cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Siniristiloppumme
Kappaleen esittävät Juice Leskinen (laulu), Anssi Tikanmäki (syntetisaattoriefektit, syntetisaattoriperkussiot ja taustalaulu), Ila Loueranta (taustalaulu), Jari Yliaho (sähkökitara ja taustalaulu), Antti Tammilehto (basso ja taustalaulu), Vesa Sytelä (rummut, scratching ja taustalaulu), Toni Lähteenmäki (taustalaulu), Puntti Valtonen (taustalaulu) ja Henrik Perelló (viulu). Sovituksen on tehnyt Anssi Tikanmäki.
”Siniristiloppumme” on Juice Leskisen kannanotto 1990-luvun alun ajankohtaisiin poliittisiin asioihin ja Suomen ensimmäiseen rap-aaltoon. Siinä lainataan sekä Yrjö Kilpisen ”Lippulaulua” (joka alkaa sanalla Siniristilippumme) että Pääkkösten ”Eläinrääkkäystä”-kappaletta.
Ara
Ara tarkoittaa seuraavia asioita:
Aquila
thumb|[[Marcus Antonius|Marcus Antoniuksen denaari, jonka taustapuolella on kolmannen legioonan sotamerkit.]] Aquila (lat. kotka) oli roomalaisen legioonan sotamerkki eli standaari, jossa oli kuvattuna kotka. Aquila oli aluksi hopeinen tai kultainen, myöhemmin aina kultainen, siipensä levittänyt kotkapatsas puisen varren päässä. Usein kotka piteli kynsissään ylijumala Jupiterin salamoita ja kotkan avatut siivet oli ympäröity laakeriseppeleellä, voiton symbolilla. Ennen aquilan käyttöönottoa legioonan tärkeimpiä standaareja oli neljä erilaista; susi, hevonen, villisika ja härkä tai minotauros, mutta Mariuksen uudistusten yhteydessä niistä luovuttiin ja Marius otti kotkan legioonan symboliksi. Sotamerkkien menettäminen oli legioonalle suuri häpeä, ja roomalaiset näkivät usein suurta vaivaa hävittyjen sotamerkkien takaisin saamisessa. Kotkaa kantoi kotkankantaja (aquilifer).
14024 Procol Harum
14024 Procol Harum eli 1994 RZ on asteroidien päävyöhykkeellä sijaitseva asteroidi, jonka löysivät P. Sicoli ja P. Ghezzi Sormanossa 9. syyskuuta 1994. Asteroidi on nimetty samannimisen yhtyeen mukaan. Sen kiertoaika on 4,08 vuotta.
Itäintialainen puolustus
Itäintialainen puolustus on shakkiavaus, jota kuvaavat siirrot
Talvitie
pienoiskuva|Talvitietä [[Brittiläinen Kolumbia|Brittiläisessä Kolumbiassa Kanadassa]]
Talvitiet ovat tilapäisiä lumesta ja jäästä rakennettuja teitä. Talvitiet on Suomessa numeroitu välille 60 000–61 999. Niitä ei kuitenkaan merkitä maastoon.
Itäintialainen puolustus
Avaus on hyvin lähellä kuningasintialaista puolustusta ja monet pitävätkin itäintialaista puolustusta sen muunnelmana. Avaukset erottaa toisistaan se, että tässä valkea ei ole siirtänyt vielä c4, ja säilyttää sitä kautta enemmän vaihtoehtoja jatkoa ajatellen. Siirtämällä c4, avaus muuntuisikin kuningasintialaiseksi. Siirrot 3.Rc3 4.e4 taas muuntaisivat avauksen todennäköisesti Pircin puolustukseksi.
Talvitie
Talviteiden historiaa Suomessa
Osa Suomen teistä on ehkä peräisin jo esihistorialliselta ajalta. Tiet yhdistivät 1200-luvulla hallintopaikkoja eli linnoja toisiinsa. Erityisesti talvitieurat lienevät kuitenkin syntyneet pääosin harvaan asuttujen kylien välille, samoin kuin kylien ja kirkkojen välille. Suomen keskiajalta onkin tähän viittaavia kirjallisia mainintoja, kuten vuodelta 1459 Kyrönkankaan talvitiestä. Talvitiet olivat jo varhain vuodenaikaan sidottuja, mutta samalla linjaukseltaan usein tarkoituksenmukaisimpia vaihtoehtoja koviin kangasmaastoihin tehdyille kesäteille. Kesäinen vesistöreitti saattoi olla osin yhteinen talvitien kanssa samasta syystä.
Itäintialainen puolustus
Itäintialainen puolustus ei ole intialainen puolustus, sillä sen omat muunnelmat eivät sisällä valkean siirtoa c4, joka kuuluu normaalisti intialaisiin puolustuksiin. Siksi itäintialainen puolustus voidaan lukea paremminkin puolisuljettuihin peleihin.
Talvitie
Käyttökohteet
Talviteitä rakennettiin aikanaan ja rakennetaan yhä metsätalouden kuljetustarpeisiin. Suomessa ne olivat savottatyömaiden yleisin tietyyppi, joita myöten tukit ajettiin uittoa varten veden äärelle. Kanadassa ja Siperiassa talvitiet ovat yhä tässä käytössä yleisiä, mutta niitä käytetään talvikuukausien aikana myös tilapäisinä tieyhteyksinä sellaisiin asutuskeskuksiin, joihin ei ole kiinteää tieyhteyttä. Sota-aikoina talviteillä oli merkitystä suurten joukkojen ja varusteiden siirtämisessä huomiota herättämättä paikasta toiseen. Jo nuijamiehet marssivat Pohjanmaalta Hämeeseen talvitietä myöten vuonna 1596, kun heitä odotettiin tuleviksi kesätietä pitkin.
Itäintialainen puolustus
Avaus sijoitetaan ECO-koodistolla koodeille A48–A49.
Talvitie
Käyttökohteet
Talvitiet olivat varsinkin aikaisemmin tärkeitä myös muuten tiettömillä alueilla sijaitsevalle asutukselle. Ihmisten liikkumisen ohella niitä pitkin tuotiin käyttötavaroita ja elintarvikkeita eli ajettiin rahtia. Vastaavista syistä niitä käytetään yhä raskaiden ajoneuvojen, rakennustarvikkeiden ja muun tavaran kuljetuksissa, kun vesistöt ovat suurille veneille tai laivoille liian paksun jään peitossa tai lumi vaikeuttaa lentoliikennettä. Kokonaisia rakennuksia voidaan siirtää talviteitä myöten paikkoihin, joihin ei ole kesäisin mitään kuljetusyhteyttä.
Talviteitä käytetään laajamittaisesti Albertassa ja Brittiläisessä Kolumbiassa alueilla, joilla porataan talvikuukausina öljyä. Talviteitä rakennetaan myös useisiin Kanadan provinssien pohjoisosissa sijaitseviin kyliin ja intiaanireservaatteihin.
Rakentaminen ja kulkeminen
Talviteitä rakennetaan pääasiassa alueille, joilla pysyvien maanteiden rakentaminen ja ylläpito olisi kallista esimerkiksi suoperäisen maaston, kallioiden tai monien vesistöjen ylitysten takia. Kivennäismaalle tehtyä talvitien osaa kutsutaan myös routatieksi. Talvitien vaikutukset ympäristöön ovat pienemmät kuin kiinteiden tieyhteyksien aiheuttamat vaikutukset, mutta tieuran raivaus saattaa näkyä maastossa pitkään. Talvitien ura merkitään yleensä maastoon viitoilla tai muilla merkeillä, tiellä voi olla myös liikennemerkkejä ja muita opasteita.
Koska talvitie ei ole tarkoitettu ympärivuotiseen käyttöön, se on alueesta ja ilmastosta riippuen käytössä muutamasta viikosta kuukausiin kalenterivuoden aikana. Aikanaan talvitiet saatettiin jäädyttää sekä hevosreen kitkan vähentämiseksi että tien käyttöajan pidentämiseksi. Talviteillä kuljettiin ennen lähes yksinomaan hevosilla, nyttemmin pääasiassa kuorma-autoilla tai muilla raskailla ajoneuvoyhdistelmillä. Niitä voidaan joskus kulkea myös henkilöautoilla. Suositeltavat ajonopeudet talviteillä ovat alhaisia, ajoneuvoyhdistelmillä noin 15 kilometriä tunnissa.
Nykyaikainen kevyt versio talvitiestä on moottorikelkkaura, joka usein linjataan kuten muutkin talvitiet eli vesistöjä ja soita myöten, niin että sen vaatimat perustamistyöt olisivat vähäiset. Myös monet kesällä kulkukelpoiset metsäautotiet muuttuvat vain moottorikelkoilla kuljettaviksi talvisiksi tieuriksi, kun lunta ei poisteta linkoamalla tai auraamalla.
pienoiskuva|Vanha talvitie [[Piltuanjoki|Piltuanjoen varressa Pudasjärvellä. Kuva elokuulta 2008.]]
Tikanoja
Tikanoja on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Destiny (The Jacksons)
Destiny on The Jacksons -yhtyeen studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1978.
Lee Miller
Lee Miller (alun perin Elizabeth Miller; ) oli yhdysvaltalainen valokuvaaja. Hänet tunnetaan muotivalokuvaajana sekä kuvajournalistina, joka dokumentoi toisen maailmansodan vaiheita. Miller kuvasi esimerkiksi Pariisin vapautumista, Lontoon pommituksia sekä Dachaun ja Buchenwaldin keskitysleirejä. Miller oli naimisissa surrealistitaiteilija Roland Penrosen kanssa.
Ura
Lee Miller oppi jo lapsena valokuvaamista isältään. Hän opiskeli valaistusta, puvustusta ja lavastusta Pariisissa vuodesta 1919 lähtien. Vuonna 1926 hän palasi New Yorkiin ja tapasi muotilehti Voguen julkaisijan Condé Nastin, jonka seurauksena hän sai töitä Voguen mallina. Työskenneltyään muutamia vuosia mallina Miller palasi Pariisiin, jossa hänestä tuli valokuvaaja Man Rayn oppilas, malli, yhteistyökumppani ja rakastajatar.
Toisen maailmansodan aikaan Miller asui Lontoossa miehensä, surrealistitaiteilijan Roland Penrosen kanssa. Hän kuvasi brittiläiselle Voguelle lontoolaisten arkea pommitusten keskellä. Heinäkuussa 1944 Miller lensi Normandiaan ja seurasi liittoutuneiden etenemistä kohti Berliiniä. Hän lähetti Englantiin valokuvia ja raportteja muun muassa Saint-Malon saarrosta ja Pariisin vapautumisesta. Miller oli mukana kuvaamassa kun liittoutuneet vapauttivat Buchenwaldin Buchenwaldin ja Dachaun keskitysleirit. Yhdessä Life-lehden kuvaajan David E. Schermanin kanssa Miller löysi Münchenistä Adolf Hitlerin asunnon. Scherman ja Miller kuvasivat toisensa kylpemässä Führerin kylpyammeessa sarjassa valokuvia, joita on kuvailtu provokatiivisena tapana dekonstruoida tämän valtaa ja asemaa Saksassa.
Sodan jälkeen Miller vietti aikaa sodan runtelemassa Euroopassa ja kuvasi muun muassa Wienissä nälänhätään kuolevia lapsia sekä Unkarin pääministerin László Bárdossyn teloituksen.
Myöhemmässä elämässään Miller ryhtyi gourmet-kokiksi ja keksi surrealistisia ruokalajeja kuten ”kukkakaalirinnat” ja kullalla kuorutettu kana.
Yksityiselämä
Sodan jälkeen Miller sairastui depressioon ja alkoholismiin. Hänen poikansa Antony Penrosen mukaan Miller kärsi posttraumaattisesta stressihäiriöstä.
Miller kuoli vuonna 1977 Englannissa. Suurin osa hänen sotakuvistaan löytyi vasta hänen kuolemansa jälkeen Penrosen perheen talon vintiltä.
Kamel Ghilas
Kamel Ghilas (, s. 9. maaliskuuta 1984 Marseille, Ranska) on ranskalais-algerialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa Belgian pääsarjassa Charleroita.
Ghilas syntyi Ranskanssa, mutta hänellä on myös Algerian kansalaisuus. Hän on edustanut Algerian jalkapallomaajoukkuetta vuodesta 2007 lähtien. Myös hänen nuorempi veljensä Nabil Ghilas edustaa Algeriaa.
Seurajoukkueura
Ghilas aloitti uransa FC Martiguesin junioreissa, jonka jälkeen hän siirtyi AS Cannesiin vuonna 2003. Ghilas teki paljon maaleja, mutta ei pystynyt johdattamaan joukkuetta Ligue 2:een. Hän jätti seuran ja siirtyi portugalilaiseen Vitória SC:hon.
Ensimmäisellä kaudellaan Ghilas oli 12 maalillaan yksi joukkueen avainpelaajista, kun se nousi maan pääsarjaan. Hän oli tuolloin sarjan arvostetuimpia pelaajia. Seuraavalla kaudella hänellä oli suuri rooli pääsarjassa kolmannen sijan saavuttaneesta joukkueesta.
Ghilas päätyi sopimukseen espanjalaisen Segunda Divisiónin Celta Vigon kanssa. Hän oli kahdella kaudella joukkueen paras maalintekijä 13 maalillaan. Valioliigaseura Blackburn Rovers oli kiinnostunut Ghilasista, mutta hän siirtyi lopulta Hull Cityyn kaudeksi 2009–2010 1,7 punnalla. Hän debytoi Valioliigassa 22. elokuuta ottelussa Bolton Wanderersia vastaan ja iski ottelun voittomaalin Jussi Jääskeläisen selän taakse.
Heinäkuussa 2010 Ghilas siirtyi kauden mittaisella lainasopimuksella Ranskaan Arlesiin
Maajoukkue
Ghilas debytoi Algerian maajoukkueessa 2. kesäkuuta 2007 ottelussa Kap Verdeä vastaan. Hän on pelannut maajoukkueessa yhteensä 16 ottelua, joissa on syntynyt kolme maalia.
Tampico (Illinois)
Tampico on kylä Whitesiden piirikunnassa, Illinois’n osavaltiossa Yhdysvalloissa. Kylässä oli 790 asukasta vuonna 2010. Kylän tunnetuin asukas on Yhdysvaltain presidentti Ronald Reagan, joka syntyi siellä ja asui siellä osan lapsuuttaan. Kylässä on Ronald Reagan -syntymäkotimuseo.
Relevanssi
Tiedonhaun tavoitteena on löytää hakijalle relevanttia eli oleellista tietoa, useimmiten relevanttien dokumenttien muodossa. Jotta haun onnistumista voidaan mitata, pitää määritellä, mitkä tulosjoukon dokumenteista ovat relevantteja. Relevanssi voidaan siis määrittää kyselyn suhteena haun tuloksena syntyviin tietolähteisiin. Relevanssi on yksi tiedonhaun ja informaatiotutkimuksen keskeisistä käsitteistä, jonka määrittelystä käydään edelleen aktiivista keskustelua.
Marianne Mäkelä
Marianne Mäkelä (s. 2. marraskuuta 1961 Nokia ) on suomalainen kilpauransa lopettanut koripalloilija.
Relevanssi
Relevanssi tiedonhaussa
Relevanssi voidaan jakaa aihe- ja käyttäjärelevanssiin. Aiherelevanssi on enemmän järjestelmä- ja algoritmikeskeinen, kun taas käyttäjärelevanssi keskittyy enemmän relevanssin arviointiin käyttäjän näkökulmasta. Informaatiotutkimuksen päähuomio on nykyisin siirtynyt aiherelevanssista käyttäjärelevanssia kohti. Tiedonhakijan esittämä kysely ei ole sama asia kuin tiedonhakijan tiedontarve. Tämän vuoksi relevanssia tulisi pikemminkin verrata tiedonhakijan tiedontarpeeseen kuin hänen kyselyynsä.
Marianne Mäkelä
Nokian Urheilijoiden kasvatti Mäkelä pelasi seuraurallaan NoU:n lisäksi Forssan Alussa ja Tampereen Pyrinnössä. Hän voitti urallaan yhteensä viisi Suomen mestaruutta, kaksi SM-hopeaa ja yhden Suomen cup-mestaruuden.
Relevanssi
Relevanssi tiedonhaussa
Relevanssin määritelmästä on ollut kiistanalaisuutta. Tutkijat ovat kuitenkin löytäneet neljä olennaista piirrettä, jotka tulisi ottaa huomioon:
Tutkimushistoria
Tutkija Mizzaro jakaa relevanssin tutkimushistorian kolmeen ajanjaksoon.
Marianne Mäkelä
Suomen maajoukkueessa Mäkelä pelasi vuosina 1977–1983 67 ottelua 7,8 pisteen keskiarvolla. Hän kuului Suomen joukkueeseen vuoden 1980 EM-kilpailuissa.
Relevanssi
Ennen vuotta 1958
On ehdotettu, että relevanssi oli ajankohtainen kysymys jo silloin kun perustettiin ensimmäisiä kirjastoja – kirjastojen käyttäjät halusivat löytää relevanttia informaatiota. Vaikka monet tutkijat olivat käsitelleet tutkimuksissaan kysymystä, oliko tiedonhaussa löydetty tieto relevanttia, ennen vuotta 1958 ei termiä ”relevanssi” oltu varsinaisesti määritelty eikä se ollut yleisessä käytössä.”
Vuonna 1958, tutkija Vickery esitti International Conference for Scientific Information -tilaisuuden väittelyosuudessa käsitteen ”relevanssi”, tästä tuli myöhemmin merkittävä virstanpylväs relevanssin tutkimushistoriassa. Vickery erotti aiherelevanssin ja käyttäjärelevanssin toisistaan jo tässä vaiheessa..
Vuodet 1959 – 1976
Vuonna 1960, tutkijat Maron ja Kuhns päätyivät siihen tulokseen, että dokumentin relevanssisuhde tehtyyn tiedonhakuun on eri asia, kuin dokumentin relevanssisuhde hakijan tiedontarpeeseen. Kolme vuotta myöhemmin, tutkija Fairthorne esitti väitteen, jonka mukaan relevanssia tulisi ainoastaan mitata aiherelevanssin näkökulmasta. Hänen mukaansa mikäli hakijan yksilöllisyys otettiin huomioon, tällöin mikä tahansa teksti olisi relevantti mille tahansa haulle jostain näkökulmasta katsottuna.
Tällä aikavälillä monet tutkijat täydensivät relevanssin määritelmää erottamalla relevanssiin liittyviä ominaisuuksia, kuten ajankohtaisuus ja käytettävyys, sekä relevanssiin vaikuttavia tekijöitä, kuten dokumentin ominaisuudet. Vuonna 1971 julkaistussa tutkimuksessa, tutkija Cooper sovelsi matemaattisen logiikan käsitteitä määrittämään relevanssia. Hän esitti relevanssia kuvaavan yhtälön, jossa hän kuvaili dokumenttia lauseiden joukkona ja huomioi lauseiden väliset relevanssisuhteet.
Vuoden 1977 jälkeen
Tutkimuksen painotus siirtyi määritelmästä perustavanlaatuisiin kysymyksiin. Tutkijat alkoivat tarkastella relevanssin suhdetta muihin tieteenaloihin, matemaattista logiikkaa käyttäen monet tutkijat loivat uusia malleja relevanssille ja relevanssia alettiin soveltamaan yhdestä dokumentista dokumenttikokonaisuuksiin. Yhtenä esimerkkinä relevanssin mallintamisesta voidaan pitää tutkija van Rijsbergenin esittämää teoriaa: jos dokumenttia ja hakua edustavat  d  ja  q, niin dokumentti on relevantti haulle mikäli olettamus  d  →  q  on tosi.
90-luvulla käyttäjän rooli tiedonhaussa nähtiin aiempaa tärkeämpänä, mikä toi uuden näkökulman tutkimukseen: käytettävyys ja käyttäjäkeskeisyys sekä kognitiivinen ulottuvuus. Esimerkiksi tutkija Su esitti 20 arviointikriteeriä, joita voitiin soveltaa tiedonhakujärjestelmiin ja jotka jakautuivat seuraaviin ryhmiin: relevanssi, tehokkuus, käytettävyys ja käyttäjätyytyväisyys. Näiden lisäksi, hän loi ylimääräisen kriteerin, joka mittaa haun onnistuneisuutta käyttäjän näkökulmasta.
Aiherelevanssi
Aiherelevanssissa tarkastellaan sitä, käsitteleekö dokumentti tiedonhaun määrittelemää aihetta. Dokumentin aiherelevanssin voi arvioida muun muassa asiantuntijoiden muodostama raati, joka vertaa tiedonhaussa saatuja dokumentteja hakupyyntöön. Aiherelevanssia käytetään lähinnä, kun halutaan mitata hakujen onnistumisastetta eri tiedonhakujärjestelmissä. Aiherelevanssi ei ota juuri huomioon itse tiedonhakijaa. Lähtökohtana on, että relevanssi on etsittävän dokumentin ominaisuus, eikä riipu tiedonhakijasta.
Aiherelevanssin näkökulma on luonteeltaan tekninen ja sitä käytetään tehokkaampien tiedonhakujärjestelmien luomiseksi. Tutkimusasetelmat voidaan kirjata tarkasti ylös ja ne ovat toistettavissa. Tämä helpottaa eri tiedonhakujärjestelmien vertailua.
Käyttäjärelevanssi
Käyttäjälle eli tiedonhakijalle informaation relevanssiin vaikuttaa useammat tekijät kuin pelkästään hakukysymyksen ja löydettyjen dokumenttien kuvauksen välinen täsmäävyys.
Tiedonhakijalle dokumentin relevanssi vaihtelee suuresti, koska hänen tietomääränsä haetusta aiheesta lisääntyy ongelmanratkaisun edetessä. Käyttäjärelevanssi on dynaaminen näkökulma, koska kyse on tiedontarpeen ja löydetyn informaation suhteesta tietyllä ajanhetkellä.
Käyttäjälle merkittäviä tekijöitä dokumentin relevanssia arvioitaessa ovat dokumentin informaatiosisältö, dokumentin saatavuus ja pituus. Käyttäjä arvioi dokumentin relevanssia tiedonlähteen ja dokumentin tekijän perusteella. Relevanssin kokemukseen vaikuttaa käyttäjän oma tilanne, kuten käytettävissä oleva aika, käyttäjän aiemmat kokemukset aiheesta ja henkilökohtaiset mieltymykset.
Subjektiivinen relevanssin luokittelu
Tefko Sarasevic on kehittänyt mallissaan relevanssin määritelmää aihe- ja käyttäjärelevanssia hienojakoisemmaksi. Hänen subjektiivisen relevanssin luokittelussa otetaan kattavasti huomioon tiedonhaun vuorovaikutteinen puoli. Usein käyttäjän suorittama relevanssiarvio tapahtuu intuitiivisesti yhdistäen käyttäjän aikaisempaa tietämystä, tilanteeseen ja työtehtävään liittyvää senhetkistä tarvetta sekä affektiivisia ominaisuuksia joita käyttäjällä on haun kohdetta kohtaan. Sarasevicin malli kuvaa viisi relevanssin luokkaa, joissa myös subjektiivisuus on otettu huomioon.
Järjestelmärelevanssi
Järjestelmäkeskeinen relevanssiarviointi voidaan käsittää myös itse hakutuloksen relevanssin arvioinniksi, jonka hakujärjestelmä tekee. Tämä voidaan jakaa kahteen luokkaan aiherelevanssiksi ja algoritmirelevanssiksi.
Käytännönsovellutuksia relevanssin arvioinnille
Hakujärjestelmillä on tapoja parantaa hakua tutkimalla automaattisesti haun tuloksia ja pisteyttämällä niitä eri kriteereillä. Käytännössä tämä onnistuu esimerkiksi relevanssipalautteen ja relevanssiarvioinnin keinoin. Relevanssipalaute on hakujärjestelmien mekanismi, jonka avulla hakujärjestelmä hakee käyttäjälle uusia relevantteja dokumentteja. Mekanismi toimii automaattisesti tai käyttäjän antaman palautteen avulla. Automaattinen relevanssipalaute tutkii tuloslistauksen kärkitulokset ja hakee niitä käyttämällä uusia dokumentteja. Vaihtoehtoisesti käyttäjä voi itse määritellä relevantit dokumentit tuloslistasta joiden avulla tehdään uusi hakukierros. Relevanssipalautetta käyttää esimerkiksi Google-hakukoneen "Similar pages" -toiminto, joka hakee käyttäjälle hakutuloksen kanssa samankaltaisia sivuja.
Relevanssilajittelussa järjestelmän hakutuloksille lasketaan vertailuluku, joka pohjautuu internetin sananhakupalveluissa monesti verkkosivujen keskinäiseen linkkirakenteeseen. Googlen osalta tässä puhutaan pagerankin laskemisesta. Lajittelun tarkoituksena on tarjota kaikkein relevanteimmat hakutulokset heti listan kärkeen. Relevanssilajittelussa hakutulos lajitellaan dokumenttien vertailulukujen perustella laskevaan järjestykseen. Näin kyselyä parhaiten vastaavat dokumentit tulevat hakutuloksen ensimmäisiksi. Usein nämä dokumentit ovat myös muuten arvioituina sisällöltään keskimääräisesti relevantimpia kuin tuloksessa myöhemmin esiintyvät.
Inishmurray
thumb|Rauniotaloja Inishmurrayn saarella. Inishmurray on saari Irlannissa, noin seitsemän kilometriä Sligon kreivikunnan rannikolta. Siellä sijaitsee 500-luvulla perustetun luostarin rauniot.
1900-luvulla saari autioitui kokonaan, mutta rakennuksia on säilynyt. Inishmurrayn pinta-ala on 0,9 neliökilometriä.
Ernst Josephson
thumb|120px|Ernst Josephson.
Ernst Abraham Josephson (16. huhtikuuta 1851 Tukholma – 22. marraskuuta 1906 Tukholma) oli ruotsalainen taidemaalari.
Josephsonin elämäntarina käsittää huippuunsa kärjistetyn taiteilijakohtalon: korkeisiin ja ehdottomiin päämääriin pyrkivä nuoruus, täysin taiteelle omistettu miehuus, pettymysten ja vaikeuksien pimentämä vanhuusikä ja maailmanmaineeseen nousu vasta kuoleman jälkeen. Kaksikymmenvuotiaana hän kirjoitti kohtalonsa: "Minusta tulee Ruotsin Rembrandt tai kuolen!" Jo nuorena hän sairastui syfilikseen. Hän kävi ainutlaatuisen kamppailun aikalaisten ymmärtämättömyyttä vastaan, ja voiton viimein häämöttäessä hän joutui mielisairaalaan. Vasta tämä traaginen kohtalo veti aikalaisten mielenkiinnon hänen taiteeseensa. Kiitos ja kunnia tulivat kuitenkin taiteilijalle liian myöhään, eikä niillä ollut hänelle itselleen enää mitään arvoa.
Nuoruus ja oppivuodet
250px|thumb|Ernst Josephson, [[Näkki (maalaus)|Näkki I, 1882.]]
Josephson oli varakkaan juutalaisen tukkukauppiaan poika, jonka lapsuudenkodista ei puuttunut aineellista eikä henkistä rikkautta. Hän kävi Tukholman juutalaista koulua ja oli lahjakas oppilas. Hän lopetti koulunkäynnin viisitoistavuotiaana ja siirtyi Taideakatemiaan prinsiippiluokalle. Josephson, jolle taide oli koko elämä, ryhtyi ensimmäisenä moittimaan Akatemian vanhoillisuutta, sen opetustapoja ja arvostelemaan Akatemiassa vallitsevaa henkeä. Opettajat pitivät kritiikkiä "myrskynä vesilasissa" eivätkä ymmärtäneet Josephsonin mielenlaadun ehdottomuutta.
Kesällä 1872 Josephson matkusti opiskelutoverinsa kanssa Norjaan, jossa he vaelsivat jalan. Eggedalin kylässä taiteilija maalasi sisäkuvia kirkoista, pirteistä, ja ensimmäistä kertaa kansansatujen maailma kävi hänelle eläväksi. Tällä matkalla hänelle kehittyi ensimmäisen kerran kuva Näkistä, joka soittaa kosken partaalla viuluaan. Kuvasta tuli hänen taiteellisen tuotantonsa johtomotiivi. Seuraavana vuonna hän matkusti Taalainmaalle etsimään lisää kansanomaisia aiheita. Savupirteissä maalaaminen ei kuitenkaan ollut hänen ominta lajiaan, ja mieli paloi jo suureen maailmaan.
Eurooppa ja Pariisin taiteilijapiirit
250px|thumb|Ernst Josephson, Espanjalaiset sepät, 1881. 250px|thumb|Ernst Josephson, Jeannette Rubenson, 1883. 180px|thumb|Ernst Josephson, Omakuva, [[Signeeraus|signeerattu nimellä Velázquez, Bréhat 1888.]]
Taiteilijaksi valmistuttuaan Josephson matkusteli ja työskenteli paljon Euroopassa, eritoten Italiassa ja Pariisissa. Merkillisessä kirjeessä äidilleen nuori taiteilijanalku kirjoittaa vuonna 1877 Italiasta seuraavaa:
Vuonna 1878 Josephson osallistui Pariisin maailmannäyttelyyn, ja seuraavana kesänä hän asettui Pariisiin pidemmäksi aikaa. Hänestä tuli sikäläisen skandinaavisen taiteilijakolonian henkinen johtaja. Seuraan kuuluivat muun muassa suomalaiset Walter Runeberg, Albert Edelfelt, Gunnar Berndtson ja Ville Vallgren. Pohjoismaisten taiteilijoiden kantakapakka oli Boulevard Clichyn varrella oleva Restaurant de Lilas -niminen viinitupa, ja sinne he kokoontuivat kerran päivässä vaihtamaan kotimaan uutisia ja keskustelemaan taiteesta. Salongin vernissauspäivänä viinituvassa järjestettiin valtavia juhlia joko ilon tai surun merkeissä, riippuen siitä, minkälaisen vastaanoton seuran jäsenten työt olivat saaneet juryltä.
Näkki
Taiteilija oli hautonut vedenhaltija-aihetta mielessään vuosikymmenen ja loi vuonna 1882 suurehkon maalauksen Näkki, joka tunnetaan suomenkielisessä taidekirjallisuudessa myös nimellä Ahti. Aihe on Josephsonin tuotannon johtomotiivi. Suomalainen taidekriitikko Einar Reuter piti aikanaan Näkki -teosta ehkä Ruotsin taiteen suurimpana taideteoksena.
Kotimaan arvostelut
Ruotsiin palattuaan Josephson sai huomata, että kotimaan taide-elämä oli näivettymässä ja kaikki se uusi, mitä nuori taiteilijapolvi oli oppinut Pariisissa, hylättiin ja teilattiin arvosteluissa. Josephson kirjoitti Dagens Nyheteriin kaksi pitkää artikkelia uuden taiteen puolesta. Tämän lisäksi hän keräsi adressin Akatemian opetusta vastaan ja sen alle 86 nimeä. Pariisin ruotsalaisten ensimmäinen yhteisnäyttely avattiin samoihin aikoihin, ja Akatemian väenkin oli pakko tunnustaa Pariisin tuulten raikkaus. Josephson, joka oli tuonut näyttelyyn muun muassa Ville Vallgrenin muotokuvan sekä Espanjalaiset seppänsä, sai näyttelyn huonoimmat arvostelut. Häntä moitittiin epätasaiseksi ja monien tyylien matkijaksi. Taiteilija sai kokea pilkkaa ja arvostelua.
Palatessaan vuonna 1886 Pariisiin Josephson oli katkeroitunut mies. Hän matkusti ystävänsä Allan Österlindin kanssa Gargilesseen, jossa hänellä oli työrauha. Lyhyen ajan kuluessa syntyi monta merkittävää ulkoilmamaalausta. Seuraavana vuonna hän asettui Île de Brehat'han, jossa maalasi ensi töikseen kuvan lastenlastensa kanssa leikkivästä halvaantuneesta postinkantajasta. Hän antoi teokselle nimen Elämänilo. Taiteilijan aihepiiri oli alkanut keskittyä vanhojen ihmisten kuvaamiseen. Viimeisillä Pariisin matkoillaan hän oli huomannut ystävien kääntäneen hänelle selkänsä, lisäksi ikuinen rahapula teki maalaamisen jopa mahdottomaksi.
Kesällä 1887 Josephson matkusti Österlindin kanssa Bretagneen ja asettui asumaan Bréhat’n saareen. Lainarahoilla hän osti pienen kalastajamajan ja aikoi asua siellä erakon tavoin loppuelämänsä ja omistautua maanviljelyn ja kalastuksen ohella yksinomaan runoudelle ja taiteelle. Hän kirjoitti oopperatekstiksi aiotun neliosaisen uninäytelmän Peder Smedin ja lähetti sen runojensa ohella arvosteltavaksi Gustav af Geijerstamille, jonka valikoimana ilmestyi kaksi nidettä nimellä Svarta rosor ja Gula rosor. Näinä aikoina Josephson ilmoitti olevansa kyllästynyt maalaamiseen ja haluavansa keskittyä kirjalliseen tuotantoon.
Runoilijana
Josephson julkaisi runokokoelmat Svarta rosor (1888) ja Gula rosor (1896). Runoilijana hän ilmentää samoja ominaisuuksia kuin maalaajanakin. Hänen runojaan on suomentanut Leena Krohn kokoelmaansa Runon portilla (WSOY 1985) ja Uuno Kailas kokoelmaansa Runot 1922-1931 (SKS 2002). Runoja ovat säveltäneet ainakin Jean Sibelius ja Yrjö Kilpinen, ja niitä on levytetty.
Kirjakuvituksia
Josephson teki sairausaikanaan kuvituksia Vänrikki Stoolin tarinoihin. Näitä kuvituksia ei kuitenkaan julkaistu hänen elinaikanaan. Tutkijoiden arvioiden mukaan J. L. Runebergin innoittama piirustussarja on syntynyt vuoden 1900 tienoilla. Josephsonin piirustukset ovat vaativia ja intensiivisiä sekä täynnä voimakkaita tunteita.
Viimeiset vuodet
Josephsonin harrastukset alkoivat suuntautua oudoille aloille. Bréhat’n saarelle oli tullut ranskalainen nainen, joka harrasti spiritismiä. Hän piti Josephsonia parhaana meediona, jonka oli tavannut. Spiritismi-istuntojen tapahtumat saivat taiteilijan pään pyörälle, ja hän sulkeutui tämän jälkeen usein päiväkausiksi yksinäiseen asuntoonsa. Österlindille selvisi pian, että hänen ystävänsä mielenterveys oli järkkynyt, ja tästä syystä hän yritti kaikin tavoin vartioida onnetonta toveriaan. Lopulta hän kuitenkin katsoi välttämättömäksi saada ystävänsä pois saarelta. Suurten ponnistelujen kautta he matkustivat lopulta Pariisiin, josta jatkoivat matkaa kotimaahan Ruotsiin.
Ruotsissa Josephson asui ensi ajat sukulaisten luona, mutta pian hänet pantiin lääkärinhoitoon ja sairaalaan, diagnoosina dementia praecox (nyk. skitsofrenia). Sairaalassa Josephson käytti suurimman osan ajastaan piirtämiseen, ja sairausajalta on säilynyt lähes tuhat piirustusta, joiden aiheet ovat milloin suuruuskuvitelmia, milloin uskonnollisia, mystisiä tai kansantaruihin tai kirjallisuuden muistoihin perustuvia fantasioita – ekpressionistisia taideteoksia sanan puhtaimmassa merkityksessä. Jälkimaailma onkin kiinnittänyt melkein enemmän huomiota näihin töihin kuin hänen valmiisiin maalauksiinsa.
Pääsiäisen aikaan 1889 Josephsonin katsottiin toipuneen niin hyvin, että hän sai tehdä kävelyretkiä sairaalan läheisyyteen. Eräällä tällaisella retkellään hän osti lipun Tukholmaan ja palasi omaistensa luo, jonne hänen sallittiin jäädä. Sairaalahoito oli rauhoittanut hänet kokonaan, ja hän sai asua ja elää vapaasti. Vuodesta 1891 lähtien hän asui Ida ja Louise Sjöberg -nimisten vanhojen neitien täysihoitolassa. Hän luki neideille iltaisin Raamattua ja Shakespearen teoksia kannesta kanteen ja soitteli myös pianoa. Hän oli kuitenkin henkisesti murtunut mies, eikä häntä liikuttanut edes hänen töistään vuonna 1893 järjestetty suuri retrospektiivinen näyttely, joka saavutti huomattavan menestyksen.
Akatemian mielipide hänen taiteestaan oli kuitenkin järkkymätön. Kun prinssi Eugen, joka oli kaikkien vuosien ajan ollut Josephsonin taiteen suuri ymmärtäjä, ilmoitti lahjoittavansa Nationalmuseumille vuodelta 1884 peräisin olevan voimakkaita tunteita herättäneen, Näkki-teemaisen Josephsonin teoksen nimeltään Strömkarlen, sitä ei suostuttu ottamaan vastaan. Näin taulu siirtyi koristamaan taiteilijaprinssin yksityiskokoelmaa Waldemarsuddessa, jossa se edelleen on.
Taiteilija sai viimeisinä elinvuosinaan ulkomailta kunnianosoituksen toisensa jälkeen, mutta ne eivät liikuttaneet häntä sen enempää kuin kotimaisen arvostelun kääntyminen. Vuonna 1905 hän sairastui diabetekseen, ja seuraavan vuoden lokakuussa hän joutui vuoteenomaksi. Ernst Josephson kuoli 22. päivänä marraskuuta 1906.
Ernst Josephsons väg -niminen tie Södra Ängbyssä Tukholmassa on nimetty taiteilijan mukaan.
Sukulaisia
Taidehistorian professori Ragnar Josephson (1891–1966) ja kirjailija Erland Josephson (s. 1923), molemmat näyttelijöitä ja Dramatenin ohjaajia, ovat Ernst Josephsonin sukulaisia.
Johannes Jussoila
Johannes Jussoila (noin 1555 Rauma – noin 1604 Tukholma ) oli suomalainen katolinen pappi. Hän oli merkittävin vastauskonpuhdistuksen ajan suomalaisista jesuiittaoppilaista, joihin kuului myös kolme hänen veljeään. Hän seurasi vuonna 1578 jesuiittaisä Antonio Possevinoa Roomaan, ja opiskeli siellä Collegium Germanicumissa. Hän palasi 1584 Ruotsiin perintöruhtinas Sigismundin kappalaiseksi. Kun Sigismund 1587 lähti Puolaan, Jussoila meni hänen kanssaan, ja myöhemmin hänestä tuli Liivinmaalle Pärnun kirkkoherra. Hän joutui Pärnussa vuonna 1604 Kaarle-herttuan vangiksi ja kuoli vankeudessa Tukholmassa. Jussoila on aiheena Artturi Leinosen historiallisessa romaanissa Johannes Jussoila (1943).
Erbium(III)oksidi
Erbiumoksidia syntyy metallisen erbiumin tummuessa hitaasti ilmakehän hapen vaikutuksesta:
Paitsi suoraan alkuaineistaan sitä saadaan hajottamalla erbiumkarbonaattia tai -oksalaattia kuumentamalla niitä yli 700 °C:n lämpötilaan (tässä reaktio oksalaatille):
Käyttö
Erbiumoksidilla on käyttöä douppaus aineena laser kiteiden valmistuksessa. Erbiumlasereita käytetään lääketieteessä ja hammaslääketieteessä ja niiden aallonpituus on 2,9 mikrometriä.
Erbiumoksidia käytetään optisissa kuiduissa signaalien vahvistamiseksi. Tämä perustuu siihen, että se muuttaa muita aallon­pituuksia informaatiota kuljettavan signaalin aallon­pituudelle.
Erbiumoksidia voidaan käyttää myös lasin, posliinin tai zirkonikiteiden värjäyksessä väriaineena sen tunnusomaisen pinkin värin vuoksi. Erbiumoksidilla värjättyä lasia käytetään aurinkolaseissa ja halvoissa koruissa.
Puškinskajan metroasema (Pietarin metro)
Puškinskaja on Pietarin metron Kirovin–Viipurin linjan asema. Asema sijaitsee asemien Vladimirskaja ja Tehnologitšeski institut välissä, aivan Vitebskin rautatieaseman pohjoispuolella. Asemalta on vaihtomahdollisuus myös Frunzen–Primorjen linjan metroasemalle Zvenigorodskaja. Asema avattiin 30. huhtikuuta 1956. Asema on nimettu venäläisen runoilija Aleksandr Puškinin mukaan.
Amon-jumalan vaimo
Amon-jumalan vaimo (egypti: ḥm.t nṯr n ỉmn) oli muinaisessa Egyptissä Amonin kultin korkea-arvoisin papitar. Kultti keskittyi Thebaan Ylä-Egyptiin 25. ja 26. dynastian aikana. Amon-jumalan vaimon virka ei ollut vain uskonnollinen, vaan sillä oli myös poliittista merkitystä, joten virka oli erittäin merkittävä.
NPM
NPM tarkoittaa seuraavia asioita:
Acer Nethercott
Acer Gary Nethercott (28. marraskuuta 1977 Newmarket – 27. tammikuuta 2013) oli brittiläinen kilpasoudun perämies. Hän kilpaili vuoden 2008 kesäolympialaisissa Pekingissä ja oli mukana saamassa hopeaa kahdeksikossa. Hänen oppilaitoksensa oli Oxford. Myös hänen serkkunsa Kathryn Evans on olympiaurheilija.
Nethercott oli mukana voittamassa Cambridge–Oxford-soutukilpailua vuosina 2003 ja 2005 ja saamassa pronssia kahdeksikossa soudun maailmanmestaruuskilpailuissa 2007.
Cancer
Cancer on englantilainen death metal -yhtye. Laulaja John Walker, basisti Ian Buchanan ja rumpali Carl Stokes perustivat sen 1980-luvun lopulla. Tällä kokoonpanolla julkaistiin yhtyeen esikoisalbumi To The Gory End (1991). Vuonna 1992 yhtyeeseen liittyi kitaristi James Murphy. Hän kuitenkin lähti yhtyeestä seuraavan albumin, Death Shall Risen ilmestyttyä vuonna 1993. Murphyn tilalle tuli uusi kitaristi, Barry Savage. Yhtye hajosi vuonna 1995, mutta se perustettiin uudelleen vuonna 2003.
Franco Fontana
Franco Fontana (s. 9. joulukuuta 1933 Modena, Italia) on italialainen valokuvaaja, joka tunnetaan erityisesti abstraktia taidetta lähestyvistä värillisistä maisemakuvistaan. Hänen kuviaan on käytetty muun muassa ECM-levymerkin äänilevykansissa.
Armas Ruotsalainen
Armas Ruotsalainen (5. elokuuta 1877 Kuopio – 3. maaliskuuta 1958 Helsinki) oli suomalainen lääkäri ja professori.
Ruotsalainen toimi yksityislääkärinä Helsingissä vuodesta 1912 alkaen. Hän oli Helsingin yliopiston lastensairaalan apulaisopettajana 1925–1931 ja hän omisti fysiatrisen hoitolaitoksen 1924–1931. Ruotsalainen oli ylilääkärinä Heinolan kylpylaitoksessa 1922–1924, Runnin kylpylaitoksessa 1935 ja Lappeenrannan kylpylaitoksessa 1943–1945. Hän toimi myös Helsingin kansanlastentarhan lääkärinä 1918–1927 ja Helsingin suomenkielisten kansakoulujen koululääkärinä 1927–1946. Ruotsalainen sai professorin arvonimen 1950.
Katukiekko
thumb|250px|Katukiekkopeli.
Armas Ruotsalainen
Ruotsalainen oli Terveydenhoitolehden toimittajana vuodesta 1911 ja päätoimittajana 1919–1933.
Katukiekko
Katukiekko eli katu- tai tossulätkä on joukkuepeli, jota pelataan jääkiekkokaukalossa ilman luistimia kahden joukkueen välillä. Kaukalossa ei ole jäätä ja pinta sama kuin rullakiekossa. Pelaajilla on luistimia lukuun ottamatta täysi jääkiekkovarustus ja pelivälineenä muovinen pallo.
Armas Ruotsalainen
Armas Ruotsalainen oli naimisissa 1909–1935 Tilda Kososen (k. 1935) kanssa ja vuodesta 1936 Jenny Sofia Pohjanpalon kanssa.
Katukiekko
Säännöt ovat muuten samat kuin jääkiekossa, paitsi katukiekossa on niin sanottu kelluva paitsio, eli kun vastustaja on ylittänyt siniviivan, niin raja siirtyy siniviivalta punaviivalle, antaen mahdollisuuden isompaan pelialueeseen sekä taktikointiin.
Katukiekko on uusi Kanadassa ja Yhdysvalloissa kehitetty laji. Se on suosittua myös Euroopan maissa, kuten Slovakiassa, Tšekissä, Sveitsissä sekä Itävallassa. Streethockey-liitto on perustettu ja MM-turnaukset niin miesten- kuin juniorisarjoissa (U-16, U-18 ja U-20) on pidetty. Katukiekon Suomen mestaruus on ratkottu turnausmuotoisesti vuodesta 2004 lähtien. Suomi on osallistunut U-16 EM-turnaukseen 2007 (Sijoitus: 3. sija), sekä 2008 U-16 MM-turnaukseen. Suomen debyytti miesten katukiekon MM-kisoissa oli Plzeňissä, Tšekissä vuonna 2009. Turnauksen voitti Tšekki, toiseksi tuli Intia ja kolmanneksi Slovakia. Suomi oli B-Sarjassa viides.
Moni jääkiekkoammattilainen on pelannut katukiekko-joukkueessa, tunnetuimpana ehkä Aleksandr Ovetškin.
Maria-sama ga miteru
Maria-sama ga miteru (マリア様がみてる), tunnetaan myös lyhenteellä Marimite (マリみて), on Oyuki Konnon yuri -light novel -sarja, josta on tehty myös manga ja anime. Sarjassa seurataan Lillianin katolisen tyttölukion oppilaita ja heidän välilleen kehittyviä ihmissuhteita. Sarjassa keskitytään seuraamaan erityisesti koulun Yamayurikaiksi kutsutun oppilaskunnan jäsenten elämää.
Tarina
Maria-sama ga miterun tarina on hyvin henkilöpainotteinen. Se keskittyy kuvaamaan henkilöiden välisiä ihmissuhteita niinkään juonesta välittämättä. Lillianin tyttökoulussa on käytössä sœur-järjestelmä, jossa ylempiluokkalainen (grande sœur, isosisko) voi ottaa alempiluokkalaisen (petite sœur, pikkusisko) suojatikseen.
Yamayurikai
Lillianin koulun oppilaskunnassa eli Yamayurikaissa (Vuoristoliljakerho) on kolme ruusujen mukaan nimettyä kuntaa: Rosa Chinensis, Rosa Gigantea ja Rosa Foetida. Kussakin on korkeintaan kolme jäsentä. Vanhimpia jäseniä kutsutaan Ruusuiksi (Rosa) ja he ovat oppilaskunnan johdossa. Rosan paikka periytyy usein suoraan Rosan pikkusiskolle, jota kutsutaan ranskankielisellä termillä en bouton, "nupussa".
Rosien pikkusiskot, en boutonit, joita voidaan puhutella kuntansa mukaan esim. Rosa Chinesis en bouton, ovat oppilaskunnan epävirallisia jäseniä. He auttavat isosiskojaan ja toteuttavat näiden tekemät päätökset. En boutonien täytyy olla alemmalla luokalla kuin isosiskojensa ja yleensä he perivät kuntansa johtajan paikan oppilaskunnassa.
Boutonien pikkusiskoja kutsutaan termillä en bouton petite sœur, pitemmän kaavan mukaan kuntansa mukaan esim. Rosa Chinesis en bouton petite sœur. Heidän tehtävänsä on auttaa isosiskojaan, siivota oppilaskunnan tiloja ja keittää teetä ja valmistaa välipaloja Yamayurikaille. Kun en boutoneista seuraavana vuonna tulee Rosia, heidän pikkusiskoistaan tulee automaattisesti en boutoneita.
Yamayurikait kokoontuvat oppilaskunnalle erityisesti tarkoitetussa koulun pihamaalla olevassa rakennuksessa, jota kutsutaan nimellä Bara no Yakata (Ruusukartano).
Yamayurikait ja heidän petite sœurinsa Yumin eri kouluvuosina:
Kevytromaanit
Oyuki Konno julkaisi vuonna 1997 Maria-sama ga Miteru -novellin tytöille suunnatussa Cobalt-lehdessä. Novellin menestys sai hänet hänet tekemään Maria-sama ga Miterusta kevytromaanisarjan. Ensimmäinen osa julkaistiin 24. huhtikuuta 1998 ja kuvituksesta vastasi Reine Hibiki. Tähän mennessä kirjoja on julkaistu 37 osaa. Myöhemmin Konno on julkaissut lisää sarjaan liittyviä novelleja, jotka ovat sittemmin päässeet osaksi hänen kevytromaanejaan. Sarjaa on käännetty saksaksi nimellä Rosen unter Marias Obhut.
Manga
Manga-adaptaation on piirtänyt Satoru Nagasawa ja se julkaistiin tytöille suunnatussa Margaret -mangalehdessä vuosina 2003-2007, jolloin mangaa ehdittiin julkaista 8 osaa. Mangan julkaiseminen aloitettiin kuitenkin uudestaan vuonna 2010. Kuten kevytromaanitkin, myös mangaa on käännetty saksaksi.
Anime
Animea on julkaistu kolme kolmentoista jakson kautta, joiden lisäksi on viiden jakson pituinen OVA. Ensimmäinen kausi alkoi 7.1.2004. Ensimmäinen kausi käsittää kuuden ensimmäisen kevytromaanin tapahtumat ja toinen seitsemännestä osasta yhdenteentoista. Näiden jälkeen julkaistiin OVA, jonka tapahtumat sijoittuvat suoraan toisen kauden jälkeen. Neljäs kausi esitettiin vuonna 2009.
Rosa Chinensis-suku
Mizuno Youko (水野 蓉子, Mizuno Yōko)
Ogasawara Sachiko (小笠原 祥子, Ogasawara Sachiko)
Fukuzawa Yumi (福沢 祐巳, Fukuzawa Yumi)
Rosa Gigantea-suku
Satou Sei (佐藤 聖, Satō Sei)
Todou Shimako (藤堂 志摩子, Tōdō Shimako)
Nijou Noriko (二条 乃梨子, Nijou Noriko)
Rosa Foetida-suku
Torii Eriko (鳥居 江利子, Torii Eriko)
Shimazu Yoshino (島津 由乃, Shimazu Yoshino)
HMS Larkspur (K82)
HMS Larkspur (viirinumero K82) oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1941 valmistunut Flower-luokan korvetti toisessa maailmansodassa.
Valmistus
Alus tilattiin 31. elokuuta 1939 Paisleysta Fleming and Fergusonilta, missä köli laskettiin 26. maaliskuuta 1940. Alus laskettiin vesille 5. syyskuuta ja valmistui 4. tammikuuta 1941.
Palvelus
Alus luovutettiin 1942 Yhdysvalloille, joka liitti sen laivastoonsa nimellä USS Fury. Alus palautettiin 1945 Britannian kuninkaalliselle laivastolle.
Qutuz
Saif al-Din Qutuz oli Egyptiä hallinnut mamelukkisulttaani. Hän toimi ensin maan varakuninkaana ja vuodesta 1259 lähtien täytenä sulttaanina. Qutuzin ja Baibarsin johtama egyptiläinen armeija löi mongolienarmeijan Ain Jalutin taistelussa Palestiinassa vuonna 1260. Baibarsin bahri-mamelukit murhasivat Qutuzin paluumatkalla Egyptiin.
Elämäkerta
thumb|vasen|Qutuzin lyöttämä kulta[[dinaari.]] Saif al-Din Qutuz oli jäänyt mongolien vangiksi Khorasmiassa. Hän oli sukua Khorasmian šaahi Džalal al-Dinille. Mongolit myivät Qutuzin damaskoslaiselle orjakauppiaalle, joka myi hänet edelleen mamelukkiemiirille Aibak al-Turkumanille Egyptin Kairoon. Aibakista tuli puolestaan kuningatar Šadžar al-Durrin aviopuoliso ja maan sulttaani. Nuorena Qutuz kertoi tarinoita ennustuksista, joiden mukaan hänestä tulisi jonain päivänä Egyptin hallitsija ja hän kostaisi mongoleille.
Aibakilla oli hänen kanssaan hallinnut aijubidisulttaani al-Malik al-Ašraf Musa, jonka hän syrjäytti vuonna 1252. Aibak teki tämän jälkeen Qutuzista Egyptin varakuninkaan. Qutuz osallistui Aibakin kilpailija Aktain murhaan vuonna 1253, mutta Aibak itse murhattiin vuonna 1257. Murhaan sekaantui hänen vaimonsa Šadžar al-Durr. Qutuz murhautti edelleen al-Durrin vielä saman vuoden aikana ja nostatti valtaistuimelle Aibakin vielä tuolloin alaikäisen pojan al-Mansur Alin. Qutuz jatkoi Egyptin varakuninkaan roolissa päättäen valtion asioista. Vuosina 1257 ja 1258 Qutuz teki sotaretkiä mamelukkien bahri-ryhmittymää ja näiden Syyriassa vaikuttaneita aijubidiliittolaisia vastaan. Alueelle ilmaantunut uusi uhka muutti kuitenkin poliittisia tekijöitä. Hülegün johtamat mongolit piirittivät Bagdadin ja kukistivat kalifi al-Mustasimin vuonna 1258. Seuraavana vuonna he valtasivat edelleen Aleppon Syyriassa. Hülegü palasi Aleppon valtauksen jälkeen Keski-Aasiaan jättäen alueen sotapäällikkö Kitbuqan vastuulle. Mongolien muodostaman uhan takia Baibars al-Bunduqarin johtamat bahri-mamelukit liittoutuivat Qutuzin kanssa mongoleja vastaan.
Egyptin strateginen tilanne oli tukala. Sota mongoleja vastaan saattaisi jättää Egyptin haavoittuvaksi mereltä ja mereltä maata uhkasivat mahdolliset ristiretkeläiset. Toisaalta egyptiläiset eivät voineet antaa mongolien vakiinnuttaa asemaansa Syyriassa. Qutuz ilmoitti lopulta tilanteen olevan liian vaativa alaikäiselle hallitsijalle. Ensimmäisenä mamelukeista hän syrjäytti maan hallitsijan julistaen itsensä sulttaaniksi. Egyptin emiireille hän lupasi kuitenkin astuvansa jälleen syrjään mongolien uhan kadottua. Egyptissä alettiin valmistella mongolien vastaista sotaretkeä esimerkiksi yhden dinaarin ylimääräisellä verolla. Mongolien Egyptiin lähettämät lähettiläät surmattiin ja Qutuz julisti jihadin mongoleja vastaan vuonna 1260. Qutuz ja Baibars johtivat egyptiläisen armeijan Palestiinaan, jossa he kohtasivat mongolien armeijan Ain Jalutin taistelussa. Mongoliarmeija voitettiin ja heidän rippeensä ajettiin pakoon. Mongolien tappion jälkeen mamelukit täyttivät nopeasti myös aijubidien tuthoutumisen jättämän valtatyhjiön Syyriassa. Qutuz nimitti uusien alueiden hallitsijoiksi omia emiirejään ja joitakin entisen aijubidivaltakunnan virkailijoita.
Mamelukkien armeijan marssiessa Syyriasta takaisin kohti Egyptiä Qutuz murhattiin lähellä al-Salihiyyan kaupunkia. Murhasta olivat vastuussa bahri-mamelukit. Eri historioitsijat ovat esittäneet eri teorioita murhan tarkasta motiivista. Valtaan nousi kuitenkin lopulta armeijan Kairoon johtanut ja sankarina vastaanotettu Baibars.
Shoo
Shoo (isona kirjaimena Ϸ, pienenä ϸ) on käytöstä pois jäänyt kirjain kreikkalaisessa kirjaimistossa. Se lisättiin kirjaimistoon Aleksanteri Suuren valloitusten jälkeen, jotta muinaista baktrian kieltä olisi voitu kirjoittaa. Shoo on lausuttu todennäköisesti š [ʃ]. Nimi ”shoo” on moderni; kirjaimen alkuperäistä nimeä ei tunneta. Shoo muistuttaa ulkoasultaan anglosaksista ”þ”-kirjainta (jonka nimi on ”thorn”), joka kuitenkin vastaa äännettä th.
Nina Waidacher
Nina Waidacher (s. 23. elokuuta 1992 Chur) on sveitsiläinen jääkiekkoilija, joka edustaa SWHL:ssä pelaavaa ZSC Lions Frauenia. Pelipaikaltaan Waidacher on hyökkääjä ja hän laukoo oikealta.
Ura
Waidacher on kolminkertainen Sveitsin mestari. Ensimmäisen mestaruutensa hän voitti ZCS Lions Frauenin paidassa kauden 2010–2011 päätteeksi. Tämän jälkeen hän siirtyi Yhdysvaltoihin pelaamaan yliopistokiekkoa. Waidacher edusti St. Scholastican yliopistoa neljän kauden ajan vuoteen 2015 asti. Kahdella viimeisellä kaudellaan hän oli joukkueen kapteeni.
Kaudeksi 2015–2016 Waidacher palasi Lionsiin, jossa voitti heti paluukaudella mestaruuden tehtyään 17 runkosarjaottelussa tehot 17+17=34 sekä seitsemässä pudotuspeliottelussa tehot 3+6=9. Myös seuraavalla kaudella joukkue voitti mestaruuden Waidacherin tehtyä 18 ottelussa 48 tehopistettä, jotka oikeuttivat liigan pistepörssin kolmanteen sijaan.
Waidacher on edustanut Sveitsin maajoukkuetta maailmanmestaruuskilpailuissa kolmesti vuosina 2012, 2015 ja 2016. Hänen ensimmäisellä edustuskerrallaan joukkue voitti pronssia. Waidacher on voittanut Sveitsin paidassa myös olympiapronssia vuonna 2014. Hän oli olympiajoukkueessa mukana myös vuonna 2018.
Pulkkilan taistelu
Pulkkilan taistelu käytiin 2. toukokuuta vuonna 1808 Suomen sodan aikana. Eversti Sandelsin johtamat ruotsalaiset voittivat everstiluutnantti Obuhovin 500 miehen venäläisosaston Pulkkilassa. Voitto mahdollisti Sandelsin etenemisen kohti Kuopiota.
Kuopiosta lähtenyt Obuhov oli tuomassa tarvikkeita kenraali Bulatovin joukolle ja hän oli pysähtynyt Pulkkilaan. Kun Rantsilaan leiriytynyt Sandels sai tietää venäläisosastosta hän suuntasi Pulkkilaa kohti. Aamusumun aikana Sandels hyökkäsi Pulkkilaan pihtiliikkeellä, jolloin venäläiset vetäytyivät kylän taloihin ja tulittivat sieltä käsin hyökkääjiä. Neljä tuntia kestänyt taistelu päättyi, kun pahasti haavoittunut Obuhov antautui vangiksi yhdessä 4 upseerin, 18 aliupseerin, 21 kasakan sekä 197 jalkaväkimiehen kanssa. Voitto avasi Sandelsille mahdollisuuden edetä Savoon. Taistelussa komppanioineen kunnostautunut kapteeni Joachim Zachris Duncker sai kunniatehtäväkseen viedä takavarikoidut liput Ruotsiin ja laskea ne kuninkaan jalkojen juureen. Lippujen lisäksi Sandels sai sotasaaliiksi 6-naulaisen tykin ja kaksi ammusvaunua, 200 kivääriä pistimineen, kolme patruunakuormaa sekä runsaasti muonaa.
O. Junttolan suunnittelema Pulkkilan taistelun muistopatsas paljastettiin 30. huhtikuuta 1933 Pulkkilan keskustassa. Patsaan tekstinä oli alun perin Tässä Sandels suomalaisineen löi ryssän, mutta 1940-luvulla se muutettiin muotoon Tässä Sandels suomalaisineen löi vihollisen.
San (kirjain)
San (isona kirjaimena Ϻ, pienenä ϻ) on käytöstä pois jäänyt kirjain kreikkalaisessa kirjaimistossa. Sen äännearvo muinaiskreikassa oli mahdollisesti alun perin ja myöhemmin. Aakkostossa se sijaitsi piin ja koppan välissä. San ei ollut käytössä kreikkalaisena numerona.
Muoto ja sen historia
San on kehittynyt foinikialaisen kirjaimiston kirjaimesta 15px (sade). Myöhemmin sanin on kirjaimistossa korvannut kirjain sigma. San oli alun perinkin käytössä pääosin vain niissä paikallisissa kreikkalaisissa kirjaimistoissa, joissa sigmaa ei käytetty. Tällaisia olivat muun muassa Korintin, Korkyran, Sikyonin, Fleiuksen, Akhaian, Aitolian, Eliin, Kreetan, Theran ja Meloksen kirjaimistot.