cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Aleksi Lehtonen
Työ
Ensimmäinen papin virkapaikka Lehtosella oli Laviassa. Myöhemmin Lehtonen toimi Helsingin pohjoisen suomalaisen seurakunnan kappalaisen virassa vuodesta 1917, josta hän vuonna 1922 siirtyi Helsingin yliopistoon käytännöllisen teologian professori Lauri Ingmanin assistentiksi kymmeneksi vuodeksi. Dosenttina Lehtonen oli 1927-1932. Ingmanin jälkeen hän hoiti käytännöllisen teologian professorin virkaa ja nimitettiin itse virkaan 1932. Piispa Jaakko Gummeruksen äkillisen poismenon jälkeen Lehtonen valittiin vuonna 1934 Tampereen piispaksi ja tuli vuonna 1945 Suomen kahdeksanneksi arkkipiispaksi Turun piispanistuimelle. Kotimaa-lehden päätoimittajuutta hän hoiti vuodet 1917-1919.
Nuorisotyössä
Lehtonen toimi Ylioppilaiden Kristillisessä Yhdistyksessä (YKY) ja Nuorten Miesten Kristillisessä Yhdistyksessä (NMKY). Eritoten professori Arthur Hjelt, paroni Paul von Nicolay ja tohtori John R. Mott vaikuttivat voimakkaasti liikkeiden kristilliseen ilmapiiriin. Vuonna 1931 hän joutui viralliseen yhteyteen amerikkalaisen John R. Mottin johtaman NMKY:n päämajaan ja Suomen edustajaksi NMKY:n Maailmanliittoon. Herätyskristillisyys oli hänen sydäntään lähellä koko elämänsä ajan. Lehtonen oli 13-vuotias kuunnellessaan pastori E. Kilpeläistä. Silloin Aleksi-poika heräsi. Herätyskristillisyyteen Lehtosella liittyi syvä kirkollisuus. Nuorisotyön käytännöllisen harrastamisen lisäksi Lehtonen tutki nuorisotyötä tieteellisesti.
Yliopistossa
Assistenttina Lehtonen ohjasi homileettisia, liturgisia ja katekeettisia harjoituksia sekä ns. kursoorista raamatunlukua. Näin hän vaikutti huomattavasti tulevien pappien kasvatukseen. Käytännöllisen teologian professorina Lehtosen luennot olivat selkeitä, hyvin valmistettuja ja sisälsivät runsaasti opastusta käytännölliseen seurakunnan hoitamiseen. Luentoaiheina oli seurakuntatyö, homiletiikka ja Suomen kirkko-oikeus.
Piispana ja arkkipiispana
pienoiskuva|Lehtonen valtioneuvoston juhlahuoneistossa lokakuussa 1945. Kuvassa vasemmalta piispa [[Eelis Gulin, metropoliitta Grigori, Lehtonen, sisäasiainministeri Yrjö Leino ja piispa Aleksanteri Karpin.]] Laaja-alaisten piispallisten tehtävien joukosta mainittakoon pappisvihkimykset ja pastoraalitutkinnot. Lehtonen toi oman lisänsä entiseen käytäntöön. Hän kokosi pappiskokelaat luokseen, keskusteli heidän kanssaan ja valmisteli heitä pyhään virkaan. Täten hän pyrki pääsemään sielunhoidolliseen ja syventävään kosketukseen nuorten pappien kanssa.
Arkkipiispan virkaanasettamisjuhlassa oli myös tasavallan presidentti, marsalkka C. G. E. Mannerheim. Tervehdyksessään hän lausui: ''”Tänä nykyisenä aikana monet hakevat enemmän kuin muulloin lohdutusta uskonnosta. Ahtaat ajat ovat myös armon aikoja. Toivotan Teille, kirkkomme primas, menestystä työssänne ja kirkollemme voimaa antamaan nuorisollemme, kansamme pojille ja tyttärille, sitä tukea, jota he niin kipeästi kaipaavat matkallaan läpi ajan myrskyjen.”''
Aleksi Lehtosen arkkipiispuuskausi oli erityisen vaikeaa. Maa oli kärsinyt tappion sodassa ja maahan lyöty. Kansankirkko eli vaikeissa rasituksissa. Suuria uudistuksia oli meneillään. Papiston uusi palkkausjärjestelmä työllisti, samoin maanhankintalaki. Maantarvitsijoille, mm. siirtoväelle, luovutettiin seurakunnan maita. Tuomiokapitulin istunnoissa Lehtonen esitteli suunnitelmiaan ja niistä keskusteltiin. Asioiden käsittely oli ripeää ja kollegiaalista: Lehtosen toimintaperiaatteena oli ”Ei kaikki mieli minulla, onpa mieltä toisillakin”.
Piispana Aleksi Lehtonen piti yllä kirkkojenvälistä yhteyttä. Erityisesti hän nautti arvonantoa anglikaanisen kirkon piirissä, mistä osoituksena oli m.m. hänen osallistumisensa Canterburyn arkkipiispan johdolla pidettyihin n.s. Lambeth-konferensseihin.
Ekumeeninen eli yleiskirkollinen liike järjestäytyi ensimmäisen maailmansodan jälkeen ”Kansainvälisen ystävyyden edistämiseksi työskentelevän kirkollisen Maailmanliiton” (World Alliance for Promoting International Friendship through the Churches) nimellä. Liike perusti kansallistoimikuntiansa eri maihin. Suomessa kansallistoimikunnan sihteeriksi Sigfrid Sireniuksen jälkeen valittiin Aleksi Lehtonen vuonna 1921. Vuonna 1932 hän tuli suomalaisen kansallistoimikunnan puheenjohtajaksi. Lehtonen halusi yhdistää erilaisia kansainvälisiä virtauksia. Niinpä vuonna 1933 kansallistoimikunnan nimi muutettiin Yleiskirkolliseksi Toimikunnaksi. Sen tarkoituksena oli seurata World Conference on Faith and Order -liikettä, Oecumenical Christian Council’in johtamaa yhteysliikettä sekä World Alliance for Promoting International Friendship through the Churches –liittoa, sekä vaalia suhteita ulkomaiden kirkkoihin ja kansainvälisiin kristillisiin liikkeisiin.
Sota-aika liitti Lehtosen läheisesti puhtaaseen luterilaiseen yhteyteen. Erityisesti Pohjois-Amerikan luterilaisten veljien henkinen ja aineellinen tuki voimisti yhteyttä. Vuonna 1947 perustettiin luterilaisten kirkkojen Maailmanliitto Lundissa. Arkkipiispa Lehtonen osallistui huomattavalla tavalla perustamiskokoukseen.
Lorena Benítez
pienoiskuva|Lorena Benítez vuonna 2019. Lorena Benítez (s. 3. joulukuuta 1998) on argentiinalainen jalkapalloilija ja futsalpelaaja.
Aleksi Lehtonen
Piispana ja arkkipiispana
Aleksi Lehtonen tuli Bonnin ja Sopronin yliopistossa teologian kunniatohtoriksi.
Luottamustoimet
Aleksi Lehtonen toimi Suomen kirkon seurakuntatyön keskusliiton sihteerinä 1922-1927, johtokunnan jäsenenä 1927-1945 sekä puheenjohtajana 1936-1945. Suomen kristillisessä ylioppilasliitossa hän toimi 1920-1929 sekä Suomen nuorten kristillisen liiton puheenjohtajana 1931-1945. Kirkolliskokouksissa Lehtonen oli uuden virsikirjan tarkastustoimikunnassa puheenjohtajana 1937-1938, virsikirjan toimituskunnassa 1938-1939 sekä käsikirjakomiteassa 1943-1951. Mannerheimin lastensuojeluliiton valtuuskunnan jäsenenä hän oli 1936-1951. Ulkomaisia tehtäviä Lehtosella oli mm. Edinburghin kirkkojenvälisen konferenssin armo-oppikomission jäsenyys 1937.
Kirjailijana
Lehtonen kirjoitti hartauskirjoja, saarnakokoelmia sekä tieteellisiä teoksia. Ensimmäinen hartauskirja oli Valoisasta elämästä (1919). Suurta huomiota sai osakseen Uskon jalo taistelu (1927). Se on yhtäjaksoinen esitys uskonelämän alkamisesta ja sen jatkumisesta. Tämä kirja oli senaikuisille ylioppilaille todellinen lahja, opas joka näytti turvallista tietä turvalliseen päämäärään. Hartauskirjojen kruunuksi tuli vuonna 1944 ilmestynyt Jumalan rauha, joka on käännetty myös ruotsiksi ja tanskaksi. Se on varmaan persoonallisin Aleksi Lehtosen kirjoista. Siinä tuntuvat kirjoittajan omat sydämenlyönnit. Ensimmäinen saarnakokoelma oli Turvasi on ikiaikojen Jumala (1918). Muita arvossapidettyjä kokoelmia ovat Valoisasta elämästä (1919) ja Pyhästä kirkkaudesta (1922). Vuonna 1931 ilmestyivät tieteelliset teokset Kirkon pyhät toimitukset, Die livländische Kirchenordnung des Johannes Gezelius ja Psykologista valaistusta nuoruusvuosien uskoon.
Sam Balter
Samuel ”Sam” Balter jr. (15. lokakuuta 1909 Detroit, Michigan – 8. elokuuta 1998 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen koripalloilija ja olympiavoittaja. Hän oli mukana Yhdysvaltain olympiakultaa voittaneessa joukkueessa Berliinissä 1936. Balter pelasi turnauksessa kahdessa ottelussa.
Seuratasolla Balter pelasi Kalifornian yliopiston riveissä. Peliuransa jälkeen hän oli radioselostajana yliopiston joukkueen otteluissa sekä koripallossa että amerikkalaisessa jalkapallossa.
Breathless (Camelin albumi)
Breathless on britannialaisen, progressiivista rockia esittävän Camel-yhtyeen kuudes studioalbumi vuodelta 1978. Albumi on Camelin viimeinen, jolla soittaa alkuperäinen kosketinsoittaja Peter Bardens, joka erosi yhtyeestä ennen albumin kiertueen alkua.
Albumin materiaali on hieman kaupallisempaa kuin yhtyeeltä oltiin totuttu, sillä yhtye pyrki saamaan itselleen enemmän radiosoittoa. Esimerkiksi kappale ”Summer Lightning” sisältää vaikutteita tuolloin suositusta diskomusiikista. Perinteisemmän kuuloisia Camel-kappaleita ovat ”The Sleeper” ja ”Echoes”.
Musiikki
Breathless eroaa musiikillisesti Camelin edellisistä albumeista, sillä se yhdistelee progressivista rockia, poppia ja jazzia. Tyyliin vaikutti uusi tuottaja Mick Glossop. Breathless oli monille Camelin faneille shokki ja jakoi heidän mielipiteensä voimakkaasti.
Avauskappale ”Breathless” on iloinen kappale, joka tyylillisesti muistuttaa basisti Richard Sinclairin aiempaa Caravan-yhtyettä. Sitä seuraava pitkä ”Echoes” on lähempänä Camelin perinteistä musiikkityyliä.
Kappaleet
A-puoli B-puoli
Virginia Gómez
pienoiskuva|Virginia Gómez Virginia Gómez (s. 26. helmikuuta 1991) on argentiinalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan puolustaja. Hän on pelannut Argentiinan naisten maajoukkueessa vuoden 2019 MM-kilpailujen päättyessä yhdeksän maaottelua. MM-kilpailuissa hän pelasi yhden ottelun.
Bjarni Benediktsson (poliitikko, 1970)
Bjarni Benediktsson (s. 26. tammikuuta 1970 Reykjavík) on islantilainen poliitikko, joka toimi pääministerinä tammikuusta marraskuuhun 2017. Hän on ollut itsenäisyyspuolueen puheenjohtaja vuodesta 2009. Marraskuusta 2017 lähtien hän on toiminut Islannin valtiovarainministerinä.
Bjarni syntyi Reykjavíkissä. Hän opiskeli oikeustiedettä Islannin yliopistossa ja valmistui vuonna 1995. Vuosina 1995–1996 hän opiskeli Saksassa saksan kieltä ja oikeustiedettä. Vuonna 1997 hän valmistui oikeustieteen maisteriksi Miamin yliopistosta. Vuonna 1998 hänestä tuli laillistettu asianajaja ja meklari. Ennen poliittista uraansa hän työskenteli lakimiehenä.
Bjarni valittiin Alþingiin vuonna 2003. Vuonna 2009 hänet valittiin itsenäisyyspuolueen puheenjohtajaksi. Vuosina 2013–2017 hän toimi valtiovarainministerinä ja tammikuusta marraskuuhun 2017 pääministerinä. Marraskuusta 2017 lähtien hän on taas toiminut valtiovarainministerinä.
Vita Pavlyš
Viktorija ”Vita” Pavlyš (, s. 15. tammikuuta 1969 Harkova) on ukrainalainen entinen kuulantyöntäjä.
Pavlyš voitti EM-kultaa Helsingissä 1994. Pariisin MM-hallikisoissa 1997 hän voitti kultaa ja saman vuoden Ateenan ulkoratojen MM-kisoissa hän oli hopealla. Budapestin EM-kisoissa 1998 Pavlyš voitti jälleen EM-kultaa. Maebashin MM-hallikisoissa 1999 hän työnsi finaalin pisimmän työnnön mutta menetti kultamitalinsa jäätyään dopingtestissä kiinni stanozolol-nimisen anabolisen steroidin käytöstä ja sai kahden vuoden kilpailukiellon.
Hylkikalla
Hylkikalla on pieni kivikkoinen saari Perämerellä Iin kunnan vesialueella. Lähimmät muut saaret ovat Rakka-Penno ja Ulkokaapri. Saaren itäpuolella on 2.4 metrin veneväylä. Saari sijaitsee Olhavan kylän edustalla noin seitsemän kilometriä Olhavanjoen suulta länteen.
Borettslaget
Borettslaget sijoittuu Tertitten-nimiseen lähiöön, jossa isännöi typerä mutta leuhka kiinteistönhoitaja Narvestad. Asujaimistoon kuuluvat myös agorafobiaa poteva koiranomistajatar Linda, rappeutunut yläluokkaisen suvun vesa Yngve, aasialainen siirtolainen Ali Silmandar perheineen sekä Piirka. Stoltenberg esittää itse kaikkia näitä ja eräitä muitakin rooleja eivätkä nämä henkilöt kohtaa toisiaan. Stoltenberg ei puhu itse suomea, mutta mongertaa siten, että se norjankielisestä kuulostaa suomelta. Piirka on eräänlainen norjalaisen käsityksen mukainen stereotyyppi suomalaisesta: Hän tarttuu innolla kaikkiin haasteisiin, mutta on täysin oppimiskyvytön.
Borettslagetia on esitetty Suomessa nimellä Piirka ja naapurit.
Kelli White
Kelli White (s. 1. huhtikuuta 1977) on entinen yhdysvaltalainen pikajuoksija.
Juha Raitio
Juha Tapani Raitio (s. 17. helmikuuta 1967 Korpilahti) on suomalainen oikeustieteilijä, joka on hoitanut eurooppaoikeuden professuuria Helsingin yliopistossa vuodesta 2007.
Zarja
Zarja on Kansainvälisen avaruusaseman ensimmäinen kiertoradalle viety moduuli.
Juha Raitio
Raitio opiskeli aluksi suomen kieltä Jyväskylän yliopistossa, mutta siirtyi sitten opiskelemaan oikeustiedettä Helsingin yliopistoon. Hän väitteli tohtoriksi vuonna 2002 ja hänelle myönnettiin Hilkka ja Otto Brusiinin säätiön tunnustuspalkinto väitöskirjasta The Principle of Legal Certainty in EC Law. Raitio toimi Helsingin yliopistossa assistenttina 1995–1997, tutkijana 1998–2002 ja lehtorina 2002–2004. Hän hoiti eurooppaoikeuden professuuria Joensuun yliopistossa 2005–2007 ja siirtyi tämän jälkeen professoriksi Helsinkiin.
Kelli White
Edmontonin MM-kilpailuissa 2001 White voitti Yhdysvaltain joukkueessa maailmanmestaruuden 4×100 metrin viestissä. Lisäksi hän juoksi 200 metrillä kolmanneksi ja 100 metrillä seitsemänneksi. Pariisin MM-kisoissa 2003 hän voitti sekä 100 että 200 metrin kilpailut, mutta menetti mitalinsa jäätyään doping-testissä kiinni kielletyn modafiniilin käytöstä. Aluksi White väitti käyttäneensä modafiniilia narkolepsian hoitoon. Vuonna 2004 White myönsi käyttäneensä anabolisia steroideja ja erytropoietiiniä kolmen vuoden ajan ennen Pariisin MM-kisoja. Tämän jälkeen kaikki hänen 15. joulukuuta 2000 jälkeen tekemänsä suoritukset mitätöitiin, ja näin hän menetti myös vuoden 2001 MM-mitalinsa. Kärähdyksensä jälkeen hän on toiminut dopingin vastaisessa työssä ja muun muassa avustanut Yhdysvaltain anti-doping-toimikuntaa.
Zarja
Laukaisu
Zarja laukaistiin Proton-raketilla Baikonurin avaruuskeskuksesta 20. marraskuuta 1998 400 km:n korkuiselle kiertoradalle.
Kelli White
White oli kilpailukiellossa 17.5.2004 – 16.5.2006, eikä hän jatkanut uraansa kilpailukieltonsa jälkeen.
Juha Raitio
Raitio toimi Keskisuomalaisen Osakunnan inspehtorina 2017-2020
Ria Stalman
Ria Stalman (s. 11. joulukuuta 1952) on alankomaalainen kiekonheittäjä ja olympiavoittaja.
Yhdysvalloissa Arizonan valtionyliopistossa opiskellut Ria Stalman ylitti kiekonheitossa 60 metrin rajan ensimmäisen kerran vuonna 1981. Seuraavana vuonna hän sijoittui Ateenan EM-kilpailuissa 12:nneksi tuloksella 58,48 m ja vuonna 1983 Helsingin MM-kilpailuissa seitsemänneksi tuloksella 63,76 m. Itäblokin maat boikotoivat Los Angelesin 1984 olympialaisia ja Stalman voitti kultaa heitettyään viimeisellä kierroksella voittotuloksen 65,36 m, jolla hän ohitti isäntämaan Leslie Denizin puolella metrillä.
Stalman heitti ennätyksensä 71,22 m Walnutissa 15. heinäkuuta 1984. Vielä vuonna 2015 hän on sillä tuloksella kaikkien aikojen tilastossa paras läntisen maailman edustaja.
Stalman lopetti uransa olympiavoittonsa jälkeen. Vuonna 2016 hän myönsi käyttäneensä anabolisia steroideja parin vuoden ajan ennen Los Angelesin olympialaisia. Dopingtunnustuksen jälkeen Alankomaiden yleisurheiluliitto mitätöi Stalmanin nimissä olleen kiekonheiton Alankomaiden ennätyksen.
14-osainen näyttö
alt=|pienoiskuva|Yleiset ositetut näytöt vasemmalta oikealle: 7-osainen, 9-osainen, 14-osainen ja 16-osainen näyttö. alt=|kehys|14-osainen nestekidenäyttö, jota käytettiin Hewlett-Packardin ohjelmoitavan suunnittelun HP-41-laskimissa 1970-luvun lopulta alkaen. alt=|pienoiskuva|14-osainen nestekidenäyttö Hewlett-Packardin HP3478A-monimittarissa 14-osainen näyttö (kutsutaan myös 14-segmenttiseksi näytöksi) on näyttötyyppi, joka perustuu 14 lohkoon, jotka voidaan kytkeä päälle ja pois yksitellen, jolloin niistä muodostuu kirjaimia ja numeroita. Se on yleisemmän 7-osaisen näytön laajennus, jossa on neljä vinottaista ja kaksi pystysuuntaista lohkoa, jotka jakavat keskellä olevan vaakaviivan kahtia. 14-osainen näyttö on riittävä luvuille ja joillekin kirjaimille, mutta latinalaisten ISO-aakkosten yksiselitteisessä renderöinnissä tarvitaan enemmän yksityiskohtia. Näytön harvinaisempi muunnelma on 16-osainen näyttö, joka lisää luettavuutta, kun näytöllä näytetään kirjaimia tai muita merkkejä.
Desimaalipilkku tai -piste voi olla omana lohkonaan tai lohkoparina. Pilkku (käytetään pitkien lukujen erottimena tai desimaalierottimena monilla alueilla) muodotetaan yleisesti yhdistämällä desimaalipiste tiiviisti vasemmalle laskevalla kaarenmuotoisella lohkolla. alt=|kehys|Esimerkkikaavio 14-osaisesta näytöstä. Huomaa yhtenäiset ylä- ja pohjalohkot toisin kuin 16-osaisessa näytössä. Sähköisissä aakkosnumeerisissa näytöissä voidaan käyttää loistediodi-, nestekide- tai tyhjiöfluoresenssinäyttöjä. LED-versio valmistetaan yleensä yhden tai kahden merkin paloina, jolloin järjestelmän suunnittelija pystyy valitsemaan käyttökohteeseen sopivan määrän merkkejä.
Käyttökohteita
alt=|pienoiskuva|Merkkejä jälkimarkkinoitujen autostereoiden 14-osaisella nestekidenäytöllä Ositetuissa näytöissä on vähemmän lohkoja kuin pistematriisinäytöissä, ja niiden näyttämien merkkien ulkonäkö voi olla parempi, jos lohkot muotoillaan sopivasti. Tämä voi vähentää tarvittavien ohjauskomponettien määrää ja virrankulutusta.
14-osaisia kaasuplasmanäyttöjä käytettiin flippereissä vuodesta 1986 vuoteen 1991. Niissä oli myös pilkku ja piste eli yhteensä 16 lohkoa.
14- ja 16-osaisia näyttöjä käytettiin muodostamaan aakkosnumeerisia merkkejä laskimissa ja muissa järjestelmissä. Nykypäivän käyttökohteita ovat mm. puhelinten soitajantunnistuslaitteet, kuntoilulaitteet, kuvanauhurit, autostereot, mikroaaltouunit, rahapelikoneet ja DVD-soittimet.
14-osaiset näytöt olivat todella yleisiä flippereissä ennen pistematriisinäytöjen yleistymistä. Ne näyttivät pelituloksen ja muita tietoja.
Hehkulamppuversio
Monilohkoiset aakkosnumeeriset näytöt ovat lähes yhtä vanha keksintö kuin sähkö. Vuoden 1908 oppikirjassa kerrotaan aakkosnumeerisesta näyttöjärjestelmästä, jossa käytetään hehkulamppuja ja mekaanisia kytkimiä. Jokainen 21 lampusta oli yhdistetty kytkimeen, jota ohjattiin uritetuilla palkeilla, jotka kiinnitettiin pyörivään rumpuun. Virrankäänninkokoonpano voitiin kytkeä niin, että rummun kääntyessä eri kytkimet sulkeutuivat ja voitiin näyttää eri kirjaimia, lukuja ja kuvioita. Järjestelmää olisi käytetty "puhuvissa" kilvissä kertomaan viestejä, mutta täydellinen virrankäänninkytkinten, rumpujen ja lamppujen joukko, joka olisi tarvittu jokaiselle viestin kirjaimelle, olisi tehnyt kilvestä melko kalliin.
Kylmäkatodineonnäytöt
Muutamassa 14-osaisen näytön muunnelmassa käytetään neonvaloja. Esimerkiksi erästä Burroughs Corporationin valmistamaa tyyppiä kutsuttiin Panaplexiksi. Toisin kuin hehkulamppuversiossa, hehkulangan asemesta käytetään 180 V:n potentiaaliin varattua katodia, mikä saa sähköistetyn lohkon loistamaan kirkkaan oranssina. Nämä näytöt toimivat samoin kuin Nixie-putket, mutta niissä on täysin muotoiltujen numeroiden sijaan lohkot, jotka muodostavat numeroita ja kirjaimia.
Selkäletto
Selkäletto voi tarkoittaa seuraavia saaria:
Pyrroli
Pyrroli on viisiatominen heterosyklinen aromaattinen amiini, jonka molekyylikaava on C4H5N.
Pyrrolimolekyylin typpi on sp2-hybridisoitunut ja sen vapaa elektronipari on p-orbitaalilla, jolloin sen rengas sisältää kuusi p-elektronia aivan kuten bentseeni. Koska pyrrolin typpiatomin (N) vapaa elektronipari on osa aromaattista rengasta, sen protonoituminen on hyvin epätodennäköistä. Pyrroli on erittäin heikko emäs (pKa = –4).
Kasvien lehtivihreä ja punaisten verisolujen punainen väri ovat peräisin pyrrolirakenteisista porfyriiniyhdisteistä. Esimerkiksi hemoglobiinin hemi.
Valmistus ja käyttö
Pyrrolia valmistetaan synteettisesti furaanin ja ammoniakin välisellä reaktiolla. Katalyyttinä käytetään piidioksidia tai alumiinioksidia. Muita vaihtoehtoja ovat ammoniummukaatin eli limahapon ammoniumsuolan kuumennus, meripihkaimidin pelkistys sinkillä ja butyynidiolin reaktio ammoniakin kanssa alumiinioksidin tai toriumdioksidin katalysoimana. Pyrrolia käytetään muun muassa sähköjohtavien polypyrrolipolymeerien valmistukseen.
Brjanskin rintama
Brjanskin rintama oli Neuvostoliiton puna-armeijan toisen maailmansodan rintama, joka muodostettiin ensimmäisen kerran 16. elokuuta 1941 kahdesta armeijasta. Rintama hajotettiin 10. marraskuuta 1941 ja se muodostettiin 24. joulukuuta 1941 uudelleen kolmesta armeijasta. Se nimettiin 12. maaliskuuta 1943 uudelleen Reservirintamaksi. Se luotiin jälleen 28. maaliskuuta 1943 Orjolin rintamasta ja rintama nimettiin 10. lokakuuta 1943 Baltian rintamaksi.
Historia
Elokuussa 1941 rintaman, joka koostui vakavia tappioita kärsineistä 13. ja 50. armeijasta, komentajaksi nimitettiin Andrei Jerjomenko. Se osallistui Lännen rintaman ja Reservirintaman kanssa epäonnistuneeseen vastahyökkäykseen Smolenskissa, jonka tarkoituksena oli pysäyttää Saksan Keskustan armeijaryhmän eteneminen kohti Moskovaa.
Syyskuussa 1941 Saksan 2. panssariarmeija aloitti operaatio Taifuuniksi nimetyn hyökkäyksen kohti Moskovaa Orjolin ja Brjanskin kautta. 6. lokakuuta saksalaiset tunkeutuivat Brjanskin rintaman linjojen läpi ja sen 3., 13. ja 50. armeija jäivät mottiin. 23. lokakuuta rintaman joukkojen onnistui kuitenkin murtauta motista ja pysäyttää 2. panssariarmeijan eteneminen kohti Orjolia ja hidastaa myös saksalaisten etenemistä Tulaan antaen lisäaikaa Moskovan puolustuksen järjestämiseen.
Kurskin taistelun aikaan vuonna 1943 rintama luotiin uudelleen 3., 61. ja 64. armeijasta ja 63. panssariarmeijasta. Se vapautti Brjanskin kaupungin kenraalieversti Markian Popovin komennossa elo-syyskuussa 1943.
Superskrulli
Historia
Kl'rt, paremmin tunnettu Superskrullina, on syntyjään skrulli, muodonmuutoksiin kykenevän rodun jäsen. Hän syntyi skrullien valtaistuinmaailmassa Tarnax IV:llä, jonka sittemmin tuhosi Galactus. Skrullien keisari Dorrek janosi kostoa Ihmenelosille, jotka romuttivat tämän maailmanvalloitussuunnitelmat. Tästä syystä Dorrek valitsi Kl'rtin kostonsa välikappaleeksi. Skrullien tiedemiehet loivat Kl'rtistä keinotekoisesti supervoimaisen olennon, joka hallitsi Ihmenelosten kaikkia kykyjä. Superskrulliksi nimitetty superroisto kuitenkin hallitsi Ihmenelosten kykyjä moninkertaisina, hän oli voimakkaampi kuin Möykky, kykeni lentämään ja hallitsemaan luomaansa tulta paremmin kuin Liekki, harjoitti paremmin voimakenttiään ja näkymättömyyttään kuin Näkymätön nainen ja venyi pidemmälle kuin Herra Fantastinen. Samalla Superskrulli myös säilytti rotunsa myötäsyntyisen kyvyn muodonmuutoksiin. Lopulta hänet lähetettiin maapallolle raivaamaan Ihmeneloset tieltään ja valmistelemaan skrullien invaasiota.
Ensimmäisen kohtaamisensa aikana Superskrulli piti Ihmeneloset loitommalla voimiensa avulla. Herra Fantastinen kuitenkin tajusi, että Superskrullin voimien lähde oli hänen kotiplaneetaltaan lähetetty säde. Herra Fantastisen onnistui pysäyttää säteen saapuminen maapallolle ja niin voimansa menettänyt Superskrulli palaa nöyryytettynä kotiplaneetalleen. Hänet lähetetään kuitenkin useasti uudelleen matkaan taistelemaan muita sankareita, kuten Thoria, Kapteeni Ihmettä, Hämähäkkimiestä ja Neiti Ihmettä vastaan. Viimeinen kohtaaminen Neiti Ihmeen kanssa jättää Superskrullin vangiksi Van Allenin vyöhykkeelle.
Anta
Anta voi viitata seuraaviin:
Superskrulli
Historia
Vuosia myöhemmin kanadalainen tutkijaryhmä vapauttaa Superskrullin tahattomasti avaruudesta maapallolle ja Superskrulli tappaa tutkijat tylysti. Superskrullin järkytykseksi Van Allenin vyöhykkeen säteily on jättänyt hänelle syövän. Lopulta kanadalainen supersankari Sasquath onnistuu hajottamaan Superskrullin atomit takaisin avaruuteen. Superskrullin vapauttaa myöhemmin Hopeasurffari, joka havaitsee että tämän syöpä on hävinnyt atomien hajauttamisen jäljiltä.
Superskrullin vankeus avaruudessa säästi hänet myös Zabyk-onnettomuudelta, jonka myötä kaikki skrullit menettivät kykynsä muuttaa muotoaan. Myöhemmin Superskrulli liittoutuu S'Byll-nimisen skrullin kanssa, joka vaatii skrullien valtaistuinta itselleen. Superskrullin geneettisen aineiston avulla kyetään myös palauttamaan skrullien kyky muuttaa muotoaan. Pian tämän jälkeen S'Byll nousee skrullien keisarinnaksi ja Superskrullia juhlitaan rotunsa pelastajana. Valtakunnan kaatuessa myöhemmin anarkiaan Superskrulli pakenee maapallolle, missä taistelee jälleen Ihmenelosia vastaan, mutta YPKVV vangitsee tämän.
Superskrulli pakenee pian vankilasta ja uudistaa suhteensa skrulleihin. Hän lähtee etsimään Nuoriin Kostajiin kuuluvaa Hulkkiota, joka on äitinsä puolelta skrulli. Superskrulli tappaa pojan ottoäidin ja vaatii Hulkkiota lähtemään skrullien valtaistuinmaailmaan suojeltavaksi. Hulkkio ei kuitenkaan ihastu ajatuksesta poistua maapallolta rakkaan Wiccaninsa seurasta ja niin Superskrulli naamioituu pojaksi ja lähtee paikalle saapuneiden kriiden mukana näiden maailmaan aikomuksenaan vakoilla vihaamaansa rotua.
Annihilation
Negatiivisen vyöhykkeen yliherra Annihiluksen lähtiessä sotimaan koko tunnettua universumia vastaan, Superskrulli nousee yhtenä ensimmäisistä tätä vastaan. Hän uhraa itsensä tuhoten samalla satoja skrullimaailmoja tuhonneen valtaisan orgaanisen avaruusaluksen. Jälleen kerran Superskrullia halveksinut keisarikunta kohottaa hänet sankarikseen. Myöhemmin, luultavasti Tulilordin Kosmisen voiman ansiosta Superskrulli herää jälleen henkiin. Tapahtumien jälkeen Superskrulli liittoutuu arkkivihollisensa Ronanin kanssa taistellakseen tämän kanssa kriiden valtaistuinmaailman herrudesta kapinallisia vastaan. Taistelun jälkeen Ronan lahjoittaa Superskrullille yhden kriiden hallitsemista planeetoista kiitokseksi tämän avusta.
Voimat ja varusteet
thumb|250px|right|Superskrulli taistelemassa jälleen kerran vihaamiansa Ihmenelosia vastaan. Superskrulli omaa yhtä suuret kuin Möykky tämän ollessa vielä heikompi kuin mitä nykyään. Siksi Superskrulli nostaa noin 5 tonnia, mutta on epävarmaa ovatko hänen voimansa nousseet ajan myötä imettyään kosmista säteilyä itseensä.
Superskrullin bioninen fysiologian käsittely lisäsi kuitenkin myös hänen muita voimiaan. Hän omaa kaikkien Ihmenelosten yhteenlasketut voimat ja kykenee siis hallitsemaan tulta Liekin tapaan, omaa Möykyn fyysiset voimat, kykenee luomaan voimakenttiä kuten Näkymätön nainen ja pystyy venyttämään itseään Herra Fantastisen lailla. Hän pystyy käyttämään voimiaan yhtäaikaisesti ja kykenee esimerkiksi luomaan kivisen liekehtivän nyrkin, jonka hän iskee venytetyllä kädellään maaliinsa.
Superskrullilla on myös kyky hypnotisoida vastustajiaan ja hänellä on laaja tietämys skrullien sotataidoista ja lähitaistelumenetelmistä. Koska Superskrulli on sotilas, hän käyttää voimiaan häikäilemättömämmin kuin Ihmeneloset koskaan. Yhteenotossaan Annihiluksen joukkoja vastaan Superskrulli venytti kätensä ohueksi vaijeriksi ja katkoi tämän avulla vastustajiaan kappaleiksi.
Ultimate Superskrulli
Ultimate Marvel-jatkumossa skrullien valtakunnan keisarina ja kaikkein vanhimpana rotunsa jäsenistä. Hänen iäkseen todettiin "useita miljardeja vuosia".
Mega Man 8
Mega Man 8 (myös nimellä Rockman 8: Metal Heroes, ) on Capcomin julkaisema tasohyppelypeli. Se on klassisen Mega Man -sarjan kahdeksas julkaisu ja toinen PlayStation-konsolille julkaistu Mega Man -peli.
Peli toi klassiseen Mega Man -sarjaan muutamia uudistuksia. Huomattavimpia ovat uusittu sprite-grafiikka ja ensimmäistä kertaa klassisessa sarjassa kuultu ääninäyttely. Pelin tarinaa kuljettavat välivideot on toteutettu anime-animaationa. Pelitilanteen tallennukseen ei käytetä enää salasanoja kuten ennen vaan tallennusta muistikortille. Huomattaviin pelillisiin uudistuksiin kuuluu mm. Mega Manin kyky uida vedessä (tämä ominaisuus jäi ainutkertaiseksi sillä missään muussa sarjan pelissä uiminen ei ole mahdollista). Ensimmäistä kertaa Mega Man 7:ssä nähty kauppa tekee paluun ja Mega Man voi ostaa uusia kykyjä ja varusteita kerättyään tarpeeksi ruuveja.
Pelistä julkaistiin myöhemmin myös versio Sega Saturnille, joka sisälsi uusia tasomusiikkeja (mm. Tengu Man:in tasoon) ja kaksi piilotettua pomovastusta, Cut Man ja Wood Man ensimmäisistä Mega Man -peleistä.
Mega Man 8:n sprite-grafiikkaa ja kahta robottimestaria (Tengu Man ja Astro Man) tultiin käyttämään myöhemmin pelissä Mega Man & Bass. Seuraava numeroitu sarjan peli, Mega Man 9, julkaistiin vasta vuonna 2008.
Vastaanotto
Mega Man 8 ei ole yhtä suosittu fanien keskuudessa kuin sen edeltäjät, sillä peli jatkoi seitsemännen pelin "karkkimaista" graafista suunnittelua (joka yritti tehdä eroa X-sarjaan). Suurin ärtymyksen aihe fanien keskuudessa oli kuitenkin pelin heikko ääninäyttely. Pelin puheet sisältävät lukuisia väärin lausuntoja, mutta eniten faneja ärsytti Mega Man:in ääninäyttelijä, joka oli nainen. Naisen käyttö pikkupoikien äänenä on yleistä japanilaisessa animessa ja niinpä sen uskottiin toimivan myös englanniksi. Esimerkiksi Dr. Lightin ääni on ollut usein fanien naurun kohteena ja puheen on sanottu muistuttavan piirroshahmo Elmerin puhetapaa. Pelin ääninäyttely on myös noussut internet-vitsiksi YouTubessa ja muilla sivustoilla.
Pelisivusto IGN listasi pelin huonoimmiten ääninäyteltyjen pelien listalle Halloween-spesiaalissaan.
Taivas putoaa niskaan
Taivas putoaa niskaan on 33. julkaistu Asterix seikkailee -albumi. Se julkaistiin vuonna 2005.
Ghawar
pienoiskuva|Ghawar’in öljykentän sijainti. Ghawar on suuri öljykenttä Saudi-Arabiassa. Se sijaitsee noin 100 kilometriä lounaaseen Dhahranin kaupungista. Ghawar on jaettu kuuteen tuotantoalueeseen, joiden nimet ovat (pohjoisesta etelään) Fazran, Ain Dar, Shedgum, Uthmaniyah, Haradh ja Hawiyah. Ghawarin alueen mitat ovat 280 kertaa 30 kilometriä, mikä tekee siitä kooltaan maailman suurimman perinteisen öljykentän.
Historia
Ghawar löydettiin 1948, ja tuotanto alkoi 1951. Vuonna 1981 Ghawar tuotti öljyä keskimäärin 5,7 miljoonaa barrelia päivässä, mikä on maailmanennätys, mutta tämän jälkeen tuotantoa rajoitettiin joksikin aikaa. Vuosien 1948 ja 2000 välillä noin 60–65 prosenttia kaikesta Saudi-Arabiassa tuotetusta öljystä tuli Ghawarista. Ghawar tuottaa noin 4,5 miljoonaa barrelia öljyä päivässä, joka on noin 5 prosenttia maailmanlaajuisesta maaöljytuotannosta. Vuonna 2019 on raportoitu, että Ghawar ehtyy nopeammin kuin osattu kuvitella. Ghawar pystyy tuottamaan enää vain 3,8 miljoonaa barrelia öljyä päivässä, kun aikaisemmin tuotanto on ollut yli viisi miljoonaa barrelia päivässä. Öljyn lisäksi se tuottaa myös kaasua.
Aiheesta muualla
25.41667°N, 49.61667°W
Fabrizio Moro
Fabrizio Mobrici (s. 9. huhtikuuta 1975 Rooma, Italia), tunnettu myös taiteilijanimellään Fabrizio Moro, on italialainen laulaja-lauluntekijä ja juontaja. Hän julkaisi debyyttialbuminsa vuonna 2000 ja saavutti kaupallista menestystä vuonna 2007 voittaessaan San Remon musiikkifestivaalien nuorten kategorian kappaleella "Pensa". Kappaleesta tuli hittiykkönen Italiassa, samaan aikaan kun Federazione Industria Musicale Italiana sertifioi kultaa samannimiselle albumille.
Vuoteen 2015 mennessä, Moro on julkaissut kuusi studioalbumia, EP-levyn ja livealbumin. Hän juonsi Rai 2:n lähettämän realitydokumentin nimeltä Sbarre. Hän kirjoitti myös kappaleita muille artisteille, kuten poprock-yhtyeelle nimeltä Stadio ja poplaulajalle nimeltä Noemi.
Yhdessä Ermal Metan kanssa hän voitti vuoden 2018 San Remon musiikkifestivaalit kappaleella "Non mi avete fatto niente" ja edusti näin Italiaa vuoden 2018 Eurovision laulukilpailussa.
Luettelo 1940-luvun suomalaisista elokuvista
Luettelo Suomessa tuotetuista elokuvista julkaisuvuoden mukaan. Aakkosellisesta luettelosta elokuvista katso Luokka:Suomalaiset elokuvat.
Pyhä Mauritius
thumb|200px|Pyhä Mauritius Pyhä Mauritius on Mustapäiden veljeskunnan suojeluspyhimys. Hän oli pohjoisafrikkalainen kristitty, joka toimi Rooman legioonan komentajana. Legendan mukaan keisari Maximianus teloitutti Mauritiuksen ja koko hänen 6 600-päisen joukko-osastonsa 200-luvun loppupuolella, koska nämä kieltäytyivät noudattamasta keisarin käskyjä. Eri versioiden mukaan Mauritius joko kieltäytyi surmaamasta kristittyjä uskonveljiään tai uhraamasta pakanajumalille.
Olga Fikotová
Olga Fikotová (myöh. Connolly, s. 13. marraskuuta 1932 Praha) on entinen tšekkoslovakialais-yhdysvaltalainen kiekonheittäjä ja olympiavoittaja.
Pyhä Mauritius
Sankt Moritzin talviurheilukeskus Sveitsissä on saanut nimensä Mauritiuksen mukaan.
Olga Fikotová
Fikotová pelasi nuorempana koripalloa Tšekkoslovakian maajoukkueessa. Ensimmäisen kerran hän kilpaili kiekonheitossa kesäkuussa 1955. Puolitoista vuotta myöhemmin Melbournen 1956 olympialaisissa hän voitti kultaa tuloksella 53,69 m. Samoissa kisoissa miesten moukarinheiton kultaa voitti yhdysvaltalainen Harold Connolly, jonka kanssa Fikotová avioitui maaliskuussa 1957. Pariskunnan lapsista kaksoset James ja Merja syntyivät Tampereella perheen puolitoista vuotta kestäneen Suomen-vierailun aikana.
Avioliittonsa myötä Olga Connolly sai Yhdysvaltain kansalaisuuden ja edusti uutta kotimaataan neljissä olympialaisissa. Roomassa 1960 hän sijoittui seitsemänneksi, Tokiossa 1964 12:nneksi ja Méxicossa 1968 kuudenneksi. Münchenissä 1972 hän oli avajaisissa Yhdysvaltain joukkueen lipunkantaja, mutta kiekkokilpailu päättyi hänen osaltaan karsintaan. Ennätyksensä 57,60 m hän heitti vuonna 1972.
Connollyjen avioliitto päättyi eroon 1970-luvun puolivälissä. Olga Connolly kirjoitti elämästään kirjat Vieraina valloista (Harold Connollyn kanssa vuonna 1964) ja Rings of Destiny (Kohtalon renkaat, vuonna 1968).
La serva padrona
Ooppera oli ensimmäinen, joka esitettiin Napolissa sen jälkeen kun kaikki oopperaesitykset oli lopetettu maanjäristyksen takia, ja se juhlisti Habsburg-keisari Kaarle VI:n puolison keisarinna Elisabetin syntymäpäivää. Varsinainen pääooppera Il prigionier superbo ei menestynyt ja sitä esitetään nykyisin hyvin harvoin, mutta oopperan väliajalla esitetty La serva padrona on jäänyt pysyvästi ohjelmistoihin. Se on tyylillisesti barokin ja klassismin välissä.
Jyrki Vainonen
Esikoisteoksestaan Tutkimusmatkailija ja muita tarinoita Vainonen sai Helsingin Sanomain kirjallisuuspalkinnon. Hänen novellejaan on käännetty englanniksi, saksaksi, ranskaksi, venäjäksi, unkariksi, italiaksi, tšekiksi, ruotsiksi, ukrainaksi sekä thaiksi, ja romaani Mykkä jumala ukrainaksi.
Vainonen tunnetaan myös Jonathan Swiftin tekstien sekä irlantilaisen runouden suomentajana. Hänet palkittiin vuonna 1996 Yleisradion Kääntäjäkarhulla vuoden 1995 parhaasta runosuomennoksesta. Lisäksi Vainonen on suomentanut yhteiskuntatieteellistä ja filosofista kirjallisuutta.
Vainonen on opiskellut yleistä kirjallisuustiedettä Tampereen yliopistossa 1989–1996. Hän on suorittanut maisterin tutkinnon vuonna 1995 ja lisensiaatintutkinnon vuonna 2001. Kirjailijan ja suomentajan työnsä lisäksi hän opettaa luovaa kirjoittamista.
Hänelle myönnettiin 2021 valtion viisivuotinen taiteilija-apuraha.
Anta (arkkitehtuuri)
Anta (lat., ”pilari”; mon. antae) on antiikin kreikkalaisessa arkkitehtuurissa ja yleisesti klassista arkkitehtuuria edustavissa rakennuksissa sivuseinän jatke, joka päättyy pylvään kaltaiseen pilasteriin. Kreikkalaisissa temppeleissä antat reunustivat temppelirakennuksen päässä olevia pronaosta ja opisthodomosta. Pronaoksen ja opisthodomoksen pylväiden sanottiin tällöin olevan in antis (”antassa”, ”anta-seinien välissä”).
Antatemppeliksi (lat. templum in antis) kutsutaan pientä temppeliä, jossa oli yleensä vain pronaos ja naos eli cella, ja pronaoksen anta-seinien välissä kaksi pylvästä (distylos in antis). Antatemppeliä muistuttivat muun muassa useimmat aarrekammiot, kuten Ateenalaisten aarrekammio Delfoissa.
Hyborialainen aika
Hyborialainen aika on kuvitteellinen maailmanhistorian aikakausi, jonka fantasiakirjailija Robert E. Howard loi Conan barbaari -novellejaan varten. Howard esitteli maailmaansa tarkemmin kahdessa artikkelissaan, ”Hyborialainen aika I” ja ”Hyborialainen aika II”. Suomeksi ne on julkaistu Conan voittaja -kirjassa yhdessä Conan-romaani Lohikäärmeen hetken kanssa.
Howard ei koskaan kutsunut luomaansa maailmaa nimellä Hyboria. Sen sijaan hän kuvasi sen tuntemattomana esihistorian epookkina, hyborialaisena aikana, joka sai nimensä aikakautensa merkittävimmästä kansasta, hyboreista. Tämän nimityksen hän luultavasti lainasi kreikkalaisten tarujen Hyperboreasta. Myös Howardin maailmassa on Hyperborea-niminen valtio, joka on eräs hyborien hallitsemista valtakunnista. Eurooppaa vastaavaa aluetta asuttavien hyborien kotiseudut – "Unelmoiva länsi" – olivat ainoat, joista Howard piirsi kartan ja antoi tarkan kuvauksen. Tämä alue, "Hyboria", rajoittuu etelässä Styx-jokeen ja Styygian valtakuntaan, idässä taas suureen Vilayetin sisämereen. Sen itäpuolista maanosaa kutsutaan "Siniseksi idäksi"; maa-alueita Styygiasta etelään taas nimitetään "Mustiksi kuningaskunniksi".
Kuvaus maailmasta Conanin elinaikana
330 px|thumb|Hyborian poliittinen kartta.
Maantiede
Kaikki Conanin seikkailut tapahtuvat yhdellä jättimäisellä mantereella tai läheisillä saarilla. Manner muistuttaa todellista Afro-Euraasiaa, kuitenkin siten, että Euroopassa maan pinta on huomattavasti todellista korkeammalla, kun taas Afrikan länsiosat ovat meren alla.
Mantereen luoteisosa Hyboria on pääasiassa hedelmällistä ja leutoa tasankoa, ja sitä hallitsevat hyborivaltakunnat: Akvilonia, Nemedia, Brythunia, Hyperborea, Koth, Ofir, Argos, Corinthia sekä Reunavaltakunta. Näissä maissa puhutut kielet muistuttavat läheisesti toisiaan. Akvilonian läntisimmän maakunnan muodostavat Bossonian rajamaat; sen länsipuolella sijaitsee akvilonialaisten uudisraivaajien asuttama, Westermarckiksi kutsuttu maakaistale, jonka jälkeen alkaa barbaaristen piktien karu erämaa.
Hyborivaltakuntien itäpuolella on Zamoran valtakunta ja lounaispuolella Zingara, joiden kansat sukulaisuuden puutteesta huolimatta muistuttavat toisiaan sekä eksoottiselta kulttuuriltaan että ulkonäöltään. Pohjoisessa sijaitsevia "lumisia maita" asuttavat Vanaheimin vanirit ja Asgardin æsirit, joiden maita kutsutaan myös yhteisnimellä Nordheim. He ovat jatkuvassa sodassa niin Hyperboreaa kuin Conanin kotimaata Kimmeriaakin vastaan. Kimmerian Howard kuvaa maailman ankeimmaksi kolkaksi, jonka kukkuloita peittävät synkät metsät. Etelän hyboreille nämä seudut ovat lähes myyttisiä. Yhtenäisiä valtioita ne eivät muodosta.
Hyborian itäosissa kohoavat kukkulat ja vuoret. Vielä idempänä sijaitsee suuri Vilayetin sisämeri, joka ulottuu lähes koko matkan mantereen etelärannikolta pohjoisille tundrille. Kukkuloiden ja Vilayetin väliin jää laajoja kozak-paimentolaisten asuttamia aroja, sekä pohjoisempana ja etelämpänä aavikoita. Myös Hyborian eteläpuolella on tasankoja, joilla asuvat shemiittinomadit. "Shemin maiden" länsirannikolle on rakennettu myös kaupunkeja. Etelässä ne rajoittuvat suureen Styx-virtaan, jonka eteläpuolisille aavikoille levittyy muinainen Styygian valtakunta.
Styygian aavikon eteläpuolella alkavat ensin savannit ja sitten valtavat viidakot, joilla sijaitsevat ns. "mustat kuningaskunnat". Näistä suurimmat ovat Amazon, Kush, Atlaia sekä Zembabwei. Alueella on myös useita pienempiä valtakuntia, ja sen länsirannikko tunnetaan "mustana rannikkona". Mustan rannikot muutamat kaupunkivaltiot käyvät kauppaa pohjoisemmasta tulleiden kauppalaivojen kanssa; sisämaassa mustan rannikon alue on lähinnä harvaan asuttua viidakkoista erämaata. Conanin aikana monien mustien kohtalona oli joutua pohjoisempien kansojen orjiksi.
Kulttuuri
Useimmat hyborialaisen ajan yhteiskunnat ovat kulttuuriltaan ja teknologiselta tasoltaan pimeän keskiajan Eurooppalaisten vastineidensa tapaisia. Joidenkin eteläisten hyborivaltakuntien, kuten Kothin, Ofirin, Argosin ja Corinthian, kulttuurit tosin muistuttavat pikemminkin klassista antiikkia. Zamora ja sen itäpuoliset Turan, Hyrkania sekä Iranistan vastaavat todellista Lähi-itää ja vielä niitäkin itäisemmät seudut Aasiaa. Styygia, Shem sekä voimakkaimmat mustat kuningaskunnat muistuttavat pronssikautisia yhteiskuntia. Suurin osa mustien kuningaskuntien ja piktierämaan asukkaista elävät edelleen kivikautta.
Hyboriassa ei ole yhtä valtauskontoa, vaan useimmat kansat palvovat omia jumaliaan.
Yliluonnollinen
Hyborialaisena aikana esiintyy taikuutta, mutta se on sangen harvinaista, eikä ole aina luonteeltaan varsinaisesti yliluonnollista. Novellissa "Rosvoja talossa" Conan kohtaa papin, jonka voima perustuu aikakauttaan satoja vuosia edellä olevaan tekniikkaan ja tietämykseen; Conan kuitenkin pitää hänen temppujaan magiana. Howardin mukaan lemurialaiseen traditioon nojaava itäinen taikuus, joka oli läntistä vastinettaan voimakkaampaa, oli pääasiassa hypnoosiin perustuvaa illuusiota.
Monet Howardin Conan-novelleissa kuvaamat hirviöt ovat suunnattoman voimakkaita kosmisia olentoja, ja periytyvät ihmistä edeltävältä ajalta jolloin ne hallitsivat maailmaa. Ulkonäöltään ne ovat usein epämääräisiä ja kummallisia, ja niissä on voimakkaita yhtäläisyyksiä Howardin ystävän H. P. Lovecraftin Cthulhu-mytologiaan.
Esihistoria
Hyborialainen aikakausi alkaa "Suuresta kataklysmistä", jossa suuria maa-alueita joko nousi merenpinnan yläpuolelle tai upposi. Lisäksi tulivuorenpurkausten ja maanjäristysten kaltaisten luonnonmullistuksien sarjat muokkasivat maailmaa entisestään niin, ettei se juurikaan enää muistuttanut edeltänyttä esikataklysmistä aikaa, jonka valusialaiset korkeakulttuurit joko tuhoutuivat tai vajosivat kehityksessään kivikautiselle tasolle. Howard nimesi esikataklysmisen maamassan Thurin mantereeksi ('Thurian continent'); hyborialaisen ajan mantereelle hän ei antanut vastaavaa nimeä, minkä vuoksi sitäkin kutsutaan toisinaan tällä nimellä.
Kataklysmissä uponneita saaria olivat Atlantis, Lemuria sekä piktien saaret. Atlantislaiset ja piktit pelastuivat kuitenkin mantereen länsirannikolle perustamiensa siirtokuntien ansiosta. Nämä sijaitsivat suunnilleen nykyisen Euroopan, ja siten myös Hyborian, alueella. Lemurialaiset taas pakenivat mantereen itärannikolle, joka oli kärsinyt muita alueita vähemmän. Siellä heidät orjuutti alueella asunut muinainen rotu.
Pavel Gerasimov
Pavel Aleksandrovitš Gerasimov (, s. 29. toukokuuta 1979 Aleksin, Tulan alue) on venäläinen seiväshyppääjä.
Hyborialainen aika
Esihistoria
Länsirannikolla maasto muuttui nopeasti, ja kehittyi outoja kasvi- ja eläinlajeja. Atlantislaisten mantereella sijainnut kuningaskunta joutui usein kosketuksiin villi-ihmisten kanssa, mutta onnistui kuitenkin säilyttämään rippeitä teknologiastaan ja taiteestaan. Etelämpänä asuneet, kulttuuriltaan kehittymättömämmät, mutta lukumäärältään suuret ja sotaisat piktit kuitenkin lopulta raunioittivat orastavan atlantislaisen sivilisaation ja hajottivat heidän valtakuntansa pieniin klaaneihin. Mantereen eteläisempien osien asukkaat olivat tuolloin edelleen kehitykseltään nykyihmistä edeltävällä tasolla, ja myös muiden alueiden väestö koostui hajanaisista heimoista. Hyborian kaakkoisosan kukkuloille oli kuitenkin asettunut esikataklysmiseltä ajalta periytyvä, ei-valusialainen kansa žemrit.
Pavel Gerasimov
Gerasimov sai seiväshypyssä nuorten EM-hopeaa Ljubljanassa 1997 ja voitti nuorten maailmanmestaruuden Annecyssä 1998 tuloksella 555. Sydneyn olympialaisissa 2000 hän karsiutui. Seuraavana vuonna Lissabonin sisäratojen MM-kisoissa hän oli viides hypättyään 570. Vuoden 2002 sisäratojen EM-kisoissa Wienissä hän hyppäsi kuudenneksi ja samana vuonna Münchenin ulkoratojen EM-kisoissa kahdenneksitoista. Gerasimov karsiutui Pariisin MM-kisoissa 2003 sekä Budapestin sisäratojen MM-kisoissa 2004. Ateenan olympialaisissa hän oli kolmastoista. Gerasimov voitti ensimmäisen aikuisten arvokisamitalinsa Helsingin MM-kisoissa 2005 hyppäämällä 565, joka riitti MM-pronssiin.
Hyborialainen aika
Esihistoria
Piktien ja atlantislaisten sotien jälkeen manner koki lisää muutoksia pienemmän kataklysmin muodossa; tällöin sisämaahan syntyneet järvien ketjut yhdistyivät muodostaen suuren Vilayetin sisämeren ja käytännössä erottaen itäisen ja läntisen maanosan toisistaan. Tämä tapahtui noin vuonna 500 Suuren kataklysmin jälkeen ja viimeisteli kulttuurien rappion.
Pavel Gerasimov
Gerasimov karsiutui loppukilpailusta sisäratojen 2007 EM- ja 2008 MM-kilpailuissa. Torinon EM-hallikisoissa 2009 hän sai hopeaa tuloksella 576.
Hyborialainen aika
Hyborikulttuurin nousu
Ensimmäiset hyboriheimot syntyivät Hyborian pohjoisosissa. Joukko esikataklysmisen ajan barbaareja oli paennut kataklysmiä pohjoisen lumisiin erämaihin. Siellä he kohtasivat suuria, valkoturkkisia lumiapinoita, jotka he ajoivat napapiirin taakse. Tuhat vuotta pienemmän kataklysmin jälkeen uudisasukkaita oli alettu kutsua hyborialaisiksi eli hyboreiksi jumalansa Borin mukaan – Bori oli alun perin pohjoiseen muuton aikainen mahtava, kenties myyttinen, heimopäällikkö.
Samaan aikaan lemurialaiset olivat vajonneet julman orjuutensa aikana lähes eläimelliselle tasolle, mutta nousseet lopulta kapinaan ja tuhonneet orjuuttajansa. Henkiinjääneet pakenivat länteen, missä he kohtasivat muinaisen, ihmistä edeltäneen sivilisaation. He hävittivät sen ja perustivat tilalle Styygian valtakunnan, jonka kulttuuri oli sekoitus uutta ja vanhaa. Myöhemmin vanhemman rodun harvalukuisia jälkeläisiä alettiin jopa palvoa.
Vuoden 2 000 tienoilla hyborit alkoivat väestön kasvaessa levittäytyä länteen ja etelään. Muutamat pohjoisessa käyneet kohtasivat lumiapinoiden ihmismäisiksi kehittymässä olleita jälkeläisiä, mutta näiden tuhoamiseksi lähteneet seikkailijat eivät palanneet. Levittäytyessään hyborit tuhosivat tai sulauttivat itseensä monia valloittamiensa alueiden kansoja, mutta eivät vielä kohdanneet esikataklysmisen ajan kansoja, kuten jälleen kehityksen alkuun päässeitä žemrejä tai atlantislaisia. Styygian itäpuolelle taas oli asettunut paimentolaiskansoja, joita kutsuttiin "Shemin pojiksi". Piktien kulttuurievoluutio sen sijaan oli jämähtänyt paikoilleen. Heidän eteläpuolellaan Zinggin laaksoon oli syntynyt kehittynyttä maataloutta hyödyntänyt kulttuuri, jonka väestö oli sukua shemiiteille. Hyborien keksittyä kivirakentamisen ja perustettua ensimmäisen kuningaskuntansa Hyperborean kansainvaellukset lisääntyivät entisestään.
Seuraavan tuhannen vuoden ajan hyborit levittäytyivät ympäri läntistä maanosaa. He ajoivat piktit länsirannikon karuihin erämaihin ja etenivät aina Shemin maiden reunalle asti, jonne he perustivat Kothin kuningaskunnan. Kontaktit hyboreihin ja styygialaisiin alkoivat nostaa shemiittikulttuuria barbarismin yläpuolelle. Hyboriheimojen itäpuolella žemrit perustivat Zamoran kuningaskunnan, kun taas Zinggin laaksoon syntyi Zingara, jonka alkuperäisasukkaisiin olivat sekoittuneet pikti- ja hyborivalloittajiensa jälkeläisiin. Pohjoisessa atlantislaiset säilyttivät itsenäisyytensä; heidän pohjoispuolellaan taas "apinaihmisten" vaaleatukkaiset jälkeläiset olivat työntyneet etelämmäksi muinaisille asuinsijoilleen ja valloittaneet Hyperborean: he kuitenkin säilyttivät sen nimen ja osia hyborialaisesta kulttuurista.
Vuoteen 3 500 mennessä Hyborian kuningaskunnat olivat vakiintuneet ja hallitsivat Thurin mantereen länsiosia. Kansana hyborit olivat sekoittuneet naapureihinsa ja alistamiinsa kansoihin tehden väestöstä etnisesti kirjavan. Shemiitit olivat entistä enemmän tekemisissä Kothin eivätkä niinkään heitä kauan alistaneen Styygian kanssa; Styygian pohjoisraja oli vetäytynyt etelämmäksi ja sijaitsi tästä lähin Styx-joella. Hyborikuningaskunnista läntisimmän, Akvilonian, pohjoispuolella sijaitsi hajanainen Kimmerian valtakunta, jonka kansa oli atlantislaisten jälkeläisiä. Idässä lemurialaiset olivat perustaneet oman valtakuntansa.