cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Markku Palmroos
Valmentajaura
Päävalmentajana Palmroos on toiminut Atlantiksessa, kun hän korvasi lokakuussa 2000 erotetun Jari Europaeuksen. Joukkue onnistui kauden päätteeksi nousemaan Veikkausliigaan, kun se kukisti karsinnoissa TPS:n. Seuraavalle kaudelle apuvalmentajana toiminut Ari Tiittanen siirtyi päävalmentajaksi ja Palmroos tämän avuksi. Atlantis voitti tuolloin Suomen Cupin. Atlantiksen päädyttyä konkurssiin 2002, siirrettiin sen sarjapaikka uudelle vantaalaisseura AC Allianssille, jossa parivaljakko Tiittanen–Palmroos jatkoi edelleen samalla työnjaolla. Palmroos jatkoi Allianssissa kauden 2005 loppuun, vaikka Tiittanen korvattiin Thierry Pisterillä.
Kaapo Murros
Elämänvaiheet
Murros käänsi suomeksi kuusi Jack Londonin romaania, Pjotr Kropotkinin teoksen Taistelu leivästä ja Karl Marxin ja Friedrich Engelsin Kommunistipuolueen Manifestin. Viimeksi hän suomensi 1939 Hermann Kauffmanin muistelmateoksen Mieluisia muistoja Keski-Hämeestä ja 1946 Pehr Adrian Gaddin vuonna 1789 julkaiseman tutkielman Satakunnan kihlakuntain pohjoisosan taloudellisen kuvaamisen yritys.
HMS Victory
Palvelus 1778–1783
Victory otettiin palvelukseen torstaina 12. maaliskuuta 1778 päällikkönään Sir John Lindsay, jonka tehtävänä oli huoltaa ja varustaa alus merelle lähtöä varten. Päällikön tehtävät otti vastaan 15. toukokuuta Jonathan Faulkner. Alus määrättiin Kanaalin laivaston komentajan amiraali Augustus Keppelin lippulaivaksi ja aluksella oli avustavana lippu-upseerina kontra-amiraali John Campbell. Keppelin laivasto lähti 8. kesäkuuta koulutuksen päätyttyä merelle. Ennen merelle lähtöä 30 kappaletta aluksen 42 naulan tykeistä vaihdettiin Keppelin määräyksestä kevyempiin ja helpommin käsiteltäviin 32 naulan tykkeihin.
Kaapo Murros
Elämänvaiheet
Kaapo Murros oli naimisissa vuodesta 1902 Fredrika Sofia Starkin kanssa.
Markku Palmroos
Valmentajaura
Kaudeksi 2006 Palmroos nimettiin tammisaarelaisen EIF:n päävalmentajaksi Kakkoseen. Maaliskuussa 2006 Palmroos aloitti EIF:n valmentamisen ohella myös HJK:n maalivahtivalmentajana, jossa hän toimi kauden 2009 loppuun saakka. Palmroos toimi EIF:ssä vielä 2007, mutta seuraavalla kaudella 2008 hän aloitti Kakkosen Lohjan Pallossa. Hän vei sen kahtena peräkkäisenä kautena lohkonsa toiseksi ja vuonna 2010 kuudenneksi.
HMS Victory
Palvelus 1778–1783
Alus osallistui 23. heinäkuuta Ushantin taisteluun osaston lippulaivana. Taistelun seurauksena aluksen takila hajosi lähes täydellisesti. Taistelun päätyttyä Keppelin osasto purjehti Cowsandiin korjaamaan vaurioita. Alus saapui 27. lokakuuta ankkuriin Spitheadiin, kunnes siirtyi 10. maaliskuuta 1779 Portsmouthiin.
Kaapo Murros
Aiheesta muualla
Kaapo Murroksen lehtiartikkeleita:
Markku Palmroos
Valmentajaura
Palmroos piti tämän jälkeen taukoa valmennuksesta, mutta palasi Lohjalle jälleen kaudeksi 2012. LoPa:n menestys jäi kuitenkin heikoksi ja Palmroos erotettiin kesäkuun lopussa. Seuraavalla kaudella hän aloitti HJK:n A-juniorivalmentajana ja toukokuussa 2013 myös BK-46:n päävalmentajana. Palmroos on toiminut myös Suomen A-maajoukkueen maalivahtivalmentajana.
HMS Victory
Palvelus 1778–1783
Henry Collins otti aluksen päällikkyyden vastaan 27. maaliskuuta 1779. Alus oli huhtikuussa telakalla huollettavana, mistä se siirtyi 27. huhtikuuta takaisin ankkuripaikalleen Spitheadiin. Amiraali Sir Charles Hardy nosti lippunsa aluksella 17. toukokuuta.
Markus Selin
Ura
Markus Selin syntyi Vihdin Nummelassa vuonna 1960. Hänen vanhempansa omistivat elokuvateatterin, jossa Selin työskenteli lapsena. Myöhemmin hän alkoi kirjoittaa elokuva-arvosteluja paikallislehtiin sekä OK!-lehteen. Selin kävi kauppaopistoa, alkoi maahantuoda videoita ja perusti Lohjalle videovuokrausyritys Starin.
Vuonna 1982 Selin tutustui Renny Harliniin Los Angelesissa järjestetyssä American Film Market -tapahtumassa. Vuonna 1985 ilmestyi Selinin tuottama ja Harlinin ohjaama elokuva Jäätävä polte, joka herätti kohua neuvostovastaisuuden vuoksi. Harlin ja Selin omistivat tuohon aikaan yhdessä tuotantoyhtiö Harlin & Selin Productionsin. Sen toimintaa kuitenkin hankaloitti se, että Harlin lähti Amerikkaan luomaan uraa ohjaajana Selinin jäädessä Suomeen pyörittämään yhtiötä. He päättivät purkaa yrityksen.
Vuonna 1987 Selin perusti Funente-nimisen yhtiön, joka toimi Suomessa Nintendo-konsolien ja -pelien maahantuojana. Yritys meni konkurssiin vuonna 1993, jolloin sillä oli 42 miljoonan markan velat.
Vuonna 1992 Selin oli mukana Keravan Saviolle Fanfaari-huvipuiston tiloihin rakennetun uuden Planet FunFun -sisähuvipuiston toiminnassa. Tiloissa kuvattiin myös Gladiaattorit-sarjaa (1993–1994). Planet FunFun meni konkurssiin vuonna 1993.
Selin perusti Solar Filmsin vuonna 1995 yhdessä elokuvaohjaaja Antti J. Jokisen ja Taina Saikkosen kanssa. Selin on Solarin elokuvien vastaava tuottaja. Hänen mukaansa Solar Films syntyi luontevana jatkona Harlin & Selin Productionsille. Yhtiön ensimmäinen toimitusjohtaja oli elokuvaohjaaja Antti J. Jokinen, mutta Solar Filmsin tiedottajan Rampe Toivosen mukaan ”Markus oli suvereeni päätöksentekijä ja kaikki juoksevat asiat hoituivat taiteilija-Antin ohi.” Myöhemmin toimitusjohtajaksi Jokisen tilalle värvättiin Jukka Helle Fantasiafilmistä.
Yksityiselämä
Selin meni 6. kesäkuuta 2006 naimisiin 15 vuotta nuoremman Pauliinan kanssa. Pari jätti avioerohakemuksen 2010.
Selinistä ilmestyi syksyllä 2019 Tammen kustantama, Veli-Pekka Lehtosen kirjoittama kirja Markus Selin – Perustuu tositapahtumiin. EAN: 9789520407230.
Oikeudenkäyntejä
Huhtikuussa 2007 Markus Selin sai syytteet törkeästä velallisen petoksesta ja törkeästä velallisen epärehellisyydestä. 11. tammikuuta 2008 Helsingin käräjäoikeus tuomitsi hänet vuoden ehdolliseen vankeusrangaistukseen sekä 5 640 euron oheissakkoihin ja maksamaan korvauksia 99 000 euroa. Oikeus katsoi, että Selin pimitti 1990-luvun lopulla omaisuuttaan velkojilta ja salaili sitä ulosotossa.
Hankkeita
Toukokuussa 2011 Renny Harlin jättäytyi pois hänen ja Selinin suunnittelemasta Mannerheim-elokuvaprojektista, joka oli ollut vireillä vuodesta 2000 lähtien. Selinin mukaan hanke oli yhä tuolloin vireillä. Elokuvaprojekti kuitenkin kaatui täydellisesti eikä siitä tullut mitään. Samalla projektin epäonnistuminen katkaisi Harlinin ja Selinin yli 20 vuotta kestäneen läheisen ystävyyden. Viisi vuotta myöhemmin toukokuussa 2016 parivaljakon ilmoitettiin korjanneen välinsä.
2001 Selin pyrki saamaan vuonna 2003 Suomen televisiossa esitetyn Haluatko elokuvatähdeksi -tv-sarjan formaatin kaupaksi Yhdysvaltojen markkinoille ja suunnitteli suomalaisen pornon historiasta kertovaa elokuvaa Timo Korpin elämäkerran pohjalta.
Vuonna 2005 Selin suunnitteli Kalevalasta englanninkielistä elokuvaa, joka musiikkivideoistaan tunnetun Antti J. Jokisen oli määrä ohjata. Hanke haudattiin lopulta kaikessa hiljaisuudessa.
HMS Victory
Palvelus 1778–1783
Alus palveli loppuvuoden ajan Kanaalin laivastossa kotisatamanaan Spithead. Se siirtyi 8. helmikuuta 1780 Portsmouthiin, jossa se siirrettiin maaliskuussa telakalle kuparoitavaksi. Alus poistui telakalta kuukauden lopulla, minkä jälkeen se siirtyi varustettavaksi.
pienoiskuva|HMS Victoryn mastot John Clayton vastaanotti aluksen päällikkyyden Collinsilta 19. huhtikuuta 1780. Alus siirtyi 24. toukokuuta amiraali Sir Francis Gearyn lippulaivaksi, mistä hän luopui 16. elokuuta. Aluksen päälliköksi määrättiin huhtikuussa 1781 John Howarth. Kontra-amiraali Richard Kempenfelt nosti syyskuussa lippunsa aluksella, mistä hän siirtyi 21. joulukuuta HMS Royal Georgelle.
Amiraali Richard Howen alaisuudessa alus lähti 11. syyskuuta 1782 merelle suojaten saattueen Portugaliin. Osallistuttuaan Cape Spartelin taisteluun ja avustettuaan lokakuussa Gibraltarin piirityksen murtamisessa alus palasi Spitheadiin perjantaina 15. marraskuuta. Alus purjehti 27. marraskuuta Portsmouthiin, missä se siirrettiin 5. joulukuuta telakalle huollettavaksi. Aluksen mastot poistettiin, ja miehistö poisti pari päivää myöhemmin 304 tonnia painolastia.
Markus Selin
Hankkeita
Maaliskuussa 2008 Selinin piti olla mukana Toivo Sukarin uudessa Ideapark-kauppakeskuksessa, jota suunniteltiin Vihtiin. Selinin oli tarkoitus rakentaa kauppakeskukseen studiokokonaisuus. Hanke kuitenkin kariutui kaavoituksellisiin esteisiin.
HMS Victory
Palvelus 1778–1783
Alus poistettiin palveluksesta vuonna 1783. Telakalla aluksella todettiin kuparoinnin aiheuttaneen aluksen runkoon vaurioita. Aluksen kunnostuksen kulut olivat kaikkiaan 15 372 puntaa 19 šillinkiä ja 9 pennyä. Aluksen puoli- ja etukansien kuuden naulan tykit korvattiin 12 naulan tykein. Telakalta palattuaan alus ankkuroitiin Portsmouthin satamaan.
Markus Selin
Hankkeita
Markus Selin oli mukana perustamassa Pokerisivut.com-lehteä yhdessä Jasper Pääkkösen kanssa. Pokerisivut.com-lehden julkaiseminen lopetettiin vuonna 2010 uuden arpajaislain myötä; lehden viimeinen numero ilmestyi elokuussa 2010.
HMS Victory
Päälliköt
Aluksen päälliköinä olivat palvelusjakson aikana seuraavat upseerit :
Lippu-upseerit
Alus oli palvelusjakson aikana seuraavien lippu-upseerien lippulaivana :
Palvelus 1787
Victory palautettiin palvelukseen lauantaina 6. lokakuuta 1787 päällikkönään luutnantti John Doling. Aluksen varsinainen päällikkö Charles Hope saapui hieman myöhemmin alukselle. Alus siirrettiin 27. lokakuuta telakalle miehistön poistettua painolastin. Alus poistui telakalta 10. marraskuuta. Kontra-amiraali Sir Francis Samuel Drake nosti 27. marraskuuta aluksella lippunsa. Alus poistettiin palveluksesta 5. joulukuuta, jolloin aluksen päällikkönä ollut Hope poistui alukselta.
Palvelus 1790–1797
Luutnantti Hallowell palautti 16. toukokuuta 1790 aluksen palvelukseen uuden päällikön John Nightin puolesta. Seuraavien viikkojen aikana aluksen takila kunnostettiin ja alukselle saapui upseereita ja miehistöä.
Alus lähti tiistaina 28. kesäkuuta merelle amiraali Barringtonin laivaston mukana. Matkalla aluksella jouduttiin antamaan toistuvia rangaistuksia erilaisista rikkomuksista, joiden syynä pidettiin pitkää toimettomuutta. Alus palasi laivaston mukana Spitheadiin 24. syyskuuta.
Portsmouthiin alus siirtyi 12. tammikuuta 1791. Satamassa aluksen puuosia kuten tykkikärryjä ja veneitä korjailtiin. Maalis- ja huhtikuun Knight koulutti miehistöään aluksen ollessa ankkurissa Spitheadissä. Alus poistettiin palveluksesta 3. syyskuuta.
Ennen sodan julistamista 1. helmikuuta vallankumoukselliselle Ranskalle Victory palautettiin merikelpoiseksi ja se otettiin palvelukseen päällikkönään John Knight. Alus ankkuroitui 13. tammikuuta Spitheadiin, ja se siirrettiin telakalle 24. tammikuuta.
Amiraali Hoodin lippulaivana alus lähti laivaston mukana Välimerelle estääkseen Toulonissa olevan Ranskan laivaston joutumisen vallankumouksellisten käsiin. Kuningasmielisten kanssa käytyjen keskustelujen jälkeen britit nousivat maihin. Joulukuussa kenraali Napoleon Bonaparten johtamat vallankumoukselliset valtasivat Toulonin, jolloin Hood vetäytyi laivastoineen Korsikalle.
Markku Palmroos
Valmentajaura
Palmroosin toinen jalka amputoitiin polven alapuolelta marraskuussa 2017, mutta hän aikoo jatkaa silti valmentajana. Ennen amputointia jalkaa leikattiin 22 kertaa.
HMS Victory
Palvelus 1790–1797
Vuoden 1794 alus kuului laivasto-osastoon, joka tuki korsikalaisen kenraalin Pasquale de Paolia taistelussa ranskalaisia vastaan. Lisäksi alus osallistui Nelsonin iskuihin ensin Bastiaan ja huhtikuussa Calviin. Hoodin terveys petti vuoden lopulla, ja hän luovutti laivaston komennon amiraali William Hothamille HMS Britannialla. Victory palasi Britteinsaarille Hoodin kanssa.
Kontra-amiraali Robert Man nosti aluksella lippunsa palaten 8. toukokuuta Toulonin edustalla olevaan Välimeren laivastoon. Kuusitoista päivää myöhemmin alus siirtyi laivaston mukana San Fiorenzon edustalle, jonne saapui Nelsonilta tieto Ranskan laivaston murtautumisesta Toulonista merelle. Vara-amiraali Pierre Martinin johtama Ranskan laivasto tavoitettiin Hyéresin edustalla maanantaina 12. heinäkuuta.
Amiraali Hotham vetäytyi taistelusta jo ennen kuin kaikki alukset pääsivät kosketukseen vihollisen kanssa. Victory menetti osan mastoistaan, ja miehistöstä sai surmansa kaksi ja kolme merijalkaväen sotilasta kaatui. Lisäksi haavoittuneita oli neljä upseeria ja yhdeksän merimiestä. Seuranneessa tutkimuksessa Hotham menetti päällikkyyden ja laivaston komentajaksi tuli Sir John Jervis.
Alus oli vuoden lopun San Fiorenzossa. Knight luovutti 3. joulukuuta aluksen päällikkyyden George Greylle. Amiraali Jervis nosti aluksella lippunsa seuraavana päivänä. Alus nosti ankkurin 13. joulukuuta ja lähti Cape Sicién edustalle.
Jervisin laivaston mukana alus saapui 1. joulukuuta Gibraltarille, jolloin fregatti HMS Blanche törmäsi Victoryyn aiheuttaen takilassa vaurioita. Alus lähti 16. joulukuuta Lissaboniin, jonne se saapui 22. joulukuuta.
Alus lähti 14. helmikuuta 1797 Jervisin komentaman laivaston mukana ottamaan vastaan Amerikasta tulevaa espanjalaista saattuetta, joka kuljetti elohopeaa. Victory osallistui Cabo de São Vicenten taisteluun, jossa se kävi tykistötaistelua Salvador del Mundon kanssa. Taistelussa aluksella sai surmansa ainoastaan yksi mies ja viisi haavoittui. Laivasto palasi seuraavana päivänä saaliinsa kanssa Lagosinlahdelle.
HMS Goliath törmäsi 3. huhtikuuta alukseen, jolloin sen perä vaurioitui. Kolmas kolarointi tapahtui jo 16. huhtikuuta HMS Theseuksen kanssa. Victory viipyi seuraavat pari kuukautta Cádizissa.
Amiraliteetti antoi 8. joulukuuta aluksen muuttamisesta sotavankien sairaalalaivaksi. Ensimmäisen luokan sotalaivan HMS Impregnablen tuhoutuminen 8. lokakuuta 1799 lähellä Chichesterin satamaa koitui Victoryn onneksi, koska maan ollessa edelleen sodassa Ranskaa vastaan tappio piti korvata. Alus tutkittiin Chathamissa, minkä tuloksena todettiin aluksen vaativan merkittäviä korjauksia. Palvelukseen palauttamisen hinnaksi arvioitiin 23 500 puntaa.
Palvelus 1803–1806
Amiraliteetti antoi 14. maaliskuuta 1803 määräyksen Chathamiin, jonka mukaan Victory piti valmistella meripalvelukseen. Alus palautettiin palvelukseen 9. huhtikuuta päällikkönään Samuel Sutton ja se vapautui telakalta kaksi päivää myöhemmin. Aluksen kunnostus maksoi 70 933 puntaa. Alus tarkistettiin varustamisen ja miehistön alukselle nousun jälkeen 28. huhtikuuta. Aluksen aseistuksena oli 30 kappaletta 32 naulan, 28 kappaletta 24 naulan, 30 kappaletta pitkiä 12 naulan, 12 kappaletta lyhyitä 12 naulan, 2 kappaletta keskipitkiä 12 naulan tykkejä sekä etukannella kaksi kappaletta 24 naulan karronadeja.
Alus lähti 14. toukokuuta Portsmouthiin eli samana päivänä kuin Nelson määrättiin Välimeren laivaston komentajaksi. Kaksi päivää myöhemmin Englanti julisti sodan Ranskalle ja Victoryn saavuttua Portsmouthiin 18. toukokuuta valkoisten vara-amiraali Nelson nosti lippunsa aluksella. Alus ei kuitenkaan ollut valmis välittömään lähtöön, joten kaksi päivää myöhemmin Nelson siirsi lippunsa HMS Amphionille.
Sutton nosti mastoon amiraali Cornwallisin sinisen lipun ja lähti Ushantiin ilmoittautuakseen amiraalille, joka määräsi aluksen siirtymään Nelsonin käyttöön. Sutton kohtasi Nelsonin Cape Sicién edustalla heinäkuun lopulla. Nelson siirsi lippunsa 31. heinäkuuta Victorylle ottaen Amphionin päällikön Thomas Masterman Hardyn lippukapteenikseen, jolloin Sutton siirtyi Amphionin päälliköksi.
Victory ankkuroitui 20. elokuuta Spitheadiin ja Nelson meni maihin. Aluksen miehistö korjasi mastoja, takilaa ja purjeita sekä teki muitakin pieniä vaurioiden korjauksia. Lisäksi aluksen tykit siirrettiin maihin tarkastettavaksi. Alus nosti ankkurin 13. syyskuuta ja purjehti St. Helensiin missä se laski ankkurin. Seuraavana päivänä Nelson palasi alukselle ja lähti merelle 15. syyskuuta saattajanaan HMS Euryalus. Alukset liittyivät 29. syyskuuta Cádizin edustalla olevaan laivastoon. Seuraavat kolme viikkoa olivat partiointia ja odottelua, kunnes 18. lokakuuta saatiin tieto Villeneuven yhdistyneen laivaston merelle lähdöstä.
Nelsonin ja Villeneuven laivastot kohtasivat 21. lokakuuta 1805 Trafalgarin taistelussa, jossa Nelson sai surmansa tarkka-ampujan luodista. Aluksen miehistöstä sai surmansa 54 miehistönjäsentä ja lisäksi kolme kuoli myöhemmin taistelussa saamiinsa vammoihin. Alkuperäisen ilmoituksen jälkeen Beattylle ilmoitettiin vielä 27 haavoittunutta eli haavoittuneita oli kaikkiaan 102.
Lähestyvän myrskyn vuoksi aluksen miehistön piti palauttaa aluksen merikelpoisuus. Katkennut päämasto vaihdettiin uuteen 23. lokakuuta. Alukseen pääsi runkoon tulleista rei'istä 30 senttimetriä vettä tunnissa, joten pumppu oli koko ajan miehitettynä. Mesaanimasto vaihdettiin seuraavana päivänä. Samana päivänä aluksen lokiin tehtiin merkintä suurista lännestä saapuvista aalloista ja voimakkaasta sateesta ja HMS Polyphemus otti Victoryn hinaukseen. Aluksella työt jatkuivat keulamaston vaihtamisessa.
Lauantaina 26. lokakuuta myrsky katkoi aluksen päämaston kärkiosat ja repi purjeita. Lopulta hinausköysi katkesi ja alus jäi selviämään yksin myrskystä. Aluksella saatiin hätämasto pystyyn ja vedettyä hinausköysi HMS Neptuneen. Alus oli 28. lokakuuta edelleen Trafalgarin alueella hinausköyden katkettua uudelleen. Seuraavana päivänä alus pääsi lopulta Gibraltarille ja ankkuroitui Rosianlahdelle. Alukselle asennettiin uudet mastot ja se lähti 4. marraskuuta Portsmouthiin. Englannin Kanaalissa HMS Warrior otti aluksen hinaukseen ja Victory ankkuroitui Spitheadiin aamulla 5. joulukuuta.
Seuraavien päivien aikana aluksella kävi lukuisia vierailijoita kuten taiteilija Arthur Devis, joka loi edelleen aluksella näytteillä olevan maalauksen "Nelsonin kuolema". Täydennyksen jälkeen Nelsonin ruumis mukanaan alus jatkoi matkaansa Chathamiin, jossa se laski ankkurin 11. joulukuuta. Alus siirtyi Medway jokea pitkin ankkuroituen joulupäivänä varikon edustalle, missä aluksen tykit, ruuti ja kuulat siirrettiin maihin. Seuraavien kahden viikon aikana aluksen miehistö siirrettiin muihin aluksiin. Merijalkaväki siirrettiin 15. tammikuuta maihin Chathamissa ja alus poistettiin palveluksesta.
Matti Palo
Matti Palo (6. huhtikuuta 1938 Kokkola – 14. helmikuuta 2014 Jalasjärvi) oli suomalainen metsäntutkija ja professori.
HMS Victory
Palvelus 1808–1812
Victory palautettiin 31. tammikuuta 1808 palvelukseen Chathamissa päällikkönään John Serrell, joka luovutti päällikkyyden kaksi kuukautta myöhemmin. Alus vastaanotti tykit ja saavutti aseistetun aluksen statuksen 5. maaliskuuta. Aluksen alimmalla tykkikannella oli 32 kappaletta 32 naulan, keskikannella 28 kappaletta 18 naulan ja ylimmällä tykkikannella 32 kappaletta 12 naulan tykkejä. Aluksen puolikannella oli kahdeksan 32 naulan karronadia ja etukannella kaksi keskipitkää 12 naulan tykkiä. Aluksen täyslaidallinen oli kaikkiaan 1 052 naulaa.
Matti Palo
Palo valmistui metsänhoitajaksi ja väitteli maatalous- ja metsätieteiden tohtoriksi Helsingin yliopistossa vuonna 1969. Hän toimi metsäekonomian professorina Metsäntutkimuslaitoksessa Helsingissä. Hän oli seitsemän vuotta tutkijana ja professorina myös ulkomailla.
HMS Victory
Palvelus 1808–1812
Philip Dumaresq vastaanotti aluksen päällikkyyden 22. maaliskuuta. Alus vastaanotti 17. marraskuuta elintarvikkeita Chathamissa, minkä jälkeen alus sai käskyn lähteä Espanjaan evakuoimaan kenraali John Mooren armeijan A Coruñasta. Victory ja HMS Barfleur lähtivät merelle 10. joulukuuta. Moore kärsi kuitenkin tappion 16. joulukuuta marsalkka Soultille. Kaksi päivää myöhemmin alus saapui Vigoon odottamaan evakuoitavia.
Matti Palo
Palo kuoli auto-onnettomuudessa Jalasjärvellä ollessaan matkalla Helsingistä Toholammille, jossa sijaitsi hänen äitinsä kotitalo.
HMS Victory
Palvelus 1808–1812
Alus lähti 12. tammikuuta 1809 Vigosta suojaten saattuetta, joka ankkuroitui A Coruñan edustalle 15. tammikuuta. Alukselle nousi 81. rykmentin sotilaita evakuoitaviksi ja ranskalaiset etenivät samanaikaisesti kohti A Coruñaa. Alus nosti ankkurin 17. tammikuuta ja saapui 23. tammikuuta Englantiin. Sotilaiden siirryttyä maihin alus lähti Noreen korjauksia varten ja valmistautumaan seuraavaan tehtävään.
Vara-amiraali Sir James Saumarez ja hänen lippukapteeninsa George Hope nousivat alukselle 27. tammikuuta. Victory, HMS Minotaur ja Owen Glendower nostivat purjeet ja lähtivät Ruotsiin. Osasto saapui 8. toukokuuta lähelle Karlskronaa Wingansalmeen. Saumarezin tehtävänä oli Tilsitin sopimuksen jälkeisessä tilanteessa pitää kauppareitit avoimina. Siten hänen piti pitää yllä diplomaattisia yhteyksiä Ruotsin kanssa, sulkea Venäjän laivasto Kronstadtiin ja valvoa Tanskan toimia. Toukokuussa Victory osallistui Tanskan hallinnoiman Anholtin saaren valtaukseen ennen paluutaan Karlskronaan 4. kesäkuuta. Alus palasi Britteinsaarille syyskuussa.
Alus siirrettiin 24. tammikuuta 1810 Portsmouthissa telakalle, mistä se vapautui 12. helmikuuta. Alus lähti 28. huhtikuuta Itämerelle Saumarezin lippulaivana, ja se saapui Anholtiin Hawken redille 22. toukokuuta ja jatkoi edelleen Wingonsalmeen. Alus partioi näiden kahden paikan väliä aina marraskuuhun, jolloin se aloitti paluumatkan Britteinsaarille. Alus saapui 11. joulukuuta Spitheadiin. Saumarez laski lippunsa ja osa aluksen tykeistä siirrettiin maihin, jotta alus voisi toimia joukkojenkuljetustehtävissä.
Alukselle nousi täydennyksenä Wellingtonin armeijalle 42. jalkaväkirykmentin sotilaita ja kontra-amiraali Yorke nosti lippunsa aluksella. Alus lähti 30. tammikuuta 1811 laivaston mukana Lissaboniin, mistä se palasi Spitheadiin 26. maaliskuuta. Yorke laski lippunsa, minkä jälkeen alus palautettiin alkuperäiseen tehtäväänsä. Saumarez palasi alukselle 2. huhtikuuta nostaen lippunsa. Huhtikuun lopulla alus lähti jälleen Itämerelle saapuen Wingonsalmeen 2. toukokuuta. Alus viipyi alueella syyskuuhun avustaen erilaisissa maihinnousuissa.
Vuonna 1812 alus oli jälleen Itämerellä, jossa kampanja päättyi syyskuussa. Alus kutsuttiin takaisin Britteinsaarille. Se saapui 1. marraskuuta Spitheadiin, missä aluksen tykit ja varastot siirrettiin maihin valmistauduttaessa palveluksesta poistoon. Alus siirtyi 4. joulukuuta Portsmouthiin, missä se poistettiin palveluksesta 18. joulukuuta.
Museolaivaksi
Victory oli reservissä, kunnes se modernisoitiin 26. maaliskuuta 1814 – 15. tammikuuta 1816 Portsmouthissa. Alus sijoitettiin katokseen, joka suojasi sen runkoa säältä. Kesäkuussa 1820 alus siirrettiin jälleen telakalle, ja kahden seuraavan kuukauden aikana aluksen pohjan kuparointi uusittiin.
Joulukuussa 1823 alus otettiin käsiteltäväksi ja varustettavaksi vartiolaivaksi. Vaikka työ valmistuikin vasta elokuussa, alus otettiin palvelukseen jo 31. tammikuuta 1824 päällikkönään Charles Inglis, joka oli tehtävässä aina 30. huhtikuuta 1827 saakka. Alus oli koko tuon ajan satama-amiraalin lippulaivana ja se poistettiin palveluksesta 24. huhtikuuta 1830. Seuranneen vuoden alus reservistä vastanneen kapteenin toimistona aina lokakuuhun 1831, jolloin alus sijoitettiin poistolistalle.
Aiemmin Victoryllä ollut päällikkö Hardy oli nyt ensimmäinen merilordi, ja vaimonsa pyynnöstä hän jätti vahvistamatta poistolistalle sijoittamisen. Alus palautettiin palvelukseen lokakuussa 1831 satama amiraalin lippulaivana, missä tehtävässä se oli elokuuhun 1836. Alus palautettiin palvelukseen 1837 Portsmouthin huollosta vastaavan amiraalin lippulaivana.
Alus siirrettiin 18. syyskuuta 1857 telakalle, jolloin aluksen pohja uudelleen kuparoitiin. Alus poistui telakalta 13. huhtikuuta 1858. Seuraavana vuonna se määrättiin Portsmouthin komentajan lippulaivaksi ja vuonna 1869 aluksesta tehtiin HMS Duke of Wellingtonin varasto. Tuona aikana alukselle ruvettiin järjestämään epävirallisia vierailuja ja aluksen yhteyteen perustettiin pieni museo. Alus kunnostettiin 1888, ja sen pohja kuparoitiin viidennentoista ja samalla viimeisen kerran. Aluksesta tehtiin 1889 Kotilaivaston komentajan lippulaiva.
Romutettavaksi hinattu HMS Neptune törmäsi Victoryyn ja se piti siirtää 1903 telakalle korjattavaksi. Tapaus ja lähestyvä Trafalgarin taistelun satavuotisjuhla nostivat aluksen kohtalon keskusteluun, mutta ensimmäinen maailmansota oli jo ovella. Society for Nautical Research herättämän keskustelun seurauksena alus siirrettiin lopulta 12. tammikuuta 1922 telakalle, missä se kunnostettiin Victory Technical Committeen valvonnassa vuoden 1805 ulkoasuun. Alus avattiin yleisölle vuonna 1928.
Vuonna 1955 aluksen puuosista löytyi lahoa ja uudelleen muodostetun Victory Advisor Technical Committeen valvonnassa suuria osia aluksen rungosta rakennettiin uudelleen. Työ saatiin päätökseen 1996. Syyskuussa 1991 alukselle nimettiin ensimmäinen valvoja ja kuraattori, joka työskentelee samalla aluksen päällikön teknisenä ja historiallisena neuvonantajana.
Unihäiriö
Unihäiriö on häiriö ihmisen tai eläimen unijaksoissa. Unihäiriöt voivat häiritä ihmisen kognitiivista, emotionaalista ja fyysistä toimintaa. Unihäiriöt voivat johtua psyykkisistä tai esimerkiksi neurologian piiriin kuuluvista elimellisistä poikkeavuuksista tai sairauksista. Unihäiriöiden ja psyykkisten oireiden välinen yhteys saattaa olla myös kaksisuuntainen: psyykkisiin häiriöihin liittyy usein muutoksia unen määrässä ja laadussa, mutta myös liian lyhyt tai huono yöuni voivat aiheuttaa masennusta tai muita psyykkisiä ongelmia. Unihäiriö saattaa johtaa myös toimintakyvyn laskuun ja elämänlaadun rajuun heikkenemiseen. Unihäiriö yli kaksinkertaistaa ihmisen riskin kuolla itsemurhan seurauksena. thumb|Hypnogrammissa terveen verrokin ja viiden unihäiriöisen unikäyrät. W: hereillä, R: REM, N1-3: NREM unitilat.
Unihäiriöiden tyyppejä
Parasomniat ovat unen erityishäiriöitä, joiden yhteydessä esiintyy sensorisia, motorisen tai autonomisen hermoston toiminnan muutoksia. Parasomnioita ovat esimerkiksi unissakävely, unissapuhuminen, unihalvaus, yöllinen kauhukohtaus, painajaiset ja yökastelu.
Unihäiriöiden syitä
Fyysiset sairaudet voivat aiheuttaa unettomuutta joko kivun, epämukavuuden tai metabolisten häiriöiden välityksellä. Lisäksi sairastamiseen liittyvä pelko ja ahdistus voivat lisätä unettomuutta.
Hyvin harvinainen unettomuuden syy on 1970-luvulla löydetty FFI-tauti (fataali familiaalinen insomnia), jossa potilaalle autosomin kautta dominantisti periytynyt aivosairaus estää unensaannin. Tavallisesti kyseinen prionitauti puhkeaa keski-iässä ja aiheuttaa kuoleman muutaman kuukauden tai parin vuoden sisällä sairastumisesta.
Unihäiriöitä aiheuttavia lääkeaineita ovat bentsodiatsepiinit (etenkin erittäin lyhytvaikutteiset midatsolaami ja triatsolaami), ehkäisypillereiden ja kofeiinin rinnakkaiskäyttö, epilepsialääkkeet (lamotrigiini ja topiramaatti), kalsiumkanavan salpaajat ja klonidiini, ja myös jotkut kipulääkkeet voivat säännöllisesti käytettyinä aiheuttaa unettomuutta. Muita tällaisia lääkkeitä ovat mm. efedriini, kilpirauhashormonit (tyroksiini) ja antikolinergit sekä beeta-2-adrenergisiä reseptoreita stimuloivat valmisteet. Diureetit taas täyttävät rakon virtsalla, ja yö voi sen johdosta olla levoton. Muita unettomuutta aiheuttavia lääkeaineita ovat kortisoni, beetasalpaajat, metyylifenidaatti, hydroksitsiini, metoklopramidi, sympatomimeetit ja teofylliini.
Unihäiriöiden hoito
Unihäiriön hoito on tehokkainta silloin, kun häiriön taustalta löytyy unihäiriöille altistavia elintapoja tai erillinen sairaus, johon on olemassa tehokasta hoitoa. Silloin kun unihäiriön taustalta ei kyetä osoittamaan itsenäistä sairautta tai kun taustalla olevan sairauden hoito ei lievitä riittävästi unihäiriötä, voidaan unihäiriön aiheuttamaa ongelmaa koettaa lievittää esimerkiksi unta edistäviin ja vuorokausirytmiä tahdistaviin elämäntapoihin liittyvällä neuvonnalla, liikunnalla, meditaatiolla, saunomisella, piikkimattohoidolla, akupunktiolla, matalataajuusvärähtelyhoidolla, valohoidolla, lääkityksellä tai edellä mainittujen yhdistelmällä. Myös työtehtävien liiallisen määrän rajaaminen ja selkiinnyttäminen lievittää unihäiriöitä.
Primaarisen unihäiriön hoito on tyypillisesti hyvin vaikeaa, mutta osa potilaista hyötyy jostain edellä kuvatuista hoidosta tai niiden yhdistelmästä. Lääkkeillä saavutetaan tyypillisesti nopea mutta tilapäinen hoitotulos, mistä syystä niitä ei suositella pitkäaikaisen unihäiriön ensisijaiseksi hoidoksi.
Työterveyslaitoksen unilaboratoriossa on yritetty kehitellä menetelmää unen syventämiseksi äänien avulla.
Lasten unihäiriöt
Lasten unihäiriöitä on tutkittu viime aikoina yhä enemmän. Kiinnostavaa on, voiko lasten unenpuute olla yhtenä syynä lasten levottomuuteen, keskittymisvaikeuksiin ja häiriökäyttäytymiseen. Tutkimustulokset lasten ja nuorten epäsäännöllisestä vuorokausirytmistä, lyhentyneestä yöunesta, lisääntyneestä päiväväsymyksestä, unihäiriöistä ja niiden yhteydestä psyykkisiin oireisiin on tarkentanut käsitystä unen merkityksestä lasten hyvinvointiin.
Tutkimukset viittaavat siihen, että unenpuute on yleistymässä. Lasten nukkumaanmenoajat ovat myöhentyneet ja nukahtamisvaikeudet lisääntyneet. Univajeen yleistymiseen viittaa se, että kouluikäiset lapset nukkuvat viikonloppuna pitempään kuin arkisin. Lasten univaje voi johtua riittämättömästä unen määrästä tai huonosta unen laadusta. Yleisimpiä lasten ja nuorten unenpuutteen syistä lienevät liian myöhäiset nukkumaanmenoajat, jotka johtuvat muun muassa internetin käytöstä, tietokonepeleistä tai television katselusta. Tällöin unenpuutteen syynä on se, että vanhemmat eivät pidä huolta lastensa nukkumaanmenoajoista ja siten huolehdi lasten riittävästä unen saannista. Lisäksi varsinaiset unihäiriöt voivat altistaa univajeelle.
Lasten tavallisimmat unihäiriöt
Dyssomniat
Parasomniat
Unihäiriöistä kärsivien lasten psyykkiset oireet
Varhaislapsuuden unihäiriöt näyttävät ennakoivan autismin kirjon oireita ja ADHD:tä. Myös varhaislapsuuden traumaattiset kokemukset voivat altistaa unihäiriöille. Myös pienten lasten hengitysoireet on liitetty mielialojenvaihteluherkkyyteen. Unihäiriöistä kärsivillä lapsilla on jo ennen kouluikää todettu muita ikäisiään enemmän käyttäytymiseen ja tunteiden säätelyyn liittyviä ongelmia. Lasten kasvaessa käytösongelmat ja masennus liittyvät selkeästi unihäiriöihin. Kouluiässä unihäiriöistä kärsivien lasten masennus ja ahdistuneisuus kasvaa. He ovat kiusattuja tai koulukiusaajia sekä aggressiivisempia kuin hyvin nukkuvat lapset. Noin puolet unihäiriöiden takia tutkimuksiin lähetetyistä lapsista on saanut psykiatrisen diagnoosin. Nukahtamisvaikeudet, katkonainen yöuni ja liian aikainen aamuherääminen ovat lääketieteellisten diagnoosikriteereiden mukaan masennus- tai ahdistuneisuusoireita, Unihäiriön hoito vähentää psyykkistä oireilua, varsinkin kun kyseessä on neuropsykiatrinen häiriö. Myös uniapnean hoito vähentää käytösoireiden määrää samalla, kun päiväväsymys ja keskittymisvaikeudet lievenevät. Uniapnea ja kuorsaus ovat yhteydessä levottomuuteen, aggressiivisuuteen, ylivilkkauteen, tunne-elämän oireisiin ja sosiaalisiin vaikeuksiin. Ne liittyvät myös kognitiivisiin vaikeuksiin, kuten oppimisvaikeuksiin.
Lasten unihäiriöiden hoito
Lasten unihäiriöihin kannattaa puuttua mahdollisimman varhain, sillä ne kroonistuvat helposti. Niiden hoito yleensä parantaa lapsen päivittäistä vointia ja on yhteydessä jopa perhesuhteiden paranemiseen ja masennusoireiden lievenemiseen. Unihäiriöiden hoito kohdistetaan ongelman perussyyhyn, jos sellainen on todennettavissa. Aluksi keskitytään ensisijaisesti unta haittaavien tekijöiden eliminoimiseen ja unta edistävien tekijöiden löytämiseen. Imeväisikäisille suositellaan unikoulumenetelmiä, leikki- ja kouluikäisille positiivisten arkirutiinien löytämistä, ja murrosikäisille unihygieniaa tai erilaisia psykoterapeuttisia menetelmiä. Mitä tahansa menetelmää pitää soveltaa ja muuntaa niin, että se parhaalla tavalla sopii yksittäisen lapsen tilanteeseen. Puuttumalla aktiivisesti unen eri häiriöihin voidaan todennäköisesti välttää monien lasten psyykkistä oireilua merkittävissä määrin.
Semjonovskajan metroasema
Semjonovskaja on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 18. tammikuuta 1944.
Church Hill (Tennessee)
Church Hill on kaupunki Tennesseen osavaltiossa Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli vuoden väestönlaskennassa 6 737. Church Hill kuuluu Hawkinsin piirikunnan hallintokeskus.
Hildor Lundvik
pienoiskuva|Hildor Lundvik Hildor Lundvik (6. maaliskuuta 1885 Hille – 24. tammikuuta 1951 Tukholma) oli ruotsalainen säveltäjä, kuoronjohtaja, laulupedagogi ja urkuri.
Varhaiset vaiheet
Lundvik syntyi lääninrovasti Johan Vilhelm Lundvikin ja tämän puolison Hilda Nordendahlin poikana. Hän aloitti oikeustieteen opiskelun Uppsalassa, mutta siirtyi Tukholman kuninkaalliseen musiikkikorkeakouluun ja valmistui musiikkipedagogiksi vuonna 1912. Lundvik aloitti työskentelyn lauluopettajana vuoden 1913 aikana. Vuonna 1919 hän valmistui Västeråsissa suorittamistaan urkujensoiton opinnoista. Lundvikin varhaisimmat sävellykset ovat hänen Uppsalassa viettämiltään ajoilta. Vuonna 1909 hän sijoittui kolmanneksi Sällskapet för svenska kvartettsångens befrämjanden järjestämässä kilpailussa sävellyksillään Vägens vindar ja Sorg.
Vuosina 1924–1925 Lundvik työskenteli siirtymäkauden ajan kanttorina Saksalaisessa kirkossa ja vuosina 1926–1927 tilapäisenä kanttorina Kustaa Vaasan kirkossa. Vuodesta 1928 hän toimi vakituisena kanttorina Pyhän Yrjänän seurakunnassa, kunnes jäi eläkkeelle vuonna 1949. Lundvik seurasi vuonna 1925 Emil Careliusta Stockholms Allmänna Sångförening -mieskuoron johdossa. Hänen seuraajakseen tuli vuonna 1928 Axel Nylander. Vuonna 1930 Lundvikista tuli Bellmanskörenin kuoronjohtaja, jona hän toimi vuoteen 1950 asti. Vuodesta 1932 hän toimi lisäksi mieskuorojen kattojärjestö Stockholms sångarförbundin toisena kuoronjohtajana Bror Arrheniuksen ollessa ensimmäisen kuoronjohtajan asemassa. Vuonna 1935 Lundvikista tuli Stockholms sångarförbundin ensimmäinen kuoronjohtaja. 21. toukokuuta 1934 järjestön 25-vuotisjuhlia vietettiin Skansenilla Lundvikin kantaatin Sången kantaesityksen merkeissä. Kantaatti osoittautui menestysteokseksi. Vuonna 1939 järjestö osallistui Eriksdalshallen-urheilutilan käyttöönvihkiäisiin; tässä yhteydessä Lundvik sai kultaisen ja timanttisen palvelusmitalin.
Vuonna 1940 Lundvikille myönnettiin Litteris et Artibus. Vuonna 1941 hän jätti tehtävänsä Stockholms sångarförbundin ensimmäisenä kuoronjohtajana. Hän kuoli tammikuussa 1951. Hänelle omistettu muistokivi paljastettiin Saltsjöbadenissa 14. kesäkuuta 1953.
Tuotanto
Lundvik tunnetaan parhaiten kuoroteoksistaan, joista useimmin esitettyjä ovat olleet Som ett blommande mandelträd, Det första vårregnet ja Verlaine-stämning. Kuoroteostensa ohella Lundvik sävelsi soololauluja, pienimuotoisia orkesteriteoksia ja muuta instrumentaalimusiikkia.
Lundvikin varhaisiin lauluihin kuuluvat muiden muassa Lotusblomman (1915, sanat: Sigurd Agrell) ja En skymningens visa (1920, sanat: Bengt E. Nyström). Myöhempään tuotantoon kuuluu lukuisia hengellisiä lauluja, jotka olivat aiempia lauluja yksinkertaisempia sekä piano- että lauluosuuksiltaan. Näihin lauluihin kuuluvat Ida Granqvistin sanoihin sävelletyt ja vuonna 1939 julkaistut Än en dag, Helgsmålsringning ja På rosor gå vi fram.
Wilhelm Peterson-Berger kirjoitti marraskuussa 1921 Lundvikin pianokappaleiden vihosta arvion, jossa totesi osioiden olevan melodisesti selviä ja muistuttavan Emil Sjögrenin tyyliä. Lundvikin musiikkia on kuvattu myös romanttiseksi ja impressionistiseksi.
Yksityiselämä
Lundvik oli naimisissa Johanna Magdalena Näsmanin kanssa.
UEFA Intertoto Cupin kausi 2008
right|thumb|150px UEFA Intertoto Cupin kausi 2008 on UEFA Intertoto Cupin 14. kausi. Turnaus käydään 21. kesäkuuta – 27. heinäkuuta 2008. Kolmannen kierroksen voittajat pääsevat mukaan UEFA Cupin kauden 2008-2009 toiselle karsintakierrokselle.
Osallistujat
UEFA Intertoto kaudelle 2008 osallistuu yhteensä 50 joukkuetta, 50 eri maasta UEFA:n maakertoimen mukaan.
Ensimmäinen kierros: (28 joukkuetta)
Toinen kierros: (28 joukkuetta)
Vantti
Vantti on mastoa tukeva vaijeri.
UEFA Intertoto Cupin kausi 2008
Osallistujat
Kolmas kierros: (22 joukkuetta)
Vantti
Laivoissa ja purjeveneissä vanteiksi kutsutaan mastoja sivusuunnassa tukevia, laitaan kiinnittyviä tukivaijereita, kun taas pitkittäissuuntaiset tukivaijerit ovat haruksia.
UEFA Intertoto Cupin kausi 2008
Ensimmäinen kierros
Ensimmäiset osaottelut pelattiin 21. kesäkuuta ja 22. kesäkuuta 2008. Toiset osaottelut pelattiin 28. kesäkuuta ja 29. kesäkuuta 2008.
Vantti
Maalle pystytetyissä pienehköissä mastoissa on yleensä kolme tai neljä vanttia, jotka lähtevät eri suuntiin joko maston huipulta tai keskeltä sitä. Vantit on kiinnitetty toisesta päästään tukevasti maahan. Tavallisin materiaali on teräs mutta matalissa radiomastoissa voidaan käyttää sähköäjohtamatonta materiaalia, jos vantti muuten häiritsisi antennin toimintaa. Vaijereita voidaan kutsua myös haruksiksi.
Want
UEFA Intertoto Cupin kausi 2008
Ensimmäinen kierros
!colspan="5"|Keski ja Itäinen alue
!colspan="5"|Pohjoinen alue
Toinen kierros
Ensimmäiset osaottelut pelattiin 5. heinäkuuta ja 6. heinäkuuta 2008. Toiset osaottelut pelattiin 12. heinäkuuta ja 13. heinäkuuta 2008.
!colspan="5"|Eteläinen ja Välimeren alue
!colspan="5"|Keski ja Itäinen alue
!colspan="5"|Pohjoinen alue
Kolmas kierros
Ensimmäiset osaottelut pelattiin 19. heinäkuuta ja 20. heinäkuuta 2008. Toiset osaottelut pelataan 26. heinäkuuta ja 27. heinäkuuta 2008. Osaotteluiden voittajat pääsevät UEFA Cupin 2008-2009 toiselle karsintakierrokselle.
!colspan="5"|Keski ja Itäinen alue
!colspan="5"|Pohjoinen alue
Atomic Swing
Yhtye hajosi toukokuussa 1997, minkä jälkeen laulaja/lauluntekijä Niclas Frisk on tehnyt yhteistyötä muun muassa Nina Perssonin ja James Ihan kanssa. Suurta underground-suosiota nauttinut yhtye teki comebackin vuonna 2006 albumillaan Broken Habanas
Wete
thumb|250px|Weten markkinapaikka.
Wete on kaupunki Tansaniassa. Vuonna 2012 siellä oli 31 872 asukasta. Wete sijaitsee Pemban saaren länsirannikolla ja on Pohjois-Pemban alueen pääkaupunki sekä Weten piirikunnan hallinnollinen keskus.
Kausikaktukset
Kausikaktukset (Hatiora) on brasilialainen muutamalajinen kaktuskasvisuku, joka on läheistä sukua korallikaktuksille (Rhipsalis). Suvut eroavat toisistaan varren nivelten kasvun, varsipäätteisten ja värikkäiden kukkien sekä emin vartalon tyvirakenteen ja hedelmien muodon perusteella. Tieteellinen nimi on anagrammi Thomas Harriotin, 1500-luvulla eläneen kasvitieteilijän, sukunimestä.
Tuntomerkit
Kausikaktukset ovat päällyskasveja, jotka kasvavat puiden oksilla (epifyytit) tai kivillä ja kallioilla (litofyytit). Kasvutavaltaan ne ovat pensasmaisia, hyvin haarovia, aluksi pystyjä, myöhemmin lamoavia ja usein riippuvia. Varsien nivelet ovat enintään viiden senttimetrin pituisia, lieriömäisiä, siivellisiä, kulmikkaita tai litteitä sekä kasvavat yksittäin tai ryhminä edellisen nivelen päässä olevasta areolista. Areolit ovat enimmäkseen pieniä ja niissä on pehmeän harjasmaisia piikkejä tai ne puuttuvat. Kukat kehittyvät varren kärkeen, kukkivat päivällä ja ovat säteittäisiä, kellomaisia ja väriltään keltaisia, vaaleanpunaisia tai punaisia. Pohjusmalja on lyhyt. Hedelmä on pieni, pyöreä ja paljas, siemenet ruskeita tai mustia.
Levinneisyys
Kausikaktukset ovat kotoisin Brasilian kaakkoisosista.
Lajit
Kausikaktusten sukuun katsotaan kuuluvaksi kuusi lajia. Yksi lajeista on risteymä, jota ei ole luonnossa vaan se on syntynyt viljelyssä. Lajit ryhmitellään tavallisesti kahdeksi alasuvuksi: Hatiora ja Rhipsalidopsis. Edellisen lajeilla on liereät ja uurteettomat varsinivelet ja kukassa on poikkileikkaukseltaan pyöreä vartalon tyvirakenne (perikarpelli). Jälkimmäisen lajeilla on litteät varsinivelet ja perikarpelli on kulmikas tai siivellinen.
Mildred Pierce (minisarja)
Mildred Pierce on viisiosainen minisarja, jonka esitys alkoi HBO-televisiokanavalla 27. maaliskuuta 2011. Sarja on sovitus James M. Cainin samannimisestä romaanista vuodelta 1941. Sarjan ohjasi Todd Haynes ja sen pääosia näyttelevät Kate Winslet, Guy Pearce, Evan Rachel Wood ja Melissa Leo.
Kyseessä on toinen sovitus romaanista. Edellinen on vuonna 1945 ensi-iltansa saanut film noir -elokuva Mildred Pierce – amerikkalainen nainen, jonka pääosasta Joan Crawford sai Oscar-palkinnon.
Suomessa sarjaa ensiesitettiin Yle TV1:llä tiistai-iltaisin 17.4.–15.5.2012 ja uudelleen perjantaisin 30.5.–4.7.2014.
Zindagi Na Milegi Dobara
Zindagi Na Milegi Dobara (, suomeksi ”Elämä ei tule toistumaan”) on vuonna 2011 ilmestynyt intialainen hindinkielinen draamakomediaelokuva, jonka on ohjannut Zoya Akhtar. Pääosia näyttelevät Hrithik Roshan, Abhay Deol, Farhan Akhtar, Katrina Kaif, Kalki Koechlin ja Ariadna Cabrol. Elokuvaa kuvattiin Espanjassa, Intiassa, Egyptissä ja Britanniassa.
Elokuva kertoo kolmen miehen ystäväporukasta, joka päättää toteuttaa unelmalomansa yhden heistä mentyä kihloihin.
Zindagi Na Milegi Dobara oli yleisö- ja arvostelumenestys. Box Office India julisti sen ”hitiksi”. Elokuva esitettiin Suomessa Rakkautta ja anarkiaa -elokuvafestivaaleilla.
Palkinnot
Zindagi Na Milegi Dobara voitti kaksi National Film Awards -palkintoa, parhaasta äänityksestä ja koreografiasta. Se voitti useita palkintoja myös alueellisissa palkintogaaloissa, pääasiassa parhaan elokuvan ja ohjauksen kategorioissa. Näihin kuuluivat Filmfare Awards, Stardust Awards, Zee Cine Awards, International Indian Film Academy Awards, Screen Awards, Apsara Film & Television Producers Guild Awards ja Asian Film Awards.
Aitosalamanterit
Aitosalamanterit (Salamandridae) on pyrstösammakoiden eli salamanterieläinten lahkoon kuuluva heimo. Joissakin yhteyksissä heimosta käytetään nimeä salamanterit tai vesiliskot. Heimoon kuuluu noin 20 sukua ja yli 70 lajia. Lemmikkieläiminä pidetään useita lajeja, kuten hongkonginvesiliskoa (Paramesotriton hongkongensis), japanintuliliskoa (Cynops pyrrhogaster) ja punatäpläsalamanteria (Notophthalmus viridescens). Vesiliskojen fossiileja on löydetty eoseenikaudelta alkaen pleistoseenikaudelle saakka.
Koko ja ulkonäkö
Aikuisen pituus on yleensä noin 20 cm. Suurin osa lajeista erittää myrkkyä ja niiden väritys varoittaa petoja niiden myrkyllisyydestä. Niiden värityksessä on kirkkaita värejä.
Lisääntyminen
Ennen parittelua koiras piirittää naarasta ja hieroo sitä. Hedelmöitys on sisäinen. Toukat elävät yleensä vedessä.
Paisutin
Paisutin eli crescendo on laite, jonka avulla uruissa saadaan äänenvoimakkuus tasaisesti vahvenemaan ja heikkenemään.
Paisuttimia on kahta lajia:
Kumpaakin paisutinta urkuri käyttää jalkapolkimen avulla saaden urkujen äänenvoiman vaihtumaan mielensä mukaan. Manuaalipaisutin liitetään toiseen tai kolmanteen sormioon. Kenraalipaisuttimella on vain suuremmissa uruissa olennaista merkitystä.
Vesa Kuhlman
Vesa Kuhlman on suomalainen muusikko. Hän on syntynyt Pielavedellä ja oli Dingon basisti vuosina 2008-2014. Hän liittyi yhtyeeseen kesällä 2008 alkuperäisbasisti Jarkko Even lähdettyä Dingosta soolouralle. Aiemmin Kuhlman on tehnyt yhteistyötä Pertti Neumannin kanssa ja ollut tuuraajana Dingon keikoilla. Kuhlman erosi Dingosta alkusyksyllä 2014. Hänet korvasi Topi Karvonen.
Nina Vislova
Nina Gennadijevna Vislova (s. 4. lokakuuta 1986 Moskova) on venäläinen sulkapalloilija. Hän kilpaili vuoden 2012 kesäolympialaisissa Lontoossa ja sai siellä pronssia naisten nelinpelissä yhdessä Valeria Sorokinan kanssa. Vislovasta tuli nelinpelissä Sorokinan kanssa ensimmäiset venäläiset sulkapallon Euroopan-mestarit vuonna 2010. Hän sai EM-kisoissa myös pronssia vuosina 2008 ja 2012.
Vinorelbiini
Vinorelbiini (C45H54N4O8) on puolisynteettinen vinka-alkaloidijohdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään useiden syöpien hoitoon. Vinorelbiini kuuluu WHO:n laatimaan tärkeimpien lääkeaineiden luetteloon.
Ominaisuudet ja käyttö
Vinorelbiini estää syöpäsoluja jakaantumasta. Sen vaikutusmekanismi on sama kuin muillakin vinka-alkaloideilla eli se sitoutuu tubuliiniin. Tällöin tubuliini ei kykene enää muodostamaan mikrotubuluksia ja mitoosi estyy. Vinorelbiiniä voidaan monista muista vinka-alkaloideista poiketen annostella suoneen annettavan ruiskeen lisäksi suun kautta otettavina kapseleina. Sitä voidaan käyttää yhdessä sisplatiinin kanssa. Vinorelbiinin käyttökohteita ovat ei-pienisoluisen keuhkosyövän, etäpesäkkeitä muodostavan rintasyövän, munuaissyövän ja lymfoomien hoito.
Haittavaikutukset
Tärkein vinorelbiinin haittavaikutus on luuydintoksisuudesta aiheutuva neutrofiilien, valkosolujen ja verihiutaleiden vähäinen määrä veressä. Muita haittavaikutuksia ovat huonovointisuus, ripuli, ummetus, väsymys ja anemia.
Valmistus
Vinorelbiinin synteesin ensimmäisessä vaiheessa vinblastiinista eliminoidaan vettä, jolloin muodostuu anhydrovinblastiinia. Anhydrovinblastiini reagoi trifluorietikkahapon kanssa vinorelbiiniksi.
Porilaisten marssi (maalaus)
Porilaisten marssi on Albert Edelfeltin guassimaalaus vuodelta 1892. Se on yksi tunnetuimmista suomalaisista historiamaalauksista. Maalauksen aiheena on J. L. Runebergin Vänrikki Stoolin tarinoiden toiseen osaan sisältyvä samanniminen runo, jonka innoittajana taas on Porilaisten marssina tunnettu musiikkikappale.
Maalaus kuvaa marssivia Porin rykmentin rumpalipoikia. Edelfelt maalasi Porilaisten marssin nopeasti parin päivän aikana 1892 voimakkaita kokemuksia herättäneen isänmaallisen konsertin jälkeen.
Vastaanotto ja tulkintoja
Porilaisten marssi syntyi spontaanisti, ja se oli yksi syy, miksi Jac. Ahrenberg ehdotti Edelfeltille Runebergin Vänrikki Stoolin tarinoiden kuvittamista. Ahrenberg esitti loistopainoksen kustantamista Söderström & Co:n yhtiökokouksessa syksyllä 1894, jossa ideaa kannatettiin. Runebergin Suomen sodasta 1808–1809 kertovat isänmaalliset runot olivat innoittaneet Edelfeltiä piirtämään aiheesta jo lapsena, joten tehtävä oli mieluisa.
Historiamaalauksessa nuorta Edelfeltiä oli haluttu aiemmin ohjata nimenomaan Runebergin aiheisiin - Taideyhdistyksen puheenjohtajan Estlanderin sanoin hänen tuli kuvata ”se sankarimaailma, jonka Runeberg oli tehnyt runoissaan kuolemattomaksi”. Toive toteutui kuitenkin laajemmin vasta kuvitustyön myötä. Kirjankuvitusta ei tosin pidetty yhtä huomionarvoisena kuin suuria öljymaalauksia, mutta 1890-luvulla suhtautuminen kuvittamiseen muuttui arvostavammaksi.
Porilaisten marssissa on läsnä aikansa ajatusmaailmaa. Kuvitusten tulkintaan vaikutti tuolloin sortokausi. Aihe oli ajankohtainen ja Edefeltin kuusivuotisen kuvitustyön aikana se muuttui päivänpolttavammaksi. Helmikuun manifesti vuonna 1899 toi lisäpontta. Sortokauden herättämä vastarinta yleensäkin tukeutui juuri Runebergin runoihin.