cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tuuri (runo)
Tulkintaa
Teivas Oksala näkee "Tuurissa" dionyysisen elämänjuopumuksen kritiikkiä. Hän katsoo Leinon käsittelevän useissa muissakin runoissa Nietzchen avainkäsitteiden eli apollonisen ja dionyysisen vastakohtaisuutta. Oksala kirjoittaa, että "Tuurissa" kertautuu myytti pitoihin saapuvasta Kuolemasta. Se esiintyy myös keskiaikaisessa Jokamies-moraliteetissa ja Mozartin oopperassa Don Giovanni. "Tuurissa" yhdistyy myös antiikin myytti jumalien juhliin päässeestä kuolevaisesta eli Tantaloksesta, johon Leino oli tutustunut Goethen Ifigeneia-tragedian kautta. Sekä Tantalos että Tuuri ovat rikkaita, jumalten suosikkeja, onnellisia ja ylimielisiä. Nektarin sijaan Tuurilla on olutta. Noutaja saapuu kesken pitojen kuten Jokamies-moraliteetissa, aivan kuin Tuurin pelokas ajatus olisi kutsunut hänet paikalle. Tuurin johtopäätökset muistuttavat Goethen kohtalonlaulujen henkeä, ja Aluen järvi rinnastuu Styks-virtaan. Ihminen kykenee hetkellisesti voittamaan kuoleman, mutta ihmisen onni on lopulta hänen rajallisuudessaan.
Esseisti Esko Karppanen toteaa, että jumalat saapuvat Tuurin kotiin vierailulle kuten enkelit Abrahamin luo Vanhassa Testamentissa. Pahaa ei pitäisi mainita, mutta Tuuri tekee sen ja saa Kuoleman vieraakseen. Karppanen näkee runossa elämän lyhyyden kuvauksen: Mihin humahti nuoruus? Miten miehuuskin on takana? Miten minusta tuli vanha? Vastahan kävin koulua. Tätä Leino kysyi usein kirjeissään Onervalle, mutta "Tuuria" kirjoittaessaan hän oli vasta 25-vuotias. Tuurin matka Kuoleman reessä on kuin ruumiin kuljettamista pois haudattavaksi sen jälkeen, kun on kuoltu kotona, kuten tapana oli 1800-luvulla.
Aarre M. Peltonen toteaa, että Tuurin asenne jumalia kohtaan ei ole nietzcheläisittäin uhmaava kuten runossa Ylermi, vaan alistumista murheellisesti ihmisen kuolevaisuuteen. Jumalat eivät myöntäneet Tuurille lisäaikaa normaalin ajan muodossa vaan dionyysisenä hurmiona, josta puuttui ajantaju, ja joka erotti Tuurin myös perheestään. Tuuri itse ymmärtää tyhjässä ja kylmässä talossa, että on tullut aika myös hänen poistua. Peltonen löytää runosta synkkää huumoria Kuoleman hahmosta, kun Tuuri luulee tätä pitovieraaksi.
Rafael Koskimies katsoo, että Tuuri on "suomalainen jokamies", ja runo kuvaa ihmisen yleistä kohtaloa.
Teksti
Lähde
Noin ne lauloivat jumalat, juorottivat jouhiparrat rannalla Aluen järven, Tuurin uudessa tuvassa: ”Autuas elämän arpa, kun on onni ottamassa, taito kättä käyttämässä. Ei elot eläen puutu, taarit tarjoten vähene.”
Tuo oli Tuuri onnellinen, talonpoika taidollinen, kaatoi kannuhun olutta, lausui tuolla lausehella: ”On eloa, on iloa, oisi kyllin kystä meillä, yksi on suru sydämen: Tuoni ankara tulevi, Kuolo kaikki korjannevi.”
Senp’ on sai sanoneheksi, kuului tiuvut talvitieltä, kulkuset kujan periltä; kuunteli isäntä itse, vaikenivat valta-luojat.
Tungeikse tupahan vieras hyyssä turkki, jäässä parta, kulmakarvat kuuralliset; pimeni tuvassa tuohus, Tuurin kasvot kalpenivat.
Sanoi Kuolo kutsumaton: ”Kun ei kuulu tervehdystä, itse tervehdin tuloni.”
Tuo oli Tuuri onnellinen, talonpoika taidollinen, tunsi jäätyvän verensä, sydämensä seisahtavan tuskasta sanattomasta; toki lausui laatuisasti: ”Istunet ilon tekohon, tuoppi oltta tarjotahan.”
Virkahti viluinen vieras: ”Tullut en ilon tekohon, otan itse olvituopin.”
Astui luokse arvollisten, kannun vaahtisen kumosi, lausui tuolla lausehella: ”Ei kysytä kuulumia, kysyn itse kuulumani: tie on tehty miehen mennä, reki sankarin samota.”
Lysmyi polvet ponnettoman, syöksyi jalkoihin jumalten, huuti suulla surkealla: ”En jaksa erota vielä kodistani, konnustani, luota vaimoni valion. Pyydän yhden päivän armon, yhden viikon, yhden vuoden.
Nyykähtivät päät pyhäiset.
Kuolo kummasti hymyili: ”Ei miestä väkisin viedä, saati veikkoa jumalten. On aika odotellani.”
Tuo oli Tuuri onnellinen, talonpoika taidollinen, tunsi päihtyvän verensä, sydämensä suurentuvan riemusta remahtavasta; kaatoi kannuhun olutta, lausui tuolla lausehella: ”On eloa, on iloa, pöydät pantuna parasta, yks on riemu miehen riemu: tulla Tuonelta takaisin, nähdä Kalman karkkoavan.”
Jatkui juhla, täyttyi tuopit, täyttyi, tyhjeni samassa. - Juopui Tuuri taidollinen.
Heräsi tyhjässä tuvassa, kuuli pakkasen kurikan, ulos katsoi akkunasta: oli orhi uksen eessä, hepo vartoi valjastettu, mies rehevä reen perässä, korkealla turkinkaulus.
Kalpenivat aamutähdet, päivä talvinen sarasti.
Ei ääntä väheäkänä.
Tuluksilla tulta iski. Katsoi pirtin, katsoi sintsin, jo nousi ylistupahan, missä nukkui nuorikkonsa; lausui päästä portahien: ”On aika herätä, armas, kalpenevat aamutähdet.”
Vastausta ei vähintä.
Tuo oli Tuuri onnellinen, talonpoika taidollinen, tunsi oudoksi olonsa, verensä väriseväksi; päätyi pirttihin takaisin, luokse lieden luontelihe; kivi on kylmä kiukahassa.
Pilkisti pihalle tuosta: hepo seisoi niinkuin seinä, mies körötti niinkuin köngäs.
Haukotteli haikeasti, tuosta lautsalle laseikse, päätti päivän nukkuvansa; käänti päätä, siirti kättä, koetti kumpaakin sivua, ei unonen tullutkana.
Kimposi koholle Tuuri, sanan kirkkahan kirosi: ”Ei tästä pidot parane, ellei vierahat vähene.”
Sanoi kylmä kyytimiesi: ”Niinpä tielle työntelemme.” Tunsi Tuuri vierahansa, sydän rinnassa sävähti. ”Sain ma vuoden armon aian.”
Hyyrrepartainen hymähti: ”Liet saanut satakin vuotta, etkö jo erota jaksa!”
Ei muista elänehensä Tuuri eilistä enemmän. ”Oli mulla poika pieni.”
Haastoi Tuoni hallavainen: ”On jo kuollut, kuopattukin, miespolven Manalla maannut.”
Istui Kuolon korjasehen, kuului kulkusten helinä hämärässä talvi-aamun; kuului vielä viittatieltä, jäälle järvien hävisi.
Penetraatio
pienoiskuva|Mies penetroimassa naista takaapäin. Penetraatio tarkoittaa tilannetta jossa ihmisen kehon aukkoon, kuten vaginaan, peräaukkoon, tai suuhun, työnnetään ruumiinosa tai jokin muu esine. Penetraatio on isossa osassa ihmisten välistä seksiä ja lisääntymistä, jossa yleensä penis työnnetään vaginaan.
Penetraatio ei kuitenkaan ole yhtäkuin seksi, vaan yksi monista tavoista toteuttaa ja harrastaa seksiä. Penetraatio voi tapahtua myös esimerkiksi seksuaalisen hyväksikäytön yhteydessä, jolloin se ei ole seksiä, vaan raiskaus.
Määrittely
Penis-vagina penetraatiosta käytetään yleensä termiä yhdyntä tai emätinyhdyntä. Peräaukon penetraatio on puolestaan osa anaaliseksiä. Penetraatiota, jossa käytetään suuta, kutsutaan muun muassa fellaatioksi, suihinotoksi tai oraaliseksiksi. Suuseksissä penetraatio voi olla esimerkiksi penis toisen ihmisen suussa, tai kielellä vaginan penetroiminen.
Esimerkkejä penetraatiosta
pienoiskuva|Havainnekuva miehestä sormettamassa naista.
Uumajan lentoasema
Uumajan lentoasema sijaitsee Ruotsissa, noin 5 kilometriä Uumajasta etelään. Se on Pohjois-Ruotsin toiseksi suurin ja Ruotsin kuudenneksi suurin lentoasema. Vuonna 2011 lentoaseman kautta kulki yhteensä noin 950 000 matkustajaa. Lentoasemalla on yksi 2 302 metriä pitkä kiitotie (14/32).
Jesús de Polanco
Jesús Polanco Gutiérrez, yleensä Jesús de Polanco (7. marraskuuta 1929 – 21. huhtikuuta 2007) oli espanjalainen liikemies, sanomalehtiä ja televisio- ja radiokanavia omistavan Grupo PRISA:n suurin omistaja. Espanjalaiset pititvät häntä keskeisenä hahmona uuden vapaan lehdistön luomisessa Francon jälkeisessä demokratisoitumisprosessissa.
Uumajan lentoasema
Lentoyhtiöt
Uumajan lentoasemalle liikennöivät marraskuussa 2017 seuraavat lentoyhtiöt :
Jesús de Polanco
Polanco perusti vuonna 1976, vuosi Francon kuoleman jälkeen, El Paísin, josta tuli Espanjan luetuin sanomalehti. PRISA, josta Polancolla oli 64 %, hallitsi lehden lisäksi Cuatro-kanavaa. PRISAlla oli monopoli Espanjaan suuntautuvissa satelliittilähetyksissä (Digital+) ja se sai myös marraskuussa 2005 aloittaneen analogisen Cuatron oikeudet.
Polanco oli Forbesin maailman rikkaimpien luettelossa sijalla 287 noin kolmen miljardin omaisuudellaan.
Hän oli läheisissä väleissä Espanjan sosialistipuolueen kanssa ja Kansanpuolue boikotoi ajoittain hänen kanaviaan.
Somnolenssi
Somnolenssi tarkoittaa voimakasta uneliaisuuden tunnetta, tilaa, jossa henkilö on nukahtamisen partaalla tai hänellä on tarve nukkua erittäin pitkiä aikoja. Somnolenssista kärsivä henkilö voi kokea mikrounia.
Jesús de Polanco
Polanco oli kaksi kertaa naimisissa ja hänellä oli neljä lasta. Hänen poikansa Ignacio Polanco Moreno jatkaa isänsä liiketoimintaa.
Vuosituhansien yö
Vuosituhansien yö (, tunnetaan myös nimillä El Mumia, Al Momia, The Mummy, The Night of Counting the Years) on egyptiläinen elokuva vuodelta 1969. Elokuva oli ohjaaja Shadi Abdel Salamin tunnetuin elokuva, ja luetaan arabiankielisen elokuvan parhaimmistoon, vaikka sitä ei ole kovin laajalti esitetty. Elokuva pohjautuu tositapahtumiin.
Ravintola Matala
thumb|250px|Ravintola Matala kesällä 2008 Ravintola Matala oli oululainen ruokaravintola, joka sijaitsi Kauppatorin laidalla Rantakadun ja Kauppurienkadun kulmassa Jurveliuksen talossa. Ravintola avattiin vuonna 2004 ja se luettiin ravintola-alan ammattilaisten tekemissä arvioissa Oulun parhaaksi ja Suomessakin lähes kymmenen parhaan joukkoon kuuluvaksi ruokaravintolaksi.
William Warelwast
thumb|[[Exeterin tuomiokirkko|Exeterin tuomiokirkon poikkilaivan torni, joka on rakennettu Warelwastin aikana.]]
William de Warelwast (k. 1137) oli Exeterin piispa. Hän oli osallisena kuningas Vilhelm Punaisen ja arkkipiispa Anselmin välisessä riidassa, joka oli investituurariidan alkua. Hän kävi useita kertoja Roomassa kuninkaan lähettiläänä. Historioitsija Eadmer, yksi Anselmin kannattajista, väitti hänen lahjoneen paavin.
Investituurariidan päätyttyä Warelwastin nimitettiin piispaksi Exeteriin, jossa hän aloitti uuden katedraalin rakennustyöt. Kuoltuaan vuonna 1137 hänen seuraajakseen valittiin hänen veljenpoikansa Robert Warelwast.
Nuoruus
Warelwast syntyi luultavasti Veravalin seudulla Normandiassa ja ensimmäiset viralliset asiakirjat hänestä on päivätty joko vuodelle 1087 tai 1088.
Vilhelm Punaisen hovissa
Uransa alkuvaiheessa Warelwast toimi kuninkaan sihteerinä ja vuonna 1095 kuningas Vilhelm lähetti hänet toisen sihteerinsä Gerardin kanssa neuvottelemaan paavin kanssa arkkipiispa Anselmin erottamisesta. Ainakin yhdessä tapauksessa hän toimi myös kuninkaallisena tuomarina.
Warelwast saattoi olla paikalla kuningas Vilhelmin kuollessa 2. elokuuta 1100 metsästysretkellä, koska hän oli todistajana kirjeessä, jossa Henrik kutsui Anselmin takaisin Englantiin.
Exeterin piispa
Warelwast vihittiin Exeterin piispaksi 11. elokuuta 1107. Hän aloitti uuden katedraalin rakennustyöt vuonna 1114. Poikkilaivan kaksi tornia ovat peräisin tältä ajalta.
Warelwast korvasi sääntökuntien ulkopuolisen papiston kaniikeilla Plymtonissa ja Devonissa vuonna 1121 ja 1127 Cornwallin Launcestonissa. Hän sokeutui noin vuonna 1120, mitä William Malmesburylainen piti rangaistuksena hänen oletetusta yrityksestään erottaa hänen edeltäjänsä piispana. Robert Bathilainen toimitti hänen viimeisen voitelunsa 26. syyskuuta 1137, samana päivänä kun hän kuoli.
Ravintola Matala
Matala valittiin Suomen parhaimpien ravintoloiden joukkoon useampana vuonna. Ravintola-alan ammattilaisten vuosittain valitsemalla "Suomen 50 parasta ravintolaa" -listalla Matala sijoittui vuonna 2008 neljänneksitoista ja vuonna 2007 kahdeksanneksi, jolloin se oli paras ravintola Helsingin ulkopuolella. Ravintola muutti profiiliaan "fine dining" -tyyppisestä illallisravintolasta krouviksi syyskuussa 2011 ja se muutti sittemmin myös nimensä ravintola Toripolliisiksi.
Ilkka Järvi-Laturin tositapahtumiin perustuva elokuva Kotia päin on kuvattu pääosin Matalassa, ja se kertoo paikalla olleen keskiolutravintolan omistajasta ja hänen pojastaan.
Me (lehti)
Me oli edistysmielisen osuuskauppaliikkeen ja sen seuraajayritysten vuosina 1917–2016 julkaisema jäsenlehti ja myöhemmin asiakaslehti. Lehden nimenä oli Kuluttajain Lehti vuosina 1917–1957, Kuluttaja vuosina 1957–1964, Me Kuluttajat vuosina 1965–1969 ja Me vuosina 1970–2016. Lehden alkuperäinen julkaisija oli Kulutusosuuskuntien Keskusliitto (KK), viimeisinä vuosina sitä julkaisi Suomen Lähikauppa. Sen painos oli suurimmillaan noin 900 000 vuonna 2004.
KK:n aika
Kuluttajain Lehden ensimmäinen näytenumero ilmestyi syyskuussa 1916, jossa se linjasi tehtäväkseen ”edistää, laajentaa ja syventää kuluttajain järjestäytymistä maassamme, saada kansamme syvät rivit entistä lukuisammin mukaan tähän liikkeeseen, ja olla yleensä osuuskauppojen ja kuluttajaväestön etujen puoltaja julkisen sanan alalla”.
Alkuvuosikymmenet Kuluttajain Lehti oli nelisivuinen ja sanomalehden muotoinen. Sisältö koostui linjauksen mukaan pääasiassa edistykselliseen osuustoimintaan liittyvästä aineistosta. Toinen tärkeä aihepiiri oli kuluttajavalistus. Esimerkiksi vuonna 1917 julkaistiin artikkeli ”Ala-arvoisten ja väärennettyjen elintarvikkeiden kauppa – Helsingin kaupungin laboratorion tutkimuksia”. Myös kulttuuriaiheita, kuten runoja ja kirja-arvosteluita alkoi pian näkyä lehden sivuilla: ”Myöskin kevyempää päiväntapauksia käsittelevää pakinaa ja kaunokirjallista lukemista on Kuluttajain Lehti, päästyään säännölliselle kannalle, varsinaisten ammattiasiainsa ohella sisältävä.”
1950-luvulla kuluttajain osuustoiminta oli Suomessa jo vakiintunutta. Syväpainotekniikka tarjosi uusia mahdollisuuksia lehden uudistamiseen. Vuonna 1956 lehti muutti perusteellisesti ulkoasuaan ja sisältöään muuttuen aikakauslehden luonteiseksi. Nimi muutettiin ytimekkäämpään muotoon Kuluttaja.
Viimeisin nimenmuutos tapahtui vuonna 1970, jolloin lehdestä tuli ytimekkäästi Me. Myös Ruotsissa osuustoiminnallisen aikakauslehden nimi oli samaa tarkoittava Vi. Uuden nimen alle saattoivat vielä paremmin soveltua muut kuin suoranaiset kuluttajain osuustoimintaan ja kuluttaja-asioihin liittyvät aiheet. Lehden profiilia nostettiin voimakkaasti: se muuttui neliväriseksi, siirtyi käyttämään korkeatasoisempaa paperia, lisäsi sivumääriä ja tihensi ilmestymiskertoja. Uudistuksiin vaikutti Apu-lehdestä palkattu päätoimittaja Pauli Myllymäki. Hänen aikanaan lehdestä kehkeytyi entistä poliittisemmin kantaa ottava lehti, mikä herätti E-liikkeen parissa kiivasta keskustelua. Vuonna 1976 Me-lehden päätoimittajaksi tuli Olavi Hurri, joka halusi linjata vuoden 1977 lopussa lehden leimallisemmin takaisin E-liikkeen lehdeksi. Hän näki Me-lehden päätehtäväksi: ”toimia 1) jäsenlehtenä 2) kuluttajain lehtenä ja 3) työväenlehtenä. Me-lehdessä tulee olla yleistä, viihteellistä ja ns. arvovapaata aineistoa sekä lehden mielenkiinnon ja luettavuuden takia että lukijan vapaa-ajan, harrastusten ja mieltymysten tueksi.”
Tälläkään linjauksella lehti ei pitkään nauttinut E-liikkeen johtohenkilöiden luottamusta. Seuraava päätoimittaja Seppo Haapanen joutui käynnistämään lehden toimituksessa suunnitteluprosessin, jonka päätehtävänä oli saattaa lehti takaisin E-liikkeen helmaan muun muassa vähentämällä yhteiskuntakriittistä ja poliittista aineistoa. Tässä Haapanen ja häntä seuranneet päätoimittajat onnistuivat Pasi Valteen tekemän Me-lehden sisällönkehitystä vuosina 1976–1987 käsitelleen tutkimuksen mukaan.
Jäsenlehdestä kanta-asiakaslehdeksi
Asiakkaiden ostouskollisuus E-osuuskauppaliikkeeseen alkoi hiipua 1980-luvulla. Vaikka heikentyneet alueelliset E-osuuskaupat fuusioituivat valtakunnalliseksi Eka-yhtymäksi, sillä ei onnistuttu tuomaan uusia sitoutuneita jäseniä. Monien suomalaisten vähittäiskauppayritysten tapaan myös Ekan vähittäiskauppayhtiö Tradeka päätti rakentaa ostouskollisuusohjelmansa pelkän kanta-asiakkuuden varaan, jolloin asiakkailta ei enää edellytetty jäsenyyttä. Uusi kanta-asiakasohjelma tarvitsi myös välineen kanta-asiakkaiden lähestymistä varten. Vaikka Me-lehden imagoa rasitti 1970-luvulla hankittu poliittinen leima, se sai lopulta kelvata kanta-asiakaslehdeksi. Vuosina 1993–1995 lehti toimikin sekä jäsenlehtenä että kanta-asiakaslehtenä. Kun uusi YkkösBonus-kanta-asiakasohjelma pääsi vauhtiin, myös Me-lehti sai kymmeniä tuhansia uusia lukijoita. Vuodesta 1996 lehti päätettiin lopulta lähettää lukijoille pelkän kanta-asiakkuuden perusteella, jolloin nähtiin tarpeelliseksi linjata lehteä neutraalimmaksi ja enemmän YkkösBonus-ohjelman hyödyistä kertovaksi. Myös vähittäiskauppabrändien (Siwa, Valintatalo ja Euromarket) tukeminen nousi keskeiseksi sisältöä ohjaavaksi tekijäksi.
Vuosina 1996–2003 Tradeka ja Elanto olivat tiiviissä kaupallisessa yhteistyössä. Tänä aikana Me-lehteä ja Elanto-lehteä tehtiin yhteistyössä. Noin 60 % lehden aineistosta oli yhteistä, mutta kumpikin lehti jatkoi ilmestymistään oman nimisenään. HOK-Elanto-fuusion jälkeen Me-lehden toimitus siirtyi takaisin Tradekaan.
Sisältö
Osuustoiminnallisen aineiston lisäksi kuluttajavalistus oli voimakkaasti mukana lehden ensimmäisistä numeroista alkaen. Myös pakinat, runot, novellit, kolumnit, kirja-arvostelut, pilapiirrokset ja sarjakuvat kuuluivat lehden säännölliseen aineistoon. Myöhemmin kanta-asiakasohjelmien tukeminen eri tavoin muodosti keskeisen osan lehden sisällöstä. Myös ruokaohjeet olivat vuosikausia lehden keskeistä lukemistoa. Ilmoitusaineisto koostui pääasiassa omien myymälöiden ja niihin tavaraa toimittaneiden yritysten ilmoituksista.
Me-lehteen kirjoittivat muun muassa Uuno Kailas, Arvo Salo ja Pentti Saarikoski. Kirja-arvosteluita ja kolumneja kirjoitti Eila Pennanen 1970-luvulla. Kolumnisteina olivat muun muassa Matti Mäkelä, Sirpa Kähkönen, Tommy Tabermann, Kari Hotakainen, Riikka Ala-Harja ja Anna Perho. Tommy Tabermannin Me-lehdessä julkaistuista kolumneista on koostettu kirjat Itkeä, nauraa ja rakastaa (2003–2010) sekä Perhonen paidan alla (Gummerus 2005).
Sarjakuvista pitkäaikaisimpia oli Ola Fogelbergin Pekka Puupää (1925–1952). Muita lehdessä ilmestyneitä sarjakuvia olivat 1930-luvulla muun muassa Pupu ja Pelle, Sisun pojat, Pojat, 1950-luvulla Topi Toimelias, Pikku Risto ja Kolumbus, Niilo Näppärä. 1960-luvulla Peni, Jumbo, Peppi Pitkätossu, Mirri ja kumppanit, Simasuu, Pikku Rikke ja hänen kissansa. 1970-luvulla Welho, Miiru ja Hiiru, Tom ja Jerry ja Kössi Kenguru. Mämmilä-sarjakuva ilmestyi ensimmäisen kerran yhtäjaksoisesti Me-lehdessä vuosina 1976–1983. 1980- ja 1990-luvuilla ilmestyivät muun muassa Rauno ja Siiri sekä Rieku ja Raiku.
Ilmestymistiheys
Alkuaikoina Kuluttajain lehti ilmestyi aluksi noin nelisivuisena sanomalehtenä kaksi kertaa kuukaudessa. Aikakauslehtimuotoisenakin lehti ilmestyi vielä pari kertaa kuussa, kunnes se vakiintui kuukausittain ilmestyväksi. Viimeisinä vuosina lehdessä oli myös kaksoisnumeroita (esimerkiksi tammi–helmikuu). Sivumäärät vaihtelivat 48 ja 100 välillä.
Jakelu
Kuluttajain Lehti ja sen seuraajat olivat aluksi jäsenlehtiä, jotka postitettiin osuusliikkeiden ja myöhemmin Osuuskunta Eka -yhtymän jäsenille. Vuonna 1986 lehteä siirryttiin postittamaan osoitteellisena YkkösBonus-kanta-asiakkaille. Huhtikuussa 2013 siirryttiin suorajakeluun Siwojen ja Valintatalojen lähiympäristössä. Suurimmillaan Me-lehden jakelu/painos oli vuonna 2004, jolloin se oli yli 900 000.
Terry Butler
thumb|Terry Butler äärimmäisenä vasemmalla. Terry Butler (s. 10. marraskuuta 1967 Palatka, Florida) on yhdysvaltalainen muusikko, joka tunnetaan death metal -yhtyeiden Six Feet Under, Massacre ja Death basistina.
Death
Butler mainitaan yhtyeen Death albumissa Leprosy. Hän liittyi yhtyeeseen vasta sen jälkeen, kun albumi oli valmis. Spiritual Healing jäi ainoaksi studioalbumiksi, jolla hän soittaa yhtyeen kanssa.
Massacre
Deathista lähdön jälkeen liittyi floridalaiseen yhtyeeseen Massacre. Yhtyeen debyyttilevy From Beyond julkaistiin vuonna 1991. Seuraavana vuonna ilmestyi EP Inhuman Condition. Yhtye jäi pitkälle tauolle, kunnes vuonna 2014 se julkaisi levyn Back from Beyond. Yhteistyö ei nytkään kestänyt pitkään, vaan yhtye hajosi sisäisiin ristiriitoihin.
Six Feet Under
Butler liittyi yhtyeeseen Six Feet Under vuonna 1993. Yhtye julkaisi debyyttialbuminsa Haunted vuonna 1995. Butler julkaisi yhtyeen kanssa 11 albumia kunnes erosi siitä vuonna 2014 palatakseen Massacreen.
Obituary
Hänen lempiyhtyeisiinsä kuuluvat mm. Thin Lizzy, Motörhead ja Slayer.
Errores st:ae Valpurgis
Errores s:tae Valpurgis on Åbo Akademin ylioppilaskunnan julkaisema vappulehti. Lehti julkaistaan joka vuosi 30. huhtikuuta kello 00:01 siten, että opiskelijat kokoontuvat Turun tuomiokirkon rappusille ja ylioppilaskunnan puheenjohtaja pitää puheen. Lehteä on julkaistu vuodesta 1933, ja se on sen myötä pohjoismaiden vanhin vappulehti.
Jisreel
Jisreel on:
Kari Kuivalainen
pienoiskuva|Kari Kuivalainen Kari Ilmari Kuivalainen (s. 14. marraskuuta 1960 Helsinki ) on suomalainen muusikko, säveltäjä ja sanoittaja.
Nuoruusvuodet
Ensimmäinen Kuivalaisen yhtye The Rock Hec syntyi vuonna 1974 myllypurolaisten teinipoikien innostuksesta. Yhtyeen ytimestä syntyi The Buddies vuonna 1979. The Buddiesilta ilmestyi Finnlevyn julkaisemana single, jolla oli kappaleet ”Toshin' and Turnin'” ja ”Cathy's Clowne”. The Buddies laajeni vuonna 1983 ja nimi muuttui muotoon Ya Ya.
Euroviisusävellykset
Vuonna 1986 Kuivalainen sai kutsun säveltäjäksi vuoden euroviisukarsintoihin ja syntyi kappale ”Päivä kahden ihmisen”, joka myös valittiin edustamaan Kuivalaisen itsensä tulkitsemana Suomea tuon kilpailuun Norjan Bergeniin. Laulun nimeksi kilpailuesitykseen vaihdettiin ”Never the end” ja Hectorin toimesta myös laulun kertosäkeen viimeinen säe muuttui muotoon ”Koskaan sano en- the end”. Laulu sijoittui sijalle 15. saaden 15 pistettä.
Muu tuotanto
Kari Kuivalainen on yksi Menneisyyden Vangit yhtyeen perustajajäsenistä ja soitti rumpuja ja lauloi yhtyeessä vuosina 1991–2005. Tuona aikana ”Menkkarit” julkaisi kolme pitkäsoittolevyä, joissa oli myös Kuivalaisen sävellyksiä mukana. Sävellysten lisäksi hän teki myös tekstejä suomeksi kansainvälisiin hitteihin, kuten ”Enkeli” ( ”Everyday”/ Slade) tai ”Sain Yön” (”Love Hurts”/ Boudleaux Bryant/ Everly Brothers/ Nazareth).
Kuivalainen on ollut vuodesta 2005 mukana myös Scaffolds-yhtyeessä, joka on julkaissut radiosinglen ”Sydämesi tyhjä huone”.
Kuivalainen ja Arto Vilkko aloittivat musiikillisen yhteystyönsä vuonna 2005 ja se jatkuu edelleen. Duolta ilmeistyi vuonna 2011 albumi Kuuden Vuoden laulut (Kartones). Kuivalaisen kappaleita albumilla on muun muassa ”Lopullinen mies.
Tanssikengät jalkaan
Tuottaja Timo ”Tomppa” Järvisen ideasta syntyi 26. syyskuuta 2019 julkaistava levy Tanssikengät jalkaan. Levyn idea on julkaista versiot lähes kaikista Cliff Richards & The Shadowsin suomen kielellä julkaistuista kappaleista. Uuden levyn julkaisun myötä Kuivalainen lähtee taas bändikeikoille Kari Kuivalainen Combo -yhtyeen kanssa. Yhtyeessä on mukana muun muassa AP NIemi, joka teki Teddy& The Tigersin bändin kanssa Tanssikengät jalkaan jo vuonna 1977; englanninkielinen versio on nimeltään Dancin Shoes.
Avaarit (Kaukasia)
Avaarit (omakielinen nimitys магIарулал, magarulal ) ovat kaukasialainen avaarin kieltä puhuva kansa. He asuvat etupäässä Venäjän Dagestanissa sekä Azerbaidžanin luoteisosassa. Uskonnoltaan he ovat sunnalaisia muslimeja. Avaareiksi luetaan usein myös andilaisia ja didolaisia kieliä sekä artšia puhuvat pienet vuoristolaiskansat. Venäjällä avaareja on sukukansoineen 814 500 (vuonna 2002) ja Azerbaidžanissa 50 900 henkeä (vuonna 1999).
Sukukansat
Avaarien sukukansoja ovat andilaisia kieliä puhuvat andit, ahvahit, bagulalit, botlihit, godoberit, karatat, tindalit ja tšamalalit sekä didolaisia kieliä puhuvat bežtat, didot, ginuhit, gunzibit ja hvaršit. Artšit puhuvat lezgiläistä kieltä, mutta kuuluvat historiallisesti avaarilaiseen kulttuuripiiriin.
Avaareja ja heidän sukukansojaan yhdistävät vuosisatojen aikana kehittyneet yhteiset kulttuuripiirteet sekä avaarin käyttö yhteisenä kielenä. Pienten kansojen etninen identiteetti on monitahoinen: tilanteesta riippuen he kokevat itsensä kotikylänsä, kansansa, avaarien tai dagestanilaisten edustajiksi. Vuoden 1926 väestönlaskennassa andilaiset ja didolaiset kansat sekä artšit muodostivat 21 % avaarien kokonaismäärästä. Myöhemmissä väestönlaskennoissa heidät on luettu avaariksi.
Asuinalue ja lukumäärä
vasen|pienoiskuva|170x170px|Avaarien asuinalueet Kaukasian kartalla. Avaarien perinteinen asuinalue käsittää Dagestanin vuoristoseudulla sijaitsevat Avarskoje Koisu, Andijskoje Koisu ja Karakoisu -jokien laaksot. 1940–1960-luvuilla osa kansasta muutti vuoristosta tasangolle. Rutulin piirissä on yksi avaarikylä (Kusur). Azerbaidžanissa avaareja asuu Balakənin ja Zaqatalan piireissä. Pieni avaariryhmä on myös Georgian Qvarelin piirissä. Kaukasian sodan jälkeen avaareja siirtyi Turkkiin.
Isboset
Isboset (hepr. אִֽישְׁבֹּ֫שֶׁת‎; Ishbóshet, 'häpeän mies', myös nimellä Esbaal ), Saulin poika, joka isänsä ja veljensä kaaduttua taistelussa filistealaisia vastaan oli lyhyen aikaa Israelin kuninkaana. Isboset sai surmansa omasta heimosta nousseiden Daavidin suosiota tavoitelleiden murhamiesten kädestä, minkä jälkeen Daavid nousi koko Israelin kuninkaaksi ja teloitutti Isbosetin murhaajat.
Avaarit (Kaukasia)
Asuinalue ja lukumäärä
Vuoden 1989 väestönlaskennan mukaan Neuvostoliitossa oli 602 000 avaaria, joista 544 000 asui Venäjällä, 496 100 Dagestanissa, 44 100 Azerbaidžanissa ja 4 200 Georgiassa. Turkissa avaareja arvioitiin vuonna 1981 olevan noin 10 000 henkeä.
Venäjän vuoden 2002 väestönlaskennassa rekisteröitiin 814 500 avaaria. Alueellisesti he jakautuivat seuraavasti (lukuihin sisältyvät myös sukukansojen edustajat):
Avaarit ovat Dagestanin suurin etninen ryhmä. Sukukansoineen he muodostavat 29,4 % tasavallan väestöstä (vuonna 2002). Paikallishallintoalueittain heidän osuutensa ja lukumääränsä jakautuvat vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan seuraavasti:
Kaupunkiväestön osuus Venäjän avaarien ja heidän sukukansojensa kokonaismäärästä on 36,6 % (vuonna 2002).
Azerbaidžanissa avaareja on vuoden 1999 väestönlaskennan mukaan 50 900 henkeä. He muodostavat 29,2 % Balakənin ja 24,1 % Zaqatalan piirien väestöstä. Georgian Qvarelin piirissä avaarit muodostavat 6,5 % väestöstä (noin 1900 henkeä vuonna 2002).
Kieli
Avaarin kieli kuuluu dagestanilaisten kielten avaarilaiseen ryhmään, jossa se muodostaa erillisen haaransa. Sen murteet jakautuvat pohjoiseen ja eteläiseen ryhmään. Avaaria kirjoitettiin aluksi arabialaisella ja vuodesta 1928 lähtien latinalaisella kirjaimistolla. Vuonna 1938 siirryttiin kyrilliseen kirjaimistoon. Kieli toimii opetusvälineenä koulujen alaluokilla. Ylemmillä luokilla opetus tapahtuu venäjäksi, ja avaaria opetetaan aineena. Avaariksi ilmestyy kirjallisuutta sekä sanoma- ja aikakauslehtiä. Kieltä käytetään radiossa, televisiossa ja teatterissa.
Suurin osa avaareista on kaksikielisiä. Venäjän vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan avaareista ja heidän sukukansoistaan 94,6 % osaa avaaria ja 85,9 % venäjää. Dagestanissa vastaavat luvut ovat 98,6 % ja 85,1 %. Lisäksi 1,9 % avaareista puhuu kumykkia. Azerbaidžanin avaareista 69 % osaa azeria ja 9,7 % venäjää (vuoden 1989 väestönlaskennan mukaan).
Etninen historia
Avaarien esi-isiksi on oletettu muinaisen Kaukasian Albanian heimoja sekä Ptolemaioksen 100-luvulla mainitsemia savireja. 400–500-luvulla alueelle syntyi Seririn kuningaskunta, joka oli voimakkaimmillaan 900–1000-luvuilla.
Kristinusko levisi avaarien keskuuteen aluksi Kaukasian Albaniasta ja myöhemmin Georgiasta käsin. Alueelta tunnetaan useita kirkkorakennuksia, joista parhaiten on säilynyt Avarskoje Koisun laaksossa sijaitseva, 800–1000-luvulle ajoitettu Datunin georgialaistyylinen basilika. Islam saapui Dagestaniin arabivalloittajien mukana 700-luvulla. Se levisi kuitenkin varsin hitaasti maan vuoristoalueelle, josta suurin osa jäi arabien pysyvän valtapiirin ulkopuolelle. Avaarit alkoivat kääntyä muslimeiksi 1200-luvulta lähtien, ja lopullisesti uusi uskonto vakiintui 1400-luvulla.
Saririn kuningaskunnan tilalle syntyi 1100–1200-lukujen vaihteessa feodaalivaltioita sekä lukuisia kyläyhteisöjen muodostamia vapaita liittokuntia. Feodaalivaltioista voimakkain oli Avarian kaanikunta, jonka keskuksena toimi Hunzah. Sen kuuluisin hallitsija oli vuonna 1634 kuollut Umma-kaani, jonka valta ulottui Carin ja Balakənin alueelle saakka. Umma-kaani II:n (1776–1801) aikana Georgian kuningas, Derbentin, Quban ja Şəkin kaanit sekä monet liittokunnat maksoivat veroa Avarialle. 1600-luvun loppupuolella syntyi pienempi Mehtulin kaanikunta, johon kuului myös kumykkeja. Vapaille liittokunnille oli ominaista väestön tasa-arvoisuus ja feodalismin vastaisuus. Monet niistä edustivat kieleltään ja kulttuuriltaan poikkeavia kansanryhmiä.
Kaanit ja liittokunnat rakensivat suojakseen vartiotorneja, suojamuureja ja linnoituksia. Ulkopuolisen hyökkäyksen uhatessa he yhdistivät voimansa. Vuonna 1741 nykyisen Gunibin piirin alueella sijainnut Andalalin liittokunta löi persialaisen Nadir-šaahin satatuhantisen armeijan muiden avaarien ja naapurikansojen tuella. Kamppailu yhteisiä vihollisia vastaan vahvisti avaarien identiteettiä.
Vuonna 1813 solmitussa Gulistanin rauhassa Dagestan liitettiin Venäjään. Venäläisten paikallisten vallanpitäjien tukemana harjoittama sorto herätti laajaa tyytymättömyyttä, jota muslimipapisto käytti hyväkseen. Vastarintaliikkeen johtajista tunnetuin on imaami Šamil, joka pystytti islamilaiseen lakiin perustuneen teokraattisen sotilasvaltion. Alueen väestö joutui sekä venäläisten että imaamikunnan sota- ja kostotoimenpiteiden kohteeksi. Pitkään jatkunut näännyttävä kamppailu päättyi Šamilin vangitsemiseen Gunibissa vuonna 1859. Sodan jälkeen kaanikunnat lakkautettiin ja avaarien asuinalue jaettiin Avarian, Andin, Gunibin ja Zaqatalan piirikunniksi.
Izaak Walton
Izaak Walton (1593 Stafford, Englanti – 1683 Winchester, Englanti) oli englantilainen kirjailija, kauppias ja tilanomistaja. Hän kirjoitti elämäkertoja, mutta merkittävin teos hänen tuotannossaan on Oivallinen onkimies (1653), jossa kalastaja Piscator ja metsästäjä Venator keskustelevat harrastuksistaan. Teoksessa on myös kalastuksen opastusta. Se on ollut suosittu kirja, ja siitä on englanniksi otettu yli 300 painosta.
Taurian puisto
thumb|200px|Taurian puisto. Taurian puisto on 21,1 hehtaarin laajuinen puistoalue Pietarin keskustassa Venäjällä. Arkkitehti Ivan Starovin ja puutarhuri William Goldin suunnittelema maisemapuisto on istutettu vuosina 1783–89 vieressä sijaitsevan Taurian palatsin yhteyteen. Tasaiseen maastoon kaivettiin kaksi lampea, jotka täytettiin Liihan kanavan vedellä. Kaivuutöiden yhteydessä syntyneestä maa-aineksesta laadittiin pieniä kukkuloita. Puisto avattiin yleisölle vuonna 1866. Alkuperäistä suunnitelmaa muutettiin 1800- ja 1900-lukujen vaihteessa. Ympäröivä aita on vuodelta 1896.
Vuonna 1930 alue nimettiin Ensimmäiselle viisivuotissuunnitelmalle omistetuksi kulttuuri- ja lepopuistoksi. Toisen maailmansodan aikana sitä käytettiin sotilaiden koulutukseen, kuorma-autojen korjauspaikkana ja kasvimaana. Vuodesta 1956 lähtien siellä toimi kaupungin lastenpuisto.
Vanhoja tammia, lehtikuusia ja lehmuksia on säilynyt etupäässä puiston reunamilla. Keskiosassa on nurmialueita sekä sodan jälkeen istutettuja puita ja pensaita. Puistossa on Leningradin puolustuksen nuorille sankareille omistettu muistomerkki (1962) sekä Pjotr Tšaikovskin (1990) ja Sergei Jeseninin (1995) patsaat. Viimeisimmät uudistus- ja korjaustyöt tehtiin 2000-luvun alussa. Kova käyttö lasten leikkipaikkana ja pallokenttänä kuluttaa puiston istutuksia.
Aiheesta muualla
59.94611°N, 30.37333°W
Tehuelchet
Tehuelchet ovat alkuperäiskansa, jotka ovat perinteisesti asuneet Argentiinan eteläkärjessä, Patagoniassa. Monet heistä ovat kuolleet eurooppalaisten tuomiin tauteihin ja myös suoranaisesti eurooppalaisten tappamina. Erinevissä määrin tehuelcheista polveutuvia henkilöitä on Argentiinassa vuoden 2001 tietojen mukaan 10 590. Kulttuurillisesti heitä voidaan pitää silti kuolleena kansana.
Elinkeinot
thumb|Tehuelchejen viitta de la Platan museossa. Tehuelchet metsästivät guanacoja ja nanduja bolalla hevosen selästä käsin. Bola korvasi jousen metsästyskäytössä hevosen tulon jälkeen. Bola tehtiin kahdesta tai kolmesta noin 2,5 metriä pitkästä nahkahihnasta, joiden päässä oli kivi. Se heitettiin saaliin kaulaan tai jalkoihin, jonka jälkeen nalkkiin jäänyt riista tapettiin keihäällä. Tehuelchet käyttivät metsästykseen myös koiria, joita oli alueella ilmeisesti jo ennen eurooppalaisia. Erityisen suuressa arvossa pidettiin nandun lihaa. Myös nandun munia syötiin, ne valmistettiin omeletin tapaan valuttamalla munan sisältö munaan tehdystä reiästä. Munan kuorta voitiin tämän jälkeen käyttää vesipullona.
Asuminen ja yhteisö
Tehuelchet liikkuivat ryhmissä, joiden koko ei ennen hevosten saapumista ollut luultavasti kuin 50–60 henkilöä. Hevosten saavuttua saatettiin liikkua suuremmissakin ryhmissä ja 1800-luvun alkupuolella tehuelchejen parissa vierailleiden mukaan ryhmissä saattoi olla jopa yli tuhat henkilöä. Leirissä tehuelchet asuivat kaarevissa nahkapäällysteisissä tuulensuojissa. Näistä käytettiin espanjankielistä nimitystä toldo. Ne saatettiin helposti purkaa ja siirtää uuteen paikkaan. Tehuelcheryhmää johti päällikkö eli cacique. Rauhanaikana caciquella oli vain vähän valtaa, mutta sodan syttyessä hänen asemansa lujeni. Sodassa tehuelchet käyttivät aseinaan pitkiä keihäitä sekä bola perdidaa. Sotavankeja otettiin orjiksi. Tehuelchejen välillä oli huomattavia varallisuuseroja, joita mitattiin miesten omistamien hevosten määrällä. Naimisiin mennessä miehen piti maksaa tämän isälle hevosilla.
Uskonto
Tehuelchet uskoivat erilaisiin pahoihin henkiin, joita saatettiin torjua useilla eri tavoilla. Yksi tapa oli ratsastaa ulvoen ja huitoen aamunkoitteessa. Tämän tavan uskottiin häätävän henkiä. Gualichujen uskottiin voivan aiheuttaa sairauksia tunkeutumalla ihmisen sisään. Tästä yritettiin parantua kutsumalla paikalle šamaani, joka huusi sairaan korvaan häätääkseen gualichun ulos. Vainajat oli tapana haudata asettamalla ruumis kukkulalle ja asettelemalla sen päälle kiviä. Kivikasan koko oli suhteessa kuolleen henkilön arvovaltaan. Matkalla vastaan tulevien merkittävien henkilöiden haudalle oli tapana käydä viemässä uusi kivi. Henkilön kuoltua myös hänen lempihevosensa saatettiin tappaa, minkä jälkeen se täytettiin oljilla ja asetettiin tolppien varaan isäntänsä haudan viereen.
Armoton maa
Armoton maa (Open Range) on yhdysvaltalaisen näyttelijän ja ohjaajan Kevin Costnerin vuonna 2003 ohjaama lännenelokuva. Elokuva on karjanajosta kertova perinteinen western. Elokuvan pääosissa näyttelevät Robert Duvall, Kevin Costner, Annette Bening, Michael Gambon, Abraham Benrubi ja Diego Luna. Käsikirjoitus perustuu tuotteliaan lännenkirjailijan Lauran Painen romaaniin The Open Range Men (1990).
Juoni
Boss Spearman ja Charley Waite ovat kaksi veteraanicowboyta, joilla on kaksi oppipoikaa, Button ja Mose. Spearman ja Waite ajautuvat konfliktiin preerian pikkukaupungin vapaata karjanajoa vastustavien roistojen kanssa.
Elokuvan ampumiskohtauksista huolimatta taustalla on inhimillinen näkökulma ja herkkää romantiikkaakin Costnerin ja Beningin roolihahmojen välillä.
Arvostelut
Pertti Avola näkee arvioinnissaan elokuvan ansiona, ettei Costner ole ryhtynyt modernisoimaan lajia, vaikka joku voi pitää sitä jämähtämisenä. Elokuva saa siten ylleen ajattomuuden hohdetta. Veteraaninäyttelijä Robert Duvall saa kiitoksen roolissaan ikääntyvänä karjanajajana. Toisaalta eräs kriitikko sanoo, että elokuvassa kierrätetään lajityypin kliseitä "kärrykaupalla, mutta mukaansatempaavasti".
Palkinnot
Elokuva on saanut 2004 arvostetun Western Heritage Awardin. Lisäksi elokuva oli ehdokkaana MTV Movie Awards-, Satellite Awards-, World Stunts Award- ja Motion Picture Sound -palkintoihin.
Taavi Pohjanpalo
Taavi Pohjanpalo (21. helmikuuta 1909 Helsinki – 3. tammikuuta 1986) oli suomalainen konsuli ja lähetystöneuvos.
Taavi Pohjanpalon vanhemmat olivat diplomi-insinööri Alfred Aleksanteri (Santeri) Pohjanpalo ja Irene Sofia Montin. Hän pääsi ylioppilaaksi 1927 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1930 ja filosofian maisteriksi 1932. Pohjanpalo teki opintomatkat Englantiin 1929 ja Sveitsiin 1930.
Pohjanpalo oli ulkoasiainministeriön palveluksessa 1931–1947. Hän oli konsulina ja vt. pääkonsulina Etelä-Afrikassa Pretoriassa ja Kapkaupungissa 1937–1939, ulkoasiainministeriön jaostosihteerinä 1939, vt. pääkonsulina Hampurissa 1940, Berliinin lähetystön lähetystösihteerinä 1941, Lissabonin lähetystön va. asiainhoitajana 1942–1943, ulkoasiainministeriön jaostopäällikkönä 1944 sekä viimeksi Tukholman lähetystön lähetystöneuvoksena 1944–1947.
Pohjanpalo toimi Sotevan edustajana Skandinaviassa 1947 ja oli Hampo Trading Co (Pty) Ltd:n toimitusjohtajana Johannesburgissa Etelä-Afrikassa 1948–1952 sekä Milanossa 1953. Vuodesta 1953 alkaen hän oli Suomen tupakkateollisuuden asiamiehenä. Pohjanpalo oli Suomen kunniakonsuli Johannesburgissa 1951–1952. Hän sai konsulin arvonimen 1937 ja lähetystöneuvoksen arvon 1943.
Pohjanpalo oli Suomen Golfliiton perustavan kokouksen kokoon kutsujana vuonna 1957. Hän suunnitteli liiton säännöt ja toimi liiton pääsihteerinä. Pohjanpalo oli Golfliiton hallituksen jäsen 1957–1969 ja liiton puheenjohtaja 1968–1969. Hän käänsi golfin säännöt suomeksi ja 1970-luvulla hän perusti vielä Golfin Edistämissäätiön. Hän sai Suomen Golfliiton kultaisen ansiomerkin vuonna 1975.
Taavi Pohjanpalo oli naimisissa 1934–1945 Gunvor Jansénin kanssa, liitto päättyi avioeroon. Hän meni 1946 naimisiin Maikki Ellen Nymanin kanssa, liitto päättyi eroon 1955. Kolmas avioliitto Raili Elina Honkavaaran kanssa kesti loppuelämän. Pohjanpalon veli oli kauppatieteiden tohtori Jorma Pohjanpalo.
Aiheesta muualla
Taavi Pohjanpalon lehtiartikkeleita:
Turuhan
Turuhan on Jenisein vasen sivujoki Krasnojarskin aluepiirissä Siperiassa. Joen pituus on 639 kilometriä, ja se on purjehduskelpoinen 270 kilometrin matkan. Turuhan jäätyy lokakuussa ja pysyy jäässä toukokuuhun loppuun tai kesäkuun alkuun asti.
Nouhak Phoumsavanh
Nouhak Phoumsavanh (9. huhtikuuta 1910 – 9. syyskuuta 2008) oli laosilainen poliitikko. Hän oli Laosin kansan vallankumouspuolueen kakkosmies 1950-luvulta 1990-luvulle Kaysone Phomvihanen jälkeen ja toimi puolueen puheenjohtajana ja Laosin presidenttinä vuosina 1992–1998. Hän oli aiemmin toiminut maansa varapääministerinä Kaysone Phomvihanen ollessa pääministerinä.
Phoumsavanh oli perustamassa Laon vallankumouksellista liikettä (Pathet Lao) 1940 maan ollessa Ranskan siirtomaa. Liike nousi valtaan 1975 Pohjois-Vietnamin tuella. Nouhak nimitettiin tämän jälkeen varapääministeriksi. Vuonna 1989 hänet valittiin kansankokoukseen ja sen puhemieheksi. Hän johti komiteaa, joka kirjoitti uuden perustuslain, jossa presidentti sai laajat valtaoikeuden aseman oltua aiemmin seremoniallinen. Kun perustuslaki otettiin käyttöön 1991 Kaysone Phomvihane  valittiin tähän tehtävään.
Phoumsavanh, Kaysone Phomvihane ja Khamtai Siphandon kuuluivat kommunistisen Pathet Laon ydinryhmään. Heitä kutsuttiin "rautakolmioksi". Kaysone kuoli 21. marraskuuta 1992, ja 25. marraskuuta Phoumsavanhista tuli presidentti ja Siphandonista puoluejohtaja
V (Spock’s Beardin albumi)
V on Spock’s Beardin viides studioalbumi, joka julkaistiin 22. elokuuta 2000.
Nouhak Phoumsavanh
Nouhakin kuoleman jälkeen hänen hautajaisiaan valmistelemaan nimitettiin 26-jäseninen komitea johdossaan presidentti Choummaly Sayasone ja maahan julistettiin viiden päivän suruaika. Nouhak Phoumsavanhille järjestettiin polttohautajaiset Vientianessa 14. syyskuuta 2008.
Ben Olsen
Ben Olsen (s. 3. toukokuuta 1977 Harrisburg) on yhdysvaltalainen jalkapallovalmentaja, joka valmentaa MLS-liigassa pelaavaa D.C. Unitedia. Pelaajaurallaan Olsen edusti Virginia Cavaliersia, D.C Unitedia ja Nottingham Forestia.
Disneyn klassikkopiirretyt
Disneyn klassikkopiirretyt ovat Disneyn vanhoja lyhyehköjä, noin 5–10 minuuttia kestäviä animaatioita. Niitä esitettiin alun perin elokuvateattereissa. Nykyään niitä esitetään samannimisenä sarjana televisiossa muun muassa kanavilla Disney XD, Disney Channel, MTV3 ja MTV Juniori. Myös DVD-julkaisuja on olemassa.
Ben Olsen
Olsen pelasi D.C. Unitedissa vuosina 1998–2009 MLS-liigan runkosarjassa 221 ottelua ja teki niissä 29 maalia. Kaudella 2000–2001 hän pelasi lainasopimuksella englantilaisseura Nottingham Forestissa.
Olsen pelasi Yhdysvaltain maajoukkueessa 37 ottelua ja teki niissä kuusi maalia. Hän kuului joukkueeseen vuoden 2006 MM-kilpailuissa.
Disneyn klassikkopiirretyt
Disneyn ensimmäiset piirretyt nimeltä Laugh-o-Grams julkaistiin vuonna 1922. Alice Comedies -sarjaa julkaistiin vuosina 1924–1927. Kun näiden suosio loppui, julkaistiin uusi sarja Oswald the Lucky Rabbit. Mikki Hiiren ensiesiintyminen tapahtui vuonna 1928 piirretyssä Plane Crazy. Ensimmäinen menestys oli Höyrylaiva Ville, joka julkaistiin 1928. Klassikkopiirrettyjä esitetään mm. ohjelmissa Mikin klubi ja Akun tehdas.
Klassikkopiirretyissä seikkailevat muiden muassa Aku Ankka, Hessu Hopo, Mikki Hiiri, Pluto, Mortimer Hiiri, Tupu, Hupu ja Lupu sekä Tiku ja Taku.
Jännite
Sähköinen jännite (tunnus U, ), eli kahden pisteen välinen sähköinen potentiaaliero (ΔV, joskus etenkin amerikkalaisessa tekstissä lyhyesti V), määritellään varatun hiukkasen, näiden pisteiden välillä vallitsevan potentiaalienergiaeron ja hiukkasen varauksen suhteena.
Disney Channel Games
Disney Channel Games on televisio-ohjelma, jota näytettiin Disney Channel -televisiokanavalla vuosina 2006–2007.
Jännite
Yhtäpitävästi kahden pisteen välinen potentiaaliero voidaan määritellä staattisen sähkökentän voimakkuuden integraaliksi näiden pisteiden välillä vastakkaismerkkisenä.
SI-järjestelmässä jännitteen yksikkö on voltti, jonka symboli on V. Voltti on johdannaisyksikkö, joka voidaan esittää myös muodossa J/C, missä J on energian yksikkö joule ja C varauksen yksikkö coulombi. Toinen muoto voltille on W/A, missä W on tehon yksikkö watti ja A virran yksikkö ampeeri. Yhden voltin jännite aiheuttaa yhden ampeerin virran yhden ohmin vastuksen läpi. Tämä riippuvuus tunnetaan Ohmin lakina.
Disney Channel Games
Ohjelmassa on neljä joukkuetta, jotka kilpailevat toisiaan vastaan erilaisissa fyysisissä tehtävissä. Disney Channel Gamesin kapteenit olivat vuonna 2007 Brenda Song, Dylan Sprouse, Corbin Bleu ja Kyle Massey.
Laila Halme
Laila Sinikka Halme (o.s. Soppi; 4. maaliskuuta 1934 Jääski – 28. marraskuuta 2021 Tampere ) oli suomalainen muusikko. Hän edusti Suomea Eurovision laulukilpailussa 1963 kappaleella Muistojeni laulu. Kappale ei saanut yhtään pistettä ja jäi jaetulle viimeiselle sijalle Alankomaiden, Ruotsin ja Norjan kanssa. Hän juonsi vuoden 1987 Euro­viisu­karsinnat yhdessä Lasse Mårtensonin kanssa. Myös hänen poikansa Jussi Halme esiintyi karsinnoissa.
Disney Channel Games
Joukkueet
Sininen Joukkue
Jännite
Tasa- ja vaihtojännite
Tasajännite on vakiona pysyvä jännite, kun taas vaihtojännitteessä jännite vaihtelee positiivisen ja negatiivisen huippuarvon välillä. Positiivinen ja negatiivinen huippuarvo eivät välttämättä ole itseisarvoiltaan yhtäsuuret eli niiden keskikohta ei välttämättä osu nollaan volttiin.
Disney Channel Games
Joukkueet
Vihreä Joukkue
Jännite
Tasa- ja vaihtojännite
Paristojen jännitteet ovat tasajännitteitä ja arvoltaan yleensä välillä 1,5–9 V. Pariston napojen välinen jännite pysyy käytännöllisesti katsoen vakiona, niin kauan kuin sen sähkökemialliset reaktiot jatkuvat eli paristo ei ole lopussa. Ajoneuvojen akkujen jännitteet ovat yleensä joko 12 V (henkilöautot) tai sarjaan kytkettyjen akkujen jännite 24 V (raskaat ajoneuvot). Paristojen ja akkujen miinus- ja plusnavan välillä olevan jännitteen ansiosta virta alkaa kulkea, kun paristo kytketään laitteeseen tai virtapiiriin. Tällöin elektronit pyrkivät tasoittamaan napojen välisen potentiaalieron.
Yleensä alle 50 V jännitteet ovat ihmiselle vaarattomia suoraan kosketeltaessa (pienoisjännitelaitteet). Siitä huolimatta matalammatkin jännitteet voivat oikosulkutilanteessa aiheuttaa suuren virran ja tätä kautta välillisesti kuumenevista komponenteista palovammariskin (esimerkkinä auton akun oikosulkeminen jakoavaimella).
Jännitteen mittaaminen
Jännitettä voidaan mitata muun muassa yleismittarilla. Kiertokäämimittarissa virta kulkee käämin läpi ja aiheuttaa kestomagneetin kentässä voiman, joka kääntää mittarin osoitinta. Digitaalimittarissa mitattava jännite muutetaan analogia-digitaalimuuntimella numeroiksi, jotka näytetään näyttölaitteella. Suurin osa yleismittareista soveltuu sekä tasajännitteen että 50 Hz vaihtojännitteen mittaamiseen. Vaihtojännitteitä mitattaessa yleismittarilla saadaan mitatuksi jännitteen tehollisarvo tai huippuarvo riippuen mittarista.
Ajan funktiona jännitettä voidaan mitata oskilloskoopilla tai jännitteen vaihetta piirianalysaattorilla. Tällöin saadaan mitattua myös vaihtojännitteitä ja niiden muutos ajan funktiona nähdään oskilloskoopin näytöllä.
Disney Channel Games
Joukkueet
Punainen Joukkue
Jännite
Jännitteen mittaaminen
Kohteita, joissa voi olla noin 35 V jännite tai yli, saa mitata vain asiantunteva henkilö tällaisiin mittauksiin sopivin mittalaittein ja mittajohdoin, koska suuremmat jännitteet voivat aiheuttaa hengenvaarallisen virran kehon läpi.
Laskennallinen tarkastelu
Jännite lasketaan potentiaalierona kahden pisteen a\,\! ja b\,\! välillä. Jos pisteiden välillä vallitseva sähkökenttä \mathbf{E} tunnetaan, saadaan jännite laskettua viivaintegraalina sähkökentän yli:
Disney Channel Games
Aiheesta muualla
Disney Channel
Jännite
Laskennallinen tarkastelu
Sähkökentän ollessa vakio ja pisteiden välisen paikkavektorin suuntainen, saadaan kaava yksinkertaistettua muotoon
missä E on sähkökentän suuruus ja d pisteiden välinen etäisyys.
Francis Lorenzo
Francisco Lorenzo Torres on espanjalainen näyttelijä, joka syntyi Pontevedrassa 24. syyskuuta 1960. Hän on psykogian maisteri. Näyttelijä uransa hän aloitti tekemällä teatteria ja myöhemmin siirtyi myös televisioon ja elokuviin. Tällä hetkellä hän esittää komisaaria televisiosarjassa Águila Roja. Hänen veljensä on tuottaja José Manuel Lorenzo.
Elli Aalto
Elli Aalto (, s. 12. maaliskuuta 1936 Leningrad ) on venäjänsuomalainen kirjallisuudentutkija.
Aalto syntyi suomalais-inkeriläiseen perheeseen. Hänen setänsä oli Väinö Aalto, tätinsä Unelma Konkka ja veljensä kirjailija Eduard Aalto. Elli valmistui Petroskoin yliopiston venäjän kielen ja kirjallisuuden laitokselta vuonna 1960 ja työskenteli ensin venäjän ja sitten suomen kielen ja kirjallisuuden laitoksen amanuenssina.
Aalto työskenteli tiedeakatemian kielen, kirjallisuuden ja historian instituutin tutkijana vuosina 1974–1993. Hänen kandidaatinväitöskirjansa vuodelta 1983 käsitteli Neuvosto-Karjalan suomenkielisen runouden kehitystä suhteessa kansanperinteeseen. Aalto on julkaissut venäjänkieliset kirjat Taisto Summasen, Jaakko Rugojevin, Nikolai Laineen ja Jalmari Virtasen elämästä ja tuotannosta sekä tutkimuksen Neuvostoliiton suomenkielisestä aikakauslehdistöstä. Hänen pääteoksensa on kolmiosaisen Karjalan kirjallisuuden historian suomenkielistä kirjallisuutta käsittelevä osa Finnojazytšnaja literatura Karelii, joka ilmestyi vuonna 1997.
Aalto liittyi Neuvostoliiton kirjailijaliiton jäseneksi vuonna 1986. Hän muutti Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen Suomeen.