cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Koulutus Somerolla
Koulujen perustaminen ja koulupiirit ennen oppivelvollisuuslakia 1921
Perustetuista koulupiireistä Somerolla oman koulutalon saivat vuonna 1902 Ollila ja Häntälä sekä tuolloin toimintansa aloittanut Kivisojan, sittemmin Hirsjärven koulu. Terttilään koulutalo valmistui 1907 ja Pajulan koulu aloitti toimintansa vuonna 1906 kun koulutalo oli valmistunut. Åvikin kartanossa kartanon omistaja August Haggrén oli vuonna 1901 perustanut yksityisen kansakoulun kartanon maalle Jurvalan kylään vuonna 1901 ja tätä koulua saivat käyttää myös Åvikin ja Lahden koulupiirin muut oppilaat. Pitkäjärven ja Vilukselan piirissä Waldemar Sagulin luopui yksityisen koulun ylläpidosta vuonna 1907, ja koulu jatkoi kunnan ylläpitämänä samana vuonna valmistuneessa uudessa koulutalossa Kökkön nummella Pitkäjärven pohjoisrannalla. Kun Åvikin kartanon kansakoulu paloi vuonna 1917, jatkui Lahden ja Åvikin koulupiirissä koulu kunnan ylläpitämänä ensin vuokratiloissa kunnes Lahden koulu valmistui vuonna 1920. Kerkolan koulu aloitti toimintansa vuonna 1915 ja sai oman koulutalon 1917.
Somerniemellä oli ennen oppivelvollisuuslain säätämistä 1921 perustettu yhteensä kaksi koulua, kun Oinasjärven kansakoulu oli perustettu vuonna 1901.
Oppivelvollisuuslain toteuttaminen
Ehdotuksia koulupiirijaon tarkistamiseksi tehtiin jo 1915. Kun oppivelvollisuuslaki säädettiin 1921, velvoitti myös tämä piirijaon tarkistamiseen. Uusi piirijako vahvistettiin vuonna 1926. Perustettuja uusia koulupiirejä olivat tämän tuloksena ensimmäisinä Uusi-Kaskisto, jossa koulu aloitti toimintansa 1923 ja sai oman koulutalon 1927, sekä Koisthuhta, jossa koulu aloitti toimintansa 1924 ja sai oman koulutalon 1932 kun aiotusta yhteisestä kouluhankkeesta Jokioisten kunnan kanssa luovuttiin. Lehtimäen koulu Lehtimäenkulmalla aloitti toimintansa 1926 ja sai oman koulutalon 1929. Härkälään perustettiin alakoulu 1925 Kirkon piirin toiseksi kouluksi, mutta aiottujen Kimalan ja Härkälän koulupiirien asemesta varsinainen kansakoulu perustettiin lopulta Saarentaan kylään, mihin uusi koulurakennus valmistui 1929. Palojoen koulu Vilukselassa sai oman koulutalon ja aloitti toimintansa 1926. Joensuun ja Ollilan piireistä omaksi piirikseen erotetetussa Laitiaisissa koulu aloitti toimintansa 1927 ja sai koulutalon 1930. 1930-luvulla myös useat koulupiirit saivat omia alakoulujaan. Kun Kaskisto vuonna 1927 oli liitetty Somerniemeen oli Somerolla 16 kansakoulua ja 14 alakoulua.
Somerniemelle perustettiin samana ajanjaksona uusia kansakouluja Viuvalaan 1923 sekä Palikaisiin ja Salkolaan 1924. . Lisäksi Kaskiston kylän tultua osaksi Somerniemeä vuonna 1927 Kaskiston koulu siirtyi Someron kunnalta Somerniemen kunnalle.
Kansakoulut Somerolla ja Somerniemellä vuoden 1930 jälkeen
Kirkonpiirin koulu jaettiin kahtia perustamalla uusi Joensuun koulu vuonna 1937. Isoniityn koulu aloitti toimintansa 1947 ja sai oman koulutalon 1950. Härkälän alakoulun toiminta loppui 1949 ja sen tilat tulivat tyttöjen talouskoulun käyttöön. Kaurakedossa koulu aloitti toimintansa 1952 ja koulutalo valmistui 1957.
Kansakouluverkon supistuminen 1964–1971
Oppilasmäärien vähetessä 1960-luvulla kansakouluja alettiin lakkauttaa Somerniemellä vuodesta 1964 ja Somerolla vuodesta 1966 alkaen yhdistämällä pienempiä kansakoulupiirejä suurempiin. Ensimmäinen lakkautusaalto osui vuosiin 1964–1971, jolloin lopetettiin Somerniemellä 3 kansakoulua ja Somerolla 9 kansakoulua. Toimimaan jäi tämän jälkeen Somerolla 10 kansakoulua ja Somerniemellä 3 kansakoulua.
Lopetettuja kouluja Somerolla olivat vuonna 1966 Vilukselan, Palojoen ja Isoniityn koulut, joiden koulupiirit yhdistettiin Pitkäjärven koulupiiriin, sekä Koisthuhdan koulu, jonka koulupiiri yhdistettiin Ollilan koulupiiriin. Vuonna 1967 lopetettiuin Somerolla Laitiaisten koulu, joka yhdistetiin Ollilan piiriin, ja Uuskaskiston koulu, jonka oppilasalue jaettiin Kirkon, Hirsjärven ja Terttilän koulujen kesken. Vuonna 1970 lopetettiin Kerkolan koulu, jonka oppilasalue jaettiin Häntälän ja Kaurakedon koulujen kesken. Vuonna 1971 lopetettiin Lehtimäen koulu, jonka koulupiiri yhdistettiin Lahden koulupiiriin.
Somerniemeltä samana ajanjaksona lopeteytyuja kouluja olivat Salkolan koulu 1964, Viuvalan koulu 1965 ja Palikaisten koulu 1966.
Someron koululaitoksen historiaa tutkineen Tapio Horilan mukaan näissä 1960-70-luvuilla tapahtuneissa koulujen lopettamisissa noudatettiin tiukasti valtakunnallisia ohjeita. Jos koulun oppilasmäärä laski alle 25:n, koulu lopetettiin. Vasta myöhemmin huomattiin koulujen arvo kylien keskuksina ja alettiin pyrkiä koulujen säilyttämiseen myös oppilasmäärän laskiessa.
Erityisopetus
Erityisopetusta tarjoavista apukouluista säädettiin kansakouluasetuksessa 1958.
Somerolla erityisopetusta tarjoava apukoulu aloitti toimintansa vuonna 1966 Joensuun koulun ja Kansalaiskoulun kanssa yhteisessä Keskuskoulun rakennuksessa Heikintiellä. Koulupiirinä oli aluksi koko Someron kunta, vuodesta 1967 myös Kiikala. Ensin Someron–Kiikalan erityiskoulun ja myöhemmin vuodesta 1976 Härkätien koulun nimellä toiminut koulu sijaitsi vuosina 1974-1979 Joensuun koulun entisessä koulutalossa Hämeen Härkätien varrella ja vuodesta 1979 uudestaan Keskuskoulun rakennuksessa. Peruskoulu-uudistuksessa 1976 se muuttui 1-9 luokkien kouluksi ja sai nimen Härkätien koulu.
2000-luvulle tultaessa erityisopetuksen järjestelyt muuttuivat, ja Härkätien koulun toiminta erillisenä kouluna päättyi 1998. 2010-luvulla erityisopetus toteutettiin Somerolla yleisenä tai tehostettuna tukena osana muuta opetusta tai tehostettuna tukena pienryhmissä Joensuun alakoululla ja Kiiruun yläkoululla.
Peruskoulu-uudistus 1976–1981
Kansakoulut muuttuivat peruskoulu-uudistuksessa vuonna 1976 peruskoulun ala-asteiksi. Myöhemmin nimityksestä ala-aste luovuttiin ja palattiin nimitykseen koulu tai alakoulu.
Somerniemen kuntaliitos 1977
Vuonna 1977 Somerniemen kunta liitettiin Someroon, ja Someron ala-asteen koulujen määrä kasvoi kolmella kun Kaskiston, Keltiäisten ja Oinasjärven koulut tulivat osaksi Someron koululaitosta.
Kouluverkon supistuminen jatkuu vuosina 1986–2010
1980- ja 1990-luvuilla lopetettiin vuonna 1986 Kaskiston ja vuonna 1991 Keltiäisten koulut Somerniemellä. Vuonna 1992 lopetettiin Hirsjärven ja Kaurakedon koulut. Vuonna 1997 yhdistettiin Lahden ja Pitkäjärven koulut Lahti–Pitkäjärven kouluksi opetuksen jatkuessa kummassakin koulukiinteistössä.
Tämän jälkeen peruskoulun ala-asteita oli Somerolla yhdeksän. Näistä sijaitsi kunnan keskustaajamassa kaksi ja haja-asutusalueella seitsemän, yksi näistä Somerniemellä.
2000-luvulla oppilasmäärät vähenivät edelleen ja Pajulan koulu lopetettiin 2010. Riittävästi oppilaita 1–6 luokkien kouluista oli enää vain kahdessa Someron keskustaajaman koulussa Kirkonmäellä ja Joensuussa sekä kahdessa haja-asutusalueen koulussa Lahti–Pitkäjärvellä ja Oinasjärvellä.
Kouluverkkoselvitykset 2012 ja 2013
Vuosina 2012 ja 2013 käynnistettiin Someron kouluverkon 1–6 luokkien opetusta antavien koulujen kouluverkon uudelleenjärjestelyn eri vaihtoehtojen tutkiminen.
Vuonna 2012 perusopetuksen oppilasmäärien Somerolla ennustettiin edelleen laskevan. Samalla ennakoitiin tarvetta kouluverkkopäätökseen, jota pidettiin edellytyksenä Lahti-Pitkäjärven uuden koulukeskuksen rakentamiselle. Tavoitteena nähtiin tällöin olevan vähintään kolmiopettajainen koulurakenne, minkä edelleen nähtiin merkitsevän kasvavaa epävarmuutta etenkin Häntälän, Ollilan ja Terttilän kouluille. Tämän ohella Kaskistosta, jonka oppilaat vuonna 2012 kävivät Terttilän koulua, katsottiin tarvittavan lisää oppilaita Oinasjärvelle, jotta Oinasjärven koulu voisi pysyä kolmiopettajaisena.
Syksyllä 2013 tehdyssä ehdotuksessa kouluverkon tulevaisuutta pohtinut työryhmä esitti eri vaihtoehtoja harkittuaan, että peruskoulun 5–6 luokkien opetus keskitetettäisiin yhteen keskustaajaman kouluun ja peruskoulun 1–4 luokkien opetus kahteen keskustaajaman ja kahteen haja-asutusalueen kouluun vuodesta 2019 alkaen ja kolme haja-asutusalueen koulua lopetettaisiin vuosien 2014–2017 aikana.
Vuonna 2013 Someron kouluverkon tulevaisuutta tutkinut ohjausryhmä esitti uutta koulumallia, jonka mukaan peruskoulun opetusta ensimmäisestä neljänteen luokkaan annettaisiin Joensuun, Kirkonmäen, Pitkäjärven ja Oinasjärven kouluilla, ja viidensien ja kuudensien luokkien opetus keskitettäisiin kokonaan Joensuun kouluun. Kiiruun koulu koostuisi edelleen vain yläkoulun ja lukion luokista. Häntälän, Terttilän ja Ollilan koulut esitettiin lopetettaviksi vuosina 2014, 2016 ja 2017.
Uuden koulumallin toteutus vuodesta 2014 alkaen
Syyskuussa 2013 kaupungin sivistyslautakunta päätti, että Lahden-Pitkäjärven koulun opetus siirretään kevätlukukauden 2014 alusta kokonaan Pitkäjärven koululle. Tämän seurauksena Lahden koulu jäi vuoden 2014 alusta tyhjilleen. Häntälän koulun opetus loppui kevätlukukauden 2014 lopussa.
Syksyllä 2015 esitettiin Terttilän ja Ollilan koulujen lopettamista keväällä 2016, ja koulujen toiminta päättyi kevätlukukauden 2016 lopussa.
Kouluverkkoselvitys 2019
Toukokuussa Someron koulu- ja päiväkotiverkkoa selvittänyt ulkopuolinen konsultti esitti, että oppilasmäärien pienenemisen takia Kirkon koulu lopetettaisiin vuonna 2025 ja Oinasjärven ja Pitkäjärven koulut vaihtoehtoisesti joko 2025 tai 2030 ja oppilaat näistä siirtyisivät Joensuun ja Kiiruun kouluihin, joista Kiiruun koulu muodostuisi yhtenäiskouluksi.
Luettelo Someron kansakouluista ja peruskoulun 1–6 luokkien kouluista vuosina 1882–2016
Someron ja Somerniemen entisiä kansakouluja sekä nykyisiä tai entisiä peruskoulun 1–6 luokkien kouluja ovat tai ovat olleet   :
Kehityksen käännepisteitä Somerolla
Ensimmäinen koulu Somerolle perustettiin vuonna 1882 Kirkonmäelle, ja Someron kouluverkko laajeni tämän jälkeen vuoteen 1952, jolloin koulu perustettiin Kauraketoon. Ensimmäisinä vuoden 1977 kuntaliitosta edeltäneen Someron kouluista lopetettiin vuonna 1966 neljä koulua: Isoniityn koulu, joka oli perustettu vuonna 1946 ja ehti toimia 20 vuotta; Koisthuhdan koulu, joka oli perustettu vuonna 1924 ja ehti toimia 42 vuotta; Palojoen koulu, joka oli perustettu vuonna 1926 ja ehti toimia 40 vuotta; sekä Saarentaan koulu, joka oli perustettu vuonna 1930 ja ehti toimia 36 vuotta. Toistaiseksi viimeiset lopetetut koulut koko Somerolla ovat vuonna 2016 lopetetut Ollilan ja Terttilän koulut.
Ollilan ja Terttilän koulujen sulkeuduttua keväällä 2016 koko Somerolla toimi neljä 1–6 luokkien koulua, joista yksi Somerniemellä, sekä yksi 7–9 luokkien koulu ja lukio. Vanhin toiminnassa olevista kouluista koko Somerolla vuonna 2014 oli vuonna 1882 Someron kouluista ensimmäisenä perustettu Kirkonmäen koulu, joka vuonna 2016 oli ollut toiminnassa 134 vuotta. Nuorin oli vuonna 1937 perustettu Joensuun koulu, joka oli vuonna 2014 ollut toiminnassa 79 vuotta.
Kehityksen käännepisteitä Somerniemellä
Vuonna 2013 Somerniemellä toimi yksi koulu, Oinasjärven koulu.
Koulupiirit ja kylät
Kylien mukaan nimensä saaneita Someron koulupiireistä ovat olleet Hirsjärvi, Häntälä, Joensuu, Kerkola, Lahti, Ollila, Pajula, Pitkäjärvi, Saarentaka, Terttilä, Viluksela, Kaskisto, Keltiäinen, Oinasjärvi, Palikainen, Salkola ja Viuvala. Muita kuin kylien mukaan nimettyjä ovat olleet Isoniitty, Kauraketo, Kirkonmäki (aiemmin Kirkonpiirin kansakoulu), Koisthuhta, Laitiainen, Lehtimäki, Palojoki ja Uusikaskisto.
Jatko-opetus ja kansalaiskoulu
Oppivelvollisuuslaki 1921 teki pakolliseksi jatko-opetuksen kansakouluissa. Maailmansotien välisenä aikana jatko-opetusta annettiin ilta-aikaan 100-150 tuntia vuodessa. Vuonna 1948 määrättiin kansakouluun lisättäväksi kokonainen seitsemäs luokka. Vuodesta 1954 jatkokoulu muuttui nimeltään kansalaiskouluksi.
Someron kansalaiskoulu aloitti toimintansa vuonna 1958 Someron yhteiskoululta vapautuneessa vanhan yhteiskoulun rakennuksessaa. Somerolaissyntyisen arkkitehti Pentti Viljasen suunnittelema uusi yhteinen koulurakennus Someron kansalaiskoululle ja Joensuun kansakoululle valmistui 1966. Kansalaiskoulun koulupiirinä oli koko Someron kunta ja vuonna 1967 mukaan tuli myös Kiikala. Someron kansalaiskoulun johtajana oli koko sen toiminnan ajan peruskouluun siirtymiseen asti Lasse Luoma.
Someron yhteiskoulu 1927–1968
Vuonna 1927 perustettiin Somerolle keskikoulu- ja lukio-opetusta tarjoava Someron yhteiskoulu. Sen pitkäaikaisin rehtori oli Joel Vilkki vuosina 1929-1936 ja uudelleen 1941-1960. Vilkin aikana Someron yhteiskoulussa kokeiltiin 1950-luvun lopulla laajamittaisesti kansainvälisen apukielen esperanton opetusta. Joel Vilkkiä seurasi rehtorina vuosina 1960-1968 Pertti Viitanen. Arkkitehti Aarne Ervin suunnittelema koulutalo valmistui vuonna 1957.
Someron–Kiikalan kunnallinen keskikoulu ja Someron lukio 1968–1976
Vuonna 1968 Someron yhteiskoulu jaettiin Someron-Kiikalan kunnalliseksi keskikouluksi ja Someron lukioksi, joista kummastakin nyt tuli kunnallisia oppilaitoksia. Kunnalliseen keskikouluun tuli oppilaita myös naapurikunnasta Kiikalasta ja vuodesta 1974 myös Somerniemeltä.
Kunnalisen keskikoulun johtajina toimivat Kyösti Valanne 1968-1970 ja Aulis Painto 1970-1976.
Someron lukion kolme ensimmäistä rehtoria sen siirryttyä osaksi kunnan koululaitosta olivat Martti Litovaara (virkaatekevänä 1969) Liimo Vinko (1969-1972) ja vuodesta 1972 Irja Bergman.
Somerniemen ja Pusulan kunnallinen kokeilukeskikoulu 1967–1977
Somerniemen ja Pusulan kuntien yhteinen kolmivuotinen kokeilukeskikoulu aloitti toimintansa vuonna 1967. Peruskoulu-uudistusta valmisteltaessa lupaa koulun muuttamiseksi peruskoulun yläasteeksi ei kuitenkaan myönnetty, kun kuntaliitokset Pusullassa ja Somerniemellä olivat vireillä eri suuntiin: Somerniemellä Somerolle ja Pusulassa Nummelle. Näin koulun toiminta päättyi lukuvuoteen 1977-1976 ja viimeisen lukuvuoden 1977-78 Somerniemen oppilaat suorittivat Nummen yläasteella ja siirtyivät tämän jälkeen Somerolle.
Somerniemen kunnan historian kirjoittaja Manu Kärki pitää kokeilua epäonnistuneena, koska kolmivuotisen keskikoulun käyneillä menestys lukiossa osoittautui huonommaksi kuin tavallisen viisivuotisen keskikoulun käyneillä.
Someron–Kiikalan peruskoulun yläaste ja Someron lukio vuodesta 1976
Peruskoulu-uudistuksen myötä vuonna 1976 Someron-Kiikalan kunnallinen keskikoulu ja Someron kansalaiskoulu yhdistettiin Someron-Kiikalan peruskoulun yläasteeksi. Aluksi peruskoulun yläasteella toimivat erikseen keskikoululinja ja kansalaiskoululinja. Vuonna 1981 kaikki luokat olivat siirtyneet peruskouluun. Someron–Kiikalan peruskoulun yläasteen ensimmäisenä rehtorina toimi Pirkko Pajuoja (myöh. Kanto). Someron lukion rehtorina jatkoi Irja Bergman.
Kiiruun koulu ja Someron lukio 2000-luvulla
Sittemmin Someron Kiikalan peruskoulun yläasteen nimeksi vaihtui aiemman Someron yhteiskoulun ja myöhemmin Someron lukion ja Someron-Kiikalan kunnallisen keskikoulun yhteisen koulurakennuksen nimenä jo ennestään ollut Kiiruun koulu. Nimi tuli yhteiskoulun vieressä sijainneesta Kiiruun talosta, jonka pitkäaikainen omistaja oli Someron yhteiskoulun rehtori Joel Vilkki, ja jossa myös oli järjestetty osa yhteiskoulun opetuksesta sen alkuvuosina.
2010-luvulla Kiiruun koulun ja Someron lukion vuonna 1957 valmistunut ja sen jälkeen kahteen otteeseen laajennettu koulutalo poistettiin käytöstä sisäilmaongelmien takia ja purettiin. Tämän seurauksena koulut toimivat vuonna 2016 väistötiloissa. Kiiruun koulun uusi rakennus valmistui ja otettiin käyttöön 2018.
Ammatillinen koulutus
Ammatillista opetusta Somerolla ovat edustaneet Långsjön kartanossa Pitkäjärven kylässä vuosina 1896–1919 toiminut karjanhoitokoulu, vuosina 1897–1917 toiminut maanviljelyskoulu ja vuosina 1904–1918 toiminut puutarhakoulu. Koulut perusti Långsjön kartanon omistaja maanviljelysneuvos Waldemar Sagulin ja niiden toiminta lakkasi pian Sagulinin vuonna 1915 tapahtuneen kuoleman jälkeen.
Ammattikouluopetusta somerolaiset oppilaat ovat myöhemmin hankkineet etenkin Forssan ja Salon ammattikouluista.
Vapaa sivistystyö ja taiteen perusopetus
Vapaata sivistystyötä edistävän Someron kansalaisopiston perustamisesta päätettiin 1956. Opiston toiminta alkoi syksyllä 1963. Sen toimialueena oli aluksi Somero, vuonna 1968 toimialueeseen liittyivät Kiikala ja Koski Tl. Vuonna 1973 mukaan liittyi myös Somerniemi, josta 1977 tuli osa Someroa. Kiikalan liityttyä Saloon vuonna 2009 opiston toiminta-alueena ovat Somero ja Koski. Vuonna 2013 opiston nimi muuttui Somero-opistoksi. Vuonna 2014 ilmestyi Leeni Tiirakarin kirjoittama opiston historia.
Taiteen perusopetusta Somerolla tarjoaa 2010-luvulla musiikin perusopetuksen osalta Lounais-Hämeen musiikkiopisto ja visuaalisen taiteen osalta Somero-opisto.
Donald Trump Jr.
Donald (Don) John Trump Jr. (s. 31. joulukuuta 1977 Manhattan, New York ) on yhdysvaltalainen liikemies. Hän on Donald ja Ivana Trumpin ensimmäinen lapsi. Tammikuusta 2017 lähtien hän on johtanut Trump Organizationia yhdessä veljensä Ericin kanssa.
Trump jr. julkaisi vuoden 2019 marraskuussa kirjan Triggered: How the Left Thrives on Hate and Wants to Silence US.
Venäläisen asianajajan tapaaminen
Donald Trump Jr. on hoitanut Venäjällä isänsä kiinteistöliiketoimintaa ja sitä kautta tutustunut moniin venäläisiin, kuten Emin Agalarvoiin ja tämän isän, kiinteistöalalla toimivaan Aras Agalarvoiin, joka on Vladimir Putinin liittolaisia.
Trump Jr. julkaisi heinäkuussa 2017 sähköpostiviestit, joissa hän oli vuotta aiemmin keskustellut Trumpin perheen läheisen tuttavan Rob Goldstonen kanssa Hillary Clintonia koskevista arkaluontoisista tiedoista. Viestittelyn jälkeen hän tapasi venäläisen asianajajan Natalia Veselnitskajan, jolla ei kuitenkaan ollut väitettyjä tietoja, vaan tapaamisessa käsiteltiin venäläisten lasten adoptioita ja Magnitski-lakia. Tapaamisessa olivat läsnä Trump Juniorin ja Veselnitskajan lisäksi myös Trumpin entinen kampanjapäällikkö Paul Manafort, Donald Trumpin vävy Jared Kushner sekä entinen venäläinen vakooja Rinat Akhmetshin. Veselnitskajalla väitetään olevan yhteyksiä Putiniin, mutta hän on itse kieltänyt sen. Näiden tietojen on Yhdysvalloissa tulkittu vahvistavan väitteitä Trumpin lähipiirin läheisistä yhteyksistä Venäjään vuoden 2016 presidentivaalien alla.
Perth Amboy
Perth Amboy on kaupunki Yhdysvaltojen New Jerseyn osavaltiossa Middlesexin piirikunnassa. Sen asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 50 814.
Donald Trump Jr.
Perhe ja yksityiselämä
Donald Trump Jr. solmi 2005 avioliiton malli Vanessa Haydonin kanssa. Haydon on tanskalais-juutalaistaustainen. Parilla on viisi lasta. Yhdysvaltalainen media uutisoi maaliskuussa 2018 pariskunnan hakeneen avioeroa.
Perth Amboy
Maantiede
thumb|vasen|Perth Amboyn kartta. Perth Amboy sijaitsee New Jerseyn osavaltion itäosassa Middlesexin piirikunnassa Raritanjoen suulla. Raritan Bay on lahti kaupungin edustalla. Arthur Kill erottaa Perth Amboyta Staten Islandista, joka on New Yorkin kaupungin puolella.
Historia
thumb|vasen|Vanha kuvernöörin rakennus Proprietary House. Nykyisen kaupungin alueelle alkoi tulla siirtolaisia 1680-luvulta lähtien. Nimi Amboy on peräisin intiaaneilta, ja myöhemmin lisätty Perth on annettu Perthin kreivi James Drummondin mukaan. Paikan uskottiin olevan hyvä satama ja se veti puoleensa esimerkiksi skotlantilaisia ja englantilaisia kauppiaita sekä ranskalaisia hugenotteja. Vuonna 1686 Perth Amboysta tehtiin toinen New Jerseyn kahdesta pääkaupungista. Satama ei kuitenkaan saavuttanut koskaan aivan kaavaillun kaltaista menestystä. Useimmat laivat ulkomailta purjehtivat mieluummin New Yorkin satamaan. Satamaan saapui kuitenkin rannikkokauppaa käyviä aluksia ja kaupunkiin muodostui vauras kauppiasluokka.
Yhdysvaltain vapaussodan puhjettua Perth Amboy tuli tunnetuksi kuningasta kannattaneiden keskuksena. Sodan päättyminen Yhdysvaltojen voittoon merkitsi huomattavaa takaiskua kaupungille. Monet sen merkkihenkilöistä muuttivat Kanadaan ja osavaltion pääkaupunki siirrettiin sisämaahan Trentoniin. Myös sataman toiminta taantui. 1850-luvulta lähtien ahdinkoa lievitti kasvava keramiikkateollisuus. Paikkakunta tuli tunnetuksi myös Raritan Bay Union -kommuunista, jonka jäseniin lukeutui useita merkittäviä abolitionisteja, feministejä ja taiteilijoita. Perth Amboyhin on viitattu usein myös paikkana, jolla Yhdysvaltojen ensimmäinen musta äänestäjä Thomas Mundt Peterson antoi äänensä 31. maaliskuuta 1870.
Teollinen kehitys nopeutui 1890-luvulta lähtien. Kaupungissa toimivat esimerkiksi Anaconda Copper Works, American Smelting and Refining, National Lead ja M. Guggenheim Sons. Teollistuminen toi mukanaan uusia siirtolaisia, joita tuli Puolasta, Unkarista, Tšekkoslovakiasta, Itävallasta, Italiasta ja Venäjältä. Monet uusista muuttajista asuivat omissa etnisissä kortteleissaan, joille annettiin lempinimiä heidän kotimaidensa mukaan. Perth Amboyssa oli esimerkiksi Budapest ja Dublin. 1950-luvulta lähtien Chevron ja Hess Oil houkuttelivat puolestaan suuren määrän muuttajia Puerto Ricosta. Kaupungista tuli yksi New Jerseyn latinojen keskuksista.
Talous
thumb|Pankki. Kaupungin teollisuus on taantunut kukoistamisensa ajoista, mutta se muodostaa edelleen huomattavan osan kaupungin taloudessa. Paikallisen teollisuuden aloihin lukeutuvat esimerkiksi kuparin- ja öljynjalostus, sekä vaatteiden, muovien ja kemikaalien valmistus.
Kotitalouksien keskimääräiset vuosittaiset ansiot Perth Amboyssa aikavälillä 2014–2018 olivat 53 011 USD ja henkilöä kohden 21 342 USD. 18,3 % väestöstä eli köyhyysrajan alapuolella.
Väestö
Kaupungin asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 50 814 ja vuoden 2019 arvion mukaan 51 390. Kaupungin asukkaista 79,2 % oli taustaltaan valkoisia (latinot pois lukien 11,1 %), 8,4 % afroamerikkalaisia, 80,4 % latinoja mistä tahansa rodusta ja 1,3 % aasialaisia. 79,9 % kaupungin asukkaista puhui kotonaan jotakin muuta kieltä, kuin englantia ja 41,6 % kaupungin asukkaista oli syntynyt ulkomailla.
Huomattava osa kaupungin asukkaista on puertoricolaisia. Nykyisin kaupungissa asuu myös esimerkiksi monia dominikaanilaisia, kuubalaisia ja meksikolaisia.
Malagassin luterilainen kirkko
Malagassin luterilainen kirkko on  kristillinen luterilainen kirkko. Se toimii Madagaskarissa ja Ranskassa. Kirkko on perustettu vuonna 1950, jolloin siihen liittyi 1800 luterilaista seurakuntaa Keski- ja Etelä-Madagaskarissa. Vanhin kirkon seurakunnista on perustettu 1800-luvun alkupuolella.
Kirkolla on lähes kolme miljoonaa jäsentä, mikä tekee siitä Madagaskarin kolmanneksi suurimman kirkon. Se on yksi maailman nopeimmin kasvavista luterilaisista kirkoista ja tällä hetkellä se on maailman kahdeksanneksi suurin luterilainen kirkko. Sen menestys riippuu osittain sen kiinteästä yhteydestä Madagaskarin Fifohazana-kansallisuusliikkeeseen, joka on toiminut kirkon kautta 1900-luvulla. Useimmat kirkon tämänhetkisistä johtohenkilöistä toimivat myös Fifohazana-liikkeessä.
FLM:llä on laaja terveydenhoitojärjestelmä, johon kuuluu yhdeksän sairaalaa, SALFA-terveysasemaa. Kirkon SALFA-ohjelmassa kiinnitetään huomioita lapsikuolleisuuden alentamiseen, perhesuunnitteluun ja AIDSin vastaiseen työhön.
Kirkon jäsenet tekevät lähetystyötä Kamerunissa ja Papua-Uudessa-Guineassa.
Organisaatio
Malagassin luterilainen kirkko on jaettu 20 synodiin, joita johtaa paikallisten seurakuntaneuvostolaisten valitsema presidentti. Kansallinen synodi on korkein päättävä elin, joka kokoontuu joka neljäs vuosi. Sen päätösvaltaan kuuluvat Jumalanpalvelusta, hengellistä elämää ja kirkon hallintoa ja organisaatiota koskevat asiat. Kirkon johtoryhmään (kirkkohallitus) kuuluu päätoiminen puheenjohtaja (presidentti) ja pääsihteeri, heidän varahenkilönsä sekä kirkon taloudenhoitaja.
Historia
Malagassin luterilainen kirkko sai alkunsa norjalaisten lähetyssaarnaajien työstä. Norjan lähetysseura aloitti työn Etelä-Madagaskarissa vuonna 1866. Amerikan luterilainen kirkko aloitti lähetystyön Koillis-Madagaskarissa parikymmentä vuotta myöhemmin vuonna 1888. Kirkko muodostettiin vuonna 1950. Perustamishetkellä kirkolla oli 18000 jäsentä, mutta kirkko alkoi nopeasti kasvaa.
Kirkko liittyi ensimmäisen lähetysmaiden kirkkona Luterilaiseen maailmanliittoon. Malagassin luterilainen kirkko liittyi vuonna 1966 myös Kirkkojen maailmanneuvostoon. Lisäksi se on yleisafrikkalaisen kirkkojen konferenssin, Malagassin kristillisten kirkkojen neuvoston, Malagassin protestanttikirkkojen neuvoston jäsen.
USS Independence (CVL-22)
USS Independence (runkonumerot CV-22 ja CVL-22) oli Yhdysvaltain laivaston Independence-luokan lentotukialus toisessa maailmansodassa.
Valmistus
Alus tilattiin kevyt risteilijä USS Amsterdamina New York Shipbuilding Corporationilta Camdenista New Jerseystä, missä köli laskettiin 1. toukokuuta 1941. Ennen vesille laskua alus päätettiin muuttaa lentotukialukseksi. Alus laskettiin vesille 22. elokuuta 1942 kumminaan Rawleigh Warnerin puoliso ja otettiin palvelukseen 14. tammikuuta 1943 ensimmäisenä päällikkönään G. R. Fairlamb Jr.
Palvelus
Independence liitettiin 15. marraskuuta 1945 operaatio Magic Carpetiin koottuun laivasto-osastoon kuljettamaan sodasta kotiutettavia joukkoja Yhdysvaltoihin. Aluksen saapuessa 28. tammikuuta 1946 San Franciscoon alus siirrettiin Bikinin atollilla tehtävien ydinkokeiden maalialukseksi. Se sijoitettiin 1. heinäkuuta tehdyn kokeen laukaisupaikan läheisyyteen eikä uponnut testissä. Se otti osaa toiseen räjäytykseen 25. heinäkuuta Kwajaleinin atollilla, jonka jälkeen se poistettiin palveluksesta 28. elokuuta 1946.
Voimakkaasti radioaktiivinen hylky siirrettiin ensin Pearl Harboriin ja edelleen San Franciscoon lisätesteihin. Lopulta sadoilla 200-litraisilla ydinkokeiden radioaktiivisia jätteitä sisältävillä tynnyreillä lastattu hylky upotettiin Kalifornian rannikolle 29. tammikuuta 1951. Hylky on 790 metrin syvyydessä Farallonin suojelualueella. Valtaosa Independencen mukana upotetuista ydinjätteistä oli cesium-137:ää ja strontium-90:tä, joiden puoliintumisaika on 29–30 vuotta.
Sandomierzin piirikunta
Sandomierzin piirikunnan pinta-alasta arviolta seitsemän prosenttia oli metsän peitossa vuonna 2018.
Sandomierzin piirikunnan työttömyysaste oli vuoden 2018 lopussa 6,9 prosenttia. vasen|pienoiskuva|220px|Piirikunnan väestöpyramidi 2014. Vuoden 2019 lopussa Sandomierzin piirikunnassa arvioitiin olevan 77 017 asukasta, joista 51,3 prosenttia naispuolisia ja 48,7 prosenttia miespuolisia. Puolan väestönlaskennassa 2011 väkiluvun laskettiin olevan 81 192 ja sen ennakoidaan vuoteen 2050 mennessä pienenevän 56 224 asukkaaseen. Alle 18-vuotiaiden arvioitiin vuoden 2019 lopussa muodostaneen 15,9 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäisten 60,2 prosenttia ja eläkeikäisten 23,9 prosenttia väestön keski-iän ollessa 43,4 vuotta. Elävänä syntyneiden määrä oli vuonna 2019 yhteensä 600 lasta.
Claude Tillier
Claude Tillier (11. huhtikuuta 1801 Clamecy, Nivernais, Ranska – 18. lokakuuta 1844 Nevers, Ranska) oli ranskalainen kirjailija, toimittaja ja pamfletisti. Tillier oli ensin opettaja mutta ryhtyi sitten toimittajaksi. Hän kirjoitti satiirisia kuvauksia kotiseutunsa talonpojista, aatelisista ja työläisistä. Hän oli Ranskassa ensimmäisiä talonpoikaisromaanien kirjoittajia. Hänen kirjansa Mon oncle Benjamin (1842, kuvitettu laitos 1915) on humoristinen kuvaus maalaislääkärin elämästä talonpoikien keskuudessa. Hän kohdistaa siinä kovaa kielenkäyttöä myös pappeihin, tuomareihin ja maalaisaateliin. Œuvres complètes julkaistiin 1846. Kirjan Mon oncle Benjamin pohjalta on tehty elokuvia ja televisiosarjoja.
Eklund
Eklund on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Mesonauta guyanae
Mesonauta guyanae on kirjoahventen (Cichlidae) heimoon kuuluva makeissa vesissä elävä kalalaji. Se voi kasvaa korkeintaan kymmenen senttimetrin mittaiseksi. Lajia tavataan Brasiliasta ja Guyanasta. Mesonauta guyanae elää noin 24–28 asteen lämpöisissä vesissä.
Westermarck-seura
Westermarck-seura (virallisesti The Westermarck Society ry) on sosiologinen kansallinen tiedeseura, joka järjestää esitelmiä, konferensseja ja seminaareja, harjoittaa ja tukee sosiologista tutkimusta sekä julkaisee Sosiologia-lehteä. Seuran perustivat vuonna 1940 Edvard Westermarckin oppilaat. Merkittävin Westermarck-seuran järjestämä tapahtuma ovat vuosittain järjestettävät Sosiologipäivät.
Honda Ridgeline
Honda Ridgeline on lava-auto, jota japanilaisen Hondan tytäryhtiö American Honda Motor Company, Inc. valmistaa Lincolnissa, Alabamassa. Ennen vuotta 2009 sitä valmistettiin Allistonissa, Ontariossa.
Jutta Annala
"Kotimainen poplaulaja ja ennakkoluuloton lauluntekijä, joka on viimeisen parin vuosikymmenen ajan laulanut taustoja kotimaisen kentän raskassarjalaisille."
Lokakuussa 2020 Hunch & Boogie julkaisi Annalan kappaleen Traumantaju,  jota Mika Roth kuvaa arviossaan muun muassa näin: "Traumantaju yhdistää kauniista kauneimman draamankaaren, laulumelodian hyväillessä korvia ja sanojen kolhiessa sielua. Vastavoimia, vastapainoja ja sopivasti vastakarvaan. Kummallinen pop-biisi, jonka melankolia purskahtelee silmille, lähes hypnoottisen poljennon viedessä samalla mukanaan. Biisi on syntynyt kuuleman mukaan romahduksen jälkeisestä oivalluksesta, että tärkeintä on se kuinka olet, ei se mitä omistat. Ilman pelkoa ei ole kahleita, ja ilman kahleita olet vapaa – jopa itsestäsi. Tässä on kiistatta jotain tylerdurdenmaista, mutta eikö meistä jokainen tahtoisi joskus vain antaa palaa, sulkea silmät, painua synkimpään korpeen ja jättää turvavyöt kytkemättä."
Syksyllä 2019 Annala julkaisi ensimmäisen EP:n Taajuus Vol. 1 sisältäen kappaleet: Hävyttömän hyvä elämä, Repriisi, Liikaa, Sinivalaat ja Tämä meni nyt näin.
Harry Rönngren
Elämä
Myöhemmin Ahvenanmaalla vaikuttaneen ruotsalaisen laivameklarin Algot Walfrid Rönngrenin ja Karolina Isabella Conradsonin perheeseen Ison-Britannian Grimsbyssä syntynyt Rönngren suoritti perämiestutkinnon Turun merenkulkuopistossa 1898 ja valmistui merikapteeniksi 1901. Suomen Höyrylaiva Osakeyhtiön palvelukseen hän tuli vuonna 1908. Hän toimi vuosina 1908–1915 S/S Polariksen, 1915–1919 S/S Oihonnan viimeksi vuodesta 1919 aina eläkkeellejäämiseensä vuoteen 1947 saakka Adrianen päällikkönä.
Suomen sisällissodan aikana Rönnberg oli luotsina saksalaiselle laivasto-osastolle, joka kuljetti Ahvenanmaan miehittäneitä joukkoja helmi–maaliskuun vaihteessa 1918. Myöhemmin hän oli Adrianen päällikkönä muun muassa kuljettamassa Suomeen Itävallasta lähteneitä juutalaispakolaisia vuonna 1938. Rönngren oli vielä eläkevuosinaan kymmenen vuoden ajan Helsingissä ravintola Royalin tarkastajana ja Svenska Teaternin isännöitsijänä.
Mentalisaatio
Mentalisaatio, epävirallisesti mielentäminen, tarkoittaa yksilön kykyä pohtia omaa ja toisen ihmisen näkökulmaa ja kokemusta. Mentalisaatio on kyky pohtia, millaisia mielen tiloja voi piillä ulospäin näkyvän reagoinnin ja käyttäytymisen takana. Tunteiden lisäksi mentalisaatio kohdistuu myös esimerkiksi tarkoitusperään ja toiveisiin.
Mentalisaatioon kuuluu niin tietoinen kuin automaattinenkin mielen tilojen pohdinta. Mentalisaation erottaa lähikäsitteistä kuten metakognitiosta, mielen teoriasta ja tietoisuustaidosta se, että mentalisaatio koskee nimenomaisesti mielen tiloja ja kohdistuu sekä itseen että toisiin.
Mentalisaatio on osa ihmisen psykososiaalista kehitystä, ja on havaittavissa lapsissa noin 4–5 vuoden iässä. Tällöin lapsi ymmärtää mielentilojen, uskomusten ja toiveiden olemassaolon ja kykenee täten ennakoimaan omia kokemuksiaan ja toisten ihmisten toimintaa. Mentalisaatiokyvyn syntyyn tarvitaan kyky erottaa oma mieli muiden mielistä (ks. mielen teoria) sekä kyky erottaa mielen todellisuus ulkoisesta todellisuudesta.
Mentalisaatio on 2000-luvulla noussut psykiatriassa erityisen mielenkiinnon, tutkimuksen ja hoidon kehittämisen alueeksi. Sitä on hyödynnetty yksilöpsykoterapiassa, pari-, perhe- ja ryhmäterapioissa, vuorovaikutusterapiassa sekä erilaisissa yhteisöissä.
Pyhän Tituksen kirkko (Iraklion)
Pyhän Tituksen kirkko on ortodoksinen kirkko Iraklionin kaupungissa Kreetan saarella Kreikassa. Se on omistettu Kreetan ensimmäisenä piispana pidetylle apostoli Titukselle.
Venetsialaisvallan aikana kirkko toimi Kreetan katolisen arkkihiippakunnan katedraalina. Osmanivallan aikana kirkko muutettiin moskeijaksi. Se tuhoutui vuoden 1856 maanjäristyksessä. Tämän jälkeen rakennettiin uusi moskeija eli nykyinen kirkko. Sen arkkitehti oli Athanásios Moúsis, joka suunnitteli myös Pyhän Menaksen katedraalin. Moskeija valmistui käyttöön vuonna 1871. Moskeijan minareetti purettiin Kreikan ja Turkin väestönvaihdon aikaan 1920-luvulla. Rakennus muutettiin kirkoksi vuonna 1925.
Punavihreä kupla
Punavihreä kupla on suomalaisessa poliittisessa keskustelussa esiintynyt nimitys ”sosiaalisen kuplan” eli eräänlaisen sosiaalisen umpion muodostavalle samanmielisten yhteisölle, jonka edustajat kannattaisivat punavihreitä ja liberaaleja arvoja.
Sosiaaliset kuplat 2010-luvun keskustelussa
Sosiaalisilla kuplilla tarkoitetaan samanmielisten yhteisöjä, ”joissa ei tarvitse välittää omaa maailmankuvaa horjuttavasta tiedosta tai vasta-argumenteista”. Sosiaalisen kuplan käsitettä ovat kehittäneet viestintätutkijat Esa Väliverronen ja Janne Seppänen kirjassaan Mediayhteiskunta (2012). Tämänkaltaisia samanmielisten ”umpioita” on nähty muun muassa anarkistien ja äärioikeiston toiminnassa sekä perussuomalaisten kannatuksen nousussa Suomessa.
Käsitteen ”punavihreä kupla” synty ja leviäminen
Tammikuussa 2012 toimittaja Antti Pikkanen kirjoitti City-lehdessä Anu Silfverbergin kirjoituksista, että niissä ”haisevat Kallio ja ihana punavihreä kupla”. Huhtikuussa 2012 Anu-Elina Lehti käytti käsitettä ”punavihreä kupla” Vihreässä Langassa julkaistussa Erkki Perälän haastattelussa. Helsingin kaupungin nuorisojohtaja Tommi Laitio käytti käsitettä punavihreä kupla Helsingin Sanomien haastattelussa vuonna 2013 kuvaamaan, miten Amsterdam on suvaitsevampi kuin muu Hollanti. Toimittaja Marko Hamilo teki vuonna 2015 perussuomalaisten ajatushautomo Suomen Perustalle selvityksen ''Punavihreä kupla. Perussuomalaiset ja media''. Kielitoimisto listasi puna-viherkuplan yhdeksi vuoden 2015 uudissanoista.
Punavihreiden puolueiden kannatus Helsingissä
Punavihreä kupla sijoitetaan maantieteellisesti usein Helsingin itäiseen kantakaupunkiin. Kalliossa, Vallilassa ja Alppilassa vihreiden ja vasemmistoliiton yhteenlaskettu kannatus oli vuoden 2015 eduskuntavaaleissa yli 50 prosenttia. Kuplan katsotaan syntyneen vuonna 2000, jolloin vihreät ja vasemmistoliitto saivat kuntavaaleissa Kallion peruspiiristä yhteensä 48,6 prosentin kannatuksen. Vuoden 2004 kuntavaaleissa kannatus hieman laski, mutta sen jälkeen puolueiden yhteinen kannatus on lähentynyt 50:tä prosenttia.
Vuoden 2017 kuntavaaleissa vihreiden ja vasemmistoliiton yhteenlaskettu kannatus oli Kalliossa 57 prosenttia ja Kumpulassa 61 prosenttia. Helsingin tietokeskuksen tutkija Vesa Keskinen kommentoi Helsingin Sanomien artikkelissa vuonna 2017: ”Kupla ei ole mikään saippuakupla, vaan se on varsin vahvaa tekoa. Sanoisin, että Ympyrätalon vieressä oleva metallinen pallo symboloi sitä hyvin. Niin pysyvä ja vahva se on.”
Presidentinvaalissa 2018 Sauli Niinistö sai selvästi eniten ääniä lähes kaikilla Suomen alueilla, mutta Helsingin itäisessä kantakaupungissa hän hävisi selkeästi vihreiden Pekka Haavistolle. Esimerkiksi Kallio D -äänestysalueella Haaviston kannatus oli 52,5 prosenttia ja Niinistön vastaava 29,3 prosenttia. Haavisto voitti Niinistön myös useilla äänestysalueilla Alppilassa, Hermannissa, Käpylässä, Kumpulassa, Sörnäisissä ja Vallilassa. Kaupungin kokonaistilanteessa Niinistö oli ylivoimainen. Helsingin Sanomien aiheesta tekemän artikkelin mukaan ”Helsingin itäinen kaupunki on vihreiden valtakuntaa, johon edes Sauli Niinistön ylivoima ei ulotu”.
Carl Gustaf Emil Mannerheim
Carl Gustaf Emil Mannerheim (4. kesäkuuta 1867 Askainen – 27. tammikuuta 1951 Lausanne, Sveitsi) oli itsenäisen Suomen toinen valtionhoitaja (1918–1919), kuudes presidentti (1944–1946), sotien aikainen puolustusvoimien ylipäällikkö (1918–1919 ja 1939–1945) ja Suomen marsalkka. Ennen Suomen itsenäistymistä Mannerheim palveli lähes kolmekymmentä vuotta Venäjän keisarillisessa armeijassa, jossa osallistui Venäjän–Japanin sotaan ja ensimmäisen maailmansodan itärintaman taisteluihin.
Muiden toimiensa ohella Mannerheim johti Suomen Punaista Ristiä 30 vuotta ja perusti Mannerheimin lastensuojeluliiton. Mannerheim on yksi itsenäisen Suomen historian keskeisistä henkilöistä, ja jo eläessään hän oli sekä maan arvostetuimpia että kiistellyimpiä ihmisiä. Vuonna 2004 hänet äänestettiin suurimmaksi suomalaiseksi Yleisradion Suuret suomalaiset -kilpailuohjelmassa.
Sukutausta ja perhe
Mannerheimin isän suku on lähtöisin Saksasta, mistä suvun kantaisä siirtyi 1640-luvulla Ruotsiin. Suvun luultiin pitkään olevan kotoisin Alankomaista. Ruotsin kuningas Kaarle XI aateloi Augustin Marheinin vuonna 1693 ja samalla alkuperäinen sukunimi muutettiin muotoon Mannerheim. Gustaf Mannerheimin isoisoisä Carl Erik oli ensimmäinen Suomeen muuttanut Mannerheim. Hän oli yksi huomattavimpia Venäjän vallan alkuajan poliitikkoja. Hän oli kaksi kertaa Suomen hallituksessa, muun muassa 1809–1816 hallituskonseljissa ja senaatissa 1820–1825. Hän sai vuonna 1824 kreivin arvon, joka periytyy suvussa vanhimmalle pojalle.
Carl Gustaf Emil Mannerheimin isä kamarijunkkari Carl Robert Mannerheim (1835–1914) oli taiteellinen ja harrasti erityisesti runoutta. Hän poikkesi suvun perinteistä, sillä hänestä ei tullut sotilasta eikä virkamiestä. Carl Robert tunnettiin radikaaleista poliittisista näkemyksistään, ja kun hän peri isältään kreivin arvonimen, viranomaiset paheksuivat häntä poliittisena satiirikkona. Terävänä kynänkäyttäjänä Carl Robert Mannerheim ilmaisi selvästi kantansa venäläisiin vallanpitäjiin. Hän oleskeli paljon ulkomailla, mutta täytettyään 50 vuotta hän muutti Helsinkiin, perusti Systema-nimisen konttorikoneita myyvän yrityksen ja osoittautui ahkeraksi ja järjestelmälliseksi liikemieheksi.
Carl Robert Mannerheim meni vuonna 1862 naimisiin Hedvig Charlotta Hélène von Julinin kanssa, joka oli huomattavan suomalaisen teollisuusmiehen, vuorineuvos Johan Jakob von Julinin, tytär. Suku oli niin ikään Ruotsista Suomeen muuttanut. He saivat seitsemän lasta, neljä poikaa ja kolme tyttöä: Sofia (Sophie) Mannerheim, Carl Mannerheim, Carl Gustaf Emil Mannerheim (1867–1951), Johan Mannerheim, Eva Sparre, Anna Mannerheim (1872–1886) ja August Mannerheim (1873–1910). Carl Robert sai toisesta avioliitostaan Sofia Nordenstamin (1849–1915) kanssa vielä yhden tyttären, Marguerite (Kissie) Gripenbergin (1884–1958).
Lapsuus ja nuoruus
Gustaf Mannerheim syntyi Louhisaaren kartanossa Askaisissa 4. kesäkuuta 1867, jossa hän pääasiassa myös vietti lapsuutensa. Hänen kerrotaan leikkineen mielellään sotaleikkejä ja ”johtaneen sotajoukkoja”. Häntä opetti aluksi sveitsiläinen kotiopettajatar, ja seitsenvuotiaana hän alkoi käydä koulua Helsingissä, jossa asui isänsä luona. Hän kävi veljensä Carlin kanssa 1874–1879 Böökin yksityistä lyseota (Privatlyceum), josta hänet erotettiin syksyllä 1879 vuodeksi ikkunoiden kivittämisen takia.
Mannerheim kävi kaksi vuotta oppikoulua Haminassa vuosina 1881–1882. Tämä koulu valmensi oppilaita Suomen Kadettikouluun, joka oli sen ajan ainoa sotilaskoulutusta antava oppilaitos Suomessa. Hän kuitenkin vihasi Haminan kaupunkia, mikä näkyi myös hänen käytöksessään.
Haminan kadettikoulu (1882–1886)
Mannerheim hyväksyttiin viimein Suomen Kadettikouluun Haminaan 19. kesäkuuta 1882, 14-vuotiaana. Hänet jätettiin kuitenkin valmistavalle luokalle vielä toiseksi vuodeksi, koska hän onnistui saamaan vain seitsemän pistettä kahdestatoista kesäkuun 1883 tutkinnossa. Lisävuosi auttoi, sillä Mannerheim siirrettiin seuraavana vuonna ensimmäiselle yleisluokalle luokan toiseksi parhailla arvosanoilla. Hänen vahvimmat oppiaineensa olivat ranskan ja ruotsin kieli sekä historia, mutta venäjän ja suomen kielessä hän ei menestynyt yhtä hyvin. Ikätoveriensa ja nuorempien kadettien keskuudessa Gustaf Mannerheimilla oli kiistaton johtajan asema.
Mannerheimin taloudellinen tilanne ei ollut hyvä, ja hän joutui usein lainaamaan rahaa huoltajaltaan Albert von Julinilta. Hän ei myöskään viihtynyt Kadettikoulussa: hän ei sietänyt koulun ilmapiiriä eikä tiukkoja sääntöjä ja sai usein rangaistuksia.
Mannerheim toivoi pääsevänsä Kadettikoulusta Pietariin Keisarin paašikouluun, joka oli maan arvostetuimpia sotilasoppilaitoksia. Kouluun pääsivät vain oppilaat, joilla oli perintönä kulkeva aatelisarvo. Lisäksi vaadittiin, että joko oppilaan isällä, isoisällä tai isoisoisällä oli vähintään kenraaliluutnantin arvo tai sitä vastaava siviiliarvo. Siviilivirat rinnastettiin upseerien arvoasteisiin Pietari Suuren laatiman arvoastetaulun mukaisesti. Mannerheim sai isänsä jättämään hakemuksen Paašikouluun, mutta Kadettikoulun johtaja kenraalimajuri Neovius ei suositellut Mannerheimia Paašikoululle perustellen, että Mannerheimin ranskan ja venäjän taito ei ollut tarpeeksi hyvä. Neoviuksen kirjeen vuoksi Mannerheimin hakemus hylättiin, ja hän masentui syvästi.
Masennus ilmeni myös kapinointina Kadettikoulua kohtaan, minkä vuoksi Mannerheim lopulta erotettiin sieltä 22. heinäkuuta 1886. Muistelmiensa mukaan Mannerheim oli rikkonut poistumiskieltoa ja yöpynyt tutun henkikirjurin, 35-vuotiaan varatuomari Hugo Elfgrenin luona. Sieltä hänet löysi seuraavana aamuna kadettikoulun vääpeli. Kadettikunnan kasvatuskomitean pöytäkirjojen mukaan Mannerheim oli ”myöhemmin yöllä lähtenyt pahamaineisen henkilön kanssa tämän asuinpaikkaan maalle”. Kyseessä oli mahdollisesti homoseksuaalina tunnettu lennätinaseman päällikkö Agathon Lindholm. Pöytäkirjassa viitataan myös Mannerheimin "moraalittomiin hairahduksiin ja alentaviin irstailuihin". Koulu olisi voinut soveltaa karkotuspykälän ankarinta muotoa, joka olisi estänyt Mannerheimia opiskelemasta missään suomalaisessa koulussa tai yliopistossa, mutta Kadettikoulun toimikunta päätti äänestyksen jälkeen soveltaa lievempää rangaistusta sillä ehdolla, että Mannerheimin perhe jättäisi vapaaehtoisen eroilmoituksen.
Nikolain ratsuväkiopisto (1887–1889)
thumb|200px|Mannerheim (oikealla) Nikolain ratsuväkiopistossa 1880-luvun lopulla. Kadettikoulusta erottamisen jälkeen 1886 Mannerheim luki yksityisesti ylioppilaaksi Helsingissä Böökin yksityiskymnaasissa, ja tuoreen ylioppilastodistuksensa ansiosta hän pääsi Venäjän keisarillisen armeijan (Nikolajevskin) Nikolain ratsuväkiopistoon vuonna 1887. Ratsuväkikoulun pääsyedellytykset olivat käytännössä kuuluminen aatelissäätyyn ja kadettikoulun tai ylioppilastutkinnon suorittaminen.
Mannerheim valmistui ratsuväkiopistosta 10. elokuuta 1889. Hänen päättötodistuksensa oli hyvä, ja erityisesti venäjän kielen arvosanat olivat parantuneet. Saman vuoden keväällä ennen ylentämistään kornetiksi Mannerheim oli ylennetty porte d'épée -junkkariksi. Ko. sotilasarvo vastasi miehistöstä aliupseeriksi ylennetyn sotilaan arvoa, joka saattoi toimia eskadroonan vahtimestarina eli perusyksikön vääpelinä (yksikköupseerina).
Nousu chevalierkaartiin
Mannerheim suunnitteli uraa arvostetussa Venäjän keisarillisen kaartin H. M. keisarinna Maria Fjodorovnan chevalierkaartin rykmentissä eli niin sanotussa chevalierkaartissa, mutta ei saanut aluksi paikkaa. Hänet palkattiin 22. elokuuta 1889 kornetiksi Puolan Kalisziin sijoitettuun 15. Aleksanterin H. K. K. Suuriruhtinas Nikolai Nikolajevitš vanhemman rakuunarykmenttiin, joka ei ollut kaartinrykmentti. Mannerheim ei ollut tyytyväinen tilanteeseen, vaan unelmoi muun muassa pääsystä chevalierkaartiin.
Lopulta hänen kummitätinsä vetoomus sai keisarinnan hyväksymään Mannerheimin kaartin jäseneksi, mutta ensin tämän oli liityttävä rakuunoihin. Mannerheim palveli Puolan ja Saksan rajalla sijainneessa Kaliszissa 1889–1890, kunnes 1891 hänet siirrettiin Pietarissa sijaitsevaan chevalierkaartiin. Hän avioitui Pietarissa 2. toukokuuta 1892 venäläisen kenraalimajurin varakkaan perijättären Anastasia Arapovan kanssa. Avioliitto ratkaisi Mannerheimin taloudelliset ongelmat, joista hän oli kärsinyt koko ikänsä. Mannerheim oli Chevalier-kaartin rykmentin ensimmäisen eskadroonan ensimmäisen joukkueen johtaja ja ryhtyi 1895 hoitamaan rykmentin kuormastoa. Saatuaan siirron ylimpään hovitallihallintoon rykmentin komentaja von Grünwald kutsui Mannerheimin sinne hoitamaan hevosasioita. Mannerheim nimitettiin 14. syyskuuta 1897 hovitallihallituksen erikoistehtäviin.
Moritz Bauer
Moritz Bauer (s. 25. tammikuuta 1992) on itävaltalainen jalkapalloilija, joka edustaa skotlantilaista Celticiä lainalla englantilaisseura Stoke Citystä. Oikeajalkainen Bauer on pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja.
Carl Gustaf Emil Mannerheim
Nousu chevalierkaartiin
Mannerheimia ei otettu yleisesikunta-akatemiaan, ja hän suuntautui edelleen hevosten erikoistuntijaksi. Vuonna 1901 hän sai ratsumestarin arvon. Hän osti hevosia armeijalle, ja hänellä oli hevossiittola maaseudulla. Tsaarin valiohevosten hankkijana hän kiersi ympäri Eurooppaa ja valokuvasi hevosia. Hovitallihallituksen tehtävissä hän kävi Saksassa, Itävalta-Unkarissa, Belgiassa ja Britanniassa. Hänen avioliittonsa päättyi käytännössä vuonna 1902 epäviralliseen asumuseroon. Vuodesta 1903 Mannerheim toimi mallieskadroonan päällikkönä ja kaartin ratsuväkirykmenttien ratsastuksenopetuksen johtajana. Lisäksi hän sai mainetta kilparatsastuksessa. Mannerheim sai omasta pyynnöstään vuonna 1904 siirron Pietarin upseeriratsukouluun, jonne hänet oli komennettu jo edellisenä vuonna. Hänen toimintansa ratsastuskoulun mallieskadroonan päällikkönä oli erittäin merkittävä tulevalle ratsuväenkomentajalle.
Venäjän–Japanin sota
thumb|200px|left|52. Nježnskin rakuunarykmentin eversti Mannerheim.