cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Oleh Bloh’in
Bloh’in on istunut myös Ukrainan parlamentissa sosiaalidemokraattisen puolueen ryhmässä. Bloh’in oli aikaisemmin naimisissa rytmisen kilpavoimistelun maailmanmestarin Irina Derjuginan kanssa, mutta he erosivat 1990-luvun alusta. Bloh’inilla on Derjuginan kanssa yksi tytär.
Ura
Bloh’in pelasi Kiovan Dynamossa 432 ottelua ja teki 211 maalia. Hän voitti Neuvostoliiton mestaruuden kahdeksan kertaa ja johdatti Dynamon lisäksi vuosina 1975 ja 1986 Cup-voittajien Cupin voittoon. Hän on myös ensimmäisiä ulkomaille siirtyneitä neuvostopelaajia solmittuaan vuonna 1988 sopimuksen itävaltalaisen Vorwaerts Steyrin kanssa. Hän pelasi lisäksi kreikkalaisessa Arisissa.
Bloh’in pelasi Neuvostoliiton maajoukkueessa 1982 ja 1986 MM-kisoissa. Lisäksi hän saavutti kaksi olympiapronssia (1972 ja 1976).
Vuonna 1975 Bloh’in valittiin Euroopan vuoden jalkapalloilijaksi.
Lopetettuaan peliuransa Bloh’in on toiminut valmentajana. Hän on valmentanut Kreikassa Olympiakosta, PAOKia ja Ionikosta. Vuoden 2003 loppupuolelta lähtien hän on valmentanut Ukrainan maajoukkuetta, joka selviytyi 2006 Saksan MM-kisoihin. Joulukuussa 2007 hän siirtyi FC Moskovan päävalmentajaksi. Bloh’inin johdolla FC Moskova sijoittui Venäjän valioliigassa kaudella 2008 yhdeksänneksi. Tämä ei kuitenkaan tyydyttänyt seurajohtoa, joka erotti ukrainalaisen kauden jälkeen. Potkujensa jälkeen Bloh’in kritisoi seuraa kovin sanoin ja katui tuloaan joukkueeseen.
Syyskuun lopussa 2012 Bloh’in palasi seurajoukkuevalmentajaksi, kun FK Dynamo Kiova palkkasi hänet erotetun Juri Sjominin seuraajaksi. Kausi päättyi Dynamon osalta pettymykselliseen kolmanteen sijaan FK Šah’tar Donetskin ja FK Metalist Harkovan takana. Myös kausi 2013/14 sujui odotuksiin nähden heikosti, eikä Dynamo onnistunut vastaamaan mestaruustaistelussa Donetskin ja FK Dnipro Dnipropetrovskin vauhtiin. Lopulta Dynamo erotti Bloh’inin huhtikuun puolivälissä 2014 joukkueen hävittyä 0–2 Donetskille ja menetettyä mahdollisuutensa liigamestaruuteen.
Mr. Eko
Mr. Eko eli herra Eko on yksi Lost-televisiosarjan lento-onnettomuudesta selvinneistä hahmoista. Nigerialainen Eko selvisi koneen irti repeytyneestä takaosasta yhtenä 23 muusta pyrstöosan eloonjääneistä. Hahmoa esittää brittiläinen näyttelijä Adewale Akinnuoye-Agbaje. Hänen ensiesiintymisensä oli toisella kaudella jaksossa Tuuliajolla.
Ennen onnettomuutta
Pian Ekolle saa tehtäväksi salakuljettaa heroiinia maasta. Tähän hän tarvitsee veljensä Yemin apua, joka on pappi. Eko pyytää Yemia tekemään hänestä ja muutamasta muusta salakuljettajasta pappeja, jotta he voisivat kirkon koneella salakuljettaa huumeet maasta Neitsyt Marian patsaiden sisällä. Yemi ei aluksi suostu, mutta joutuu taipumaan kun Eko kertoo, että muuten hänen tuttavansa tulevat tuhoamaan kirkon, vaikka Eko itse ei näin haluaisikaan tapahtuvan. Lähtöpäivänä Yemi kertoo salakuljettajista armeijalle. Koneen ja sotilaiden välille syntyy taistelu lentokentällä, ja Yemi saa surmansa ristitulessa. Yemi nostetaan koneeseen, mutta Eko jätetään kentälle.
Myöhemmin Ekosta tulee kylän pappi. Samat rikolliset tulevat pyytämään suojelurahoja vastineeksi rokotteista, joita Punainen Risti kylälle toimittaa ja joista rikolliset lupaavat heille 20 prosenttia. Eko kieltäytyy, mikä johtaa yhteenottoon, jossa Eko surmaa rikolliset kirkossa. Kyläläisten mielestä kirkko ei ole enää pyhä ja Eko on paha mies. Yksi kylän naisista sanoo, että jonakin päivänä Eko maksaa synneistään.
Eko muuttaa Australiaan toimimaan pappina. Hän saa tutkittavakseen ihmetapauksen, jossa tyttö nimeltään Charlotte Malkin oli hukuttuaan herännyt kuolleista ruumiinavauksessa. Tytön isä Richard Malkin kuitenkin uskoo äidin kiihkoilevan ja että tyttö oli vain vaikuttanut kuolleelta hypotermiassa ja siten herännyt, ja että kuolemansyytutkija vain peittelee tumpulointiaan. Eko ilmoittaa, ettei ihmettä tapahtunut. Myöhemmin Sydneyn lentokentällä Eko kohtaa Charlotten, joka kertoo hänelle nähneensä tämän veljen ollessaan ”paikkojen välisessä tilassa” ja käski välittämään Ekolle viestin uskomaan kohtaloonsa.
thumb|left|Eko toisella tuotantokaudella.
Onnettomuuden jälkeen
Eko kuuluu koneen takaosan selviytyneisiin. Ensimmäisenä yönä Eko surmaa kaksi Toista näiden hyökättyä ja siepattua kolme selviytynyttä. Myöhemmin Eko johdattelee Ana Lucian kanssa joukkoa pois toisten hyökkäysten tieltä. He löytävät Nuoli-aseman, jossa he viettävät 40 päivää. Myöhemmin Jinin, Michaelin ja Sawyerin saavuttua takaosan selviytyneiden luokse, Eko tainnuttaa heidät ja vangitsee kuoppaan. Ana Lucian tutkittua heidän taustansa Eko vapauttaa heidät ja pahoittelee tekoaan. Myöhemmin Eko suuntaa takaosan selviytyneiden kanssa etuosan selviytyneiden leiriin.
Ajauduttuaan etuosan selviytyneiden seuraan Eko sai tietää Charlien löytäneen Neitsyt Marian patsaan viidakosta, jolloin Eko vaati Charlieta näyttämään paikan. Matkalla Eko ja Charlie kohtaavat savuhirviön. Eko ja Charlie löytävät Yemin ruumiin lentokoneesta, ja Eko ottaa itselleen Yemin ristin tämän kaulastaan ja polttaa lentokoneen jäännökset. Myöhemmin Eko kastaa Clairen ja Aaronin sekä yhdessä Charlien kanssa alkaa rakentamaan kirkkoa saarelle. Eko myös vierailee Henry Galen luona Joutsen-asemalla kertoen olevansa pahoillaan siitä, että hän tappoi kaksi tämän heimon väestä. Bernard ehdotettaa SOS-merkin rakentamista rannalle, mutta Eko kieltäytyy. Bernardin kysyttyä syytä kirkon rakentamiselle Eko vastaa ”ihmisten pelastuvan omalla tavallaan”.
Ekon nähdessä unta Yemistä, hän vie Locken huumelentokoneen jäännöksille, jolloin he löytävät Helmi-aseman. Katsottuaan aseman orientaatiovideon Eko päättää alkaa painaa Joutsen-aseman 108 minuutin välein painettavaa tietokoneen nappia, kun taas Locke päättää lopettaa sen, mikä johtaa suuriin erimielisyyksiin osapuolten välillä. Locke yrittää jopa tuhota tietokoneen, minkä estäessään Eko häätää Locken asemalta.
Pian Locke onnistuu estämään Ekoa painamasta nappia Desmondin avustuksella, mutta huomaa tehneensä virheen. Joutsen-aseman räjähtämisen jälkeen Locke pelastaa Ekon jääkarhun luolasta. Pian pelastuttuaan Eko kuitenkin lähtee jahtaamaan näkyään. Saavuttuaan huumelentokoneen jäännöksille Yemi ilmestyy Ekolle ja käskee häntä tekemään synninpäästön. Ekon kieltäytyessä tunnustamasta syntejään, savuhirviö tappaa Ekon paiskomalla häntä puita vasten ja maahan. Ennen kuolemaansa Eko kuiskaa jotain Locken korvaan; Charlien kysyessä häneltä mitä hän sanoi, Locke vastaa että ”me olemme seuraavia”. Locke hautaa Ekon viidakkoon ja huomaa tämän kaivertaneen jonkun viestin keppiinsä. Viesti kuului ”nosta katseesi ja tarkkaile pohjoista”. Locken seurattua ohjeita hän löytää Liekki-aseman.
Sayidin tullessa hakemaan Hurleyta mielisairaalasta, Hurley pelaa shakkipelinsä loppuun sanoen ”shakkimatti, Mr. Eko”. Ei tiedetä, oliko tämä vain Hurleyn hallusinaatio vai oliko hän todella läsnä Hurleyn luona.
Lost
Huvudroller i Lost
Judo kesäparalympialaisissa 2020
right|220px Judossa kilpailtiin Tokion paralympialaisissa 2020 9. kertaa. Judokilpailut pidettiin Nippon Budōkanilla. Kilpailut käytiin 27. – 29. elokuuta 2020. Judossa kilpailtiin 13 eri painoluokassa, joista seitsemän oli varattu miehille ja kuusi naisille. Yhteensä urheilijoita judoon osallistui 136. Menestynein maa oli Azerbaidžan, jonka judokat saavuttivat kuusi kultamitalia ja yhteensä kahdeksan mitalia.
Karsinnat
Yhdestä maasta sai osallistua yhteen painoluokkaan korkeintaan yksi urheilija. Sääntö ei koskenut erillisellä kutsulla paralympialaisiin päässeitä urheilijoita. Urheilijat valittiin rankingien perusteella. Isäntämaa Japani sai jokaiseen painoluokkaan judokan, kunhan japanilainen urheilija oli osallistunut kyseiseen painoluokkaan vuoden 2018 MM-kilpailuissa. Jokaiseen painoluokkaan kutsuttiin yksi judoka rankingien lisäksi.
Tapio Karjalainen
Tapio Seppo Karjalainen (s. 19. joulukuuta 1939 Kestilä) on suomalainen poliitikko, joka toimi sosiaalidemokraattinen kansanedustajana vuosina 1995–2003.
Elämä ja ura
Karjalainen on ammatiltaan opettaja, ja hän valmistui kansakoulunopettajaksi vuonna 1960 ja yleisaineiden opettajaksi vuonna 1966. Hän toimi vuodesta 1960 vuoteen 1964 kansakoulun opettajana Kiuruvedellä, vuodet 1964–1965 kansakoulun opettajana Maaningalla ja vuodet 1966–1973 yleisaineiden opettajana Pyhäjärven kansalaiskoulussa ennen siirtymistään Pyhäjärven yläasteen rehtoriksi vuonna 1973. Karjalainen toimi rehtorina Pyhäjärvellä vuoteen 1989, jolloin hän siirtyi oululaisen Kastellin yläasteen rehtoriksi. Kastellin yläasteen rehtorina hän jatkoi vuoteen 1999.
Karjalainen valittiin eduskuntaan vuonna 1995 Oulun läänin vaalipiiristä. Hän sai eduskuntavaaleissa 1995 yhteensä 5 260 ääntä, yhdenneksitoista eniten kaikista Oulun piirin ehdokkaista ja toiseksi eniten SDP:n ehdokkaista Oulun piirissä; yhteensä piiristä valittiin kolme SDP:n edustajaa, Karjalaisen lisäksi Liisa Jaakonsaari ja Tuija Pohjola. Hänet valittiin jatkokaudelle eduskuntaan vuoden 1999 vaaleissa, joissa SDP menetti kolmannen paikkansa Oulussa. Kahden kansanedustajakautensa aikana Karjalainen toimi varsinaisena jäsenenä kahdeksan vuotta sekä maa- ja metsätalousvaliokunnassa että sivistysvaliokunnassa. Maaliskuusta 2002 hän toimi myös sosiaalidemokraattisen eduskuntaryhmän toisena varapuheenjohtajana.
Kansanedustajuuden lisäksi Karjalainen toimi poliittisella urallaan vuodesta 1977 vuoteen 1989 Pyhäjärven kunnanvaltuuston jäsenenä ja vuodet 1993–2000 Oulun kaupunginvaltuustossa. Pyhäjärvellä hän toimi myös kunnanhallituksen jäsenenä vuodet 1973–1988 ja Oulussa hän oli kaupunginhallituksen jäsen vuodet 1993–1995. Karjalainen oli myös presidentin valitsijamies presidentinvaalissa 1988, Pohjois-Pohjanmaan maakuntavaltuuston puheenjohtaja vuodet 1993–1996 ja Oulun Seudun Ammatillisen Koulutuksen Kuntayhtymän hallituksen puheenjohtaja 1997–2001. Lisäksi hän toimi Kemijoki Oy:n hallintoneuvoston jäsenenä vuosina 1994–1996 ja VR-Yhtymän hallintoneuvoston jäsenenä vuosina 1997–2004, joista hallintoneuvoston puheenjohtajana vuosina 1999–2004. Karjalainen toimi myös Martti Ahtisaaren presidentinvaalikampanjaa hoitaneen Presidentti 94 ry:n varapuheenjohtajana. Karjalainen sai maakuntaneuvoksen arvon vuonna 2004.
Yksityiselämä
Karjalainen on ollut naimisissa vuodesta 1962. Hänellä on vaimonsa kanssa kolme lasta ja kuusi lastenlasta. Yksi hänen lapsenlapsistaan on jalkapalloilija Rasmus Karjalainen.
Boniface Tumuti
Boniface Mucheru Tumuti (s. 2. toukokuuta 1992 Laikipia) on kenialainen aitajuoksija ja olympiamitalisti, joka on erikoistunut 400 metrin aitajuoksuun. Mucheru on 175 senttimetriä pitkä ja painaa 72 kilogrammaa.
Mucheru oli mukana vuoden 2012 kesäolympialaisissa Lontoossa, jossa hän jäi alkueriin. Samoissa kisoissa hän oli mukana myös pitkässä viestissä. Vuoden 2016 kesäolympialaisista Rio de Janeirosta Mucheru saavutti hopeaa 400 metrin aitajuoksusta uudella Kenian ennätyksellä 47,78. Vuoden 2015 MM-kilpailuissa Pekingissä hän juoksi alkuerissä ja välierissä oman ennätyksensä selviytyen finaaliin, jonka viidenneksi hän sijoittui. Afrikan-mestaruuskilpailuista Mucherulla on kulta, hopea ja neljä pronssia. Vuonna 2012 hän saavutti pronssia 400 metrin aidoista ja pitkästä viestistä, vuonna 2014 pronssia 400 metrin sileältä ja pitkästä viestistä sekä 2016 kultaa 400 metrin aidoista ja hopeaa pitkästä viestistä. Vuonna 2014 hän oli 400 metrin aidoissa kuudes Kansainyhteisön kisoissa Glasgow’ssa.
Maanmiehensä Nicholas Bettin tapaan myös Mucheru on kilpaillut usein Suomessa, esimerkiksi Eliittikisoissa.
Rick Rypien
Richard Joseph Rypien (16. toukokuuta 1984 Blairmore, Alberta – 15. elokuuta 2011 Crowsnest Pass, Alberta) oli kanadalainen jääkiekkoilija ja pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Hän pelasi kaudet 2004–2005 ja 2005–2006 AHL-joukkue Manitoba Moosessa, jonka jälkeen teki sopimuksen NHL-joukkue Vancouver Canucksin kanssa. Hän ehti pelata uransa aikana 119 ottelua Vancouverin paidassa. Hän teki kauden 2010-2011 jälkeen sopimuksen Winnipeg Jetsin kanssa, mutta kuoli ennen liittymistä joukkueeseen.
Kuolema
Rypien löydettiin kuolleena kotoaan Crowsnest Passista, Albertasta, Kanadasta 15. elokuuta 2011. Kuoleman syyksi vahvistettiin myöhemmin itsemurha. Rypienin on tiedetty kärsineen aikaisemmin masennuksesta.
Vallitsevuus
Vallitsevuus eli prevalenssi on epidemiologinen suure, joka kuvaa sairastuneiden lukumäärää väestössä tarkasteltavana aikana. Toisin sanoen, vallitsevuus kuvaa tietyn terveydentilan (esim. sairauden) esiintyvyyttä tietyllä väestöllä, alueella ja aikavälillä, ei terveydentilasta toiseen siirtymisen (esim. sairastumisen) esiintyvyyttä. Vallitsevuuden voi ajatella kuvaavan, mikä on tietyn sairauden määrä väestössä normaalisti. Se kuuluu keskeisimpiin epidemiologisiin tunnuslukuihin. Vallitsevuus lasketaan koko tarkasteluhetken väestöpohjaa vasten.
Vallitsevuuteen viitataan yleensä kahdessa eri tilanteessa sen mukaan, kuinka pitkästä aikavälistä on kyse:
Jotta vallitsevuus eroaisi nollasta, taudin täytyy tietenkin esiintyä väestössä pysyvästi, tai ainakin tarkasteltavan ajanjakson ajan. Tartuntatautien kohdalla pysyvästi väestössä kiertävän taudin sanotaan olevan endeeminen. Vallitsevuuteen vaikuttavat uusien (tauti)tapausten määrä, tapausten tuleminen ja poistuminen seurattavasta ryhmästä sekä sairauden kesto. Vallitsevuuden ja ilmaantuvuuden välillä on likimääräinen yhteys:
mikä pätee, jos vallitsevuus on matala (yleensä alle 10 %) ja jos sairauden kesto on järkevästi keskimääräistettävissä. Tämän yhteyden avulla voi kuitenkin hahmottaa, kuinka ilmaantuvuuden tai sairauden keston muutokset vaikuttavat väestön sairausrasitteeseen. Diagnostiikassa käytettyjen testien kohdalla vallitsevuudella on merkitystä, sillä se vaikuttaa testituloksen ennustearvoon.
Matemaattisesti ajateltuna vallitsevuus on sairastuneiden määrän epätriviaali tasapainotila. (Triviaalissa tasapainossa sairastuneita ei ole.)
Nokivaris
thumb|Nokivariksen (carrion crow) ja variksen (hooded crow) levinneisyys Euroopassa. Nokivaris (Corvus corone corone) on variksen alalaji, joidenkin käsitysten mukaan rotu tai oma lajinsa. Se elää Länsi-Euroopassa ja Itä-Aasiassa.
BirdLife Suomi pitää nokivarista variksen alalajina. Monessa maassa se on virallisesti oma lajinsa. Muutamat tutkijat pitävät nokivarista variksen kokonaan mustana rotuna.
Birdlife International on merkinnyt lajit luokkaan ”tarkistettavana”.
Variksen ja nokivariksen välillä ei ole havaittavia DNA-eroja, mutta risteymävyöhykkeen kapeus ja pysyvyys, äänten ja ekologian pienet erot muotojen välillä ja risteymien heikompi lisääntymiskyky puoltavat variksen ja nokivariksen jakamista eri lajeiksi. Suomessa tunnistamisongelmia lisäävät varisten samannäköiset nuoret mustavarisyksilöt.
Nimi
Tieteellinen nimi Corvus on latinaa ja tarkoittaa varista. Lajinimi corone on kreikkaa ja tarkoittaa myös varista.
Ewa Kłobukowska
Ewa Janina Kłobukowska (s. 1. lokakuuta 1946 Varsova) on entinen puolalainen pikajuoksija. Hän voitti Tokion olympialaisissa 1964 kultaa naisten 4 × 100 metrin viestijuoksussa ja pronssia 100 metrin juoksussa tuloksella 11,6 s.
Kłobukowska teki 100 metrin maailmanennätyksen Prahassa 1965 ajalla 11,1 sekuntia. Hänet kuitenkin asetettiin kilpailukieltoon 1967 sukupuolitestin tulosten perusteella. Lääkärit totesivat tuolloin, että Kłobukowska ei ole nainen, koska hänellä on ”yksi kromosomi liikaa”. Tarkkaa tietoa siitä, mistä kromosomista oli kysymys, ei paljastettu. Näin Kłobukowskasta tuli ensimmäinen olympiaurheilija, joka ei läpäissyt kromosomitestiä.
Vuosia myöhemmin Kłobukowska tuli raskaaksi ja synnytti pojan.
Jodensavanne
thumb|Jodensavanne, 1830 thumb|Jodensavanne, 2000 Jodensavanne oli yritys perustaa autonominen juutalaisten territorio Surinameen Etelä-Amerikassa. Jodensavanne sijaitsi noin 50 kilometriä Paramaribosta etelään Surinamejoen varrella.
Vuonna 1639 Englannin hallitus antoi luvan hollantilaisille, portugalilaisille ja italialaisille sefardijuutalaisille luvan asettua asumaan vanhan pääkaupungin, Torarican, alueelle. Vuonna 1652 lordi Willoughbyn johtama uusi joukko juutalaisia tuli Surinameen ja asettui asumaan Jodensavanneen. Kolmas ryhmä, johtajanaan David Nassy, muutti alueelle saatuaan häädön Brasiliasta ja Ranskan Guayanasta.
Britit antoivat Jodensavannen juutalaisyhteisölle merkittäviä erivapauksia vuonna 1665, ja hollantilaiset jatkoivat niiden voimassaoloa omalla valtakaudellaan. Yhteisö sai poliittisen ja uskonnollisen itsehallinnon ensimmäisenä ja ainoana juutalaisyhteisönä ennen Israelin valtion perustamista. Se sai perustaa esimerkiksi oman hautausmaan ja koulun.
Juutalaisyhteisö sai elantonsa sokeriruokoa viljelemällä. Bereche ve Shalomin seurakunta perustettiin, ja sen ensimmäinen synagoga rakennettiin vuosina 1665–1671. Vanha puinen rakennus korvattiin tiilestä tehdyllä vuonna 1685.
MyDevice
Puhelimessa oli esimerkiksi iPhonesta ja Android-puhelimista nykyään tuttu valikkojen selaaminen kosketusnäyttöä sipaisemalla, automaattinen näytön kääntyminen horisontaaliseksi kun laitteen kääntää sivuttain ja panorointiin perustuva internet-sivujen selaus. Kun koko internet-sivu ei mahdu ruudulle, siitä näkyviä alueita voi selata puhelinta liikuttamalla. Aivan kuten katsoisi isompaa lehteä pienemmästä aukosta kallistelemalla aukkoa.
Historiaa
Oululaisessa ohjelmistoyrityksessä työskennellyt Johannes Väänänen oli rakentanut alkeellisen prototyypin kosketusnäyttöpuhelimestaan ja pääsi esittelemään sitä Nokiasta lähteneelle Jyrki Hallikaiselle tämän perustamassa Microcell-yhtiössä. Hallikainen innostui ja perusti tytäryhtiön nimeltä MyOrigo kehittelemään MyDevicea eteenpäin. Pian MyOrigossa oli jo satakunta työntekijää, ja ensimmäinen MyDevice-prototyyppi julkaistiin alkuvuodesta 2002 ja sitä valmistettiin muutama tuhat kappaletta esittelykäyttöön. MyOrigo ei kuitenkaan onnistunut saamaan matkapuhelinjättejä kiinnostumaan liiketoiminnasta kanssaan, vaan jokaisessa yhtiössä törmättiin samaan ”not-invented-here”-asenteeseen ja pelkoon omien asemien menettämisestä.
MyOrigo teki konkurssin 2004, mutta sen avainhenkilöt ostivat yhtiön oikeuksia ja resursseja ja jatkoivat yritysnimellä F-Origin. Siinäkin oli mukana Hallikainen, ja yrityksen onnistui saada jonkin verran rahoitusta Samsungilta kosketusnäyttöpuhelimen kehittämiseksi edelleen. Kun Samsungin edustajat saapuivat Ouluun toiseen neuvotteluunsa, vuokranantaja oli yllättäen sulkenut F-Originin toimitilat vuokrarästien takia. Samsung lopetti kaiken yhteistyön suomalaisyrityksen kanssa, ja F-Origin meni konkurssiin 2005 toimittuaan vain runsaan vuoden verran. Suurin velkoja oli Hallikaisen yritysryhmään kuulunut sveitsiläinen Satyricon Capital, joka oli myös MyOrigon suurin omistaja.
Melkein kuollut
Melkein kuollut on yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1974. Elokuvan esittäminen oli Suomessa kokonaan kielletty vuoteen 2000 asti.
Kråklund Records
Kråklund Records on vuonna 1991 perustettu suomalainen levy-yhtiö. Yhtiön perustivat ja sitä johtavat Klamydian jäsenet, joilla oli vaikeuksia saada musiikkiaan julkaistuksi muiden yhtiöiden kautta.
Rindfleischetikettierungsüberwachungsaufgabenübertragungsgesetz
Rindfleischetikettierungsüberwachungsaufgabenübertragungsgesetz oli saksan kielen pisin sana (63 kirjainta), joka tarkoittaa naudanlihan tuoteselosteiden valvomisvelvollisuuden siirtoa koskevaa lakia. Sana otettiin pois käytöstä vuonna 2013.
Baiba Skride
Skride syntyi musikaaliseen perheeseen ja aloitti opintonsa Riiassa, josta hän vuonna 1995 siirtyi Rostockin Musiikki- ja teatterikorkeakouluun. Hän voitti vuonna 2001 ensimmäisen palkinnon Kuningatar Elisabetin musiikkikilpailussa. Marraskuussa 2010 hän alkoi soittaa Stradivariuksen Ex Baron Feilitzsch -viululla (1734), jonka hän sai lainaksi Gidon Kremeriltä. Orkestereita, joiden kanssa Skride on esiintynyt, ovat olleet Baijerin radion sinfoniaorkesteri, Leipzigin Gewandhaus-orkesteri, Zürichin Tonhalle-orkesteri, Orchestre de Paris, Philharmonia-orkesteri, Sydneyn sinfoniaorkesteri, Philadelphian orkesteri, Houstonin sinfoniaorkesteri ja Cincinnatin sinfoniaorkesteri. Kapellimestareita, joiden kanssa Skride on säännöllisesti tehnyt yhteistyötä, ovat olleet muiden muassa Charles Dutoit, Thierry Fischer, Paavo Järvi, Neeme Järvi, John Storgårds, Andris Nelsons, Kirill Petrenko ja Vasili Petrenko.
Skriden ohjelmistoon lukeutuvat Mozartin konsertot, Bergin viulukonsertto Erään enkelin muistolle ja Dmitri Šostakovitšin toinen viulukonsertto. Skride on omistautunut myös nykymusiikille; hän muun muassa kantaesitti Hans Abrahamsenin kaksoiskonserton Lauma Skriden kanssa. Siskokset Baiba ja Lauma Skride ovat myös tehneet pitkäaikaista yhteistyötä kamarimuusikkoina. Tähän yhteistyöhön ovat kuuluneet Pohjois-Amerikan- ja Japanin-kiertueet.
Skride julkaisi Orfeo-levymerkillä Brahmsin musiikista koostuvan CD-boksin, jossa kuullaan hänen tulkintansa säveltäjän viulukonsertosta ja hänen siskonsa kanssa soittamina Unkarilaiset tanssit. Useita Skriden levyjä on myös julkaistu Sonylla.
O-Aminobentsaldehydi
Ominaisuudet
Huoneenlämpötilassa o-aminobentsaldehydi on väritöntä kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee vain niukasti veteen, mutta paremmin etanoliin ja dietyylieetteriin sekä hieman vähemmän bentseeniin. Aminoaldehydeille tavanomaisesti o-aminobentsaldehydi kondensoituu itsekseen muodostaen polysyklisiä trimeerejä ja tetrameereja. Karbonyyliyhdisteiden kanssa yhdiste reagoi kinoliinijohdannaisiksi. Tätä reaktiota kutsutaan Friedländer-synteesiksi.
Valmistus ja käyttö
o-Aminobentsaldehydiä valmistetaan pelkistämällä o-nitrobentsaldehydiä joko katalyyttisellä vedytyksellä tai rauta(II)sulfaatin avulla. Sitä muodostuu myös hydrolysoitaessa 2-dikloorimetyylifenyyli-isosyanaattia. Myös kinoliinin hapetusta hapen avulla titaanidioksidin toimiessa katalyyttinä on tutkittu.
o-Aminobentsaldehydiä voidaan käyttää erityisesti kinoliinirakenteisten väriaineiden valmistukseen. Se soveltuu myös reagenssiksi määritettäessä alifaattisen aldehydien pitoisuuksia spektrofotometrisesti.
Ed Bell
Edward "Ed" Bell (s. toukokuu 1905, Fort Deposit, Alabama – k. 1965, Alabama) oli yhdysvaltalainen blueslaulaja ja -kitaristi. Bell levytti myös taiteilijanimillä "Barefoot Bill" ja "Sluefoot Joe". Bell levytti ensimmäisen kerran syyskuussa 1927 Paramount-merkille kappaleet "Mamlish Blues" ja "Hambone Blues". Viimeiset levytykset syntyivät joulukuussa 1930.
Tieto-Tapiola
Tieto-Tapiola Oy on ICT-palveluyritys, jonka omistaa LähiTapiola-ryhmä. Tieto-Tapiola on perustettu vuonna 1974, jolloin se toimi nimellä Akapo. Yhtiön palveluksessa oli 2011 noin 400 henkilöä Espoossa ja Tampereella. Vuoden 2011 lopussa yhtiöstä irtisanottiin n. 65 henkeä ja siirrettiin konsernin tietohallintoon n. 20 henkilöä. Kesäkuussa 2011 n. 30 henkeä siirrettiin Tieto Oyj:n palvelukseen ja loput siirrettiin CGI:n (ent. Logica) kanssa perustettavaan yhteisyritykseen LTC-Otsoon. 2013 Tieto-Tapiola oli ulkoistanut koko henkilöstönsä.
Emma Väre
Emma Väre (s. 15. tammikuuta 1993) on suomalainen raviohjastaja, joka toimii myös valmentajana. Väre aloitti uransa poniraveissa, jossa hän kilpaili vuosina 2003-2011. Häntä pidetään yhtenä Suomen lupaavimmista nuorista raviohjastajista.
Ensimmäisen kerran Väre osallistui raveihin vuonna 2009. Ensimmäisen voittonsa hän saavutti samana vuonna. Ensimmäistä kertaa Väre osallistui yli sataan kilpailuun vuonna 2012, jolloin hän kilpaili 140 kilpailussa saavuttaen neljä voittoa. Parhaimmillaan Väre on saavuttanut kaksikymmentäkolme voittoa vuonna 2022.
Oulun Työväen Säästöpankki
Oulun Työväen Säästöpankki (OTS) oli vuonna 1932 perustettu oululainen säästöpankki.
Oulun Työväen Säästöpankki yhdistyi neljän muun työväen säästöpankin kanssa Suomen Työväen Säästöpankiksi vuonna 1971.
Sanni Ylimäki
Sanni Ylimäki (o.s. Vainio-Hynnilä, s. 23. tammikuuta 1987 Ilmajoki) on suomalainen pesäpalloilija. Ylimäki edusti urallaan Superpesiksessä Peräseinäjoen Toivetta, Ylihärmän Pesis-Junkkareita, Porin Pesäkarhuja ja PeTo-Jusseja. Ylimäki saavutti yhden SM-hopean kaudella 2008 ja yhden SM-pronssin kaudella 2009. Ylimäki pelasi yhden Itä-Länsi-ottelun vuonna 2008. Hän pelasi ulkokentällä siepparina. Ylimäki pelasi 122 Superpesiksen runkosarjan ottelua. Näissä otteluissa hän löi kaksi kunnaria ja 18 tavallista juoksua, toi 120 juoksua ja keräsi 393 ärkilyöntipistettä. Ylimäki pelasi 37 Superpesiksen ylemmän loppusarjan ottelua. Näissä otteluissa hän löi yhden kunnarin ja kaksi tavallista juoksua, toi 33 juoksua ja keräsi 108 kärkilyöntipistettä. Ylimäki pelasi yhdeksän Superpesiksen alemman loppusarjan ottelua. Näissä otteluissa hän löi yhden kunnarin, toi 12 juoksua ja keräsi 30 kärkilyöntipistettä.
Tuormusjärvi
Tuormusjärvi on metsäjärvi Pelkosenniemellä Lapin maakunnassa. Sen pinta-ala on 81 hehtaaria. Etäisyys Rovaniemeltä on 110 kilometriä koilliseen.
Maantiede
Tuormusjärven pituus etelästä pohjoiseen on 1,7 kilometriä. Suurin leveys on noin 700 metriä. Järven kolmella niemellä ei ole karttanimeä. Tuormusjärveä ympäröi laakea suoalue, jonka sisällä sijaitsee vähäisiä suolampia. Niistä suurin on neljän hehtaarin laajuinen Kaakkurilampi.
Tuormusjärveen virtaa vettä pohjoisesta Ylilammilta (156,8 metriä mpy). Tuormusjärvestä virtaa laskuoja etelään Yliuopajan kautta Kitiseen.
Tuormusjärvi (65.812.1.003) kuuluu Kairalan alueeseen (65.812), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Kemijoen vesistössä (65). Toinen jakovaihe on Kitisen alaosan alue (65.81) ja ensimmäinen jakovaihe Kitisen alue (65.8). Tuormusjärvi on laajin Kairalan alueen yhdeksästä vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Seuraavaksi laajin on noin 20-hehtaarinen Yliuopaja.
Tuormusjärvi on Pelkosenniemen laajin vakavesi Pyhäjärven ja Säynäjäjärven jälkeen. Neljänneksi laajin on Huttujärvi.
Timo Jouhki
Timo Jouhki (s. 1951 ) on suomalainen sijoittaja, liikemies ja tunnettu vaikuttaja ralliautoilumaailmassa. Hän on toiminut muun muassa Juha Kankkusen, Tommi Mäkisen, Harri Rovanperän, Teemu Sunisen, Toni Gardemeisterin, Mikko Hirvosen ja Jari-Matti Latvalan managerina. Jouhki on itsekin ajanut nuoruudessaan rallia.
Mohinga
thumb|Mohinga-annos. thumb|Mohingaa myyvä katukauppias [[Mandalayssa.]] Mohinga tai mondi on riisinuudeleista, sekä kala- ja kookoscurrykastikkeesta valmistettava myanmarilainen eli burmalainen ruokalaji. Mohingaa pidetään usein maan kansallisruokana.
Timo Jouhki
Timo Jouhkin vanhemmat olivat kauppaneuvos Leo Jouhki ja metsäneuvos Kata Brofeldt. Kauppatieteen maisteriksi opiskellut Timo Jouhki toimi perheensä sijoitusyhtiön Thominvestin toimitusjohtajana 1989–2002 ja hallituksen puheenjohtajana 2002–2007 ja 2013–2016. Lisäksi hänellä on oma sijoitusalan yritys Buag Sveitsin Zugissa, jossa hän on asunut vakituisesti 2000-luvun alkuvuosista lähtien.
Mohinga
Mohingan vermiselliä muistuttavat nuudelit valmistetaan hieman hapatetusta riisijauhosta. Nuudelien kanssa on kala- ja kookoscurrykastiketta, joka on rakenteeltaan ohutta ja lähes keittomaista. Annoksen lisukkeena voidaan tarjoilla useita erilaisia vaihtoehtoja, kuten keitettyjä kananmunia, paahdettua valkosipulia, pillisipulia, kikherneitä, chilipaprikoja, banaanipalmun ydintä ja esimerkiksi katkaravuista valmistettuja pihvejä.
Mohingaa pidetään usein Myanmarin eli Burman kansallisruokana. Burmassa se on tyypillinen etenkin aamiaisena. Mohinga on suosittu katuruoka, jota myydään laajalti esimerkiksi kaupunkien torien ja katuvarsien kojuista.
Timo Jouhki
Sisäpiiririkostuomio
Jouhki tuomittiin Helsingin käräjäoikeudessa sisäpiiritiedon väärinkäytöstä noin 30 000 euron sakkoihin. Jouhkin omistamien sijoitusyhtiöiden Thominvest Oy:n ja Inter-Mastersin ostettua sijoitusyhtiö Conventumin osakkeita syyte nostettiin keväällä 2001. Jouhkin saamat sakot olivat suurimmat sisäpiiririkoksesta Suomessa annetut. Sen lisäksi Jouhkin yhtiöt määrättiin luovuttamaan valtiolle rikoshyötynä saadut noin 140 000 euroa ja maksamaan 66 000 euroa yhteisösakkoa.. Hovioikeus muutti sakkotuomion kuuden kuukauden ehdolliseksi vankeudeksi.
Myös Timo Jouhkin veli Mylle Jouhki joutui syyteharkintaan talousrikoksista, jotka koskivat Timo Jouhkin tekemiä optiokauppoja. Pitkän tutkintaprosessin jälkeen syytettä ei kuitenkaan lopulta nostettu, koska lakia oli muutettu sen aikana siten, että heidän operaationsa voitiin katsoa takautuvasti laillisiksi.
Suomen rikoslaki
Suomen käytössä oleva rikoslaki säädettiin vuonna 1889, ja se tuli voimaan huhtikuussa 1894. Rikoslain kokonaisuudistuksessa rikoslakia on modernisoitu vuodesta 1991 lähtien. Kaikkia rikoksia koskevat yhteiset säännökset eli niin sanotut rikosoikeuden yleiset opit uudistettiin 2003, ja muutokset tulivat voimaan 2004. Niitä koskevat säännökset ovat lain kymmenessä ensimmäisessä luvussa.
Määritelmiä
Laillisuusperiaate. Rikosoikeuden johtava sääntö on, ettei ketään voi tuomita rangaistukseen teosta, joka ei ollut selvästi ja käsitettävästi lain kieltämä tekohetkellä. Periaatteeseen viitataan usein latinaksi fraasilla nulla poena sine lege, nullum crimen sine lege poenali eli ei rikosta ilman lainkohtaa. Tämä sääntö sisältää myös taannehtivan lainkäytön kiellon.
Rikosoikeudellinen vastuuikäraja on Suomessa 15 vuotta. Sitä nuorempana rikoksen tehneet eivät joudu oikeuteen eikä heitä rangaista, koska heitä ei pidetä rikosoikeudellisesti syyntakeisina. Lapsiin voidaan kohdistaa lastensuojelullisia toimenpiteitä, esimerkiksi ottaa heidät huostaan. Kun henkilö täyttää 15 vuotta, hän on syyntakeinen ja rikoksistaan vastuussa ja hänet voidaan siis tuomita sakkoihin, nuorisorangaistukseen, yhdyskuntapalveluun tai vankeuteen. Vankeusrangaistus voi olla ehdollinen tai ehdoton. Alle 18-vuotiaita rikoksentekijöitä rangaistaan täysi-ikäisiä lievemmin, ja ehdottomia vankeusrangaistuksia alaikäisille langetetaan vain törkeistä rikoksista.
Vahingonkorvausvelvollisuus ei noudata rikosvastuun ikärajaa. Myös alle 15-vuotias joutuu korvaamaan rikoksella eli rangaistavaksi määrätyllä teolla aiheuttamansa vahingot. Vanhempien vastuu on monitahoinen kysymys.
Syyntakeisuus. Alle 15-vuotias ja henkisiltä toiminnoiltaan syvästi häiriintynyt henkilö jäävät rangaistuksetta, koska he eivät voi rikosoikeudellisesti syyllistyä rikokseen. Heidän katsotaan olevan kyvyttömiä tahdonmuodostukseen eli itsenäisiin valintoihin. Suomen rikoslaki jakaa henkisesti häiriintyneet kahteen luokkaan: ymmärystä vailla oleviin (syyntakeettomat) ja täyttä ymmärrystä vailla (alentunut syyntakeisuus) oleviin. Jälkimmäiseen ryhmään sijoitettu voi saada muita lievemmän rangaistuksen, mutta alentunut syyntakeisuus ei kuitenkaan vaikuta käytettävissä olevaan enimmäisrangaistukseen.
Syyllisyys. Syyllisyyden toinen puoli on syy-yhteys henkilön toiminnan ja sen seurauksen välillä. Mies lyö toista puukolla ja tämä saa haavan. Toinen puoli eli syyksiluettavuus on tahdon suuntautuminen tai seurauksen mieltäminen; kysymys on rikosoikeustieteen vaikeimpia. Syyllisyys näet jaetaan karkeasti kolmeen osaan, tapaturmaan jossa syyllisyyttä ei ole, tuottamukseen jossa tekijä on menetellyt sekä varomattomasti että moitittavasti, ja tahallisuuteen, joka sekin jaetaan joskus useampaan osaan. Syyllisyys siis edellyttää meillä vallitsevan käsityksen mukaan kykyä tahdon muodostamiseen eli esimerkiksi kuvitelman ja todellisuuden erottamiseen.
Tahallisuus ja tuottamuksellisuus. Rikoslain järjestelmän mukaan teon rangaistavuus edellyttää tahallisuutta. Kun teko on tuottamuksellisena rangaistava, siitä mainitaan laissa erikseen. Ihmisen surmaaminen tarkoituksin saada hänet hengiltä on murha tai tappo, tahallinen teko. Auton kuljettaminen niin varomattomasti että joku tiellä kulkeva tai autossa oleva saa surmansa, on kuolemantuottamus. Tunnetun oikeustapauksen tilanne, jossa metsästäjä ampuu luvallisesti asumattomalla seudulla kohti hirveä mutta ohi, ja ampumalinjalla on aivan odottamattomasti sankassa metsässä ihminen, joka saa luodista surmansa, on tapaturma.
Vastuuvapausperusteita. Pakkotilassa tai hätävarjeluna tehty teko jää rankaisematta. Pakkotila on oikeuden loukkaamista pahemman seuraamuksen välttämiseksi: palokunta murtautuu palavaan taloon ja rikkoo paikkoja. Hätävarjelu on luvallista itsepuolustusta eli oikeudettoman hyökkäyksen torjumista. Tietyissä tilanteissa erehdys voi poistaa teon rangaistavuuden ainakin tahallisena tekona, vaikka yleisen säännön mukaan tietämättömyys lain sisällöstä ei vapauta.
Klassisen oikeustieteellisen määritelmän mukaan rikos on oikeudenvastainen tekijälleen syyksiluettava teko tai laiminlyönti, josta laissa on säädetty rangaistus.
Seuraamukset rikoksista
Virkarikoksesta voidaan tuomita myös varoitus tai viraltapano.
Aiemmin rangaistuksiin kuuluivat myös kuritushuone ja kuolemanrangaistus. Monista rikoksista seurasi ennen vuotta 1969 varsinaisen rangaistuksen ohella myös lisärangaistuksia, joista yleisin oli kansalaisluottamuksen menetys. Sitä vastoin aikaisempien lakien tuntemat raippa- ja häpeärangaistukset poistettiin käytöstä jo silloin, kun vuoden 1889 rikoslaki säädettiin. Kurinpidolliset seuraamukset ovat myös luonteeltaan ei-toivottavasta käyttäytymisestä seuraavia rangaistuksia. Tällaisia seuraamuksia on käytössä esimerkiksi virkamiehiä, sotilaita tai vankeja koskevissa kurinpitojärjestelmissä. Rikosoikeudellinen kurinpito on eri asia kuin hallinnollinen kurinpito, jonka kohteeksi virkamies voi joutua esimerkiksi rikoksen takia. Vankeusrangaistus voidaan määrätä ehdollisena, jolloin rangaistava välttää rangaistuksen suorittamisen, mikäli hän ei syyllisty uusiin rikoksiin koetusaikana (rikoslaki 2b luku).
Turvaamistoimenpiteet voivat kuulua myös rikoksen seuraamuksiin. Luonteeltaan ne eivät ole kuitenkaan rangaistuksia. Turvaamistoimenpiteiden tarkoituksena on estää välittömästi uudet oikeudenloukkaukset. Turvaamistoimenpiteitä ovat esimerkiksi:
Vaikka turvaamistoimenpiteiden tarkoituksena ei olekaan rankaiseminen, ne ovat niiden kohteen kannalta haitallisia. Ne voivat tosiasiallisesti merkitä niiden kohteeksi joutuvalle yhtä suurta haittaa kuin varsinaiset rangaistuksetkin. Niillä on merkitystä myös varsinaisen rangaistuksen mittaamisessa. Esimerkiksi pitkään ajokieltoon määrääminen voidaan ottaa huomioon rangaistusta mitattaessa, toisin sanoen varsinainen rangaistus voi lieventyä tällöin. Pakkolaitokseen eristäminen on suuri harvinaisuus. Sitä vastoin menettämisseuraamus on tavallinen. Tuomioistuin voi julistaa menetetyksi rikoksen tekovälineen, muun omaisuuden ja rikoksella saadun hyödyn (rikoslaki 10. luku). Yleensä esine voidaan tuomita valtiolle menetetyksi vain omistajaltaan. Tämä asia on aiheuttanut ajoittain vilkasta keskustelua mietittäessä rattijuopon auton kohtaloa; auto ei likikään aina ole kuljettajan. Jos se tuomittaisiin menetetyksi, seuraamus kohdistuisi eri henkilöihin eri tavoin.
Turvaamistoimenpiteitä käytetään myös väliaikaisesti, kuten takavarikointia. Asiaa koskevat säännökset on koottu pakkokeinolakiin.
Vahingonkorvaus ei ole luonteeltaan rangaistus vaikka se usein rikoksen johdosta tuomitaankin maksettavaksi. Sen tarkoituksena on loukkauksen kärsineen saattaminen taloudellisesti mahdollisimman samanlaiseen asemaan kuin hän olisi ollut, ellei rikosta olisi tehty. Yksityiskohtaiset säännökset sisältää Vahingonkorvauslaki (VahKorvL).
Rikosoikeudellisista toimenpiteistä voidaan luopua. Poliisi voi jättää epäilemänsä rikoksen ilmoittamatta syyttäjälle ja syyttäjä voi jättää syytteen nostamatta tai oikeus jättää seuraamuksen tuomitsematta. Tämä on mahdollista, jos rikos on vähäinen ja anteeksiannettava, ja kun yleinen etu ei vaadi muuta. Syyttämättä tai tuomitsematta jättäminen on mahdollista myös huumausaineen käyttörikoksen kohdalla. Luotettavuuslausuntoa annettaessa tai kansalaistamisen nuhteettomuusvaatimuksen täyttymistä tutkittaessa tällaiset seurauksenomainen syyttämättä tai tuomitsematta jättäminen kuitenkin huomioidaan, sillä asiassa on kuitenkin todettu henkilön syyllistyneen rikokseen. Jos henkilö, jonka syyttäjä toteaa syyllistyneen rikokseen, mutta jättää jostain syystä syyttämättä, vastustaa syyttäjän näkemystä syyllisyydestään, hänellä on oikeus määräajan kuluessa vaatia syyttäjää nostamaan rikoksesta syyte, jolloin asia tutkitaan tuomioistuimessa ja ratkaistaan tuomiolla.
Yritys ja osallisuus
Rikoksen yrityksestä rangaistaan vain, jos yritys on nimenomaan säädetty rangaistavaksi. Tapon yritys on tietenkin rikos, mutta esimerkiksi kunnianloukkauksen yritys kuulostaisi oudolta.
Teko on edennyt rikoksen yritykseksi, kun tekijä on aloittanut rikoksen tekemisen ja saanut aikaan vaaran rikoksen täyttymisestä. Rikoksen yritys on kysymyksessä silloinkin, kun sellaista vaaraa ei aiheudu, jos vaaran syntymättä jääminen on johtunut vain satunnaisista syistä (rikoslaki 5. luku 1).
Varkauden ja näpistyksen yritykset on säädetty rangaistaviksi. Tuomioistuin voi joutua pohtimaan, onko teko näpistys, yritys vai rankaisematon, jos henkilö on poistunut tavaratalon osastolta mukanaan maksamaton tavara. Tilanteessa, jossa syytetty oli taparikollinen ja esine oli kallis matkalaukku, johon syytetyllä ei olisi ollut varaa, teko katsottiin varkaudeksi, kun syytetty oli pysäytetty tavaratalon katuovella. Yrityksen voi peruuttaa luopumalla teosta vapaaehtoisesti. Teko ei jää rankaisematta, jos luopuminen johtui satunnaisesta syystä: tekijä oli tarjoamassa uhrille myrkyttämäänsä ruokaa, mutta koira söi sen.
Yllyttäjää ja tekijäkumppania rangaistaan samalla tavalla kuin päätekijää. Avunannosta rangaistaan henkilöä, joka ennen rikosta tai sen aikana neuvoin, toimin tai muilla tavoin tahallaan auttaa toista tahallisen rikoksen tai sen rangaistavan yrityksen tekemisessä. Tyypillisesti avunantaja on esimerkiksi autonkuljettajana rikospaikalle ja pitää paikkaa silmällä toisten käydessä varkaissa.
Välillinen tekeminen on suuri harvinaisuus. Sääntö on selvä, nimittäin ihminen ei ole vastuussa toisen tekemästä rikoksesta, ellei häntä osoiteta osalliseksi siihen.
Suomen rikoslain historia
Suomen rikosoikeuden ideologisena perustana toimi alussa klassinen rikosoikeusajattelu, jonka mukaan rangaistus on seurausta rikollisesta teosta. Suomen nykyinen rikoslaki ja siihen liittyvä asetus rangaistusten täytäntöönpanosta annettiin 1889 (AsK 39/1889), ja ne tulivat voimaan vuonna 1894. Ne kumosivat vuoden 1734 lain rikos- ja rangaistuskaaret. Suomen rikoslaki alkaa Suomen Suuriruhtinanmaan Asetus-Kokouksessa seuraavilla saatesanoilla:
Samat alkusanat ovat Suomen rikoslain alkusanoissa edelleenkin (2020). Lakia ei ole koskaan kumottu ja korvattu uudella lailla.
Rikoslaki hyväksyttiin alkujaan jo vuoden 1888 säätyvaltiopäivillä, mutta sen vahvistaminen kohtasi vaikeuksia. Venäjän keisarikunnan rikoslakiuudistuksen pääasiantuntijana toiminut professori Nikolai Tagantsev antoi Suomen rikoslaista kielteisen lausunnon, koska siinä poikettiin aiemmasta periaatteesta, jonka mukaan suomalaisten Venäjällä tekemät rikokset tuomittaisiin Venäjän lain mukaan, ja sen sijaan suomalainen oikeusjärjestelmä ulotettiin osittain myös Venäjälle, joka rinnastettiin ulkomaihin. Lisäksi Tagantsevin mukaan laki määräsi majesteettirikoksista lievemmät rangaistukset kuin Venäjän laki. Lausunnon seurauksena Venäjän keisari Aleksanteri III antoi 13. joulukuuta 1890 keisarillisen manifestin (AsK 27/1890), joka lykkäsi rikoslain voimaan tuloa toistaiseksi. Koska tämä tapahtui pian postimanifestin antamisen jälkeen, keisari joutui maaliskuussa 1891 rauhoittelemaan suomalaisia niin sanotulla rauhoitusreskriptillä. Vuoden 1891 valtiopäiville annettiin uusi rikoslakiesitys, johon oli tehty venäläisten vaatimat korjaukset, mutta valtiopäivät tekivät esitykseen muutoksia, joita keisari ei hyväksynyt, joten hän jätti sen vahvistamatta. Vuoden 1894 valtiopäivät hyväksyivät lopulta rikoslain keisarin toivomassa muodossa, jolloin Aleksanteri III vahvisti sen ja määräsi sen asetumaan voimaan heti (AsK 17/1894).
Myöhemminkin rikoslakia on muutettu lähes kaikilta osin, joskus yksittäisiä lainkohtia muuttamalla, joskus kirjoittamalla uudestaan kokonaisia lukuja. Alkuperäisessä muodossaan ovatkin voimassa enää vain eräät nykyisin vähämerkityksisiksi jääneet pykälät 2. ja 18. luvussa. Rikoslain rinnalla oli voimassa vuonna 1919 säädetty sotaväen rikoslaki. Se kumottiin vuoden 1984 alussa, jolloin rikoslakiin lisättiin uusi, sotilasrikoksia koskeva 45. luku sekä säädettiin uusi sotilasoikeudenkäyntilaki.
Rangaistussäännöksiä on muissakin laeissa kuin rikoslaissa, kuten esimerkiksi tieliikennelaissa, mutta vankeusrangaistuksen uhan sisältävät säännökset pyritään nykyisin keskittämään rikoslakiin. Suomen kriminaalipolitiikka lieventyi merkittävästi 1960-luvulta alkaen, jolloin vapausrangaistuksia alettiin ensimmäistä kertaa kritisoida epähumaaneiksi. Sen jälkeen ehdollisia vankeusrangaistuksia laajennettiin ja tuomioista tehtiin lievempiä.
Suomalainen rikosoikeusjärjestelmä sai ideologisia vaikutteita sosiologisesta koulusta, jonka mukaan rangaistuksen tarkoituksena on parantaa rikollinen. Erityisesti tämä käsitys on vaikuttanut ehdollisten vankeusrangaistusten, nuorisovankiloiden ja vaarallisten vankien eristämistoimien kehitykseen. Vuoteen 1960 asti rikosoikeusteoreetikot kannattivat klassista rikosoikeusajattelua tai sosiologista koulua. Toisaalta Suomen rikoslaki sai vaikutteita myös positivisesta rikosoikeuskoulusta, jonka mukaan yhteiskunnalliset tekijät vaikuttavat rikollisuuteen.
Vuodesta 1970 alkaen suomalaista rikosoikeusajattelua on ideologisesti hallinnut humaani uusklassismi, jonka mukaan rangaistusten tavoitteena on vahvistaa moraalia. Tästä syystä kaikkien rangaistusten on oltava yleistettävissä. Yleisesti rikollisen rankaisemin perusteena on pidetty teon moitittavuutta. Uusklassismin vaikutus on nähtävissä vuonna 1976 kirjoitetussa rikosoikeuskomitean mietinnössä.
Rikoslainsäädännön vireillä olevan kokonaisuudistuksen myötä rikoslaki on itse asiassa uusittu vaiheittain ja on tätä nykyä kohtalaisen moderni. Uudistuksen ensimmäisen vaiheen lainmuutokset tulivat voimaan vuoden 1991 alusta ja toisen vaiheen syyskuussa 1995. Oikeusministeriö asetti 14.2.2007 professori Pekka Koskisen selvitysmieheksi selvittämään mahdollisuuksia rikoslain kokonaisuudistuksen loppuun saattamiseksi siten, että säädettäisiin lakiteknisesti uusi, rakenteeltaan johdonmukainen ja kirjoitusasultaan yhdenmukainen rikoslaki. Laajoja sisällöllisiä muutoksia uudistuksessa ei ole tarkoitus tehdä.
Ville Huuhtanen
Ville Huuhtanen on suomalainen uransa lopettanut pesäpalloilija. Hän pelasi Superpesistä kausina 1999–2008. Huuhtanen edusti urallaan Superpesiksessä Imatran Pallo-Veikkoja, Kiteen Palloa ja Kouvolan Pallonlyöjiä. Kiteen Pallossa pelatessaan Huuhtanen saavutti yhden SM-kullan kaudella 2005 ja yhden SM-hopean kaudella 2004. Hän pelasi ulkokentällä polttolinjassa. Huuhtanen pelasi urallaan 234 Superpesiksen runkosarjaottelua. Näissä hän löi neljä kunnaria ja 81 tavallista juoksua, toi 64 juoksua ja keräsi 558 kärkilyöntiä. Huuhtanen pelasi urallaan 55 Superpesiksen ylempää pudotuspeliottelua. Näissä hän löi kaksi kunnaria ja kuusi tavallista juoksua, toi kuusi juoksua ja keräsi 64 kärkilyöntiä. Huuhtanen pelasi urallaan 18 Superpesiksen karsintasarjan ottelua. Näissä hän löi 16 tavallista juoksua, toi 12 juoksua ja keräsi 77 kärkilyöntiä.
Torgny Wickman
Torgny Wickman (22. huhtikuuta 1911 Lund – 23. syyskuuta 1997 Katrineholm) oli ruotsalainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja. Hän aloitti uransa jo 1940-luvun lopulla, mutta tuli kansainvälisesti tunnetuksi 1970-luvun vaihteen aikuisille suunnatuista seksivalistuselokuvista, joita hän teki yhdessä tanskalaisen seksologipariskunnan Inge ja Sten Hegelerin kanssa ollessaan jo noin 60-vuotias. Näistä Rakkauden kieli (1969) levitettiin kymmeniin maihin ja sai Suomessakin arviolta 350 000 teatterikatsojaa, mikä teki siitä Suomen elokuvasäätiön vuonna 2019 kokoamalla listalla Suomen kaikkien aikojen katsotuimman ruotsalaiselokuvan ja katsotuimman dokumenttielokuvan. Muita Wickmanin aikanaan kohuttuja ja monissa maissa sensuurin hampaisiin joutuneita valistuselokuvia ovat Rakkauden kieli II (1970, esitettiin Suomessa 400 metrillä lyhennettynä ) ja Rakkauden XYZ (1972). Valistuselokuvien ohella hän teki samanaiheisia mutta näytelmällisempiä seksploitaatioelokuvia.
Wickmanin elokuvia esitettiin monissa maissa, ja ne loivat osaltaan ruotsalaisille mainetta seksuaalisesti vapaamielisenä kansana. Muita samantapaisia elokuvia olivat Vilgot Sjömanin Olen utelias – keltainen (1967) ja Olen utelias – sininen (1968).
The 5.6.7.8’s
1986–1989
Yhtye perustettiin vuonna 1986 Tokiossa, Japanissa. Tuolloin garage rock oli pinnalla Japanissa ja yhtyeet kuten Guitar Wolf olivat kovassa huudossa. Neljän hengen ryhmä koostui siihen aikaan siskoksista Ronnie 'Yoshiko' Fujiyama (laulu) ja Fujii Sachiko (rummut), sekä Ricosta (kitara) ja Yoshiesta (bassokitara). Vuotta myöhemmin jätti Yoshie yhtyeen ja hänet korvasi Mikako, joka soitti heidän ensimmäisellä ja ainoalla demonauhallaan, "Golden Hits Of The 5.6.7.8's", jonka julkaisi vuonna 1988 sitoutumaton levy-yhtiö Tokyo Stiff. Seuraavana vuonna, 1989, julkaistiin heidän ensimmäinen mini-albuminsa, "Mondo Girls A-Go-Go", joka teki heidät tunnetuiksi myös Japanin ulkopuolella ja he saivat ensimmäiset tarjouksensa ulkomaalaisilta levy-yhtiöiltä.
1990–1992
Vuonna 1990 Mikako ja Rico jättivät yhtyeen aloittaakseen oman projektinsa nimeltä Sleeze Sisters. Heidät korvasivat Omo (bassokitara) ja Eddie (kitara), joka on yhtyeen historian ainoa miespuolinen jäsen. Sopiakseen paremmin joukkoon, hän jopa piti välillä peruukkia. Hänkään ei tosin viihtynyt ryhmässä kauan, vaan palasi vuonna 1991 takaisin yhtyeeseensä MAD3. Yhtyeen kutistuessa trioksi, Ronnie otti kitaristin roolin. Kiertueelle he kutsuivat Gakun mukaan avustamaan saksofonilla. Yhtye matkusti myös ensi kertaa Australiaan, indielevy-yhtiö Au-Go-Gon kutsuttua heidät levyttämään esikoisalbuminsa siellä. Vuotta myöhemmin, 1992, amerikkalainen Rockville julkaisi kyseisen levytyksen Yhdysvalloissa.
1992–1997
Vuosien 1992 ja 1995 välillä eri levy-yhtiöt julkaisivat monia yhtyeen singlejä. "The Spell Stroll" -single oli yhtyeen ensimmäinen eurooppalaisen levy-yhtiön julkaisema levytys. Vuonna 1995 toinen kitaristi Aya liittyi yhtyeeseen, muttei viihtynyt sen riveissä kauan. Ennen yhtyeen 10-vuotispäivää, Omo lähti omille teilleen ja hänet korvasi Yama. Yhtyeen Japaninkiertueelle otettiin mukaan myös toinen saksofoninsoittaja, Goki. Vuonna 1997 Ronnie julkaisi soolosinglen, "Coney Island".