cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bundesautobahn 7
Kempten–Itävalta (1992–2010)
Vuonna 1992 moottoritietä A 7 jatkettiin 4,9-kilometrisellä osuudella Nesselwangiin. Füssenin rajatunneli avattiin vuonna 1999. Moottoritien on määrä saavuttaa Itävallan raja vuonna 2010.
Merkittäviä tunneleita ja siltoja
Hampurissa A 7 alittaa Elbe-joen vuonna 1975 valmistuneen uuden Elbtunnelin kautta. Tunnelin kokonaispituus on 3 325 metriä. Kahdeksasta ajokaistastaan huolimatta liikenne Elbtunnelissa ruuhkautuu toistuvasti. Tunnelin liikennevirtoja valvotaan ympärivuorokautisesti ohjauskeskuksesta. Välittömästi tunnelin eteläpuolella A 7 kulkee Saksan pisimmän maasillan, Hochstraße Elbmarschin (Hochbrücke Elbmarsch), päällä. Vuosina 1971–1974 rakennetun sillan pituus on 4 359 metriä ja leveys 2 × 17,75 metriä. Soltau-Ostin ja Autobahndreieck Walsroden liittymien välisellä osuudella lomaliikenne aiheuttaa säännöllisesti ruuhkasumia.
Hann. Münden/Hedemündenin ja Hann. Münden/Lutterbergin liittymien välisellä osuudella eteläisessä Ala-Saksissa sijaitsee 416 metriä pitkä Werratalbrücke eli "Werra-laakson silta". Se ylittää Werra-joen laakson enimmillään 59 metrin korkeudella maanpinnasta. Fuldan jokilaakson ylittävä silta Hessenissä on lähes kilometrin mittainen. Bad Windsheimin ja Feuchtwangenin välillä A 7 kulkee Frankenhöhenin vuorenharjanteen eteläisen osan kautta. Aalenin ja Ulmin välisellä osuudella tie kulkee puolestaan Schwabenin Juran itäisen osan kautta. Dinkelsbühl/Fichtenaun ja Ellwangenin liittymien välillä sijaitsee joulukuussa 1987 avattu 465-metrinen Virngrundtunnel. Aalen/Westhausenin ja Aalen/Oberkochenin liittymien välillä sijaitsee 1983–1986 rakennettu 707-metrinen Agnesburgtunnel.
Eurooppatieluokitus
Bundesautobahn 7 reittiä kulkee kolme Eurooppatietä:
Dr. Mario & Germ Buster
Dr. Mario & Germ Buster (Pohjois-Amerikassa nimellä Dr. Mario Online Rx) on vuonna 2008 Wiille julkaistu Dr. Mario -pelisarjan peli. Tämä peli julkaistiin Japanissa 25. maaliskuuta, Euroopassa 20. toukokuuta ja Yhdysvalloissa 26. toukokuuta. Tätä peliä voi pelata yhteensä 1-4 pelaajaa.
Emily Brontë
Emily Jane Brontë (30. heinäkuuta 1818 – 19. joulukuuta 1848) oli englantilainen kirjailija ja runoilija. Hän oli yksi niin kutsutuista Brontën kirjailijasisarista. Hänen sisariaan olivat Charlotte ja Anne Brontë. Brontën ensimmäinen romaani oli vuonna 1847 julkaistu Humiseva harju. Se jäi hänen ainoaksi romaanikseen, mutta riitti viemään hänen nimensä maailmankirjallisuuden historiaan. Elinaikanaan Brontë julkaisi lisäksi runokokoelman Poems by Currer, Ellis, and Acton Bell, joka sisälsi sekä hänen että hänen sisariensa runoja. Brontë kuoli tuberkuloosiin joulukuussa vuonna 1848 vain 30-vuotiaana.
Nuoruus
Emily Brontë syntyi 30. heinäkuuta vuonna 1818 Yorkshiren Thorntonissa, missä hänen isänsä Patrick Brontë toimi pappina. Hän oli viides pastori Brontën ja tämän vaimon Maria Branwell Brontën kuudesta lapsesta. Vuonna 1821 Brontën perhe muutti Thorntonista Yorkshiren Haworthiin, mistä perheen isä oli saanut töitä paikallisesta pappilasta. Vielä samana vuonna perheen äiti Maria kuoli syöpään, ja Brontë ja hänen viisi sisarustaan jäivät isänsä ja ankaran, uskonnollisen tätinsä huollettaviksi.
Kolme vuotta myöhemmin vuonna 1824 Brontë päätettiin lähettää yhdessä vanhempien sisariensa Charlotten, Marian ja Elizabethin kanssa opiskelemaan sisäoppilaitokseen. Koulussa oli huono hygienia ja niukasti ravintoa saatavilla, minkä johdosta perheen kaksi vanhempaa tytärtä Maria ja Elizabeth sairastuivat ja lopulta kuolivat vuonna 1825. Tämän jälkeen Emily ja Charlotte Brontë noudettiin pikaisesti kotiin. Kotona heidän Patrick-isänsä alkoi vastata heidän opinnoistaan ja opetti sekä heitä että heidän kahta muuta elossa olevaa sisarustaan Annea ja Branwellia. Haworthin pappilassa karujen nummien keskellä ei ollut paljon viihdettä lapsille, ja neljä yksinäistä ja äiditöntä sisarusta alkoivat viihdyttää itseään keksimillään erilaisilla mielikuvitusleikeillä. Opittuaan kirjoittamaan alkoivat he muun muassa kirjoittaa ja kuvittaa omia kertomuksiaan, jotka sijoittuivat esimerkiksi Angrian, Gondalin ja Gaaldinen mielikuvitusmaailmoihin. Lisäksi isän kirjahylly tarjosi paljon luettavaa, ja sisarukset tunsivat jo nuoresta pitäen William Shakespearen, John Miltonin, George Gordon Byronin ja Walter Scottin teokset.
Myöhempi elämä
pienoiskuva|upright|vasen|Branwell Brontën maalaus noin vuodelta 1834. Kuvattuna vasemmalta oikealle sisarukset Anne, Emily ja Charlotte Brontë. Branwell maalasi itsensä Emily ja Charlotte Brontën väliin, mutta poisti myöhemmin itsensä maalauksesta. Vuonna 1835 Emily Brontë yritettiin lähettää uudelleen kouluun, tällä kertaa Roe Headiin, jossa hänen vanhempi sisarensa Charlotte oli jo oppilaana. Brontë ei kuitenkaan sopeutunut uuteen kouluunsa ja kärsi kovasta koti-ikävästä. Hän palasikin jo parin kuukauden kuluttua takaisin kotiinsa Haworthiin. Myöhemmin Brontë yritti muutamaan otteeseen toimia kotiopettajattarena. Hän piti kotiopettajattaren työtä kuitenkin orjuuttavana ja palasi jälleen Haworthiin. Brontë, joka oli luonteeltaan eristäytyvä, oli onnellisin ollessaan kotona ja rakasti yksinäisiä kävelyretkiä koiransa kanssa Yorkshiren nummilla. Sisarensa Charlotten mukaan Brontëssa oli aina jotain salaperäistä ja selittämätöntä. Hänellä ei ollut sisartensa lisäksi yhtäkään läheistä ystävää, ja hän oli kiinnostunut mystiikasta. Viimeisen matkansa kotoa Brontë teki vuonna 1842 matkustaessaan yhdessä Charlotten kanssa Brysseliin opiskelemaan kieliä. Hän palasi vielä samana vuonna takaisin Haworthiin eikä enää sen jälkeen poistunut kotoaan.
Viimeiset vuodet
Viimeiset vuotensa Brontë hoiti alkoholisoitunutta ja oopiumia käyttävää veljeään Branwelliä kirjoittaen samalla runojaan ja myöhemmin ainoaksi jäänyttä romaaniansa Humiseva harju. Vuonna 1846 Brontën sisarukset julkaisivat yhdessä ensimmäisen yhteisen runokokoelmansa Poems, jonka he kirjoittivat salanimillä Currer, Ellis ja Acton Bell. Kokoelmaa myytiin vain muutama kappale, mutta Brontën runot saivat jonkin verran huomiota osakseen. Samana vuonna Emily Brontë alkoi kirjoittaa esikoisromaaniaan Humiseva harju. Romaani valmistui vuotta myöhemmin vuonna 1847. Kustantaja Thomas C. Newby julkaisi sen Ellis Bellin salanimellä vielä samana vuonna. Humiseva harju sai ristiriitaisen vastaanoton eikä myynyt kovin hyvin. Emily Brontën veli Branwell kuoli syyskuussa vuonna 1848. Hänen hautajaisissaan Emily Brontë itse vilustui ja sairastui tuberkuloosiin. Hän kieltäytyi vastaanottamasta hoitoa ja kuoli 19. joulukuuta vuonna 1848 ollessaan vasta 30-vuotias. Hänet haudattiin Brontën perheen sukuhautaan Haworthin Pyhän Mikaelin ja kaikkien enkelien kirkkoon.
Kirjallinen tuotanto
pienoiskuva|upright|Ensimmäisen painoksen kansilehti pienoiskuva|upright|Ensijulkaisun etusivu
Poems
Vuonna 1846 julkaistiin Brontën sisarten ensimmäinen yhteinen runokokoelma Poems by Currer, Ellis, and Acton Bell, vapaasti suomennettuna Currer, Ellis ja Acton Bellin runoja. Kokoelma oli sisarten ensimmäinen julkaistu teos. Välttääkseen naiskirjailijoita koskevia ennakkoluuloja ja tullakseen arvostelluiksi kirjoitustensa vuoksi sukupuoltensa sijaan he päättivät ottaa käyttöönsä maskuliiniset salanimet, ja Emily Brontë valitsi salanimekseen Ellisin. Brontët maksoivat itse kokoelman painokustannukset lontoolaisessa Aylott and Jonesissa. Ensi julkaisunsa aikaan kokoelma ei menestynyt hyvin, ja sitä myytiin vain muutama kappale. Emily Brontën runot saivat kuitenkin jonkin verran huomiota osakseen. Kokoelman saamasta vastaanotosta huolimatta sisaret jatkoivat kirjoittamista, ja Brontë ryhtyi kirjoittamaan proosaa, ensimmäistä ja ainoaksi jäänyttä romaaniaan Humisevaa harjua. Runokokoelma julkaistiin uudelleen vuonna 1850 Brontën jo kuoltua, sillä kiinnostus Brontën sisarten tuotantoa kohtaan oli vuosien varrella kasvanut. Charlotte keräsi uuteen painokseen jo menehtyneiden sisartensa ennen julkaisemattomia runoja. Kokoelman toinen painos menestyi ensimmäistä huomattavasti paremmin.
Humiseva harju
Brontë alkoi kirjoittaa ensimmäinen romaaniaan Humisevaa harjua sisarien yhteisen runokokoelman Poems julkaisun jälkeen vuonna 1846. Brontën kotiseuduille Yorkshireen sijoittuva eriluokkaisten lapsuudenystävysten Heathcliffin ja Catherinen kiihkeästä, mutta tuhoon tuomitusta rakkaudesta kertova romaani valmistui vuotta myöhemmin vuonna 1847. Kustantaja Thomas C. Newby julkaisi sen vielä samana vuonna. Kuten runokokoelma, myös Humiseva harju julkaistiin salanimellä Ellis Bell. Humisevasta harjusta ei tullut heti menestystä kuten Brontën sisaren Charlotten samana vuonna julkaistusta teoksesta Kotiopettajattaren romaanista. Ensi julkaisunsa aikaan romaani kohtasi ristiriitaisen vastaanoton, sai osakseen runsaasti paheksuntaa ja myi huonosti. Kriitikot ja lukijat kauhistelivat sen henkilöiden karkeaa käytöstä ja pitivät sitä hienostumattomana ja epämoraalisena. Useat heistä pitivät kuitenkin sen tarinankerrontaa voimakkaana ja kirjailijaa itseään taidokkaana. Kirjailijan sukupuolen paljastuttua jotkut epäilijät väittivät, että kirjan oli kirjoittanut Brontën veli Branwell, sillä heidän mukaansa kukaan niin rajoitetuissa ympyröissä elänyt naimaton naishenkilö kuten Brontë ei olisi voinut keksiä niin intohimoista ja väkivaltaista tarinaa. Nykypäivänä Humisevaa harjua pidetään yhtenä englantilaisen kirjallisuuden hienoimmista klassikoista. Yleensä myöhemmät kriitikot ovat lisäksi pitäneet Humisevaa harjua Brontën kirjailijasisarusten teoksista parhaimpana. Romaani jäi Brontën ainoaksi, mutta se riitti viemään hänen nimensä maailmankirjallisuuden historiaan.
Hans Bethe
Hans Albrecht Bethe (2. heinäkuuta 1906 Strassburg, Saksa – 6. maaliskuuta 2005 Ithaca, Yhdysvallat) oli saksalais-amerikkalainen fyysikko. Hänelle myönnettiin Nobelin fysiikanpalkinto vuonna 1967 hänen ydinreaktioiden teoriaan ja erityisesti tähtien energiantuotantoon liittyneistä töistään. Toisen maailmansodan aikana Bethe johti Los Alamosissa sijainneen atomipommiprojektin teoreettista osastoa. Hänen ryhmänsä selvitti uraani-235:n kriittisen massan.
Bethe todisti myös ensimmäisen atomipommin räjäytystä vuonna 1945. Hän sanoi, että häntä eivät kiinnostaneet pommin vaikutukset maailmaan. ”En ole filosofi”, hän selitti. Bethe vaikutti merkittävästi myös vetypommin kehitykseen. Myöhemmin Bethe kampanjoi Albert Einsteinin kanssa ydinkokeita ja kilpavarustelua vastaan.
Hans Bethen mukaan on nimetty muun muassa Bethen yhtälö, jonka hän esitti 1933. Yhtälö kuvaa varattujen hiukkasten, kuten protonien ja alfahiukkasten, liike-energian vähenemisestä väliaineessa.
Ruandan vaakuna
thumb|250px|Ruandan vaakuna Ruandan vaakuna on Ruandan tunnus lipun, kansallislaulun ja moton ohella. Se on ollut käytössä vuodesta 2001.
Vaakunaa kiertää vihreä, alhaalta sidottu köysi symboloimassa kovalla työllä saavutettavaa teollista kehitystä. Vaakunan keskellä on kori, hammaspyörä, durra ja kahvipuu. Oikealla ja vasemmalla on kilpi kuvaamassa isänmaallisuutta ja maan puolustamista sekä rehellisyyttä ja oikeutta. Ylhäällä on Aurinko.
Ylhäällä lukee maan virallinen ruandankielinen nimi. Vaakunan alla on valtion motto Ubumwe, Umurimo, Gukunda Igihugu, suomeksi Yhtenäisyys, työ, isänmaallisuus.
Ampumahiihdon Euroopan-mestaruuskilpailut
Ampumahiihdon Euroopan-mestaruuskilpailut ( (OECH)) ovat vuosittain järjestettävät ampumahiihdon maanosamestaruuskilpailut. Ne ovat englanninkielisen nimensä mukaan avoimet Euroopan-mestaruuskilpailut, ja niihin voi osallistua kilpailijoita myös Euroopan ulkopuolelta. Euroopan-mestaruuskilpailuista jaetaan myös pisteitä IBU-Cupiin. Lajin suurimmat tähdet osallistuvat kilpailuihin harvoin.
Alinen Luomajärvi
Alinen Luomajärvi on Pirkanmaalla Ylöjärvellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Lavajärven valuma-alueeseen. Alinen Luomajärvi on osa Karhejärven aluetta.
Maantietoa
Järvi on 400 metriä pitkä, 120 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 3,2 hehtaaria. Siihen laskee lyhyt metsäoja ja Ylisen Luomajärven laskuoja. Ympäristö on enimmäkseen metsämaata, mutta kaakkoispuolella on kahden maatilan pellot, jotka ympäröivät järven laskuojaa. Se yhtyy 1,6 kilometrin päässä Myllyjokeen. Rantaviivan pituus on 850 metriä, ja sen äärelle on rakennettu kymmenkunta vapaa-ajan asuntoa. Niille johtaa tiet Lopenkulman kylätieltä, jonne pääsee yhdystieltä 13284.
Maa, meri, laiva
Maa, meri, laiva tai auto, juna, lentokone tai maa, meri, taivas on leikki. Siinä leikkijöiden pitää juosta sinne, minne johtaja käskee. Leikkiin tarvitaan ryhmä. Leikki sopii pienillekin lapsille.
Leikin säännöt
Leikin aluksi pitää määritellä kolme erillistä aluetta ja tarvittaessa merkitä niiden rajat. Tämän jälkeen sovitaan, mikä kolmesta alueesta on maa, mikä meri ja mikä laiva. Tämän jälkeen valitaan leikille ensimmäinen johtaja. Muut leikkijät menevät määriteltyjen alueiden keskelle. Johtaja huutaa, jonkun kolmesta alueesta ja leikkijät juoksevat nopeasti sinne.
Leikin johtaja voi myös huutaa alueen, jossa leikkijät jo ovat. Viimeinen leikkijä, joka tulee huudetulle alueelle poistetaan leikistä ja hän odottaa seuraavan kierroksen alkamista. Leikkiä jatketaan niin kauan, että leikissä on mukana enää yksi leikkijä. Hän voittaa ja hänestä tulee seuraavan kierroksen johtaja.
Johdannaisia
Pelistä on kehitetty erilaisia opettavaisia johdannaisia, joiden avulla voidaan harjoitella asioiden luokittelua (esimerksiksi jätteiden lajittelua) tai uusia käsitteitä kuten ilmansuuntia tai maastonmuotoja (vuori, vuono, meri)
Marie Forså
Marie Forså (syntyjään Inga Forså, s. 13. joulukuuta 1956) on ruotsalainen näyttelijä. Hän tuli tunnetuksi 1970-luvun pornoelokuvista, mutta esiintyi myös Walerian Borowczykin valtavirran elokuvassa Moraalittomia tarinoita (1974).
Generatiivinen kilpaileva verkosto
Generatiivinen kilpaileva verkosto on neuroverkkoarkkitehtuuri, jonka Ian Goodfellow ja hänen kollegansa kehittivät vuonna 2014. Siinä kaksi neuroverkkoa kilpailevat keskenään pelissä (peliteoreettisesti, useimmiten nollasummapelin muodossa). Toinen neuroverkko yrittää luoda autenttisia datapisteitä, ja toinen yrittää erottaa aidot ja neuroverkon luomat datapisteet toisistaan. Lopputuloksena luova neuroverkko oppii luomaan esimerkiksi erittäin aidon oloisia valokuvia tai deepfake-videoita. Generatiiviset kilpailevat verkostot kehitettiin alun perin generatiiviseksi malliksi ohjaamattomaan oppimiseen, mutta ne ovat osoittautuneet hyödyllisiksi myös puoliohjatussa oppimisessa, ohjatussa oppimisessa ja vahvistusoppimisessa. Yann LeCun kuvasi vuoden 2016 seminaarissa GAN:eja ”siisteimmäksi koneoppimisideaksi kahteenkymmeneen vuoteen”.
Ante Marković
pienoiskuva|Ante Marković vuonna 1989. Ante Marković (25. marraskuuta 1924 – 28. marraskuuta 2011 ) oli kroaattipoliitikko ja Jugoslavian viimeinen pääministeri. Hän syntyi Konjicissa, nykyisen Bosnia ja Hertsegovinan alueella.
Zagrebin yliopistosta sähköinsinööriksi valmistunut Marković työskenteli Rade Končar -yrityksessä Zagrebissa ja lähti politiikkaan 1982. Hän toimi Kroatian pääministerinä vuosina 1982–1985 ja presidenttinä 1986–1988. Hän oli Jugoslavian sosialistisen liittotasavallan viimeisenä pääministerinä maaliskuusta 1989 joulukuuhun 1991.
Jacques Pani
Jacques Pani (s. 21. toukokuuta 1946 Troyes) on entinen ranskalainen yleisurheilija. Hänen päälajinsa oli pituushyppy.
Pani sijoittui Budapestin EM-kilpailuissa 1966 pituushypyssä 11:nneksi tuloksella 731 cm; karsinnassa hän hyppäsi tuloksen 754 sm. Méxicon 1968 olympialaisissa hän sijoittui seitsemänneksi tuloksella 797 cm. Ateenan EM-kilpailuissa 1969 hänen sijoituksensa oli seitsemäs ja tuloksensa 787 cm. Helsingin EM-kilpailuissa 1971 hän karsiutui tuloksella 741 cm.
Sisäratojen EM-kilpailuissa Pani sijoittui vuonna 1968 viidenneksi tuloksella 753 cm sekä vuonna 1972 kuudenneksi tuloksella 779 cm.
Pani voitti pituushypyssä Ranskan mestaruuden vuosina 1967, 1968, 1969 ja 1971. Hän paransi Ranskan ennätystä neljästi: vuonna 1967 tuloksin 802 cm ja 803 cm, vuonna 1968 lukemiin 808 cm sekä vuonna 1969 lukemiin 816 cm. Myötätuulessa hän hyppäsi tuloksen 822 cm. Hänen ennätyksensä 100 metrin juoksussa oli 10,4 s.
Suomen euroviisukarsinta 2010
Suomen euroviisukarsinta 2010 oli kilpailu, jossa valittiin Suomen edustuskappale vuoden 2010 Eurovision laulukilpailuun. Karsinnat käytiin 30. tammikuuta 2010.
Karsintojen formaattia uudistettiin siten, että karsintoihin kutsuttiin 11 artistia, edellisen vuoden tangokuninkaallinen sekä kolme kisaajaa avoimen kilpailun kautta. Toisena uudistuksena oli avoin karsinta, johon kuka tahansa artisti saattoi lähettää oman kappaleensa ehdolle Suomen edustuskappaleeksi. Näistä Ylen raati valitsi 30 kappaletta äänestykseen, joista äänestettiin kolme parasta alkueriin. Kolme alkuerää järjestettiin Ylen studiolla Ristimäessä ja lopuksi finaali Tampereen Messu- ja Urheilukeskuksessa.
Yhteensä 15 artistia kilpaili kolmessa alkukarsinnassa. Kussakin alkukarsinnassa oli viisi esitystä: neljä kutsuartistia ja yksi avoimen kilpailun kautta tullut artisti. Kunkin alkukarsinnan kolme parasta artistia pääsi suoraan finaaliin, minkä lisäksi Ylen raati valitsi pudonneista yhden kappaleen finaaliin niin sanotun villin kortin turvin. Finaalissa oli näin yhteensä kymmenen esitystä, joista kolme parasta pääsi toiselle kierrokselle eli niin sanottuun superfinaaliin. Superfinaalissa äänestettiin karsinnan varsinainen voittaja, josta tuli Suomen edustaja Oslon euroviisuissa.
Finaalilähetys keräsi 1 004 000 televisiokatsojaa. Voiton vei Kuunkuiskaajat kappaleellaan ”Työlki ellää”.
Superfinaali
Finaalilähetyksen aikana rekisteröitiin yhteensä 233 503 puhelin- ja tekstiviestiääntä, joista finaalissa annettiin 118 962 ja superfinaalissa 114 541 ääntä.
Viisukuppilan fanipalkinto
Viisukuppilan fanipalkinnon voitti Heli Kajo.
Irti
Irti tarkoittaa seuraavia asioita:
Olenino
Olenino on kaupunkimainen taajama Tverin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Moskovan ja Riian välisen rautatien varrella (Oleninon asema) 178 kilometriä Tveristä lounaaseen. Taajama on Oleninon piirin keskus. Asukkaita on 4 900 henkeä (vuonna 2009).
Paikkakunta on saanut alkunsa vuonna 1900 rakennetun rautatieaseman asutuksesta. Kaupunkimaisen taajaman statuksen se sai vuonna 1938. Nykyään siellä on mm. elintarviketeollisuutta ja pellavanjalostuslaitos.
Leistilänjärvi
thumb|Leistilänjärven syvennetty lasku-uoma on louhittu kalliokynnyksen poikki.
Leistilänjärvi on kuivatettu järvi Nakkilassa Satakunnassa. Järvi kuivatettiin useassa vaiheessa 1780-luvulta 1940-luvulle kestäneenä ajanjaksona ja nykyään se on kokonaisuudessa peltoa. Ravinteikkaan maaperän kasvusto houkuttelee muuttomatkoilla olevia lintuja levähtämään pelloilla, joita on yhteensä lähes 1 700 hehtaaria. Leistilänjärven alue kuuluu Kokemäenjoen vesistön Kokemäenjoen alueen Tattaranjoen valuma-alueeseen.
Luonnonhistoriallista maantietoa
Leistilänjärvi sijaitsee maakuoressa hiekkakivitasangon päällä, jota jääkauden aikainen mannerjäätikkö hioi tasaiseksi liukuessaan Selkämereltä sisämaahan päin. Tämä selittää kalliopohjan tasaisuuden Kokemäenjoen jokilaaksossa ja hiekkaharjujen runsaat hiekkavarannot seudulla. Seudun kalliossa on myös kovempaa diabaasia, joka ei ole kulunut yhtä syvälle kuin hiekkakivi. Diabaasista jääneet selittävät Leistilänjärveä reunustavat kallioiden kohoumat, jotka sijaitsevat peltoaukean eri suunnilla. Peltotasangon äärimmäinen tasaisuus johtuu merestä, joka lainehti alueen päällä jääkauden jälkeen. Meren sedimentit kasaantuivat meren pohjalle hiekkakivikallion päälle ja muodosti alueelle savipohjan. Leistilänjärven järvivaihe kerrosti pohjalle mutaa, joka sisälsi runsaasti eloperäistä ainesta.
Vuoden 1806 Isaac Tillbergin kartta Ulvilasta esittää Leistilänjärven (kartassa "Leistilan jervi") vielä järvenä. Sillä on jo kaksi laskuojaa, jotka yhtyvät lyhyen matkan päässä toisiinsa ja jatkavat Tattaranjoen kautta Kokemäenjokeen. Järvi oli lähes suorakaiteen muotoinen, mutta sen lounaispäässä työntyi järvelle 600 metriä pitkä niemi. Järven leveys oli 3,3 kilometriä ja pituus 6,0 kilometriä. Mitat voi laskea vertaamalla kartalla mittakaavaa ja Ulvilan Saarenluotoa toisiinsa. Vuoden 1855−56 Kalmbergin kartastossa järvi on jo merkitty kokonaan heinäniityksi.
Kuivatus
Leistilänjärvi sijaitsi 1770-luvulla Nakkilan ja Harjavallan rajan läheisyydessä. Koiviston kartanon omistaja professori Johan Kraftman esitti Leistilän järven kuivattamista ja siihen anomukseen saatiin myönteinen päätös vuonna 1777. Järveä laskettiin vuosina 1777 ja 1801. Pitkä työ kohtasi välillä epäuskoa ja vastarintaa. Esimerkiksi vuonna 1806 työt pysähtyivät ja eräät osakkaat halusivat vetäytyä hankkeesta, koska epäilivät hyötyjen jäävän kustannuksia pienemmiksi. Vaikka Kraftmannilla ei ollut osuuksia Leistilänjärveen, hän jaksoi ajaa hanketta eteenpäin.
Ensimmäiseksi piti puhkaista järveä ympäröivään kallioon vedelle riittävän syvä uoma. Se tehtiin diabaasi- ja hiekkakivikallioon järven lounaiskulmaan. Kanavan tekemisessä käytettiin räjähteitä Kokemäen Kravin kanavan tekemisen tapaan. Kallioleikkauksesta tuli 150 metriä pitkä, josta 40 metriä lohittiin hiekkakiveen ja loput oliviinidiabaasiin. Kanavan poikkileikkaus on nykyään kuusi metriä leveä ja 5−6 metriä korkea. Vedet johdettiin ensin Palojokeen, joka laskee Tattaranjoen kautta Kokemäenjokeen.
Vuosina 1814−1816 paljastui vesijättömaata yhteensä yli 1 000 tynnyrinalaa, joista viimeisenä vuonna pelkästään 489 tynnyrinalaa. Tilastojen valossa kuivatustoiminta olikin kannattavaa, sillä 1830-luvulla Leistilänjärvi tuotti puolet kaikesta Nakkilassa tuotetusta heinästä. Järven muuttamiseen kokonaan heinää kasvavaksi niityksi sai odottaa 1800−1820-luvuille asti.
Järven paljastuneita rantoja jaettiin väliaikaisilla jaoilla vuosina 1835, 1870, 1896 ja 1929. Jakoon osallistui esimerkiksi vuonna 1895 yhteensä 82 osakasta.
Leistilänjärven halki kulkee nykyään leveä Isokanava-niminen kuivatusuoma. Alkuperäisen kuivatusuoman valmistuminen tapahtui noin 1864−1867. 1800-luvulla tärkein tavoite olikin heinän kasvattaminen karjan rehuksi. Nykyään heinää ei enää tarvita ja maata raivataankin suoraan pelloksi. Leistilänjärven lopullinen kuivatus pelloksi toteutettiin vasta 1940-luvulla, jolloin lähes 1 500 hehtaaria otettiin viljelyyn.
Läänin arkistoissa on kuivattamiseen liittyviä tapauksia, jotka ovat vaatineen virallisen toimeksiannon. Sellaisia ovat esimerkiksi vuonna 1800 Kraftmanin järven kuivatukseen liittyvä asia, vuonna 1888 Kustaa Tolvin vesijätön verotusasia, vuonna 1894 talonpoikien ja kartanonomistajan W. Frenckellin vesijätön jakoasiat, vuonna 1897 talonpojan "Vihtorin" vesijätön nautintaan liittyvä asia, vuonna 1925 Frenckellin kuivanmaan jakoasia ja vuonna 1927 osallisten kuivanmaan jakoasia.
Historiaa
Sotien jälkeisen siirtoväen asuttamisen Nakkilaan toteutui ainakin kolmella eri tavalla. Joko siirtolainen osti tilan itselleen, tai tila lohkottiin isosta maatilasta, kuten esimerkiksi Villilän tai Anolan kartanoista, taikka sen jaettiin valtion lunastamasta Leistilänjärven peltomaasta.
Andrzej Nowaczyk
Andrzej Jarosław Nowaczyk (s. 3. maaliskuuta 1939 Poznań) on puolalainen entinen soutaja. Hän edusti seuratasolla AZS Wrocławia. Nowaczyk osallistui Tokion olympialaisissa 1964 perämiehellisten nelikkojen kilpailuun, jossa Puola pääsi finaaliin, mutta jäi siinä kuudenneksi eli viimeiseksi.
Ali Brakchi
Ali Brakchi (26. helmikuuta 1934 Sidi-Aïch, Algeria – 15. tammikuuta 2021 Basse-Terre, Guadeloupe) oli ranskalainen yleisurheilija. Hänen päälajinsa oli pituushyppy.
Brakchi sijoittui Tukholman EM-kilpailuissa 1958 pituushypyssä viidenneksi tuloksella 750 cm. Hän hävisi pronssimitalisti Henryk Grabowskille vain yhden senttimetrin. Rooman 1960 olympialaisten karsinnassa Brakchi hyppäsi tuloksen 720 cm eikä selviytynyt loppukilpailuun. Belgradin EM-kilpailuissa 1962 hän sijoittui kahdeksanneksi tuloksella 741 cm; karsinnassa hän teki tuloksen 757 cm. Budapestin EM-kilpailuissa 1966 hän sijoittui 13:nneksi tuloksella 721 cm.
Brakchi voitti pituushypyssä Ranskan mestaruuden vuosina 1957, 1960, 1962 ja 1966. Vuonna 1962 hän paransi Ranskan ennätystä tulokseen 775 cm.
Tampa Bay Mutiny
thumb|150px|Tampa Bay Mutinyn tunnus
Tampa Bay Mutiny oli Floridan Tampasta kotoisin ollut yhdysvaltalainen jalkapalloseura.
Mutiny pelasi Major League Soccerissa liigan esikoiskaudesta 1996 kauteen 2001, jonka jälkeen se ja toinen floridalaisseura Miami Fusion lopettivat toimintansa liigan päätöksellä. Mutinyn menestyksekkäin kausi oli 1996, jolloin se voitti MLS:n runkosarjan ja ylsi pudotuspeleissä välieriin. Seuran tunnetuimpia pelaajia oli kolumbialainen Carlos Valderrama, joka valittiin kaudella 1996 liigan arvokkaimmaksi pelaajaksi.
Mutinyn kotistadioneina toimivat Houlihan’s Stadium (1996–1998) ja Raymond James Stadium (1999–2001).
Bennie Moten
Bennie Moten (13. marraskuuta 1894 Kansas City, Missouri – 2. huhtikuuta 1935 Kansas City, Missouri) oli amerikkalainen jazzpianisti, säveltäjä ja orkesterinjohtaja. Bennien vanhempi veli oli pianisti Ira ’Buster’ Moten (1877–1956).
Ammattimuusikkona
Vuonna 1922 Motenin trio oli vaihtanut nimensä B. B. & B:ksi ja Moten toimi yhtyeen managerina. Trio laajeni pian sekstetiksi, kun Moten palkkasi yhtyeeseensä kornetisti Lamar Wright sr.:n, pasunisti Thamon Hayesin, klarinetisti Woodie Walderin ja rumpali Willie Hallin. Levytysdebyyttinsä Moten teki vuonna 1923, kun yhtye levytti blueslaulaja Ada Brownin kanssa kappaleen ”Evil Mama Blues”. Vuodesta 1923 Motenin orkesteri tunnettiin nimellä Bennie Moten’s Kansas City Orchestra ja se teki saman vuoden syyskuussa ensimmäisen levytyksensä St. Louisissa. Orkesteri oli Kansas Cityn ensimmäinen levytyksiä tehnyt kokoonpano. Sittemmin Motenin orkesterin kokoonpano kasvoi ja siitä muodostui big band. Orkesteri teki vuosina 1923–1925 levytyksiä Okeh-levymerkille. Eräs näistä oli erään orkesterin suurimman hittikappaleen ”South” ensimmäinen versio.
Menestyksen vuodet
Motenin orkesteri levytti Victor-levymerkille vuosina 1926–1932. Tuona aikana orkesteriin liittyivät mm. Harlan Leonard, trumpetisti Oran 'Hot Lips' Page, pasunisti ja kitaristi Eddie Durham, Jack Washington, Jimmy Rushing ja Eddie Barefield. Lisäksi Motenin veli Ira soitti joillakin levyillä haitaria. Orkesteri esiintyi ympäri Yhdysvaltoja.
Kontrabasisti Walter Pagen johtama Blue Devils -orkesteri oli Motenin orkesterin pahin kilpailija 1920-luvun lopulla. Vähentääkseen kilpailua Moten pestasi orkesteriinsa soittajia Blue Devilsin riveistä. Lopulta Blue Devilsin toiminta hiljeni, kun Page siirtyi Motenin big bandiin.
Eräs Blue Devilsista lähteneistä muusikoista oli nuori ja lahjakas pianisti William 'Count' Basie, joka liittyi Kansas City Orchestran jäseneksi vuonna 1929. Moten oli niin vaikuttunut Basien soittotaidosta, että lopetti vähitellen itse soittamisen levyillä kokonaan. Orkesterin esiintyessä klubeilla hän kuitenkin soitti edelleen muutaman kappaleen.
Orkesterinjohtajana Moten oli hyväluonteinen ja antelias ja soittajat pitivät hänestä. Hän oli myös hyvä liikemies. Motenilla oli kykyä nähdä millainen musiikki tulisi menestymään. Siksi monet hänen sävellyksistään nousivat hittikappaleiksi.
Joulukuussa 1932 Kansas City Orchestra levytti joukon merkittäviä levytyksiä. Kokoonpanossa soittivat tuolloin Basien lisäksi mm. Oran Page, Eddie Durham, Jack Washington, Ben Webster, Jimmy Rushing, Eddie Barefield ja Walter Page. Näihin aikoihin Moten itse oli luopunut soittamisesta ja keskittyi täysin orkesterin johtamiseen ja säveltämiseen. Vuoden 1932 levytyksien joukossa on hittikappaleeksi noussut Moten Swing.
Motenin orkesteri matkusti huhtikuun alussa 1935 Denveriin, Coloradoon, jossa sen oli määrä esiintyä Rainbow Ballroomissa. Moten itse jäi Kansas Cityyn, jossa häneltä leikattiin nielurisat. Leikkaus kuitenkin epäonnistui ja Moten kuoli leikkauspöydälle 2. huhtikuuta 1935. Hän oli 40-vuotias. Hänet haudattiin Highland Cemeteryn hautausmaalle, Kansas Cityyn.
Shōya Tomizawa
thumb|250px|Shōya Tomizawa Doningtonissa kaudella 2009. Shōya Tomizawa (10. joulukuuta 1990 – 5. syyskuuta 2010) oli japanilainen ratamoottoripyöräilijä, joka kuoli vuonna 2010 San Marinon Moto2-kilpailussa. Tomizawa kaatui kilpailussa, jonka seurauksena Alex de Angelis ja Scott Redding ajoivat hänen ylitseen. Hän menehtyi kallon, rintalastan ja muun yläruumiin vammoihin. Redding ja De Angelis eivät saaneet suurempia vammoja.
Bennie Moten
Musiikillinen merkitys
Pianistina, säveltäjänä ja orkesterinjohtajana Bennie Moten oli eräs ensimmäisiä muusikoita, jotka loivat jazzkoulukunnan, jota nimitetään Kansas Cityn jazztyyliksi. Motenin Kansas City Orchestra levytti satoja levytyksiä, joista useat ovat nousseet klassikoiksi. Lisäksi orkesterissa soitti muusikoita, joista monet nousivat tunnetuiksi jazzmuusikoiksi.
Moten itse ei ehtinyt nähdä musiikkinsa laajempaa vaikutusta jazz-musiikin kehityksessä. Hänen vaikutuksensa levisi ennen kaikkea Count Basien mukana, kun tämä muutti vuonna 1937 Chicagoon ja sittemmin New Yorkiin. Basie jatkoi Kansas Cityn jazztyylin kehittämistä aina kuolemaansa saakka 1980-luvulle. Motenin tyylistä vaikutteita vaikutteita ovat saaneet myös Benny Goodman ja Charlie Parker.
Ivana Trump
Ivana Marie Trump (o.s. Zelníčková; 20. helmikuuta 1949 Gottwaldov, Tšekkoslovakia – 14. heinäkuuta 2022 New York, New York, Yhdysvallat ) oli tšekkiläissyntyinen, yhdysvaltalainen bisnesnainen, kirjailija ja seurapiirihenkilö ja entinen urheilija ja malli. Julkisuuden henkilöksi Trump nousi avioiduttuaan liikemies, sittemmin presidentti Donald Trumpin kanssa vuonna 1977. Pariskunta erosi 1992.
Elämä ja ura Tšekkoslovakiassa
Ivana Marie Zelníčková syntyi Gottwaldovissa Tšekkoslovakiassa. Hänen isänsä Milos Zelníček oli sähköinsinööri ja hänen äitinsä Marie Zelníčková puhelunvälittäjä. Ivana oli urheilullisesti lahjakas lapsi, ja hän alkoi jo varsin nuorena kilpailla alppihiihdossa. Hänet valittiin myöhemmin junioreiden Tšekkoslovakian alppihiihtomaajoukkueeseen. Urheilijana Zelníčková pystyi matkustelemaan myös itäblokin maiden ulkopuolelle ja halusi pian muuttaa pois Tšekkoslovakiasta.
Zelníčková opiskeli Kaarlen yliopistossa Prahassa ja valmistui 1972 liikuntakasvatuksen maisteriksi.
Elämä ja ura Kanadassa
Ivana Zelníčková muutti vuonna 1972 aviomiehensä Alfred Winklmayrin mukana Kanadaan. Trump kutsui myöhemmin suhdetta ”kylmän sodan avioliitoksi”. Winklmayer ja Zelníčková olivat olleet naimisissa, jotta jälkimmäinen oli voinut saada Itävallan passin ja muuttaa sen turvin Kanadaan. Zelníčková ja Winklmayer erosivat vuonna 1973. Zelníčková asui Kanadassa hiihtäjä George Syrovatkan kanssa. He olivat seurustelleet Tšekkoslovakiassa ja joidenkin tietojen mukaan olleet myös naimisissa.
Zelníčková alkoi pian saada töitä mallina eri puolilla Kanadaa, ja kesällä 1976 hän matkusti työmatkalle New Yorkiin mainostamaan Montrealin olympialaisia. Tällä matkalla hän tapasi tulevan aviomiehensä, kiinteistöalalla vaikuttavan Donald Trumpin.
Elämä ja ura Yhdysvalloissa
Ivana ja Donald Trump menivät naimisiin vuonna 1977, ja he saivat kolme lasta, Donaldin, Ivankan ja Ericin. Trumpista tuli miehensä ohella yksi New Yorkin tunnetuimmista julkisuuden henkilöistä, ja he herättivät huomiota paitsi kiinteistöbisneksillään ja hyväntekeväisyystyöllään, myös ylellisellä elämäntyylillään. Trumpit asuivat vuodesta 1984 Trump Towerin kolmessa ylimmässä kerroksessa.
Ivana Trump osallistui aktiivisesti miehensä yritystoimintaan ja auttoi tätä pääsemään mukaan New Yorkin seurapiireihin. Siinä missä Donald oli tunkeileva ja paikoin karkea Ivana tunnettiin hurmaavana ja hienostuneena. Ivana oli myös yhtä kunnianhimoinen kuin miehensä, ja hänellä oli tapana kertoa, että 50 vuoden päästä Trumpit vastaavat Rockefellereita.
Ivana Trump oli keskeinen hahmo miehensä projekteissa, kuten Trump Towerin, Grand Hyattin ja Trump Taj Mahalin rakennettumisessa. Hän muun muassa valitsi Trump Towerin vaaleanpunaisen marmorin ja rakennutti atriumiin melkein 20 metriä korkean vesiputouksen. Jälkimmäisessä ratkaisussa hän ylikäveli arkkitehtien suunnitelmat. Ivana Trump toimi Trump Organizationin sisustusarkkitehtuuriosaaston varatoimitusjohtajana ja Plaza Hotelin johtajana. Vuonna 1990 Trump sai Hotelier of the Year -palkinnon työstään Plaza Hotelin uudeistajana.
Trumpien avioliiton vaikeudet nousivat vuonna 1989 lehdistön puheenaiheeksi, kun Ivana ja Donald olivat riidelleet julkisesti joululomalla 1989 Aspenissa. Siellä Donaldin salarakas Marla Maples oli käynyt esittäytymässä. Trumpien avioeroa käsiteltiin lehdistössä tarkasti, ja esimerkiksi New York Daily Newsin juorukolumnisti Liz Smith kirjoitti siitä kolmen kuukauden ajan joka päivä. Avioero myönnettiin vuonna 1990, mutta erosta päästiin sopuun vasta 1992. Ivana sai eron myötä käteistä 15 miljoonaa dollaria, 45-huoneisen kartanon Connecticutissa, 650 000 dollaria kuukaudessa elatustukea ja oikeuden käyttää joka vuosi kuukauden ajan Mar-a-Lago-kartanoa. thumb|upright|Ivana Trump Life Ball 2009 -gaalassa [[Wienissä.]]
Myöhäisempi elämä ja kansainvälinen ura
Eronsa jälkeen Trump oli luonut menestyksekästä uraa liikenaisena. Hän oli tuonut markkinoille muun muassa vaatemalliston, korulinjan ja kauneudenhoitotuotteita sekä tuoksuja, jotka ovat myyneet valtavasti muun muassa kansainvälisen Home Shopping Network -ostoskanavan kautta rikkoen myyntiennätyksiä. Trumpi itsensä mukaan House of Ivana -vaatemallisto tuotti kymmeniä miljoonia dollareita. Hänen Ivana Haute Couture -brändiinsä kuului tuoksuja, meikkejä ja pukukoruja.
Ivana Trump on vuosien varrella julkaissut myös useita menestyskirjoja. Hänen romaaninsa For Love Alone oli The New York Timesin bestseller-listan kärjessä neljä viikkoa, se on käännetty 25 kielelle ja sitä myydään yli 40 maassa. Kirja myi pelkästään Pohjois-Amerikassa yli 500 000 kappaletta, ja siitä on tehty elokuva CBS-televisiokanavalle. Hänen toinen romaaninsa Free to Love on sekin käännetty 25 kielelle, ja sitä myydään yli 50 maassa. Sitä on myyty pelkästään Pohjois-Amerikassa yli 350 000 kappaletta. Lisäksi Trump on julkaissut itseapuoppaan The Best Is Yet to Come, ja vuonna 1999 hän lanseerasi oman Ivana's Living in Style -lifestyle-lehden. Hän oli kirjoittanut myös kolumneja useisiin lehtiin, kuten Globe ja Divorce Magazine.
Trump esiintyi ensimmäisessä elokuvassaan asuessaan vielä Tšekkoslovakiassa, ja vuonna 1996 hän teki cameoroolin Hollywood-elokuvassa Hylättyjen vaimojen kerho. Hän esiintyi vuonna 2006 omassa Ivana Young Man -televisio-ohjelmassaan Yhdysvalloissa, ja vuonna 2010 hän oli mukana julkkisten Big Brotherissa Britanniassa.
Ivana Trump oli seurapiiritilaisuuksien vakiokasvo Yhdysvalloissa ja paikoin Euroopassa. Hänellä oli asunnot New Yorkissa, Palm Beachissa, Miamissa, Lontoossa ja Saint-Tropezissa.
Myöhemmät avioliitot
Ivana Trumpin yksityiselämä ja erityisesti suhteet huomattavasti nuorempiin italialaismiehiin olivat olleet kansainvälisen median jatkuvan mielenkiinnon kohde. Hänen kolmas avioliittonsa liikemies Riccardo Mazzucchellin kanssa kesti pari vuotta vuosina 1995–1997. Avioliitto näyttelijä Rossano Rubicondin kanssa kesti runsaan vuoden vuosina 2008–2009. Kaksikon on–off-suhde kesti kaikkinensa kuitenkin yli 15 vuotta, vaikka molemmilla oli matkan varrella myös muita suhteita. Viimeisen kerran Trump ilmoitti parin erosta vuonna 2019.
Välikohtaus matkustajakoneessa tapaninpäivänä 2009
Loppuvuodesta 2009 Ivana Trump nousi otsikoihin, kun virkavalta joutui poistamaan hänet jo kiitotielle ehtineestä matkustajakoneesta. Hän oli matkustamassa Delta Air Lines -lennolla Palm Beachista New Yorkiin, ja hän oli jo ehtinyt asettautua paikalleen koneen ykkösluokassa, kun hän vihastui ja alkoi kiroilla ja huutaa paikalla olleille lapsille näiden kovaäänisyydestä. Hän huusi myös muille matkustajille ja lentokoneen henkilökunnalle, ja kiitotielle siirtyneen koneen kapteeni joutui palaamaan terminaaliin tekemään ilmoitusta häiriköivästä matkustajasta. Hän kieltäytyi poistumasta, jolloin virkavalta saapui paikalle ja poisti hänet koneesta. Poliisiviranomaisten mukaan hän oli huutanut, käyttänyt hävytöntä kieltä ja käyttäytynyt riidanhaluisesti paitsi matkustajia ja lentohenkilökuntaa myös virkavaltaa kohtaan. Tapauksesta raportoitiin myös FBI:lle, mutta syytteitä ei tullut. Koneen lähtö viivästyi kaksi tuntia, ja hänelle järjestettiin liput toiselle lennolle myöhempänä ajankohtana.
Kuolema
Trump löydettiin kuolleena asunnostaan New Yorkista heinäkuussa 2022. Kuolinsyytutkija arvioi Trumpin menehtyneen onnettomuuden seurauksena. Trump haudattiin ex-miehensä Donald Trumpin omistaman golfklubin maille Bedminsterissä New Jerseyssä.
Alfred Felber
Alfred Felber (19. syyskuuta 1886 – 10. huhtikuuta 1967 Geneve) oli sveitsiläinen soutaja ja olympiavoittaja. Hän edusti seuratasolla SN Genèveä.
Felber osallistui olympialaisiin kahdesti, vuosina 1920 ja 1924. Antwerpenin kisoissa 1920 hän oli voittamassa pronssia perämiehellisistä kaksikoista, ja Pariisissa 1924 Sveitsi voitti kultaa ajallaan 8.39,0 vain sekunnin kymmenesosan erolla toiseksi tulleeseen Italiaan.
Joonas Hannikainen
Joonas Hannikainen (s. 15. toukokuuta 1978) on suomalainen salibandyn pelaaja. Hän pelaa Oulun Luistinseurassa puolustajana. Ennen OLS:aan siirtymistä Hannikainen pelasi kajaanilaisen staPapasin joukkueessa.
Hannikainen on pelannut uransa aikana 51 runkosarjaottelua salibandyliigassa.
Hapanlohko
Hapanlohko on karjalainen perinneruoka. Sitä on valmistettu ainakin luovutetulla alueella, Johanneksen ja Säkkijärven pitäjissä. Hapanlohko valmistetaan perunoista ja ruisleivän taikinasta. Taikina otetaan taikinatiinusta, joka on puinen hapatusastia, hapatusvaiheen aikana, ennen kuin siitä alettiin leipoa varsinaista leipää. Taikina keitettiin kuorittujen perunoiden kanssa kattilassa, ja tätä keitosta kutsuttiin hapanlohkoksi.
Ahvenusjärvi (Ylöjärvi, Lopenkulma)
Ahvenusjärvi on Pirkanmaalla Ylöjärvellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Lavajärven valuma-alueeseen. Ahvenusjärvi on osa Karhejärven aluetta.
Maantietoa
Järven pituus on 200 metriä, 120 metriä leveä ja sen pinta-ala on 1,6 hehtaaria. Se sijaitsee kolmen mäen välissä ja rantojen lähimetsät ovat soistuneet hieman. Järveen laskee kaksi ojaa, mutta suurin vesimäärä tulee Myllyjoen läpivirtauksesta. Myllyjoen yläosaa kutsutaan Tipanojaksi ja laskee Kolmilopista. Myllyjoki jatkaa Karhelammin läpi Karhejärveen. Rantaviivaa on vain puoli kilometriä ja järven pohjoispuolella sijaitsee yksi tietön vapaa-ajan asunto. Järven lähelle johtaa metsäautotie, joka alkaa läheisen maatilan pihapiiristä.
Längelmäveden reitti
thumb|Ilmakuva [[Valkeakoski|Valkeakoskelta. Längelmäveden reitti yhtyy Vanajaveden reittiin Valkeakoskella.]] Längelmäveden reitti on Kokemäenjoen vesistöön kuuluva järvireitti Hämeessä Pirkanmaalla Suomessa. Se yhtyy Vanajaveden reittiin Valkeakoskella ja siihen yhtyy kaakosta Hauhon reitti.
Järvireitin keskusjärvenä on Längelmävesi, johon laskee Vesijärvi. Längelmävedestä vedet virtaavat Kaivannon kanavan kautta Roineeseen, ja tästä edelleen Mallasveteen, johon laskee Kostianvirtaa pitkin myös Pälkänevesi sekä kaakosta Hauhon reitin vedet. Itse Mallasvesi laskee Valkeakosken kautta Vanajaveteen.
Historia
Reitin keskiosan järvien Längelmäveden, Roineen, Vesijärven ja Pälkäneveden virtaussuhteet ovat muuttuneet historiallisella ajalla osin luonnonvoimien, osin ihmisen toiminnan vaikutuksesta. Alun perin vuoteen 1604 Längelmävesi, Vesijärvi ja pääosa Pälkäneveden vesistä laski Sarsanvirran kautta Roineeseen osan Pälkäneveden vesistä laskiessa vähäisen Hykiänkosken kautta Mallasveteen. Vuonna 1604 Hykiänkosken paikalle syntyi veden uurtamana suurempi uoma, Kostianvirta ja tämän tuloksena Sarsanvirta kuivui. Entisen salmen paikalle Längelmä- ja Pälkänevesien välille muodostui Iharinkoski, jota pitkin Vesijärven ja Längelmäveden vedet alkoivat virrata Pälkäneveteen ja täältä edelleen Kostianvirran kautta Mallasveteen.
Tämän jälkeen virtaussuhteet muuttuivat vielä vuonna 1830, kun Roineen ja Längelmäveden välisen Kaivannon kannaksen poikki silloin rakennetun Kaivannon kanavan sulut murtuivat ja Längelmäveden pinta laski nopeasti Roineen tasoon. Samalla Iharinkoski Längelmäveden ja Pälkäneveden välillä kuivui. Näin Kaivannon kanavasta tuli Längelmäveden lasku-uoma, mutta Kostianvirta säilyi edelleen Pälkäneveden lasku-uomana. Vuonna 2014 Längelmäveden ja Pälkäneveden välille syntyi kapea yhteys, kun Iharinkosken uomassa ollut kannas poistettiin.
Hot Springs (Arkansas)
Hot Springs on kaupunki Garlandin piirikunnassa, Arkansasin osavaltiossa Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli vuoden väestönlaskennassa 35 193.
Längelmäveden reitti
Suurjärven altaat
Järvenlaskujen ja riistäytymisten tuloksena Längelmäveden reitin järvistä ovat nykyään samassa tasossa reitin keskusjärvi Längelmävesi, siihen laskeva Koljonselkä, Längelmäveden alapuoliset Roine ja Mallasvesi, Mallasveteen Kostianvirran kautta laskeva Pälkänevesi ja edelleen Mallasveteen Pinteleen kautta laskeva Hauhon reitin järviketju, johon kuuluvat Ilmoilanselkä, Pyhäjärvi, Iso-Roine ja Hauhonselkä. Samalla tasolla olevina nämä voidaan periaatteessa määritellä myös yhdeksi suurjärveksi, joka koostuu useasta altaasta, vaikka monet altaita yhdistävistä uomista ovatkin varsin kapeita.
Hot Springs (Arkansas)
Assemblies of God -kirkkokunta perustettiin Hot Springsissa vuonna 1914. Hot Springsin kansallispuisto sijaitsee kaupungin tuntumassa.
Brett Anderson (naislaulaja)
Brett Anderson (s. 30. toukokuuta 1979 Bloomington, Indiana, Yhdysvallat) on yhdysvaltalaisen The Donnas -yhtyeen laulusolisti.
Brett muutti Indianasta Kalifornian Palo Altoon ollessaan seitsemännellä luokalla. Hän tapasi siellä muut The Donnas -yhtyeen jäsenet.
Ángel Ganivet y García
thumb|Ángel Ganivet y García Ángel Ganivet [y García] (13. joulukuuta 1865 Granada, Andalusia – 29. marraskuuta 1898) oli espanjalainen kirjailija. Hän toimi Helsingissä konsulina 1896–1898, jolloin hän kirjoitti joukon artikkeleita, jotka myöhemmin julkaistiin nimellä Suomalaiskirjeitä (Cartas finlandesas, julkaistu 1905, suom. 1964). Muita hänen teoksiaan ovat muun muassa Idearium español (1897]), La conquista del reino de Maya (1897) ja Los trabajos del infatigable creador Pío Cid (1898). Helsingistä Ganivet siirrettiin konsuliksi Latviaan, jossa hän 33-vuotiaana hukuttautui Riiassa Väinäjokeen.
Ganivet Suomessa
Ganivetilla oli Suomessa vajaan puolen vuoden kestoinen suhde wieniläissyntyisen Marie Sophie Djakoffskyn kanssa, joka oli hänen kielenopettajansa. Suhde kariutui, Ganivetin pitkäaikainen seurustelukumppani näki Edelfeltin Djakoffskystä maalaaman muotokuvan ja tuli mustasukkaiseksi. Suhde päättyi siihen, ja Djakoffsky avioitui 1899 Wentzel Hagelstamin kanssa. Runoilija Manuel García on kääntänyt Ganivetin Djakoffskylle lähettämät rakkauskirjeet espanjaksi, ja ne on julkaistu vuonna 2014 nimellä Cancionero a Mascha Diakovsky.
Jukka Lindgren
Jukka Lindgren (s. 10. kesäkuuta 1990) on suomalainen salibandyn pelaaja. Hän pelaa Loviisan Torissa puolustajana. Ennen Loviisaan siirtymistä Lindgren pelasi Oululaisessa OLS:ssa sekä Merikoski SBT:ssä.
Jukan veli Pekka Lindgren pelaa myös Loviisassa.
Mohamed Cherni
Mohamed Cherni (, s. 18. marraskuuta 1985 Tunis) on tunisialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän edustaa Tunisian pääsarjassa pelaavaa Stade Tunisienia. Cherni on aikaisemmin edustanut Espérancea.
Ylinen Luomajärvi
Ylinen Luomajärvi on Pirkanmaalla Ylöjärvellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Lavajärven valuma-alueeseen. Ylinen Luomajärvi on osa Karhejärven aluetta.
Maantietoa
Järvi on 400 metriä pitkä, 200 metriä leveä ja sen pinta-ala on 4,9 hehtaaria. Siihen laskee viisi suo-ojaa ja sen oma laskuoja lähtee järven itäpäästä. Se laskee 900 metrin jälkeen Aliseen Luomajärveen. Järven valuma-alue on vain 0,6 km², joten veden laskennallinen viipymä järvessä on 70 vuorokautta. Kilometrin pituinen rantaviiva on pääasiassa metsämaata, mutta järven etelä- ja pohjoiskärjissä on avosuota. Ainoat vapaa-ajan asunnot sijaitsevat itärannan tuntumassa. Niille johtaa Nisunperältä yhdystieltä 13285 alkavat metsäautotiet.
Vedenlaatu
Järven vedenlaatua on tutkittu talvella vuonna 2011. Veden väri on voimakkaasti ruskea ja siinä on runsaasti humusta. Suo-ojien takia vesi on hapahkoa ja talvella 2011 sen happamuudentaso eli pH laski alle arvon 6,0. Järven puskurikyky happamoitumista vastaan on tyydyttävä. Vedessä on ravinteita hieman luontaista tasoa enemmän. Järveä voidaan pitää lievästi rehevöityneenä, koska fosforin pitoisuus oli vuonna 2011 lähellä rehevän pitoisuuden raja-avoa 30 µg/l. Kesällä ravinnepitoisuudet kohoavat ja rehevän järven raja ylittyy. Typen ravinnepitoisuus oli kaksi kertaa suurempi kuin järvien luontaiset arvot. Veden happipitoisuudet olivat laskeneet matalalle kaikissa järven vesikerroksissa. Esimerkiksi hapen kylläisyysaste oli yhden metrin syvyydessä vain 7%. Ylinen Luomajärvi soveltuu virkistyskäyttöön vain välttävästi.
Bracknell Bees
Bracknell Bees on englantilainen jääkiekkojoukkue Bracknellin kaupungista. Joukkue on perustettu vuonna 1987 ja se pelaa NIHL:ssa.
Ann Packer
Ann Elizabeth Packer (s. 8. maaliskuuta 1942 Moulsford, Oxfordshire, Iso-Britannia) on brittiläinen yleisurheilija, olympiavoittaja Tokiossa 1964.
Ann Packer voitti 1960 Ison-Britannian mestaruuden pituushypyssä. Tämän lisäksi hän kilpaili pika- ja aitajuoksussa sijoittuen 1962 EM-kisoissa kuudenneksi 200 metrillä ja saman vuoden Kansainyhteisön kisoissa niin ikään kuudenneksi 80 metrin aidoissa. Pikaviestissä hän sai EM-pronssia ja Kansainyhteisön kisoissa hopeaa.
Tokion olympialaisissa Packer oli ennakkosuosikki 400 metrillä, mutta jäi hopealle Australian Betty Cuthbertin voittaessa. Packerin aika 52,2 oli uusi Euroopan ennätys. 800 metriä Packer oli kokeillut ennen kisoja vain viisi kertaa eikä hänen ollut tarkoitus edes juosta sitä kisoissa. 400 metrillä pettynyt Packer lähti kuitenkin kokeilemaan ja onnistui yllättämään muut loppukirillään. Aika 2.01,1 oli uusi maailmanennätys. Kilpailu jäi Packerin lyhyen uran viimeiseksi.
Jurik Vardanjan
Jurik Noriarovitš Vardanjan (13. kesäkuuta 1956 Gjumri, Širak, Armenian SNT, Neuvostoliitto – 1. marraskuuta 2018 ) oli armenialainen, Neuvostoliittoa edustanut painonnostaja ja olympiavoittaja.
Vardanjan voitti Moskovan 1980 olympialaisissa kultaa alle 82,5-kiloisten sarjassa maailmanennätystuloksella 400 kg. Myös hänen tempaustuloksensa 177,5 kg ja työntötuloksensa 222,5 kg olivat uusia maailmanennätyksiä. Los Angelesin 1984 olympialaisiin hän ei voinut osallistua itäblokin maiden olympiaboikotin vuoksi.
Vardanjan voitti MM-kilpailuissa kultaa alle 75-kiloisissa vuonna 1977 sekä alle 82,5-kiloisissa vuosina 1978, 1979, 1981, 1983 ja 1985. Hän saavutti MM-hopeaa alle 90-kiloisissa vuonna 1982. Hän voitti EM-kultaa alle 75-kiloisissa vuonna 1977 sekä alle 82,5-kiloisissa vuosina 1978, 1980, 1981 ja 1983. Hän saavutti EM-hopeaa alle 90-kiloisissa vuonna 1982 sekä alle 82,5-kiloisissa vuonna 1984.
Vardanjan teki urallaan 42 maailmanennätystä: 15 tempauksessa, 15 työnnössä ja 12 yhteistuloksessa. Hän muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1991.
Viitteet
pienoiskuva|vasen|Moskovan olympialaisten mitalikolmikko - Vardanjan olympiavoittajana korkeimmalla korokkeella.