cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jalkaväkirykmentti 16 (talvisota)
Joulukuu 1939
14. joulukuuta 1939 JR 16:n yksiköt osallistuivat jälleen etenemiseen kohti Ägläjärveä Ristisalmen alueelta. Päivän aikana suomalaisjoukot etenivät noin kahden kilometrin matkan ajoittain taistellen. Taisteluihin otti osaa ensimmäisen kerran puna-armeijan 75. Divisioona, joka oli määrätty ottamaan rintamavastuu epäjärjestyksessä vetäytyvältä vihollisen 139. Divisioonalta. thumb|200px|139. jalkaväkidivisioonan komentaja 15. joulukuuta 1939 alkaen prikaatinkomentaja Pavel Grigorjevitš Pondelin 15. joulukuuta 1939 JR 16:sta oli jälleen osia hyökkäysvastuussa. Päivän aikana edettiin hieman lyhyempi matka kuin edellisenä päivänä.
16. joulukuuta 1939 JR 16 oli jälleen osillaan mukana hyökkäyksessä, joka etenikin hieman pidemmän matkan (noin kolme kilometriä).
17. joulukuuta 1939 vihollisen todettiin irtautuneen ja sitä lähti seuraamaan JR 16:ta yksi pataljoona edeten runsaat viisi kilometriä, jonka jälkeen jouduttiin palaamaan vastahyökkäyksen vuoksi hieman taaksepäin. Tämän päivän aikana laadittiin suunnitelma Ägläjärven kylän valtaamiseksi.
19. joulukuuta 1939 JR 16:sta oli hyökkäyksessä mukana jälleen kaksi pataljoonaa. Hyökkäys eteni hieman (noin kolme kilometriä) kohti tavoitetta.
20. joulukuuta 1939 hyökkäys, johon osallistui kaksi pataljoonaa JR 16:sta, eteni aivan kylän tuntumaan.
21. joulukuuta 1939 iltayöstä JR 16 aloitti osillaan hyökkäyksen kohti tavoitetta.
22. joulukuuta 1939 JR 16 oli kahdella pataljoonallaan mukana taisteluissa, jotka johtivat Ägläjärven kylän valtaamiseen.
Sodan lopun tapahtumat
JR 16 taisteli Aittojoen alueella sodan loppuun asti. Taistelut olivat luonteeltaan lähinnä paikallisia kahakoita.
Tolvajärven–Ägläjärven taistelujen merkitys
Tolvajärven-Ägläjärven alueilla saavutettujen voittojen merkitystä on yleensä pidetty hyvinkin suurena, koska se oli ensimmäinen taisteluiden sarja jossa suomalaiset saavuttivat merkittävää menestystä talvisodan aikana. Vaikutus moraaliin oli suuri ja lisäsi merkittävästi uskoa omiin mahdollisuuksiin ylivoimaista vihollista vastaan. Näiden taisteluiden merkitys talvisodan hengen muodostumiselle oli merkittävä.
Suomen europarlamenttivaalit 1996
Suomen ensimmäiset europarlamenttivaalit järjestettiin 20. lokakuuta 1996 (ennakkoäänestys 9.–15.10). Vaaleilla korvattiin eduskunnan Suomen unioniin liittymisen jälkeen valitsemat 16 meppiä. Samana päivänä järjestettiin myös kunnallisvaalit.
Parlamenttiin valittiin keskustan Sirkka-Liisa Anttila, Mirja Ryynänen, Kyösti Virrankoski ja Paavo Väyrynen, SDP:n Jörn Donner, Riitta Myller, Reino Paasilinna ja Pertti Paasio, kokoomuksen Raimo Ilaskivi, Marjo Matikainen-Kallström, Jyrki Otila ja Kirsi Piha, vasemmistoliiton Esko Seppänen ja Outi Ojala, RKP:n Astrid Thors sekä vihreiden Heidi Hautala. Eniten henkilökohtaisia ääniä keräsivät Väyrynen (157 668), Seppänen (152 216) ja Piha (147 066). Parlamentin ulkopuolelle jääneistä suurimman äänimäärä sai nuorsuomalaisten ehdokas, SDP:sta eronnut Elinkeinoelämän valtuuskunnan toimitusjohtaja Jaakko Iloniemi (42 539).
Vaalien äänestysaktiivisuus (57,6 %) oli hieman alhaisempi kuin samanaikaisten kunnallisvaalien ja yli 10 prosenttiyksikköä alhaisempi kuin puolitoista vuotta aiemmin pidettyjen eduskuntavaalien. Korkeinta osanotto oli Vaasan vaalipiirissä (62,0 %) ja matalinta Ahvenanmaalla (35,2 %). Vaaleissa oli yhteensä 207 ehdokasta. Listoja asetti 14 rekisteröityä puoluetta sekä Vaihtoehto EU:lle -yhteislista. Puolueista 11 esitti täyden 16 ehdokkaan listan. Yhteislistan asettaminen vaati 4 x 1 000 kannatuskorttia kaikkien listan ehdokkaiden valitsijayhdistyksiltä, joita oli perustettava jokaiselle neljälle vaalialueelle. VEU:lla oli 10 ehdokasta.
Vaaleissa saivat äänestää kaikki viimeistään vaalipäivänä 18 vuotta täyttäneet Suomen kansalaiset sekä ne EU-kansalaiset, joiden kotikunta oli Suomessa 51 päivää ennen vaaleja. Äänioikeus oli laajempi kuin koskaan aiemmin valtakunnallisissa vaaleissa. Vielä eduskuntavaaleissa 1995 äänestäjän tuli olla täyttänyt 18 ennen vaalivuoden alkua. Äänestämiseen oikeutettuja muiden jäsenvaltioiden kansalaisia asui Suomessa tuolloin noin 12 000. Ulkomaalaisilta osallistuminen edellytti ilmoittautumista äänioikeusrekisteriin. Samalla äänestäjän tuli vakuuttaa, ettei hän ollut jo äänestänyt toisen EU-valtion vaaleissa. Vaaleissa äänesti hieman alle tuhat muiden EU-maiden kansalaista.
Vaaliliitoilla ja yhteislistoilla oli mahdollisuus asettaa ehdokkaansa joko valtakunnallisesti tai vaalialueittain, mutta yksikään lista ei käyttänyt jälkimmäistä mahdollisuutta. Vaalialuejärjestelmässä maa oli jaettu neljään (pääilmansuuntien mukaan nimettyyn) eduskuntavaalipiireistä muodostettuun alueeseen. Alueet valinneen puolueen ehdokasta olisivat voineet äänestää vain kyseisellä alueella asuvat. Valtakunnallisesti käytössä oli D'Hondtin menetelmä, mutta alueilla kannatusta olisi laskettu Hare-Niemeyerin mukaisesti. Yhteen meppiin oikeutetun listan paikan olisi vienyt se henkilö, joka olisi saanut eniten ääniä alueella, jolla listan kannatus olisi ollut suurinta. Sekavasta aluejärjestelmästä luovuttiin ennen seuraavia vaaleja.
Juha Björninen
Juha Pauli Björninen (s. 16. tammikuuta 1954 Karhula) on suomalainen tuottaja ja kitaristi. Hän on työskennellyt useiden artistien kanssa, joiden joukossa ovat muun muassa Kirka, Laura Voutilainen, Jari Sillanpää ja Bablo, sekä soittanut muun muassa Jukka Gustavsonin, Piirpauken, Vesa-Matti Loirin ja Pekka Pohjola Groupin kanssa. Levytyksiä hän on tehnyt vuodesta 1971 alkaen. Björninen on tehnyt yhteistyötä Kassu Halosen kanssa yli 20 vuotta ja toiminut studiokitaristina vuodesta 1975 lähtien. Hän on yksi Suomen eniten levyttäneistä muusikoista, joka on Gramexin tilastojen mukaan mukana 4 254:llä suomalaisella levytyksellä (2008). Luku ei todennäköisesti sisällä kaikkia pienten levy-yhtiöiden julkaisuja.
Björninen perusti vuonna 1995 Hip-O-Deli Oy -nimisen levyjen tuotantoyhtiön. Hänelle myönnettiin taiteilijaeläke 2015. Vuonna 2018 Björninen soittaa viidessä eri yhtyeessä, joista kolme on Kotkassa. Yksi näistä yhtyeistä on etnojazzia soittava Tuigu.
My Winter Storm
My Winter Storm on Tarja Turusen sooloalbumi, joka julkaistiin 19. marraskuuta 2007. Albumi nousi julkaisuviikollaan Suomen virallisen listan sijalle 1. ja sen tukkumyynti ylitti Suomessa kultalevyrajan eli 15 000 kappaletta jo sen ilmestymispäivänä. Myöhemmin albumi ylitti Suomessa platinalevyn rajan.
Albumin on tuottanut Daniel Presley ja levyllä soittavat basisti Doug Wimbish, kitaristi Alex Scholpp, rumpali Earl Harvin ja kosketinsoittaja Torsten Stenzel. Albumilla on coverversio Alice Cooperin kappaleesta ”Poison”. Albumin ensimmäinen singlejulkaisu oli I Walk Alone, josta julkaistiin myös kaksi erilaista videota. Toisena singlenä julkaistiin Die Alive ja sen video. Kolmas single Enough julkaistiin ainoastaan internetissä Englannissa.
Silmätysten leijonan kanssa
Silmätysten leijonan kanssa on Simone Arnold Liebsterin (s. 1930) kirjoittama omaelämäkerta. Kirja ilmestyi vuonna 2000, ja se kertoo Liebsterin nuorena tyttönä natsihallinnon aikana kokemista vaikeuksista ja vainosta. Kirjan englanninkielistä laitosta on myyty lähes 20 000 kappaletta ja koreankielistä melkein 6 000 kappaletta. Se on saatavilla myös tanskaksi, ranskaksi, saksaksi, italiaksi, japaniksi, puolaksi, venäjäksi, espanjaksi, suomeksi ja ruotsiksi.
Teoksen nimessä esiintyvä leijona oli koodisana, jota Jehovan todistajat käyttivät natsihallinnosta.
Kryžopilin piiri
Kryžopilin piiri on hallinnollinen piiri Ukrainan Vinnytsjan alueen eteläosassa. Se sijaitsee noin 260 kilometriä Kiovasta lounaaseen.
Kryžopilin piirin väkiluvuksi arvioitiin 33 412 henkeä(1.1.2017). Kaupunkilaisiksi heistä luokiteltiin ainoastaan piirikeskuksena toimivan Kryžopilin kaupunkityyppinen taajaman asukkaat (Крижопіль; 8 862 as.).
Zürich
Zürich ([], , , sveitsinsaksaksi Züri) on kaupunki Pohjois-Sveitsissä. Se on väkiluvultaan maan suurin kaupunki ja Zürichin kantonin pääkaupunki.
24. joulukuuta
24. joulukuuta on gregoriaanisen kalenterin mukaan vuoden 358. päivä (359. päivä karkausvuonna). Vuodesta on jäljellä seitsemän päivää.
Zürich
Maantiede
Zürich sijaitsee Zürichinjärven pohjoispäässä, Limmatin joenniskassa ja laaksossa, kumpuilevassa Mittellandissa. Kaupungin länsipuolella kohoaa metsäinen Albisharjanne korkeimpana huippuna Uetliberg (869 m mpy.) ja itäpuolella Zürichberg (676 m mpy.).
24. joulukuuta
24. joulukuuta on jouluaatto.
Zürich
Kaupunginosat ja piirit
Nykyisen laajuinen Zürichin kaupunki syntyi kahdessa kuntafuusiossa vuosina 1893 ja 1934, kun yhteensä 20 kuntaa liitettiin Zürichiin. Zürich koostuu 12 piiristä. Piirit muodostuvat yhteensä 22 historiallisesta kaupunginosasta. Piirit on jaettu tilastollisesti 34 osa-alueeseen ; kuhunkin piiriin kuuluu 2–4 osa-aluetta.
Väestö
Nykyisen Zürichin alueen väkiluku nelinkertaistui 1800-luvun jälkipuoliskolla noin 40 000:sta 170 000:een. Korkeimmillaan kaupungin väkiluku oli vuonna 1962, noin 442 000. Vähennyttyään välillä lähes sadallatuhannella vakinaisia asukkaita oli vuoden 2016 lopussa jälleen yli 400 000.
24. joulukuuta
Kuolleita
Katso myös: kalenteri ~ 23. joulukuuta, 25. joulukuuta
Zürich
Väestö
Zürichissä oli vuoden 2016 lopussa – ottaen huomioon sekä vakituiset että tilapäiset asukkaat – 415 682 asukasta. Heistä 133 473 henkilöä (32,1 prosenttia) oli ulkomaalaisia, ilman Sveitsin passia. Ulkomaalaisryhmistä suurin oli saksalaiset, joita oli 33 548 ihmistä. Seuraavaksi suurimmat ryhmät ovat italialaiset ja portugalilaiset. Suomalaisia asui vuoden 2016 lopulla Zürichissä 440 henkilöä. Zürichin metropolialueella asuu noin 1,68 miljoonaa asukasta.
Elämänlaadun Zürichissä väitetään olevan maailman suurkaupungeista korkein.
Kieli
Vuoden 2000 väestönlaskennassa 77,7 prosenttia Zürichin asukkaista puhui äidinkielenään saksaa. Kaupungissa puhutaan omaleimaista zürichinsaksaa (Züritüütsch). Saksan jälkeen yleisimmät äidinkielet kaupungissa olivat italia (4,7 %), entisen Jugoslavian alueen kielet (2,4 %), espanja (2,2 %) ja ranska (2,1 %).
Talous
Zürich on Sveitsin talouselämän keskus. Kaupungissa oli vuonna 2014 noin 43 000 yritystä ja 460 000 työpaikkaa, joista 93 prosenttia oli palvelusektorilla. Työpaikoista oli pankki-, rahoitus- ja vakuutusalalla noin 64 000. Työntekijöistä 35 prosenttia oli vuonna 2015 ulkomaalaisia. Kaupunkilaisten työttömyys on vaihdellut vuosina 2010–2016 3,3 prosentista 4,1 prosenttiin.
Liikenne
Zürichin lentoasema on maan suurin. Se sijaitsee Klotenissa, kaupungin pohjoispuolella. Zürichin rautatieasemalta on suorat kaukojunayhteydet eri puolille Sveitsiä sekä naapurimaihin. Verkehrsbetriebe Zürich (VBZ) on kaupungin liikennelaitos. Moottoritiet A1 ja A4 ohittavat kaupungin pohjoispuolelta, A3 länsipuolelta. Zürichinjärvellä on risteilyliikennettä.
Koulutus
Kaupungissa sijaitsee lukuisia korkeakouluja, joista tärkein on Valaliiton teknillinen korkeakoulu (Eidgenössische Technische Hochschule, ETH).
Kansainväliset organisaatiot
Kansainvälisen jääkiekkoliiton (IIHF) päämaja sijaitsee Zürichissä. Myös Kansainvälisen jalkapalloliiton (FIFA) keskuspaikka on Zürich.
Urheiluseurat
Grasshopper Club Zürich on urheiluseura, jolla on toimintaa monessa lajissa, muun muassa jalkapallossa ja salibandyssä. FC Zürich on jalkapalloseura. ZSC Lions pelaa jääkiekkoa maan pääsarjassa.
Urheilukilpailut
Zürichissä järjestetään vuosittain yleisurheilun Timanttiliigan osakilpailu Weltklasse Zürich.
Kuuluisia zürichiläisiä
Zürichissä syntyneitä tai vaikuttaneita henkilöitä:
Honkapirtti
Honkapirtti on Turun Ruissalossa sijaitseva kaksikerroksinen, karjalaistyylinen hirsirakennus, jonka on alun perin veistänyt lounaissuomalainen jalkaväkirykmentti 14 jatkosodan asemasotavaiheen aikana Uhtualla. Talo pystytettiin ensin reservikomppanian alueelle Uhtuan länsipuolelle ja siirrettiin sitten Turkuun rintaman paluukuljetuksina vuonna 1943. Talossa toimii kahvila.
Historiaa
Talo sai alkunsa, kun rintamamiesten keskuudessa nousi huoli kaatuneiden aseveljien omaisista ja sodassa vammautuneista sotainvalideista. Syntyi ajatus rauhan koitettua kotiseudulle siirrettävästä rakennuksesta, jonka toiminnoilla voitaisiin rahoittaa aseveljien ja heidän perheidensä avustustoimintaa.
Turun kaupunki luovutti Honkapirtille tontin Ruissalosta, jonne talon pystyttivät uudelleen lomalla olleet rintamamiehet ja palveluksesta jo lomautetut ikäluokat. Talon hallinnointia varten perustettiin yhdistys JR 14 Aseveljet ry, joka kuitenkin jouduttiin pian lakkauttamaan rauhanehtojen mukaisesti ja muiden aseveliyhdistysten tavoin. Yhdistys lahjoitti talon Turun kaupungille. Turku kaavaili vuonna 2008 talon myymistä, mutta hankkeesta luovuttiin.
Honkapirtti on malliltaan ja tyyliltään aito Vienan karjalaistalo. Rakennukseen käytetyt kelohirret olivat 16-metrisiä ja latvastaan silloinkin 12-tuumaisia. Rakennuksen yläkerrassa on 20 hengen kokoontumistila ja alakerrassa kahvila. Kahvila tarjoilee päivittäin lounaaksi hernekeittoa ja pannukakkua.
Salomoninviistäjä
Salomoninviistäjä (Pseudobulweria becki) on äärimmäisen uhanalainen ulappalintu, josta oli tavattu vuoteen 2003 asti ainoastaan kaksi yksilöä. Naaras Papua-Uudesta-Guineasta vuonna 1928 ja koiras Salomonsaarilta vuonna 1929. Laji on nimetty yhdysvaltalaisen lintutieteilijä Rollo Beckin mukaan.
Kooltaan salomoninviistäjä on noin 29 cm. Lajin selkä, pää ja kurkku ovat väriltään tummat. Vatsa on valkoinen ja siipien alapinnalla on valkoinen juova. Tylpän pyrstön reunat ovat väriltään punaiset. Salomoninviistäjä muistuttaa polynesianviistäjää (Pseudobulweria rostrata), mutta on sitä pienempi.
Kuten muutkin ulappalinnut salomoninviistäjät elävät suurimmaksi osaksi merellä. Laji todennäköisesti tekee pesänsä pienille saarille tai suurempien saarien metsiin. Salomoninviistäjäkannan kooksi arvioidaan 50–250 yksilöä. Lajiin kohdistuva suurin uhka on saarille levinneet kissat ja rotat.
Irma Tapio
Irma Birgitta Tapio, o.s. Niemi (s. 23. huhtikuuta 1946 Tornio) on suomalainen laulaja, joka aloitti julkisen esiintymisensä Markus-sedän lastentunneilla radiossa jo 1950-luvulla. Tapio kuuluu yhtenä jäsenenä yhtyeeseen Pirkan neidot (muut jäsenet Pirkkoliisa Tikka, Pirjo Nallikari [nyk. Latvala] ja Maija Vikman [nyk. Salo]).
Irma Tapio on laulanut taustalaulajana monilla levytyksillä. Hän on laulanut myös mainos- ja elokuvamusiikkia. Tunnetuimpia näistä ovat Uuno Turhapuro -tunnusmusiikki (yhdessä Monica Aspelundin kanssa ) sekä Speden elokuvan Noin seitsemän veljestä laulu "Kaikki leikkimöikkelöi ja koikkeloi".
Tapio on kuulunut myös lauluyhtye Finnjet Singersiin (Tapio, Maija Hapuoja, Martti Metsäketo ja Pentti Lasanen), joka teki usealla kielellä Finnjet-laivan tunnusmusiikin. 1987 perustettiin Fantastic Four -lauluyhtye (muut jäsenet Marjo-Riitta Kervinen, Martti Metsäketo ja Kai Hyttinen, jonka tilalle 1990 tuli Arto Alaspää), joka taustalaulujen ohella keikkaili Suomen festivaalien lisäksi myös ulkomailla.
Irma Tapio oli lähes parikymmentä vuotta Helsingin Kaupunginteatterin lauluavustajana musikaaleissa. Hän on ollut mukana monissa kuoroissa, mm. Radion Sinfoniakuorossa ja Savonlinnan Oopperakuorossa. Vuodesta 1997 hän on myös toiminut managerina Adiemus Singers -yhtyeelle, joka on esiintynyt ympäri maailmaa Karl Jenkinsin johdolla. Hän on myös toiminut AiA-yhtyeen managerina.
The Sixties Blondies (Eeva-Leena Pokela, Kati Borg-Penttilä ja Irma Tapio) esittää 60-luvun ”tyttöyhtyemusaa” ja on syntynyt Back to the Sixties -yhdistyksen toiminnassa, kuten Sixties' Singerskin. Siinäkin laulaa IrmaTapio. Keväällä 2015 perustetussa Kodinkynttilät triossa laulavat Sonja Lumme, Monna Kamu ja Irma Tapio.
Kun Kodinkynttilöiden liekki sammui, perustettiin trio Donnat, jossa laulavat Sonja Lumme, Eija Kantola ja Irma Tapio
Myös Irma Tapion tytär Nina Tapio on tunnettu laulaja.
Suom. huom. Kirjoituksia kääntämisestä
'''Suom. huom. Kirjoituksia kääntämisestä''' on Kristiina Rikmann toimittama kirja kääntämisestä vuodelta 2005. Teoksen on julkaissut WSOY.
Stephen Keshi
Stephen Keshi (23. tammikuuta 1962 Lagos – 8. kesäkuuta 2016 Benin City ) oli nigerialainen jalkapallovalmentaja ja puolustaja.
Ura pelaajana
Keshi aloitti pitkän uransa kotimaassaan ACB Lagosin puolustajana. Pelattuaan muutaman vuoden Afrikassa Keshi siirtyi 1986 belgialaisseura KSC Lokereniin, jossa pelasi yhden kauden. Tämän jälkeen hän edusti neljä kautta suurseura RSC Anderlechtia voittaen Belgian mestaruuden kaudella 1990–1991 sekä kaksi Belgian Cupia. Mestaruuskauden jälkeen Keshi siirtyi RC Strasbourgiin, jossa pelasi kaksi kautta. Kaudeksi 1993–1994 Keshi siirtyi RWD Molembeekiin, jossa pelasi viimeisen kautensa Euroopassa. Tämän jälkeen hän pelasi vielä kaksi kautta Yhdysvalloissa ja uransa viimeiseksi jääneen kauden 1997 Malesiassa.
Nigerian maajoukkueessa Keshi pelasi MM-kisoissa 1994.
Ura valmentajana
Keshi opiskeli valmennusta Yhdysvalloissa ja aloitti uransa 1996 Nigerian maajoukkueen valmennusryhmässä. Päävalmentajana Keshi debytoi Togon maajoukkuevalmentajana vuonna 2004. Hänen johdollaan Togo selviytyi sensaatiomaisesti MM-kisoihin 2006. Keshi siirrettiin kuitenkin apulaisvalmentajaksi kehnosti menneiden Afrikan mestaruuskisojen jälkeen.
MM-kisojen aikana Togon joukkue ajautui sisäisiin riitoihin, joita päävalmentajaksi tullut Otto Pfister ei kyennyt selvittämään. Saksalaisen erottua Togo oli ilman valmentajaa, kunnes Keshi palasi päävalmentajaksi helmikuussa 2007.
Huhtikuussa 2008 Keshistä tuli Malin maajoukkueen päävalmentaja. Keshi ei onnistunut luotsaamaan Malia MM-kisoihin 2010, mutta sai silti jatkaa tehtävissään. Hyvästä yrityksestä huolimatta Malin tie katkesi avauskierrokselle tammikuussa 2010 pelatuissa Afrikan mestaruuskisoissa. Kisojen jälkeen Keshi sai potkut.
Marraskuun alussa 2011 Keshistä tuli Nigerian maajoukkueen päävalmentaja. Helmikuussa 2013 Nigeria voitti Keshin alaisuudessa Afrikan mestaruuden 19 vuoden tauon jälkeen. Keshi oli itse pelaajana voittamassa maan edellistä mestaruutta vuonna 1994. Keshi luotsasi Nigerian myös MM-kisoihin 2014. Joukkue voitti alkulohkossaan Bosnia ja Hertsegovinan, hävisi Argentiinalle ja pelasi tasan Iranin kanssa, mikä riitti jatkopaikkaan. Pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella Nigeria hävisi Ranskalle 2–0. Kisojen jälkeen Nigeria pelasi heikosti Afrikan mestaruuskisojen karsinnoissa ja Keshi sai lokakuun puolivälissä potkut. Vain pari viikkoa potkujen jälkeen Nigerian liitto palkkasi Keshin takaisin päävalmentajaksi. Afrikan mestaruuskisojen 2015 karsinnoissa Nigeria ei voittanut Keshin alaisuudessa otteluakaan ja hänen työtään varjostivat jatkuvat riidat maan jalkapalloliiton kanssa. Lopulta Nigerian liitto ei jatkanut enää Keshin sopimusta ja hänet korvasi kesällä 2015 Sunday Oliseh.
Yksityiselämä
Keshi oli naimisissa Kate Keshin (o.s. Abureme) kanssa 33 vuotta. Kate kuoli syöpään 10. joulukuuta 2015. Heillä oli neljä lasta. Stephen Keshi kuoli sydänkohtaukseen 54-vuotiaana Nigerian Benin Cityssä 8. kesäkuuta 2016.
Spirit (albumi)
Spirit on samannimisen yhdysvaltalaisyhtyeen esikoisalbumi vuodelta 1968. Sen on tuottanut Lou Adler ja levy-yhtiö on Adlerin perustama Ode Records.
Kappaleet
Jousi- ja puhallinsoittimet on sovittanut Marty Paich.
Soitinkappaleita ovat "Taurus" ja "Elijah".
Tuotantotiedot
Albumin kansikuva on koottu Spiritin viiden jäsenen kasvokuvista.
Uudelleenjulkaisut
Albumin on julkaissut vuonna 2010 Sony Music Entertainment sarjassa Original Album Classics 5xCD (Epic 88697646982). Paketissa on viisi Spiritin ensimmäistä albumia. Tässä artikkelissa käsitellyn albumin oheen on lisätty ylimääräiset kappaleet:
Laulusolisti on mukana vain kappaleella "If I Had a Woman". Kappaleella "Veruska" yhtye esittää suoraviivaisinta hard-rockia.
Life Goes On
Life Goes On voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
ABO-veriryhmäjärjestelmä
ABO-veriryhmäjärjestelmä on ihmisen veriryhmän luokittelujärjestelmä.
Yleisyys
O-veriryhmä on maailmassa yleisin veriryhmä, vaikka esimerkiksi Suomessa, Ruotsissa ja Norjassa A on yleisin. A on yleisempi kuin B, ja koska AB-veriryhmään tarvitaan molempia antigeeneja koodaavat geenit, AB on harvinaisin.
Periytyminen
ABO-veriryhmä riippuu yhdestä geenistä, joka sijaitsee yhdeksännessä kromosomissa. Tästä geenistä esiintyy kolme alleelia, joista käytetään myös merkintöjä O, A ja B. Näistä O on väistyvä, molemmat muut dominoivia. Jokainen lapsi perii tästä geenistä molemmilta vanhemmiltaan jonkin alleelin. Jos hän perii molemmilta vanhemmiltaan alleelin O, veriryhmäksi tulee O. Jos hän perii toiselta vanhemmaltaan alleelin A, toiselta alleelin B, veriryhmäksi tulee AB. Muussa tapauksessa jos hän perii ainakin jommaltakummalta vanhemmaltaan alleelin A, veriryhmäksi tulee A, ja vastaavasti jos hän perii ainakin jommaltakummalta vanhemmaltaan alleelin B, veriryhmäksi tulee B. Täten geenien alleelien eri yhdistelmät eli genotyypit vastaavat seuraavia veriryhmiä, fenotyyppejä:
Reijo Bottas
Reijo Untamo Bottas (s. 30. joulukuuta 1966) on aktiiviuransa päättänyt suomalainen kymmenottelija. Hänen seuranaan oli koko hänen urheilu-uransa ajan Ruotsinpyhtään Kisailijat ja hänen valmentajanaan toimi Unto Sjö. Kalevan kisoista Bottas saavutti kymmenottelun hopeaa vuonna 1988. Virallisissa kilpailuissa hän ei ole esiintynyt vuoden 1991 jälkeen.
ABO-veriryhmäjärjestelmä
Periytyminen
Tästä seuraa myös, että kun vanhemmilla on tietyt veriryhmät, lapsilla mahdolliset veriryhmät ovat seuraavat:
Veriryhmiä onkin käytetty lapsen isyyden selvittämiseen. Niiden avulla ei kuitenkaan voida varmuudella todistaa ketään lapsen isäksi, mutta useissa tapauksissa voidaan todistaa, että joku tietty mies ainakaan ei ole lapsen isä.
Isoviiva
250px|right|thumb|Alhaalla olevassa isoviivakartassa viivat kuvaavat korkeutta. Kartassa kunkin viivan väli kuvaa yhtä suurta korkeusarvon muutosta – ruskealla merkityt "kerrokset" ovat yhtä korkeita. Isoviiva eli samanarvonviiva, myös isaritmi tai isopleetti, kahden muuttujan funktiolle on käyrä, joka yhdistää pisteet, joissa funktiolla on sama arvo.
Funktion gradientti on aina kohtisuorassa isoviivoihin nähden – maastossa vesi valuu korkeuskäyrien poikki.
Isoviivakartat ja vyöhykekartat
Isoviivakartta eli viivasymbolikartta on kartta, johon on piirretty isoviivoja – tunnetuin tällainen on topografinen kartta, jossa maaston korkeuskäyrät tai myös vesialueen syvyyskäyrät ovat korkeuden tai syvyyden isoviivoja maantieteellisen sijainnin funktiona.
Vyöhykekartta perustuu viivasymbolikarttaan niin, että samanarvonkäyrien välit kuvataan alueina. Tällaisia ovat esimerkiksi korkeysvyöhykekartat ja syvyysvyöhykekartat.
Käyttö meteorologiassa
Meteorologiassa käytetään useita erilaisia isoviivoja:
Suureen muutoksen samanarvonviivaille saadaan nimet, kun etuliite iso vaihdetaan muotoon isallo: esimerkiksi ilmanpaineen muutoksen samanarvon viiva on isallobaari, lämpötilan isallotermi.
Kahden keikka
Sarjan viimeinen jakso esitettiin Saksassa 29. maaliskuuta 2013. Suomessa viimeinen jakso "Viimeiset sanat" esitettiin 18. tammikuuta 2015.
Sarjan tapahtumat sijoittuvat Frankfurtiin, jossa rikoksia, useimmiten murhia, selvittelevät sarjassa alusta asti ollut yksityisetsivä, entinen poliisi Josef Matula (Claus Theo Gärtner) ja hänen työparinaan vuodesta 2000 lähtien toiminut asianajaja Markus Lessing (Paul Frielinghaus).
Ennen Lessingiä Matulan työnantajana oli kolme muuta asianajajaa:
Sarjassa oli lähes alusta asti mukana myös asianajajatoimiston sihteeri Helga Sommer (Renate Kohn). Hänen tilalleen astui vuonna 2008 Kristin Wernstedt (Caroline Grothgar).
Josef Matulan tapa ratkaista ongelmat on usein suoraviivainen, mikä on poikkeavaa verrattuna muihin suosittuihin saman aikakauden saksalaisiin poliisisarjoihin, kuten Vanha kettu ja Derrick. Matulan menetelmät eivät aina ole täysin lain kirjaimen mukaisia. Rajoja rikkoen hän pukeutuu yleensä farkkuihin ja hiukan pieneltä näyttävään nahkatakkiin, eikä suinkaan ajele muiden poliisisarjojen rikosetsivien tavoin saksalaisella BMW:llä vaan Alfa Romeolla. Tohtori Lessingillä sen sijaan on Mercedes.
Isoviiva
Käyttö maantieteessä
Nimitystä isaritmi käytetään käyristä, jotka kuvaavat muuttujaa, josta saatu data on pistemäistä, kuten korkeus, syvyys, lämpötila jne. Tällöin kartta on isometrinen erotuksena isopleettisestä kartasta.
Kahden keikka
TV2 esitti sarjan uusintoja ensimmäisestä jaksosta alkaen 29. maaliskuuta 2010 - 23. elokuuta 2010 sekä syyskaudella 2011. Uusintakierros jäi viimeksi tauolle, koska TV2:n ohjelmaprofiilia uudistettiin voimakkaasti 2012. Uusintapakettiin kuuluvat loput 15 jaksoa piti alun perin esittää vuoden 2012 aikana, mutta niiden esittäminen siirtyi suunnitellusta ja jatkui 3. heinäkuuta 2014 TV1:llä.
Vuoden 2014 maaliskuusta lähtien Saksassa esitettiin uusia jaksoja, jossa Wanja Mues esittää yksityisetsivä Leo Oswaldia ja Antoine Monot asianajaja Benjamin Hornbergia. Uutta sarjaa on esitetty myös Suomessa vuodesta 2014 nimellä Kahden keikka – vaaralliset yhdessä.
Kahden keikka muussa populaarikulttuurissa
Perttu Lepän ohjaamassa elokuvassa Helmiä ja sikoja oli kohtauksia, joissa Hirvosen perhe katsoo televisiosta Kahden keikka -televisiosarjaa. Heillä oli tapana veikata, kuinka monta kertaa päähenkilö Matula ”saa turpaansa”.
IF Drott
Seuralla oli aikaisemmin toimintaa jalkapallossa, ja seura voitti vuonna 1957 lajissa miesten Suomen Cupin. Vuonna 1966 Drott lopetti toimintansa jalkapallossa ja sen tilalle perustettiin FF Jaro.
Shimabaran kapina
Ennen kapinaa
1630-luvun puolivälissä yliverotukseen kyllästyneet Shimabaran niemimaan ja Amakusasaarten talonpojat, jotka kärsivät myös nälänhädästä, kapinoivat herrojaan vastaan. Kapinat käytiin kahden daimion alueilla: Matsukura Katsuien hallitsemassa Shimabaran hanissa ja Terasawa Katatakan hallitsemassa Karatsun hanissa. Monet historioitsijat pitävät kapinaa uskonnollisena kansannousuna, mutta näkökulma ei ota huomioon nälänhädän ja yliverotuksen aiheuttamaa tyytymättömyyttä. Kärsijöihin kuuluivat myös kalastajat, käsityöläiset ja kauppiaat. Kapinan levitessä siihen liittyi isännättömiä samuraita, jotka olivat aiemmin palvelleet Amakusan ja Shikin kaltaisia alueella asuneita sukuja sekä entisiä Arima- ja Konishi-sukujen samuraita. Siten kuva puhtaasta "talonpoikaiskapinasta" ei ole täysin oikea.
Shimabara kuului aikoinaan Ariman suvun läänityksiin. Arima oli ollut kristitty suku, ja siksi myös monet paikalliset olivat kristittyjä. Arima-suku siirrettiin alueelta vuonna 1614, ja sen tilalle nousi Matsukura-suku. Uusi daimio Matsukura Shigemasa halusi edetä shōgunaatin hierarkiassa ja osallistui siksi moniin rakennushankkeisiin, kuten Edon linnan rakentamiseen ja laajentamiseen, sekä Luzonille suunniteltuun hyökkäykseen. Hän rakensi myös uuden linnan Shimabaraan. Sen vuoksi hän nosti uuden läänityksensä verotaakan epäsuhtaisen korkeaksi ja suututti alueen asukkaita entisestään vainoamalla kristinuskoa. Jopa hollantilaiset, joilla oli kauppasatamansa lähistöllä ja jotka vastustivat katolisuutta, hämmentyivät sortotoimien rajuudesta. Samaa politiikkaa jatkoi Shigemasan perillinen Katsuie.
Amakusasaaret olivat kuuluneet Konishi Yukinagan läänitysalueeseen. Niiden asukkaat kärsivät samanlaisesta vainosta Terasawa-suvun käsissä. Matsukura-suvun tavoin suku oli siirretty alueelle. Alueen muita isännättömiä samuraita olivat Higon provinssin osia aikoinaan hallinneiden daimioiden Katō Tadahiron ja Sassa Narimasan entiset sotilaat.
Väkivaltaisuuksien alku
thumb|250px|Kapinoivien kristittyjen tuhoamia buddhalaisia armon [[bodhisattva|bosatsun Jizōn patsaita.]]
Kapinalliset piirittivät Terasawa-klaanille kuuluvia Tomiokan ja Hondon linnoja, mutta juuri ennen linnojen antautumista viereisiltä Kyūshūn läänityksiltä saapui paikalle joukkoja, jotka pakottivat kapinalliset vetäytymään. Sen jälkeen kapinalliset ylittivät Ariaken meren ja piirittivät lyhyen aikaa Matsukura Katsuien Shimabaran linnaa, mutta heidät torjuttiin jälleen. Sitten he kokoontuivat entisen Haran linnan paikalle; se oli ollut Arima-klaanin linna, ennen kuin suku siirrettiin Nobeokan alueelle. Kapinalliset rakensivat paaluvarustuksia ja ottivat niihin puun veneistä, joilla he olivat ylittäneet meren. Aseita, ammuksia ja muita tarvikkeita he saivat Matsukura-klaanin varastoista.
Haran linnan piiritys
Joukot pyysivät apua hollantilaisilta, jotka antoivat aluksi ruutia ja myöhemmin kanuunoita. Hollantilaisten Hiradon kauppa-aseman johtaja Nicolas Koekebakker toimitti ruudin ja kanuunat, ja kun shogunaatin joukot pyysivät häntä lähettämään paikalle aluksen, hän seurasi henkilökohtaisesti de Ryp -laivan mukana Haran linnan läheiselle rannikolle. Aiemmin lähetetyt kanuunat asetettiin patteriksi ja linnoituksen pommitus alkoi: siinä käytettiin sekä rannan tykkejä että de Rypin kahtakymmentä kanuunaa. Tykit ampuivat noin 426 kertaa 15 päivän aikana, ilman huomattavia tuloksia, ja kapinalliset surmasivat kaksi hollantilaista tiedustelijaa. Laiva vetäytyi japanilaisten pyynnöstä, kun kapinalliset olivat lähettäneet piiritysjoukoille halveksuvia viestejä:
Viimeinen hyökkäys ja voitto
thumb|left|250px|Haran linnan rauniot nähtynä mereltä.
Itakura Shigemasa sai surmansa yrityksessä vallata linna. Hänen tilalleen nousseen Matsudaira Nobutsunan komennossa paikalle saapui pian lisää shōgunaatin joukkoja. Haran linnan kapinalliset vastustivat piiritystä kuitenkin kuukausien ajan ja aiheuttivat shōgunaatille raskaita tappioita. Molemmilla osapuolilla oli vaikeuksia taistella talviolosuhteissa. 3. helmikuuta 1638 kapinallisten hyökkäys surmasi 2 000 sotilasta Hizenin alueelta. Tästä pienestä voitosta huolimatta kapinallisten ruokavarat, ammukset ja muut tarvikkeet vähitellen hupenivat.
Huhtikuussa 1638 yli 27 000 kapinallista vastassa oli noin 125 000 shōgunaatin sotilasta. Epätoivoiset kapinalliset hyökkäsivät heitä vastaan 4. huhtikuuta, mutta joutuivat perääntymään. Vangitut selviytyneet ja linnan ainoaksi petturiksi huhuttu Yamada Uemonsaku paljastivat, että linnassa ei enää ollut ruokaa tai ruutia.
12. huhtikuuta 1638 Hizenin Kuroda-klaanin komennuksessa olleet joukot hyökkäsivät linnoitukseen ja valtasivat sen uloimmat osat. Kapinalliset jatkoivat puolustautumista ja aiheuttivat raskaita tappioita, kunnes heidät viimein kukistettiin 15. huhtikuuta.
Joukot Shimabarassa
Shimabaran kapina oli Osakan saarron jälkeen ensimmäinen suuri sotilasoperaatio, jossa shōgunaatin täyty hallita eri läänitysalueiden joukoista koostuvaa liittoarmeijaa. Ensimmäisellä yleiskomentajalla Itakura Shigemasalla oli suorassa komennossaan 800 miestä, hänen korvaajallaan Matsudaira Nobutsunalla 1 500. Varakomentaja Toda Ujikanella oli 2 500 omaa sotilasta. Taisteluun osallistui myös 2 500 samuraita Shimabaran hanista. Valtaosa shōgunaatin armeijasta otettiin Shimabaran viereisiltä alueilta. Suurin joukko, joka oli yli 35 000 miehen suuruinen, oli Sagan hanista ja toimi Nabeshima Katsushigen komennossa. Seuraavaksi suurimmat armeijat tulivat Kumamoton ja Fukuokan alueilta: 23 500 miestä Hosokawa Tadatoshin komennossa Kumamotosta ja 18 000 miestä Kuroda Tadayukin komennossa Fukuokasta. Kurumen hanista tuli 8 300 miestä ja he olivat Arima Toyoujin komennossa; Yanagawan hanista 5 500 miestä Tachibana Muneshigen johdolla; Karatsun hanista 7 570 miestä Terasawa Katatakan komennossa; Nobeokasta 3 300 Arima Naozumin komennossa; Kokuran hanista 6 000 Ogasawara Tadazanen ja hänen vanhemman vasallinsa Takada Matabein komennossa; Nakatsusta 2 500 Ogasawara Nagatsugun johdossa; Bungo-Takadasta 1 500 Matsudaira Shigenaon johdossa ja Kagoshimasta 1 000 Shimazu-klaanin vanhemman vasallin Yamada Arinagan komennossa. Komentajien henkilökohtaisia joukkoja lukuun ottamatta ainoat Kyūshūn ulkopuolelta tulevat sotilaat olivat 5 600 miestä Fukuyaman hanista Mizuno Katsunarin, Katsutoshin ja Katsusadan komennossa. Myös muilta paikkakunnilta oli pieni määrä sotilaita, noin 800 miestä. Yhteensä shōgunaatin armeijaan kuului yli 125 800 sotilasta. Kapinallisjoukkojen vahvuuksia ei kuitenkaan tarkasti tunneta. Sotilaita arvioidaan olleen yli 14 000 ja taisteluihin osallistumattomia, linnassa piirityksen aikana suojaa pitäneitä ihmisiä yli 13 000. Eräs lähde arvioi, että kapinallisia oli yhteensä noin 27 000–37 000, vain murto-osa shōgunaatin paikalle lähettämästä armeijasta.
Jälkipyykki
Kun linna oli vallattu, shōgunaatin joukot mestasivat arviolta 37 000 kapinallista ja heitä tukenutta ihmistä. Amakusa Shirōn irtileikattu pää vietiin Nagasakiin, jossa sitä esiteltiin julkisesti, ja koko Haran linna poltettiin maan tasalle ja haudattiin yhdessä kuolleiden ruumiiden kanssa.
Shōgunaatti epäili, että länsimaiset katoliset olivat osallistuneet kapinaan, joten portugalilaiset kauppiaat ajettiin maasta. Kansallisen eristäytymisen politiikkaa tiukennettiin vuoteen 1639 mennessä. Jo voimassa olevaa kristinuskon kieltoa alettiin sen jälkeen valvoa tarkasti. Kristinusko selviytyi Japanissa vain vetäytymällä maan alle.
Kapinan jälkeen shōgunaatti myös vapautti sitä sotilaallisesti avustaneet klaanit rakennustaakasta, jota se vaati rutiininomaisesti eri haneilta. Matsukura Katsuie teki itsemurhan ja hänen läänitykseltä annettiin toiselle daimiolle Kōriki Tadafusalle. Terazawa-klaani selviytyi, mutta sammui lähes kymmenen vuotta myöhemmin, kun Katataka ei saanut jälkeläistä.
Shimabaran niemimaalla monien kaupunkien väestö väheni rajusti tai hävisi kokonaan kapinan vuoksi. Jotta riisipellot ja muut viljelykset saataisiin pidettyä hengissä, alueelle tuotiin siirtolaisia eri puolelta Japania. Kaikki asukkaat rekisteröitiin paikallisiin temppeleihin, joiden pappien tuli taata temppelien jäsenten uskonnollinen kanta. Kapinan jälkeen buddhalaisuutta tuettiin alueella voimakkaasti. Alueelle syntyi joitakin tapoja, joita ei nykyään tunneta muualla Japanissa. Shimabaran niemimaalla puhutaan myös edelleen useita erilaisia murteita, koska alueelle muutti runsaasti väestöä Japanin eri osista.
Yoshito Watabe
Yoshito Watabe (s. 4. lokakuuta 1991 Hakuba) on japanilainen yhdistetyn hiihtäjä. Hän on olympia- sekä MM-mitalisti.
Watabe kilpaili yhdistetyn maailmancupissa ensimmäisen kerran Val di Fiemmessä tammikuussa 2009. Maailmancupin pisteille hän sijoittui ensimmäisen kerran tammikuussa 2010 oltuaan Schonachin normaalimäen kilpailussa 27:s. Kymmenen parhaan joukossa Watabe debytoi Ramsaussa joulukuussa 2011 oltuaan kahdeksas. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti oltuaan kolmas Oslossa maaliskuussa 2013.
Hangar 13
Hangar 13 on yhdysvaltalainen videopelejä kehittävä yritys, joka perustettiin 4. joulukuuta 2014 2K Gamesin tytäryhtiönä. Yhtiön luova johtaja on sarjakuvien ja videopelien käsikirjoittaja Haden Blackman.
Hangar 13:n ensimmäinen julkaisu oli Mafia-pelisarjaan kuuluva videopeli Mafia III, joka julkaistiin 7. lokakuuta 2016. Vuonna 2020 yhtiö julkaisi pelin Mafia: Definitive Edition, joka on Mafia III:n pelimoottoria hyödyntävä remake-versio alun perin vuonna 2002 julkaistusta Mafia: The City of Lost Heaven -pelistä.
Aistinreseptori
Aistinreseptori eli sensorinen reseptori on aistinelimen solu, jonka tarkoituksena on vastaanottaa ulkoisia fysikaalisia tai kemiallisia ärsykkeitä sekä muuttaa nämä hermoimpulsseiksi. Reseptorit ovat spesifisiä tietyille energiamuodoille eli esimerkiksi näköaistin reseptorit aistivat sähkömagneettista energiaa ja kuuloaistin reseptorit puolestaan reagoivat paineen vaihteluihin.
Reseptorien tyypit
Reseptorit voidaan jakaa eksteroseptoreihin, interoseptoreihin ja proprioseptoreihin.
Reseptorit ihmiskehossa
Aistinreseptoreihin kuuluvat muun muassa seuraavat reseptorit:
Minami-ku (Fukuoka)
Minami-ku (, ’eteläinen suuralue’) on yksi Japanin Kyūshūn saarella Fukuokan prefektuurissa sijaitsevan Fukuokan kaupungin seitsemästä suuralueesta. Se sijaitsee nimensä mukaisesti Fukuokan ydinkeskustan eteläpuolella. Minamin suuralueen pinta-ala on 30,98 neliökilometriä ja siellä on 258 442 asukasta (vuonna 2017).
Minami-ku rajoittuu Fukuokan Chūōn, Hakatan, Jōnanin ja Sawaran suuraleisiin sekä Kasugan kaupunkiin ja Nagakawan maaseutukaupunkiin.
MacPherson-pyöräntuenta
pienoiskuva|MacPherson-pyöräntuenta MacPherson- eli joustintukijousitus on nykyaikaisissa autoissa hyvin yleisesti käytetty jousituksen tyyppi. Tuenta on saanut nimensä sen keksineen Earle Steel MacPhersonin mukaan. MacPherson kuvasi Chevrolet Cadetin jousitusrakennetta patenttihakemuksessa vuonna 1947 ja tämä oli edeltäjä myöhemmin tunnetulle tyypille.
MacPherson siirtyi Fordille ja ensimmäinen MacPherson-tuenta toteutettiin vuonna 1950 englantilaisiin Ford-malleihin, Consuliin ja Zephyr Sixiin. Muista autonvalmistajista tämän rakenteen otettiin ensimmäisenä käyttöön Peugeot 404 -mallissa vuonna 1960. Nykyisin joustintukijousitus on ehdottomasti yleisin etujousitustyyppi, joskin sitä on mahdollista soveltaa myös takajousituksessa. Joustintukijousituksen etuja ovat rakenteen yksinkertaisuus ja keveys; jousitusgeometria ei ole läheskään täydellinen mutta kohtalaisen tyydyttävä.
MacPherson-jousituksen muodostavat pystysuuntainen jousijalka eli joustintuki (johon on yhdistetty olkatuki, jousi ja iskunvaimennin), vaakasuora poikittaistuki ja eteen suunnattu pitkittäistuki, jona alkuperäisen patentin mukaan toimii kallistuksenvakaaja. Nykyisissä rakenteissa pitkittäistuenta hoidetaan käyttämällä poikittaistukena kolmio- tai L-tukivartta. Koska nykyiset rakenteet eivät ole MacPhersonin patentin mukaisia (vaikka periaate onkin ennallaan), on parempi puhua joustintukijousituksesta – silloin vältytään myös ongelmilta nimen oikeinkirjoituksessa.
MacPherson-tuennan haittana on, että rengas ei liiku täysin pystysuunnassa vaan kaaressa ja rengas ei ole jatkuvasti täysin pystysuorassa.
Chapman-tuenta on MacPherson-tuennan kaltainen ratkaisu, jota Colin Chapman käytti kilpa-autojen takapyörien tuennassa.
Erakkotinami
pienoiskuva|muna Tinamus solitarius
Erakkotinami (Tinamus solitarius) on Etelä-Amerikassa elävä heikosti lentotaitoinen isotinamien sukuun kuuluva tinamilintu.
Koko ja ulkonäkö
Linnun pituus on noin 45 cm. Molemmat sukupuolet ovat samannäköisiä ja väriltään harmaansinisiä. Linnulla on pieni pää, kapea kaula, iso pyöreänoloinen ruumis ja lyhyet siivet. Se on lähes pyrstötön.
Levinneisyys
Lintua tavataan Itä-Brasiliassa, Kaakkois-Paraguayssa ja Koillis-Argentiinassa.
Elinympäristö
Lintu viihtyy sademetsien aluskasvillisuuden seassa. Erakkotinami on paikkalintu.
Lisääntyminen
Pesä on vuorattu ruohoilla ja korsilla ja sijaitsee metsänpohjalla. Puolisot rakentavat pesän yhdessä. Koiras hautoo munat. Mikäli koiras on ravinnonhaussa, se peittää ennen lähtöään munat kuivilla lehdillä.
Ravinto
Erakkotinami syö enimmäkseen kasveja, hedelmiä ja siemeniä sekä ajoittain hyönteisiä.
Pågen
Pågen AB on Ruotsin suurin leipomoalan yritys. , joka valmistaa tuotteita Ruotsin markkinoiden lisäksi vientiin. Etenkin korput ja korvapuustit ovat merkittäviä vientituotteita. Suurin osa yrityksen tuotteista valmistetaan Malmön ja Göteborgin kaupunkien alueella.
Pågen Färskbröd AB on Ruotsin suurin leipomo, joka harjoittaa liiketoimintaa myös Tanskassa ja Norjassa. Pågenin markkinaosuus pehmeässä ruokaleivässä Ruotsissa on 34 %. Suomen tytäryhtiön Oy Pågen Ab:n liikevaihto vuonna 2010 oli 10,7 miljoonaa euroa ja henkilöstömäärä 26.
Historiaa
Påhlssonin leipomon perustivat Anders ja Matilda Påhlsson Malmössä vuonna 1878. Pian yritys kasvoi usean leipomon ketjuksi. 1900-luvun alussa avattiin iso uusi leipomo Malmöhön, ja yritys alkoi toimittaa pakkaamatonta leipää muihinkin kuin vain omiin myymälöihinsä. Vasta 1950-luvulla leivät saivat ensimmäiset pakkauksensa, joiden ansiosta leipää voitiin toimittaa koko Ruotsiin. Vuonna 1965 yritys vaihtoi nimekseen Pågenin Perheleipomo. Pågen AB yhdistyi vuonna 2000 Pååls-yrityksen kanssa.
Trackshittaz
thumb|right|Trackshittaz Trackshittaz oli itävaltalainen hip hop -yhtye. Duon jäsenet olivat Lukas Plöchl ja Manuel Hoffelner. Yhtye edusti maataan vuoden 2012 Eurovision laulukilpailussa kappaleella Woki mit deim Popo, muttei selvinnyt semifinaalista kilpailun finaaliin. Yhtye osallistui myös vuonna 2011 maansa Euroviisukarsintoihin, jolloin se sijoittui toiseksi Nadine Beilerin jälkeen kappaleella Oida Taunz!.
Yhtye hajosi vuonna 2015.
Nuorten Keskus
Nuorten Keskus oli 1905 perustettu kristillisten nuorisojärjestöjen keskusliitto. Sen nimi oli 1917–1962 Suomen Nuorten Kristillinen Liitto ja 1963–1969 Kirkon Nuoriso. Sen tehtävänä oli tukea muun muassa seurakuntien nuorisotyötä.
1.1.2017 alkaen Nuorten Keskus on yhdistynyt PTK - Poikien ja tyttöjen keskuksen ja Seurakuntien lapsityön keskuksen kanssa Nuori kirkko ry:ksi.
Neal Walk
Walk aloitti pelaajauransa vuonna 1969, jolloin hänet varattiin sarjaan toisella vuorolla edellään ainoastaan Kareem Abdul-Jabbar. Walk pelasi kahdeksan kautta Sunsissa, Jazzissa ja Knicksissä. Charles Barkleyn lisäksi hän oli Phoenix Sunsin seurahistoriassa ainoa pelaaja, joka on tehnyt samalla NBA-kaudella keskiarvoikseen yli 20 pistettä ja 12 levypalloa.
Seitsikkohikkori
Seitsikkohikkori (Carya laciniosa) on jalopähkinäkasveihin kuuluva kesävihanta puu, joka kasvaa alkuperäisenä Yhdysvaltojen itäosissa. Tämä keski- tai suurikokoinen puu ei ole levinneisyysalueensa missään osissa kovin yleinen. Sen makeanmakuiset pähkinät ovat suuremmat kuin millään muulla hikkorilajilla. Kovasta puuaineksesta valmistetaan jonkin verran työkalujen kahvoja, tikkaita ja huonekaluja.
Lajin suomenkielinen nimi tulee sen seitsenlehdykkäisistä lehdistä. Tieteellinen nimi laciniosa tarkoittaa ’rispaantunutta’ ja viittaa kaarnan olemukseen.
Ulkonäkö ja koko
thumb|left|Seitsikkohikkori François André Michaux’n teoksessa The North American Sylva vuodelta 1819. Seitsikkohikkori on suurikokoinen ja hidaskasvuinen puu, joka kasvaa keskimäärin 20–30 metriä korkeaksi ja rinnankorkeusläpimitaltaan 60–100 senttimetriä paksuksi. Suotuisilla kasvupaikoilla se voi kuitenkin saavuttaa jopa yli 40 metrin korkeuden ja yli 100 senttimetrin paksuuden. Se on suhteellisen pitkäikäinen ja voi elää noin 300 vuoden ikäiseksi.
Hyväntuoksuiset lehdet ovat päätöpariset ja varrella vuorottain. Niiden ruoti on jäykkä ja joskus karvainen. Lapa on 30–50 senttimetriä pitkä ja jakaantunut seitsemään (harvemmin viiteen tai yhdeksään) lähes ruodittomaan lehdykkään, joista päätölehdykkä on suurin. Yksittäinen lehdykkä on 5–20 senttimetriä pitkä, leveänsuikea, pitkäsuippuinen ja sahalaitainen. Lehden yläpinta on kiiltävän tummanvihreä ja alapinta hieman vaaleampi ja nukkainen. Lehdet puhkeavat vasta touko-kesäkuussa ja varisevat lokakuussa.
Seitsikkohikkori on yksikotinen, tuulipölytteinen kasvi, jonka pikkuruiset, vihertävät kukat puhkeavat huhti–kesäkuussa suurin piirtein samoihin aikoihin lehtien kanssa. Hedekukissa on 3–10 hedettä, ja ne muodostavat ohuita, riippuvia ja enimmillään 20 senttimetriä pitkiä norkkoja, jotka kasvavat kolmen norkon ryppäissä edellisen vuoden versoista tai päätesilmujen tyvestä. Lyhyet ja pystyt emikukat kasvavat 2–5 kukan ryhmissä kuluvan vuoden versojen kärjessä.
Syys–marraskuussa kypsyvä hedelmä on paksun hedelmäsuojuksen suojaama suuri pähkinä. Se on 4,5–6 senttimetrin mittainen ja lähes pyöreä, joskus hieman litteä. Vihreä hedelmäsuojus muuttuu hedelmän kypsyessä vaalean- tai tummanruskeaksi. Se jakaantuu neljään liuskaan, jotka avautuvat hedelmän tyveen saakka. Sisältä paljastuu paksukuorinen, nelisärmäinen ja kermanvalkoinen pähkinä, joka kätkee sisälleen syötävän siemenen.
Seitsikkohikkori on pitkäikäinen ja hidaskasvuinen puu. Sen siementuotanto alkaa vasta 40 vuoden iässä ja saavuttaa huippunsa 75–200 vuoden iässä. Hyvät siemenvuodet kertautuvat 1–2 vuoden välein. Yksittäinen puu saattaa tuottaa vuodessa 70–105 litraa pähkinöitä. Siemenet leviävät oravien, lintujen ja muiden eläinten kuljettamina. Siementen lisäksi laji voi lisääntyä kantovesojen avulla.
Seitsikkohikkori muistuttaa paljon lähisukulaistaan valkohikkoria, mutta on tätä pienempi ja kasvaa yleensä kosteammassa maaperässä. Lisäksi sillä on valkohikkoria suuremmat silmut, suurempi hedelmä, enemmän lehdyköitä lehdissä sekä karvaiset ja oranssit versot. Seitsikkohikkori voi risteytyä luonnossa paitsi valkohikkorin myös pekaanipähkinän kanssa.
Levinneisyys
thumb|Seitsikkohikkorin norkkoja. Seitsikkohikkori kasvaa harvinaisena Yhdysvaltojen itäosissa. Levinneisyysalue ulottuu pohjoisessa New Yorkin länsiosista Etelä-Michiganin kautta Kaakkois-Iowaan; lännessä Iowasta Itä-Kansasin kautta Pohjois-Oklahomaan; ja etelässä Oklahomasta Tennesseen kautta Pennsylvaniaan. Se on yleisin vyöhykkeellä, joka ulottuu Ohiojoen alajuoksulta Mississippijoen laaksoa pitkin Arkansasin keskiosiin etelässä. Sitä tavataan yleisesti myös laajoilla joenvarsisoilla Missourin keskiosissa ja Wabashjoen laaksossa Indianassa ja Ohiossa.
Elinympäristö
Seitsikkohikkori menestyy parhaiten syvässä ja kosteassa hiesu- tai silttimaassa, joka sisältää runsaasti ravinteita ja on pH-arvoltaan neutraalia tai hieman emäksistä. Se sietää hyvin ajoittaista tulvimista ja vaatii enemmän kosteutta kuin luutahikkori, valkohikkori tai nukkahikkori. Tyypillisiä kasvupaikkoja ovat jokien tulvatasangot ja laaksot noin 300 metrin korkeudelle saakka. Lajia esiintyy myös vähäisissä määrin kuivemmilla, hiekkaisilla paikoilla. Tiiviissä savimaassa se ei kuitenkaan selviä.
Seitsikkohikkori muodostaa joskus pieniä metsiköitä mutta kasvaa yleisemmin yksittäisinä puina muiden lehtipuiden joukossa. Se sietää hyvin varjostusta – pohjoisamerikkalaisista puulajeista vain sokerivaahtera ja amerikanpyökki menestyvät vielä syvemmässä varjossa. Sen yleisimpiä seuralaislajeja ovat valkojalava, punajalava, Ulmus alata, valkosaarni, punasaarni, amerikanlehmus, amerikanvalkopyökki, punavaahtera, mustatupelo, lännenambrapuu ja amerikanmustapoppeli. Samoilla paikoilla kasvaa usein myös tammia ja neljää muuta hikkorilajia – valkohikkoria, nukkahikkoria, karvashikkoria ja Carya aquatica -hikkoria.
Seitsikkohikkorin kasvukausi vaihtelee sijainnin mukaan 150 päivästä 210 päivään. Keskilämpötila on tammikuussa −4–5 astetta ja heinäkuussa 23–27 astetta. Vuotuinen sademäärä voi olla 750–1 500 millimetriä, josta sataa lumena 15–90 senttimetriä.
Käyttö
Seitsikkohikkorin puuaines on lujaa, kestävää ja erittäin kimmoisaa, minkä vuoksi se soveltuu erinomaisesti työkalujen kahvojen ja tikkaiden valmistamiseen. Tämän lisäksi siitä valmistetaan jonkin verran huonekaluja, kaappeja ja puuviilua sekä polttopuuta ja puuhiiltä. Hidaskasvuisuutensa vuoksi sitä käytetään vain vähän koristekasvina.