cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
22-Pistepirkko
Vuonna 1982 22-Pistepirkko voitti Rockin SM-kilpailut. Pian tämän jälkeen ilmestyi yhtyeen ensimmäinen EP. Vuoden 1984 debyyttilevy Piano, rumpu ja kukka oli vielä pääosin suomenkielinen. EP Ou Wee! oli jo englanninkielinen, kuten seuraava albumikin The Kings of Hong Kong (1987). Tämä levy ja sen seuraaja Bare Bone Nest (1990) saivat osakseen hyvin myönteiset arvostelut.
22-Pistepirkon tunnetuin laulu ”Birdy” on vuoden 1992 Big Lupu -albumilta. Yhtyeen menestynein levy on vuonna 1994 ilmestynyt Rumble City, LaLa Land. Yhtye on säilyttänyt kulttimaineensa, ja 2000-luvulla ilmestyneistä albumeista varsinkin Drops and Kicks (2005) ja Lime Green Delorean (2011) ovat saaneet varsin myönteisen vastaanoton.
Yhtye esiintyy myös nimellä The Others soittaen lainakappaleita pääasiassa -50, -60 ja -70 luvun rock'n'rollista, garage rockista ja countrystä. Vuonna 2006 yhtye julkaisi levyn Monochromeset The Others -nimellä.
Yhtyeen nimi on leppäkerttuihin kuuluvan ahopirkon (Psyllobora vigintiduopunctata) toinen nimi. Yhtyeen nimi esiintyy sen ensimmäisillä levyillä muodossa 22 Pistepirkko. Levyjen tekijätiedoissa se on lyhennetty toisinaan muotoon 22-P tai 22-PP.
Kesäkuussa 2015 yhtye ilmoitti jäävänsä tauolle. Yhtye valmisteli tätä ennen albumia, jolla olisi ollut mukana Yari tuottajana, säveltäjänä, sovittajana ja muusikkona. Syksyllä 2019 yhtye teki jälleen keikkoja ja 22. helmikuuta 2022 se julkaisi uuden singlen. Yhtyeen uusin studioalbumi Kind Hearts Have a Run Run julkaistiin 7. lokakuuta 2022.
Kokoonpano
pienoiskuva|22-Pistepirkko Down By The Laiturissa 1999. Lisäksi kitaristi ja tuottaja Riku Mattila on ollut mukana levyillä The Kings Of Hong Kong, Bare Bone Nest ja Big Lupu, vaikkakaan ei koskaan kokoonpanoon virallisesti kuulunutkaan.
Särkyneiden haaveiden kaupunki
Särkyneiden haaveiden kaupunki (The Bad and the Beautiful) on Vincente Minnellin ohjaama elokuva vuodelta 1952. Tarina sijoittuu Hollywoodiin ja kertoo elokuvatuottajasta, jota kaikki vihaavat. Elokuvassa palataan takaumien kautta vihan syihin. Elokuva sai useita Oscar-palkintoja: parhaan naissivuosan Oscar-palkinto Gloria Grahamelle sekä parhaan käsikirjoituksen, parhaan mustavalkokuvauksen, puvustuksen ja parhaan lavastuksen Oscar-palkinto.
Antti Alanen sanoo talven 1986 Suomen Elokuva-arkiston käsiohjelmassa elokuvan päähenkilön olevan satiirinen kuva David O. Selznickistä - monta suurta elokuvaa tehneestä mutta lopulta tylystä ja epähuomaavaisesta tuottajasta. Virolaisen Ivan Triesaultin esittämän taiteestaan tinkimättömän ohjaajan esikuvana voidaan taas nähdä Erich von Stroheim.
Särkyneiden haaveiden kaupunki valittiin vuonna 2002 Yhdysvaltojen kongressin kirjaston National Film Registryyn, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä amerikkalaiselokuvia. The New York Timesin kriitikot valitsivat Särkyneiden haaveiden kaupungin vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Glims
thumb|Glims pellon laidassa.
Glims eli Talomuseo Glims on vanha espoolainen maatila Karvasmäen kylässä Bembölessä. Glims on toiminut maatilana ainakin 1500-luvulta 1900-luvun alkuun saakka. Museoalueen muodostavat 11 alkuperäisillä paikoillaan olevaa rakennusta, joista vanhimmat ovat peräisin 1700-luvulta. Alue muutettiin museoksi vuonna 1958. Talomuseo Glims on osa KAMU Espoon kaupunginmuseota.
Glims sijaitsee keskellä Espoota, lähellä Jorvin sairaalaa ja lähellä entistä Helsinki-Turku valtatietä eli niin sanottua Kuninkaantietä. Talon lähellä virtaa Glimsinjoki.
Historia
Ensimmäinen nimeltä tunnettu isäntä Glimsissä oli Peder Nilsson, josta on tieto vuodelta 1540. Vanhimmat rakennukset ovat 1700-luvulta peräisin olevat luhtiaitta ja päärakennus. Talon on omistanut Lönnbergin suku 1807—1950. Glims on ollut toimiva maatila vielä 1900-luvun alussa. Glimsissä on ollut kestikievari ainakin kolmeen otteeseen 1700- ja 1800-luvuilla. Museona Glims on ollut vuodesta 1958. Talomuseo Glimsissä järjestetään vaihtuvia näyttelyitä sekä tapahtumia, kuten työnäytöksiä ja opastuksia. Päärakennuksessa on myös museopuoti ja alapihalla kahvila.
Rakennukset
Glimsin kaksi asuinrakennusta ja luhtiaitta muodostavat oman yhtenäisen pihapiirinsä. Tuparakennuksessa voi tutustua 1800-luvun lopun asumiseen. Rakennuksessa on myös kestikievarihuone.
Lähteet
Espoon kaupunginmuseo: Glims talomuseo: Elämyksiä eilisestä.
Boussais
Boussais on Ranskan kunta Deux-Sèvresin departementissa Uuden-Akvitanian hallintoalueella. Se sijaitsee Parthenayn pohjois- ja Bressuiren itäpuolella. Kunnan pinta-ala on 19,7 neliökilometriä ja siellä on arviolta 456 asukasta (vuonna 2016).
Boussais’n naapurikuntia ovat pohjoisessa Glénay, koillisessa Airvault, kaakossa Tessonnière, etelässä Maisontiers, lounaassa Chiché ja lännessä Faye-l'Abbesse. Parthenayn kaupunkiin on matkaa 18 kilometriä.
Myöhempien aikojen pyhien jäännöskirkko
Myöhempien aikojen pyhien jäännöskirkko on myöhempien aikojen pyhien liikkeeseen kuuluva uskonnollinen yhteisö. Yhteisö erosi Kristuksen yhteisöstä, toiseksi suurimmasta myöhempien aikojen pyhien yhteisöstä vuonna 2000. Kirkkoon kuuluu 1 000–2 000 jäsentä.
Jäännöskirkon mukaan kirkon johtajana voi toimia vain kirkon ensimmäisen profeetan Joseph Smithin lihallinen jälkeläinen. Se katsoo olevansa Smithin 6. huhtikuuta 1830 perustaman "Kristuksen kirkon" (engl. Church of Christ) seuraaja. Se ei tunnusta Brigham Youngia Smithin lailliseksi seuraajaksi, vaan katsoo kirkon syöksyneen Smithin kuoleman jälkeen vuonna 1844 "hajaannuksen vuosiin", jonka jälkeen Kristuksen kirkko järjestettiin uudelleen vuonna 1860 Smithin pojan Joseph Smith III:n noustessa kirkon profeetaksi ja johtajaksi. Kirkon mukaan myös Kristuksen yhteisö menetti valtuutensa toimia Kristuksen antamin valtuuksin, kun se luopui periaatteesta, jonka mukaan kirkon profeetan on oltava Smithin seuraaja.
Jäännöskirkon profeetta Frederick Niels Larsen on Joseph Smithin suora jälkeläinen. Profeetalla on kaksi neuvonantajaa, jotka yhdessä hänen kanssaan muodostavat ensimmäisen presidenttikunnan. Lisäksi kirkolla on kahdentoista apostolin neuvosto sekä johtava piispakunta. Kirkon päämaja sijaitsee Independencessä, Missourissa, lähellä Kristuksen yhteisön ja Church of Christ (Temple Lot)-yhteisöjen päämajoja.
Kirkko tunnustaa Joseph Smithin Innoitetun raamatunkäännöksen, Mormonin kirjan ja Opin ja liitot pyhiksi kirjoituksiksi. Se tunnustaa myös Smithin laatimat Uskonkappaleet kirkkoa sitovaksi opin tiivistelmäksi ja tunnustukseksi.
We Deserve Much Worse
We Deserve Much Worse on Deathboundin kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 10. tammikuuta 2007.
Kokoonpano
+
Kim Possible (hahmo)
Kim Ann Possible on päähahmo Disneyn vuonna 2002 alkaneessa animaatiosarjassa Kim Possible, jossa hän esiintyi ensimmäisen kerran sarjan avausjaksossa "Ihastus". Hahmoa ääninäyttelee englanninkielisessä alkuperäisversiossa Christy Carlson Romano ja suomenkielisessä versiossa Mirjami Heikkinen.
Kim on lukiolaisopiskelija sekä freelancer-sankari ja salainen agentti. Toisin kuin muilla sankareilla, Kimillä ei ole salaista henkilöllisyyttä. Kaikki hänen luokkatoverinsa tietävät hänen urotyönsä, mutta eivät kommentoi asiaa, ellei se koske heitä. Koulussa Kim kuuluu "suosittuihin" oppilaisiin. Kim on myös cheerleading-joukkueen kapteeni ja täyden kympin oppilas, toisin kuin hänen poikaystävänsä Ron Stoppable.
Kyvyt
Kim on erittäin urheilullinen ja hän omaa erinomaiset refleksit, jotka ovat kehittyneet vuosien cheerleading-harjoitusten myötä. Tämän johdosta hän osaa tehdä mitä uskomattomampia liikkeitä, kuten voltteja keskellä laserammuntaa ja taistella vihollisia vastaan laskuvarjohypyn aikana. Kim on myös erittäin taitava erilaisissa kamppailulajeissa: hän osaa muun muassa 16 eri kungfu-lajia, kuten Mantis-kungfuta. Lisäksi hän kykenee taistelemaan kokeneempia ja iäkkäämpiä vihollisia, kuten Shegoa vastaan.
Fyysisten ominaisuuksien lisäksi Kim on hyvin nopea oppimaan ja kykenee opettelemaan uusia taitoja melko nopeasti. Hän pärjää varsin väkevästi jopa extreme-urheilussa, kuten riippuliidossa, laskettelussa, vuorikiipeilyssä ja maastopyöräilyssä.
Viholliset
Kimillä on monia vastustajia, joista useat yrittävät tehdä maailmanvalloitusta. Tässä yleisimpiä Kimin vihollisia:
Aiheesta muualla
List of Kim Possible characters
Lottatore brindisino
Lottatore brindisino on italialainen risteytysmastiffi. Se polveutuu cane corson, amerikanpitbullterrierin ja rottweilerin risteytyksestä. Lottatore brindisino ei ole virallinen koirarotu. Kotimaansa ulkopuolella se on melko tuntematon.
Lottatore brindisinoa käytetään lähinnä koiratappeluissa ja vahtikoirana. Sen sanotaan olevan vaikeasti hallittavissa ja aggressiivinen toisia koiria kohtaan, joten se tarvitsee vastuullisen ja osaavan omistajan eikä sovellu pelkäksi lemmikiksi.
Kimmo Mäkinen
Kimmo Mäkinen (s. 12. elokuuta 1968 ) on suomalainen televisio-ohjaaja. Hänen tunnetuimpia ohjauksiaan ovat muun muassa päivittäissarjat Salatut elämät ja Rantabaari.
Mäkinen on alkuperäiseltä koulutukseltaan verhoilija. Media-alalla hänen ensimmäisiä töitään olivat kuvauspäällikön työt elokuvissa Romanovin kivet (1993), Esa ja Vesa – auringonlaskun ratsastajat (1994) ja Tie naisen sydämeen (1996). Samoihin aikoihin hän työskenteli myös Samuli Edelmannin kiertuemanagerina. Elokuussa 1998 hän aloitti kuvauspäällikkönä tammikuussa 1999 televisiossa alkaneessa Salatut elämät -sarjassa. 2000-luvun alussa hän siirtyi sarjan apulaisohjaajaksi ja lopulta yhdeksi ohjaajista 2000-luvun puolessa välissä.
Edvard Kiianlinna
Berndt Edvard Kiianlinna (vuoteen 1907 Nyberg, 16. toukokuuta 1867 Hämeenlinna – 26. tammikuuta 1944 Helsinki) oli suomalainen agronomi ja vankilanjohtaja.
Kiianlinna kirjoitti ylioppilaaksi Hämeenlinnan normaalilyseosta 1885 ja valmistui agronomiksi Mustialan maanviljelysopistosta 1896. Hän oli tilanomistajana Vanajassa vuoteen 1913 ja toimi myös kunnanvaltuuston puheenjohtajana. Sisällissodan loppuvaiheessa Kiianlinna toimi Hämeenlinnan vankileirin apulaispäällikkönä. Sen lopettamisen jälkeen hän työskenteli Hämeenlinnan lääninvankilan väliaikaisena johtajana ja Ilmajoen varavankilan johtajana sekä Tammisaaren pakkotyölaitoksen apulaisjohtajana 1925–1927 ja johtajana 1927–1934.
Edvard Kiianlinnan poika oli näyttelijä Matti Kiianlinna.
Erkki-Pekka Mäkinen
pienoiskuva|Graceful Swamp Eugen Pylvänäisen muistoajon voittajana heinäkuussa 2019, Erkki-Pekka Mäkinen kuvassa oikealla Erkki-Pekka Mäkinen (s. 27. heinäkuuta 1961 ) on suomalainen raviohjastaja ja -valmentaja. Mäkinen on pitänyt valmennustallia Tampereen Teiskossa sijaitsevalla Kivirannan tilalla. Hänen valmentamansa hevoset ovat voittaneet palkintorahaa 1 232 231 euroa.
Mäkinen valmensi varsahuutokaupasta 2 250 eurolla ostamaansa Graceful Swampia. Se oli ikäluokkansa menestyneimpiä hevosia ja voitti muun muassa Suuren Suomalaisen Derbyn. Graceful Swamp kuoli lokakuussa 2019.
Mäkinen tuomittiin kesäkuussa 2021 Pirkanmaan käräjäoikeudessa neljän ja puolen vuoden vankeusrangaistukseen useista lapsiin kohdistuneista seksuaalirikoksista, jotka olivat tapahtuneet hevosharrastuksen yhteydessä. Hippos perui Mäkisen harrastajalisenssin ja asetti hänet toistaiseksi voimassa olevaan kilpailukieltoon.
Erkki-Pekka Mäkisellä on kolme poikaa ja vaimo. Hän on autokauppias Pekka Mäkisen poika.
Arto Hanni
Arto Hanni (s. 29. toukokuuta 1973) on suomalainen jo kertaalleen uransa lopettanut lentopalloilija, joka teki paluun vuonna 2014 lentopallokentille Korson Vedon riveissä Lentopallon Mestaruusliigassa. Hanni aloitti pääsarjauransa vuonna 1993 Kuopion Pallovolossa ja lopetti sen vuonna 2009 SSK Spodra Ankaran riveissä pelattuaan Turkin pääsarjassa yhtäjaksoisesti kaudesta 2004 lähtien. Urallaan Hanni on pelannut ammattilaisena kotimaamme lisäksi Saksassa, Sveitsissä, Italiassa, Espanjassa sekä Turkissa. Hän on 188 senttimetriä pitkä ja pelipaikaltaan passari.
Hanni teki paluun lentopallokentille yllättäen monen vuoden tauon jälkeen kaudella 2014–2015. Hän liittyi Korson Vedon miesten mestaruusliigajoukkueen riveihin. Hän sanoi, että paluun pohjustaminen alkoi alun perin vitsistä.
Ura
Arto Hanni aloitti pääsarjauransa kuopiolaisen Pallavolon riveissä kaudella 1993, jonka jälkeen hän pelasi Kuopion KuPS-Volleyn riveissä kaudella 1995-1996. Heti ensimmäisellä kaudella Kupsissa hän pääsi juhlimaan sekä SM-kultaa että myös Suomen Cupin mestaruutta. Hanni jatkoi KuPS-Volleyssa myös toisen kauden voittaen toisen SM-kullan. Kahden SM-liigavuoden jälkeen Hanni lähti ammattilaiseksi kovatasoiseen Saksan Bundesliigaan Nordhausenin joukkueeseen. Vuoden Saksassa pelattuaan Hanni siirtyi pelaamaan Sveitsin pääsarjaan, jossa hän saavutti heti Sveitsin mestaruuden.
Loistavasti sujuneen kauden jälkeen avautui tie lentopallon mahtimaahan Italiaan, ja Hanni kirjoitti sopimuksen Gagliarin joukkueen kanssa kaudeksi 1999-2000. Gagliarista tie vei Fanon joukkueeseen, josta lopulta kaudeksi 2000-2001 huippuseura Sempre Volley Padovaan. Padovassa Hanni pelasi kauden verran, ja päätti kolmen vuoden jaksonsa Italiassa siirtymällä Espanjan pääsarjaan, Malagan joukkueeseen.
Kausi Malagassa ei kuitenkaan ollut uran mieluisimpia, sillä seuranjohto teki läpi kauden kummallisia virheitä. Seurajohto unohti muun muassa hoitaa pelaajien viisumit kuntoon Mestareiden liigan kamppailuun, joka pelattiin Venäjällä. Hanni ei halunnut jatkaa Malagassa kauden jälkeen ja päätti palata kotoiseen SM-liigaan, jossa hän aloitti pelit Rovaniemen Napapiirin Palloketuissa. Kesken SM-liigakauden Hanni kuitenkin siirtyi takaisin ulkomaille, kun hän kirjoitti sopimuksen Parman kanssa A1-liigaan. Alkukauden visiitti Suomessa vei lopulta loppukaudeksi maailman parhaimpana pidettyyn lentopalloliigaan.
FS Ouragan (L9021)
Ouragan (runkonumero L9021) oli Ranskan laivaston 1965 palvelukseen otettu Ouragan-luokan maihinnousutukialus.
Arto Hanni
Ura
Italiassa vietetyn kauden jälkeen Hanni siirtyi Turkin pääsarjaan Spodra Ankaran vahvuuteen kaudeksi 2004-2005. Spodra Ankarassa hän viihtyi hyvin, sillä hän edusti seuraa peräti neljä peräkkäistä kautta. Hän toimi joukkueen kapteenina viimeiset kolme kautta.
Kaudella 2008-2009 Hannin piti pelata Pafiagos Syllagosin joukkueessa Kyproksen pääsarjassa. Hän kuitenkin pettyi joukkueen valmennus- sekä organisaation tasoon ja purki nopeasti sopimuksensa. Aluksi Hanni teki loppukauden kestävän sopimuksen lentopallon 1-sarjaan vantaalaisen Korson Vedon kanssa. Sopimus sisälsi kuitenkin ulkomaanpykälän, jonka avulla Hanni sai purkaa sopimuksen mikäli tarjous sopiva tarjous tulisi ulkomailta. Arto Hanni ei pelannut ainuttakaan peliä Korson riveissä, sillä hän teki joulutauolla sopimuksen Turkin pääsarjaan Spodra Ankaraan. Kausi oli Hannin uran viimeinen.
FS Ouragan (L9021)
Valmistus
Alus tilattiin Brestin laivastontelakalta, missä köli laskettiin kesäkuussa 1962. Se laskettiin vesille 9. marraskuuta 1963 ja otettiin palvelukseen kesäkuussa 1965.
Palvelus
Alus poistettiin palveluksesta tammikuussa 2007.
Arto Hanni
Ura
Peliuransa jälkeen Hanni palasi Suomeen ja työelämään. Lentopalloa hän ei täysin jättänyt, sillä hän pelasi esimerkiksi ikämiesten SM-kisoissa. Hanni voitti esimerkiksi vuonna 2013 M40-sarjan Suomen mestaruuden. Hanni myös valmensi Fortum Tutor -ohjelmassa tutorina Puma Volleyn seuran junioreita.
Jo yli 40 vuoden ikään ehtinyt Hanni teki yllättäen paluun huippu-urheiluun, kun hän solmi Korson Vedon kanssa sopimuksen kaudeksi 2014-15. Korso sai Hannin johdolla hyvän lähdön sarjakauteen, ja sarjan häntäsijoille povattu joukkue oli kärkisijoilla. Hanni valittiin heti lokakuun tähdistökentällisen passariksi Mestaruusliigassa. Hannin pelivire ällistytti ainakin osittain lentopallon seuraajat, sillä pelitaukoa oli kulunut ja mittarissa oli ikää 41 vuotta.
A-maajoukkue
Suomen A-maajoukkueessa Hanni esiintyi kauden verran vuonna 2002-2003 pelaten yksitoista A-maaottelua. Hanni totesi itse vuonna 2014 ennen Mestaruusliigakauden alkua Urheilusanomissa, ettei oikeastaan koskaan saanut mahdollisuutta näyttää kykyjään maajoukkueessa. Esimerkiksi italialaisvalmentaja Mauro Berruto ei valinnut Hannia kertaakaan maajoukkueryhmään, vaikka Hannin esitykset ulkomaankentillä olisivat puoltaneet valintaa. Berrutoa valmensi Hannia aikanaan Italiassa. Maajoukkueen nuorennusleikkauksen jälkeen häntä ei enää nähty maamme passaritehtävissä.
Flammenwerfer 35
Flammenwerfer 35 (tunnetaan myös lyhyemmällä nimellä FmW 35) oli Wehrmachtin käyttämä liekinheitin toisessa maailmansodassa. Yksi sotilas riitti käyttämään liekinheitintä ja sitä käytettiin erityisesti rakennusten ja juoksuhautojen tyhjentämiseen vihollisista. Käytännössä ase paljastui erittäin tehokkaaksi lähitaisteluaseeksi.
Asetta valmistettiin vuoteen 1941 asti, jolloin parannettu versio Flammenwerfer 41 korvasi sen valmistusohjelmassa. Suurista valmistusmääristä johtuen Flammenwerfer 35 oli kuitenkin uudemman mallin rinnalla saksalaisten joukkojen käytössä vuoteen 1945 ja toisen maailmansodan loppuun asti.
3D-projektio
pienoiskuva|Vertailua graafisista projektioista. 3D-projektio tai graafinen projektio voi tarkoittaa jotain useista menetelmistä, joilla kolmiulotteinen (3D) kappale esitetään kaksiulotteisella (2D) pinnalla. Kaksiulotteinen pinta voi olla näyttölaitteella tai paperilla ja käyttökohteita ovat muun muassa tekninen piirtäminen ja tietokonegrafiikka.
Projektion vaikeutena on, että havainnollisuus ja mittatarkkuus voivat olla lähes vastakkaisia toisilleen, jolloin näiden suhteen on tehtävä kompromisseja.
Projektiot voidaan jakaa useisiin alalajeihin. Yhdensuuntaisprojektio voidaan jakaa ortografiseen projektioon ja vinoon yhdensuuntaisprojektioon. Aksonometrinen projektio voidaan jakaa isometriseen projektioon, dimetriseen projektioon sekä trimetriseen projektioon.
Yhdensuuntaisprojektioihin kuuluvat muun muassa kavaljeeri- ja sotilasprojektio, joita on käytetty linnoitusten piirustuksissa. Tietokonegrafiikassa kaksi tavallista projektiotapaa ovat ortografinen projektio ja perspektiiviprojektio.
Yksikään projektiomenetelmä ei ole täysin virheetön ja näkökenttä on yksi parametreista eri menetelmissä. Perspektiiviprojektio on standardi tietokonegrafiikan renderöinnissä, joka soveltuu useimpiin tilanteisiin ja näyttää luonnolliselta, mutta vain kun näkökenttä on kapea. Näkökentän suurentuessa menetelmä kärsii vääristymästä. Suuremmat ja leveämmät näytöt yltävät perifeerisen näön alueelle, joka vaikuttaa miten kuva olisi renderöitävä. Yli 110 asteen näkökentillä Panini-projektio tai stereografinen projektio näyttävät paremmilta, mutta arvioitu laatu vaihtelee.
Ihmisen näkökenttä on noin 180 astetta, jossa voi havaita asioita ääreisnäöllä. Varsinainen näkökyky on noin 120 astetta, ja tietokoneen näyttö mukavalla katseluetäisyydellä voi olla vain 25 astetta. Näkyvä kuva on kompromissi kuten valokuvissakin ja renderöity kuva on vaatimaton osuus näkökentästä. Lisätyn todellisuuden (AR) ja virtuaalitodellisuuden laseilla käytettävissä oleva näkökenttä eroaa tietokonenäytöllä näytettävästä kuvasta ja näyttö on lähellä silmää.
Petra (nimi)
Petra on monessa maassa yleinen naisen etunimi. Petra on myös erittäin harvinainen sukunimi.
Petra on toisaalta Petrin sisarnimi, toisaalta lyhennelmä Petronellasta. Petrin sisarnimenä Petran alkuperä on kreikan kiveä merkitsevässä sanassa. Petronellan lyhennelmänä Petra puolestaan juontaa roomalaisesta sukunimestä Petronius, joka liittyy mahdollisesti latinan talonpoikaa tai moukkaa merkitsevään sanaan tai ehkä Petrin tapaan kreikan kiveä merkitsevään sanaan.
Gaudeamus
Gaudeamus on Helsingin yliopiston omistama tieto- ja tiedekirjakustantamo. Vuoden 2016 alkuun saakka sen omisti Helsingin yliopiston ylioppilaskunta.
Kustantamon historia alkaa 1960-luvun lopulta, jolloin Helsingin yliopiston ylioppilaskunta aloitti pienimuotoisen kustannustoiminnan. Ensimmäinen kustanne Lääketieteen ylioppilaiden fysiikan harjoitustöitä ilmestyi vuonna 1968 ja 1970-luvun alussa alkoi toiminta Gaudeamus-nimen alla.
Gaudeamus julkaisee laajaa yleisöä kiinnostavia tietokirjoja, eri tieteenalojen perusteoksia, yliopisto- ja ammattikorkeakoulujen oppimateriaaleja, tutkimuksiin pohjaavia teoksia sekä ammattikirjallisuutta. Teokset ovat saaneet lukuisia palkintoja ja tunnustuksia.
Kustantamon erikoisaloja ovat yhteiskuntatiede, filosofia, historia, humanistiset tieteet, ympäristö, talous ja kasvatus. Gaudeamus julkaisee myös Helsingin yliopiston tiedekasvatuksen kanssa ideoitua lastenkirjasarjaa sekä Helsingin yliopiston Tiedekulman kanssa suunniteltua Tiedekulmapokkarien sarjaa. Lisäksi Otatieto-sarjassa julkaistaan tekniikan alan kirjallisuutta.
Gaudeamuksen tuotantoon kuuluu myös klassikkokäännöksiä, muun muassa Aristoteleen, Ciceron, René Descartesin, Immanuel Kantin, Edmund Husserlin, Jacques Derridan ja Michel Foucault’n teoksia. Vuonna 2006 valmistunut Aristoteleen teosten yhdeksänosainen suomennossarja on kansainvälisestikin harvinaislaatuinen.
Julkaisufoorumin suomenkielisten tiedejulkaisujen tasoluokituksessa Gaudeamus sijoittuu kirjakustantajien tasoluokkaan 2 yhdessä yhdessä muun muassa kansainvälisten yliopistokustantamojen kanssa.
Loperamidi
Loperamidi on heikko opioidi, jota käytetään ripulilääkkenä. Loperamidi kehitettiin vuonna 1969 belgialaisen Janssen-Cilag lääkeyhtymän innovoimana, sekä hyväksyttiin lääkevalmisteeksi 1975. Sen tunnetuimpia valmistenimiä lienee Imodium. Suomessa loperamidia myydään valmistenimillä Imocur, Imodium, Lopacut, Loperamide ja Lopex sekä dimetikonin kanssa yhdistelmävalmisteena nimellä Imodium Plus. Lääke otetaan suun kautta tablettina tai sol-tab -tyyppisenä resoriblettina, joka liukenee suussa. Se tarkoittaa, että lääkkeen voi ottaa silloin ilman vettä. Vaikuttavaa ainetta on 2 mg tablettia/resoriblettiä kohden.
Lääkettä käytetään eri syistä aiheutuneen akuutin ripulin hoitoon. Veriset ulosteet kuten punataudissa on este käytölle.
Tosi ja elävä myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkko
Tosi ja elävä myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkko (engl. The True and Living Church of Jesus Christ of Saints of the Last Days, tunnettu myös lyhenteellä TLC) on eräs myöhempien aikojen pyhien liikkeeseen kuuluva, Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkosta eronnut ryhmittymä. Se toimii Mantin kaupungissa Utahissa, Yhdysvalloissa, jossa sillä on pieni ja melko lailla eristäytynyt yhteisö. Siihen kuuluu noin 500–750 jäsentä.
Loperamidi
Mm. Ruotsissa ja Yhdysvalloissa on raportoitu loperamidin väärinkäytöstä ja yliannosteluun liittyvistä kuolemantapauksista. Lääkkeen huomattava yliannostus saattaa haitata vakavasti sydämen toimintaa. Joulukuuhun 2017 mennessä Suomen Lääkealan turvallisuus- ja kehittämiskeskus Fimealle oli raportoitu vain yhdestä ripulilääkkeiden väärinkäytöstä, johon ei kuitenkaan liittynyt myrkytystä. thumb|Loperamidin rakennekaavio 3D-kuvana.
Tosi ja elävä myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkko
Kirkko perustettiin 3. toukokuuta 1994. Sen perusti joukko Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkosta eronneita jäseniä, joiden mukaan kirkko oli poikennut pois niistä alkuperäisistä pelastuksen periaatteista, joita profeetta Joseph Smith ja hänen seuraajansa Brigham Young olivat opettaneet. Kirkon luopumuksen merkkeinä he näkivät ennen muuta luopumisen moniavioisuuden periaatteesta, joka heidän mielestään oli Jumalan kirkolleen antama periaate, kirkon alkuaikojen temppeli- ja endaumentti-keskeisyydestä sekä ylipäänsä kirkon alkuaikojen oppien "vesittämisen".
Kirkko alkoi jo 1990-luvulla eräiden Mantissa asuvien MAP-kirkkoon kriittisesti suhtautuvien kirkon jäsenten sekä paikallisten moniavioisuutta harjoittavien fundamentalistimormonien epämuodollisesta opintopiiristä. 1994 eräs opintopiirin jäsenistä, James D. Harmston, väitti, että Raamatun ajan varhaiset patriarkat Hanok, Nooa, Aabraham ja Mooses olivat ilmestyneet hänelle ja antaneet hänelle kirkolta sittemmin kadonneen Melkisedekin pappeuden avaimet. Tämän jälkeen hän järjesti muodollisesti Toden ja elävän myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkon sekä nimitti itsensä kirkon profeetaksi, ilmestyksensaajaksi ja ylimmäiseksi papiksi. Hän järjesti kirkolle oman patriarkan, ensimmäisen presidenttikunnan sekä kahdentoista apostolin neuvoston. Hän alkoi myös koota saamiaan ilmestyksiä "Mantin ilmestysten kirjaksi".
Kirkon alkuaikoina Harmston opetti kirkolleen "pelastuksen oppeja" puolittain salaisissa seminaareissa nimeltään "Mallit" (The Models). Hän opetti esimerkiksi moniavioisuutta Jumalan kirkolleen antamana sitovana käskynä sekä MAP-kirkon alkuaikoina sovellettua "pyhityksen lakia" eli kirkon jäsenten omaisuuden yhteyttä. Kirkon jäsenet muodostivatkin eräänlaisia kommuuneja, joissa omaisuus ja raha oli yhteistä. Lisäksi Harmston alkoi opettaa nk. moninkertaisen kuolevaisuuden koetusta. Tämän, vanhaa sielunvaellusoppia muistuttavan opin mukaan ihmissielun, joka ei ole saanut omakseen jumalallisen siunauksen täyteyttä tässä elämässä, kohtalona on palata uudelleen maan päälle uutta koetusaikaa varten. Tämä on kuitenkin rajattu sukupuolen mukaan: miehet syntyvät uudestaan miehiksi ja naiset naisiksi. Kirkko opettaa myös alkuaikojen MAP-kirkollekin tuttua "kokoamisen" oppia. Sen mukaan Jumala kokoaa tänä viimeisenä aikakautena uskolliset seuraajaksi kirjaimellisesti yhteen ainoaan paikkaan maapallolla. Harmstonin saaman ilmoituksen mukaan tämä olisi Sanpeterin piirikunta Utahissa, vaikka suurin osa kirkon jäsenistä asuikin Mantin kaupungissa.
Kirkon alkuaikoina kirkko harjoitti aktiivista lähetystyötä, ei vähiten internetin kautta. Maaliskuussa 2000 kaikki lähetystyö kuitenkin lopetettiin. Harmston selitti, että "pakanoiden ajat", jolloin kirkkoon kuulumattomilla (eli "pakanoilla") oli mahdollisuus liittyä kirkkoon ja tulla siten pelastuksesta osallisiksi, olivat nyt päättyneet. Nykyään kirkon jäsenet elävät melko lailla ulkopuolisilta suojattua ja eristettyä elämää.
Kirkolla on Punatiilinen kauppa eli Red Brick Store (nimetty Joseph Smithin Nauvoossa omistaman samannimisen kaupan mukaan) ja kokoushuoneisto Mantin keskustassa.
Yhteisö opettaa "kokoamiseen" liittyvää oppia siitä, että viimeisinä päivinä kirkon jäsenet saavat haltuunsa Mantissa sijaitsevan MAP-kirkon temppelin. Pyhät kokoontuvat sinne turvaan, kun Jumalan viha kohtaa maailmaa ja sen asukkaita niiden jumalattomuuden ja syntien vuoksi. Vain temppeliin paenneet ja sieltä turvaa etsineet saavat turvan Jumalan vihan päivänä.
Tamiathis
Tamiathis oli kaupunki muinaisessa Egyptissä. Se sijaitsi Ala-Egyptissä eli Niilin suistossa ja kuului Mendesioksen nomokseen. Nykyisin sen lähellä sijaitsee Damiettan kaupunki.
Tamiathis sijaitsi Niilin suiston koillisosassa Välimeren rannikolla. Antiikin aikainen kaupunki oli rakennettu Niilin Fatmetikos-suuhaaran eli nykyisen Damiettan suuhaaran suuhun. Nykyinen kaupunki sijaitsee eri paikassa enemmän sisämaassa. Kaupungista etelään sijaitsivat Diospolis Kato, Mendes ja Thmuis, ja itään Pelusion.
Tamiathiksen vaiheista ei tiedetä antiikin lähteistä juuri mitään. Myöhäisellä roomalaisella kaudella Tamiathis kuului Augustamnica priman provinssiin. Varhaisella kristillisellä kaudella Tamiathis oli Pelusionin metropoliitan alainen piispanistuin. Nykyisin se on katolisen kirkon titulaaripiispan istuin nimellä Tamiathitanus seu Damiatensis. Stefanos Byzantionlainen mainitsee Tamiathiksen 500-luvulla. Kaupunki mainitaan myös ristiretkien yhteydessä. Sulttaani Baibars siirrätti kaupungin nykyisen Damiettan paikalle vuonna 1251.
Kaupungista on säilynyt vain vähän muinaisjäänteitä. Joitakin sen rakennusten pylväitä on uudelleenkäytetty nykyisen kaupungin moskeijoissa. Kaupungin paikalla on suoritettu arkeologisia kaivauksia, joissa on löydetty muun muassa 26. dynastian (672–525 eaa.) aikainen nekropolis sekä roomalaisaikaisia esineitä.
Earl Boen
Earl Boen (4. elokuuta 1941 New York, New York, Yhdysvallat – 5. tammikuuta 2023 Havaiji, Yhdysvallat ) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten tohtori Peter Silbermanin roolista elokuvissa Terminator – tuhoaja, Terminator 2 – Tuomion päivä ja Terminator 3: Koneiden kapina.
Ura
Boen oli naimisissa Carole Keanin kanssa vuodesta 1970 lähtien aina vuoteen 2001 asti, jolloin Carole kuoli syöpään.
Pirates of the Caribbean: Kuolleen miehen kirstu
Pirates of the Caribbean: Kuolleen miehen kirstu on vuonna 2006 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen seikkailuelokuva, joka on jatko-osa elokuvalle Pirates of the Caribbean: Mustan helmen kirous ja Pirates of the Caribbean -elokuvasarjan toinen osa. Elokuvan ohjasi Gore Verbinski ja sen käsikirjoittivat Ted Elliott ja Terry Rossio. Pääosissa ovat Johnny Depp, Orlando Bloom, Keira Knightley, Stellan Skarsgård, Bill Nighy, Jack Davenport, Jonathan Pryce ja Tom Hollander. Elokuva tuotti maailmanlaajuisesti yli miljardi dollaria.
Juoni
Will Turnerin ja Elizabeth Swannin vihkiminen on juuri alkamassa Port Royalissa, kun heidät pidätetään avunannosta Jack Sparrow’n kolme vuotta aiemmin sattuneeseen pakoon. Kauppakomppanian lordi Cutler Beckett suostuu antamaan Willille mahdollisuuden vapauttaa itsensä ja morsiamensa, jos hän onnistuu hankkimaan Jack Sparrow’n kompassin.
Myös Jack juoksee laivalle, ja kannibaalit seuraavat mutta eivät nouse laivaan vaan ottavat avainkoiran ja lähtevät sen perään. Jack ja miehistö menevät Tia Dalman luo, joka on Jackin vanha ystävä. Tia Dalma antaa Jackille multapurkin, johon Jack voi laittaa Jonesin sydämen. Sen jälkeen he menevät etsimään Davy Jonesin laivaa Lentävää hollantilaista, ja Will menee astuu laivaan ja jää vangiksi. Jones tulee Mustalle helmelle ja vaatii sata sielua lainaksi siitä, että hän teki 13 vuotta sitten Jackista Mustan helmen kapteenin. Jack olisi sadan sielun arvoinen ja Will yhden, joten Jack joutuu hankkimaan jostain 99 sielua. Jack miehistöineen lähtee Tortugaan etsimään sopivia miehiä Davy Jonesille. Siellä Jack tapaa entisen kommodorin James Norringtonin, ja myös hänet hyväksytään.
He lähtevät purjehtimaan, ja Jack tapaa Elizabethin, jonka hänen isänsä kuvernööri Weatherby Swann oli vapauttanut vankilasta. Jack antaa Elizabethille kompassinsa, ja he saavat vihdoinkin suunnan. He rantautuvat ja kaivavat esiin kirstun. Davy Jonesin miehistö menee rantaan ja yrittää kaapata kirstun. Jack, Will ja Norrington taistelevat kirstun avaimesta, jonka Will oli saanut Lentävällä hollantilaisella. Jack laittaa sydämen multapurkkiinsa. Norrington tulee ja ottaa sydämen mullasta Jackin huomaamatta. Jack luulee, että purkissa on edelleen sydän. Norrington jää jälkeen sydämen kanssa ja harhauttaa sillä Jonesin miehistön. He vievät kirstun, ja lordi Beckettin laiva löytää Norringtonin saarelta. Davy Jones tulee Mustan helmen luokse, ja Jack näyttää multapurkkia, jossa luulee olevan sydämen. Jones lähettää merihirviönsä krakenin Musta helmen kimppuun. Jack pääsee veneellä pois mutta palaa myöhemmin pelastamaan laivansa. Kraken hyökkää Mustan helmen kimppuun mutta ei kuitenkaan saa rikottua laivaa. Miehet menevät veneisiin ja Elizabeth jää Jackin kanssa laivalle.
Kuvaukset
Elokuvan kuvaukset aloitettiin 28. helmikuuta 2006. Elokuvaa kuvattiin edellisen elokuvan tavoin Costa Algressa, Jaliscon osavaltiossa Meksikossa ja Barrouallien saarella St. Vincentissä. Joitakin osioita kuvattiin myös Dominikalla ja Bahamalla.
Tuotto
Elokuva rikkoi entisen kolmen viikon tuottoennätyksen 16 päivässä tuottaen kansainvälisesti yli 300 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria. Kuolleen miehen kirstu on kolmas elokuva, jonka bruttotulot ovat nousseet yli miljardin dollarin.
Soundtrack
Elokuvan musiikin on säveltänyt Hans Zimmer, joka on säveltänyt myös muun muassa Gladiator-elokuvan musiikin. Pirates of the Caribbean: Kuolleen miehen kirstu -soundtrackin kappaleet ovat:
Koundou
thumb|Koundoun linnake rakenteilla. thumb|Baouléjoen ylittävä silta Koundou (myös Kondou) on kylä Kayesin alueen Kitan piirin Kassaron kunnassa Malissa. Sen lähellä sijaitsevat ranskalaisten rakentaman linnakkeen rauniot.
Rota
Rota tarkoittaa muun muassa seuraavia:
Koundou
Koundoun linnake oli osa ranskalaisten Senegalin yläjuoksulta Nigerjoelle edennyttä Länsi-Sudanin valloitusta. Sen tehtävänä oli suojata Kitan ja Bamakon välistä huoltoreittiä Ahmadu Sékun johtamien tukulorien hyökkäyksiltä. Linnake rakennettiin vuonna 1884 Louis Archinardin johdolla kallioiselle kukkulalle, joka hallitsi tasankoa Koundoun kylän ja Baouléjoen ylittävän sillan välillä. Se käsitti kaksi rakennusta, joita ympäröi muuri ja kaksi bastionia. Linnaketta puolusti kaksi tykkiä ja parikymmentä sotilasta.
Koundouun perustettiin vuonna 1884 yksi Ranskan Sudanin ensimmäisistä kouluista. Vuonna 1888 se oli Fuladugun itäosan käsittäneen hallintopiirin keskus. Koundianin tukulorilinnoituksen hävittämisen jälkeen vuonna 1889 Koundoun linnakkeesta tuli tarpeeton ja se hylättiin. Myöhemmin sen kautta oli tarkoitus rakentaa Kitan ja Bamakon välinen rautatie. Tämä pohjoinen reitti oli kuitenkin mäkinen, köyhä ja harvaan asuttu, ja siksi sen asemasta valittiin huonommin tunnettu mutta lyhyempi eteläinen reitti.
Koundou kuuluu Boucle du Baoulén kansallispuistoon. Kahden kilometrin päässä kylästä sijaitseva linnake on nykyään raunioina. Sen yhteydessä on pieni ranskalainen hautausmaa. Lähistöllä sijaitsee kaksi luolaa kalliomaalauksineen, raudanvalmistusuuneja ja muinainen asuinpaikka.
Koulubussi
Suomessa koulukyydin saavat oppilaat, joiden koulumatka on pitempi kuin viisi kilometriä tai joiden koulumatka on oppilaan ikä tai muut olosuhteet huomioon ottaen liian vaikea, rasittava tai vaarallinen (Perusopetuslaki 32 §). Aina koulukyyteihin ei käytetä erityistä koulubussia vaan tavanomaista linja-autoa tai taksia.
Pelkästään koululaiskuljetuksessa olevan linja-auton edessä on Suomessa oltava kilpi ja taksin katolla kupu. Kilven tai kuvun on oltava keltainen ja siinä on oltava sama kuvio kuin lapsista varoittavassa liikennemerkissä A17. Aiemmin koululaisia kuljettavan taksin ja linja-auton suurin sallittu ajonopeus oli 80 km/h, mutta tämä rajoitus poistui vuoden 2020 tieliikennelaissa.
Eräissä maissa, kuten Yhdysvalloissa koulubussit ovat keltaisia, jotta ne erottuisivat muusta liikenteestä. Koulukyyditystä pidetään riskialttiina tapahtumana, jolloin myös koulubussin ulkonäkö ja varustelu ovat turvallisuustekijöitä. Yhdysvaltalaiset koulubussit ovat erikoisajoneuvoja, joita ei juuri muussa käytössä näe. Täysikokoiset koulubussit sisältävät 59-90 istumapaikkaa.
Linja-autojen käyttö koulukuljetuksiin Suomessa
Suomessa ei ole ollut käytössä varsinaisia koulubusseja, vaan koululaisten kuljetukset on suoritettu tavallisilla linja-autoilla, pikkubusseilla ja takseilla. Koulukyyditysten tarve kasvoi voimakkaasti 1950- ja 1960-luvuilla. Kuntiin perustettiin keski- ja kansalaiskouluja, pieniä maaseutukouluja suljettiin ja koulupiirejä yhdistettiin suuremmiksi kokonaisuuksiksi, jolloin koulumatkat pitenivät usein jopa moniin kymmeniin kilometreihin. Kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeriön ohjeiden mukaan linja-autossa oli sallittua kuljettaa enemmän koululaisia kuin siinä oli rekisteröityjä matkustajapaikkoja. Tämä mahdollisuus poistui lopullisesti vuonna 2006, jolloin turvavöiden käyttövelvollisuus laajennettiin koskemaan myös linja-autoja. Varsinkin 1970- ja 1980-luvuilla liikennöitsijät käyttivät koululaiskuljetuksissa usein vanhempaa kalustoaan, koska ajomatkat olivat suhteellisen lyhyitä ja autoille oli vaikeaa järjestää jatkuvaa ajoa. Kun 2000-luvulla maaltamuutto on jälleen kiihtynyt, täysikokoisten linja-autojen käyttö koululaiskuljetuksissa – lukuun ottamatta tilausajoja – on voimakkaasti vähentynyt.
Eirin Maria Kvandal
Eirin Maria Kvandal (s. 12. joulukuuta 2001) on norjalainen mäkihyppääjä.
Seuratasolla Mosjøen IL:ää edustava Kvandal kilpaili maailmancupissa ensimmäistä kertaa Ramsaussa joulukuussa 2020 sijoittuen 33:ksi. Ensimmäiset pisteensä hän saavutti 24. tammikuuta 2021 voittamalla Ljubnossa käydyn seuraavan kilpailun. Lisäksi hän on sijoittunut kolmanneksi Hinzenbachissa helmikuussa 2021 ja Râşnovissa helmikuussa 2023. Nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa Oberwiesenthalissa 2020 hän saavutti sekajoukkuemäen hopeaa.
Idan Raichel
pienoiskuva|Raichel vuonna 2021 Idan Raichel (s. 1977) on Kfar Sabasta läheltä Tel Avivia Israelista kotoisin oleva muusikko. Hän on saavuttanut kotimaassaan ja kansainvälisesti suurta suosiota elektronista musiikkia, juutalaisia balladeja ja Israelin etiopianjuutalaisten vähemmistön kansanmusiikkia yhdistävällä maailmanmusiikillaan, jota soittaa yhtyeensä Idan Raichel Projectin (הפרוייקט של עידן רייכל) kanssa.
Ennen yhtyeen perustamista aškenasijuutalaistaustainen Raichel oli tunnettu taitavana kosketinsoittajana. Hänen ensilevynsä myi Israelissa 120 000 kappaletta, eli moninkertaisen platinalevyn verran, ja toi Raichelille muun muassa ”vuoden artisti”- ja ”vuoden albumi” -palkinnot. Myös seuraava levy Mimaamakim nousi Israelin albumilistan kärjeen ja myi platinaa. Suurin osa Raichelin musiikista esitetään hepreaksi, mutta osa lauluista lauletaan myös amharaksi.
Museumsinselin metroasema
pienoiskuva Museumsinsel on Berliinin metron asema lähellä Museumsinseliä. Asemaa käyttäa linja U5. Asema avattiin kesäkuussa 2021. Se kuuluu U5 ja U55 -linjat yhdistävään rataan, johon kuuluvat myös Rotes Rathausin ja Unter den Lindenin metroasemat.
Vieno Hamara
Vieno Tuulikki Hamara (23. maaliskuuta 1911 Viitasaari – 5. toukokuuta 1975 Espoo) oli suomalainen opettaja ja runoilija.
Pienviljelijäperheeseen syntynyt Hamara opiskeli kansakoulunopettajaksi ja muutti myöhemmin asumaan Etelä-Suomeen.
Golden Globe 2012
<div style="float: right; font-size: smaller; background-color:#E6E6FA; padding: 12px; margin-left: 5em; margin-bottom: 2em; width: 180px" align="center">
Golden Globe 2012 15. tammikuuta 2012
Paras draamaelokuva: The Descendants
Paras draamasarja: Isänmaan puolesta
Paras musikaali- tai komediasarja: Moderni perhe
Paras minisarja tai televisioelokuva: Downton Abbey Golden Globe 2012 oli järjestyksessään 68. Golden Globe -palkintogaala, jossa jaettiin palkintoja vuoden 2011 elokuville ja televisiosarjoille. Gaala järjestettiin Beverly Hilton -hotellissa Los Angelesissa, Kaliforniassa, Yhdysvalloissa 15. tammikuuta 2012. Gaalan juonsi Ricky Gervais.
Voittajat ja ehdokkaat
thumb|150px|[[Martin Scorsese palkittiin parhaan ohjauksen palkinnolla elokuvasta Hugo.]] thumb|150px|[[George Clooney palkittiin parhaan draamaelokuvan miespääosan palkinnolla elokuvasta The Descendants.]] thumb|150px|[[Meryl Streep palkittiin parhaan draamaelokuvan naispääosan palkinnolla elokuvasta Rautarouva.]] thumb|150px|[[Jean Dujardin palkittiin parhaan musikaali- tai komediaelokuvan miespääosan palkinnolla elokuvasta The Artist.]] thumb|150px|[[Michelle Williams palkittiin parhaan musikaali- tai komediaelokuvan naispääosan palkinnolla elokuvasta My Week with Marilyn.]] thumb|150px|[[Christopher Plummer palkittiin parhaan miessivuosan palkinnolla elokuvasta Beginners.]] thumb|150px|[[Octavia Spencer palkittiin parhaan naissivuosan palkinnolla elokuvasta Piiat.]]
Elokuvat
Voittajat on listattu ensimmäisenä ja lihavoitu.
Imperialismi
pienois|pysty=1.4|Eurooppalaiset siirtomaavallat, Yhdysvallat ja Japani hallitsivat [[1900-luku|1900-luvun alussa 85 prosenttia maailman maapinta-alasta.]] Imperialismi tarkoittaa valtion pyrkimystä laajentaa omaa maa-aluettaan tai taloudellista vaikutusvaltaansa. Aluelaajennukset tapahtuvat tyypillisesti sotilaallisin keinoin ja muiden valtioiden kustannuksella, mutta taloudellinen ja poliittinen vallankäyttö voivat saada myös hienovaraisempia muotoja. Laveammassa merkityksessä sanalla voidaankin viitata kaikenlaiseen alistavaan kulttuurivaikutukseen. Kolonialismi on nimitys imperialistiselle siirtomaapolitiikalle. Siinä vahvempi valtio pyrkii saamaan alistamistaan alueista mahdollisimman paljon hyötyä itselleen.
Määritelmä
Kielitoimiston sanakirjan mukaan imperialismi tarkoittaa ”alue- ja talousvaltauksiin pyrkivää suurvaltapolitiikkaa” tai laajemmin mitä tahansa ”alistavaa kulttuurivaikutusta” eli kulttuuri-imperialismia. Ekologinen imperialismi tarkoittaa eurooppalaisten kasvien, eläinten ja mikrobien levittäytymistä muualle maailmaan Euroopasta tulleiden valloittajien ja uudisasutuksen mukana. Propagandassa epämieluisia valtioita ja poliitikkoja syytetään toisinaan imperialismista.
Kolonialismi on nimitys imperialistiselle siirtomaapolitiikalle. Siinä vahvempi valtio pyrkii saamaan alistamistaan alueista mahdollisimman paljon hyötyä itselleen. Tieteen termipankki erottelee merkitykset seuraavasti: ”imperialismi kuvaa maailmanlaajuista systeemiä, jotakin joka johtaa keskuksesta (metropole) ulospäin eli saa alkunsa emämaasta. – – Kolonialismi taas on jotakin, jota tapahtuu paikan päällä kohdealueella, ns. siirtomaassa.” Uuskolonialismi viittaa ilmiöön, jossa vanhat siirtomaavallat pyrkivät saamaan entisissä siirtomaissaan vaikutusvaltaa ei-sotilaallisin keinoin.
Englannin kielessä sanaa imperialism käytettiin ensimmäistä kertaa 1830-luvulla Napoleonin valloituksista. Pian sillä alettiin viitata myös Rooman valtakuntaan ja Brittiläiseen imperiumiin. Sanan merkitys oli alusta lähtien enimmäkseen kielteinen, vaikka sitä Britanniassa ja vähäisemmässä määrin Yhdysvalloissa käytettiin myös myönteisessä sävyssä kansallisten etujen puolustamisesta sekä länsimaisen sivilisaation hyötyjen levittämisestä muualle maailmaan. Sana sai nykyisen perusmerkityksensä 1800-luvun lopulla. Tuolloin alkanutta kiihkeää siirtomaiden tavoittelun kautta kutsutaan myös ”uudeksi imperialismiksi”.
David Strang (2000) erottaa toisistaan kolonialistisen eli siirtomaa-ajan (noin 1500–1830) ja sitä seuranneen imperialistisen aikakauden (noin 1880–1960-luku). Kolonialistisella kaudella siirtomaihin asettui suuri määrä emämaiden väestöä (kolonisaatio). Imperialistisella kaudella siirtomaihin siirtyi lähinnä erilaisia johtotehtävissä toimineita korkea-arvoisia virkamiehiä ja yksityisyrittäjiä, jotka johtivat siirtomaita mutta muodostivat lukumääräisesti vain pienen vähemmistön alueen koko väestöstä.
Muinaiset imperiumit
Ensimmäiset imperiumit syntyivät jo muinaisina aikoina. Erityisesti Lähi-itää ja Välimeren ympäristöä hallitsivat toisiaan seuraavat imperiumit, kuten Assyria, Persia, Aleksanteri Suuren johtamat kreikkalaiset ja myöhemmin Rooma. Myös Kiinassa syntyi jo varhain suuria valtakuntia. Esimodernit imperiumit olivat maatalousyhteiskuntia. David Strangin (2000) mukaan on epäselvää, missä määrin perinteisten imperiumien valtarakenteita voi verrata varhaismodernin ja uusimman ajan imperialismiin, jolle oli ominaista merentakaisten siirtomaiden hankkiminen kaukana emämaasta. Varhaisissa imperiumeissa toisistaan erotettiin soturiyläluokka sekä alkutuotannon piirissä työskentelevät maalaiset, kun taas moderni imperialismi loi kokonaisten kansakuntien välisen hierarkian. Yhteistä on silti poliittisen ylivallan luominen ja säilyttäminen. Vielä suurempi on muinaisten maatalousimperiumien ero uuskolonialismiin, jota leimaavat taloudelliset riippuvuussuhteet.
Kiihkeimmän imperialismin kausi
Emämaista siirtomaihin kohdistuva laajamittainen muuttoliike päättyi Amerikan itsenäisyyssotiin vuosien 1776 ja 1830 välillä, ja eurooppalaisten suurvaltojen haltuun jäi lähinnä kauppa-asemia ja sokeriplantaaseja. Seurasi puolen vuosisadan mittainen hiljaisempi vaihe, jona kuninkaallinen laivasto hallitsi maailman meriä.
Uusi, vielä aiempaakin kiihkeämpi imperialismin vaihe käynnistyi vuoden 1880 jälkeen. Länsi-Euroopan perinteisten siirtomaavaltojen joukkoon liittyivät nyt myös Saksa, Italia, Japani, Venäjä ja Yhdysvallat. Aiemmin siirtomaavalta oli keskittynyt Afrikan ja Aasian rannikoille, mutta nyt eurooppalaisten valta levittäytyi myös sisämaahan. Siirtomaan asemaan joutui likimain koko Afrikka, suuri osa Aasiasta sekä useimmat Tyynenmeren saaret. Yhdysvallat valloitti itselleen Espanjan siirtomaaimperiumin rippeet. Muuttoliikkeet emämaasta siirtomaihin jäivät aiempaa pienemmiksi ja rajoittuivat upseereihin, virkamiehiin, kauppiaisiin, plantaasinomistajiin ja lähetyssaarnaajiin. He muodostivat siirtomaiden eliitin mutta olivat alkuperäisväestöön verrattuna pieni vähemmistö. Uuden imperialismin katsotaan päättyneen ensimmäiseen maailmansotaan, jonka alkaessa eurooppalaiset suurvallat, Yhdysvallat ja Japani hallitsivat noin 85 prosenttia koko maailman maapinta-alasta.
Viimeistään 1900-luvun alussa imperialismi sai yksiselitteisen kielteisen merkityksen. Tähän vaikuttivat Yhdysvaltojen raa’asti tukahduttama itsenäisyysliike Filippiineillä sekä J. A. Hobsonin Imperialism: A Study (1902). Jälkimmäisellä oli huomattava vaikutus nousevaan kommunistiseen liikkeeseen. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Kansainliitto yritti tuloksetta hillitä imperialismia. Toiseen maailmansotaan johtanutta Saksan, Italian, Neuvostoliiton ja Japanin aggressiivista laajentumispolitiikkaa voi pitää uudenlaisena imperialismina.
Siirtomaavallan purkautuminen
Osa siirtomaista itsenäistyi jo maailmansotien välisenä aikana. Useimmat Aasian siirtomaat itsenäistyivät heti toisen maailmansodan päätyttyä. Siirtomaavallan purkautuminen eli dekolonisaatio kiihtyi 1960-luvulla, ja viimeistään 1980-luvulla lähes kaikki entiset siirtomaat joko itsenäistyivät tai saivat emämaahan nähden tasavertaisen aseman. Kun 1700- ja 1800-luvuilla itsenäisyyttä oli vaatinut eurooppalaistaustainen väestö, olivat 1900-luvun itsenäisyysliikkeet alkuperäisväestön nationalistisia liikkeitä. Emämaista saapunut väestö yleensä vastusti itsenäisyyttä, koska se merkitsi etuoikeutetun aseman päättymistä. Useimmat 1900-luvun siirtomaat itsenäistyivät rauhanomaisesti, mutta esimerkiksi Indokiinassa ja Algeriassa paikalliset kävivät pitkän itsenäisyyssodan ranskalaisia vastaan.
Valtavirran käsityksiä
Useimmat imperialismin selitykset keskittyvät emämaiden olosuhteisiin. Silti myös siirtomaiden tapahtumat olivat merkittäviä. Paikallisten vastarinta vaikutti osaltaan siihen, että varhaismodernin ajan epämuodollinen valta-asema vaihtui 1800-luvulla yhä tiukempaan ja keskusjohtoisempaan siirtomaapolitiikkaan. Toisaalta siirtomaajärjestelmä oli riippuvainen siitä, että ainakin osa paikallisista suostui yhteistyöhön.
Klassisia selitysmalleja
John Hobsonin Imperialism: A Study (1902) esitteli ensimmäisen merkittävän imperialismin teorian. Hobson oli poliittisilta kannoiltaan liberaali ja vastusti buurisotia. Hobsonin mukaan laajentumispolitiikan päämääränä oli yhä suuremmiksi ja monopolistisemmiksi kehittyvien trustien tarve löytää uusia sijoituskohteita. Imperialismi oli Hobsonin mukaan kansantaloudelle haitallista, mutta se hyödytti suuryrityksiä ja niiden omistajia. Siirtomaihin laajentumisen sijaan Hobson vaati trusteja sijoittamaan voittonsa kotimaahan ja näin tasoittamaan tuloeroja.
Joseph Schumpeter (Zur Soziologie der Imperialismen, 1919) selitti imperialismia poliittisen kunnianhimon ja poliittisten suhteiden näkökulmasta. Hänen mukaansa muinaisia imperiumeja yhdistävä piirre oli sotilaallisten valloitusten nostaminen itseisarvoksi. Schumpeter piti nykyaikaista imperialismia hallitsijoiden atavistisena piirteenä, jossa sosiaalipsykologinen soturinvaisto kohtaa uutteran ja laskelmoivan yksityisyrittäjyyden.