cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Arsenikkia ja vanhoja pitsejä
Juoni
Lisäksi paikalle ilmaantuu Mortimerin kolmas veli Jonathan, pakomatkalla oleva murhaaja, joka on äärimmäisen närkästynyt, kun saa tietää tätiensä murhanneen 12 miestä eli enemmän kuin hän itse. Jonathan jää kuitenkin kiinni ja Teddy toimitetaan parantolaan. Koska tädit eivät halua erota Teddystä, myös he lähtevät parantolaan, mikä päättää heidän ”hyväntekeväisyystoimintansa”. Lopuksi he paljastavat vielä Mortimerille, että tämä on ottolapsi. Mortimer on äärimmäisen helpottunut kuulleessaan, ettei ole sukua murhanhimoisille Brewstereille.
Moon Ribas
Moon Ribas (s. 24. toukokuuta 1985) on espanjalainen avant-garde-taiteilija, tanssija ja Cyborg foundationin perustaja. Hän on tunnettu aisteja laajentavista implanteistaan. Moon Ribas on muun muassa asentanut vasempaan olkapäähänsä värinäimplantteja joilla hän aistii reaaliajassa maanjäristyksiä. Ribasilla on ollut myös lähiympäristön liikettä havaitsevia implantteja. Ribasin on tehnyt tanssi- ja musiikkiesityksiä implanteistaan tulevien aistiärsykkeiden ympärille. Ribas opiskeli kokeellista tanssia ja valmistui koreografiksi Dartington College of Arts -akatemiasta.
Tibro
Tibro on samannimisen Tibron kunnan keskustaajama. Se sijaitsee Länsi-Götanmaan läänissä ja Länsi-Götanmaan historiallisessa maakunnassa Länsi-Ruotsissa. Vuoden 2010 lopussa taajamassa oli 8 018 asukasta.
Tibro oli 1970-luvun alun kuntauudistukseen asti kauppala.
Anselmo Filippo Pecci
Anselmo Filippo Pecci (24. joulukuuta 1868 Tramutola – 14. helmikuuta 1950) oli italialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hän kuului benediktiineihin.
Pecci vihittiin papiksi 13. syyskuuta 1891 ja nimitettiin Tricaricon hiippakunnan johtoon 22. kesäkuuta 1903. Piispaksi vihkiminen seurasi 28. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Benedetto Bonazzi, jota avustivat Pasquale Gagliardi ja Giulio Tommasi. Pecci nimitettiin 18. syyskuuta 1907 Acerenza e Materan arkkipiispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 10. huhtikuuta 1945. Eläkkeellejäämispäivänään hän sai nimityksen Soteropoliin titulaariarkkipiispaksi.
Skogerveienin kalliopiirrokset
Skogerveienin kalliopiirrokset sijaitsevat Drammenin kunnassa Buskerud läänissä Norjassa. Yhteensä 9 kalliopiirrosta muodostaa yhden kuvakentän, joka ajoitetaan vuosiin 6000−4000 eaa. eli sen tekijät elivät mesoliittista kivikautta kalastaen ja metsästäen. Piirrokset esittävät maa- ja merieläimiä. Kaksi löydetyistä kuvakentistä on haudattu kadun ja pihamaan alle.
Löytyminen ja sijainti
Kalliopiirrokset sijaitsevat Drammenin asuinalueella osoitteessa Skogerveien 3:ssa ja Skogerveien 8:ssa. Piirroskenttiä on ollut kolme, joista kahta kutsutaan kirjoituksissa kentäksi A ja B. Piirroskentät löytyivät vuonna 1930 ja niitä tutki ensimmäisenä E.S. Engelstad vuonna 1931. Kolmannen kentän löysi Karl Vibe Muller vuonna 1969, kun samaisella asuinalueella rakennettiin tietä. Kuviot kopioitiin ja piirrokset peitettiin maalla. Vain kenttä A, jossa on 9 piirrosta, on nykyään nähtävissä. Eroosion vähentämiseksi kuviot on suojattu katoksella ja ne on ympäröity kivetyksellä.
Piirroskentät ovat aikoinaan sijainneet rinnakkain merenrannalla. Paikka on nykyään 59 metriä merenpinnan yläpuolella. Jääkauden jälkeisen maankohoamisen vuoksi meri on nykyään melko kaukana silloiselta rannalta. Kenttien korkeuden perusteella ne arvioidaan tehdyn 6000−4000 eaa..
Piirrokset
Kuvakentässä (A) on 9 piirrosta, jotka on korostettu maalaamalla uurteet punaisella maalilla. Pohjoisin kuvio esittää eläintä, jolla on häntä, neljä jalkaa ja sydänmerkki. Eläimen vartalo on nelikulmainen, 49 senttimetriä pitkä ja 40 cm leveä. Se katsoo etelään. Toinen on ihmishahmoinen kuvio, joka sijaitsee metrin verran länteen. Se on 28 cm pitkä. Tämän viereen on piirretty 49 cm pitkä ja 22 cm leveä kala, jonka ruodot on merkitty näkyviin. Kalan lähellä sijaitsee puolikuun muotoinen kaareva kuvio. Kalan ja kaaren lähellä sijaitsee 48 cm pitkä nelijalkainen ja puolisuunnikkaan muotoinen eläin, jolle on piirretty kaksi korvaa. Kuudes piirros sijaitsee puolen metrin etäisyydellä edellisistä. Se esittää 88 cm pitkää eläintä, jolla on pitkä kuono. Samassa kohdassa on toinenkin kala, jonka ruodot näkyvät selvästi. Sen viereen on sijoitettu koukkumainen kuvio ja siitä metrin päässä sijaitsee suurin valakala. Se esittää hammasvalasta, jonka pituus on 2,4 metriä pitkä ja 62 cm leveä. Valaan ruhoon on piirretty verkkomaisesti täyteviivoja, joiden merkitys on yleensäkin tuntematon.
Pohjoisempana on toinen piirroskenttä, jota Engelstad merkitsi kirjaimella B. Se on haudattu Skogerveienin alle. Kolmas kenttä, joka sijaitsee pohjoisempana, on peitetty soralla ja se sijaitsee pihamaan alla. Kaiken kaikkiaan kuvakentissä on 46 piirroskuviota, joista 14 esittää peuraeläintä. Peuraeläimistä vähintään 12 on tunnistettu hirviksi. Muita eläimiä ovat kettu, kaksi hammasvalasta, vesilintu ja näiden lisäksi 11 pyyntivälinettä.
Carlo Falcini
2. syyskuuta 1907 Falcini sai nimityksen San Miniaton piispaksi, jona hän toimi, kunnes kuoli 79-vuotiaana virassa.
Trainz
Trainz, eli Trainz Railroad Simulator tai Trainz Railway Simulator on australialaisen Auranin kehittämä junasimulaatiopelisarja, jonka ensimmäinen versio julkaistiin vuonna 2001.
Pelimuodot
Peleissä on kolme erilaista pelimuotoa: Driver, Surveyor ja Railyard.
Kuuno A. TalviOja
Kuuno Adalbert TalviOja (sukunimi aik. Bäckman; 24. joulukuuta 1865 Tottijärvi – 20. maaliskuuta 1933 Heinola) oli suomalainen oppikoulun lehtori ja kirjallisuuden tutkija.
TalviOjan vanhemmat olivat kappalainen, varapastori Knut Adolf Bäckman ja Maria Elisabet Wirberg. Hän pääsi ylioppilaaksi 1885 Turun lyseosta ja opiskeli Helsingin yliopistossa valmistuen filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1890. Talvioja toimi Heinolan keskikoulun ja sen jatkoluokkien uskonnon ja ruotsin nuorempana lehtorina 1893–1933 sekä jatkoluokkien rehtorina.
TalviOja kirjoitti 1915 tutkielman kirjailija Jaakko Juteinista.
TalviOja oli naimisissa vuodesta 1891 Olga Adolfina Ståhlen kanssa.
Pertti Ahokas
Pertti Ahokas (s. 5. elokuuta 1947 Kuopio) on suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi puolustajana SM-sarjassa ja SM-liigassa vuosina 1969–1982 ja voitti yhden Suomen-mestaruuden.
Ahokas edusti pääsarjatasolla Helsingin Jokereita vuosina 1969–1972, Saimaan Palloa vuosina 1972–1973 ja 1980–1982, Turun Tovereita vuosina 1973–1975 ja Turun Palloseuraa vuosina 1975–1980. Hän pelasi SM-sarjassa ja SM-liigassa yhteensä 400 ottelua, joissa hänen tehopisteensä olivat 49 + 63 = 112 ja jäähymääränsä 342 minuuttia. SM-liigan pudotuspeleissä hän pelasi 34 ottelua, joissa tehopisteitä kertyi 4 + 6 = 10 ja jäähyminuutteja 38. Hän voitti TPS:n joukkueessa Suomen-mestaruuden vuonna 1976 ja saavutti lisäksi kaksi SM-hopeaa ja kaksi SM-pronssia.
Toivo Nygård
Toivo Nygård (s. 17. maaliskuuta 1943 Alajärvi) on suomalainen historiantutkija, joka oli Tampereen yliopiston professorina vuosina 1990–1993 ja Jyväskylän yliopiston Suomen historian professorina vuodesta 1993 eläkkeelle jäämiseensä vuoteen 2007.
Nygård toimi Jyväskylän yliopiston historian laitoksen johtajana 1994–2003.
Ildebrando Vannucci
Ildebrando Vannucci (3. kesäkuuta 1890 Firenze – 22. elokuuta 1955) oli italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hän liittyi benediktiineihin 1. marraskuuta 1911 ja sai pappisvihkimyksensä 20. maaliskuuta 1915. Vannucci nimitettiin 26. heinäkuuta 1929 San Paolo fuori le Muran apotiksi ja 30. kesäkuuta 1942 lisäksi Sebaste in Cilician titulaaripiispaksi. Piispaksi konsekroinnin suoritti 2. elokuuta Alfredo Ildefonso Schuster, jota avustivat Giuseppe Placido Maria Nicolini ja Gregorio Diamare.
Antti Kinnunen
Anders August (Antti Aukusti) Kinnunen (19. toukokuuta 1903 Saloinen – 16. tammikuuta 1979 Raahe) oli suomalainen poliitikko. Hän toimi SKDL:n kansanedustajana vuosina 1951–1958 ja 1962–1970.
Antti Kinnunen oli syntyisin Pohjois-Pohjanmaalta Saloisten Mattilanperältä Kinnusen talosta. Hän työskenteli 1926–1930 Kanadassa, jossa tutustui kommunismiin. Suomeen hän palasi vuonna 1930 viljelemään kotitilaansa Kinnusta. Sotien jälkeen hän liittyi SKDL:ään ja toimi Oulun piirisihteerinä vuosina 1947–1949. Hän toimi kansanedustajana vuosina 1951–1957 ja 1962–1969. Presidentin valitsijamiehenä hän oli kolme kertaa vaaleissa 1950, 1956 ja 1962. Hän oli mukana Saloisten kunnallispolitiikassa muun muassa valtuuston puheenjohtajana ja monissa luottamustoimissa.
Antti Kinnunen oli myös vaikuttamassa Rautaruukin terästehtaan saamiseen Saloisiin. Hän sai kunnallisneuvoksen arvon vuonna 1972. Häntä arvostettiin paikkakunnalla laajasti yli puoluerajojen.
Helmi Tengén
Impilahdelta Helsinkiin
Helmi Tengén syntyi Salmin kihlakunnassa kruununvouti Berndt Fridolf Tengénille ja tämän puolisolle Selma Tengénille, jotka kouluttivat kaksi kolme poikaansa ja kaksi tytärtään suomenkielisissä kouluissa. Lapsuutensa Helmi Tengén vietti Impilahdella. 12-vuotiaana Helmi joutui jäämään kokonaiseksi vuodeksi pois Sortavalan yksityisestä tyttökoulusta osallistuakseen kotitilan uuden päärakennuksen rakentamiseen. Helmi unelmoi lääkärinurasta, mutta vanhemmat katsoivat, että tytär oli taloudellisesti turvatussa asemassa ilman koulutustakin. Nuorena Helmi käytti usein housuja, joka oli tavatonta siihen aikaan naisille.
Helmi Tengén työskenteli viisi vuotta isänsä toimistoapulaisena ja pääsi sen jälkeen Agda Blomin veistokouluun opiskelemaan. Hän täydensi opintojaan Sortavalan seminaarissa. Sortvalasta Tengén siirtyi Helsingin yliopiston voimistelulaitokselle, mistä valmistui voimistelun opettajaksi.
Työura
Valmistuttuaan Helmi Tengén työskenteli voimistelunopettajana Sortavalan seminaarissa, josta siirtyi Mikkelin kuurojenkouluun veistonopettajaksi ja sen jälkeen Helsinkiin voimistelun opettajaksi Helsingin kaupungin yläkansakouluun, jossa opetti poikaluokille 1904-1942. Helmi sai hankituksi oppilaille 40 paria nahkaisia voimistelutossuja, kun siihen aikaan voimisteltiin vielä puukengin. Tengén syrjäytti työnhaussa 9 mieshakijaa aikaisempien ansioiden ja ulkomailla hankitun työkokemuksen ansioista, mutta hämmästyi ensimmäisenä palkkapäivänä, kun palkka oli huomattavasti pienempi kuin hakemusilmoituksessa ilmoitettu. Tarkastaja Adolf von Bonsdorff sanoi syyksi sen, että Tengén on nainen. Helmi Tengén ei voinut ymmärtää mitä tekemistä sukupuolelle oli asian kanssa. Lopulta hän sai saman palkan, mitä miesopettajille maksettiin.
Naisasianainen
Helmi Tengénille naisten äänioikeus merkitsi ennen kaikkea oikeudenmukaisuutta, jonka perusteella hän myös vaati naisille samaa palkkaa, naisten nimittämistä korkeisiin virkoihin tai naisten vihkimistä papeiksi. Naisunionin lisäksi hän toimi Helsingin Kansakoulun Naisopettajain Yhdistyksessä, Suomen Naisopettajain Liitossa sekä Autoklubissa ja Helsingin voimistelijain liitossa. Vuonna 1907 hän oli mukana perustamassa Suomalaista Naisliittoa. Naisopettajien yhdistys sai aikaan sen, etteivät miesopettajat saaneet enää ilman valtakirjaa nostaa opettajana toimivan vaimonsa palkkaa.
Keväällä 1918 Helsinki oli punaisten miehittämä ja elintarvikkeista oli huutava pula. Helmi Tengén johti tuolloin Unionin järjestämää päivittäistä ruoanjakelua lapsille. Ammatti-ihmisenä hän valvoi Unionin kiinteistön korjaustöitä ja toimi vielä 95-vuotiaana Unionin kiinteistöjen isännöitsijänä. Tengén toimi myös 30 vuotta Unionin Naisten joulumessujen johtajana. Messujen tarkoitus oli antaa mahdollisuus vähävaraisille naisille joulurahan hankkimiseen omien tuotteiden myymisen kautta.
Tengénillä oli huvilat Impilahdella ja Hauholla, jotka toimivat naisten kansainvälisenä kohtauspaukka vuosikymmenien ajan. Naisverkostoista Tengén sai voimia ja innostusta jatkaa työtään parantaa naisten asemaa.
Tengénille on myönnetty Mannerheimin muistomitali ja Helsingin kaupungin kultainen ansiomerkki, sekä Naisasialiitto Unionin 1. kultainen ansiomerkki 1950.
Helmi Tengénille leimallista oli naiselle hänen aikanaan sopimattomana pidetty maskuliinisuus. Harvojen mielestä hän eli edellä omaa aikaansa.
Itä-Intia
Suppeassa merkityksessä Itä-Intia viittaa Itä-Intian saaristoon eli Malaijien saaristoon, johon kuuluvat Itä-Malesia, Brunei, Indonesia ja Filippiinit.
Etu-Intia on puolestaan Aasian kolmesta suuresta eteläisestä niemimaasta keskimmäinen. Siellä tai sen tuntumassa sijaitsevat Intia, Pakistan, Sri Lanka, Nepal, Bhutan ja Kashmir. Taka-Intia on niemimaa Kaakkois-Aasiassa, jossa sijaitsee Myanmar, Thaimaa, Laos, Kambodža, Vietnam ja Länsi-Malesia.
Uneton48
Uneton48 on suomalainen lyhytelokuvakilpailu, jossa joukkueet tekevät 2–7 minuutin pituisen elokuvan 48 tunnin aikana. Elokuvan täytyy sisältää kilpailun alussa julkistettavat kaikille pakolliset elementit kuten roolihahmo ja vuorosana. Lisäksi kullekin joukkueille arvotaan genre. Pakollisilla elementeillä varmistetaan, että elokuvat on todella kokonaan tehty kilpailuviikonlopun aikana. Kilpailu on kaikille avoin, mutta joukkueen vetäjän tulee olla 18 vuotta täyttänyt.
Dunam
Dunam ( < ’kääntyä’) on Osmanien valtakunnassa käytetty pinta-alamitta, joka alun perin vastasi päivässä kynnettävää peltoalaa (vrt. auranala). Mittaa käytetään yhä Etu-Aasiassa.
Uneton48
Kilpailu järjestettiin ensimmäisen kerran syksyllä 2008, mutta siirrettiin sen jälkeen keväälle. Vuodesta 2010 alkaen Uneton48 on järjestetty joka vuosi joko toukokuun ensimmäisenä, toisena tai kolmantena viikonloppuna. Kilpailu alkaa perjantai-iltana kello 18 – 19 järjestettävillä avajaisilla, jonka jälkeen kello käynnistyy ja elokuvanteko voi alkaa. Vuodesta 2013 avajaiset on järjestetty Helsingin keskustassa, Kampin keskuksessa.
Dunam
Dunamin suuruus on vaihdellut: niin kutsuttu perinteinen dunam on ollut Turkissa, Syyriassa ja Libanonissa noin 919 m², Syyriassa paikoin myös 800 m² ja joissakin entisen Jugoslavian osissa 700 m². Pohjois-Kyproksessa dunam on noin 1 337,8 m² eli 14 400 neliöjaardia. Israelissa ja Palestiinassa käytettävä metrinen dunam on 1 000 m² eli kymmenen aaria.
Uneton48
Valmiin elokuvan voi palauttaa joko fyysisesti muistitikulla Helsingin palautuspisteeseen tai netin kautta.
Kaikki kilpailussa syntyneet elokuvat näytetään elokuvateatterissa. Teatterinäytöksiä on järjestetty Helsingin lisäksi mm. Turussa, Tampereella, Oulussa ja Jyväskylässä. Teatterikumppanina on alusta asti toiminut Finnkino. Muita kilpailun pitkäaikaisia yhteistyökumppaneita ovat Angel Films, Genelec ja Kamppi.
Uneton48-kilpailua järjestää Uneton48 ry, jonka puheenjohtajana toimii Pete Lipponen ja kilpailun vastaavana tuottajana Vesa Kuosmanen. Uneton48:n alun perin Suomeen tuoneet ja kilpailua useita vuosia vetäneet Enni ja Sami Tuomisalo saivat idean Uudessa-Seelannin vastaavasta elokuvakilpailusta. Tuomisalot asuvat edelleen Uudessa-Seelannissa.
Kilpailu on järjestetty Suomessa vuosina 2008, 2010, 2011, 2012, 2013, 2014, 2015, 2016, 2017, 2018, 2019 ja 2020.
Vuoden 2008 kilpailu
Vuoden 2008 kilpailu oli osa maailmanlaajuista 48 Hour Film Project -tapahtumaa. Kilpailuun ilmoittautui 93 ryhmää. Tuomaristossa olivat Aleksi Bardy, Laura Malmivaara, Aku Louhimies ja Peter Flinckenberg.
Kilpailun voitti New Dawn -ryhmän elokuva Vaakalaudalla.
Vuoden 2010 kilpailu
Vuoden 2010 kilpailuun ilmoittautui 96 ryhmää ja noin 1500 henkilöä. Tuomaristossa toimivat Johanna Vuoksenmaa, Tiina Lymi, Dome Karukoski ja Kalle Kinnunen.
Pakollisina elementteinä elokuvissa piti esiintyä
Kilpailuun palautetut elokuvat esitettiin Finnkinon elokuvateattereissa Helsingissä, Turussa, Tampereella ja Oulussa. Kilpailun voitti Karate Ninjas -ryhmän elokuva Perheyritys.
Vuoden 2011 kilpailu
Vuonna 2011 joukkueita oli yhteensä lähes sata noin 40 paikkakunnalta. Tuomaristossa toimivat Johanna Vuoksenmaa, Peter Flinckenberg, Laura Malmivaara, Sarita Harma ja Sakari Mäkelä.
Pakollisina elementteinä elokuvissa vaadittiin vuonna 2011
Kilpailun voitti "Viro Tuotanto" -ryhmän "Palasokerimies"-elokuva.
Vuoden 2012 kilpailu
Vuonna 2012 joukkueita oli yhteensä noin 130. Tuomaristossa toimivat Joona Louhivuori, Lauri Nurkse, Jani Tiihonen ja Samuli Valkama.
Pakollisina elementteinä elokuvissa vaadittiin vuonna 2012
Kilpailun voitti "Viro Tuotanto" -ryhmän "ihminen vastaan luonto" -genren Sisäavaruus-elokuva
Vuoden 2013 kilpailu
Vuonna 2013 joukkueita oli yhteensä noin 100. Vuonna 2013 Uneton48-kilpailun tuomaristossa toimivat Tero Kaukomaa, Karoliina Kivijärvi, Mikko Kuparinen, Teemu Nikki, Jenni Toivoniemi ja Jouni Vikman.
Pakollisina elementteinä elokuvissa vaadittiin vuonna 2013
Kilpailun voitti "Naughty German" -ryhmän LiebesLied-elokuva. Yleisöäänestyksen voitti "Team Dirtstudiosion" Paluulippu-elokuva.
Vuoden 2014 kilpailu
Vuonna 2014 Uneton48-kilpailun tuomaristossa toimivat Kaisa Leppänen, Ilja Rautsi, Elli Toivoniemi ja Timo Vuorensola.
Pakollisina elementteinä. elokuvissa vaadittiin vuonna 2014
Kilpailun voitti Korruptio-ryhmän Äiti-elokuva. Yleisöäänestyksen voitti "Junkyard Films" -ryhmän "Show ei lopu koskaan" -elokuva.
Vuoden 2015 kilpailu
Vuonna 2015 joukkueita ilmoittautui kilpailuun yhteensä noin 130. Tuomaristossa toimivat Reidar Palmgren, Kaisa Penttilä. Eeva Putro, Kimmo Sillanmikko ja Satu Silvo.
Pakollisina elementteinä elokuvissa vaadittiin vuonna 2015
Kilpailuun palautetut elokuvat esitettiin Finnkinon elokuvateattereissa Helsingissä, Turussa ja Tampereella. Kilpailun voitti "Will Smithin Pojat" -ryhmän "Kuudes hetki" -elokuva. Yleisöäänestyksen voitti Nemigo-ryhmän Freemium-elokuva.
Vuoden 2016 kilpailu
Vuonna 2016 joukkueita ilmoittautui kilpailuun yhteensä 154.
Pakollisina elementteinä elokuvissa vaadittiin vuonna 2016
Uneton48 Goes Long -elokuvaprojekti
Uneton48 Goes Long elokuvaprojektissa toteutettiin kokoillan elokuva 48 päivässä yhteistyössä yleisön kanssa. Night Goes Long -elokuva valmistui 25.9.2015 ja sai ensi-iltansa Elisa Viihteellä sekä Rakkautta & Anarkiaa -festivaalin yhteydessä järjestettävässä näytöksessä. Elokuvan pääosissa ovat mm. Manuela Bosco, Elias Gould, Eeva Putro, Olli Rahkonen ja Seela Sella. Elokuvan ohjasivat Vesa Kuosmanen ja Henri Huttunen. .
Annette Gerritsen
Annette Gerritsen (s. 11. lokakuuta 1985 Ilpendam, Pohjois-Hollanti, Alankomaat ) on alankomaalainen pikaluistelija, joka on erikoistunut sprinttimatkoille.
Gerritsen sai Vancouverin olympialaisissa 2010 hopeaa 1 000 metrillä ajalla 1.16,58. Hän hävisi kilpailun voittaneelle Christine Nesbittille kaksi sadasosasekuntia. Sprinttereiden MM-kilpailuissa hän on saanut hopeaa Heerenveenissä 2011, pronssia Heerenveenissä 2008 ja ollut kuudes samassa kaupungissa 2006. Matkakohtaisissa MM-kilpailuissa Naganossa 2008 hän sai pronssia sekä 500 että 1 000 metrillä. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli toinen 500 metrillä kaudella 2007–2008. Junioreiden MM-kilpailuissa hän saavutti kultaa joukkuekilpailussa Rosevillessa 2004 sekä kultaa joukkuekilpailussa ja hopeaa yleisluistelussa Seinäjoella 2005.
Emilio Giorgi
Emilio Giorgi (7. huhtikuuta 1885 Lucignano d'Arbia – 8. kesäkuuta 1964) oli italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 8. huhtikuuta 1912 ja nimitettiin Montepulcianon hiippakunnan johtoon 18. syyskuuta 1933. Piispaksi vihkiminen seurasi 29. lokakuuta. Pääkonsekraattorina toimi Gustavo Matteoni, jota avustivat Giuseppe Conti ja Stefano Corbini.
Giorgi osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen. Hän kuoli 79-vuotiaana virassa.
Ecuador Open
Ecuador Open on helmikuussa Quitossa, Ecuadorissa järjestettävä tennisturnaus. Turnaus järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 2015. Turnaus kuuluu miesten ATP World Tour 250 -sarjaan. pienoiskuva|Vuoden 2016 turnauksen voittaja Víctor Estrella Burgos ja vastustaja Thomaz Bellucci
Annamin ylänkö
thumb|Pu Matin kansallispuistoa Annamin ylängöllä.
Annamin ylänkö on vuoristoylänköalue, joka kattaa Vietnamin keskiosat ja osia Laosista ja Kambodžasta. Sen rinteillä kasvatetaan teetä, kahvia ja kumia. Ylängön korkein kohta on Ngọc Linh (Ngoc Pan), 2 598 m.
Alue, varsinkin sen eteläosan sademetsät, tunnetaan monipuolisesta kasvistostaan ja eläimistöstään. Siellä elää tiikereitä, puuleopardeja, elefantteja, gaureja, bantengeja ja muita uhanalaisia eläimiä.
Annamin ylängöllä on useita kansallispuistoja, kuten Bạch Mãn kansallispuisto ja Cát Tiênin kansallispuisto.
Siltanosturi
thumb|Ulkona sijaitseva siltanosturi betonielementtejä valmistavan Rajavillen tehtaalla Oulun Alppilassa heinäkuussa 2008. Kuvassa toinen nosturia kannattava kisko, punainen, kaksipalkkinen silta, siltaan kiinnitetty ohjaamo, kaksi vaunua ja niissä toimivat elementtien siirtämiseen tarkoitetut nostimet. thumb|Siltanosturi [[Outokumpu (yritys)|Outokummun ferrokromitehtaalla Torniossa. Ainakin kahdella koukulla/nostimella varustetun kaksipalkkisen nosturin nostokyky on ilmeisesti 80 tonnia.]] Siltanosturi on nosturityyppi, jota käytetään yleisesti erilaisissa teollisuuslaitoksissa. Siltanosturi koostuu karkeasti ottaen kahden kiskon varassa kulkevasta sillasta, siltaan kiinnitetystä ja sitä pitkin liikkuvasta vaunusta (päätykannattaja) sekä vaunuun asennetusta, esimerkiksi perinteisellä koukulla varustetusta nostimesta. Tällainen nosturi toimii usein tehdashallissa, jolloin sen kiskot on kiinnitetty hallin seiniin, mutta se voi sijaita myös ulkona, jolloin se toimii jonkinlaisen erillisen rakennelman varassa.
Yllä kuvattujen kaksikiskoisten siltanostureiden lisäksi saatavilla on yksikiskoisia siltanostureita. Sooloradallisissa siltanostureissa silta ja siltaan kiinnitetty vaunu liikkuvat yhden kiskon varassa.
Siltanostureita ohjataan tyypillisesti alhaalta käsin radiolla tai suurempien nosturien osalta myös nosturin siltaan kiinnitetystä erityisestä ohjaamosta. Nosturit voivat olla myös pitkälle automaattiohjattuja. Tällöin ne toimivat usein osana laajempaa automatisoitua materiaalinsiirtoketjua, johon kuuluu myös esimerkiksi vihivaunuja.
Siltanosturien tyypillinen nostokapasiteetti vaihtelee 1000 ja 100 000 kg:n välillä. Suurimmat siltanosturit voivat nostaa jopa 500 000 kg:n verran, mutta tyypillisimpiä tällaiset nostokapasiteetit ovat telakoilla, joissa nosturit ovat siltanosturien sijaan pukkinostureita.
Modernit siltanosturit voivat sisältää useita erilaisia lisäominaisuuksia, kuten usean sillan ohjaaminen samalla ohjaimella, useamman nostimen käyttö samassa sillassa, automaattinen paikoitus sekä nostoanalytiikkaa, joka kerää tietoa nostetuista kapasiteeteista.
Siltanostureissa käytetään tyypillisesti köysinostinta, joka nostaa kohteen teräsvaijereiden avulla. Pienemmissä nostokapasiteeteissa käytetään myös ketjusähkönostinta.
Manor Racing
thumb|270px|Manorin logo kaudella 2015. Manor Grand Prix Racing Limited (kutsutaan nimellä Manor Racing, kaudella 2015 Manor Marussia F1 Team) oli brittiläinen Formula 1 -talli.
Talli toimi Formula 1 -sarjassa kaudella 2010 nimellä Virgin Racing, kaudella 2011 nimellä Marussia Virgin Racing ja kausina 2012–2014 nimellä Marussia F1 Team.
Ennen Manoria
Vuonna 2009 Manor ilmoitti osallistuvansa Formula 1 -sarjaan kaudeksi 2010. Talli nimettiin Virginiksi pääsponsorin mukaan. Vuonna 2011 talli sai uuden tukijan, venäläisen urheiluautovalmistajan Marussia Motorsin, joka muutti nimensä Marussia Virgin Racingiksi. Vuonna 2012 tallin nimeksi muuttui Marussia F1 Team. Vuonna 2014 talli ajautui kesken kauden talousvaikeuksiin ja joutui vetäytymään kauden kolmesta viimeisestä osakilpailusta. Myöhemmin talli ajautui konkurssiin ja lopetti toimintansa.
Kausi 2015
Vuonna 2015 Manor ryhtyi rakentamaan Marussian raunioille uutta autoa ja yritti saada osallistumislupaa kaudelle 2015 nimellä Manor Marussia F1 Team. Myöhemmin talli hyväksyttiin mukaan alkavalle kaudelle ja talli ajoi koko kauden saavuttamatta pisteitä.
Kausi 2016
Kaudelle 2016 talli vaihtoi nimekseen Manor Racing. Tallin kilpakuljettajina ajoivat tulokkaat saksalainen Pascal Wehrlein ja indonesialainen Rio Haryanto. Talli saavutti ensimmäiset MM-pisteensä Itävallan GP:stä, jossa Wehrlein sijoittui kymmenenneksi. Belgian GP:stä lähtien Haryanton korvasi ranskalainen Esteban Ocon. Tallin pistesaaliiksi koko kaudelta jäi yksi piste, jolla se jäi sarjan viimeiseksi. Kauden jälkeen tammikuussa 2017 talli joutui selvitystilaan ja talli joutui lopettamaan toimintansa tammikuussa 2017, kun lisärahoitusta sille ei löytynyt.
Tulokset kilpailuittain
† = keskeytys, ajoi yli 90 % kilpailusta.
Tom Hardy
Edward Thomas ”Tom” Hardy, CBE (s. 15. syyskuuta 1977 Hammersmith, Lontoo) on englantilainen näyttelijä ja tuottaja. Hän on näytellyt muun muassa elokuvissa Isku Mogadishuun, Keinoja kaihtamatta, Bronson, Inception, Pappi, lukkari, talonpoika, vakooja, Yön ritarin paluu, The Revenant, Dunkirk ja Venom. Vuonna 2015 hän sai parhaan miessivuosan Oscar-ehdokkuuden roolistaan elokuvassa The Revenant.
Taustaa
Hardy syntyi Hammersmithissä Lontoossa vuonna 1977. Hänen isänsä Chips Hardy on kirjailija ja käsikirjoittaja. Hardy on englantilaista ja irlantilaista syntyperää. Hän varttui East Sheenin kaupunginosassa. Hän opiskeli näyttelemistä Richmond Drama Schoolissa ja Drama Centre Londonissa. Nuoruusvuosinaan hän oli ongelmissa virkavallan kanssa, ja kamppaili alkoholi- ja huumeriippuvuuden kanssa, josta hän pääsi eroon vuonna 2003. Hardy on etevä brasilialaisen jujutsun harrastaja ja hänellä on lajissa sininen vyö.
Maastojuoksun Suomen-mestaruuskilpailut 1921
Maastojuoksun Suomen-mestaruuskilpailut 1921 käytiin 15. toukokuuta Porvoossa. Järjestävänä seurana oli Porvoon Akilles. Osanotajia oli 11. Paavo Nurmi voitti toisen Suomen mestaruutensa maastojuoksussa.
Götene
Götene on samannimisen Götenen kunnan keskustaajama. Se sijaitsee Länsi-Götanmaan läänissä ja Länsi-Götanmaan historiallisessa maakunnassa Länsi-Ruotsissa. Vuoden 2010 lopussa taajamassa oli 4 933 asukasta.
Katri Tätilä
Tätilä opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1931–1933 ja Turun Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1936–1937. Hän asui 1940-luvulla Naantalin Tammistossa. Tätilän teoksia on muun muassa Wäinö Aaltosen museon ja Suomen Taidegraafikkojen kokoelmissa.
Götene
Götene oli 1970-luvun alun kuntauudistukseen asti kauppala.
Nisse-polkka
Nisse-polkka (alkuperäiseltä nimeltä Tomtepolka) on joululaulu, jonka on säveltänyt Henning Köie. Suomalaiset sanat on tehnyt Sauvo Puhtila, ja ne alkavat: "On vilinää melskettä, helinää helskettä pienten tiukujen..." Ensimmäisenä suomenkielisen kappaleen on esittänyt Jorma Ikävalko. Tunnetuin suomenkielinen versio lienee lauluyhtye Sing Song Sistersin levytys vuodelta 1957. Nisse-polkka on mukana myös Saukin ja Pikkuoravien sikermässä Pikkuoravien joulupotkuri 2 vuodelta 1964.
Serlachius (suku)
Serlachius on suomalainen suku, joka tunnetaan lähinnä talouselämän ja varsinkin metsäteollisuuden vaikuttajina 1800-luvulta alkaen. Osa suvun jäsenistä on 1900-luvulla suomentanut nimen Särkilahdeksi.
Historia
Suvun ensimmäinen nimeltä tunnettu mieslinjainen esi-isä on 1620-luvulla Pernajan Särklahdella tilan omistanut veronkantokomissaari Daniel Williaminpoika (Williamsson). Hänen arvellaan olleen kotoisin Skotlannista, palvelleen Ruotsin armeijassa palkkasoturina ja ryhtyneen Stolbovan rauhan jälkeen vuonna 1617 virkamieheksi keräten veroja ja tulleja Uudenmaan rannikolla. Vuonna 1620 hän asettui asumaan Särkilahdelle. Puolisokseen hän otti Lapinjärven kirkkoherran tyttären. Kun Williamssonin appi kuoli, tältä jäi perinnöksi suuri maaomaisuus. Kuollessaan vuonna 1639 hän omisti koko Särkilahden kylän. Eräiden tietojen mukaan Williamsson oli kauppias ja syntyjään Alankomaista tai Saksasta.
Daniel Williamssonin poika Johan Danielsson onnistui hänkin parantamaan yhteiskunnallista asemaansa avioliitolla. Hänen appensa Peter Thorwöste oli laivanvarustaja ja Fiskarsin ruukin perustaja. Johan Danielsonin pojat päätettiin kouluttaa papeiksi. Eräs heistä, Petrus, päätti ottaa sukunimekseen Särkilahdesta muodostetun latinankielisen muodon Serlachius. Kuollessaan vuonna 1738 hänellä oli 20 lasta ja kaiken kaikkiaan neljässä polvessa sata jälkeläistä. Isonvihan aikana Petrus Serlachius saavutti kunnioitusta jäämällä palvelemaan seurakuntaansa sen sijaan, että olisi paennut monien muiden pappien tapaan Ruotsiin. Särkilahden tila säilyi suvun omistuksessa vuoteen 1841. Vuonna 1935 osa suvusta suomensi sukunimensä Särkilahdeksi vanhan sukutilan nimen mukaan.
Luettelo Dmitri Šostakovitšin sävellyksistä
thumb|right|180px|Šostakovitšin [[musiikillinen kryptogrammi DSCH-motiivi (D–Es–C–H), jonka hän sijoitti useisiin sävellyksiinsä, ensimmäisen kerran 10. sinfonian kolmanteen osaan.]]
Serlachius (suku)
Historia
Suvun tunnetuin haara muodostuu kauppaneuvos G. A. Serlachiuksen jälkeläisistä, jotka kytkeytyivät tämän vuonna 1868 perustamaan G. A. Serlachius Osakeyhtiö -metsäteollisuusyhtymään. Tässä sukuhaarassa on ollut runsaasti vuorineuvoksia.
Varhaisemmat Särkilahdet eivät liity tähän sukuun, vaan ovat lähtöisin Taivassalon Särkilahdesta. Tämä suku sammui mieslinjalta vuonn 1500, mutta Turun pormestari Niilo Pietarinpoika otti vaimonsa puolelta olevan Särkilahti-nimen käyttöön, ja nimi muuttui myöhemmin muotoon Stiernkors. Tämäkin suku sammui vuonna 1667.
Luettelo Dmitri Šostakovitšin sävellyksistä
Dmitri Šostakovitšin (1906–1975) julkinen säveltäjänura alkoi jo diplomityöstä, jonka hän teki Pietarin konservatorioon opintojensa päätteeksi. Kyseessä oli ensimmäinen sinfonia, jonka kantaesitys oli vuonna 1926. Sävellys sai runsaasti kansainvälistä huomiota. Šostakovitš oli saanut vanhoillisen akateemisen koulutuksen mutta alkoi irtaantua siitä heti. 1920-luku oli Neuvostoliitossa kulttuurisesti hyvin vapaata ja vilkasta aikaa, ja Šostakovitš hyödynsi tätä ja sävelsi virallisten tilaustöiden ohella vaikeaa ja uhmakasta soitinmusiikkia.
1930-luvulla alkoivat Šostakovitšin vaikeudet. Yleisö piti hänen oopperoistaan, mutta viralliset tahot pitivät niistä – erityisesti Mtsenskin kihlakunnan lady Macbethista – kuvastuvan satiirin ja parodian sopimattomina. Valtiovallan ohjailemat kriitikot hyökkäsivät häntä vastaan, ja elämä kului jännityksessä. Hänet leimattiin kansanviholliseksi. Tilanne vaikutti Šostakovitšin sävellystyöhön niin, että viides sinfonia (1936) oli tasoittunut ja pianokvintetostaan hän sai jo Stalinin palkinnon.
Toisen maailmansodan aikana Šostakovitš oli arvostettu, mutta pian rauhan palauduttua vaikeudet alkoivat jälleen. Yhdeksäs sinfonia ei vastannut odotuksia, ja musiikki tuomittiin muun muassa ”formalistisista kieroutumista ja antidemokraattisista tendensseistä”. Nöyrtyminen palautti kuitenkin maineen, ja Šostakovitš sai osakseen kunnianosoituksia. Hän liittyi kommunistiseen puolueeseen ja sai siten liikkumavapautta. Mutta poliittinen uhka ei täysin väistynyt, ja 13. sinfoniasta eli Jevgeni Jevtušenkon runoelman Babi Jar sävellyksestä hän saikin muistutuksen. Hän teki kuitenkin puolueelle ja valtiolle palveluksia ja sai siitä hyvästä työrauhan säveltää mitä halusi. Hän ei luopunut uransa aikana tonaalisuudesta.
Šostakovitšin laaja ja monipuolinen tuotanto käsittää muun muassa 15 sinfoniaa ja 15 jousikvartettoa. Hän sävelsi runsaasti myös näyttämö- ja elokuvamusiikkia, ja hänen pianistitaustansa näkyy monista pianoteoksista.
Sérgio Sette Câmara
Câmara kuului vuonna 2016 Red Bullin nuorten kuljettajien ohjelmaan.
Ura
Câmara aloitti uransa karting-luokista vuonna 2006. Vuonna 2011 hän voitti Brasilian Kartingin Junior -luokan mestaruuden. Seuraava vuonna hän voitti IAME International -luokan mestaruuden. Vuonna 2013 Câmara sijoittui Brasilian Karting -luokan toiseksi.
Vuonna 2014 Câmara aloitteli kilpauraansa ajaen kolme kilpailua Euroopan Formula 3 -sarjassa. Vuonna 2015 Câmara ajoi täyden kauden Euroopan F3 -sarjassa. Hän saavutti kauden aikana kaksi kolmossijaa ja 57,5 pistettä sijoittuen sarjan 15:ksi. Hän osallistui samana vuonna perinteiseen Formula 3 Masters kilpailuun sijoittuen kilpailussa kolmanneksi. Hän ajoi myös samana vuonna seitsemän kilpailua Toyota Racing Series -sarjassa. Vuonna 2016 Câmara jatkoi Euroopan F3 -sarjassa. Hän nousi kauden aikana kahdesti palkintokorokkeelle, keräsi 117 pistettä ja sijoittui kuljettajien sarjassa 11:nneksi. Kauden jälkeisessä Macaon GP:ssä hän sijoittui kolmanneksi.
Kaudella 2017 Câmara ajoi Formula 2 -sarjassa MP Motorsportilla. Hän keräsi 47 pistettä ollen sarjan 12. Hän otti kauden ainoan voittonsa Belgian sprinttikilpailussa ja sijoittui toiseksi Italian sprinttikilpailussa.
Kaudeksi 2018 hän siirtyi ajamaan Carlin-talliin.
Sepelmaina
Sepelmaina (Acridotheres albocinctus) on kottaraisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Sepelmainaa tavataan Kiinassa, Intiassa ja Myanmarissa, ja sen levinneisyysalue on hyvin laaja. Lajia pidetään paikallisesti yleisenä, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Schreck
Schreck voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Sukunimenä:
Entisenä sukunimenä:
Muita:
Fritzi Löwy
Friederike "Fritzi" Löwy (1910 Wien – 1994) oli itävaltalainen uimari. Hän saavutti parhaana sijoituksenaan pronssia pitkän radan EM-kilpailuissa 1927 400 metrin vapaauinnissa. Hän edusti Hakoah Wieniä, joka oli juutalainen urheiluseura. Löwy hallitsi Itävallan naisten vapaauintia 20- ja 30-luvulla voittaen 22 Itävallan mestaruutta. Löwy voitti vapaauinnissa Itävallan mestaruuden sadalla metrillä 1925–31 sekä 1934, kahdella sadalla metrillä 1925, neljällä sadalla metrillä 1925–31 sekä 1933 ja 1934 sekä vielä Tonavassa uidun Quer durch Wienin 1926, -27 ja -30. Näiden lisäksi Löwy voitti makkabiadeissa 1932 100 m ja 300 m vapaauinnit, sekä vuonna 1935 400 m vapaauinnin ja oli voitokkaassa viestijoukkueessa.
Ákos Kállai
Ákos Kállai (s. 29. maaliskuuta 1974 Budapest) on unkarilainen entinen nykyaikainen viisiottelija. Hän edusti seuratasolla Honvédia.
Kállai oli vuonna 2002 Pariisin kansainvälisen kilpailun toinen ja voitti seuraavana vuonna Budapestissa Steffi Cupin. Hän sai vuonna 2003 hopeaa sotilaiden MM-kisoista ja sijoittui kahdeksanneksitoista Ateenan olympialaisissa 2004. Kállai oli maailmancupin Leipzigin osakilpailussa kolmas 2005 ja sijoittui EM-kilpailujen seitsemänneksi 2006, kaudella, johon hän lopetti uransa.
Kamen no Kokuhaku
Kamen no Kokuhaku (仮面の告白, "Erään naamion tunnustuksia") on Yukio Mishiman ensimmäinen kirja. Se julkaistiin vuonna 1949. Siitä julkaistiin katkelma Kai Niemisen kääntämänä vuonna 1983 Veikko Polameren toimittamassa japanilaisten kertomusten kokoelmassa Shōsetsu: japanilaisia kertojia.
Mirusia Louwerse
Mirusia Louwerse (s. 29. maaliskuuta 1985) on australialainen sopraano. Hän on kotoisin Brisbanesta. Taiteilijanimenä hän käyttää etunimeään Mirusia. Häntä kutsutaan epätavanomaiseksi poplaulajaksi ja Australian enkeliksi, sillä hänen repertuaariinsa kuuluu sekä klassista musiikkia että operetti-popmusiikkia.
Herbert Pitman
thumb|Pitman (vas.) ja [[Charles Lightoller uppoamisen jälkeen.]] Herbert John "Bert" Pitman (20. marraskuuta 1877 – 7. joulukuuta 1961) oli RMS Titanicin kolmas perämies. Pitmanin töihin kuului mm. tarkkailu kansilla ja suunnanselvitys. Kun laiva törmäsi jäävuoreen 14. huhtikuuta, Pitman oli hytissään nukkumassa. Pitman havahtui törmäyksestä ja myöhemmin neljäs perämies Boxhall kertoi hänelle laivan törmänneen jäävuoreen ja uppoavan. Pitman sai tehtäväkseen raportoida laivan tyyrpuurin puolella samalla kun pelastusveneitä valmisteltiin. Ensimmäisen perämiehen Murdorchin saatua käskyn laskea pelastusveneet hän määräsi Pitmanin veneeseen numero 5 valvojaksi. Murdorch kätteli Pitmania hyvästiksi sanoen: "näkemiin ja onnea". Pitman tarkkaili laivan uppoamista 400 metrin päässä tunnin ajan kunnes tajusi laivan olevan tuomittu. Laivan upottua Pitman katsoi kelloaan ja sanoi sen olevan 2:20. Pitman halusi soutaa uppoamispaikalle auttamaan veden varassa olevia matkustajia mutta veneessä olleet matkustajat kielsivät sen. Pelastuttuaan RMS Carpathialle Pitman joutui todistajaksi saavuttuaan New Yorkiin ja myöhemmin palattuaan kotiin Englantiin.
Pitman työskenteli myöhemmin RMS Oceanicilla ja RMS Olympicillä turman jälkeen. Toisessa maailmansodassa Pitman toimi pursimiehenä SS Mataroalla ja jäi eläkkeelle vuonna 1946. Pitman vietti lopun elämäänsä Pitcombella, Somersetissa, kunnes kuoli vuonna 1961 aivoverenvuotoon 84-vuotiaana. Vuonna 1998 Pitmanin sukulaisten tavaroita huutokaupattiin Sotheby’sillä.
Kiran Mazumdar-Shaw
Kiran Mazumdar-Shaw (o.s. Mazumdar; s. ; Pune, Maharashtra, Intia) on intialainen yrittäjä ja yritysjohtaja. Hän työskentee vuonna 1978 perustamansa Biocon-lääketeollisuusyhtiön toimitusjohtajana ja hallituksen puheenjohtajana.
Maaliskuussa 2018 yhdysvaltalainen talousjulkaisu Forbes arvioi Mazumdar-Shaw’n varallisuudeksi 3,6 miljardia dollaria. Forbesin vuoden 2017 maailman vaikutusvaltaisimpien naisten listalla Mazumdar-Shaw pääsi sijalle 71.
Mazumdar-Shaw on intialaisen United Breweries -panimon panimomestarin tytär. Alkujaan hän aikoi jatkaa isänsä jalanjäljillä. Hän opiskeli ensin Bangaloren yliopistossa (B.Sc., 1973) ja jatkoi Australian Melbournen yliopistoon (M.Sc., pääaineenaan oluenpaneminen).
Naisena hän ei kuitenkaan saanut alan töitä palattuaan Intiaan. Muutaman vuoden kuluttua hän tapasi irlantilaisen Biocon Biochemicalsin omistajan Leslie Auchinclossin, joka Mazumdar-Shaw’n tavattuaan sopi tämän kanssa vuonna 1978 Biocon India -yhteisyrityksen perustamisesta valmistamaan alkoholijuomien, paperin ja muiden tuotteiden valmistuksessa tarvittavia entsyymejä. Jo vuoden sisään yritys tuotti entsyymejä myös Euroopan ja Yhdysvaltain markkinoille. Vuonna 1989 Auchincloss myi osuutensa yhteisyrityksestä Unileverille, joka myi osuutensa edelleen Imperial Chemical Industries -yhtiölle (1997) ja myöhemmin Mazumdar-Shaw’n puolisolle, tekstiilialan johtajalle John Shaw’lle, joka kaupan jälkeen liittyi Bioconin johtajistoon.
Kazuo Kanda
Kazuo Kanda (s. 29. maaliskuuta 1930) on japanilainen entinen soutaja. Hän oli mukana maansa perämiehellisten nelikkojen joukkueessa Helsingin olympialaisissa 1952, joissa Japani putosi ensimmäisen kierroksen keräilyerissä.
Marja Liisa Toivanen
Marja Liisa Toivanen (s. 4. huhtikuuta 1940) on opetusneuvos ja järjestöaktiivi. Hän on perustanut maahanmuuttajille suunnatun Luetaan yhdessä -verkoston.
Ura
Toivanen kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1959 ja valmistui filosofian maisteriksi vuonna 1966 Helsingin yliopistosta. Työurallaan Toivanen työskenteli muun muassa kieltenopettajana ja rehtorina. Opetushallituksessa hän työskenteli opetusneuvoksena vuosina 1990–1994. Hän jäi eläkkeelle keväällä 2000. Sen jälkeen hän toimi Sri Lankassa opetusalan konsulttina vuosina 2001–2003.
Järjestötoiminta
Toivanen on ollut aktiivinen jäsen monessa suomalaisessa naisjärjestössä. Hän toimi Suomen Akateemisten Naisten Liiton kansainvälisten asioiden koordinaattorina vuosina 2010–2015 ja Vantaan Akateemiset Naiset ry:n puheenjohtajana vuosina 2015–2016.
Vuonna 2004 Toivanen perusti Luetaan yhdessä -opetusryhmän Vantaalle. Toivanen oli Sri Lankassa kokenut itse, miltä tuntuu kun ei ymmärrä yhtään mitään, ei kielestä eikä ympärillä olevista teksteistä. Palattuaan Suomeen Toivanen alkoi etsiä suomen kielen opetusta kaipaavia maahanmuuttajanaisia soittelemalla vantaalaisten ovikelloja. Toivanen sai innostettua mukaan myös muita vapaaehtoisia suomen kielen opettajiksi, ja valtakunnalliseksi Luetaan yhdessä -toiminta laajeni vuonna 2007. Vuonna 2011 verkosto siirtyi Suomen Akateemisten Naisten Liiton alle. Vuonna 2018 Luetaan yhdessä -opetusryhmiä on jo yli sata. Vapaaehtoisia opettajia on yli 600 ja opiskelijoita noin 3 000. Suurin osa verkoston ryhmistä on tarkoitettu nimenomaan naisille. Esimerkiksi virallisten kielikurssien ulkopuolelle jäävät äidit voivat tulla lukuryhmään vauvojensa kanssa. Verkoston tavoitteena on tukea ja täydentää kotouttamisohjelmaan kuuluvaa kieliopetusta.
Vuonna 2018 Vantaan Akateemiset Naiset aloittivat Tehdään yhdessä -hankkeen, jota Toivanen oli myös perustamassa. Hankkeen tarkoituksena on lisätä maahanmuuttajien ja suomalaisten kontakteja sekä edistää maahanmuuttajanaisten suomen kielen taitoa ja työllistymistä. Hanketta on rahoittanut Päivikki ja Sakari Sohlbergin säätiö. Myös Suomen Akateemisten Naisten Liitto on myöntänyt hankkeelle avustuksen.
Herrljunga
Herrljunga on samannimisen Herrljungan kunnan keskustaajama. Se sijaitsee Länsi-Götanmaan läänissä ja Länsi-Götanmaan historiallisessa maakunnassa Länsi-Ruotsissa. Vuoden 2010 lopussa taajamassa oli 3 822 asukasta.
Herrljunga oli 1970-luvun alun kuntauudistukseen asti kauppala.
Iglu (taideteos)
thumb|Pekka Paikkari, Iglu, 2011. Taustalla Turun Maariankadun alkupään taloja. Iglu on Pekka Paikkarin taideteos Turun Puutorilla. Teos on toteutettu torin alla olevan pysäköintiluolan tarpeisiin rakennetun ilmastointikopin seiniin. Osa kopin seinistä on päällystetty valkoisella keramiikalla, joka on ”krakeloitunut” säröille.
Maija-Leena Paavola
Maija-Leena Paavola (s. 4. marraskuuta 1956 Punkalaidun) on eduskunnan pääsihteeri vuoden 2016 alusta. Hän seurasi tehtävässä eläkkeelle jäänyttä Seppo Tiitistä ollen ensimmäinen pääsihteeriksi valittu nainen. Aiemmin Paavola työskenteli eduskunnan lainsäädäntöjohtajana vuodesta 2012.
Iglu (taideteos)
Paikkari toteutti Iglun yhdessä IDO-yhtiön Tammisaaren posliinitehtaan kanssa. Yhteensä 80 neliömetriä savilaattaa valettiin kokonaisina kappaleina tehtaan varaston betonilattialle ja annettiin kuivua, jolloin se halkeili kutistuessaan. Kuivuneet laatat lasitettiin 1230 celsiusasteessa.
Iglu on yksi kolmesta Turku 2011 -kulttuuripääkaupunkivuodeksi toteutetusta ”Savi kaupungissa” -teoksesta. Muut ovat Karin Widnäsin Kimono ja Kim Simonssonin ''Temppeli.
Maija-Leena Paavola
Paavolalla ei ole puoluetaustaa.
Iglu (taideteos)
Paikkarin mukaan teos on kulmikkuudessaan perinteisen pallomaisen iglun vastakohta. Saven luonnollinen halkeaminen on hänestä sukua jäiden lähdön yhteydessä tapahtuvalle jään murtumiselle.
Lähteet
60.45506°N, 22.26946°W
Sakari Mäkelä
Sakari Mäkelä (s. 1987 Kouvola) on suomalainen valokuvaaja, elokuvaaja ja mediatuottaja.
Mäkelä toteuttaa päätyönään mainoselokuvia, yritysvideoita ja musiikkivideoita media-alan yrityksessään White Cloud Productions. Hän työskenteli aiemmin kuvataiteen tuntiopettajana Järvenpään lukiossa aina vuoteen 2018 asti.
Mäkelä on ohjannut lukuisia lyhytelokuvia, joista tunnetuimpia ovat Käpy (2010) ja Niin myötä- kuin vastamäessä (2008).
Hänet on palkittu mm. parhaan ohjauksen palkinnolla Makedonian kansainvälisillä elokuvajuhlilla vuonna 2009. Hänen teoksensa ovat lisäksi voittaneet neljä Filmi- ja videokuvaajien liiton harrastelyhytelokuvien suomenmestaruutta sekä kaksi independent-lyhytelokuvien maailmanmestaruuspronssia UNICA-filmifestivaaleilla Puolassa 2009 ja Sveitsissä 2010.
Lisäksi hän on julkaissut omakustanteena runokirjan Niin kuin aamu rakastaa kastetta vuonna 2013.
Eduskunnan pääsihteeri
Eduskunnan pääsihteeri on eduskunnan sihteeri ja eduskunnan kanslian päällikkö. Eduskunnan pääsihteeri on eduskunnan kansliatoimikunnan alainen. Pääsihteerin alaisuudessa on kuusi osastoa ja yksikköä: keskuskanslia, valiokuntasihteeristö, hallinto- ja palveluosasto (hallinto-osasto), kansainvälisten asiain yksikkö, tieto- ja viestintäyksikkö sekä turvallisuusyksikkö. Pääsihteeri tekee nimitykset muihin virkoihin ja määräaikaisiin virkasuhteisiin paitsi niihin, joiden nimitys kuuluu kansliatoimikunnalle.
Säätyvaltiopäivät
Vuoden 1869 valtiopäiväjärjestyksen mukaan säätyvaltiopäiville kokoontui neljä valtiosäätyä: aatelissääty, pappissääty, porvarissääty ja talonpoikaissääty. Jokaisessa säädyssä tuli olla sihteeri, joka kirjoitti pöytäkirjan. Aatelissäädyssä pöytäkirjan laatimisesta huolehti ritarihuoneen sihteeri, jonka valitsi ritarihuoneen johtokunta. Pappis- ja porvarissäädyt saivat vapaasti valita tehtävään kykenevän miehen haluamallaan tavalla. Talonpoikaissäädyn sihteerin nimitti hallitsija. Sihteeri oli muutenkin erityisasemassa, sillä hän vannoi kenraalikuvernöörille valan, joka muistutti puhemiesten valoja. Lisäksi hänen palkkansa määräsi säädyn sijasta hallitsija. Tällainen käytäntö pohjautui Ruotsin vuoden 1617 valtiopäiväjärjestykseen ja menettelyä oli käytetty muulloin paitsi vapaudenaikana, jolloin puhemiehet valitsivat sihteerin. Talonpoikaissäädyn sihteeri ei ollut tavanomainen pöytäkirjanpitäjä, vaan säädyn virallinen oikeudellisen koulutuksen saanut neuvonantaja ja säädyn puhemiehen oikeudellinen avustaja. Kunkin säädyn sihteeri toimi oman säätynsä kanslian päällikkönä. Kansliaan kuului vaihteleva määrä notaareja, pikakirjoittajia, kanslisteja, tulkkeja ja vahtimestareita.
Eduskunta
Vuoden 1906 valtiopäiväjärjestyksen mukaan eduskunnan sihteeri ja kanslian henkilökunta otettiin tehtäviinsä sillä tavoin kuin eduskunta määräsi. Valtiopäiväjärjestys nimesi virkamiehistä vain eduskunnan sihteerin. Muun kansliahenkilökunnan asettaminen oli vuonna 1907 hyväksytyn eduskunnan työjärjestyksen mukaan kansliatoimikunnan tehtävä.
Työjärjestys määräsi, että puhemies julisti sihteerin toimen haettavaksi. Kansliatoimikunnan annettua hakijoista lausuntonsa sihteerin nimesi tehtäväänsä eduskunnan täysistunto. Jos toimeen oli useampia hakijoita, valinnassa noudatettiin samaa äänestystapaa kuin puhemiehen vaalissa. Vuoden 1907 työjärjestystä täydennettiin vuoden 1908 ensimmäisillä valtiopäivillä muun muassa niin, että sihteerin tuli valtiopäivien väliaikana työskennellä toimitusvaliokunnan sihteerinä, hoitaa kanslia- ja painatustehtäviä sekä valvoa kirjastonhoitajan ja taloudenhoitajan toimintaa. Muulloin eduskunnan virkailijoiden toimintaa valvoi kansliatoimikunta.
Vuonna 1927 hyväksytty eduskunnan työjärjestys määräsi, että sihteerin valinnassa noudatettiin samoja tapoja kuin ennenkin. Uutuus oli työjärjestykseen otettu säännös siitä, miten toimitaan sihteerin toimen ollessa avoinna tai sen haltijan ollessa estynyt hoitamaan sitä. Tällöin ikäpuhemiehen tai puhemiehen tuli kutsua keskuskanslian notaari tai muu sopivaksi katsomansa henkilö hoitamaan sihteerin tehtäviä. Uutta oli myös se, että eduskunnan sihteerin tuli toimia eduskunnan kanslian kansliapäällikkönä. Valtiopäivien päätyttyä sihteerin tuli antaa määräys valtiopäiväasiakirjojen painatuskulujen ja muiden valtiopäivistä aiheutuneiden kustannusten maksamisesta.
Vuonna 1927 hyväksytyn eduskunnan työjärjestyksen mukaan eduskunnan kansliassa oli kuusi osastoa, joista keskuskansliassa työskentelevä eduskunnan sihteeri toimi eduskunnan kanslian kansliapäällikkönä. Työjärjestyksen mukaan eduskunnan sihteerin valitsi eduskunta sen jälkeen, kun puhemies oli julistanut viran haettavaksi ja kansliatoimikunta oli antanut hakijoista lausuntonsa. Jos virkaa haki useampi henkilö, niin eduskunta noudatti puhemiehen vaalista säädettyjä menettelytapoja.