cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tampereen ortodoksinen seurakunta
thumb|Tampereen pyhän Aleksanteri Nevalaisen ja pyhän Nikolaoksen kirkko Tampereen ortodoksinen seurakunta on pääosin Pirkanmaan ja Satakunnan maakunnissa ja pieneltä osin Keski-Suomen maakunnassa, yli 40 kunnan alueella toimiva ortodoksinen seurakunta, joka muodostaa yhden Suomen ortodoksisen kirkon kaikkiaan 24 seurakunnasta. Seurakunnan suurimmat väestökeskittymät ovat Tampere ympäristökuntineen seurakunnan keskiosassa, Pori ympäristöineen seurakunnan läntisimmässä, Pohjanlahdelle ulottuvassa osassa sekä Vilppulan-Mäntän-Jämsän alue Sydän-Suomeen työntyvässä seurakunnan koillisosassa. Vuonna 2021 myös Vaasan ortodoksinen seurakunta liitettiin kappeliseurakuntana osaksi Tampereen ortodoksista seurakuntaa osana Suomen ortodoksisen kirkon hallinnonuudistusta.
Seurakunta on yksi Suomen ortodoksiseen kirkkoon kuuluvan Oulun ortodoksisen hiippakunnan viidestä seurakunnasta. Tampereen seurakunta kuului aiemmin Helsingin hiippakuntaan, mutta vuoden 2020 alusta se siirtyi Oulun hiippakunnan alaisuuteen. Seurakunnalla on kirkot Tampereella, Porissa ja Vilppulan Kolhossa sekä rukoushuone eli tsasouna Valkeakoskella. Lisäksi seurakunta järjestää tarpeen mukaan jumalanpalveluksia muilla paikkakunnilla käytettävissä olevissa tiloissa.
Pyhäköt ja toiminta
Tyyliltään uusbysanttilaista punatiiliarkkitehtuuria edustava pyhän Aleksanteri Nevalaisen ja pyhän Nikolaoksen kirkko rakennettiin Tampereen Kyttälän kaupunginosaan keskeiselle paikalle kaupungin rautatieaseman läheisyyteen vuosina 1896-1899 insinöörieversti T. U. Jazykovin suunnittelemana. Venäläis-novgorodilaista tyyliperinnettä edustava Apostoli Johannes Teologin kirkko valmistui Poriin vuonna 2002 suunnittelijanaan ortodoksinen pastori, arkkitehti Matti Porkka. Kolhon ja Valkeakosken pyhäköt edustavat puolestaan puuarkkitehtuuria.
Seurakunnan toiminta
Tampereen ortodoksinen seurakunta julkaisee yhdessä Helsingin ortodoksisen hiippakunnan seurakuntien kanssa Ortodoksiviesti-lehteä.
Dub
Dub on 1970-luvulla kehittynyt musiikkityyli. Se muotoutui Jamaikalla reggaen pohjalta, kun laulu jäi pois ja rumpujen, lyömäsoitinten ja basson luomaa rytmiikkaa korostettiin. Kappaleisiin on saatettu kaiutettuna lisätä torvia, kitaroita, laulua tai kosketinsoittimia. Dubiin on saatettu myös äänittää jälkeenpäin lisäperkussioita. Dub on ollut spoken wordin ja dubstepin synnyn perustana.
Varhaisajat
Vuonna 1967 Jamaikalla DJ Ruddy Redwood "Supreme Ruler Of Sound" -sound systemistä lähetti sattumalta reggae-kappaleen ilman laulua erääseen dancehalliin. Levy oli painettu huonosti ja oli suunnaton yllätys, että kaikesta huolimatta yleisö oli sille erittäin vastaanottavainen. DJ otti yhteyttä Duke Reidiin, joka oli Jamaikan tärkein levytuottaja ja omisti Treasure Isle -levy-yhtiön. Reid päätti julkaista kaikkien vinyylisinglejen B-puolilla reggaen instrumentaaliversioita.
Jonkin aikaa myöhemmin King Tubby -nimellä paremmin tunnettu levytuottaja ja äänitarkkailija Osbourne Ruddock kiinnitti huomiota Reidin ideaan. King Tubby halusi kasvattaa basso&rumpu-parin osuutta musiikissa ja häivyttää laulua kaiun avulla. King Tubby päätti lisätä musiikkiin tehosteita (basson kyllästäminen, heijastukset, kaiku, phaser). Dub-musiikin voidaan katsoa syntyneen vuonna 1968.
Tuottajien lisäksi laulajat antoivat oman lisänsä dub-musiikille: näin syntyi rub-a-dub. Prince Far I, Tappa Zukie sekä I-Roy ryhtyivät laulamaan sound systemin kanssa. Rub-a-dub kehittyi raggamuffin-tyyliksi 1980-luvun alussa.
Herääminen Euroopassa
Dub rantautui Eurooppaan jamaikalaisten maahanmuuttajien tuomien "dub platien" muodossa. Samaan aikaan, kun raggamuffinia jo kuunneltiin dubin syntysijoilla, dubista kiinnostuttiin Englannissa. Jah Shaka suunnitteli ensimmäisen englantilaisen sound systemin 1970-luvun lopussa.
Äänitarkkailijoiden uutta sukupolvea edustavat Prince Jammy ja Scientist. He molemmat olivat olleet King Tubbyn oppilaita Jamaikalla. He moninkertaistivat dub-musiikin tehot taajuuskorjaimella. Pian ilmaantui toinen kuuluisuuteen noussut äänitarkkailija, Mad Professor: ensimmäinen dub-musiikin tekijä, joka ei ollut Jamaikalta. Vuonna 1979 hän perusti oman levy-yhtiönsä, Ariwan. Lisäksi 80-luvulla näki päivänvalon rockers-rytmi, josta muistetaan Sly & Robbie. Tämä edelleen johti steppers-rytmiin 90-luvulla.
Eurooppalaiset alkoivat kiinnostua dub-musiikista. Punk-yhtyeet jakoivat näyttämön jamaikalaisten muusikoiden ja sound systemien kanssa. Sex Pistols, The Stranglers ja The Clash kirjoittivat joitakin dub-kappaleita. Tärkeät tapahtumat laajentuivat "Punk Reggae Partyiksi". Vuonna 1980 Adrian Sherwood loi levy-yhtiön On-U sound. Adrian Sherwood oli ensimmäinen eurooppalainen dubin tuottaja. Uusi raja ylittyi jälleen dub-musiikissa. Adrian Sherwood esitti jamaikalaisia, mutta etenkin omaa musiikkiaan ja englantilaisia dub-yhtyeitä, joista Dub Syndicate on maineikkain.
Dubin nousu
1990-luku toi mukanaan Eurooppaan dubin räjähdysmäisen suosion ja sen tekemisen kasvun. Uuden teknologian myötä lukuisat kotistudiot loivat uutta musiikkia ja saavuttivat kuuluisuutta. Dub-musiikki antoi myös vaikutteita muille musiikkityypeille, varsinkin elektroniselle musiikille.
Englantilaiset dub-yhtyeet kehittivät musiikkilajia kiivaammaksi ja radikaalimmaksi käyttämällä äänipöytiä, rumpukoneita ja syntetisaattoreita. Yhtyeet ammensivat dubiin piirteitä hip-hopista, house-musiikista ja drum'n'bassista. Aikakauden keskeisimmät yhtyeet olivat Iration Steppas, Zion Train, The Disciples ja The Rootsman. Mick Harris, Napalm Death -yhtyeen rumpali, kehitti industrial-dubin ja perusti oman yhtyeensä Scornin. Iso suunnannäyttäjä oli Fatboy Slimin kirjoittama Beats Internationalin hitti "Dub Be Good to Me", joka vietti neljä viikkoa brittilistan ykkösenä helmikuussa 1990.
Saksassa syntynyt "dub ambient" perustui The Orb -yhtyeen musiikkiin. Ääni on minimalistinen rätinöiden ja muiden häiriöjyrinöiden täyttämä. Dub ambient -tyyliä edustaa esimerkiksi berliiniläinen yhtye Pole.
Ranskassa perinteiset soittimet ja koneet sekoittuivat. Yhtyeet ammensivat ideoita reggaesta, breakbeatista, hip-hopista, drum'n'bassista ja rockista, mutta myös heimomusiikki, itämainen musiikki ja intialainen musiikki toimivat inspiraation lähteenä. Kuuluisimpia ranskalaisia yhtyeitä ovat High Tone, Zenzile, Improvisators Dub, Brain Damage ja EZ3kiel.
Dub-musiikin tyypit
Dub on avointa musiikkia, joka kehittyy koko ajan. Musiikki saattaa olla äärimmilleen pelkistettyä ja minimalistista tai instrumentaalisesti runsasta. Dub voi olla elektronista tai akustista, ja suuntaus voi vaihdella rockista psykedeliaan.
Dub-musiikin tyyppejä:
Miksolyydinen
thumb|C:stä alkava miksolyydinen asteikko. Miksolyydinen merkitsi musiikinteoriassa alun perin erästä muinaiskreikkalaista sävellajia ja siihen liittyvää asteikkoa. Myöhemmin sana tuli tarkoittamaan siitä täysin poikkeavaa keskiaikaista kirkkosävellajia sekä siihen liittyen nykyisin sellaista diatonista asteikkoa, joka esimerkiksi pianon valkoisilla koskettimilla ulottuu G:stä seuraavaan, oktaavia korkeampaan G:hen, mutta joka voidaan myös transponoida muulle korkeudelle, jolloin esimerkiksi C:stä alkavassa miksolyydisessa asteikossa H on alennettu B:ksi.
SGI Octane
SGI Octane oli Silicon Graphicsin (SGI) valmistama työasema, joka julkaistiin 27. tammikuuta 1997. Tietokone käytti seitsemänporttista ristikytkinarkkitehtuuria: arkkitehtuurissa oli kahdeksan porttia, joista yksi ei ollut käytössä. Käyttöjärjestelmä oli IRIX versio 6.5.
Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut 2024
Jääkiekon maailman­mestaruus­kilpailut 2024 järjestetään Tšekin Prahassa ja Ostravassa 10.–26. toukokuuta 2024.
Miksolyydinen
Kreikkalainen miksolyydinen sävellaji
Termi miksolyydinen on peräisin antiikin kreikkalaisesta musiikinteoriasta. Kreikkalaisen miksolyydisen sävellajin keksi 600-luvulla eaa. elänyt runoilija ja muusikko Sapfo. Antiikin Kreikassa miksolyydiseksi nimitetty sävellaji oli kuitenkin kokonaan toinen kuin myöhempi samanniminen kirkkosävellaji tai nykyinen samanniminen moodi.
SGI Octane
Tekniset tiedot
Tietokone oli suunniteltu moniprosessointiin ja sisälsi kaksi prosessoria. Kytkentäarkkitehtuuri oli suunniteltu siten, että ohjelmille on taattu niiden vaatima kaista tarvittaessa kriittisille tietovirroille. Yhteydet voivat olla esimerkiksi suorittimen, grafiikkajärjestelmän ja keskusmuistin välillä. Ristikytkentään käytetty piiri on peräisin huipputason Origin-mallistosta.
Miksolyydinen
Keskiaikainen miksolyydinen sävellaji
Alkujaan termi miksolyydinen tarkoitti siis erästä perinteisen kreikkalaisen teorian mukaista harmoniaa, mutta toisella vuosisadalla Klaudios Ptolemaios käytti sitä, samoin kuin kuutta muutakin, tarkoittamaan määrittelemiään seitsemää tonoita eli transpositioavainta. Neljäsataa vuotta myöhemmin Boëthius tulkitsi Ptolemaiosta latinaksi ja tarkoitti niillä edelleen transpositioavaimia, ei asteikkoja. Kun länsieurooppalainen musiikin teoria 800-luvulla ensimmäisen kerran muotoiltiin, samat nimet, joihin lisättiin vielä hypermiksolyydinen (myöhemmin hypomiksolyydinen), saivat jälleen uudet merkitykset tuntemattoman tekijän laatimassa tutkielmasta Alia Musica. Tästä tutkielmasta laadittiin myöhemmin Nova expositio -niminen kommentaari, jossa nämä termit lopulta tulivat tarkoittamaan kahdeksaa diatonista oktaavilajia, toisin sanoen asteikkoa.
Keskiaikaisen teorian mukaan miksolyydinen oli seitsemäs kirkkosävellaji. Se voitiin määritellä kahdella tavalla: diatonisena asteikkona, joka ulottui G:stä oktaavia korkeammalla olevaan G:hen, tai sävellajina, jonka päätössävel (finalis) oli G ja jossa sävelala ulottui päätössävelen alla olevasta F:stä runsasta oktaavia korkeammalla olevaan G:hen. Toisinaan sitä laajennettiin ”erikoisluvalla” kummassakin päässä niin, että se ulottui päätössävelen alapuolella olevasta E:stä oktaavin ja kvartin verran korkeammalla olevaan A:han saakka. Päätössävelen G ohella siinä oli tärkeä melodinen tehtävä tuba-sävelellä D, joka oli vastasi seitsemännen psalmisävellajin tenoria. Tämä keskiaikainen teoreettinen konstruktio johti siihen, että termillä miksolyydinen tarkoitetaan nykyisin G:stä G:hen ulottuvaa diatonista asteikkoa.
Armas Heikel
Armas Gösta Irving Heikel (3. lokakuuta 1906 Albany, New Yorkin osavaltio, Yhdysvallat – 2. heinäkuuta 1980 Jyväskylä) oli suomalainen filosofian maisteri, kemisti ja 1930- ja 1940-lukujen vasemmistoradikaali.
SGI Octane
Tekniset tiedot
Grafiikkajärjestelmä käyttää ASIC-piirejä, jotka parantavat merkittävästi suorituskykyä aiemmasta Indigo 2:ssa käytetystä.
Armas Heikel
Armas Heikelin vanhemmat olivat tekniikan tohtori, laboratorionjohtaja Gunnar Gabriel Heikel (1880–1919) ja ruotsalaissyntyinen Hanna Viktoria Heikel o.s. Gullstrand (1883–1919). Heikelin isä oli Yhdysvalloissa The Norwich Pharmacal Companyn palveluksessa vuosina 1905–1909. Suomeen paluun jälkeen isä oli Maanviljelys- ja kauppakemiallisen laboratorion johtajana Vaasassa. Armas Heikel oli vuodesta 1930 naimisissa kansakoulunopettaja, runoilija Katri Valan kanssa. Vuosina 1945–1956 hän oli naimisissa Meri Sylvia Ticklenin kanssa, mutta liitto päättyi avioeroon. Vuonna 1972 hän meni naimisiin Elli Tuulikki Kyllösen (s. 1919) kanssa.
Heikel toimi valmistuttuaan 1930-luvun lopulla alkoholin valmistuksen paikallistarkastajana. Hän oli mukana Tulenkantajain Seura ry:n toiminnassa ja toimi Soihtu-aikakauslehden avustajana.
Armas Heikel ja Katri Vala elivät tukalassa taloudellisessa ja poliittisessa tilanteessa sotavuosina. Valpon tarkkailussa ollut perhe asui Espoon Albergassa ja he elivät käytännössä Katri Valan veljen Ruotsista lähettämien pakettien varassa. Heikel vangittiin sotien aikana kolmesti valtiopetokseen tähtäävän toiminnan edistämisestä ja Katri Valakin pidätettiin vuonna 1942 kun häntä epäiltiin tietojen antamisesta liittoutuneille. Tuberkuloosia sairastanut Katri Vala siirtyi sitten poikansa kanssa Ruotsiin, jossa hän kuoli toukokuussa 1944.
Vasemmistolaisena aktivistina tunnettu Heikel oli suuren osan jatkosodan ajasta vankilassa tai pakkotyössä. Hän kärsi vakavista mielenterveysongelmista ja oli sotien jälkeen hoidossa Kellokosken sairaalassa. Heikel palasi 11. elokuuta 1945 sairaalasta Helsinkiin hoitaakseen asioitaan ennen uuden hoitojakson alkua. Hän tapasi samana iltana kahvila Brondassa vanhan tuttavansa eronneen sairaanhoitaja Ester Kasteen (s. 1902), jonka kanssa hän lähti illan päätteeksi Heikelin asuntoon Espoon Leppävaaraan. Kaste jäi tilapäisesti asumaan Heikelin luokse. 13. elokuuta vastaisena yönä Heikel mielenhäiriössä surmasi nukkuvan Ester Kasteen kirveeniskulla päähän. Hänet todettiin syyntakeettomaksi tekoon ja otettiin sairaalahoitoon.
Paimio
pienoiskuva|250px|Paimion maaseutua talvella kuvattuna Varasvuoren suurimman hyppyrimäen tornista. Paimio on Suomen kaupunki, joka sijaitsee Varsinais-Suomen maakunnassa, Turun ja Salon puolivälissä valtatie 1:n varrella. Kaupunkinimityksen Paimio otti käyttöönsä 1997. Paimion naapurikunnat ovat Lieto, Kaarina, Marttila, Salo ja Sauvo.
Luonto
Paimion läpi virtaava Paimionjoki on Saaristomereen laskevista joista suurin sekä valuma-alueeltaan (1 088 km²) että virtaamaltaan. Joki laskee Paimionlahteen, joka on kapea, pitkä ja syvälle sisämaahan ulottuva merenlahti. Lahden perukka eli pohjoisosa johon Paimionjoki laskee, on Natura 2000 -aluetta 221 hehtaarin laajuudelta ja se kuuluu siihen lintudirektiivin mukaisena linnuston erityissuojelualueena. Valtakunnallisessa lintuvesien suojeluohjelmassa Paimionlahti on luokiteltu kansainvälisesti arvokkaaksi kohteeksi. Paimionlahti on ruovikoitunut, mutta umpeenkasvavia rantaniittyjä löytyy vielä. Lahtea ympäröivät metsäsaarekkeet ja laajat pellot. Lahdella on runsas pesimälinnusto ja se on tärkeä muuttoaikainen levähdysalue.
Paimionjoen alajuoksun varrella, Paimion keskustan pohjoispuolella sijaitsee Paimionjokilaakso, joka on lounaisen viljelyseudun jokilaakso. Paimionjokilaakso on 156 hehtaarin Natura 2000 -alue ja se muodostaa ydinosan Paimionjokilaakson valtakunnallisesti arvokkaasta maisema-alueesta. Jokilaakso on noin seitsemän kilometriä pitkä, ja siellä sijaitsee myös Askalan vesivoimalaitos eli Askalankoski. Laaksossa on edustavia rinneniittyjä, joista tärkeimmät sijaitsevat Askalan voimalaitoksen kohdalla joen molemmin puolin. Paimionjokilaakso otettiin aikoinaan viljelyskäyttöön, ja kasvillisuuteen onkin vaikuttanut suuresti pitkään jatkunut laidunnus. Laidunnuksen ansiosta esimerkiksi kuusi ei ole päässyt leviämään, vaan maisema on pysynyt avoimena. Laidunnus alueella loppui kuitenkin 1950-luvulla, jolloin alue alkoi kasvaa umpeen. 1990-luvun alussa alueella aloitettiin hoitotoimenpiteet. Paimionjokilaakson viljelysmaisema on Suomen vanhimpia kulttuurimaisemia.
Miksolyydinen
Keskiaikainen miksolyydinen sävellaji
Miksolyydinen asteikko muistuttaa G-duuriasteikkoa, josta se eroaa vain siinä, että asteikon seitsemäs sävel on puoliaskelen verran alempi. Toisinaan keski­aikainen mikso­lyydisen kirkko­sävellaji on kuitenkin käsitetty sellaiseksi duurin muodoksi, jossa melodia tavan­omaisesta poiketen päättyy asteikon viidenteen säveleen, huippu­säveleen eli dominanttiin. Täten G-miksolyydinen olisi itse asiassa C-duuri, jossa asteikon päätössävel, finalis G, johon sävelmät päättyvät, ei tonaalisessa mielessä olisikaan perus- vaan huippu­sävel. Vastaavasti hypo­mikso­lyydinen kirkko­sävellaji olisi F-duuri, jossa sävelmä päättyy teräsäveleen eli asteikon toiseen säveleen ja jossa asteikon neljäs sävel, B, on tavallisimmin korotettu H:ksi. Tulkintaa on perusteltu sillä, että melodian keskellä olevan säkeen päättyminen asteikon toiseen tai viidenteen säveleen on uudemmassakin musiikissa aivan yleistä, mutta keskiaikaiset kirkko­sävelmät olisi erityisen vaikutelman aikaan­saamiseksi usein tarkoituksella lopetettu näihin, ikään kuin kesken, jotta kuulija jäisi odottamaan jatkoa.
Paimio
Nähtävyydet
Paimiossa on vuonna 1933 valmistunut arkkitehti Alvar Aallon suunnittelema funktionalistinen Paimion parantola, joka on ehdolla Unescon maailmanperintökohteeksi ja on nimetty myös valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi. Muita valtakunnallisesti merkittäviä rakennettuja kulttuuriympäristöjä ovat Paimion kirkko ja vanha pappila, Paimion rautatieasema, Suuri Rantatie sekä Wiksbergin kartano.
Paimiossa on kaksi kirkkoa: Pyhän Mikaelin kirkko keskustassa ja Pyhän Jaakobin kirkko Paimionlahden rannalla Hevonpäässä.
Miksolyydinen
Nykyinen miksolyydinen asteikko
thumb|Nykyinen G:stä alkava miksolyydinen asteikko. Nykyään miksolyydisellä tarkoitetaan asteikkoa, jossa koko- ja puoliaskelet seuraavat toisiaan muutoin samassa järjestyksessä kuin duuriasteikossa, paitsi että asteikon seitsemäs sävel on alennettu. Sitä sanotaan toisinaan myös dominanttiasteikoksi(, koska se rakentuu duuriasteikon dominantille. Siinä asteikon alennettu seitsemäs sävel muodostaa mediantin eli asteikon kolmannen sävelen kanssa tritonuksen. Asteikon etumerkintä on sama kuin sen duurin, jonka perussävel on kvintin verran alempana.
Paimio
Nähtävyydet
Paimion alueella on kaksi toimivaa vesivoimalaitosta: Juntolan ja Askalan voimalaitokset. Askalankoski on ympäristöyhdistyksen ylläpitämä kulttuuri- ja luontokohde perinnemaisemineen. Kaupungissa toimii myös elokuvateatteri Bio Stara, Paimion Sähkömuseo ja Käsityömuseo Miila.
Miksolyydinen
Nykyinen miksolyydinen asteikko
Miksolyydistä sävellajia ei juuri käytetty klassisessa musiikissa, mutta nykyisin se on varsin yleinen jazzissa, funkissa, bluesissa ja rockmusiikissa. Lisäksi Itä-Euroopan juutalaisten klezmer-musiikissa käytetään yleisesti Moloch -asteikkoa, joka on sama kuin miksolyydinen asteikko.
Paimio
Nähtävyydet
Paimion Taatilassa on myös Ammattiopisto Livian (ent. Varsinais-Suomen maaseutuoppilaitos) maaseutuopisto, jossa opetuslajeina ovat eläinala ja metsätalous.
Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut 2024
Alustava päätös järjestäjämaasta tehtiin kansainvälisen jääkiekkoliiton (IIHF) kongressissa, joka järjestettiin Maltalla. Virallisesti kisapaikka ilmoitettiin toukokuussa 2019 IIHF:n vuosittaisessa kongressissa Slovakian MM-kilpailujen aikana. IIHF päätti vuoden 2023 MM-kilpailujen yhteydessä pitämässään kongressissa, että Ukrainaan hyökännyt Venäjä ja Venäjää hyökkäyssodassa tukeva Valko-Venäjä eivät saa osallistua näihin MM-kilpailuihin.
Miksolyydinen
Nykyinen miksolyydinen asteikko
Esimerkkejä miksolyydisistä asteikoista:
Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut 2024
Puola ja Iso-Britannia nousivat mukaan vuoden 2024 MM-kilpailuihin. Puola pelasi MM-kilpailujen ylimmällä sarjatasolla edellisen kerran vuonna 2002.
Televisiointi
Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailujen televisiointioikeudet Suomessa siirtyvät Viaplay Groupille vuonna 2024. Kisojen kaikki ottelut tulevat näkymään maksullisilta V Sportin kanavilta sekä Elisa Viihde Viaplay -palvelusta, jonka lisäksi kaikki Suomen ottelut, välierät ja mitalipelit näkyvät aiempien vuosien tapaan ilmaisena MTV3-kanavalta sekä maksullisena C More -palvelusta.
Miksolyydinen
Vastaavia asteikkoja muissa musiikkikulttuureissa
Doorista asteikkoa vastaava raga intialaisessa musiikissa on Khamāj.
Paimio
Muuta
Paimioon avattiin vastaanottokeskus marraskuussa 2009, mutta se suljettiin vuonna 2012.
Entisessä Hotelli Valtatie 1:n majoitusrakennuksessa on kuvattu pätkä Reijo Mäen romaaniin perustuvasta elokuvasta Vares – yksityisetsivä (2004).
Chrysoúpoli
Chrysoúpoli on Kreikan kaupunki sekä samanniminen Néstoksen kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Χρυσούπολης, Dimotikí Enótita Chrysoúpolis) ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Kaválan alueyksikössä Itä-Makedonian ja Traakian alueella. Koko kunnallisyksikön väkiluku on 16 004 ja varsinaisen Chrysoúpolin kaupungin väkiluku 8 885 (vuonna 2011). Chrysoúpoli on Néstoksen kunnan kuntakeskus.
Paimio
Muuta
Paimion pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla perunasoseesta tehty pastanttipuuro, pikkuleivät nimeltä murosmöttöset, makea varilimppu sekä lahnanpääkeitto, jota paimiolaiset eivät tahtoneet kelpuuttaa nimikkoruoakseen.
Chrysoúpoli
pienoiskuva|vasen|upright=0.96|Chrysoúpolin luonnonhistoriallinen museo. Chrysoúpoli, suomeksi ”Kultakaupunki”, tunnettiin osmanivallan aikana nimellä Sarışaban. Nykyinen nimi on virheellinen tulkinta tämän nimen merkityksestä. Kaupunki sijaitsee noin 24 kilometriä Kaválasta itäkoilliseen ja noin 22 kilometriä Xánthista lounaaseen. Kaupungin lähellä sijaitsee Kaválan kansainvälinen lentoasema.
Paimio
Historia
Paimiosta tunnetaan suuri määrä pronssi- ja rautakauden muinaisjäännöksiä. Vuonna 2009 uutisoitiin maanlaajuisesti Paimiosta löydetystä 3 500 vuotta vanhasta pronssikirveestä, jota säilytetään Paimion kotiseutumuseossa.
Chrysoúpoli
Chrysoúpoli oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Néstoksen kunnaksi yhdessä Keramotín ja Oreinón kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Kunnallisyksikön osat
Chrysoúpolin kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kylä- ja kaupunkiyhdyskunnista ja asutuksista:
Paimio
Historia
Askalankoskella on ollut 1930-luvulta asti vesivoimala. Sähkö on myös yksi Paimion suurista teollisuudenaloista ja paikkakunnalla on ollut sähköalan jakelu-, tehdas- ja asennuslaitoksia. Turun ja Helsingin väliset junat ovat aiemmin pysähtyneet Paimiossa.
Väestö
Paimiossa asui 31.12.2021 yhteensä 11 041 henkeä. Näistä suomenkielisiä oli 10 576 eli 95,8% väestöstä. Ruotsinkielisiä oli 117 eli 1,1%. Yksi asukas oli saamenkielinen. Vieraskielisiä oli kunnassa 347 eli 3,1%. Vieraskielisistä ryhmistä tärkeimmät olivat viro (89 puhujaa), venäjä (59 puhujaa), ukraina (36 puhujaa), latvia (29 puhujaa), englanti (18 puhujaa), kurdi (14 puhujaa), thai (12 puhujaa), bulgaria (12 puhujaa) sekä arabia (10 puhujaa).
Väestöstä 75,5% kuului vuonna 2021 Suomen evankelis-luterilaiseen kirkkoon ja 1,7% muihin uskonnollisiin yhdyskuntiin. 22,8% ei kuulunut mihinkään uskonnolliseen yhdyskuntaan.
Väestönkehitys
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kaupungin väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.
Taajamat
Vuoden 2017 lopussa Paimiossa oli 10 730 asukasta, joista 8 454 asui taajamissa, 2 173 haja-asutusalueilla ja 103:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Paimion taajama-aste on 79,6 %. Kaupungin taajamaväestö jakautuu kahden eri taajaman kesken :
Kaupungin keskustaajama on lihavoitu. Asteriskilla (*) merkityt taajamat kuuluvat tähän kaupunkiin vain osittain. Tammisillan taajama ulottuu puoliksi Kaarinan ja puoliksi Paimion kaupungin alueelle.
Seurakunnat
Vuoden 2018 aluejaon mukaan Paimiossa on seuraavat Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunnat : Vuodesta 2019 lähtien seurakunta toimii myös Sauvon kunnan alueella.
Kirkon sisäisistä herätysliikkeistä paikkakunnalla toimii evankelisuus. Muita kirkkokuntia edustaa helluntaiherätykseen lukeutuva Suomen Helluntaikirkon jäsenseurakunta Paimion Asemaseurakunta. Paimiossa on myös Jehovan todistajien valtakunnansali. Suomen ortodoksisen kirkon seurakunnista Paimion alueella toimii Turun ortodoksinen seurakunta.
Sesklí
Sesklí on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Dodekanesian saariryhmään. Saaren pinta-ala on 1,826 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Sesklí kuuluu Sýmin kuntaan, Ródoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen.
Sesklí sijaitsee Välimereen kuuluvan Egeanmeren kaakkoisosassa Sýmin eteläpuolella. Saari kuuluu Natura 2000 -verkoston piiriin ja on myös osa kansainvälisesti tärkeää lintualuetta, johon kuuluvat Sými lähisaarineen.
Väkiluvun kehitys
Sesklín väkiluvun kehitys vuodesta 1947 vuoteen 2011:
Suomen Poikien ja Tyttöjen Keskus
Suomen Poikien ja Tyttöjen Keskus – PTK ry oli Suomen evankelis-luterilaisen kirkon varhaisnuorisotyön palvelujärjestö. PTK tavoitti jäsenseurakuntiensa kautta yli 72 000 varhaisnuorta ja 7 000 vapaaehtoista varhaisnuorten ohjaajaa poika- ja tyttökerhoissa, tapahtumissa ja leireillä ollen Suomen suurimpia varhaisnuorisotyöjärjestöjä.
PTK, Seurakuntien Lapsityön Keskus ja Nuorten Keskus yhdistyivät vuonna 2017 Nuori kirkko -nimiseksi keskusjärjestöksi.
Toiminta
PTK:n jäseninä oli 356 seurakuntaa ja seurakuntayhtymää ja kuusi järjestöä. Järjestö järjesti muun muassa ohjaajakoulutusta, valtakunnallisia ja alueellisia tapahtumia, leirejä ja vaelluksia. Se toimi myös varhaisnuorten ja heidän perheidensä edunvalvontajärjestönä.
PTK:n päätoimipaikka oli Pieksämäellä sijaitsevassa Partaharjun toimintakeskuksessa, jonka yhteydessä toimi Partaharjun leirikylä. Lisäksi siellä toimi myös Partaharjun kansanopisto vuosina 1960–2013. Järjestö omisti Partaharjun lisäksi Tievatuvan retkeilykeskuksen Saariselällä. PTK myös kustansi ja välitti kirjallisuutta sekä lisäksi muuta toimintamateriaalia, kuten ParAs-askartelumateriaalia. PTK:n julkaisema lehti JiiPee alkoi ilmestyä nimellä Joka Poika vuonna 1938. JP-nimen se sai 1985. Vuoden 2012 alusta JiiPee-lehti siirtyi verkkojulkaisuksi
PTK piti yllä kansainvälisiä yhteyksiä muun muassa Global Fellowshipin ja sen eurooppalaisen järjestön European Fellowshipin kautta.
Historiaa
Poikien ja Tyttöjen Keskuksen historia juontaa vuoteen 1919, jolloin NMKY perusti Poikien liiton ja Suomen Nuorten Kristillinen Liitto perusti tyttötyön osaston. Näiden pohjalta syntyivät järjestöt Poikien Keskus vuonna 1946 ja Tyttöjen Keskus vuonna 1967. Järjestöt yhdistyivät Poikien ja Tyttöjen Keskukseksi vuonna 1989.
Luettelo pikkuplaneetoista: 90001–91000
Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen 90001:stä ja päättyen 91000:een. Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Maithripala Sirisena
Pallewatte Gamaralalage Maithripala Yapa Sirisena (s. 3. syyskuuta 1951) on srilankalainen poliitikko, joka toimi maansa presidenttinä vuosina 2015–2019. Ennen valintaansa presidentiksi hän oli toiminut useissa ministerin viroissa ja kansanedustajana vuodesta 1989.
Sirisena voitti presidentinvaalissa 2015 vastaehdokkaana olleen edellisen presidentin Mahinda Rajapaksan niukasti. Ennen vaaleja Rajapaksa oli vangituttanut vuoden 2010 vastaehdokkaansa. Sirisena erosi hallitsevasta puolueesta ja lähti vaaleihin opposition ehdokkaana. Hän lupasi rajoittaa presidentin valtaoikeuksia, uudistaa perustuslakia ja vähentää hallinnon korruptiota.
Heti valintansa jälkeen Sirisena ilmoitti puolustavansa lehdistönvapautta ja kutsui toisinajattelijoita palaamaan kotiin.
Trofeo Luigi Berlusconi
Trofeo Luigi Berlusconi on vuosittainen jalkapallon ystävyysottelu. Sen järjestää italialainen seura Milan, ja se pelataan seuran kotikentällä, San Sirolla.
Paloniemen koulu
Paloniemen koulu oli vuosina 1950–1997 Kuhmon Paloniemessä toiminut alakoulu, alun perin kansakoulu. Kaksiopettajainen koulu aloitti toimintansa vuonna 1950 Ruunakankaalla ja Salmen pirtissä ennen kuin oma koulurakennus valmistui 1957. Paloniemen koulupiiri liitettiin vuonna 1972 Tervasalmen koulupiiriin, jonka koulua pidettiin sen jälkeenkin Paloniemen koulurakennuksessa. Lopullisesti Paloniemen koulun toiminta päättyi vuonna 1997.
Trofeo Luigi Berlusconi
Kilpailun on perustanut Silvio Berlusconi muistoksi hänen isälleen Luigille. Ensimmäisessä kilpailussa 23. elokuuta 1991 Milan hävisi Juventukselle 1–2. Kolmena seuraavana vuonna Milan pelasi Mestarien liigan voittaneita joukkueita, Interiä, Real Madridia ja Bayern Müncheniä vastaan, voittaen joka kerta. Vuodesta 1995 Trofeo Luigi Berlusconissa ovat kohdanneet vain Milan ja Juventus.
Milan ja Juventus ovat kohdanneet 19 kertaa, joista Juventus on voittanut kymmenen ottelua. Yhteensä Milan on voittanut kilpailun 12 kertaa.
Voitot yhteensä
'* voitti Interin, Real Madridin ja Bayern Münchenin.
Elmeri Laakso
Elmeri Laakso (s. 19. heinäkuuta 2004 Joensuu) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka edustaa SM-liigajoukkue Saimaan Palloa.
Seuraura
Laakso on Jokipoikien kasvatti. Kaudella 2018–2019 hän teki puolustajan pelipaikalta C-nuorten SM-karsinnoissa peräti 1,5 pisteen ottelukohtaisella keskiarvolla 28 ottelussa tehot 13+29=42, joilla Laakso voitti sarjan puolustajien piste- ja syöttöpörssin. Hän oli myös joukkueensa paras syöttäjä ja toiseksi paras pistemies Rasmus Kuirin jälkeen. C-nuorten SM-sarjassa Laakso teki myös yli piste per peli -keskiarvolla 15 ottelussa tehot 7+10=17.
Kaudeksi 2019–2020 Laakso siirtyi jo 15-vuotiaana Turun Palloseuran organisaatioon. Hän pelasi suurimman osan kaudestaan seuran B-nuorissa. Laakso oli tehoilla 13+12=25 joukkueen eniten maaleja tehnyt puolustaja sekä tehokkain puolustaja Eemeli Saaren kanssa. He jakoivat koko B-nuorten SM-sarjan puolustajien pistepörssin kahdeksannen sijan. Alkukauden 2020–2021 hän pelasi suurimmaksi osaksi TPS:n U18-joukkueessa (aik. käsite B-nuoret), mutta Laakso pelasi myös yhden ottelun U20-joukkueessa, mutta hän siirtyi kuitenkin loppukaudella Saimaan Pallon U20-joukkueeseen.
Huhtikuussa 2021 Laakso teki SaiPan kanssa 3+1-vuotisen SM-liigasopimuksen. Hän aloitti kauden 2021–2022 seuran U20-joukkueessa, jonka tehokkain puolustaja Laakso oli tehoilla 7+11=18. Hän teki liigadebyyttinsä vain 17-vuotiaana 18. marraskuuta 2021 vieraissa Pelicansia vastaan, kun Hugo Rikkilä oli loukkaantunut. Laakso merkittiin SaiPan kakkospuolustajapariin Filip Pyrochtan viereen. Hän sai ottelussa jääaikaa 15.15 minuuttia ja Laakso keräsi teholukeman +1. Liigauransa avausmaalin hän teki 15. maaliskuuta 2022 Vaasan Sportia vastaan. Laakso keräsi ottelusta teholukeman +2. Juha Kuokkanen valitsi hänet ottelun Alumnien tähtien kolmostähdeksi. Laakso pelasi kauden aikana SM-liigassa kaikkiaan 17 runkosarjaottelua tehopistein 2+3=5. Helmikuussa 2022 SaiPa lainasi hänet alustavasti viikon mittaisella sopimuksella kasvattajaseuransa Joensuun Kiekko-Poikien (ent. Jokipojat) Mestis-joukkueeseen, jossa Laakso pelasi lopulta viisi runkosarjaottelua tehopistein 2+1=3.
Maajoukkueura
Laakso valittiin Pohjola-leirin tähdistökentälliseen vuonna 2019.
Pelityyli
EP Rinksiden suomenkielisten sivujen päätoimittaja Lassi Alasen mukaan Laakso on hyökkäyspään spesialisti, joka on tullut tunnetuksi kovasta laukauksestaan, jolla hän on niittänyt edellisvuosina kovia maalimääriä. Alasen mukaan Laakso pelaa rohkeasti kiekolla, nousee tukemaan hyökkäyksiä ja laukoo hanakasti. Alasen mukaan hän on kuitenkin puolustusalueella vielä hieman jäljessä.
Outi Huusko
Outi Huusko (s. 20. syyskuuta 1966 Paltamo) on suomalainen viittomakielentulkki ja Uudenmaan Vihreiden puheenjohtaja.
Huusko on toiminut Viittomakielialan Osuuskunta Vian toimitusjohtajana vuodesta 2007 ja oli Viittomakielen Tulkkauspalvelun Tuottajat ry:n perustajia vuonna 2012 ja sen puheenjohtaja vuoteen 2018 asti. Outi Huusko on ollut tulkkaamassa muun muassa Kansallisteatterin esityksiä, eduskunnan kyselytunteja, Marinin hallituksen virkaanastumista 2019 ja Suomen siirtymistä koronaviruksen takia poikkeusoloihin 2020. Huusko näytteli viittomakielen tulkkia kansallisoopperan Covid fan tutte -satiirissa, ja hänestä tehtiin hahmo myös teatteri Perikunnan Hätävara-revyyseen.
Vuosina 2013–2017 hän toimi Tuusulan Vihreät ry:n puheenjohtajana ja Tuusulan kunnanhallituksen jäsen vuosina 2017–2019. Vuoden 2020 alusta hän on toiminut Uudenmaan vihreiden puheenjohtajana. Hänet valittiin Vuoden 2020 vihreäksi järjestöaktiiviksi. Kevään 2021 kunnallisvaaleissa Huusko on vihreiden ehdokkaana ja ehdolla Tuusulan pormestariksi.
Jouni Yrjölä
Jouni Yrjölä (s. 24. lokakuuta 1959 Vilppula) on suomalainen shakin suurmestari. Hän voitti shakin Suomen-mestaruuden vuosina 1985 ja 1988. Saavutettuaan ELO-luvun 2 515 Yrjölä jakoi tammikuussa 1984 FIDE:n virallisella listalla 55:nnettä sijaa, joka on kautta aikain korkein suomalaissijoitus.
Lähishakin ohella Yrjölä on pelannut myös kirjeshakkia. Hän osallistui kirjeshakin 25. SM-turnaukseen ja voitti Suomen mestaruuden vuonna 1981.
Decayed Remains
Decayed Remains on Kanadan Québecissä, vuoden 1995 helmikuussa perustettu thrash-/death metal -yhtye, jonka perusti kitaristi Francis Perron. Alkuperäiskokoonpanoon kuuluivat myös Alexandre "Alex" Jacob (kitara), Simon Paquet (laulu) ja David St-Cyr (basso). Yhtyeellä ei ollut aluksi rumpalia, joten he äänittivät ensimmäisen demonsa rumpukoneen avulla. Yhtye on hajonnut.
Hopla
Hopla on belgialainen 3D-animaatiosarja, jota on valmistettu vuodesta 1999 lähtien. Ohjelmassa opetetaan asioita ja esineitä musiikin avulla. Sarjan päähenkilöinä ovat Hopla-jänis, Onki-sika, Nina-karhu sekä Lola-kissa. Suomessa sarjaa on esittänyt MTV Juniori. Hopla sarja lopetettiin vuonna 2008, koska katsojamäärät laskivat liikaa, eikä Hopla enää tuottanut rahaa.
William Wharton
thumb|upright|William Wharton William Wharton, oikeasti Albert William Du Aime (7. marraskuuta 1925 Philadelphia, Yhdysvallat – 29. lokakuuta 2008 Encinitas, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen kirjailija. Hänen esikoisromaaninsa Birdy ilmestyi 1978. Se oli menestys ja toi kirjoittajalleen Kansallisen kirjapalkinnon vuonna 1980.
Wharton valmistui Upper Darby High Schoolista vuonna 1943. Hän haavoittui vakavasti toisessa maailmansodassa Ardennien taistelussa.
Jurvan Sanomat
Jurvan Sanomat on Kurikan Jurvassa keskiviikkoisin ilmestyvä sitoutumaton paikallislehti. Lehden levikkialue on Jurva ja sen lähialueet. Lehti on perustettu vuonna 1976. Sen päätoimittajana toimii Jarmo Panula. Lehteä kustantaa Ilkka Oyj:hin kuuluva I-Mediat Oy ja se painetaan I-Print Oy:n painossa Seinäjoella. Nykyisin lehden normaali levikki on 2 372 kappaletta.
Jurvan Sanomat ilmestyy kerran kuukaudessa suurjakeluna, jolloin jakelu on 4 000–6 000 kappaletta normaalin levikin lisäksi.
Jurvan Sanomat on myös Sanomalehtien Liiton jäsen.
Historia
Jurvan Sanomat sai alkunsa 23. marraskuuta 1975. Tuolloin jurvalaiset Jalo Hiipakka ja Olavi Kalajainen kokoustivat ja pohtivat, voisiko Jurvan kokoisessa kunnassa menestyä oma paikallislehti. Jurvan liike-elämän, kunnan ja seurakunnan edustajien mielipiteet omasta paikallislehdestä olivat myötämielisiä, joten hanketta lähdettiin viemään eteenpäin.
Huhtikuussa 1976 Hiipakka, Kalajainen ja hankkeeseen mukaan tullut Ossi Mäntylä päättivät, että uuden paikallislehden nimeksi tulisi Jurvan Sanomat ja lehteä kustantavasta yhtiöstä Jurvan Paikallislehti Oy. Vastaavaksi päätoimittajaksi nimettiin Olavi Kalajainen ja toimitusneuvostossa hänen lisäkseen olivat Jalo Hiipakka ja Ossi Mäntylä. Ensimmäisen kerran Jurvan Sanomat ilmestyi Jurva-päivien yhteydessä 11. kesäkuuta 1976. Säännöllisesti kerran viikossa lehti alkoi ilmestyä 3. marraskuuta 1976.
Olavi Kalajainen ja hänen puolisonsa Anni Kalajainen ostivat Jalo Hiipakan ja Ossi Mäntylän osuudet yhtiöstä 1980-luvun alussa. Yritystä pyöritettiin lähes kokonaan oman perheen voimin, mutta toimittajaa tai päätoimittajaa ei yrittäjäperheestä löytynyt. Vuonna 1988 Olavi Kalajainen nimitti päätoimittajaksi lehdessä kaksi vuotta toimittajana työskennelleen Hannu Siltalan.
Vuonna 1992 Olavi ja Anni Kalajainen myivät lehden Ilkka Oy:lle. Hannu Siltala toimi lehden päätoimittajana alkukesään 2011 saakka. Syksystä 2011 lähtien Jurvan Sanomien päätoimittajana on toiminut Jaana Ala-Lahti. Ala-Lahden siirryttyä toisiin tehtäviin, aloitti päätoimittajana joulukuussa 2019 Jarmo Panula.
Itäsuomenkarja
Itäsuomenkarja (ISK) (puhekielessä myös kyyttö) on yksi Suomessa vanhastaan kasvatetusta maatiaiskarjasta polveutuvasta rodusta. Nykyisin rotu on uhanalainen. Tuotostarkkailussa niistä on 267. Maidon rasvapitoisuus on 4,36 % ja valkuaispitoisuus 3,46 %. Maitotuotos on keskimäärin 4 057 kg maitoa ja poistettaessa elinikäistuotos on 11 910 kg maitoa.
Itäsuomenkarja on suomenkarjaroduista siroin. Rotu ja erityisesti sen maatiaissuvut ovat tunnettuja terveydestään, sitkeydestään ja pitkäikäisyydestään. Rotu on tunnettu muun muassa maitonsa hyvistä juustoutumisominaisuuksista. Väritys on nykyisin liki aina kyyttö.
Rotua on alun perin käytetty pelkästään maidontuotannossa, mutta viime vuosina sitä on alettu käyttämään emolehmätuotannossa.
Jalostuksen historiaa
Itäsuomenkarja eli kyyttö on maatiaiskarjasta ensimmäisenä erotettu suomalainen karjarotu. Vastaperustetun rodun ulkomuodoksi valittiin nupo punakyyttö. Itäsuomenkarjalle perustettiin oma rotuyhdistys ja kantakirja vuonna 1898. Näin se on Suomen tuotantoeläinroduista vanhin. Itäsuomenkarjan jalostuksen alkaessa 1900-luvun alussa Savon ja Karjalan kyyttövaltaisessa karjassa tavattiin kymmenkuntaa eri värisävyä ja -yhdistelmää. Tavallisin väri oli punakylkinen, mutta myös mustakylkisiä ja lähes täysin mustia, punaisia, hallavia, voikkoja ja valkeitakin esiintyi. Oli myös laikukkaan kirjavia eläimiä. Suurin osa eläimistä oli sarvellisia. Jalostustavoitteeksi otettiin vuonna 1925 nupous ja punainen kyyttöväritys. Nupoutta perusteltiin helppohoitoisuudella. Vanhastaan oli yleisesti uskottu, että punaväristen lehmien maito on laadultaan parasta, joten tämänkin nojalla punakyyttö oli helppo yleistää ainoaksi värivaihtoehdoksi. Ulkonäköseikoissa oltiin pitkään hyvin ankaria, ja rotukarjasta pyrittiin karsimaan kaikki ”vääränväriset” ja sarvekkaat yksilöt. Samalla menetettiin suuri määrä terveitä ja elinkelpoisia yksilöitä ja karjasukuja. Näin saatiin aikaiseksi itäsuomenkarjan nykyinen yhtenäinen ulkonäkö: nupo punakyyttö. Määrätietoisesta värijalostuksesta huolimatta rotu ei kuitenkaan ole täysin vakiintunut yhdenmukaiseksi: nykyäänkin voi syntyä muita kuin punakyyttöjä itäsuomennautoja.
Vuonna 1930 kantakirjavaatimuksia lievennettiin, ja kantakirjaan alettiin hyväksyä myös esimerkiksi valkoisia ja ”puninkirjavia” eläimiä.
Itäsuomenkarjasta yritettiin 1900-luvun mittaan jalostaa tehokasta lypsyrotua, mutta se osoittautui maidontuotoltaan heikoimmaksi suomenkarjan kolmesta rodusta, eikä se pystynyt kilpailemaan maitomäärissä muiden kotimaisten saati tuontirotujen kanssa. Karjatalousviranomaiset päättivät silloin lakkauttaa itäsuomenkarjan yhdistämällä kaikki kolme suomenkarjarotua yhdeksi roduksi, jonka perustyypiksi valittiin länsisuomenkarja eli punainen (lehmä). Itäsuomenkarjan sonnit hävitettiin keinosiemennysasemilta 1970-luvulla, eikä niiden pakastettua spermaa annettu käyttöön karjanomistajien pyynnöistä huolimatta. Näin kyytöt hävisivät nopeasti, sillä omia sonneja ei tiloilla ollut juurikaan enää pidetty.
Suojelu ja tulevaisuus
Kyyttö on uhanalainen nautarotu: sen edustajia löytyy Suomesta noin 850. Rotu jakautuu nykyään jalostettuun haaraan ja maatiaishaaraan, joiden väliset erot ovat varsin suuret. Jalostetun itäsuomenkarjan suvussa on yleensä käytetty keinosiemennystä 1960–70-luvuilla. Jalostettua itäsuomenkarjaa on jäljellä kahdeksan sukua. Varsinaista maatiais- eli alkuperäishaaraa on jäljellä kuusi sukua kahdesta karjasta: kiuruvetisen Helvi Tossavaisen aikoinaan säilyttämästä karjasta ja kiteeläisen Vieno Nenosen suvun karjasta. Tunnetuin tossavaiskarjan kasvattaja on kuvataiteilija Miina Äkkijyrkkä. Vieläkin harvalukuisempaa nenoskarjaa on Uljas-Ilmari Majurilla.
Itäsuomenkarjaa ja erityisesti sen jalostuslinjoja säilytettiin ja jalostettiin Sukevan vankilaan kuuluvan Iskolan avovankilan karjatilalla. Talvella 2007 heräsi keskustelu Sukevan karjan kohtalosta, kun julkisuuteen tuli tietoja maatilan sulkemisaikeista ja nautojen teurastussuunnitelmista. Vuonna 2008 Sukevan kyytöt siirrettiin Kajaanin Seppälään Kainuun ammattiopiston luonnonvara-alan koulutilalle Seppälään ja Ahlmanin ammattiopiston koulutilalle Tampereelle.
Suurin osa rodun yksilöistä on yksityisten karjanomistajien hallussa.
Avery Brundage
Avery Brundage (28. syyskuuta 1887 – 8. toukokuuta 1975) oli yhdysvaltalainen urheilija, taidekeräilijä, hyväntekeväisyyden harrastaja ja Kansainvälisen olympiakomitean puheenjohtaja 1952–1972.
Brundage syntyi Detroitissa. Hän opiskeli insinööriksi Illinois'n yliopistossa ja valmistui 1909. Muutaman vuoden kuluttua Brundage perusti Avery Brundage Companyn, joka toimi Chicagon kaupungissa ja sen ympäristössä vuoteen 1947.
Brundage oli myös yleisurheilija. Hän osallistui Tukholman olympialaisiin 1912. Hänestä tuli Yhdysvaltain olympiakomitean puheenjohtaja 1928.
Avery Brundage torjui ehdotuksen, että Yhdysvallat boikotoisi Berliinin olympialaisia 1936 Saksan juutalaisvainojen vuoksi. Brundagesta tuli Kansainvälisen olympiakomitean jäsen Berliinin olympialaisten aikana.
Kun Kansainvälisen olympiakomitean silloinen puheenjohtaja belgialainen Henri de Baillet-Latour kuoli toisen maailmansodan aikana, Brundagesta tuli Kansainvälisen olympiakomitean varapuheenjohtaja 1945. Kun Kansainvälisen olympiakomitean puheenjohtaja ruotsalainen Sigfrid Edström jäi eläkkeelle 1952, Brundagesta tuli hänen seuraajansa.
Brundagen ensimmäinen merkittävä asema Kansainvälisen olympiakomitean puheenjohtajana oli vuoden 1968 kesäolympialaisissa, jotka järjestettiin Méxicossä, kun kaksi Yhdysvaltain olympiaurheilijaa, Tommie Smith ja John Carlos, esittivät Yhdysvaltoihin kohdistuneen tunnetun vastalauseen mustien ihmisoikeusliikkeen nimissä.
Brundage muistetaan Münchenin olympialaisista. Musta syyskuu -niminen palestiinalainen terroristijärjestö otti panttivangiksi yksitoista israelilaista olympiaedustajaa. Brundage päätti jatkaa olympialaisia panttivankidraamasta huolimatta. Brundage sai paljon arvostelua toimestaan. Brundage jäi eläkkeelle Münchenin olympialaisten jälkeen. Hänen seuraajakseen tuli irlantilainen Michael Morris, paroni Killanin.
Hanska
Hanska tarkoittaa käsinettä, mutta on myös muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
De Havilland D.H.98 Mosquito
pienoiskuva|De Havilland Mosquito FB.XVIII de Havilland D.H.98 Mosquito on toisen maailmansodan aikainen brittiläinen kaksimoottorinen sotilaslentokone. Mosquitoa valmistettiin vuosien 1940 ja  1950 välillä kaikkiaan 7 781 kappaletta. Britannian lisäksi sitä valmistettiin myös Kanadassa ja Australiassa. Koneen useita eri malleja käytettiin muun muassa päivä- ja yöhävittäjänä, hävittäjäpommittajana, pommittajana ja tiedustelukoneena. Se oli erinomainen lentokone ja suoriutui useimmista tehtävistä erittäin hyvin.
Avery Brundage
Brundagelle myönnettiin 9. maaliskuuta 1955 Suomen Urheilun kultainen ansioristi.
Brundage oli myös taiteenkerääjä kohteena erityisesti aasialainen ja itämainen taide. Hänen kuolemansa jälkeen taulut peri San Franciscon taidemuseo. Brundage kuoli 1975 Garmisch-Partenkirchenissä Saksassa. thumb|[[Julius Lippert, Avery Brundage ja Theodor Lewald Berliinissä 1936.]]
De Havilland D.H.98 Mosquito
Mosquiton rakenteen erikoisuus oli, että se oli valmistettu pääosin vanerista; syynä oli sodan aikainen alumiinipula. Koneeseen käytettiin koivusta ja balsasta tehtyä erikoisvaneria, joka oli kevyempää ja vahvempaa kuin normaali vaneri. Varsin edistyksellisessä menetelmässä rungon puolikkaat valmistettiin liimaamalla muotin päällä ja varusteltiin koneen järjestelmillä ennen yhteenliittämistä. Tällainen runkovalmistus voitiin hajauttaa jopa kalustetehtaisiin.
Moottoreina koneessa oli Rolls-Royce Merlin-V12-moottorit. Parasta Mosquitossa oli sen suorituskyky. Kone oli erittäin nopea, eikä se pommikoneena toimiessaan tarvinnut omasuoja-aseistusta, koska se pystyi karistamaan nopeudellaan vihollishävittäjät kannoiltaan. Ensilennolla kone osoittautui jopa sen aikaista Spitfirea nopeammaksi. Toimiessaan yösaattohävittäjänä pommikoneille, sillä oli myös nopeutensa ansiosta etulyöntiasema hitaampiin saksalaisiin yöhävittäjiin. Luftwaffen johtoa ärsyttivät Mosquitojen häirintäoperaatiot, joita varten varattiin tuloksetta hävittäjälaivueita.
Historia
Mosquito lensi ensilentonsa 25. marraskuuta 1940. Se oli alussa halpa, sekä yksityisenä kokeiluna synnytetty. Siipirakenne oli liimattua koivu-balsapuuta, mikä teki siivestä kevyen mutta kestävän. Alussa RAF:n ylemmät upseerit eivät hyväksyneet sitä. Puinen kone, jossa ei ollut puolustusaseistusta ja jossa luotettiin pelkästään suorituskykyyn oli radikaali. Ehdotus otettiin esiin uudelleen sodan sytyttyä. Osasyynä oli huoli strategisten metallien riittävyydestä Saksan sukellusveneuhan vuoksi. Sen tärkeysjärjestys vaihteli maihinnousun uhan kiirehtiessä tuotannossa olevien tyyppien massavalmistusta.
Lentokone osoitti lopulta monikäyttöisyytensä hävittäjänä, pommittajana ja tiedustelukoneena. Konetyyppi oli inhottu sekä Luftwaffessa että väestön keskuudessa, sillä se oli rakenteensa ansiosta vaikea havaita tutkalla ja suorituskykyisenä kykeni välttämään hävittäjiä. Pienin osastoin tai yksittäin tehdyt yölliset hyökkäykset aiheuttivat väestöä raivostuttavia ilmahälytyksiä.
Mosquitoon asennettiin Oboe-tarkkuussuuntimet, joilla se pystyi Pathfinder-toimintaan. Kone merkitsi perässä seuraaville pommittajavirroille sopivat pommituskohteet merkkisoihtujen avulla. Yöhävittäjäversioon tulivat tutkan lisäksi "Serrate"- ja "Perfectos"- laitteet. "Serrate" ilmaisi ja paikansi saksalaisten yöhävittäjien tutkalähetteen, "Perfectos" omakonetunnuksen lähetteen.
Tiedustelukone
pienoiskuva|Mosquiton prototyyppi pienoiskuva|Mosquito B.IV
Ensimmäinen Mosquiton malli oli PR.I, jossa oli kamera tiedustelukuvien ottamista varten. Mallissa PR.VIII oli uudet kaksivaiheisella ahtimella varustetut versiot moottorista; suorituskyky suurissa korkeuksissa parani selvästi. Mallissa PR.XVI oli paineistettu ohjaamo ja toisen moottorin pyörimissuunta oli vaihdettu jotta moottorien väännöt kumoaisivat toisensa. Lisäksi koneen pommikuiluun oli asennettu kolme lisäpolttoainesäiliötä.
Pommittaja
Pommikoneversiossa B.IV oli lasinen nokka pommitähtäintä varten. Koneessa ei ollut puolustusaseistusta, koska sitä ei tarvittu koneen nopeuden ansiosta ja se olisi tuonut vain lisää painoa. Koneessa oli kaksiosainen pommikuilu, jossa se pystyi kuljettamaan yhteensä neljä 227 kg pommia.
Mallissa B.V oli siipiin lisätty ripustimet 227 kg pommeille tai lisäpolttoainesäiliöille. Mallissa B.IX oli uudet kaksivaiheisella ahtimella varustetut versiot moottorista; suorituskyky suurissa korkeuksissa parani selvästi. Mallissa B.XVI oli paineistettu ohjaamo ja toisen moottorin pyörimissuunta oli vaihdettu jotta moottorien väännöt kumoaisivat toisensa. Lisäksi koneeseen voitiin asentaa pullistettu pommiluukku yhden järeän Barnes Wallisin suunnitteleman 1 800 kg pommin kuljettamista varten.
Yöhävittäjä
Ensimmäinen yöhävittäjäversio koneesta oli NF.II. Koneessa oli nokassa tutka vihollislentokoneiden havaitsemiseksi yöllä ja aseistuksena oli neljä 20 mm tykkiä nokan alla sekä neljä .303 (7,7 mm) kaliiperin konekivääriä nokassa. Kone otettiin käyttöön joulukuussa 1941.
Mallissa NF.XII oli kehittyneempi senttimetriluokan taajuudella toimiva tutka. Uuden AI.Mk IX -tutkan antennin takia nokan konekiväärit jouduttiin poistamaan, jolloin aseistukseksi jäi neljä 20mm tykkiä. Mallissa NF.XVII oli vielä uudempi tutka. Mallissa NF.XIX oli uudemmat Merlin 25 -moottorit. Mosquito-yöhävittäjillä saavutettiin sodan aikana noin 600 ilmavoittoa ja ammuttiin alas 486 V1-ohjusta.
Hävittäjä-pommittaja
pienoiskuva|Mosquite FB.XVIII, nokan alla näkyy 57mm tykin putki pienoiskuva|Mosquite NF.XIII, [[Foggia, 1944]]