cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jefferson Pérez
Jefferson Leonardo Pérez Quezada (s. 1. heinäkuuta 1974 Cuenca, Ecuador) on entinen ecuadorilainen kävelijä. Hän erikoistui 20 kilometrin matkalle ja oli matkan menestyneimpiä kävelijöitä uransa aikana. Pérez on olympiavoittaja ja kolminkertainen maailmanmestari. thumb|left|220px|Jefferson Pérez. Pérez voitti maansa kautta aikain ensimmäisen olympiamitalin voitettuaan 20 kilometrin kilpailun vuoden 1996 kesäolympialaisissa Atlantassa. Vuonna 1997 hän voitti 20 kilometrin kilpailun maailmancupissa ja oli Ateenan MM-kisoissa 14:s. 1999 Sevillan MM-kisoissa hän käveli hopealle ja oli 2000 Sydneyn olympialaisissa neljäs. 2001 Edmontonin MM-kisoissa hän sijoittui kahdeksanneksi. Vuonna 2002 hän voitti toistamiseen 20 kilometrin maailmancup-kilpailun. 2003 Pariisin MM-kisoissa hän voitti kultamitalin uudella maailmanennätysajalla 1.17.21. Vuonna 2004 hän voitti urallaan kolmannen kerran 20 kilometrillä maailmancupin kilpailun. Ateenan olympialaisissa hän osallistui sekä 20 että 50 kilometrin kilpailuihin ja sijoittui neljänneksi ja 12:ksi. 2005 Helsingin MM-kisoissa hän voitti toisen maailmanmestaruutensa ja kaksi vuotta myöhemmin Osakassa kolmannen maailmanmestaruutensa. 2008 Pekingin olympialaisissa hän voitti hopeaa 20 kilometrin matkalla.
Luettelo dystopiakirjoista
Tämä on luettelo merkittävistä dystopiakirjoista.
Valkoinen ruotsinhirvikoira
Valkoinen ruotsinhirvikoira (svensk vit älghund) on ruotsalainen metsästyskoirarotu. Se on kotimaassaan hyvin yleinen metsästyskoirarotu. Suomessa syntyi ensimmäinen pentue vuonna 2000.
Rodusta huolehtii Ruotsissa Svenska Vita Älghundsklubben ja Suomessa Suomen Harmaahirvikoirajärjestö.
Ulkonäkö
Rotu on keskikokoinen, suorakaiteen muotoinen, ryhdikäs ja jäntevä. Kuono on suunnilleen yhtä pitkä kuin kallo. Silmät ovat melko pienet ja soikeat; väriltään ruskeat ja ihanteellisesti tummanruskeat. Korva ovat pystyt, teräväkärkiset, melko korkealle kiinnittyneet ja jäykät. Häntä on keskipitkä, tasapaksu ja ylös kiinnittynyt; asennoltaan selän päälle kiertynyt tai lähes selkää koskettavasti kaartunut. Peitinkarva on suoraa ja tiheää; alusvilla on pehmeää ja tiheää. Väritys on valkoinen, joskin hieman kellertävä sävy sallitaan. Urosten säkäkorkeus on 52-60 cm (ihanne 56 cm) ja narttujen 49-57 cm (ihanne 53 cm).
Luonne ja käyttäytyminen
Koira on luonteeltaan ystävällinen ja pyrkii miellyttämään omistajaansa. Kotona jotkut yksilöt ilmoittavat vieraiden tulon ja se on erinomainen seurakoira metsästysajan ulkopuolella. Valkoinen ruotsinhirvikoira sopii erinomaisesti metsästysajan ulkopuolella myös perhekoiraksi. Se pysyy kaukana tappeluista ja on lähes aina ystävällinen toisille koirille. Kotioloissa valkoinen ruotsinhirvikoira tulee aina rapsutettavaksi miellyttääkseen isäntäänsä. Se on nopea oppimaan ja se on melko helppo kouluttaa.
Alkuperä
Rodun alkuperä juontaa juurensa 1900-luvulle, ja siitä on olemassa useita teorioita. Niistä yhden mukaan 1930-luvulla Strömsundissa yhden jämtlanninpystykorvia kasvattaneen kennelin nartuista astui vahingossa samojedinkoira. Tästä yhdistelmästä syntyi narttu nimeltä Vira, jonka yksi jälkeläisistä oli puolestaan Ketty. Kettyn sukulinja vuorostaan jatkui tunnetussa hirvikoirassa, vuonna 1942 syntyneessä Ottsjö-Jimissä, jota pidettiin valkoisten hirvikoirien kantaisänä.
Toisen teorian mukaan jämtlanninpystykorvaa muistuttanut Vira annettiin jalostuslainaan Valdemar Strömstedtille. Se pääsi kuitenkin vahingossa irti rautatieasemalla, jolloin samojedinkoira onnistui astumaan sen. Teorian mukaan nimenomaan tästä yhdistelmästä olisi syntynyt Ottsjö-Jimin isä. Kolmannen teorian mukaan Ottsjö-Jimin isoisä olikin legendaarinen jämtlanninpystykorva Björn-Jim, eikä siinä olisi ollut lainkaan samojedin perimää.
Östersundilainen Lars Jönsson aloitti valkoisten hirvikoirien tavoitteellisen jalostuksen. Vuoden 1960 alussa hänelle syntyi täysin valkoinen pentue harmaista Brunflo-Jimistä ja Vanjasta. Nämä kaksi valkoista pentua sekä Ottsjö-Jimin valkoinen poika Tass, Snögubben ja Vita olivat nykyisen rodun kantavanhemmat. Rotua jalostivat eteenpäin mm. bergiläinen Jakobssonin perhe sekä piitimeläiset Torkel ja Ulla Lundkvist.
Rotu tunnettiin aluksi nimellä vithund ("valkoinen koira") ja myöhemmin vit älghund. Vuonna 1986 perustettiin Svenska Vita Älghundsklubben. Yhdistys järjesti arviointitilaisuuksia, joissa arviotiin noin 300 yksilöä, minkä perusteella luotiin rotumääritelmä. Vuonna 1993 rotu lopulta tunnustettiin Ruotsin Kennelliitossa.
Erään teorian mukaan valkoinen väri on peräisin valkoisesta laikasta, joka periytti värin jälkeläisilleen. Mistä tahansa väritys periytyikin, vaalea väritys on resessiivinen, joten pennun tulee periä sitä aiheuttava geeni molemmilta vanhemmiltaan. Täten kaksi valkoista yksilöä voi saada vain valkoisia jälkeläisiä, minkä ansiosta väri oli helppo jalostaa koko populaatioon. Metsästäjän on helpompi erottaa vaalea koira metsän keskeltä, ja myös hirvi seisoo paremmin loitolla vaalealla koiralla.
Pensaskaunokit
Pensaskaunokit (Cheirolophus) on asterikasvien (Asteraceae) heimoon kuuluva kasvisuku. Sen kuvasi tieteelle vuonna 1827 Henri Cassini, (1781–1832). Sukuun kuuluu noin 30 lajia, jonka lisäksi synonymeja on noin 70.
Lajeja
Lähde:
Purppuranuolikko
Koko ja ulkonäkö
Purppuranuolikko kasvaa noin 6 cm pitkäksi. Sen vartalo on puikkomainen. Pää on keltainen, otsa ja vartalo punavioletti ja evät vihreät.
Alkuperä
Purppuranuolikko elää luonnossa Fidži-saarten lähellä. Se viihtyy syvemmällä kuin muut sukulaislajit, tyypillisesti noin 40 metrin syvyydessä.
Bygdebladet (Rogaland)
Bygdebladet on norjalainen vuonna 1997 perustettu paikallislehti, jonka kotikunta on Randaberg. Lehti ilmestyy torstaisin ja kuuluu Amedia-konserniin.
Purppuranuolikko
Käyttäytyminen
Purppuranuolikko puolustaa reviiriään aggressiivisesti muita saman lajisia kaloja kohtaan. Toisaalta se säikähtää helposti ja säntäilee silloin päättömästi, joten piilopaikkoja pitää olla, ja on syytä varmistua, ettei akvaariosta ole helppoa hypätä ulos.
Ravinto
Purppuranuolikko syö eläinplanktonpitoista ruokaa sekä vedestä että pohjalta.
Savilampi (Ähtäri)
Savilampi on Etelä-Pohjanmaalla Ähtärissä Isomäen kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 18,2 hehtaaria, se on 800 metriä pitkä ja 350 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 2,1 kilometriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Toisveden alueella (35.42), jonka Peränteen alueeseen (35.424) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 163,5 metriä mpy.
Punajuurikas
Suomalainen puutarha-alan keskusjärjestö Puutarhaliitto valitsi vuonna 2008 punajuuren vuoden vihannekseksi. 87 % suomalaisesta punajuurituotannosta tulee Satakunnan maakunnan alueelta.
Viljelyn historiaa
Punajuurikasta käytettiin salaatteihin ja muihinkin ruokiin jo ajanlaskun alussa Välimeren maissa. Ensimmäiset maininnat paksujuurisesta juurikkaasta ovat 1500-luvulta, mutta juurikkaat olivat aluksi väriltään vaaleita tai keltaisia, kun punajuurinen muoto jalostettiin vasta 1600-luvulla.
Punajuurikas oli vuoden vihannes vuonna 2008 (Puutarhaliitto ja Kotimaiset Kasvikset ry). Se sisältää runsaasti hyödyllisiä kivennäisiä ja vitamiineja. Juurimukulan lisäksi myös kasvin lehdet ja nuoret versot ovat salaatteihin käyttökelpoisia.
Suomeen laji tuli 1800-luvulla. Suomessa sopimustiloilla teollista valmistusta varten viljellään punajuurikasta lähes 400 hehtaarin peltoalalla.
Ulkonäkö
left|thumb|Halkaistu punajuurikas. Punajuurikas muodostaa mehevän mukulan, joka voi olla pyöreä, litteänpyöreä, munanmuotoinen tai pitkänomainen lajikkeesta riippuen. Hyvä punajuurikas on tasainen, voimakkaan tummanpunainen ja pinnaltaan sileä. Suomessa viljellään myös valko-, kelta- ja raitajuurikasta, joka on sisältä punavalkoraidallinen. Punajuuren punaisen värin aiheuttavat betalaiinit betaniini, betanidiini ja isobetaniini, mutta mukana on myös keltajuurikkaan värin aiheuttavia betaksantiineja. Punajuurikkaan väriainetta käytetään myös elintarvikevärinä E162.
Käyttö
pienoiskuva|vasen|Borssikeittoa. Punajuurikas on värinsä vuoksi erityisesti joulunajan juures, mutta hyvän säilyvyytensä vuoksi se on käyttökelpoinen pitkälle kevääseen. Kotioloissa punajuurikas on usein tutuimmillaan juuri säilykkeenä. Tuore punajuurikas on kuitenkin erilaisiin ruokiin soveltuva monipuolinen vihannes. Punajuurikas sopii raakaraasteeksi, pihveihin, patoihin, muhennoksiin, laatikoihin ja keittoihin. Tuttuja punajuurikasruokia ovat jouluinen rosolli sekä ukrainalainen borssikeitto. Punajuuren käyttö raakaraasteena ei kuitenkaan ole suositeltavaa Ruokaviraston mukaan. Punajuurikkaan kuorta, kantaa ja juuren päätä ei pidä poistaa ennen keittämistä, ettei punainen väriaine liukene keitinveteen. Tuoretta punajuurikasta säilytetään kylmässä, +2...+4 asteen lämpötilassa.
Punajuuren tuttu ominaisuus on sen väri, joka värjää paitsi sormet, myös virtsan ja ulosteenkin. Se voi lisätä elimistön typpioksidipitoisuuksia. Punajuurikas sisältää nitraatteja, ja siksi se ei sovellu aivan pienten lasten ravinnoksi.
Punajuurikasta saa kaupasta raakanakin ympäri vuoden sekä keitettynä ja säilöttynä, joten salaatin tekeminen on yksinkertaista. Punajuurikas on myös suosittu kotipuutarhan kasvi. Sen säilytys on kellarissa helppoa. Tosin raakana se on parhaimmillaan korjuun jälkeen syksyllä ja säilytyksessä sen sokeri muuttuu tärkkelykseksi ja mukula menettää makeutta ja mehevyyttä. Punajuuri säilyy jääkaapissa keitettynä muovipussissa 2–3 viikkoa. Raaka punajuuri säilyy jääkaapissa useita kuukausia yhdessä piparjuuripalan kanssa. Parhaiten punajuuri säilyy kuitenkin keitettynä etikkaliemessä.
Symbolinen interaktionismi
Symbolinen interaktionismi on George Herbert Meadin työn pohjalta kehittynyt näkemys ihmisen sosiaalisuudesta. Sen mukaan kun ihminen oppii tarkastelemaan itseään muiden näkökulmasta, hänen minäkäsityksensä kehittyy sosiaalisesti.
Symbolisessa interaktionismissa tärkeä on Thomasin teoreemana tunnettu ajatus: "Ne tapahtumat, jotka ihmiset määrittelevät todellisiksi, ovat todellisia seurauksiltaan".
Symbolinen interaktionismi on yksi varhaisimmista sosiaalipsykologian minäteorioista ja on toiminut lähtökohtana monille muille teorioille, jotka painottavat minuuden muodostumisessa sosiaalisen ympäristön merkitystä. Meadin mukaan yksilön käsitys itsestä ja muista kehittyy rinnakkain. Lapsi kokee erilaisia rooleja varhaisessa leikki-iässä 3–4 vuoden iässä. Vähitellen lapsi alkaa leikeissään esittää myös toisenlaisia ihmistenvälisiin suhteisiin liittyviä rooleja ja samalla hän opettelee ymmärtämään näitä suhteita ja tarkastelemaan toisten ihmisten silmin.
Günther Mader
Günther Mader (s. 24. kesäkuuta 1964 Matrei am Brenner, Tiroli, Itävalta) on itävaltalainen uransa lopettanut alppihiihtäjä. Mader voitti pitkän uransa (1982–98) aikana yhteensä 14 maailmancuposakilpailua, suurpujottelucupin 1990 ja alppiyhdistetyn cupin 1996.
Mader oli erittäin monipuolinen laskija ja kuuluu Marc Girardellin, Pirmin Zurbriggenin, Kjetil André Aamodtin ja Bode Millerin ohella joukkoon, jotka ovat voittaneet maailmancuposakilpailun pujottelussa, suurpujottelussa, supersuurpujottelussa, syöksylaskussa ja alppiyhdistetyssä.
Mader ei voittanut koskaan maailmancupin kokonaiskilpailua, mutta sijoittui toiseksi kausina 1995 ja 1996 ja oli kolmas vuonna 1990. Maailmanmestaruuskilpailuissa Maderin paras sijoitus on pujottelun hopeamitali 1987 ja olympialaisissa pronssi syöksylaskussa 1992.
Gottfried Benn
Benn luopui yksityispraktiikasta ja ryhtyi sotilaslääkäriksi petyttyään kansallissosialismiin. Hän joutui 1936 kirjoituskieltoon ja alkoi kirjoittaa uudelleen vasta 1948. Varhaistuotannossaan hän käsittelee kärsimyksen ja rappion aiheita, mutta myöhemmässä, toisen maailmansodan jälkeisessä, tuotannossa hän ei ole yhtä repivä ja kyyninen. Kertomus "Der Ptolemäer" (1948) kuvaa ihmisen irrallisuutta, ja se nosti hänet julkisuuteen.
Suomennettua tuotantoa
Bennin runojen suomennoksia on antologioissa:
Finnish Aircraft Maintenance
Finnish Aircraft Maintenance Oy (FAM) oli vuonna 2008 perustettu Finnairin sekä Finncommin puoliksi omistama huoltoyritys, jonka toimilupa kattoi ATR, Embraer ERJ 145 sekä Embraer 170 -suihkukoneet. FAM:n suurimpana asiakkaana oli Finncomm, sillä FAM vastasi yhtiön koko laivaston linjahuolloista sekä ATR-koneiden osalta myös raskaista huollosta. Lisäksi FAM teki huoltotöitä ulkopuolisille asiakkaille. Yhtiön toimipaikka oli Helsinki-Vantaan lentoasema ja se työllisti noin 90 henkilöä.
FAM:n toiminta käynnistyi elokuun alussa 2008, jolloin ilmailuviranomainen myönsi sille lentokonekorjaamon toimiluvan. Toimilupa kattoi ATR-potkuriturbiinikoneet ja Embraer ERJ 145 -suihkukoneet.
Yhtiölle valmistui huhtikuussa 2009 Helsinki-Vantaan lentoaseman alueelle 11 000 neliömetrin kokoinen huolto- ja toimistorakennus. Huoltohallin lattiapinta-ala on 6 000 neliömetriä.
FAM:n suurin asiakas oli Finncomm Airlines, joka operoi mm. ATR72 -sarjan lentokoneilla. Finnair luopui ATR-liikenteestä tammikuun 2008 alkupuolella, jolloin sen tytäryhtiö Aero Airlines lopetti toimintansa.
Damen Bell-Holter
Damen Bell-Holter (s. 13. huhtikuuta 1990 Hydaburg, Alaska) on yhdysvaltalainen koripalloilija, pelipaikaltaan iso laitahyökkääjä tai sentteri.
Bell-Holteria ei varattu NBA:han vuoden 2013 varaustilaisuudessa. Hän siirtyi elokuussa 2013 Saksan pääsarjan Telekom Baskets Bonniin, mutta sopimusta ei jatkettu harjoituskauden kolmen viikon try-out-jakson jälkeen. Syyskuun lopussa hän siirtyi NBA-joukkue Boston Celticsin harjoitusleirivahvuuteen. Celtics luopui hänestä ennen kauden alkua. Celticsin kautta Bell-Holter siirtyi D-liigajoukkue Maine Red Clawsiin, jossa hän pelasi kauden 2013–2014. Seuraavan kauden alussa Bell-Holter kävi näytillä Unkarissa, mutta hän pelasi kauden Turkin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla. Elokuussa 2015 Bell-Holter siirtyi suomalaiseen Korisliigassa pelanneeseen Kobriin.
Heinäkuussa 2016 Bell-Holter teki sopimuksen Italian toiseksi korkeimmalla sarjatasolla pelanneen Fortitudo Agrigenton kanssa.
Fosfopanteteiini
Fosfopanteteiini (C11H23PSN2O7) on orgaaninen yhdiste. Yhdiste on tärkeä koentsyymi muun muassa rasvahappojen ja polyketidien biosynteesissä. Fosfopanteteiini on osa koentsyymi-A:n rakennetta ja esiintyy välituotteena niin koentsyymi-A:n biosynteesissä kuin hajotuksessakin.
Bolesław Szabelski
thumb|right|Bolesław Szabelski
Fosfopanteteiini
Biosynteesi ja biologinen rooli
Fosfopanteteiinia muodostuu koentsyymi-A:sta alkalisen fosfataasin katalysoimana. Lisäksi tässä hydrolyysireaktiossa muodostuu adenosiini-3′5′-difosfaattia. Fosfopanteteiinin fosfaattiryhmä hydrolysoidaan entsymaattisesti, jolloin muodostuu panteteiinia. Koentsyymi-A:n biosynteesissä fosfopanteteiinia muodostuu fosfopantotenoyylikysteiinistä entsyymin nimeltä fosfopantotenoyylikysteiinidekarboksylaasin katalysoimana. Tämä reaktio tapahtuu solujen sytosolissa ja fosfopanteteiini kuljetetaan solujen mitokondrioihin. Mitokondrioissa fosfopanteteiini ja ATP muodostavat defosfokoentsyymi-A:ta fosfopanteteiiniadenyylitransferaasin katalysoimana.
Bolesław Szabelski
Bolesław Szabelski (3. joulukuuta 1896 Radoryż Smolany – 27. elokuuta 1979 Katowice) oli puolalainen säveltäjä ja urkuri. Hän opiskeli vuosina 1908–13 Varsovan musiikkiseuran urkurikoulussa, sitten vuosina 1913–5 Varsovan konservatoriossa Mieczysław Surzyńskin (urut) ja Roman Statkowskin (teoria) johdolla. Tämän jälkeen hän toimi urkujensoiton opettajana ja Płockin tuomiokirkon urkurina. Hän suoritti vielä sävellysopintoja Varsovan konservatoriossa Statkowskin johdolla vuosina 1923–5 ja Karol Szymanowskin johdolla vuosina 1927–9.
Fosfopanteteiini
Biosynteesi ja biologinen rooli
Fosfopanteteiini on prosteettinen ryhmä asyylikantajaproteiineissa. Tämä proteiini on osa useita entsyymikomplekseja esimerkiksi rasvahapposyntaasia, polyketidisyntaaseja, gramisidiini-S-syntaasia sekä ei-ribosomaalisia peptidisyntaaseja. Näissä entsyymikomplekseissa karboksyylihappopohjainen susbtraatti on sitoutuneena fosfopanteteiinin tioliryhmään. Fosfopanteteiinin tehtävä on aktivoida näiden karboksyylihappojen karboksyyliryhmiä tekemällä niistä reaktiivisemman tioesterin.
Bolesław Szabelski
Vuodesta 1957 osallistui Puolan säveltäjäliiton johtokunnan työhön. Hän sai uransa aikana useita palkintoja ja tunnustuksia, kuten Polonia Restitutan komentajan ristin (1959) ja komentajan ristin tähdellä (1977).
Työ säveltäjänä
Szabelskin töitä esitettiin usein kansainvälisessä Varsovan syksy -nykymusiikkifestivaalissa; esimerkiksi vuonna 1956 siellä esitettiin hänen kolmas sinfoniansa ja concerto grossonsa. Puolan rajojen ulkopuolella säveltäjän työtä teki tunnetuksi Leopold Stokowski, joka johti hänen toccatansa esityksen Chicagossa vuonna 1958. Szabelski ei paljon matkustanut kansainvälisesti, mutta vuonna 1965 hän poikkeuksellisesti osallistui Zagrebissa festivaaliin, jossa kantaesitettiin hänen huilukonserttonsa.
Kapealampi (Ähtäri, Isomäki)
Kapealampi on Etelä-Pohjanmaalla Ähtärissä Isomäen kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 3,0 hehtaaria, se on 600 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 1,1 kilometriä.
Päivikki Antola
Helmi Päivikki Antola (ent. Suojanen s. 8. huhtikuuta 1945 Tuusula) on suomalainen uskontotieteilijä, kulttuurientutkija ja professori.
Kapealampi (Ähtäri, Isomäki)
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Toisveden alueella (35.42), jonka Peränteen alueeseen (35.424) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 165,6 metriä mpy.
Päivikki Antola
Lapsuuden perhe
Päivikki Antola syntyi 8. huhtikuuta 1945 Tuusulassa. Hänen isänsä Oskar Antola oli pappi, viimeksi Eurajoen kristillisen kansanopiston ja sisaroppilaitoksen Eurajoen yhteiskoulun rehtori ja äiti kanslisti-taloudenhoitaja Lahja Antola o.s. Perälä.
Perheen 12 lapsesta kaksoset kuolivat varhain. Heidän jälkeensä syntyi Päivikki ja sisarukset. Heistä kaikista tuli ylioppilaita ja korkeakoulutettuja. Äiti perusti Antolan perhekuoron, johon kuuluivat lapset ja myöhemmin myös näiden puolisoita. Kuoro lauloi Länsi-Suomen rukoilevaisuuden Siionin virsiä ja Halullisten Sielujen Hengellisiä Lauluja johtajana sisar, oopperalaulaja Aulikki Eerola ja levytti Uudet taivaat ja uusi maa –äänilevyn.
Perhe
Päivikki Antola avioitui Matti K. Suojasen (k. 2003) kanssa vuonna 1964, josta lukien Päivikki tuli tunnetuksi nimellä Suojanen. Hänen puolisostaan tuli Tampereen yliopiston suomen kielen professori. Suojasille syntyi kaksi lasta, joista toinen on Tytti (1969–2021). Vuonna 2003 Päivikki vaihtoi nimensä takaisin Antolaksi. Vuonna 2016 hän avioitui Markku Laakson (nykyisin Markku Lindqvist-Antolan) kanssa.
Opintie ja työura
thumb|left|Päivikki Suojanen väitöstilaisuudessaan Turun yliopistossa 21.10.1978.
Laulava ja soittava dosentti
Antola kirjoitti ylioppilaaksi Eurajoen yhteiskoulusta. Hän jatkoi opintoja Turun yliopistossa, josta valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1971, filosofian lisensiaatiksi 1974 ja filosofian tohtoriksi 1979.
Tutkijana Yhdysvalloissa 1985–1986 ja 1989–1990 sekä Keniassa 1990-luvulla
Pariskunta Päivikki Suojanen ja Matti K. Suojanen teki kenttätutkimustyötä amerikansuomalaisista Bloomingtonissa Indianan yliopistossa vuosina 1985–1986 sekä Marylandin yliopiston Antropologian laitoksesta 1989–1990 käsin erityisesti Floridassa, mistä tutkimustuloksena kirja Päivikki Suojanen - Matti K. Suojanen, ''"Retulaatsissa Miamissa ..." Kasvokkain amerikansuomalaisten kanssa.''
1990-luvulla Suojaset tekivät tutkimusyhteistyötä viitenä vuotena Jyväskylän yliopiston ja Nairobin yliopiston alaisuudessa Keniassa, joka perustui Päivikki Suojasen neuvottelemaan, viisivuosittain uusittavaan tutkimusyhteistyö- ja tutkijanvaihtoohjelmaan "Encountering of Cultures, Change, and Cultural Image in Multicultural Settings" 1992–2002 Jyväskylän yliopiston ja Nairobin yliopiston Institute of African Studiesin välillä. Hänen tutkimuskohteenaan olivat tuolloin Nairobin kolmen esikaupunkislummin, Kiberan, Kawangwaren ja Kangemin, asukkaiden kulttuurinen sopeutuminen, muutos ja kulttuurikuva asuinolosuhteissaan.
Professorina 1991–1993 ja 1997–2003
Turun yliopiston folkloristiikan ja uskontotieteen vs. professorina Suojanen oli 1991–1993. Etnologian apulaisprofessorina Jyväskylän yliopistossa hän oli 1992–1997 ja etnologian professorina opetusalana folkloristiikka Jyväskylän yliopistossa hän oli 1997–2003, jolloin hän siirtyi eläkkeelle.
Dosentuurit
Turun yliopiston uskontotieteen dosentiksi Suojanen nimitettiin vuonna 1980, Jyväskylän yliopiston kulttuuriantropologian dosentiksi vuonna 1983 ja Tampereen yliopiston kansanperinteen ja viestinnän antropologian dosentiksi vuonna 1987.
Musiikin opetusta
Suojanen opetti pianonsoittoa free lancerina Turussa vuosina 1965–1969.
Tutkijana
Suojanen on tutkinut suomalaista kansansaarnaa, kansanveisuuta, uskonnollista ja poliittista suostuttelua, etnisiä kulttuureita ja viestintätapoja. Hän on toiminut lukuisissa valtakunnallisissa ja kansainvälisissä kenttätutkimusprojekteissa.
Suojasen maisteri- ja tohtoriopintojen data perustuu kokonaan empiiriseen kenttätutkimukseen. Suomen ensimmäinen etnofolkloristinen kenttätyöopas, Urpo Venton toimittama Fältarbetet: synpunkter på etno-folkloristisk fältforskning ilmestyi vuonna 1968. Suojanen julkaisi ensimmäisenä Suomessa empiirisen metodiikan runkoaineiston Kulttuurien tutkimuksen empiiriset menetelmät vuonna 1982.
Ensimmäinen suomalainen kansallisten tieteiden alan monitieteinen kenttätutkimuskirja Kulttuurin kenttätutkimus ilmestyi samana vuonna 1982, Päivikki Suojasen ja Lassi Saressalon toimittamana. Suojanen-Saressalo -kenttätutkimuskirja toimi folkloristiikan, etnologian, suomen kielen, uskontotieteen alojen yliopistollisena oppikirjana Turun, Jyväskylän, Tampereen, Helsingin yliopistoissa; siitä otettiin toinen painos vuonna 1984.
Päivikki Suojanen on puhutun uskonnollisen kielen tutkimuksen käynnistäjä Suomessa uskontotieteen väitöskirjallaan ''Saarna saarnaaja tilanne. Spontaanin saarnan tuottamisprosessi Länsi-Suomen rukoilevaisuudessa'' (1978), joka tarkastelee kahden maallikkosaarnaajan saarnarepertuaaria ja uskonnollisen perinteen käyttö- ja tuottamisprosessia. Hän on suomalaisen kansanveisuun eli uskonnollisen tilanneryhmälaulun tutkimuksen käynnistäjä musiikkiantropologisella monografiallaan ''Finnish Folk-Hymn Singing. Study in Music Anthropology'' (1984). Päivikki Suojanen on yhdessä Matti K. Suojasen kanssa ensimmäinen suomeksi ilmestyneen sosiolingvistisen oppikirjan Sosiolingvistiikan näkymiä (1982) toimittaja. Siinä ilmestyi Päivikki Suojasen sosiolingvistiikan alan ensimmäinen suomenkielinen uskontotieteellinen artikkeli Sosiolingvistiikan antropologiset ulottuvuudet ja käyttö kulttuurin tutkimuksessa (1982: 167-234). Suojanen nojaa tutkimuksissaan erityisesti puheen etnografiaan metodisena lähtökohtana amerikkalaisen antropologin ja sosiolingvistin Dell Hymesin (1971) kommunikatiivisen kompetenssin käsite (competence), jolla hän ymmärtää kielenpuhujan kykyä käyttää kieltä eri tilanteissa oikein eli kulttuurisesti ja sosiaalisesti määräytyvien sääntöjen mukaan. Suojanen korostaa viestinnän ja vuorovaikutuksen perspektiiviä niin uskonnollisen puhutun kielen kuin lauletun ryhmäkielen analyysissä. Hänen mukaansa juuri kieli mahdollistaa enkulturoitumisen uskonnolliseen yhteisöön, sillä sen avulla opitaan ja omaksutaan uskonnon tarjoama todellisuudentulkintamalli ja kommunikoidaan uskonnollisista puhutuista ja veisatuista käsityksistä ja käytänteistä. Tarkastelun keskiössä ovat saarnojen retoriset piirteet, suostuttelun keinot sekä näihin liittyvä kielellinen vallankäyttö kuin myös kansanveisuun/ seuraveisuun valta-, tunne-, normirakenteiden verkosto
Päivikki Suojasen tutkimuskohteena niin Indianan yliopistossa vuosina 1985–1986 kuin Marylandin yliopistossa 1989–1990 olivat Amerikkalaiset satelliitti- ja tv-saarnaajat, baptistitaustaiset Jerry Falwell, Billy Graham ja Pat Robertson sekä helluntailaistaustaiset Oral Roberts ja Jimmy Swaggart. Amerikansuomalaisen ensi- ja toisen polven siirtolaisten kulttuurista sopeutumista Floridassa Suojaset tutkivat yhdessä tuloksena Päivikki Suojasen ja Matti K. Suojasen yhteinen kirja "Retulaatsissa Miamissa ...” Kasvokkain amerikansuomalaisten kanssa (Siirtolaisuusinstituutti 2000): se kuvaa Floridan suomalaisia kulttuurien- ja kielentutkimuksen näkökulmista kohteena identiteettikysymykset ja kulttuurinen sopeutuminen.
Keniassa Päivikki Suojanen toimi vastuullisena tutkimusjohtajana aikaansaaden Suomen Akatemian rahoittaman, viisivuosittain uusittavan kahdenvälisen monitieteisen tutkimus-, koulutus- ja tutkijanvaihto-ohjelman Jyväskylän yliopiston ja Nairobin yliopiston Institute of African Studiesin välille 1992–2000. Hänen oma kenttätutkimusprojektinsa Keniassa kohdistui Nairobin kolmeen esikaupunkislummiin Kiberaan, Kawangwareen ja Kangemiin, mistä ilmestyi Päivikki Antolan kirja ''Kurjuuden kasvot. Etnososiaalinen kuvaus Nairobin slummeista'' (2007).
Musiikin alueella
Mezzosopraano Suojanen konsertoi Suomessa ja ulkomailla vuosina 1975–1990. Mestarikursseilla (Savonlinna, Porvoo) harjoiteltu ja esitetty lied kuului hänen ohjelmistoonsa. Yhdysvalloissa ollessaan hän esiintyi myös laulajana ja pianistina suomalaisen luterilaisen kirkon ja vapaakirkon tilaisuuksissa Floridassa. Lisäksi hän konsertoi Indianassa, Illinoisissa, Kaliforniassa, Washington D.C:ssä, Washingtonissa ja Oregonissa. Yhdysvaltojen konserttiohjelmistossa oli suomalaista ja ruotsalaista laulumusiikkia, muun muassa Oskar Merikannon, Jean Sibeliuksen, Ilmari Hannikaisen, Erkki Melartinin, Ahti Sonnisen, Taneli Kuusiston, Ilkka Kuusiston (Äiti ja lapsi Aleksis Kiven runoihin), F. A. Ehrströmin, Selim Palmgrenin, Yrjö Kilpisen, Mika Piiparisen, Kari Tikan, Erkki Salmenhaaran, Ture Rangströmin laulusävellyksiä sekä suomalaisia [kansanlaulu]]ja. thumb|upright|left|Päivikin musiikkiosio perhe Suojasen luentokonsertissa Floridassa 1990. Yhdysvalloissa Suomi-työn alueelle tulivat kuvioihin luentokonsertit. Perhe Suojanen (Päivikki, Matti K. ja opiskelijatytär Tytti) esitti temaattisia multimedianäytelmiä diakuvineen, luennoi vuoropuhelukeskusteluineen, musiikkinäytteineen sekä Päivikin yksinlaulu- ja pianoesityksin.
Halullisten Sielujen Hengellisten Laulujen ja Siionin virsien (1790) neliäänisen nuottipainoshankkeen varapuheenjohtajana Suojanen oli vuosina 1978–1988.
Muuta
Suojanen on sivutoimisesti luennoinut Turun, Helsingin, Tampereen ja Jyväskylän yliopistoissa sekä kongresseissa ja seminaareissa ynnä kutsuttuna puhujana eri puolilla Suomea ja ulkomailla ja lisäksi vierailevana tutkijana ja professorina USA:ssa Indianan ja Marylandin yliopistoissa 1985–1986, 1989–1990 sekä Itä-Afrikan Keniassa Nairobin yliopiston Institute of African Studies -laitoksessa 1991, 1992, 1995, 1998 ja 2000. Esitelmiä ja multimediaohjelmia Suojanen on pitänyt eri yhteisöille, oppilaitoksille ja juhlatilaisuuksissa. Opintomatkoja ulkomaille hän on tehnyt lukuisasti.
Suojanen on kuulunut useaan tieteelliseen ja musikologiseen seuraan. Sivu- ja luottamustoimissaan hänellä on ollut muun muassa hallinnollisia ja runsaasti opinto-ohjaustöitä eri yliopistoissa. Vuosina 1990–1994 hän toimi Virtain kaupungin ja Tampereen yliopiston perinneyhteistyöhankkeen pääsihteerinä.
Suojanen on julkaissut tieteellisiä kirjoja, tietokirjoja, tieteellisiä artikkeleita, kirjaesittelyjä, lehtiartikkeleita ja pakinoita. Hänellä on ollut myös asiantuntijan rooli monissa televisio- ja radiohaastatteluissa.
Kirkko- ja liedkonsertteja Suojasella on ollut lukuisasti.
Päivikki Antolan kertoo elämästään Tynnyristä moneuteen –verkkoantologiassa. Ura ja ansiot yksityiskohtaisesti lueteltuina löytyvät hänen ansioluettelonsa verkkoversiossa.
Tunnustukset
Antolalle on myönnetty Unkarin tiedeakatemian stipendi Budapestin, Debrecenin, Szegedin yliopistoihin syksyllä 1982, Puolan Tiedeakatemian stipendi Varsovan, Poznańin ja Łódźin yliopistoihin syksyllä 1985. Hänelle on myönnetty Suomen Akatemian varttuneen tieteenharjoittajan apuraha vuosille 1989–1990. Hänelle on myönnetty Suomen Valkoisen Ruusun Ritarikunnan I luokan ritarimerkki vuonna 2001 ja hän on saanut Turun yliopiston dosentin arvonimen vuonna 2010.
Jonas Baumann
Jonas Baumann (s. 27. maaliskuuta 1990 Lohn) on sveitsiläinen maastohiihtäjä, joka edustaa Tambo Splügeniä.
Baumann debytoi maastohiihdon maailmancupissa joulukuussa 2009 Davosissa sijoittumalla 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa sijalle 73. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä Baumann saavutti tammikuussa 2014 Lenzerheidestä sijoittumalla 15 kilometrin vapaalla sijalle 16. Parhaan sijoituksensa maailmancupin osakilpailussa Baumann saavutti Tour de Skin prologissa tammikuussa 2015 Oberstdorfissa sijoittuen kahdeksanneksi. Tour de Skin kokonaistuloksessa hän on ollut parhaimmillaan 20:s vuonna 2016.
Baumann sijoittui Sotšin talviolympialaisissa 2014 viestissä seitsemänneksi, 15 kilometrin perinteisellä 24:nneksi ja yhdistelmäkilpailussa 28:nneksi. Falunin MM-kilpailuissa 2015 hän sijoittui viestissä viidenneksi ja henkilökohtaisilla matkoilla parhaimmillaan 50 kilometrin perinteisellä 18:nneksi. Lahden MM-kilpailuissa 2017 hän sijoittui viestissä neljänneksi, yhdistelmäkilpailussa 13:nneksi ja 15 kilometrin perinteisellä 17:nneksi. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän oli viestissä kymmenes ja yhdistelmäkilpailussa 37:s. Seefeldin MM-kilpailuissa 2019 hän oli viestissä kahdeksas, 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa 14:s ja yhdistelmäkilpailussa 25:s. Oberstdorfin MM-kilpailuissa 2021 hän sijoittui yhdistelmäkilpailussa 20:nneksi ja perinteisen hiihtotavan 50 kilometrillä 22:nneksi. Pekingin talviolympialaisissa 2022 hän oli yhdistelmäkilpailussa viidestoista, 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa kuudestoista, viestissä seitsemäs ja parisprintissä kahdeksas.
Marta von Fieandt-Björkman
Marta Elisabet von Fieandt-Björkman, o. s. von Fieandt (9. tammikuuta 1895 Helsinki – 20. helmikuuta 1932 Kauniainen) oli suomalainen oopperalaulaja, äänialaltaan sopraano.
Marta von Fieandtin vanhemmat olivat maanviljelysinsinööri, agronomi Georg Ivar von Fieandt (1859–1929) ja pianonsoiton ja saksan kielen opettaja Hilda Simolin. Molemmat vanhemmat olivat aktiivisesti mukana Mikkelin musiikkielämässä ja olivat jäseninä Mikkelin amatööriorkesterissa. Marta von Fieandt pääsi ylioppilaaksi Mikkelin suomalaisesta yhteiskoulusta 1913. Hän oli työssä Privatbankenissa Helsingissä 1916–1920, mutta harjoitti samaan aikaan lauluopintoja Alexandra Ahngerin, Maikki Järnefelt-Palmgrenin ja Alma Fohströmin johdolla.
Marta von Fieandt piti ensikonserttinsa 20. huhtikuuta 1920 Helsingissä. Hän lähti sitten Berliiniin ja jatkoi siellä lauluopintojaan vajaan kolmen vuoden ajan. Samaan aikaan Berliinissä opiskelivat laulua myös suomalaiset Mary Spennert, Annikki Arni ja Väinö Hannikainen. Marta von Fieandt esiintyi Berliinissä ollessaan Mademoiselle Silberklangin roolissa Wolfgang Amadeus Mozartin pienoisoopperassa Der Schauspieldirektor.
Suomeen palattuaan Marta von Fieandt esiintyi vuosina 1923–1927 useissa rooleissa Suomalaisessa oopperassa. Hänen roolejaan olivat muun muassa Violetta Valéry ja Flora Bervoix oopperassa La Traviata, Kate Pinkerton oopperassa Madama Butterfly, Leonora oopperassa Trubaduuri, Senta oopperassa Lentävä hollantilainen, Helmwige oopperassa Valkyyria, Venus oopperassa Tannhäuser, Maija Harri oopperassa Pohjalaisia, Leonore oopperassa Fidelio, Tatjana oopperassa Jevgeni Onegin ja Domna Saburowa oopperassa Tsaarin morsian. Marta von Fieandtin ura katkesi kuitenkin vaikeaan keuhkosairauteen, johon hän menehtyi helmikuussa 1932. Heino Kasken yksinlaulu Sinisellä sillalla, op. 26 Larin-Kyöstin tekstiin on omistettu Marta von Fieandtin muistolle.
Marta von Fieandt oli naimisissa vuodesta 1923 oopperalaulaja Teddy Björkmanin kanssa. Marta von Fieandtin ja Teddy Björkmanin tytär farmaseutti Ulla Ilmonen perusti vuonna 1990 nuoria laulajia tukevan stipendirahaston vanhempiensa muistoksi Suomen kansallisoopperan rahaston yhteyteen.
Carlo Rosselli
Carlo Rosselli (16. marraskuuta 1899 Rooma – 9. kesäkuuta 1937 Bagnoles-de-l’Orne ) oli italialainen sosialisti ja antifasisti. Hänet tunnettiin reformistisen niin sanotun liberaalisosialismin teoreetikkona sekä antifasistisen Giustizia e Libertà -järjestön perustajana.
Tonavan suisto
thumb|Tonavan suistoa Tonavan suisto on Euroopan toiseksi suurin suistoalue, pinta-alaltaan 3 446 km². Suisto levittäytyy Tulcean piirikuntaan Romaniassa ja Odessan alueelle Ukrainassa Tonavan virratessa Mustaanmereen. Suisto on parhaiten suojeltu Euroopassa. Suisto kuuluu Unescon maailmanperintöluetteloon ja sen pinta-alasta 2,733 km² on tiukasti suojeltua.
Carlo Rosselli
Varhaiset vuodet
Rosselli syntyi Roomassa varakkaaseen juutalaisperheeseen. Hän varttui ja kävi koulunsa Firenzessä. Hän opiskeli poliittisia tieteitä Firenzen yliopistossa ja valmistui vuonna 1921. Roselli jatkoi opintojaan lakitieteen parissa ja valmistui kahta vuotta myöhemmin Sienan yliopistosta. Hän oli opiskeluaikoinaan aktiivisesti mukana vasemmistolaisessa ja fasismin vastaisessa toiminnassa.
Tonavan suisto
Romanian kommunistidiktaattori Nicolae Ceaușescu aikoi kuivattaa Tonavan suiston maatalousmaaksi, mutta hankkeen esti Ceauṣescun syökseminen vallasta vuonna 1989.
Carlo Rosselli
Maanpako
Vuonna 1927 Rosselli tuomittiin arestiin Liparin saarelle hänen oltuaan järjestämässä tunnetun sosiologin ja antifasistin Filippo Turatin pakoa Ranskaan. Rossellin lisäksi Turatia oli avustanut muun muassa myöhemmin Italian presidentiksi noussut Sandro Pertini. Heinäkuussa 1929 Rosselli pakeni saarelta Tunisiaan, josta hän jatkoi Ranskaan. Siellä Rosselli oli perustamassa useiden muiden Italian poliittisten pakolaisten kanssa antifasistista Giustizia e Libertà -järjestöä. Hän julkaisi vuonna 1930 ainoaksi jääneen teoksensa, joka sisälsi muun muassa kritiikkiä marxismia kohtaan sekä jyrkkää stalinismin ja Kolmannen internationaalin arvostelua. Italian radikaali vasemmisto tyrmäsi Rossellin ajatukset täysin, maan tunnetuimman kommunistin Palmiro Togliattin mielestä hänen liberaalisosialismillaan ei ollut mitään tekemistä työväenluokan kanssa.
Tonavan suisto
Luonto
Suiston alueella on peräti 1200 erilaista kasvia, 300 lintulajia ja 45 makeanveden kalalajia, ja suistossa on useita järviä ja soita. Useat lintulajit ympäri maailmaa tulevat lepäämään ja syömään suiston alueelle muuttoaikana. Varsinaisen suiston etelä- ja lounaispuolella sijaitsevat Razimin ja Sinoen laguunit (yht. pinta-ala 1015 km2, josta 865 km2 on vettä) ovat tärkeitä kosteikkoalueita, ja kuuluvat osana maailmanperintökohteeseen.
Carlo Rosselli
Espanjan sisällissota ja murha
Saksassa vuonna 1933 tapahtuneen natsien valtaannousun jälkeen Giustizia e Libertà muuttui jyrkempään, jopa aseelliseen suuntaan fasismin vastustamisessa. Heinäkuussa 1936 syttyi Espanjan sisällissota, johon Rosselli osallistui tasavaltalaisten joukoissa italialaista vapaaehtoisista kootun niin sanotun Matteottin pataljoonan riveissä. Joukko-osastossa oli mukana maltillisten sosialistien ja liberaalien lisäksi anarkisteja ja kommunisteja. Haavoituttuaan Rosselli palasi Ranskaan keväällä 1937.
Kesäkuussa 1937 Rosselli oli toipumassa Bagnoles-de-l’Ornen kylpyläkaupungissa. Kesäkuun 9. päivänä Rossellin vieraana oli hänen Nello-veljensä. Saman päivän iltana ranskalainen La Cagoule -fasistijärjestö hyökkäsi veljeksiä vastaan ja molemmat puukotettiin hengiltä. Iskun toimeenpanija oli Italian ulkoministeri Galeazzo Ciano.
Tonavan suisto
Maantiede
Tonava laskee Mustaanmereen kolmena suuhaarana: Kilian, Sulinan ja Sfântul Gheorghen (Pyhän Yrjön) haaroina.
Pohjoisin Kilian haara on pisin (120 km), vuolain (3000 m3/s) ja nuorin Tonavan suuhaaroista. Se toimii Romanian ja Ukrainan rajana, ja on saanut nimensä joen vastarannoilla olevien kaupunkien, Kilijan ja Chilia Vechen (rom. "Vanha Kilia") mukaan. Keskimmäinen Sulinan haara virtaa suoraan itään Tulceasta Sulinan satamaan Mustanmeren rannikolla. Sen pituus on 64 km ja virtaama n. 1250 m3/s. Eteläinen Sfântul Gheorghen haara, joka virtaa kaakkoon, on Tonavan suuhaaroista vanhin. Sen pituus on 70 km ja virtaama 1500 m3/s.
Carlo Rosselli
Espanjan sisällissota ja murha
Rossellin kuoleman jälkeen yksi kansainvälisten prikaatien pataljoonista nimettiin hänen mukaansa.
Muuta
Carlo Rossellin kohtalo toimi innoittajana hänen serkkunsa Alberto Moravian romaanille Il conformista (1947). Kirjassa päähenkilö professori Quaddrina murhaa Rossellin. Vuonna 1970 romaanin pohjalta valmistui samanniminen Bernardo Bertoluccin ohjaama elokuva, jota Suomessa on esitetty nimellä Fasisti.
Tonavan suisto
Maantiede
Kaikissa kolmessa suuhaarassa on ongelmansa laivaliikenteen kannalta. Kilian haara on syvin, mutta sen suu pyrkii siirtymään ja muodostaa särkkiä, mikä haittaa liikenettä; Sulinan ja Sfântu Gheorghen haarat ovat molemmat matalia, ja jälkimmäinen on erityisen mutkainen.
Tonavan–Mustanmeren kanava rakennettiinkin 1970-80-luvuilla ohittamaan suisto ja lyhentämään purjehdusmatkaa Mustallemerelle.
Tonavan suiston kehitys 1 jaa. - 2015.
Granada (kuningaskunta)
Granadan kuningaskunta eli Granadan emiraatti tai Granadan sulttaanikunta oli viimeinen muslimien hallitsema valtakunta Pyreineiden niemimaalla, jonka eteläosassa se sijaitsi vuosina 1238-1492.
Syntyhistoria
Almohadien kalifaatin luhistuttua Las Navas de Tolosan taistelussa vuonna 1212 alkoi nasrididynastian nousu Al-Andalusin kaakkoisosassa. Arabijuurta olevan nasridien dynastian perusti Muhammad ibn Nasr, joka julistautui sulttaaniksi 1232, ja hänet tunnustivat Guadixin, Bazan ja Jaénin oligarkit; vuonna 1238 siihen liitettiin vielä Malagan taifa. 1234 Muhammad ibn Nasr julisti Granadan Córdoban vasalliksi, mutta 1236 Ferdinand III valloitti Córdoban, ja Muhammad ibn Nasr myöntyi hänen vasallikseen, ja näin sai pitää itsenäisyytensä. 1238 Muhammad I ibn Nasr laajensi hallintoaan valtaamalla Granadan, mutta 1246 Ferdinand III valtasi Jaénin lujittaakseen asemansa Guadalquivir-jokilaaksossa. Muhammad I joutui allekirjoittamaan Jaénin rauhansopimuksen, jossa tämä tunnusti Kastilian monarkin alueen hallitsijana, ja jossa sovittiin paria-verojen maksusta, joilla taattiin 20-vuotinen rauha.
Ferdinand III:n valtausten päätyttyä Guadalquivirin jokilaaksossa, esiintyi siellä joitain mudéjar-kapinoita, kuten vuoden 1264 mudéjar-kapina Reino de Sevillassa Sevillassa, sekä toinen kapina Murciassa, jotka molemmat oli hiljaittain liitetty osaksi Kastilian kruunua. Granadan armeijan avusta huolimatta valtaosa jokilaakson mudéjar-väestöstä ajettiin sieltä pois, ja siirtyi nasridien alueille. .
Vuonna 1276 oli toinen suuri mudéjar-kapina Aragoniassa (pääosin Valenciassa), joka venyi vuoteen 1304 asti, ja jossa Granadan ratsuväki saapui kapinoivien mudéjarien apuun. Fernando III:n kuollessa 1252 Kastilia oli ainoa valtio, jolla oli rajaa muslimien kanssa. Näiden alueet olivat kutistuneet Penibético-vuoristoon ja Barbatesta Águilakseen ulottuvaan rannikkoalueeseen. Valtiolla oli pinta-alaa 30 000 km2. Granadalla ja Kastilialla oli yhteistä rajaa yli tuhat kilometriä, ja sitä kutsuttiin nimellä Banda morisca eli Maurikaistale.
Kukoistuskausi
Granadan emiraattia suosivat sen asema veroa Kastilialle maksavana alueena sekä sen hyvä maantieteellinen sijainti Sierra Nevadan vuoriston muodostaessa luonnollisen suojamuurin. Nämä seikat mahdollistivat pienen kuningaskunnan selviytymisen kaupan keskuksena keskiajan Euroopan ja Maghrebin välissä. Granada oli itse asiassa vauras valtio Eurooppaa koetelleen myöhäiskeskiajan kriisin aikana. Granada oli myös turvapaikka reconquistaa paenneille muslimeille. Yksi tärkeimmistä islamilaisen kulttuurin kukoistuskausista tapahtuikin juuri Granadassa. Sen merkittävin tuotos lienee Alhambran palatsikompleksi, johon kuuluu palatsien lisäksi puutarhoja, suihkulähteitä ja vesialtaita.
Rappio ja lopullinen luhistuminen
thumb|Lojan valtaus 1486 oli käännekohta kristittyjen etenimisessä Granadaan, joka päättyi vuonna 1492 pääkaupungin valtaukseen.
Loisteliaan aikakauden jälkeen kuningaskunnalla oli monta hallitsijaa, jotka eivät kyenneet pitämään aluetta hallussaan. Kastilian perimyssodan jälkeen 1480 Isabella I:n noustua valtaistuimelle Kastilia oli ensimmäistä kertaa tilanteessa, jossa sen poliittinen vakaus teki mahdolliseksi Granadan täydellisen valtauksen. Tätä tilannetta auttoi emiraatissa vallinnut poliittinen ja taloudellinen kriisi. Granadan sisällissodat johtuivat nasridien sisäisestä valtataistelusta, jossa oli kaksi osapuolta: Abu l-Hasan Ali oli veljensä Muhammad XIII:n (El Zagal) avustamana vastassa Abu l-Hasan Alin poikaa Muhammad XII:tä (Boabdal). Kastilialaisten vangitsema Boabdil allekirjoitti rauhansopimuksen Ferdinandin kanssa, jossa Boabdil oli tämän vasalli. Sopimukseen liitettiin myöhemmin uusia sopimuksia. Vuodesta 1481 katoliset kuninkaat toteuttivat pitkän ja sitkeän piiritysten sarjan, joka tunnetaan nimellä Granadan piiritys; näissä piirityksissä käytettiin uudenlaista tykistöä, mikä johti siihen, että Granadan aukiot yksi toisensa jälkeen siirtyivät kristittyjen haltuun.
Aragonian ja Kastilian kuningaskuntien joukot ryntäsivät muslimivaltakunnan kimppuun, ja viimeistelivät pitkäikäisen unelman Iberian niemimaan täydellisestä takaisinvaltauksesta. Granadan hävittyä ensin Málagassa 1488 ja sen jälkeen menetettyään läntiset alueensa (La Cora De Bayyānan) 1489, kuningaskunta oli erittäin vaikeassa tilanteessa. 1491 alkoi Granadan piiritys ja perustettiinSanta Fe, josta Katoliset kuninkaat johtivat sotatoimia. Sää ja Boabdalin halukkuus neuvotella toimivat Kastilian hyväksi ja 2. tammikuuta 1492 solmittiin Granadan rauha, johon päättyi yli 250-vuotinen nasridivaltio.
Alueellinen jako
thumb|[[Alhambra, josta Granadan nasridiemiraatit hallitsivat valtakuntaansa.]]
Granadan kuningaskunta käsitti osia nykyisistä Jaénin, Murcian ja Cádizin maakunnista sekä koko Almerían, Málagan ja Granadan maakunnat. Aluemenetysten takia siihen kuului 1400-luvulla enää nykyisten Granadan, Almerían ja Málagan maakuntien alueet. Emiraatti oli jaettu hallinnolisiin alueisiin, tahoihin. Granadan ja Kastilian kruunujen raja-aluetta kutsuttiin nimellä Banda Morisca eli Maurikaistale, jonka vuoksi monien läntisen Andalusian kylien nimissä esiintyy "de la Frontera" eli "Raja-".
Pääkaupunki Granadasta tuli 1300- ja 1400-luvuilla yksi Euroopan varakkaimmista kaupungeista muun Euroopan kärsiessä myöhäiskeskiajan kriisistä. Se oli talouden ja kulttuurin keskus, ja sen väkiluku kasvoi 165 000:een, ja tuolta ajalta on yhä olemassa tärkeitä rakennusalueita, kuten Alhambra ja Generalife. Käsityöläiset asuivat Albaicínissä, ja muu väestö asui eteläpuolen tasaisella alueella, jonne olivat keskittyneet myös teollisuus, tullivirasto sekä madrasa, Granadan ensimmäinen yliopisto. Nykyään näistä on jäljellä muun muassa la Alcaicería (kangaskauppakortteli) sekä Corral del Carbón. Emiraatin muita tärkeitä kaupunkeja olivat Almería – joskin sen kukoistuskausi oli 1000- ja 1100-lukujen taifojen kaudella – Málaga, Guadix ja Baza. Vaikka Alpujarrasin alueella ei ollutkaan suuria kaupunkeja, se oli tiuhaan asuttu ja Granadan talouden kannalta tärkeä aina vuoden 1568 Alpujarrasin kapinaan asti, jonka seurauksena suurin osa alueen muslimiväestöstä muutti pois.
Ulkopolitiikka
thumb|Nasridivaltakunnan sijainti Välimerellä noin vuonna 1360. Aluksi Granadan kuningaskunta oli Kastilian liittolainen, ja myöhemmin sen piti alkaa maksaa veroa Kastilialle itsenäisyytensä turvaamiseksi. Monarkia säilyi kastilialaisille tehtyjen myönnytysten ansiosta, Kastilian halutessa vahvistaa valloituksensa Maghrebin marinidien kanssa. Monimutkainen järjestelmä toimi tiettyjen nasridikuninkaitten diplomaattisen ja poliittisen taidokkuuden ansiosta. 1300-lukua leimasi kristittyjen ja nasridien tukemien marinidien väliset taistelut Gibraltarinsalmen herruudesta, ja siihen liittyi useita liittoutumia ja petoksia, häviöitä ja voittoja. 1305 nasridit valloittivat Ceutan, joskin 1309 marinidit valloittivat sen takaisin Aragonian avustuksella. Ismail I:n murhan jälkeen 1325, hänen poikansa Muhammad IV nousi valtaistuimelle, ja 1333 hän valloitti Algecirasin ja Gibraltarin Kastilialta, joskaan hän ei päässyt nauttimaan voitoistaan, sillä hänet murhattiin samana vuonna vain 18-vuotiaana, ja valtaistuimelle häntä seurasi Yusuf I. 1384 nasridit valtasivat jälleen Ceutan, mutta kolme vuotta myöhemmin menettivät sen Fezin kuningaskunnalle.
1340 käyty Saladojoen taistelu, jonka Kastilia ja Portugali voittivat, oli suuri vastoinkäyminen niin nasrideille kuin merinideille, sillä jälkimmäinen ei sen jälkeen enää puuttunut Iberian niemimaan politiikkaan, ja nasridiemiraatit menettivät siten Pohjois-Afrikan sotilaallisen tuen. Taistelu ei kuitenkaan ollut kuolinisku Granadalle, sillä emiraatti alkoi jälleen Kastilian vasalliksi ja maksoi sille veroa. Loisteliaitten kuninkaitten (etenkin Muhammad V aikakautta seurasi dynastian sisäinen taistelu, joka johtui emiraatin riippuvuuteen Kastilian kuninkaitten mielenliikkeistä sekä Kastilian suhteesta Aragonian kuningaskuntaan.
Armeija
thumb|Granadan valtakunnan rantaviiva ottomaanien 1500-luvun karttakirjassa.
Kun ensimmäinen nasridikuningas Muhammad ibn Nasr vakautti maan rajat, hän laati suunnitelman kuningaskunnan armeijalle. Granadan emiraatissa ylimystö koostui kahdesta ryhmästä: paikallisista sekä muualta tulleista. Paikallinen ylimystö sisälsi kaksi vanhaa lääninherrasukua, joilla oli valtaisat tilukset, ja he elivät rikkaasti. Muualta tulleet olivat ylhäisöä jotka olivat joutuneet pakenemaan kristityille menetetyiltä alueilta ja he joutuivat etsimään töitä hovista, ja elivät kurjasti mikäli eivät siinä onnistuneet. Muhammad ibn Nasr värväsi nämä muualta tulleet Granadan armeijaan. Tämän vuoksi armeija koostui kahdesta sotaväestä, joista ensimmäinen oli pysyvä ja heille maksettiin palkkaa. Se oli ylimystöä, ja sitä johti kuningas. Toinen osa oli Muttavia, väliaikaisia palkkasotureita, jotka palkattiin tiettyä sotatointa varten, ja siihen kuului sotilaita kaikista yhteiskuntaluokista.
Vuodesta 1264 alkaen nasridiarmeijaan liittyi Pohjois-Afrikkalaisia vapaaehtoisia. Näistä ensimmäiset olivat veljesten Abu Tabit Amir ibn Idris ja Abu al-Muarrif Muhammad johtamat joukot, ja niiden pohjalta luotiin yksi sotaväki lisää, joka koostui vapaaehtoisista berberisotureista sekä karkotetuista marokkolaisista. Näiden lisäksi nasridikuninkaitten palkkasivat henkilökohtaisen vartiostonsa maanpaossa olevista (pääasiassa kastilialaisista) kristityistä, joista monet olivat sotavankeja, islamiin kääntyneitä tai uskonsa kieltäjiä. Näin olivat myös Córdoban kalifit sekä 1000-luvun taifakuninkaat olivat tehneet.