cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Primaarinen aivolymfooma
Primaarinen aivolymfooma kuvattiin ensi kertaa 1920-luvuilla. Ei tiedetä, miksi se saa alkunsa keskushermostosta, jossa tavallisesti ei ole imusoluja.
Bon Scott
Ronald Belford "Bon" Scott (9. heinäkuuta 1946 Kirriemuir, Skotlanti – 19. helmikuuta 1980 Lontoo) oli skotlantilaissyntyinen australialainen laulaja, joka tunnettiin parhaiten australialaisen hard rock -yhtye AC/DC:n laulajana.
Nuoruus
upright|thumb|150px|Bon Scottin patsas kotikaupungissaan Fremantlessa, Australiassa.
Ronald Scott syntyi Kirriemuirissa, Skotlannissa Charles ja Isobelle Scottille 9. kesäkuuta 1946. Kun perheeseen oli syntynyt toinenkin poika, Scottit muuttivat parempien työmahdollisuuksien perässä Australiaan vuonna 1952, kun Ronald oli kuusivuotias. Perheeseen syntyi siellä kolmaskin poika. He asuivat aluksi Melbournessa mutta muuttivat neljä vuotta myöhemmin länsirannikolle Fremantlen pikkukaupunkiin Perthin lähistölle. Charles Scott soitti rumpuja säkkipilliorkesterissa, ja myös Ronald opetteli soittamaan rumpuja.
Scott lopetti koulunkäynnin 15-vuotiaana, heti kun se oli mahdollista. Hän kuului jengiin ja joutui usein tappeluihin. Elantonsa hän hankki sekalaisissa töissä kuten traktorikuskina, mekaanikkona ja posteljoonina. Keväällä 1963 Scott joutui loppuvuodeksi nuorisovankilaan varkaudesta, seksistä alaikäisen tytön kanssa, pidätyksen pakenemisesta ja väärän nimen ja osoitteen antamisesta poliisille.
Tanskan avaruustutkimusinstituutti
Tanskan avaruustutkimusinstituutti eli "Tanskan kansallinen avaruusinstituutti" on Tanskan avaruusjärjestö.
Hallinto
Tanskan tieteellisestä ja teollisesta avaruustoiminnasta vastaa tutkimusministeriö (forskninsministeriet). Tanskan avaruustutkimuslaitos (Dansk rumdforskningsinstitut, DSRI) oli tutkimusministeriön alainen laitos, joka mm. edusti Tanskaa ESA:ssa 2000-luvun alkupuolelle asti.
Vuoden 2007 alussa Tanskan avaruushallinnon organisaatiomalli muuttui. Uusi avaruushallinto on englanninkieliseltä nimeltään National Space Institute (NSI) ja siinä DSRI yhdistyi Tanskan teknillisen yliopiston avaruustoimintojen kanssa. Täten yliopisto-organisaatio sekä rahoittaa, tutkii että kouluttaa avaruusalalla.
Bon Scott
Ensimmäiset yhtyeet
Scottin ensimmäinen yhtye oli The Spektors, jossa hän soitti vuosina 1965–1966 rumpuja ja toisinaan myös lauloi. Spektors yhdistyi toisen yhtyeen kanssa ja otti nimekseen The Valentines. Scott siirtyi rummuista toiseksi laulusolistiksi. Yhtye esitti etupäässä amerikkalaisia soul-covereita ja suosittujen brittiläisten mod-yhtyeiden kappaleita. Se muutti vuonna 1967 itärannikolle Melbourneen, siirtyi purukumipopiin ja julkaisi singlejä. Vuonna 1969 julkaistun singlen B-puoleen ”Getting Better” on Scott merkitty yhdeksi tekijöistä. Saman vuoden loppupuolella koko yhtye pidätettiin huumeiden hallussapidosta, ja se sai sakot. Yhtye jatkoi vielä kiertueita ja singlejen julkaisua, ja soitti viimeisen keikkansa elokuussa 1970.
Tanskan avaruustutkimusinstituutti
Toiminta
Toiminnan pääpainot ovat aurinkokuntatutkimus, astrofysiikka ja maan kaukokartoitus.
Bon Scott
Ensimmäiset yhtyeet
The Valentinesin hajottua rockyhtye Fraternityn johtaja Bruce Howe pyysi Scottin tulemaan yhtyeeseensä laulajaksi. Fraternity julkaisi singlejä ja levytti albumin Livestock, jota ei kuitenkaan koskaan julkaistu. Yhtye ei myöskään onnistunut saavuttamaan menestystä Englannissa, vaikka vietti siellä 18 kuukautta 1970-luvun alussa. Adelaideen muuttanut yhtye oli kuitenkin suosittu Australiassa: se esiintyi televisiossa, ja Scott sai kasvonsa musiikkilehden kanteen. Scott kirjoitteli jo tuolloin lauluntekstejä, mutta Fraternity ei niitä käyttänyt kappaleissaan. Helmikuussa 1974 Scott joutui vakavaan moottoripyöräonnettomuuteen ja oli kolme päivää koomassa. Näihin aikoihin Fraternity oli jo hajoamassa ja Scott etsi uutta yhtyettä.
Tanskan avaruustutkimusinstituutti
Toiminta
Instituutin tehtävänä on tehdä avaruustutkimusta sekä toimia avaruusinstrumentoinnin ja -teknologian taitotiedon keskuksena. Tanska on toteuttanut neljä satelliittia:
Bon Scott
AC/DC:ssä
thumb|Bon Scott lavalla AC/DC:n laulusolistina.
Nuorten Youngin veljesten yhtye AC/DC etsi alkuvuonna 1974 uutta laulusolistia. Scott kiinnostui tilaisuudesta ja sai paikan koelaulun jälkeen. Scott toimi AC/DC:n laulusolistina ja laulutekstien kirjoittajana kuolemaansa asti. Yhtye kasvatti tasaisesti suosiotaan ja teki kansainvälisen läpimurtonsa vuonna 1979 julkaistulla Highway to Hell -albumilla.
Yksityiselämä
Scott oli 1970-luvun alkuvuosina naimisissa Irene Thorntonin kanssa. Scottilla oletetaan olevan aviottomia lapsia, joskaan isyysvaateita ei ole koskaan esitetty.
Kuolema
Tiistaina 19. helmikuuta 1980 Scott meni kiertuemanageri Ian Jeffreyn luokse syömään päivällistä, ja lähti sieltä noin kello 18.30 mennäkseen Music Machine -klubille Lontooseen. Kun klubin baari suljettiin kolmelta aamulla, Scott poistui sieltä raskaan juomisen jälkeen vanhan ystävänsä ja entisen naapurinsa Alistair Kinnearin kanssa. Kinnear ajoi Scottin asunnolle, mutta ei saanut Scottia liikkeelle. Kinnear päätti sitten viedä Scottin yöksi omalle asunnollensa East Dulwichin kaupunginosaan. Päästyään kotiinsa Kinnear ei vieläkään saanut Scottia hereille, jolloin Kinnear päätti jättää Scottin autoon yöksi nukkumaan humalatilansa pois.
Seuraavana päivänä Kinnear meni katsomaan Scottia. Hän löysi Scottin autostaan tajuttomana ja kiirehti Camberwellin King's College -sairaalaan. Scott oli kuollut jo tullessaan sairaalaan. Viralliseksi kuolinsyyksi on ilmoitettu alkoholimyrkytys.
Scott tuhkattiin 29. helmikuuta 1980 ja haudattiin Fremantleen Australiaan seuraavana päivänä.
Kuoleman jälkeen
AC/DC jatkoi toimintaansa Scottin kuoleman jälkeen ja otti laulusolistikseen englantilaisen Brian Johnsonin. Yhtyeen seuraava albumi Back in Black oli omistettu Scottille, ja se nousi yhtyeen historian myydyimmäksi albumiksi. AC/DC:n Angus Young on myöntänyt albumilla olevan joitain Scottin kirjoittamia sanoituksia, vaikka Scottia ei mainitakaan kirjoittajana.
AC/DC julkaisi vuonna 1997 kokoelmalaatikon Bonfire Scottin muistoksi. Kokoelma sisältää neljä albumia: remasteroitu versio Back in Blackistä; harvinaisia nauhoituksia sisältävä albumi nimeltään Volts ja kaksi livealbumia, Live from the Atlantic Studios ja Let There Be Rock: The Movie.
AC/DC valittiin Rock and Roll Hall of Fameen vuonna 2003. Scottin perheenjäseniä saapui lavalle yhdessä yhtyeen kanssa ottamaan palkinto vastaan.
Vuoden 2004 heinäkuun Classic Rock -lehdessä Scott nimettiin kaikkien aikojen keulakuvaksi. Taakse jäivät mm. Queenin Freddie Mercury ja Led Zeppelinin Robert Plant.
Toukokuussa 2006 Kirriemuirissa, Skotlannissa julkistettiin Scottin muistoksi pystytetty kivi.
Vuonna 2008 julkistettiin pronssinen patsas Perthissä, Länsi-Australiassa. Se esittää Bon Scottia Marshall Amplificationin vahvistimien päällä. Patsas siirrettiin Fremantlen kalastusvenesatamaan lokakuussa 2008.
Ozzy Osbourne kertoi tehneensä kappaleen "Suicide Solution" Bon Scottin inspiroimana. Vuonna 2002 Ozzyn entinen basisti Bob Daisley kuitenkin kertoi, että kappale kuvaa itse Ozzya.
Isotooppi
thumb|right|360px|Luonnossa esiintyy vetyatomin kolmea eri isotooppia: protium: 1 protoni, 0 neutronia deuterium: 1 protoni, 1 neutroni tritium: 1 protoni, 2 neutronia
Alkuaineen isotoopit ovat atomeja, joissa on sama määrä protoneja, mutta eri määrä neutroneja. Saman alkuaineen eri isotoopit ovat kemiallisilta ominaisuuksiltaan samanlaisia, mutta poikkeavat toisistaan massaltaan.
Termi ja nimeäminen
Ensimmäisen kerran isotooppi-termiä käytti vuonna 1913 Margaret Todd, joka ehdotti nimeä Frederick Soddylle. Soddy huomasi, että eräillä alkuaineilla on useita isotooppeja, jotka kuitenkin kuuluvat jaksollisessa järjestelmässä samaan paikkaan. Tämän vuoksi Todd ehdotti nimeksi kreikankielistä sanaa, joka tarkoittaa samassa paikassa.
Isotoopit nimetään IUPAC-nimeämiskäytännön mukaisesti siten, että ensin kirjoitetaan alkuaineen nimi ja jonka perään liitetään isotoopin massaluku. Esimerkiksi helium-3 ja uraani-238. Isotooppi on mahdollista ilmaista myös käyttämällä alkuaineen lyhennettä. Tällöin massaluku kirjoitetaan lyhenteen vasemmalle puolelle yläindeksiin. Esimerkiksi 238U ja 3He. Radioisotooppeja ovat radioaktiiviset isotoopit, johtuen niiden epävakaasta atomiytimestä.
Isotooppien ominaisuuksien vaihtelu
Atomit ovat sähköisesti neutraaleja eli niillä on yhtä monta elektronia kuin ytimessä on protoneja, elleivät ne ole ionisoituneita. Saman alkuaineen isotoopeilla on sama määrä protoneja ja elektroneja, jolloin kaikki isotoopit ovat sähköisesti neutraaleja, ja koska elektronirakenne ei eroa isotoopeilla, ovat isotoopit kemiallisesti hyvin samankaltaisia. Atomin kemialliseen käyttäytymiseen vaikuttaa lähinnä elektronien sijoittuminen atomien eri energiatasoille. On kuitenkin huomattu, että raskaampien isotoopien reaktioajat ovat pidempiä kuin kevyempien. Ilmiö on havaittavissa etenkin vedyllä ja deuteriumilla (2H), sillä deuteriumin massaluku on kaksi kertaa niin suuri kuin tavallisen vedyn (1H). Raskaampien atomien isotoopeilla massalukujen suhde on huomattavasti pienempi.
Molekyylit voivat erota toisistaan siten, että molekyylin yksi tai useampi atomi on korvattu saman alkuaineen toisella isotoopilla. Esimerkiksi raskaassa vedessä on vetyjen tilalla vedyn isotooppi deuterium. Kemiallisesti aineet ovat samanlaisia, mutta esimerkiksi niiden kiehumispisteet saattavat jonkin verran poiketa toisistaan. Englanninkielinen nimitys tällaisille molekyyleille on isotopologue.
Esiintyminen luonnossa
Kaikilla alkuaineilla on useampia isotooppeja. Esimerkiksi kloori, joka esiintyy luonnostaan seoksena, jossa noin 3/4 atomeista on atomimassaltaan 35 ja 1/4 on massaa 37. Keskimääräinen atomimassa on siis 35,5 g/mol. Useimmilla alkuaineilla on kuitenkin vain hyvin pieni määrä vakaita isotooppeja, monilla vain yksi, eikä vismuttia raskaammilla alkuaineilla ole ainuttakaan. Epävakaat isotoopit (radioisotoopit) ovat radioaktiivisia eli atomiytimet hajoavat itsestään lähettäen säteilyä. Niin sanotut isotooppisäteilylähteet sisältävät jotain vakaaksi liian raskasta isotooppia alkuaineesta, jonka luonnossa esiintyvät isotoopit ovat vakaita. Esimerkiksi koboltin luonnolliset isotoopit ovat vakaita aineita, mutta sen epävakaata isotooppia 60Co käytetään sädehoidossa ja teollisessa radiografiassa.
Isotoonit ja isobaarit
Ydinfysiikassa käytetään isotoopin lisäksi usein myös termejä isotooni ja isobaari:
Radioisotoopit eli radionuklidit
Radioisotoopeja ovat isotoopit, joilla on epävakaa atomiydin. Ne pyrkivät hajoamaan toisen alkuaineen energialtaan pienemmiksi ydinlajeiksi, ts. ne ovat radioaktiivisia. Kun atomi hajoaa, energia vapautuu hiukkassäteilynä (alfa- ja beetasäteily) ja/tai sähkömagneettisena säteilynä (gammasäteily). Biologisessa tutkimuksessa yleisimmin käytettyjä isotooppeja ovat beeta-säteilijät, joita käytetään hyödyksi nestetuikespektrometriassa sekä autoradiografiassa.
Ludwig Wittgenstein
Ludwig Josef Johann Wittgenstein (26. huhtikuuta 1889 Wien, Itävalta-Unkari – 29. huhtikuuta 1951 Cambridge, Yhdistynyt kuningaskunta) oli itävaltalais-englantilainen filosofi, joka vaikutti 1900-luvun alkupuolella loogiseen empirismiin ja analyyttisen filosofian syntyyn.
Wittgensteinin tuotanto jaetaan usein varhaiseen ja myöhäiseen kauteen. Vaikka hänen ajattelunsa muuttui ajan mittaan radikaalistikin, muutamat tutkijat ovat myös painottaneet hänen teostensa olennaisia jatkuvuuksia.
Lapsuus ja nuoruus
Wittgenstein syntyi sivistyneeseen ja musikaaliseen perheeseen. Pianisti Paul Wittgenstein oli hänen isoveljensä. Hän oli kotiopetuksessa vuoteen 1903, jonka jälkeen hän aloitti Linzissä kolmivuotisen, teknisiin aineisiin erikoistuneen reaalikoulun.
Wittgenstein siirtyi 1906 opiskelemaan tekniikkaa Berliinin teknilliseen korkeakouluun, jossa hän kiinnostui ilmailusta. Hän muutti 1908 Manchesteriin tekemään tekniikan tohtorintutkintoaan. Opiskellessaan Manchesterissa hän kiinnostui matematiikan perusteista, koska hän tarvitsi matematiikkaa potkurien suunnittelussa. Näin hän tapasi modernin logiikan perustajan Gottlob Fregen ja näytti tälle erästä logiikka-aiheista kirjoitelmaansa. Tekstin luettuaan Frege ehdotti, että Wittgenstein voisi lähteä Cambridgen yliopistoon opiskelemaan Bertrand Russellin johdolla logiikkaa. Wittgenstein siirtyi Cambridgeen, teki pian suuren vaikutuksen Russelliin ja G. E. Mooreen ja alkoi työskennellä logiikan ja matemaattisen logiikan perusteiden parissa. Russell huomasi heti Wittgensteinin kyvykkyyden ja jätti logiikan perusteita koskevien ongelmien pohtimisen tälle.
Varhaiskausi
Wittgenstein ilmoittautui heti ensimmäisen maailmansodan puhjettua vapaaehtoiseksi Itävalta-Unkarin armeijaan, toisin kuin pasifisti Russell. Sodan aikana hän kirjoitti maineikkaimman teoksensa Tractatus logico-philosophicuksen eli Loogis-filosofisen tutkielman. Teos pohjaa käsitykseen kielestä, jonka mukaan mielekkäät lauseet ovat maailman asiantilojen kuvia. Lauseet sanovat maailman olioiden olevan tavalla tai toisella, ja maailma voi joko vastata lausetta tai olla vastaamatta. Tractatuksessa Wittgenstein pohtii logiikan näkökulmasta kielen ja maailman välisen yhteyden edellytyksiä.
Tämä käsitys lauseiden luonteesta sulkee kielenkäytön ulkopuolelle esimerkiksi etiikkaa tai estetiikkaa koskevat pohdinnat, kenties filosofian yleisemminkin, sillä niissä ei selvästikään ole kyse maailmassa olevien olioiden tilasta. Wittgenstein kuitenkin sanoo, että näitä asioita voi "näyttää" (zeigen) kielen pohjalta, vaikka niitä ei varsinaisesti voikaan "sanoa" (sagen). Esimerkiksi olioiden olemassaolosta ei voi muodostaa väitelauseita, mutta olioista puhuminen kuitenkin viittaa niiden olemassaoloon.
Saatuaan Tractatuksen valmiiksi Wittgenstein uskoi ratkaisseensa kaikki oleelliset filosofiset kysymykset. Hän päätti jättää filosofian ja ryhtyi opettajaksi Itävallan maaseudulle pieneen Trattenbachin kylään. Samaan aikaan Tractatus alkoi herättää kiinnostusta, ja niin sanotun Wienin piirin jäsenet olivat siitä erityisen innostuneita. Wienin piiri koostui filosofeista, joiden mielestä filosofian tulisi olla luonteeltaan luonnontieteitä muistuttavaa ja sen tärkeimpänä apuvälineenä olisi käytettävä modernia logiikkaa. Wieninpiiriläiset kokivat käyttökelpoiseksi etenkin Tractatuksen tieteeseen soveltuvan puolen, joka koskee väitelauseiden mielekkyyden rajoja ja suhdetta. Vaikka Tractatus ja looginen empirismi yhdessä muodostivat analyyttisen filosofian perustan, Wittgenstein suhtautui Wienin piirin toimintaan epäillen. Hänestä loogiset empiristit olivat enemmänkin jonkinlaisia tieteisuskovaisia kuin vakavasti otettavia filosofeja.
Myöhäiskausi
Lyhyehkön opettajanuransa jälkeen Wittgenstein päätyi tutkimaan Tractatusta uudelleen. Hän huomasi tehneensä useita vakavia virheitä ja palasi jälleen filosofian pariin. Wittgensteinin myöhemmältä kaudelta on jälkipolville jäänyt paljon muistiinpanoja ja luentomateriaalia sekä muutamia vasta paljon myöhemmin julkaistuja kirjoja. Tärkein myöhäiskauden teos on Filosofisia tutkimuksia, jossa hän esittelee pääajatuksensa hyvin selvästi. Vasta Wittgensteinin kuoleman jälkeen kirjaksi kootussa Filosofisissa tutkimuksissa hän esittää muun muassa paljon puhutun yksityisen kielen argumentin ja käsittelee siinä säännön seuraamisen ongelmaa.
Wittgenstein huomasi, että hänen luomansa kielen kuvateoria ei riitä kielen luonteen tutkimiseen, koska kielen tehtävä maailman kuvaajana on vain yksi sen käyttötarkoituksista ja on olemassa muitakin kielen käyttötapoja. Hän kutsui kielen käyttötapoja kielipeleiksi. Esimerkiksi rukoilulla, anteeksipyytämisellä, kiroilulla, tieteellisillä väittämillä ja muilla kielen käyttötavoilla on omat kielipelinsä. Vastaavasti esimerkiksi lääkäreillä, ralliautoilijoilla, katolilaisilla, luterilaisilla ja muilla kielen käyttäjillä on omat kielipelinsä. Kielipelit voivat olla toisilleen läheistä tai kaukaista sukua. Lääkärin ja ralliautoilijan puheet poikkeavat toisistaan enemmän kuin katolisen ja luterilaisen kristityn. Analogia on sama kuin pesäpallolla ja baseballilla verrattuna pesäpalloon ja nyrkkeilyyn. Wittgenstein korosti, poiketen perinteisestä kielianalyyttisesta tavasta etsiä jotain yhtä tiettyä yhdistävää tekijää joka niputtaa alleen jonkin tietyn sanan merkityksen, ettei tällaista yhdistävää piirrettä tarvitse olla olemassa, vaan saman sanan käytöt eri kielipeleissä muodostavat perheen jota yhdistää perheyhtäläisyys – samoin kuin tietyn perheen joillakin jäsenillä on samanlainen nenä, joillakin samanlainen kävelytyyli jne. ilman yhtä kaikkia yhdistävää piirrettä.
thumb|left|200px|Wittgensteinin hautakivi Cambridgessa Ascension Parish Burial Ground -hautausmaalla. Wittgenstein säilytti edelleen näkemyksensä siitä, että filosofiset ongelmat johtuivat kielen väärinkäytöstä, mutta nyt hänen mukaansa kielen väärinkäyttöä on kahden tai useamman kielipelin sekoittaminen, muunlaista kielen väärinkäyttöä ei ole. Esimerkiksi kysymys ”Onko enemmän identtinen kuin epätosi vai maksalaatikko?” saattaisi olla aivan pätevä jossain kielipelissä, vaikkei sellaista tällä hetkellä tunnetakaan. On kuitenkin vaikeaa, ellei inhimillisesti mahdotonta, kuvitella sellaista aktuaalista tilannetta, yleisemmin elämänmuotoa, jossa tämänkaltaisilla ilmaisuilla olisi varsinainen merkitys. Voidaan toki kehittää sketsi tai ajatella tosielämän tilanne, jonka komiikka perustuisi vastaavanlaisille epäkieliopillisille puheakteille. Wittgensteinin mukaan olisikin mahdollista, jopa toivottavaa, kirjoittaa filosofinen teos vitsien muotoon. Hämäräksi kuitenkin jää, millainen huumori edustaisi erityisesti filosofisesti arvokasta tyyppiä. Joka tapauksessa Wittgenstein kiteyttää näkemyksensä kielen hermeneuttisesta, ennalta loogisesti rajaamattomasta luonteesta viittaamalla radikaaliin "toiseuteen": hänen mukaansa emme ymmärtäisi leijonia vaikka ne osaisivat puhua.
Wittgensteinin kielipeliajatus on vaikuttanut uskonnonfilosofiseen keskusteluun ja fideismin syntyyn, vaikka Wittgenstein itse ei yhdessäkään pääteoksistaan ole kovin eksplisiittisesti tarkastellut uskonnollista kieltä.
Suomennetut teokset
thumb|Wittgensteinin muistiinpanoja vuodelta 1914.
Nur Muhammad Taraki
Nur Muhammad Taraki (15. heinäkuuta 1917 – noin 9. lokakuuta 1979) oli afganistanilainen poliitikko ja valtiomies kylmän sodan aikana. Hän toimi maansa presidenttinä ja pääministerinä 1978–1979. Toistuvista yrityksistä huolimatta Taraki ei pystynyt koko hallituskautenaan vakuuttamaan Neuvostoliittoa puuttumaan Afganistanin sisällissotaan palauttaakseen järjestyksen.
Taraki syntyi lähellä Kabulia ja opiskeli Kabulin yliopistossa, jonka jälkeen hän aloitti poliittisen uransa toimittajana. Myöhemmin hänestä tuli yksi Afganistanin kansandemokraattisen puolueen (PDPA) perustajajäsenistä ja hänet valittiin puolueen pääsihteeriksi ensimmäisessä kongressissa. Hän oli ehdokkaana vuoden 1965 Afganistanin parlamenttivaaleissa, mutta ei päässyt kansanedustajaksi. Vuonna 1966 hän julkaisi ensimmäisen numeron puolueen sanomalehteä Khalqia, mutta Afganistanin hallitus lopetti sen pian. Mir Akbar Khaibarin murha johti Tarakin yhdessä Hafiz Allah Aminin (vallankumouksen järjestäjän) ja Babrak Karmalin kanssa aloittamaan vallankumoukseen ja kommunistisen Afganistanin demokraattisen tasavallan perustamiseen. Taraki käynnisti maareformin 1. tammikuuta 1978, mikä osoittautui erittäin epäsuosituksi ja muut hänen hallituksensa uudistukset johtivat epävakauteen, joka johti Afganistanin sisällissotaan.
Vuonna 1978 presidentti Muhammad Daud Khan syrjäytettiin ja surmattiin. Seuranneessa kaaoksessa Nur Muhammad Taraki nousi hänen seuraajakseen. Hänen diktaattorimainen hallintatapansa ja maan voimakas ajaminen kohti yksipuoluevaltiota johtivat muslimimaan epävakauteen. Pääministeri Hafiz Allah Amin syrjäytti Tarakin vallankaappauksella 14. syyskuuta 1979. Taraki surmattiin pian tämän jälkeen.
Fujiwo Ishimoto
Fujiwo Ishimoto (s. 10. maaliskuuta 1941 Ehime, Japani ) on japanilaissyntyinen tekstiili- ja keramiikkataiteilija, joka on asunut Suomessa vuodesta 1970. Ishimoto opiskeli graafikoksi Tokyo National University of Artissa 1960-1964. Nähtyään Maija Isolan Marimekko-kuoseja Tokiossa 1960-luvulla Ishimoto päätti matkustaa Suomeen tutustuakseen Marimekkoon ja suomalaiseen suunnitteluun.
Ishimoto toimi Décembren suunnittelijana 1970–1974 ja Marimekon suunnittelijana 1974–2006. Hän on suunnitellut Marimekolle yhteensä noin 400 painokangasmallia. Ishimoto on suunnitellut lisäksi keramiikkaa Arabialle vuodesta 1989 ja tehnyt puvustuksia ja lavastuksia. Fujiwo Ishimoton suunnittelutyössä yhdistyvät japanilaisuus ja suomalainen luonto. Rakkaus keramiikkaan on osittain peräisin taiteilijan lapsuudesta, sillä hänen lapsuudenkotinsa Ehimessä sijaitsee vanhassa keramiikkakylässä. Ishimoto on pitänyt näyttelyjä sekä Suomessa että Japanissa.
Lähteet
6. Isa Kukkapuro-Enbom ja Jutta Ylä-Mononen: Ispire Me! Cozy Publishing 2017, s. 24-31
Michael McDonald (yleisurheilija)
Michael McDonald (s. 17. maaliskuuta 1975) on jamaikalainen 400 metrin juoksija.
McDonald voitti 1994 Lissabonin nuorten MM-kisoissa kultaa 400 metrillä ajalla 45,83. Hän oli samoissa kisoissa mukana Jamaikan joukkueessa, joka voitti hopeaa 4 × 400 metrin viestijuoksussa. Seuraavana vuonna hän kilpaili Göteborgin MM-kisoissa pitkässä viestissä, jossa Jamaika voitti MM-hopeaa. Atlantan olympialaisissa 1996 McDonald karsiutui 400 metrin henkilökohtaisessa kisassa välierissä ajalla 45,48, mutta oli mukana samoissa kisoissa voittamassa olympiapronssia viestissä. Seuraavana vuonna hän oli Pariisin sisäratojen MM-kisoissa viestihopeaa voittaneessa joukkueessa. Myöhemmin samana vuonna Ateenan ulkoratojen MM-kisoissa hän karsiutui 400 metrin välierissä, mutta oli mukana Jamaikan joukkueessa, joka sai pitkästä viestistä MM-hopeaa. Alun perin joukkue sijoittui kolmanneksi, mutta Antonio Pettigrew'n tunnustettua dopinginkäytön ja Yhdysvaltain joukkueen hylkäyksen jälkeen joukkue nousi yhden sijan ylöspäin.
McDonald oli 1998 Kansainyhteisön kisoissa mukana voittamassa pitkää viestiä. Saman vuoden yleisurheilun maailmancupissa hän juoksi 400 metrillä kahdeksanneksi sekä oli mukana viestijoukkueessa, joka sijoittui kolmanneksi. Seuraavana vuonna hän oli voittamassa viestikultaa Pan-Amerikan kisoissa. Sevillan MM-kisoissa 1999 McDonald karsiutui henkilökohtaisessa kilpailussa toisissa alkuerissä, mutta 4 × 400 metrin viestissä oli mukana voittamassa MM-hopeaa. Jälleen mitali kirkastui Yhdysvaltain joukkueen hylkäyksen jälkeen. Sydneyn olympialaisissa 2000 McDonald juoksi 4×400 metrin viestissä alkuerissä. Loppukilpailussa toisella kokoonpanolla juossut joukkue sijoittui alun perin kolmanneksi, mutta nousi vuonna 2012 Pettigrew'n dopingtapauksen jälkeen toiseksi. Lissabonin sisäratojen MM-kisoissa 2001 McDonald oli Jamaikan viestipronssia voittaneessa joukkueessa. Budapestin sisäratojen MM-kisoissa 2004 hän oli mukana voittamassa viestissä MM-kultaa.
McDonaldin sisko Beverly McDonald on myös pikajuoksija ja olympiamitalisti.
Salvatore Antibo
Salvatore Antibo (s. 7. helmikuuta 1962 Altofonte, Palermo, Italia) on entinen italialainen kestävyysjuoksija.
Antibo sijoittui 10 000 metrillä 1986 EM-kisoissa pronssille Italian ottaessa kolmoisvoiton, 1988 Soulin olympialaisissa hopealle Brahim Boutayebin takana. 1990 Splitin EM-kisoissa hän voitti kultaa sekä 5 000 että 10 000 metrillä. 5 000 metrin kultamitalin hän voitti juoksun alun kaatumisesta huolimatta. 1991 Tokion MM-kisoissa hän yritti 10 000 metrillä omalaatuista taktiikkaa tekemällä pyrähdyksiä, mutta ei selvinnyt mitaleille.
Hierakat
Hierakat eli siipihierakat (Rumex) on suku tatarkasvien heimossa. Useita hierakkojen sukuun kuuluvia kasveja kutsutaan suolaheiniksi. Hierakat esiintyvät lähinnä pohjoisen pallonpuoliskon lauhkealla vyöhykkeellä. Sukuun kuuluu noin 200 lajia, joista Suomessa kasvaa liki kaksikymmentä. Lajien välillä on lisäksi runsaasti risteymiä.
Kuvaus
Hierakat ovat monivuotisia, harvoin yksivuotisia, usein kookkaita pystyvartisia ruohovartisia kasveja. Lehdet kasvavat kierteisesti. Alimmat lehdet ovat tavallisesti pitkäruotisia ja ne muodostavat usein lehtiruusukkeen. Ylemmät lehdet ovat lähes ruodittomia ja kapeampilapaisia. Korvaketupet ovat kalvomaisia ja varhain karisevia. Lehtilapa on ehyt ja laidoiltaan ehyt tai mutkainen, usein poimuinen. Kukinto on kerrannaisterttu. Sisemmät kehälehdet kovettuvat kukinnan jälkeen hedelmää ympäröiväksi hedelmäverhiöksi. Hedelmä on kolmesärmäinen pähkylä.
Suolaheinät ovat saaneet nimensä siitä, että niiden lehdet maistuvat happamilta ja suolaisilta. Touko-heinäkuussa kukkivien suolaheinien kukat ovat punertavat ja heteet keltaiset, emiyksilöissä kukat ovat purppuranpunaiset. Ne voidaan jakaa kahteen alaryhmään: Acetosa-alaryhmän yleisin laji on monimuotoinen niittysuolaheinä (Rumex acetosa), Acetosella-alaryhmän lajeista tunnetuin on puolestaan ahosuolaheinä (Rumex acetosella). Lajinimien latinankielinen kantasana "acetum" tarkoittaa etikkaa.
Kumpaankin suolaheinien alaryhmään kuuluu useita lajeja ja alalajeja, kuten Suomessa esiintyvät tulisuolaheinä (Rumex thyrsiflorus), lapinsuolaheinä (Rumex acetosa lapponicus), kaitasuolaheinä (Rumex acetosella tenuifolius) ja somersuolaheinä (Rumex acetosella arenicola). Tenonsuolaheinä (Rumex graminifolius) kuuluu silmälläpidettäviin lajeihin.
Käyttö
Suolaheinän lehtien maku johtuu oksaalihapon vesiliukoisesta suolasta kaliumoksalaatista. Raparperista tutun oksaalihapon vuoksi suolaheiniä pidetään lievästi myrkyllisinä, sillä oksaalihappo sitoo itseensä elimistön kalsiumia aiheuttaen puutosoireita. Suolaheinän lehtiä voi kuitenkin käyttää ravintona pieniä määriä. Oksaalihappo neutraloituu vaarattomaksi, kun samalla aterialla nautitaan maitotuotteita. Ryöppäyksessä oksaalihappo liukenee keitinveteen. Parhaimmillaan suolaheinät ovat alkukesästä ennen kukintaa, jolloin oksalaattipitoisuuskin on alhaisempi.
Etenkin Ranskassa suolaheinää on käytetty paljon ruoanvalmistuksessa. Muun muassa suolaheinäkeitto on siellä tunnettu ruokalaji. Niitty- ja tulisuolaheinän lehdistä on myös valmistettu salaattia ja suolaheiniä on jopa viljelty varhaisvihannekseksi. Lappalaiset ovat hapattaneet maitoa suolaheinien lehdillä saadakseen sen säilymään pitempään.
Suolaheinät sisältävät melko paljon C-vitamiinia, joten niitä on käytetty keripukin torjuntaan. Suolaheinien lehtiä, versonlatvoja ja juuria on myös käytetty rohtoina. Niiden juurissa oleva emodiini laajentaa verisuonia ja estää kudossiirrännäisten hylkimisreaktioita tuhoamalla bakteereja. Suolaheiniä onkin käytetty hauteina ihosairauksien hoidossa. Suolaheinillä on ulostamista ja virtsaneritystä lisäävä vaikutus. Niiden sanotaan myös lisäävän ruokahalua ja parantavan ruoansulatusvaivoja. Lönnrotin mukaan kasvin siemeniä on nautittu punataudissa.
Suolaheinien juurista voidaan valmistaa keltaista väriä. Happoisia lehtiä voi myös käyttää esimerkiksi hopean kiillotukseen tai mustetahrojen poistamiseen.
Lajeja ja alalajeja
thumb|250px|[[Alppihierakka (Rumex alpinus)]]
Kukkakärpäset
Kukkakärpäset (Syrphidae) ovat usein pistiäisiä muistuttavia, suhteellisen kookkaita kärpäsiä. Maailmassa lajeja tunnetaan noin 6000 ja Suomestakin on tavattu 347 kukkakärpäslajia (tilanne 2007). Kasvihuoneissa ja asunnoissa kukkaruukkujen kosteassa mullassa kehittyvät pienet, mustat hyönteiset, joita usein arkikielessä kukkakärpäsiksi kutsutaan, ovat todellisuudessa harsosääskiä ja kuuluvat sääskien alalahkoon.
Koko ja ulkonäkö
Useimmat kukkakärpäslajeista ovat noin sentin mittaisia, mutta koko vaihtelee paljon. Huomattavan suuri osa lajeista jäljittelee ulkonäöltään pistiäisiä, eivät kuitenkaan kaikki. Ulkonäöstä riippumatta heimon lajien yhdistävä tuntomerkki on lähes poikkeuksetta siiven keskellä kulkeva "valesuoni", Vena spuria.
Elintavat
Kukkakärpäset vierailevat ahkerasti kukilla nauttimassa mettä. Niillä on suuri merkitys pölyttäjinä. Kukkakärpästen toukat ovat kirvoja saalistavia petoja.
Brucen koodeksi
Brucen koodeksi on vanha gnostilainen käsikirjoitus, jonka omistaa British Museum. Lordi James Bruce hankki koodeksin vuonna 1769 Thebasta, Ylä-Egyptistä. Kirja siirrettiin museoon muiden itämaisten tekstien kanssa vuonna 1842. Se on ollut vuodesta 1848 lähtien Bodleian Libraryssä Oxfordissa.
Sisältö
Brucen koodeksi sisältöö ensimmäisen ja toisen Jeun kirjan sekä kolme tekstikatkelmaa – yhden nimeämättömän tekstin, yhden nimeämättömän hymnin sekä kirjoituksen Sielun matkasta.
Koodeksin sisällön käänsivät englanniksi Carl Schmidt (toimittaja) ja Violet Macdermot (kääntäjä) vuonna 1892 nimellä The Books of Jeu and the Untitled Text in the Bruce Codex.
Lihasdysmorfia
Lihasdysmorfia on mielenterveysongelma, josta kärsivä henkilö on pakkomielteisesti huolestunut siitä, että oma keho ei ole riittävän lihaksikas tai oma keho on liian pieni tai liian laiha. Häiriö luokitellaan dysmorfisen ruumiinkuvan häiriön alatyypiksi mutta usein myös syömishäiriöiden alatyypiksi. Lihasdysmorfiaa esiintyy enimmäkseen miehillä ja urheilijoilla. Useimmissa tapauksissa henkilön kehonrakenne on normaali tai jopa poikkeuksellisen suuri ja lihaksikas jo ennestään. Henkilöllä on häiriintynyt fiksaatio kehonsa massan kasvattamiseen, ja hän toteuttaa sitä kiinnittämällä kohtuuttomasti aikaa ja huomiota treenirutiineihin, ruokavalioon ja ravintolisiin. Anabolisten steroidien käyttö on yleistä. Lihasdysmorfian lisäksi henkilöllä on yleensä myös muita ruuminkuvan häiriöitä.
Pyramidi (romaani)
Pyramidi on ruotsalaisen kirjailijan Henning Mankellin novellikokoelma, joka sisältää viisi kertomusta rikospoliisi Kurt Wallanderista.
Kirja ilmestyi sen jälkeen, kun Mankell oli julkaissut kahdeksan suuren suosion saanutta rikosromaania, joiden pääosassa oli Wallander. Hän päätti lopettaa rikosromaanisarjan ja kirjoitti sen sijaan kokoelman tarinoita, jotka sijoittuvat ajallisesti ennen romaanien tapahtumia. Kirjasta löytyy esimerkiksi kertomus nuoren Wallanderin poliisiuran alkuajoilta.
Kirjan novellit:
Pyramidi on myös elokuva, jossa Wallanderia esittää Rolf Lassgård.
Litium
Litium on alkalimetalleihin kuuluva alkuaine. Muiden alkalimetallien tavoin litium kuuluu jaksollisessa järjestelmässä ensimmäiseen pääryhmään. Litiumin kemiallinen merkki on Li, järjestysluku on 3 ja atomimassa IUPACin standardin mukaisesti [6,938; 6,997] amu. Alkuaineen CAS-numero on 7439-93-2. Litium on kevyin kaikista metalleista, ja se jopa kelluu vedessä. Keveytensä vuoksi litiumia käytetään kovissa ja kevyissä metalliseoksissa, erityisesti lentokoneissa. Kyseessä on elimistölle välttämätön alkuaine, joka on kuitenkin myrkyllinen liian suurina annoksina.
Fysikaaliset ominaisuudet
Litiumin tiheys on huoneenlämpötilassa pienin kaikista metallimaisista alkuaineista, 0,534 g/cm3 eli noin puolet veden tiheydestä. Metalli on pehmeää ja sitä voidaan leikata veitsellä. Litiumin lämpökapasiteetti on kiinteistä alkuaineista korkein ja sen vuoksi litiumilla on käyttöä lämmönsiirtimissä. Ongelmaksi muodostuu kuitenkin litiumin voimakas taipumus aiheuttaa korroosiota.
Isotoopit
Litiumilla on kaksi luonnossa esiintyvää pysyvää isotooppia, jotka ovat 6Li, jonka osuus on 7,594 %, ja 7Li, jonka osuus on 92,414 %. Näiden lisäksi on valmistettu radioaktiivisia isotooppeja, joiden massaluvut ovat 3–5 ja 8–12. Kaupallisen litiummetallin atomimassa vaihtelee välillä 6,94–6,99 u, koska erotusprosessit vaikuttavat isotooppikoostumukseen ja litium-6-isotooppia erotetaan usein litiummetallista ydinteknologian tarpeisiin.
Kemialliset ominaisuudet
Muiden alkalimetallien tavoin litium esiintyy yhdisteissään hapetusluvulla +I. Alkalimetalleja se muistuttaa muun muassa muodostamalla vahvasti emäksisen hydroksidin. Sillä on kuitenkin myös monia samankaltaisia ominaisuuksia magnesiumin kanssa, mitä kutsutaan diagonaaliseksi sukulaisuudeksi. Tästä esimerkkinä ovat veteen niukkaliukoiset litiumfosfaatti, litiumfluoridi ja litiumkarbonaatti, jotka ovat veteen niukkaliukoisia kuten myös magnesiumin vastaavat yhdisteet. Muiden alkalimetallien vastaavat suolat liukenevat veteen hyvin.
Litium muodostaa monia organolitiumyhdisteitä, jotka ovat organometalliyhdisteitä. Alkyylilitiumyhdisteitä valmistetaan alkyylikloridien ja litiummetallin välisellä reaktiolla. Ne ovat erittäin voimakkaasti emäksisiä ja reagoivat helposti ilman sekä veden kanssa. Tämän vuoksi niitä säilytetään typpi- tai jalokaasuilmakehässä. Käytetyimpiä organolitiumyhdisteitä ovat n-, sek- ja tert-butyylilitiumit.
Historia
Litiumin mineraaleista petaliitin ja spodumeenin löysi brasilialainen José Bonifácio de Andrada Utön saarelta Ruotsista tuoduista näytteistä 1700-luvun loppupuolella. Litiumin löysi ruotsalainen kemisti Johan August Arfwedson vuonna 1817 tutkiessaan petaliittimineraalia. Nimen litium alkuaineella antoi Jöns Jacob Berzelius vuonna 1818 ja se on johdos kreikan kielen kiveä tarkoittavasta sanasta lithos. Metallina litiumia sai ensimmäisenä aikaiseksi Humphry Davy vuonna 1818 elektrolysoimalla litiumoksidia. Suunnilleen samaan aikaan suomalainen kemisti Johan Gadolin havaitsi litiumyhdisteiden värjäävän liekin karmiininpunaiseksi. Useampia grammoja metallista alkuainetta valmistivat ensimmäisinä Robert Bunsen ja Augustus Matthiesen vuonna 1854.
Ennen toista maailmansotaa litiumilla ja sen yhdisteillä oli vain vähäistä käyttöä erikoissovellutuksissa. Toisen maailmansodan jälkeen litiumia alettiin käyttää metalliseoksissa alumiinin ja magnesiumin kanssa sekä voiteluaineissa litiumstearaatin muodossa. Litiumin kysyntää on myös kasvattanut litiumioniakkujen kehittäminen.
Vuonna 2019 Kiinan hallitus on väittänyt kehittäneensä uuden litiumin jalostusprosessin, joka pudottaa litiumtonnin hintaa merkittävästi.
Esiintyminen
Litium on maailmankaikkeudessa melko harvinainen alkuaine. Se on vedyn ja heliumin lisäksi yksi kolmesta ensimmäisestä alkuräjähdyksen jälkeen muodostuneista alkuaineista, mistä litiumin osuus oli noin 10-10. Vaikka litiumia syntyykin tähdissä se myös kuluu saman tien.
Litiumia ei reaktiivisena alkuaineena löydy vapaana luonnossa, vaan se on aina yhdisteinä mineraaleissa, joita tunnetaan noin 150. Tärkeimmät sen mineraaleista ovat lepidoliitti K(Li, Al)3(Al, Si)4O10(F, OH)2, spodumeeni LiAlSi2O6, petaliitti LiAlSi4O10 ja amblygoniitti (Li, Na)Al(F, OH)PO4. Litiummineraalit ovat tyypillisiä suola-aavikoille. Litiumia on myös melko runsaita määriä suolavesijärvissä, joita on muun muassa Chilessä, Yhdysvalloissa ja Argentiinassa.
Vuonna 2009 litiummineraaleja louhittiin yhdeksässä suurimmassa tuottajamaassa yhteensä noin 18 000 tonnia ja suurin malmintuottaja oli Chile, jonka osuus tästä oli noin 10 600 tonnia. Muita suuria litiummalmeja tuottavia maita ovat Yhdysvallat, Australia, Kiina ja Argentiina. Maailman jäljellä olevaksi litiumvarannon suuruudeksi on arvioitu noin 23 miljoonaa tonnia, josta Chilen osuus on noin 7,7 miljoonaa tonnia. Myös Boliviassa on suuret litiumvarannot, joiden arvioidaan olevan jopa puolet koko maailman varannoista, mutta ne ovat sopivan infrastruktuurin puutteen vuoksi suurelta osin hyödyntämättä. Suuria määriä litiummineraaleja, pääasiassa spodumeenia, on myös muun muassa Kongon demokraattisessa tasavallassa. Pienempiä määriä litiummineraaleja on myös Euroopassa, muun muassa Portugalissa. Suomessa spodumeenia on löydetty Tammelasta ja lepidoliittia maan keskiosista. Suomessa litiumkaivospiirejä on Kokkolan Ullavassa ja Kaustisella Keliber-hankkeeseen liittyen. Tavoitteena on nousta Euroopan suurimmaksi litiumin tuottajaksi. Keliber-hankkeen suurin omistaja on norjalainen kaivosyhtiö Nordic Mining.
Valmistus
Veteen liukeneva litium käsitellään natriumkarbonaatilla, jolloin saadaan niukkaliukoista litiumkarbonaattia, joka reagoi suolahapon kanssa muodostaen litiumkloridia. Litiumkloridi sulatetaan ja sen joukkoon on lisätty kaliumkloridia sulamispisteen alentamiseksi. Tyypillisesti litiumkloridia on 45–55 painoprosenttia, jolloin seoksen sulamispiste on 400–460 °C. Sulaa metallikloridiseosta elektrolysoidaan sähkövirralla, jolloin litium pelkistyy metalliksi.
Litiumin käyttökohteita
Metallista litiumia käytetään lähinnä metalliseoksissa ja ensimmäisiä kaupallisesti merkittäviä käyttökohteita oli lyijyseosten kovuuden lisääminen litiumia käyttämällä. Ensimmäinen tällainen metalli oli Saksassa 1920-luvulla kehitetty Bahnmetall, joka sisälsi lyijyn lisäksi pieniä määriä litiumia, kalsiumia ja natriumia. Litiumin ja alumiinin seokset ovat hyvin kevyitä ja kovia ja niitä käytetään erityisesti lentokoneiden valmistuksessa. Litium lisää sekä alumiinin kovuutta että sen kimmomoduulia. Nämä seokset sisältävät tyypillisesti noin 2,5 % litiumia ja 95,3 % alumiinia ja näiden lisäksi myös kuparia, magnesiumia ja zirkoniumia.
Litiummetallia käytetään myös tritiumin tuottamiseen, mitä saadaan pommittamalla neutroneilla litiumin isotooppia litium-6:ta. Litiumia käytetään myös anodimateriaalina litiumakuissa, joista kehitetään lyijyakkujen korvaajia esimerkiksi liikennevälineisiin. Sitä käytetään myös alumiinin valmistuksessa poistamaan kryoliitista muodostuvaa fluoria. Sillä on myös käyttöä metallurgiassa kuparin, nikkelin ja teräksen deoksidoinissa ja ymppäyksessä. Litiumin ammoniakkiliuosta käytetään pelkistimenä orgaanisessa synteesissä, jolloin reaktiosta käytetään nimitystä Birch-pelkistys.
Litiumyhdisteiden käyttökohteita
thumb|100px|Litiumin yhdisteet antavat liekille karmiininpunaisen värin. Tätä hyödynnetään esimerkiksi ilotulitteissa.
Yksi tärkeimmistä litiumin yhdisteistä on litiumkarbonaatti, jota käytetään muun muassa emalien valmistuksessa, metallurgiassa fluksina eli esimerkiksi alentamaan alumiinin sulamispistettä ja muiden litiumyhdisteiden valmistuksessa. Litiumoksidia hyödynnetään lasikeramiikassa. Teollisuudessa käytetään paljon litiumstearaattipohjaisia voiteluaineita, jotka kestävät korkeitakin lämpötiloja eivätkä kovetu kylmissä lämpötiloissa.
Litiumia käyttävä litiumioniakku on hyvin yleinen akkutekniikka. Siinä katodina on esimerkiksi litiumkobolttioksidi. Litiumioniakkuja käytetään muiden muassa kannettavissa laitteissa kuten tietokoneissa, matkapuhelimissa ja käsityökaluissa sekä autoissa ja varavoimanana sähköverkoissa. Litiumkloridi on yksi hygroskooppisimmista yhdisteistä, minkä vuoksi sitä voidaan käyttää kuivausaineena erityisesti kaasujen kuivaukseen. litiumhydroksidia käytetään litiumvoiteluaineiden valmistuksessa sekä absorboimaan hiilidioksidia muun muassa avaruusaluksissa ja sukellusveneissä. Litiumhydridiä käytetään vedyn varastoimiseen. Vety vapautuu, kun litiumhydridi reagoi veden kanssa.
Edwin Roxburgh
Roxburgh on kapellimestarina kantaesittänyt suuren määrän teoksia aluksi perustamansa Twentieth Century Ensemblen ja sittemmin useiden maansa johtavien orkesterien kanssa. Palveluksistaan kamarimusiikin alalla Roxburgh sai vuonna 1980 Cobbett Medalin.
Kanadan avaruusjärjestö
thumb|[[Julie Payette, CSA:n astronautti.]] Kanadan avaruusjärjestö on Kanadan avaruustoiminnan suurin rahoittaja.
Kanadan avaruustoiminta alkoi 1960-luvun alussa. Kanada on ollut edistyksellinen muun muassa tietoliikennesatelliittien käytössä (ks. Anik) ja edelläkävijöitä tutkasatelliittien kehittämisessä ja käytössä (Radarsat).
Kanada on ollut Euroopan avaruusjärjestön (ESA) liitännäisjäsen alkaen 1. tammikuuta 1979 pyrkimyksenä päästä Yhdysvaltojen suljetun avaruusmarkkinan riippuvuudesta. Kanadan kansallinen markkina on liian pieni ja täysin valtion rahoittama. ESA-toiminta on mahdollistanut kanadalaisen avaruusteknologian (katso esimerkiksi Canadarm2) myyntiä globaalisti.
Budjetti
Vuonna 2010 Kanadan hallitus aikoi nostaa CSA:n budjettia. Vuonna 2011 budjetti nousi 8,7 prosenttia, mikä merkitsee ilmeisesti kaukokartoitukseen kohdistuvan panostuksen kasvua noin 70 prosentilla.
Vuoden 2011 alkupuolella Kanadan pääministeri Stephen Harper on budjettiesittelyssään esittänyt Kanadan avaruustoiminnan katselmusta – tämä on ilmeisesti keino korottaa avaruusbudjettia ja samalla mahdollisuus myös myydä valtionyhtiöitä ulkomaalaisomistukseen, jos valtiontalous vaatii toiminnan kutistamista. Se, meneekö Harperin esittämä budjetti läpi parlamentista, on epävarmaa.
Kesäkuussa 2011 arvellaan, että CSAn budjetti saavuttaa huippunsa 424,6 miljoonaa dollaria vuonna 2011 ja sen jälkeisinä kahtena vuotena putoaa yhteensä 34 prosenttia. Pudotus liittyy Kanadan julkisen talouden ylikulutuksen vähentämiseen englantilaisen leikkausmallin mukaisesti. Kanadalainen avaruusteollisuus on etsinyt Kanadan ulkopuolisia markkinoita edeltävät pari vuotta, mutta budjettileikkaus tuhonnee osan avaruusteollisuudesta. Maaliskuun alussa 2012 CSAn budjetti näyttää putoavan 14% eli edellisen vuoden 424 miljoonasta Kanadan dollarista 363 miljoonaan Kanadan dollariin.
Raivo Roosna
Raivo Roosna (nyk. Daniel Ladion; s. 31. lokakuuta 1963) on virolaissyntyinen mies, joka on tullut tunnetuksi kahdesta vuonna 1985 Suomessa tehdystä ryöstöstä. Roosna ja hänen maanmiehensä Alex Lepajõe (nyk. Aleksander Pertel ) loikkasivat kahden muun nuorukaisen kanssa keväällä 1984 Neuvosto-Virosta Suomen kautta Ruotsiin. Seuraavana vuonna Roosna ja Lepajõe suorittivat Helsingissä kaksi aseellista ryöstöä ryöstämällä peräkkäisinä päivinä kultasepänliikkeen ja pankin, mutta he jäivät pian kiinni.
Kanadan avaruusjärjestö
Johto
Entinen meriupseeri ja astronautti Marc Garneau oli CSA:n pääjohtaja vuodet 2001–2005 eroten pyrkiessään eduskuntaan. Vuodet 2006 ja 2007 CSA:ta johtivat väliaikaisina Carole Lacombe (2006–2007) ja Laurier Boisvert (yhdeksän kuukautta vuonna 2007). Guy Bujold toimi pääjohtajana 1. tammikuuta 2008 – 2. syyskuuta 2008. Sen jälkeen CSA:n pääjohtajana on toiminut kanadalainen astronautti Steven MacLean.
CSA:n pääjohtajat
Kanadalaiset avaruudessa
Yhdeksän kanadalaista avaruuslentäjää on osallistunut 13 NASAn miehitetylle lennolle ja kaksi avaruuslentäjää Sojuz-lennolle:
Raivo Roosna
Tillanderin ryöstö
Keskiviikkoaamuna 17. huhtikuuta 1985 kaksi siististi pukeutunutta miestä käveli Helsingin Aleksanterinkatu 48:n sisäpihalle. Siellä he kaivoivat urheilukassista esille konepistoolin. Toinen miehistä laittoi konepistoolin takkinsa alle ja toinen sujautti Parabellum-pistoolin takkinsa sivutaskuun. Tämän jälkeen miehet siirtyivät Tillanderin kultasepänliikkeen läheisyyteen varmistuen siitä, että liikkeessä ei sillä hetkellä ollut asiakkaita. Reittien harjoittelu etukäteen mahdollisti nopean liikkumisen.
Kanadan avaruusjärjestö
Kanadalaiset avaruudessa
Huom: Michael McKay erosi lääketieteellisten syiden takia ja Kenneth Money erosi 1992, kahdeksan vuotta valituksi tulostaan; kumpikaan ei lentänyt avaruudessa.
Raivo Roosna
Tillanderin ryöstö
Miehet menivät sisään liikkeeseen klo 10:05 ja liikkeessä ollut myyjä meni palvelemaan heitä. Toinen miehistä halusi katsella sormuksia ja myyjän lähtiessä noutamaan lisää malleja, mies tuli tämän perässä ja osoitti tätä aseella sanoen, että kyseessä on ryöstö. Myyjän yrittäessä poistua konttoritilojen suuntaan tilanne riistäytyi ammuskeluksi ja toinen miehestä ampui konepistoolillaan kaksi kertaa. Laukaukset osuivat aivan myyjän viereen. Miehet poistuivat liikkeestä takapihan suuntaan.
Kanadan avaruusjärjestö
Satelliitit
thumb|Alouette 1
Lisäksi kanadalainen Telesat Canada omistaa 13 Anik-satelliittia, joista kolme on vielä käytössä. Toronton yliopisto on kehittänyt CanX-nanosatelliitteja.
Raivo Roosna
Tillanderin ryöstö
Tekijät pakenivat juosten ja katosivat Lönnrotinkadun mäkeen. Heidän pakoautonsa, mitä ilmeisimmin Ruotsista varastettu 7-sarjan BMW oli parkkeerattuna Vanhan kirkon puistossa, Japanin suurlähetystöä vastapäätä. He ajoivat ennalta harjoitettua reittiä noin puolitoista kilometriä erääseen pysäköintihalliin Malminkatu 34:ään. Koko pakomatkan he suorittivat alle kymmenessä minuutissa.
Litium
Lääkinnällinen käyttö
pienoiskuva|Litium pariston malli Litiumin vaikutuksen eläinten käyttäytymiseen huomasi australialainen psykiatri John Cade vuonna 1938. Hän tutki orgaanisten anioneiden vaikutusta eläimiin ja tarvitsi hyvin vesiliukoisen yhdisteen, minkä vuoksi hän käytti litiumsuoloja. Litiumyhdiste aiheutti käyttäytymismuutoksia ja Cade arveli litiumin vaikuttavan jollain tavoin aivoihin. Vuonna 1949 hän kokeili litiumkarbonaattihoitoa vaikeasta kaksisuuntaisesta mielialahäiriöstä kärsivään potilaaseen. Potilas sai apua litiumlääkityksestä sairauteensa. Litiumin vaikutus sairauden hoidossa ei ole täysin tiedossa. Yhdeksi taudin syyksi on esitetty liian aktiivisesti toimivaa inositolimonofosfataasientsyymiä, mikä johtaa aivojen välittäjäaineiden epätasapainoon. Litium korvaa entsyymin rakenteessa magnesiumionit ja siten inhiboi sen toimintaa. Litiumkarbonaattihoidon huonona puolena ovat sen haittavaikutukset: muistiongelmat, käsien vapina ja voimakas janon tunne. Kaksisuuntaisen mielialahäiriön hoidossa käytettävä terapeuttinen annos on melko lähellä myrkyllistä annosta. Suomessa on lääkekäytössä lääketehdas Orionin litiumkarbonaattivalmiste Lito.
Raivo Roosna
Tillanderin ryöstö
Poliisi oli paikalla ryöstöpaikalla klo 10:10, minkä jälkeen aloitettiin tiivis tutkinta. Molempien ryöstäjien iäksi arvioitiin noin 30 vuotta ja molemmista sai tutkinnan mukaan vaikutelman, että he olisivat ulkomaalaisia. Eräs myyjistä kertoi, että mies puhui suomea virolaisittain. Ryöstöä koskevat sanomat ja tiedotteet lähtivät välittömästi ympäri maan. Samoin informoitiin kaikkia rajanylityspaikkoja siltä varalta, että ryöstäjät yrittäisivät poistua maasta.
Illan aikana varmistui, että ryöstösaaliin ulosmyyntihinta olisi ollut noin 1,4 miljoonaa markkaa. Tapaus herätti laajaa julkisuutta röyhkeydellään. Helsingin Sanomat kirjoitti: ”Röyhkeä kaappaus keskellä Helsinkiä, konepistoolimies ampui 2 varoituslaukausta.” Tutkijoille tuli aavistus ulkomaalaisten suorittamasta tilaustyöstä, sellaiseen heidän mielestään viittaisi muun muassa se, että tekijät eivät olleet naamioituneet.
HOP:n ryöstö
Seuraavana aamuna klo 10:50 tuli ryöstöilmoitus, että HOP:n Käpylän-konttorissa osoitteessa Pohjolankatu 1 olisi meneillään samantyyppinen ryöstö. Kaksi siististi pukeutunutta ulkomaalaista miestä oli ryöstänyt pankin, jossa oli myös ammuttu. Poliisien tultua paikalle aloitettiin pakoreitin varrella asuvia puhuttaa talo talolta. Samaan aikaan tehtiin teknistä tutkintaa.
Ennen ryöstöä toinen miehistä halusi vaihtaa 500 markkaa kruunuiksi. Virkailijan hakiessa rahalipasta, mies otti aseen esille ja totesi kyseessä olevan ryöstön. Toinen miehistä oli kiertänyt henkilökunnan puolelle ja alkanut latoa kassalippaita päällekkäin syliinsä. Ryöstön aikana ammuttiin kaksi kertaa lattialle.