivaa idolia eli Ari Koivusta.
Anja Blieninger
Anja Blieninger (s. 15. kesäkuuta 1981 Garmisch-Partenkirchen) on saksalainen alppihiihtäjä. Blieninger laskee pujottelua ja suurpujottelua.
Helmikuussa 2001 hän kisasi ensimmäistä kertaa Alppihiihdon maailmancupissa, pujottelussa Garmisch-Partenkirchenissä.
Aiheesta muualla
Anja Blieningerin kotisivut
Maj-Len Helin
Maj-Len Helin (myöh. Weber; 11. toukokuuta 1922 – 15. tammikuuta 2008) oli suomalainen taitoluistelija. Hän voitti kaunoluistelun (nyk. taitoluistelu) Suomen-mestaruuden kahdeksan kertaa peräkkäin vuosina 1937–1945. Samaan ei ole pystynyt yksikään toinen suomalainen taitoluistelija.
Warren Cummings Smith
Warren Cummings Smith (s. 21. kesäkuuta 1992 Boston, Massachusetts, Yhdysvallat) on virolainen alppihiihtäjä.
Alppihiihdon maailmancupissa Smith kilpaili ensimmäisen kerran Levin pujottelussa marraskuussa 2014. Hän ei ole päässyt maailmancupissa vielä pistesijoille. Schladmingin MM-kilpailuissa 2013 Smith sijoittui pujottelussa 36:nneksi ja keskeytti suurpujottelussa. Sotšin olympialaisissa 2014 Smith sijoittui pujottelussa 26:nneksi ja suurpujottelussa 45:nneksi. Vailin / Beaver Creekin MM-kilpailuissa 2015 hän jäi ilman tulosta sekä pujottelussa että suurpujottelussa.
Maj-Len Helin
Helinin poika Kim Weber purjehti Finnjollissa kuudenneksi vuoden 1972 kesäolympialaisissa.
Jukka Rangell
Johan Wilhelm (J. W., Jukka) Rangell (25. lokakuuta 1894 Hauho – 12. maaliskuuta 1982 Helsinki) oli suomalainen Kansallista Edistyspuoluetta edustanut poliitikko, pankinjohtaja ja urheiluvaikuttaja, joka toimi Suomen pääministerinä välirauhan ja jatkosodan aikana vuosina 1941–1943. Hän oli myös Suomen Pankin johtokunnan jäsen vuosina 1937–1945 ja Suomen Pankin pääjohtaja 1943–1944. Sotasyyllisyysoikeudenkäynnissä tuomittu Rangell oli vankeudessa 1946–1949.
Rangell voitti nuorena kahdesti kolmiloikan Suomen mestaruuden ja toimi myöhemmin muun muassa Suomen Voimistelu- ja Urheiluliiton (SVUL) ja Suomen olympiakomitean puheenjohtajana sekä Kansainvälisen olympiakomitean (KOK) jäsenenä. Koulutukseltaan hän oli lakitieteen lisensiaatti.
Varhaisempi ura
Rangellin isä oli Hauhon ja Tuuloksen piirin nimismies Jakob Werner Rangell, joka kuoli pojan ollessa nelivuotias. Hänen äitinsä oli Alma Maria Eklöf. Rangell kävi Hämeenlinnan klassillisen lyseon ja kirjoitti ylioppilaaksi keväällä 1913. Hän opiskeli Helsingin yliopiston lakitieteellisessä tiedekunnassa ja toimi opiskeluaikanaan ylioppilaskunnan hallituksen puheenjohtajana vuonna 1921 sekä Hämäläis-Osakunnan kuraattorina 1922. Hän valmistui molempain oikeuksien kandidaatiksi 1922 ja varatuomariksi 1927. Hän sai lakitieteen lisensiaatin oppiarvon 1948.
Rangell kuului Pellervo-Seuran valtuuskuntaan 1928–1939 ja 1944–1947, Pienviljelijäin keskusliiton hallitukseen 1931–1945 ja Maakiinteistöpankin hallitukseen 1931–1937.
Pääministeri
Rangell kuului Suomen Pankin johtajana Risto Rytin lähipiiriin jo ennen sotia. Tultuaan presidentiksi Ryti nosti hänet pääministeriksi. Rangell kokosi hallituksensa kuulematta eduskuntaryhmiä ja siihen tulivat mukaan lähes kaikki eduskuntapuolueet, jopa IKL. Rangellin hallitus miellettiin ”presidentin hallitukseksi”.
Tullessaan pääministeriksi välirauhan aikaan vuoden 1941 alussa Rangellin rooli pääministeriydessä oli enemmän talouden puolella, sillä sodan ajan ulkopoliittista valtaa käyttivät ennen kaikkea ylipäällikkö Carl Gustaf Emil Mannerheim, presidentti Ryti ja ulkoministeri Rolf Witting. Urheilusuhteittensa vuoksi Rangell koettiin saksalaissuuntauksen edustajaksi, mitä vallitsevassa kansainvälispoliittisessa tilanteessa ei koettu rasitteeksi.
Jatkosodan syttymisen pääministeri Rangell totesi 25. kesäkuuta 1941 illalla eduskunnassa esittämässään tiedonannossa todeten "Suomen joutuneen hyökkäyksen kohteeksi Neuvostoliiton puolelta, joka on aloittanut sotatoimet Suomea vastaan. Tämä johdosta Suomi on ryhtynyt puolustamaan itseään kaikin käytettävissään olevin sotilaallisin keinoin". Kuultuaan pääministerin selostuksen eduskunta yksimielisesti antoi hallitukselle luottamuslauseen.
Isännöidessään elokuussa 1942 Saksan SS-valtakunnanjohtajan Heinrich Himmlerin Suomen-vierailua Rangell tiettävästi esti laajemmat keskustelut Suomen juutalaisista vastaamalla Himmlerin tiedusteluun juutalaiskysymyksestä saksaksi sanoilla ”Wir haben keine Judenfrage” (Meillä ei ole juutalaiskysymystä). Gideon Bolotowskyn mukaan tästä lausumasta ei kuitenkaan ole todisteena dokumentteja eikä aikalaismuistiinpanoja, vaan hänen mukaansa se on 1950-luvulla erilaisessa geopoliittisessa tilanteessa syntynyt kertomus.
Rangellin hallituksen kausi päättyi presidentinvaaleihin maaliskuussa 1943. Eniten tyytymättömyyttä Rangellin toimintaan pääministerinä aiheutti vähäinen yhteydenpito eduskuntaan. Tämän takia hallitusta muodostavat poliittiset puolueet halusivat muutosta niin pääministerin kuin ulkoministerin tehtävien hoitajiin.
Pääministerikautensa jälkeen Rangell palasi Suomen Pankkiin sen pääjohtajaksi. Hän luopui pääjohtajan tehtävästä, kun Ryti erosi presidentin virasta elokuussa 1944. Seuraavana vuonna sekä Rangell että Ryti joutuivat eroamaan Suomen Pankin johtokunnasta eduskunnan pankkivaltuuston vaatimuksesta.
Sotasyyllinen
Rangell oli yhtenä kahdeksasta syytetystä syksyllä 1945 alkaneessa sotasyyllisyysoikeudenkäynnissä. Hänen puolustusasianajajanaan toimi Ensio Kytömaa. Rangell tuomittiin helmikuussa 1946 kuuden vuoden vankeuteen; hänen saamansa rangaistus oli toiseksi pisin. Hänet vapautettiin ehdonalaiseen 21. helmikuuta 1949, jolloin hän oli istunut puolet rangaistuksestaan, ja armahdettiin lopullisesti muiden sotasyyllisten kanssa 19. toukokuuta samana vuonna.
Sotasyyllisyysprosessin seurauksena Rangellin ja oikeudenkäynnin aikana oikeusministerinä toimineen Urho Kekkosen välit katkesivat lähes pysyvästi; Rangell antoi Kekkoselle anteeksi vasta vuonna 1978, kun Kekkonen piti julkisen anteeksipyyntöpuheen asian johdosta ja selitti sodanjälkeistä vaikeata tilannetta. Miesten välit pysyivät kuitenkin melko viileinä sen jälkeenkin. Myös Rangellin suhteet hänen aikaisempaan hyvään ystäväänsä, sotasyyllisyysoikeudenkäynnissä syyttäjänä toimineeseen oikeuskansleri Toivo Tarjanteeseen viilenivät eivätkä koskaan palanneet ennalleen, vaikka Rangell toisaalta ymmärsi valvontakomission painostaneen Tarjanteen vaatimaan syytetyille ankaria rangaistuksia. Virkakautensa viimeisenä vuonna, 1981, Kekkonen vahvisti valtakunnan korkea-arvoisimpien henkilöiden uuden protokollajärjestyksen, jossa virassa olevan tasavallan presidentin ja eduskunnan puhemiehen jälkeen valtioneuvos K.-A. Fagerholm sijoitettiin kolmanneksi, Rangell neljänneksi ja kenraali Aksel Airo viidenneksi ennen pääministeriä.
Sodan jälkeinen ura
Rangell kuului vuosina 1950–1964 Kansallis-Osake-Pankin johtokuntaan ja oli vuodesta 1954 alkaen pääjohtajan apulaisena. Hän oli myös Suomen kulttuurirahaston säätiön varapuheenjohtaja 1950–1967 ja sen kannatusyhdistyksen puheenjohtaja 1960–1967. Lisäksi hän oli Tervakoski Oy:n johtokunnan puheenjohtaja 1943–1946 sekä Oulu Oy:n (1943–1946), Huhtamäki Oy:n (1943–1974) ja Yhtyneet Paperitehtaat Oy:n (1952–1968) hallintoneuvostojen puheenjohtaja.
Rangell oli – adjutanttien ohella – tiettävästi viimeinen suomalainen, joka tapasi marsalkka Mannerheimin elävänä tammikuussa 1951.
Rangell kuoli vuonna 1982 viimeisenä sotasyyllisyysoikeudenkäynnissä tuomituista. Hänet on haudattu Helsingin Hietaniemen hautausmaalle.
Jayaram Jayalalitha
Nuoruus ja näyttelijänura
Jayalalitha Jayaram syntyi 24. helmikuuta 1948 lähellä Mysorea nykyisessä Karnatakan osavaltiossa. Hänen tamiliperheensä kuului bramiinien kastiin. Perheen lakimiehenä toiminut isä kuoli Jayalalithan ollessa vain kaksivuotias ja hänen elokuvanäyttelijänä työskennellyt äitinsä muutti perheen Bangaloreen. Jayalalitha oli alkanut näytellä itse kouluaikoinaan ja kun hän ei voinut perheen taloudellisen tilanteen takia jatkaa opintojaan, hän alkoi luoda uraa näyttelijänä. Jayalalitha loi menestyksekkään uran esiintyen vuosien 1964 ja 1980 välillä noin 130:ssä elokuvassa. Uran teki osaltaan mahdolliseksi Jayalalithan suhteet tunnettuun tamilinkieliseen näyttelijään Marudhur Gopalan Ramachandraniin, jonka kautta hän tutustui myös politiikkaan.
Jukka Rangell
Urheilija ja urheilujärjestövaikuttaja
thumb|pysty=1.2|Helsingin olympialaisten järjestelytoimikunta kesällä 1938, Rangell kolmantena oikealta. Toisena ja kolmenatena vasemmalta myös pääministereinä toimineet [[Mauno Pekkala ja Urho Kekkonen.]] Rangell oli nuoruudessaan yleisurheilija seuranaan Hämeenlinnan Tarmo. Hän saavutti kolmiloikan Suomen mestaruuden kaksi kertaa, vuonna 1912 tuloksella 14,09 ja 1913, jolloin voittotulos oli 13,66. Hänen vuonna 1912 loikkaamansa tulos 14,09 oli uusi Suomen-ennätys ja paransi Juho Halmeen vanhaa ennätystä 14 senttimetrillä. Vilho Tuulos rikkoi ennätyksen seuraavana vuonna. Vuonna 1912 Suomen mestaruuden voittaessaan Rangell oli 17 vuoden ja 10 kuukauden ikäinen ja siihen asti nuorin mestaruuden voittanut miesurheilija. Hän voitti piiritason mestaruuksia kolmiloikan ohella myös pituushypyssä, seiväshypyssä ja aitajuoksussa.
Jayaram Jayalalitha
Poliitikkona
thumb|vasen|Jayalalitha ja Yhdysvaltain ulkoministeri [[Hillary Clinton vuonna 2011.]] Maruthur Gopala Ramachandran oli myös AIADMK-puolueen perustaja ja Tamil Nadun pääministeri vuosien 1977 ja 1987 välillä. Jayalalitha liittyi puolueeseen ja vuonna 1982 hänet valittiin vuonna 1984 Rajya Sabhaan, eli Intian parlamentin ylähuoneeseen. Maruthur Gopala Ramachandran kuoli vuonna 1987 ja puolue jakautui Jayalalithan ja Ramachandranin lesken Janaki Ramachandranin johtamiin kilpaileviin ryhmiin. Puolueen sisäinen hajaannus päättyi kuitenkin jo muutaman vuoden jälkeen ryhmittymien yhdistyessä Jayalalithan johdolla ja Janaki Ramachandranin jättäessä politiikan.
Vuonna 1989 Jayalalitha valittiin Tamil Nadun lakiasäätävään kokoukseen. Jayalalithan AIADMK-puolueen pääkilpailija oli tuolloin osavaltiota johtanut Dravida Munnetra Kazhagam eli DMK. AIADMK voitti lakiasäätävän kokouksen vaalit vuonna 1991 ja Jayalalitha nousi Tamil Nadun pääministeriksi. Jayalalitha aloitti useita maaseudun ja kaupunkien köyhien aseman parantamiseen tähdänneitä hankkeita ja muita populistisia projekteja. Monet näistä hankkeista saivat tamilinkielisen lisänimen Amma eli äiti. Hän sai uskollisen kannattajakunnan, joka tuli tunnetuksi hurjistakin tempauksista, kuten kuumilla hiilillä kävelyistä ja Jayalalithan muotokuvien maalaamisesta verellä. Jayalalitha kannusti itse tällaisen henkilökultin muodostumista. Esimerkkinä Amma-kanteenit jakoivat halpaa ruokaa, Amma-apteekit lääkkeitä ja niin edelleen. Hänen virkakauttaan leimasivat syytteet korruptiosta ja valtion rahojen väärinkäytöstä. Media kritisoi esimerkiksi hänen poikapuolelleen järjestettyjä miljoonien dollarien häitä vuonna 1995. AIADMK hävisi vaalit vuonna 1996 ja Jayalalithaa vastaan nostettiin 40 syytettä korruptioon liittyen vuosien 1996 ja 2001 välillä. Viranomaisten ratsiassa Jayalalithan kotiin vuonna 1996 takavarikoitiin suuria määriä koruja ja vaatteita Jayalalithan ollessa pidätettynä kuukauden ajan.
Jukka Rangell
Urheilija ja urheilujärjestövaikuttaja
Rangell oli myös Suomen Metsästäjäliiton puheenjohtaja 1936–1942.
Jayaram Jayalalitha
Poliitikkona
AIADMK voitti Tamil Nadun lakiasäätävän kokouksen vaalit jälleen vuonna 2001, mutta Jayalalithaa estettiin asettumasta pääministerin virkaan kesken olevan oikeudenkäynnin takia. Osavaltion korkein oikeus hylkäsi lopulta syytteet ja Jayalalitha nousi jälleen Tamil Nadun pääministeriksi maaliskuussa 2002. Puolue kärsi kuitenkin tappion Intian parlamenttivaaleissa sen liittouduttua National Democratic Alliance eli NDA-puolueen kanssa. AIADMK menetti kaikki paikkansa Intian parlamentin alahuoneessa saaden ne takaisin vasta vuonna 2009 puolueen liittouduttua vasemmistopuolueiden kanssa. Sama liitto toimi jälleen Tamil Nadun vaaleissa 2011 ja Jayalalitha aloitti kolmannen kautensa osavaltion pääministerinä. Jayalalithan ensimmäisen pääministerikauden korruptiosyytteet nousivat nyt uudestaan pinnalle ja syyskuussa 2014 hänet tuomittiin neljäksi vuodeksi vankeuteen. Jayalalitha luopui virastaan O. Panneerselvamin hyväksi. Tuomio peruttiin toukokuussa 2015, jolloin Jayalalitha palasi virkaansa pääministerinä. Toukokuussa 2016 Jayalalitha valittiin neljännelle kaudelleen pääministerinä.
Jayalalitha joutui sairaalahoitoon syyskuussa 2016 kuumeen ja nestehukan takia. Jayalalithan heikkenevästä terveydentilasta alkoi liikkua huhuja ja hänen kannattajiaan alkoi kerääntyä sairaalan ulkopuolelle Chennaissa. Lopulta 5. joulukuuta Jayalalitha kuoli sydänkohtaukseen sairaalassa. Jayalalitha haudattiin mentorinsa Ramachandranin viereen. Tuhkaus on hautausta tyypillisempi tapa käsitellä Jayalalithan kastiin kuuluvien ruumis, mutta Jayalalithan hautauksella haluttiin jättää hänen jälkeensä monumentti hänen muistokseen. Jayalalithan hautajaismenoihin osallistui kymmeniätuhansia ihmisiä ja Tamil Naduun julistettiin seitsemänpäiväinen suruaika.
Jukka Rangell
Urheilija ja urheilujärjestövaikuttaja
Ansioistaan Suomen urheilun hyväksi Rangellille myönnettiin Suomen urheilun suuri ansioristi vuonna 1951.
Chalice of Death
Chalice of Death on suomalaisen black metal -yhtye Baptismin järjestyksessään neljäs EP-levy. Se julkaistiin vuonna 2010 levymerkillä Northern Heritage.
Kauko Heikkilä
Kauko Tapio Heikkilä (3. helmikuuta 1910 Ikaalinen – 31. lokakuuta 1957 Pori) oli suomalainen opettaja ja kirjailija. Hän käytti myös nimimerkkiä Heikki Upari.
Äidinkielenopettajana toiminut Heikkilä julkaisi omalla nimellään muun muassa runoja ja näytelmiä sekä kirjailijanimellä Heikki Upari nuorten seikkailukirjoja.
Teoksia
Omalla nimellä: Nimimerkillä Heikki Upari:
My Dear Melancholy,
My Dear Melancholy, on kanadalaisen rhythm and blues -laulaja The Weekndin ensimmäinen extended play, jonka julkaisi Tesfayen oma levy-yhtiö XO ja Republic Records 30. maaliskuuta 2018. Albumi on tyyliltään synkempi kuin edellinen Starboy-albumi ja albumilla vierailee Gesaffelstein. Hän julkisti albumin julkaisupäivän Instagramissa 28. maaliskuuta ja kansikuvan 29. maaliskuuta.
Albumin kansikuva ottaa mahdollisesti inspiraatiota Michael Jacksonista, joka on inspiroinut muutenkin Tesfayen musiikkia.
Lasiocereus
Lasiocereus on Perussa kasvava kaktuskasvien suku, johon kuuluu kaksi lajia. Ne ovat pensas- tai puumaisia, hyvin piikkisiä ja valkokukkaisia kaktuksia. Lähimmät sukulaiset ovat ruostekaktukset (Haageocereus). Tieteellisen nimen alkuosa tulee kreikan sanasta lasios ’villainen’.
Tuntomerkit
Pensasmaiset tai puumaiset Lasiocereus-kaktukset voivat saavuttaa yhden metrin korkeuden. Niiden varret ovat liereitä ja melko runsasuurteisia. Runsaslukuisissa areoleissa on naskalimaiset tai neulamaiset keskipiikit ja neulamaiset säteittäispiikit. Kukat sijaitsevat varren latvassa laajentuneissa areoleissa, jotka saavat aikaan kefalion näköisen vaikutelman (ovat pseudokefalioita). Kasvit kukkivat öisin valkoisin, putkimaisin kukin. Kukkapohjus on lyhyt ja leveä, tiheän villan ja sukasten peittämä. Hedelmä on tynnyrimäinen, avautuu tyveltään, ja siinä on kuiva malto ja pieniä nystyisiä siemeniä.
Levinneisyys
Suvun molemmat lajit kasvavat Perussa.
Lajit
Suvussa on kaksi lajia:
Jakob Scheuring
Scheuring nousi kansalliseen tietoisuuteen vuonna 1934 saavuttaessaan menestystä kotiseutunsa Badenin alueen mestaruuskisoissa. Viimeiset rauhan kesät 1938 ja 1939 olivat Scheuringin menestysvuosia. Schuring saavutti Pariisin EM-kisoissa mestaruuden 4 x 100 metrin viestijoukkueessa yhdessä Manfred Kerschin, Gerd Hornbergerin ja Karl Neckermannin kanssa ajalla 40,9 ennen Lennart Strandbergin ankkuroimaa Ruotsia. Lisäksi hän saavutti EM-hopeaa 200 metrillä Hollannin Martinus Osendarpin voittaessa. Samana vuonna hän voitti ensimmäisen Saksan mestaruutensa 200 metrillä ja sai vielä vuosina 1939 ja 1942 Saksan mestaruudet samalla matkalla. Scheuringista tuli tähän aikaan myös vakiojäsen Saksan pikaviestijoukkueessa. Pariisin EM-kisojen pikaviestimestaruuden jälkeen heinäkuussa 1939 nelikko Erich Borchmeyer, Hornberger, Walter Hartig ja Scheuring teki 4 x 100 metrillä uuden Euroopan ennätyksen 40,1. Samoihin aikoihin Scheuring oli mukana Saksan 4 x 400 metrin joukkueessa Hölling, Scheuring, Helmut Hamann ja Rudolf Harbig, joka paransi Euroopan ennätyksen aikaan 3.10,4.
Maailmansodan sytyttyä syksyllä 1939 urheilutoimintaa jatkettiin vielä parin vuoden ajan. Syyskuussa 1940 käydyssä kolmimaaottelussa Suomi-Ruotsi-Saksa Helsingissä Scheuring oli mukana Saksan joukkueessa. Kaikkiaan maaotteluja Scheuringille kertyi 17. Scheuring edusti vuoteen 1941 kotiseutunsa seuraa SV Ottenauta, mutta siirtyi sen jälkeen Stuttgart Kickers -seuraan. Maailmansodan kääntyessä Saksalle tappiolliseksi urheilukilpailut lopetettiin syksyllä 1942, ja vuonna 1945 päättyneen sodan jälkeen Scheuring jatkoi uraansa kansallisella tasolla. Hän saavutti vielä vuonna 1947 alueellisen Etelä-Badenin mestaruuden 100 ja 200 metrillä.
Uransa jälkeen Scheuring toimi vielä vuosina 1946–1952 kansallisena pikajuoksuvalmentajana. Hän oli ammatiltaan parturi ja hänellä oli uransa jälkeen oma parturiliike syntymäseudullaan Odenheimissa. Scheuringin kunniaksi on Ottenaussa nimetty hänen kunniaksen urheiluhalli ja urheilukenttä.
Dives-sur-Mer
thumb|250px|Rautatieasema Dives-sur-Mer on kunta Calvadosin departementissa Basse-Normandien hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 5 812 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Dives-sur-Merin pinta-ala on kuusi neliökilometriä.
Creully
thumb|250px|Creullyn linna Creully on kunta Calvados’n departementissa Basse-Normandien hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 1 426 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Creullyn pinta-ala on yhdeksän neliökilometriä.
Kaupungin aukio on nimetty kanadalaisen luutnantti Bill McCormickin mukaan. McCormick palveli Ontariosta peräisin olleen ja Lontoossa sijainneen Kanadan 1. panssarihusaarirykmentissä ja kuului panssarivaununsa miehistöineen Normandian maihinnousun ainoisiin sotilaisiin, jotka suorittivat operaatio Neptunuksessa ensimmäisen päivän taistelutehtävänsä täysin ajaessaan Caenin-Bayeuxin välisen tien ylitse panssarivaunulla katkaisten yhteyden saksalaisilta.
Kostajat
Kostajat on Marvel-kustantamon luoma supersankarijoukko, johon kuuluu useita yhtiön nimekkäimpiä supersankareita. Kostajien ensiesiintyminen oli syyskuussa 1963 The Avengers -lehden numerossa 1.
Kostajien tavaramerkki on heidän taisteluhuutonsa ”Kostajat kokoon!”. Ensimmäisessä kokoonpanossa vaikuttivat Muurahaismies, Ampiainen, Thor, Rautamies ja Hulk. Kaikki hahmot olivat jo saaneet jalansijaa sarjakuvamarkkinoilla ja olivat suosittuja. Vaihtelevat jäsenet ovat myös olleet joukkueen ominaisuus ja muita sankareita, joilla on pitkä historia Kostajissa ovat mm. Purppuranoita, Elohopea, Haukansilmä, Vision, Musta Leski ja ryhmän pitkäaikainen johtaja Kapteeni Amerikka.
Julkaisuhistoria
Marvel-kustantamon ensimmäinen supersankarijoukkue Ihmeneloset koostettiin alun perin kilpailemaan National Periodical -kustantamon (nyttemmin DC) Oikeuden Puolustajat sarjan kanssa. Ihmeneloset koostuivat kuitenkin yksilöistä kun Oikeuden Puolustajien hahmogalleria sisälsi kustantamon suosituimmat hahmot, kuten Teräsmiehen ja Batmanin. Kaksi vuotta Ihmenelosten debyytin jälkeen Marvel julkaisi vastineensa Oikeuden Puolustajille – Kostajat. Alun perin ryhmään kuului Uskomaton Hulk, Thor, Rautamies, Muurahaismies ja Ampiainen (vaikka myös Tohtori Outo ja Hämähäkkimies omasivat omat lehdet, heitä ei otettu mukaan – luultavasti siitä syystä, että sarjoja kirjoitti Steve Ditko). Oikeuden Puolustajien jäsenten edustaessa perinteistä sankarityyppiä kliseisimmillään, muokkautui Kostajista kinasteleva joukko, joka erimielisyyksistään ja erilaisista persoonistaan huolimatta kykeni aina yhdistämään voimansa pahaa vastaan.
Koska Kostajissa on mukana eri ihmisryhmiä, muinaisia jumalia, mutantteja, androideja ja tieteellisesti muokattuja ihmisiä, on sarjan perusvire ollut aina – kaikista ryhmän sisäisistä kiistoista huolimatta – hyvin suvaitsevainen. Kostajien on pakko ollut opetella tulemaan keskenään toimeen ja elämään yhdessä tavallisten ihmisten rinnalla. Tarinat käsittelevätkin usein ihmisyyden tai superihmisyyden kysymyksiä ja supersankareiden roolia ja vastuuta.
Kostajat 1960-luvulla
Kostajien viisi perustajajäsentä kokoontuivat ensi kerran kun Loki, asgardilainen petkuttajajumala, yritti käyttää Hulkia vetääkseen ukkosenjumala Thorin taisteluun. Hulkin teini-ikäinen liittolainen Rick Jones, joka ei uskonut Hulkin olevan syypää, otti radiolla yhteyttä Ihmenelosiin Lokin voittamiseksi. Loki katkaisi kuitenkin viestin kulun ja lähetti sen Thorille. Vastaavasti viestin saivat myös Rautamies, Muurahaismies ja Ampiainen. Neljä seikkailijaa tapasivat ensimmäisen kerran, jäljittivät Hulkin, saivat tietää Lokin olevan oikea vihollinen ja voittivat tämän.
Ennen eroamistaan Muurahaismies ehdotti, että he muodostaisivat pysyvän tiimin. Viisikko suostui tuumaan ja Ampiainen ehdotti nimeä "Kostajat". Vain viikkoja Kostajien perustamisen jälkeen Hulk jätti tiimin Avaruusaavetta vastaan käydyn taistelun jälkeen aloittaen jo miltei perinteeksi tulleet jatkuvat miehistönvaihdokset. Kostajat lähtivät Hulkin perään, mutta tapasivatkin Namorin - seikkailu, jonka kuluessa Kostajat löysivät Kapteeni Amerikan jäätyneen ruumiin. Tämä oli maannut jähmettyneen lohkareen sisällä vuosikymmenet ja virvottuaan liittyi Kostajiin.
Kapteeni Amerikasta tuli Kostajien ryhmän ensimmäinen värvätty jäsen ja ensimmäinen pysyvä johtaja jona hän pysyi useita vuosia (vaikka onkin todellisesta johtajasta huolimatta ollut taistelukentillä de facto)-johtaja. Noin vuoden olemassaolon jälkeen loput perustajajäsenet lähtivät lomalle jättäen ensimmäisen värvätyn, Kapteeni Amerikan täyttämään tyhjät paikat (myöhemmin kuitenkin kaikki perustajajäsenet Hulkia lukuun ottamatta ovat palanneet aktiivijäseniksi).
Lomalle lähteneet Kostajat korvattiin pian ja niin Haukansilmä, Elohopea ja Purppuranoita (kaikki entisiä, tapansa muuttaneita rikollisia) muuttivat myös Tony Starkin Kostajille lahjoittamaan kartanoon asumaan. Stark perusti myös säätiön, joka kattoi kaikki tulottoman tiimin menot. Säätiö perustettiin Starkin äidin nimelle (Maria Stark -säätiö), jotta Kostajien taloudellinen tilanne ei häiritsisi hänen omia liiketoimiaan. Starkin perheen luotettu hovimestari Edwin Jarvis pidettiin Kostajien kartanon palveluksessa.
right|thumb|Ihmemies kuolee pelastettuaan sitä ennen sankarillisesti Kostajat. Myöhemmin hän tulisi liittymään ryhmään.
Kostajien johtaja sovittiin aina äänestyksellä, ja asemassa on ollut monia eri henkilöitä, kuten Rautamies, Ampiainen ja Vision. Aktiivisten Kostajien määrä on vaihdellut vuosien saatossa vaivaisesta kolmesta viiteentoista asti. Lisäksi jotkut henkilöt ovat olleet ryhmän epävirallisia jäseniä ennen kuin ovat päässeet aktiivijäseniksi. (Kolmessa tapauksessa epävirallinen jäsenyys ei ole jatkunut virallisena.) Jatkuva miehistön vaihdos onkin Kostajien eräänlainen tavaramerkki.
Tänä aikana Kostajiin liittyi huimasti lisää jäseniä, kuten Herkules, Musta Pantteri ja Vision. Myös Kostajien vastustajien kaarti täydentyi eräillä Marvel-universumin voimakkaimmista superrikollisista. Sankarijoukkoa ahdisteli niin Tohtori Doom, Kang Valloittaja kuin Ultronkin. Myös Ihmemies tavattiin ensimmäisen kerran – rikollinen, josta tulisi myöhemmin Kostajien vakiojäsen.
Kostajat 1970-luvulla
1970-luvulla Kostajat joutuivat käsikirjoittaja Roy Thomasin käsittelyssä entistä enemmän kosmisiin seikkailuihin. Ryhmä esimerkiksi sekaantui Krii- ja Skrulli-imperiumien väliseen sotaan avaruudessa. Lopulta Kapteeni Ihmeen ja nuoren Rick Jonesin ansiosta sota saatiin päätökseen. Thomas syvensi samalla Purppuranoidan ja Visionin rakkaussuhdetta. Vision kuitenkin itsepäisesti torjui tunteensa.
Toinen kosminen seikkailu koettiin kun Kang Valloittaja yritti Taivaallisen Madonnan, Mantiksen avulla hallita universumin voimakkainta lasta. Kostajat onnistuivat kuitenkin sotkemaan Kangin suunnitelmat ja lopulta Vision sai kerättyä tarpeeksi rohkeutta kosiakseen Purppuranoitaa.
David Michelinie ja John Byrne lisäsivät Kostajien jäseniin myöhemmin henkiin heränneen Ihmemiehen, Pedon ja Haukan. Joukko oli paisunut yli kymmeneen henkeen ja niin kirjoittajat vähensivät Kostajien jäsenmäärää tuntuvasti. Valtion taholta jäsenmäärän vähentämistä valvoi Henry Peter Gyrich, jonka ylimielinen käytös aiheutti monenlaisia ongelmia.
Kostajat 1980-luvulla
Käsikirjoittaja Jim Shooterin kenties tunnetuin tarina Kostajille oli Henry Pymin henkistä romahtamista käsittelevä osa. Shooterin mielestä Pymin jatkuvat puvun ja supersankari-identiteetin vaihdokset kertoivat miehen itsetunto-ongelmista ja alemmuuskompleksista. Pym pahoinpiteli vaimoaan, yritti kovin ottein palauttaa asemansa Kostajissa ja lopulta rikollisnero Munapää sai juonillaan Pymin mukaan rikolliseen toimintaan. Seurauksena Pym joutui vankilaan. Käsikirjoittaja Roger Stern kuitenkin antoi Pymin kokea vapautuksen tämän voittamalla arkkivihollisensa Munapään ja Pahuuden Mestarien senhetkisen ryhmäkokoonpanon. Pym sopii välinsä Ampiaisen kanssa, mutta pariskunta päättää asua toistaiseksi erillään. Samalla Pym päättää jättää supersankaroinnin, mutta palaa toimiinsa vuosia myöhemmin.
Stern kehitteli muita suurimittaisia juonikokonaisuuksia, kuten Länsirannikon Kostajien muodostamisen ja uuden Paroni Zemon esittelemisen. Paroni Zemo keräsi valtavan armeijan superroistoista ja hyökkäsi Kostajien kartanoon. Seuranneessa taistelussa Kostajien hovimestari Edwin Jarvis miltei rampautuu ja Herkules hakataan koomaan. Zemon lopullinen suunnitelma on murskata Kapteeni Amerikan voittamaton taistelutahto, mutta Kostajien sinnikkään vastarinnan takia Zemo ja hänen kätyrinsä voitetaan lopulta. Tapahtumat johtivat suoraan "Sota Olympuksella" -tarinaan, jossa poikansa tilasta raivostunut Zeus vaati Kostajilta hyvitystä poikansa tilasta. Kahdeksankymmentäluvun uusia Kostajia olivat uusi Kapteeni Ihme (josta lopulta tuli Kostajien uusi ryhmänjohtaja), Hulktar, Tigra, Namor ja Haukansilmän vaimo Matkijalintu. Samalla Henry Pym liittyy vastaperustettuun Länsirannikon Kostajiin.
Vuonna 1988 Stern jätti Kostajien käsikirjoittamisen kesken tarinakokonaisuuden. Syynä tähän olivat hänen ja päätoimittaja Mark Gruenwaldin erimielisyydet Kapteeni Ihmeestä. Gruenwald halusi erottaa Ihmeen Kostajien johtajuudesta epäpätevänä ja korvata hänet Kapteeni Amerikalla. Stern vastusti tätä ja jätti Kostajien käsikirjoittamisen.
Lopulta John Byrne otti Kostajien käsikirjoittamisen huolekseen ja lisäsi Visionin takaisin ryhmään sekä loi lämminhenkisen suhteen Ihmemiehen ja Purppuranoidan välille. Samalla Visionin ja Purppuranoidan lapset paljastuivatkin Mefiston luomiksi illuusioiksi. Lastensa menetys ajaa Purppuranoidan hulluksi, mutta hän paranee myöhemmin – tosin ei lopullisesti.
Uudet Kostajat
thumb|right|249px|Kostajat uudessa kokoonpanossaan. Kuvitus: Joe Quesada. Purppuranoidan hermoromahduksen jälkeen Kostajat hajosivat. Todennäköisyyksiä muuttavilla voimillaan Wanda tappoi kolme kostajaa, Visionin, Muurahaismiehen ja Haukansilmän. Hän myös tuhosi suurimman osan Kostajien kartanosta ja satutti monia kostajia henkisesti ja fyysisesti. Kartanon tuhoamisen seurauksena Maria Stark -säätiöllä ei ollut varaa korjata rakennusta. Stark kuitenkin säilytti kartanon sellaisena kuin se oli tuhon jäljiltä. Myöhemmin Elektro järjesti joukkopaon Lautalta, superroistoille tarkoitetusta vankilasta. Paikalla olivat silloin Daredevil asianajaja Matt Murdockin hahmossa, hänen kumppaninsa Foggy Nelson ja Luke Cage menossa tapaamaan Vartiomiestä, Marvel-universumin kenties voimakkainta supersankaria palveluksena Reed Richardsille, Hämähäkkinaisen johdattamana. He, Vartiomies, paikalla saapuneet Hämähäkkimies, Rautamies ja Kapteeni Amerikka taistelivat karanneita vankeja vastaan.
He saivat taltutettua monta vankia, mutta moni pääsi karkuun. Tämän jälkeen Kapteeni Amerikka halusi koota uudet Kostajat niistä, jotka olivat Lautalla. Kaikki, mielenvikaista Vartiomiestä ja Daredeviliä lukuun ottamatta, suostuivat. Rautamies, Tony Stark, lahjoitti Stark-tornin 3 ylintä kerrosta heille kokoontumispaikasia ja tarvittaessa asunnoksi.
Myöhemmin selviää, että pako järjestettiin, jotta Elektro voisi vapauttaa Sauron -nimisen mutantin. Kun Kostajat lähtevät etsimään Sauronia Kadonneesta Valtakunnasta, he tapaavat Wolverinen, josta tulee myös Kostaja, kuten myös Vartiomiehestä, jonka X-nainen Emma Frost parantaa psyykkisillä menetelmillään.
Ylivertaiset
Ylivertaiset on Mark Millarin ja Bryan Hitchin luoma tarinakokonaisuus, joka sijoittuu vaihtoehtotodellisuuteen. Siellä Kostajien perusjäsenet ovat samoja kuin aiemminkin, mutta maailma ja sen hahmot näyttäytyvät kyynisempinä ja verrattomasti paljon synkempinä kuin mitä alkuperäinen ryhmä. Hitch on myös käyttänyt piirtäessään malleina todellisia julkisuuden henkilöitä, kuten Samuel L. Jacksonia. Tästä syystä sarjaa on kiitelty sen realistisemman suhtautumistavan vuoksi ja se onkin kerännyt paljon suosiota.
Jäsenet
Katso artikkeli Luettelo Kostajista.
Viholliset
Kostajilla ei ole juurikaan "omia" vihollisia vaan he pysäyttävät yksittäisiä maailmanlaajuisia uhkia tai sitten tiimitovereittensa vihollisia. Tässä muutamia:
Animaatioelokuvat
Vuoden 2006 aikana Lions Gate Entertainment julkaisi kaksi animaatioelokuvaa, Ultimate Avengersin ja Ultimate Avengers 2:n. Elokuvassa Next Avengers: Heroes of Tomorrow esiintyvät Kostajien lapset sekä ikääntyneet versiot Tony Starkista ja Visionista.
Kostajat esiintyvät myös anime-elokuvassa Avengers Confidential: Black Widow & Punisher, jossa ryhmään kuuluvat Musta Leski, Rautamies, Thor, Sotakone, Hulk, Haukansilmä ja Carol Danvers / Kapteeni Ihme.
Marvel Cinematic Universe
Kostajat ovat Marvel Cinematic Universen elokuvien yhteinen juonielementti, jota vihjailtiin jo vuonna 2008 elokuvan Iron Man lopussa, kun ”Kostajat-hanke” mainittiin.
Videopelit
Kostajat esiintyvät useissa videopeleissä:
Arena Vänersborg
Arena Vänersborg on Ruotsissa Vänersborgin kaupungissa sijaitseva jääpallohalli. Syyskuussa 2009 käyttöön otettu halli on Ruotsin pääsarjassa Elitserienissä pelaavan IFK Vänersborgin kotiareena. Jääpallohallin lisäksi samalla alueella Vänersborgin urheilukeskuksessa sijaitsevat muun muassa jalkapallostadion Vänersvallen, jäähalli, käsipallohalli sekä vanha jääpallostadion.
Arena Vänersborgilla järjestetään jääpallo-otteluiden lisäksi myös erilaisia messuja, näyttelyitä sekä konsertteja. Asennettavan lattian avulla sitä voidaan käyttää myös eri sisäpalloilulajien peliareenana. Hallissa on ravintola, kahvila sekä neljä konferenssihuonetta neuvottelukäyttöön.
Halli on toiminut vuoden 2013 jääpallon maailmanmestaruuskilpailuiden päänäyttämönä. Vuonna 2019 halli on jälleen jääpallon maailmanmestaruuskilpailuiden päänäyttämönä.