cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Friedel Jacobsson
Jääkärin tie
Etappikomennuksensa jälkeen hän jatkoi toimiaan Ruotsissa, missä hän oli suunnittelemassa muun muassa zugführer Weckströmin vapautusta Oulun lääninvankilasta. Ruotsista hän palasi takaisin pataljoonaan 5. huhtikuuta 1917, mutta komennettiin jo 24. heinäkuuta 1917 jälleen Ruotsiin, missä työskenteli Tukholmassa eversti Nikolaj Mexmontanin toimistossa sisällissodan valmistelutöissä, kunnes saman vuoden syyskuun loppupuolella hänet kutsuttiin takaisin pataljoonaan ja osallistui Polangenissa vuonna 1917 järjestetyille erikoiskursseille (pommarikurssi) suomalaisena johtajana. Kurssin tarkoituksena oli antaa koulutus räjähteisiin ja niiden käyttöön. Kurssilta palattuaan hän keskittyi seuraavaksi pataljoonan hoitokomitean virkaa tekeväksi puheenjohtajaksi heinäkuusta 1917 alkaen ja hänen tehtäväkseen tuli laatia säännöt Jääkärikassalle.
Vuoden vaihteessa 1918 hän sai johdettavakseen kahdeksan henkisen jääkärijoukon, missä olivat hänen lisäkseen zugführer Tauno Juvonen, zugführer Aarne Heikinheimo, gruppenführer Osmo Grönroos, gruppenführer Åke Sumelius, gruppenführer Johan Forsman, gruppenführer Mikko Kohonen ja jääkäri Gunnar Wikström. Tämä joukko lähetettiin etujoukkona Suomeen 10. tammikuuta 1918 (samana päivänä Jacobson ylennettiin majuriksi, mikä tieto ei koskaan saavuttanut hänen korviaan).
Suomen sisällissota
thumb|300px|Jacobsonin hautajaissaattue [[Tornion kirkko|Tornion kirkolla.]] Suomeen he saapuivat Tornioon 31. tammikuuta 1918 ja liittyi Tervolassa 2. helmikuuta 1918 Peräpohjolan yhtyneisiin suojeluskuntiin ja otti haltuunsa näiden joukkojen johdon ja ryhmitti joukkonsa vielä samana päivänä Kemistä lähestyvää vihollista vastaan. Vihollisen hyökkäys torjuttiin punaisten junaa vastaan tehdyllä yllätyshyökkäyksellä.
Tervolasta Jacobsonin joukot jatkoivat Rovaniemelle täydentämään varusteitaan ja sieltä he siirtyivät hiihtomarssilla erämaiden halki Tornioon, missä hän Jacobson johti Tornion valtausta 5.–6. helmikuuta 1918, hänen kohtalokseen tuli joutua vihollisen yllättämäksi, kun hän oli toteamassa kaatuneen Tauno Juvosen kohtaloa. Kaatuneen ääreltä noustessaan hän sai osuman vihollisen luodista päähänsä. Hänen kaaduttuaan komennon otti luutnantti Kohonen, joka itsekin oli haavoittunut.
Friedel Jacobson kuoli naimattomana ja oli kirjoilla Joensuussa, hänet on haudattu 14. helmikuuta 1918 Ouluun, Heikelin sukuhautaan, josta hänen jäännöksensä siirrettiin myöhemmin Oulun sankarihautaan.
Hautajaiset
Jacobsonin serkku, metsänhoitaja Otto Heikinheimo haki vainajan Torniosta. Jääkärikapteeni Friedel Jacobson haudattiin 14. helmikuuta 1918 Oulussa ja häntä olivat saattamassa jääkärit Sumelius, Wickström, ja Jussi Väisänen, jotka kulkivat saattueessa ensimmäisenä. heidän takanaan kantoi seppelettä jääkärikapteeni Aarne Heikinheimo perässään ryhmä Kemin suojeluskuntalaisia.
Oulun tuomiokirkon välittömässä läheisyydessä olevaan hautakiveen on hakattuna ”Anno domini MCMVIII, Pro patria mortui”.
Huutojärvi
Huutojärvi (myös Iso Huutojärvi, ) on Tuulomajoen vesistöön kuuluva järvi Petsamon piirin Nikelin kunnan kaakkoisosassa Murmanskin alueella Venäjällä. Järven pinta on 153 metriä merenpinnan yläpuolella. Järven itäpäähän laskee Uallash-niminen joki. Huutojärven länsipäästä laskee lyhyt laskujoki Akkajokeen.
Huutojärvi sijaitsee Suomeen vuosina 1920–1944 kuuluneen entisen Petsamon kunnan itäosassa silloisen valtakunnan rajan läheisyydessä.
Eri esittäjiä
Eri esittäjiä on musiikkiteollisuudessa käytettävä nimitys, jota käytetään useamman muusikon tai yhtyeen kappaleista koostetusta kokoelma-albumista tai yhteistyössä tekemästä kappaleesta. Eri esittäjien kokoelma-albumit on usein koostettu tietyn musiikkityylin tai aikakauden mukaan.
Uli Hiemer
Ulrich "Uli" Hiemer (s. 21. syyskuuta 1962 Füssen) on saksalainen uransa päättänyt jääkiekkoilija. Hänen pelipaikkansa oli puolustaja.
Down Under
Down Under on englanninkielinen puhekielen ilmaisu, jolla viitataan eri tavoin Australiaan ja Uuteen-Seelantiin tai mihin tahansa eteläisen Tyynenmeren saarivaltioon, kuten Fidžiin ja Samoaan. Termi tulee siitä, että nämä maat sijaitsevat eteläisellä pallonpuoliskolla, lähes kaikkien muiden maiden "alapuolella" kartan tai maapallon tavanomaisessa asettelussa, jossa pohjoinen ilmansuunta on ylhäällä.
Uli Hiemer
Ura
Hiemer aloitti uransa pääsarjatasolla kotikaupunkinsa Füssenin joukkueessa kaudella 1979–1980. Tätä ennen hän oli ehtinyt edustaa Länsi-Saksaa alle 18-vuotiaiden EM-turnauksessa edellisenä keväänä. Füssenissä Hiemer pelasi kaksi kautta ennen siirtoaan Kölniin. Kölnissä Hiemer pelasi kolme kautta ja lähti sitten NHL:aan. Colorado Rockies oli varannut hänet kesällä 1981. Sen jälkeen seura oli muuttanut Kalliovuorilta itärannikkolle ja tunnettiin nyt nimellä New Jersey Devils. Hiemer liittyi Devilsin vahvuuteen kaudelle 1984–1985 ja vakiinnutti heti paikkansa NHL-joukkueessa. Hiemer pelasi Devilsissä kolmen kauden aikana 143 ottelua. Jaksoon mahtui myös 15 ottelun visiitti AHL-joukkue Maine Marinersiin. 143 NHL–ottelussa Hiemer teki tehot 19+54 ja istui 176 jäähyminuuttia.
Eri esittäjiä
Lyhenteitä V.A. tai V/A käytetään englanninkielisen termin various artists mukaan.
Down Under
Termi on ollut käytössä 1800-luvun lopusta lähtien, ja ilmaisun jatkuva mediakäyttö on johtanut sen laajaan hyväksyntään ja käyttöön. Men at Work-yhtyeen kappaleesta "Down Under" tuli australialaisten isänmaallinen rallibiisi. Venäläis-australialainen nyrkkeilymestari Kostya Tszyu sai lempinimen "The Thunder from Down Under", samoin australialainen snookerpelaaja Neil Robertson. Kun silloinen Miss Australia Jennifer Hawkins kruunattiin vuoden 2004 Miss Universumiksi Quitossa, Ecuadorissa, juontaja Billy Bush kutsui häntä samalla lempinimellä.
Uli Hiemer
Ura
NHL:sta Hiemer palasi takaisin Saksaan Düsseldorfer EG:n joukkueeseen jossa hän pelasi seuraavat yhdeksän kautta ennen lopettamistaan keväällä 1996.
Assyria (provinssi)
Maantiede
Assyrian provinssi käsitti alueen Parthiassa Tigris-joen itäpuolella nykyisen Irakin koillisosassa. Provinssin länsipuolella sijaitsi Mesopotamian provinssi ja pohjoispuolella Armenian provinssi.
Uli Hiemer
Ura
Hiemer oli myös keskeinen pelaaja Saksan maajoukkueessa. Alle 18-vuotiaiden EM-kisoissa hän edusti Länsi-Saksaa vuosina 1979 ja 1980. Alle 20-vuotiaiden Maailmanmestaruuskisoissa hän pelasi kolmissa kisoissa vuosina 1980, 1981 ja 1982. Ensimmäiset miesten maailmanmestaruuskisat Hiemer pelasi vuonna 1981 joskin rooli tuolloin oli vielä pieni ja turnauksessa hän merkkautti vain yhden syöttöpisteen. Hiemer pelasi maajoukkueessa poikkeuksetta vuoden 1985 maailmanmestaruuskisoihin asti. Hän oli mukana myös vuoden 1984 Sarajevon olympiaturnauksessa sekä vuoden 1985 Canada-cupissa. Hiemer teki paluun maajoukkueeseen vuoden 1989 maailmanmestaruusturnaukseen ja oli mukana myös vuosien 1992 ja 1994 olympiaturnauksissa. Vuoden 1994 Olympiajoukkueessa sekä viimeisissä maailmanmestaruuskisoissaan vuonna 1995 Hiemer toimi Saksan joukkueen kapteenina.
Assyria (provinssi)
Kaupunkeja
Assyrian roomalaisaikaisia kaupunkeja olivat muun muassa:
Historia
Tärkeimmät provinsseissa tapahtuneet muutokset alueella olivat:
Toni Sailer
Anton Engelbert ”Toni” Sailer (17. marraskuuta 1935 Kitzbühel, Itävalta – 24. elokuuta 2009 Innsbruck, Itävalta) oli itävaltalainen alppihiihtäjä, olympiavoittaja, maailmanmestari, alppihiihtovalmentaja, näyttelijä ja laulaja.
Sailer voitti lyhyen uransa aikana kolme olympiakultaa ja seitsemän maailmanmestaruutta. Alppihiihtosaavutustensa ansiosta hänet valittiin 1900-luvun Itävallan parhaaksi miesurheilijaksi. Sailer lopetti uransa 23-vuotiaana ja esiintyi sen jälkeen useissa elokuvissa ja äänitti useita levyjä. Hän toimi 1972–1976 Itävallan alppihiihtomaajoukkueen teknisenä neuvonantajana ja päävalmentajana.
Nuorista aikuisten sarjoihin
Sailer voitti vuonna 1951 nuorten Itävallan-mestaruuden pujottelussa, syöksylaskussa, alppiyhdistetyssä ja kolmiottelussa. Seuraavana huonna hän toisti saavutuksensa. Hänen kansainvälinen menestyksensä tuli Megèven alppihiihtokilpailuissa tammikuussa 1952, kun hän voitti syöksylaskun ja alppiyhdistetyn vanhempia kilpailijoita vastaan.
Sailer voitti 1954 nuorten Itävallan-mestaruuden suurpujottelussa ja vuonna 1955 suurpujottelussa ja alppiyhdistetyssä. Vuonna 1955 hän osallistui kolmeen lajiin Hahnenkammin alppihiihtokilpailuihin. Parhaiten hän pärjäsi pujottelussa, jossa hän oli kymmenes.
Olympiamenestys 1956
thumb|left|Toni Sailer vuoden 1956 olympialaisten syöksylaskussa. Sailer valittiin 20-vuotiaana Itävallan alppihiihtomaajoukkueeseen, ja hän pääsi edustamana maataan vuoden 1956 olympialaisiin. Kisojen ensimmäinen alppihiihtolaji oli suurpujottleu, jossa hän laski 18:ntena laskijana. Itävaltalainen Andreas Molterer johti vaikuttavalla ajalla 3:06.30, mutta Sailer ohitti hänet yli kuuden sekunnin turvin ja voitti kultaa olympiasuurpujottelun suurimmalla erolla. Pujottelussa Sailer otti toisen kultamitalinsa. Siinä hän voitti toiseksi tulleen Chiharu Igayan neljällä sekunnilla.
Chili (ruokalaji)
pienoiskuva|Chili con carnea Chili con carne ([ˈtʃili koŋ ˈkaɾne]), tunnetaan yksinkertaisesti myös ”chilinä”, on Texasista peräisin oleva pataruoka, joka sisältää chilipippuria, lihaa (useimmiten naudanlihaa) sekä usein myös tomaattikastiketta ja erilaisia papuja (yleensä ainakin ruskeita papuja). Chili con carne voi sisältää myös esimerkiksi sipulia, valkosipulia, paprikaa ja roomankuminaa.
Toni Sailer
Olympiamenestys 1956
Sailer saavutti olympialaisten kolmannen kultamitalinsa syöksylaskussa. Mieslaskijoista hänen lisäkseen vain Jean-Claude Killy on pystynyt voittamaan kolme alppihiihtolajia samojen kisojen aikana. Sailerin ja toiseksi tulleen Sveitsin Raymond Fellayn erotti noin kolme sekuntia. Cortinan olympialaisten alppihiihtokilpailuilla oli myös maailmanmestaruusarvo. Alppiyhdistetty laskettiin mukaan MM-ohjelmaan, joten kolmen olympiakullan lisäksi Sailer voitti Cortinassa neljä MM-kultaa.
Chili (ruokalaji)
pienoiskuva|Kupillinen chili con carnea ja tortillasipsejä. Chili con carnea on tehty ainakin 1800-luvulta lähtien.
Toni Sailer
Olympiamenestys 1956
Olympialaisten jälkeen Sailer kilpaili kotikaupungissaan Kitzbühelissä Hahnenkammin alppihiihtokilpailuissa, jossa hän oli ensimmäinen syöksylaskussa, pujottelussa ja alppiyhdistetyssä. Vuoden 1956 päätteeksi Sailer valittiin ensimmäisen kerran Itävallan vuoden urheilijaksi.
Chili (ruokalaji)
Chili sin carne on chili con carnen muunnos, jossa liha jätetään kokonaan pois. Tällöin liha voidaan korvata esimerkiksi soijarouheella.
Toni Sailer
Kaksi viimeistä kilpakautta
Vuonna 1957 Sailer laski useita voittoja eri kilpailuissa. Itävalla-mestaruuden hän otti pujottelussa, suurpujottelussa ja alppiyhdistetyssö ja Yhdysvaltain-mestaruuden syöksylaskussa ja alppiyhdistetyssä. Yhdysvalloissa hän laski myös Harriman Cupissa pujottelun, syöksylaskun ja alppiyhdistetyn voittoon. Hahnenkammissa hän voitti syöksylaskun, mutta sijoittui pujottelussa 17:nneksi ja alppiyhdistetyssä 4:nneksi. Sailer oli 1957 toistamiseen Itävallan vuoden urheilija.
Sailer voitti Hahnenkammin alppihiihtokilpailuissa vuonna 1958 suurpujottelun. Syöksylaskussa hän oli 22., pujottelussa 26. ja alppiyhdistetyssä 18:s. Vuoden 1958 MM-kisoissa Itävallan Bad Gasteinissa Sailer oli lähellä, ettei hän toistanut Cortina d’Ampezzon neljän MM-kullan saavutusta. Hän voitti suurpujottelun neljällä sekunnilla ja syöksylaskun vaikealla radalla. Pujottelussa Sailer jäi toiseksi seitsemän kymmenyksen erolla voittajaan. Alppiyhdistetyssä hän sijoittui kuitenkin ykköseksi. Sailer valittiin vuonna 1958 kolmannen kerran Itävallan vuoden urheilijaksi.
Näyttelijänä ja muusikkona
Sailer joutui uransa loppuvaiheessa ammattilaissyytösten uhriksi. Hän oli rakennettanut hotellin Kitzbühelistä saamalleen tontille ja markkinoi omaa hiihtovaatemerkkiään. Hän kävi samaan aikaan myös Berliinissä näyttelijäkoulussa, ja hänen ensimmäinen elokuvansa Näin alkoi rakkaus ilmestyi vuonna 1958.
Koska Sailer ei ensimmäisessä elokuvassaan näytellyt hiihtäjää, hän ei rikkonut Kansainvälisen hiihtoliiton amatöörisääntöjä. Sen ansiosta hän oli pystynyt osallistumaan vuoden 1958 MM-kilpailuihin. Sailerin toinen elokuva Musta salama päätti käytännössä hänen urheilu-uransa. FIS:n käytyjen pitkien neuvottelujen jälkeen Sailer ilmoitti vuonna 1959 lopettavansa alppihiihtouransa. FIS:n mielestä raskauttava tekijä oli se, että Sailer näytteli hiihtäjää ja käytti näin hyväkseen urheilusaavutuksiaan.
Sailerin ura viihdetaiteilijana oli melko lyhyt, sillä se oli käytännössä ohi jo 1960-luvun puolivälissä. Hän teki seitsemän vuoden aikana 11 elokuvaa. Ne olivat pääasiassa vanhanaikaisia melodamaattisia Heimat-elokuvia, jotka sijoittuivat vuoristomaisemiin. Sailer näytteli myös vuonna 1964 ilmestyneessä peplumissa Sansone e il tesoro degli Incas. Sen jälkeen hän esiintyi elokuvissa enää harvakseltaan. Liebesspiel im Schnee ilmestyi 1966 ja Das große Glück 1967. Kaikkiaan Sailer teki 16 elokuvaa.
Monissa Sailerin elokuvissa oli myös laulamista, joten hän teki 18 äänitystä.
Valmentajana ja urheilujohtajana
thumb|Toni Sailer vuonna 1998. Sailer alkoi 1960-luvun puolivälin jälkeen vietää enemmän aikaa Kanadassa, missä hän mainosti lasikuituista G. M. Plasticsin valmistamaa hänen mukaansa nimettyä suksimallia. Alppihiihtäjät olivat tähän saakka käyttäneet pääosin puusuksia, mutta Toni Sailer -malli oli puusukset korvanneiden lasikuitusuksien edelläkävijöitä.
Kanadan Whistlerissä Sailer alkoi vuonna 1968 valmentamaan nuoria laskijoita nimeään kantaneella hiihtoleirillä. Hän oli Whistlerissä kesät vuoteen 1982 asti. Sailer siirtyi 1970-luvulla myös Itävallan hiihtoliiton palvelukseen. Itävalta ei ollut ottanut vuoden 1972 talviolympialaisissa yhtään alppihiihtomestaruutta. Hiihtoliitto kutsui Sailerin auttamaan palauttamaan Itävallan takaisin huipulle. Hän toimi ensin teknisenä neuvonantajana ja sitten maajoukkueen päävalmentajana. Sailerin kausi hiihtoliitossa kesti vuodet 1972–1976, ja tuona aikana hän oli opastamassa muun muassa Franz Klammeria ja Annemarie Moser-Prölliä.
Sailer toimi 1980-luvun puolivälissä Hahnenkammin ratapäällikkönä. Rooli oli kuitenkin lähinnä seremoniallinen. Hän jäi tehtävästä eläkkeelle vasta vuonna 2006. Lisäksi hän oli vuonna 1993 Kansainvälisen hiihtoliiton alppihiihtokomitean puheenjohtajana. Komitean tavoitteena oli edistää alppihiihdon maailmancupin asemaa.
Yksityiselämä
Toni Sailer oli kahdesti naimisissa. Hänen ensimmäisen vaimonsa oli saksalaisen golfinpelaaja Gaby Rummeny. He menivät naimisiin Vancouverissa 1976. He saivat liittonsa aikana yhden poikalapsen. Liitto päättyi Rummenyn kuolemaan vuonna 2000. Sailer avioitui uudestaan vuonna 2006, Hedwig Fischerin kanssa.
Sailer taisteli pitkään aivokasvainta vastaan ja kuoli Innsbruckissa 2009.
Seksuaalirikossyytökset
Sailer pidätettiin Puolan Zakopanessa epäiltynä 28-vuotiaan paikallisen naisen väkivaltaisesta raiskauksesta vuonna 1974, vasta hänen kuolemansa jälkeen julkisuuteen tulleiden dokumenttien mukaan Itävallan hallitus kuitenkin käytti vaikutusvaltaansa kansallissankarin vapauttamiseksi. Tapauksen Itävallassa aiheuttaman kohun myötä vuonna 2018 myös toinen nainen astui julkisuuteen kertoen Sailerin raiskanneen hänet Innsbruckissa sijaitsevassa hotellissa vuonna 1975 hänen ollessaan vain 14-vuotias.
Tunnustukset
thumb|Toni Sailer kolmen olympiakultamitalinsa kanssa. Saileria pidetään Itävallan historian merkittävimpiin kuuluvana urheilijana, ja hänet valittiin vuonna 1999 Itävallan 1900-luvun parhaimmaksi miesurheilijaksi. Itävaltalainen urheiluhistorioitsija Rudolf Müllner on nähnyt Sailerin menestyksen jopa Itävallan herkän toisen maailmansodan jälkeisen kansallisen identiteetin vahvistajana. Hän todisti, että kovalla työllä ja päämäärätietoisuudella pystyi saavuttamaan vaikeuksista huolimatta menestystä.
Itävallan vuosisadan miesurheilija -tittelin lisäksi Sailer on saanut urastaan monia muitakin tunnustuksia. Kansainvälinen olympiakomitea palkitsi hänet 1985 Olympic Order -kunniamerkillä. Vuonna 2000 Kitzbühelin kaupunki nimitti hänet kunniakansalaiseksi ja Kitzbüheler Ski Club kunniajäsenekseen.
Kolmiomatriisi
Lineaarialgebrassa kolmiomatriisi on neliömatriisin erikoistapaus. Kolmiomatriisin päälävistäjän ylä- tai alapuolella olevat alkiot ovat kaikki nollia.
Koska matriisiyhtälöt ovat kolmiomatriisien tapauksessa helppo ratkaista, ne ovat käyttökelpoisia numeerisessa analyysissä. LU-hajotelma antaa algoritmin, jolla jokainen kääntyvä matriisi A voidaan hajottaa alakolmiomatriisin L ja yläkolmiomatriisin U tuloksi.
Määritelmä
Matriisia
sanotaan yläkolmiomatriisiksi tai oikeaksi kolmiomatriisiksi.
Kolmiomatriisi, jonka päälävistäjän alkiot ovat nollia, on vahvasti ala-tai yläkolmiomatriiseja. Kaikki kolmiomatriisit ovat nilpotentteja matriiseja.
Jos kolmiomatriisin päälävistäjän alkiot ovat kaikki ykkösiä, on matriisi yksikköylä/alakolmiomatriisi eli normitettu ylä/alakolmiomatriisi. Jos lisäksi kaikki muut kuin lävistäjäalkiot ovat yhtä lukuun ottamatta nollia, on matriisi atominen ylä/alakolmiomatriisi. Tätä matriisia sanotaan Gaussin muunnosmatriisiksi tai lyhyemmin Gaussin matriisiksi. Atominen alakolmiomatriisi on muotoa
Atomisen kolmiomatriisin käänteismatriisi on atominen kolmiomatriisi. Tarkemmin, eli käänteismatriisin ne alkiot, jotka eivät ole päälävistäjällä, ovat alkuperäisen matriisin vastalukuja.
Sykerö
Sykerö on tiheä, pienien kukkien muodostama pallomainen kukinto tai sen osa. Sykerökukintoja on usein esimerkiksi savikoilla (Chenopodium) ja vihvilöillä (Juncus).
Via Finlandia (reitti)
Via Finlandia on läpi Suomen kulkeva, Valtatietä 3 vastaava matkailureitti – mutta ei virallinen matkailutie – Helsingistä Tampereen kautta Vaasaan. Via Finlandia on osa kansainvälistä E12-tietä, joka kulkee Helsingistä Vaasaan ja täältä lautalla Ruotsiin ja Norjan Mo i Ranaan asti. Via Finlandia on yksi Suomen vilkasliikenteisimmistä valtateistä Valtatie 4:n ja Valtatie 5:n rinnalla.
Elias Lönnqvist
Elias Wilhelm Lönnqvist (12. huhtikuuta 1875 Jepua – 14. helmikuuta 1949) oli suomalainen asemapäällikkö ja kielitieteen harrastaja.
Lönnqvistin vanhemmat olivat maakauppias Elias Lönnqvist ja Sanna Kaisa Juhontytär. Hän pääsi ylioppilaaksi Vaasan lyseosta 1896 ja opiskeli sitten jonkin aikaa oikeustiedettä Helsingin yliopistossa. Lönnqvist toimi rautatievirkamiehenä ja viimeksi hän oli asemapäällikkönä Vainikkalassa 1929–1940.
Lönnqvist oli 1911–1912 kirjeenvaihdossa kielitieteeseen liittyvistä asioista kirjailija August Strindbergin kanssa. Strindberg oli väittänyt 1908 julkaistussa kirjassaan En ny blå bok suomen kielen saaneen kaikki sanansa lainoina muilta kieliltä ja maailman kaikkien kultturikielien polveutuvan hebrean kielestä. Suomalaiset kielitieteen harrastajat taiteilija Sigurd Wettenhovi-Aspa, vaasalainen kapteeni ja liikemies Axel Theodor (Teddi) Finnilä (1868–1920) ja Kuurilassa asemapäällikkönä toiminut Elias Lönnqvist taas kannattivat teoriaa jonka mukaan kaikki maailman kielet polveutuivat suomen kielestä. Vilkas kirjeenvaihto Strindbergin ja suomalaisten välillä alkoi joulukuussa 1911 ja se jatkui aina Strindbergin kuolemaan saakka toukokuussa 1912.
Omat tutkimuksensa Lönnqvist julkaisi 1931 ja 1945 kahtena kirjana otsikolla Suomenkieli kaikkien kulttuurikielten avaimena. Hän ei näissä teoksissa viitannut Wettenhovi-Aspan kielitieteellisiin tutkimuksiin vaikka hän muussa yhteydessä olikin tunnustautunut Wettenhovi-Aspan oppilaaksi kielitieteen alalla.
Plotheia
Plotheia oli antiikin aikainen Aigeis-fyleen kuulunut Attikan eli Ateenan kaupunkivaltion muodostaneen alueen demos. Se kuului fylen mesogeios-trittykseen eli Attikan sisämaa-alueen demoksiin.
Plotheia sijaitsi lähellä Halai Arafenideen demosta. Se sijoitetaan suunnilleen nykyisen Stamátan kaupungin tienoille Ateenan koillispuolelle.
Demos perustettiin Kleistheneen uudistuksessa arkaaisen kauden lopulla vuonna 508 eaa. Sillä oli alun perin yksi edustaja Ateenan bulessa eli neuvostossa. Hellenistisellä kaudella fyleissä ja demoksissa tapahtuneiden muutosten seurauksena demoksella oli myöhemmin kaksi bule-edustajaa. Demoksen kansalaisesta käytettiin demonyymiä Plōtheieus tai Plōtheus.
Kajaanin Kristuksen kirkastumisen kirkko
Aiheesta muualla
64.22417°N, 27.72639°W
AlterBeast
AlterBeast on yhdysvaltalainen teknisen death metalin yhtye. Se perustettiin Sacramentossa, Kaliforniassa vuonna 2010. Vuosina 2010–2013 yhtye toimi nimellä Gary Busey Amber Alert.
Syyskuussa 2013 AlterBeast solmi levytyssopimuksen Unique Leader Recordsin kanssa. Yhtyeen esikoisalbumi, Immortal, julkaistiin maaliskuussa 2014.
Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkko (gladdeniitit)
Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkko (engl. Church of Jesus Christ of Latter-day Saints) oli Francis Gladden Bishopin vuonna 1844 perustama, myöhempien aikojen pyhien liikkeeseen kuulunut yhteisö. Erotukseksi Brigham Youngin johtamasta Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkosta Gladdenin johtamasta yhteisöstä käytettiin myös nimitystä gladdeniitit (engl. Gladdenites).
Gladden Bishop oli liittynyt profeetta Joseph Smithin johtamaan Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkkoon jo 1832. Hänet oli erotettu kirkosta lyhyeksi ajaksi jo 1835, mutta hänet otettiin uudelleen kirkon jäseneksi. 1842 hän erosi kirkosta lopullisesti kuultuaan Smithin opettavan ja harjoittavan salassa moniavioisuutta. Jo tässä vaiheessa hän sai tuekseen muutamia kannattajia. Smithin kuoltua väkivaltaisen kansanjoukon lynkkaamana 27. kesäkuuta 1844, Gladden Bishop alkoi julkisesti koota ympärilleen seurakuntaa. Hän selitti Smithin kylläkin olleen alussa Jumalan mukainen mies ja Herran profeetta, mutta tämän sittemmin langenneen pois Jumalan yhteydestä ja syyllistyneen moraalittomuuksiin, ennen muuta moniavioisuuteen. Bishop selitti myös, että Smithin kuoleman jälkeen Jeesus Kristus oli ilmestynyt hänelle ja kutsunut hänet kirkon johtoon. Mukanaan Kristuksella oli ollut yksi kolmesta nefiläisestä, siis yksi Jeesuksen Mormonin kirjan mukaan Amerikan mantereella kutsumasta kolmesta apostolista, jolle hän oli lahjoittanut kuolemattomuuden.
Bishop kertoi myös, että hän oli saanut Jeesukselta kutsumuksensa todistukseksi joukon pyhiä esineitä. Hän selitti hallussaan olevan
Bishop kertoi myös hallussaan olevan ne 116 Smithin ensiksi kääntämää sivua, jotka kirjuri Martin Harrisin vaimo oli ottanut haltuunsa ja joita yleisesti pidettiin kadonneina.
Odysseuksen harharetket
Odysseuksen harharetket on vuonna 1911 valmistunut italialainen mykkäelokuva. Homeroksen Odysseiaan perustavan elokuvan ovat ohjanneet Francesco Bertolini, Adolfo Padovan ja Giuseppe De Liguoro, joka myös esittää Odysseusta. Odysseuksen harharetket oli yksi ensimmäisistä historiallisista suurelokuvista ja suuri kansainvälinen menestys.
Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkko (gladdeniitit)
Bishop selitti myös, että Joseph Smith oli kylläkin saanut Jumalalta Aaronin pappeuden valtuudet, mutta hänen syntinsä olivat estäneet häntä saamasta Melkisedekin pappeuden valtuutta. Ne Jeesus Kristus oli kuitenkin luovuttanut Bishopille. Täten vasta Bishopin myötä Kristuksen pappeuden täyteys oli palannut maan päälle.
Odysseuksen harharetket
Juoni
Troijan sodan jälkeen Odysseus lähtee kotiin, jossa Penelope yrittää torjua kilpakosijoitaan. Hän kohtaa kyklooppi Polyfemoksen, merihirvio Skyllan, nymfi Kalypson, prinsessa Nausikaan ja kuningas Alkinooksen. Kotona Odysseus naamioituu kerjäläiseksi, jännittää jousensa ja surmaa Penelopen kosijat poikansa Telemakhoksen riemuksi.
Tuotanto, teemat ja vastaanotto
Kolmikelainen Odysseuksen harharetket oli yksi ensimmäisistä tuohon aikaan ”pitkinä” pidetyistä historiallisista elokuvista. Milano Filmsin Giuseppe De Liguoro ryhtyi kuvaamaan Homeroksen kaikille tuttua tarinaa yhtiön L’Infernon saavuttaman suurmenestyksen vanavedessä. Kyseessä ei kuitenkaan ollut Odysseian ensimmäinen filmatisointi. Ranskalainen Le Film d’Art oli esittänyt Penelopen kilpakosijat ja sankarin paluun vuonna 1908 valmistuneessa lyhytelokuvassa Le retour d’Ulysse ja Georges Méliès oli tehnyt Kalypso- ja Polyfemos-aiheisen filmipätkän jo vuonna 1905.
Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkko (gladdeniitit)
Seitsemän päivää tämän jälkeen Jeesuksen Kristus ilmestyi Bishopille tämän kertoman mukaan uudelleen ja pesi, voiteli ja puki tämän. Tämä merkitsi Bishopille hänen kutsumuksensa täyttymistä. Tästä lähtien hän saattoi julistaa myös olevansa "uusi Daavid", Jumalan voitelema Israelin kuningas.
Odysseuksen harharetket
Tuotanto, teemat ja vastaanotto
Suurisuuntaisen tuotannon tavoitteena oli kaupallisen menestyksen ohella nostaa elokuvan arvostusta taidemuotona. Yhdysvalloissa Odysseuksen harharetkiä markkinoitiin suurella mainoskampanjalla, joka tuotti paljon oheismateriaalia ja vetosi elokuvan merkitykseen antiikin kirjallisuuden popularisoijana. Elokuvan eri puolilla maailmaa saavuttama valtava yleisömenestys näyttää kuitenkin perustuneen lähinnä sen elokuvallisiin ansioihin ja varsinkin taidokkaisiin erikoistehosteisiin.
Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkko (gladdeniitit)
Gladden Bishop sai Iowasta ja Illinoisista joitakin kannattajia, jotka pitivät häntä Kristuksen kirkon todellisena johtajana. Bishop kannattajineen muutti 1847 Ohioon, Kirtlandiin, missä Bishopin oli tarkóitus saada haltuunsa myöhempien aikojen pyhien sinne Smithin aikana rakentama temppeli. Bishop kertoi saaneensa Jumalalta asiaa koskevan ilmoituksen, mutta ilmoituksesta huolimatta hän ei kannattajineen saanut temppeliä haltuunsa.
Odysseuksen harharetket
Tuotanto, teemat ja vastaanotto
Elokuvaa näytettiin Helsingissä tammikuussa 1912 nimillä Odysseus irrfärder – Odysseian harharetket. Uudessa Suomettaressa julkaistun ilmoituksen mukaan kyseessä oli ”suurenmoisin filmikuva mitä tähänasti on näytelty”. Tampereella suomenkielinen nimi oli korjattu muotoon Odysseuksen harharetket.
Restaurointi
Elokuvasta on säilynyt Jean Desmetin kokoelmaan kuuluva hollanninkielinen värjätty nitraattifilmikopio, joka on restauroitu Alankomaiden elokuvamuseossa. Alkuperäisestä 925 metrin pituudesta on jäljellä 838 metriä. Restaurointi on nähtävissä Italian kansallisen elokuvamuseon Vimeo-sivustolla.
Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkko (gladdeniitit)
Maaliskuussa 1853 Bishop kannattajineen alkoi saarnata julkisesti Salt Lake Cityn kaduilla, ennen muuta moniavioisuutta vastaan. Kaupungin miliisi kuitenkin hajotti Bishopin kaupungintalon edessä pitämän rauhanomaisen kokouksen, ja seuraavaksi viikoksi suunniteltu kokous estettiin kokonaan.
27. maaliskuuta 1853 profeetta Brigham Young piti Salt Lake Cityn tabernaakkelissa julkisen puheen, jossa hän tuomitsi jyrkin sanoin "luopioiden" saapumisen Utahiin. Hän vaati luopioita lähtemään Utahista, ja lupasi tarpeen tullen vastustaa heitä ja heidän opetuksiaan vaikka veitsi kädessä ja kuolemaan asti. Myös eräs apostoleista, Parley P. Pratt, piti tulisen puheen kaupunkiin luikerrelleita harhaopettajia vastaan. Ainakin osa kuulijoista saattoi ymmärtää Youngin ja Prattin puheet niin, että ne kiihottivat väkivallantekoihin Bishopin kannattajia vastaan. Toisaalta yhtään väkivallantekoa ei tiedetä sattuneen, ja Young itsekin kielsi sellaiset myöhemmissä puheissaan.
Vuoteen 1854 mennessä suurin osa gladdenilaista oli muuttanut pois Utahista. Bishop ja useat hänen seuraajistaan muuttivat ensin takaisin Illinoisiin, missä he asettuivat asumaan Crow Creekiin. Bishop alkoi kutsua kirkkoaan nimellä Uuden Jerusalemin Jeesuksen Kristuksen kirkko. Tässä vaiheessa Granville Hedrick, joka myöhemmin perusti Kristuksen kirkko (temppelin paikka) -yhteisön, kuului Bishopin seuraajiin. Jonkin kuluttua Bishop kannattajineen kuitenkin muutti Kanesvilleen, Iowaan. Useat hänen seuraajistaan kuitenkin jäivät Illinoisiin. Heistä suurin osa liittyi myöhemmin Kristuksen kirkko (temppelin paikka) -yhteisöön.
Vuoden 1860 paikkeilla Bishop kannattajineen asettui asumaan Nebraskaan, jossa he saarnasivat innokkaasti sekä intiaanien että siirtolaisten parissa, tosin vaatimattomalla menestyksellä. Vuonna 1863 Bishopin seuraajia syytettiin moraalittomuudesta, ja tunnelma kirkkoa kohtaan muuttui vihamieliseksi. Bishopin kirkko hajosi, ja hän itse muutti vähäisine uskollisine kannattajineen Coloradoon.
Kesä-, heinäkuussa 1864 Bishop matkusti Salt Lake Cityyn, virallisesti tavatakseen Brigham Youngin ja luovuttaakseen tälle hallussaan olevan pyhät esineet. Tapaamisesta ei kuitenkaan tullut mitään, ja Gladden Bishop kuoli tulirokkoon marraskuun lopussa 1864.
Bishopin kuoleman jälkeen hänen perustamansa kirkko hajosi lopullisesti. Bishopin hallusta ei löydetty hänen kertomiaan pyhiä esineitä.
Jonathan Bennett (näyttelijä)
Jonathan David Bennett Vaughan (s. 10. kesäkuuta 1981) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Elämäkerta
Bennett syntyi Toledossa, Ohiossa. Hän esiintyi ensimmäistä kertaa näytelmässä ollessaan seitsemännellä luokalla North Carolinassa. Vähän ajan päästä hän muutti Rossfordiin, Ohioon, missä hän kävi Rossfordin lukiota. Hän valmistui 1999 ja meni Otterbeinin yliopistoon, missä hän opiskeli teatteriohjelmassa. Yliopiston jälkeen hän muutti New Yorkiin harjoittaakseen näyttelijäntaitojaan.
Kuuden kuukauden jälkeen hän sai roolin saippuasarjasta All My Children J.R. Chandlerinä (vuosina 2001–2002). Sen jälkeen hän on saanut vierailla eri televisiosarjoissa, mukaan lukien Kova Laki: Erikoisyksikkö, Smallville ja Veronica Mars. Hän näytteli Aaron Samuelsia menestyselokuvassa Mean Girls (2004), ja tämän jälkeen hän esiintyi elokuvissa Villi tusina 2 (2005) ja Haaksirikkohuijaus (2005). Elokuvassa The Dukes of Hazzard: The Beginning (2007) hän näyttelee Bo Dukea.
Bennett asuu Los Angelesin alueella.
Veikko Linna
Veikko Adolf Lindgren, vuodesta 1955 Linna, (13. tammikuuta 1901 Joroinen – 24. elokuuta 1970 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä.
Unicredit Tower
pienoiskuva|277px|Unicredit Tower kuvassa oikealla [[Duomo di Milanon katolta kuvattuna vuonna 2016.]]
Veikko Linna
Ura
Linnan näyttelijänura alkoi Turun Työväen Teatterissa vuonna 1919. Sieltä Linna siirtyi Hämeenlinnan Työväen Näyttämölle 1922, ja Turun Työväen Teatterin uudelleenkiinnityksen jälkeen Linna toimi 1928 Bror Niskan kiertueella, ja 1929–1936 näyttelijänä Viipurin Kaupunginteatterissa. Linna toimi tämän jälkeen Varkauden työväenteatterin ja Kuusankosken kansannäyttämöiden johtajina ja 1942–1946 Suomen Filmiteollisuuden kuukausipalkkaisena näyttelijänä. Tämän jälkeen hänet kiinnitettiin Helsingin Kansanteatteriin, jossa Linna työskenteli 1960-luvun loppupuoliskolle asti tehden lukuisia rooleja muun muassa näytelmissä Rikhard III ja Sanny Kortmanin koulu.
Unicredit Tower
UniCredit Tower (Torre UniCredit) on pilvenpiirtäjä Milanossa, Italiassa. 231 metrillä se on Italian korkein rakennus.
Arne Jernström
Lars Arne Jernström (24. kesäkuuta 1879 Viipuri – 18. syyskuuta 1937 Uusikaarlepyy) oli suomalainen opettajaseminaarin lehtori ja taidemaalari.
Unicredit Tower
Rakennuksen on suunnitellut arkkitehti Cesar Pelli ja se saavutti täyden korkeutensa 15. lokakuuta 2011, kun torni kiinnitettiin. Ledillä täytetty torniosa on korkeudeltaan 80 metriä. Rakennus toimii Italian suurimman pankin Unicreditin pääkonttorina.
Veikko Linna
Ura
Linnan ensimmäinen elokuvarooli oli Moision isäntä elokuvassa Laulu tulipunaisesta kukasta. Linna ei urallaan saanut pääosia eikä romanttisia sankareita näyteltäväkseen, ehkä pyknisen ulkomuotonsa tai myöhään alkaneen elokuvauransa takia, mutta hän raivasi tietään luonnerooleissa. Linnan tehtävänä oli yleensä jämerien, jääräpäisten isäntämiesten ja demokraattisessa asemassa olevien kansanjohtajien tulkitseminen. Linna muistetaan muun muassa rooleistaan useissa 1950-luvun rillumarei-elokuvissa sekä rooleistaan Pekka ja Pätkä -elokuvissa.
Arne Jernström
Jernströmin vanhemmat olivat kenraalimajuri Carl Gustaf Alarik Jernström ja Alma Eugenia Löfström. Hän pääsi ylioppilaaksi 1898 ja opiskeli Taideteollisessa keskuskoulussa vuonna 1908 ja suoritti piirustuksen opettajan tutkinnon Helsingin yliopistossa samana vuonna. Jernström toimi lehtorina Uudenkaarlepyyn ruotsinkielisessä opettajaseminaarissa 1922–1931 ja kirjastonhoitajana vuodesta 1931 alkaen. Jernström osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin vuosina 1904, 1905, 1908, 1909, 1911 ja 1915.
Veikko Linna
Ura
Linna nähtiin kaikkiaan lähes 120 elokuvatehtävässä vuosina 1938–1962. Hän esiintyi myös muutamissa Radioteatterin kuunnelmissa ja televisiotuotannoissa. Linna toimi myös järjestäjänä muutamissa 1940-luvun elokuvissa. Hän kuoli 69 vuoden ikäisenä vuonna 1970.
Perhe
Linnan vaimo oli tarpeistonhoitaja-näyttelijä Katri Linna ja tytär on näyttelijä Marjatta Linna.
Arne Jernström
Arne Jernström oli naimisissa vuodesta 1925 opettaja Ella Oihonna Gestrinin kanssa. Jernströmin veljiä olivat toimittaja, kääntäjä Harald Jernström ja jääkärieversti Erik Jernström.
Chiesanuova (San Marino)
Chiesanuova on yksi San Marinon yhdeksästä kunnasta eli castellista. Chiesanuovassa on yhteensä 976 asukasta (2003) ja sen pinta-ala on 5,46 neliökilometriä. Se sijaitsee maan lounaisosassa ja rajautuu Fiorentinon ja San Marinon kuntiin San Marinossa sekä Sassofeltrion, San Leon ja Verucchion kuntiin Italiassa.
Chiesanuova, silloinen Busignanon linnan alue, päätti liittyä San Marinoon vuonna 1320. Se sai nykyisen nimensä 1500-luvulla, kun S. Giovanni Battista in Curten sittemmin tuhoutunut kirkko rakennettiin uudelleen. Ratamoottoripyöräilijä Manuel Poggiali on kotoisin Chiesanuovasta. Kuntaan kuuluvat Caladinon, Confinen, Galavotton, Molarinin, Poggio Casalinon, Poggio Chiesanuovan ja Teglion curaziat.
IV (Wöyh!)
IV on Wöyh! -yhtyeen neljäs studioalbumi, joka julkaistiin 29. tammikuuta 2021.
Pekka ja Pätkä sammakkomiehinä
Pekka ja Pätkä sammakkomiehinä on Armand Lohikosken käsikirjoittama ja ohjaama elokuva vuodelta 1957. Se on Suomen Filmiteollisuuden tuottaman 13-osaisen Pekka Puupää -sarjan yhdeksäs elokuva. Tarina jatkuu seuraavassa Pekka Puupää -elokuvassa, Pekka ja Pätkä Suezilla. Elokuvassa on kohtaus, jossa Pekka ja Pätkä esittävät taikureita. Heidän käyttämänsä taikasanan "ananasakäämä" on Timo Taikuri tehnyt myöhemmin tunnetuksi.
Lohikoski ohjasi kaikki Suomen Filmiteollisuuden Puupää-elokuvat ensimmäistä ja viimeistä lukuun ottamatta. Monet hän myös käsikirjoitti, ja neljässä hänellä oli pieni rooli.
Sammakkomies-elokuvaa on pidetty sarjan parhaana. Pekka ja Pätkä joutuvat kiertuemuusikkoina kertausharjoituksiin ja edustamaan laivastoa nyrkkeilyottelussa maavoimia vastaan. Eräs kriitikko kehuu elokuvan etenevän sujuvasti ja toteaa, että se sisältää monen tason huumoria, kansanomaista kaskuperinnettä ja alkavaa rockkulttuuria. Toinen kriitikko tunnustaa, että vaikka elokuvassa "ei ole älyn häivääkään", se viehättää häntä omalla omituisella tavallaan. Wilénin merenneitohahmosta hän löytää julkeaa rohkeutta.
Juoni
Pekka ja Pätkä perustavat kahden miehen orkesterin. Ennen lähtöään kiertueelle he opettelevat musiikkiliikkeen näyteikkunassa esillä olevan "Hippaa ja Hoppaa" -kappaleen nuotit ja harjoittelevat sitä kadulla. Kiertueella Turussa ja Tampereella harvalukuinen yleisö ei ole tyytyväinen esitykseen, vaan poistuu ärtyneenä salista. Kun Porissakin on läsnä vain yksi nukkuva katsoja, palaavat epäonnistuneet muusikot takaisin Helsinkiin. Kotona odottaakin kertausharjoituskutsu, ja kaksikko joutuu sammakkomieskurssille. Ollessaan harjoittelemassa uintitekniikkaa ulkosaaristossa, he löytävät luodolta merenneidon ja ottavat hänet mukaansa. Kaverukset jättävät Helmi-merenneidon odottelemaan kylpyammeeseen josta Justiina hänet löytää luullen sitä isoksi haueksi. Hän huutaa talonmies Pikkaraista apuun ja tämä kimpaantuneena tuleekin paikalle. Molemmat ovat näkemästään merenneidosta suunniltaan. Helmi päätyy lopulta Linnanmäen huvipuistoon vedenneidoksi (eräs silloinen vetonaula). Elokuvassa on myös nyrkkeilyottelu laivasto vastaan maavoimat.
Lopulta kaksikko kotiutetaan kiitoksin. Heidän lukiessaan sanomalehteä puistonpenkillä kaksi Suezille lähdössä olevaa YK-rauhanturvamiestä kolkkaa heidät tainnoksiin ja vaihtaa univormunsa heidän kanssaan. Pekka ja Pätkä toimitetaan taksilla Seutulan lentokentälle, josta lähtevä lentokone vie heidät Suezille suomalaiseen YK-rauhanturvakomppanian leiriin.
Beta Regio
Beta Regio on noin 3000 kilometrin läpimittainen, melko korkealle nouseva tulivuorialue Venus-planeetalla. Sen sijainti on 25,3° pohjoista leveyttä ja 77,2° läntistä pituutta. Beta Regio on yksi Venuksen korkeimmista alueista, ulottuen 5 kilometrin korkeuteen. Neuvostoliiton avaruusluotaimet Venera 10 ja 11 laskeutuivat 1970-luvulla Beta Region alueelle ja ottivat pinnalta kuvia kivikkoisesta maisemasta. Beta Regio on eräs ensimmäisistä tutka-aaltoja hyvin heijastavista alueista, jotka on tunnistettu Maasta otetuista tutkakuvista.
Beta Regiossa on kaksi korkeaa ja laajaa tulivuorta, Theia Mons ja Rhea Mons. Alueella on yhdensuuntaisia halkeamia, eniten syvässä laaksossa nimeltä Devanna Chasma, joka jatkeineen halkaisee alueen pohjois–eteläsuunnassa. Beta Regio muistuttaa vajoamineen Itä-Afrikan hautavajoamaa. Alueella epäillään olevan aktiivisia tulivuoria. Beta Region halkova laaksosysteemi ulottuu Venuksella laajemmalle alueelle länteen ja etelään.
Christian Tetzlaff
Christian Tetzlaff (s. 29. huhtikuuta 1966 Hampuri ) on saksalainen viulisti. Hänen esittämänsä ja levyttämänsä ohjelmisto on laaja ja vaihtelee Johann Sebastian Bachin säestämättömistä sonaateista ja partitoista Felix Mendelssohn Bartholdyn, Ludwig van Beethovenin ja Johannes Brahmsin 1800-luvun mestariteoksiin, Béla Bartókin, Alban Bergin ja Dmitri Šostakovitšin 1900-luvun konserttoihin sekä nykyteosten kantaesityksiin.
Kamarimuusikkona Tetzlaff on muun muassa perustanut vuonna 1994 Tetzlaff-kvartetin ja tehnyt yhteistyötä Leif Ove Andsnesin, Lars Vogtin sekä Alexander Lonquichin kanssa.
Kaikki Tetzlaffin kolme sisarusta ovat muusikkoja. Tetzlaff aloitti viulun- ja pianonsoiton kuusivuotiaana ja teki konserttidebyyttinsä 14-vuotiaana esittämällä Beethovenin viulukonserton. Hän sai Lyypekissä opetusta Uwe-Martin Haibergilta ja opiskeli lisäksi Yhdysvalloissa. Hän on esiintynyt solistina lukuisien pohjoisamerikkalaisten orkesterien ja eurooppalaisista orkestereista esimerkiksi Berliinin ja Wienin filharmonikkojen kanssa. Musical America nimesi Tetzlaffin vuonna 2005 vuoden instrumentalistiksi.
Åvikin lasitehdas
<mapframe latitude="60.65611" longitude="23.33663" text="Åvikin lasitehdas" zoom="7" width="300" height="240" align="right"> { "type": "FeatureCollection", "features": [ {     "type": "Feature", "properties": {}, "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [ 23.33650052547455,         60.656016798304684        ]      },      "properties":{ "marker-symbol": "industrial", "marker-color": "0050d0" }   }  ] }
Åvikin lasitehdas oli Somerolla Hämeessä vuosina 1748–1833 toiminut lasitehdas. Tehdas tuotti pääasiassa ikkunalasia mutta myös talouslasia ja pulloja vihreästä, ruskeasta ja kirkkaasta lasista. Tehtaan erikoisuutena oli sininen lasi, jota tuotettiin kobolttioksidin avulla. Åvik tuotti myös valkoista läpinäkymätöntä luulasia, jolla jäljiteltiin huomattavasti kalliimpaa posliinia.
Historia
Lasitehtaan perusti kartanonomistaja Jacob Reinhold de Pont (Depong), joka valitsi tehtaan paikaksi Hämeen Härkätien varrella sijainneen Someron Sillanpään kylän hyvien kulkuyhteyksien ja polttopuun saatavuuden takia. De Pont osti nykyisen Åvikin kartanon alueelta kaksi tilaa ja kruunu tuki uutta teollisuutta lahjoittamalla lasiruukin käyttöön vielä neljä autiotilaa.
Tehtaan palvelukseen saatiin saksalaisia lasimestareita, jotka patruunoiden ohella muodostivat ruukkiyhteisön eliitin. Mestareita olivat Johann Bauholtz, Johann Christopher Bertling, Johann Thomas Fromm, Andreas Schmidt, Gottfried Thitz, Caspar Wagner, Onewald Waltzer, Georg Zeitz ja Rudolf, jonka sukunimestä ei ole tietoa. Lasimestareiden lisäksi tehdas työllisti suuren joukon eri alojen ammattimiehiä perheineen. Turun tuomiokapituli perusti yhteisöä varten Åvikin ruukkiseurakunnan, jonka esimiehenä toimi Someron kirkkoherra.
De Pont myi osan tehtaan omistajuudesta turkulaiselle kauppiaalle Jacob Bremerille. Vuonna 1792 tehdas siirtyi Bremerin pojalle Karl Fredrik Bremerille. Uusi omistaja rakennutti vuonna 1798 tehdasalueelle kirkkorakennuksen. Åvikin seurakunta oli parhaimmillaan kooltaan merkittävä, mutta tehtaan toiminnan hiipuminen 1800-luvun kuluessa aiheutti saarnaajan viran lakkauttamisen vuonna 1818. Seurakunnan pappeina toimivat Lars Leiman, Markus Lagerlund ja Anders Gustaf Lönroth.
Toiminta
Tehdas käynnisti tuotannon 28. marraskuuta 1748. Vuonna 1761 tehdas perusti Koskelle sahan tehostamaan polttoaineen tuotantoa. 1700-luvun lopussa ja 1800-luvun alussa tehtaalla oli kolme lasihyttiä, joissa jokaisessa oli kolme verstaikkoa, ja se työllisti noin 300 henkeä.
Lasitavaroiden myymisestä vastasivat tehtaan palveluksessa olleet myyjät. Bremerit toimittivat lasia myyntiin myös Tukholmaan. Vuonna 1799 lasimestareille rakennettiin asuinrakennus, joka on nykyisen Åvikin kartanon päärakennus.
De Pontin ja Bremerin kuoltua 1800-luvun alussa tehtaan omistajuus siirtyi Gadolinien suvulle. Samoihin aikoihin kilpailu lasitehtaiden välillä kiristyi ja Suomen sodan jälkeen Åvikin tehtaan tärkeimmät markkina-alueet jäivät Ruotsin puolelle. 24. toukokuuta 1833 tehtaan toiminta päättyi tulipaloon, joka tuhosi kaikki rakennukset lasimestarien asuinrakennusta lukuun ottamatta.
Tuotteet
Åvik valmisti tuotteitaan sekä vihreästä että kalliimmasta kirkkaasta lasista. Kirkasta lasia valmistettiin myös maalattuna tai kaiverruksin varustettuna. Erikoisimpiin tarpeisiin tehdas toimitti sinistä ja valkoista lasia eli luulasia. Tuotevalikoima sisälsi erilaisia kannuja, astioita, karahveja, maljakoita, astiastoja ja kynttilänjalkoja sekä lasiesineistöä apteekkikäyttöön. Tehtaan pääasiallinen myyntiartikkeli oli vihreä tai kirkas ikkunalasi, jonka kysyntä oli innokasta varsinkin 1700-luvun puolivälissä.
Tehdastoiminnan jälkeen
Gadolinit muuttivat Åvikin viljelystilaksi lasitehtaan tuhouduttua. 1800-luvun lopussa tilanhoitajana toiminut August Haggrén osti Åvikin ja 1900-luvun ajan suurella tilalla harjoitettiin viljelyä ja karjanhoitoa. Haggrénin suku omistaa tilan edelleen, mutta karjanhoito lakkautettiin ja pellot myytiin pois vuoteen 1995 mennessä.
Vuosina 1988-1989 alueella järjestettiin kaivauksia, joiden tuloksena löydettiin lasitehtaan uuninpohja ja sulatusuuni sekä lasitehtaan esineistöä. Museoviraston vuonna 2009 julkistetussa inventoinnissa Åvikin kartano ja lasitehtaan paikka määriteltiin valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi.
Kirjallisuutta
60.65611°N, 23.33667°W
Brave
Brave voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Sanaz Marand
Sanaz Marand (s. 21. kesäkuuta 1988) on yhdysvaltalainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 253 syyskuussa 2014. Hän on voittanut urallaan yhden ITF-turnauksen kaksinpelissä.
Marand pelasi WTA-turnauksen pääsarjassa ensimmäisen kerran Quebecissa syyskuussa 2014. Hän hävisi ensimmäisellä kierroksella Sesil Karatantševalle kolmessa erässä.
Henkilöstötutkimus
Henkilöstötutkimus on organisaation henkilöstön tyytyväisyyttä, asenteita, työssäjaksamista tai ammattitaitoa mittaava ja analysoiva tutkimus.
Henkilöstötutkimuksen avulla pyritään tyypillisesti toteuttamaan seuraavia kehitystoimenpiteitä:
Henkilöstötutkimuksessa kerätään palautetta työntekijöiltä ja johdolta. Palaute voidaan kerätä esimerkiksi seuraavia tiedonkeruu kanavia käyttäen:
Henkilöstötutkimuksen avulla voidaan hahmottaa tekijöitä, joihin vaikuttamalla voidaan:
Henkilöstötutkimuksia toteuttavat Suomessa esimerkiksi jotkut markkinatutkimusalan yritykset sekä osa konsultointialan yrityksistä.
Second Summer of Love
thumb|220px|[[Hymynaama oli Second Summer of Loven ja rave-liikkeen symboli.]] Second Summer of Love (”Toinen rakkauden kesä”) on nimi, jota on käytetty Britanniassa ajanjaksosta 1988−1989. Termillä viitataan acid house -musiikin nousuun ja laittomien huumeiden sävyttämien ravebileiden huippukauteen.
Second Summer of Love alkoi vuonna 1988 yökerhojen kuten Shoomin (omistaja Danny Rampling), Futuren (organisaattorinaan Paul Oakenfold) ja Tripin (omistaja Nicky Holloway) käynnistäessä rave-liikkeen Britanniassa. Nämä kolme DJ:tä alkoivat järjestää ravebileitä lomailtuaan Ibizalla kesällä 1987. Acid house -musiikki ja siihen liittynyt klubikulttuuri nousi suosioon Euroopassa ensimmäisenä nimenomaan Ibizalla. Ajanjakson symboliksi nousi ”hymynaama” eli smiley-symboli, jota oli käytetty Shoomin kolmansien juhlien mainoslentolehtisissä.
BBC:n dokumentti The Summer Of Rave, 1989 vuodelta 2006 kertoo rave-liikkeen kehityksestä Britanniassa kesällä 1989.
Vuonna 1992 New Yorkissa oli oma ”Second Summer of Lovensa” rave-klubien, erityisesti Long Islandin Caffeine-klubin myötä.
Himalajanhaikara
Himalajanhaikara (Ardea insignis) on äärimmäisen uhanalainen eteläisellä Himalajalla Bhutanin, Intian, Bangladeshin ja Myanmarin alueilla elävä pelikaanilintu.
Himalajanhaikaran elinympäristöä ovat useimmiten hiekka- tai sorapohjaiset joet usein subtrooppisten metsien läheisyydessä. Pääosin linnut elävät yhdyskunnissa, mutta saattavat hajaantua talveksi pienemmiksi parviksi. Lajin tiedetään viettävän lisääntymis- ja sulkasatoajan mäntyjä kasvavissa metsissä.
Himalajanhaikarakannan kooksi arvioidaan noin 50–250 yksilöä. Pääuhka linnulle on jokiympäristöjen tuhoutuminen muun muassa saastumisen, vesistörakentamisen ja vesikuljetusten takia. Lisäksi vesilintujen ampumien on suosittu harrastus Myanmarissa
Kiyonami
Kiyonami (, kiyonami, ’puhdas aalto’) oli Keisarillisen Japanin laivaston Yūgumo-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Palvelus
Kiyonami otettiin palvelukseen 25. tammikuuta 1943 ensimmäisenä päällikkönään Arima Tokiyoshi. Alus liitettiin 25. helmikuuta 2. laivaston 2. hävittäjälaivueen 31. hävittäjäviirikköön. Se suojasi kolme päivää myöhemmin joukkojenkuljetussaattuetta Jokosukasta Trukille, jonne alus saapui 8. maaliskuuta. Alus suojasi 12.–17. maaliskuuta joukkojenkuljetussaattueen Trukilta Tarawalle, josta se purjehti 20.–25. maaliskuuta Kwajaleinin kautta takaisin Trukille. Alus suojasi 14.–20. huhtikuuta saattueen Trukilta Kaviengiin ja takaisin. Se suojasi 3.–13. toukokuuta saattueen Trukilta Rabauliin ja Kaviengiin sekä takaisin.
Alus saattoi 4.–21. kesäkuuta Unyōa ja Chūyōa Trukilta Yokosukaan. Alus kuljetti 12. heinäkuuta joukkoja Kolombangaraan. Kolombangaran taistelussa Kiyonami laukaisi useita torpedoja yhdessä muiden laivojen kanssa, jotka upottivat Yhdysvaltain laivaston hävittäjä USS Gwinin sekä vahingoittivat risteilijöitä USS Honolulu ja USS St. Louis.
Sébastien Léger
Sébastien Léger (s. 3. helmikuuta 1979 Breda, Alankomaat) on ranskalainen hollantilaissyntyinen house/tekno DJ ja musiikkituottaja.