cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Geroskípou
pienoiskuva|vasen|210px|Pyhän Paraskevan (Agía Paraskeví) kirkko. pienoiskuva|vasen|210px|Pyhän Nikolaoksen (Ágios Nikólaos) kirkko. Geroskípou on Páfoksen esikaupunkialuetta ja sijaitsee noin kolme kilometriä Páno Páfoksesta eli Ylä-Páfoksesta kaakkoon. Kylän nimi tarkoittaa ”Pyhää puutarhaa”, ja tarun mukaan paikalla oli jumalatar Afroditen (tai tälle omistettu) puutarha.
Kylän nähtävyyksiin kuuluvat muun muassa Páfoksen bysanttilainen museo sekä bysanttilaisaikainen Pyhän Paraskevan (Agía Paraskeví) kirkko 800-luvulta. Kylässä on myös taidemuseo.
Piikkipallokala
Piikkipallokala (Tylerius spinosissimus) on syvällä meressä elävä pallokala. Se on sukunsa ainoa laji.
Ulkonäkö ja koko
Tylerius spinosissimus jää noin 12 cm pitkäksi. Se on päältä vihertävä, alta vaaleanharmaa ja pienten nystermien peitossa.
Levinneisyys ja elinympäristö
Tylerius spinosissimus elää indopasifisella merialueella 250–435 metrin syvyydessä.
Orehovno (järvi Pustoškan piirissä)
Orehovno on järvi Luoteis-Venäjällä Pihkovan alueen Pustoškan piirissä.
Luontoarvoja
Järvi on metsäjärvi kaikkialta muualta, paitsi järven itärannasta, jossa rantaan ulottuu niittyjä tai peltoja. Peltojen yhteydessä on hieman asutusta, joka liittyy kulmakuntaan Šalai. Järvestä on tavattu kalalajeina ainakin hauki, lahna, ahven, salakka, pasuri, karppi, ruutana, suutari, säyne, allikkosalakka, kiiski, mutakala, rantanuoliainen ja made, sekä joitakin Rutilus-suvun kalalajeja. Siinä elää myös rapu.
Vesistösuhteita
Orehovno sijaitsee Nevedrjankan valuma-alueella. Nevedrjanka on Velikajan sivujoki ja kuuluu Velikajan valuma-alueeseen, joka on Narvanjoen vesistöalueen eteläisin osa. Velikaja laskee Peipsijärveen, mistä Narvanjoki jatkaa pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Itämerellä Suomenlahteen.
Järven valuma-alueen koko on 18,3 neliökilometriä. Siitä laskee lyhyt oja Svibloon, joka näyttää ilmakuvista kuitenkin olevan maatunut tai umpeenkasvut lahti tai salmi. Sviblo laskee vuorostaan Svibljankaa myöten Nevedrjankaan.
Wajdi Jabbari
Ura
Jabbarista tuli kautta aikain nuorin pelaaja kaudella 2007–2008, joka on pelannut Tunisian pääsarjassa. Kauden aikana hän onnistui maalinteossa kahdesti, joista toinen syntyi rangaistuspotkulla. Kaudella 2008–2009 Jabbari onnistui maalinteossa neljästi ja on herättänyt huomiota eurooppalaisissa seuroissa, kuten Le Havre AC, jossa hän kävi kuuden päivän testissä huhtikuun alussa 2009. Viikkoja myöhemmin Jabbari matkusti Saksaan, Borussia Dortmundiin, jossa hän sai kolmen päivän koeajan.
Heinäkuussa 2011 Jabbari siirtyi Club Africainiin.
Lakatámeia
Lakatámeia (, myös Lakatámia, Λακατάμια) on kaupunki ja kunta (Δήμος Λακατάμειας, Dímos Lakatámeias) Nikosian alueella Kyproksen tasavallassa Kyproksen saarella. Sen väkiluku on (2011).
Lakatámeia sijaitsee noin yhdeksän kilometriä Nikosian keskustasta lounaaseen. Se on kasvanut kahdesta kylästä, Ala-Lakatámeiasta (Κάτω Λακατάμεια, Káto Lakatámeia) ja Ylä-Lakatámeiasta (Πάνω Λακατάμεια, Páno Lakatámeia), Nikosian esikaupungiksi.
Zoël Amberg
Zoël Amberg (s. 25. syyskuuta 1992 Stans) on sveitsiläinen moottoriurheilija.
Ura
Amberg aloitti uransa karting-sarjoissa, joissa hän kilpaili vuoteen 2008 saakka. Vuonna 2009 Amberg kilpaili Italian Formula Renault -sarjassa, Formula Renault West European Cupissa ja Formula Renault Middle European Cup -mestaruussarjassa. Hän sijoittui neljänneksi Italian FR-sarjassa ja viidenneksi Sveitsin FR-sarjassa. Vuonna 2010 Amberg voitti Sveitsin Formula Renault -sarjan mestaruuden. Hän kilpaili myös Formula Abarth -sarjassa, jossa hän voitti yhden kilpailun sijoittuen loppupisteissä seitsemänneksi.
Vuonna 2011 Amberg kilpaili GP3-sarjassa Atech CRS Racing-tallissa, jossa hän ei saavuttanut pisteitä. Samana vuonna hän ajoi European F3 Open -sarjassa kuusi kilpailua voittamalla yhden kilpailun. Vuonna 2012 Amberg siirtyi World Series by Renault-sarjaan saavuttaen kauden aikana yhden pisteen. Amberg jatkoi sarjassa vuonna 2013 saavuttaen kahdeksan pistettä. Vuonna 2014 Amberg jatkoi kolmannen kauden sarjassa saavuttaen yhden kakkossijan ja 66 pistettä sijoittuen sarjan 11:ksi. Vuonna 2015 Amberg siirtyi GP2-sarjaan Lazarus -tallin kuljettajaksi.
Halloween (vuoden 2007 elokuva)
Halloween on vuonna 2007 julkaistu kauhuelokuva. Se on uudelleenfilmatisointi vuoden 1978 elokuvasta Halloween – naamioiden yö. Elokuvan on ohjannut White Zombie -nimisen groove metal -yhtyeen keulakuvana tunnetuksi tullut Rob Zombie. Elokuvan ensi-ilta oli Yhdysvalloissa 31. elokuuta 2007 ja maailmanlaajuisesti lokakuussa. Elokuvan pääosissa ovat muun muassa Malcolm McDowell, Tyler Mane, Danielle Harris, Daeg Faerch ja Scout Taylor-Compton.
Elokuva ei ole suora uudelleenfilmatisointi alkuperäisestä elokuvasta, vaan sitä luonnehditaan ennemminkin ”päivitykseksi”. Koska lukuisat jatko-osat olivat laskeneet sarjan tasoa ja tehneet Michael Myersista turhan epäpelottavan hahmon, päätti Rob Zombie palauttaa sekä Michaelin että koko elokuvasarjan maineen takaisin.
Elokuvalle on tehty vuonna 2009 jatko-osa, Halloween II, joka on itsenäinen jatko-osa eikä uusintaversio vuoden 1981 Halloween 2:sta.
Juoni
Haddonfieldissä 10-vuotias Michael Myers (Daeg Faerch) asuu perheessä, jota äiti elättää strippaamalla, sillä isäpuoli on työtön narkomaani. Michaelin lisäksi perheeseen kuuluvat isosisko Judith (Hanna R. Hall) ja pikkusisko Laurie (Scout Taylor-Compton). Koulussakaan Michaelilla ei mene hyvin, sillä hän on koulukiusattu äitinsä ammatin vuoksi. Halloweenyötä edeltävänä päivänä Michael tappaa koulukiusaajansa metsässä. Yön tullessa hän jatkaa surmatöitään tappamalla isäpuolensa, isosiskonsa ja tämän poikaystävän. Michael kiidätetään mielisairaalaan, jossa tohtori Sam Loomis (Malcolm McDowell) koittaa parantaa hänet epäonnistuen. Michael vain valmistaa useita mielipuolisia maskeja ja surmaa mielisairaalan naistyöntekijän ollessaan tämän kanssa kahdestaan samassa huoneessa. Silloin vierailulla ollut Michaelin äiti ampuu järkyttyneenä itsensä kotona, ja Laurie menee adoptioon.
Viisitoista vuotta mielisairaalassa oltuaan Michael on kasvanut jättimäisiin mittoihin ja on entistä verenhimoisempi. Kun vartijat saavat tehtäväksi siirtää Michael, hän katkoo kahleensa tappaen heidät käytävässä ja pakenee mielisairaalasta. Loomis saapuu muutamaa tuntia myöhemmin mielisairaalaan oltuaan pitämässä luentoa Michaelista, kuulee tämän paenneen ja suuntaa kohti Haddonfieldiä. Michael palaa Haddonfieldiin surmaten matkalla rekkakuskin huoltoaseman vessassa. Autiona olevasta lapsuudenkodistaan hän noutaa itselleen surmayönä käyttämänsä naamion ja veitsen.
Seuraavana halloweenyönä rikkaaseen kotiin adoptoitu Laurie joutuu vahtimaan naapurissa asuvaa Tommya (Skyler Gisondo). Tänä yönä Haddonfieldissä kuitenkin tapahtuu uusi verilöyly, kun Michael tappaa Laurien vanhemmat, kolme ystävää ja haavoittaa vakavasti heistä yhtä, Annieta (Danielle Harris), joka viedään sairaalaan. Lopulta Michael kaappaa Laurien ja vie hänet lapsuudenkotiinsa, jossa näyttää hänelle valokuvaa heistä kahdesta lapsina. Laurie ei tunnista valokuvan henkilöitä vaan pakenee talosta, mutta Michael saa hänet kiinni, jolloin Loomis saapuu väliin ja ampuu revolverilla Michaelia, joka ei kuitenkaan kuole vaan nappaa Laurien takaisin itselleen. Loomis saa puhuttua Michaelin päästämään Laurien vapaaksi, mutta Michael käy Loomisin kimppuun ja murskaa hänen päänsä. Laurie saa omittua Loomisin aseen ja piiloutuu. Michael löytää hänet pitkän etsinnän jälkeen ja käy hänen kimppuunsa. Laurie ja Michael putoavat talon parvekkeelta maahan. Laurie kuitenkin pysyy tajuissaan, mutta loukkaantuneena. Hän tähtää revolverilla Michaelia ja joutuu painamaan liipasinta useita kertoja, ennen kuin panos osuu kohdalle. Elokuva loppuu Laurien hysteeriseen kiljuntaan Michaelin ruumiin vieressä.
Appenzell (kaupunki)
thumb|200px|right|Appenzell on tiiviisti rakennettu taajama. Appenzell on kaupunkimainen taajama Sveitsissä Appenzell Innerrhodenin kantonissa. Sveitsin kaupunkiliiton määrittelyn mukaan Appenzell on kaupunki. Se on kantonin keskuspaikka. Se sijaitsee pääosin Appenzellin kunnan alueella, mutta ulottuu myös Rüten ja Schwenden kuntien alueelle. Kaupungissa on noin 6 000 asukasta, joka on yli kolmannes koko kantonin asukasmäärästä.
Appenzell Innerrhodenin kantonin ylin päätösvalta on kansankokouksella, joka pitää kokouksensa Appenzellin keskusaukiolla (Landsgemeidendeplatz). Kokous pidetään vuosittain huhtikuun viimeisenä sunnuntaina.
Brasilian Grand Prix 2010
Brasilian Grand Prix 2010 oli Formula 1 -kauden 2010 18. osakilpailu, joka kilpailtiin 7. marraskuuta Interlagosin moottoriradalla Brasiliassa. Paalupaikan märässä kelissä ajetussa aika-ajossa otti yllättäen Nico Hülkenberg ennen Sebastian Vetteliä. Paalupaikka oli Nico Hülkenbergin uran ensimmäinen ja ainoa.
Bob Keeshan
Robert James "Bob" Keeshan (27. kesäkuuta 1927 Long Island, New York– 23. tammikuuta 2004) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, joka muistetaan erityisesti Captain Kangaroon roolista samannimisessä television lastenohjelmassa, jota esitettiin Yhdysvalloissa 1955–1984. Jo sitä ennen hän oli tullut tunnetuksi Clarabell-klownina 1947–1952 esitetyssä lastenohjelmassa The Howdy Doody Show.
Bob Keeshan on saanut tähden Hollywood Walk of Famelle ja hän sai Peabody-palkinnon kolmesti.
Frans Frieberg
Frans Alfred Frieberg (13. joulukuuta 1822 Appuna – 20. syyskuuta 1913 Tukholma) oli ruotsalainen säveltäjä, urkuri ja sotilasmuusikko. Hän oli Ruotsin kuninkaallisen musiikkiakatemian jäsen vuodesta 1866 ja osallistui akatemian toimintoihin aktiivisesti muutettuaan vuonna 1873 Tukholmaan. Frieberg sävelsi pääasiassa musiikkia miesten laulukvarteteille ja sotilassoittokunnille sekä soololauluja.
Frieberg sai Tukholman kuninkaallisesta musiikkikorkeakoulusta pätevyyden urkurina vuonna 1840 ja musiikinopettajana vuonna 1843. Hän aloitti uransa Norrköpingissä. Säveltämillään laulukvarteteilla hän tuli tunnetuksi myös kaupungin ulkopuolella. Kustantaja Abr. Hirsch julkaisi 23 Friebergin laulua pianosäestyksellä kuuden kirjan muodossa, ja kirjakauppias M. W. Wallberg painoi kokoelman Från Östergötlands skärgård, jossa on kuusi Friebergin säveltämää laulua Carl Anton Wetterberghin sanoihin. Säveltäjän töihin kuuluu myös kaksinäytöksinen operetti Skogsfrun, johon kuuluvat kaksi laulua otettiin erityisen hyvin vastaan.
Frieberg johti vuosina 1857–65 tekstiilitehdasta Norrköpingissä. Hän oli vuodesta 1859 naimisissa Gabriella Carhlotta Arnbergin (1833–1903) kanssa.
Frieberg sai vuonna 1866 kutsun johtamaan sotilassoittokuntaa Linköpingiin. Hänen toimenkuvaansa kuuluivat kokoonpanon ohjelmiston laajentaminen sekä omien ja muiden töiden orkestroiminen. Hän pysyi tehtävässään vuoteen 1883. Hänen sävellyksiinsä tältä ajalta kuuluu aikanaan erittäin suosituksi tullut "Svensk soldatmarsch" (För konung och för fosterland till striden glad jag tågar). Myöhemmällä urallaan Frieberg työskenteli kuninkaallisessa musiikkiakatemiassa.
Laajempiin laulu- tai soitinmusiikin kuuluvia teoksia Friebergiltä ei ole säilynyt. Hänen tuotantoonsa kuitenkin saattoi kuulua konserttialkusoitto, joka on ilmeisimmin kadonnut.
KK Zagreb
Košarkaški klub Zagreb on kroatialainen koripalloseura Zagrebista.
Historia
Seura perustettiin vuonna 1970 nimellä KK Siget. Tätä nimeä käytettiin kuusi vuotta, jonka jälkeen nimeksi vaihdettiin OKK Novi Zagreb. Joukkue nousi Jugoslavian pääsarjaan kaudeksi 1989–1990, jolloin se sijoittui yhdeksänneksi kahdentoista joukkueen sarjassa. Vuodesta 1991 lähtien seura käytti itsestään nimeä KK Zagreb. Kansainvälisissä sarjoissa Zagreb pääsi parhaimmillaan puolivälieriin vuosien 1993, 2008 ja 2010 Korać Cupissa sekä EuroChallengessa. Ensimmäisen mestaruuden seura voitti vuonna 2008, jolloin se voitti Kroatian cup-mestaruuden. Vuonna 2011 Zagreb voitti ensimmäisen Kroatian mestaruuden, minkä myötä se osallistuu kauden 2011–2012 Euroliigaan.
Tetractenos
Tetractenos on pallokalojen suku, johon kuuluu ainakin kaksi lajia. Niitä tavataan Indopasifisella merialueella.
Ne ovat molemmat vaalean hiekanruskeita, selkäpuolelta tummemmanruskeiden pilkkujen peitossa. Tetractenos hamiltoni -lajin pilkut ovat pienemmät ja sen iho on nystermien peitossa; Tetractenos glaber -laji on sileämpi ja suuripilkkuisempi.
Landshutin perimyssota
Landshutin perimyssota sai alkunsa perimysriidasta Baijeri-Münchenin ja Baijeri-Landshutin herttuakuntien välillä. Sota johti lopulta Baijerin yhdistymiseen yhdeksi herttuakunnaksi.
Pavian sopimus koski perintöoikeutta ja määräsi, että jos yhden haaran pitäisi lakata olemasta niin toisten haarojen pitäisi periä se.
Baijeri-Landshutin herttua Yrjö ja hänen vaimonsa Hedvig Jagellonica epäonnistuivat yrityksessään saada poikavauva, joka olisi hänen perillisensä, joten Yrjö nimesi heidän tyttärensä Elisabetin hänen perillisekseen. Sopimuksen takia Münchenin herttua Albert ei hyväksynyt tätä, joka johti sotaan vuonna 1503. Tämän kaksivuotisen sodan aikana monet kylät kuten Ergolding tuhottiin maan tasalle.
Sota loppui vuonna 1505, jolloin Elisabet ja hänen aviomiehensä Ruprecht kuolivat. Yrjön kaksi lapsenlasta Otto-Heinrich ja Filip pitivät Pfalz-Neuburgin. Pfalz-Neuburgin pääkaupungiksi valittiin Neuburg an der Donau. Koska kaksi perillistä eivät olleet vielä täysi-ikäisiä, Fredrik II toimi sijaishallitsijana heidän alueellaan.
Keisari otti Kufsteinin alueet itselleen palkintona sovittelustaan. Nürnbergin keisarillinen kaupunki sai merkittäviä alueita kaupungin itäpuolelta mukaan lukien Laufin, Hersbruckin, ja Altdorfin. Otto-Heinrich käytti isoja summia rahaa palatsin rakentamiseksi Neuburg an der Doauhun.
Kiitos tästä vuodesta
Kiitos tästä vuodesta on Eija Kantolan studioalbumi vuodelta 1992. Äänitteestä on julkaistu kaksi kansikuvaltaan toisistaan poikkeavaa versiota, ensin nimellä Eija Kantola ja sitten nimellä Eija-Riitta Kantola.
Levyllä on samat kappaleet samoina versioina kuin vuonna 1988 Chrisse Johanssonin levymerkillä CAJ julkaistulla LP:llä Samppanjaruusu, jolla Kantola esiintyi nimellä Eijariitta. Kantola ei katsonut Eijariitan nimellä tekemänsä ”omakustannetasoisen” albumin uusintajulkaisua nykyisellä taiteilijanimellään asialliseksi, vaan vei tekijänoikeusasian oikeuteen. Hänen mukaansa halvalla ja huonosti tehty Samppanjaruusu oli ”omakustannetasoa”, ja artisti paheksui levyn markkinoimista uudella taiteilijanimellään. Lohjan käräjäoikeus kielsi syksyllä 2002 VL-Musiikkia julkaisemasta materiaalia ja tuomitsi CD-levyt tuhottaviksi. Helsingin hovioikeus oli kuitenkin päinvastaisella kannalla, mutta korkein oikeus palautti vuonna 2005 käräjäoikeuden tuomion. Se korosti, että taiteilijalla on oikeus esiintyä haluamallaan nimellä ja että tekijän nimi on ilmoitettava juuri sellaisessa muodossa kuin tekijä itse haluaa. Nimeä Eija Kantola ei ollut mainittu Kantolan ja CAJ:n alkuperäisessä levytyssopimuksessa, joten sitä ei ollut lupa käyttää. Tämä ennakkopäätös mahdollistaa sen, että artistit voivat ajan kuluessa uudistaa tuotantoaan ja imagoaan vapaasti, ja kukin äänite on julkaistava sillä taiteilijanimellä kun on alun perin sovittu.
Kappaleet
Kaikki sovitukset on tehnyt Mika Toivanen.
Pertti Kurikan Nimipäivät
Pertti Kurikan Nimipäivät (myös PKN) oli vuosina 2009–2016 toiminut suomalainen punkyhtye, jossa soittivat Pertti Kurikka (kitara, sävellykset, sanoitukset), Kari Aalto (laulu, sanoitukset), Sami Helle (basso) ja Toni Välitalo (rummut). Yhtyeen managerina ja musiikin sovittajana toimi vammaisohjaaja Kalle Pajamaa. Pertti Kurikan Nimipäivät valittiin Uuden Musiikin Kilpailussa edustamaan Suomea vuoden 2015 euroviisuihin, joissa yhtye kuitenkin karsiutui semifinaalissa.
Ura
Pertti Kurikan Nimipäivät sai alkunsa vuonna 2009 Helsingin Konalassa kehitysvammaisille palveluja tarjoavan Lyhty-yhdistyksen taidetyöpajalla, kun elokuvaohjaaja Pekka Karjalainen halusi elokuvaansa Vähän kunnioitusta esiintymään kehitysvammaisista kootun bändin. Yhdistyksessä toimi useita yhtyeitä, mutta elokuvaa varten päätettiin perustaa kokonaan uusi, joka muodostettiin vahvan punk-taustan omaavan kitaristi Pertti Kurikan ympärille. Kurikka sävelsi kesällä 2010 ensi-iltaan tullutta elokuvaa varten kappaleen ”Kallioon”, jonka yhtyeen laulaja Kari Aalto sanoitti.
Valtakunnalliseen julkisuuteen Pertti Kurikan Nimipäivät nousi keväällä 2009, kun työpajalla ohjaajana toiminut Kalle Pajamaa teki kappaleesta musiikkivideon, jonka hän latasi YouTubeen. Muutamassa viikossa se sai yli kymmenentuhatta katsojaa, ja pian yhtyeelle tarjottiin keikkaa Helsingissä toimivalle Fucking Disco -punk-klubille. Helmikuussa 2010 Pertti Kurikan Nimipäivät soitti Tavastia-klubilla, ja samana talvena yhtye teki ensimmäisen konserttimatkansa pääkaupunkiseudun ulkopuolelle, kun se soitti Vastavirta-klubilla Tampereen Ylä-Pispalassa.
Tämän jälkeen yhtye soitti satoja konserttia ja esiintyi myös ulkomailla, muun muassa Yhdysvalloissa, Saksassa, Kanadassa, Kosovossa, Sveitsissä, Hollannissa ja Norjassa. Toukokuussa 2014 yhtye esiintyi hyväntekeväisyyskonsertissa Rovaniemellä Mr. Lordin kanssa. Joulukuussa 2014 Pertti Kurikan Nimipäivät teki kymmenen konsertin kiertueen Isossa-Britanniassa yhdessä englantilaisen Hard Skin -punkyhtyeen kanssa.
Pertti Kurikan Nimipäivät osallistui Uuden Musiikin Kilpailuun 2015 kappaleellaan ”Aina mun pitää”. Yhtye selvisi ensimmäisestä karsinnasta suoraan kilpailun finaaliin, jonka se myös lopulta voitti. Euroviisuissa yhtye ei kuitenkaan päässyt loppukilpailuun vaan jäi ensimmäisessä semifinaalissa kymmenen jatkoon päässeen ulkopuolelle.
Euroviisujen aikaan yhtyettä haastateltiin muun muassa Venäjän ja Saksan televisioihin. Brittiläinen The Independent -lehti kirjoitti, että yhtye haluaa euroviisuihin herättääkseen tietoutta kehitysvammaisuudesta. Lehden mukaan yhtyeen jäsenet uskovat lisäksi euroviisuesiintymisen tuovan tukea ohjelmille, jotka auttavat vammaisia. Lehti myös kertoi lukijoilleen yhtyeen kitaristin Pertti Kurikan olevan suuri euroviisufani ja myös koko punk-yhteisön tukevan yhtyettä. Helmikuussa Dead Kennedys -yhtyeen Facebook-sivuille linkattu artikkeli käynnisti vilkkaan keskustelun yhtyeestä. Huomiota sai esimerkiksi se, että yhtye tuo myönteistä huomiota kehitysvamman kanssa elämiselle ja rikkoo kehitysvammaisuuteen liittyviä ennakkoluuloja.
Yhtyeen jäsenet esiintyivät myös Pekka Elomaan ja Lyhdyn työryhmän Hyvää päivää, herra Holbein -sarjan kuvissa.
Pertti Kurikka ilmoitti lopettavansa rockin soiton täytettyään 60 vuotta, ja yhtye lopetti toimintansa Kurikan syntymäpäivänä 26. joulukuuta 2016. On the Rocks -klubilla Helsingissä pidetyn keikan liput maksoivat 60 senttiä. Helsingin Sanomien Otto Talvio kuvaili yhtyeen viimeistä keikkaa hikiseksi, ahtaaksi ja tunteikkaaksi.
5. joulukuuta 2017 Pertti Kurikan Nimipäivät esiintyi kuitenkin vielä kerran Helsingin Kansalaistorilla. Yhtye oli luvannut tehdä vielä yhden keikan, jos Ei myytävänä! -kansalaisaloite saa yli 50 000 allekirjoitusta, mikä on vaatimuksena kansalaisaloitteen käsittelylle eduskunnassa. Kansalaisaloite vastustaa vammaisten asumisen ja jokapäiväisen elämän palvelujen kilpailuttamista.
Levytykset
Pertti Kurikan Nimipäivien ensimmäinen levytys, Ei yhteiskunta yhtä miestä kaipaa -EP, julkaistiin marraskuussa 2010. EP sisältää kolme kappaletta Pertti Kurikan Nimipäiviltä ja kolme kappaletta Kakka-hätä 77 -yhtyeeltä. Vuosina 2010–2016 yhtyeeltä ilmestyi eri pienlevy-yhtiöiden kautta lukuisia singlejä ja EP-levyjä. Tammikuussa 2015 monikansallinen Sony Music Entertainment julkaisi yhtyeen singlen ”Aina mun pitää”. Sony julkaisi yhtyeeltä myös kokoelma-albumin The Best of Greatest Hits 8. toukokuuta 2015. Hikinauhat-levy-yhtiö julkaisi yhtyeen ainoan studioalbumin "Letkukytkentöjä" lokakuussa 2016.
Elokuvat
Pertti Kurikan Nimipäivistä kertova elokuva Kovasikajuttu sai ensi-iltansa 4. toukokuuta 2012. Dokumentin jatko-osa Tokasikajuttu tuli ensi-iltaan 13. lokakuuta 2017. Se keskittyy yhtyeen viimeisiin vuosiin.
Albert Stewart Meek
Albert Stewart Meek (1871 Lontoo – 1943) oli englantilainen luonnontieteilijä ja lintujen keräilijä.
Meekin isä oli lontoolainen kauppias. Vuonna 1893 Albert Meek matkusti Australiaan ja asui jonkin aikaa George Barnardin Coomooboolaroo-karjatilalla, jossa oli nykyisin hävinneen paratiisikaijan (Psephotus pulcherrimus) ainoa australialainen esiintymispaikka. Vuonna 1894 Meek palasi Englantiin ja ryhtyi keräämään lintuja ja hyönteisiä Walter Rothschildille, ensin Englannissa, sitten Australiassa ja myöhemmin muualla Oseaniassa, eritoten Salomonsaarilla, Uudessa-Guineassa ja Bougainvillessä. 18 vuotta kestäneen keräilyn lisäksi hän ryhtyi välittämään sulkia ja hyönteisiä. thumb|200px|[[Töyhtöpyykyyhky]] Vuonna 1904 Meek matkusti Choiseuliin Salomonsaarille, missä hän ampui maailmankaikkeuden viimeiset kuusi töyhtöpyykyyhkyä (Microgoura meeki). Retkeillessään Uudessa-Guineassa 1906 Meek ampui ensimmäisen (Ornithoptera alexandrae) yksilön, maailman suurimman perhosen. Vieraillessaan Papualla Meek laski, että päällikön sulkapäähineeseen tarvittiin vähintään 23:n tapetun paratiisilinnun sulat.
Meekin linnunnahka- ja hyönteiskokoelmat kuuluvat British Museumin luonnonhistoriallisen museon tärkeimpiin kokoelmiin. Meekin keräämiä näytteitä on esillä myös American Museum of Natural Historyssa New Yorkissa.
Unto Karri
Lenni Alfred Laakso, kirjailijanimeltään Unto Karri (19. syyskuuta 1898 Nivala – 2. tammikuuta 1957 Helsinki) oli suomalainen toimittaja, kirjailija ja runoilija.
Elämä
Laakson vanhemmat olivat opettajat Johannes Laakso ja Jenny Aino Matilda Matilainen. Laakso kävi pari vuotta Nivalan Järvikylän koulua, jossa hänen isänsä oli opettajana, ja siirtyi sitten Kokkolan yhteislyseoon. Täällä Laakson opettajana oli kirjailija Teuvo Pakkala joka innosti Laaksoa kirjailijan uralle. Ensimmäisen maailmansodan aikana Laakso osallistui aktivistien toimintaan ja päästyään koulusta Suomen sisällissodan aikana hänkävi upseerikoulun ja osallistui sotaan valkoisten joukoissa upseerina. Sodan jälkeen Laakso otti osaa suojeluskuntatoimintaan vuoteen 1929 saakka.
Laakso oli Koti-lehden toimittajana Helsingissä 1919 ja myöhemmin hän jatkoi toimittajan uraansa Porissa 1920–1921, Vaasassa 1921–1929 ja Seinäjoella 1930–1931. Laakso teki opintomatkan Saksaan, Belgiaan ja Ranskaan 1928 ja kävi lehtimieskurssin Tukholmassa. Pari vuotta myöhemmin 1931 hän opiskeli The Toynbee Hallin yliopistojen settlementissä.
Sotavuosina Laakso palveli yhtäjaksoisesti komppanianpäällikkönä talvisodan alusta 1939 marraskuuhun 1945. Hän julkaisi hyvän menekin saaneen romaanin Isänmaan perijät 1942 ja sotien jälkeen vielä muutamia romaaneja, joista viimeinen oli 1948 ilmestynyt romaani Sydänten taistelu. Viimeisinä vuosinaan Laakso katkeroitui, koska hänen työnsä jäi vaille tunnustusta eikä hän saanut valtion taiteilijaeläkettä. Alkoholin liikakäyttö aiheutti lopulta hänen kuolemansa 1957.
Kirjallinen tuotanto
Laakso aloitti kirjallisen uransa Unto Karri -nimellä yhdessä Tulenkantajiin kuuluneiden runoilijoiden kanssa 1926 ilmestyneessä Nuoret runoilijat 11 -kokoomateoksessa. Laakson suojeluskunta- ja valkoupseeritausta sekä isänmaallisiin ja kotiseutuaiheisiin keskittyvä tuotanto poikkesi kuitenkin Tulenkantajien enemmistön arvomaailmasta eikä Laakso koskaan tuntenut oloaan kotoiseksi ryhmässä. Laakson ensimmäinen oma teos oli 1928 ilmestynyt sota-aiheinen runokokoelma Etulinjaan. Hän julkaisi seuraavan kymmenen vuoden aikana useita romaaneja ja runoteoksia, joista hän sai kaksi kirjallisuuden valtionpalkintoa, 1934 ja 1939. Useat Laakson teokset saivat aiheensa hänen kotiseudultaan Nivalasta. Laakso joutui riitoihin monien henkilöiden kanssa, jotka tunnistivat itsensä tai sukulaisensa kirjoista, esimerkiksi Nivalasta kotoisin ollut akateemikko Kustaa Vilkuna tunnisti perheenjäseniään Laakson 1946 kirjoittamasta Kappeli-romaanista.
Suomen Kirjailijaliitto antoi Karrille 1930-luvun lopulla huomautuksen, koska hänen novellinsa Olga todettiin plagioineen Anton Tšehovin novellia Vera. Toisaalta kirjailijaliitto myönsi Karrille vuonna 1936 pienen apurahan.
Yksityiselämä
Laakso oli vuosina 1919–1938 naimisissa Aili Sofia Kaurasen kanssa. Liiton päätyttyä eroon hän meni uusiin naimisiin 1941 Sally Siviä Eufrosyne Häkkisen kanssa. Hänen isänsä oli kansanedustaja Samuli Häkkinen.
Luettelo Squaren julkaisemista videopeleistä
Tämä on luettelo Squaren julkaisemista videopeleistä.
Naisten Suomi–Ruotsi-yleisurheilumaaottelu 1969
Vuoden 1969 naisten Suomi–Ruotsi-maaottelu käytiin Tukholmassa Tukholman Olympiastadionilla 6. ja 7. syyskuuta.
Lauluja rakkaudesta (Kaija Koon albumi)
Lauluja rakkaudesta on Kaija Koon vuonna 2007 julkaisema kokoelma-albumi.
Peltomyyrä
Peltomyyrä (Microtus agrestis) on jyrsijöihin kuuluva eläinlaji, joka esiintyy yleisenä myös Suomessa.
Levinneisyys
Peltomyyrä on yleinen koko Euroopassa ja Suomessa. Se on metsämyyrän ohella Suomen yleisimpiä myyrälajeja. Sen katsotaan elävän koko Fennoskandiassa, joskin se mahdollisesti puuttuu Gotlannista, Saarenmaalta, Hiidenmaalta sekä Ahvenanmaalta. Peltomyyriin lasketaan Suomessa joidenkin tutkijoiden mukaan kaksi erillistä kantaa tai alalajia, etelänpeltomyyrä (Microtus agrestis gregarius) ja pohjanpeltomyyrä (Microtus agrestis agrestis). Näistä jälkimmäisen arvellaan saapuneen jääkauden jälkeen Norjan rannikolta, edellisen idästä ja etelästä. Sekakantoja tunnetaan paljon. Nämä myyrämuodot tunnistetaan lähinnä yläleuan poskihampaista. Poskihampaiden purupintoja käytetään muutenkin toisilleen läheisten myyrälajien tunnistamiseen.
Elintavat
Peltomyyrä viihtyy aukeilla alueilla saaristossa, rantaniityillä, maatalousalueilla, pelloilla, metsän reunoilla ja hakkuualueilla – kaikkialla, missä on tiheää heinä- ja ruohokasvillisuutta. Peltomyyrä on sekä yö- että päiväaktiivinen eläin. Se liikkuu pääasiassa kaivamissaan käytävissä ja maan pinnalla muutaman sadan metrin alueella. Se kaivaa käytäviä kuitenkin huomattavasti vähemmän kuin kenttämyyrä. Pidempiä vaelluksia se tekee vain kausittaisesti. Peltomyyrä on puille ja pensaille suurta tuhoa aiheuttava eläin. Talvisaikaan se käyttää lumen alla olevien puiden kuorta ravinnokseen. Peltomyyrä elää yhdestä vuodesta kahteen vuoteen.
Lisääntyminen
Peltomyyrän lisääntymiskausi ajoittuu toukokuusta syyskuuhun; peltomyyränaaras voi synnyttää 4–6 poikuetta yhden kauden aikana. Poikueen koko vaihtelee yhdestä kymmeneen. Tyypillistä peltomyyrälle on muiden myyrien tapaan runsas lisääntyminen, sillä myyräpopulaatio voi kasvaa yhdessä vuodessa 30–40-kertaiseksi. Kannan lähes eksponentiaalista kasvua seuraa raju kannan väheneminen 3–4 vuoden välein, kun ympäristön kantokyky on saavutettu.
Sulkavan seurakunta
Sulkavan seurakunta liitettiin Savonlinnan seurakuntaan vuoden 2023 alussa.
Seurakunnan synty
Sulkavan seurakunta sai alkunsa oletettavasti vuonna 1630, jolloin Viipurin piispa Nicolaus Magni Carelius nimitti Lauri Matinpojan kirkkoherraksi ja kenraalikuvernööri  Niilo Tuurenpoika Bielke määräsi kirkkoherralle  virkatalon maiksi autiotiloja kappelikunnan alueelta. Asiakirjoja perustamisesta ei ole säilynyt. Uusi kirkkopitäjä muodostettiin Säämingin Iitlahden kappelikunnasta. Uuteen pitäjään liitettiin Karjulanmäen, Ryhälän, Kammolan, Partalan ja Linkolan alue Puumalan neljänneskunnasta sekä Ruottilan ja Sairalanmäen, Mäntysen ja Leipämäen kylät Juvan pitäjästä. Rantasalmesta pitäjään liitettiin Halttula ja osa Maaralaa. Näin pitäjä sai muodon, jollaisena myös nykyinen Sulkavan kunta tunnetaan.
Perustamisaikana pitäjässä on arveltu olleen asukkaita noin 1 600 henkeä. Tästä määrä ei seuraavien sadan vuoden aikana kohonnutkaan. Seurakunnan varhaisten aikojen tapahtumista ei ole säilynyt tietoja asiakirjojen katoamisen johdosta.
Kahden maan kansalaisia
Turun rauhan raja jakoi vuonna 1743 seurakunnan kahteen osaan, joista toinen kuului entiseen tapaan Ruotsin valtakuntaan, toinen itäinen osa Venäjään. Seurakunnan toiminta jatkui kuitenkin lähes entiseen tapaan koko valtakunnanrajan olemassaolon ajan. Käytännössä tämä tarkoitti sitä, että Venäjän puoleisista kylistä Lohilahdesta ja Telataipaleelta käytiin kirkossa Sulkavalla, vainajat haudattiin Sulkavan hautausmaahan, Sulkavan papit kastoivat ja vihkivät entiseen tapaan ja ensimmäiseen kirkkoneuvostoon vuonna 1779 valittiin myös Venäjän puoleisten seurakuntalaisten edustaja. Myöskään koko seurakuntaa koskevasta väestökirjanpidosta ei luovuttu.
Seurakunta yhdistyy
Suomen sodan jälkeen seurakunta yhdistyi jälleen. 1800-luvun alkupuolen suurhankkeena oli uuden kirkon rakentaminen. Erityisesti 1800-luvulla seurakunta toimi edistyksen edelläkävijänä. Kansanopetuksen olivat aloittaneet jo 1700-luvulla Aron ja Klas Molander (kirkkoherra ja kappalainen), ja lukutaitoisia oli opetuksen ansiosta 118. Kirjasto perustettiin Sulkavalle seurakunnan aloitteesta 1861. Lukkari toimi rokottajana vuoteen 1859 asti, mutta diakoniatyöllä oli roolinsa terveydenhoidossa aina vuoteen 1973 jolloin kansanterveyslaki astui voimaan. Seurakunnan ja kunnan hallinnon erottamisesta määrättiin asetuksella vuonna 1865, mutta Sulkavalla ero astui voimaan käytännössä vasta vuonna 1871.
Seurakunnan lakkauttaminen
11.8.2021 Mikkelin hiippakunnan tuomiokapituli teki esityksen seurakunnan lakkauttamisesta. Tuomiokapitulin käsityksen mukaan Sulkavan seurakunnan olisi ollut vaikea jatkaa itsenäisenä seurakuntana. Tähän vaikuttivat erityisesti jäsenmäärän lasku ja heikot taloudelliset resurssit. Näiden lisäksi vaikeudet rekrytoida henkilöstöä vaaransivat seurakunnan tehtävän toteutumisen. . Kirkkohallitus teki 25.1.2022 päätöksen Sulkavan seurakunnan lakkauttamisesta ja liittämisestä Savonlinnan seurakuntaan 1.1.2023 alkaen. Päätöksen myötä Sulkavalla alettiin kerätä nimiä vetoomukseen seurakuntaliitoksen keskeyttämiseksi.
Jäsenmäärän historiallinen kehitys
Seurakunnan jäsenmäärä on ollut tasaisesti laskeva 1999-2016. Vielä 1700-luvulla väkiluku on ollut 3 000 asukkaan paikkeilla, mistä kasvu aina 1950-luvulle oli tasaista. Suurimmillaan jäsenmäärä on ollut tuolloin yli 7 000 henkeä. Sen jälkeen pudotus on ollut jyrkkää erityisesti 1970-luvulla pääasiassa muuttoliikkeen ja myöhemmin erityisesti jäsenistön ikärakenteen ja siitä johtuvan luonnollisen poistuman johdosta. Vuonna 2007 jäsenmäärän lasku oli 75 henkeä, josta valtaosa johtui luonnollisesta poistumasta. Kirkosta eronneita oli tuona vuonna 16.
Jumalanpalveluselämä
Jumalanpalveluselämän keskipisteenä on luonnollisesti ollut Sulkavan kirkko. Vuonna 1852 alettiin järjestää lisäksi vesikansalaisille eli järviyhteyden takana asuville Lohilahden asukkaille kerran vuodessa jumalanpalvelus, joka kiersi isommissa taloissa. Lohikosken kirkko valmistui vuonna 1934 palvelemaan lohilahtelaisia. Maakirkkojen pito eri puolilla pitäjää yleistyi 1800-luvun lopulla. Saarna oli jumalanpalveluksessa pitkä – saattaen kestää tunninkin ja tilaisuus kokonaisuudessaan useita tunteja. Se ei sulkavalaisia tunnu häirinneen: liikenne sisään ja ulos kirkosta oli 1880-luvulla sen verran vilkasta, että piispa seurakuntaa tarkastaessaan arvosteli 'hevosen luona käyntiä'. Vilkasta oli kirkossa sisälläkin. Muistitietojen mukaan kappalainen J.H. Lindh oli kesken saarnaa puuskahtanut: "Mittee työ akat huuvatatte niitä lapsia!"
Kristillistä elämää tukenut opetusmuoto, kinkerit, on Sulkavalla jatkunut läpi vuosisatojen. Kinkerit järjestetään edelleen vuosittain vaikka kinkeripiirejä kylillä onkin jouduttu väen vähentyessä yhdistelemään.
Vuosien varrella jumalanpalveluksissa kävijöiden määrä on hiljalleen vähentynyt. Vielä 1900-luvun alkupuolella kävijöitä saattoi olla 200–300. Myöhemmin erityisesti 2000-luvulla määrät ovat laskenee alle sadan. Prosentuaalisesti jumalanpalvelukset ovat jo kauan tavoittaneet 4–5 prosenttia seurakunnan jäsenistöstä, eikä tässä ole tapahtunut muutoksia. Taisto Salmenkiven ollessa kirkkoherrana jumalanpalveluksiin panostettiin erityisesti: osallistuttiin jumalanpalvelusuudistuksen kokeiluun ja järjestettiin kylien omia kirkkopyhiä.
Nykyisin jumalanpalvelusta vietetään Sulkavan kirkossa ja talvisin vaihtoehtoisesti seurakuntatalossa. Lohikoskella järjestetään jumalanpalvelus kerran kuussa. Sulkavan seurakunnassa järjestetään myös aika ajoin Tuomasmessuja. Kesällä toimintaan kuuluvat kylillä järjestettävät suosituiksi tulleet metsäkirkot.
Kirkkomusiikki Sulkavalla
Ennen urkujen hankkimista Sulkavalla lukkarit johtivat virrenveisuuta ja virsien opetusta. Sulkavan seurakunnan ansiokas lukkari David Vauhkonen julkaisi Suomalaisten virtten nuottikirja nimisen julkaisun vuonna 1884. Urut Sulkavan kirkkoon hankittiin 1892. Koska lukkari ei ollut urkujensoittotaitoinen urkurin tehtävässä toimi opettaja Antti J. Hämäläinen, jonka johdolla Sulkavalla ensimmäisen kerran esitettiin kirkossa Hoosianna moniäänisesti vuonna 1886. Seurakunnan ensimmäiseksi vakinaiseksi lukkari-urkuriksi valittiin vuonna 1908 Yrjö Valtter Teittinen. Vuonna 1910 aloitti toimintansa hengellinen naiskuoro rovastinna Anna Cleven johdolla. Seurakuntalaisten musiikillinen osaaminen alkoi vahvistua kanttorin toiminnan myötä. Kanttori Teittinen aloitti kirkkokonserttien järjestämisen. Kirkkokuoron toiminta alkoi vuonna 1923. 1950-luvulla musiikkitoiminta oli vilkasta. Paikkakunnan omin voimin valmistettiin musiikkiesityksiä suurella kokoonpanolla ja kyläkuoroja syntyi Lohikoskelle, Leipämäelle ja Väätälänmäelle. Kirkko sai uudet urut vuonna 1964. Seurakunnassa toimii kirkkokuoron lisäksi lastenkuoro Pieni Liekki ja naperomuskari sekä projektiluonteisesti Tuomasmessujen yhteydessä Tuomaskuoro.
Lähetystyö
Sulkavan seurakunnan lähetystyö alkoi jo 1859 Suomen lähetysseuran perustamisen myötä, jolloin lähetystyölle alettiin kerätä kolehteja. 1800-luvun loppupuoliskolla Sulkavalla virisi lähetystyöinnostus. Sulkavalta kotoisin ollut Albin Savola (ent. Popoff) hakeutui lähetyskouluun, josta hänet lähetettiin vuonna 1893 lähetyssaarnaajaksi  Ambomaalle. Hän ansioitui ndongankielisen virsikirjan laatijana. Koko 1900-luvun lähetyskannatus seurakunnassa oli vahvaa: lähetyspiirejä ja ompeluseuroja on ollut kymmenittäin kylillä. Savolan jälkeen Sulkavalta lähetystyöhön lähteneitä ovat olleet Marikka Hintsanen (Karhumäki), Lea Juutilainen ja Kaija Julkunen.
Diakoniatyö
Sulkavan seurakunnan diakoniatyössä diakonin kumppaneina toimii laaja vapaaehtoisverkosto auttamassa avun tarpeessa olevia. Diakoniatyö järjestää ryhmiä ja tapahtumia sureville, työikäisille, päihdeongelmista kärsiville ja muille kohderyhmille. Ruohonjuuritason toimintaa ovat saunaillat Tapiolan leirikeskuksessa. Sulkavalla osallistutaan myös aktiivisesti yhteisvastuukeräykseen.
Nuoriso- ja lapsityö
Seurakunnan lapsityöhön koostuu päiväkerhosta, pyhäkoulusta ja naperomuskarista. Seurakuntalaisten kannalta tärkeätä toimintaa ovat lapsia vanhempineen kirkkoon tuovat perhemessut, lasten kauneimmat joululaulut ja vuosittaiset kouluun lähtevien siunaustilaisuudet. Varhaisnuoret tavoitetaan koulujen päivänavausten, kouluilla järjestettävien kinkereiden ja leiritoiminnan kautta. Kerhoista erityisesti sirkuskerho on lasten suosiossa. Partio on tärkeä osa seurakunnan varhaisnuoriso- ja nuorisotyötä. Nuorisotyönohjaaja toimii lippukunnanjohtajana Linnavuoren Tähyilijät -lippukunnassa.
Nuorisotyössä pääpaino on rippikouluissa. Nuorille järjestetään retkiä tapahtumiin. Sulkavan seurakunnassa toimii Changemaker-paikallisryhmä. Seurakunnan nuorisotyönohjaajana toimii Taru Piiroinen.
Kirkon herätysliikkeet Sulkavalla
Mikään kirkon herätysliikkeistä ei ole onnistunut saamaan vahvaa asemaa Sulkavalla. Vaikutteita Sulkavalle on saatu Säämingin  herännäisyydestä. Herättäjä-Yhdistyksen paikallisosasto järjestää kirkkopyhiä ja siioninvirsiseuroja. Myös Suomen Evankelisluterilainen Kansanlähetys järjestää säännöllisesti kirkkopyhiä ja tapahtumia seurakunnassa.
Seurakunnan hallinto
Sulkavan kirkkovaltuuston puheenjohtajana (2015–2018) toimii Kaarina Virta. Seurakunnan hallinnossa työskentevät talouspäällikkö ja kanslisti.
Elokuussa 2021 Mikkelin hiippakunnan tuomiokapituli ehdotti Sulkavan seurakunnan lakkauttamista ja liittämistä osaksi Savonlinnan seurakuntaa 1.1. 2023 alkaen. Perusteeksi esitettiin nopeasti heikkenevä väestökehitys ja negatiivinen käyttökate
Nyrkkeily kesäolympialaisissa 2008
thumb|right|Nyrkkeilyä 2008 kesäolympialaisten nyrkkeilykilpailut käytiin 9.–24. elokuuta. Lajissa kilpailtiin 11 painoluokassa. Kilpailupaikkana toimi Beijing Workers’ Indoor Arena. Sarjoissa ei käyty erillisiä pronssiotteluita, vaan molemmille välierien häviäjille jaettiin pronssimitalit.
Latsiá
Latsiá on kaupunki ja kunta (Δήμος Λατσιών, Dímos Latsión) Nikosian alueella Kyproksen tasavallassa Kyproksen saarella. Sen väkiluku on (2011).
Latsiá on Nikosian esikaupunki ja sijaitsee noin 9 kilometriä Nikosian keskustasta etelään. Se on rakennettu noin 190 metrin korkeuteen merenpinnasta. Latsiá on itsenäinen kunta vuodesta 1986.
Hoijan kreivi Juhana
Juhana, Hoijan (Hoyan) ja Bruchhausenin kreivi  (, ; k. 1535) oli saksalaissyntyinen, Suomessa vaikuttanut valtaneuvos ja linnanpäällikkö, Kustaa Vaasan sisaren Margaretan puoliso. Hän piti loistavaa hovia Viipurissa ja sai vuonna 1525 läänityksekseen Viipurin ja Savonlinnan läänin, vuonna 1529 lisäksi Kokemäenkartanon linnaläänin. Myöhemmin hän kuitenkin riitautui Kustaa Vaasan kanssa ja pakeni Saksaan vuonna 1534. Kreivisodassa hän asettui Lyypekin puolelle Kustaa Vaasaa vastaan, mutta kaatui jo sodan alkuvaiheessa.
Lontoon maraton
Historia
Ensimmäinen Lontoon maraton järjestettiin 29. maaliskuuta 1981. Halukkaita kilpailuun osallistujia oli 20 000. Heistä 7 747 hyväksyttiin, 7 055 lähti kilpailuun ja 6 255 suoritti kilpailun maaliin asti. Maratonin suosio on kasvanut tasaisesti siitä lähtien. Vuonna 2019 maaliin asti saapui 42 549 kilpailijaa.
Kilpailu on paitsi merkittävä huippu-urheilutapahtuma, jossa jaetaan huomattava summa palkintorahoina, myös kuntoilutapahtuma, jota kerääntyy seuraamaan reitin varrelle jopa puoli miljoonaa ihmistä.
Vuoden 2020 maraton järjestettiin koronaviruspandemian vuoksi poikkeuksellisesti lokakuussa rajatulla reitillä St Jamesin puistossa ja vain huippujuoksijoiden kesken. Vuosien 2021 ja 2022 maraton järjestettiin myös poikkeuksellisesti lokakuussa.
Kilpailun reitti
Kilpailu alkaa kolmesta erillisestä pisteestä Blackheathn ympärillä, Thames-joen eteläpuolelta noin 35 metrin korkeudesta. Kilpailijat kokoontuvat yhteen Woolwichissä ja reitti laskeutuu vajaan kilometrin matkalla noin 40 metristä 10 metriin.
Noin 10,5 kilometrin kohdalla kilpailijat kiertävät Cutty Sarkin Greenwichissä. Tämän jälkeen reitti kulkee Surrey Quaysin ja Bermondseyn läpi Jamaica Roadia pitkin. Noin 19,3 kilometrin kohdalla reitti ohittaa Tower Bridgen ja kilpailijat ylittävät Thamesin kääntyen itään. He jatkavat pitkin The Highwayta Wappingin läpi Isle of Dogsiin, minkä jälkeen he ohittavat Lontoon Towerin noin 36,2 kilometrin kohdalla.
Tämän jälkeen reitti kulkee Thamesia pitkin Westminsterin palatsille saakka, josta se kääntyy kohti St James’s Parkia ja Buckinghamin palatsia. Kilpailun maali on The Mallilla. Kilpailun loppuosa oli osa vuoden 2012 kesäolympialaisten maratonreittiä.
Lontoon maraton on ainoa maraton, jonka reitti kulkee sekä läntisellä, että itäisellä pallonpuoliskolla
Naiset
thumb|200px|Vuoden 2007 naisten maratonin voittaja Zhou Chunxiu.
Intermission
Intermission voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Juovasiipiliitäjä
Juovasiipiliitäjä (Ardenna bulleri) on ulappaliitäjien heimoon kuuluva Uuden-Seelannin kotoperäinen ulappalintu. Se elää ainoastaan Pohjoissaaren itäpuolella olevan Poor Knights Islandsin saariryhmän kahdella suurimmalla saarella, Aorangilla ja Tawhiti Rahilla, ja viidellä lähistön luodolla. 1980-luvulla yksi pari pesi Simmonds Islandsilla. Sen populaation koko on noin 2,5 miljoonaa yksilöä. Osbert Salvin kuvaili lajin holotyypin Uudesta-Seelannista 1888. Laji on nimetty Walter Bullerin kunniaksi. pienoiskuva|left|250px|Juovasiipiliitäjä lennossa
Hero of the Day
Hero of the Day on amerikkalaisen heavy metal -yhtye Metallican kappale albumilta Load. Kappale julkaistiin albumin toisena singlenä, ja siitä tehtiin myös musiikkivideo. Yhtye ei ole soittanut kappaletta konserteissaan sitten vuoden 1999. .
Kappale kertoo siitä, kuinka ihmiset etsivät sankareita mediasta, vaikka useimmiten oikeat sankarit löytyvät heidän jokapäiväisestä elämästään.
Singlet
CD Single 1
CD Single 2
CD Single 3
Salaperäinen Intia
Salaperäinen Intia (Aan) on intialainen elokuva vuodelta 1952. Sen ohjasi Mehboob Khan ja pääosia näyttelivät Dilip Kumar, Prem Nath, Nadira ja Nimmi. Se oli aikansa sekä kallein että tuottoisin intialainen elokuva.
Long Qingquan
thumb|Long Qingquan Long Qingquan (s. 3. joulukuuta 1990 Longshan, Hunan) on kiinalainen painonnostaja, joka on voittanut kahdesti olympiakultaa.
Long voitti olympiakultaa 56 kilogramman painoluokassa Pekingin olympialaisissa 2008 yhteistuloksella 292 kg (132 kg + 160 kg). Samana vuonna hän voitti myös maansa mestaruuden. Toisen olympiakultansa Long voitti Rion olympialaisissa 2016. Tuolloin hänen voittotuloksensa 56-kiloisten painoluokassa oli maailmanennätys 307 kg (137 kg + 170 kg).
Luottamus tai kuolema!
'''Luottamus tai kuolema! Hans Assmannin arvoitus''' on entisen rikoskomisario ja Alibin päätoimittajan Matti Paloaro ja neurologian professori Jorma Palon kirja, joissa he esittävät, että saksalainen emigrantti Hans Assmann liittyisi joihinkin selvittämättömiin murhiin, muun muassa Kyllikki Saaren murhaan ja Bodominjärven murhiin.
Kirjan Luottamus tai kuolema-nimi tulee haastattelusta, jonka Hans Assmann antoi kuolinvuoteellaan entiselle rikoskomisariolle ja Alibi-lehden päätoimittajalle Matti Paloarolle, jonne hänen täytyi mennä yksin. Ehtona oli, että vähintään viiteen vuoteen Hans Assmannin kuolemasta ei haastattelusta saanut puhua sanaakaan:
"Asetan kolme ehtoa keskustelullemme. Julkisuuteen ei saa tulla sanaakaan ennen kuin kuolemastani on kulunut vähintään viisi vuotta. Oikeaa henkilöllisyyttäni, jos satut saamaan sen selville, ei saa paljastaa koskaan kenellekään. Myös tämän asuinpaikkani paljastaminen on kiellettyä."
Assmann oli omien sanojensa mukaan ammatiltaan teurastaja, teloittaja Auschwitzissä sekä myöhemmin Wehrmachtin sotilas, kunnes hän joutui Neuvostoliiton sotavangiksi.
Jossain vaiheessa vuotta 1964, ilmeisen pian vapautumisen jälkeen, Hans Assmann muutti pysyvästi asumaan Ruotsiin. Vieno Assmann muutti myös Ruotsiin, mutta pariskunta erosi 70-luvun alussa, jolloin Vieno muutti takaisin Suomeen. Vanhuuden päivillä Hansista kauan sitten erottuaan Vieno oli itse yhteydessä Alibin silloiseen toimittajaan, entiseen poliisiin, Matti Paloaroon. Paloarolle Vieno kertoi epäilleensä Hansia monen ratkaisemattoman murhan tekijäksi, koska Hans oli sattunut olemaan niiden tapahtuessa aina poissa kotoa. Mitään varsinaista näyttöä asiasta ei ollut. Hans Assmann oli kutsunut Matti Paloaron tapaamaan häntä 1997 ja kuolinvuoteellaan hän oli kertonut elämästään ja epäsuorasti tunnustanut tapahtumia Paloarolle.
Kyllikki Saaren murha 1953
Auli Kyllikki Saari (6. joulukuuta 1935 – 17. toukokuuta 1953) oli 17-vuotias tyttö, joka surmattiin Isojoella 17. toukokuuta 1953. Tapaus on yksi Suomen kuuluisimpia selvittämättömiä henkirikoksia. Tekijäksi on myös epäilty Bodominjärven murhiinkin liitettyä saksalaissyntyistä Hans Assmannia, jonka vaimo väitti liikkuneen Isojoen ja Kauhajoen suunnalla murhailtana. Assmann myös omisti murhan aikoihin vaaleanruskean Opel -merkkisen henkilöauton, jollaisen useat silminnäkijät olivat nähneet kiirehtivän murhapaikan suunnalta poispäin.
Rikospoliisi Matti Paloaro tulkitsi Hans Assmannin epäsuorasti tunnustaneen kuolinvuoteellaan vuonna 1997 olevansa vastuussa Kyllikki Saaren kuolemasta. Paloaron mukaan Assmann kertoi:"Yhden asian voin kuitenkin kertoa heti... koska se on vanhin ja tavallaan vahinko, joka piti peittää. Muuten retkemme olisi paljastunut. Vaikka ystäväni oli hyvä ajaja, vahinkoa ei voinut välttää. Tietänet, mitä meinaan." Paloaro päätteli Assmannin tarkoittaneen Kyllikki Saaren tapausta. Autonkuljettaja olisi törmännyt autollaan Saareen vahingossa, mutta jälkiensä peittämiseksi miehet olisivat lavastaneet tapauksen murhaksi.
Kertomuksia epäillään, koska virallisten tietojen mukaan Assmann olisi ollut kuitenkin Saksassa teon aikoihin. Kerrotaan, että Supon arkiston mukaan Suomeen Hans Assmann saapui ensimmäisen kerran Helsingin olympialaisiin kesällä 1952, mutta palasi vielä Saksaan ja muutti pysyvästi Suomeen heinäkuussa 1953.
Elli Maria Immon murha 1955
Kemiläinen kauppakoululainen Elli Maria Immo surmattiin joulukuun 7. päivän iltana 1955. Elli oli tiettävästi palaamassa työnväentalossa pidetyistä tansseista. Siellä häntä tanssitti moneen otteeseen mies, jota kukaan tansseissa mukana ollut ei ole ilmoittanut tunteneensa. Marttalan tienhaarassa hän erosi toveristaan ja ilmoitti menevänsä kotiin. Pikkupojat löysivät Ellin ruumiin hänen kotiporttinsa läheltä parin metrin päässä polulta, missä näkyi myös taistelun jälkiä. Elli Maria Immon kimppuun on ilmeisesti hyökätty takaapäin. Hyökkääjä on iskenyt tyttöön viiltohaavoja oikealle puolelle kaulaan sekä pistohaavan oikean korvan taakse, josta aiheutunut verenvuoto lääkärinlausunnon mukaan oli aiheuttanut kuoleman. Tätäkin tapausta selvittämään etsittiin tutkija Helsingistä. Hän oli komisario Paavo Mömmö, sittemmin Kotakoski, mutta surmaaja jäi häneltä ja muiltakin löytämättä. Ketään ei ole edes epäilty vakavasti, mutta tanssiaisvierailta kerättyjen tuntomerkkien perusteella hän saattoi olla Hans Assmann. Vieno Assmannin mukaan Hans oli juuri tuona yönä Kemissä. Hän oli nytkin ollut matkoilla monta päivää ja kertonut menevänsä tapaamaan Reino Järvistä, kemijärveläistä sotavankikaveriaan. Ainoa puna-armeijan vangiksi ottama suomalainen Reino Järvinen on kuitenkin asunut Keski-Suomessa eikä koskaan Kemijärvellä tai muualla pohjoisessa.
Ministeri Penna Tervon kuolemantapaus 1956
Ministeri Penna Tervo menehtyi auto-onnettomuudessa 1956 Tuusulassa kesken ministeri- ja kansanedustajakautensa. Kuolinvuoteellaan Hans Assmann otti sanoi seuraavasti: "Tiedän, miten ministeri Penna Tervo antoi ratkaisevan äänen presidentinvaalissa ja kuoli kahden viikon kuluttua." Sitten Hans lisäsi monimielisesti: "Tein vain vähän."'
Onnettomuutta koskeneen arkiston avautuminen alkuvuodesta 2006 ei tukenut murhateorioita millään tavalla.
Murhat Ruotsissa 1958 ja 1960
1963 Ruotsin poliisi tutki Hansin mahdollista osuutta maassa sattuneisiin ja selvittämättä jääneisiin nuorten naisten murhiin. Ehkä tunnetuin niistä oli tehty huhtikuussa 1958, jolloin oli löydetty Birgitta Lövqvistin alaston ruumis Västerbackenista läheltä Tukholmaa. Yhtymäkohtia Suomessa tapahtuneisiin veritekoihin olivat teltta ja kaunis järvenranta sekä se, että Birgitan kello ja toinen kenkä olivat kateissa. Hansin tiedetään asuneen elämänsä jossakin vaiheessa myös Västerbackenissa.