cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ulster Defence Association
Järjestö perustettiin keskellä Pohjois-Irlannin sisällissodan kovimpia aikoja ("The Troubles") vuonna 1971 vastapainoksi tasavaltalaisten ja nationalistien sotilasjärjestölle, Irlannin tasavaltalaisarmeijalle (IRA). UDA:n tarkoituksena on ollut estää keinoja kaihtamatta koko Irlannin saaren yhdistäminen ja pitää Ulster eli Pohjois-Irlanti Ison-Britannian yhteydessä. Se on myös kannattanut Ulsterin itsenäistämistä protestanttiseksi valtioksi, jollei se jäisi Britannian alaisuuteen. Sen tavoitteena on ollut myös sen omien sanojen mukaan protestanttien, lojalistien ja unionistien yhteisön turvaaminen tasavaltalaiselta terrorismilta. Yhdessä toiseksi suurimman Ulster Volunteer Forcen kanssa UDA muodosti IRA:n tärkeimmän sotilaallisen vastavoiman. UDA ei kuitenkaan ollut muiden lojalistiryhmien tapaan yhtä sotilaallisesti ja kurinalaisesti järjestäytynyt yhtenäinen sotilasorganisaatio kuin IRA.
Russell M. Nelson
Nelson oli lääkärinä Yhdysvaltain armeijassa Korean sodan aikana.
Ulster Defence Association
Historia
pienoiskuva|Seinämaalaus [[Belfast issa, Shankill Road illa, vuonna 2004.]] Ulster Defence Association perustettiin syyskuussa 1971 useiden eräänlaisten suojeluskuntaryhmien sateenvarjo-organisaatioksi. Ensimmäiseksi johtajaksi nousi Charles Harding Smith ja puhemieheksi Tommy Herron. Kuitenkin Andy Tyriesta tuli järjestön johtaja pian. Voimakkaimmillaan sillä oli yli 40 000 miestä aseissa, pääasiassa osa-aikataistelijoina. Järjestön alkuperäinen motto oli "laki ennen väkivaltaa" ja se olikin laillinen järjestö aina siihen asti, kunnes se kiellettiin 10. elokuuta 1992. Tämän laillisuuden aikana sotilaallinen siipi, Ulster Freedom Fighters (UFF) toteutti suuren määrän puolisotilaallisia iskuja, muun muassa nationalistisen ja sosiaalidemokraattisen Social Democratic and Labour Party-puolueen poliitikon Paddy Wilsonin murhan.
Järjestö kannatti 1970-luvulla Pohjois-Irlannin eli Ulsterin itsenäisyyttä, mutta on myöhemmin hylännyt tämän ajatuksen. Vuonna 1974 UDA oli mukana onnistuneessa Ulsterin työväenneuvoston toteuttamassa yleislakossa (Ulster Workers' Council Strike), joka kaatoi Sunningdalen sopimuksen (Sunnigdale Agreement), joka joidenkin lojalistien ja unionistien mielestä sisälsi liian paljon nationalistien läpisaamia vaatimuksia. Sopimus oli yritys lopettaa "The Troubles" pakottamalla unionistit jakamaan valta nationalistien kanssa. Lakkoa johti Vanguard Unionist Progressive Party -puolueeseen kuuluva edustajainkokousmies ja UDA:n jäsen Glenn Barr.
UDA/UFF:n virallinen poliittinen linja kriisin aikana oli, että jos Irlannin tasavaltalaisarmeija lopettaisi väkivaltakampanjansa, UDA tekisi myös samoin. Kuitenkin, jos brittihallitus ilmoittaisi vetäytyvänsä Pohjois-Irlannista, UDA toimisi käänteisesti samalla tavalla kuin IRA. pienoiskuva|UDA:n seinämaalaus. On vaikea osoittaa, kuka olisi rakenteeltaan hajanaisen, ja joskus myös riitaisen, Ulster Defence Associationin ja UFF:n johtaja. Enimmillään sen riveissä on taistellut yli 40 000 miestä, jotka jakautuivat joukkueisiin, komppanioihin, pataljooniin ja lopulta kuuteen prikaatiin, joiden prikaatinkomentajia voidaan pitää järjestön johtajina. Nämä prikaatit olivat hyvinkin itsenäisiä ja ne valvoivat prikaatinkomentajan johdolla omia alueitaan. Pahimmillaan prikaatit taistelivat myös toisiaan vastaan, varsinkin myöhemmin, kun vastakkainasettelu IRA:n kanssa lieveni. 1980–1990-luvulla osa prikaateista alkoi rahoittaa toimintaansa huumekaupalla ja alkoivat muotoutua enemmänkin rikollisryhmiksi. Tämäkin kehitys johti huumekauppaa vastustavien ja kannattavien prikaatien välisiin yhteenottoihin.
UDA-komentaja John McMichael laati vuonna 1987 asiakirjan nimeltä "Common Sense" ("Terve järki"), joka asettui tukemaan Pohjois-Irlannin konfliktin konsensushenkistä ratkaisua, kuitenkin osana Isoa-Britanniaa. Alueen asioista päättäisi edustajainkokous, jossa valta olisi jaettu kummankin osapuolen, nationalistien ja unionistien, välillä, ja joka hyväksyisi uuden perustuslain ja uudet kansalaisten perusoikeudet ("Bill of Rights"). Ei ole tiedossa selvästi, kuinka hyvin tämä UDA omaksui tämän ohjelman viralliseksi linjakseen. Kuitenkin McMichaelin murha samana vuonna ja Tyrien poistaminen järjestön johdosta ja korvaaminen uudella sisäpiirillä kertoi siitä, että UDA olisi enemmänkin aseellisen kuin poliittisen taistelun linjalla.
Nyttemmin UDA on lopettanut aktiivisen toimintansa ja se on syksyn 2007 ilmoituksensa mukaan siirtänyt aseensa "beyond use" eli pois käytöstä. UDA toimii erinäisten yhdistysten ja järjestöjen kautta pohjoisirlantilaiseen tapaan. UDA:n johtajana, tai ainakin yhtenä johtavista, voidaan pitää prikaatinkomentaja Jackie McDonaldia. Hän esimerkiksi ilmoitti, että UDA on poistanut aseet käytöstä. Sen sijaan vanha vihollinen IRA on virallisesti luovuttanut aseensa. Virallisesti McDonald johtaa tammikuussa 2002 perustettua poliittista neuvonantojärjestöä nimeltä Ulster Political Research Group (UPRG), joka toimii tosiasiallisesti UDA:n poliittisena johtoelimenä.
James Hadley Chase
James Hadley Chase (oikealta nimeltään René Lodge Brabazon Raymond, 24. joulukuuta 1906 Lontoo, Britannia – 6. helmikuuta 1985 Corseaux, Sveitsi) oli brittiläinen rikoskirjailija. Hänen tunnetuimpia teoksiaan on vuonna 1939 julkaistu romaani Ei kukkia neiti Blandishille (No Orchids for Miss Blandish). Teoksia on suomennettu kymmenittäin, useimmat kioskisarjoissa.
Alma tädin illuusio
Alma tädin illuusio on Sleepy Sleepersin albumi, joka on ilmestynyt vuonna 1983.
Levystä tehtiin myös englanninkielinen versio, joka julkaistiin nimellä Chinese Nights.
Carl Barât
Lapsuus
Carl syntyi Basingstokessa ja asui lapsuudessaan äitinsä kanssa kommuunissa Somersetissa. Hän vietti nuoruutensa vuoroin kummankin vanhempansa seurassa, pojan isä oli töissä asetehtaassa kun taas äiti piti vaihtoehtoisemmista tapahtumista, kannatti rauhaa ja vastusti ydinvoimaa.
The Libertines
Vuonna 1996 opiskellessaan näyttämötaiteita Brunelin yliopistossa Barât tapasi tulevan yhtyekaverinsa Pete Dohertyn tämän sisaren Amyn kautta. Doherty ja Barât muodostivat nopeasti tiiviin ja läheisen ystävyyssuhteen. Omien kertomustensa mukaan he keksivät yhdessä myyttisen vision ”brittiläisestä arkadiasta” (kyseessä oli lähinnä teema, joka yhdistäisi historiallisen Britannian villeimpiä puolia dekadenttiin taiteilijaelämään) ja nimesivät sen ”Albioniksi”. Ystävykset hankkivat kitarat ja alkoivat kirjoitella kappaleita. Doherty ja Barât päättivät kirjoittaa kappaleet ja laulaa yhdessä. The Libertines -yhtye perustettiin pian basisti John Hassallin ja rumpali Gary Powellein kanssa. Alkuaikoina mukana oli myös Johnny Borrell, joka myöhemmin perusti oman menestyvän yhtyeen Razorlightin.
Savon radan museo
thumb|left|Höyryveturi Tk3 (”Pikku-Jumbo”) numero 852 vuodelta 1929 Savon radan museon piha-alueella.
Savon radan museo on Pieksämäellä sijaitseva museo, joka on keskittynyt savon radaan ja Pieksämäen seudun rautatieliikenteen historian esittelyyn.
Museo toimii rautatieaseman vanhassa asemarakennuksessa ratapihan itäpuolella. Rakennus on valmistunut vuonna 1889, ja museo avattiin yleisölle aseman täytettyä sata vuotta 1. lokakuuta 1989. Sen perusnäyttelyyn kuuluu hieman alle 300 esinettä ja noin 100 valokuvaa.
Gene Barry
Gene Barry (14. kesäkuuta 1919 – 9. joulukuuta 2009) oli yhdysvaltalainen näyttelijä.
Nuoruus
New Yorkissa 1919 syntyneen Gene Barryn (alun perin Eugene Klass ) vanhemmat olivat Eva ja Martin Klass, ja isovanhemmat venäjänjuutalaisia maahanmuuttajia. Musikaalisesti lahjakkaan Barryn haaveena oli jo varhain ura näyttelijänä.
Ura
Gene Barry otti taiteilijanimensä John Barrymorelta. Hän esiintyi Broadwaylla näytelmässä Catherine the Great 1944 ja myöhemmin musikaalissa La Cage aux Folles (1983). Barrylla oli keskeinen osa elokuvassa Maailmojen sota (1953). Televisiossa hänet nähtiin Hitchcock esittää -sarjassa ja rikossarja Columbon ensimmäisessä pilotissa Prescription: Murder (1968), jossa Barry esitti vaimonsa (Nina Foch) murhaavaa psykiatria. Etsiväsarja Burke's Law, joka pyöri ABC-kanavalla 1963–1965, toi Barrylle Golden Globen vuonna 1965. Suomessa Gene Barry nähtiin lännensarjassa Bat Masterson, jossa hän piirsi nimihahmosta ironisen, kävelykeppiä heiluttavan knallikeikarin.
Kolmas muistettava Suomessakin esitetty TV-sarja oli The name of the Game (suom. Pelin henki) jossa Barry esitti juonikasta the People Magazine-aikakauslehden päätoimittajaa.
Barry on saanut elämäntyöstään tähden Hollywoodin Walk of Famelle.
Yksityiselämä
Barry solmi avioliiton näyttelijä Betty Clairen (taiteilijanimeltään Julie Carson) kanssa vuonna 1944. Avioliitto kesti vuosikymmeniä ja päättyi vasta vaimon kuolemaan 2003. Pariskunnalla oli kolme yhteistä lasta.
Tamro
thumb|Tamrotalo Vihdintieltä nähtynä. Tamro Oyj on suomalainen lääkkeiden ja terveystuotteiden tukkumyyntiyritys. Sen markkinaosuus Suomen lääkemyynnistä vuonna 2015 oli 54 prosenttia ja sen kilpailijan Oriola-KDn 46 prosenttia. Tamron pääasiakasryhmiä ovat lääkeyritykset, apteekit, sairaalat, yksityinen terveydenhuolto ja vähittäiskauppa.
Tamrossa on noin 450 työntekijää, ja yrityksen liikevaihto (tilikaudella 2018/2019) oli 1 503 miljoonaa euroa.
Historiaa
Tamron historia ulottuu vuoteen 1895, jolloin neljä tamperelaista apteekkaria: Wolter Aschan, Fredrik Borg, Karl Molin ja Amil Schéele perustivat yrityksen nimeltä Tampereen Rohdoskauppayhtiö. 1960-luvun puolessavälissä Tampereen Rohdos Oy perusti Tam-Tradingin Oy:n, joka myi maahantuojien agenttina toimien teknokemiallisia, kosmeettisia ja hygieenisiä tuotteita sekä sairaanhoito- ja sairaalatarvikkeita. Tamro-niminen yritys syntyi, kun Tampereen Rohdos fuusioitui Oy Aurum-Pharmakon Ab:n kanssa 1970-luvun alussa.
Tamron osti vuonna 1986 sijoitusyhtiö Spontel, ja Tamro myi seuraavana vuonna Star- ja Rohto-lääketehtaansa Huhtamäki-yhtymälle ja luopui näin lääkkeiden valmistuksesta. Vaihdossa Tamro sai Huhtamäeltä 320 henkeä työllistäneen Lääketukku Oy:n. Näin muodostui Pohjoismaiden toiseksi suurin lääketukku, jolla oli lähes tuhat työntekijää. Lääketukku Oy jakeli kotimaisista lääkkeistä Leiras-Medican ja Farmoksen tuotteet, Tamro puolestaan Star-Rohdon ja Pharmacalin tuotteet sekä 60 prosenttia tuontilääkkeistä.
Tamro alkoi kansainvälistyä fuusioitumalla vuonna 1995 ruotsalaisen ADA Ab:n kanssa. Sillä oli toimintaa myös Norjassa, jossa valtionyhtiö NMD:n monopoliasema oli juuri purettu. Uuden pohjoismaisen konsernin liikevaihto kasvoi ensimmäisenä yhteisenä vuotena 23 prosenttia ja nettotulos 39 prosenttia. Tamro alkoi suuntautua Pohjoismaiden ohella nyt myös Baltiaan ja Venäjälle.
Hapsiluikka
Hapsiluikka (Eleocharis acicularis) on sarakasvien heimoon, pilliluikkien sukuun kuuluva monivuotinen vesikasvi.
Hapsiluikka kasvaa 2–10 cm korkeaksi, ja sen 2–5 mm pitkät tähkäkukinnot kasvavat hentojen versojen päihin. Kasvi leviää rönsyjen ja maavarsien avulla usein laajaksi mattomaiseksi kasvustoksi. Suvullinen lisääntyminen käy tuulipölytyksen avulla. Hapsiluikkaa voidaan kasvattaa myös akvaariossa uposkasvina.
Hapsiluikka kasvaa sisä- ja murtovesien rannoilla savisella, silttisellä tai hiekkaisella alustalla. Se voi kasvaa jopa kahden metrin syvyydessä. Hapsiluikkaa tavataan Keski- ja Pohjois-Euroopassa. Suomessa hapsiluikkaa kasvaa ympäri maata sekä merenrannikolla että sisämaassa, harvinaisempana kuitenkin Lapissa sekä Suomenselän alueella.
50. hikō sentai
50. hikō sentai oli keisarillisen Japanin armeijan ilmavoimien hävittäjäyhtymä (rykmentti), joka perustettiin syyskuussa 1940 Thaichungissa Formosalla 8. hikō rentain luovuttaman hävittäjälaivuetta käyttäen kaksilaivueisena. Se täydennettiin elokuussa 1941 kolmilaivueiseksi. Huhtikuussa 1944 se uudelleen järjestettiin hikōtaiksi (lentävä osa) ja seibitaiksi (tukevat osat).
Kalusto
Yhtymän kalustona olivat :
Komentajat
Yhtymän komentajina olivat :
Marzi Nyman
Markus ”Marzi” Nyman (s. 12. tammikuuta 1979 Lohja) on suomalainen kitaristi, joka on esiintynyt useiden eri kokoonpanojen kanssa, muun muassa Nylon Beatissa vuosina 1999–2001, Hemma Beastissä, UMO Jazz Orchestrassa, Husbandissa, Iiro Rantala New Triossa ja GG Caravanissa. Hän aloitti opinnot Sibelius-Akatemian jazz-osastolla vuonna 1998. Nyman valittiin vuonna 2003 Pori Jazzin vuoden taiteilijaksi.
Ura
Nyman soitti pianoa kymmenen vuotta, ennen kuin alkoi varsinaisesti soittaa kitaraa. Hän harjoitteli kitaransoittoa Jarmo Saaren opetuksessa Tapiolan lukion musiikkilinjalla. Lukioikäisenä hän soitti jo Nylon Beatin taustayhtyeessä. Nyman sai medianäkyvyyttä esiintyessään Joonas Hytönen Show’ssa Lenni-Kalle Taipaleen yhtyeen vakiojäsenenä. 2000-luvun alussa Nyman toimi Apulannan keikkakitaristina.
Nyman on säveltänyt musiikkia elokuviin, kuten Keisarikunta, jonka soundtrackilla hän myös johti orkesteria. Hänen muita sävellyksiään ovat Tapiola Sinfonietalle tehty Sähkökitarakonsertto ja Lahden urkuviikoille tilattu Konsertto uruille, sähkökitaralle, jousikvartetille, alppitorvelle ja Harley-Davidson moottoripyörälle.
Nyman julkaisi sooloalbuminsa vuonna 2006. Marzi-levyllä hänen kanssaan soittavat basisti Harri Rantanen ja rumpali Anssi Nykänen, jotka ovat Nymanin kanssa esiintyneet kokoonpanossa Marzi Nyman trio. Albumilta julkaistiin singlenä kappale ”Outo tyttö”. Positiivisesti vastaanotettu albumi kävi korkeimmillaan Suomen virallisen albumilistan 17. sijalla Nyman valittiin vuonna 2012 Espoo Big Bandin vakituiseksi kapellimestariksi.
Joissakin kokoonpanoissa Nyman on vaikuttanut myös säveltäjänä, kuten GG Caravanissa.
Jaakko Suomalainen (jääkiekkomaalivahti)
Jaakko Suomalainen (s. 18. elokuuta 1978 Helsinki) on entinen suomalainen jääkiekkomaalivahti.
Hyvä otteet KooKoossa kaudella 2003–2004 tuottivat valinnan Mestiksen parhaaksi maalivahdiksi ja sopimuksen SM-liigan Pelicansiin. Vaikea kausi SM-liigan sarjajumbossa johti paluuseen Mestikseen. Jukureissa tuli Mestiksen mestaruus keväällä 2006 ja Suomalainen valittiin jälleen sarjan parhaaksi maalivahdiksi. Hyvä kausi avasi tien uudestaan SM-liigaan. Kärpissä tuli Suomen mestaruus keväällä 2007 kakkosmaalivahdin roolissa. Tie vei JYPin kautta Vaasan Sportiin, jossa hän pääsi keväällä 2009 juhlimaan toistamiseen Mestiksen mestaruutta ja pelaamaan liigakarsintoja Ässiä vastaan. Suomalainen on pelannut ulkomailla Itävallan ja Britannian pääsarjoissa. Itävallan liigassa seurana oli slovenialainen Jesenice.
Suomalainen on tehnyt urallaan kaksi maalia. Pelatessaan KooKoossa hän onnistui Mestis-ottelussa Hokkia vastaan helmikuussa 2004. Itävallan liigassa hän onnistui vastaavassa tempussa Jesenicen paidassa kroatialaista Medveščak Zagrebia vastaan tammikuussa 2011.
Jääkiekkoa Suomalainen pelaa nykyisin kenttäpelaajana Ice Tigers -nimisessä harrastekiekkojoukkueessa.
Tulokaskaudellaan hän voitti joukkueen sisäisen pistepörssin.
Suomalainen soittaa kitaraa Ninetyfive50-nimisessä metalliyhtyeessä.
Birgitta Kantola
Katarina Birgitta Kantola (o.s. Häggblom; s. 27. helmikuuta 1948 Vaasa) on suomalainen varatuomari ja hallitusammattilainen. Hän on työskennellyt Kansallis-Osake-Pankissa, IMF:ssä, Pohjoismaiden investointipankissa, Maailmanpankin kansainvälisen rahoitusyhtiön IFC:n rahoitusasioiden johtajana, Ålandsbankenissa puoli vuotta 2001 ja sen jälkeen omassa konsulttiyrityksessä Birka Consulting.
Birgitta Kantola oli seuraavien hallitusten jäsen helmikuussa 2008: Stora Enso, Varma, OMX, Nordea ja Fortumin hallituksen varapuheenjohtaja.
Sareyamou
Sareyamou on maalaiskunta ja sen keskuskylä Timbuktun alueen Dirén piirissä Malissa. Se sijaitsee Nigerjoen sivuhaaran varrella 25 kilometriä Diréstä kaakkoon. Kunnassa on 19 400 asukasta (vuonna 2009).
Sareyamoun kunnan pinta-ala on arviolta 534 neliökilometriä. Se rajoittuu lännessä Dirén piirin Bingan, pohjoisessa Tienkourin ja Haïbongon, idässä Gourma-Rharousin piirin Haribomon ja etelässä Bambara Maoudén kuntiin. Seutu kuuluu Saharan ja Sahelin siirtymäalueeseen. Sen läpi virtaavat Niger ja sen haarajoet Labou, Djingara ja Kangara sekä muutamia vadeja. Nigerjoen tulvat muodostavat järviä.
Kuntaan kuuluu 15 kylää ja paimentolaisryhmää. Asukkaat ovat songhaita, fulbeja, tuaregeja, maureja ja bozoja. Vallitseva uskonto on islam.
Kunnan liikenneyhteydet ovat huonot. Tulva-aikaan ainoa liikenneväline on vene. Palveluihin kuuluu kolme alakoulua, koraanikoulu ja terveysasema.
Peikonkakkarat
Peikonkakkarat (Mauranthemum) on asterikasvien (Asteraceae) heimoon kuuluva kasvisuku. Sukuun kuuluu neljä tai viisi lajia.
Vankkavillaseitikki
Vankkavillaseitikki (Cortinarius alborufescens) on Telamonia-alasukuun kuuluva suurikokoinen seitikki. Se on syömäkelvoton metsäsieni, jota tavataan koko Suomessa ja myös ainakin Skandinaviassa, joskin Tanskassa se on katsottu vaarantuneeksi (VU).
Vankkavillaseitikki kasvaa lehti- ja sekametsissä ja sitä on arveltu muun muassa koivun ja haavan juurisieneksi. Se voi muodostaa näyttäviä noidankehiä. Se on helpohko tunnistaa tummanpunaisten helttojen sekä jalan ja lakin pinnan vaaleiden villamaisten suojusjätteiden perusteella. Jalan yläosassa saattaa olla violetin sävyjä. Hieman samantapaisesta valkovillaseitikistä lajin erottaa esimerkiksi kasvupaikan, suuremman koon, ruskean mallon ja retikanhajun puuttumisen perusteella. Vaikka maku on mieto, ei lajia pidetä ruokasienenä.
left|thumb|200px|Sienen alapinta ja jalka
Nelson S. Bond
Nelson Slade Bond (23. marraskuuta 1908 Scranton, Pennsylvania – 4. marraskuuta 2006 Roanoke, Virginia) oli yhdysvaltalainen tieteiskirjailija ja käsikirjoittaja. Bondin tuotanto koostui pääasiassa novelleista, joita julkaistiin lehdissä ja viihdelukemistoissa, mutta hän kirjoitti myös romaaneja ja lisäksi hänen novellejaan on julkaistu kokoelmina. Radiokäsikirjoituksia Bond kirjoitti noin 200 kappaletta.
Ruth Roberta de Souza
Ruth Roberta de Souza (3. lokakuuta 1968 Três Lagoas – 13. huhtikuuta 2021 Três Lagoas) oli brasilialainen koripalloilija ja maailmanmestari.
Riko Eklundh
Riko Knut Henrik Eklundh (s. 17. maaliskuuta 1965 Helsinki) on suomalainen näyttelijä.
Elämäkerta
Riko Eklundh suoritti ylioppilastutkintonsa Gymnasiet Lärkanissa Helsingissä. Hän valmistui Teatterikorkeakoulusta vuonna 1989. Eklundh on esiintynyt yli kuudessakymmenessä teatteriproduktiossa ja myös elokuvissa ja TV-sarjoissa. Hän esiintyi muun muassa Hovimäessä toisesta neljänteen tuotantokauteen.
Eklundh aloitti uransa Åbo Svenska Teaterissa, jossa teki läpimurtoroolinsa Amadeus-näytelmän nimiosassa. Muita tärkeitä roolitulkintoja ovat seuraavien esitysten pääosat: Topelius, Peer Gynt, Den dansande prästen, Kungens Tal, Vi är bara mänskor ja musikaalit Pieni kauhukauppa (Seymour), La cage aux folles (Albin/Zaza) ja Cabaret (Seremoniamestari). Eklundh on tehnyt myös äänirooleja.
Riko Eklundh on toiminut luottamustehtävissä, erityisesti teatterialan järjestöissä kuten Näyttelijäliiton ja Teatterimuseon hallituksissa. Finlands Svenska Skådespelarförbundetin hallituksessa Eklundh istui melkein neljännes vuosisataa, 1994-2018, ja yhdistyksen puheenjohtajana hän toimi vuosina 2003–2007 ja 2014-2018. Hänet valittiin Näyttelijäliiton ansioituneeksi jäseneksi 2018 ja FSSn kunniajäseneksi 2020. Eklundh on liikuntayhdistys Friin perustajajäsen ja ensimmäinen puheenjohtaja 2011.
Eklundh on tehnyt paljon yhteistyötä kuorojen ja orkestereiden kanssa, sekä juontajana että laulusolistina. Vuonna 2018 Riko Eklundh debytoi kirjailijana, ”Flickan skall uppleva historia” (”Tytön on koettava historiaa”) perustui Kerstin Eklundhin muistiinpanoihin vuosilta 1891–1918. Toisen kirjansa ”Gunvors lilla ABC” Eklundh julkaisi 2021.
Vuonna 2013 Eklundhille myönnettiin Suomen Teatterijärjestöjen Keskusliiton kultainen kunniamerkki. Vuonna 2018 Eklundh valittiin Åbo Svenska Teaterin kunniajäseneksi. Eklundh sai Folktingetin ansiomitalin vuonna 2019.
Osaketalletus
Osaketalletus on määräaikainen talletus, jonka tuotto riippuu joidenkin osakkeiden kurssikehityksestä.
Osaketalletusta voidaan kutsua esimerkiksi osakeindeksilainaksi, pääomaturvatuksi sijoituslainaksi, osakeobligaatioksi, hyödykelainaksi tai pörssiobligaatioksi. Osaketalletus on tavallisesti pääomaturvattu sijoitusmuoto, josta sijoittaja odottaa saavansa eräpäivänä takaisin vähintään nimellispääoman.
Osaketalletus sopii sijoittajalle, joka hakee talletuskorkoa suurempaa tuottoa ilman pääoman menetysriskiä ja on valmis sitomaan sijoittamansa pääoman tietyksi talletusajaksi. Osaketalletuksen avulla voi pyrkiä hyötymään osakekurssien noususta pienemmällä riskillä kuin muunlaisessa osakesijoituksessa.
54. hikō sentai
Kalusto
Yhtymän kalustona olivat :
Komentajat
Yhtymän komentajina olivat :
24. dokuritsu hikō chutain päälliköt :
Oranienburger Straße
thumb|Neue Synagoge Oranienburger Straßella Oranienburger Straße on katu Saksan pääkaupungin Berliinin keskustassa. Se sijaitsee Mitten kaupunginosassa, pohjoiseen Spreejoesta ja kulkee Hackescher Platzilta luoteeseen Friedrichstraßelle. Katu on nimetty Brandenburgin osavaltiossa sijaitsevan Oranienburgin kaupungin mukaan.
Kadulla on historiaa 1200-luvulle saakka. Sen vanhin tunnettu nimi on Spandauer Heerweg. Nykyisen nimensä katu sai virallisesti 26. kesäkuuta vuonna 1824. 1800-luvulla ja varhaisella 1900-luvulla Oranienburger Straße oli Berliinin juutalaiskeskus. Kadulla on nykyisin alueen natsien hävityksen kohteeksi joutuneiden juutalaisten asukkaiden ja kohteiden kunniaksi pystytettyjä muistomerkkejä. Vuosina 1868–1877 kadun läpi rakennettiin raitiovaunulinja. Nykyisin kadulla liikennöivät MetroTram-linjat M1 ja M6.
Huomattavin rakennus Oranienburger Straßella on Neue Synagoge, uusi synagoga, joka valmistuttuaan vuonna 1866 oli Berliinin suurin synagoga. Synagoga säästyi kristalliyön tuhotöiltä vuonna 1938 paikallisen poliisikomentajan toimien vuoksi. Vuonna 1943 se suurimmaksi osaksi tuhoutui liittoutuneiden ilmapommituksissa, ja vuonna 1958 Itä-Saksa tuhosi sen rauniot. Synagogarakennus jälleenrakennettiin ja avattiin vuonna 1995 museona ja juutalaiskeskuksena.
Aiheesta muualla
52.52528°N, 13.39111°W
David S. Mann
thumb|David S. Mann David Scott Mann (s. 25. syyskuuta 1939 Cincinnati, Ohio) on yhdysvaltalainen demokraattipuolueen poliitikko. Hän sai Bachelor of Arts -arvon vuonna 1961 Harvardista ja palveli Yhdysvaltain laivastossa vuosina 1961–1965. Hän valmistui vuonna 1968 Harvard Law Schoolista.
Mann toimi valmistumisensa jälkeen juristina Cincinnatissa. Hän istui vuosina 1972–1974 kunnallisessa terveyslautakunnassa ja sitten kaupunginvaltuustossa vuosina 1974–1992. Hän toimi myös Cincinnatin pormestarina vuosina 1980–1982 ja jälleen vuonna 1991. Vuosina 1993–1995 hän edusti Yhdysvaltain edustajainhuoneessa Ohion 1. vaalipiiriä. Häntä edelsi siellä Charlie Luken ja seurasi Steve Chabot.
Pottiputki
thumb|Pottiputki ja istuttaja Pottiputki on istutusväline jolla voi istuttaa puun paakkutaimia. Sen kehitti Sauli Takalon työn pohjalta Tapio Saarenketo 1970-luvun alussa.
Käyttö
Istutettaessa pottiputki isketään maahan ja pottitaimi päätyy maahan kun jalalla polkaistaan pottiputken alaosassa olevaa vipua. Tällöin mekanismi suorittaa istutuksen; Alaosan kaksi metallista leukaa aukenevat ja taimi tipahtaa leukojen aukenemisen muodostamaan kuoppaan. Istuttaja voi palauttaa leuat kiinni vetämällä kahvasta, joka on putken yläosassa. Istuttaja voi operaation jälkeen esimerkiksi saappaan reunalla viimeistellä istutuksen niin, että maa taimen ympäriltä tiivistyy, ja tarkistaa että taimi jää pystysuoraan. Istuttajalla voi olla mukana useita kymmeniä taimia taimivakassa.
Jos taimi on halkaisijaltaan liian iso, se ei mahdu putkeen. Pottiputkia on olemassa useita eri kokoja, joissa muuttuva tekijä on erityisesti putken halkaisija. Koivun istutuksessa pottiputki ei välttämättä toimi koska koivun taimi saattaa olla liian iso verraten ohkaiseen pottiputkeen.
Maastosta riippuen leukoihin voi kertyä esimerkiksi kosteahkoa multa-ainesta, joka on mielekästä toisinaan puhdistaa. Puhdistaminen tapahtuu siten, että jättää leuat auki-asentoon ja kaapii aineksen pois, tai kopistelee putkea niin että aines tipahtaa.
Meskitet
Meskitet (Prosopis) on hernekasvien heimoon kuuluva puuvartisten kasvien suku, jonka jäseniä kasvaa Afrikassa, Aasiassa ja Amerikassa. Sukuun kuuluu 45 jäsentä. Monet niistä menestyvät kuivilla alueilla, sillä niiden juuret tunkeutuvat syvälle maaperään.
Puiden ja pensaiden hedelmät ovat palkomaisia, ja sisältävät joillakin lajeilla paljon sokeria. Amerikan alkuperäisasukkaat ovat käyttäneet niitä ravinnokseen ja alkoholin valmistukseen. Kaarnaa on käytetty kattomateriaalina Kolumbiassa ja maitiaisnestettä liimana.
Sleepy Sleepers Sings Elvis
Sleepy Sleepers Sings Elvis on Sleepy Sleepersin albumi. Albumin kappaleet ovat humoristisia, suomenkielisiä cover-versioita Elvis Presleyn kappaleista.
Koko levy äänitettiin 1989 Memphisissä, Elviksenkin paljon käyttämässä Sun Studiossa.
Saima Harmaja -seura
Saima Harmaja-seura ry on suomalainen kirjallisuusseura. Seura perustettiin marraskuussa 2003 juhlistamaan runoilija Saima Harmajan syntymän 90-vuotisjuhlavuotta. Seuran tavoitteena on tehdä tunnetuksi Harmajan runoutta ja elämänvaiheita; seura haluaa myös lisätä runouden harrastajien määrää ylipäätänsä. Huomattava osa seuran jäsenista asuu runoilijan syntymäkaupungin Helsingin lisäksi Lohjan seudulla, jossa Saima Harmaja vietti kesiään.
Lokakuussa 2006 seuralla oli noin 150 jäsentä. Nykyisin jäsenmäärä on jo kahdensadan paikkeilla.
Eternity (Freedom Callin albumi)
Eternity on Freedom Call -nimisen power metal -yhtyeen kolmas studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 2002.
San Franciscon kansainvälinen lentoasema
San Franciscon kansainvälinen lentoasema on kansainvälinen lentoasema San Franciscossa Kalifornian osavaltiossa Yhdysvalloissa. Vuonna 2019 se oli Yhdysvaltain seitsemänneksi vilkkain lentoasema. Lentoasema sijaitsee 13 kilometriä etelään San Franciscosta Millbraen ja San Brunon kaupunkien läheisyydessä San Mateon piirikunnassa. Lentoasema on yhdysväylä kaikkialle Amerikkoihin, Eurooppaan, Aasiaan, ja Australaasiaan.
Ekologisuus ja melutason pienentäminen
San Franciscon lentoaseman tavoitteena on alentaa kentän aiheuttamia kasvihuonekaasuja 25 % alemmas kuin ne olivat vuonna 1990. Kentän uskotaan saavuttavan tavoitteensa pian, sillä kasvihuonekaasujen tuotanto oli vuonna 2010 laskenut jo 17 % vuoden 1990 tason alapuolelle. Lentoasemalla on myös alettu käyttämään ekologisempia ajoneuvoja, kuten sähköautoja. Lisäksi kentän aiheuttamia saasteita on pyritty vähentämään istuttamalla lentokentän läheisyyteen tuhansia puita.
Sähkön ja veden osalta San Franciscon lentoasema on pyrkinyt vähentämään aseman vaatimaa sähkön- ja veden kulutusta sekä käyttämään enemmän uusiutuvia luonnonvaroja sähkön tuottamiseksi. Vuonna 2010 lentoaseman sähkönkulutus oli laskenut noin 6,3 % vuoden 2004 kulutukseen verrattuna. Aseman veden kulutus oli vuonna 2010 laskenut muun muassa vuotavien vesijohtojen korjaamisen ansiosta 14 % vuoteen 2004 verrattuna.
Lentoasema on pyrkinyt vähentämään myös aiheuttamiaan meluhaittoja lentokentän lähellä asuville ihmisille. Valtaosa lentokentän lentoliikenteestä ohjataan nykyisin nousemaan ja laskeutumaan San Franciscon lahden yli, minkä ansiosta lentokoneet eivät aiheuta niin suurta melua tiheään asutuilla alueilla. Lisäksi lentoasema on kustantanut vuodesta 1983 lähtien yli 15 000 kentän lähellä sijaitsevan omakotitalon äänieristyksen.
Al Molinaro
Albert Francis ”Al” Molinaro (24. kesäkuuta 1919 Kenosha, Wisconsin – 30. lokakuuta 2015 Glendale, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänellä oli muun muassa kokki Al Delvecchion rooli sarjassa Onnen päivät vuosina 1976–1982.
Al Molinaro syntyi Kenoshassa, Wisconsinissa, ja oli yksi perheensä kymmenestä lapsesta. Hän perusti vuonna 1987 entisen näyttelijätoverinsa Anson Williamsin kanssa Big Al’s -nimisen ravintolaketjun.
Al Molinaro oli naimisissa ja hänellä oli yksi poika. Hän asui Glendalessa, Kaliforniassa, ja oli vetäytyneenä näyttelijänuraltaan jo 1990-luvun alusta. Hänen tiedetään työstäneen vanhuusvuosinaan omaelämäkertaa.
Suomen euroviisukarsinta 1972
Suomen euroviisukarsinta 1972 oli kilpailu, jossa valittiin Suomen edustaja vuoden 1972 Eurovision laulukilpailuun. Kilpailu käytiin avoimena sävellyskilpailuna, johon yksi säveltäjä sai lähettää korkeintaan kaksi kappaletta. Kilpailuun lähetettiin 186 kappaletta, joista Yleisradion kokoama ammattilaisraati valitsi kahdeksan parasta finaaliin.
Finaali lähetettiin lauantaina 29. tammikuuta Ylen tv-studiosta 2, suorana lähetyksenä YLE TV1:ssä kello 20.05 alkaen. Finaalin voittajan valitsivat katsojat postikorttiäänestyksellä. Äänestyksessä annettiin yhteensä 69 184 ääntä. Tuloslähetys lähetettiin 5. helmikuuta kello 19.20.
Tu’er Shen
pienoiskuva|pysty|Homoseksuaalien Jumala Tu’er Shen. Tu’er Shen on kiinalaisessa mytologiassa esiintyvä taolainen jumala. Hänet kuvataan jäniksenä, joka on myös perinteisesti ollut kiinalainen kiertoilmaus homoseksuaaleille miehille.
Ensimmäiset maininnat Tu’er Shenistä tulevat runoilija Yuan Mein kokoelmista. Hän keräsi kiinalaisia satuja ja kummitustarinoita Zi bu yu -nimiseen kirjaansa. Tarinan mukaan Tu’er Shen oli sotilas nimeltä Hu Tianbao, joka ihastui keisarin lähettilääseen. Hu jäi kiinni tirkisteltyään tämän kylpyhuoneeseen ja hänet määrättiin teloitettavaksi pieksemällä. Noin kuukausi tämän jälkeen Hu ilmestyi lähettiläälle unessa jäniksen muodossa ja kertoi kuinka manalan kuningas oli korottanut Hun jumalaksi, jonka tehtävänä oli suojella miehiä, jotka rakastavat toisia miehiä. .
Taipein Yonghen kaupunginosassa sijaitsee Tu’er Shenille pyhitetty temppeli. Kyseessä on maailman ainoa homoseksuaalien suojelijalle pyhitetty temppeli, jossa ihmiset voivat rukoilla rakkauden ja kumppanin löytämiseksi. Lisäksi temppelissä järjestetään hääseremonioita.
Hämärän pelottavat varjot
Hämärän pelottavat varjot on elokuva vuodelta 1983. Se pohjautuu vuosina 1959–1964 tuotettuun televisiosarjaan Hämärän rajamailla. Se koostuu neljästä episodista, joista jokaisella on oma ohjaajansa.
Näyttelijä Vic Morrow ja vietnamilaiset lapsinäyttelijät Myca Dinh Le ja Renee Shin-Yi Chen kuolivat helikopterionnettomuudessa kuvausten aikana. Episodin ohjaaja John Landis sai syytteen kuolemantuottamuksesta, josta oikeus hänet myöhemmin vapautti.
Juoni
Elokuva koostuu neljästä osiosta, jotka kaikki ovat uusintaversioita, tai vähintään perustuvat johonkin alkuperäisen sarjan jaksoon. Elokuva alkaa kuitenkin lyhyellä kohtauksella jossa kaksi ystävystä ajavat autoa ja yrittävät saada ajan kulumaan keskustelemalla eri haiheista. Puheenaihe siirtyy Hämärän rajamailla sarjaan, jonka faneja molemmat ovat. He keskustelevat siitä miten hyviä jaksoja sarjassa oli, kunnes toinen heistä (Dan Aykroyd) kysyy ystävältään (Albert Brooks) että tahtooko hän nähdä jotakin pelottavaa. Kuskin suostuttua toinen heistä muuttuu yhtäkkiä hirviöksi ja tappaa kuskin.
Time Out
Elokuvan ensimmäinen osio perustuu etäisesti alkuperäisen sarjan jaksoon "Quality Of Mercy". Osio seuraa rasistista ja tympiintynyttä miestä (Vic Morrow), joka tahtomattaan päätyy aikamatkalle jonka aikana hän henkilökohtaisesti joutuu kokemaan tuskaa, jota hänen vihaamansa juutalaiset, tummaihoiset sekä vietnamilaiset ovat kokeneet viimeisinä vuosikymmeninä. Hän päätyy eri aikahyppyjen kautta Natsi-Saksaan, Ku Klux Klaanin tapaamiseen, sekä Vietnamin sotaan.
Osion on ohjannut John Landis.
Kick The Can
Elokuvan toinen osio on suora uusintaversio alkuperäisen sarjan samannimisestä jaksosta. Osio seuraa vanhainkodissa asustavia eläkeläisiä, jotka kaikki ovat pitkästyneitä vain istuskelemaan ja odottamaan että heidän päivänsä ovat luetut. Eräänä päivänä vanhainkotiin saapuu uusi asukas, Herra Bloom Scatman Crothers, joka antaa heille idean pelata kaikkien lapsuuden suosikkipeliä "Kick The Can". Vanhukset kokoontuvat yön varhaistunneilla vanhainkodin pihalle pelaamaan, mutta alkavatkin pian huomata itsestään nuorenemisen merkkejä.
Osion on ohjannut Steven Spielberg.
It's a Good Life
Elokuvan kolmas osio on uusintaversio alkuperäisen sarjan samannimisestä jaksosta. Osio seuraa uuteen työpaikkaansa matkalla olevaa Heleniä (Kathleen Quinlan), joka tapaa nuoren Anthony (Jeremy licht) nimisen pojan. Anthony kutsuu Helenin luokseen päivälliselle, ja kotona esittelee tämän perheelleen. Kaikki Anthonyn perheessä käyttäytyvät hyvin kummallisesti, ja tuntuvat jopa pelkäävän kun poika on lähellä. Hyvin epätavallisen päivällisen syötyään Helenille alkaa valjeta ettei Anthony olekaan mikään tavallinen poika, vaan pikemminkin hirviö jolla on voima muokata todellisuutta tahtonsa mukaan.
Tämän osion on ohjannut Joe Dante.
Nightmare at 20 000 Feet
Elokuvan neljäs ja viimeinen osio on suora uusintaversio alkuperäisen sarjan samannimisestä jaksosta. Osio seuraa hermostunutta miestä lentokoneessa, nimeltään John, joka kärsii massiivisesta lentopelosta. Lentoemännät ja koneen kapteeni yrittävät rauhoitella häntä, ja onnistuvatkin hetkellisesti, kunnes mies näkee hirviön kiipeämässä lentokoneen siipeä pitkin. Vain hän näkee sen, koska aina kun joku muu tulee katsomaan, olento menee piiloon. Aluksi John uskoo sen olevan vain omaa hallusinaatiotaan, mutta pian joutuu harkitsemaan mitä uskoo uudestaan, kun hirviö alkaa repimään lentokoneen siiven moottoria auki.
Osion on ohjannut George Miller.
Vastaanotto
Elokuva sai julkaisunsa yhteydessä ristiriitaista palautetta. Sillä on Rotten Tomatoes sivustolla 61% positiivinen arvosana, joka vastaa sivuston arvosanaa "Tuore".
RMS Queen Elizabeth
RMS Queen Elizabeth oli Cunard Steamship Companyn höyrylaiva, joka toimi valtameriliikenteessä linjalaivana useiden vuosikymmenten ajan. Laiva rakennettiin Clyden telakalla Skotlannissa, missä kuningatar Elisabet vuonna 1938 kastoi sen kaimakseen ja laiva liukui Clydejokeen. Laivan neitsytmatka yli Atlantin alkoi 3. maaliskuuta 1940. Se oli aikansa suurin matkustajalaiva aina vuoteen 1996. Valmistuessaan Queen Elizabeth oli ensimmäinen niin leveä alus, ettei se mahtunut kulkemaan Panaman kanavasta.
Sinisen nauhan vauhtikilpailu sai kuitenkin odottaa aikaa parempaa: sota kutsui. Toisen maailmansodan aikana laiva oli joukkojenkuljetusaluksena. Adolf Hitler tarjosi sen upottamisesta rahapalkintoa ja rautaristiä sukellusveneidensä päälliköille. Aluksen matkanopeus 30 solmua oli kuitenkin niin nopea, että Saksan laivaston sukellusveneet jäivät jälkeen. Sodan jälkeen alus kuljetti 2 230 matkustajaa ja 1 200 hengen miehistöä reitillä Southampton – New York.
Laiva ajoi karille Cherbourgin edustalla vuonna 1965. Liikennöinti muuttui myöhemmin kannattamattomaksi, ja Cunard-yhtiö myi aluksen vuonna 1968, kun Queen Elizabeth 2 valmistui. Alus siirrettiin Floridaan turistinähtävyydeksi, mutta floridalaisyhtiö meni konkurssiin ja alus joutui uudelleen myyntiin. Syyskuussa 1970 kiinalainen laivanvarustaja C. Y. Tung osti sen, ja alus siirrettiin Hongkongiin kunnostettavaksi purjehtivaksi yliopistoksi uudelleennimettynä Seawise Universityksi. Kesken kunnostustöiden laiva syttyi 9. tammikuuta 1972 tuleen Hongkongin satamassa, paloi vuorokauden ja kaatui kyljelleen jääden makaamaan mustana hylkynä puolittain veden alla. pienoiskuva|Seawise University Hongkongin satamassa heinäkuussa 1972 pienoiskuva|Amerikkalainen pilakuvakommentti saksalaisten turhaumasta saada RMS Queen Elizabeth kiinni; [[U-vene kertoo kalajuttuja Hitlerille: ”Ja sitten olin vähällä saada NÄIN ison!” -Christian Science Monitor, 1941]] Arviolta 40–50 % hylystä on jäänyt merenpohjaan. Hylyn jäänteet hautautuivat maa-aineksen alle sataman Konttiterminaali 9 (CT9) rakentamisen yhteydessä 1990-luvun loppupuolella.
Vuonna 1974 Queen Elizabethin hylky esiintyi James Bond -elokuvassa 007 ja kultainen ase MI6:n salaisena tukikohtana.
Myrskyä Washingtonissa
Myrskyä Washingtonissa (Advise and Consent) on yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1962. Se perustuu Allen Druryn Pulitzer-palkinnon voittaneeseen kirjaan ja kertoo kuvitteellista tarinaa, joka sijoittuu Washingtonin politiikan taustakuvioihin. Presidentti nimittää Robert Leffingwellin (Henry Fonda) ulkoministeriksi, mikä aiheuttaa tunnemyrskyn paikkaa kärkkyneissä senaattoreissa, jotka koettavat osoittaa, että Leffingwell on vaarallinen kommunisti.
Helsingin Sanomien Eeva Järvenpään mielestä Myrskyä Washingtonissa on Premingerin toista tärkeää elokuvaa Erään murhan anatomiaakin merkittävämpi ja ”osoittaa selkeästi voimat, joilla asioita todellisuudessa hoidetaan: kiristyksen, lahjonnan, menneisyyden tapahtumia esiin manaavan pelin, jolla ihmisiä syöstään tuhoon tai nostetaan pinnalle”.
Pietarin teknillinen valtionyliopisto
Pietarin teknillinen valtionyliopisto voi tarkoittaa ainakin seuraavia oppilaitoksia:
Kuponkikorko
Kuponkikorko tarkoittaa velkakirjan nimelliskorkoa. Kuponkikorko lasketaan velkakirjan nimellisarvolle. Kuponkikorko maksetaan tyypillisesti kerran vuodessa ja viimeinen erä velan takaisinmaksun yhteydessä.
Sijoittajan saama korkotuotto ei välttämättä ole sama kuin kuponkikorko. Jos velkakirja on hankittu nimellisarvollaan ja pidetään laina-ajan loppuun asti, saa sijoittaja kuponkikoron suuruisen tuoton.
Ivana Nikolić
thumb|Ivana Nikolić (oikealla) Ivana Nikolić (s. 16. huhtikuuta 1995 Niš, Serbia ja Montenegro) on serbialainen laulaja ja tanssija. Hän kuuluu Hurricane-yhtyeeseen. Hurricane edusti Serbiaa vuoden 2021 Eurovision laulukilpailussa Rotterdamissa kappaleella Loco Loco. He sijoittuivat finaalissa 102 pisteellä sijalle 15.
Hänen ensimmäinen esiintymisensä oli vuonna 2003 Belgradin Štark arenalla Jugoslavian 90-luvun tähtien kanssa.
Antonio Manfredi
Antonio Manfredi (1912–2001 Merano, Italia) oli italialainen runoilija ja taiteilija.
Dave Farrell
thumb|250px|Dave Farrell esiintymässä Sonisphere-festivaalilla Kirjurinluodossa Porissa 25. heinäkuuta 2009. David Michael Farrell, lempinimeltään Phoenix (s. 8. helmikuuta 1977 Plymouth, Massachusetts) on yhdysvaltalaisen Linkin Park -yhtyeen basisti. Opiskellessaan high schoolissa Farrell liittyi Tasty Snax (myöhemmin The Snax) -nimiseen yhtyeeseen. Valmistumisensa jälkeen Farrell meni opiskelemaan Kalifornian yliopistoon Los Angelesiin, josta hän valmistui vuonna 1999. Sinä aikana hän asui yhdessä kitaristi Brad Delsonin kanssa ja liittyi Xero-yhtyeeseen, josta myöhemmin tuli Linkin Park. Hän jätti kuitenkin yhtyeen, ja häntä pyydettiin soittamaan The Snaxin kiertueelle. Farrell liittyi takaisin Linkin Parkiin, ja oli mukana vuonna 2002 julkaistulla Reanimation-albumilla.
Borys Olijnyk
Borys Olijnyk -nimisiä ukrainalaisia henkilöitä ovat:
Sonu Sood
Sonu Sood (s. 22. toukokuuta 1973 Moga, Punjab, Intia) on intialainen näyttelijä ja entinen malli. Hän on näytellyt pääasiassa hindin-, telugun- ja tamilinkielisissä elokuvissa. Hänet tunnetaan muuan muassa elokuvista Yuva (2004), Athadu (2005), Jodhaa Akbar (2008), Dabangg (2010), Dookudu (2011), Shootout at Wadala (2013), Happy New Year (2014) ja Simmba (2018). Sood on tullut tunnetuksi myös hyväntekeväisyystyöstään.
Yksityiselämä
Sood meni naimisiin Sonalin kanssa vuonna 1996 ja heillä on kaksi poikaa, Ishaan ja Ayaan.
Titanochelon
Titanochelon (nimen merkitys: ”titaanikilpikonna” ) on sukupuuttoon kuollut maakilpikonnien heimoon kuuluva kilpikonnasuku. Siihen kuuluvat lajit luettiin aiemmin sukuun Cheirogaster, mutta nykyään kyseiseen sukuun lasketaan kuuluvan vain eoseenilla eläneitä lajeja, kun taas Titanochelon-lajit elivät mioseenilta eteenpäin. Titanochelon hävisi mantereelta varhaisella pleistoseenilla, noin kaksi miljoonaa vuotta sitten. Syynä oli luultavasti ilmaston lämpeneminen. Suuret maakilpikonnat tarvitsevat lämpimät olosuhteet selviytyäkseen, sillä ne eivät voi kaivaa koloja pienempien sukulaistensa tapaan. Lisäksi Eurooppaan Afrikasta saapunut Homo erectus on saattanut vaikuttaa Titanochelonin sukupuuttoon. Välimeren saarilta Baleaareilta ja Maltalta on kuitenkin löydetty mahdollisesti Titanochelon-suvulle kuuluvia kilpikonnia, jotka elivät vielä keskisellä pleistoseenilla, noin 200 000 vuotta sitten. Varmasti Titanochelonille kuuluvia fossiileja on löydetty Euroopasta (Portugali, Espanja, Ranska, Sveitsi, Saksa, Itävalta, Kreikka, Bulgaria, Turkki) ja Vähästä-Aasiasta. Suvun lajit vaihtelivat kooltaan keskikokoisesta suureen. Titanochelon schafferi -lajin kilven pituus oli noin 185–200 senttiä, ja se oli yksi suurimmista koskaan eläneistä maakilpikonnista.
Olavi Laakso
Olavi Matias Laakso (23. marraskuuta 1912 – 12. elokuuta 1964) oli suomalainen jalkapalloilija.
Välihyökkääjänä pelannut Laakso edusti koko uransa Vaasan Palloseuraa vuosina 1931–1946. Hän voitti seurassa Suomen mestaruuden 1945. Kaikkiaan Laakso pelasi 11 kauden aikana 107 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki seitsemän maalia.
Laakso pelasi maajoukkueessa vuosina 1935–1938 kaksi A-maaottelua ja kolme B-maaottelua.
Thomas More
Elämänsä aikana More sai maineen merkittävänä, oppineena humanistina ja oli monissa tärkeissä viroissa, kuten lordikanslerina vuosina 1529–1532. Morelta on peräisin sana utopia, mikä on hänen antamansa nimi kuvitteelliselle saarivaltiolle, jonka poliittisen järjestelmän hän kuvaili vuonna 1516 julkaistussa samannimisessä kirjassaan Utopia. Kirja kritisoi vallitsevaa yhteiskuntaa epäsuorasti antamalla esimerkin järkevästi järjestetystä yhteiskunnasta.
More muistetaan myös siitä, että hän kieltäytyi hyväksymästä kuningas Henrik VIII:n asemaa Englannin kirkon päämiehenä. Tämän takia More lopulta teloitettiin maanpetturina. Paavi Pius XII kohotti Moren pyhimykseksi vuonna 1935. Hänestä tuli valtiomiesten, lakimiesten ja poliitikkojen suojelupyhimys. Englannin kirkko on muistanut häntä reformaatioajan marttyyrinä vuodesta 1980.
Varhainen elämä
Thomas More syntyi Milk Streetillä Lontoossa. Hän oli menestyksekkään lakimiehen, King's Benchin oikeusistuimen tuomarin, Sir John Moren, poika. More opiskeli St Anthonyn koulussa ja toimi myöhemmin hovipoikana Canterburyn arkkipiispa John Mortonin palveluksessa. Morton sanoi, että Moresta tulisi ”ihmeellinen mies”. More kävi kaksi vuotta Oxfordin yliopistoa Canterbury Hallin (myöhemmin yhdistetty Christ Churchiin) jäsenenä opiskellen latinaa ja logiikkaa. Tämän jälkeen hän palasi Lontooseen ja opiskeli siellä lakia isänsä kanssa. Vuonna 1496 hänet hyväksyttiin lakikouluun nimeltä Lincoln’s Inn. Vuonna 1501 hänestä tuli asianajaja.
Isänsä tyytymättömyydeksi More harkitsi vakavasti lakimiehen uran jättämistä ja ryhtymistä munkiksi. Hän asui noin neljän vuoden ajan kartusiaanien rakennuksessa Lontoossa ja harkitsi liittymistä fransiskaanien sääntökuntaan. More mahdollisesti kuitenkin katsoi, ettei kykene selibaattiin, ja päätti mennä naimisiin vuonna 1505. Hän kuitenkin jatkoi monien askeettisten käytäntöjen, kuten itsekurituksen, harjoittamista läpi elämänsä. Hän muun muassa piti epämukavaa karvapaitaa joka päivä ja ruoski toisinaan itseään.
Morella oli neljä lasta ensimmäisen vaimonsa Jane Coltin kanssa, joka kuoli vuonna 1511. Hän meni lähes heti uusiin naimisiin rikkaan lesken Alice Middletonin kanssa, joka oli useita vuosia häntä vanhempi. Heillä ei ollut yhteisiä lapsia, mutta More kasvatti Middletonin tytärtä tämän aiemmasta avioliitosta kuin omaansa. More tarjosi tyttärilleen erinomaisen klassisen koulutuksen, vaikka elettiin aikaa, jolloin sellainen oli varattu yleensä vain miehille. Myös Utopiassa kaikki lapset saavat koulutusta, sukupuolesta riippumatta.
Henrik VIII:n avioero
Henrik VIII oli naimisissa Katariina Aragonialaisen, veljensä Arthurin lesken kanssa. Kun heidän ei kuitenkaan onnistunut saada miespuolisia jälkeläisiä ja kruununperillistä, Henrik yritti saada avioliiton mitätöityä, väittäen sitä laittomaksi. Hän vaati kardinaali Wolseytä vetoamaan paaviin avioliiton mitätöimiseksi, mutta paavi ei suostunut vaatimuksiin. Henrik pakotti kardinaali Wolseyn luopumaan lordikanslerin virasta ja nimitti Moren hänen paikalleen vuonna 1529. Tämän jälkeen Henrik alkoi suosia protestanttista painotusta, jonka mukaan paavi oli vain Rooman piispa eikä hänellä ollut valtaa koko kristilliseen kirkkoon.
More, joka oli aina ollut täysin omistautunut kuninkaalle ja kuninkaallisten valtaoikeuksien asialle, hyväksyi aluksi kuninkaan uuden politiikan. Hän irtisanoi Wolseyn parlamentista ja suosi Oxfordin ja Cambridgen teologien mielipidettä, jonka mukaan kuninkaan aiempi avioliitto oli ollut laiton. Kun Henrik kuitenkin kielsi paavin auktoriteetin, Moren epäilykset kasvoivat.
Kampanja protestanttisuutta vastaan
More katsoi, että protestanttisuuden nousu muodosti suuren uhan kristillisen Euroopan yhteiskunnalliselle ja poliittiselle järjestykselle. Toimiessaan lordikanslerina hän kirjoitti useita teoksia, joissa hän puolusti katolisuutta ja tuki voimassa olleita harhaoppisuuden vastaisia lakeja. Hänen päähuolenaan oli kitkeä maanpakoon karkotetun luterilaisen William Tyndalen kannattajat. Tyndale oli vuonna 1525 julkaissut protestanttisen englanninkielisen käännöksen Raamatusta. Käännöstä levitettiin Englannissa maan alla.
Moren on katsottu olleen Henrik VIII:n vuonna 1521 julkaiseman Defense of the Seven Sacraments -teoksen taustalla. Paavi Leo X antoi kuninkaalle tästä vuonna 1521 nimityksen Fidei defensor, "Uskon puolustaja". Martti Lutherin vastausta teokseen on kritisoitu Lutherin käyttämien ad hominem -hyökkäysten vuoksi. Suurin osa Moren varhaisista uskonnollisista teoksista oli kirjoitettu Henrik VIII:n ja hänen lähimpien tukijoidensa toimeksiannosta, osana kuninkaan luterilaisuuden vastaista kampanjaa.
Ero
Vuonna 1530 More kieltäytyi allekirjoittamasta kirjettä, jossa Englannin johtavat kirkonmiehet ja aristokraatit pyysivät paavia mitätöimään Henrikin avioliiton Katariinan kanssa. Vuonna 1531 hän yritti erota, koska hänet oli pakotettu vannomaan vala, joka julisti kuninkaan Englannin kirkon pääksi. Vuonna 1532 hän pyysi kuningasta uudelleen vapauttamaan hänet virasta, väittäen olevansa sairas ja kärsivänsä vakavista rintakivuista. Tällä kertaa Henrik suostui.
Hakurobotti
Hakurobotti on tietokantaohjelma, joka hakee selaimen tapaan webin palvelimissa olevia verkkosivuja, indeksoi eli tallentaa niistä tiedonhakua varten tiettyjä kenttiä. Robotin tallentamien tietojen pohjalta luodaan tai päivitetään tietokanta, josta Internetin käyttäjä voi tehdä hakuja.
Thomas More
Oikeudenkäynti ja teloitus
Viimeiset naulat Moren arkkuun lyötiin vuonna 1533, kun hän kieltäytyi osallistumasta Anna Boleynin kruunajaisiin Englannin kuningattareksi. Pian tämän jälkeen Morea syytettiin lahjusten ottamisesta, mutta selvästi tekaistut syytteet jouduttiin kumoamaan todisteiden puuttuessa. Vuonna 1534 häntä syytettiin salaliitosta Elizabeth Bartonin, kuninkaan avioeroa vastaan profetoineen nunnan kanssa. More kuitenkin esitteli kirjeen, jonka mukaan hän olisi neuvonut Bartonia olemaan sekaantumatta valtion asioihin.
Hakurobotti
Robotti voi käydä läpi kaikkia palvelimia tai vain esimerkiksi suosituimpien palvelimien dokumentteja. Robotit voivat indeksoida koko tekstin tai otsikon ja pari ensimmäistä lausetta tai URL-osoitteet tai META-elementin. Ne poistavat tekstistä yleiset sanat (prepositiot, artikkelit jne.) ja sanojen päätteet ja muodostavat tietokannan, jossa jokainen termi viittaa ko. termiin viittaavaan dokumenttiin.