cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Satama
Tavaraliikenteen satamat
Vuonna 2015 Suomen satamien ulkomaan tavaraliikenteen yhteismäärä oli 89,1 miljoonaa tonnia (2014: 96,1 milj. t). Satamien kautta kulkenut kokonaisrahtimäärä oli kotimaanliikenteen kanssa vuonna 2015 yhteensä 96,6 miljoonaa tonnia (2014: 102,3 milj. t).
Alla on lueteltu Suomen suurimpia satamia tavaramäärässä mitattuna ja näiden kautta kulkeneen kokonaisrahdin (eli ulkomaan ja kotimaan liikenteen rahdin yhteismäärä) vuosina 2010, 2012, 2014 ja 2015. Vuonna 2011 aiemmin erilliset Kotkan ja Haminan satamat yhdistyivät Hamina-Kotkan satamaksi.
Matkustajaliikenteen satamat
thumb|[[Helsingin satama on maailman vilkkain matkustajasatama. ]]
Suomen ulkomaanliikenteen matkustajasatamat
Vuonna 2015 Suomen kauppasatamien kautta kulki yhteensä 18,5 miljoonaa ulkomaanliikenteen matkustajaa. Satamamista vilkkain oli Helsinki, jonka kautta kulki yhteensä 12,0 miljoonaa matkustajaa.
Suomen ulkomaanliikenteen matkustajamäärät vuosina 2013 ja 2014 on esitetty satamakohtaisesti oheisessa taulukossa. Lukuarvo kuvaa tulevan ja lähtevän liikenteen yhteistä matkustajamäärää.
Vuonna 2017 Helsingin satama oli maailman vilkkain matkustajasatama.
Kotimaan matkustajaliikenteen satamat
Tilastokeskuksen tietojen mukaan Suomen kotimaanliikenteessä matkusti vuonna 2010 yhteensä 4 307 997 matkustajaa (huviveneilyä ei tässä lasketa). Kotimaan matkustajaliikennettä edustavat vaikkapa Suomenlinnan lautalla tehdyt matkat, saariston yhteysalusliikenne ja lukuiset päiväristeilyreitit merellä ja sisävesistössä. Vilkkainta matkustajaliikenne oli pääkaupunkiseudulla (yhteensä 2 474 845 matkustajaa), Manner-Suomen ja Ahvenanmaan välillä (528 479), Ahvenanmaalla (533 709), ja Saaristomerellä (223 544). Helsingin, Maarianhaminan ja Långnäsin ohella merkittäviä satamapaikkoja olivat muun muassa Kuopio, Tampere, Savonlinna, Lappeenranta, Turku, Lahti ja Jyväskylä ja Naantali.
Z15 Erich Steinbrinck
Z15 Erich Steinbrinck oli Saksan laivaston tyypin 1934A hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus
Alus tilattiin 9. tammikuuta 1935 Blohm + Vossilta Hampurista, missä köli laskettiin vielä samana vuonna 30. toukokuuta. Alus laskettiin vesille 24. syyskuuta 1936 ja valmistui 31. toukokuuta 1938.
Palvelus
Alus myytiin romutettavaksi 1960-luvulla.
Voittolanjoki
Voittolanjoki on joki Venäjällä Leningradin alueen Tusinan ja Kirovskin piireissä. Se saa alkunsa Tusina- ja Mujajoen väliseltä metsäalueelta Hattulan taajaman luota ja virtaa kohti pohjoista laskien Mujajokeen Korun (ven. Горы, Gory) huvilataajaman luona. Joen pituus on 23 kilometriä ja valuma-alueen laajuus 266 neliökilometriä.
Joki on saanut nimensä sen varrella sijaitsevasta Voittolan (ven. Войтоловка, Voitolovka) kylästä.
Erkki Hytti
Erkki Aleksander Hytti (9. syyskuuta 1923 Viipuri – 20. marraskuuta 2011) oli suomalainen peruskoulun opettaja ja sotakirjailija, joka on käyttänyt nimimerkkiä Saska.
Hytti pääsi ylioppilaaksi ja valmistui opettajaksi Turun opettajakorkeakoulusta.
Hurricane
Hurricane voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Kántanos
Kántanos eli Kándanos (Κάνδανος) on Kreikan kylä sekä samanniminen Kántanos-Sélinon kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Καντάνου tai Κανδάνου, Dimotikí Enótita Kantánou tai Kandánou)  ja entinen itsenäinen Kreikan kunta. Se sijaitsee Chanián alueyksikössä Kreetan alueella. Kunnallisyksikön väkiluku on 1 118 (vuonna 2011).
pienoiskuva|vasen|Saksalaisten pystyttämät kivilaatat Kántanoksen tuhoamisesta. Kántanoksen kylä sijaitsee Kreetan saaren lounaisosan sisämaassa saaren pohjoisrannikolta etelärannikon Palaióchoraan johtavan tien varressa. Etäisyys Chaniásta on noin 60 kilometriä ja Palaióchorasta noin 14 kilometriä. Kylä oli olemassa jo bysanttilaisena aikana, ja sen lähellä on useita tuon ajan kirkkoja ja luostareita. Toisen maailmansodan aikana saksalaiset miehittäjät tuhosivat kylän kostotoimenpiteenä sen asukkaiden vastarinnasta Kreetan taistelun aikana, ja pystyttivät paikalle kivilaattoja, joihin on kirjoitettu mm. ”Kándanos hävitettiin maan tasalle 3.6.1941, niin ettei sitä milloinkaan jälleenrakenneta”. Sodan jälkeen kylä jälleenrakennettiin. Kivilaatat on säilytetty muistona.
Kántanos oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Kántanos-Sélinon kunnaksi yhdessä Anatolikó Sélinon ja Pelekánoksen kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Kunnallisyksikön osat
Kántanoksen kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kyläyhdyskunnista ja asutuksista:
Wyborowa
thumb|right|Pullo Wyborowa-votkaa Wyborowa on rukiista Poznańissa valmistettava puolalainen votka (40 t-%). Vuodesta 1823 valmistettu votka lukeutuu nykyisin Pernod Ricardin tuotteisiin.
Aiheesta muualla
וודקה
Melkisedekin pappeus (mormonismi)
Melkisedekin pappeus on Myöhempien aikojen pyhien liikkeessä korkeampi pappeuden kahdesta (tai kolmesta) asteesta. Pappeus on Aaronin pappeutta korkeampi pappeuden muoto. Joskus mainitaan näiden kahden rinnalla kolmaskin, patriarkaalinen pappeus, mutta yleensä tätä pidetään vain Melkisedekin pappeuden erityisenä muotona.
MAp-kirkon opin mukaan Jeesus palautti Melkisedekin pappeuden valtuuden maan päälle ja antoi ne apostoleilleen. Ensimmäisen vuosisadan lopulla tämä valtuus kuitenkin katosi kirkon luopumuksen myötä. Joseph Smithin mukaan Jumala kuitenkin palautti Melkisedekin pappeuden valtuudet maan päälle lähettämällä ylösnousseet Pietarin, Jaakobin ja Johanneksen antamaan ne hänelle kätten päälle panemisen kautta ennen Kristuksen kirkon uudelleen perustamista vuonna 1830. Mielenkiintoista kylläkin, Melkisedekin pappeuden palauttamisen tarkkaa päivämäärää tai paikkaa ei ole merkitty muistiin, eikä asiasta ole suoraan ilmoitusta Opissa ja liitoissa. Yleisesti arvellaan tämän palauttamisen tapahtuneen kesäkuussa 1829.
Jenna Suokko
Jenna Suokko (s. 14. kesäkuuta 1995 Tampere) on suomalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan hyökkääjä, joka laukoo vasemmalta. Hän edustaa yhdysvaltalaisessa Premier Hockey Federationissa pelaavaa Buffalo Beautsia.
Melkisedekin pappeus (mormonismi)
Oppi ja liitot sanovat Melkisedekin pappeudesta: "Korkeamman eli Melkisedekin pappeuden voimaan ja valtuuteen kuuluu kirkon kaikkien hengellisten siunausten avaimien hallussa pitäminen; sillä on oikeus päästä osalliseksi taivaan valtakunnan salaisuuksista, saada taivaat aukenemaan edessään, olla yhteydessä yhteisen kokouksen ja Esikoisen seurakunnan kanssa ja saada olla yhteydessä Jumalan, Isän, ja Jeesuksen, uuden liiton Välimiehen, kanssa ja olla heidän kasvojensa edessä." (107:15-16) Kyseessä on siis pappeus, joka tuo kirkolle siunausten täyteyden. Kaikkien korkeampien hengellisten siunausten toteuttamiseksi tarvitaan Melkisedekin pappeuden valtuus. Alempi, Aaronin pappeus, taas palvelee kirkkoa ennen muuta ajallisten asioiden hoitamisessa. Kaikki kirkon johtamisvaltuus sisältyy Melkisedekin pappeuteen.
Jenna Suokko
Suokko pelasi SM-sarjassa Ilveksessä kausilla 2010–2012. Hän saavutti kummallakin kaudella SM-hopeaa ja kuului Euroopan cupin voittaneeseen Ilveksen joukkueeseen 2011. Hän edusti SM-sarjassa Team Kuortanetta kaudet 2012–2014, ja jälleen Ilvestä kaudella 2014–2015, jolloin seura saavutti SM-pronssia. Hän palasi kahden ottelun ajaksi Team Kuortaneeseen kaudella 2015–2016 ennen kuin siirtyi kanadalaiseen Alberta Colleges Athletic Conferencessa pelaavaan Olds College -joukkueeseen. Kaudella 2016–2017 hän edusti Svenska damhockeyliganissa pelaavaa Leksands IF:ää. Kausilla 2017–2021 hän pelasi jälleen Ilveksessä. Hän saavutti SM-hopeaa 2018 ja 2019. Kaudesta 2021–2022 hän on edustanut yhdysvaltalaista Buffalo Beautsia.
Melkisedekin pappeus (mormonismi)
MAP-kirkossa miespuoliset jäsenet voivat saada Melkisedekin pappeuden täytettyään 18 vuotta. Heiltä edellytetään kuitenkin uskoa evankeliumin totuuteen ja palautettuun kirkkoon sekä evankeliumin periaatteiden mukaista elämää. Melkisedekin pappeuteen vihittävien tulee elää siveästi, noudattaa Viisauden sanaa eli pidättäytyä alkoholijuomien, huumausaineiden, tupakan, kahvin ja teen käyttämisestä sekä noudattaa muutenkin kristillisiä elämänarvoja. Myös kymmenysten lain noudattamista edellytetään. Aikuisiällä kirkkoon liittynyt vihitään Melkisedekin pappeuteen yleensä hänen oltuaan vuoden kirkon jäsenenä, mikäli hän on elänyt kirkon oppien mukaisesti. Sääntö ei ole kuitenkaan aivan ehdoton, ja jossain tapauksissa Melkisedekin pappeuteen on kutsuttu aiemminkin.
Someron Voima
Someron Voima (SoVo) on vuonna 1932 perustettu suomalainen urheiluseura. Yhdistyksen kotipaikka on Somero. Seuran puheenjohtajana toimii Timo Rannikko. Seuran lajeja ovat futsal, lentopallo, nyrkkeily, yleisurheilu ja jalkapallo. Futsalin puolella SoVo pelaa miesten korkeimmalla sarjatasolla Futsal-liigassa.
Melkisedekin pappeus (mormonismi)
Ennen Melkisedekin pappeuden antamista seurakunnan piispa haastattelee ehdokkaan. Yleensä häntä kehotetaan tutkimaan pyhiä kirjoituksia, ennen muuta Opin ja liittojen kappaleita 84, 107 ja 121, jotta hän oppisi tuntemaan pappeuden merkityksen ja ne siunaukset, joita siihen sisältyy. Häntä myös kehotetaan pysymään toisten kristittyjen seurassa ja rukoilemaan armoa ja voimaa, jotta hän voisi olla pappeuden siunausten arvoinen.
Jenna Suokko
Suokko on pelannut kaikkiaan 249 SM-sarjan/liigan runkosarjaottelua. Niissä hän on tehnyt 116 maalia ja antanut 107 maalisyöttöä. Pudotuspeleissä hän on tehnyt 60 ottelussa 20 maalia ja antanut 15 maalisyöttöä. ACAC-sarjassa hän teki 13 ottelussa viisi maalia ja antoi kolme maalisyöttöä. Ruotsin liigassa hän teki pelaamissaan 36 runkosarjaottelussa viisi maalia. Pudotuspeleissä hän pelasi kaksi ottelua ilman tehopisteitä. PHF-liigassa hän on 42 runkosarjaottelussa tehnyt neljä maalia ja antanut seitsemän maalisyöttöä. Pudotuspeleissä hän on pelannut yhden ottelun ilman tehopisteitä.
Luettelo suomalaisten puolueiden pää-äänenkannattajista
Luettelo suomalaisten puolueiden pää-äänenkannattajista sisältää järjestöjen valtakunnalliset päälehdet.
Jenna Suokko
Suokko kuului Suomen joukkueeseen alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2011, 2012 ja 2013. Vuoden 2011 kisoissa Suomi saavutti pronssia. Naisten maajoukkueessa hän pelasi ensimmäisen kerran elokuussa 2014. Kaikkiaan hän on pelannut 17 naisten maaottelua, ja on antanut yhden maalisyötön.
Melkisedekin pappeus (mormonismi)
Melkisedekin pappeus on erityisen tärkeä perheenisälle, koska hän saa silloin toimia pappina perheelleen. Hän sai kastaa ja konfirmoida lapsensa, opastaa heitä Jumalan hengen avulla sekä johdattaa vaimonsa ja lapsensa Jumalan lähelle.
Someron Voima
Futsal
SoVon miesten joukkue pelaa Futsal-Liigassa, maan korkeimmalla sarjatasolla. Seuran menestyksekkäin kausi oli 2015-2016, jolloin joukkue voitti pronssia. Tämän lisäksi SoVo on voittanut Futsal Cupin huipentavan Final Four-turnauksen 2017 sekä hopeaa 2018.
Melkisedekin pappeus (mormonismi)
Melkisedekin pappeuden virat
Melkisedekin pappeudessa on erilaisia virkoja, mutta vain yksi pappeus. Kaikki Melkisedekin pappeuden virat ovat samanarvoisia, vaikka niihin liittyykin erisuuruisia vastuita ja velvollisuuksia.
Someron Voima
Jalkapallo
Seuran edustusjoukkue on pelannut korkeimmillaan Kakkosessa. Se pelasi sarjassa kaudet 2005–2007, 2010 ja 2014. Kaudella 2021 SoVo pelaa Kutosen Länsi-Suomen lohkossa.
Muikka
Muikka on joki Venäjällä Leningradin alueen Kirovskin piirissä. Se saa alkunsa Seulolan (ven. Сологубовка, Sologubovka) kylän luota, virtaa luoteeseen ja laskee Nevaan Mujajoen suun yläpuolella. Joen pituus on 27 kilometriä ja valuma-alueen laajuus 113 neliökilometriä.
Deskriptivismi
(Metodologinen) deskriptivismi on tieteenfilosofinen näkemys, jonka mukaan tieteellisen teorian tehtävänä on ensisijaisesti havaittujen ilmiöiden mahdollisimman yksinkertainen kuvaaminen, ei niiden selittäminen. Deskriptivismin mukaan tiede ei siis vastaa kysymykseen ”miksi?” vaan kysymykseen ”miten?”.
Deskriptivismin käännettävyysteesin mukaan teoreettiset väitteet on pystyttävä kääntämään havaintoja koskeviksi väitteiksi.
Kamouraska
Kamouraska on noin 600 asukkaan historiallinen kylä, joka sijaitsee Saint Lawrence -joen etelärannalla 125 kilometriä Quebecistä koilliseen. Sen nimi on peräisin algonkinin kielestä ja tarkoittaa ’vihvilöitä veden rajassa’.
Maria Letonmäki
Maria Alina Letonmäki (o.s. Kurkela, 2. marraskuuta 1882 Keuruu – 15. marraskuuta 1937 Petroskoi) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuonna 1917. Sisällissodan jälkeen hän pakeni puolisonsa Lauri Letonmäen kanssa Neuvosto-Venäjälle ja joutui myöhemmin teloitetuksi Stalinin vainojen aikana.
Kamouraska
Kamouraska myönnettiin vuonna 1674 läänityksenä nantesilaiselle kapteeni Olivier Morel de la Durantayelle, joka yritti harjoittaa siellä kalastusta huonolla menestyksellä. Hän myi maat kuusi vuotta myöhemmin amiensilaiselle kauppiaalle nimeltä Charles Aubert de la Chesnaye, jonka myötävaikutuksella sinne muutti 27 uudisasukasperhettä vuosina 1694–1700. Seuraavalla vuosisadalla Kamouraskasta tuli yksi merkittävimmistä siirtokunnista Saint Lawrencen estuaarin etelärannalla. 1800-luvun alkuun mennessä läänitys oli siirtynyt Tachén suvun hallintaan. Seudulla viljeltiin menestyksekkäästi maata, minkä ansiosta sitä alettiin kutsua ’Ala-Kanadan vilja-aitaksi’. Kylästä tuli 1800- ja 1900-luvun vaihteessa suosittu matkailukohde, jonne saapui ihmisiä nauttimaan maaseudun rauhasta ja estuaarin raikkaasta meri-ilmasta.
Maria Letonmäki
Elämä
Keuruun Haapamäellä syntyneen Maria Letonmäen vanhemmat olivat torppari Manu Kurkela (s. 1853) ja Maria Matilda Mähönen (s. 1853). Hän oli Haapamäen työväenyhdistyksen jäsen 1900-luvun alkuvuosista lähtien ja toimi muun muassa sen naisosaston puheenjohtajana. Letonmäki työskenteli myös sosialidemokraattisen puolueen Vaasan läänin itäisen vaalipiirin kiertävänä puhujana Keski-Suomessa. Vuonna 1910 hän avioitui Kansan Lehden toimittajana Tampereella työskennelleen Lauri Letonmäen kanssa.
Kamouraska
Kanadalaisen Anne Hébertin tositapahtumiin perustuva menestysromaani Suuri rakkaus kertoo traagisesta murhasta, joka sattui kylässä vuonna 1839.
Maria Letonmäki
Elämä
Letonmäki valittiin eduskuntaan vuoden 1916 vaaleissa Vaasan läänin itäisestä vaalipiiristä. Eduskunta kokoontui vasta huhtikuussa 1917, ja sen hajottamisen jälkeen lokakuussa 1917 pidetyissä vaaleissa Letonmäki jäi varasijalle.
Sisällissodan aikana Letonmäki toimi punaisten siviilihallinnossa. Sodan loppuvaiheessa hän pakeni miehensä kanssa Neuvosto-Venäjälle, jossa hän toimi Pietarissa SKP:n keskuskomitean huoltoryhmässä vuoteen 1923 saakka. Muutettuaan vuonna 1924 Petroskoihin Letonmäki työskenteli muun muassa lastentarhanopettajana. Hän sai myös Neuvostoliiton kansalaisuuden ja oli NKP:n jäsen.
Puolisonsa vuonna 1935 tekemän itsemurhan jälkeen Letonmäki jäi eläkkeelle. Elokuussa 1937 hänet vangittiin syytettynä vastavallankumouksellisesta kansalliskiihkoisesta toiminnasta ja tuomittiin kuolemaan. Letonmäki ammuttiin Petroskoin lähellä 15. marraskuuta 1937. Hänet rehabilitoitiin vuonna 1956.
Perhe
Maria ja Lauri Letonmäellä oli vuosina 1911 ja 1915 syntyneet tyttäret.
George Mallory
thumb|George Mallory. Kuva otettu vuoden 1921 Everestin tutkimusretkellä.
George Herbert Leigh Mallory (18. kesäkuuta 1886 – 8./9. kesäkuuta 1924) oli kokenut englantilainen vuorikiipeilijä, joka katosi Mount Everestin valloitusretkellä 1924. Kohtalokas nousu oli hänen kolmas yrityksensä valloittaa maailman korkein vuorenhuippu. Hänen ruumiinsa löydettiin 75 vuotta myöhemmin 8 160 metrin korkeudesta 1999. Kuolinsyynä oli paluumatkalla tapahtuneen putoamisen aiheuttama päävamma. Ei ole varmuutta, pääsivätkö Mallory ja hänen kumppaninsa Andrew Irvine vuoren korkeimmalle huipulle ennen onnettomuutta. Viimeisin näköhavainto heistä oli vain muutama sata metriä ennen huippua. Virallisesti Mount Everestin valloitti Sir Edmund Hillary ja šerpa Tenzing Norgay vasta 1953.
Elämä
Mallory syntyi Mobberleyssa, Cheshiressa. Hänen isänsä oli Herbert Leigh Mallory (1856–1943), pappismies, joka muutti sukunimensä virallisesti Leigh-Malloryksi 1914. Georgella oli kolme sisarusta: kaksi siskoa ja nuorempi veli Trafford Leigh-Mallory, joka palveli sittemmin toisessa maailmansodassa ilmavoimissa.
Vuonna 1896 Mallory aloitti opinnot Glengorsen sisäoppilaitoksessa Eastbournessa, jonne hän oli siirtynyt toisesta koulusta West Kirbyssa. 13-vuotiaana hän sai apurahan matematiikan opintoihin Winchester Collegeen. Viimeistä edellisenä vuotenaan koulussa hän tutustui vuorikiipeilyyn ohjaajanaan Robert Lock Graham Irving, joka vei vuosittain joukon oppilaitaan Alpeille. Lokakuussa 1905 Mallory pääsi Cambridgen yliopiston Magdalene Collegeen opiskelemaan historiaa. Siellä ollessaan hän tutustui Bloomsburyn ryhmän jäseniin James ja Lytton Stracheyhyn, John Maynard Keynesiin ja Duncan Grantiin, joka maalasi useita muotokuvia Mallorysta. Mallory osallistui innolla soutukilpailuihin koulunsa joukkueessa, mutta ei koskaan ottanut osaa kuuluisaan Cambridgen ja Oxfordin väliseen kilpailuun.
Valmistuttuaan Mallory jäi Cambridgeen vuodeksi ja kirjoitti esseen, jonka hän julkaisi myöhemmin nimellä Boswell the Biographer (1912). Hän oleskeli jonkin aikaa Ranskassa, jossa Simon Bussy teki hänestä nykyään Lontoon National Portrait Galleryn kokoelmiin kuuluvan muotokuvan. Palattuaan kotimaahansa hän päätti ryhtyä opettajaksi aloittaen 1910 Charterhousessa Godalmingissa, Surreyssa. Siellä hän tapasi runoilija Robert Gravesin, joka oli tuolloin oppilaana koulussa. Myöhemmin omaelämäkerrassaan Graves muisteli Mallorya lämmöllä, koska tämä oli tukenut häntä kirjallisuudessa ja vienyt vuorikiipeilemään. Mallory oli sulhaspoikana Gravesin häissä 1918.
Opettaessaan Charterhousessa Mallory tapasi tulevan vaimonsa Ruthin, joka oli paikallisia tyttöjä, ja pariskunta meni naimisiin 1914 vain vajaata viikkoa ennen Saksan ja Britannian välistä sodanjulistusta. Georgelle ja Ruthille syntyi kaksi tytärtä ja poika: Clare 1915, Beridge 1917 ja John 1920. Joulukuussa 1915 Mallory liittyi Royal Garrison Artilleryn tykkikomppaniaan vänrikkinä ja osallistui Sommen taisteluun 1916. Sodan jälkeen hän palasi Charterhouseen, mutta irtisanoutui 1921, jotta saattoi osallistua ensimmäiseen Everestin retkikuntaan samana vuonna. Retkien väliaikoina hän yritti hankkia elantonsa kirjoittamalla ja luennoimalla, mutta heikolla menestyksellä. Vuonna 1923 hän otti viran Cambridgesta, josta pyysi virkavapaata osallistuakseen vuoden 1924 Everestin valloitusretkeen.
Eurooppa
Vuonna 1904 Mallory yritti Alppien Mont Vélanin huipulle Irvingin järjestämällä retkellä, mutta joutui kääntymään takaisin ennen huippua vuoristotaudin takia. Vuonna 1911 hän nousi Mont Blancille ja kiipesi kolmantena Mont Mauditin Kuffner-harjanteelle retkellä, jota johti jälleen Irving.
Vuoteen 1913 mennessä hän oli parhaissa voimissaan kiiveten Englannin järviseudun Pillar Rockille ilman apulaitteita käyttäen reittiä, jota nykyään nimitetään hänen mukaansa Malloryn reitiksi. Suoritus on nykypäivänkin mittapuun mukaan hyvin vaativa (5,9 amerikkalaisen asteikon mukaan).
Aasia
thumb|Läntinen maljalaakso. Taustalla [[Lhotse.]]
Vuonna 1921 Mallory liittyi brittien ensimmäiseen tiedusteluretkikuntaan, jonka kokosi ja rahoitti Mount Everest -toimikunta. Retkikunta tutki ja löysi reitin Pohjoissolaan saakka ja piirsi ensimmäiset tarkat kartat vuoren ympäristöstä. Vaikka Mallorylla oli seurueessaan useita Britannian alppikerhon arvostettuja jäseniä ja Intiaan sijoitettuja tarkkailijoita, vuoristotaudin rampauttava vaikutus näiden keskuudessa sälytti pääosan kenttätyöstä Malloryn, hänen kiipeilyparinsa Guy Bullockin ja Brittiläisen Intian maanmittauslaitoksen edustajan E. O. Wheelerin harteille. Malloryn johtamana ja kymmenkunnan paikallisen šerpan avustuksella ryhmä nousi useille matalammille huipuille Everest-vuoren lähellä. Ryhmä nousi myös Pohjoissolaan 7 066 metrin korkeudelle etsiessään mahdollista reittiä ylös pohjoisseinämän puolelta. Malloryn seurue oli suurella todennäköisyydellä ensimmäiset eurooppalaiset, jotka näkivät Läntisen maljalaakson (Western Cwm) Lhotse-vuoren kupeessa ja kulkivat Rongbuk-jäätikön läpi aivan pohjoisseinän juurelle. Kierreltyään vuoren ympäri etelästä tiedusteluryhmä löysi Rongbukin itäisen jäätikön, joka on nykyäänkin kaikkien Tiibetin puolelta alkavien retkikuntien portti Everestille. Päästyään pohjoisharjanteelle Mallory ei ollut ainoastaan ensimmäinen ihminen varsinaisen Everest-vuoren kamaralla, vaan hän samalla viitoitti reitin huipulle koillisharjanteen kautta yli luonnonesteen, jota kutsutaan toiseksi askeleeksi.
Vuonna 1922 Mallory palasi Himalajalle kenraali Charles Granville Brucen ja kiipeilyopas Edward Lisle Struttin johtaman ryhmän jäsenenä vakaana aikomuksenaan yrittää tällä kertaa tosissaan huipun valloittamista. Keinohapen käyttöä pidettiin tuolloin epäurheilijamaisena, mistä syystä Mallory, Howard Somerwell ja Edward Norton lähtivät nousemaan ilman sitä. Ryhmä pääsi ohuesta ilmasta huolimatta melkein koillisharjanteen huipulle tehden samalla vuorikiipeilyn korkeusennätyksen 8 225 metriä ennen kuin sääolosuhteet ja ajan kuluminen pakottivat heidät kääntymään takaisin. Seuraava ryhmä, jota johti George Ingle Finch, pääsi ennätysajassa vieläkin korkeammalle 8 321 metriin, mutta lisähapen avulla, jonka käyttöön Mallorykin oli seuraavalla kohtalokkaalla retkikunnallaan vastentahtoisesti palaava. Juuri ennen kiipeilykauden loppua Mallory kokosi uuden ryhmän vielä kolmanteen yritykseen monsuunin alla. Hänen edetessään kantajien ryhmän johdossa Pohjoissolan matalammassa päässä vyötärönmittaisessa vastasataneessa lumessa lumivyöry pyyhki heidän ylitseen vaatien seitsemän šerpan hengen. Nousuyritys kuivui heti kokoon, ja Mallory palasi kotiin vastaanottamaan haukut toisen retkikunnan kohtalosta.
Kuolema
thumb|Malloryn 1922 ja 1924 käyttämä reitti Everestin koillisharjanteelle (merkitty keltaisella).
George Mallory liittyi kolmanteen brittiläiseen Everest-retkikuntaan 1924 siinä uskossa, että retki olisi hänen viimeinen mahdollisuutensa valloittaa vuori. Uutta retkikuntaa johti aiemman lailla kenraali Bruce. Ensimmäinen nousu, jonka Mallory suoritti Geoffrey Brucen kanssa, ja toinen Nortonin ja Somerwillen tekemä yritys epäonnistuivat tavoitteessaan. 8. kesäkuuta 1924 Mallory ja hänen kiipeilyparinsa Andrew "Sandy" Irvine lähtivät retkikunnan kolmanteen yritykseen Pohjoissolan kautta. Tällä kertaa he käyttivät lisähappea, minkä Mallory oli vastahakoisesti tunnustanut välttämättömäksi Finchin vuoden 1922 kokemusten perusteella. Mallory oli valinnut 22-vuotiaan Irvinen parikseen, koska tämä oli parhaiten perehtynyt happilaitteisiin ja osasi korjata ne vian ilmetessä.
Retkikunnan geologi Noel Odell teki pilvien hajaannuttua lyhyen näköhavainnon Mallorysta ja Irvinesta samana päivänä kello 12.50 ylhäällä lähellä huippua paikassa, jota hän silloin piti toisena askeleena, mutta myöhemmin ei ollut enää varma sijainnista havaintohetkellä. Odellin havainto on viimeinen silminnäkijätodistus Mallorysta ja Irvinesta elävinä. Mikään ei edelleenkään tue tai kumoa sitä, että he olisivat päässeet määränpäähänsä Everest-vuoren huipulle. Joka tapauksessa parivaljakko ei milloinkaan palannut ylhäältä alas leiriin. Wyn Harris löysi Irvinen jäähakun ensimmäisen askeleen lähettyviltä 1933, ja vuoden 1991 retkikunta puolestaan kadonneille kuuluneen tyhjän happipullon läheltä hakun löytöpaikkaa.
Malloryn ja Irvinen uskotaan menehtyneen joko lähtöpäivänään 8. kesäkuuta tai sitä seuraavana. Uutinen kokeneen vuorikiipeilijän ja hänen nuoremman parinsa katoamisesta ja kuolemasta kiiri nopeasti kotimaahan, jossa heidän kohtalonsa sai sankarivainajien vastaanoton. George Leigh Malloryn siunaustilaisuus pidettiin St. Paulin katedraalissa, jossa olivat läsnä omaisten lisäksi Britannian pääministeri J. Ramsay Macdonald, kaikki hallituksen jäsenet ja kuninkaallinen perhe mukaan lukien Yrjö V.
Hautaus
thumb|Mount Everestin pohjoisseinämä [[Tiibetin puolella. Mallory nousi koillista reittiä, joka on kuvassa kärkipyramidin vasemmalla puolella oleva harjanne.]]
Heidän katoamisestaan lähtien jälkipolvia ovat askarruttaneet Malloryn ja Irvinen kohtalo sekä kysymys siitä, pääsivätkö he kenties huipulle saakka. Siitä huolimatta vain kaksi retkikuntaa lähetettiin 75 vuoden aikana ottamaan asiasta selvää. Ensimmäinen näistä, vuonna 1988 vuorelle noussut Tom Holzelin retkikunta, oli saanut kuulla japanilaisilta, että näiden palkkaama kantaja, muuan Wang Hung-Bao, oli kiinalaisen retkikunnan matkalla törmännyt ikivanhaan englantilaiseen vainajaan noin 8 100 metrin korkeudessa vuonna 1975. Pahaksi onneksi Wang Hung-Bao menehtyi itse paljastustaan seuranneena päivänä lumivyöryssä, eikä siten ehtinyt tehdä tarkempaa selontekoa vainajan tarkasta sijainnista. Holzelin raportti herätti Mallorya koskevan mielenkiinnon uudelleen henkiin, mutta harva kiipeilijä oli valmis uhraamaan kallisarvoisia resursseja hänen etsimiseensä.
Vuonna 1999 järjestettiin toinen varta vasten asialle vihkiytynyt retkikunta Mallory and Irvine Research Expedition, jonka rahoittivat Nova-TV-show ja BBC. Tutkimusretkikunnan johtajana toimi Eric Simonson. Mukana oli tutkija Jochen Hemleb, jonka ryhmän jäsen Conrad Anker löysi muutaman tunnin työn tuloksena Malloryn ruumiin 8 160 metrin korkeudesta Everestin pohjoisseinämän rinteeltä. Ruumis oli säilynyt erittäin hyvin vuoriston olosuhteissa. Retkikunnan jäsenet tiesivät, että Mallorylla tai Irvinellä oli ollut mukanaan Kodakin kamera, mutta sitä ei löytynyt. Kameran filmi voisi ratkaista arvoituksen siitä, pääsivätkö Mallory tai Irvine koskaan huipulle. Tutkittuaan Malloryn ruumiin ja henkilökohtaiset tavarat retkikunta piti hänelle anglikaanisen muistojumalanpalveluksen ja hautasi hänet löytöpaikalleen.
1900-luvulla epäiltiin yleisesti, etteivät vuorikiipeilijöiden luonnonmateriaaleista tehdyt asusteet olisi olleet riittävän käyttökelpoisia Everestin ankariin olosuhteisiin. BBC testasi varusteita 2006 ja havaitsi Malloryn ja Irvinen käyttämät vaatteet 20 prosenttia ja heidän käyttämänsä jalkineet 40 prosenttia kevyemmiksi kuin nykyaikaisista materiaaleista valmistetut ja yhtä hyvin säältä suojaaviksi.
Arokki
Arokki (Dodartia orientalis) on monivuotinen kasvilaji, joka kuuluu matsukkikasvien heimoon, aiemmin syyläjuuri- eli naamakukkaiskasveihin. Se on arokkien (Dodartia) suvun ainoa laji. Carl von Linné kuvasi kasvin tieteelle vuonna 1753 tyyppipaikkana ”Ararat-vuori Tatariassa”.
Ulkonäkö
Arokki on monivuotinen, enintään 50 senttimetriä korkea ruoho, jolla on violetit tai tummanpurppurat, noin kahden senttimetrin mittaiset kukat.
Levinneisyys
Arokkia esiintyy viljelymailla ja jokivarsilla Aasian keskiosassa, Venäjällä, Mongoliassa, Kiinassa ja viidessä Keski-Aasian maassa, Kazakstanissa, Kirgisiassa, Tadžikistanissa, Turkmenistanissa ja Uzbekistanissa. Euroopassa on yksittäisiä havaintoja Suomesta ja Hollannista. Suomessa arokki on löydetty Etelä-Hämeen Humppilasta 1980-luvulla.
Ilona (yhtye)
Ilona oli suomalainen, pääosin naismuusikoista koostunut rock-yhtye, joka vaikutti lähinnä 1980-luvun loppupuolella. Vuoden 1986 Rock SM-kilpailussa yhtye sijoittui kolmanneksi. Yhtye tunnetaan parhaiten vuoden 1988 hitistään "Kesäpano". Pari muuta sinkkua nousi listoilla TOP 20:een. Ilona äänitti Poko Rekords -levy-yhtiölle.
Syljen
"Syljen" on rap-artisti Elastisen esikoissingle hänen ensimmäiseltä Elaksis Kivi -studioalbumilta. Se julkaistiin vuonna 2004 ja sijoittui 17:nneksi Suomen virallisella singlelistalla. Singlestä on julkaistu myös musiikkivideo, jonka on ohjannut Jani Tolin, kuvannut Jukka Roihuvirta ja editoinut Arttu Kulvik ja Jani Tolin.
Ilona (yhtye)
Ilonan hajottua rumpali Taru Huhtajärvi siirtyi Juice Leskisen ETC-yhteeseen 1992 ja myöhemmin Dreadline-yhtyeeseen.
Edinburgh
Edinburgh ([], [], ) on Skotlannin pääkaupunki. Edinburghista tuli Skotlannin pääkaupunki vuonna 1437, ja vuodesta 1996 lähtien se on ollut yksi Skotlannin paikallishallintoalueista. Skotlannin parlamentti perustettiin Edinburghiin vuonna 1999. Edinburghin uusi ja vanha kaupunki liitettiin Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 1995. Kaupungin asukasluku on 471 650 (2006), ja se on Glasgow’n jälkeen Skotlannin toiseksi suurin kaupunki.
Edinburgh sijaitsee Skotlannin itärannikolla, Forthin vuonon (firth) etelärannalla.
Kaupungin nimet
Edinburghin nimen arvellaan olevan peräisin alueella eläneen kelttiläisen heimon linnoituksen nimestä Din Eidyn (Eidynin linnoitus). Toisten tietojen mukaan kaupunki on saanut nimensä Northumbrian kuninkaan Edwinin mukaan, joka perusti Edinburghin valta­kuntansa pohjoiseksi raja­linnoitukseksi.
Kaupunkia kutsutaan myös useilla lempinimillä. ”Auld Reekie” -nimitys (”vanha savuisa”) on peräisin ajalta, jolloin talojen lämmityksessä käytetyn hiilen ja puun synnyttämä savu peitti kaupungin verhoonsa. Kaupunkia kutsutaan usein nimellä ”Athens of the North” (”Pohjoisen Ateena”) muun muassa siitä syystä, että kaupunkien topografia muistuttaa toisiaan. Nimitys Dunedin juontuu gaelin sanoista Dùn Èideann. Brittiläiset runoilijat ovat käyttäneet kaupungista nimityksiä Britaine’s other eye ja yon Empress of the North. Skotit käyttävät Edinburghista nimiä Edinburrie ja Embra. Kaupungin latinankielinen nimi on Edina.
Historia
Edinburghin alueella on asunut kelttiheimoja. Roomalaiset koettivat ottaa alueen hallintaansa ensimmäisen ja toisen vuosisadan aikana, siinä kuitenkaan onnistumatta.
Ensimmäinen historiallinen viittaus Edinburghiin on 600-luvulta, jolloin mainitaan linnake Din Eidyn. Anglosaksit valloittivat linnakkeen 638 ja nimesivät sen Edinburghiksi. Lothianin maakunta, jossa Edinburgh sijaitsee, kuului tuolloin Northumbrian kuningaskuntaan, mutta skotit ja piktit valloittivat sen vuonna 954, ja vuonna 1018 se ja sitä ympäröivä Lothianin maakunta liitettiin lopullisesti Skotlantiin. Kuningas Malcolm III aloitti nykyisen linnan rakentamisen, ja linnan ympärille kehittyi vakituista asutusta. Kuningas David I teki Edinburghin linnasta kuninkaallisen linnan, ja hän myös perusti Edinburghiin Holyrood Abbeyn luostarikirkon vuonna 1128. Edinburghista tuli kasvava satamakaupunki.
Englantilaiset valloittivat Edinburghin 1293, mutta skotlantilaiset valloittivat linnan takaisin Robert Brucen johdolla Skotlannin itsenäisyystaisteluissa. 1400- ja 1500-lukujen aikana Edinburgh kasvoi voimakkaasti, muttei laajentunut. Asukkaat rakensivat korkeita monikerroksisia kivitaloja kaupunginmuurien sisäpuolelle jättäen pääkadun lisäksi vain ahtaita kujia kulkureiteiksi. Vuonna 1500 Edinburghissa arvioidaan asuneen noin 12 000 ihmistä. 50 vuotta myöhemmin väkiluku oli 15 000.
1400-luvun aikana rakennettiin Holyroodin palatsi ja kuninkaan hovi muutti sinne tehden Edinburghista Skotlannin pääkaupungin. Hovi muutti pois 1603, mutta Skotlannin parlamentti säilyi kaupungissa aina vuoteen 1707 saakka. Edinburghin yliopisto perustettiin vuonna 1583.
Edinburghia koettelivat 1500- ja 1600-lukujen aikana englantilaisten hyökkäykset, Skotlannin sisällissota ja useat ruttoepidemiat. Vuoden 1707 unionisopimuksen jälkeen Edinburgh menetti asemansa pääkaupunkina. 1700-luvun puoleenväliin tultaessa jatkuvasti kasvanut kaupunki kärsi ylikansoituksesta. Teollistumisen myötä kaupungista alkoi kehittyä yksi Euroopan pahimmista slummeista. Ahdingon helpottamiseksi rakennettiin vanhan kaupungin kokoinen uusi kaupunki, jossa oli väljempi ruutukaavoitus.
Edinburgh jäi 1800-luvun aikana suuremmaksi ja taloudellisesti merkittävämmäksi kehittyneen Glasgow’n varjoon. Edinburgh tunnettiin pankkiirien ja lakimiesten kaupunkina, jossa oli kuitenkin huomattavaa köyhyyttä. Kaupunkikuvaa parannettiin voimakkaasti erilaisten puistojen, monumenttien, gallerioiden ja museoiden avulla ja Edinburgh jatkoi kasvuaan. 1800-luvun aikana väkiluku kasvoi yli 70 000:lla.
1900-luvun aikana kaupunkia uudistettiin ja laajennettiin valtavalla urakalla. 1960-luvun aikana herättiin tarpeeseen suojella historiallisia kaupunginosia. Useita erilaisia vuotuisia festivaaleja alettiin järjestää toisen maailmansodan jälkeen.
Vuonna 1999 Skotlannin parlamentti avasi uudelleen ovensa Edinburghissa. Nykyinen parlamenttitalo valmistui vuonna 2004.
Maantiede
thumb|left|Edinburghin keskustan kartta, josta käy ilmi vanhan (tumma ruskea) ja uuden kaupungin (ruskea) sijainnit.
Edinburgh sijaitsee Forthin vuonon rannalla. Kaupungin läpi virtaa Water of Leith -joki, joka laskee vuonoon. Edinburghia ympäröivät korkeat kukkulat. Kaupungin laidalla sijaitsee Holyrood Park, jossa on tunnettu suuri kalliomuodostuma Salisbury Crags ja kaupungin korkein huippu Arthur’s Seat.
Edinburghin keskusta jakautuu selvästi vanhaan ja uuteen kaupunkiin, jotka erottaa toisistaan puistovyöhyke, Princes Street Gardens. Molemmat kuuluvat nykyisin Unescon maailmanperintöluetteloon.
Keskustan välittömässä läheisyydessä ovat myös South Siden ja Leithin kaupunginosat. South Sidessa sijaitsee muun muassa George Squaren aukio, jonka ympärillä ovat Edinburghin yliopiston tärkeimmät rakennukset.
Vanha kaupunki
thumb|left|Näkymä Edinburghin vanhasta kaupungista. Edinburghin vanha kaupunki on muodostunut Edinburghin linnan ympärille. Siellä on säilynyt keskiaikainen asemakaava ja useita 1500-luvun rakennuksia. Siellä on myös joukko suuria aukioita, joiden laidoilla on julkisia rakennuksia kuten Saint Gilesin katedraali, oikeustalo ja Skotlannin kuninkaallinen museo.
Katukuva on pitkälti samantapainen kuin monissa muissakin Pohjois-Euroopan keskiaikaisissa kaupungeissa. Koska vanha kaupunki on pinta-alaltaan pieni, sinne alettiin jo 1500-luvulla rakentaa useita jopa 11-kerroksisia rakennuksia. Teollistumisen varhaisvaiheissa taloihin rakennettiin myös maanalaisia kerroksia, joihin asutettiin varsinkin irlantilaisia maahanmuuttajia.
Ediburghin vanhassa kaupungissa syttyi 7. joulukuuta 2002 tulipalo, joka tuhosi rakennuksia Unescon maailmanperintöluetteloon kuuluvista rakennuksista. Taloudellinen vahinko oli miljoonia puntia, mutta henkilövahinkoja ei tullut.
Uusi kaupunki
thumb|left|Näkymä Edinburghin uudesta kaupungista.
Edinburgh oli 1700-luvulle saakka asukaslukuunsa nähden poikkeuksellisen pienialainen ja tiheään asuttu kaupunki, joka käsitti vain nykyisen vanhan kaupungin. Sen pohjoispuolelle alettiin rakentaa uutta kaupunginosaa vasta sen jälkeen, kun nuori arkkitehti James Craig vuonna 1766 voitti suunnittelukilpailun.
Uuden kaupungin asemakaava on säännöllinen ruutukaava, joka vastaa valistuksen ajan rationalistista ajattelutapaa. Sen pääkatu on George Street, joka kulkee itä-länsisuuntaisesti uuden kaupungin ydinkeskustan läpi. Sen molemmin puolin kulkevat samansuuntaisina Princes Street ja Queen Street. Princes Streetin varrella on useita Yrjöjen ajalta (1714–1830) peräisin olevia rakennuksia, ja siitä on tullut Edinburghin tärkein kauppakatu. Uuden kaupungin itäpäässä on St Andrew Squaren aukio, länsipäässä Charlotte Square. Jälkimmäisen suunnitteli Robert Adam, ja sitä pidetään usein aikakautensa hienoimpiin kuuluvana aukiona.
Kulttuuri
Edinburghissa järjestetään vuosittain elokuussa kolmiviikkoiset Fringe-festivaalit, jotka ovat maailman suurimmat taidefestivaalit.
Nähtävyydet
right|thumb|250px|Holyroodin palatsi. Kaupungin ehdottomasti suosituin nähtävyys on keskiaikainen Edinburghin linna, jossa vierailee vuosittain yli 1,2 miljoonaa kävijää.
Uuden kaupungin liepeillä sijaitseva Calton Hill on Yrjöjen aikakaudella rakennettu puisto, jossa sijaitsee lukuisia monumentteja. Muita monumentteja ovat Scott Monument ja Greyfriars Bobby.
Edinburghin museoita ja gallerioita ovat muun muassa Skotlannin kansallismuseo, Skotlannin kansallisgalleria, City Art Centre ja Museum of Childhood.
Guils de Cerdanya
Guils de Cerdanya on kunta Baixa Cerdanyan comarcassa, Gironan maakunnassa, Katalonian itsehallintoalueella, Espanjassa. Kunnan pinta-ala on 22 neliökilometriä ja asukkaita siellä on 479 (2009). Väestötiheys on 21,8 as/km².
Edinburgh
Nähtävyydet
Kaupungissa sijaitsee Skotlannin parlamentti. Edinburghin eläintarha sijaitsee keskustasta länteen.
Urheilu
Edinburghissa pelaa kaksi Skotlannin valioliigan jalkapallojoukkuetta: Heart of Midlothian ja Hibernian.
Guils de Cerdanya
Guils de Cerdanyan naapurikunnat ovat Puigcerdà kaakossa, Bolvir etelässä ja Ger lännessä. Koillisessa kunta rajautuu Ranskaan kuuluvaan Pyrénées-Orientalesin departementtiin.
Asutuskeskukset
Guils de Cerdanyan asutuskeskukset ja niiden väkiluvut vuonna 2007:
Lähde:
Aiheesta muualla
left|thumb|250px|Kirkko Guils de Cerdanyassa.
Agent M
Vaikka yhtye ehti julkaista vain yhden albumin, kolme tuplasingleä ja yhden singlen, ehti se saada Viron musiikkimediassa läpi useita hittejä, kuten 7 Surmapattu ("7 kuolemansyntiä"), Kus on mu kodu ("Mis mun koti on"), Väike tüdruk ("Pieni tyttö"), Šokolaad ("Suklaa") ja Su ilus nina ("Sun kaunis nenä"). Joulukuussa 2012 monia henkilövaihdoksia kokenut yhtye ilmoitti muuttavansa nimekseen Luna Vulgaris.
Yhtyeen historia
Yhtyeen perustaja Marten Vill oli aiemmin ollut mukana punkyhtyeissä Uss ("Mato") ja Migreen ("Migreeni"). Marten Vill käytti Agent M-nimeä ensi kerran vuonna 2002 oman tietokoneella tehdyn elektronisen kappaleen yhteydessä. Armeijasta päästyään Marten alkoi tehdä Kiviussin ("Kivimato") nimellä retrotyylistä pseudopunkia. Syksyllä 2004 alan piireissä huomiota saaneeseen yhden miehen underground-projektiin tuli mukaan Tallinnan pedagogisessa yliopistossa opiskellut Merili Varik. Saman vuoden lopulla Vill päätti panna kasaan uuden live-kokoonpanon nimellä Agent M. Muita jäseniä yhtyeeseen haalittiin tuttavien kautta internetistä. Laulaja Varikin ja komppikitaristi Villin lisäksi mukaan tulivat soolokitaristi Märten Rodes, J.M.K.E:ssa aiemmin vaikuttanut basisti Reimo Va, rumpali Mihkel Kupits ja Under Marie-yhtyeessä vaikuttanut kosketinsoittaja Margus Tammela. Pian syntyivät myös ensimmäiset kappaleet ja 6. toukokuuta 2005 soitettiin yhtyeen ensikeikka Rock Cafe'ssa yhdessä Sõpruse Puiesteen kanssa. Sõpruse Puiestee oli jo heti syksyllä 2004 ottanut uuden yhtyeprojektin suojelukseensa.
Yhtyeen musiikki oli alkuun sekoitus punkia ja diskoa. Sittemmin suunta liikkui enemmän raskaamman vaihtoehtorockin suuntaan ja sitä voi verrata sellaisiin yhtyeisiin kuin Auf der Maur, Garbage ja Queens Of The Stone Age. Yhtye kuvaili lopulta musiikkityyliään termillä stoner disco.
Agent M esiintyi Suomessa ensimmäisen kerran kevään 2007 Jyrock-festivaaleilla Jyväskylässä saaden innostuneen vastaanoton.
Ruokohelpi
Ruokohelpi (Phalaris arundinacea, syn. Phalaroides arundinacea) on monivuotinen tuulipölytteinen heinäkasvi. Sitä viljellään sekä hyöty- että koristekasvina. Se kasvaa Suomessa myös luonnonvaraisena.
Ulkonäkö ja ominaisuudet
Kasvit voivat kasvaa luonnontilassa 1,5–2 metrin korkuisiksi, viljeltynä kasvin korkeus voi olla jopa 3–4 metriä. Sillä on kiemurteleva maavarsi, jonka avulla kasvi leviää tuuheiksi kasvustoiksi. Harmaanvihreät lehdet ovat leveät, litteät ja muistuttavat muodoltaan veitsen terää. Röyhy on varsin tiheä, ja kukinnot kurottuvat sivuille pikkuvarsien päähän.
Levinneisyys ja elinympäristö
Ruokohelpi kasvaa ympäri pohjoista pallonpuoliskoa alueella, joka ulottuu pohjoisessa noin Oulun korkeudelle, etelässä Ranskaan ja Sveitsiin. Suomessa sitä tavataan kaikkialla pohjoisinta Lappia lukuun ottamatta. Ruokohelpi kasvaa useimmiten järvien lähellä sekä kosteilla, avoimilla paikoilla.
Käyttö
Ruokohelpeä käytetään Suomessa rehuna sekä energiantuotannossa. Rehukäyttöön on jalostettu lajikkeet Palaton ja Chieflton, joissa on tavallista vähemmän alkaloideja. Niitäkin suositellaan vain lihakarjalle. Ruokohelven ravintoarvot ovat huonommat kuin timotein ja ruokonadan. Energiakäyttöä tutkitaan Pohjoismaissa, muualla maailmassa ruokohelpeä käytetään vain rehuna.
Energiakäyttöön ruokohelpeä on viljelty Suomessa Vapon ja viljelijöiden sopimustuotantona. Ensimmäinen sadonkorjuu tehdään kahden vuoden päästä kylvöstä. Ruokohelpi korjataan keväällä kuloheinänä, jolloin sato on yhtä suuri kuin kasvukaudella, mutta pelto kantaa varmemmin koneita, ja sadon korsipitoisuus suurempi kuin edellisenä kesänä korjatussa helvessä. Hehtaarilta ruokohelpipeltoa saadaan energiaa noin 30 MWh. Ruokohelvellä tuotettu energia on toistaiseksi kalliimpaa kuin metsähakkeiden käyttö. Ruokohelpi on kevyttä tavaraa, joten kuljetuskustannukset ovat merkittävät, eikä sitä yleensä kannata kasvattaa yli 100 km päässä voimalasta. Ruokohelven soveltuvuutta energiantuotantoon on kuitenkin kyseenalaistettu. Energiayhtiö Vapo kokeili ruokohelven käyttöä energiatuotantoon muutaman vuoden ajan, lopettaen kokeilun kuitenkin vuonna 2011 ruokohelven osoittautuessa pettymykseksi. Vapon ja sen sopimusviljelijöiden viimeiset sopimukset päättyvät 2016.
Ruokohelpeä on tutkittu myös turvetuotannon valumavesien suodattajana. Ruokohelvestä voidaan lisäksi valmistaa myös paperia. Vuonna 2000 kaikki Suomessa tuotettu ruokohelpi meni kuitenkin energiantuotantoon. Ruokohelvestä saadaan lyhytkuituista selluloosaa, joka sopii hienopaperin valmistukseen.
Viiruhelpi koristekasvina
thumb|200px|vasen|Viiruhelpi Koristekasvina kasvatettava viiruhelpi (Phalaris arundinacea 'Picta') on ruokohelven lajike. Se kasvaa auringossa tai puolivarjossa, mieluiten kostealla paikalla mutta kestää kuivuuttakin. Kasvin lehdet ovat koristeellisesti pitkäraitaiset. Viiruhelpi kasvaa 70–100 cm korkeaksi.
Kätkävaaran lohikäärme
Kätkävaaran lohikäärme on Pekka Pohjola Groupin ainoaksi jäänyt studioalbumi. Se ilmestyi vuonna 1980.
Kätkävaaran lohikäärme on Pohjolan aiempiin levyihin verrattuna yhtyelevy, ja siinä on huomattavasti enemmän improvisointia kuin Pohjolan aiemmilla albumeilla. Se äänitettiin pitkälti livenä studiossa. Albumilla on melko pitkiä kappaleita: neljä kappaletta kestää yhteensä noin 40 minuuttia.
Jazzrockhenkisessä ”Sampoliini”-kappaleessa on nopea walking bass -kuvio, jollaisia Pohjola on soittanut omilla levyillään harvoin.
Pekka Pohjola keksi Kätkävaaran lohikäärmeellä sävellysten ja albumin nimet ensi kertaa itse. Aiempien albumien osalta valmiit kappaleet oli aina nimennyt joku toinen henkilö.
Albumin tyylilaji voidaan määritellä fuusiojazziksi ja progressiiviseksi rockiksi. Pohjolan tyyliä on vaikea luokitella, koska se sisältää elementtejä useista musiikkilajeista. Hänen tuotannossan tämä albumi sisältää keskimääräistä enemmän improvisointia ja jazz-vaikutteita.
Kappaleet
A-puoli B-puoli
Retu Kivinen
Retu Kivinen (Fred Flintstone) on kuvitteellinen hahmo, joka teki ensi esiintymisensä Kiviset ja Soraset -animaatiosarjassa vuonna 1960. Hänet loivat William Hanna ja Joseph Barbera. Retu on ensi esiintymisestään lähtien esiintynyt televisiosarjoissa, elokuvissa ja mainoksissa aina nykypäivään asti. Hahmo tunnetaan myös tämän kuuluisasta huudahduksesta Yabba-Dabba-Doo.
Retu on Vilma Kivisen aviomies ja heillä on yksi lapsi Siru. Kivisten naapurissa asuvat Tahvo ja Betty Soranen, joilla on poika nimeltä Bamm-Bamm. Retu asuu kuvitteellisessa esihistoriallisessa kaupungissa nimeltä Kivikylä, jossa ihmiset elävät modernia paljasjalkaista luolamieselämää. Heillä on käytössään useita alkukantaisia nykylaitteita, kuten puhelimia, erilaisia kulkuneuvoja ja televisioita.
Hahmo
Retu on tyypillinen työläinen, joka työskentelee Brontonosturin kuljettajana herra Slaten Kivi ja Sora yhtiössä. Retu on hyvin temperamenttinen ja harrastaa keilaamista, biljardia, pokeria, golfia ja kotonaan löhöilemistä. Keilaamisessa ja biljardissa Retu on erittäin taitava. Hän on muun muassa voittanut useita mestaruuksia keilaamisesta ja on jopa käynyt balettitunneilla parantaakseen taitojaan keilaamisen parissa. Myös golfin parissa Retu on voittanut mestaruuden Tahvon avustuksella.
Retu kuuluu parhaan ystävänsä Tahvon kanssa Vesipuhveleiden veljeskuntaan, jonka myötä hänelle on aiheutunut ongelma uhkapelien, erityisesti pokerin parissa.
Hänen menneisyytensä on vaihdellut televisiosarjoista riippuen. Hän on kuitenkin pysynyt Ed ja Edna Kivisten ainoana lapsena. Alkuperäisen sarjan jaksossa Love Letters On The Rocks Retu ja Vilma tutustuivat toisiinsa käydessään Boulder high schoolia, jolloin Retu pelasi baseballia. Hän pyysi Vilmaa ensitreffeille 16-vuotiaana lähettäen tytölle rakkauskirjeen. Myöhemmin Retun menneisyys on ristiriidassa jakson Flintstone Of Prinstone mukaan, jolloin Retun kerrottiin käyvän Rockyville high schoolia ja pelanneen amerikkalaista jalkapalloa valmistuen koulusta seitsemässä vuodessa neljän sijasta, kuten jaksossa Love Letters On The Rocks kerrottiin. Retu myös tapasi Vilman kesällä heidän ollessa noin 20-vuotiaita.
Kivikylän mukulat -sarjassa Retu ja Vilma olivat jo tunteneet toisensa lapsuudesta lähtien.
Keramiá
Keramiá (virallisesti Δημοτική Ενότητα Κεραμιών, Dimotikí Enótita Keramión) on yksi Chanián kunnan kunnallisyksiköistä ja entinen itsenäinen Kreikan kunta. Se sijaitsee Chanián alueyksikössä Kreetan alueella. Kunnallisyksikön väkiluku on 678 (vuonna 2011).
Keramiá sijaitsee Kreetan saaren länsiosassa ja käsittää Chanián kunnan kaakkoisosan. Se oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Chanián kuntaan yhdessä Akrotírin, Elefthérios Venizéloksen, Néa Kydonían, Soúdan ja Thérison kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Kunnallisyksikön osat
Keramián kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kyläyhdyskunnista ja asutuksista:
Kiurunkannukset
Kiurunkannukset (Corydalis) on kasvisuku unikkokasvien (Papaveraceae) heimossa ja aiemmin emäkkikasvien (Fumariaceae) heimossa. Suvussa on noin 530 lajia, joita kasvaa pohjoisen pallonpuoliskon lauhkeilla alueilla ja Afrikan vuoristoissa. Eniten lajeja esiintyy Kiinan ja Himalajan alueella, noin 280. Kiurunkannukset ovat emäkkien (Fumaria) lähisukulaisia.
Nimeltä mainitsemattoman kiinalaisen kiurunkannuksen käyttöä hermokipulääkkeenä tutkitaan sen sisältämän dehydrokorybulbiinin vuoksi.
Tuntomerkkejä
Pohjoismaissa kasvavat kiurunkannuslajit ovat monivuotisia, jo varhain kukinnan aloittavia kevätkasveja. Niillä on maanalainen juurimukula tai maavarsi. Niiden kukintona on terttu ja kukat ovat kannuksellisia. Keltakukkaista jalokiurunkannusta lukuun ottamatta Pohjoismaiden lajit ovat purppuranpunakukkaisia.
Kiurunkannukset Suomessa
Suomessa esiintyy neljä luonnonvaraista kiurunkannuslajia. Pystykiurunkannus kasvaa Etelä-Suomessa lehtokasvina ja yleisin se on Ahvenanmaalla. Hentokiurunkannus on harvinaisempi, erityisesti pähkinäpensaslehdoissa kasvava samannäköinen laji. Siperiasta kotoisin oleva jalokiurunkannus on edellisiä selvästi rotevakasvuisempi ja keltakukkainen. Sitä viljellään koristekasvina, ja paikoin se on villiintynyt Etelä-Suomessa pihoille ja puistoihin. Etelänkiurunkannus on harvinainen, mutta äskettäin vakiintuneeksi arvioitu viljelykarkulainen.
Gulabo Sapera
pienoiskuva|Presidentti [[Pranab Mukherjee ojentamassa Padma Shri -palkintoa Gulabo Saperalle]] Gulabo Sapera (s. 1972/1973) on intialainen kalbeliyayhteisöön kuuluva tanssija, jolle myönnettiin vuonna 2016 Padma Shri -palkinto. Hän on yhteisönsä ensimmäinen, jolle kyseinen palkinto on myönnetty.