cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Folland Aircraft
Edward Petter, joka uransa aikana suunnitteli Westland Lysander, English Electric Canberra ja English Electric Lightning koneet, tuli Follandin yrityksen toimitusjohtajaksi vuonna 1950. Hän suunnitteli Folland Midgen, joka lensi 11. elokuuta 1954. Tätä seurasi Folland Gnat. Molempia valmistettiin 1960-luvulle asti.
Hawker Siddeley osti 1959 Follandin, ja Follandin nimen käyttö tuotannossa lakkasi 1963.
Vágur
Vágur (IPA:, on kylä Färsaarilla. Se sijaitsee Suðuroylla Vágsfjørðurin vuonossa. Vágur on samannimisen kunnan keskustaajama ja saaren keskuspaikka. Taajamassa on 1 331 asukasta, ja se on saaren toiseksi suurin taajama Tvøroyrin jälkeen.
Vágurissa on tärkeät telakka ja kalasatama, jossa on kalastuslaivaston kotipaikka sekä useita kalan vastaanottopaikkoja ja kalanjalostusteollisuutta.
Maantiede
Vágur on Vágsfjørðurin vuonossa, joka on saaren toiseksi pisin vuono ja sijoittuu saaren itärannikolle. Vágsfjørðurissa on myös eteläinen vuonohaara Lopransfjørður. Suurin osa Vágurin asutuksesta on vuonon pohjoisrannalla.
Vágsfjørðurista on matkaa lännen puolella olevalle Vágseiðille kilometrin verran, ja matkan varrella on järvi Vatnið, josta käytetään myös nimityksiä Vágsvatn ja Eiðisvatn. Järveä kiertää polku.
Vágseiðista lähtivät aiemmin rannikkokalastajat, kun sää itäpuolella oli liian huono. 200 metrin korkeudelta kalliolta, jonka nimi on Eggjarnar eli Skúvanes, on näkymä etelään Beinisvørðiin.
Hvannadalurissa Vágurin pohjoispuolella on 30 hehtaarin laajuinen istutusmetsä, jonne istutettiin eri puulajeja 1950-luvulla.
Vágurista on maantieyhteys etelämpänä vuonon pohjoispuolella olevaan Porkerin kylään ja edelleen kohti Hovia. Tie jatkuu edelleen pohjoisempana oleviin kyliin tietunnelin kautta. Porkeriin johtavan tien varrella on Nesin kylä, joka tilastollisesti ja hallinnollisesti kuuluu Váguriin. Vágurista luoteeseen menee vuoristotie Fámaran maatilalle ja Botnur voimalaitokselle. Vuonon suuntaisesti etelään on tunneli Lopran, Akrarin ja Sumban kyliin.
Historia
Nimi on fäärinkielinen luontonimitys, aalto, joka on käytössä monissa paikannimissä pitkin Färsaaria. Vágur ei ole viikinkiaikainen asutus, ja se mainitaan ensimmäisen kerran Hundabræviðissä 1300-luvun lopulla. Kráarbøurissa Vágurissa on vanha hautakumpu Tormansgrøv keskiajalta. Kylä mainitaan nimillä Suddre Wagh 1447 ja Vaij maakirjassa 1584. 1700-luvun alkupuolella köyhäksi mainitussa kylässä on parikymmentä taloa. Väestönlaskennassa 1801 kylässä oli 16 taloa.
Vágurin alkuperäinen kirkonpaikka oli Kikjukletturissa. Uskonpuhdistuksen jälkeen piti entinen katolinen pappi, veli Andrass kylässä Färsaarten ensimmäisen luterilaisen saarnan. Kirkjukletturin viimeinen kirkko rakennettiin 1853, mutta se siirrettiin 1939 Hoviin. Keskellä kylää sijaitsevan Vágurin kirkon perustus laskettiin 1927, ja kirkko vihittiin 1939.
Vágurissa on kansallissankari Nólsoyar Pállin muistomerkki.
Yhteiskunta
Kunta erotettiin Suðuroyn kirkkopitäjästä vuonna 1906 ja muodostettavaan kuntaan liitettiin Nes. Vágurin äänestäjät ovat poliittisesti usein kallistuneet sosialististen puolueidenJavnaðarflokkurinin ja Tjóðveldin suuntaan. Puolueet ryhtyivät yhteistyöhön, ja pormestariksi valituksi tuli Dennis Holm Tjóðveldista vuosiksi 2013–2016. Suðuroyn porvarilliset äänestäjät ovat usein suosineet tanskalaismielistä Sambandsflokkurin-puoluetta, joka ei ole ollut Vágurissa yhtä vahva 2000-luvulla. Sitä vastoin ovat sellaiset poliitikot kuin Annika Olsen ja Jacob Vestergaard onnistuneet saamaan ääniä Fólkaflokkurinlle.
Vágurissa on urheiluhalli ja jalkapallokenttä. Vágurin uimahalli, jossa oli 25-metrinen allas, suljettiin 2015, kun 50-metrin altaan sisältävä uusi Pálshøll avattiin Vágsverkiðiin. Siellä on myös lääkärin, hammaslääkärin ja jalkahoitajan vastaanottotilat. Vágurissa on myös hotelli, pankki ja kauppoja. Färsaarten ensimmäinen vesivoimala rakennettiin Botniin Vágurin luokse vuonna 1921. Rakennustöitä johti norjalainen insinööri Håkon Blauuw, ja se rahoitettiin lainalla, jonka suuruus oli 919 417 Tanska kruunua. Laina oli peräisin yksityisiltä, säästöpääomasta ja valtionlainasta. Nykyiset kaksi turbiinia asennettiin 1965 ja 1966, ja ne ovat teholtaan 1,1 megawattia ja 2,2 megawattia. Vuonon eteläpuolella on myös dieselvoimala Vágsverkið. Uimahalli käyttää uudelleen dieselvoimalan lämmön, ja siksi sen käyttö on halpaa. Uimahalli rakennettiin pääosin vapaaehtoisvoimin ja sponsorirahoituksella.
Buru (beachfutispelaaja)
Venícius Ribeiro Mariane Fambre (taiteilijanimeltään Buru; s. 14. huhtikuuta 1976 Vitória) on uransa päättänyt brasilialainen beachfutispelaaja. Hän on kuusinkertainen maailmanmestari vuosilta 2000, 2004 ja 2006-2009. Lisäksi Burulla on yksi hopea vuodelta 2011 ja yksi pronssi vuodelta 2005. Etelä-Amerikan mestaruuden 176 senttimetriä pitkä puolustajana pelaava Buru on voittanut viidesti. Seuratasolla Buru edusti italialaista AS Romaa, venäläisiä Lokomotiv Moskovaa ja Stroginoa sekä kotimaansa Corinthiansia. Vuoden 2007 MM-kisoissa Buru valittiin sekä parhaaksi pelaajaksi että palkittiin parhaan maalintekijän Golden Shoe -palkinnolla. 2009 MM-kisoissa hänet palkittiin kolmanneksi parhaan maalintekijän Bronze Shoella. Buru lopetti uransa vuonna 2012. Hän osallistui kuusiin MM-kisoihin, joista jokaisissa tuli mitali.
Vihan sota
Vihan sota (engl. War of Wrath) on fiktiivinen taistelu J. R. R. Tolkienin kirjassa Silmarillion. Kirjassa Vihan sota oli taistelu joka päätti Morgothin eli Melkorin ylivallan Keski-Maassa ja jonka päätteeksi hänet vangittiin ja heitettiin Ardan ulkopuolelle.
Kulku
Haltiavaltakuntien romahtaessa yksi toisensa jälkeen Morgothin armeijan alle, tilanne näytti toivottamalta näiden sekä ihmisten eli edainin kannalta. Lopulta puolhaltia, eli sekä haltian että ihmisen sukujuuret omannut, Eärendil purjehti kummankin sukukunnan edustajana hakemaan apua Amanin valarilta, Maailman Vartijoilta. Silmarilin avulla Eärendil löysi perille ja valar suostuivat lähettämään armeijan Keski-Maan kansojen tueksi. Valar eivät itse osallistuneet sotaan koska viimeksi kun he hyökkäsivät suoraan Melkorin kimppuun, se oli ollut tuhoisa koko Keski-Maan kannalta.
Valarin poissaolosta huolimatta sota oli tuhoisa ja upotti lähes koko Beleriandin alueen jossa valtakunnat olivat sijainneet. Meren pinnan yläpuolelle jäivät vain Lindon sekä Túrin Turambarin hauta.
Vapausaste
Vapausasteet merkitsevät monilla tieteenaloilla johonkin systeemiin liittyviä parametreja, jotka voivat vaihdella toisistaan riippumatta, tai tällaisten parametrien lukumäärää. Esimerkiksi tason pisteellä on sijaintinsa suhteen kaksi siirtoliikkeen vapausastetta: sen kaksi paikkakoordinaattia. Kohteella, joka ei ole pistemäinen, voi olla enemmänkin vapausasteita, jotka liittyvät esimerkiksi sen asentoon.
Matematiikassa vapausasteen käsitettä vastaa muodollisesti moniston tai variston dimensio, ulottuvuuksien lukumäärä. Vapausasteen käsitettä käytetään dimension sijasta varsinkin silloin, kun systeemiä kuvaava monisto tai varisto on vain implisiittisesti määritelty.
Vapausasteen käsite esiintyy myös seuraavilla aloilla:
Cornelis Tromp
Poliittisesti Tromp oli ”oranialainen” eli Johan de Wittin tasavaltalaista hallintoa vastustanut Orania-Nassaun ruhtinashuoneen kannattaja. Hän kuului ryhmään, joka vuonna 1672 suunnitteli de Wittin veljesten murhan, josta myöhemmin on käytetty anakronistista termiä ”lynkkaus”. Vuonna 1675 Englannin kuningas Kaarle II aateloi Trompin baronetiksi.
Tromp nimitettiin amiraaliksi Tanskan laivastoon vuonna 1676. Hän voitti ruotsalaiset Öölannin taistelussa, joka on ainoa Trompin voittama meritaistelu laivaston komentajan ominaisuudessa. Vuonna 1673 hän kunnostautui Michiel de Ruyterin alaisuudessa Texelin meritaistelussa, jossa hollantilaiset voittivat määrällisesti ylivoimaisen Englannin ja Ranskan muodostaman liittouman.
Tromp joi paljon alkoholia ja piti itseään suuressa arvossa. Hän teetti itsestään muotokuvamaalauksia tiettävästi enemmän kuin kukaan muu 1600-luvulla elänyt henkilö.
Destination Unknown
Destination Unknown on yhdysvaltalaisen yhtyeen Missing Personsin kappale. Sen tekivät Dale Bozzio, Terry Bozzio ja Warren Cuccurullo ja sen tuottajana oli Ken Scott. Alun perin yhtyeen vuoden 1980 eponyymillä esikoisalbumilla julkaistu kappale julkaistiin singlenä syyskuussa 1982 ja esiintyy yhtyeen esikoisstudioalbumilla Spring Session M (1982).
Yhdysvalloissa kappale oli pienoinen hitti ja sijoittui Billboard Hot 100 -singlelistan 42. sijalle.
Nes (kylä Eysturoyssa)
Nes on kylä Nesin kunnassa Färsaarten Eysturoyn saaren lounaisosassa.
Historia
Vuonna 2015 Nesin väkiluku oli 327. Nesin kylän lisäksi Nesin kunnassa on kaksi muuta kylää, Toftir ja Saltnes. Kunnan kokonaisväkiluku vuonna 2009 oli 1 267. Toisen maailmansodan aikana Nesissä oli Britannian sotilastukikohta. Fäärinkielinen nimi Nes on suomeksi niemi.
Nesin vanha kirkko
Nesin vanha kirkko on tyypillinen färsaarelainen kirkko. Se sijaitsee Skálafjørðurin rannalla, ja sieltä on näkymä Tórshavniin ja Nólsoyiin. Vuodelta 1843 olevan kirkon paikalla on ollut aiemmin 1600-luvulla ja 1700-luvulla rakennetut kirkot. Nykyinen on suorakaiteen muotoinen puurakenteinen kirkko, jossa on valkoiseksi maalattu sokkeli ja paanukatto. Länsipäädyssä on tornina diagonaalisesti asetettu kattoratsastaja. Kirkko on 15,5 metriä pitkä ja 7,1 metriä leveä. Kirkossa oli aiemmin pienet ikkunat, mutta niiden tilalla on nyt uudet, kuusi pohjoispuolella ja seitsemän eteläpuolella. Kuorissa on ylhäällä puolikaaren muotoinen ikkuna. Sisäänkäynti on pohjoispäässä kattoratsastajan alapuolella. Kirkko on sisältä maalaamaton, ja siinä on kattotuolit näkyvissä. Kuorin erottaa kirkkosalista kuoriaitaus. Alttaritaulu "Gethsemane" on Wenzel Tornøein jäljennös vuodelta 1869. Kastemalja on valkoiseksi maalattua puuta. Se on kahdeksankulmainen, ja siinä on köynnöskoristeinen jalusta. Seinällä on krusifiksi. Saarnastuolin takana on kaksi pientä muistotaulua, jotka on ripustanut 1744 rovasti Andreas Djurhuus kahden pienenä kuolleen tyttärensä muistoksi. Kirkonkellon arvellaan olevan vanhin Färsaarilla yhä käytössä oleva kello. Se on valettu Amsterdamissa 1694. Kirkossa on sluuppi ”Saltairen” pienoismalli.
200-paikkainen kirkko on ollut harvoin käytössä sen jälkeen kun Fríðrikskirkjan vihittiin 1994. Kirkko kuuluu Nesin seurakuntaan. Kirkossa on sähköurut vuodelta 1982.
Nesin Fredrikinkirkko
thumb|left|Nesin Fredrikin kirkko. Nesin vanhan kirkon on korvannut Nesin ja Toftirin puolivälissä oleva Fredrikinkirkko (Fríðrikskirkjan), jonka on suunnitellut färsaarelainen arkkitehti Høgni Würdig Larsen. Kirkko valmistui 27. marraskuuta 1994. Se on nimetty pappi Fríðrikur Petersenin (1853–1917) kunniaksi, joka palveli tuomiorovastina Nesissä 1900–1917.
Tây Bắc
thumb|Tây Bắc Vietnamin kartalla Tây Bắc (Luoteisalue) on yksi Vietnamin kahdeksasta epävirallisesta suuralueesta. Alue muodostuu neljästä maakunnasta: Điện Biên, Lai Châu, Sơn La ja Hòa Bình. Huhtikuussa 2009 alueella oli 2,7 miljoonaa asukasta.
Yui
Yui Yoshioka, taiteilijanimeltään Yui, (s. 26. maaliskuuta 1987 Fukuoka, Japani) on japanilainen laulaja-lauluntekijä ja näyttelijä. Hänellä on nykyään levysopimus Sony Music Entertainment Japanin kanssa.
Biografia
270px|right|thumbnail|Yui-mainoksia [[FM Ōsaka -radiotornissa]] Ammattilaisuransa Yui aloitti maaliskuussa 2004, kun hän lauloi kolme laulua Sony Music Japanin järjestämässä koetilaisuudessa. Saatuaan täydet pisteet hän sai helposti levytyssopimuksen. 23. helmikuuta 2005 Yui julkaisi debyyttisinglensä ”Feel My Soul”.
Kuukausia myöhemmin Yui esiintyi 17. kesäkuuta 2006 julkaistussa elokuvassa Taiyō no uta, joka esitettiin Cannesin elokuvajuhlilla 2006. Yuin viides single, ”Good-bye Days”, tehtiin elokuvaa varten, ja se on tällä hetkellä hänen myydyin singlensä yli 200 000 kopion myyntimäärällään. Yuin seitsemäs single, ”Rolling Star”, valittiin animesarja Bleachin viidenneksi aloituskappaleeksi. Aiemmin hänen kolmas singlensä, ”Life”, oli valittu sarjan viidenneksi lopetuskappaleeksi.
Yui julkaisi yhdeksännen singlensä ”My Generation” / ”Understand” 13. kesäkuuta 2007. Tämä oli hänen ensimmäinen tuplasinglensä. ”My Generation” on tunnusmusiikkina Seito shokun! -draamasarjassa, ja ”Understand” on tunnusmusiikkina elokuvassa Sidecar ni inu.
Hänen kymmenes singlensä, ”Love & Truth”, joka julkaistiin 26. syyskuuta 2007, on tunnusmusiikkina Erika Sawajirin elokuvassa Closed Note. Sawajiri esitti Yuin elokuvassa esittämää Kaoru Amane -hahmoa Taiyō no uta -elokuvan televisiosarjafilmatisoinnissa.
Yuin ensimmäinen DVD, ”Thank You My Teens”, julkaistiin 14. marraskuuta 2007. DVD on kooste Yuin Japanin kevätkiertueelta 2007.
19. marraskuuta 2007 Yui esiintyi ensimmäistä kertaa Nippon budōkanissa, ja tilaisuus oli loppuunmyyty.
Hänen singlensä, ”Namidairo”, julkaistiin 27. helmikuuta 2008. Kappale on 4 shimai tanteidan -draamasarjan alkumusiikkina. Yuin kolmas albumi, I Loved Yesterday, julkaistiin 9. huhtikuuta 2008.
Pristinan yliopisto
pienoiskuva|300px|oikea|Pristinan yliopiston filologinen tiedekunta, Kosovo (lokakuu 2012) Pristinan yliopisto on vuonna 1970 perustettu Kosovon historiallisesti ainut yliopisto. Vuonna 1999 Kosovon sodan myötä yliopisto jakaantui kahdeksi täysin erilliseksi samannimiseksi yliopistoksi. Nykyisen Kosovon tasavallan pääkaupungissa sijaitseva Prishtinan yliopisto ( tai Univerzitet u Prištini) on albaanien, kun taas Mitrovican pohjoisosassa sijaitseva Prištinan yliopisto on serbien. Jälkimmäinen sai kansainvälisen tunnustuksensa, kun UNMIK ja Euroopan yliopistojärjestö (EUA) tunnustivat sen nimellä Mitrovican yliopisto vuonna 2002,   mutta kumpikin kansallisuusryhmä kutsuu yliopistoaan Pristinan yliopistoksi ja pitävät sitä alkuperäisenä. Serbian sosialistinen tasavalta perusti alkuperäisen Prištinan yliopiston lukuvuodelle 1969–1970.
Nykyinen Pristinassa sijaitseva Pristinan yliopisto on Balkanin yliopistoverkoston (Balkan University Network) jäsen edustaen Kosovon tasavaltaa. Kansainvälisesti sen tunnustavat amerikkalaiset ja eurooppalaiset yliopistot sekä näiden kanssa yhteistyötä tekevät kansainväliset organisaatiot.
Korkeakoulutuksen alku Kosovossa
Ensimmäinen Kosovon korkeakoulutusta tarjoava oppilaitos Pristinan pedagoginen korkeakoulu perustettiin vuonna 1958. Sillä oli neljä opetusryhmää: albanian kieli ja kirjallisuus, serbokroatian kieli ja kirjallisuus, biologia ja kemia, teknillinen peruskoulutus ja fysiikka sekä matematiikka ja fysiikka. Ensimmäisenä lukuvuonna 1958–1959 aloittavia kokopäiväisiä opiskelijoita oli 93 ja osa-aikaisia 55. Lukuvuonna 1961–1962 perustettiin Prizrenin pedagoginen korkeakoulu, jossa aloitti 100 opiskelijaa mukaan lukien 48 albaania. Vuonna 1962 Prizrenin pedagogisesta korkeakoulusta tuli itsenäinen. Pristinan pedagoginen koulu perusti toimipisteen Novi Pazariin osa-aikaisia opiskelijoita varten.
Vuonna 1959 Pristinaan perustettiin hallinnollinen korkeakoulu, jossa aloitti 184 kokopäiväistä ja 407 osa-aikaista opiskelijaa. Vuonna 1960 Pejaan perustettiin talouskorkeakoulu, jossa aloitti ensimmäisenä kahtena toimintavuonna 186 kokopäiväistä ja 176 osa-aikaista opiskelijaa. Samana vuonna Pristinan perustettiin uusi korkeakoulutusta tarjoava koulu, Pristinan maatalouskorkeakoulu, jossa aloitti lukuvuonna 1961–1962 165 kokopäiväistä ja 395 osa-aikaista opiskelijaa.
Lokakuussa 1960 perustettiin Pristinaan perustettiin filosofinen tiedekunta, joka oli ensimmäinen laatuaan Kosovossa. Tiedekunnassa oli kuusi eri oppiaineryhmää: albanologia, serbokroatian kieli, matematiikka, fysiikka, kemia ja biologia. Pian perustettiin uusia oppiaineita: venäjän kieli ja kirjallisuus sekä Englannin kieli ja kirjallisuus. Ensimmäisenä lukuvuonna 1960–1961 tiedekunnassa aloitti 92 kokopäiväistä opiskelijaa, joista 60 oli albaaneja, 32 serbejä ja viisi muita. Osa-aikaisia opiskelijoita oli 141. Opettajia oli seitsemän: viisi serbiä ja kaksi albaania. Heistä viisi oli tekniikan tohtoreita ja yksi maisteri. Vuonna 1964 valmistuivat ensimmäiset tiedekunnan maisterit, joista 16 oli albaaneja ja 15 muita.
Vuonna 1961 perustettiin Pristinan talous- ja oikeustieteellinen tiedekunta, jossa oli kaksi tiedekunnan nimessäkin näkyvää linjaa. Ensimmäisenä vuonna tiedekunnassa aloitti 586 students, joista 185 oli oikeustieteellisessä (43 kokopäiväistä ja 142 osa-aikaista) ja 401 taloustieteellisessä (120 kokopäiväistä ja 281 osa-aikaista). Näistä lähes 600 opiskelijasta 323 oli serbejä, 134 albaaneja ja 129 muita.
Vuonna 1961 perustettiin vielä kaksi insinöörikoulutusta antavaa teknillistä korkeakoulua: Pristinaan ja Mitrovicaan. Edeltävässä aloitti 364 opiskelijaa (87 kokoaikaista ja 277 osa-aikaista) ja jälkimmäisessä 51 opiskelijaa (33 kokoaikaista ja 18 osa-aikaista).
Näissä neljässä vuonna 1961 perustetuissa neljässä korkeakoulussa ja kahdessa tiedekunnassa opiskeli yhteensä 3 320 opiskelijaa, joista 1046 oli osa-aikaisia ja 2274 osa-aikaisia. Näistä opiskelijoista serbejä oli 2010, albaaneja 928 ja muita 382. Korkeakoulutus Kosovossa laajeni 1960-luvulla vielä enemmän, kun perustettiin Prizrenin pedagoginen korkeakoulu ”Xhevdet Doda” (1962), Pristinan teknillinen tiedekunta (1965) ja pedagoginen korkeakoulu ”Bajram Curri” Dakovicaan (1967). Lääketieteellinen tiedekunta perustettiin Pristinaan vuonna 1969. Tuohon mennessä Kosovossa oli neljä tiedekuntaa ja kahdeksan korkeakoulua. Nämä kaikki oli perustettu Belgradin yliopiston täydellä tuella. ja pääasiassa nämä tiedekunnat toimivat Belgradin yliopiston etätoimipisteinä.
Näissä tiedekunnissa ja korkeakouluissa opetus oli lähes poikkeuksetta serbokroatiaksi. Lähes kaikki opetushenkilökunnasta olivat serbejä. Vuonna 1960 albaniankielistä opetusta annettiin vain Albanian-tutkimuksessa (albanologia), mutta kaksi vuotta myöhemmin pedagogiikkaa ja sosiologiaa alettiin opettaa albaniaksi. Syksyllä 1966 pidetyn Jugoslavian kommunistisen puolueen puoluekokouksen päätösten myötä luokassa oli oltava yksi albaniankielinen avustaja albanian kielen ylläpitämiseksi. Samoin albaniankielisen opetushenkilökunnan muodostamista tehostettiin.
Pristinan yliopiston perustaminen ja rakenteen muotoutuminen
Vuoden 1966 Brionin puoluekokouksen jälkeen albaanit vaativat yhä voimakkaammin heidän kansallisten etujensa huomioon ottamista. Vuonna 1968 paikalliset mielenosoitukset muuttuivat valtakunnallisiksi ja niissä vaadittiin itsehallintoa, uutta perustuslakia, Pristinan yliopiston perustamista ja vastaavia asioita. Vuodesta 1958 alkaen Kosovossa oli alkanut kehittyä albaniankielistä korkeakoulua vaatinutta korkeakoulutettua albaaniväestö, jota myös tarvittiin tätä tulevaa korkeakouluopetusta antamaan.
Kosovon ja Metohijan autonomisen maakunnan edustajainkokous hyväksyi 18. marraskuuta 1969 Pristinan yliopiston perustaneen lain, jonka Serbian sosialistinen tasavalta hyväksyi. Lain ensimmäisessä artiklassa määriteltiin yliopisto oikeussubjektiksi ja toisessa artiklassa sen määrättiin koostuvan filosofisesta, oikeus- ja taloustieteellisestä, teknillisestä ja lääketieteellisestä tiedekunnasta. Yliopiston perustava kokous pidettiin 13. helmikuuta 1970 ja juhlallinen perustamiskokous kaksi päivää myöhemmin. Näin ollen 15. helmikuuta julistettiin Pristinan yliopiston päiväksi. Yliopiston ensimmäiseski rehtoriksi valittiin fiosofisen tiedekunnan dekaani, biologian tohtori Dervish Rozhaja.
Vuonna 1971 filosofisesta tiedekunnasta irrotettiin uusi matemaattis-luonnontieteellinen tiedekunta. Samoihin aikoihin oikeus- ja taloustieteellinen tiedekunta jaettiin kahdeksi tiedekunnaksi. Vuonna 1973 perustettiin maataloustieteellinen tiedekunta Pristinaan sekä kaivostieteen ja metallurgian tiedekunta Mitrovicaan. Vuonna 1975 perustettiin humanistinen tiedekunta Pristinaan ja pedagoginen korkeakoulu ”Skënderbeu” Gjilaniin. Vuonna 1976 perustettiin tekninen korkeakoulu (myöh. korkeakoulukeskus) Ferizajiin ja vuonna 1979 liikuntatieteellinen tiedekunta Pristinaan.
Vuoden 1980 itsehallintosopimuksen myötä korkeakoulut liitettiin Pristinan yliopistoon.
Yliopiston albanialaistuminen
Aluksi opetus jatkoi samalta serbialaiselta pohjalta kuin aiemminkin, mutta 1970-luvun myötä albaaniopiskelijoiden määrä lisääntyi räjähdysmäisesti samoin kuin albanian kielellä opettaminen. Pristinan yliopistossa oli lukuvuonna 1969–1970 opiskelijoita 7 712, joista 5 303 oli kokoaikaisia ja 2 409 osa-aikaisia. Etninen jakauma oli 3 669 albaania ja 4 043 serbokroaattia. Serbienemmistö oli vielä niukka, mutta kymmenen vuoden aikana yliopisto albanialaistui, kun yliopisto kehittyi keskeinen albanian kielen opiskelun ja tutkimuksen keskus. Lukuvuonna 1979–1980 yliopistossa oli 34 922 opiskelijaa (25 009 kokoaikaista ja 9 913 osa-aikaista), joista albaniaksi opiskeli 24 771 ja serbokroatiaksi 10 151. Seuraavana lukuvuonna opiskelijoita oli jo 43 321, joka on ollut yliopiston suurin opiskelijamäärä koskaan. Myös naispuolisten opiskelijoiden määrä lisääntyi. Opetushenkilökunnan määrä lisääntyi ja sekin albanialaistui. Lukuvuonna 1969–1970 yliopistossa oli noin 200 opettajaa ja 200 apulaista. Lukuvuonna 1979–1980 oli jo 600 opettajaa ja 400 avustajaa joukossa täyspäiväisesti työskentelevää yli 190 tohtoria ja 173 maisteria. Tohtoreista albaaneja oli 126 ja maistereista 134.
Tämän kaikki vahvisti albaanien kansallista itsetuntoa. Yliopisto oli monien albaaninationalististen mielenilmaisujen tapahtumapaikkana. Vuonna 1974 vähintään 100 opiskelijaa pidätettiin osallistumisesta nationalistisiin protesteihin.
Kaikki tiedekunnat tuplattiin mukaan lukien opetus, kirjallisuus, hallinto, julkaisutoiminta ja julkaisut, jotta varmistettaisiin tasa-arvoisuus väestöryhmien välillä. Yliopisto ei ollut niinkään tavanomainen kaksikielinen yliopisto, vaan lähinnä kuin kaksi yliopistoa olisi ollut saman katon alla.
Yliopisto herätti ristiriitoja aloittamisestaan lähtien. Serbian opetusministeri syytti myöhemmin 1990-luvun alussa, että yliopisto oli yksi useista ”käytännön ja teoreettisen separatismin keskuksista”. Jo vuonna 1971 serbit ja montenegrolaiset prostestoivat yliopiston avaamista vastaan. Kosovon silloisen kommunistijohtajan mukaan yliopiston avaaminen kohtasi vahvaa vastusta serbikommunistien taholta, vaikka yliopistohankkeella oli itse Josip Broz Titon tuki. Yliopiston perustaminen otettiin Kosovon autonomian enteenä.
Vuoden 1981 mielenosoitukset
Lisäksi Kosovon serbi- ja montenegrolaisväestö harmistui yhä enemmän yliopistokaupungin opiskelijaväen aiheuttamasta taloudellisesta ja sosiaalisesta taakasta. Vuonna 1981 yliopistossa oli 20 000 opiskelijaa, mikä tarkoitti, että joka kymmenes kaupungin asukas oli opiskelija.
Mielenosoitukset alkoivat 11. maaliskuuta 1981 alun perin spontaanista mielenilmauksesta, jossa vaadittiin parempaa kouluruokaa ja elinolosuhteita asuntoloihin. Poliisi hajottivat nämä protestit, mutta ne palasivat kaksi viikkoa myöhemmin 26. maaliskuuta 1981. Tällä kertaa poliisi käytti voimaa hajottaessaan albaaniopiskelijoiden istumamielenosoituksen asuntolassa. Loukkaantuneita oli 35 henkilöä ja pidätettyjä 21. Poliisin väkivalta provosoi kansannousun, kun kymmeniätuhansia ihmisiä mielenosoitti eri puolilla Kosovoa. Liittovaltion hallitus julisti hätätilan ja lähetti 30 000 sotilasta maakuntaan. Jugoslavian viranomaiset tuhkahduttivat mellakavat väkivaltaisesti aiheutta useita kuolonuhreja. Pristinan yliopiston professorin Pajazit Nushin mukaan 120 albaaniopiskelijaa ammuttiin tai kidutettiin hengiltä. Viranomaiset myönsivät 11 ihmisuhria, mutta Amnesty International puhui jopa 300 kuolleesta.
Yliopisto kuitenkin jatkoi 1980-luvulla Kosovon statuksen muuttamisen tukemista ja levitti Enver Hoxhan ja maolaista ideologiaa sekä kannatti Suur-Albanian luomista pääasiassa Tiranasta tulleiden albaaniprofessoreiden vaikutuksesta. Samaan aikaan yliopiston käytännön toiminta halvaantui jatkuvien albaanimielenosoitusten ja hallinnon serbi- ja albaanijäsenten jatkuvien poliittisten riitojen takia. Joskus jopa kokonaiset asuntolat suljettiin mielenosoitusten takia.
1990-luku
Serbialainen sosialistipoliitikko ja myöhempi kansallinen johtaja Slobodan Milošević valittiin Serbian presidentiksi 1989. Hän oli aktiivisesti puhunut serbialaisen Kosovon puolesta. Ensi töikseen vuonna 1989 hän poistatti Serbian perustuslaista Kosovon autonomian ja liitti maakunnan elimelliseksi osaksi Serbiaa.
Myös opiskelija-aineksen koostumus muuttui huomattavasti. Uusi lukuvuonna 1991–1992 käyttöön otettu sisäänottojärjestelmä varmisti ainakin teoriassa yhden suhde yhteen periaatteella opiskelupaikkoja kummallekin väestöryhmälle, mikä tarkoitti 1 580 kokopäiväopiskelijaa kummallekin osapuolelle. Käytännössä albaaniopiskelijat boikotoivat koulutusta pudottaen albaanien määrän 27 000 opiskelijasta nollaan. Tätä monet serbit pitivät hyvänä asiana, koska nyt rahoitus tuli ainoastaan ei-albaaniväestön käyttöön. Jäljelle jääneet albaaniprofessorit jatkoivat työskentelyä jonkin aikaa, kunnes 1½ vuotta jatkuneen boikotin jälkeen he olivat turhia ja heidät voitiin erottaa. Henkilöille, joita tarvittiin, tarjottiin mahdollisuutta jatkaa opetustyössä serbian kielellä. Kuitenkin harva jäi muiden albaanien uhkausten ja painostuksen myötä. Näin ollen albaanit olivat onnistuneet tehokkaasti sulkemaan itsensä yliopiston ulkopuolelle, kun ei ollut albaaninkielisiä opettajia tai opiskelijoitakaan.
Albaaninkielinen koulutus jatkui yksityisissä puitteissa osana epävirallista varjovaltiota, itsejulistettua ”Kosovon tasavaltaa”, jonka Kosovon albaanit olivat perustaneet. Tämä mahdollisti noin 30 000 albaaniopiskelijan kouluttamisen jatkumisen. Tämä kutsui edelleen itseään Prishtinan yliopistoksi ja sitä rahoitti diasporassa olevat albaanit ja varjovaltion keräämä verotus. Koulutus tapahtui ilman minkäänlaista kytköstä akateemiseen järjestelmään, mikä itse asiassa vain huononsi entisestään sen laatua. Esimerkiksi lääketieteen opiskelijoilla ei ollut pääsyä klinikoihin, laboratorioihin tai muuhun tärkeään varustukseen. ). Kuitenkin yliopiston professorit raportoivat useista valmistuneista, maistereista ja tohtoreista. Yliopisto nimittäin jatkoi tutkintotodistusten myöntämistä Kosovon tasavallan oikeudella, mutta nämä eivät tietenkään olleet Jugoslavian liittotasavallan tunnustamia tutkintoja. Valtion turvallisuusjoukot ratsasivat ja häiritsivät näiden epävirallisten koulujen toimintaa.
Vuosikymmenen toisella puoliskolla Serbian hallitus aloitti neuvottelut yliopistosta albaanijohtajien kanssa. Nämä neuvottelut johtivat vuonna 1998, jolloin Kosovon kriisi oli hyvää vauhti eskaloitumassa, sopimukseen, joka mahdollisti albaaniopiskelijoiden paluun yliopistoon. Slobodan Miloševićin ja Ibrahim Rugovan solmimassa sopimuksessa sovittiin, että Kosovon albaanien tulisi saada haltuunsa 60 prosenttia yliopiston kampuksesta, serbien 35 prosenttia ja 5 prosenttia. Kolme yliopiston rakennusta luovutettiin albaanien haltuun 15. toukokuuta 1998. Kosovon serbit kuitenkin järjestivät väkivaltaisia protesteja siirtoa vastaan ja heidän häätämisekseen tarvittiin lopulta hallituksen joukkoja. Rakennukset olivat pahoin tuhotut niiden huonekalujen ja varusteiden ollessa täysin vandalisoituja, jotta ne olisi saatu käyttökelvottomiksi.
Kosovon sodan puhkeaminen vuonna 1999 hankaloitti niin virallisen kuin epävirallisen yliopiston toimintaa. YK:n päätöslauselman 1244:n antamisen ja KFOR-joukkojen saapumisen jälkeen suurin osa yliopiston henkilökunnasta ja opiskelijoista oli paennut kesäkuussa 1999. Elokuussa 1999 kaksi kuukautta sodan päättymisen jälkeen Pristinan serbiväestön määrä oli pudonnut 40 000 henkilöstä alle tuhannen.
Tiedekunnat
Vain albaanien Pristinan yliopiston tiedekunnat:
Club Atlético de Madrid
Club Atlético de Madrid, lyhyemmin Atlético Madrid, Atlético tai Atleti on jalkapalloseura Espanjan pääkaupungista Madridista. Se perustettiin vuonna 1903 ja pelaa tällä hetkellä Espanjan pääsarjassa Primera Divisiónissa. Seura on voittanut 11 kertaa pääsarjamestaruuden, kymmenen kertaa cup-kilpailu Copa del Reyn, kolme kertaa Eurooppa-liigan, kolme kertaa UEFA Super Cupin sekä yhden kerran Cup-voittajien cupin ja Intercontinental Cupin. Liigamestaruuksissa mitattuna Atlético on Espanjan kolmanneksi menestynein jalkapalloseura paikallisvastustaja Real Madridin ja Barcelonan jälkeen. Nykyään Atlético on yksi Euroopan suurseuroista; 2010-luvulla se on voittanut Eurooppa-liigan kolmesti (2010, 2012 ja 2018) sekä ollut kahdesti Mestarien liigan loppuottelussa (2014 ja 2016) häviten molemmilla kerroilla Real Madridille.
Atlético tunnetaan lempinimillä Rojiblancos ja Colchoneros, jotka juontuvat seuran punavalkoraidallisesta pelipaidasta. Seuran kotistadionina toimii San Blas – Canillejasin alueella Madridin koillisosassa sijaitseva Estadio Metropolitano, jonka kapasiteetti on 68 000 katsojaa.
Seuran perustaminen
Seuran perustivat 26. huhtikuuta 1903 nimellä Athletic Club de Madrid kolme baskiopiskelijaa Athletic Bilbaon sisarseuraksi. Ensimmäiseksi puheenjohtajaksi nimitettiin Enrique Allende. Itsenäinen seurasta tuli 20. helmikuuta 1907, kun se erosi Athletic Bilbaosta ja liittyi yhdistysrekisteriin.
Athletic Aviación
Ennen kuin pelit jatkuivat joulukuussa 1939 yhdistyi seura 4. lokakuuta 1939 ilmavoimien sotilaista koostuneen Aviación Nacionalin kanssa ja vaihtoi nimekseen Athletic Aviación Club. Aviación Nacionalille oli luvattu paikka Primera Divisiónissa kaudelle 1939–1940, mutta Espanjan kuninkaallinen jalkapalloliitto epäsi tämän lopulta. Kompromissiratkaisuna seura yhdistyi Athletic Madridin kanssa, joka oli sisällissodan seurauksena huonossa taloudellisessa tilanteessa ja menettänyt useita pelaajiaan. Kaudella 1935–1936 seura oli pudonnut Primera Divisiónista, mutta koska Real Oviedo ei pystynyt osallistumaan liigaan seuran kotikentän tuhouduttua sisällissodassa, järjestettiin vapaasta paikasta karsintaottelu Athletic Aviaciónin ja toisen putoajaseuran Osasunan välillä. Athletic Aviación voitti karsintaottelun maalein 3–1 ja pääsi sittenkin aloittamaan kauden Primera Divisiónissa. Maalivahtilegenda Ricardo Zamoran valmentamana seura oli keväällä kauden päättyessä sarjataulukon ensimmäisenä ja voitti historiansa ensimmäisen Espanjan-mestaruutensa. Toinen mestaruus seurasi heti seuraavalla kaudella.
Tammikuussa 1941 seura vaihtoi nimensä muotoon Club Atlético de Aviación Francon hallinnon kiellettyä muiden kuin espanjankielisten nimien käytön. Vuonna 1947 seura päätti pudottaa viittauksen ilmavoimiin nimestään ja nimi vaihtui nykyiseen muotoonsa Club Atlético de Madrid. Samana vuonna Atlético voitti Real Madridin kotikentällään Metropolitanolla maalein 5–0, joka on edelleen suurimaalisin voitto paikallisvastustajasta.
Kulta-aika
thumb|Atlético Madridin entinen kotistadion [[Estadio Vicente Calderón.]]
Helenio Herreran valmennuksessa Atlético voitti Espanjan-mestaruuden jäälleen vuosina 1950 ja 1951. Herrera lähti seurasta vuonna 1953, ja seuraavat vuodet seura taisteli vaatimattomammista sijoituksista Real Madridin ja Barcelonan takana. Kaudella 1957–1958 Atlético sijoittui Ferdinand Daučíkin valmennuksessa Primera Divisiónin toiseksi. Tämän oikeutti paikkaan seuraavan kauden Euroopan cupissa, sillä Primera Divisiónin ensimmäiseksi sijoittunut Real Madrid oli hallitseva Euroopan-mestari ja pääsi kilpailuun mukaan automaattisesti. Atlético selviytyi kilpailun välieriin kukistettuaan edeltävillä kierroksilla Drumcondran, TsSKA Sofian ja Schalken. Välierässä vastaan asettui Real Madrid. Real voitti ensimmäisen osaottelun kotikentällään Santiago Bernabeúlla maalein 2–1 ja Atlético toisen osaottelun Metropolitanolla maalein 1–0. Vierasmaalisäännön ollessa voimassa Atlético olisi edennyt loppuotteluun, mutta tasatilanne ratkaistiin uusintaottelulla, jonka Real vei nimiinsä maalein 2–1.
Atléticon uusi kotistadion Estadio Manzanares vihittiin käyttöön 2. lokakuuta 1966. Vuonna 1971 stadion nimettiin seuran silloisen puheenjohtajan Vicente Calderónin kunniaksi Estadio Vicente Calderóniksi. 1960- ja 1970-luvut olivat toistaiseksi parhaat seuran historiassa. Atléticon kannattajien harmiksi myös paikallisvastustaja Real Madrid eli kulta-aikaansa tuolloin. Vuosina 1961–1980 Real voitti Espanjan-mestaruuden yhteensä 14 kertaa. Tänä aikana ainoastaan Atlético kykeni vakavaan vastarintaan voittamalla mestaruuden vuosina 1966, 1970, 1973 ja 1977. Toiseksi seura sijoittui vuosina 1961, 1963 ja 1965, ja voitti myös Copa del Generalísimon vuosina 1965, 1972 ja 1976.
Euroopan cup -loppuottelija
Merkittäviä 1960- ja 1970-luvun pelaajia olivat Adelardo, Luis Aragonés, Javier Irureta ja José Eulogio Gárate. Viimeksi mainittu voitti parhaalle maalintekijälle myönnettävän Pichichin kolme kertaa peräkkäin vuosina 1969–1971. 1970-luvulla Atlético hankki useita argentiinalaisia, heidän joukossaan Rubén Ayala, Panadero Díaz ja Ramón Heredia sekä valmentaja Juan Carlos Lorenzo. Lorenzo luotti kurinalaisuuteen ja vastustajan pelin häirintään. Vaikka keinoja pidettiin osaltaan kyseenalaisina, osoittautuivat ne toimiviksi seuran yllettyä Euroopan cupin loppuotteluun vuonna 1974. Matkalla loppuotteluun Atlético pudotti Galatasarayn, Dinamo Bukarestin, Punaisen Tähden ja Celticin. Vieraskentällä pelatussa välieräottelussa Celticiä vastaan saivat Ayala, Díaz ja vaihtomies Quique ulosajon rajun tappeluvälikohtauksen seurauksena. Ottelu päättyi tästäkin huolimatta tasan 0–0 ja toisen osaottelun Atlético voitti 2–0 Gáraten ja Adelardon maaleilla. Atléticon historian ensimmäinen Euroopan cup -loppuottelu osoittautui karvaaksi kokemukseksi seuralle. Loppuotteluvastuja Bayern Münchenin kokoonpanoon kuuluivat muun muassa Franz Beckenbauer, Sepp Maier, Paul Breitner, Uli Hoeneß ja Gerd Müller. Ottelu venyi jatkoajalle ja aikaa ollessa vain seitsemän minuuttia jäljellä vei Aragonés Atléticon johtoon kierteisellä vapaapotkullaan, joka vaikutti jäävän ottelun voittomaaliksi. Tasoitus tuli kuitenkin ottelun viimeisellä minuutilla 20 metristä baijerilaispuolustaja Georg Schwarzenbeckin jalasta. Kaksi päivää myöhemmin pelatun uusintaottelun voitti Bayern maalein 4–0.
Aragonés siirtyy valmentajaksi
Pian Euroopan cup -tappion jälkeen nimitti Atlético uransa päättäneen entisen pelaajansa Luis Aragonésin valmentajakseen. Aragonés on valmentanut seuraa neljään eri otteeseen (1974–1980, 1982–1987, 1991–1993 ja 2002–2003). Ensimmäiset menestyksen merkit tulivat nopeasti. Bayern München oli kieltäytynyt osallistumasta Intercontinental Cupiin ja heidän tilalleen kutsuttiin Euroopan cupin toiseksi sijoittunut Atlético. Vastustajana oli argentiinalainen Independiente. Ensimmäinen osaottelu Argentiinassa päättyi 1–0-tappioon, mutta kotistadionilla pelatun toisen osaottelun Atlético voitti 2–0 Javier Iruretan ja Rubén Ayalan maaleilla. Lisää menestystä seurasi Copa del Reyssä vuonna 1976 ja Primera Divisiónissa vuonna 1977.
Gil ja kaivattu mestaruus
Vuonna 1987 Jesús Gilistä tuli Atléticon puheenjohtaja. Seura ei ollut voittanut liigamestaruutta kymmeneen vuoteen ja janosi menestystä. Gil teki runsaasti kalliita pelaajahankintoja, joista merkittävämpänä Paulo Futren ostaminen Portosta. Mestaruus kuitenkin vältteli seuraa ja Gil osoitti armottomuutensa erottamalla lukuisia valmentajia pian pestaamisen jälkeen. Päänsä vadilta löysivät muiden muassa César Luis Menotti, Ron Atkinson, Javier Clemente sekä paluun tehnyt Luis Aragonés. 1. heinäkuuta 1992 seura muuttui niin sanotuksi urheiluosakeyhtiöksi ja Jésus Gilistä tuli suurin osakkeenomistaja. Viimein kaudella 1995–1996 Radomir Antićin valmentama joukkue, johon kuuluivat José Luis Caminero, Diego Simeone, Milinko Pantić, Juan Manuel López, Ljuboslav Penev ja Kiko, voitti sekä Primera Divisiónin että Copa del Reyn onnistuen hetkellisesti horjuttamaan Real Madridin ja Barcelonan hegemoniaa. Kauden 1996–1997 Mestarien liigassa Atlético voitti oman alkulohkonsa häviten vain yhden ottelun, mutta neljännesvälierissä Ajax Amsterdam pudotti Atléticon jatkoaikamaalin turvin. Menestyksestä huolimatta Gilin strategia säilyi entisellään. Antić säilytti paikkansa valmentajana vielä kahden seuraavan kauden ajan, kunnes Arrigo Sacchi korvasi hänet vuonna 1998. Antić palasi lyhyeksi aikaa vuonna 1999, mutta tällä kertaa hänet korvasi Claudio Ranieri. Myös pelaahankinnat jatkuivat, kun Christian Vieri ja Juninho Paulista liittyivät seuraan 1990-luvun lopulla. Kausina 1997–1998 ja 1998–1999 Atlético menestyi varsin hyvin UEFA Cupissa selviytyen molemmilla kerroilla välierävaiheeseen saakka. Keväällä 1998 Sven-Göran Erikssonin valmentama Lazio osoittautui liian vahvaksi vastustajaksi, kun taas toukokuussa 1999 loppuottelupaikan vei Atléticon sijasta Parma.
Kausi 1999–2000 osoittautui katastrofaaliseksi Atléticolle. Ranieri sai potkut helmikuussa 2000 seuran juututtua sarjataulukon häntäpäähän, eikä tilalle palkattu Antić kyennyt pysäyttämään syöksykierrettä ja seura putosi kauden päätteeksi Segunda Divisióniin. Copa del Reyssä Atlético ylsi kuitenkin loppuotteluun. Segunda Divisiónissa seura vietti seuraavat kaksi kautta ennen nousua takaisin pääsarjaan.
100-vuotias Atlético Madrid
Atlético vietti 26. huhtikuuta 2003 satavuotisjuhliaan, joihin osallistuivat myös paavi Johannes Paavali II ja Espanjan kuningas Juan Carlos I. Myöhemmin samana vuonna seuran puheenjohtajaksi nimitettiin Enrique Cerezo.
2000-luvulla Atlético pyrki rakentamaan menestysjoukkuetta seuran oman kasvatin ja nuoren superlupauksen Fernando Torresin ympärille. Hän olikin edustusjoukkueen paras maalintekijä kaikilla viidellä pelaamallaan pääsarjakaudella sekä kahdesti liigan paras espanjalainen maalintekijä. Torresin hyvistä otteista huolimatta seuran oli kuitenkin pitkän aikaa tyytyminen keskikastin sijoituksiin. Monet Torresin tueksi hankitut pelaajat, jotka olivat menestyneet muualla Euroopassa, eivät sopeutuneet Atléticoon ja siirtyivät nopeasti muualle. Heidän joukossaan olivat muun muassa Mateja Kežman, Jesper Grønkjær, Costinha, Maniche ja Martin Petrov. Kesällä 2007 Torres päätti lopulta siirtyä paremman menestyksen toivossa englantilaiseen Liverpooliin.
Atlético teki paluun liigan kärjen tuntumaan kaudella 2007–2008 sijoittuen neljänneksi ja selvittämällä tiensä Mestarien liigaan ensi kerran sitten kauden 1995–1996. Seura uusi neljännen tilansa kaudella 2008–2009. Joukkue ei kärsinyt Mestarien liigassa yhtäkään tappiota, mutta putosi kilpailusta vierasmaalisäännön perusteella FC Portoa vastaan pelatussa neljännesvälierässä. Torresin jälkeisen Atléticon avainpelaajia olivat argentiinalainen hyökkääjälupaus Sergio "Kun" Agüero ja uruguaylainen Diego Forlán. Kaudella 2008–2009 he muodostivat seuran historian eniten maaleja yhden kauden aikana viimeistelleen hyökkääjäkaksikon 49:llä tehdyllä maalillaan. Forlánista tuli samaisella kaudella myös liigan maalikuningas sekä ensimmäinen Atlético-pelaaja, joka on voittanut Euroopan Kultainen kenkä -palkinnon.
2010-luvun euromenestys
thumb|right|145px|Vuoden 2010 [[Eurooppa-liigan finaalijoukkueet]]
Kauden 2009–2010 päätteeksi Atléticosta tuli entisen UEFA Cupin tilalle perustetun Eurooppa-liigan ensimmäinen mestari. Joukkue aloitti kauden Mestarien liigan D-lohkossa, jossa se ei voittanut yhtäkään kuudesta ottelustaan. Lohkovaiheesta muodostui lopulta pisin voitottomien euro-otteluiden putki seuran historiassa. Tasapeleistä saamiensa pisteiden turvin se onnistui kuitenkin hankkimaan paikan Eurooppa-liigan pudotuspelivaiheeseen. Ensimmäisellä kierroksella Atlético kaatoi turkkilaisen Galatasarayn yhteismaalein 3–2. Neljännesvälierävastustaja Sporting Lissabon sekä puolivälierissä kohdattu Valencia kaatuivat vierasmaalieron turvin. Tiukimmille madridilaisjoukkue joutui Liverpoolia vastaan pelatussa välierässä. Sen toinen osaottelu venyi jatkoajalle, jonka loppupuolella Diego Forlán viimeisteli loppuottelupaikkaan oikeuttavan vierasmaalin. Finaalissa Atlético kohtasi englantilaisen Fulhamin, jonka se kaatoi niin ikään jatkoaikamaalilla. Hampurissa pelattu loppuottelu päättyi 2–1. Quique Sánchez Floresin luotsaaman mestarijoukkueen avainpelaajia olivat Forlánin ja Agüeron lisäksi keskikenttämiehet José Antonio Reyes ja Paulo Assunção sekä vasta 19-vuotias ykkösmaalivahti David de Gea. Samalla kaudella Atlético ylsi myös Espanjan cupin loppuotteluun saakka, jossa se kuitenkin kärsi tappion Sevillalle maalein 2–0. Euromenestys sai loppusilauksensa elokuussa 2010, kun Atlético voitti Euroopan Super Cupin. Finaalissa se kaatoi Mestareiden liigan voittaneen Interin maalein 0–2. Maaleista vastasivat Reyes ja Kun Agüero.
Mestarijoukkueen runko hajosi kausien 2010–2011 ja 2011–2012 aikana Agüeron, Forlánin, Reyesin, Simãon, Tomáš Ujfalušin ja De Gean jättäessä seuran. Elokuussa 2011 seura hankki uudeksi hyökkääjätähdekseen kolumbialaisen Radamel Falcaon, joka oli kaudella 2010–2011 edustaessaan Portoa rikkonut Eurooppa-liigan ja sitä edeltäneen UEFA Cupin yhden kauden maaliennätyksen. Lehtitietojen mukaan Atlético maksoi Falcaosta 40 miljoonaa euroa, mikä teki hänestä seuran kaikkien aikojen kalleimman pelaajahankinnan. Noin kolme viikkoa aikaisemmin Manchester City oli maksanut Atléticolle 45 miljoonan euron siirtokorvauksen Kun Agüerosta. Vuoden 2011 aikana seura nimitti useita aktiiviuransa lopettaneita tähtipelaajia valmennus- ja johtotehtäviin. Merkittävimpiä näistä olivat José Luis Camineron nimittäminen urheilutoimenjohtajaksi sekä Diego Simeonen palkkaaminen päävalmentajaksi.
Kaudella 2011–2012 Atlético voitti Eurooppa-liigan toisen kerran. Bukarestissa järjestetyssä finaalissa Simeonen valmentama joukkue kaatoi Athletic Bilbaon numeroin 3–0. Ensimmäisellä puoliajalla Falcao laukoi Atléticolle kaksi maalia ja loppunumerot viimeisteli brasilialainen keskikenttäpelaaja Diego viisi minuuttia ennen varsinaisen peliajan päättymistä. Mestaruuden lisäksi Atlético sai nimiinsä kaikkien aikojen pisimmän voittoputken europelien historiassa. Marraskuussa 2011 pelatusta alkulohkon ottelusta Udinesea vastaan alkoi 12 peräkkäisen voitetun ottelun putki, jolla Atlético ohitti Barcelonan kauden 2002–2003 Mestarien liigassa tekemän 11 peräkkäisen voitetun ottelun ennätyksen.
Peliasu
Kun seura perustettiin, pelasi se emoseuransa Athletic Bilbaon tavoin sinivalkoisessa paidassa, jonka väritys oli puolestaan matkittu Blackburn Roversin väreistä. Nykyinen punavalkoraidallinen paita otettiin käyttöön 22. tammikuuta 1911. Syytä värien vaihtumiseen ei varmuudella tiedetä, mutta seuran historiaan perehtyneet pitävät idean isänä silloista pelaajaa ja johtokunnan jäsentä Juan Elorduyta. Erään väitteen mukaan Elorduy, joka edusti alun perin bilbaolaisseuraa, vietti joululomansa Englannissa vuonna 1909 ja hän oli saanut tehtäväkseen hankkia 25 kappaletta uusia Blackburnin pelipaitoja. Haluttuja paitoja ei kuitenkaan ollut löytynyt ja paluumatkallaan Southamptonissa laivaa odotellut Elorduy oli sen sijaan ostanut paikallisen jalkapallojoukkueen punavalkoraidallisia paitoja. Myöhemmin Elorduyn siirtyessä Bilbaosta Madridiin hän toi myös uudet värit mukanaan. Southamptonissa juhlittiin jouluna 1909 laivayhtiö White Star Linen päätöstä tehdä kaupungista sen uusien suurten höyrylaivojen kotisatama, minkä vuoksi katukuva oli koristeltu yhtiön väreillä, jotka niin ikään olivat punainen ja valkoinen. Tarinan mukaan tämä juhlava näky oli saanut Elorduyn ihastumaan uusiin väreihin. Yksi mahdollinen vaikutin saattoi olla taloudellinen: punavalkoraidallinen kangas oli halpaa ja helposti saatavilla, sillä sitä käytettiin tuohon aikaan myös patjojen päällystämiseen. Paidan värityksestä juontuvat myös seuran lempinimet Rojiblancos ja Colchoneros. Tammikuussa 2011 punavalkoisten värien täyttäessä tasan 100 vuotta seuran museossa järjestettiin juhlanäyttely, jossa oli esillä lukuisten kuuluisien pelaajien entisiä pelipaitoja.
Kaudella 2016–2017 Atléticolla on käytössään kaksi peliasua. Ensimmäinen niistä, kotipeleissä käytetty, koostuu punavalkoraidallisesta paidasta, jonka hihat ja hartiaosa ovat kokonaan punaiset, sekä sinisistä housuista ja sukista. Paidan kyljissä kulkee kahdeksan ohutta sinistä pystyraitaa ja kaula-aukon selkäpuolella on sininen raita vaakatasossa. Kotipeliasun esikuvana on 50 vuotta aikaisemmin kaudella 1966–1967 käytetty peliasu. Tuolloin seura siirtyi pelaamaan nykyiselle kotistadionilleen ja muistona tästä paidan kauluksen sisäpuolelle on ommeltu teksti ”1966–2016 50 Aniversario Estadio Vicente Calderón”. Vieraspeliasussa paita ja housut ovat mustat. Niiden kyljissä kulkee ohuita keltaisia ja laivastonsinisiä pystyraitoja. Sukat ovat väriltään keltaiset. Peliasut ovat Niken valmistamia.
Pelkistävä aminointi
thumb|right|250px|Mignonacin reaktio on tyypillinen pelkistävä aminointi reaktio. Pelkistävä aminointi tai pelkistävä alkylointi on orgaaninen reaktio, jolla valmistetaan karbonyyliyhdisteistä kuten aldehydeistä tai ketoneista amiineja ammoniakin tai amiinien avulla. Välituotteena muodostuu imiini, joka pelkistetään amiiniksi. Pelkistävä aminointi on yksi käytetyimpiä tapoja valmistaa amiineja synteettisesti.
Club Atlético de Madrid
Peliasu
Atléticolla on sponsorisopimus online-kaupankäyntiin erikoistuneen Plus500-yhtiön kanssa. Pelipaidan etuosassa yhtiön logo.
Pelkistävä aminointi
Mekanismi ja käytettävät reagenssit
Pelkistävän aminoinnin ensimmäinen vaihe on karbonyyliyhdisteen ja ammoniakin tai amiinin välinen happokatalysoitu kondensaatioreaktio muodostaen imiinin. Reaktiossa läsnä oleva pelkistin pelkistää reaktiossa syntyvän imiinin amiiniksi. Pelkistävissä aminoinneissa pelkistimen tulee olla riittävän heikko, jotta se pelkistäisi selektiivisesti imiinin eikä karbonyyliyhdistettä alkoholiksi. Käytettyjä pelkistimiä ovat muun muassa natriumboorihydridi ja natriumsyanoboorihydridi. Natriumsyanoboorihydridi saattaa kuitenkin happamissa olosuhteissa vapauttaa vetysyanidia, joten sen tilalla voidaan käyttää natriumtriasetoksiboorihydridiä tai α,β-tyydyttymättömiä karbonyyliyhdisteitä pelkistettäessä sinkkiboorihydridiä. Teollisuudessa pelkistimenä käytetään usein vetyä ja katalyyttinä palladiumia, nikkeliä tai kobolttia.
Club Atlético de Madrid
Peliasu
Seuran aikaisempi sponsori Columbia Pictures mainosti uutuuselokuviaan Atléticon paidoissa. Myös ahvenanmaalainen rahapeliyhdistys Paf on toiminut seuran sponsorina.
Pelkistävä aminointi
Mekanismi ja käytettävät reagenssit
Reaktiossa typen lähteenä käytetään ammoniakkia tai amiineja. Ammoniakki muodostaa tuotteena primäärisiä amiineja, primääriset amiinit muodostavat sekundäärisiä amiineja ja sekundäärisistä amiineista saadaan pelkistävällä aminaatiolla tertiäärisiä amiineja. Sekundäärisiä amiineja voidaan valmistaa käyttämällä kaksinkertaista määrää ammoniakkia karbonyyliyhdisteen määrään verrattuna. Ammoniakin lähteenä voidaan käyttää myös ammoniumkloridia tai -asetaattia.