cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kongō (1912)
Palvelus
Vara-amiraali Kato Sadichin komentama Japanin 2. laivasto kuljetti 2. syyskuuta japanilaisjoukkoja sekä niitä tukevia brittijoukkoja piirittämään Saksan Qingdaon laivastotukikohtaa. Japanilaiset nousevat maihin Lungkowissa. Kongō saapui 12. syyskuuta Midwayllä käytyään Yokosukaan. Alus siirrettiin 1. lokakuuta 1. laivaston 1. taistelulaivueeseen. Vara-amiraali Yamayan 1. laivasto valtasi 4. lokakuuta Saksan siirtokunnan Jaluitissa Marshallin saarilla.
Alus oli 9. tammikuuta 1917 osana kokeita, joissa tutkittiin lentokoneiden mahdollisuuksia toimia raskailta pinta-aluksilta. Se lähti 1. huhtikuuta Sasebosta Kiinan rannikolle palaten Saseboon 11. huhtikuuta. Alus oli 1. kesäkuuta Yokosukassa kuivatelakalla, jossa tykistöntulenjohtotorni asennettiin, palaten palvelukseen 6. kesäkuuta. Se oli 19. kesäkuuta Sagamin edustalla kohdistamassa tulenjohdonlaitteita.
Alus liitettiin 30. marraskuuta 2. laivaston 3. taistelulaivueeseen ja seuraavana päivänä aluksen päällikkyyden vastaanotti kevyen risteilijän Hiradon päällikkö Kanemaru Kiyotsugu (myöh. kontra-amiraali).
Aluksen tykkitornien katoille asennetut kolmituumaiset poistettiin 4. maaliskuuta 1918 ja loput kolmituumaiset korvattiin 80 millimetrin ilmatorjuntatykeillä. 1920-luvun alussa aluksen savuhormeihin asennettiin kaarevat savunhajottimet ja vuosikymmenen lopulla aluksen komentosilta modernisoitiin ja rakennettiin lisää tasanteita niin, että masto lähes peittyi. Washingtonin laivastosopimuksen hyväksymisen jälkeen alus päätettiin modernisoida, koska uusia taistelulaivoja ei saanut valmistaa ja taisteluristeilijät olivat osoittautuneet ensimmäisessä maailmansodassa epäonnistuneeksi ratkaisuksi.
pienoiskuva|Alus vuosien 1925–1928 asussaan. Kongōlle tehtiin suurempi modernisointi, kun se siirrettiin 1. kesäkuuta 1935 Yokosukan laivastontelakalle. Höyrykattilat korvattiin yhdellätoista öljyä polttavalla Kampon-kattilalla ja turbiinit vaihdettiin uusiin 136 000 hevosvoimaa tuottaviin, mikä kasvatti aluksen nopeuden 30,5 solmua. Aluksen pituus kasvoi 25 jalkaa muutettaessa perän mallia. Komentosilta muutettiin pagodatyyppiseksi. Aluksen pääaseistusta ei muutettu, mutta apuaseiden suojaa parannettiin ja kaksi kuusituumaista sekä loput neljä torpedoputkea poistettiin. Vanhentuneiden kolmen tuuman ilmatorjuntatykkien lisäksi asennettiin neljä kaksiputkista 127 mm/40 type 88 tai 89 -ilmatorjuntatykkiä ja kevyeksi ilmatorjunnaksi asennettiin neljä Vickersin valmistamaa 40 millimetrin (2 naulan QF) tykkiä yksiputkisina asennuksina ja kahdeksan 25 mm/40 type 96 -ilmatorjuntatykkiä. Lentokoneiden katapultti ja kiskot sijoitettiin uudelleen kansirakenteisiin kolmostornin viereen. Lentokoneina oli joko Type 95 Model 11 Nakajima E8N1 tai Type 94 Kawanishi E7K1.
Toisen modernisoinnin jälkeen panssarikantena oli kolmen tuuman HC-panssari, jonka päällä oli HT-terästä. Kansi jatkui saman paksuisena reunoille asti. Savuhormien juuriin asennettiin kahdeksan tuuman VC-panssarointi. Aluksella oli kolme vesitiivistä panssarilaipiota konehuoneiden väleissä ja kaksoispohja. Uloimpana oli torpedovyö, joka oli 1,6 tuumasta kahteen tuumaan HT-terästä. Alus palasi palvelukseen 8. tammikuuta 1936.
Toinen maailmansota
Alukselle tehtiin kolmas modernisointi 25. marraskuuta 1940 – 10. huhtikuuta 1941. Marraskuussa alus liitettiin 1. laivaston 3. taistelulaivalaivueeseen, joka oli Sisämerellä Saekinlahdella. Alus kuitenkin siirrettiin lähes välittömästi 7. marraskuuta eteläiseen laivasto-osastoon. Oltuaan viikon Sasebossa alus lähti 29. marraskuuta kohti etelää valmistautuakseen tuleviin operaatioihin Etelä-Kiinan merellä. Alus saapui 2. joulukuuta Makoon Pescadoressaarille, mistä se lähti laivaston mukana 4. joulukuuta ankkuroituen 11. joulukuuta Camranhinlahteen. Matkalla alukselta havaittiin sukellusvene, jonka sanottiin olleen L-luokkaa.
Alus suojasi maihinnousuosastoa Britannian kuninkaallisen laivaston Force Z:aa vastaan, mutta alusta ei tarvittu brittialusten tuhouduttua ilmahyökkäyksessä. Alus oli ankkurissa Camranhinlahdella suojaten Malesian operaatioita osallistumatta kuitenkaan varsinaisiin sotatoimiin. Alus lähti 8. tammikuuta 1942 kohti Sisämerta. Kuormattuaan materiaalia alus lähti 14. tammikuuta Palaulle. Se viipyi Palaulla ankkurissa 18. helmikuuta saakka, jolloin alus lähti suojaamaan Kendarin maihinnousua. Alus saapui Sulawesiin kolme päivää myöhemmin, mistä se lähti kolmen sisaraluksensa sekä lentotukialusten Akagin, Kagan, Hiryūn ja Sōryūn kanssa Intian valtamerelle tehtävään iskuun 25. helmikuuta tehtävänään iskeä Jaavalta pakeneviin liittoutuneiden osastoihin sekä häiritä liittoutuneiden huoltoreittejä.
Kongō ja Haruna suojanaan neljän hävittäjän muodostama 17. hävittäjäviirikkö erkanivat 6. maaliskuuta osastosta tulittaakseen 190 mailia Jaavalta etelään sijaitsevaa Joulusaarta seuraavana päivänä. Alukset saivat osumia kuljetushihnaan sekä öljyvarastoihin. Alus palasi 11. maaliskuuta Staringinlahteen, josta se lähti 26. maaliskuuta osallistukseen Intian valtamerelle tehtävään iskuun operaatio C:hen yhdessä sisaralustensa, viiden lentotukialuksen sekä niitä suojaavien risteilijöiden ja hävittäjien kanssa. Osaston komentajana oli amiraali Nagumo. Alukselta havaittiin 4. huhtikuuta osastoa varjostava Catalina-lentovene (0.66667°N, 83.16667°W), joka raportoi laivasto-osaston sijainnin ennen tuhoutumista. Seuraavana päivänä havaittiin Albacore-torpedokoneita ja seuraavina päivinä tehtiin useita havaintoja liittoutuneiden koneista. Alus osallistui 9. huhtikuuta yhdeksän RAF:n Bristol Blenheim -pommittajan hyökkäyksen torjuntaan. Hyökkääjistä tuhoutui viisi.
Seuraavana päivänä Kongō erkani osastosta aloittaen matkan Saseboon, jossa se siirrettiin 23. huhtikuuta kuivatelakalle. Korjaus- ja huoltotyöt päättyivät 2. toukokuuta, jolloin alus palasi palvelukseen. Alus siirrettiin 15. toukokuuta liikkuvasta osastosta miehitysjoukkoihin ja se lähti 21. toukokuuta Sasebosta Hashira Jimaan, josta alus lähti 29. toukokuuta liittyäkseen Midwayn operaatioon osaksi maihinnousujoukkoja. Alus siirrettiin 9. kesäkuuta Pohjoisen laivaston tukiosastoon. Alus kävi Kawachinlahdella 24. toukokuuta – 8. kesäkuuta kuljettaen materiaalia. Alus irrotettiin tukiosastosta 1. heinäkuuta.
Alus palasi 11. heinäkuuta miehitysjoukkoihin, joten se palasi Yokosukaan. Se liitettiin 14. heinäkuuta 2. laivaston etujoukkoihin ja alus siirrettiin Sisämerelle. Alus oli valmiusosastossa 10. elokuuta – 8. syyskuuta. Se lähti 6. syyskuuta Kuresta Trukille, jonne se saapui 10. syyskuuta. Seuraavana päivänä alus lähti Guadalcanalin operaatioon. Alus joutui 14. syyskuuta seitsemän raskaan pommikoneen maaliksi, mutta hyökkäys ei aiheuttanut vaurioita. Alus määrättiin palaamaan Trukille 23. syyskuuta.
Kongō liitettiin 5. lokakuuta iskuosastoon, jonka mukana se lähti 11. lokakuuta merelle. Alus tulitti osaston kanssa Hendersonin lentotukikohtaa Guadalcanalilla 13. ja 14. lokakuuta välisenä yönä. Se ampui kaikkiaan 430 kappaletta 14 ja 33 kappaletta kuuden tuuman kranaatteja. Seuraavana päivänä iskuosasto lakkautettiin, mutta Kongō pysyi merellä joutuen useaan otteeseen itäisten Salomonsaarien alueella liittoutuneiden lentokoneiden maaliksi. Alus otti osaa Santa Cruzin taisteluun, vaikka se olikin täysin ilmataistelu, osana 2. laivaston lähitukiosastoa. Alus palasi Trukiin 30. lokakuuta.
Alus liitettiin 8. marraskuuta lentotukialusten suojausosastoon. Se lähti seuraavana päivänä Salomonin saarten koillispuoliselle merialueelle, jossa alus liittyi pääosastoon 15. marraskuuta. Alus palasi Trukille 18. marraskuuta. Kongō siirrettiin 24. marraskuuta 3. laivaston taistelulaivaviirikköön viipyen kuitenkin edelleen Trukilla. Se käväisi merellä 31. tammikuuta – 9. helmikuuta 1943 ennen kuin alus sai määräyksen palata Japaniin. Alus lähti 15. helmikuuta Saseboon, jonne se saapui 20. helmikuuta.
Kongō siirrettiin 27. helmikuuta Sasebossa kuivatelakalle. Sotakokemusten seurauksena aluksen ilmatorjunta-aseistusta parannettiin, jolloin 25 millimetrin tykkien lukumäärä kasvatettiin 34 kappaleeseen. Alus lähti telakalta 13. maaliskuuta ja se aloitti matkan Sisämerelle koeajoihin 19. maaliskuuta. Se liitettiin liikkuvan laivasto-osaston valmiusosastoon 22. maaliskuuta ennen kuin alus siirrettiin 1. huhtikuuta laivaston pääosastoon. Alus lähti vielä samana päivänä Kuresta Trukille, jonne se saapui 6. huhtikuuta. Alus makasi ankkurissa, kunnes se lähti 17. toukokuuta laivasto-osaston mukana Tokionlahdelle. Osaston muut alukset olivat lippulaiva Musashi, Haruna, Hiyo, Tone, Chikuma sekä viisi hävittäjää, ja Tokionlahdelle oli jo koottu lentotukialukset Zuikaku, Shokaku ja Zuihō, niiden suojana olleet alukset sekä laivasto-osaston huollon vaatimat alukset. Paluumatkalla alukseen osui seuraavana päivänä torpedo, mutta se ei kärsinyt vaurioita. Alus saapui 22. toukokuuta Yokosukaan viipyen alueella 16. kesäkuuta saakka, jolloin se lähti Trukille.
Kongō saapui Trukille 21. toukokuuta. Alus liitettiin 15. heinäkuuta liikkuvaan laivasto-osastoon jatkaen kuitenkin ankkurissa Trukilla aina 18. syyskuuta saakka, jolloin se lähti liikkuvan laivasto-osaston kärkiosien mukana Eniwetokille. Saavuttuaan 20. syyskuuta Enewetakille alus makasi ankkurissa, kunnes 3. syyskuuta aloitti paluumatkan Trukille. Alus oli jälleen Enewetakilla 19. lokakuuta valmistautuen iskuun Wakelle, joka toteutettiin ilman välikohtauksia 23. lokakuuta – 6. marraskuuta.
Alus aloitti 11. joulukuuta matkan Japaniin Saseboon, jonne se saapui 31. joulukuuta. Alus siirrettiin 30. tammikuuta 1944 kuivatelakalle numero neljä huollettavaksi ja modernisoitavaksi. Alukselta siirrettiin maihin toiset kaksi kuusituumaista tykkiä ja vuoden lopulla aluksella oli jo 100 kappaletta 25 millimetrin tykkiä. Samoin alukselle asennettiin tykistön tueksi tutka. Alus poistui telakalta 14. helmikuuta, minkä jälkeen se oli koeajoissa palaten palvelukseen 27. helmikuuta. Kuukauden lopulla alus lähti Sisämeren länsiosiin, jossa se liittyi 1. liikkuvan laivaston 3. taistelulaivueen lippulaivaksi.
pienoiskuva|Keisarillisen Japanin laivaston lentotukialusviirikkö 3 Yhdysvaltain laivaston TF38:n lentokoneiden hyökkäyksen kohteena 20. kesäkuuta 1944. Taistelulaiva keskellä alhaalla on joko Kongō tai Haruna. Lentotukialus [[Chiyoda (1937)|Chiyoda on oikealla.]] Kongō lähti 6. maaliskuuta laivaston mukana Lingga Roadsiin, jonne se saapui 15. maaliskuuta. Alus oli kuukauden lopun ankkurissa, ja se lähti 31. maaliskuuta Singaporeen palaten Linggaan 2. huhtikuuta. Alus teki toisen matkan Singaporeen 5.–7. toukokuuta palaten Linggaan, mistä se jatkoi matkaansa Tawa Tawalle 11. toukokuuta.
Alus kuului toukokuussa jälleen Mariaaneille sijotettuun 2. laivastoon, ja osallistuttuaan kesäkuussa Mariaanien taisteluun, se liitettiin liikkuvan osaston etujoukkoihin. Lokakuussa alus osallistui Leytenlahden taisteluun lähdettyään 22. lokakuuta Bruneista Kuritan keskisen osaston mukana. Kongō selvisi Yhdysvaltain laivaston ilmavoimien iskuista Sibuyaninmerellä 24. lokakuuta ja seuraavana päivänä se kohtasi Samarin taistelussa Yhdysvaltain laivaston saattuetukialusosaston. USS Gambier Bay upposi ja kolme saattuetukialusta vaurioitui. Saattuetukialuksia suojannut hävittäjä USS Hoel hyökkäsi torpedoin, jolloin se joutui Kongōn tykistön maaliksi ja kärsi pahoja vaurioita. Kongō oli myös mahdollisesti alus, joka osui kuudesti toiseen hyökänneeseen hävittäjään USS Johnstoniin.
Uppoaminen
Marraskuussa 1944 Kongō oli osana Borneolta Japaniin lähtenyttä saattuetta. Saattueen kimppuun hyökkäsi 21. marraskuuta vähän puolenyön jälkeen Yhdysvaltain laivaston sukellusvene USS Sealion, joka upotti ensin hävittäjä Urakazen ja laukaisi sitten onnistuneesti kaksi torpedoa Kongōon. Aluksen kaksi kattilahuonetta täyttyivät vedellä, mutta se kykeni jatkamaan matkaansa 16 solmun nopeudella, joskin se ajautui erilleen saattueesta. Kello 5:24 Kongōn ammusvarastoissa tapahtui katastrofaalinen räjähdys, joka räjäytti koko aluksen. Miehistöstä menehtyi 1 200 miestä, mukaan lukien vara-amiraali Yoshio Suzuki ja aluksen kapteeni lippueamiraali Toshio Shimazaki, ja selviytyi 247. Kyseessä oli ainoa kerta Tyynenmeren sodassa, kun taistelulaiva joutui sukellusveneen upottamaksi.
Mediassa
Kongō on yksi DMM-yhtiön julkaisemassa Kantai Collection -verkkopelissä ja sen anime- ja mangaversioissa nähtävistä antropomorfisista laivahahmoista. Hahmo on pelissä hyvin miellyttämiseen halukas, ja sen sotahuuto on englanninkielinen ”Burning Love!”. Hahmoa ääninäyttelee muiden Kongō-luokan aluksiin perustuvien hahmojen tapaan Nao Tōyama.
Pierre Gonon
Pierre Gonon (4. helmikuuta 1924 – 18. helmikuuta 2007 ) oli ranskalainen pikajuoksija.
Gonon saavutti Oslon EM-kilpailuissa 1946 hopeaa 4 × 100 metrin viestijuoksussa, jossa hän juoksi kolmannen osuuden ja Ranskan joukkueen loppuaika oli 42,0 s.
Kurt Kuhnke
Kurt Kuhnke (30. huhtikuuta 1910 Szczecin – 8. helmikuuta 1969 Braunschweig) oli saksalainen F1-kuljettaja.
Alkuvaiheet
Kuhnke aloitti kilpa-ajajan uransa ajamalla moottoripyöräkisoja ennen 2. maailmansotaa. Hän siirtyi vuonna 1951 Formula 3 -luokkiin ja pärjäsi niissä vaihtelevalla menestyksellä, mm. sijoittumalla vuonna 1953 Saksan Formula 3 -luokassa toiseksi.
Formula 1
Kuhnke osallistui yli 50-vuotiaana yhteen F1-osakilpailuun kaudella 1963, Saksan GP:hen. Hän kuitenkin karsiutui eikä päässyt starttaamaan kilpailuun. Hän ajoi myös sarjan ulkopuolisissa kilpailuissa, joissa lopetti kilpauransa Ruotsin Karlskogan kilpailun jälkeen vuonna 1963.
Hätä-seis-painike
Hätä-seis-painike eli hätä-seis-katkaisin on sähköinen katkaisin, jota käytetään koneiden turvajärjestelyissä koneiden tai koneryhmien nopeaan pysäyttämiseen tapaturma- tai vaaratilanteessa.
Painike ja sen käyttö
Yleensä painike on punainen, suurikokoinen ja sen keltaisen alustan yhteydessä lukee "HÄTÄ-SEIS". Hätä-seis-painikkeen tulee olla vikaturvallinen ja sillä täytyy olla tarkastuslaitosten hyväksyntä. Hätä-seis-painike lukittuu seis-asentoonsa ja vapautuu painiketta pyöräyttämällä. Usein koneen uudelleenkäynnistämiseen vaaditaan lisäksi erillinen kuittaus painamalla koneen ohjauskeskuksessa sijaitsevaa kuittauspainiketta. Sähkökaavioissa ja positiomerkinnöissä hätä-seis-painikkeesta käytetään tunnusta HZS.
Pyöröjänönputki
Pyöröjänönputki (Bupleurum rotundifolium) on yksivuotinen sarjakukkaiskasvi, jota esiintyy Keski- ja Etelä-Euroopassa. Se on väriltään sinivihreä ruoho, joka kasvaa 15–50 senttimetriä korkeaksi. Lehdet ovat ruodittomia, ehytlaitaisia, sepiviä, soikean tai pyöreähkön muotoisia. Kukinnon pääsarja on suojukseton. Pikkusarjojen suojuslehdet ovat pitkulaisen puikeita, kellanvihreitä, valkoiseksi muutuvia. Kukat ovat keltateriöllisiä.
Helmipihlaja
Helmipihlaja (Sorbus koehneana) on Kiinassa alkuperäisenä esiintyvä pihlajalaji.
Ulkonäkö
Helmipihlaja kasvaa pensaaksi tai pikkupuuksi, korkeudeltaan kolmesta kuuteen metriä. Suomessa se on viljeltynä jäänyt vain 2–3-metriseksi. Lajilla lehdet ovat parilehdykkäiset samaan tapaan kuin kotipihlajalla. Lehdyköitä on 19–29 kappaletta, eli 9–14 paria ja kärkilehdykkä. Lehdykät ovat 1,5–3,5 senttimetrin pituiset, pitkulaiset, toissahalaitaiset paitsi tyviosastaan, nuorina harvakarvaiset ja myöhemmin kaljut. Helmipihlajan kukinto on neljästä kahdeksaan senttimetriä leveä huiskilo. Marjat ovat pihlajille epätyypillisesti valkoiset, halkaisijaltaan kuudesta seitsemään millimetriä.
Levinneisyys
Laji voi olla viljelykarkulainen alkuperäisen levinneisyytensä ulkopuolella.
Käyttö
Helmipihlajaa kasvatetaan myös koristepuuna. Laji menestyy Suomessa viljeltynä I–II-vyöhykkeillä, mutta joidenkin taimitarhojen ilmoittaman tiedon mukaan jopa V-vyöhykkeellä.
Geoffrey Hilton Jarrett
Geoffrey Hilton Jarrett (s. 1. joulukuuta 1937) on australialainen roomalaiskatolinen piispa. Hän kääntyi katolilaiseksi vuonna 1965, ja hänet vihki papiksi Guilford Clyde Young 14. toukokuuta 1970. Hänet nimitettiin Lismoren koadjuuttoripiispaksi 9. joulukuuta 2000, ja piispaksi vihkiminen seurasi 22. helmikuuta 2001. Pääkonsekraattorina toimi Edward Bede Clancy, jota avustivat Francesco Canalini ja John Steven Satterthwaite.
1. joulukuuta 2001 Jarrettista tuli Lismoren piispa, joksi hänet asetettiin 12. joulukuuta. Hänet nimitettiin 14. marraskuuta 2011 Brisbanen arkkihiippakunnan apostoliseksi hallitsijaksi.
Split Second – Saalistaja
Split Second – Saalistaja on brittiläinen toiminta- ja tieteiselokuva vuodelta 1992. Pääosissa ovat muun muassa Rutger Hauer ja Kim Cattrall. Elokuva sai paljon vaikutteita Aliensista ja Terminaattorista.
Juoni
Vuoden 2008 Lontoota ovat viikkokausia vaivanneet ankarat rankkasateet ja niiden aiheuttamat tulvat. Lisäksi kaupungissa riehuu salaperäinen ihmissyöjä-murhaaja, joka repii sydämen irti uhreiltaan. Kukaan ei ole koskaan edes nähnyt sitä, eivätkä poliisit ehdi koskaan ajoissa paikalle. Kovaotteinen poliisi Harley Stone aikoo kuitenkin löytää pedon, sillä hän uskoo kyseessä olevan sama murhaaja, joka tappoi hänen partnerinsa vuosia aikaisemmin.
Étienne Bally
Étienne Bally (17. huhtikuuta 1923 Vénissieux, Rhône, Ranska – 10. tammikuuta 2018 ) oli ranskalainen pikajuoksija. Hän saavutti kolme mitalia Brysselin EM-kilpailuissa 1950.
Bally sijoittui Oslon EM-kilpailuissa 1946 neljänneksi 100 metrin juoksussa ajalla 10,8 s. Brysselin EM-kilpailuissa 1950 hän voitti kultaa 100 metrillä ajalla 10,7 s sekä saavutti hopeaa 200 metrillä ajalla 21,8 s ja 4 × 100 metrin viestissä ajalla 41,8 s. Helsingin 1952 olympialaisissa hän sijoittui viestissä viidenneksi ajalla 40,9 s; alkuerissä Ranskan joukkue juoksi maansa ennätyksen 40,8 s. Helsingissä hän osallistui myös 100:n ja 200 metrin juoksuun sekä Lontoon 1948 olympialaisissa 200 metrin juoksuun mutta ei selviytynyt välieriin.
Bally voitti Ranskan mestaruuden 100 metrin juoksussa vuosina 1947 ja 1950 sekä 200 metrin juoksussa vuosina 1946, 1947, 1950 ja 1952. Heinäkuussa 1947 hän juoksi samana päivänä Ranskan ennätyksen sekä 100 metrillä (10,5 s) että 200 metrillä (21,6 s). Lokakuussa 1949 hän paransi 200 metrillä Ranskan ennätyksen aikaan 21,3 s.
Seuratasolla Bally edusti FC Lyonia. Hän oli pituudeltaan 170-senttinen ja painoi kilpavuosinaan 62 kiloa.
Aika kultainen
Kappaleesta julkaistiin 8. tammikuuta 2014 Niko Hataran ja Iiro Hokkasen ohjaama musiikkivideo.
”Aika kultainen” -kappaleen ainoaksi listasijoitukseksi jäi radiolistan 22. sija.
Sunicas
Sunicas (eli 500-luvulla) oli hunnikomentaja, joka palveli Itä-Rooman armeijassa 500-luvulla. Aikalaishistorioitsija Zakharias Mytileneläisen mukaan hän oli paennut Itä-Roomaan ja saanut kasteen.
Vuonna 527 Sunicas palveli upseerina Darassa, Mesopotamiassa yhdessä toisen hunnin Simmasin kanssa. He onnistuivat puolustamaan kaupunkia persialaisten hyökkäyksiä vastaan. Aikalaislähteiden mukaan Sunicas toimi duxina vuonna 530, mutta virka saattoi olla vain nimellinen. Kesällä 530 Sunicas osallistui sotapäällikkö Belisariuksen alaisuudessa Daran taisteluun, jossa hän komensi 600 miehen vahvuista ratsuväkiyksikköä yhdessä Aiganin kanssa. Taistelun aikana Sunicas tappoi persialaiskomentaja Baresmanesin.
Airiston punk-levyt
Airiston punk-levyt on suomalainen itsenäinen levy-yhtiö, joka perustettiin vuonna 2007 Turussa. Yritys on keskittynyt julkaisemaan punkalbumeita. Sen toimintaperiaatteisiin ei kuulu pitkien sopimusten laatiminen, vaan albumeiden julkaisuista sovitaan levykohtaisesti.
9Dragons
9Dragons on eteläkorealaisen Indy21:n kehittämä massiivinen monen pelaajan verkkoroolipeli, joka julkaistiin ensi kerran suljettuna beta-versiona Microsoft Windowsille syyskuussa 2006.
Peli sijoittuu Ming Dynastian aikaiseen Kiinaan ja pohjautuu kamppailulajien ympärille. Pelaaja voi omalla hahmollaan aloittaa kuudesta eri paikasta oman seikkailunsa. Jokainen aloituspaikka on jonkin klaanin hallinnassa. Jokaisessa näistä on matalatasoisia hirviöitä, elämiä tai sotureita, joita surmaamalla voi kehittää omaa hahmoaan.
Per Lindberg
pienoiskuva|Per Lindberg Per August Lindberg (1890–1944 ) oli ruotsalainen teatteriohjaaja, aikansa johtavia ruotsalaisia teatterimiehiä. Hän toimi ohjaajana Tukholmassa ja Göteborgissa. Hän nousi merkittäväksi vahvalla ohjaustaiteellaan. Vuosina 1918–1923 hän oli Göteborgin Lorensbergsteaternin johtaja. Lindbergin työlle oli tyypillistä tarkan tekstianalyysin yhdistäminen henkilöohjaukseen ja näyttämömielikuvitukseen. Lindberg pyrki kompromisseja kaihtaen uudistamaan maansa teatteria ja välitti eurooppalaisia uudisvirtauksia. Hän kirjoitti teokset Regiproblem (1927) ja Kring ridån (1932). Hänen isänsä oli August Lindberg.
Anu Seppälä
Anu Seppälä (oik. Aino Vuori, ent. Seppälä-Tanttu, o.s. Keinänen; 10. helmikuuta 1939 Viipuri – 2. huhtikuuta 2021 Helsinki ) oli suomalainen toimittaja ja kirjailija. Upseeriperheeseen syntyneenä hän muutti lapsuudessaan usein paikkakunnalta toiselle.
Hän aloitti uransa kesätoimittajana Karjala-lehdessä 16-vuotiaana. Sen jälkeen Seppälä työskenteli toimittajana sanomalehdissä Itä-Häme, Päivän Sanomat ja Ilta-Sanomat. Aikakauslehdissä hän oli toimittajana Koti-Postissa; Elokuva-Aitan toimittajana hänen haastateltaviinsa kuului mm. Omar Sharif Tohtori Živagon kuvausten aikana Suomessa 1965. Me Naisissa hän oli toimitussihteerinä ja toimituspäällikkönä sekä vuoden 1973 jälkeen toimittajana naistenlehti Jaanassa. Hopeapeilin päätoimittaja Seppälä oli 1979.
Apu-lehdessä hän piti seurapiiripalstaa 1971 lähtien nimimerkillä "Mata Hari". Julkkishaastateltavia olivat mm. Roger Moore elokuvan 007 ja Kultainen ase kuvausten aikana 1973, Persian šaahitar Farah Diba tämän Suomen-vierailun aikana 1970, Lenita Airisto, Ursula Rainio sekä näyttelijät Sylvi Salonen ja Ella Eronen.
Helsingin Sanomien toimittajana Seppälä työskenteli 1980-luvun puolestavälistä lähtien ja jäi eläkkeelle vuonna 2004.
Caupolicán
thumb|Caupolicán
Caupolicán oli mapuchejen sotilasjohtaja eli toqui. Hän johti mapucheja Araucon sodassa espanjalaisia vastaan.
Kun Pedro de Valdivia eteni voitokkaasti Araucaniaan mapuchet kokoontuivat päätämään toquista eli sotajohtajasta. Tarinan mukaan Caupolicán sai asemansa sen jälkeen kun hän oli osoittanut voimansa pitämällä puutukkia hartioillaan 3 päivää ja yötä. Hän oli myös hyvä puhuja ja kansan innostaja. Caupolicán kuoli vuonna 1558, kun espanjalaiset ottivat hänet vangiksi ja teloittivat hänet. Teloitus tapahtui seivästämällä.
Kalevan kisat 1946
Kalevan kisat järjestettiin vuonna 1946 Helsingissä 10.–12. elokuuta. Kalevan maljan voitti Tampereen Pyrintö. Naisilla oli omat yleisurheilun Suomenmestaruuskilpailut Seinäjoella 4. elokuuta.
Naisten yleisurheilun Suomen-mestaruuskilpailut 1946
Naisten yleisurheilun Suomen-mestaruuskilpailut 1946 järjestettiin Seinäjoella 4. elokuuta. Ohjelmassa oli uutena lajina 800 metrin juoksu.
Magyar Fehér Bor
Magyar Fehér Bor eli ”magis” on suomalainen tuotenimi Altian markkinoimalle, unkarilaisista rypälelajikkeista valmistetulle sekoitevalkoviinille, jonka valmistuksessa käytetään tyypillisesti 85 % Welschrieslingiä ja 15 % Müller-Thurgau-rypäleitä. Viini on ollut Alkon valikoimissa vuodesta 1935 alkaen. Alko myy viiniä 0,75 litran pulloissa.
Vuosina 2008–2011 Magyar Fehér Bor oli Alkon myydyin viini. Vuonna 2015 Magyar Fehér Boria myytiin Alkossa 624 434 litraa, ja se oli litramäärältään neljänneksi myydyin viini.
Pasadena (televisiosarja)
Pasadenan päähenkilö on Alison Lohmanin näyttelemä teini-ikäinen Lily McAllister, joka näkee tuntemattoman henkilön itsemurhan ja alkaa tutkia varakkaan perheensä salaisuuksia. Sarjan tapahtumat sijoittuvat Kaliforniaan.
Wikijunior
thumb|200px|Wikijuniorin mahdollinen tunnus. Wikijunior on Wikimedian hanke, jonka tavoitteena on kerätä ilmaisia lasten kirjoja eri kielten Wikibooks-projekteihin. Wikijunioria rahoittaa Beck Foundation.
Hämeen Media
Hämeen Media (entiseltä nimeltään Mediatalo ESA) on Päijät-Hämeessä toimiva mediayhtiö, joka on erikoistunut painettujen ja digitaalisten sisältöjen sekä mediapalvelujen tuottamiseen. Mediaperheeseen sisältyvät tilattavat sanomalehdet Etelä-Suomen Sanomat, Itä-Häme, Keski-Häme, Hämeen Sanomat ja Forssan Lehti, kaupunkilehdet Uusi Lahti, Hollolan Sanomat, Päijät-Häme, Nastola-lehti, Orimattilan aluelehti ja Hämeenlinnan Kaupunkiuutiset, verkkopalvelu ess.fi, ääni- ja kuvatuotanto, radio sekä paino- ja jakelupalvelut. Syyskuussa 2016 Keskisuomalainen osti Mediatalo ESA:n, joka siihen asti omisti Hämeen Median.
Hämeen Sanomat Oy fuusioitui syyskuussa 2022 Hämeen Media Osakeyhtiöön, mikä tekee Hämeen Mediasta koko Hämettä palvelevan mediayhtiön. Hämeen Median päätoimipaikka sijaitsee Ilmarisentiellä Lahdessa. Toimintaa on Ilmarisentien lisäksi myös:
Sirifila-Boundy
Sirifila-Boundy on maalaiskunta Ségoun alueen Nionon piirissä Malissa. Sen keskuskylä N’Débougou sijaitsee Nigerjoesta lähtevän Sahelin kanavan varrella 15 kilometriä Nionosta pohjoiseen. Kunnassa on 35 300 asukasta (vuonna 2009).
Kuntaan kuuluu 17 kylää. Asukkaat ovat etupäässä bambaroita, songhaita, soninkeja, moseja, miniankoja, fulbeja ja bozoja. Vallitsevat uskonnot ovat islam ja kristinusko.
Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, kalastus, käsityöammatit ja kaupankäynti. Tärkeimmät viljelykasvit ovat riisi, sipuli ja vihannekset. Siengon kylässä pidetään viikoittaiset markkinat.
N’Débougoun kautta kulkee Ségousta Timbuktuun johtava maantie RN33. Palveluihin kuuluvat alakoulut, yksi yläkoulu, koulutus- ja kehittämiskeskus (CED), kirjasto ja kaksi terveysasemaa.
Etelä-Suomen Sanomat
Etelä-Suomen Sanomat on alun perin nuorsuomalainen Lahden seudun ja Päijät-Hämeen maakuntalehti. Sen edeltäjiä olivat vuonna 1900 perustettu Lahden Lehti ja sen seuraaja Lahden Sanomat, joka vuoden 1914 alusta yhdistettiin Uusmaalaisen kanssa Etelä-Suomen Sanomiksi. Lehti oli aluksi vuoteen 1939 asti kolmipäiväinen. Sen jälkeen lehti muuttui kuusipäiväiseksi, ja vuoden 1954 joulukuusta lähtien se on ilmestynyt seitsemänä päivänä viikossa. Lehti siirtyi tabloid-kokoon 15. maaliskuuta 2016.
Lehteä kustantaa Lahdessa Hämeen Media Oy, joka kuuluu Keskisuomalainen-konserniin. Päätoimittajana oli 2015–2018 Perttu Kauppinen, joka siirtyi Iltalehteen. ESS:n vastaavaksi päätoimittajaksi on nimitetty Markus Pirttijoki, joka aloitti 1. helmikuuta 2019.
Levikki
Etelä-Suomen Sanomat on Lahden markkina-alueen luetuin lehti. Sen kokonaislevikki vuonna 2019 oli 38 713 kpl, josta painettujen lehtien osuus oli 33 881 kpl. Vuodesta 2018 kokonaislevikki putosi 3,9 prosenttia.
Lukijamäärältään Etelä-Suomen Sanomat on maan seitsemänneksi suurin joka päivä ilmestyvä sanomalehti. Verkkopalvelu ess.fi tavoittaa viikoittain yli 130 000 eri kävijää.
Yhteistyö muiden lehtien kanssa
Etelä-Suomen Sanomat tekee yhteistyötä kolmen muun maakuntalehden kanssa. Se kuuluu Keskisuomalaisen, Savon Sanomien ja Karjalaisen yhteistyökoalitioon. Yhteistyö perustuu juttujen ja kokonaisten sivujen vaihtoon. Etelä-Suomen Sanomat julkaisee myös Väli-Suomen Mediat Oy:n kustantamaa Sunnuntaisuomalaista.
Kansliakollegio
Kansliakollegio on Ruotsissa 1626–1801 toiminut virasto, joka vastaanotti ja lähetti hallitukselle tulevat ja lähtevät asiakirjat ja kirjeenvaihdon. Se myös itse käsitteli asioita, erityisesti sisäistä hallintoa ja ulkopolitiikkaa.
Kustaa Vaasan aikana Ruotsin kanslerinviraston (kanslian) toiminta laajeni, ja vuoden 1626 kansliajärjestys sekä vuoden 1634 hallitusmuoto vakiinnuttivat sen aseman. Kustaa II Aadolfin aikana siitä muotoutui yksi valtakunnan kollegio, jota johti kansleri ja kaksi kanslianeuvosta. Virasto sai vähitellen nimekseen kansliakollegio, ja se säilytti asemansa yleisenä asiakirjojen toimitusvirastona samalla, kun siitä muotoutui hallintovirasto. Kansliakollegio jaettiin eri asioita hoitaviin toimituskuntiin eli ekspeditioihin, joita johti vuodesta 1669 valtiosihteeri. Kansliakollegio lakkautettiin 1801, mutta maassa toimi edelleen Kuninkaallisen majesteetin kanslia ja sen toimituskunnat. Niistä muodostettiin 1840 Ruotsin nykyiset ministeriöt.
Kansliakollegion johtajat
Seuraavat henkilöt ovat toimineet Kansliakollegion johtajina:
Kansliakollegion presidentit
Kuninkaallisen majesteetin kanslian presidentit
Legio IIII Macedonica
Legio IIII Macedonica, joskus myös Legio IV Macedonica (Makedonialainen) oli Julius Caesarin Italiassa vuonna 48 eaa. perustama roomalainen legioona. Legioonan tunnus oli härkä ja kauris.
Macedonica perustettiin Roomassa riehuvaa kansalaissotaa varten taistelemaan Pompeiuksen joukkoja vastaan. Legioona sai tulikasteensa Dyrrhachiumin taistelussa keväällä 48 eaa, jonka jälkeen se otti osaa Farsaloksen taisteluun. Legioonan piti luultavasti osallistua Caesarin mahdolliseen Parthian sotaretkeen, joka ei kuitenkaan toteutunut, koska Caesar murhattiin vuonna 44 eaa. Tästä seurasi uusi sisällissota Antoniuksen ja Caesarin ottopojan Octavianuksen kesken. Legioona aluksi kannatti aluksi Antoniusta, mutta loikkasi sitten Octavianuksen puolelle tämän luvattua suuremman rahapalkkion kuin Antonius. Huhtikuussa 43 eaa. legioona taisteli Mutinan taistelussa kärsien suuria tappioita.
Vuonna 30 eaa. keisariksi noussut Octavianus, joka otti nimen Augustus lähetti sen Hispania Tarraconensikseen taistelemaan Cantabriaaneja vastaan.
Vespasianus ei tosin luottanut legioonaan, vaikka se taisteli Mainzissa vuonna 69 kapinallisia vastaan Vespasianuksen kenraalin, Cerialiksen komennossa. Vespasianus hajottikin sen vuonna 70. Tämän jälkeen legioonan rippeistä perustettiin uusi legioona Legio IIII Flavia Felix.
1951
Vuosi 1951 oli normaalivuosi, joka alkoi maanantaista.
Naisten Futsal-liigan kausi 2015–2016
Naisten Futsal-liigan kausi 2015–2016 oli järjestyksessään viides pelattu Naisten Futsal-liigan kausi. Mestaruuden voitti Ilves FS. Futsal-Ykköseen putosi Lauttakylän Luja ja liigaan nousi kaudeksi 2016–2017 Liikunnan Riemu.
Sarjajärjestelmä
Naisten Futsal-liiga pelattiin kaudella 2015–2016 kymmenen joukkueen kaksinkertaisena sarjana, jonka viimeiseksi jäänyt putosi Naisten Futsal-Ykköseen ja yhdeksänneksi sijoittunut karsi sarjapaikastaan Futsal-Ykkösen toiseksi sijoittuneen kanssa.
Liigakarsinta
Naisten Futsal-Ykkösen toiseksi ja kolmanneksi sijoittuneet EPS ja Team Vanpa eivät halunneet lähteä liigakarsintaan, joten paikan otti lopulta neljänneksi sijoittunut FC YPA. SiPS Futsal säilytti liigapaikkansa otteluvoitoin 2−1.
Léon Huybrechts
Léon Huybrechts (11. joulukuuta 1876 – 9. helmikuuta 1956) oli belgialainen kilpapurjehtija ja olympiavoittaja. Hän kilpaili neljissä kesäolympialaisissa voittaen kolme mitalia.
Huybrechts saavutti Lontoon vuoden 1908 kesäolympialaisten 6mR-luokassa Belgian miehistön jäsenenä hopeaa. Antwerpenissä 1920 hän saavutti jälleen olympiahopeaa samassa lajissa. Pariisissa 1924 47-vuotias Huybrechts voitti olympiakultaa yhden hengen jollissa. Hän osallistui vielä neljänsiin olympiakisoihinsa Amsterdamissa 1928, jolloin hän 51-vuotiaana ylsi yhdeksänneksi 12-jalkaisissa jollissa.
Simmas
Simmas (eli 500-luvulla) oli hunnikomentaja, joka palveli Itä-Rooman armeijassa 500-luvulla.
Vuonna 527 Simmasin ja Sunicasin joukot puolustivat Daraa Mesopotamiassa persialaisten hyökkäyksiltä. Aikalaislähteiden mukaan Simmas toimi duxina noin vuonna 531, mutta virka saattoi olla vain nimellinen. Kesällä 530 Simmas osallistui sotapäällikkö Belisariuksen alaisuudessa Daran taisteluun, jossa hän komensi 600 miehen vahvuista ratsuväkiyksikköä yhdessä Ascanin kanssa. Huhtikuussa 531 Simmas taisteli Callinicumin taistelussa, joka päättyi roomalaisten tappioon. Simmasin vaiheista tämän jälkeen ei tiedetä mitään.
Jussi Ristimäki
Jussi Mikko Ristimäki (s. 30. tammikuuta 1944 Seinäjoki) on suomalainen jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilija.
Pelaajaura
Ristimäen kasvattajaseura pelaajana oli Törnävän Pallo-55. Suurimman osan peliurastaan hän pelasi Seinäjoen Palloseurassa sekä Ilves-Kissoissa. Kissojen paidassa hän pelasi SM-sarjassa 81 ottelua. Maajoukkueessa Ristimäki pelasi kaksi ottelua alle 18-vuotiaiden joukkueessa vuonna 1962.
Valmentajaura
Pelaajauransa loputtua Ristimäki siirtyi heti valmennustehtäviin. Hän toimi neljänä kautena Tampereen Ilveksen apuvalmentajana. Vuonna 1982 hän otti haltuunsa Ilveksen päävalmentajan paikan ja johdatti seuran seuraavalla kaudella mestaruuteen. Vuotta myöhemmin joukkue saavutti SM-pronssia. Kaudeksi 1985 Ristimäki siirtyi Tampereen Pallo-Veikkojen joukkueen peräsimeen II divisioonassa ja saavutti jo ensimmäisellä kaudellaan nousun I divisioonaan. Ristimäki palasi kuitenkin Ilveksen valmentajaksi 1989 ja johdatti seuran sen historian toiseen Suomen Cup -mestaruuteen vuonna 1990. Kausina 1993–1994 hän toimi porilaisen FC Jazzin päävalmentajana johdattaen heti ensimmäisellä kaudella joukkueen Suomen mestaruuteen. Kesken kauden 1995 Ristimäki tuli toiselle kerralleen TPV:n valmentajaksi, tavoitteenaan säilyttää joukkueen sarjapaikka. Hän ei kuitenkaan onnistunut kääntämään joukkueen kurssia ja putoaminen sinetöityi viimeisellä kierroksella. Tämän jälkeen Ristimäki toimi kolme kautta piirijoukkuevalmentajana.
Pidettyään taukoa vastuuvalmentamisesta kolmen vuoden ajan, Ristimäki palkattiin heinäkuussa 2001 mestaruuteen johdattamansa Jazzin valmentajaksi pelastaakseen joukkueen putoamiselta. Hän onnistui tehtävässään ja Jazz säilyi Veikkausliigassa. Ristimäki palkattiin toistamiseen pelastamaan Jazz vuoden 2002 liigakarsintaa varten, jossa porilaisjoukkue säilyi sarjassa viimeisen pelin tasatuloksen ansiosta. Seuraavan kerran valmentajana Ristimäki toimi vuonna 2006, kun hänet palkattiin vahvistamaan Porin Palloilijoiden valmennusryhmää kesken kauden. Toistaiseksi viimeisen kerran päävalmentajana hän on toiminut Ilves-Kissojen peräsimessä, jossa hän saavutti sarjanousun Kakkoseen kaudella 2010.
Tuomas Enbuske – Sivistyksen käsikirja
Tuomas Enbuske – Sivistyksen käsikirja oli suomalainen asiaohjelma, jota esitti Yle TV1. Ohjelmaa juonsi Tuomas Enbuske. Ohjelmassa käsiteltiin sivistykseen ja länsimaiseen kulttuuriin liittyviä aiheita. Aihe vaihtui viikoittain. Ohjelma koostui Enbusken monologista ja henkilöhaastatteluista, joissa haastateltiin lähinnä käsiteltävän aiheen asiantuntijoita. Ohjelmassa oli myös osio, jossa keskivertosuomalaiset tutustuivat jakson aiheeseen. Lisäksi nähtiin arkistomateriaalia. Ylen sivuilla ohjelmasta sanottiin näin "15-osaisen ohjelmasarjan katsottuasi osaat keskustella ihan mistä vaan; taloudesta, kulttuurista, tieteestä, taiteesta ja jopa urheilusta".
Edgar Ray Killen
upright|pienoiskuva|Edgar Ray Killen vuonna 1964.
Edgar Ray Killen (17. tammikuuta 1925 – 11. tammikuuta 2018 ) oli yhdysvaltalainen Ku Klux Klanin rikollinen. Hän toimi pääsuunnittelijana niin kutsutuissa vapauden kesän surmissa 21. kesäkuuta 1964, joiden yhteydessä tapettiin kolme mustien oikeuksia ajanutta kansalaisaktivistia (James Chaney, Andrew Goodman ja Michael Schwerner). Uhreista Chaney oli paikallinen afroamerikkalainen, Goodman ja Schwerner taas valkoihoisia newyorkilaisia.
Killen selvisi ilman tuomiota 1960-luvulla, mutta kun tapausta alettiin käsitellä uudelleen 2000-luvulla, hänet tuomittiin kesäkuussa 2005 kuudenkymmenen vuoden vankeuteen kolmesta henkirikoksesta. Oikeudenkäynnin aikaan Killen oli niin heikossa kunnossa, että joutui turvautumaan pyörätuoliin.
Murhia käsittelee Alan Parkerin elokuva Mississippi palaa (1988).
Sotkettama
Sotkettama on Päijänteen saari Päijät-Hämeessä Sysmässä.
Maantietoa
Saari on 1,5 kilometriä pitkä, 1,2 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 84,8 hehtaaria. Se sijaitsee Tehinselän länsiosassa mantereen tuntumassa Töijensalon saariryhmässä. Sen erottaa mantereesta Sotkettamanlahti ja Vähäsalmi. Vähäsalmi on noin 10–110 metriä leveä, ja sen kapeimman kohdan ylittää saarelle johtava tie Hunningaksen puolelta. Tie ylittää saaren toisessa päässä sijaitsevan Hirvensalmen pengertietä ja siltaa pitkin Töijensaloon, ja siellä viimeiseen Kähärinsaareen. Sotkettaman ympärillä on toki kivikkoa, mutta vain kaksi pientä saarta, josta suurin on luoteispuolella sijaitseva Tevangonluoto. Hirvensalmessa sijaitsee vielä kolme saarta, joista suurin kahdesta suuresta saaresta on Rajasaari. Sotkettama on suuren C-kirjaimen muotoinen ja kaaren sisäpuolelle jää Tevangonlahti. Saarella on muutama pieni niemi, joiden väliin jää pieniä lahdelmia. Saari on nykyään metsämaata, joskin sen keskellä sijaitsee metsittyvä niittyalue. Saari on alavaa metsämaata, jossa on muutama pieni mäki. Niistä korkein kohoaa 19 metrin korkeuteen Päijänteestä. Saarella on alle 30 vapaa-ajan asuntoa ja kaksi kiinteästi asuttua tilaa. Suuri osa vapaa-ajan asunnoista sijaitsee Tevangonlahdella.
Historiaa
Hartolan seudun taloudellisessa kartassa vuodelta 1935 on saaren keskellä peltoalueita, jotka on merkitty Sotkettaman maatilalle. Vuoden 1969 peruskartassa on pelloista jäljellä enää puolet ja peltoalueen eteläpuolella on lisää kiinteää asutusta Toivolan maatilana. Saarella on 2–3 vapaa-ajan asuntoa ja saareen on rakennettu kapea silta, ehkä kävelysilta. Seuraavassa vuoden 1983 kartassa tulee saarelle jo tie, joka jatkaa matkaa Töijensalon puolelle. Vapaa-ajan asuntoja on viisi ja kaikki pellot on metsitetty. Vuoden 1993 kartassa on merkitty tie- ja mökkivarauksia. Jos ne kaikki rakennetaan, tulee niitä olemaan noin 20.
Lähteet
61.51451°N, 25.53954°W
Elliot Minor
Elliot Minor on rock-yhtye Yorkista, Englannista. Yhtyeeseen kuuluu viisi jäsentä: Alex Davies (päälaulu/kitara), Ed Minton (kitara/laulu), Dan Hetherton (rummut), Ed Hetherton (basso) ja Ali Paul (koskettimet). Yhtye on toiminut vuodesta 2000 lähtien. Alun perin yhtyeen perustivat Alex Davies ja Ed Minton ollessaan kahdentoista. Muut jäsenet liittyivät mukaan vasta myöhemmin.
Kiinalainen unelma
Kiinalainen unelma on Kiinan presidentin Xi Jinpingin keksimä käsite. Käsitteellä voidaan tarkoittaa monenlaisia asioita. Jinping on itse peräänkuuluttanut kiinalaisen yhteiskunnan uudistamista ja voimistamista unohtamatta kiinalaistyylisen sosialismin jatkuvuutta. Jotkut ovat kritisoineet käsitettä juuri sen monitulkinnallisuuden vuoksi. On myös pelätty, että Kiinan ulkopoliittinen toiminta muuttuisi aggressiivisemmaksi ”kiinalaisen unelman” tavoittelun myötä. Toiset näkevät yhtymäkohtia amerikkalaisen unelman käsitteeseen, jossa yksilöt parantavat elintasoaan omalla yritteliäisyydellään. Jinping on verrannut "kiinalaista unelmaa" ”amerikkalaiseen unelmaan”. Toisaalta on sanottu, että ”käsitteet eivät ole verrattavissa, koska Kiinassa korostetaan valtion roolia toisin kuin Yhdysvalloissa, jossa valtioon suhtaudutaan kriittisemmin. Siten ”kiinalainen unelma” tarkoittaisi kansallista unelmaa siinä missä ”amerikkalainen unelma” tarkoittaa yksilön unelmaa. Jinpingin mukaan kansainvälinen pelikenttä tulisi käsitteen myötä muuttumaan ja tulevaisuudessa kansainvälisen yhteisön pelisäännöt tultaisiin sopimaan yhteistyössä teollisuusmaiden ja kehitysmaiden kanssa.
Aavikon kone ja moottori
Aavikon kone ja moottori on Läjä Äijälän kokeellista elektronista industrialmusiikkia soittava kokoonpano, joka julkaisi kaksi yksipuolista 7″ singleä. Singlet julkaisi yhtyeen oma IKBAL-levymerkki. Yhtye toimi Torniossa ja oli aktiivinen vuosina 1979–1980. Yhtye on esiintynyt myöhemmin Avanto-festivaalien Avanto-yökerhossa Mocambossa torstaina 18. marraskuuta 2004.
Oréstis Karnézis
Seurajoukkueura
OFI Kreetassa ammattilaisuransa aloittanut, mutta ilman pelejä jäänyt Karnézis siirtyi vuonna 2007 Panathinaikos FC:n riveihin. Hän pelasi kuusi vuotta Ateenassa, ennen kuin hän siirtyi kesällä 2013 Udinese Calcioon ja sieltä suoraan lainalle Granada CF:ään. Huhtikuussa 2014 Granada onnistui voittamaan FC Barcelonan 1-0, pitkälti loistavasti pelanneen Karnéziksen ansiosta. Kaudeksi 2014-2015 Karnézis palasi takaisin Udineseen ja on noussut seuran ykkösmaalivahdiksi pelaten yhtä vaille kaikki ottelut kauden aikana.
Maajoukkueura
Alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa 2000-luvun puolessa välissä pelannut Karnézis teki debyyttinsä Kreikan jalkapallomaajoukkueessa helmikuussa 2012. MM-kisojen 2014 karsinnoissa Karnézis nousi maan ykkösvahdiksi, kun joukkue selvitti tiensä kesällä 2014 käytäviin MM-kisoihin. MM-kisoissa Karnézis pelasi jokaisessa Kreikan neljästä ottelusta, kun joukkue selviytyi sensaatiomaisesti 16 parhaan joukkoon.
Araucon sota
Araucon sota oli pitkään kestänyt konflikti espanjalaisten ja mapuchejen välillä Araucaniassa eli nykyisessä Chilessä. Vuonna 1609 solmittiin aselepo osapuolien välillä, mutta yhteenotot jatkuivat aina 1800-luvulle Chilen itsenäistymiseen saakka.
Pedro de Valdivian sotaretket
upright|thumb|Pedro de Valdivia Kun Espanjan valtio oli varmistanut Chilen itselleen kuuluvaksi, se lähetti Pedro de Valdivian turvaamaan vastaperustettua Santiagon kaupunkia. De Valdivia kuitenkin halusi laajentaa alueitaan Santiagon eteläpuolella olevaan Araucaniaan, jossa mapuchet elivät. De Valdivia teki useita retkiä Araucaniaan ja taisteli voitokkaasti intiaaneja vastaan. Hän perusti retkellään Valdivian kaupungin.
Vuonna 1553 mapuche-heimojen johtajat pitivät tapaamisen huolestuneena espanjalaisten vaikutusvallan kasvusta alueellaan. He valitsivat johtajakseen Lautaron ja (toqui) Caupolicánin. Lautaro oli ollut espanjalaisten ratsuväessä, joten hän tunsi heidän taktiikkansa. Hän kokosi 6 000 sotilasta ja hyökkäsi espanjalaisia vastaan Tucapelin linnoituksella. Espanjalaiset perääntyivät, ja Lautaro poltti linnoituksen. De Valdivia lähti vastahyökkäykseen, mutta hänen pieni joukkonsa tuhottiin. De Valdivia vangittiin, ja hän sai surmansa vankeudessaan vuonna 1554.
Lautaron vastahyökkäykset
upright|thumb|Mapuche-johtaja Lautaro Tappion jälkeen espanjalaiset lähettivät lisäjoukkoja linnoituksiinsa. Uusi johtaja Francisco de Villagra hyökkäsi mapucheja vastaan Marihueñussa, mutta tuloksena oli uusi tappio. Espanjalaiset alkoivat tehdä kostoretkiä mapuche-kyliin ja tappoivat siviilejä sekä polttivat peltoja. Tuloksena oli nälänhätä ja epidemioita mapuche-kylissä, mikä kasvatti heimojen vihamielisyyttä espanjalaisia vastaan.
Lautaro oli alkanut suunnitella hyökkäystä Santiagoa vastaan, mutta nälänhätä esti häntä saamasta omasta heimostaan tarpeeksi sotureita joukkoihinsa. Lautaro onnistui kuitenkin hankkimaan joukkoja alueen muiden intiaaniheimojen keskuudesta. Hänen hyökkäyksensä pohjoiseen ei kuitenkaan onnistunut, koska hän ei pystynyt valtaamaan Peteroan linnoitusta. Villagra halusi turvata mapuchejen uhkaamat muut kaupungit ja lähti etelään Santiagosta jättäen sen suojattomaksi. Lautaro päästi espanjalaiset ohitseen etelään ja lähti itse kohti Santiagoa pohjoiseen. Lautaron armeija kuitenkin yllätettiin sen leiriydyttyä Mataquito-joelle, ja Lautaro tapettiin.
García Hurtado de Mendozan hyökkäykset
Espanjalaiset saivat jälleen etulyöntiaseman, ja García Hurtado de Mendoza hyökkäsi 600 sotilaan voimin etelään. Mapuchet yrittivät pysäyttää heidän etenemisensä, mutta espanjalaisten ylivoimainen tulivoima ratkaisi taistelut edukseen. Caupolicán vangittiin ja teloitettiin. Mendoza valloitti Araucanian ja luuli voittaneensa mapuchet lopullisesti. Tämän jälkeen alkoi kuitenkin mapuchejen sissisota, joka osoittautui espanjalaisille paljon tappiollisemmaksi kuin avoimet taistelut. Mapuchet valitsivat uudeksi toquiksi Illanguliénin. Tämä ei ryhtynyt heti taisteluun, vaan keskittyi uuden ikäluokan kouluttamiseen sotureiksi ja lisäksi työstämään aseita raudasta. Ennen tätä mapuchejen aseet oli tehty puusta tai kuparista. Mapuchet olivat myös saaneet käsiinsä paljon espanjalaista aseistusta.
Mapuche-kapina
Vuonna 1561 alkoi suuri mapuchejen kapina. He tuhosivat espanjalaisten linnoituksia, ja Pedro de Villagra, Francisco de Villagran poika, lähetettiin torjumaan kapinoitsijoita. De Villagra hyökkäsi mapuchejen linnoitettuja asemia vastaan Los Infantesissa 1563. Espanjalaisten hyökkäys epäonnistui taitavasti piilotettujen ansakuoppien takia, ja 43 espanjalaista de Villagra mukaan lukien sai surmansa. Surun murtama Francisco de Villagra joutui antamaan komentajan tehtävät serkulleen Pedro de Villagralle. Illangulién tarjosi rauhaa espanjalaisille, jotka hyväksyivät ehdotuksen. Mapuchet eivät kuitenkaan halunneet solmia pitkäaikaista rauhaa, vaan solmivat sen vain saadakseen sodalle tauon sadonkorjuun ajaksi.
Vuonna 1563 mapuchet aloittivat sotatoimet uudestaan. Pedro de Villagra tyhjensi Araucanian espanjalaislinnoituksen, sillä hän uskoi, ettei niissä ollut tarpeeksi miehiä niiden puolustamiseksi. Välittömästi espanjalaisten lähdettyä mapuchet polttivat hylätyt linnoitukset. Villagra halusi keskittyä suojelemaan rajalla olevia asutuskeskuksia kuten Concepciónia. Suunnitelmat kariutuivat, kun espanjalaisten sotajoukko joutui mapuchejen väijytykseen ja heidän toinen lisäjoukkonsa tuhoutui taistelussa. Mapuchet alkoivat piirittää Concepciónia eivätkä espanjalaisten lyödyt joukot pystyneet estämään sitä. Kaksi kuukautta kestäneen piirityksen aikana mapuchet yrittivät polttaa koko kaupungin. Sen linnoitus kuitenkin kesti, ja asukkaat olivat turvassa sen sisäpuolella. Espanjalaiset pystyivät huoltamaan 200 miehen sotavoimiaan mereltä käsin, kun taas mapucheille tuli vaikeuksia löytää ruokaa 20 000 sotilaalle. Mapuchet lopettivat piirityksensä sadonkorjuun aikana, sillä he pelkäsivät, että espanjalaiset polttaisivat taas heidän suojaamattomat peltonsa aiheuttaen uuden nälänhädän.
thumb|vasen|Mapuchejen taktiikkaan kuuluivat ratsain tehtävät rynnäköt, joita kutsuttiin malóneiksi. Ángel Della Vallen maalaus vuodelta 1892.
Espanjalaisten epäonnistuminen
Vaikka espanjalaiset olivat onnistuneet rakentamaan muutamia linnoituksia lisää Araucaniaan, he eivät enää pystyneet valloittamaan uusia alueita. Espanjalaiset olisivat luultavasti luopuneet Araucaniasta, jolleivät olisi pelänneet jonkin muun siirtomaavallan valloittavan sitä. Vuonna 1592 espanjalaiset yrittivät vielä kerran alistaa mapuchet sotatoimin, mutta tälläkään kertaa se ei onnistunut, vaan he kärsivät murskatappion Curalaban taistelussa. Taistelun jälkeen mapuchet polttivat Araucanian jäljelle jääneet espanjalaislinnoitukset.
Lopputulos
Tämän jälkeen taistelut olivat pääasiassa rajakahakoita ja olot rauhoittuivat 1700-luvulle mennessä. Mapuchet alkoivat luoda suhteita espanjalaisiin ja antoivatkin muutamien muuttaa mailleen. Jesuiitat perustivat Araucaniaan sen ensimmäiset koulut. Kun Chilen itsenäisyyssota alkoi vuonna 1810, mapuchet taistelivat espanjalaisten puolella separatisteja vastaan. Kun espanjalaiset hävisivät, mapuchet ja Chilen hallitus tekivät sopimuksen, jolla taattiin Araucanian itsehallinto-oikeudet. Chileläiset kuitenkin rikkoivat sopimuksen 1860 ja aloittivat Araucanian valloituksen ja liittivät alueen Chilen osaksi.
Mikko Laanniemi
Mikko Laanniemi (s. 17. toukokuuta 1984) on suomalainen koripalloilija. Laiturina pelaava Laanniemi on Kotkan Työväen Palloilijoiden kasvatti. Hän on pelannut Korisliigassa viitenä kautena.
Pelaajaura
Laanniemi debytoi miesten pääsarjassa kaudella 2001–2002 kasvattajaseuransa KTP:n joukkueessa. Hän pelasi KTP:ssä tulokaskaudellaan viidessä ja seuraavalla kaudella kahdessa ottelussa, joista jälkimmäisissä hän jäi pisteittä. Kaudella 2003–2004 Laanniemi pelasi Korikouvoissa I-divisioonassa ja yhden ottelun Suomen mestaruuden voittaneessa Kouvoissa. Kaudeksi 2004–2005 Laanniemi siirtyi kahden kauden ajaksi Pyrbasketiin, joka jälkimmäisellä kaudella vaihtoi nimensä takaisin Tampereen Pyrinnöksi. Ensimmäisellä kaudella Pyrbasketissa Laanniemi pelasi seitsemässä ottelussa tehden 0,9 pistettä ottelua kohden. Kaudella 2005–2006 Laanniemi pelasi Pyrinnössä 23 ottelua 1,0 pisteen keskiarvolla. Joulukuussa 2011 hän pelasi yhden ottelun Pyrinnön II-joukkueessa tehden kahdeksan pistettä ja antaen yhden syötön.