cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Liettuan itsenäisyyssodat
Sota bolševikkeja vastaan
Puna-armeijan joukkojen kulku kohti Itä-Preussia huoletti Saksaa, minkä seurauksena kenraali Rüdiger von der Goltz lähetettiin vapauttamaan Liepājan, Mažeikiain, Radviliškisin ja Kėdainiain välistä rautatielinjaa. Helmikuun lopulla liettualaiset partisaanit saksalaisen tykistön tukemana ottivat haltuunsa Mažeikiain ja Sedan sekä pakottivat bolševikit Kuršėnaihin. 27. helmikuuta 1919 saksalaiset vapaaehtoiset Plechavičiusin ja Joniškėlisin partisaanien tukemana löivät Puna-armeijan rykmentin lähellä Luokėa. Samana päivänä kommunistit yhdistivät Liettuan neuvostotasavallan ja Valko-Venäjän neuvostotasavallan Liettualais-valkovenäläiseksi neuvostotasavallaksi. 7. maaliskuuta saksalaiset valtasivat Kuršėnain kaupungin, 11. maaliskuuta Šiauliain ja 12. maaliskuuta Radviliškisin. 14. maaliskuuta liettualaiset partisaanit ja saksalaiset joukot valtasivat Šeduvan. Saksalaiset sotilaat toimivat Liettuassa 31. toukokuuta 1919 saakka.
Huhtikuussa 1919 Liettuan armeija alkoi siirtyä kohti Vilnaa vallaten Žąsliain ja Vievisin. Liettualaisten eteneminen pysähtyi kuitenkin 8. huhtikuuta. Samaan aikaan Puolan armeija valtasi Vilnan kommunistisilta joukoilta ja pakotti Puna-armeijan vasemman siiven perääntymään Neris-joen eteläpuolelta. Maaliskuun alkupuolella liikekannallepano alkoi, mikä vahvisti Liettuan armeijaa. Uudelleenorganisoitu ja vahvempi Liettuan armeija oli valmis ajamaan Puna-armeijan ulos Liettuan alueelta. 17. toukokuuta uudelleenorganisoitu armeija valtasi Kurkliain kaupungin. Kaksi päivää myöhemmin vallattiin Anykščiai, Skiemonys ja Alanta. Utenan kaupunki vallattiin kesäkuun alkuun mennessä.
Elokuun lopulla 1919 Liettuan armeija löi Puna-armeijan lähellä Zarasaita. Liettualaiset joukot jatkoivat etenemistään Väinäjoelle saakka Latvian rajan lähelle. Sodassa saatujen häviöiden johdosta Lietutalais-valkovenäläisen neuvostotasavallan hallitus lopetti toimintansa.
12. heinäkuuta 1920 Liettua allekirjoitti Neuvosto-Venäjän kanssa Liettuan-Neuvosto-Venäjän rauhansopimuksen. Venäjä tunnusti Liettuan tasavallan itsenäisyyden ja sen oikeuden Puolan valtaamaan Vilnan alueeseen. Puola ja Valko-Venäjän kansallinen tasavalta eivät tunnustaneet rauhansopimusta. Monien historioitsijoiden arvioiden mukaan huolimatta Venäjän kanssa kirjoitetusta rauhansopimuksesta, Liettuan tasavalta oli erittäin suuressa vaarassa joutua paikallisten kommunistien vallankaappauksen uhriksi, mutta Puolan-Neuvosto-Venäjän sota esti vallankaappaushankkeen toteutumisen.
Sota bermontialaisia vastaan
Bermontialaisiksi kutsuttiin Pavel Bermondt-Avalovin johtamaa Länsi-Venäjän vapaaehtoista armeijaa, joka koostui saksalaisista ja venäläisistä sotilaista. Armeijan venäläiset sotilaat olivat sotavankeja, jotka Saksa oli vapauttanut sillä ehdolla että nämä taistelisivat bolševikkeja vastaan Venäjän sisällissodassa. Armeijan saksalaiset sotilaat koostuivat Freikorpsin sotilaista, jotka olivat jääneet Liettuaan ja Latviaan Saksan hävittyä sodan. Länsi-Venäjän vapaaehtoisen armeijan päällimmäinen päämäärä oli taistella kommunistisia joukkoja vastaan Aleksandr Koltšakin joukkojen tuella, mutta sen todellinen tarkoitus oli Saksan vaikutusvallan säilyttäminen Saksan ensimmäisessä maailmansodassa valtaamilla alueilla.
Aluksi bermontialaiset toimivat pääosin Latviassa, mutta kesäkuussa 1919 he ylittivät Liettuan ja Latvian välisen rajan ja valtasivat Kuršėnain. Samaan aikaan liettualaiset joukot olivat taisteluissa Puna-armeijaa vastaan, mistä johtuen Liettua pystyi antamaan ainoastaan diplomaattisen protestin. Lokakuun aikana bermontialaiset valtasivat huomattavia alueita Liettuan länsiosissa sisältäen Šiauliain, Biržain ja Radviliškisin kaupungit. Valtaamissaan kaupungeissa bermontialaiset ilmoittivat, että ainoa hallinnollisena kielenä käytettävä kieli oli venäjä. Lisäksi bermontialaiset tulivat pahamaineisiksi varastelemisesta ja paikallisen väestön ryöstelemisestä, mikä johti paikallisten partisaaniryhmien syntyyn.
Lokakuun 1919 aikana liettualaiset joukot hyökkäsivät bermontialaisia vastaan saavuttaen tärkeän voiton 22. marraskuuta lähellä Radviliškisia. Siellä liettualaiset saivat merkittävän sotasaaliin, joka sisälsi muun muassa 30 lentokonetta ja 10 tykkiä. Myöhemmät yhteenotot esti ympärysvaltojen edustajan Henri Niesselin väliintulo, joka valvoi saksalaisten sotilaiden vetäytymistä. Liettualaiset joukot seurasivat perääntyviä bermontialaisia estääkseen muun muassa ryöstelyn. 15. joulukuuta 1919 mennessä bermontialaiset olivat perääntyneet Liettuasta.
Sota Puolaa vastaan
Kesäkuussa 1920 venäläiset kommunistiset joukot olivat valloittaneet Vilnan. Pian Puna-armeijan häviön jälkeen Varsovan taistelussa venäläiset luovuttivat kaupungin Liettualle Liettuan-Neuvosto-Venäjän rauhansopimuksen mukaisesti. Samalla Liettua ja Puola aloittivat neuvottelut aseellisen konfliktin estämiseksi toisiaan vastaan. 7. lokakuuta allekirjoitettiin Suwałkin sopimus. Kuitenkin 8. lokakuuta, jolloin sopimus ei vielä ollut astunut voimaan, puolalainen kenraali Lucjan Żeligowski Józef Piłsudskin käskyvallassa järjesti kapinan puolalaisten sotilaiden keskuudessa. Puolalaiset sotilaat valtasivat Vilna ja muun Suwałkin alueen nopeasti. Alussa puolalaiset joukot eivät kohdanneet paljoakaan sotilaallista vastarintaa ja myöhemmin Kansainliiton sotilaskomissio esti Liettuan aikoman vastaiskun. Vilna ja sen lähialueet pysyivät Puolan hallinnassa, minkä johdosta Liettua nimesi Kaunasin Liettuan väliaikaiseksi pääkaupungiksi. Riita Vilnan omistuksesta jatkui läpi koko sotien välisen ajan.
Matti Vanhanen (jalkapalloilija)
Matti ”Lane” Vanhanen (s. 8. maaliskuuta 1944) on suomalainen entinen jalkapalloilija ja jääpalloilija.
Jalkapallossa hyökkääjänä pelannut Vanhanen edusti koko uransa ajan Mikkelin Palloilijoita vuosina 1960–1979. Hän voitti MP:ssa Suomen Cupin 1970 ja 1971 sekä SM-hopeaa 1970 ja 1972. Vanhanen pelasi seurassa kaikkiaan 235 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki 89 maalia. Lisäksi Vanhasen tilillä on 107 maalia 1. divisioonassa. Hän on edelleen pääsarjan maalintekijätilastossa sijalla 29. Vanhanen pelasi myös maajoukkueessa yhden A-maaottelun 1970.
Jääpallossa Vanhanen edusti Mikkelin Palloilijoita ja Mikkelin Kamppareita. Hän voitti MP:ssa Suomen mestaruuden 1968. Vanhanen teki urallaan 215 maalia ja pelasi myös maajoukkueessa yhden B-maaottelun.
Pelaajauran jälkeen Matti Vanhanen toimi Mikkelin Palloilijoissa erilaisissa johtotehtävissä. Hän oli muun muassa seuran puheenjohtaja vuosina 1993–2003. Vanhanen palkittiin seuran kunniapuheenjohtajuudella 2009.
Painonnosto kesäolympialaisissa 1896
Olympialaisissa 1896 kilpailtiin kahdessa painonnostolajissa, jotka olivat kaikki miehille. Lajit olivat yhden käden nosto ja kahden käden nosto. Turnaukset kilpailtiin 7. huhtikuuta 1896 Ateenassa. Kisoihin osallistui seitsemän painonnostajaa viidestä maasta. Ensimmäisissä olympialaisissa palkittiin kilpailun voittaja hopeamitalilla ja oliivipuun oksalla. Nykymuotoiset olympialaisten mitalitaulukot on laadittu myöhemmin vertailun vuoksi uudempiin olympialaisiin.
Kantosiipialus
thumb|485x485px|Vanhemmantyyppinen kantosiipialus thumb|250px|USS Pegasus (PHM-1) Kantosiipialus on vedessä kulkeva alus, jonka rungon alle on asennettu kantosiivet. Aluksen kiihdyttäessä vauhtiaan nämä siivet tuottavat nostovoimaa, jolloin runko nousee vedenpinnan yläpuolelle ja alus kulkee kantosiipiensä varassa. Tämä vähentää merkittävästi aluksen vastusta, jolloin se voi saavuttaa vedessä suurempia nopeuksia.
Historia
Ensimmäisen aluksen, jossa veneen rungon alle oli sijoitettu vastusta vähentävät kantosiivet, rakensi tiettävästi italialainen insinööri Enrico Forlanini vuonna 1900. Alus saavutti tuolloin valtaisan 70 kilometrin tuntinopeuden. Muista kantosiipialusta kehitelleistä henkilöistä mainittakoon Alexander Graham Bell, joka yhdessä vaimonsa ja insinööri Casey Baldwinin kanssa kävi testaamassa Forlanin alusta Maggiorejärvellä vuonna 1910. Bell osti Forlanin patentin ja kehitti siitä oman HD-4 -kantosiipialuksen. Vuonna 1919 kyseinen alus teki uuden veneiden nopeusennätyksen, 114 kilometriä tunnissa.
Frédéric Cloutier
Frédéric Cloutier (s. 14. toukokuuta 1981 Saint-Honoré, Québec, Kanada) on italialais-kanadalainen jääkiekkomaalivahti, joka pelaa Alps Hockey Leaguen italialaisjoukkue A&O Asiagossa. Hän ei ole kovin isokokoinen, mutta paikkaa puutteensa hyvällä sijoittumisella.
Kantosiipialus
Kantosiipialukset kansainvälisillä vesillä
Kantosiipialuksia ovat esimerkiksi Olympia-tyypin kantosiipialukset sekä Helsingin ja Tallinnan välillä vuosina 1997–2008 liikennöineet Linda Linen Jaanika ja Laura.
Frédéric Cloutier
Seuraura
QMJHL-joukkue Acadie-Bathurst Titan varasi Cloutierin 84. pelaajana vuonna 1998. Hän siirtyi joukkueeseen kaudeksi 1998–1999, mutta kaudella 1999–2000 Cloutier nousi Titanin ykkösmaalivahdiksi. Kaudeksi 2000–2001 hän siirtyi sieltä Shawinigan Cataractesin joukkueeseen. Cloutierilla oli QMJHL:n paras torjuntaprosentti, josta hänet palkittiin kauden päätteeksi Jacques Plante Memorial Trophylla. Cloutier valittiin myös liigan ensimmäiseen tähdistökentälliseen.
Kaudeksi 2001–2002 Cloutier siirtyi ECHL-joukkue Louisiana IceGatorsiin, jossa hän jakoi torjuntavastuun tasaisesti Marc Magliarditin kanssa. Hänet palkittiin kauden päätteeksi liigan arvokkaimpana pelaajana, parhaana maalivahtina, vuoden tulokkaana John A. Daley Trophylla sekä valittiin ensimmäiseen tähdistökentälliseen ja tulokkaiden tähdistökentälliseen. Myös kauden 2002–2003 Cloutier aloitti IceGatorsissa, mutta hän nousi kauden mittaan NHL-joukkue Minnesota Wildin organisaatioon ja teki joukkueen kanssa NHL-sopimuksen marraskuussa 2002. Cloutier pelasi AHL-joukkue Houston Aerosissa kauden aikana 12 runkosarjaottelua. Hän aloitti siellä kauden 2003–2004, jonka aikana Cloutierin pelipaikka lähinnä vaihteli Aerosin ja IceGatorsin välillä. Kauden 2004–2005 Cloutier pelasi ECHL-joukkue Pensacola Ice Pilotsissa. Hänet valittiin kauden päätteeksi liigan toiseen tähdistökentälliseen.
Syksyllä 2005 Cloutier osallistui New York Islandersin harjoitusleirille, jonka päätteeksi hänet siirrettiin AHL-joukkue Bridgeport Sound Tigersiin, jossa Clouterin kausi 2005–2006 suurimmaksi osaksi eteni. Hän pelasi kauden aikana myös sarjatasoa alempana Ice Pilotsissa. Tammikuussa 2006 Islanders teki NHL-sopimuksen Clouterin kanssa, kun joukkueen maalivahtiosastolla oli loukkaantumisia. Cloutier ehti toimia vain vähän aikaa Islandersin luukkuvahtina, eikä saanut peliaikaa NHL:ssä. Kauden 2006–2007 hän pelasi lähinnä UHL-joukkue Rockford IceHogsissa. Marraskuussa 2006 Cloutier teki sopimuksen AHL-joukkue Milwaukee Admiralsin kanssa, jossa hän pelasi kauden aikana kolme ottelua.
Kantosiipialus
Kantosiipialukset Suomen sisävesillä
Lahdesta on 2000-luvulla liikennöinyt tilausristeilijänä toinen Raketa-kantosiipialus Rosetta. Keiteleellä, Päijänteellä ja Vesijärvellä liikennöi vuodesta 2009 muutaman vuoden ajan Polesje-luokan Suvi Express, joka taittoi Jyväskylän ja Lahden välin kolmessa tunnissa. Vuodesta 2016 lähtien Suviexpress risteilee Pielisellä Kolin kansallispuiston saaristossa tehden maisemaristeilyitä ja reittiliikennettä Lieksa–Vuonislahti–Koli-väliä 45 minuutissa ja Nurmekseen noin 1,5 tuntia.
Frédéric Cloutier
Seuraura
Kaudeksi 2007–2008 Cloutier siirtyi Eurooppaan ja Italian Serie A:ssa pelaavaan SV Ritten/Renoniin. Hän pelasi neljä kautta joukkueen ykksömaalivahtina ja voitti Italian Cupin vuonna 2010. Kauden 2011–2012 Cloutier aloitti kotimaassaan LNAH-joukkue Sorel-Tracy Carvena HC:n paidassa. Marraskuussa 2011 hän siirtyi Itävallan Erste Bank Eishockey Ligan Graz 99ersiin. Kauden päätteeksi Cloutier palasi LNAH-liigaan ja pelasi yhden ottelun Saint-Georges Cool FM:n paidassa. Maaliskuussa 2012 hän teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen Grazin kanssa.
Kaudeksi 2016–2017 Cloutier palasi Italiaan ja siirtyi kansainvälisen Alps Hockey Leaguen A&O Asiagoon.
Maajoukkueura
Cloutier edusti Italiaa IA-divisioonan MM-kilpailuissa vuonna 2016, jolloin hän jakoi varsin tasaisesti joukkueen torjuntavastuun Andreas Bernardin kanssa ja voitti hopeaa. Cloutier pelasi myös Pyeonchangin olympiakisojen 2018 karsinnoissa. Yhteensä hän on pelannut seitsemän A-maaottelua. Cloutier pelasi myös Kanadan maajoukkueessa 9. marraskuuta 2010 Klotenissa Sveitsiä vastaan, kun Kanada vaihtoi hänet Matt Zaban tilalle maaliin ajassa 9.55. Cloutier edusti Italiaa myös jääkiekon MM-kilpailuissa vuonna 2017. Italia kuitenkin tippui ensi kaudeksi 1. divisioonaan jäätyään viimeiseksi pääsarjassa.
Muuta
Cloutierilla on italialainen vaimo Miriam, jonka kanssa hän meni naimisiin Italiassa vuonna 2013. Pariskunnalla on vuonna 2014 syntynyt tytär Michelle. Cloutierilla itsellään on myös italialaiset sukujuuret, mikä helpotti häntä hankkimaan Italian kansalaisuuden uransa aikana. Cloutier puhuu äidinkielenään sekä ranskaa että englantia, mutta hän on opiskellut myös saksaa ja italiaa.
Cloutierin enot Norm ja Gilles Gratton ovat entisiä NHL-jääkiekkoilijoita.
Videopelivuosi 1992
Tämä artikkeli käsittelee vuoden 1992 videopelijulkaisuja ja videopelimaailman merkittäviä tapahtumia.
Summeri (televisio-ohjelma)
Summeri on Yleisradion tuottama nuorten sisältökokonaisuus, jota tehdään ympäri vuoden Yle Areenaan ja YouTubeen.
Vuosina 1999–2011 Summeria juonsi kaksi televisiojuontajaa. Ohjelma sisälsi lyhyitä raportteja, kilpailuja, sketsejä sekä erilaisia nuorten draamasarjoja. Summerissa vieraili myös kuuluisia henkilöitä, kuten muusikoita ja näyttelijöitä.
Kesällä 2017 Summeria ei enää esitetty televisiossa, vaan ensi kertaa pelkästään verkossa live-lähetyksinä Yle Areenassa ja YouTubessa. Lähetykset esitettiin maanantaisin ja perjantaisin Helsingin uimastadionilta.
Summeri uudistui jälleen vuonna 2018 painottaen ohjelmatuotantonsa yhä vahvemmin sinne, missä nuoretkin ovat: YouTubeen ja Instagramiin. Viikoittain julkaistavat videot käsittelevät kaikkea nuorten elämässä pohdituttavaa – niin koulunkäyntiä, seurustelua, meikkaamista, pelejä, sketsejä kuin työelämääkin. Kaikki Summerin ohjelmasarjat löytyvät Yle Areenasta ja YouTubesta. Lisäksi Summeri on vahvasti näkyvillä Instagramissa ja Tiktokissa.
Summerin kasvot
Vuosina 1999–2011 Summerissa oli kaksi juontajaa. Vuodesta 2012 alkaen Summerissa on ollut 5–10 juontajaa, jotka ovat olleet mukana Summerin omissa sarjoissa Yle Areenassa ja YouTubessa. Lisäksi Summeri on aktiivinen sosiaalisen median kanavissa Tiktok ja Instagram.
Historia
Summeria on esitetty kesäisin vuodesta 1999. Vuonna 2007 Summerin loputtua elokuussa esitettiin Summeri Plus -ohjelmaa, jossa kurkistettiin Summerin kulissien taakse. Talvisin TV2:ssa lähetettiin Summerin sisarohjelmaa Wintteriä. Vuoden 2008 lopussa Wintteri muutettiin Summerin talvijaksoiksi. Vuodesta 2010 keväällä Summeria lähetettiin 2011 loppuvuoteen sunnuntaisin, lukuun ottamatta kesää, jolloin ohjelmaa lähetettiin arkiaamuisin. Vuonna 2012 Summeri palasi takaisin kesäohjelmaksi ja ohjelma uudistui täysin. Ohjelmaa esitettiin ensin Yle TV1:llä ja kesästä 2004 alkaen Yle TV2:lla. Aikaisempina vuosina Summerissa oli myös oma housebändi Trio Mäihä, joka muutti nimeään vuonna 2008 Mäihä Show’ksi. Kesällä 2009 housebändi vaihtui house-dj:ksi, jona toimi DJ Repe Sorsa. Vuodesta 2018 lähtien Summeri uudistui jättäen suorat lähetykset taakseen, keskittyen täysillä Youtubeen ja Areenaan tehtäviin sisältöihin. Summerin kanavia ovat (2021) Yle Areena, YouTube, Instagram ja Tiktok.
Vuosina 2008–2011 Summeri järjesti kesäisin Summeri-kiertueen, joka kiersi Suomen maauimaloita sekä uimarantoja. Haastateltavina oli usein vierailtavalta paikkakunnalta kotoisin olevia artisteja sekä nuoria. Kiertueilla kuvatuista videopätkistä on tehty koosteet, jotka myöhemmin näytettiin lähetyksissä.
Sally Ride
Sally Kristen Ride (26. toukokuuta 1951 Los Angeles, Kalifornia – 23. heinäkuuta 2012 La Jolla, Kalifornia ) oli yhdysvaltalainen fyysikko ja NASAn astronautti, joka vuonna 1983 ensimmäisenä yhdysvaltalaisena naisena ja nuorimpana yhdysvaltalaisena (tuohon aikaan) matkasi avaruuteen avaruussukkulalennolla STS-7.
Summeri (televisio-ohjelma)
Historia
Vuoden 2018 kesä kierrettiin jälleen Suomea SKETSIRUNDI-kokonaisuudellaan. Rundilla kuvattiin sketsejä viitenä kesäviikkona, kuudella eri paikkakunnalla: Vaasa, Kittilä, Imatra, Virrat, Pori, Naantali.
Henri Schouteden
Henri Schouteden (3. toukokuuta 1881 Bryssel – 15. marraskuuta 1972 Bryssel ) oli belgialainen eläintieteilijä, joka tutki Keski-Afrikan linnustoa.
Sally Ride
Varhainen elämä
Ride syntyi Encinossa Los Angelesissa Carol Joycen (o.s. Anderson) ja Dale Burdell Riden esikoisena. Ridella on norjalaiset sukujuuret. Sisar Karen "Bearful" Ride on presbyteerikirkon pastori. Ride kävi Portola Middle Schoolia ja Westlaken tyttökoulua (nykyinen Harvard-Westlake School) Los Angelesissa stipendillä. Hän oli kiinnostunut tieteistä ja oli kansallisesti sijoittunut tenniksenpelaaja. Swarthmore Collegesta Ride siirtyi Stanfordin yliopistoon missä hän suoritti alemman korkeakoulututkinnon englannin kielessä ja fysiikassa. Fysiikan ylemmän korkeakoulututkinnon ja  tohtorintutkinnon (Ph.D.) hän suoritti edelleen Stanfordissa tutkimuskohteinaan astrofysiikka ja vapaaelektronilaserfysiikka.
Ura NASAssa
Ride vastasi yhtenä 8 900 hakijasta sanomalehdessä olleeseen ilmoitukseen avaruusohjelmahausta. Ilmoituksen johdosta Ride liittyi NASAan vuonna 1978. Ride oli toisen ja kolmannen avaruussukkulalennon (STS-2 ja STS-3) lennonjohdon ja sukkulamiehistön yhteyshenkilö (CapCom) maassa ja auttoi kehittämään sukkulan robottikäsivartta. 18. kesäkuuta 1983 Ridesta tuli ensimmäinen yhdysvaltalainen nainen avaruudessa avaruussukkula Challengerin miehistön jäsenenä lennolla STS-7. (Häntä edelsi kaksi neuvostoliittolaista naista avaruudessa, Valentina Tereškova vuonna 1963 ja Svetlana Savitskaja vuonna 1982.) Lennolla STS-7 viisihenkinen miehistö lähetti matkaan kaksi tietoliikennesatelliittia ja suoritti farmaseutiikkaan liittyviä kokeita. Ride käytti ensimmäisenä naisena robottikäsivartta avaruudessa ja poimi ensimmäisenä henkilönä satelliitin robottikäsivarrella. Riden toinen avaruuslento oli vuonna 1984, myös Challengerilla. Yhteensä hän on viettänyt yli 343 tuntia avaruudessa. Ride oli ollut kahdeksan kuukautta koulutuksessa kolmatta avaruuslentoaan varten avaruussukkula Challengerin onnettomuuden tapahtuessa. Hänet nimitettiin onnettomuuden presidentilliseen tutkimuslautakuntaan ja hän johti sen alakomiteaa Operaatiot. Onnettomuustutkinnan päätyttyä Ride nimitettiin NASAn päämajaan Washington DC:hen. Siellä hän johti NASAn strategista suunnittelua tuottaen raportin "Leadership and America's Future in Space" (The Ride Report) ja perusti  NASAn Office of Explorationin.
Henri Schouteden
24-vuotiaana Schouteden väitteli filosofian tohtoriksi Brysselin yliopistossa. Samaan aikaan hän oli sekä Belgian eläintieteellisen yhdistyksen että Hyönteistieteellisen seuran pääsihteeri, ja oli julkaissut jo 30 tieteellistä kirjoitusta. Sittemmin hän toimi Tervurenissa sijaitsevan Musée Royal de l’Afrique Centralen johtajana vuodesta 1927 alkaen. Vuonna 1911 hän ryhtyi julkaisemaan Revue de Zoologie et de Botanique Africaines-julkaisua, jota hän toimitti yhä ennen kuolemaansa. Schouteden julkaisi yli 500 kirjoitusta, erityisesti etiopialaiselta eläinmaantieteelliseltä alueelta.
Nuorena Schouteden tutki Hemiptera-lahkon hyönteisiä. Myöhemmin hän ryhtyi tutkimaan Belgian Kongon linnustoa yhdessä James Chapinin kanssa. Hän kasvatti Tervurenin museon kokoelmia alkuaan 1 600 näytteestä 35 000:een näytteeseen 35 vuotta myöhemmin. Vuonna 1972 kokoelmassa oli jo yli 100 000 näytettä.
Schouteden nimesi linnuista keltaharjalepinkäisen (Prionops alberti), sieppotimalin (Kupeornis chapini) ja afrikanviitapöllön (Phodilus prigoginei), viimeksimainitun oppilaansa Alexandre Prigoginen kunniaksi.
Summeri (televisio-ohjelma)
Edeltäjät
Vuosina 1997 ja 1998 kesäohjelma tuotettiin yhdessä FST:n kanssa, minkä vuoksi toinen juontaja puhui suomea ja toinen ruotsia. Molemmat käyttivät kuitenkin välillä myös toista kotimaista kieltä. Ensimmäisenä vuotena ohjelma kantoi nimeä OH KesäSommar. Nimessä oleva OH tuli ohjelmassa usein nähtyjen suomalaisten lentokoneiden kyljessä olevasta tunnuksesta. Toisena kesänä ohjelman nimi muuttui H2O KesäSommariksi lentokoneteeman jäätyä pois. Ohjelmaan kuului puhelinkilpailu, jossa palkintona oli cd-levyjä ja -singlejä juontajien heittämän ison nopan osoittavan lukumäärän verran. Ohjelmien suomenkielisenä juontajana toimi Silvia Modig.
Sally Ride
Ura NASAn jälkeen
Ride erosi NASAsta vuonna 1987 työskennelläkseen Stanfordin yliopiston tutkimuskeskuksessa Center for International Security and Arms Control. Vuonna 1989 hänestä tuli Kalifornian yliopiston (San Diego) fysiikan professori ja California Space Instituten johtaja. Vuonna 2003 häntä pyydettiin työskentelemään avaruussukkula Columbian onnettomuuden tutkimuslautakunnassa. Jäätyään virkavapaalle yliopistosta hän toimi vuonna 2001 perustamansa Sally Ride Sciencen puheenjohtajana ja toimitusjohtajana. Yritys tuottaa viihdyttäviä tiedeohjelmia ja julkaisuja koululaisille, erityisesti tytöille.
Ride on kirjoittanut tai osallistunut kirjoittajana viiteen lapsille suunnattuun avaruutta käsittelevään ja tieteellistä tutkimusta kannustavaan kirjaan.
Ride oli Yhdysvaltain presidentin tiede- ja teknologiapolitiikasta vastaavan viraston (OSTP) 7. toukokuuta 2009 asettaman Yhdysvaltain miehitettyjen avaruuslentojen tulevaisuutta arvioivan riippumattoman arviointiryhmän Review of United States Human Space Flight Plans Committeen jäsen. Ride sai lukuisia huomionosoituksia ja palkintoja työstään. Hän on ainoa henkilö, joka on työskennellyt kummankin avaruussukkulaonnettomuuden tutkimuslautakunnassa.
Ride menehtyi 61-vuotiaana La Jollassa, Kaliforniassa haimasyöpään.
Lukáš Lacko
Lukáš Lacko (s. 3. marraskuuta 1987 Piešťany) on slovakialainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä ATP-listan sijalla 44 tammikuussa 2013.
Grand Slam -turnauksissa Lacko on päässyt kaksinpelissä parhaimmillaan kolmannelle kierrokselle Australian avoimissa 2012 ja Wimbledonissa 2012 sekä toiselle kierrokselle Australian avoimissa 2010, Ranskan avoimissa 2010 sekä Wimbledonissa 2010.
Onsilojäätikkö
thumb|right|350px|[[Lower Curtisin jäätikkö on onsilojäätikkö, koska se ei virtaa vuorelta laaksoon.]]
Onsilojäätikkö ylhäällä vuoristossa olevassa vuoren kyljen painumassa, onsilossa (cirque) oleva jäätikkö, joka ei virtaa alas laaksoon. Tämä johtuu lumentulon vähyydestä. Sitä vastoin laaksojäätikkö virtaa alas laaksoon.
Aki Karppanen
Aki Karppanen (s. 4. lokakuuta 1971 Posio) on entinen suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskuspuolustaja.
Karppanen on Rovaniemen Reippaan kasvatti. Hän teki ensiesiintymisensä seuran edustusjoukkueessa II divisioonassa kaudella 1989, pelaten kolmessa ottelussa. Seuraavana vuonna Karppanen oli mukana nostamassa joukkuetta takaisin II divisioonaan, mutta kauden päätteeksi teki sopimuksen Futisliigassa pelanneen Rovaniemen Palloseuran kanssa. Kahden vuoden aikana Karppanen pelasi pääsarjatasolla 21 ottelua ilman maaleja. Kaudeksi 1993 hän siirtyi Kolmoseen ja Tornion Palloon, joka voitti lohkonsa ja nousi sarjaporrasta ylemmäksi. Karppanen pelasi Torniossa vielä vuoden verran Kakkosessa, mutta ei jatkanut joukkueessa sen pudottua kauden päätteeksi takaisin piirisarjoihin.
Kausina 1995–1998 Karppanen pelasi Kakkosta vuoden FC Santa Clausissa ja Rovaniemen Kanuunoissa sekä kaksi Visan Pallossa. Hän siirtyi saman sarjatason Tervareihin kaudeksi 1999 ja oli tärkeässä roolissa nostamassa joukkuetta Ykköseen, pelaten toiseksi eniten sarjaotteluita Terö Rytkösen jälkeen. Karppanen oli vakionimi avauskokoonpanossa kolmen kauden ajan Tervarien konkurssiin asti. Hän jatkoi uraansa vielä yhden vuoden Tervarien sarjapaikan saaneen AC Oulun riveissä, toimien seuran edustusjoukkueen kapteenina sen ensimmäisellä toimintakaudella.
Boštjan Cesar
Boštjan Cesar (s. 9. heinäkuuta 1982 Ljubljana) on slovenialainen jalkapalloilija, joka edustaa Italian Serie A:ssa pelaavaa Chievo Veronaa. Vasenjalkainen Cesar on pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän kuuluu myös Slovenian jalkapallomaajoukkueeseen, jonka kapteenina hän toimii.
Seurajoukkueura
Cesar aloitti ammattilaisuransa kroatialaisessa Dinamo Zagrebissa, jota hän edusti vuodet 2000–2005. Dinamossa hän saavutti yhden 1. HNL -liigan mestaruuden sekä kaksi Kroatian cupia ja supercupia. Vuonna 2005 Cesar siirtyi Ranskan Ligue 1:n Olympique de Marseilleen. Hän edusti seuraa vuodet 2005–2009, mutta pelasi vain 24 ottelua ykkösjoukkueessa. Vuonna 2006 hän voitti kuitenkin seuran kanssa UEFA Intertoto Cupin. Kauden 2007–2008 Cesar oli lainalla Englannin mestaruussarjan West Bromwich Albionissa, jossa hän pelasi 20 ottelua voittaen seuran kanssa myös sarjan mestaruuden.
Tammikuussa 2009 Cesar siirtyi Ligue 1:n Grenoble Foot 38:n riveihin. Hän edusti seuraa puolitoista kautta pelaten 40 ottelua ja tehden yhden maalin. Heinäkuussa 2010 Cesar siirtyi Italian Serie A:n Chievo Veronaan. Hän debytoi seuran paidassa seuraavassa kuussa Calcio Cataniaa vastaan. Avausmaalinsa Cesar teki lokakuussa 2010 AC Cesenan verkkoon. Parhaimmalla kaudellaan, avauskaudellaan 2010-2011, Cesar teki 32 ottelussa kolme maalia.
Maajoukkueura
Cesar pelasi Slovenian alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa 15 ottelua tehden yhden maalin vuosina 2001–2003. Slovenian jalkapallomaajoukkueessa hän debytoi helmikuussa 2003 ystävyysottelussa Sveitsiä vastaan. Avausmaalinsa maajoukkueessa Cesar iski lokakuussa 2004 MM-karsintaottelussa tulevaa maailmanmestaria Italiaa vastaan. Maali jäi ottelun ainoaksi.
Saavutukset
Dinamo Zagreb
Olympique de Marseille
West Bromwich Albion
Furuset Ishockey
Furuset I.F. on vuonna 1934 perustettu norjalainen jääkiekkoseura Furusetista Oslosta. Joukkue on osa Furuset Idrettsforeningenia, (FIF). Joukkue pelaa kotiottelunsa Furuset Forumilla jonka katsojakapasiteetti on 1 200. Joukkue pelaa Norjan toiseksi korkeimmalla I-divisioonassa. Joukkueen päävalmentajana toimii Magnus Rahm. Seura on viimeksi pelannut Norjan pääsarjassa GET-ligaenissa kaudella 2008-09.
Eero Nelimarkka
Eero Aleksander Nelimarkka (10. lokakuuta 1891 Vaasa – 27. marraskuuta 1977 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari. Hänet tunnetaan parhaiten pohjalaisista lakeusmaalauksista mutta hän tuotti myös muotokuvia ajan vaikuttajista, perheenjäsenistään sekä pohjalaisten tupien emännistä ja isännistä. Kuva-aiheisiin lukeutuu myös interiöörejä, asetelmia sekä kaupunkikuvaelmia. Eero Nelimarkka oli Eero Järnefeltin oppilas. Hän avioitui Saima Alaviitalan kanssa vuonna 1918. Pariskunnalla oli neljä lasta. Vuonna 1956 hänet palkittiin Pro Finlandia -mitalilla, ja professorin arvonimen Nelimarkka sai vuonna 1966.
Vaikea alkutaival
Nelimarkka syntyi kahdeksanlapsisen perheen kuopukseksi Vaasassa vaivaistaloon. Taiteilijan vanhemmat Maria ja Erkki Nelimarkka olivat kotoisin Alajärveltä, jossa suvut olivat eläneet jo 1700-luvulta lähtien. Suku oli musikaalinen, perheenisä Erkki lauloi ja soitti viulua. Äidin isä oli ammatiltaan hääsoittaja. Perhe oli siirtynyt paremman toimeentulon toivossa ensin Helsinkiin ja asettunut sen jälkeen Vaasaan. Erkki oli syvästi uskonnollinen ja teki oletettavasti saarnamatkoja. Hän toimi räätälinä ja kuoli Vaasassa mielisairaalassa Eeron ollessa 9-vuotias. Kuoleman myötä perhe muutti köyhäintalosta kaupungin vuokra-asuntoon. Heillä oli omaisuutenaan ainoastaan tyhjä kaappi, pyöreä kaksiosainen pöytä, lavitsa ja leveä sänky.
Kisällivuodet
Kansakoulun käytyään Nelimarkka haaveili opintojen jatkamisesta lyseossa mutta varojen uupuessa hän päätyi sokerileipurin oppiin. Hän teki kisällinäytteensä 15-vuotiaana, saaden "sällin" paperit Waasan tehdas ja käsityöläisyhdistykseltä 10.6.1907. Valmistumisen yhteydessä hän sai myös apurahan ulkomaista opintomatkaa varten ja vesivärit sekä erillisen kehotuksen jatkaa piirustus- ja maalausharrastustaan. Nelimarkka jäljensi kouluaikanaan japanilaisia ja kiinalaisia piirroksia. Hänen ensimmäinen opintomatkansa kohdistui Tukholmaan, jossa viipyi kahdeksan kuukautta. Matkan aikana Nelimarkka tutustui Carl Larssonin maalauksiin kiinnostuen enemmän taidemaalarin ammatista. Hän palasi Suomeen vuonna 1908, mutta saatuaan potkut vaasalaisesta leipomosta hän lähti nopeasti Lyypekkiin täydentämään sokerileipurin opintojaan. Tällä matkalla hän viipyi puoli vuotta. Sokerileipurin opintojen ohella hän alkoi opetella koristemaalariksi, harjaantuen aluksi ootraamaan huonekaluja. Palattuaan Suomeen Nelimarkka ryhtyi jatkamaan taidemaalarin opintojaan. Alkuun hän asui veljensä Paavo Nelimarkan luona Heinolassa, jonka yhteiskoulun piirustuksen opettajana toimi taidemaalari Bruno Hahl. Hahl kannusti nuorta Nelimarkkaa lähtemään Helsinkiin. Hän sai työpaikan Löfströmin leipomossa ja kirjoittautui iltaoppilaaksi Taideteollisuuskeskuskouluun. Opettajina toimivat siihen aikaan Werner von Hausen ja Sigfrid Keinänen. Nelimarkkaa ei hyväksytty Taideyhdistyksen piirustuskouluun, sillä hän ei ollut suorittanut opintoja lyseossa.
Tie taiteilijaksi
Nelimarkka hylkäsi haaveet leipurin ammatista täysin vuonna 1911 ja ryhtyi tavoittelemaan uraa päätoimisena taiteilijana. Gallen-Kallelan neuvosta hän lähti vuoden 1912 alusta opiskelemaan vuodeksi Pariisiin. Matka katettiin lainarahoin, eikä nuori taiteilija osannut lainkaan ranskaa. Matkatoverina hänellä oli saksalainen kuvanveistäjä Wilhelm Lehmbruck, jonka avulla hän sai hotellihuoneen. Ruotsalaisten taiteilijoiden avulla hän löysi työhuoneen ja ilmoittautui oppilaaksi vapaaseen akatemiaan Rue Grande Chaumièreen. Nuori taiteilija palasi jo samana vuonna takaisin Helsinkiin ja sai paikan Eero Järnefeltin oppilaana Yliopiston piirustussalilta. Hän opiskeli Helsingissä vuosina 1912–1914 ja asui Larin-Kyöstin kanssa Oulunkylässä. Pariisissa Nelimarkkaan olivat tehneet lähtemättömän vaikutuksen Puvis de Chavannesin Köyhä kalastaja ja Pyhä Sebastian sekä Louvressa Botticellin freskofragmentit.
Perhe laajenee
thumb|upright|Eero Nelimarkka 1920-luvulla. Suomen sisällissodan aikana Nelimarkka asui Vaasassa. Hänen veljensä kaatui Oulun valloituksessa. Eero Nelimarkka avioitui 31.12.1918 alahärmäläisen Saima Alaviitalan kanssa. Heille syntyi neljä lasta, joista Esko Tuomas Nelimarkka (1925–1997) jatkoi isänsä jäljillä taidemaalarina ja pohjalaisten lakeuksien kuvaajana. Myös Eero Jaakko Nelimarkka (1919–1941) tunnettiin taitavana maalarina ennen kaatumistaan jatkosodassa. Pariskunnan ainoa tytär Katri Helena Lindholm (1921–1983) opiskeli isänsä tapaan taideteollisessa oppilaitoksessa. Juha Antti Elias Nelimarkka (1923–1990) opiskeli diplomi-insinööriksi ja perusti myöhemmin Metsoon yhdistyneen Neles Oy:n 1956.
Läpimurto Helsingissä
Nelimarkka teki taiteellisen läpimurtonsa vuoden 1916 jälkeen Helsingissä. Hänen teoksensa määriteltiin "lyyriseksi marraskuulaiseksi". Vuonna 1919 Nelimarkka lähti kuriiripassilla Lontoon kautta toiselle Pariisin matkalleen ja opiskeli Akadémie Modernessa noin kuukauden ajan fauvisteihin kuuluneen Othon Frieszin oppilaana. Hän opiskeli myös Académie Julianissa sekä taiteilija André Lhoten akatemiassa. 1920 luvun alussa tehtiin Nelimarkan aloitteesta huomattava päätös: Suomen Taiteilijaseuran pöytäkirjat, mitkä siihen saakka oli kirjoitettu ruotsinkielellä, voitiin - sihteeristä riippuen - kirjoittaa myös suomeksi. Nelimarkka joutui myös olemaan Takaharjun keuhkotautiparantolassa 1920 luvulla.
Vuonna 1928 hän kävi Pariisissa ja Italiassa ja vuonna 1934 Brysselissä.
Paluu lakeuksille
thumb||upright|Eero Nelimarkan suunnittelema [[Sukuvaakuna#Aatelittomat_sukuvaakunat|sukuvaakuna.]] thumb|upright|Nelimarkan suunnittelema Viime sotiemme joukkojen kokoontumispaikan muistomerkki (myös Talvi- ja jatkosotaan lähteneiden alajärveläisten muistomerkki) Alajärvellä (1971). Vuonna 1928 Nelimarkka osti tontin Alajärven, Pekkolan kylästä ja rakennutti paikalle mansardikattoisen huvilan, Villa Nelimarkan, jonka perusosa valmistui 1932. Vuonna 1940 hän rakennutti Alahärmään itselleen pienen maalausmajan. Tässä vaiheessa Nelimarkka ryhtyi erikoistumaan Etelä-Pohjanmaan ja sen ihmisten kuvaamiseen. Jalmari Ruokokosken kehotuksesta Nelimarkka oli osallistunut tohtori Thorsten Renvallin mukana  Petsamoon heimosotaretkelle, keväällä 1918, saaden ansioistaan VR 4. kunniamerkin.
Vuonna 1945 perustettiin Nelimarkka-Rahasto säätiö. Säätiön muita perustajia olivat muun muassa professori J. A. Hollo, Ragnar Ekelund, Sulho Ranta, Ludvig Wennervirta, sekä hänen poikansa DI Antti Nelimarkka. Rahaston tehtävänä on vaalia taiteilijan tuotantoa ja elämäntyötä, sekä tukea suomalaista kuvataidetta keräämällä taidetta. Taiteilija lahjoitti säätiölle 22 teosta, jonka turvin oli mahdollista ostaa taiteilijan isän kotitila ja kunnostaa siihen kuuluvat rakennukset. Vuonna 1964 kivinavetan paikalle rakennutettiin Hilding Ekelundin piirtämä Nelimarkka-museo, johon sijoitettiin Nelimarkka-rahaston keräämät taidekokoelmat. Museon piirissä toimii edelleen taiteilijaresidenssi, sekä järjestetään taidekursseja. Säätiön kokoelmiin kuuluu muun muassa Viggo Wallensköldin, Teemu Mäen ja Kimmo Kaivannon taidetta. Nelimarkka-Rahaston säätiön pitkäaikainen puheenjohtaja on Antti Nelimarkan tytär taiteen tohtori Riitta Nelimarkka.
Eero Nelimarkka oli Pohjalaisen Taiteilijaliiton perustaja- sekä kunniajäsen.
Taiteelliset linjaukset
Aloittaessaan taiteilijana 1910-luvulla Nelimarkka lukeutui modernistiseen Marraskuun ryhmään. Hänen debyyttinäyttelynsä oli Helsingissä vuonna 1913. Nelimarkan töissä on nähtävissä jälkiä paitsi kubismista, myös varhaisesta impressionismista. Alkutaipaleen muoto- ja värikokeilujen jälkeen Nelimarkka suuntautui pohjalaisen lakeuden kuvaamiseen. Lakeusaiheissa on nähtävissä Marraskuun ryhmälle ominainen niukka värinkäyttö ja askeettinen sommittelu. Hän on myös toteuttanut Iin kirkon sekä Vaasan ja Laihian rukoushuoneen alttaritaulut sekä Skibotnin ja Yykeän kirkkojen alttaritaulut Norjassa.
Nelimarkka vietti urastaan yli 10 vuotta ulkomailla. Hänen ensimmäiset ulkomaannäyttelynsä olivat vuonna 1917 Moskovassa ja viimeisimmät Kiinassa vuonna 1958. Opinto- ja näyttelymatkat veivät taiteilijan Yhdysvaltoihin asti. Lukuisia Nelimarkan teoksia on ulkomaisessa omistuksessa, sillä paljon maailmalla matkannut taiteilija myi osan töistään paikan päällä heti niiden valmistumisen jälkeen.
Mikko Suokas
Mikko Suokas (22. syyskuuta 1893 Kivennapa – 13. lokakuuta 1934 Kivennapa) oli suomalainen poliitikko. Hän kuului Suomen Sosialidemokraattiseen Puolueeseen.
Suokas toimi syyskuusta 1927 alkaen Viipurin läänin itäisen vaalipiirin kansanedustajana. Hän oli eduskuntavuosinaan jäsenenä sen pankkivaliokunnassa, perustuslakivaliokunnassa ja puolustusasiainvaliokunnassa. Hän kuoli lokakuussa 1934, kesken vaalikauden, jonka jälkeen hänen tilalleen eduskuntaan nousi Juho Kuittinen.
Suokas toimi poliittisella urallaan myös presidentin valitsijamiehenä vaaleissa 1925 ja 1931 sekä puolueensa Viipurin läänin itäisen vaalipiirin piirisihteerinä vuosina 1924–1928. Ammatiltaan hän oli maanviljelijä.
Suokkaan puoliso oli Aina Pussinen, jonka kanssa hän avioitui vuonna 1927.
Traben-Trarbach
Historia
thumb|Trarbach Trabenin ja Trarbachin kylät yhdistyivät kaupungiksi vuonna 1906. Molemmilla paikkakunnilla on pitkä historia, Traben perustettiin kirjallisten lähteiden mukaan 800-luvulla ja Trarbach neljä vuosisataa myöhemmin. Protestanttisena kaupunkina muuten katolisella seudulla varsinkin Trarbachilla oli hyvät suhteet Preussiin, jonka kuningas Vilhelm II vieraili Trarbachissa 1800-luvun puolivälissä. Yhdistymisen jälkeen Traben-Trarbach nousi Euroopan toiseksi suurimmaksi viinikaupan keskukseksi Bordeaux’n jälkeen. Kaupunki päätti tuolloin rakentaa sillan Moselin yli, ja arkkitehtikilpailun voitti professori Bruno Möhring Berliinistä. Vanhasta sillasta on jäljellä ainoastaan jugendtyylinen porttirakennelma Trarbachin puolella, mutta muualla kaupungissa voi ihailla hyvin säilyneitä jugendhuviloita.
Elinkeinot
Viinikaupan merkitys Traben-Trarbachissa on laskenut tasaisesti vuoden 1906 jälkeen, ja suurimmaksi elinkeinoksi on noussut matkailu.
Maasto
Moselin laaksolle on yleisesti ilmeistä suuret korkeusvaihtelut. Traben sijaitsee Moselin pohjoisella puolella loivassa rinteessä levittyen leveästi Moselin rannoille. Trarbach puolestaan on keskittynyt hieman Moselista etelään olevaan solaan.
Liikkuminen
Traben-Trarbachiin pääsee parhaiten junalla ja autolla. Autolla tultaessa täytyy kuitenkin laskeutua jyrkkiä rinteitä mutkitellen loppumatka, mutta tiet ovat yleisesti hyvässä kunnossa. Trabenissa sijaitsevalla juna-asemalta pääsee Koblenziin. Lentomatkustajille suositellaan Frankfurt–Hahnin lentoasemaa, josta pääsee Traben-Trarbachiin junalla vaihtaen Koblenzissa.
Nähtävyyksiä
thumb|Wolfin kylä Traben-Trarbachissa Moselin varrella.
Lähteet
49.95111°N, 7.11667°W
Ōbu
Ōbu on Japanin kaupunki Honshūn saarella Chūbun tai Tōkain alueella Aichin prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin länsiosassa Chitan niemimaan juuressa. Kaupungin alue kuuluu Owarin kukkuloihin. Lännessä se rajautuu Sakaijokeen. Ōbussa on 92 670 asukasta (maaliskuussa 2020) ja sen pinta-ala on 33,66 neliökilometriä.
Ōbu oli pitkään maatalousvaltaista aluetta, jolla viljeltiin hedelmiä ja vihanneksia sekä pidettiin maitokarjaa. Viljelyolosuhteet paranivat toisen maailmansodan jälkeen Aichin kastelukanavan valmistuttua, ja alueelle kehittyi muun muassa viinirypäleiden viljelyyn liittyvää matkailua. Sittemmin Ōbu on kasvanut voimakkaasti Nagoyan esikaupunkina, ja sinne on sijoittunut autoteollisuuden liitännäisteollisuutta, tekstiiliteollisuutta ja elintarviketeollisuutta. Kaupunkioikeudet Ōbulle myönnettiin vuonna 1970.
Ōbun rakennettuun kulttuuriperintöön kuuluvat esimerkiksi Enmei-jin ja Entsū-jin buddhalaiset temppelit sekä Nagakusa Tenjin-shan šintolainen pyhäkkö, joka tunnetaan doburoku-sakefestivaalistaan. Momoyaman puisto on suosittu kirsikankukkien katselupaikka. Ōbua palvelevat JR Tōkain Tōkaidō-päälinja ja Taketoyo-linja.
Maistjärvi
Maistjärvi eli Maistojärvi on Pirkanmaalla Kuhmoisissa Koivumäen kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 15,1 hehtaaria, se on 700 metriä pitkä ja 850 metriä leveä. Järvi on muodoltaan epäsäännöllinen ja sen itäosasta työntyy lahdet pohjoiseen ja kaakkoon. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria ja sen rantaviivan pituus on 3,8 kilometriä. Rannat ovat metsämaata. Järvellä on yksi vapaa-ajan asunto, jolle tulee tie idästä Kuhmoisten kirkonkylän suunnalta tulevalta tieltä.
Historiaa
Vuoden 1855–1856 Kalmbergin kartastossa järvi oli merkitty nimellä Maisjärvi.
Vuoden 1965 peruskartassa järven nimenä oli Maistojärvi. Tuolloin järvi oli autio ja siihen johti vain yksi oja. Vuoden 1986 peruskartassa järven nimenä oli Maistjärvi. Järvi oli yhä tuolloin autio, mutta siihen oli johdettu noin kymmenen ojaa lisää.
The Flash (videopeli)
The Flash on Equilibriumin kehittämä toimintapeli, joka perustuu televisiosarjaan Flash. Pelin on julkaissut THQ vuonna Game Boylle. Pelissä pelataan vain DC Comicsin kustantamalla nimikkohahmolla Salamalla.
Pelattavuus
Pelaajan tarkoitus on pelastaa Salaman kotikaupunki Central City ja taistella itsensä läpi 13 eri kentän sekä pysäyttää Trickster räjäyttämästä kaupunkia. Hahmoa voi liikuttaa vasemmalle tai oikealle, sekä hyppy- ja lyöntinapeilla lyödä rikollisia ja purkaa pommeja. Jokaisella kentällä on oma aikarajansa.
Paavius varhaiskirkossa ja myöhäisantiikin aikana
Paavius varhaiskirkossa ja myöhäisantiikin aikana käsittää paaviuden historian taivasten valtakunnan avaimien luovutuksesta apostoli Pietarille myöhäisantiikin loppuun, eli tämän paaviuden historian ajanjakson voidaan katsoa loppuneen noin Gregorius Suuren noustessa paavinistuimelle, jolloin keskiajan paaviuden historian voidaan katsoa alkaneen.
Tämän ajanjakson aikana muodostui käsitys paavin asemasta paitsi Rooman piispana ja siten seurakunnan johtajana, myös paavin vallasta muihin seurakuntiin. Varhaiskirkon aikana paavinvallalle koko kristikunnassa myös esitettiin ensimmäiset Raamattuun pohjautuvat perusteet.
Apostoli Pietari ja väitetty paaviuden alku
pienoiskuva|[[Caravaggion maalaus Apostoli Pietarin ristiinnaulitseminen noin vuodelta 1600–1601. Paaviutta perustellaan yleensä sen väitetyillä juurilla apostoli Pietariin, mutta asia on kriittisemmissä tutkimuksissa kyseenalaistettu. Osa kriittisimmistä ajattelijoista jopa kyseenalaistaa Pietarin koskaan olleen Roomassa tai kärsineen siellä marttyyrikuoleman.]]
On olemassa erilaisia näkemyksiä siitä, kuka oli historian ensimmäinen paavi. Katolinen kirkko pitää Taivasten valtakunnan avaimien luovutusta apostoli Pietarille merkkinä tämän julistamisesta kaikkien muiden apostolien johtajaksi ja ensimmäiseksi Rooman piispaksi eli paaviksi. Pietarinkirkon kupolin sisäreunaan onkin kirjoitettu: Tu es Petrus et super hanc petram aedificabo ecclesiam meam et tibi dabo claves regni caelorum kuten Jeesuksen kerrotaan sanoneen Pietarille Matteuksen evankeliumin mukaan (Matt. 16: 18–19).
Useimmissa kriittisissä näkemyksissä ei kyseenalaisteta tätä kohtaa raamatussa tai sen tapahtumista, vaan kyseenalaistetaan Pietarin asema Rooman seurakunnan johtajana ja täten myös paavina. Asiasta esitetäänkin yleensä kolme kriittistä kysymystä:
Kysymyksiin on esitetty monenlaisia vastauksia. Kriittisimpien arvioiden mukaan Pietari ei koskaan elämässään käynyt Rooman kaupungissa, jolloin hän ei voinut olla ensimmäinen Rooman piispa eikä siis paaviutta voida perustella hänellä. Raamatusta ei voida löytää vastausta mihinkään esitetyistä kolmesta kysymyksestä, koska uusi testamentti ei kerro apostoli Pietarin elämän loppuvaiheista. Tästä huolimatta perimätieto Pietarin marttyyrikuolemasta Roomassa lienee tosi. Paavi Pius XII:n ollessa paavina 1950-luvun Pietarinkirkon alla suoritettiin kaivauksia, joiden tuloksena löydettiin hautamuistomerkki. Sen viereen on raapustettu kreikaksi sanat: Pietari on täällä. Paikalla, josta hautamuistomerkki löydettiin, sijaitsi aikanaan keisari Neron aikainen hautausmaa, jonne osa vainoissa teloitetuista kristityistä haudattiin. Paikalta löydettiin myös luita, ja tiedotuksessaan Vatikaanivaltio totesikin kyseessä olevan "mitä suurimmalla todennäköisyydellä" apostoliruhtinaan maalliset jäännökset. Kaikki eivät ole samaa mieltä Vatikaanivaltion kanssa, sillä kriittisimpien tutkijoiden mukaan "oli kyllä odotettavissa, että hautausmaalta löytyy luita". Maallisten todisteiden lisäksi Raamattu antaa joidenkin tutkijoiden mukaan epäsuoria viitteitä Pietarin oleskelusta Roomassa, vaikkei kuitenkaan kerro suoraan apostoliruhtinaan elämän loppuvaiheista. Esimerkiksi Pietarin ensimmäisen kirjeen alussa sanotaan: "Tervehdyksen lähettää teille Babylonissa oleva seurakunta, valittu niin kuin tekin, ja minun poikani Markus." Mikäli oletetaan Pietarin kirjoittaneen kirjeen itse – vaikkakin useat tutkijat kyseenalaistavat tämän – sekä Babylonin olevan Rooman salanimi, on todennäköistä että Pietari on ollut aikanaan Roomassa. Raamatussa Babylon-nimellä tarkoitettiin harvoin itse Babylonin kaupunkia, vaan sillä tarkoitettiin rappioituneita maailmankaupunkeja. Tällöin voitaisiin olettaa, että kyseessä olisi juuri Rooma. Tätä väitettä tukee myös Markuksen nimen mainitseminen, sillä kirkkohistorioitsijat mainitsevat tämän olleen Roomassa Pietarin tulkkina.
Hautamuistomerkin ja luulöytöjen perusteella voidaan siis vastata ensimmäiseen ja toiseen kysymykseen ja olettaa Pietarin tosiaan olleen Roomassa ja kuolleen marttyyrikuoleman. Kolmanteen kysymykseen moderni tutkimus vastaa kieltävästi. Todennäköisesti Rooman seurakunta syntyi jo ennen vuotta 50 eli ennen Paavalin ja Pietarin saapumista kaupunkiin. Tällöin seurakunnista puuttuivat piispanvirat, sillä seurakuntajärjestys kehittyi vähitellen kohti yhtenäisempiä muotoja. Piispanvirka seurakunnan johtoasemana kehittyi alkujaan Vähässä-Aasiassa, josta se hiljalleen levittyi muualle ja saapui Roomaan noin vuonna 160. Tämän perusteella ei voida puhua Pietarista ensimmäisenä paavina eikä edes Rooman seurakunnan johtajana.
Apostoli Pietarin liittäminen paaviuteen
pienoiskuva|vasen|[[Peter Paul Rubens, Pyhä Pietari, noin 1611. Apostoli Pietari käsissään taivasten valtakunnan avaimet.]]
Mikäli Pietaria ei voida pitää ensimmäisenä paavina, voidaankin ihmetellä, miten paavius sitten kehittyi ja liitettiin apostolien johtajana pidettyyn Pietariin. Luetteloa Rooman piispoista alettiin laatia vasta piispaviran vakiinnuttua seurakunnan johtajaksi. Myös muissa kristinuskolle tärkeissä kaupungeissa kuten Jerusalemissa, Antiokiassa ja Aleksandriassa laadittiin samantyylisiä apostolista alkavia luetteloita, jotka pyrittiin johtamaan seurakunnan silloiseen piispaan. Vanhin säilynyt lista Rooman piispoista on vuodelta 185 ja siinä tunnettiin vain muutama silloisen piispan edeltäjistä. Listaa kuitenkin jatkettiin Pietariin saakka, koska aseman periytyminen apostoliruhtinaasta oli seurakunnalle oikean opin tae. Todennäköisesti listassa Pietarin ja piispan viran kaupunkiin tuoneen Anicetuksen välissä olevat nimet eivät ole keksittyjä vaan kyseessä ovat mahdollisesti seurakunnan johtoryhmän jäsenet. Myös ajallinen järjestys on mahdollisesti oikea, mutta vuosiluvut lienevät epävarmoja.
Käsitys Pietarin olevan ensimmäinen Rooman piispa ja paavi syntyi toisella vuosisadalla ajanlaskun alun jälkeen. Pian tämän käsityksen synnyttä silloinen Rooman piispa alkoi vaatia itselleen ylintä valtaa kristityssä kirkossa. Paavi Stefanus I oli ensimmäinen, joka esitti teologisen perustelun paaviudelle ja juuri tähän perusteluun onkin vedottu aikojen saatossa useaan kertaan. Stefanus I:n mukaan Jeesuksen sanat apostoli Pietarille olisi sanottu myös tämän seuraajille, jolloin Rooman piispoilla eli paaveilla olisi sama valta käytössään kuin apostoliruhtinaalla. Raamatussa ei kuitenkaan vihjaistakaan mitenkään sanojen ollen tarkoitettuja myös Pietarin seuraajille, minkä vuoksi Stefanus I:n perustelut eivät saaneet jalansijaa alkukirkossa. Paavin asema nousi kuitenkin jonkin verran läntisessä Euroopassa, mutta syynä ei ollut Stefanus I:n esittämät uskonnolliset perustelut vaan Rooman asema suurkaupunkina ja sen seurakunnan arvovalta ja varallisuus.
Paavin erikoisasema muiden seurakuntien johtajien joukossa
pienoiskuva|Paavi [[Anicetus, joka toi piispanviran Roomaan noin 160-luvulla.]]