cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ympäristöpolitiikka
Historia
Britannian hiiliteollisuuden 1800-luvun lopussa ja 1900-luvun alussa käyttämät puhdistustekniikat olivat nykypäivään verrattuna tehottomia. Hiiltä käytettiin laajasti lämmittämiseen ja energianlähteenä. Hiilen epäpuhtaudet aiheuttivat Britanniassa laajan kansanterveydellisen ongelman keuhkosairauksien lisääntymisenä ja väestön eliniän laskuna. Tilannetta on verrattu tämän päivän Aasian ja Kiinan hiilenkäyttöön.
Suomi
Suomen ympäristöhallinto muodostuu ympäristöministeriöstä, Suomen ympäristökeskuksesta (Syke) ja alueellisista ympäristökeskuksista. Suomen ympäristölainsäädäntöä uudistettiin Euroopan unioniin liittymisen johdosta noin vuonna 2000 vastaamaan yhteisön lainsäädäntöä. Tavoitteena oli vähentää hajanaisuutta. Suomen ympäristölainsäädäntöön sisältyy muun muassa vesilaki, ilmansuojelulaki, maankäyttö- ja rakennuslaki, naapuruussuhdelaki, melulaki, ympäristövahinkolaki, öljyvahinkolaki, maa-aineslaki, kaivoslaki, ydinvastuulaki, jätelaki ja kemikaalilaki.
Euroopan unioni
Euroopan unioni säätää ympäristödirektiivejä ja asetuksia. Ne ovat osa kaikkien EU-maiden ympäristölainsäädäntöä.
Kansainväliset sopimukset
Monet ympäristöön liittyvät kysymykset eivät rajoitu kansallisiin rajoihin. Kansainvälisiin ympäristösopimuksiin sisältyy:
Ympäristöpolitiikan tutkimus
Ympäristöpolitiikka myös on yliopistollinen oppiaine ja tutkimusala. Suomessa se on oppiaineena esimerkiksi Tampereen yliopistossa ja Itä-Suomen yliopistossa. Ympäristöpolitiikan tutkijoina ja opettajina ovat Suomessa toimineet muiden muassa ekologi Yrjö Haila sekä sosiologi ja maaseutututkija Pertti Rannikko.
Italian senaatti
Italian senaatti on Italian parlamentin ylähuone, joka koostuu 200:sta vaaleilla valitusta senaattorista ja korkeintaan kuudesta elinikäisestä senaattorista.
Senaatti kokoontuu Roomassa sijaitsevassa Palazzo Madamassa vuodesta 1871 alkaen.
Historia ja tehtävät
Vuonna 2020 järjestetyssä kansanäänestyksessä italialaiset äänestivät parlamentin koon pienentämisen puolesta: edustajainhuoneen uusi koko on 400 edustajaa ja senaatin 200. Vuonna 2022 järjestetyissä vaaleissa valittiin ensimmäistä kertaa edustajat uusiin, pienennettyihin kamareihin. Ennen uudistusta edustajainhuoneen paikoista 1/3 jaetaan käyttäen enemmistövaalitapaa ja 2/3 paikoista jaetaan suhteellista vaalitapaa käyttäen. Lisäksi vuodesta 2006 lähtien ulkomailla asuvat Italian kansalaiset ovat valinneet kuusi senaattoria.
Perustuslain uudistusyrityksistä huolimatta Italian parlamentti on "täydellinen kaksikamarinen järjestelmä", missä edustajainhuoneella ja senaatilla on samat valtaoikeudet. Hallituksen tulee nauttia sekä edustajainhuoneen että senaatin luottamusta, ja lakialoitteet tulee hyväksyttää molemmissa kamareissa. Senaatti osallistuu myös maan presidentin valintaan seitsemän vuoden välein pidettävässä vaalissa, missä edustajainhuoneen, senaatin ja paikallishallinnon edustajista koostuva ryhmä valitsee presidentin.
Alfred von Tirpitz
Alfred von Tirpitz (19. maaliskuuta 1849 – 6. maaliskuuta 1930) oli Saksan keisarikunnan laivaston suuramiraali, laivastoministeri ja laivaston komentaja ensimmäisessä maailmansodassa 1914–1916. Sodan jälkeen hän liittyi Saksalaiskansalliseen kansanpuolueeseen, ja hänet valittiin sen edustajana valtiopäiville vuonna 1924. Hän oli myös merkittävässä roolissa Paul von Hindenburgin asettumisessa presidenttiehdokkaaksi vuoden 1925 presidentinvaaleissa.
Elämäkerta
Alfred von Tirpitz syntyi Küstrinissa Brandenburgissa virkamiehen poikana ja varttui Frankfurt an der Oderissa. Hänellä oli vanhempi veli Max, joka palveli myöhemmin armeijassa ja ansaitsi Ranskan–Preussin sodassa Rautaristin.
Von Tirpitz liittyi Preussin laivastoon huhtikuussa 1865 ja aloitti elokuussa 1868 opinnot Kielin laivastokoulussa. Hän valmistui koulusta seuraavana vuonna, ja hän sai ylennyksen aliluutnantiksi 22. syyskuuta 1869.
Upseeriksi nimityksensä jälkeen von Tirpitz palveli ensin torpedolaivastossa, mutta liittyi 1871 yhdistyneen Saksan laivastoministeriön torpedo-osastoon. Lokakuussa 1874 hän aloitti luutnanttina opintonsa laivastokoulun seuraajassa Saksan laivastoakatemiassa, ja hänet ylennettiin 18. marraskuuta 1875 kapteeniluutnantiksi. Tammikuussa 1877 hänestä tuli laivaston torpedoasiain komission nalleista ja räjähteistä vastanneen osaston päällikkö.
Tirpitzistä tuli suuramiraali 1911, ja hänet nimitettiin laivaston komentajaksi sodan puhjetessa. Huolimatta laajennusohjelmasta sota alkoi Tirpitzin mielestä liian aikaisin, koska vuoden 1900 laajennus oli suunniteltu 17 vuoden aikataululla. Hän alkoi ajaa sukellusveneiden määrän kasvattamista ja niiden rajoittamatonta käyttöä. Sodan aikana rakennettiin 345 venettä, minkä lisäksi yli 200 oli rakenteilla Saksan antautuessa.
Sodassa laivasto oli pääasiassa passiivinen ratkaisematonta Skagerrakin taistelua lukuun ottamatta. Vuoden 1915 RMS Lusitanian upotuksen jälkeen sukellusvenesotaa rajoitettiin. Von Tirpitz erosi protestina 15. maaliskuuta 1916. Hänen seuraajansa laivastoministerinä oli Eduard von Capelle.
Politiikassa
Sodan lopulla vuonna 1917 von Tirpitz oli perustamassa lyhytikäiseksi jäänyttä konservatiivista Saksalaista isänmaan puoluetta.
Saksan kansallissosialistinen työväenpuolue pyysi von Tirpitziä vuonna 1921 jäsenekseen, mutta tämä kieltäytyi. Hän ei ollut koskaan erityisen antisemitistinen, vaikka halusikin estää Itä-Euroopan juutalaisten maahanmuuton Saksaan.
thumb|Alfred von Tirpitz [[Time (lehti)|Time-lehden kannessa 1924]]
Von Tirpitz antoi vuonna 1922 Saksalaiskansallisen kansanpuolueen (DNVP) uudelle lehdistötiedotetoimistolle tukensa 1922. Hänet valittiin toukokuun valtiopäivävaaleissa 1924 valtiopäiville DNVP:n edustajana. Hänen puolueensa kehotti häntä pyrkimään valtakunnankansleriksi, ja 21. toukokuuta 1924 hän asettui ehdolle. Keskustapuolue ja demokraattinen puolue kuitenkin vastustivat ajatusta hänestä kanslerina, minkä lisäksi ajatus oli ulkopoliittisesti riskialtis. Valtakunnankansleri Wilhelm Marx muodosti jälleen hallituksen. Myöhemmin samana vuonna von Tirpitz sai DNVP:ltä puolueen kunniapuheenjohtajan arvonimen.
Saksan presidentti Friedrich Ebert kuoli 28. helmikuuta 1925, jolloin oli järjestettävä presidentinvaalit. Von Tirpitziä ei valittu presidenttiehdokkaaksi, mutta DNVP:n pyynnöstä tämä lähestyi marsalkka Paul von Hindenburgia ja pyysi tätä asettumaan ehdolle toisella kierroksella, sillä ainoastaan tällä katsottiin olevan mahdollisuus voittaa sosialistien tukema Wilhelm Marx. Hindenburg suostui, ja hänet valittiin presidentiksi 26. huhtikuuta.
Von Tirpitzin viimeisen poliittiset toimet olivat Youngin suunnitelmaa vastustavan adressin allekirjoittaminen ja sitä vastustavalle marssille osallistuminen. Hän kuoli 6. maaliskuuta 1930 saatuaan sydänkohtauksen matkalla Berliinistä kotiinsa. Hänet haudattiin valtiollisten hautajaisten jälkeen Waldfriedhofin hautausmaalle Müncheniin, samoin kuin myöhemmin myös hänen vaimonsa ja tyttärensä.
Muuta
Diplomaatti Ulrich von Hassell oli von Tirpitzin vävy. Von Hassell avioitui von Tirpitzin vanhimman tyttären Ilsen kanssa vuonna 1911.
Saksan laivaston vuonna 1939 vesille laskettu taistelulaiva Tirpitz nimettiin Alfred von Tirpitzin mukaan. Hänen tyttärensä Ilse suoritti aluksen kastamisen.
Italian senaatti
Senaattorit
Suurin osa senaattoreista valitaan vaaleilla. Ehdokkaaksi voivat asettua kaikki vähintään 40-vuotiaat Italian kansalaiset, jotka ovat äänioikeutettuja parlamenttivaaleissa. Elinikäiset senaattorit nimittää Italian presidentti. Lisäksi kaikki entiset elossa olevat presidentit nimitetään automaattisesti elinikäisiksi senaattoreiksi.
Vuonna 2021 voimaan astuneen lakimuutoksen nojalla äänestysikäraja senaatin vaaleissa laskettiin 18, joka on sama kuin edustajainhuoneessa.
Viimeisimmät vaalit pidettiin syyskuussa 2022, ja suurimmaksi puolueeksi nousi Italian veljet. Ignazio La Russa valittiin senaatin puhemieheksi 13. lokakuuta 2022.
Johannes Loccenius
Johannes Loccenius (1598–1677) oli ruotsalainen historioitsija ja oikeusoppinut. Hän syntyi Holsteinissa, mutta vuonna 1625 hänet kutsuttiin Ruotsiin. Loccenius oli Upsalassa historian professori vuodesta 1627, oikeusopin professori vuodesta 1634, yliopiston kirjastonhoitaja vuodesta 1648 ja valtakunnan historioitsija vuodesta 1651. Hänen tutkimuksensa koskivat ainakin ruotsalaista oikeudenkäyttöä. Vuonna 1672 hän käänsi maanlain ja vuonna 1675 kaupunkilain latinaksi. Hän oli yksi aikansa tunnetuimmista ruotsalaistiedemiehistä.
Bristol Britannia
pienoiskuva|oikea|Kuvassa [[BOAC:n Bristol Type 175 Britannia, vuodelta 1962.]] Bristol Type 175 Britannia (malliversiot 100-320) on nelimoottorinen Bristol Aeroplane Companyn valmistama potkuriturbiinikäyttöinen matkustajalentokone. Kone lensi ensilentonsa kesällä 1952.
Tämä siviili-ilmailuun tarkoitettu matkustajalentokone suunniteltiin ja kehitettiin aikana, jolloin Britannian määrällinen sotatarviketuotanto pieneni runsaasti. Syynä tähän kehitykseen oli vasta voitettu sota Akselivaltoja vastaan. Tällaisia uusia matkustajakonetyyppejä tarvittiin lentokonetehtaiden pitämiseksi pystyssä. Alkuun Bristol Britannia saavutti menestystä lentomatkustuksen suosion kasvaessa suurin harppauksin, mutta tyyppi jäi lopulta varjoon suurempien ja nopeampien konetyyppien tieltä. Koneen hankintahinta on aikalaisiaan, noin 2 milj. US-dollarin hintaisia potkuriturbiinityyppisiä verrokkeja korkeampi. Vuoden 1958 hintatason mukaan Britannia-koneen hinta oli arviolta hieman yli 4 milj. USD. Suihkumatkustajakoneen hinta oli tuolloin oli jonkin verran yli 5 milj. USD.
Matkanopeus oli 630 km/h ja matkustajamäärä 52–133. Koneen kantama oli merkittävän pitkä, mikä tarjosi sille kilpailuetua. Lentomatka oli jopa 8 850 km (täyteen tankattuna, tuulettomissa olosuhteissa). Se oli omana aikakautenaan huomattava saavutus. Koneen kiitoratavaatimus oli 2 200 metriä, mikä oli jonkin verran aikalaisiaan pidempi. Suurin lentoonlähtöpaino oli noin 84 tonnia.
Konetyyppi oli muun muassa El Al -lentoyhtiön ensimmäinen pitkän matkan matkustajakone. Yhtiön kone tunnuksella 4X-AGE tuli maailmankuuluksi, kuljettaessaan suoralla lennolla Adolf Eichmannin Argentiinasta Israeliin toukokuussa 1960.
Jääkiekko talviolympialaisissa 2006 – miesten kokoonpanot
thumb|right|Kanadan joukkue thumb|right|[[Joe Sakic]]
thumb|right|Tšekin joukkue.
thumb|right|[[Jere Lehtinen]]
thumb|Yhdysvaltalais pelaajia lämmittelemässä ennen ottelua.
ATLAS (koelaitteisto)
ATLAS on yksi LHC-hiukkaskiihdyttimen kahdesta yleiskäyttöisestä hiukkasilmaisimesta, toinen on CMS. ATLAS ja CMS löysivät Higgsin bosonin vuonna 2012.
Taustaa
Idea ATLAS -kokeesta syntyi vuonna 1991, jolloin LHC:tä alettiin suunnitella. ATLAS-kokeilua ehdotettiin sen nykyisessä muodossa vuonna 1992 ja tekninen suunnitelma annettiin vuonna 1994. Heinäkuussa 1997 ATLASin rakentaminen hyväksyttiin virallisesti. Ensimmäiset törmäykset mitattiin ATLASilla marraskuussa 2009.
Tutkimuskohteet
Kokeen tarkoituksena on tutkia ilmiöitä, joihin liittyy hyvin massiivisia hiukkasia, jotka eivät olleet havaittavissa aiemmilla vähäenergisemmillä hiukkaskiihdyttimillä. Tähän mennessä kaikki löydetyt hiukkaset on pystytty ennustamaan etukäteen standardimallin avulla.
Yksi ATLASin tärkeimmistä tehtävistä oli tutkia Higgsin bosonia, joka antaa joillekin hiukkasille massan. Higgsin bosonin löytämisen jälkeen ATLASilla tutkitaan myös uusia fysiikan teorioita kuten supersymmetriateoriaa ja supersäieteoriaa.
Osat ja toiminta
ATLAS-havaitsimen putken, jossa LHC:n lähettämät hiukkassuihkut törmäävät, ympärillä on toinen toistaan suurempia sylintereitä. Ne voidaan jakaa neljään pääosaan: sisäinen ilmaisin (inner detector), kalorimetrit, myonispektrometri (muon spectrometer) ja magneettijärjestelmä. Jokainen näistä koostuu monista kerroksista. Sisäinen ilmaisin jäljittää hiukkasia tarkasti, kalorimetrit mittaavat helposti pysähtyvien hiukkasten energioita ja myonijärjestelmä tekee ylimääräisiä mittauksia kaiken muun läpäisevistä myoneista. Kaksi magneettikenttää taivuttaa varatut hiukkaset sisäisessä havaitsimessa ja myonispektrometrissa, minkä johdosta niiden liikemäärän voi mitata. [[Tiedosto:ATLAS Drawing with Labels.svg|pienoiskuva|ATLASin poikkileikkaus. 1) Myoni-ilmaisimet
2) Toroidimagneetti
3) Solenoidimagneetti
4) Siirtymäsäteilyn ratailmaisin
5) Puolijohderatailmaisin
6) Pikseli-ilmaisin
7) Sähkömagneettinen kalorimetri
8) Hadronikalorimetri]] Ainoat vakaat hiukkaset, joita ei voi suoraan havaita, ovat neutriinot. Niiden läsnäolo on päätelty huomaamalla liikemäärän epätasapaino havaittujen hiukkasten kesken. Yksittäisen törmäyksen tuottamien kaikkien hiukkasten yhteenlasketun liikemäärän on nimittäin säilyttävä, eli oltava laboratoriokoordinaatistossa 0. Jotta neutriinojen havaitseminen toimisi, ilmaisimen on havaittava kaikki muut hiukkaset ilman katvealueita.
Sisäinen ilmaisin
Sisäinen ilmaisin mittaa suunnan, liikemäärän ja sähköisesti varautuneiden hiukkasten etumerkin jokaisessa protoni-protoni törmäyksessä. Se sisältää kolme erilaista järjestelmää, jotka toimivat magneettikentässä.
Sisäinen ilmaisin alkaa muutaman senttimetrin päästä protonisäteen akselista, laajenee 1,2 metrin säteelle, ja on seitsemän metriä pitkä, sädepiippu mukaan lukien. Sen perustehtävä on jäljittää hiukkasia havaitsemalla niiden vuorovaikutuksen materiaalin kanssa, paljastaen yksityiskohtaista tietoa hiukkasen tyypistä ja sen liikemäärästä. Jäljen alkupiste antaa hyödyllistä tietoa hiukkasten tunnistamiseen; esimerkiksi, jos ryhmä jälkiä näyttää olevan lähtöisin eri pisteestä kuin alkuperäinen protoni-protoni törmäys, se saattaa olla merkki siitä, että hiukkaset tulivat törmäyksessä syntyneen pohjakvarkin hyvin pian törmäyksen jälkeen tapahtuneesta hajoamisesta. Sisemmässä ilmaisimessa on kolme osaa, jotka on selitetty alapuolella.
Pikseli-ilmaisin
Pikseli-ilmaisin on sisäisen ilmaisimen kaikkein sisin osa. Se sisältää kolme kerrosta ja yhteensä 1 744 moduulia. Havainnointiaine on 250 nanometriä paksua piitä. Jokainen moduuli sisältää 16 lukemasirua ja muita elektronisia komponentteja. Pienin yksikkö, josta voidaan saada lukema, on pikseli. Yhdessä moduulissa on karkeasti ottaen 47 000 pikseliä. Pikseli-ilmaisimessa on kaikkiaan 80 miljoonaa lukemakanavaa, joka on n. 50 % kaikista ilmaisimen lukemakanavista. Pikseli-ilmaisin altistuu törmäyskohdan läheisyydessä suurille säteilymäärille, joten jokaisen komponentin täytyy olla säteilysuojattu.
Puolijohderatailmaisin (semiconductor radiation tracker, STC)
Keskimmäinen osa sisempää ilmaisinta. Sen käyttötarkoitus ja rakenne on samanlainen kuin pikseli-ilmaisimella, mutta se koostuu pitkistä, kapeista liuskoista eikä pienistä pikseleistä, peittäen käytännössä suuremman alan. STC on koottu neljästä kaksinkertaisesta tasosta piiliuskoja ja sen pinta-ala on kaikkiaan 61 neliömetriä.
Siirtymäsäteilyn ratailmaisin (transition radiation tracker, TRT)
Tämä on uloin komponentti sisimmästä ilmaisimesta. Se rakennettiin Yhdysvalloissa ja noin puolet moduuleista tulee Indianan yliopistosta. TRT sisältää monta putkea, joiden halkaisija on neljä millimetriä ja jotka ovat 144 cm pitkiä. Se antaa paljon karkeamman tuloksen kuin kaksi muuta ilmaisinta, mutta näillä ilmaisimilla voidaan peittää suurempi alue kauempana törmäyskohdasta. Jokainen putki on täytetty kaasulla, joka ionisoituu kun varattu hiukkanen kulkee sen läpi. Negatiiviset ionit kulkeutuvat varatulle johdolle putken keskellä ja aiheuttavat mitattavan sähkövirran johdossa. TRT sisältää myös putkien välissä olevia, vaihtelevia materiaaleja, joilla on hyvin erilaisia taitekertoimia. Ne saavat varautuneet hiukkaset lähettämään siirtymäsäteilyä (engl. transition radiation). Siirtymäsäteilyä syntyy, kun varattu hiukkanen siirtyy yhden taitekertoimen omaavasta materiaalista toiseen. Eniten siirtymäsäteilyä emittoivat hiukkaset, joiden nopeus on hyvin lähellä valonnopeutta.
Kalorimetrit
Kalorimetrit on sijoitettu sisäistä ilmaisinta ympäröivän solenoidimagneetin ulkopuolelle. Niiden tarkoitus on mitata hiukkasen energiaa. Kalorimetrijärjestelmiä on kaksi: sisempi sähkömagneettinen kalorimetri ja ulompi hadronikalorimetri. Kummatkin ovat näytteitä ottavia kalorimetreja eli molemmat absorboivat hiukkasten energiaa ja mittaavat saadun energian.
Sähkömagneettinen kalorimetri (EM)
Sähkömagneettinen kalorimetri absorboi energiaa hiukkasista, jotka vuorovaikuttavat sähkömagneettisesti (sähköisesti varatut hiukkaset ja fotonit). EM-kalorimetrissä käytetään nestemäistä argonia sekä lyijyä ja ruostumatonta terästä. Kalorimetrin ympärillä on kryostaatti pitämässä sitä tarpeeksi kylmänä.
Hadronikalorimetri
Hadronikalorimetri absorboi energian hiukkasista, jotka läpäisevät EM-kalorimetrin. Nämä hiukkaset ovat pääosin hadroneita. Energiaa absorboiva aine on teräs.
Magneettijärjestelmä
thumb|ATLASin magneettijärjestelmä. ATLASissa on kaksi suprajohtavaa sähkömagneettia. Pienemmän liikemäärän omaavat kappaleet kaareutuvat magneettikentässä enemmän Lorentzin voiman vaikutuksesta, joten hiukkasen liikemäärän voi päätellä sen radan kaarevuudesta. Kaareutumisen suunta magneettikentässä (myötä- tai vastapäivään) kertoo hiukkasen varauksen etumerkin. Sisempi solenoidi on sisimmän ilmaisimen ulkopuolella ja se tuottaa 2 teslan magneettikentän. Ulompi toroidi sijaitsee myonijärjestelmän sisällä. Se tuottaa päädyissä 1 T ja keskellä 0.5 T magneettikentän.
Nils Storå
Nils Eugen Storå (s. 29. toukokuuta 1933 Pietarsaari ) on suomalainen kansatieteilijä ja professori. Hän on ollut Åbo Akademin Pohjoismaiden etnologian ja folkloristiikan professori 1972–1997. Hän tutki kolttien hautaustapoja ja Ahvenanmaan kansankulttuuria. Hän on julkaissut erityisesti saaristolaisten tapoihin painottuvia teoksia. Aihetta käsitteleviä kirjoituksia on koottu teokseen Resurser, strategier, miljöer (1993). Teoksessa Fiskets Åland och fiskarkulturen (2003) hän tiivistää Ahvenanmaan saaristoelämää käsittelevät tutkimuksensa. Hän oli Budkavlen-lehden toimittaja 1971–1997.
Elävälehti
Elävälehti oli Neuvostoliitossa 1920-luvulla syntynyt agitaatiomuoto, joka tuli suosituksi varsinkin harrastajaryhmien esiintymisissä. Se sai alkunsa Venäjän kansalaissodan aikana järjestetyistä ääneenlukutilaisuuksista. Sanomalehti- tai muuhun ajankohtaiseen aineistoon perustuvat teatralisoidut esitykset sisälsivät monologeja, joukkolausuntaa, lauluja, pakinoita ym. Vuonna 1923 Moskovassa perustettiin ensimmäinen ammattimainen elävälehti Sinjaja bluza (”Sinipusero”), joka toimi 1930-luvun alkuun saakka. Eri puolille maata syntyneet sinipuseroryhmät kiersivät esiintymässä punanurkissa, kerhotaloissa ja tehtaissa. Niiden toiminta vaikutti uusien teatteri- ja konserttimuotojen kehitykseen. Eräät sinipuseroryhmät tekivät myös ulkomaankiertueita.
Ed McMahon
Edward Leo Peter ”Ed” McMahon Jr. (6. maaliskuuta 1923 Detroit, Michigan, Yhdysvallat – 23. kesäkuuta 2009 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen juontaja, joka esiintyi uransa aikana muun muassa Johnny Carsonin sidekickinä ohjelmassa The Tonight Show. Hän on esiintynyt myös elokuvissa Terroristit, Mitäs me ryöstäjät, Full Moon High ja Neitsytperho.
McMahonilla on tähti Hollywood Walk of Famella.
Hyuk
pienoiskuva|Hyuk vuonna 2017 Han Sanghyuk (Hangul : 한상혁 ; s. 5. heinäkuuta 1995) useimmiten Hyuk (Hangul : 혁 ), on eteläkorealainen laulaja ja näyttelijä. Hän on eteläkorealaisen poikabändin VIXXin jäsen. Hyuk aloitti näyttelemisuransa 2015 komediatoimintaelokuvassa Seize It to Live näyttelemällä Won Taea.
Nuoruus
Hyuk syntyi ja kasvoi Daejeonissa, Etelä-Koreassa. Hänen perheeseensä kuuluu hän, hänen vanhempansa ja vanhempi sisko. Hän opiskeli käytännön musiikkia Hanlim Multi Art-koulussa ja K-pop esiintymistä Dong-Ah Institute of Media and Artsissa.
2012–2013: Debyytti VIXXin kanssa
Hyuk oli yksi kymmenestä traineestä jotka olivat osallisia Mnetin selviytymistosi-tvohjelmassa MyDOL ja valittiin kuusihenkisen bändin jäseneksi, joka vihdoin debytoi "Super Hero":lla  24. toukokuuta 2012,  M! Countdownissa.
I’m an Accident
I’m an Accident on Pete Parkkosen 17. helmikuuta 2010 julkaistu toinen albumi. Levyn on tuottanut Arto Tuunela.
Albumi ei menestynyt esikoislevyn tavoin. Se nousi julkaisuviikollaan albumilistan sijalle 21, mutta putosi jo seuraavalla viikolla listalta ulos, eikä noussut sinne enää uudestaan. Myöskään albumilta julkaistut singlet eivät menestyneet.
Ennen albumin julkaisua radioille lähetettiin singlenä albumin nimikappale ”I’m An Accident”. Toinen single ”In Too Deep” julkaistiin huhtikuussa 2010.
Heavy Metal 2000 (albumi)
Heavy Metal 2000 on vuoden 2000 Heavy Metal 2000 elokuva-albumi. Sen julkaisi Restless Records 18. huhtikuuta 2000. Levyllä kuultiin muun muassa yhtyeitä kuten Monster Magnet, Pantera, Insane Clown Posse, System of a Down ja Bauhaus, sekä artisti Billy Idol, joka myös ääninäytteli elokuvassa Odinin roolia.
K. A. Järventaus
Järventaus pääsi ylioppilaaksi 1918 Oulun I lyseosta ja suoritti Kadettikoulun 1921 sekä teologian erotutkinnon Helsingin yliopistossa 1932. Järventaus toimi upseerina puolustusvoimien palveluksessa sekä myöhemmin vt. kirkkoherrana, vt. kappalaisena ja alkoholistihuoltolan apulaisjohtajana.
Clarington
Clarington on 77 820 asukkaan (2006) kaupunkimainen kunta Ontarion provinssin eteläosassa, Kanadassa. Kunta kuuluu Oshawan ja Toronton metropolialueisiin. Alueen tärkeimpiä työllistäjiä ovat Darlingtonin ydinvoimalaitos, Oshawassa sijaitseva General Motors Canadan autotehdas sekä muut alueen keskisuuret teollisuuslaitokset.
Historia
Alueen ensimmäiset eurooppalaiset siirtolaiset perustivat vuonna 1832 Oronon kylän, ja he nimesivät sen Yhdysvaltojen Mainessa sijainneen samannimisen kaupungin mukaan. Vuonna 1974 läheiset asuinalueet Bowmanville, Clarke, Courtice, Darlington, Newcastle, Orono ja näiden välissä sijainneet pienemmät asuinalueet yhdistettiin uudeksi Claringtonin kunnaksi, jonka nimi muodostettiin yhdistämällä Clarke ja Darlington.
Mosport International Raceway
Kunnan alueella olevassa Bowmanvillessä sijaitsee Mosport International Raceway -moottorirata, jossa on 1960–1970-luvuilla kilpailtu Formula 1 -sarjassa. Nykyisin Mosport on rata-autojen käytössä.
Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut 2008
Kisojen ottelut järjestettiin kahdella areenalla, Halifax Metro Centressä (10 595 istumapaikkaa) ja Colisée Pepsillä (15 750 istumapaikkaa).
Sääntömuutokset
Vuoden 2008 MM-kilpailuihin tuli muutamia sääntömuutoksia, jotka koskivat etenkin peliformaattia. Puolivälierät pelattiin uudella tavalla, sillä ne pelattiin välisarjojen sisällä lohkoittain. Aiemmin puolivälierissä välisarjan lohko E:n voittaja oli kohdannut Lohko F:n neljännen. Nyt puolivälierät menivät lohkoittain. Myös karsintavaihe oli kokenut muutoksen, sillä karsintalohko oli jätetty pois. Alkulohko A:n neljäs kohtasi lohko D:n neljännen ja lohko B:n neljäs kohtasi lohko C:n neljännen pudotusotteluissa. Ottelut pelattiin paras kolmesta -menetelmällä, ja sarjojen voittajat jatkoivat vuoden 2009 kisoissa. Suurin syy peliformaatin muuttumiseen oli Québecin ja Halifaxin pitkä välimatka.
Suuri muutos oli kaukalon koko. Edellisen kerran MM-tasolla oli pelattu kapeassa kaukalossa vuonna 1962, jolloin kisat järjestettiin Colorado Springsissä, Yhdysvalloissa. Kaukalon aluejako oli myös erilainen, sillä siniviivat olivat lähempänä keskiviivaa, minkä seurauksena hyökkäysalueet olivat eurooppalaista kaukaloita suuremmat. Lisäksi MM-kisoissa käytettiin vuonna 2008 neljän tuomarin järjestelmää, jossa jokaisessa pelissä oli kaksi erotuomaria sekä kaksi linjatuomaria.
Alkusarja
Joukkueet oli jaettu neljään alkulohkoon IIHF-rankingin mukaisesti. Lohkoissa jokainen joukkue kohtasi toisensa kerran, otteluja kertyi siis kolme. Ottelut eivät voineet päättyä tasan. Varsinaisella peliajalla voitosta sai kolme pistettä. Mikäli peli päättyi varsinaisella peliajalla tasan, saivat molemmat joukkueet pisteen. Ylimääräisen pisteen sai ottelun joko 5 minuutin jatkoajalla (4–4-vastaan) tai rangaistuslaukauksilla voittanut joukkue.
B-lohko
thumb|right|USA - Slovenia Sarjataulukko Ottelut Ottelujen alkamisajat paikallisia aikoja (UTC-3)
C-lohko
Sarjataulukko
Ottelut Ottelujen alkamisajat paikallisia aikoja (UTC-3)
D-lohko
thumb|right|Tšekki - Venäjä Sarjataulukko
Ottelut Ottelujen alkamisajat paikallisia aikoja (UTC-4)
E-Lohko
Sarjataulukko
* Keskinäiset ottelut: Tšekki: 3p, maaliero +3 Ruotsi: 3p, maaliero +/−0 Sveitsi: 3p, maaliero −3
Ottelut Ottelujen alkamisajat paikallisia aikoja (UTC-4)
F-Lohko
Sarjataulukko
Ottelut Ottelujen alkamisajat paikallisia aikoja (UTC-3)
G-lohko (putoamissarja)
Molemmat sarjat pelataan paras kolmesta -menetelmällä.
- , voitot 2-0 (Italia I-divisioonaan) Ottelujen alkamisajat paikallisia aikoja (UTC-4)
Puolivälierät
Ottelujen alkamisajat paikallisia aikoja (Quebec UTC-4, Halifax UTC-3)
Välierät
Ottelujen alkamisajat paikallisia aikoja (UTC-4)
Loppuottelu
Ottelujen alkamisajat paikallisia aikoja (UTC-4)
Lopputulokset
& 1. divisioona
& 2. divisioona
3. divisioona
Slovenia ja Italia putosivat seuraavaksi vuodeksi 1. divisioonaan, kun taas pääsarjaan seuraavaksi vuodeksi nousivat Itävalta ja Unkari
Turnauksen pistepörssi
O = Ottelut; M = Maalit; S = Syötöt; P = Pisteet; RM = Rangaistusminuutit; PP = Pelipaikka
Televisiointi
Suomessa kisojen televisioinnista vastasi Yleisradio. Kisojen kuvanlaatu Suomessa oli heikko, koska NTSC-järjestelmä piti skaalata PAL-järjestelmään. Kanadassa turnauksen välitti katsojille The Sports Network.
Tikkurilan ortodoksinen kirkko
Toimintakeskuksen aika 1986–1997
Helsingin ortodoksinen seurakunta oli vuonna 1986 hankkinut Vantaan Tikkurilasta 240 m²:n omakotitalon. Tämän talon käyttötarkoitus muutettiin ja rakennus remontoitiin kristilliseksi toimintakeskukseksi kappeleineen (kappeli pyhän Arseni Konevitsalaisen muistolle). . Toimintakeskus oli käytössä kymmenisen vuotta Tikkurilan ortodoksisen kirkon käyttöönottoon saakka.
Uusi kirkko 1997
Vuonna 1990 seurakunta osti kirkkotontin Tikkurilan Valkoisenlähteentien ja Talvikkitien risteyksen vierestä. Kirkon suunnittelemiseksi järjestettiin arkkitehtikilpailu. Kaivatunlaisia suunnitelmia ei kuitenkaan löytynyt, joten uusi kirkko päätettiin toteuttaa alun perin Tapiolan ortodoksiselle kirkolle tehtyjen, rakennusarkkitehti Arvo Sorsan piirustusten pohjalta.
Helsingin hiippakunnan piispa, metropoliitta Leo vihki uuden ortodoksisen kirkkorakennuksen 7.9.1997 Kristuksen taivaaseen astumisen muistolle. Aiempi toimintakeskus kappeleineen myytiin. Uuden kirkon rakennustyöt valmistuivat lopullisesti kesäkuussa 1998.
Arx Fatalis
Arx Fatalis on Arkane Studiosin kehittämä tietokoneroolipeli. Peli on julkaistu vuonna Windowsille ja Xboxille.
Tikkurilan ortodoksinen kirkko
Uusi kirkko 1997
Tikkurilan ortodoksisen kirkon ikonostaasin ja seinien koristemaalaukset ovat Juri Mitroshinin ja ikosnostaasin puuveistokset Grigory Likhterin tekemiä. Vuonna 2001 kirkkoon saatiin myös Alexander Wikströmin lasimaalauksia.
Arx Fatalis
Vastaanotto
Metacritic-kerääjäsivustolla pelillä on 77/100 pistettä.
GameSpot on antanut pelille arvosanaksi 8.4/10 arvostelussaan.
Vastike
Vastike voi tarkoittaa:
Torben Ulrich
thumb|Torben Ulrich Torben Ulrich (s. 4. lokakuuta 1928 Tanska) on tanskalainen entinen tennispelaaja, kirjailija, muusikko, journalisti, taiteilija, elokuvaohjaaja ja Metallican perustajajäsenen rumpali Lars Ulrichin isä.
Tennis
Ulrich pelasi tennistä 1940-luvun loppupuolelta 1970-luvulle ja Tennis Grand Masters tourilla hän pelasi 1970- ja 1980-luvuilla. Vuonna 1976 hän oli rankingissa paras senior-pelaaja. Ulrichin paras sijoitus maailmanlistalla oli 96:s sija, jonka hän saavutti lokakuussa 1973.
Rüdiger von der Goltz
Gustav Adolf Joachim Rüdiger Graf von der Goltz (8. joulukuuta 1865 Züllichau, Preussi; nykyinen Sulechów, Puola – 4. marraskuuta 1946 Bernbeuren, Baijeri, Saksan miehitysvyöhyke) oli saksalainen kenraalimajuri ja kreivi, joka komensi Suomeen vuoden 1918 sisällissodan aikana lähetettyä Saksan Itämeren-divisioonaa sekä saksalaisiin vapaajoukkoihin kuuluneita VI reservijoukkoja 4. helmikuuta – 12. lokakuuta 1919 Latviassa.
Ensimmäisen maailmansodan alkuvuodet
Itä-Preussissa syntynyt Rüdiger von der Goltz valmistui upseeriksi 1886. Hän toimi ennen ensimmäistä maailmansotaa yleisesikuntaupseerina. Von der Goltz haavoittui syyskuussa 1914 Marnen taistelussa. Kuukauden kuluttua hän palasi rintamalle ja komensi Goltzin sekaprikaatia ja sitten Mecklenburgin 34. jalkaväkiprikaatia Noyon torjuntataisteluissa vuonna 1914. Seuraavana vuonna Goltz siirrettiin Puolaan Varsovan pohjoispuolelle Venäjän vastaiselle rintamalle, minne matkalla hän hautasi toisen poikansa. Samaan aikaan Puolan rintamalla venäläisten puolella taistelivat C. G. E. Mannerheim, Johan Laidoner ja Pēteris Radziņs. Lokakuussa 1915 onnistuneiden hyökkäysten jälkeen von der Goltz palasi divisioonan mukana länsirintamalle ja päätyi Ypernin ja Albertin kautta Vimyn kukkulalle.
Vuonna 1916 von der Goltzista tehtiin kenraalimajuri. Kesäkuussa 1916 hänestä tuli 1. kaartinrykmentin komentaja. Rykmentti osallistui 1916–1917 Sommen, Ylä-Sommen sekä Siegfried-linjan taisteluihin. Kreutznachissa von der Goltzille ilmoitettiin Saksan Itämeren-divisioonan perustamisesta sekä Suomeen lähdöstä.
Toiminta Suomessa
pienoiskuva|vasen|Von der Goltz (kuvassa keskellä) Suomessa vuonna 1918. Itämeren-divisioona nousi maihin Hangossa 3. huhtikuuta 1918 ja otti Helsingin haltuunsa 13.–14. huhtikuuta. Levähdystauon jälkeen Goltzin joukot valtasivat Hämeenlinnan ja siirtyivät sitten Osasto Brandensteinin avuksi Lahteen.
Von der Goltz jäi joukkoineen Suomeen sisällissodan jälkeen ja oli maassa merkittävä poliittinen vaikuttaja. Hänen valta-asemansa Suomessa vahvistui, kun keisari Vilhelm II antoi hänelle heinäkuussa 1918 ainutlaatuisen arvonimen ”Saksan kenraali Suomessa”. Sodan kestäessä von der Goltzin päämaja oli Riihimäellä. Sodan päätyttyä Helsingin-päämaja eli Deutsches Kommando oli ensi alkuun Pohjois-Esplanadin varrella Hotelli Kämpissä. Von der Goltz kuitenkin siirsi sen Esplanadin toiselle puolelle entiseen kenraalikuvernöörin palatsiin eli Smolnaan.
Kenraalin asemaa silloisessa Suomessa kuvaa se, että kun valtionhoitaja Svinhufvud ja senaatin puheenjohtaja Paasikivi tahtoivat neuvotella kenraalin kanssa, he menivät usein tämän luokse sen sijaan, että kenraali olisi kutsuttu heidän luokseen. Tilannetta kuvaa hyvin saksalaismielisen kenraalimajuri Hannes Ignatiuksen kirje silloiselle Suomen Berliinin-lähettiläälle Edvard Hjeltille, taustana keskustelu valtionhoitaja Svinhufvudin kanssa:
Von der Goltz upseereineen ajoi vahvasti saksalaista kuningasta Suomeen. Pääehdokas oli keisari Vilhelm II:n poika prinssi Oskar, mutta keisari ei häntä kuitenkaan hyväksynyt.
Saksan kukistuttua von der Goltz palasi kotimaahansa 16. joulukuuta 1918. Vuonna 1919 hän johti saksalaista vapaajoukkoa, joka taisteli Baltian maissa näiden kansallisia joukkoja ja bolševikkeja vastaan.
Toiminta Baltiassa
Saksan tehtyä aselevon ympärysvaltojen kanssa marraskuussa 1918 määräsi ympärysvaltojen valvontakomissio saksalaiset joukot vetäytymään aikataulun mukaisesti Saksan valloittamilta alueilta, jotka olivat itsenäistyneet tai itsenäistymässä. Ainoastaan Baltiassa valvontakomissio edellytti, että saksalaiset jäävät paikoilleen estämään Neuvosto-Venäjän talonpoikien ja työläisten puna-armeijan etenemistä Saksan tappion ja kansallisuusliikkeiden yhteisvaikutuksen aiheuttamassa sotilaallisessa tyhjiössä.
Baltiassa neuvostovenäläistä hyökkäystä johti latvialainen tarkka-ampujajoukko, jota vastaan virolaiset taistelivat Etelä-Virossa, saaden tukea suomalaisilta ja brittilaivastolta, minkä varjolla he kieltäytyivät saksalaisten tuesta. Latviassa kansallismielisten johtaja Kārlis Ulmanis pyysi saksalaisilta apua neuvostovenäläisiä vastaan. Brittiläisen kenraaliluutnantti Hubert Goughin mukaan saksalaisten piti vetäytyä aseleposopimuksen 12. artiklan mukaisesti Venäjälle kuuluvilta alueilta sitten kun liittoutuneet katsovat sen tarpeelliseksi alueilla vallitsevan sisäisen tilanteen perusteella.
Osa saksalaisista alkoi vetäytyä Latviasta, mutta majuri Josef Bischoff perusti rautaprikaatiksi (Eiserne Brigade) kutsutun saksalaisen yksikön hidastamaan neuvostovenäläisen puna-armeijan etenemistä. Paikallisten saksalaisten lisäksi alkoi Saksasta tulla vapaaehtoisia. Rautaprikaati yhtyi Saksan 8. armeijan rippeisiin muodostaen rautadivisioonan (Eiserne Division). Latviassa lisäksi baltiansaksalaiset ja jotkut latvialaiset muodostivat balttilaisen joukon (Baltische Landeswehr), jonka oli tarkoitus osallistua neuvostovenäläisten pysäyttämiseen, ja myös auttaa palauttamaan Baltian maiden itsenäistymisen mukana mennyt saksalaisten johtoasema Latviassa, tai perustaa sen alueelle oma baltiansaksalainen valtio. Perustettua Eiserne Divisionia ryhtyi komentamaan helmikuussa Kuurinmaalla VI reservijoukkojen komentajaksi käsketty von der Goltz. Baltische Landeswehria komensi puolestaan majuri Alfred Fletcher.
Helmikuun lopussa 1919 saksalaisilla ja latvialais-kansallisilla joukoilla oli Latviasta hallussa enää vain Liepāja satama, mutta von der Goltzin komentamana joukot saavuttivat voittoja ja onnistuivat valtaamaan ensin Ventspilsin  ja lopulta Riian sen eteläpuolelta. Hyökkäys oli koordinoitu saksalaisten avusta kieltäytyneiden virolaisten kanssa, jotka samanaikaisesti ajoivat neuvostovenäläisä takaa Pohjois-Latviassa.
Kun neuvostovenäläiset olivat vetäytyneet Latviasta, liittoutuneiden valvontakomissio määräsi Saksan sosiaalidemokraattista hallitusta vetämään saksalaiset vapaajoukot (Freikorps) Baltiasta. Vastauksena tähän yritti von der Goltz vallankaappausta Latviassa saksankielisen vähemmistön tuella poistamalla latvialaisen Ulmaniksen vallasta ja nostamalla valtaan luterilaisen pastori Andrievs Niedran.
Saksalaiset saivat britit vakuuttumaan siitä, ettei saksalaisia joukkoja kannata vielä poistaa Baltiasta, koska tällöin se jäisi alttiiksi Neuvosto-Venäjän vaikutukselle. Britit suostuivat ja niin saksalaiset sekä Venäjän väliaikaisen hallituksen politiikkaa jatkaneet valkoiset valtasivat 23. toukokuuta 1919 Riian latvialaisilta. Valtaajia syytettiin myöhemmin 300 latvialaisen surmaamisesta Jelgavassa, 200 latvialaisen surmaamisesta Tukumsissa, 125 latvialaisen surmaamisesta Väinänlinnassa sekä 3 000 latvialaisen surmaamisesta Riiassa.
Landeswehrin sota
Latvian kansallismieliset kääntyivät saksalaisia vastaan ja pyysivät tukea virolaisilta, jotka olivat valloittaneet bolševikkeja tukevilta latvialaisilta Pohjois-Latvian Väinäjoen pohjoispuolelta. Von der Goltzin komentamat joukot etenivät 19. kesäkuuta kohti latvialaista Cēsisin kaupunkia tarkoituksenaan neutraloida latvialaisten jälkeen myös virolaiset kansallismieliset sekä perustaa saksalaisten johtama valtio Baltiaan.
Viron joukkojen komentaja Johan Laidoner vaati saksalaisten vetäytymistä Gauja-joen eteläpuolelle. Tätä ennen Laidoner oli käskenyt virolaisia joukkoja valtaamaan Gulbenen rautatieaseman. Joukot valtasivat Straupen (entinen Ropa) ja jatkoivat etenemistään Limbažiin. Virolaiset kävivät vastahyökkäykseen ja saksalaisten oli vetäydyttävä Limbažista. 21. kesäkuuta virolaiset olivat saaneet vahvistuksia ja hyökkäsivät majuri Fletcherin komentamaan Baltische Landeswehria vastaan, minkä oli vetäydyttävä Cēsisin koillispuolelle. Keventääkseen virolaisten Baltische Landeswehriin kohdistamaa painetta von der Goltzin komentama Eiserne Division hyökkäsi Straupesta kohti Stalpea.
Aamulla 23. kesäkuuta 1919 saksalaiset alkoivat kuitenkin vetäytyä Riiastakin. Liittoutuneet alkoivat jälleen vaatia saksalaisten vetäytymistä Baltiasta ja tulitaukoa Freikorpsien sekä virolaisten kesken näiden edetessä kohti Riikaa.
Britit vaativat von der Goltzin päällikkyyden luovuttamista Venäjän valkoista armeijaa komentavalle venäläiselle eversti Pavel Bermondtille. Brittiläisen Hubert Goughin puolestaan piti ottaa komentoonsa majuri Fletcherin komentaman Baltische Landeswehrin. Majuri Bischoff muodosti saksalaisen legioonan tusinasta Freikorpsin yksiköstä ja luovutti ne Bermondtin komentoon. Bermondtin ja Goughin komentoon luovutettujen saksalaisten joukkojen vahvuus oli kaiken kaikkiaan 14 000 sotilasta, 64 lentokonetta, 56 tykistöasetta ja 156 konekivääriä, missä kuusi ratsuväkiyksikköä ja kenttäsairaala.
Ympärysvaltojen painostuksesta von der Goltz matkusti miehineen takaisin Saksaan lokakuussa 1919.
Muistelmat
Rüdiger von der Goltz julkaisi vuonna 1920 muistelmansa Toimintani Suomessa ja Baltian maissa.
Henrik Wright
Henrik Wright (19. tammikuuta 1685 Narva – 6. helmikuuta 1766) oli Suomeen asettunut ruotsalainen eversti, von Wright -aatelissuvun kantaisä. Hän toimi upseerina Ruotsin armeijassa.
Wrightin vanhemmat olivat skotlantilaiset Georg Wright ja Anna Walding. He olivat muuttaneet kauppiaiksi Ruotsin hallitsemaan Narvaan.
Vuonna 1713 Wright liittyi Pohjanmaan rykmenttiin ja vuonna 1714 hän johti kapteenina partiota, joka yllätti ja voitti 36-miehisen kasakkapartion 5. lokakuuta 1715. Tämän jälkeen Wright jakoi Raahen makasiinista paikallisille viljaa ja poltti sitten loppuvaraston. Wright yleni majuriksi ja osallistui syksyllä 1718 Carl Gustaf Armfeltin Trondheimin sotaretkelle. Paluumatkalla Wright komensi jälkijoukkona toiminutta värvättyä pataljoonaa, joka kääntyi takaisin lumimyrskyn puhjettua. Pataljoona pääsi myöhemmin Ruotsiin ja sen tappiot olivat paluumatkalla vain kuusi miestä.
Sodan jälkeen Wright siirrettiin Armfeltin alaisuudessa Uudenmaan jalkaväkirykmenttiin. Hän erosi armeijasta yliluutnanttina 1732. Hattujen sodassa Wright kutsuttiin takaisin palvelukseen ja hän yleni jälleen majuriksi. Vuonna 1760 hänet ylennettiin everstiksi ja Jämtlandin jääkärirykmentin komentajaksi. Wright jäi eläkkeelle armeijasta vuonna 1762.
Mackenzie Skapski
Mackenzie Skapski (s. 15. kesäkuuta 1994 Abbotsford, British Columbia, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa New York Rangersin organisaatiossa.
Natriumaluminaatti
Valmistus
Natriumaluminaattia voidaan valmistaa antamalla alumiinimetallin reagoida väkevän ja kuuman natriumhydroksidiliuoksen kanssa. Reaktiossa muodostuu natriumaluminaatin lisäksi vetykaasua. Liuoksessa yhdiste on ionimuodoissa tetrahydroksoaluminaattina [Al(OH)4]- ja natriumioneina.
Mackenzie Skapski
Ura
Skapskin pelaajaura oli lähellä päättyä jo 15-vuotiaana, kun hänen juniorijoukkueensa bussi kolaroi 11. joulukuuta 2009. Tämän seurauksena Skapski kärsi murtuneesta nenästä sekä silmäkuopan vauriosta ja veritulpasta lähellä aivojaan. Hän pääsi kuitenkin pelaamaan alle vuotta myöhemmin, mutta vammat hidastivat hänen urakehitystään.
Skapski siirtyi kaudeksi 2010–2011 pelaamaan Pohjois-Amerikan korkeimmalle junioritasolle WHL-joukkue Kootenay Iceen. Hänet varattiin Icesta New York Rangersiin kuudennella kierroksella vuoden 2013 NHL:n varaustilaisuudessa. NHL Central Scouting arvioi hänet ennen varaustilaisuutta Pohjois-Amerikassa pelaavien maalivahtien 17. parhaaksi.
Natriumaluminaatti
Käyttö
Natriumaluminaattia käytetään jätevesien puhdistuksessa. Natriumaluminaattia käytetään metallien saostamiseen kylmistä vesistä yhdessä alumiinisulfaatin kanssa. Natriumaluminaatti saostaa muun muassa fluoridi-ioneita, johon tarkoitukseen sitä käytetään rautavihtrillin kanssa. Ainetta voidaan käyttää myös veden pehmentämiseen, koska kalsium saostuu kalsiumaluminaattina.
Mackenzie Skapski
Ura
Skapski aloitti kauden 2014–2015 ECHL:ssä Greenville Road Warriorsin joukkueessa, mutta hänet kutsuttiin vain yhden pelatun ottelun jälkeen AHL:n puolelle Hartford Wolf Packiin korvaamaan Greenvilleen tiputettua Jason Missiaenia. Hän debytoi AHL:ssä 24. lokakuuta 2014 ja pelasi ensimmäisen nollapelinsä vain kaksi päivää myöhemmin 26. lokakuuta. Hän pelasi Hartfordissa 2.38 päästettyjen maalien keskiarvolla ja 91,4 torjuntaprosentilla 24 ottelussa, jonka jälkeen hänet nostettiin New York Rangersin NHL-kokoonpanoon.
Natriumaluminaatti
Käyttö
Natriumaluminaattia käytetään natriumsilikaatin kanssa zeoliittien teollisessa valmistuksessa.
Mackenzie Skapski
Ura
NHL:ään Skapski kutsuttiin 4. helmikuuta 2015, kun Rangersin aloittava maalivahti Henrik Lundqvist kärsi revenneestä verisuonesta niskassaan. Skapski oli ensimmäisessä ottelussaan varamaalivahtina Cam Talbotin pelatessa Boston Bruinsia vastaan. Skapski debytoi 20. helmikuuta 2015 ottelussa Buffalo Sabresia vastaan. Hän torjui debyytissään 24 laukausta Rangersin voittaessa ottelun lukemin 3–1. Skapski pelasi myös ensimmäisen nollapelinsä Sabresia vastaan 14. maaliskuuta 2015 pelatussa ottelussa. Lundqvistin palattua loukkaantumisen jälkeen Rangersin kokoonpanoon, Skapski lähetettiin takaisin Wolf Packiin 25. maaliskuuta 2015.
Maajoukkueura
Skapski edusti Kanadan maajoukkuetta World U-17 Hockey Challengessa vuonna 2011. Kanada sijoittui turnauksessa kolmanneksi.
Natriumaluminaatti
Turvallisuus
Natriumaluminaatin joutuminen hengitysteihin aiheuttaa yskää ja hengenahdistusta. Voimakkaasti emäksisenä aineena se on syövyttävä ja saattaa aiheuttaa iholle joutuessaan vakaviakin syövytysvammoja. Nieltynä yhdiste aiheuttaa vatsakipua ja jopa šokin tai tajuttomuuden.
Aiheesta muualla
Natriumaluminate
Halabdja
Halabdja (kurdiksi tai  Helebce) on Irakin Kurdistanin itäosassa, Halabjan maakunnassa sijaitseva kaupunki. Se on noin 240 kilometriä koilliseen Bagdadista ja 13–16 kilometriä Iranin rajalta.
Merenkulun historia
Merenkulun historia on merialueilla liikkumisen historiaa. Merenkulun vaiheet ovat samalla laivanrakennuksen, navigoinnin ja kaupan kehittymisen historiaa.
Austronesialaiset ja polynesialaiset
Ensimmäisen kerran ihmisten tiedetään ylittäneen merialueita veneellä, kun austronesialaiset saapuivat ensimmäisille Tyynenmeren saarille 4000 eaa.–2500 eaa. He levittäytyivät kauemmas Tyynellemerelle ja myös Intian valtamerelle. Heistä polveutuvat polynesialaiset löysivät Havaijin 400 jaa., Uuden-Seelannin 1200-luvulla ja Chathamsaaret 1500-luvulla.
Välimeren alue
Egyptiläiset alkoivat purjehtia Niilillä ja merellä 3500 eaa. He hallitsivat Välimeren alueen meriliikennettä 3500–1000 eaa.-luvuilla. Veneet alkoivat muistuttaa laivoja itäisellä Välimerellä 2500 eaa. Foinikialaiset alkoivat hallita merta 900 eaa. Kreikkalaiset kehittivät ensimmäiset varsinaiset sotalaivat noin 1000 eaa. Hellenistisellä aikakaudella Kreikassa yleistyivät kauppalaivat. Roomalaiset ottivat mallia kreikkalaisten sotalaivoista.
Pohjoisten alueiden varhainen merenkulku
Irlannissa, missä ei ollut puita, rakennettiin varhaisina aikoina veneitä eläinten nahoista.
Arabit
Arabiheimot valtasivat suuren osan Pohjois-Afrikkaa 600-luvulla ja purjehtivat tuolloin Gibraltarin salmelle saakka. He levittäytyivät myös Persiaan ja Aasiaan, Filippiineille saakka.
Kiina
Kiinassa kehitettiin 400–500-luvuilla kolmimastoinen džonkki. Sillä kuljettiin enimmäkseen Yangtse-joella, mutta sillä kuljetiin myös eteläiseen Intiaan ja Sumatralle saakka.
Suuret löytöretket
Merenkululla oli suurta merkitystä suurten löytöretkien aikana joista ensimmäisiä oli Kolumbuksen matka Amerikkaan 1490-luvulla. Ensimmäisen purjehduksen maailman ympäri teki portugalilaisen Fernão de Magalhãesin ryhmä vuosina 1519–1521. Tunnetuimpia merenkulkijoita oli englantilainen Henry Hudson, joka tutki Skandinavian ja Siperian pohjoispuolista koillisväylää. Atlantilla ja koillisväylällä purjehtivat myös John Cabot ja Giovanni da Verrazzano.
Kolonialismi
Merenkululla oli suuri osuus siirtomaiden valloituksessa. Yksi merkittävimmistä Espanjan kolonialismiajan konkistadoreista oli Hernán Cortés, joka johti Meksikon valloitusta.
Orjalaivat
Intiaaniväestön romahdettua tuhkarokon ja muiden tautien myötä alettiin orjia kuljettaa Afrikasta Amerikkaan. Tunnettu orjalaivan kapteeni oli John Hawkins. Orjalaivat olivat usein ylitäynnä orjia. Alueet, joille orjia kuljetettiin eniten, olivat Karibian alue, muu Keski-Amerikka sekä Etelä-Amerikka. Orjakauppaa ryhdyttiin vastustamaan 1700-luvun puolivälissä. 1800-luvun alussa orjia ryhdyttiin vapauttamaan ja heitä kuljettiin laivalla Sierra Leoneen, johon muodostui vapautettujen orjien siirtokunta.
Merisota
Merenkululla on ollut suurta merkitystä myös sodankäynnissä. Ateenalaisten ja spartalaisten välillä käydyssä Peloponnesolaissodassa Ateenan liittolaiset muodostivat Deloksen meriliiton ja Spartan liittolaiset Peloponnesolaisliiton. Tätä ennen Välimeren piirissä oli käyty Persialaissodat, joihin kuuluivat Egeianmerellä käydyt Salamiin taistelu ja Issoksen taistelu. Espanjalainen sotalaivasto 1500-luvun lopulla oli nimeltään Armada. Yksi tunnetuimpia sotalaivoja oli ruotsalainen Vasa. Sen jälkeen, kun Columbus löysi Amerikan, Eurooppalaiset valtiot alkoivat vallata alueita sekä Etelä- että Pohjois-Amerikassa. Tämä johti siirtomaasotiin. 1500-luvulla Espanja alkoi vallata Etelä-Amerikkaa ja Iso-Britannia Pohjois-Amerikkaa. 1600-luvulla myös Hollanti alkoi vallata siirtomaita. 1600- ja 1700-luvuilla käytiin uskonsotia ja lisäksi käytiin sotia kauppa-asemien ja siirtomaiden puolustamisen vuoksi. Eurooppalaiset valtiot sotivat myös merialueiden hallitsemisesta. Näin oli esimerkiksi Trafalgarin taistelussa, jossa Iso-Britannian sotajohtajana oli yksi kuuluisimpia merisodan johtajista, Horatio Nelson, joka johti sotaa Britannian voittaessa espanjalais-ranskalaiset joukot, mikä esti Napoleonia valtaamasta Britteinsaaria. Samalla Britanniasta tuli Atlantin aluetta hallitseva maa.