cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Botswana
Talous
Botswanan talous perustuu hyvin voimakkaasti timanttikaivosten ympärille. Talouteen liittyy siksi hyvin voimakkaita epävarmuustekijöitä, eikä maan taloutta ole tarpeeksi tehokkaasti pyritty monipuolistamaan. Timantteja kaivetaan muun muassa Makgadikgadin suolatasangon eteläpuolelta maailman suurimpiin kuuluvissa Orapan ja Letlhakanen timanttikaivoksista. Botswana on maailman toiseksi suurin timanttien tuottaja. Lisäksi sillä arvioidaan olevan Afrikan suurimmat hiilivarannot. Maasta kaivetaan myös uraania, kuparia ja liuskekaasua.
Varsinkin maaseudulla maatalous on keskeisin ala, ja sen bruttokansantuotteesta 80 prosenttia syntyy karjankasvatuksesta. Botswanassa on karjaa lähes yhtä paljon kuin ihmisiä. Maataloutta yleisesti vaikeuttaa viljelykelpoisen maan vähyys, epäsäännölliset sateet ja eroosio. Tärkeimmät viljakasvit ovat durra, maissi ja hirssi. Valmistusteollisuuden tärkeimmät alat ovat timanttien jalostus sekä ruoka- ja tekstiiliteollisuus. Palveluala tuottaa noin 65 prosenttia bruttokansantuotteesta, ja kasvavia aloja ovat matkailu ja liikenne. Turismi keskittyy ohjattuihin, usein varsin hintaviin safareihin.
Botswana kuuluu Eteläisen Afrikan tulliliittoon, jonka tarkoituksena on helpottaa kaupankäyntiä sen jäsenvaltioiden kanssa. Eteläisen Afrikan kehitysyhteisö puolestaan keskittyy alueen talouden yhteistyöhön ja integraatioon. Timantit muodostivat vuonna 2020 peräti 88,2 prosenttia kaikesta viennistä, joten maan kauppatase riippuu voimakkaasti timanttien maailman markkinahinnasta. Muita vientituotteita ovat sähköjohtimet, kulta, elävät nautaeläimet ja karbonaatit. Vuonna 2020 suurimmat vientikohteet olivat Arabiemiraatit, Belgia, Intia, Etelä-Afrikka ja Singapore. Tuonnista puolestaan eniten tuli Etelä-Afrikasta, Belgiasta, Namibiasta, Arabiemiraateista ja Kanadasta.
Botswanan taloutta hidastavat köyhyys, työttömyys, epätasa-arvo ja HIV/AIDS-epidemia. Botswana on taloudellisesti yksi maailman epätasa-arvoisimmista maista, ja sen gini-kerroin oli vuonna 2015 yli 53 prosenttia. Vielä 2010 se oli ollut 60,5 prosenttia. Lisäksi esimerkiksi valtiolla on vaikeuksia luoda työpaikkoja, ja vuonna 2021 työttömyysaste oli 26 prosenttia. Nuorisotyöttömyys on erityisen hankalaa.
Liikenne
Vaikka maa on harvaan asuttu, sen liikenneyhteydet ovat kohtuulliset. Päällystetty maantie yhdistää kaikki suurimmat kaupungit ja provinssien pääkaupungit. Trans-Kalahari Highway -niminen valtatie tarjoaa yhteyden Namibian Walvis Bayhin ja Etelä-Afrikan Gautengin provinssiin.
Kansallinen rautatieyhtiö Botswana Railways ylläpitää 888 kilometrin pituista rautatieverkkoa. Päärata on 640 kilometriä pitkä, se alkaa Zimbabwen puolelta ja kulkee Botswanassa Francistownin ja Gaboronen kautta Etelä-Afrikan rajalle. Lisäksi on olemassa kaksi sivurataa. Rataverkko on suunniteltu lähinnä tavaraliikennettä varten, ja siinä kulkee ennen kaikkea kaivosteollisuuden tuotteita. Keväällä 2009 Botswana Railways ilmoitti keskeyttävänsä matkustajaliikenteen toistaiseksi.
Väestö
Botswanan vuoden 2022 väestönlaskennan mukaan maan väkiluku on 2 346 179. Vuoden 2011 väestönlaskennassa asukkaita oli ollut 2 024 904. Väestönkasvu oli vuosien 2011 ja 2022 välillä ollut 1,4 prosenttia. Väestö on siis edelleen kasvussa, mutta kasvu on selvästi hidastunut, sillä vielä vuonna 2011 kasvuksi arvioitiin 1,9 prosenttia. Vuonna 1981 kasvu oli ollut 4,6 prosenttia ja vuonna 1991 3,5 prosenttia.
Vuonna 2007 lukutaitoisten osuus 15 vuotta täyttäneistä oli 83 prosenttia.
Botswanan imeväiskuolleisuus oli vuonna 2017 noin 38 kuollutta tuhatta synnytystä kohden. Vielä vuonna 2006 luku oli 48 kuollutta. Samalla ajanjaksolla elinajanodote nousi 54 vuodesta 66,2 vuoteen. Parantuneiden tilastolukujen arvioidaan johtuvan talouden kehittymisestä, terveydenhoidon parantuneesta saatavuudesta ja AIDS-kuolemien vähenemisestä. Botswana on kuitenkin yksi pahiten HIV-epidemiasta kärsineitä maita, ja vuoden 2019 arvion mukaan 20,7 prosenttia asukkaista kantaa virusta. Maa on pystynyt kuitenkin taistelemaan epidemiaa vastaan, ja se tarjoaa kaikille HIV-potilaille antiretroviraalilääkitystä. Vuonna 2020 potilaista 89 prosenttia sai lääkitystä ja vain 1,9 prosenttia odottavista äideistä tartutti viruksen lapseensa.
Kulttuuri ja media
thumb|Tswanojen perinteinen kori. Botswanalaisessa kulttuurissa yhdistyvät sekä paikalliset tswana- että englantilaiset vaikutteet. Kristinuskon käytännöt ovat vahvasti vaikuttaneet nykyisiin hautaus-, hää- ja kasteperinteisiin.
Botswanalainen musiikki on paljolti kansanmusiikkia ja popmusiikkia. Kuorolaululla on vahvat perinteet, ja muukin laulaminen on luonteva osa jokapäiväistä elämää. Kirjailija Bessie Head sijoitti teoksiansa Seroween. Myös suosittu Mma Ramotswe -kirja- ja televisiosarja sijoittuu Botswanaan, mutta sen kirjoittaja Alexander McCall Smith syntyi ja varttui Rhodesiassa, nykyisessä Zimbabwessa, lähellä Botswanan rajaa.
Radio on Botswanassa tärkeä media. Televisio tuli maahan vasta vuonna 2000. Sanomalehtiä luetaan lähinnä kaupunkialueilla. Valtio omistaa sanomalehden, kansallisen televisioaseman (BTV) ja yleisradioverkon. Sen lisäksi Botswanassa ilmestyy yksi päivittäinen ja seitsemän viikoittaista yksityistä sanomalehteä. Maassa on myös kolme yksityistä radioasemaa. Yksityinen televisioasema näkyy Gaboronen alueella. Internet-palveluntarjoajia on 22 ja kännykkäoperaattoreita kolme, ja niiden verkot kattavat suurimman osan maasta.
Urheilu
Botswanan suosituin urheilulaji on jalkapallo, mutta myös muun muassa kriketti, jota on pelattu maassa jo 1800-luvulta lähtien ja yleisurheilu ovat saavuttaneet maassa suosiota. Botswana on osallistunut olympialaisiin vuoden 1980 kisoista lähtien ja saavuttanut kaksi mitalia. Ensimmäisen voitti Lontoossa 2012 Nijel Amos, joka sijoittui hopealle 800 metrin juoksussa. Muita tunnettuja yleisurheilijoita ovat Gable Garenamotse, Kabelo Kgosiemang ja Amantle Montsho, joista viimeksi mainittu voitti 400 metrin juoksun maailmanmestaruuden vuonna 2011.
Botswanan jalkapallomaajoukkue on osallistunut MM-kisojen karsintoihin neljästi vuoden 1994 kisoista lähtien, mutta ei ole selviytynyt kertaakaan lopputurnaukseen saakka. Joukkue on ollut parhaimmillaan FIFA-rankingin 93. sijalla.
Perinteisempien urheilulajien lisäksi myös bridge on tunnettu laji Botswanassa. Maalla on oma bridgeliitto, johon kuuluu lähes 900 pelaajaa.
Kristian Heberg
Kristian Heberg (s. 1. syyskuuta 1988 Raisio) on suomalainen kuoronjohtaja ja pianisti. Heberg on asunut koko lapsuutensa Kemissä, ja hän aloitti musiikinopintonsa Länsi-Pohjan musiikkiopistossa pianonsoiton opinnoilla Lech Brzezinskin johdolla. Heberg aloitti kuoromusiikkiharrastuksen vuonna 2007 Oulun yliopiston ylioppilaskunnan sekakuoro Cassiopeiassa. Kuoronjohtoa hän on opiskellut Klemetti-opistossa sekä useilla eri mestarikursseilla ja on suorittanut kuoronjohdon C-tutkinnon vuonna 2009 erinomaisin arvosanoin. Lisäksi hän on opiskellut musiikin teoriaa ja sävellystä Oulun seudun ammattikorkeakoulussa.
Kotikaupungissaan Oulussa Heberg johtaa Cassiopeiaa, sekakuoro Oulun Laulua, Iin Mieslaulajia sekä Iso Ilo -kuoroa. Lisäksi hän on toiminut korrepetiittorina useissa eri suurproduktioissa Oulun seudulla.
Heberg on Suomen kuoronjohtajat ry:n hallituksen jäsen sekä Sekakuoroliiton hallituksen ja musiikkilautakunnan jäsen.
Heberg valittiin vuonna 2019 Vaasan Kuorofestivaalien taiteelliseksi johtajaksi.
Syksyllä 2022 Heberg aloitti Etelä-Pohjanmaan Mieslaulajien Jussien taiteellisena johtajana.
SYP
SYP tarkoittaa seuraavia asioita:
Ceremonial Embrace
Ceremonial Embrace oli kuhmolainen black- ja power metal -yhtye, joka perustettiin talvella 1996. Yhtye on hajonnut.
Ikeenit
thumb|Ikeenien lyöttämä kolikko. Ikeenit (icenit, ) oli kelttiläisheimo, joka asui Britanniassa suunnilleen nykyisen Norfolkin ja Luoteis-Suffolkin piirikuntien alueella ensimmäisen vuosisadan eaa. ja ensimmäisen vuosisadan jaa välisenä aikana.
Historiaa
Heimoa ei mainita nimeltä Julius Caesarin teoksessa Gallian sota, mutta epäillään että yksi teoksessa mainituista hänelle antautuneista heimoista – Cenimagni – saattaisi viitata ikeeneihin. Se saattaisi olla väärin ymmärretty muoto ilmauksesta de Iceni Magni – "suuret ikeenit".
Tacitus kertoo, että ikeenit olivat ainoa heimo, jota ei valloitettu Britannian valloituksessa 43 jaa. vaan he ryhtyivät vapaaehtoisesti roomalaisten liittolaisiksi. Ikeenit kuitenkin nousivat roomalaisia vastaan vuonna 47 jaa sen jälkeen kun kuvernööri Publius Ostorius Scapula uhkasi riisua heidät aseista. Ostorius voitti heidät kiivaan taistelun jälkeen, mutta ikeenit saivat säilyttää itsenäisyytensä. Tämä taistelu käytiin mahdollisesti Stonea Campissa, Cambridgeshiressa. Toinen vakavampi kapina tapahtui vuonna 61. Prasutagus, vauras ikeeni-kuningas oli kuollut. Oli tavallista, että Rooman vasallivaltiossa kuninkaan kuollessa tämä jätti kuningaskuntansa Roomalle, mutta Prasutagus yritti jättää kuningaskuntansa keisarikunnan ja omien tyttäriensä yhteishallintaan. Roomalaiset eivät hyväksyneet tätä ja prokuraattori Catus Decianus valloitti hänen koko jäämistönsä. Prasutaguksen leski Boudicca ruoskittiin ja hänen tyttärensä raiskattiin. Samaan aikaan roomalaiset rahoittajat vaativat lainojaan maksettaviksi. Kuvernööri Gaius Suetonius Paulinuksen ollessa sotaretkellä Walesissa Boudicca johti ikeenit ja naapuriheimon trinovantit suureen kapinaan tuhoten Camulodunumin (Colchester), Londiniumin (Lontoo) ja Verulamiumin (St Albans), kunnes Suetonius Paulinus legioonineen vihdoin tuhosi heidät. Vaikka brittejä oli monikertainen määrä roomalaisiin nähden, roomalaisten ylivertainen taktiikka ja taistelukoulutus toi ylivoimaisen voiton roomalaisille. Watling Streetin taistelun tapahtumapaikkaa ei tiedetä, se on saatettu käydä West Midlandsissa jossakin Watling Streetin varrella Manduessedumin alueella (Mancetter). Tämän jälkeen ikeenit alistettiin täydellisesti Rooman alaisuuteen eivätkä Kaakkois-Englannin heimot enää koskaan nousseet roomalaisia vastaan.
Ikeenihallitsijoita
Ikeenit alkoivat valmistaa kolikoita noin 10 eaa. Heidän kolikkonsa olivat muunnelmia gallialais-belgialaisista "kasvot/hevonen" -aiheesta. Joissakin varhaisissa kolikoissa, joita eniten on löydetty läheltä Norwichia, hevosen on korvannut villisika.
Ensimmäinen nimi, joka kolikoissa mainitaan on 'ANTED' (Antedios). Joissakin kolikoista on mainittu myös heimon nimi muodossa 'ECEN'. Antedious hallitsi roomalaisten Britannian valloituksen aikoihin ja roomalaiset antoivat hänen hallita vasallikuninkaana.
Kaikki kolme luultavasti kuolivat taistelussa tai teloitettiin vuoden 47 kansannousun yhteydessä, jonka jälkeen uudeksi kuninkaaksi valittiin Prasutagus, Boudiccan aviopuoliso.
Hangasjärvi (Kuhmoinen)
Hangasjärvi on Pirkanmaalla Kuhmoisissa Jyrkysenkulman kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 15,8 hehtaaria, se on 1,2 kilometriä pitkä ja 300 metriä leveä. Koillispuolelta työntyvä niemi jakaa järven etelä- ja pohjoisosan lähes erillisiksi järvenosiksi. Järven koillispuolinen Isomäki ja etelä- ja länsipuoliset kalliot nousevat paikoin yli 30 metriä järven pinnan yläpuolelle. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Järven rantaviivan pituus on 3,2 kilometriä ja sen rannat ovat metsämaata. Rannoilla on viisi vapaa-ajan asuntoa.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Arvajanjoen valuma-alueella (14.26), jonka Virtalanojan valuma-alueeseen (14.264) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 144,2 metriä mpy. Siihen laskevat Ympyriäinen ja nimetön lampi. Laskuoja lähtee järven itäpäästä ja laskee 1,2 kilometrin päässä Köntinjärveen. Laskuojan pudotus on 32,4 metriä.
Historiaa
Vuoden 1966 peruskartassa järvi oli autio ja siihen laski vain nimetön lampi. Vuoteen 1981 mennessä Ympyriäisestä oli johdettu oja järveen. Vielä vuoden 1988 peruskartassakin järvi oli autio.
Ambroise Kotamba Djoliba
Ambroise Kotamba Djoliba (s. 1938) on togolainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Sokodén hiippakuntaan 11. huhtikuuta 1966 ja nimitettiin Sokodén piispaksi 5. huhtikuuta 1993. Djoliban konsekroi piispaksi Jean Marie Louis Bonfilsin ja Léon Hégelén avustama Philippe Fanoko Kossi Kpodzro 7. elokuuta.
Sandra Roma
Sandra Roma (s. 31. maaliskuuta 1990 Tukholma) on ruotsalainen tennispelaaja. Hän on ollut parhaimmillaan kaksinpelissä WTA-listan sijalla 431 huhtikuussa 2013. Hän on voittanut urallaan kolme ITF-turnausta kaksinpelissä ja viisi nelinpelissä.
Roma oli junioreiden maailmanlistalla parhaimmillaan sijalla 11 syyskuussa 2008. Samana vuonna hän voitti Yhdysvaltain avointen tyttöjen nelinpelin Noppawan Lertcheewakarnin kanssa. He päihittivät loppuottelussa parin Mallory Burdette ja Sloane Stephens. Roma edusti Ruotsia Fed Cupissa ensimmäisen kerran vuonna 2009.
Venäjänsetteri
Venäjänsetteri on sukupuuttoon kuollut venäläinen koirarotu.
Ulkonäkö
thumb|280px|Englantilainen, irlantilainen ja venäläinen setteri 1800-luvulla - venäjänsetteri mahdollisesti kuvassa takana vasemmalla oleva karkeakarvainen koira. Venäjänsetteriä kuvailtiin kookkaaksi bedlingtoninterrieriksi. Sydenham Edwardsin mukaan se muistutti muodoltaan ja kooltaan espanjalaista seisojaa (joko burgosinseisojaa tai alkuperäistä navarranseisojaa) ja oli löysärakenteinen.
Karvamuunnoksia oli kaksi: syvän ruskea kiharakarvainen sekä kellertävä (fawn) suorakarvainen. Kiharakarvaisella koko runko peittyi pitkään villavaan karvaan, joka muodosti kuonon alueelle parran. Edwards kuvaili karvapeitettä karkeaksi ja pörröiseksi. Väritys oli hänen mukaansa samanlainen kuin espanjalaisella seisojalla, mutta usein myös tummanharmaa-valkoinen (grizzle).
Luonne ja käyttäytyminen
Venäjänsetteri oli Edwardsin mukaan uskollinen, viisas, tarkkavainuinen ja helposti käsiteltävä, sekä sopeutunut erittäin kylmiin ja kosteisiin olosuhteisiin. Rodun harrastajien mukaan se oli työskennellessään väsymättömän innokas ja äärimmäisen huolellinen.
Paavo Palokangas
Paavo Lauri Palokangas (s. 11. lokakuuta 1943 Helsinki, Suomi) on suomalainen pistooliampuja. Hän on edustanut urallaan Orimattilan Jymyä.
Venäjänsetteri
Alkuperä
Rotua kutsuttiin toisinaan venäjänseisojaksi, mutta suurin osa sen nähneistä koira-asiantuntijoista oli sitä mieltä, että se oli itse asiassa setteri. Edwardsin mukaan se oli mahdollisesti espanjalaisen seisojan ja barbetin tai karkeakarvaisen vesikoiran välinen risteytys.
Paavo Palokangas
Hän voitti 10 m ilmapistoolissa Soulissa 1978 maailmanmestaruuden ja vuonna 1979 Lvovissa 50 m vapaapistooli Euroopan mestaruuden silloisella maailmanennätystuloksella 577. Olympialaisissa hän sijoittui sekä 1980 Moskovassa että 1984 Los Angelesissa vapaapistoolissa kahdeksanneksi.
Venäjänsetteri
Alkuperä
Muutamia yksilöitä vietiin Englantiin ensimmäisen kerran 1830-luvulla. Siellä osa paikallisista metsästäjistä piti niitä kuitenkin itsepäisinä, villiluonteisina, uppiniskaisina ja huonoluonteisina. Desmond Morris kuitenkin uskoo tämän kertoneen enemmän metsästäjistä itsestään (jotka mm. ruoskivat koiriaan) kuin venäjänsetteristä rotuna. Toiset englantilaiset metsästäjät vastaavasti kehuivat rotua, mm. päättäväiseksi, rohkeaksi ja loistavaksi metsästäjäksi. Vuonna 1841 eräs englantilainen metsästäjä ylisti rotua verrattoman taitavaksi, tarkkavainuiseksi ja viisaaksi metsästäjäksi, jolle ei löytynyt vertaista. Osa venäjänsettereitä käyttäneistä metsästäjistä jopa ehdotti, että niitä tulisi käyttää englanninsetterin jalostamiseen tämän ominaisuuksien parantamiseksi.
Paavo Palokangas
Työuransa Palokangas teki teollisena muotoilijana. Palokankaan suunnittelema julkinen taideteos on Liehuva harja valtatiellä 4 Orimattilan liittymässä Mäntsälässä.
Venäjänsetteri
Alkuperä
Desmond Morriksen mukaan todennäköisin syy rodun häviämiseen oli se, että yksilöitä tuotiin Englantiin liian vähän, jotta jalostusta olisi voitu jatkaa ilman merkittävää sisäsiitosta. Jo 1860-luvulla sitä ei enää juurikaan tavattu Isossa-Britanniassa, ja 1900-luvun alkupuolella se oli kuollut sukuputtoon.
Miamoú
Miamoú on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kreetan saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Górtynan kuntaan, Iraklionin alueyksikköön ja Kreetan alueeseen. Kylän väkiluku on 96 (vuonna 2011).
Miamoún kylä sijaitsee Asteroúsia-vuorilla Mesarán tasangon eteläpuolella noin 64 kilometriä etelälounaaseen Iraklionin kaupungista ja linnuntietä noin neljä kilometriä sisämaahan saaren etelärannikosta eli Libyanmeren rannasta. Kylän nimen selitetään tulevan sanoista mia ja omáda, ”yksi joukko”, koska sinne asettui joskus keskiajalla lähiseudun kylien väki joka oli ainoana selvinnyt jostakin epidemiasta. Kylä mainitaan ensimmäisen kerran venetsialaisvallan aikaisessa väestönlaskennassa vuonna 1583. Kylän läheltä on tehty löytöjä neoliittiselta kaudelta.
Miamoú muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Τοπική Κοινότητα Μιαμούς, Topikí Koinótita Miamoús), johon kuuluvat varsinaisen Miamoún kylän lisäksi kylät Agía Marína, Dyskós, Krótos, Léntas ja Papadogiánnis. Koko yhdyskunnan väkiluku on 306.
Epe
Epe voi viitata johonkin seuraavista:
Epe (Nigeria)
pienoiskuva|Koulurakennus Epessä Epe on kaupunki Nigeriassa Lagosin osavaltiossa. Vuoden 2016 arvion mukaan siellä asui 250 300 asukasta. Epe perustettiin 1700-luvulla Ijebun kuningaskunnan pääkaupungin Ijebu-Oden satamakaupungiksi.
Tärkeä elinkeino Epessä on kalastus. Epen kautta kulkee kalaa, maniokkia, maissia, vihanneksia, kookosta, kaakaota, palmutuotteita, kumia ja polttopuuta.
Paul Gilson
Paul Gilson (15. kesäkuuta 1865 Bryssel – 3. huhtikuuta 1942) oli belgialainen säveltäjä, joka edusti flaamilaista myöhäisromanttista sinfonista perinnettä. Hän sävelsi suuren osan orkesterimusiikistaan elämänsä ensimmäisten neljän vuosikymmenen aikana. Hänen teoksiinsa lukeutuvat Mélodies Écossaises suurelle jousiorkesterille, sinfonisten sketsien sarja The Sea, näyttämömusiikki näytelmään Alvar ja dramaattinen sinfonisten alkusoittojen sarja.
Gilson opiskeli urkujensoittoa ja sävellystä, ja lopulta hänestä tuli sävellyksen professori Brysselin kuninkaallisessa konservatoriossa. Hän oli tuottelias säveltäjä, ja hänet muistetaan myös varsinkin kuoroteoksistaan. Hänen kamarimusiikkituotantoaan edustaa vuonna 1919 sävelletty g-mollitrio klarinetille, oboelle ja pianolle.
Tukholman satamat
Tukholman satamat on Tukholman, Kapellskärin ja Nynäshamnin satamia hallinnoiva, Tukholman kaupungin omistama satamayhtiö.
Satamana Tukholman satamat oli vuonna 2011 Ruotsin vilkkain matkustajasatama. Tukholman satama oli jo yksistään Ruotsin suurin (9 184 000 matkustajaa ilman risteilymatkustajia). Nynäshamn (1 398 000) ja Kapellskär (924 000) pääsivät myös kymmenen merkittävimmän matkustajasataman joukkoon. Myös rahtiliikenteen määrässä Tukholman satamat on tärkeä toimija.
Tukholman satama
Tukholman kaupungin alueella on seuraavat satama-alueet :
Värtahamnen (Värtan) on yhdentoista laiturin satama Tukholman keskustan koillispuolella. Satamaa käyttävät muun muassa Silja Linen ja SeaWind Linen alukset.
Kapellskärin satama
Kapellskärin satama sijaitsee Norrtäljen kunnassa noin 90 km Tukholmasta pohjoiseen.
Nynäshamnin satama
Nynäshamnin satama on Nynäshamnin kunnassa Tukholman eteläpuolella.
Alainen Salavajärvi
Alainen Salavajärvi on Keski-Suomessa Jämsässä Okskulman kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 2,4 hehtaaria, se on 350 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 700 metriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Arvajanjoen valuma-alueella (14.26), jonka Virtalanojan valuma-alueeseen (14.264) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 141,9 metriä mpy.
Sean Banan
Musiikki ja Melodifestivalen
Vuonna 2010 Sean Banan julkaisi ensimmäisen singlensä Skaka Rumpa, joka nousi Ruotsin listalla kahdeksannelle sijalle. Hän osallistui vuonna 2012 Melodifestivaleniin, ja vaikka hän jäi ”Andra Chansen” -osuuteen, hänen kilpailukappaleestaan ”Sean den förste banan” tuli erittäin suosittu Ruotsissa. Seuraavana vuonna hän osallistui uudestaan Melodifestivaleniin kappaleella ”Copacabanana”, joka ylsi kilpailussa kuudenneksi. Sean myös teki Melodifestivalenin "Väliaika Show" vuonna 2014 kappaleella "Diggiloo Diggiley" ruotsalaisbändin The Herreysin kanssa. Sean Banan saattaa olla Ruotsissa pidettävien Euroviisujen laulukilpailun 2016 Halftime Showssa mukana.
Sean Banan on julkaissut 3 levyä. Sean Den förste Banan (2012), Copacabanana (2013) ja En Svensk klassiker (2014). Sean tekee vieläkin keikkoja Silja Line Symphonylla tai baariesiintymisiä.
Seanilla on ollut oma tv-sarja, joka on näkynyt vain Ruotsissa.
André Wouking
André Wouking (14. kesäkuuta 1930 – 10. marraskuuta 2002) oli kamerunilainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi Bafoussamin hiippakuntaan 9. huhtikuuta 1961 ja nimitettiin saman hiippakunnan piispaksi 15. maaliskuuta 1979. Piispaksi vihkiminen seurasi 9. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Paul Mbiybe Verdzekov, jota avustivat Jacques Joseph François de Bernon ja Thomas Mongo.
27. marraskuuta 1998 Wouking sai nimityksen Yaoundén arkkipiispaksi, jona hän toimi kuolemaansa saakka.
Shorehamin lentonäytösonnettomuus
Hawker Hunter T7 -hävittäjä syöksyi maahan Shorehamin lentonäytöksessä 22. elokuuta 2015. Koneen lentäjä yritti tehdä silmukkaa, mutta kone syöksyi maahan A27-tielle. 11 henkilöä kuoli maahansyöksyssä. Poliisi arvioi aluksi, että uhriluku voi nousta jopa 20:een, mutta lopulta uhreja ei löytynyt enempää. Lentäjä selvisi onnettomuudesta hengissä.
Anneli Mattila
thumb|Anneli Mattila vuonna 2007.
Shorehamin lentonäytösonnettomuus
Lentokone ja lentäjä
Onnettomuuskone oli kaksipaikkainen Hawker Hunter T7, rekisteritunnukseltaan G-BXFI. Sen vanha sotilasrekisteritunnus WV372 oli myös näkyvillä osana koneen väritystä. Britannian kuninkaallisten ilmavoimien palveluksessa ollut kone lensi ensimmäisen kerran huhtikuussa 1955. Noin vuotta myöhemmin se vaurioitui pahasti lennon aikana syttyneessä tulipalossa, minkä jälkeen se rakennettiin uudelleen ja muutettiin T7-versioksi. Kone palasi palveluskäyttöön toukokuussa 1959. Kuninkaalliset ilmavoimat poisti sen käytöstä vuonna 1996, ja sillä lennettiin näytöslentoja vuodesta 1998 lähtien. Onnettomuuden aikaan sen omisti liikemies Graham Peacock, ja sen kotikenttä oli North Wealdin lentokenttä Essexissä.
Anneli Mattila
Armi Anneli Mattila (s. 11. toukokuuta 1987 Karvia) on suomalainen laulaja. Hän on Anne Mattilan ja Anniina Mattilan sisar.
Shorehamin lentonäytösonnettomuus
Lentokone ja lentäjä
Konetta lensi 51-vuotias Andy Hill, jolla oli yli 12 000 tunnin lentokokemus. Hän on kapteeni British Airwaysillä, ja hän on lentänyt muun muassa Boeing 757- ja 767- sekä Airbus A340 -koneita. Ennen siviiliuraansa hän lensi Kuninkaallisissa ilmavoimissa Harrier-lentokoneita ja toimi myös kouluttajana. Lentonäytöksissä hän lensi Huntereiden lisäksi Van’s Aircraft RV-8- ja BAC Jet Provost -lentokoneita.
Onnettomuus
thumb|left|Näkymä Shorehamin lentokenttää lähestyvästä lentokoneesta. Hunter syöksyi A27-tielle etualalla näkyvän [[Adur (joki)|Adurjoen ja kiitotien välissä.]] thumb|Onnettomuuskone esiintymässä Shorehamin lentonäytöksessä vuonna 2014. Noin kello 13.20 paikallista aikaa lentäjä yritti tehdä koneella silmukkaa mutta epäonnistui, minkä seurauksena kone syöksyi A27-tielle lentokentän pohjoispuolella. Se osui useisiin tiellä olleisiin autoihin ja räjähti osuessaan maahan.
Anneli Mattila
Ura
Mattila teki keikkoja taustanauhoilta sekä satunnaisten bändien kanssa pitkään, kunnes hän löysi oman ensimmäisen orkesterinsa.
Varsinaisen säännöllisen keikkailun hän aloitti ensimmäisen oman yhtyeensä Megan kanssa 8. tammikuuta 2004 Kauhajoen Aron Areenalla.
Shorehamin lentonäytösonnettomuus
Onnettomuus
11 ihmistä kuoli ja 16 loukkaantui. Kuolleiden joukossa oli kaksi Englannin jalkapalloliigan yhdeksännen sarjatason Worthing Unitedin pelaajaa. Lentäjä Hill selvisi hengissä mutta loukkaantui hengenvaarallisesti. Hän oli onnettomuuden jälkeen kriittisessä tilassa, ja hänet saatettiin lääkkeillä keinotekoiseen koomaan. Hän pääsi sairaalasta syyskuussa 2015.
Tutkinta
Yhdistyneen kuningaskunnan Air Accidents Investigation Branch (AAIB), joka tutkii onnettomuutta, julkisti syyskuussa 2015 väliraportin. Siinä kerrottiin lentäjä Hillin aloittaneen silmukan matalampana kuin hänen lentonäytöslupansa salli. Korkeutta liikkeen alkaessa oli vain 200 jalkaa (60 metriä), kun Hillillä oli lupa harjoittaa taitolentoa Hawker Hunterilla alimmillaan 500 jalan (150 metrin) korkeudessa. Lisäksi tutkijat olivat analysoineet ohjaamokameroiden kuvamateriaalin, joiden perusteella koneen ohjaimissa ei ollut vikaa.
Anneli Mattila
Ura
Mattilasta on tullut yksi Suomen suosituimmista viihdyttäjistä tanssipaikoissa, ravintoloissa, konserteissa. Nykyään myöskin jazzmusiikin parissa. Myös hänen levynsä ovat soineet ahkeraan eri radiokanavilla. Ensimmäisen levytyksensä hän teki Ruotsissa vuonna 2000. Häneltä on ilmestynyt kahdeksan albumia seuraavasti: Suojaan 2005, Laulun lahjan sain 2006, Luottaa huomiseen 2007, Soita mulle 2008, Seitsemäs taivas 2012 sekä Oma maailma 2019. Lisäksi Mattila on julkaissut kaksi omaa kokoelmalevyä, joista viimeisimpänä kokoelma 40 unohtumatonta laulua julkaistiin toukokuussa 2009.
Mattilan albumit ovat voittaneet paikallisradioiden kuukauden levy -äänestyksen kahdesti. Albumi Seitsemäs taivas voitti tammikuun 2012 sekä albumi Oma maailma lokakuun 2019 kuukauden -levy äänestyksen.
Mattilan levy-yhtiö on Texicalli Records Oy ja hänen taustayhtyeenään toimii Recados.
Mattilan siskokset ovat levyttäneet yhteisen joululaululevyn ja esiintyneet useissa yhteiskonserteissa. Syksyllä 2008 siskokset tekivät ensimmäisen laajamittaisen konserttikiertueen, joka käsitti kymmenen konserttia eri paikkakunnilla. Kiertueen jatkoksi sisarukset esiintyivät viikon Iskelmän -risteilyllä Punaisella merellä Egyptissä sekä Jordaniassa.
Mattila osallistui MTV3:n Syksyn sävel 2012 -kilpailuun kappaleellaan ”Sun”. Kappaleen on säveltänyt Risto Asikainen ja sen ovat sanoittaneet Risto Asikainen ja Ilkka Vainio.
Luotokirvinen
Luotokirvinen (Anthus petrosus) on pieni, saaristossa tavattava varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö
Pituus 15–17 cm, paino n. 25 g.
Luotokirvinen on vihertävän-ruskehtavanharmaa, päältä tummempi ja alta vaaleapilkkuinen lintu. Voimakasrakenteinen. Nokka pitkähkö ja tumma. Pyrstön uloimmat sulat ovat vaaleanharmaat.
Ääni on sirahtava ”psriit”. Pesällä varoittelee inttävästi tititellen. Laulu on niittykirvismäinen säe, jossa on mukana karheampia aineksia ja on hieman lyhyempi. Koiras esittää sitä usein laululennossa.
Käyttäytyminen hyvin samankaltainen niittykirvisen kanssa. Muuttoaikoina voi olla pienissä parvissa.
Vanhin suomalainen rengastettu luotokirvinen on ollut 7 vuotta 1 kuukautta 30 päivää vanha. Euroopan vanhin on ollut ruotsalainen, vähintään 10 vuotta 11 kuukautta vanha luotokirvinen.
Levinneisyys
Luotokirvinen pesii harvalukuisena Pohjois- ja Länsi-Euroopan rannikoilla. Se talvehtii Pohjanmerellä ja Britteinsaarilla. Britteinsaarilla ja Ranskassa on myös ympärivuotinen kanta. Parimäärä Suomessa: 1 500 – 2 000. Euroopan parimäärä on eri arvioiden mukaan 200 000 – 1,1 miljoonaa paria. Luotokirvinen pesii vain uloimmassa saaristovyöhykkeessä ja on merellisin kaikista Suomessa pesivistä varpuslinnuista. Muuttoaikoina voidaan tavata myös rannikolla. Kevätmuutto tapahtuu maalis–huhtikuussa, syysmuutto loka–marraskuussa. Talvihavaintoja on joitakin joulu- ja tammikuulta.
Elinympäristö
Luotokirvinen pesii kivikkoisilla luodoilla ulkosaaristossa. Parit voivat hakea ruokaa naapurisaarista.
Lisääntyminen
Naaras munii 4–6, tavallisesti 5, harmaata, tummatäpläistä munaa kivenkoloon kyhättyyn pesään. Pesä voi joskus olla myös heinikossa tai kallionhalkeamassa. Naaras hautoo 13–14 vrk. Poikaset lähtevät pesästä ennen kuin ovat lentokykyisiä 12–13 päivän ikäisinä. Emot sitten huolehtivat niistä vielä parisen viikkoa. Pesii toisinaan kahdesti kesässä.
Ravinto
Hyönteiset, äyriäiset, madot, nilviäiset ja siemenet. Talviaikaan erityisesti kotilot.
El Sardinero
Estadio El Sardinero on jalkapallostadion, joka sijaitsee Santanderissa, Espanjassa. Se on Racing de Santanderin kotistadion. Stadionin kapasiteetti on 22 400.
Jorma Aranko
Jorma Kalevi Aranko (15. lokakuuta 1931 Helsinki – 16. elokuuta 2018 Helsinki ) oli pankkitarkastusviraston pääjohtaja ja vuonna 1993 perustetun Rahoitustarkastuksen (Rata) johtaja vuosina 1988–1996.
Koulutukseltaan Aranko oli ekonomi. Ennen pankkitarkastusvirastoon siirtymistään Aranko toimi pitkään Postipankin Lontoon edustajana ja sitä ennen 12 vuotta Suomen Pankissa. Myöhemmin Aranko oli IMF:n nimittämänä avustamassa Viron rahoitustarkastuksen kehittämisessä.
Perämoottori
pienoiskuva|Honda perämoottori nelitahtinen BF225 Perämoottori eli ulkolaitamoottori on veneen perään kiinnitetty moottorin ja potkurin yhdistelmä, joka kääntyvänä toimii myös venettä ohjaavana peräsimenä. Perämoottorien tehoalue on hyvin laaja muutamasta kilowatista satoihin kilowatteihin. Pienimmissä perämoottoreissa polttoainesäiliö on moottorin kopan sisäpuolella ja moottori on täysin toimiva ilman mitään liitäntöjä veneeseen. Ohjaus tapahtuu moottoriin kiinnitetyllä tangolla, jossa yleensä on moottoripyörän kierrettävän kaasukahvan tapaan toimiva tehonsäätö. Suurissa perämoottoreissa polttoaine otetaan veneessä sijaitsevasta polttoainesäiliöstä ja ohjaus sekä tehonsäätö tapahtuvat ohjauspulpetissa olevasta kaukokäyttölaitteesta ja ruorista. Perämoottorin jäähdytys perustuu usein meri- tai järviveden viileyden hyväksikäyttöön tai jäähdytys hoidetaan sylinterin rivoituksella eli ilmavirralla (kts. viereinen kuva). Moottoreista on yleensä saatavilla pitkällä ja lyhyellä rikillä varustetut versiot. Rikin pituus valitaan sen mukaan miten kaukana vedenpinta on kiinnityskohdasta.
Kaksitahtinen perämoottori
Perämoottoreista valtaosa on aiemmin ollut kaksitahtisia ottomoottoreita. Niiden etuna on keveys ja rakenteen yksinkertaisuus. Myös ohjattavuuden kannalta perämoottorin kevyt paino on eduksi, etenkin pienissä veneissä, joissa kuljettaja istuu aivan veneen perässä. Kaksitahtimoottorin haittapuolina ovat suuri polttoaineenkulutus, melu ja päästöt.
Vuonna 2007 voimaan tulleet uudet EU-päästömääräykset lopettivat perinteisten uusien kaksitahtimoottoreiden myynnin Euroopan unionissa. Valmistajat ovat kehittäneet päästörajojen tiukentuessa ja tekniikan edistyttyä suorasuihkutukseen perustuvia moottoreita kuten Tohatsu TLDI, Mercury Optimax ja Evinrude E-TEC, joiden päästöt ja polttoaineenkulutus ovat verrattavissa nelitahtisiin perämoottoreihin. Näitä moottoreita ei kuitenkaan ole saatavilla pienimmissä teholuokissa.
Nelitahtinen perämoottori
Nelitahtisia perämoottoreita alkoi ilmaantua laajemmassa mittakaavassa markkinoille varsin myöhään. Nykyään nelitahtisia moottoreita saa jokaiselta valmistajalta. Nelitahtisen etuja ovat kaksitahtimoottoria pienempi polttoaineenkulutus, vähäisemmät päästöt ja miellyttävä käyntiääni. Haittana ovat suuri paino ja rakenteen monimutkaisuus.
Nelitahtiset perämoottorit ovat moottoritekniikaltaan kehittyneempiä kuin sisäperämoottori. Perinteisesti perämoottorit ovat olleet vapaasti hengittäviä, mutta Mercury on aloittanut ahdettujen nelitahtisten Verado-perämoottoreiden tuotannon tehokkaimpien moottoreiden kokoluokissa. Nelitahtisia perämoottoreita on saatavissa hyvin laajalla tehoskaalalla: noin 2 hv - 557 hv.
Dieselperämoottori
Dieselmoottorin suuri paino verrattuna nelitahtiseenkin ottomoottoriin on rajoittanut näiden moottorien käyttöä perämoottoreissa. Diesel on hyvin harvinainen moottorityyppi perämoottoreissa. Tunnetut bensiiniperämoottorien valmistajat eivät valmista dieselperämoottoreita. Tunnettu dieselsisämoottorien valmistaja Yanmar tekee myös perämoottoreita. Jotkut venekerhot käyttävät näitä perämoottoreita työveneissään, koska dieselmoottori antaa pienillä kierroksilla kovemman väännön ja siis paremman hinaustehon kuin bensiinimoottori.
Sähköperämoottori
Sähköperämoottori on akkukäyttöinen, pääasiassa pieniin soutu- ja kumiveneisiin sekä uisteluun tarkoitettu sähkötoiminen perämoottori. Sähköperämoottorin etuina ovat hiljainen toiminta-ääni ja ympäristöystävällisyys. Akkuratkaisuja sähköperämoottoreissa on erilaisia, irrotettavasta integroidusta litiumakusta irralliseen lyijyakkuun perustuviin ratkaisuihin.
Käyttö
Pieniä perämoottoreita käytetään mm. soutuveneissä ja kanooteissa. Keskitehoisia käytetään HT-, kalastus ja retkeilyveneissä. HT-vene (hard top) on puolikatettu kovakattoinen keulakannellinen vene, jossa ei yleensä ole väliseinää kajuutan ja avotilan välillä. Suuritehoiset moottorit tai jopa kaksi moottoria ovat käytössä joissakin matkaveneissä, kovapohjaisissa kellukeveneissä (RIB, rigid inflatable boat) ja eräissä kalastusvenemalleissa.
Perämoottoreita valmistetaan eri pituisia eri käyttötarkoituksiin. Moottoreiden pituudet on vakioitu kolmeen eri peruspituuteen, ns. rikipituuteen. Rikipituus mitataan moottorin kiinnityskorvakkeen perälaudan yläreunaa vasten lepäävästä pinnasta potkurin yläpuolella olevaan ventilaationestolevyyn. Lyhytrikisen moottorin riki on 15 tuumaa (38 cm), pitkärikisen 20 tuumaa (51 cm) ja erikoispitkärikisen 25 tuumaa (64 cm) pitkä. Oikea rikipituus vastaa veneen perälaudan korkeutta suhteessa veneen pohjan virtaukseen. Veneen suunnittelija/valmistaja määrittelee sopivan moottoripituuden. Väärän pituista moottoria käytettäessä moottorin potkuri ja runko asettuvat veteen suunnitellusta poikkeavalla tavalla aiheuttaen ylimääräistä polttoaineen kulutusta ja/tai epävakaata ajokäyttäytymistä.
Valmistajia
Perämoottoreiden uranuurtaja oli norjalaissukuisen Ole Evinruden Yhdysvaltoihin vuonna 1906 perustama Evinrude, jonka emoyhtiö Outboard Marine Corporation (OMC) omisti 1930-luvulta lähtien myös Johnson-merkin ja kasvoi maailman suurimmaksi alallaan. OMC:llä oli 1970-luvun lopussa tuotantoa myös Euroopassa, ja Suomessa sillä oli oma maahantuontiyhtiö Suomen Outboard Marine Oy. OMC teki konkurssin 2001, ja Evinrude- ja Johnson-merkit osti kanadalainen Bombardier, josta 2003 irtaantunut Bombardier Recreational Products (BRP) kuitenkin lopetti Johnson-merkin 2007 ja Evinruden 2020.
Perinteisten amerikkalaismerkkien häviämisen aiheutti perämoottorien kysynnän yleinen pieneneminen sekä 1990-luvulta alkanut luotettavien nelitahtiperämoottoreiden voittokulku, jota johtivat yhdysvaltalaisen Mercury Marinen lisäksi japanilaiset Honda, Suzuki ja Yamaha.
Pieniä kaksitahtisia perämoottoreita valmisti 1930-luvulta 1990-luvulle englantilainen British Seagull. Ruotsalaisia perämoottorivalmistajia ovat olleet Archimedes ja Penta (sittemmin Archimedes-Penta, nyk. Volvo Penta) sekä mopoista ja polkupyöristäkin tunnetut Monark ja Crescent.
Suomessa valmistettiin 1920-luvun alussa vesijäähdytteistä Aveko-ulkolaitamoottoria ja 1930-luvulla Ernst Pohjanpalon Ares-moottoreita. Rosenlewin Porin Konepaja teki vuodesta 1938 Nopsa-perämoottoreita, joita sotien jälkeen jatkoi Saurio Helsingin Herttoniemessä parin vuoden ajan. 1950-luvun puolivälissä valmistettiin ruotsalaista Aldell-perämoottoria lisenssillä Kristiinankaupungissa. Noihin aikoihin Suomessa oli Euroopan eniten perämoottoreita asukkaita kohden. Valmet valmisti perämoottoreita vuosina 1959–1979 nimellä Terhi, ja Korpivaara vei niitä ulkomaille nimellä Tern. Muita Suomenkin markkinoilla myytyjä perämoottorimerkkejä ovat olleet Carniti, Chrysler, Clinton, Jupiter, Mariner, Martin, McCulloch, Selva, Tohatsu, Waterman Porto, West Bend ja Zündapp.
Vartiomoottorivene 4
Vartiomoottorivene 4 (VMV 4) oli Suomen merivartioston vartiomoottorivene, joka oli alkuaan vuonna 1916 rakennettu norjalainen Sterling. Tulliviranomaiset takavarikoivat tammikuussa 1930 aluksen Kaskisten edustalla ja se luovutettiin oikeudenkäynnin päätyttyä heinäkuussa 1931 merivartiostolle. Alus oli 1938 Turun piirissä. Huonokuntoinen ja siten lähes käyttökelvoton vene myytiin 1939 Turussa järjestetyssä huutokaupassa 3 364 markalla.
Valkoselkäutaka
Valkoselkäutaka (Copadichromis nkatae) on uhanalainen kirjoahvenlaji. Se kasvaa noin 15 cm pitkäksi.
Sitä on tavattu vain Malawijärvestä Nkhatan lahdelta vuonna 1960, myöhempiä havaintoja samalta alueelta tai mahdollisia havaintoja Mosambikista ei ole voitu täysin varmasti osoittaa tämän lajin yksilöiksi. Valkoselkäutakaa on kalastettu paikallisesti ruokakalaksi.
Tamperelainen
Tamperelainen on Suomen vanhin kaupunkilehti, joka ilmestyy Tampereella, Kangasalla, Nokialla, Lempäälässä, Pirkkalassa ja Ylöjärvellä.
Lehti ilmestyi alun perin tabloidina. 2000-luvulla se ilmestyi seitsemän vuoden ajan broadsheet-kokoisena ja marraskuusta 2012 jälleen tabloidina. Keskiviikkoisin ja viikonvaihteessa ilmestyvän lehden painosmäärä on 136 000, kerran kuukaudessa tehdään 161 000 kappaleen jättijakelu.
Tamperelaisen päätoimittajia ovat perustaja Urpo Lahtisen ohella olleet Erkki ”Jammu” Kanerva, Jaakko Asikainen, Petri Ahoniemi, Jari Niemelä, Sakari Nupponen, Anne Lahnajärvi, Karri Kannala ja Petteri Mäkinen.
Lehden synty ja ensimmäinen numero
Tamperelaisen ensimmäinen numero ilmestyi 19. syyskuuta 1957. Ensimmäisen numeron kannessa oli jutut kirjailija Väinö Linnasta ja Pyynikin mäntyjen tilasta. Sisäsivuilla oli Hymy Lahtisen laatima horoskooppi, Vihittyjä-osio, jazz-musiikin erikoispalsta sekä Lääkärin sana -palsta. Muut jutut kertoivat näyttelijä Eero Roineesta, tamperelaisesta arkkitehtuurista ja matkasta New Yorkiin.
Ensimmäisen numeron ilmoittajia olivat muun muassa Tuotanto sekä Yhtyneet Pukutehtaat Leijona-pukumerkillään. Kestilän Pukimo mainosti Sami-takkia, Kaisu Heikkilä Oy syksyn uutuusleninkejä ja Tirkkonen tekstiilejä. Fennia-Patria kauppasi vakuutuksia, Oy Trustivapaa Bensiini puolestaan autohuoltoja, Voima säästökassapalveluja ja J. Jokipii Vibrosan-hieromakoneita.
Lehti tiesi kertoa, että Tampereen Työväenyhdistyksen ravintolassa tanssitaan neljä kertaa viikossa. Tampereen Yritys tiedotti yleisurheilijoiden ja painonnostajien harjoitusvuoroista, ja Tampereen Työväen Uimarit muistutti sauna- ja uintivuoroistaan. Ainoassa rivi-ilmoituksessa kerrottiin, että Nekalassa oli myytävänä levysoitin ja 85 levyä.
Kun lehti jaettiin yllättäen joka kotiin, moni luuli sitä uuden tilattavan lehden näytenumeroksi. Urpo Lahtinen sai lehdessä vakuutella lukijoille, että lehden tulo on todellakin ilmaista. Kaupungilla huhuttiin, että ensi numeron kannessa esiintynyt kirjailija Väinö Linna olisi lehden takana.
Tamperelaisesta Lehtimiehiin
Lahtisen alkuvaikeuksia lisäsi se, kun Posti ilmoitti lehden toisen numeron jälkeen, ettei se enää jaa maksutonta lehteä. Lahtiselle syntyi kiire järjestää lehden jakelu, mutta viikossa oli organisaatio kasassa: 72 jakajaa saatiin pestattua, joukossa lähinnä opiskelijoita ja kotirouvia. Saattoipa joskus joku jakajista tulla palkanhakuun nelipäisen lapsikatraankin kera. Palkka maksettiin alussa suoraan Tamperelaisen tiskiltä.
Lahtisen yhtiökumppani Aaro Kärkkäinen luopui pian yhteistyöstä ja myi Lahtiselle osuutensa yhtiöstä. Vuonna 1958 syntyi Lehtimiehet Oy. Tamperelaisen lähtökohdista sikisi yhtiö, joka kohosi myöhemmin Hymy-lehden myötä varsinaiseksi suomalaisen median imperiumiksi.
Lehtimiehistä Lehtiyhtymään – Lehtiyhtymästä Keskisuomalaiseen
Urpo Lahtisen Lehtimiehet Oy kustansi Tamperelaista vuoteen 1989, jolloin hän myi lehtiensä julkaisuoikeudet Yhtyneet Kuvalehdet Oy:lle. Lehden päätoimittajana vuosina 1985–1986 toiminut Petri Ahoniemi lunasti vaimonsa kanssa Tamperelaisen kustannusoikeudet yhtiölleen ja jatkoi omistajana/päätoimittajana vuoteen 1998. Viestintäkonserni Janton Oy osti tuolloin lehden koko osakekannan itselleen.
Vuonna 2013 Eero Lehti myi Suomen Lehtiyhtymä –konsernin Keskisuomalainen Oyj:lle. Suomen Lehtiyhtymään kuuluneiden lehtien, myös Tamperelaisen, kustantamisesta vastaa nykyään Keskisuomalainen-konserniin kuuluva Etelä-Suomen Media Oy.
Kohut
Vuosina 2015–2018 lehden päätoimittajana toiminut Karri Kannala herätti huomiota pääkirjoituksillaan. Vihreiden kaupunginvaltuutettu Juhana Suoniemi lopetti kolumnistina toimimisen marraskuussa 2015 pitäessään Aukeavatko suvakin silmät? -pääkirjoitusta vihan ja pelon levittämisenä. Osa kaupunkilaisista kiinnitti postiluukkuihinsa "Ei rasistista Tamperelainen-lehteä" -lappuja ja myös vasemmistoliiton kansanedustaja Anna Kontula lopetti bloginsa lehdessä. Toisaalta julkisuudessa monet ovat ilmoittaneet lukevansa nyt ensimmäistä kertaa Tamperelaista, kun aiemmin olivat heittäneet lehden suoraan roskiin. Suoniemi kuitenkin palasi lehden kolumnistiksi heti keväällä 2016.
Muuta
Joulukuussa 2015 Tamperelaisen painos- ja jakelumäärä nostettiin ulkoasu- ja sisältöuudistuksen jälkeen 123 000 kappaleesta 136 000 kappaleeseen. Kesäkuussa 2016 Tamperelaisen kokonaistavoittavuus oli Kansallisen mediatutkimuksen KMT:n mukaan 172 000 lukijaa, mikä on Tamperelaisen historian korkein noteeraus. Marraskuussa 2016 Tamperelainen palkittiin Suomen toiseksi parhaana kaupunkilehtenä.
Troolaus
thumb|[[Troolari|Kalastusalus vetää troolia.]] Troolikalastus on kalastusmenetelmä, jossa vedetään troolia eli laahusnuottaa veden alla joko yksin tai paritroolauksessa.
Troolausmenetelmät
Trooli lasketaan kalastusaluksesta kaikuluotauksella etsittyyn kalaparveen, vedetään perässä ja kelataan koneellisesti takaisin laivaan. Saatu saalis jää nuotan perän muodostamaan pussiin. Troolaussyvyys on säädeltävissä kantavien pallojen ja vaijereiden pituuden avulla.
Kun käytetään kahta venettä (paritroolaus), veneiden välille vedetään vaijerit, jotka toimittavat verkon vaakasuoran leviämisen. Yksintroolaus on kuitenkin tavallisempaa. Tässä niin sanotut leijat (kutsutaan myös ”troolinoviksi”) toimittavat verkon vaakasuoran levittämisen. Leijoja on käytettävissä eri kokoisia ja muotoisia.
Troolia voidaan vetää pohjassa tai pohjan tuntumassa (pohjatroolaus) tai kohotettuna vedessä (välivesitroolaus). Vetonopeus on yleensä 2,5–4,0 solmua.
Suomessa troolaus on tärkein silakan ja kilohailin kalastusmenetelmä. Troolia käytetään myös turskan ja sisävesillä muikun kalastuksessa.
GP2 Monacon Grand Prix 2007
Lauantain kilpailun voitti paalupaikalta startannut Tridentin Pastor Maldonado, jolle voitto oli uran ensimmäinen.
Vesa Saviahde
Vesa Saviahde (s. 3. elokuuta 1975 Tampere) on suomalainen riistamaaliampuja. Hän edustaa Pohjois-Hämeen Ampujia.
Saviahde on osallistunut useisiin arvokilpailuihin saalistaen niissä useita joukkuemitaleita. Parhaimmillaan hän on sijoittunut henkilökohtaisessa kilpailussa neljänneksi 10 m olympiakiväärissä tuloksella 675,6 (578+97,6) MM-kilpailuissa Lahdessa 2002.
Keskinen Salavajärvi
Keskinen Salavajärvi on Keski-Suomessa Jämsässä Okskulman kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 1,8 hehtaaria, se on 400 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 850 metriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Arvajanjoen valuma-alueella (14.26), jonka Virtalanojan valuma-alueeseen (14.264) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 146,5 metriä mpy.
Hilda Melander
Hilda Melander (s. 1. joulukuuta 1991 Tukholma) on ruotsalainen tennispelaaja. Hän on ollut parhaimmillaan kaksinpelissä WTA-listan sijalla 405 helmikuussa 2013. Hän on voittanut urallaan kaksi ITF-turnausta kaksinpelissä ja viisi nelinpelissä.
Melander edusti Ruotsia Fed Cupissa ensimmäisen kerran vuonna 2012.
Jean-Bosco Ntep
Jean-Bosco Ntep (s. 3. huhtikuuta 1951) on kamerunilainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 25. maaliskuuta 1979 ja nimitettiin Esékan hiippakunnan piispaksi 22. maaliskuuta 1993. Piispaksi vihkiminen seurasi 4. heinäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Christian Wiyghan Tumi, jota avustivat Santos Abril y Castelló ja André Wouking.
Ntep nimitettiin 15. lokakuuta 2004 Edéan piispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 4. joulukuuta.
Olga Slavnikova
pienoiskuva|Olga Slavnikova vuonna 2011 Olga Aleksandrovna Slavnikova, (s. 23. lokakuuta 1957 Jekaterinburg, Neuvostoliitto) on venäläinen kirjailija ja kirjallisuuskriitikko.
Suku ja koulutus
Slavnikova syntyi Sverdlovskissa (nyk. Jekaterinburg) puolustusinsinöörien perheeseen. Lapsena hän osoitti erinomaisia ​​kykyjä matematiikassa ja voitti sekä alueelliset että tasavallan tason matematiikkaolympialaiset. Venäjän kielen ja kirjallisuuden opettajan vaikutuksesta, joka vastasi taiteellisen ilmaisun ystävien koulupiiristä, Olga lähti opiskelemaan journalismia 1976.
Slavnikova valmistui Uralin valtionyliopiston journalismin tiedekunnasta vuonna 1981. Sen jälkeen hän työskenteli jonkin aikaa kustannusalalla Ural-lehden toimituksessa ja alkoi alkoi kirjoittaa itse, "koska ei ollut muuta tekemistä, ja siellä oli paljon vapaa-aikaa." Hänen ensimmäiset teoksensa julkaistiin Ural-lehdessä 1980-luvun lopulla ja nuorten kirjailijoiden pienilevikkisissa kokoelmissa, joita Slavnikova itse kutsuu "joukkohaudoiksi".
Slavnikova on asunut aviomiehensä kanssa vuodesta 2003 lähtien Moskovassa. Heillä on kolme lasta ja kaksi lastenlasta.
Kirjallinen ura
Slavnikova alkoi julkaista romaaneja 1990-luvulla, joista useat on palkittu, kuten Apollon Grigoriev -palkinnolla, Polonski- palkinnolla ja Bažov-palkinnolla. Hän sai vuoden 2006 Venäjän Booker -palkinnon romaanistaan ​​2017, joka edustaa venäläisen dystopia-kirjallisuuden vakavampaa suuntaa. Hänen romaaninsa Light-headed julkaistiin vuonna 2010. Vuonna 2018 häneltä ilmestyi romaani nimeltä 'Pituushyppy ' (ven. Прыжок в длину), joka oli Venäjän Booker-palkinnon finalistiehdokkaana. Slavnikova kirjoittaa myös nykykirjallisuudesta ja toimii Debut Independent Literary Prize -palkinnon johtajana, joka saa jopa 50 000 ehdokasta vuodessa. Palkinnon perusti yksityinen Pokolenie-järjestö auttaakseen nuoria venäläisiä kirjailijoita saamaan teoksensa julkaistuksi Venäjällä ja käännöksinä maailmanlaajuisesti. Olga Slavnikova on ollut Debut Independent Literary Prize palkinnon johtaja vuodesta 2001. Slavnikova toimii virallisesti kirjallisuuspalkinnon "Debyytti" proosasuuntauksen koordinaattorina. Haastattelussa vuonna 2009 hän toistuvasti korosti, että hänen taloudellisen toimeentulonsa päälähde ei suinkaan ole kirjallisuuden ala.
Heinäkuussa 2020 brittiläinen sanomalehti The Guardian sisällytti Slavnikovan romaanin 2017 "Venäjälle sijoittuvan kymmenen parhaan romaanin" luetteloonsa.
Jukka Haapalainen
Jukka-Matti Haapalainen (s. 1. marraskuuta 1965 Lapua) on suomalainen tanssija. Haapalainen on vaimonsa Sirpa Suutari-Jääskön kanssa Suomen menestynein kilpatanssipari. He lopettivat kilpatanssin vuonna 2002.
Haapalainen ja Suutari-Jääskö voittivat neljästi ammattilaisten latinalaistanssien British Open -kilpailut Blackpoolissa (vuosina 1997, 1998, 1999 ja 2001). He ovat kaksinkertaisia Euroopan-mestareita ja heillä on lukuisia muita arvokilpailuvoittoja useilta vuosilta.