cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Artjom Lobov
Yksityiselämä
Lobov syntyi ja eli ensimmäiset vuotensa Nižni Novgorodissa. Hänen perheensä asui kolme vuotta myös Argentiinassa ennen kuin asettui Irlannin Dubliniin. Hän aloitti kamppailulajien harrastamisen opiskellessaan liiketaloutta ja espanjaa Dublin City Universityssä. Lobov on saanut Irlannin kansalaisuuden, ja tehdessään UFC-debyyttinsä hän oli asunut maassa lähes 13 vuotta.
Saavutukset
UFC
John Peel
Käytyään armeijan Peel muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1960. Seitsemän vuoden aikana hän työskenteli useilla radioasemilla ja palasi takaisin Isoon-Britanniaan vuonna 1967. Peel toimi hetken DJ:nä luvattomalla radioasemalla Radio Londonilla ennen kuin hänet palkattiin vasta perustettuun BBC:n populaarimusiikkiin keskittyneeseen Radio 1:een. Yli 40 vuoden ura musiikkitoimittajana kertoo miten intohimoisesti hän suhtautui musiikkiin ja radiotyöhön.
Peelin tunnetuin ja pitkäkestoisin ohjelma oli The Peel Session. Lähes jokainen merkittävä yhtye tai artisti ja useat sadat tuntemattomammat ovat tehneet oman Peel Sessionin. Suomalaisista yhtyeistä oman Peel Sessionin ovat päässeet tekemään ainakin Aavikko, Circle, Deep Turtle ja Pan sonic. Merkittävimmistä yhtyeistä vain The Beatles, The Rolling Stones ja Oasis eivät ole olleet Peel Sessionissa.
Myös Suomessa John Peelillä oli vuosina 1987–2003 oma erikoisohjelma Rockradiossa, Radiomafiassa ja YleX:ssä. Ohjelmassa Peel soitti kaikkea mahdollista: country-kappaleen jälkeen saattoi tulla monotonista teknoa. Peelin tavaramerkkinä oli myös soittaa vahingossa levyjä väärällä nopeudella, joka sitten korjattiin ja soittaminen aloitettiin alusta.
Vuonna 2002 järjestetyssä 100 Greatest Britons -äänestyksessä Peel sijoittui 43. tilalle.
Albert von Hellens
Albert Alexander von Hellens (22. marraskuuta 1879 Helsinki – 2. huhtikuuta 1950) oli suomalainen tuomari, ministeri, maaherra, valtiopäivämies ja vapaaherra.
Von Hellensin isä oli Turun hovioikeuden presidentti, senaattori ja valtiopäivien maamarsalkka Lars Theodor von Hellens (1826–1896). Perheeseen kuului 12 lasta; tunnetuimmat von Hellensin sisaruksista olivat hygienian professori Oskar von Hellens (1867–1948), kenraalimajuri Lars Hjalmar von Hellens (1869–1953), valtiopäivämies ja pormestari Harald Wilhelm von Hellens (1865–1926) sekä Turun hovioikeuden presidentti Valde Hirvikanta (1863–1911).
Valmistuttuaan varatuomariksi 1903 von Hellens aloitti työuransa Turun tuomiokapitulin sihteerinä, jota tehtävää hän hoiti siihen asti, kunnes hänet nimitettiin Turun ja Porin läänin väliaikaiseksi maaherraksi vuonna 1917. Samana vuonna hänet nimitettiin Kuopion läänin maaherraksi 1917–1918 ja Hämeen läänin maaherraksi 1919–1930.
Edistyspuoluetta edustanut von Hellens toimi sisäasiainministerinä Erichin hallituksessa 1920–1921 ja oikeusministerinä Vennolan II hallituksessa 1922 sekä Ingmanin II hallituksessa 1924–1925.
Vuonna 1930 von Hellensistä tuli oikeuskansleri, jota tehtävää hän hoiti lyhyen aikaa siirtyen Turun hovioikeuden presidentiksi ja samalla valtakunnanoikeuden jäseneksi.
Vapaaherra von Hellens oli aatelissäädyssä sukunsa edustaja valtiopäivillä 1904–1905. Jäsen Turun kaupunginvaltuustossa hän oli 1913–1919.
Stephen J. Shoemaker
Stephen J. Shoemaker on uskontotieteen professori Oregonin yliopistossa ja tutkija. Hän erikoistuu antiikin ja varhaiskeskiajan kristinuskoon ja varhaiseen islamiin. Hänen tutkimuskohteitaan ovat Neitsyt Marian varhainen kunnioittaminen, kristillinen apokryfikirjallisuus ja varhaisislamin suhde Lähi-idän kristinuskoon.
Matthew Knies
Matthew Knies (s. 17. lokakuuta 2002 Phoenix, Arizona, Yhdysvallat on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija. Knies edustaa NHL-joukkue Toronto Maple Leafsia. Maple Leafs varasi Kniesin toisella kierroksella 57. varausvuorolla vuoden 2021 varaustilaisuudessa. Ennen NHL-uraansa hän pelasi Minnesotan yliopiston joukkueessa. Hänen pelipaikkansa on vasen laitahyökkääjä ja hänen kätisyytensä on vasen. Knies on pelannut kolme NHL:n runkosarjan ottelua. Näissä otteluissa hän on syöttänyt yhden maalin. Knies on pelannut seitsemän NHL:n pudotuspelien ottelua. Näissä otteluissa hän on tehnyt yhden maalin ja kolme syöttöä eli neljä tehopistettä. Knies kuului Yhdysvaltain joukkueeseen Pekingin talviolympialaisissa 2022. Olympiaturnauksen neljässä ottelussa hän teki yhden maalin ja yhden syötön eli kaksi tehopistettä. Knies kuului Yhdysvaltain joukkueeseen myös alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2022. Turnauksen viidessä ottelussa hän syötti kolme maalia. Kaikki uran tilastot päivitetty kauden 2022-2023 jälkeen.
Kvaternio
Kvaterniot ovat kompleksilukujen nelikomponenttinen laajennus, jossa yhden imaginääriakselin i sijaan on käytössä kolme ei-reaalista akselia i, j ja k. Kvaterniot keksi irlantilainen matemaatikko Sir William Rowan Hamilton vuonna 1843.
Kvaternio on muotoa, jossa t, x, y ja z ovat reaalilukuja ja i, j ja k ovat peruskvaternioita. Imaginääristen peruskvaternioiden laskusäännöt määrittää kaava
Historia
Toisin kuin aikaisemmat lukualueen laajennukset, kvaternioita ei kehitetty tarpeesta saattaa minkääntyyppistä yhtälöä ratkeavaksi, vaan tavoitteena oli laajentaa lukualuetta kahdesta ulottuvuudesta kolmeen. Kvaterniot lopulta keksinyt matemaatikko Sir William Rowan Hamilton oli esittänyt kompleksiluvut järjestettyinä lukupareina, josta oli käsitteellisesti lyhyt matka järjestettyihin lukukolmikoihin. Hamilton etsi kompleksilukujen yleistystä, jonka avulla voitaisiin määritellä kertolasku, jolla olisi yhteys kolmiulotteiseen kiertoon samaan tapaan kuin tavallisten kompleksilukujen kertolaskulla on yhteys kiertoon kompleksitasolla. Kolmikoilla tämä ei kuitenkaan onnistu, eikä Hamiltonin onnistunut määritellä luvuille kertolaskua, joka vastaisi vektorin kiertoa, ja voidaankin osoittaa että tämä ei ole edes mahdollista.
Ratkaisu löytyi reaalilukunelikoista, kvaternioista. Hamiltonin itsensä mukaan hän keksi kvaternioiden ominaisuudet määrittävän peruskaavan yhtäkkisesti ollessaan vaimonsa kanssa kävelyllä. Tarinan (erään version) mukaan hän kaiversi kaavan saman tien läheisen Broughamin sillan erääseen kiveen. Hamiltonin määritelmän mukaan kvaternioiden kertolasku ei ollut vaihdannainen, esimerkiksi ij ≠ ji, vaan ij = -ji. Tämä oli aikanaan radikaalia eikä kvaternioita tämän vuoksi aina hyväksytty kunnolla. Ne olivat ensimmäisiä askelia kohti "algebran vapautumista", eli järjestelmien, joissa tavalliset laskulait – liitäntä-, vaihdanta-, ja osittelulaki – eivät ole voimassa, tutkimuksen alkamista. Geometriassa samankaltainen "vapautuminen" oli tapahtunut epäeuklidisten geometrioiden myötä.
Kvaterniot eivät kuitenkaan koskaan saavuttaneet kovin suurta suosiota. 1900-luvun puoliväliin tultaessa muun muassa Oliver Heavisiden ja Willard Gibbsin kehittämät vektorialgebra ja -analyysi olivat syrjäyttäneet kvaterniot lähes kokonaan, huolimatta siitä että kvaternioiden merkintätapa oli Hamiltonin seuraajien mielestä vektoreihin verrattuna ylivertainen. Kvaterniot ovat kuitenkin vektoreita vaikeammin yleistettävissä useampaan kuin kolmeen ulottuvuuteen.
Nykyään kvaternioita käytetään tietokonegrafiikassa ja siihen liittyvässä geometrisessa tutkimuksessa kiertojen ja esineiden suunnan esittämiseen, sillä ne vaativat muita esitystapoja kuten matriiseja vähemmän tilaa ja niiden laskutoimitukset ovat tehokkaampia.
Skalaarilla kertominen
Kvaternion kertominen skalaarilla eli reaaliluvulla on vaihdannainen operaatio ja vastaa vektorin kertomista skalaarilla:
Yhteen- ja vähennyslasku
Kvaternioiden yhteen- ja vähennyslaskut ovat analogisia vektorien yhteen- ja vähennyslaskujen kanssa:
Yhteenlasku on vaihdannainen. Kvaternion vastaluku on
Kertolasku
Kvaternioiden kertolasku ei ole vaihdannainen, mutta olettamalla että se on assosiatiivinen (kuten se onkin), voidaan Hamiltonin kaavasta
johtaa seuraava peruskvaternioiden kertotaulu:
!width="30" align="center"| \cdot\, !width="30" align="center" style="border: 2px solid #313131"| 1\, !width="30" align="center" style="border: 2px solid #313131"| i\, !width="30" align="center" style="border: 2px solid #313131"| j\, !width="30" align="center" style="border: 2px solid #313131"| k\,
Mielivaltaisten kvaternioiden q_1 ja q_2 kertolasku voidaan laskea yllä olevilla säännöillä:
Jakolasku
Kvaternioiden jakolasku voidaan muuttaa kertolaskuksi laventamalla nimittäjän liittoluvulla:
Kvaternion argumentti ja merkkifunktio
Kvaternion merkkifunktio \sgn{q}\, palauttaa kvaternion suuntaisen yksikkökvaternion ja se lasketaan
Vektoriesitys
Kvaterniota jonka skalaariosa t = 0, kutsutaan puhtaaksi kvaternioksi, vektorikvaternioksi tai yksinkertaisesti vektoriksi. Vastaavasti kvaternio, jonka vektoriosa on nolla, on skalaarikvaternio tai pelkkä skalaari. Kvaterniotulon ja vektoreille määriteltyjen piste- ja ristitulon välillä on yhteys
Kun t=s=0\,, eli kun kvaterniot q ja p ovat vektoreita, sieventyy kvaterniotulon lauseke muotoon
josta saadaan risti- ja pistetulolle identiteetit
Kvaterniomuuttujaisia funktioita
Seuraavat tavalliset funktiot voidaan määritellä kvaterniomuuttujille ja.
Eksponentiaali- ja logaritmifunktiot
Eksponentti- ja logaritmifunktiot voidaan määritellä kvaternioille, sillä kvaterniot muodostavat jakoalgebran.
Vasílis Vasilikós
Vasílis Vasilikós (, s. 18. marraskuuta 1934 Thessaloniki, Kreikka) on kreikkalainen kirjailija.
Panasonic Q
thumb|Panasonic Q multimedia console. Panasonic Q (tunnetaan myös nimillä Q ja GameQ) on Panasonicin valmistama Nintendo GameCuben versio, joka soittaa CD-levyjä, DVD-levyjä ja MP3-tiedostoja. Se julkaistiin Nintendon lisensoimana joulukuussa 2001, koska alkuperäisessä GameCubessa ei ole DVD-toimintoja, vaikka ne löytyvät kilpailevista Xboxista ja PlayStation 2:sta. Panasonic Q:hun sopivat kaikki GameCuben lisälaitteet, paitsi että laitteen pohjassa olevien jalkojen takia Game Boy Player ei toimi. Q:n valmistus lopetettiin joulukuussa 2003.
Nintendon epätyypillinen ratkaisu lisensoida pelitekniikka Panasonicille juontaa juurensa Matsushitan (Panasonic-brändin omistaja) ja Nintendon välisestä sopimuksesta. Kun Nintendo nimesi Matsushitan GameCuben optisten levyasemien valmistajaksi, samalla tehtiin sopimus, joka antoi Matsushitalle oikeudet valmistaa GameCube-pelejä tukeva DVD-soitin.
Aiheesta muualla
Nintendo GameCube ニンテンドーゲームキューブ
Dave Beasant
thumb|250px|Dave Beasant David John "Dave" Beasant (s. 20. maaliskuuta 1959 Willesden, Lontoo, Englanti) on englantilainen entinen jalkapallomaalivahti. Hän aloitti ammattilaisuransa 1978 Edgware Town -nimisessä joukkueessa. Suurimman osan urastaan hän pelasi Wimbledonissa (1979–1987) ja Chelseassa (1988–1992). Beasant edusti myös mm. Southamptonia, Nottingham Forestia sekä Newcastle Unitedia. Hän pelasi Englannin maajoukkueessa kaksi ottelua vuonna 1989 sekä Englannin maajoukkueen B-miehistössä 7 peliä vuosina 1989–1992. Hän kuului myös Englannin miehistöön vuoden 1990 jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuissa. Hän lopetti uransa vuonna 2004 45 vuoden ikäisenä. Pelaajauransa jälkeen hän toimi Fulhamin maalivahtivalmentajana.
Stéfanos Stefanópoulos
Stéfanos Stefanópoulos (, 3. heinäkuuta 1898 Pýrgos, Kreikka – 4. lokakuuta 1982 Ateena, Kreikka) oli tärkeä sodanjälkeisen Kreikan näkyvä poliittinen toimija. Hän oli ministeri useissa sodanjälkeisissä hallituksissa. Hän nousi pääministeriksi 1960-luvun puolivälissä oikeiston ja vasemmiston poliittisten ristiriitojen eli ns. Apostasia-aikaan. Polittisen toiminnan ohella hän oli aktiivi taloudellisten ja poliittisten asioiden kirjoittaja.
Talousmiehen koulutus
Stefanópoulos syntyi Pýrgosissa Peloponnesoksella. Hän opiskeli oikeustiedettä ja valtiotieteitä Ateenan yliopistossa ja myöhemmin taloustiedettä Pariisissa. Parlamenttiin hän nousi vuonna 1932 Kansanpuolueen ehdokkaana. Ensimmäisen kerran hän nousi ministeriksi Panagis Tsaldarisin hallituksen kansantalousministeriksi vuoden 1934 lopulla. thumb|250 px|left|Kuva vuodelta 1954, jolloin Stéfanos Stefanópoulos toimi marsalkka [[Aléxandros Papágosin hallituksessa ulkoministerinä. Kuvassa vasemmalla Papagos ja keskellä Alankomaiden silloinen pääministeri Willem Drees ja oikealla Stefanópoulos.]]
Sotien jälkeisen ajan moninkertainen ministeri
Metaxasin diktatuuriajan ja sotavuosien jälkeen Stefanópoulos nousi jälleen melkein pysyvästi Kreikan hallituksiin. Kreikan sisällissodan vuosina hän oli tärkeässä koordinaatioministerin eli käytännössä varapääministerin roolissa 1940-luvun lopun hallituksissa eli Poulítsasin, Tsaldárisin, Máximosin ja Sofoúlisin hallituksissa. Stephanopoulos oli 1952-1955 varapääministerinä ja ulkoministerinä marsalkka Aléxandros Papágosin hallituksessa ja hänen kuolemansa jälkeen 4.-6. lokakuuta 1955 virkaa tekevänä pääministerinä .left|
Apostasia-ajan pääministeri
Kreikassa käynnistyi poliittinen kriisi 15. heinäkuuta 1965, kun nuori kuningas Konstantin erotti Geórgios Papandréoun Keskustaunionijohtoisen hallituksen. Tällöin käynnistyneestä ajanjaksosta käytettiin nimitystä "Apostasia" -aika. Papandréoun eron jälkeen syntyi lyhytaikaisia hallituksia pääministereinään Keskustaunionista eronneita poliitikkoja, jotka eivät saaneet parlamentilta luottamusta. Stéfanos Stefanópoulos kuului tällaisiin Keskustaunionista eronneisiin henkilöihin.
Stefanópoulosista tuli 17. syyskuuta 1965 Kreikan pääministeri konservatiivien ja Keskustaunionista loikanneiden kansanedustajien tukemana äänin 152-148 parlamentin luottamusäänestyksessä. Näin kriisi Papandréoun hallituksen erosta Stefanópoulosin hallituksen luottamuslauseäänestykseen oli kestänyt 76 vuorokautta. Stefanopouloksen hallitus joutui huhtikuussa 1966 kriisiin, jonka taustana oli Kyprokselle siirtyneen kreikkalaiskenraali Geórgios Grívasin asema. Hallituksen varapääministerinä ja ulkoministerinä toiminut Ilías Tsirimókos joutui ristiriitaan pääministeri Stefanópoulosin kanssa Grívasin asemasta ja erosi hallituksesta.
Stefanópoulosin hallitus kaatui 22. joulukuuta 1966 parlamentin epäluottamuslauseeseen, joka liittyi joulukuussa uponneen kreikkalaisen matkustajalautta SS Heraklionin uppoamiseen. Oikeistolainen Kansallisradikaali unioni veti tukensa hallitukselta Stefanópoulosin kieltäydyttyä erottamasta merenkulkuministeriä onnettomuuden jälkeen.
Apostasia-aika päättyi huhtikuussa 1967 ns. everstijuntan valtaannousuun. Sotilasjuntan vallan kaatuminen 1970-luvun puolivälissä palautti Kreikkaan siviilihallinnon. Stefanópoulos oli mukana asiantuntijajoukossa, jonka silloinen presidentti, kenraali Faídon Gkizíkis kutsui koolle heinäkuussa 1974. Asiantuntijaryhmä suositteli maanpaossa olevan, entisen oikeistolaisen pääministerin Konstantínos Karamanlísin kutsumista sotilashallinnon jälkeiseksi ensimmäiseksi pääministeriksi.
Stefanópoulos jatkoi poliittista uraansa perustamalla oman oikeistolaisen Kansallinen ryhmitys-puolueen vuonna 1977. Puolue ei saavuttanut merkittävää menestystä, ja sen keskeiset kannattajat siirtyivät uuteen oikeistolaiseen valtapuolueeseen Uusi demokratia. Stefanópoulos itse jäi tässä vaiheessa pois politiikasta. Hän kuoli lokakussa 1982 84-vuotiaana Ateenassa.
Bill Zito
William Francis Zito Jr. (s. 16. syyskuuta 1964) on yhdysvaltalainen jääkiekkovaikuttaja, entinen lakimies ja pelaaja-agentti, joka toimii nykyisin NHL-seura Florida Panthersin toimitusjohtajana. Zito kasvoi Milwaukeen kaupungissa ja opiskeli University School of Milwaukeessa. Vuosina 1984-1987 Zito opiskeli Yalen yliopistossa ja pelasi eri jääkiekkojoukkueissa. Tämän jälkeen hän suoritti oikeustieteen tutkintonsa loppuun Wisconsinin yliopistossa. Valmistumisensa jälkeen Zito toimi harjoittelijana asianajotoimistoissa New Yorkissa ja Chicagossa. Vuonna 1995 Zito perusti ystävänsä Markus Lehdon kanssa pelaaja-agenttitoimisto Acme World Sportsin. Zito edusti Acme World Sportsin kautta monia NHL-pelaajia kuten Tim Thomasia, Tuukka Raskia, Antti Niemeä, Brian Rafalskia, James Wisniewskia ja Kimmo Timosta. Elokuussa 2013 Zito alkoi työskennellä Columbus Blue Jacketsin organisaatiossa. Kesäkuussa 2015 Zito nimettiin Blue Jacketsin AHL-joukkue Cleveland Monstersin toimitusjohtajaksi. 2. syyskuuta 2020 Zito nimettiin Florida Panthersin toimitusjohtajaksi.
Hampshire (lammasrotu)
Hampshire tai Hampshire Down on lammasrotu, joka syntyi noin vuonna 1829 Southdown-lampaan ja Old Hampshire-, Wiltshire Horn- sekä Berkshire Nott -lampaiden risteytyksestä, jotka kaikki olivat kotoisin avoimelta, viljelemättömältä, mäkiseltä Hampshire Downs -nimiseltä alueelta Englannista. Hampshire on maailman johtava lampaiden isärotu.
Marjorie Lord
thumb|Lord ja Danny Thomas televisio-ohjelmassa Make Room for Daddy. Marjorie Lord, oikeasti Wollenberg (26. heinäkuuta 1918 – 28. marraskuuta 2015 ) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on saanut oman tähtensä Hollywood Walk of Famelle.
Lord syntyi San Franciscossa ja muutti New Yorkiin 15-vuotiaana. Hänen uransa alkoi hänen Broadway-debyytistään vuonna 1936. Hänellä oli tulevina vuosina runsain mitoin töitä sekä teatterissa että elokuvissa, ja viimeksi mainituista eräs tunnetuimmista on Tapahtui Washingtonissa (1943).
1950-luvulla Lord sai tunnetun roolinsa Kathy ”Clancey” Williamsina sarjasta Make Room for Daddy. Hän esiintyi vuosina 1970–1971 sarjassa Make Room for Granddaddy ja vielä myöhemmällä urallaan esimerkiksi Sweet Surrenderissa vuonna 1987. Hänen elokuviaan 1950-luvulta ja sen jälkeen ovat muiden muassa Bomba ja kadonnut tulivuori (1950) ja Voi veljet, mikä numero! (1966).
Edo (osavaltio)
thumb Edo on yksi Nigerian 36 osavaltiosta. Se sijaitsee maan eteläosassa. Sen pinta-ala on 17 802 neliökilometriä. Vuonna 2006 Edossa oli 3 218 000 asukasta.
Edon pääkaupunki on Benin, jossa on yli miljoona asukasta. Edon kaivosteollisuus tuottaa raakaöljyä, maakaasua, kalkkia ja marmoria. Maatalous työllistää paljon väestöä, ja sen tuotteita ovat kautsu, kaakao, kookos, jamssi, maniokki, riisi, banaanit, maissi ja muut hedelmät ja vihannekset. Osavaltiossa on myös sementtiteollisuutta, lääketeollisuutta ja panimoita.
Marjorie Lord
Lordin ensimmäinen puoliso oli John Archer. Pari oli naimisissa vuosina 1941–1955 ja sai kaksi lasta, joista toinen on näyttelijä Anne Archer. Parin erottua vuonna 1955 Lord meni 26. toukokuuta 1958 uusiin naimisiin Randolph Halen kanssa. Randolph kuoli 9. elokuuta 1974, ja Lord solmi 14. elokuuta 1976 kolmannen avioliittonsa Harry Volkin kanssa. Kyseinen avioliitto jatkui, kunnes mies kuoli 12. toukokuuta 2000.
Kangaskimalainen
Kangaskimalainen (Bombus cryptarum) on pienehkö kimalaislaji, joka kuuluu mantukimalaisryhmään. Lajilla on keltainen etuselkä ja takaruumiin poikkivyö sekä valkoinen takaruumiin kärki. Mantukimalaisesta ja isokimalaisesta sen erottaa mustat naamakarvat ja takaruumiin keltaisen vyön vaaleampi väri. Kuningatar on pituudeltaan 17–19 millimetriä, työläinen 10–14 millimetriä ja koiras 12–13 millimetriä.
Tenji
thumb|Keisari Tenji Tenji (626–672) oli Japanin 38. keisari, joka käytti ennen valtaannousuaan nimeä Naka no Ōe.
Kangaskimalainen
Kangaskimalaisen elinympäristöjä ovat valoisat kangasmetsät, niityt ja pientareet. Kuningatar etsii ravintoa keväällä muun muassa pajun, puolukan ja mustikan kukista ja loppukesällä esimerkiksi maitohorsmasta, karhunputkesta ja kanervasta. Pesänsä kuningatar perustaa tavallisesti vanhaan myyränkoloon. Lajia esiintyy koko Suomessa, runsaimmin pohjoisessa.
Edo (osavaltio)
Beninin kuningaskuntaa aikoinaan hallinneet edot ovat Edon osavaltion suurin väestöryhmä. Osavaltion länsiosassa on yoruba-aluetta. Myös muita etnisiä ryhmiä ja kieliä esiintyy.
Edo on yksi niistä Nigerian osavaltioista jotka ovat panostaneet eniten koulutukseen. Osavaltiossa toimii neljä yliopistoa ja useita ammattikorkeakouluja: Beninin yliopisto, Ambrose Alli University Ekpoma, Igbinedion University Okada, Benson Idahosa University, Auchi Polytechnic Auchi, College of Education Ekiadolor, College of Agriculture Iguoriakhi ja Institute of Management and Technology Usen.
Tenji
Naka no Ōe hallitsi Keisari Tenjinä vuodet 661–672. Vuonna 662 hän kirjoitutti Japanin ensimmäisen tunnetun lakikokoelman. Tenji jätti jälkeensä 14 lasta, mistä puhkesi vallanperimyskiistoja. Tenjiä seurasivat hänen poikansa Otomo (keisari Kobun) ja veljensä Oama (keisari Temmu).
Yrjö Jylhä
Yrjö Olavi Jylhä (vuoteen 1906 Lindeman, 21. heinäkuuta 1903 Tampere – 30. joulukuuta 1956 Turku) oli suomalainen runoilija ja suomentaja. Hänen talvisota-aiheinen runokokoelmansa Kiirastuli kuuluu suomalaisen lyriikan merkittävimpiin klassikoihin. Hänet palkittiin Pro Finlandia -mitalilla vuonna 1948.
Ura
Yrjö Jylhä syntyi yksitoistalapsisen perheen kahdeksantena lapsena. Hänen isänsä oli kauppias Kaarle Juho Jylhä (k. 1928) ja äitinsä Ida Maria (o.s. Kovettu, k. 1917). Tukholman olympialaisten aikaan 9-vuotias Jylhä innostui urheilusta ja harrasti nyrkkeilyä, juoksua, kuulantyöntöä, kiekon- ja keihäänheittoa. Jylhä saavutti lyseoaikanaan 1920-luvulla Tampereen koulujen välisen keihäänheittomestaruuden. Koululaisena Jylhä oli vilkas mutta herkkä, ja hän toimi aktiivisesti koululaisseuran puheenjohtajana. Jylhä pääsi ylioppilaaksi 1922 Tampereen klassillisesta lyseosta, ja asevelvollisuutensa hän suoritti Porin rykmentissä. Hän opiskeli ensin Turussa mutta siirtyi vuoden kuluttua Helsingin yliopistoon. Jylhä ei suorittanut tutkintoja.
Yrjö Jylhä aloitti kirjallisen uransa oppikoulun seitsemännellä luokalla kirjoittamalla Nuoreen Voimaan runoja nimimerkillä Y. Myöhemmin 1920-luvulla hän kirjoitti Tulenkantajien ryhmässä, ja hänen ensimmäiset runonsa ilmestyivät Tulenkantajien yhteiskokoelmissa Nuoret runoilijat 1924 ja Hurmioituneet kasvot 1925. Jylhän ensimmäinen itsenäinen runoteos Ruoskanjäljet ilmestyi 1926, ja kaikkiaan hän julkaisi kuusi runokokoelmaa. Jylhän lyriikalle ovat tyypillisiä rytmin ja loppusointujen taitava käyttö sekä etenkin varhaisissa kokoelmissa aiheiden jylhyys, synkkyys ja elämänpessimismi.
Yrjö Jylhä oli naimisissa näyttelijäksi pyrkivän Kirsti Svenssonin kanssa. Suhde oli myrskyisä ja samalla Jylhää kuluttava, sillä hänen täytyi kokonaan kustantaa vaimonsa elämä. Kirsti Svensson kuoli vuonna 1943.
Jylhä palveli talvisodassa komppanianpäällikkönä JR 30:ssa Taipaleen rintamalohkolla. Hänen johtamansa 2./JR 30 koostui pääasiassa soinilaisista miehistä. Koukkuniemen vastaiskussa 7.12.1939 Soinin komppaniasta kaatui 22 miestä, joista 21 oli soinilaisia. Jylhä kantoi lopun elämäänsä taakkaa tästä epäonnistuneesta tulikasteesta. Välirauhan aikana hän julkaisi tunnetuimman runokokoelmansa Kiirastuli (1941). Tämän kokoelman runo "Kolme sanaa" perustuu Jylhän komppanian lääkintäryhmän johtajaan, soinilaiseen Lauri Laasasenahoon. Jylhä oli kysynyt sodan edetessä Laasasenaholta, miten hän jaksaa sulkea tuttujen miesten silmiä. Laasasenaho oli vastannut lyhyesti, että siihen tottuu kyllä. Jatkosodassa Jylhä palveli mm. Aunuksen radiossa. Sotilasarvoltaan hän oli reservin kapteeni.
Runoilijanuransa ohella Jylhä työskenteli suomentajana. Hän on kääntänyt suomeksi maailmankirjallisuuden klassikoita, kuten William Shakespearen tärkeimmät näytelmät, John Miltonin runoeepoksen Kadotettu paratiisi, Ranskan kansalliseepoksen Rolandin laulu, La Fontainen eläintarinoita sekä valikoimia maailmanrunoutta. Myös esimerkiksi Viktor Rydbergin jouluruno ”Kotitonttu” on Jylhän suomentama.
Sotien jälkeen Jylhä suunnitteli kirjoittavansa vielä suuren sotaeepoksen. Aluksi hän hahmotteli siitä ruonomuotoista esikuvan, Johan Ludvig Runebergin Vänrikki Stoolin tarinoiden mukaisesti. Pian hän kuitenkin muutti suunnitelmiaan ja päätti kirjoittaa ”sen oikean sotaromaanin”, joka oli tuolloin vielä kirjoittamatta: ”Se on sotakirjojen sotakirja, se lyö kaikki laudalta!” Teos ei kuitenkaan lopulta koskaan tullut valmiiksi. Väinö Linnan Tuntemattoman sotilaan ilmestyttyä vuonna 1954 Jylhä tajusi, että ”nyt tuli se kirja”. Ei ole kuitenkaan varmaa, lukiko Jylhä koskaan Tuntematonta sotilasta. -
Jylhä teki itsemurhan vuonna 1956. Hänen hautansa on Kalevankankaan hautausmaalla.
Komisario Palmun erehdys (elokuva)
Komisario Palmun erehdys on Matti Kassilan ohjaama vuonna 1960 valmistunut rikoskomedia. Se perustuu Mika Waltarin romaaniin Komisario Palmun erehdys. Elokuva on ensimmäinen neljästä Palmu-filmatisoinnista, ja sitä pidetään yleisesti sarjan parhaana. Elokuva valittiin syksyllä 2012 Yleisradion kriitikkokyselyssä ylivoimaisesti eniten mainintoja saaneena kaikkien aikojen parhaaksi suomalaiseksi elokuvaksi.
Juoni
Tarina kertoo Helsingissä Eiran hienostokaupunginosassa tapahtuvasta rikkaan rattopojan Bruno Rygseckin murhasta.
Tuotanto
thumb|Engelinaukiota 1960-luvulla, Bruno Rygseckin kotia elokuvassa esittänyt Engelinaukio 8 vasemmalla. Kaksi muuta keskeistä hahmoa ovat etsivä Virta ja etsivä Kokki. Näistä Virta on nuori ja ihanteellinen herraskodin kasvatti, Kokki puolestaan käytännössä kouliintunut stadin kundi. Virtaa näyttelee Matti Ranin, joka keksittiin rooliin elokuvan suunnitteluvaiheessa. Kokin rooliin oli puolestaan alun perin valittu Uljas Kandolin, mutta hänen estyttyään rooliin valittiin Leo Jokela. Kokin rooli on Waltarin kirjassa varsin pieni, mutta Jokela teki elokuvahahmosta ikimuistoisen. Elokuvan tunnetuimpiin kohtauksiin kuuluu Jokelan ravintola Kämpissä esittämä tulkinta kappaleesta ”Silmät tummat kuin yö”.
Bruno Rygseckin talona käytettiin elokuvassa Helsingin Engelinaukio 8:ssa sijaitsevaa jugend-huvilaa. Talon silloinen omistaja, vuorineuvos Berndt Grönblom, antoi käyttää sitä kuvauksissa. Talon on suunnitellut arkkitehti Jarl Eklund vuonna 1914. Waltarin kirjassa Rygseckin huvila sijaitsee Kaivopuistossa, mutta ohjaaja Kassila asui tuolloin Eirassa ja löysi kuvauspaikan kotikulmiltaan. Vain ulkokuvat esittävät Engelinaukion huvilaa, sisäkuvausten tilat lavastettiin tuotantoyhtiön studiolle Liisankatu 14:ään. Lavastajana toimi Aarre Koivisto.
Arviot
Elokuva oli jo ensi-iltansa aikoihin sekä yleisö- että arvostelumenestys. Soraäänenä kiitosten joukossa oli Hufvudstadsbladetin Greta Brotherus, jonka mielestä Kassila ei ollut täysin onnistunut etääntymään Waltarin romaanin puisevuudesta.
Uralinkimalainen
Uralinkimalainen (Bombus semenoviellus) on mustan ja keltaisen kirjava kimalaislaji. Takaruumiin kärjessä ja naamassa on valkoista karvoitusta. Kuningatar on pituudeltaan 17–19 millimetriä, työläinen 10–14 millimetriä ja koiras 12–13 millimetriä.
Uralinkimalainen elää niityillä, pelloilla ja metsänreunoilla. Suomessa lajia on havaittu harvinaisena erityisesti maan kaakkois- ja itäosista.
Maiwand Kabul FC
Maiwand Kabul FC on afganistanilainen jalkapalloseura, jonka kotikaupunki on Kabul. Seura pelaa Afganistanin korkeimmalla sarjatasolla ja sijoittui kaudella 2007 sarjan kahdeksanneksi. Seuran kotistadioni on Ghazi Stadium, jolle mahtuu 25 000 katsojaa.
Pekka Vanninen
pienoiskuva|Pekka VanninenPekka Vanninen (29. tammikuuta 1911 Sortavalan maalaiskunta – 13. helmikuuta 1970 Jämsä) oli suomalainen maastohiihtäjä.
Grand Prix -autoilun Euroopan-mestaruussarja
Grand Prix -autoilun Euroopan-mestaruussarja oli autourheilusarja, jota kilpailtiin vuosina 1931–1932 ja 1935–1939. Sarja lopetettiin toisen maailmansodan alettua. Vuonna 1950 perustettiin sarjan tilalle Formula 1. Sarjaa järjesti FIA:n edeltäjä, Association Internationale des Automobile Clubs Reconnus (AIACR).
Anschluss
pienois|”Hyväksytkö yhdistämisen ja äänestätkö puoluejohtaja Adolf Hitleriä?” Iso ympyrä keskellä on ”Kyllä”, pienempi on ”Ei”. pienois|Natsi-Saksan kartta Itävallan liittämisen jälkeen.
Anschluss tarkoittaa ensisijaisesti vuonna 1938 tapahtunutta Itävallan liittämistä natsi-Saksaan (Anschluss Österreichs). Yhdistäminen tapahtui 12. maaliskuuta 1938. Sanalla tarkoitetaan myös aatesuuntaa, joka 1800-luvulta alkaen pyrki Itävallan liittämiseen Saksan yhteyteen.
Ensimmäisen maailmansodan jälkeen suurvalta-asemansa menettäneessä Itävallassa oli haluja yhdistymiseen Saksan kanssa, mutta voittajavaltiot eivät sallineet sitä. Natsit noustessaan valtaan Saksassa ja Itävallan heikentyessä Itävalta liitettiin Saksaan maaliskuussa 1938. Saksaan liitettynä Itävaltaa nimitettiin Ostmarkiksi. Toisen maailmansodan jälkeen Itävalta oli Saksan tavoin liittoutuneiden miehittämä, ja vuonna 1955 se palasi itsenäiseksi valtioksi.
Tapahtumat
Obersalzbergissä käytyjen neuvottelujen jälkeen Itävallan liittokansleri Kurt Schuschnigg määräsi 9. maaliskuuta järjestettäväksi kansanäänestyksen Itävallan kohtalosta, jolloin Saksa otti yhteyttä Itävallan sisäministeriksi nimettyyn kansallissosialistiin Arthur Seyss-Inquartiin ja vaati lykkäämään kansanäänestystä. Seyss-Inquart kieltäytyi, mutta myöntyi saatuaan tiedon Saksan armeijan joukkojen vyöryvän kohti Itävallan rajaa. Saksa vaati myös kansleri Schuschniggin eroa. Hän ilmoittikin erostaan illalla 11. maaliskuuta radiopuheessaan. Presidentti Wilhelm Miklasin piti nimittää uusi kansleri, mutta hän kieltäytyi nimittämästä Saksan vaatimaa Seyss-Inquartia tehtävään. Seyss-Inquart vetosi radiopuheessaan maltin ja rauhan puolesta ja lähetti sitten Adolf Hitlerille sähkeen pyytäen apua. Hitler määräsi aamulla 12. maaliskuuta Saksan armeijan ylittämään Itävallan rajan. Yöllä Seyss-Inquart ilmoitti perustaneensa uuden hallituksen.
Saksalaisjoukot otettiin Itävallassa riemulla vastaan eikä minkäänlaista vastarintaa ilmennyt. Hitler lähti iltapäivällä Itävaltaan, ylitti rajan synnyinkaupungissaan ja saapui kello 20 Linziin, jossa tapasi Seyss-Inquartin. Italian Benito Mussolini hyväksyi vielä samana päivänä Saksan toimet. Linzissä allekirjoitettiin 13. maaliskuuta Saksan ja Itävallan yhdistämisestä sopimus, jonka mukaan Itävalta on Saksan osavaltio. Seuraavana aamuna Hitler matkusti Wieniin, jossa hän totesi puheessaan, että Anschluss on saatu päätökseen. Wienissä järjestettiin seuraavana päivänä suuri vapauttamisjuhla.
Jo 2. huhtikuuta Britannia, Ranska, Puola, Jugoslavia ja Tšekkoslovakia tunnustivat Itävallan liittämisen Saksaan.
Neljä viikkoa myöhemmin 10. huhtikuuta järjestettiin kansanäänestys, jossa kysyttiin hyväksyykö äänestäjä liittämisen ja äänestääkö samalla Hitlerin vaalilistaa. Yksi harvoista merkittävistä vastustajista oli keisarin jälkeläinen Otto von Habsburg, josta nyt oli tullut tahtonsa vastaisesti Saksan kansalainen ja jota nyt syytettiin maanpetoksesta.
Grand Prix -autoilun Euroopan-mestaruussarja
Autot
Kausilla 1931 ja 1932 oli käytössä kiistellyt Formula Libre -säännöt, joiden mukaan auton vähimmäispaino oli 900 kg.
Kaudella 1934 AIACR asetti autojen painorajaksi 750 kg. Adolf Hitler ilmoitti antavansa 450 000 reichsmarkkaa saksalaisille autoyhtiöille, jotta ne rakentaisivat kilpa-autoja. Rahat jaettiin Mercedes-Benzin ja Auto-Unionin kesken. Auto-Unionissa autoja suunnitellut Ferdinand Porsche keksi laittaa moottorin kuljettajan taakse, eikä eteen, niin kuin niinä aikoina oli tapana. Molempien saksalaisten autoyhtiöiden autot hallitsivat lähes kaikkia kilpailuja, joihin osallistuivat.
750 kg painoraja oli käytössä kauden 1937 loppuun asti. Kaudella 1938 otettiin uusi malli käyttöön. Ahdinta käyttäneiden autojen iskutilavuus piti olla 666–3000 cm³, kun taas autojen, joissa ei ollut ahdinta, iskutilavuus piti olla 1000–4500 cm³. Autojen piti painaa 400–850 kg. Tarkkaan vähimmäispainoon vaikutti moottorin iskutilavuus.
Pistelaskujärjestelmä
Verrattuna nykyiseen Formula 1 -sarjaan, pistelaskujärjestelmä oli varsin erilainen Euroopan-mestaruussarjassa. Mitä parempi sijoitus oli, sitä vähemmän pisteitä sai. Eli kuljettaja, joka oli kerännyt vähiten pisteitä kauden aikana, voitti mestaruuden.
Ensimmäiseksi kilpailussa sijoittunut kuljettaja sai yhden pisteen, toiseksi sijoittunut kaksi pistettä, ja kolmanneksi sijoittunut kolme pistettä.
Muut maaliin päässeet kilpailijat saivat pisteitä sen mukaan, kuinka suuren osuuden he ajoivat kilpailun koko pituudesta.
Jos kilpailija keskeytti tai jos kilpailija hylättiin, hän sai kahdeksan pistettä.
Kaudella 1931 tallit saivat kesken kilpailun vaihtaa kuljettajaa autoon, ja tällöin kaikki autoa ajaneet kuljettajat saivat mahdolliset mestaruuspisteet.
Kaudesta 1932 lähtien, jos kuljettajaa vaihdettiin kesken kilpailun toiseen, vain alkuperäinen kuljettaja sai mahdolliset pisteet.
Pekka Vanninen
Pekka Vanninen oli pitkien hiihtomatkojen erikoismies. Hänen ensimmäisissä SM-kisoissa 1936 hänen vauhtinsa katkesi kesken 50 kilometrin matkan, mutta myöhemmissä kisoissa hän osasi hyvin säännellä nopeuttaan. Vuonna 1938 hän osallistui viiteen 50 kilometrin kisaan 25 päivän aikana ja hiihti neljä kertaa maaliin saakka. Ainoa keskeytys tapahtui Lahden MM-kisoissa, jossa hän johti kilpailua vielä 32 kilometrin kohdalla 1,5 minuutin erolla seuraavaan mutta hiihti sen jälkeen harhaan. Seuraavana vuonna Zakopanen MM-kisoissa 1939 hän sijoittui neljänneksi.
Grand Prix -autoilun Euroopan-mestaruussarja
Kiista
AIACR:n kauden loppukokouksessa vuoden 1938 lopulla kävi ilmi, että kaikki eivät olleet tyytyväisiä silloiseen pistejärjestelmään. Vuonna 1939 Belgian edustajaa Langloista pyydettiin keksimään jokin vaihtoehtoinen pistejärjestelmä. Langloisilta kesti useita kuukausia ehdottaa uutta järjestelmä, eikä ole mitään todisteita, jotka viittaisivat siihen, että vanha järjestelmä olisi kumottu.
Pekka Vanninen
Sodassa haavoittunut Vanninen palasi arvokisaladuille St. Moritzin olympiakisoissa 1948, jossa hän sijoittui 50 kilometrillä neljänneksi heti veljensä Benjam Vannisen jälkeen. Vielä Rumfordin MM-kisoissa 1950 Pekka Vanninen sijoittui 39-vuotiaana kuudenneksi.
Grand Prix -autoilun Euroopan-mestaruussarja
Kiista
Vuonna 1939 puhkesi toinen maailmansota ja AIACR ei pystynyt kokoontumaan julkaistaakseen mestaruussarjan viralliset lopputulokset. Saksan korkeimman moottoriurheilujärjestön Deutscher Motor Sport Bundin (DMSB) puheenjohtaja Adolf Hühnlein julisti Hermann Langin mestariksi. Hühnlein väitti, että Lang olisi saanut 23 pistettä, mutta tämä on ristiriidassa virallisen pistejärjestelmän kanssa, jonka mukaan Lang olisi saanut 14 pistettä ja Herman Paul Müller 12 pistettä. Eli mestariksi olisi pitänyt julistaa Müller.
Luettelo Polvijärven julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä
Luettelo Polvijärven julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Polvijärven kunnassa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat.
Uusi Apteekki
Uusi Apteekki, viralliselta nimeltään Seurusteluravintola Kaskenkatu 1, on Turussa toimiva olutravintola, joka toimii 1900-luvun alussa perustun Turun Uuden Apteekin entisissä tiloissa.
Luettelo Polvijärven julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä
Poistetut teokset
Seuraavaa muistolaattaa ei havaittu paikalla käydessä (syyskuussa 2020). Muistolaatta saattoi olla rakennuksen korjaustyön vuoksi tilapäisesti poistettu tai olla sijoitettu sisätiloihin.
Uusi Apteekki
Ravintola Uusi Apteekki perustettiin vuonna 1993 entisen Turun Uuden Apteekin tiloihin. Turun Uusi Apteekki aloitti toimintansa vuonna 1907 juuri valmistuneessa arkkitehti Frithiof Strandellin suunnittelemassa talossa. Strandell suunnitteli myös apteekin kalustuksen, joka säilytettiin pääosin ennallaan, kun apteekki muutettiin ravintolaksi.
Uuden Apteekin tiloissa on toiminut myös pienpanimo, Kaskenmäen Panimo. Se aloitti toimintansa kesällä 1993. Välillä pysähdyksissä ollut panimotoiminta käynnistyi uudelleen 2010-luvulla.
Uuden Apteekin tunnetuimpia kanta-asiakkaita ovat olleet kirjailija Reijo Mäki ja professori Esko Valtaoja. Ravintola on myös esiintynyt toistuvasti eräänä Reijo Mäen Vares-kirjojen tapahtumapaikoista.
Pekka Vanninen
Salpausselän kisoissa Vanninen voitti 50 kilometrin kilpailun 1939 ja 1947 ja sai Salpausselkä-mitalin numero 15. Holmenkollenin kisoissa hän sijoittui toiseksi 1938. Suomen mestaruuden 50 kilometrillä Vanninen on voittanut kuusi kertaa eli useammin kuin kukaan muu. Vaasa-hiihdossa hän sijoittui neljänneksi 1948.
Triviaa
Vannisen haavoituttua sodassa lehdissä oli jo tietoa, että hän olisi kaatunut. Siitä hänelle jäi lempinimi Vannis-vainaa.
Franks
Franks on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Teknetium-99m
Technetium-99m (99mTc) on lyhytikäinen teknetium-99:n nuklidi-isomeeri ja se on isotooppitutkimuksissa yleisimmin käytetty radioisotooppi. Sen puoliintumisaika on lyhyt (6 tuntia), ja sen lähettämä 140 kiloelektronivoltin gammasäteily sopii hyvin gammakameralla tehtäviin mittauksiin. 99mTc on metastabiili nuklidi ja sen emonuklidi on molybdeeni-99 (99Mo). 99mTc tuotetaan generaattorin avulla, jossa 99Mo hajoaa ß– -hajoamisella 99mTc:ksi.
99mTc-|radiolääkkeet valmistetaan yleensä kelatoimalla ne lääkeaineeseen, joka kuljettaa sen vaadittuun paikkaan. Esimerkiksi aivojen verenkierron gammakuvauksessa 99mTc on kelatoitu eksametatsiimin (C13H28N4O2) eli heksametyylipropyleeniamiinioksiimiin (HMPAO) kanssa. Tc-HMPAO (C13H25N4O3Tc) pystyy ylittämään veri-aivoesteen ja virtaamaan aivojen verisuonten läpi.
Viivi Rajamäki
Viivi Elsa Julia Rajamäki, o.s. Kalliomäki (28. elokuuta 1924 Honkajoki – 25. lokakuuta 2008 Seinäjoki) oli suomalainen kirjailija, koulutukseltaan terveydenhoitaja. Hän sai kulttuuriharrastustensa ansiosta puolisonsa kanssa 1989 Pakallislehtien Liiton Antti-patsaan.
Rajamäen puoliso oli kirkkoherra, rovasti Olli T. Rajamäki.
Pielinen (täsmennyssivu)
Pielinen voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Marko Kovalainen
Marko Kovalainen (s. 22. kesäkuuta 1975 Kajaani) on suomalainen motocrosskuljettaja. Hän edustaa Hyvinkään Moottorikerhoa. Hän sijoittui MX1-luokan MM-sarjassa 13:nneksi vuonna 2002 sekä 14:nneksi vuosina 2001 ja 2004, ja ylsi MM-pisteille samassa luokassa myös vuosina 2003, 2005, 2006 ja 2007 sekä MX3-luokassa vuosina 2010, 2011 ja 2013. Kovalainen ajoi kaudella 2009 motocrossin MM-sarjan MX3-luokassa Racing Bike Sidecar-tiimissä.
Kovalainen voitti motocrossin Suomen-mestaruuden vuosina 1994 (yli 125 ksm) ja 2000 (avoin) sekä supercrossin Suomen-mestaruuden vuonna 2012.
Tammikuussa 2014 Kovalainen loukkaantui harjoitusmatkalla Espanjassa niin pahoin, että hänen kilpauransa arveltiin olevan ohitse. Joulukuussa 2007 häneltä katkesi harjoituksissa reisiluu.
Kynsisakset
right|thumb|Kynsisakset kuvassa alhaalla vasemmalla. Kynsisakset ovat pienet sakset, jotka on suunniteltu ensisijaisesti kynsien leikkaamista varten. Kynsisakset ovat usein kaarevateräiset. Tunnettuja kynsisaksien valmistajia ovat muun muassa Fiskars, Stainless ja Trim.
Eläinten kynsien leikkaamiseen käytetään usein pihtimäisempiä saksia.
Mad City – yksinoikeudella
Mad City – yksinoikeudella on yhdysvaltalainen draamaelokuva vuodelta 1997. Elokuvan käsikirjoittivat Tom Matthews ja Eric Williams, ohjaajana oli Costa Gavras. Päänäyttelijät olivat John Travolta ja Dustin Hoffman. Elokuvassa vierailivat myös Jay Leno ja Larry King. Mad Cityn Suomen ensi-ilta oli 20. helmikuuta 1997.
Temppeliherrain ritarikunta
Temppeliherrain ritarikunta (, "Kristuksen ja Salomon temppelin köyhät ritarit") oli keskiajalla ristiretkien aikaan perustettu veljeskunta, joka vaikutti laajalti Euroopassa ja Lähi-idässä vuosina 1119–1307. Temppeliherrain ritarikunta oli ensimmäinen hengellisistä ritarikunnista, ja sen säännöt ja organisaatio olivat esikuvana useille muille ritarikunnille. Temppeliherrat olivat alun perin vaatimattomia soturimunkkeja, mutta heidän järjestönsä kasvoi pian yhdeksi keskiajan Euroopan taloudellisesti vaikutusvaltaisimmista järjestöistä. Temppeliherrojen vaurauden kasvaessa heitä alettiin pelätä ja he alkoivat saada vihamiehiä. Ranskan kuningas Filip IV syytti tekaistuin perustein temppeliherroja jumalanpilkasta ja ristiretkien epäonnistumisesta, ja kuninkaan käskystä temppeliherrojen ritarikunta tuhottiin 1300-luvun alussa.
Mad City – yksinoikeudella
Juoni
Mad City kertoo miehestä nimeltä Sam Baily (John Travolta), joka jää työttömäksi ja ottaa hädissään museossa joukon koululaisia panttivangeiksi aseella uhaten. Toimittaja Max Brackett (Dustin Hoffman) on ensimmäisenä paikalla, mutta huomaa kaappaajan haluavan vain työpaikkansa takaisin ja alkaa ajaa tämän asiaa televisiossa. Brackett järjestää Samille useita haastatteluita eri televisiokanavilla ja media kääntyy miehen puolelle, jolloin Samista tulee suosittu ja kansa on hänen puolellansa, mutta jutun pitkittyessä mediakin vaihtaa puolta ja kansa on häntä vastaan.
Temppeliherrain ritarikunta
Järjestö
pienoiskuva|Temppeliherrojen [[risti]]
Fate: The Best of Death
Fate: The Best of Death on vuonna 1992 julkaistu metalliyhtyeen Deathin kokoelma-albumi, joka sisältää materiaalia yhtyeen neljältä ensimmäiseltä albumilta Scream Bloody Gore (1987), Leprosy (1988), Spiritual Healing (1990) ja Human (1991). Albumi julkaistiin C-kasetti ja CD-levy muodossa.
Temppeliherrain ritarikunta
Järjestö
Temppeliherrat olivat munkkiveljeskunta, ja ritarikunnan jäsenet vannoivat köyhyys- ja siveysvalan. Munkkien tavoin temppeliherrat osallistuivat päivän kaikkiin hetkipalveluksiin ja rukoilivat säännöllisesti. Uhkapeli, kiroileminen ja juovuksissa esiintyminen oli kielletty. Metsästää he saivat vain leijonia. Temppeliherrat nukkuivat yhteisissä makuusaleissa ja söivät ateriansa yhdessä. He eivät kuitenkaan eläneet munkkien tavoin luostarissa, eikä heiltä edellytetty samanlaista omistautumista pyhille teksteille, sillä useimmat temppeliherrat eivät olleet saaneet koulutusta, eivätkä he osanneet latinaa. Temppeliherrojen tärkein velvollisuus oli uskon puolesta sotiminen.
Mad City – yksinoikeudella
Juoni
Lopulta Sam vapauttaa panttivankinsa ja käskee Bracketin menemään ulos. Bracketin lähtiessä Sam tekee itsemurhan räjäyttämällä museon dynamiitilla.
Vastaanotto
Elokuvan arvioitu budjetti oli noin 52 miljoonaa dollaria (arvio) ja se tuotti kokonaisuudessaan noin 11 miljoonaa dollaria. Ensimmäisellä esitysviikollaan Yhdysvalloissa Mad City oli kuudentena katsotuimpien elokuvien joukossa.
Temppeliherrain ritarikunta
Järjestö
Temppeliherrat saivat paavilta useita erivapauksia, jotka soivat heille muun muassa veronkanto-oikeuden hallitsemillaan alueilla, mikä johti heidän varallisuutensa ja vaikutusvaltansa nopeaan kasvuun. Osa ritarikunnan jäsenistä keskittyi pankkitoimintaan, sillä ristiretkeläiset uskoivat usein kalleutensa temppeliherrojen huostaan.
Fate: The Best of Death
Tietoa levy-yhtiöstä
Vaikka Fate: The Best of Death -albumin kannessa levy-yhtiön nimi on vielä Combat, kokoelman julkaisun aikoihin Sony Recordsin (myöh. Sony Music Entertainment) omistama, raskaaseen musiikkiin erikoistunut merkki Relativity Records osti Combatin. Relativity jatkoi albumien julkaisua Combat-nimen alla vielä jonkin aikaa, kunnes Combat lakkasi lopullisesti olemasta. Myöhemmin Sony lopetti myös Relativity Recordsin toiminnan. Combat Records teki paluun vuonna 2005 KOCH Recordsin suojissa.
Temppeliherrain ritarikunta
Järjestö
Ritarikunnan johdossa oli suurmestari, joka oli vastuussa ainoastaan paaville. Suurmestarista seuraava oli senesalkki ja hänestä seuraava marsalkka. Heidän alapuolellaan olivat provinssien komentajat eli mestarit, jotka toimivat suurmestarin alaisuudessa. Provinsseja olivat Antiokia, Akvitania, Apulia, Aragonia, Englanti, Jerusalem, Jerusalemin kuningaskunta, Kreikka, Poitou, Portugali, Provence, Saksa, Sisilia, Tripoli ja Unkari. Provinssit oli jaettu taloihin eli preceptoreihin, joilla jokaisella oli oma komentajansa. Lisäksi oli sekalainen ja vaihteleva valikoima näiden väliin mahtuvia viranhaltijoita, kuten valtakunnalliset tarkastajat, joista ainakin Maurice Druon mainitsee kirjassaan Rautakuningas Ranskan tarkastaja de Payraud'n.
Ritarikunnan jäsenet jakaantuivat neljään ryhmään:
Alun perin temppeliherrat jakautuivat kahteen luokkaan: ritareihin ja asemiehiin. Veljeskunnan ritarit olivat lähtöisin yläluokasta, ja he olivat saaneet sotilaskoulutuksen. Ritarit olivat ritarikunnan ylimmissä johtotehtävissä sekä palvelivat kuninkaiden ja paavin hovissa. Vain ritarit käyttivät temppeliherrojen tunnusmerkkiä, valkoista asetakkia, jossa oli punainen risti. Suurin osa jäsenistöstä oli asemiehiä, jotka olivat yleensä lähtöisin alemmista säädyistä. He pukeutuivat mustiin vaatteisiin ja toimivat sekä sotilaina että palvelijoina. Myöhemmin temppeliherroihin muodostettiin vielä kolmas luokka, kappalaiset, jotka vastasivat jumalanpalveluksista ja jäsenistön muista hengellisistä tarpeista. Vaikka naisten ei sallittu liittyä ritarikuntaan, näyttää temppeliherroilla olleen ainakin yksi nunnaluostari.
Suurmestarit
pienoiskuva|Temppeliherrain ritarikunnan viimeinen suurmestari Jacques de Molay
Synty
pienoiskuva|vasen|[[Munkki Bernhard Clairvauxlainen kehitti Temppeliherrojen säännöstön.]]
Temppeliherrain ritarikunnan syntyhistoria juontaa juurensa aina sydänkeskiajalle, jolloin lännellä oli kaksi päämäärää: pyrkiä pysäyttämään islamin eteneminen Euroopan mantereelle ja vallata Jerusalem. Vuonna 1095 paavi Urbanus II sanoi Clermontissa Ranskassa, että "antakaa niiden jotka ovat rosvoja tulla ritareiksi". Kristityt lähtivät ensimmäiselle ristiretkelle Palestiinaan 27. marraskuuta 1095 valloittaakseen Jerusalemin takaisin muslimeilta. Saavutettuaan voiton ristiretkeläiset perustivat neljä vuotta myöhemmin, vuonna 1099, Jerusalemin kuningaskunnan.
Joulupäivänä vuonna 1119 yhdeksän ranskalaisritaria perusti Hugo Paynsilaisen (Hugues de Payens) ja Godfrey de Saint Adhemarin johdolla munkkiritarien veljeskunnan suojelemaan kristittyjä pyhiinvaeltajia Lähi-idässä. Muut nimeltä tunnetut perustajat olivat Archambaud de Saint-Aignan, Payen de Montdidier, Geoffrey Bissot ja Rossal (tai Roland). Perimätiedon mukaan heidän päämajansa sijaitsi Salomon temppelin raunioissa, minkä vuoksi ritarikunta otti viralliseksi nimekseen "Kristuksen ja Salomon temppelin köyhät ritarit". Järjestö kuitenkin tunnettiin paremmin nimillä Temppeliherrain ritarikunta, Temppeliherrat tai Temppeliritarit. Joissain yhteyksissä kuulee myös käytettävän muotoja Temppelinherrat ja Temppelinritarit.
Vaikka monet vastustivat ajatusta hengellisestä ritarikunnasta, saivat temppeliherrat useiden maallisten ja kirkollisten johtajien tuen. Vuonna 1127 Hugo Paynsilainen teki kiertomatkan Eurooppaan, jossa useat aateliset ottivat hänet hyvin vastaan ja tekivät järjestölle huomattavia lahjoituksia.
Troyesin kirkolliskokouksessa vuonna 1129 temppeliherrojen ritarikunta sai katolisen kirkon virallisen hyväksynnän, ja luultavasti kirkolliskokous antoi sisterssiläismunkki Bernhard Clairvauxlaiselle tehtäväksi temppeliherrojen säännöstön laatimisen. Bernhard Clairvauxlaisesta tulikin ritarikunnan merkittävä liittolainen ja ystävä. Sääntöjen mukaan jäsenen tuli olla ritari ja aatelinen sekä luovuttaa omaisuutensa ritarikunnalle. Bernhardin ansiosta temppeliherrat saivat arvostusta ja paavi Honorius II:n tuen. Paavin vahvistuksen ritarikunta sai 1128. Bernhard kirjoitti lisäksi vuonna 1136 kirjelmän ”Uuden ritarikunnan ylistys”, jossa hän puolusti ritarikuntaa sen kriitikkoja vastaan. Tämä kirjoitus edisti ritarikunnan kasvua merkittävällä tavalla. Vuonna 1139 paavi Innocentius II määräsi, että ritarikunta oli kaikkien maallisten lakien yläpuolella ja vain paavin määräysvallan alainen. Temppeliherrat saivat myös luvan rakentaa omat pyhäkkönsä eikä heidän tarvinnut maksaa kymmenyksiä. Paavin tuen ja luottamuksen saavuttaminen oli Temppeliherroille tärkeä voitto ja yksi merkittävimmistä syistä järjestön vaikutusvallan kasvamiseen.