cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kjelmøyn keramiikka
Norja
Etelä-Varangin Kjelmøyn saarella, joka sijaitsee Varanginvuonossa, on löydetty runsaasti löytöjä sisältäneitä muinaisia asuinpaikkoja. Täältä löydetyn keramiikka-aineiston vuoksi keraamista tyyliä alettu Norjassa kutsua Kjelmøyn keramiikaksi. Asuinpaikalla on löytynyt runsaasti luu-, sarvi-, kivi- ja puuesineiden jäänteitä, jotka antavat selvän kuvan asukkaiden esineellisestä kulttuurista.
Suomi
Oulujärven luoteisrannan ympäristö Vaalassa on ollut ihmiselle suotuisa asuinympäristö aina kivikaudelta nykypäiviin asti. Nimisjärven ja Säräisniemen hiekkaiset rannat olivat arkeologian alkuaikojen otollista tutkimusseutua. Täältä löydettiin runsaasti Säräisniemen keramiikan vanhempaa (Sär-1) ja nuorempaa (Sär-2) tyylisuuntaa. Täältä on löydetty vain vähän Kjelmøyn keramiikkaa.
Utsjoella Guatniljärvellä sijaitsee asuinpaikka, josta on löydetty hienosti säilyneitä Kjelmøyn keramiikan kappaleita. Niitä voi tarkastella Helsingin yliopiston keramiikkasivuilla (linkki viitteessä ).
Kemijärvellä, Kemijoen itärannan ja Neitijärven välisellä kannaksella, sijaitsee Neitilän asuinpaikkakokonaisuus, jonka runsaslöytöiset kaivaukset ovat valottaneet pohjoissuomalaista varhaismetallikauden elämää. Paikalla on asuttu 700 vuotta, mutta myös nuorempi historia on löydöissä hyvin edustettuna. Paikalta on löytynyt Sär-1-, Kjelmøyn- ja Luukonsaaren keramiikkaa, pronssin- ja raudanvalmistukseen liittyviä työvälineitä sekä sulattouuneja. Vaikka löydöt ovat olleet runsaita, on pääosa asuinpaikasta tuhoutunut voimalaitossäännöstelyn takia.
Rovaniemen Ritakankankaalla olevasta muinaisesta jätekuopasta löytyi kahden hajonneen Kjelmøyn astian ruukunkappaleita. Niiden yhteydestä löytyi nokisesta maasta sulattouunin laakakiven jättämä jälki sekä hieman rautakuonaa. Raudanvalmistuksessa käytettiin laakakiviä koko Pohjois-Fennoskandiassa. Paikalla oli myös valmistettu punamultaa polttamalla savea uunissa. Viereisestä kuopasta havaittiin runsaasti Luukonsaaren keramiikan kappaleita, joten molemmat traditiot olivat täälläkin läsnä.
Rovaniemellä Sierijärven Kotijängän ja Maununiemen välisellä alueella löytyy asuinpaikkojen yhteydessä raudanvalmistuspaikka ja rautakuonaa, erilaisia työkaluja ja meripihkaa. Jätteen joukossa on myös Kjelmøyn keramiikkaa.
Vanhin raudanvalmistuspaikka Suomessa sijaitsee Kajaanin Äkälänniemen kankaalla. Uunin rautahytti on ajoitettu 200 eaa., joten se kuului vielä asbestikeraamiselle väestölle.
Tervakankaan kalmistosta on löydetty Kjelmøyn keramiikkaa, mutta se lienee saamelaisasukkaan sinne tuomaa tai se voi olla kauppatavaraa. Asuinpaikka vaikuttaisi olevan viljelijäväestön perustama.
Ruotsi
Jokkmokkissa sijaitseva Seitarven uhripaikka ajoitetaan 200 eaa.–200 jaa. Sieltä on löydetty myös Kjelmøyn keramiikkaa, joka arvellaan joutuneen sinne rituaalisessa tarkoituksessa.
Västerbottenin Bureån Harrsjöbackenista on löytynyt Kjelmøyn keramiikkaa yhdessä rautakuonan kanssa. Asuinpaikan kuoppaliesistä eristettiin hylkeenrasvaa. Asukkaat hajottivat siten myös hyljestystä.
Åselen Älgsjöbynistä tunnetaan uhripaikka, jota on löydetty Kjelmøyn keramiikkaa.
Kulttuuri
Tekstiilikeramiikan valmistukseen liittyi Venäjän Karjalassa jo varhain eli noin 2 000 eaa. asbestin käyttö saven sekoitteena. Samaan aikaan asbestikeramiikan kanssa levisi tyyli valmistaa astiat kangaspeitteisessä muotissa. Muotivirtaukseen liittyi samanaikaisesti kupari- ja pronssiesineiden tuonti itäisistä lähteistä. Tämä vaihe levisi hitaasti kohti pohjoista ja levisi pohjoisessa eri paikkakunnille 1500 vuoden aikana. Samoihin aikoihin, kun raudanvalmistustaidot levisivät pohjoiseen idästä, tapahtui voimakas kulttuurinen läpilyönti. Yhteisöt pohjoisessa Fennoskandiassa ottivat laajalti käyttöön sekä tietynlaiset aseet ja käyttöesineet että Kjelmøyn keramiikan.
Kivikauden asuinpaikoille, missä talot kaivettiin maahan, ilmaantui pienempiä ja kevyemmin rakennettuja asumuksia. Tutkijat ovat huomanneet asuinpaikkojen rakenteissa piirteitä, jotka viittaavat aiempaa liikkuvampaan elämään. Osa asukkaista viihtyivät Norjan rannikon saaristoissa ja osa liikkuivat vuodenaikojen mukaan sisämaan ja rannikon välillä.
Keramiikan laajan leviämisalueen sisällä sen tyyli on hyvin yhtenäinen. Tämä viittaa arkeologien mukaan siihen, että alueen ihmisillä oli vilkkaat ja säännölliset yhteydet toisiinsa ja että he ottivat astioiden valmistamisessa vaikutteita toisiltaan.
Kjelmøyn keramiikan astioita valmistettiin ja käytettiin varsinkin alussa asuinpaikoilla, mutta loppuaikojen kohteissa 300 eaa.–300 jaa. niitä on löytynyt vain röykkiöhaudoista tai uhripaikoilta. Keramiikasta tuli loppuaikoina rituaalin väline eikä palvellut enää esimerkiksi pelkästään asukkaiden keittoastiana. Esimerkiksi Varangerista on löytynyt majan pohja, minne ruukku oli jätetty maahan kaivettuna majan lattian alle.
Norjassa löydetyistä röykkiöhaudoissa (scree) on yleisimpänä hauta-antimena ollut Kjelmøyn keramiikkaa ja niiden lisäksi sarvi- tai luuesineitä ja rautaesineitä. Nämä haudat on kaikki ajoitettu vanhemmiksi kuin 300 jaa.
Kjelmøyn keramiikkaa on löytynyt Suomesta joistakin lapinraunioista yhdessä pronssi- ja kupariesineiden kanssa. Nämä on ajoitettu väljästi viimeiselle vuosituhannelle eaa. Keramiikkaa on löydetty yleensä lapinraunioiden vanhimmista haudoista.
Christian Carpelan uskoo, että saamelaiset muuttivat aluksi pienenä väestöryhmänä pohjoisskandinaviassa asuvan paleoeurooppalaista kieltä puhuvien alkuperäisasukkaiden joukkoon. Kjelmøyn keramiikan nopea leviäminen 650 eaa. jälkeen liittyisi hänen mukaansa saamelaisuuden laajamittaiseen hyväksymiseen Fennoskandiassa. Tämä sattuisi hyvin yhteen Ante Aikion ehdottamaan saamen kantakielen ikään, joka on määritetty kieleen otettujen lainasanojen iästä.
Tutkimushistoriaa
Norjassa löytyi jo 1870-luvulla Kjelmøyn saarelta Mestersandenilta kivikautisiksi luokiteltuja esineitä, jotka O. Rygh oli toimittanut julkisuuteen. Vasta 1900-luvun alussa suoritti Ole Solberg kaivauksia ja löytöpaikan arvo alkoi vihdoin paljastua. Kohde oli sikäli kiinnostava, että kalkkipitoisessa hiekassa oli säilynyt myös orgaanisia esineitä kuten luu- ja sarvityökalija. Löydetty keramiikka poikkesi aiemmin muista paikoista löydetyistä. Tulokset julkaistiin vuonna 1909 ja löydettyjen rautaveitsien vuoksi Solberg ehdotti ajoitukseksi 800–900 jaa. eli viikinkiaikaa. Vuonna 1923 julkaisi Helge Gjessing löytöjen kronologisen luokittelun ja hän väitti, että esineet olisivat kuuluneet vanhemman rautakauden jälkipuoliskolle eli kansainvaellusajalle. Vuonna 1935 julkaisi Gutorm Gjessing uuden ajatuksen, etteivät löydöt selittyisi norjalaisilla kultturivaikutteilla, vaan että ne tulisi sitoa siperialaisiin tai venäläisiin löytöihin. Hän kutsui vaikutusta Ananjinon impulssiksi. Suomalaisten (alla) arviot eivät saaneet Norjassa vastakaikua ja Kjelmøyn kulttuuri ajoitettiin ajanlaskun alkuun. Vaikka löytöjen suuri merkitys alkoi selvitä, osuivat ajoitukset kohdalleen vasta vuonna 1988 otettujen radiohiiliajoitusten jälkeen.
Aiemmin tunnettiin Pohjois-Suomessa aluksi vain kivikautinen Säräisniemen keramiikka (Sär-1). Kun tämä traditio aikanaan loppui, syntyi Pohjois-Skandinaviaan pitkä aikaväli, jossa ei valmistettu keramiikkaa. Kivikautisilta asuinpaikoilta löytyneet niistä poikkeavat keramiikan tyylit yhdistettiin nyt metallikauteen ja sitä alettiin kutsua Säräisniemen keramiikka (Sär-2).
Jo A. M. Tallgren ajoitti Kjelmøyn löydöt samanaikaisiksi kuin vastikään tehdyt Ananjinon kulttuurin löydöt. Suomessa Säräisniemen keramiikkaa tutki Äyräpää, joka ajoitti keramiikan rannansiirtymäkronologian avulla (1953). Christian Carpelan (1965) esitti kuitenkin, että Sär-2 jaettaisiin kolmeen ryhmään eli pohjoisskandinaviseen, pohjoissuomalaiseen ja eteläsuomalaiseen ryhmään. Myöhemmin hän erotteli siitä neljä ryhmää: Luukonsaaren, Sirnihtan, Anttilan ja Kjelmøyn keramiikka. Carpelanin pohjoisskandinavinen ryhmä vastaa nykyistä Kjelmøyn keramiikkaa.
Norjalaisilla on Kjelmøyn kulttuurista paras tuntemus. Vasta viime aikoina he ovat ajoittaneet hyvin luokitellut näytteensä ja he esittävät kuttuurin alkavan noin 1000 eaa. ja loppuvan ajanlaskun alussa tai muutama vuosisata sen jälkeen. Tämä vastaa hyvin myös ruotsalaisten ja suomalaisten arvioita.
Ruotsalaisessa arkeologiassa tutkimuksen painopiste sijaitsi eteläisessä Ruotsissa. Pohjois-Ruotsissa tehdyt havainnot keramiikasta niputettiin otsikon ”norrlandske asbestkeramik” alle. Sitä ei tutkittu perusteellisesti, ja ilmiön kokonaiskuva jäi epätarkaksi. Saamelaistutkimuksen noustua keskeiseksi teemaksi Pohjois-Ruotsissa, -Norjassa ja -Suomessa syntyi lyhyessä aikaa nopeasti tarkentuva kokonaiskuva saamelaisidentiteetin muodostumisesta Pohjois-Fennoskandiassa. Venäläinen näkökulma on vielä ratkaiseva edeltävän tilanteen ymmärtämiseksi.
Kyokushinin painoluokalliset Japanin mestaruuskilpailut
Kyokushinin painoluokalliset Japanin mestaruuskilpailut (All Japan Weight Category Karate Championships) on vuosittain käytävä Kyokushin-karaten Japanin mestaruuskilpailut. Sitä on järjestetty vuodesta 1984 lähtien Osakassa, ja se käydään neljässä eri painoluokassa. Poikkeuksellisesti 2014 turnaus käytiin Tokiossa. Aikaisemmin 1969 perustettiin Japanin mestaruuskilpailut -turnaus, jossa mestaruudesta otellaan avoimessa painoluokassa. Vuosina 1984–1996 painoluokkia oli kolme: kevyt-, keski- ja raskassarja. Ensimmäisen painoluokallisen maailmanmestaruuskilpailun jälkeen 1997 painoluokkia lisättiin yhdellä.
Raskassarja (-85 kg)
Vuosina 1984–1996 raskaansarjan painoraja oli +80 kg.
Living in Sin
"Living in Sin" on yhdysvaltalaisen rockmusiikkia esittävän Bon Jovi-yhtyeen kappale ja single.
Kappaleen on kirjoittanut yhtyeen laulaja Jon Bon Jovi, ja se on neljäs raita Bon Jovin vuonna 1988 julkaistulla studioalbumilla New Jersey. Kappale julkaistiin albumin viidentenä ja viimeisenä singlenä vuoden 1989 syksyllä kappaleiden "Bad Medicine", "Born to Be My Baby", "I'll Be There for You" ja "Lay Your Hands on Me" jälkeen. Yhtyeen kotimaassa Yhdysvalloissa kappale sijoittui Billboardin singlelistalla sijalle 9, ja Hot Mainstream Rock Tracks-listalla kappaleen sijoitus oli 37.
Hiihdon Suomen-mestaruuskilpailut 2018
Hiihdon Suomen-mestaruuskilpailut 2018 järjestettiin Vantaalla 12.–14. tammikuuta ja Taivalkoskella 6.–8. huhtikuuta.
Sprintti, perinteinen
Taivalkoski, 6. huhtikuuta
<br style="clear:both" />
16,6 kilometriä, vapaa
Vantaa, 13. tammikuuta
<br style="clear:both" />
13,2 + 13,2 kilometriä, yhdistelmäkilpailu
Vantaa, 14. tammikuuta
50 kilometriä, perinteinen
Taivalkoski, 8. huhtikuuta
<br style="clear:both" />
Parisprintti, vapaa
Vantaa, 12. tammikuuta
<br style="clear:both" />
4 × 10 kilometriä, (p + p + v + v)
Taivalkoski, 7. huhtikuuta
<br style="clear:both" />
10 kilometriä, vapaa
Vantaa, 13. tammikuuta
<br style="clear:both" />
6,6 + 6,6 kilometriä, yhdistelmäkilpailu
Vantaa, 14. tammikuuta
<br style="clear:both" />
30 kilometriä, perinteinen
Taivalkoski, 8. huhtikuuta
<br style="clear:both" />
3 × 5 kilometriä, (p + v + v)
Taivalkoski, 7. huhtikuuta
<br style="clear:both" />
Töyhtöromiskot
Töyhtöromiskot (Chauna) on romiskojen heimoon kuuluva sorsalintusuku. Töyhtöromiskoihin kuuluu BirdLife Suomen mukaan kaksi lajia.
Antti Nordlund
Antti Adrian Nordlund (15. huhtikuuta 1807 Merikarvia – 13. joulukuuta 1880 ) oli suomalainen kirkkomuusikko ja lukkari joka julkaisi vuonna 1850 ensimmäisen suomalaisen neliäänisen koraalikirjan.
Nordlund sai director cantus-arvonimen 1851. Nordlundin vuonna 1852 painattaman suomalaisen koraalikirjan painoksesta suurin osa tuhoutui Vaasan palossa samana vuonna.
Nordlund oli naimisissa Lovisa Sandellin kanssa. Heidän poikansa oli oopperalaulaja (basso) Adrian Nordlund.
Mad (täsmennyssivu)
Mad tai MAD voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Jättibambut
Monia tämän suvun bambuja käytetään rakentamiseen ja huonekalujen tekemiseen.
Pöytätenniksen maailmancup
Pöytätenniksen maailmancup (Table Tennis World Cup) järjestettiin ensi kerran vuonna 1980. Ne järjestetään vuosittain. Ohjelmassa on ollut alusta lähtien miesten kaksinpeli, ja vuonna 1996 mukaan tuli naisten kaksinpeli. Joukkuepelit olivat ensimmäisen kerran mukana vuonna 1990.
Ludvig XIX
thumb|Louis Antoine, Angoulêmen herttua, tuntemattoman tekijän maalaama muotokuva. Louis Antoine de Bourbon, Angoulêmen herttua (6. elokuuta 1775 Versailles, Ranska – 3. kesäkuuta 1844 Görz, Itävallan keisarikunta) oli Ranskan kuninkaan Kaarle X:n vanhin poika ja Ranskan viimeinen Bourbon-sukuinen kruununprinssi eli dauphin.
Ranskan suuren vallankumouksen jälkeen Angoulême asui vuosia maanpaossa isänsä kanssa. Vuonna 1799 hän nai serkkunsa Marie-Thérèse Charlotten, joka oli kuningas Ludvig XVI:n ja kuningatar Marie Antoinetten tytär. Angoulême asui pitkään Puolassa ja Englannissa, kunnes palasi Ranskaan Bourbon-restauraation alkaessa vuonna 1814. Napoleonin palatessa vielä kerran valtaan vuonna 1815 Angoulême johti rojalistien joukkoja eteläisessä Rhônen laaksossa, mutta ei saanut Napoleonia pysäytettyä. Napoleonin kukistumisen jälkeen Angoulême palveli sotilaana setäänsä kuningas Ludvig XVIII:ta ja johti vuonna 1823 ranskalaisia joukkoja, jotka auttoivat Bourbon-sukuista Espanjan kuningasta Ferdinand VII:tä kapinan kukistamisessa. Isänsä hallitessa vuosina 1824–1830 Angoulême oli kruununprinssinä.
Kaarle X:n luopuessa kruunusta heinäkuun vallankumouksen seurauksena 2. elokuuta 1830 Angoulêmesta tuli teknisesti Ranskan kuningas nimellä Ludvig XIX. Hän kuitenkin luopui vaateistaan kruunuun jo kahdenkymmenen minuutin kuluttua, mikä mainitaan joskus historian lyhimpänä hallitsijakautena. Hän vietti lopun ikänsä maanpaossa. Kaarle X:n kuoltua vuonna 1836 Ludvig XIX julistautui uudelleen lailliseksi kuninkaaksi, mutta osa Ranskan legitimisteistä asettui kannattamaan kruununtavoittelijaksi hänen veljenpoikaansa Chambordin kreiviä. He molemmat asuivat vuodesta 1838 Itävallan Görzissä (nyk. Gorizia Italiassa) kansleri Klemens von Metternichin suojeluksessa.
Wilhelm Kaitila
Wilhelm Kaitila (17. syyskuuta 1853 Pyhämaa – 1. toukokuuta 1903 Rauma) oli suomalainen pappi ja valtiopäivämies.
Henkilöhistoria
Wilhelm Kaitilan vanhemmat olivat talollinen Kustaa Kaitila ja Johanna Fredrika Heikintytär ja puolisot 1882–1887 Hanna Maria Colérus ja vuodesta 1894 Hilja Helena Colérus. Kaitila tuli ylioppilaaksi 1874, suoritti teologian erotutkinnon 1880 ja vihittiin papiksi 1881. Pastoraalitutkinnon hän suoritti 1885 ja uudisti sen 1889. Kaitila sai rovastin arvon 1896. Hän oli ensin vuodesta 1881 Porin vt. kappalainen ja Närpiön papiston apulainen ja sitten vuodesta 1886 Nakkilan vt. kappalainen ja vuodesta 1888 Rauman kappalainen. Rauman kaupungin ja maaseurakunnan kirkkoherra hänestä tuli joulukuussa 1890. Porin ruotsalaisen tyttökoulun uskonnonopettajana Kaitila toimi 1883–1884. Hän oli pappissäädyn edustaja valtiopäivillä 1897, 1899 ja 1900.
Kirkkoherra Aarne Kaitila oli Wilhelm Kaitilan poika ensimmäisestä avioliitosta.
I Vow to Thee, My Country
I Vow to Thee, My Country on brittiläinen isänmaallinen hymni, joka perustuu englantilaisen Gustav Holstin säveltämän Planeetat-orkesterisarjan Jupiter-osan keskellä kuultavaan melodiaan, joka tunnetaan nimellä Thaxted (joskus myös The Jupiter Hymn).
Kappaleen sanat ovat peräisin brittiläisen diplomaatin Cecil Spring-Ricen runosta. Spring-Rice kirjoitti runonsa ensimmäisen version vuonna 1908, mutta uudisti sitä tammikuussa 1918 vähän ennen kuolemaansa. Hänen tyttärensä toi runon Holstin tietoon opiskellessaan St Paul's Girls Schoolissa, missä Holst toimi musiikin johtajana. Kappale julkaistiin ensimmäisen kerran vuonna 1921.
Kappaletta on kritisoitu yltiöisänmaalliseksi ja anglikaanisen kirkon edustajat ovat toivoneet, ettei sitä laulettaisi kirkoissa. Vuonna 2004 Hulmen piispa Stephen Lowe sanoi kappaleen olevan "kerettiläinen" ja "sisältävän kaikuja Saksan 1930-luvun kansallismielisyydestä ja Yhdysvaltain oikeistorepublikanismin vastenmielisemmistä piirteistä".
Oga
Oga on Japanin kaupunki Honshūn saarella Tōhokun alueella Akitan prefektuurissa. Se käsittää Japaninmereen työntyvän Ogan niemimaan prefektuurin länsiosassa. Ogassa on 26 321 asukasta (lokakuussa 2020) ja sen pinta-ala on 241,09 neliökilometriä.
Eedit Patrakka
Perhe
Patrakan perheeseen kuuluvat isän ja äidin lisäksi kaksi vanhempaa ja kaksi nuorempaa siskoa.
Oga
Nimi ”Oga” lienee peräisin emisheiltä, ja se esiintyy jo Nihonshokissa. Sengoku-kaudella alueelle perustettiin Wakimoton linna, ja sittemmin Edo-kaudella 1600–1800-luvuilla se kehittyi osana Akitan daimiokuntaa. Nykyinen Ogan kaupunki syntyi vuonna 1954, kun Funagawa-minaton maaseutukaupunkiin liitettiin neljä Ogan niemimaan kyläkuntaa. Kaupungin keskusta sijaitsee Funagawassa, jolla on hyvä luonnonsatama. Sinne on sijoittunut kalastussataman lisäksi öljy- ja puuteollisuutta. Tärkeitä elinkeinoja ovat myös riisin, hedelmien ja tupakan viljely sekä wakame-merilevän ja merikorvien vesiviljely. Kaupunki laajeni huomattavasti vuonna 2005, kun siihen yhdistettiin Wakamin maaseutukaupunki.
Adrian Nordlund
Anders Adrian Nordlund (16. kesäkuuta 1831 Vaasa – 27. heinäkuuta 1866 ) oli suomalainen oopperalaulaja, äänialaltaan basso. Hän esiintyi Tukholman oopperassa 1859–1861, oli sen jälkeen kiinnitettynä Kielin teatteriin 1862–1863 ja vieraili muun muassa Hampurin ja Berliinin oopperoissa. Hän sai kiinnityksen Milanon La Scalaan, mutta ei ehtinyt siirtyä sinne ennen kuolemaansa.
Hänen isänsä oli kirkkomuusikko Antti Nordlund.
Dimítrios Máximos
Dimítrios E. Máximos (, 6. heinäkuuta 1873 Patras, Kreikan kuningaskunta – 17. lokakuuta 1955 Ateena, Kreikka) oli kreikkalainen talousmies ja poliitikko, joka toimi Kreikan pääministerinä vuoden 1947 alusta kahdeksan kuukauden ajan.
Elämä
Máximos kävi lukion Patraksessa ja opiskeli sen jälkeen lakia ja taloustieteitä Ateenassa ja Pariisissa. Vuonna 1891 eli 18-vuotiaana hän aloitti pankkiuran. Vuodesta 1903 hän toimi Patraksen keskuspankin sivukonttorin johtajana, ja sitten hänet ylennettiin johtajaksi Ateenaan keskuspankkiin. Vuonna 1914 hänestä tuli pankin varapääjohtaja ja vuosiksi 1921–1922 pääjohtaja. Vuoden 1922 lopussa syyskuisen everstien Plastíras-Gonatás-vallankumouksen jälkeen Máximos erosi työstään ja lähti vaimonsa kanssa Italian Firenzeen pelätessään vallankumouksen Venizélos -kannattajien vastatoimia. Máximos oli Kreikan kuningashuoneen läheinen tuttava.
Máximos palasi Kreikkaan vuonna 1927 ja toimi oikeistolaisen Kansanpuolueen puheenjohtajan Panagís Tsaldárisin taloudellisena neuvonantajana. Vuonna 1933 hänet valittiin Kansanpuolueen listalta puolueen parlamenttiedustajaksi. Hän nousi Kreikan ulkoministeriksi vuosiksi 1933–1935. Tänä aikana Kreikan hallitus allekirjoitti Balkanin valtioiden eli Kreikan, Turkin, Jugoslavian ja Romanian välisen sopimuksen. Ioánnis Metaxásin noustua valtaan Máximos vetäytyi politiikasta aina maailmansodan päättymiseen asti.
Máximosin Ateenan-koti, Máximoksen palatsi, jonka valtio osti vuonna 1952, on ollut pääministerin virka-asunto vuodesta 1982.
Jugoslavian dinaari
Jugoslavian dinaari (kyrill. динар) oli Jugoslavian kuningaskunnan, Jugoslavian sosialistisen liittotasavallan ja Jugoslavian liittotasavallan käyttämä valuutta.
Vuodesta 1995 Jugoslavian dinaarin kurssi sidottiin Saksan markkaan. Yhden markan arvoksi tuli 3,3 dinaaria.
Phil Ramone
Ramone syntyi Etelä-Afrikassa mutta kasvoi New Yorkin Brooklynissä. Hän aloitti viulunsoiton kolmevuotiaana ja opiskeli musiikkia Juilliardin musiikkikoulussa.
Tommy Lee Jonesin filmografia
Tämä on luettelo Tommy Lee Jonesin filmografiasta ja palkinnoista.
Viksberg
Viksberg voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Admiral Ušakov (1893)
Admiral Ušakov oli vuonna 1895 valmistunut Venäjän keisarikunnan laivaston Admiral Ušakov -luokan rannikkopanssarilaiva. Alus upposi Tsushiman meritaistelussa 28. toukokuuta 1905.
Valmistus
Alus tilattiin Amiraliteetin uudelta telakalta Pietarista ja sen köli laskettiin 1. tammikuuta 1892. Alus laskettiin vesille 1. marraskuuta 1893 ja se valmistui tammikuussa 1895.
Palvelus
Alus liitettiin palvelukseen otettaessa Itämeren laivastoon. Se liitettiin muodostettavaan Tyynenmeren laivaston 3. laivueeseen, joka lähetettiin Port Arthuriin Venäjän-Japanin sodassa. Laivasto-osasto kohtasi Korean ja Japanin välisessä Tsushimansalmessa keisarillisen Japanin laivaston ja seuranneessa taistelussa Admiral Ušakov upposi 28. toukokuuta 1905.
Susan Warner
Susan Warner, kirjailijanimi Elizabeth Wetherell, (1819 New York, Yhdysvallat – 1885) oli yhdysvaltalainen kirjailija. Hän kirjoitti tunteikkaita ja uskonnollisia romaaneja, joissa hän käsitteli kotielämää lämpimään sävyyn. Hän kirjoitti sisarensa Anna Bartlett Warnerin (1820–1915) kanssa kirjan Say and seal (1860) ja muutamia laajahkoja kertomuksia.
Syanaatti
thumb|320px|[[Resonanssi (kemia)|Resonanssi stabiloi syanaatti-ionia]] Syanaatit ovat suoloja, jotka sisältävät ionin OCN–. Ionin varaus on –1 ja se sisältää happi-, hiili- ja typpiatomit.
Tavallisimmat syanaatit ovat natriumsyanaatti (NaOCN) ja kaliumsyanaatti (KOCN), joita käytetään teräksen ja muovien valmistuksessa.
Henrik Niskanen
Henrik (Heikki) Niskanen (13. heinäkuuta 1873 Pielavesi – 4. tammikuuta 1951 Helsinki) oli suomalainen maanviljelijä, kiinteistönvälittäjä ja Maalaisliiton kansanedustaja.
Niskasen vanhemmat olivat talollinen Henrik Niskanen ja Ebba Sofia Tissari. Hän kävi kansakoulun ja sen jälkeen kansanopiston 1897 ja maamieskoulun 1902. Niskanen oli maanviljelijänä Kuopion maalaiskunnassa, Lapinlahdella, Ristiinassa ja Leppävirralla vuosina 1905–1940. Vuodesta 1940 lähtien hän oli kiinteistönvälittäjänä Helsingissä. Niskanen toimi myös lautamiehenä ja osuuskassan kirjanpitäjänä.
Niskanen oli kansanedustajana 1919–1924 edustaen Mikkelin läänin vaalipiiriä. Hän oli myös Lapinlahden kunnallislautakunnan jäsenenä ja kuului Kuopion läänin maanviljelysseuran ja Suomen metsänhoitoyhdistys Tapion johtokuntiin.
Henrík Niskanen oli naimisissa vuodesta 1905 Inkeri Jauhiaisen kanssa.
Deltaproteobacteria
Deltaproteobacteria eli delta-proteobakteerit on bakteeriluokka, joka kuuluu proteobakteerien-pääjaksoon. Kaikki tämän luokan lajit ovat gramnegatiivisia bakteereita.
Deltaproteobakteerit ovat pääosin hapellisissa oloissa eläviä bakteereita. Luokkaan kuuluu hapellisesti elävä, mutta epäsuotuisissa olosuhteissa itiöivä Myxobacteria-bakteeri. Deltaproteobakteereihin kuuluu myös ehdottoman hapettomasti eläviä bakteerisukuja, kuten sulfaattia pelkistävät (Desulfovibrio, Desulfobacter, Desulfococcus, Desulfonema) ja rikkiä pelkistävät (mm. Desulfuromonas) bakteerit. Myös rautaa pelkistävä geobakteeri (Geobacter) ja syntrofisesti elävät Pelobacter- ja Syntrophus-bakteerit ovat hapettomasti eläviä deltaproteobakteereita.
Carl Axel Nordman
pienoiskuva|Carl Axel Nordman vuonna 1945. Carl Axel Nordman (28. tammikuuta 1892 Helsinki – 27. helmikuuta 1972 Helsinki ) oli suomalainen arkeologi. Hän oli Helsingin yliopiston dosentti 1921–1936, Kansallismuseon historiallisen osaston johtaja 1931–1936, valtionarkeologi 1936–1959. Hän oli Svenska Litteratursällskapet i Finland -seuran puheenjohtaja 1947–1953 ja Suomen Museoliiton puheenjohtaja 1940–1960.
Lamborghini Super Trofeo
Historia
Lamborghinin sarja sai idean vuoden 2008 alussa palata takaisin rata-autoilun pariin, kun lähes kahdeksan vuotta oli kulunut edellisen sarjan Lamborghini Diablo GTR Super Trofeon viimeisestä kilpailusta. Tuona aikana Diablon jälkeen Lamborghini oli tuottanut kaksi autoa Murciélago 2001 ja Gallardo 2003, joista jälkimmäinen valittiin palaamaan kilparadoille. Elokuussa 2008 testikuljettajien päällikkö Giorgio Sanna toi ensimmäisen prototyypin Gallardo LP 560-4 Super Trofeo VIN 7330 Nardòn tekniseen keskukseen, joka hyväksyttiin testikuljettajien ja insinöörien kesken tulevaan sarjaan. Auton kehitystä jatkettiin talveen saakka Lamborghinin tutkimus- ja kehitysosastolla. Ensimmäiset näytösajot ajettiin Hochkenheimin radalla lokakuussa 2008 ja joulukuuhun mennessä 30 Lamborghini Gallardo LP 560-4 Super Trofeo autoa valmistettiin Lamborghinin tehtaalla.
Ensimmäinen kausi käsitti kuusi kilpailua kolmella radalla ja Blancpain tuotiin pääsponsoriksi, jonka yhteistyö kesti aina vuoteen 2017. Ensimmäisen kauden jälkeen 2009 sarja sai enemmän suosiota ja lopulta 2011 sarjan ensimmäinen prototyyppiauto VIN 7330 vietiin testattavaksi osallistumalla Italian GT cup -sarjaan, jossa Giorgio Sanna jatkoi auton kuljettajana. Tarkoitus oli saada lisäkehitystä auton tekniseen ja mekaniseen puoleen. Sanna voitti GT cupin, joka nostatti auton arvoa entisestään. Euroopan sarjan kasvaessa Super Trofeo -sarjaa päätettiin laajentaa aluksi Aasiaan 2012, jossa käytettiin Lamborghini Gallardo LP 560-4 Super Trofeo autoja. Menestyksen myötä sarjaa laajenettiin vielä seuraavaksi vuodeksi Pohjois-Amerikkaan, jolloin sarja sai vielä yhden lisäsarjan maailman cupin, jossa ratkottiin jokaisen maanosan parhaimpien kuljettajien kesken maailmanmestaruus.
Kilpailut
Sarjassa ajetaan kymmenen kilpailua, joissa kaikissa on kaksi lähtöä, jotka kestävät noin 50 minuuttia. Lisäksi sarjassa on eri luokkia, kuten Pro, Pro-Am, Am ja LB cup. Super Trofeota ajettiin ensi kerran 2009 Euroopan sarjana, jonka jälkeen sitä on ajettu myös Aasiassa vuodesta 2012 lähtien ja Pohjois-Amerikassa 2013 lähtien. Kauden päätteeksi ajetaan myös Lamborghini World Final, jossa ratkotaan maailmanmestaruus, kun jokaisen maanosan voittajat ajavat kilpaa keskenään.
Desulfovibrionales
Desulfovibrionales on proteobakteereihin kuuluva lahko, johon kuuluu neljä bakteeriheimoa. Kuten kaikki proteobakteerit, myös tämän lahkon bakteerit ovat gramnegatiivisia. Suurin osa lahkoon kuuluvista bakteereista on sulfaattia pelkistäviä bakteereita, lukuun ottamatta Lawsonia- ja Bilophila-sukuja. Kaikki tähän lahkoon kuuluvat bakteerit ovat ehdottoman hapettomasti eläviä eli anaerobeja. Suurin osa lajeista on mesofiilisiä eli kohtuullisessa lämpötilassa eläviä. Lahkoon kuuluu myös joitakin lajeja, jotka pystyvät elämään myös melko kuumissa olosuhteissa.
Kalaksue
Kalaksue on kylä Iitissä Koskenniskan eteläpuolella. Se rajoittuu lännessä Kymijokeen ja siihen liittyviin järviin. Itäpuolella on Jaalan (nykyisin Kouvolan) Kimolan kylä.
Kylän syntynä voidaan pitää isovihan jälkeistä aikaa, jolloin Vuolenkosken talolliset alkoivat laajentaa viljelyksiään. Mustilan, Heiskalan ja Pappilan talot ulottivat maitaan Kymijoen itäpuolelle. Mustilan sivutila Kyöri oli Koukkuojan tuntumaan syntyneen tytärkylän suurin talo. Myöhemmin Kyöri jakautui Kyöriin, Metsäpeltoon (Suvikumpu), Syrjälään ja Honkkilaan. Vuosien myötä taloista lohkottiin uusia tiloja ja paikalliset rakennuttivat kesämökkejään lähivesistöjen rannoille.
Kalaksuen kylä rajoittuu etelässä kolmen järven muodostamaan ketjuun. Kettujärvi, Keskimmäinen ja Ylimmäinen erottavat Kalaksuen Mankalan kylästä.
Severinus Marci Camenaeus
Severinus Marci Camenaeus eli Söffring tai Söyring Markuksenpoika Chamaeus ("herra Söyrinki") (1500-luvun loppu? Hollola? – 1642? Hollola?) oli suomalainen pappi. Severinus Camenaeus toimi Hollolan seurakunnan kappalaisena 1600-luvun alussa ja isänsä Marcus Eschillin (noin 1545–noin 1620) seuraajana saman seurakunnan kirkkoherrana vuosina 1623–1642. Hän oli naimisissa Hollolan kihlakunnan voudin Anders Tordsson till Laitialan tyttären Heblan (viimeistään 1599–aikaisintaan 1651) kanssa; heillä oli ainakin viisi jälkeläistä: Kristina (Camenaea), Elisabeth Brandt, Sofia Söffringsdotter Orraeus ja Johannes Severini (kuollut 1650-luvulla) sekä laajan Tuisku–Camenaeus-suvun kantaäiti Beata Söffringsdotter (Söyringintytär) Camenaea (noin 1618–1699).
Juho Laitinen (kansanedustaja)
Juho Laitinen (3. toukokuuta 1871 Hankasalmi – 13. lokakuuta 1946 Hankasalmi) oli suomalainen maanviljelijä, kunnallisneuvos ja nuorsuomalaisen puolueen kansanedustaja.
Severinus Marci Camenaeus
Sukupuu
Severinus Camenaeuksen ja puolisonsa vanhemmat, lapset puolisoineen sekä osa Severinuksen sisaruksista puolisoineen, joukossa useita Hollolassa toimineita pappeja.
Juho Laitinen (kansanedustaja)
Laitisen vanhemmat olivat maanviljelijä Henrik Laitinen ja Eva Nykänen. Hän kävi kansakoulun ja oli maanviljelijänä Hankasalmella vuosina 1890–1946. Laitinen toimi myös Hankasalmen säästöpankin johtajana ja hallituksen puheenjohtajana 1900–1946 sekä 14 vuoden ajan Niemisjärven osuusmeijerin isännöitsijänä. Hän sai kunnallisneuvoksen arvon 1930.
Laitinen oli kansanedustajana huhtikuun alusta lokakuun loppuun 1917 edustaen Kuopion läänin läntistä vaalipiiriä. Hän oli myös Hankasalmen kunnanvaltuuston puheenjohtajana. Laitinen oli Keskusosuusliike Hankkijan ja SOK:n hallintoneuvoston jäsen, Keski-Suomen maakuntaliiton varapuheenjohtajan ja Maalaiskuntien liiton liittovaltuuston jäsen. Hänellä oli mainittujen lisäksi hänellä huomattava määrä muita valtakunnallisia ja maakunnallisia luottamustehtäviä. .
Radio Kaakko
Radio Kaakko on kymenlaaksolainen paikallisradio, joka on toiminut kokoaikaisesti joulukuusta 2019 lähtien. Tätä ennen kanava on lähettänyt Internetissä ja lyhytaikaisilla toimiluvilla vuosina 2018 ja 2019. Kanavan perustajia ovat Jalle Niemelä ja Jami Kananen.
Kesällä 2021 kanava sai lisätaajuuden 90,5 MHz Lappeenrantaan ja lähetykset tällä taajuudella aloitettiin 1.11.2021.
Ohjelmisto
Kanava lähettää juonnettua ohjelmaa arkisin klo 7-17. Viikonloppuisin kanavalla soi musiikki.
Huutotöyry
Huutotöyry on osa Iitin Vuolenkosken kylää. Huutotöyryllä on ollut oma postitoimipaikka ja on sen jäljiltä edelleen oma postinumeroalueensa, 19160 Huutotöyry. Paikan nimi juontuu perimätiedon mukaan isovihan aikoihin, kun siellä oli väki silmäilemässä, josko tuo viholainen tulee Kymijoen yli ja huutamalla sieltä Salpauselän harjunlaelta kylälle, jotta olisi aika piiloutua tai tapella.
Huutotöyryllä on kauppa, joka on varsinkin kesällä varsin vilkas. Huutotöyryn rannassa on venelaiturit, jotka varsinkin juhannuksen aikaan on täynnä veneitä ja kokkojen polttamisen aikaan siellä riittää vilskettä. Huutotöyry nivoutuu yhdeksi kauniiksi joen halkomaksi kokonaisuudeksi Koskenniskan puolella olevien vehnämyllyn ja voimalaitoksen kanssa.
Puolikas keltaista aurinkoa
Puolikas keltaista aurinkoa on Chimamanda Ngozi Adichien kirjoittama romaani joka on saanut Orange Prize -palkinnon vuonna 2007. Kirjan tapahtumat sijoittuvat 1960-luvulle jolloin käytiin Biafran sota.
Puolikas keltaista aurinkoa ajoittuu 1960-luvun alkuun ja loppupuolelle jolloin käytiin Biafran sota vuosina 1967–1970. Päähenkilöt ovat professori Odenigbo ja nuori maalaispoika Ugwu, jonka Odenigbo ottaa palvelijakseen. Professorilla on rakastajatar Olanna, joka opettelee elämään Nsukkan pölyisessä ja vaatimattomassa yliopistokaupungissa. Olannalla on kaksoissisar Kainene, johon englantilainen idealisti ja arkeologi Richard on rakastunut. Richard tuntee itsensä afrikkalaiseksi ihonväristään huolimatta. Kirjan nigerialaiset päähenkilöt ovat igboja joka on eräs Nigeriassa elävä etninen ryhmä. Kun sota alkaa joutuvat päähenkilöt pakenemaan sitä pakolaisleirien kurjiin oloihin.
Kirja on fiktiota mutta kirjailija Chimamanda Ngozi Adichie on nivonut sen tapahtumat todellisiin tapahtumiin. Hän on käyttänyt lähteenään omia igbosukulaisiaan sekä kirjoja joista on kirjan lopussa lähdeluettelo.
Norjanruusu
Norjanruusu (Rosa ’Hurdal’) on Rosa Alba-ryhmään eli neidonruusuihin kuuluva ruusulajike, jolla on kerratut vaaleanpunaiset kukat. Ruusu voi kasvaa jopa neljä metriä korkeaksi pensaaksi. Norjassa ruusu on yksi yleisimmistä ruusuista. Se on saanut nimensä Norjan Hurdalen laaksosta, joka sijaitsee samannimisessä kunnassa Akershusin läänissä. Hurdalsrosen nimellä ruusu tunnetaan ympäri maailman.
Alkuperä
Legendan mukaan ruusun toi 1800-luvulla Norjaan Saksan Gießenin alueelta kotoisin ollut nuori merimies, joka rakastui Hurdalen laakson papin tyttäreen. Kertomuksesta on myös versio, jonka mukaan ruusu kasvoi alun perin Hurdalen pappilassa. Perheen poika oli tuonut taimen mukanaan Gießenistä Saksasta.
Ruusun geneettistä alkuperää ei varmuudella tunneta. Kirjassaan Ruusut ruotsalaiset Gudrun Manell ja Bertil K. Johansson luokittelevat sen Rosa Alba-ryhmään eli neidonruusuihin kuuluvaksi, samoin norjalainen ruusuasiantuntija Dag Lyngar. Rosa ’Hurdalilla’ on useita Rosa Alba -risteymille tyypillisiä ominaisuuksia, kuten voimakas kasvu, kerrannaiset, vaaleanpunaiset kukat sekä harmaanvihreät, sahalaitaiset, suippokärkiset lehdet. Ruusun on myös arveltu olevan vuoriruusun (Rosa pendulina) ja okaruusun (Rosa sherardii) risteymä. Ruotsin Ruususeuran puheenjohtaja Lars-Åke Gustavssonin mukaan ruusu muistuttaa Rosa ’Villosa Dublexia’, joka on vuonna 1899 esitelty luumuruusun (Rosa villosa) risteytys.
Kuvaus
pienoiskuva|Rosa 'Hurdal' Norjanruusu kasvaa Suomessa 2–3 metriä korkeaksi pensaaksi. Tuettuna se voi kasvaa jopa nelimetriseksi ja sitä voidaan käyttää köynnösruusun tapaan. Ruusulla on tukevat, aluksi vihreät, vanhempana punaruskeat versot. Versoissa ja oksissa on piikkejä hyvin vähän. Lehdet ovat harmaanvihreät, sahalaitaiset, suippokärkiset. Ruusu kukkii Suomessa kesä-heinäkuun vaihteesta heinäkuun puoleen väliin miedosti tuoksuvilla, kerratuilla, vaaleanpunaisilla kukilla, toisen vuoden versoilla. Kukat ovat kerratut, halkaisijaltaan 5–7 cm ja sijaitsevat yksittäin. Terälehtiä on 17–25 kappaletta. Norjanruusu muodostaa punaisia pitkulaisia kiulukoita. Viihtyy aurinkoisella tai kevyesti varjoisalla kasvupaikalla, tuoreessa, runsasravinteisessa maaperässä, mutta lajike sietää myös köyhää maaperää. Menestyy Suomessa kasvuvyöhykkeillä I–IV.
Carlos Martínez Díez
Carlos Martínez Díez (s. 9. huhtikuuta 1986 Lodosa, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edusti yli kymmenen vuotta Real Sociedadia ja oli pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja.
Seurajoukkueura
Martínez on Real Sociedadin kasvatti ja hän teki ensiesiintymisensä edustusjoukkueessa 26. elokuuta 2007 ottelussa Castellónia vastaan.
Admiral Senjavin (1894)
Admiral Senjavin oli vuonna 1896 valmistunut Venäjän keisarikunnan laivaston Admiral Ušakov -luokan rannikkopanssarilaiva. Keisarillisen Japanin laivasto valtasi aluksen Tsushiman meritaistelussa 28. toukokuuta 1905 liittäen sen laivastoonsa nimellä Mishima. Alus upposi maalilaivana syyskuussa 1936.
Dom-2
Dom-2 on vuonna 2004 alkanut venäläinen tositelevisio-ohjelma, jota esitetään TNT-kanavalla. Se on Guinnessin ennätystenkirjan mukaan pisimpään jatkunut tositelevisio-ohjelma maailmassa. Vuonna 2020 Dom-2 oli jatkunut yhtäjaksoisesti jo 5800 päivää. Dom-2 on jatkoa sen ensimmäiselle tuotantokaudelle Dom-1. Ohjelman ensimmäisellä kaudella kilpailijoiden piti rakentaa taloa samalla kun heidän oli löydettävä itselleen partneri. Lopuksi parit kilpailivat itse talosta. Ensimmäinen kausi ei saavuttanut suurta suosiota ja ohjelman konseptia päätettiin muuttaa siten, että Dom-2-ohjelmassa keskitytään enemmän parisuhteiden luomiseen kuin talon rakentamiseen.
Admiral Senjavin (1894)
Valmistus
Alus tilattiin Itämeren telakalta Pietarista, missä köli laskettiin 2. elokuuta 1892. Alus laskettiin vesille 22. elokuuta 1894 ja valmistui vuonna 1896.
Dom-2
Kilpailijoiden tehtävänä on asua keskenään suljetussa ympäristössä ja löytää itselleen seurustelukumppani sekä ylläpitää parisuhdetta. Joka viikko kumppanittomat kilpailijat ovat vaarassa pudota kisasta pois. Katsojat pääsevät seuraamaan talon tapahtumia päivittäin erilaisten koostelähetysten kautta. Ohjelmassa on nähty useiden kilpailijoiden avioitumisia ja vuonna 2009 syntyi ensimmäinen Dom-2-pariskunnan lapsi. Vuonna 2014 ohjelmaa alettiin kuvaamaan Venäjän lisäksi myös Seychelleillä, jonne avattiin ohjelman lisäasuinalue Ostrov Ljubvi. Ohjelman juontajina ovat toimineet muun muassa: Ksenija Sobtšak, Ksenija Borodina ja Olga Buzova. Ohjelmassa kilpaili suomalainen Antti Kurhinen vuonna 2011.
Admiral Senjavin (1894)
Palvelus
Alus liitettiin palvelukseen otettaessa Itämeren laivastoon, mistä se siirrettiin muodostettavaan Tyynenmeren laivaston 3. laivueeseen, joka lähetettiin Port Arthuriin Venäjän–Japanin sodassa. Laivasto-osasto kohtasi Korean ja Japanin välisessä Tsushimansalmessa keisarillisen Japanin laivaston. Seuranneessa taistelussa Admiral Senjavin vallattiin 28. toukokuuta 1905.
Nitin Sawhney
thumb|right|Nitin Sawhney (vasemmalla)
Nitin Sawhney CBE (s. 1964 Dulwich, Lontoo) on brittiläinen lauluntekijä, DJ, multi-instrumentalisti, elokuvamusiikin säveltäjä, musiikkituottaja, näyttelijä ja käsikirjoittaja.
Sawhney opiskeli oikeustiedettä Liverpoolin yliopistossa, kunnes siirtyi Lontooseen. Siellä hän aloitti Sanjeev Bhaskarin kanssa komediaklubeilla esiintymisen. Kaksikko perusti The Secret Asians -radioshow'n, jonka pohjalta kehittyneen BBC:n Krishna soikoon -komediasarjan avainnäyttelijöihin Sanjeev Bhaskar myöhemmin kuului. Musiikkiuransa Sawhney aloitti James Taylor Quartetin kanssa soittamalla. Tämän jälkeen hän perusti oman Jazztones-yhtyeensä ja kokosi Tihai Trion Talvin Singhin kanssa ennen siirtymistään soolouralle, joka alkoi debyyttialbumin Spirit Dance julkaisulla artistin omalla levymerkillä vuonna 1993. Kuukausia myöhemmin Sawhney solmi levytyssopimuksen Outcaste Recordsin kanssa, ja vuonna 1995 ilmestyi albumi Migration. Sittemmin Sawhney on tehnyt lukuisia uusia albumeita ja tehnyt yhteistyötä muiden muassa Paul McCartneyn, A. R. Rahmanin sekä Stingin kanssa. Hän on tehnyt musiikin esimerkiksi Andy Serkisin elokuviin Breathe (2017) ja Mowgli (2018 ).
Musiikissaan Sawhney, joka itse on punjabi, on yhdistänyt intialaisia aineksia jazziin, elektroniseen tanssimusiikkiin, R&B:iin ja rockiin. Hän osallistui Asian Underground -tyylin kehittämiseen. Sawhney on saanut useita kunniatohtorin arvoja, ja vuonna 2017 hänelle myönnettiin Ivor Novello -palkinnoissa tunnustus elinikäisistä saavutuksista. Vuodenvaihteessa 2018–2019 Sawhney sai Brittiläisen imperiumin ritarikunnan komentajan arvon. Hän oli vuosia aiemmin kieltäytynyt ritarikunnan upseerin arvosta, mutta päätti tällä kertaa ottaa kunnianosoituksen vastaan, koska hänen sittemmin edesmennyt isänsä oli pitänyt aiempaa kieltäytymispäätöstä valitettavana. Komentajan arvosta kertoneen kirjeen saaminen oli osunut edesmenneen isän syntymäpäivälle, mikä oli ollut Sawhneylle merkityksellistä.
Maija Blåfield
Maija Katariina Blåfield (s. 6. syyskuuta 1973 ) on suomalainen nykytaiteilija ja elokuvaohjaaja. Hänen liikkuvan kuvan teoksilleen on keskeistä dokumentaarisuus ja kokeellinen kerronta. Lyhyiden ja keskipitkien elokuvien lisäksi teoksiin lukeutuu valokuvaa, piirustuksia ja installaatioita.
Blåfieldin keskeisiä aiheita ovat todellisuuden kokemisen monitulkintaisuus, ihmisen suhde ympäristöönsä sekä muisti ja tallentaminen. Teoksia on esitetty taidemuseoissa ja gallerioissa Suomessa ja ulkomailla sekä elokuvafestivaaleilla ja televisiossa. Blåfieldin teoksia on muun muassa Nykytaiteen museo Kiasman kokoelmissa.
Kiestingin taistelut
Kiestingin taistelu oli jatkosodan pohjoisen rintaman suurimpia taisteluita ja sen merkittävimmät yksittäiset taistelut käytiin 1941–1942 asemasodan jatkuessa syksyyn 1944 asti.
Taustaa
Kiestingin rintama oli kenraalimajuri Hjalmar Siilasvuon III armeijakunnan vastuualuetta. Armeijakunta oli liitetty Saksan Norjan-armeijalle, AOK Norwegenille. Tammikuussa 1942 perustettiin Saksan Lapin-armeija, Armeeoberkommando Lappland, jonka komentajaksi Rovaniemen Kursunkijärvellä sijainneeseen esikuntaan tuli kenraalieversti Eduard Dietl. right|thumb|[[Nikolaus von Falkenhorst ja Hjalmar Siilasvuo. Suomen armeijan kuva]]
Saksan Norjan-armeijan komentaja kenraalieversti Nikolaus von Falkenhorst ja Siilasvuo hahmottelivat asemien parantamisen varjolla hyökkäyksen, jonka tarkoituksena oli katkaista Muurmannin rata. Hyökkäys alkoi marraskuun alussa. Jo lokakuun lopulla Yhdysvallat oli lähettänyt Suomelle hyökkäyksen lopettamista vaatineen nootin. Mannerheim pyysi Saksan Norjan-armeijalta hyökkäyksen pysäyttämistä viitaten Suomen armeijan uudelleenjärjestelyihin. Saksan sodanjohto, Oberkommando der Wehrmacht (OKW) oli jo aiemmin käskenyt Norjan-armeijan puolustukseen kaikilla rintamilla, ja saatuaan Mannerheimin viestin OKW vaati jyrkkäsanaisesti Norjan-armeijalta selvitystä sen aikomuksista. Hyökkäystä leimasivat kenraalien erimielisyydet operaatioista, ja von Falkenhorst määräsi hyökkäyksen pysäytettäväksi 17. marraskuuta. Ajatuksesta katkaista liittoutuneiden tärkeä huoltoväylä, Muurmannin rata, luovuttiin ja 3. armeijakunta ryhmittyi puolustusasemiin.
Hyökkäysvaihe
1. heinäkuuta 1941 valtakunnanrajalta alkanut everstiluutnantti Jussi Turtolan johtaman ryhmä J:n (JR 53) hyökkäys saavutti Sohjanajokilinjan 11:ntenä heinäkuuta. Saksalaisia joukkoja alistettiin 17. heinäkuuta alkaen ryhmä J:lle. Kiestinki vallattiin 8. elokuuta päättyneissä taisteluissa. Hyökkäystä jatkettaessa saksalaiset joukot pyrkivät Kiestingistä maanteitse kohti Louhea joka sijaitsee Murmanskin radan varrella. Vastarinta oli voimakasta eikä hyökkäys edennyt. Ryhmä J sen sijaan eteni hieman etelämpänä rautatielinjaa pitkin kohtaamatta vastusta ja pääsi saksalaisia huomattavasti pidemmälle Louhen tuntumaan. Venäläisen 88. divisioonan vastahyökkäykset johtivat siihen että tuhatlukuinen suomalais-saksalainen osasto motitettiin elokuun 20:nnen päivän tienoilla Kapustnajajoen maisemiin. Kiestingin motti, josta vetäydyttiin soita pitkin syyskuun alkupuolella, koitui myös komentaja Jussi Turtolan kohtaloksi.
Kiestingin kevättaistelu 1942 – asemasodan suurtaistelu
Kevään 1942 mittaan oli saatu viitteitä tulevasta Neuvostoliiton 26. armeijan hyökkäyksestä, josta suomalaisessa sotakirjallisuudessa käytetään nimeä "kelirikkotaistelut". Maaliskuun lopulla Jelettijärven kenttävartio joutui rajun hyökkäyksen kohteeksi. Varsinainen saarrostukseen pyrkinyt hyökkäys alkoi 24. huhtikuuta aamulla 15 km leveänä rintamana. Eteläosassa suomalaisen Divisioona J:n ja sen pohjoispuolella SS-divisioona Nordin alueella hyökkäykset torjuttiin. Saksalaisten vastuualueen pohjoispuolella oleva Ylä-Mustajärven ja Jelettijärven välinen kannas oli varmistettu vain kenttävartioilla. Venäläiset pioneeripataljoonat olivat kevään aikana rakentaneet pohjoiselle suunnalle huoltotien. Siihen tukeutuen Neuvostoliiton 23. kaartin divisioona hyökkäsi järvikannaksen kautta koukaten saksalaisten selustaan. Vastahyökkäyksen aloitti 11. prikaatin IV pataljoona etelästä ja Jalkaväkirykmentti 14 luoteesta tarkoituksena katkaista vihollisen huolto. Hyökkäyksen aikana kaikki IV pataljoonan upseerit haavoittuivat kranaatin osuessa käskynjaolla olleeseen ryhmään. Vastahyökkäys tyrehtyi ylivoiman edessä.
Vastahyökkäystä varten oli saatu lisävoimia yhteensä 6 pataljoonaa, mm. Jalkaväkirykmenttien 12 ja 53 I pataljoonat, 11. prikaatin I pataljoona sekä Saksan vuoristojääkärirykmentti 139:n pataljoona Salzer. Perustettuja suomalaisia taisteluosastoja johtivat Albert Puroma ja Albert Ravila. Mukana olivat saksalaiset taisteluosastot Kräutler ja Boysen. SS-divisioona Nord tuki hyökkäystä omalla sivustallaan. Vihollisen vahvojen vetäytymisasemien murtamiseen osallistuivat tykistö, panssarit ja Junkers Ju 87 Stuka -syöksypommittajat, jotka tuhosivat mm. puna-armeijan huoltokuljetuksia. Perääntyviä neuvostojoukkoja yritettiin motittaa, mutta siinä ei täysin onnistuttu. Takaa-ajo pysähtyi lopulta 23. toukokuuta vahvaan puolustusasemaan samalle järvikannakselle, josta hyökkäys oli alkanutkin. Taisteluiden jälkeen III armeijakunta ilmoitti torjuneensa yhteensä 175 sellaista hyökkäystä, jossa vihollisella oli pataljoona tai sitä suurempi miesmäärä käytössään.
Taisteluissa kaatuneita puna-armeijan sotilaita laskettiin taistelupaikoilta yli 15 000. Suomalaisia sotilaita kaatui 170 ja saksalaisia 248. Toisten lähdetietojen mukaan III AK:n suomalaiset ja saksalaiset yksiköt, jotka osallistuneet Kiestingin taisteluun, olisivat kärsineen noin 2,500 miehen kokonaistappiot (Earl Ziemke: "The German Northern Theater of Operations", 1940-1945, sivu 228). III AK:n ja SS-Nord Divisioonan loppuraportit viittaavat kuitenkin lähes 4 000 miehen kokonaistappioihin. Neuvostoarkistoja tutkineen Viacheslav Nikitinin mukaan puna-armeijan 26.Armeija menetti koko huhtikuulta ja toukokuulta 1942: 7,077 kaatunutta tai evakuoinnissa menehtynyttä, 2 981 kadonnutta ja 11 801 haavoittunutta tai sairastunutta, yhteensä 21 859 miestä (Lähde: TsAMO f.214 o.1437). Osa 26.Armeijasta ei osallistunut Kiestingin taisteluihin. Suomalais-saksalainen arvio puna-armeijan kaatuneista (15,000) Kiestingin taisteluissa lienee siis liian suuri lukema. Nikitinin mukaan 23.Kaartindivisioona, 186.Divisioona ja 263.Divisioona olisivat kirjanneet 24.4-23.5.42 yhteensä 4 154 sotilaan kaatuneen. 67.Prikaati menetti koko huhti-toukokuussa 314 miestä kaatuneina ja kadonneina, 80.Prikaatin 662 miestä ja 8.Hiihtoprikaati 343 miestä. Kokonaistappioissa suhdeluku näyttäisi olleen noin 1:5.5, peruuttamattomissa tappioissa kuitenkin huomattavasti suurempi.
Suomen armeijan sotasaalliiksi jäi 1 503 kivääriä, 319 konepistoolia, 27 konekivääriä, 139 pikakivääriä, 45 kranaatinheitintä, 23 pst-kivääriä, 1 45 mm pst-tykki sekä 2 kpl 76 mm tykkiä. 19 kenttä- ja 14 it-tykissä oli niin suuria vaurioita että ne toimitettiin romutettavaksi. Vangeiksi jäi 607 sotilasta.
Moldavian autonominen sosialistinen neuvostotasavalta
thumb|Moldavian ASNT:n sijainti thumb|250px|Moldavian autonominen sosialistinen neuvostotasavallan lippu Moldavian autonominen sosialistinen neuvostotasavalta eli Moldavian ASNT oli Ukrainan neuvostotasavaltaan kuulunut itsehallinnollinen alue Neuvostoliitossa vuosina 1924–1940. Moldavian ASNT lakkautettiin elokuussa 1940, kun Moldavian sosialistinen neuvostotasavalta perustettiin.
Helsingin keskustaajama
Helsingin keskustaajama on väkiluvultaan ja pinta-alaltaan Suomen suurin taajama ja kaupunkialue. Taajama sijaitsee Uudenmaan maakunnassa ja Helsingin seutukunnassa. Vuoden 2021 lopussa Helsingin keskustaajaman väkiluku oli noin 1,34 miljoonaa asukasta ja sen maapinta-ala oli 721 km²,  joten väestötiheys taajaman alueella on laskenut hieman 1 858 as./km².
Helsinki on Suomen mittakaavassa suuri kaupunkialue. Se on noin 3,7 kertaa niin suuri kuin maan toiseksi suurin taajama, eli Tampereen keskustaajama. Maailman mittakaavassa Helsingin kaupunkialue on sijalla 387. Pohjoismaiden taajamista Helsingin keskustaajama on kolmanneksi suurin Tukholman taajaman ja Kööpenhaminan Hovedstadsområdetin jälkeen.