cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Edith Södergran
Elämä ja ura
Södergranin ”naismuusaksi” ja pitkäaikaiseksi luottoystäväksi nousi Hagar Olsson. Olsson veti hänet mukaan Ultra-lehden toimintaan vuonna 1922. Toinen suomenruotsalainen runoilija, joka lyhyen ajan valoi Södergraniin elämänuskoa, oli Elmer Diktonius. Södergran tapasi hänet yhden kerran, kun Hagar Olsson lähetti hänet Raivolaan joitakin aikoja ennen Södergranin kuolemaa, maaliskuussa 1922. Tapaaminen antoi tuolloin jo sairauden uuvuttamalle runoilijalle hyvin paljon. Diktonius lauloi hänelle säveltämiään lauluja. He olivat jonkin aikaa tiiviissä kirjeenvaihdossa, kun Södergranin välit Olssoniin olivat viilenneet.
Syksyllä 1922 Södergran tunsi itsensä heikoksi ja vietti pitkiä aikoja vuoteessa. Olsson yritti saada Södergranin sairaalaan, mutta tämä piti kiinni vuonna 1914 tekemästään päätöksestä välttää laitoshoitoa viimeiseen asti. Hän kirjoitti viimeiset runonsa ”Landet som icke är” ja ”Ankomst till Hades”. Viimeisen kirjeensä hän lähetti Diktoniukselle ennen kuolemaansa juhannuksena 1923.
Perintö
thumb|upright|Edith Södergranin hautamuistomerkki [[Raivolassa.]] Södergran oli modernismin uranuurtaja samaan aikaan kuin T. S. Eliot ja Ezra Pound anglosaksisessa maailmassa. Södergranin vaikutuksesta suomenruotsalainen runous nousi 1920-luvulla pohjoismaisen kirjallisuuden kärkeen. Suomenkielisessä runoudessa modernismi löi itsensä läpi vasta 1950-luvulla.
Uuno Kailas suomensi runovalikoiman Levottomia unia, jonka julkaisi Tulenkantajien kustannusyhtiö 1929. Hagar Olsson julkaisi kirjekokoelman Ediths brev vuonna 1955 (suom. Edith Södergranin kirjeet, 1990) ja Gunnar Tideström elämäkerran Edith Södergran vuonna 1949. Södergranin kootut runot Elämäni, kuolemani ja kohtaloni ilmestyi 1994 Pentti Saaritsan toimittamana.
Laajoja käännöksiä Södergranin tuotannosta on ilmestynyt tanskaksi (1953), ranskaksi (1954), norjaksi (1957), unkariksi (1967), englanniksi (1969), saksaksi (1977), venäjäksi (1980) ja espanjaksi (1993). Runoja on julkaistu myös esperantoksi, hollanniksi, islanniksi, italiaksi, kiinaksi, puolaksi, tšekiksi ja viroksi.
Wäinö Aaltosen veistämä Edith Södergranin hautamuistomerkki tuhoutui vuonna 1939. Wäinö ja Matti Aaltosen suunnittelema uusi hautamuistomerkki paljastettiin Raivolassa 1960. Södergranin mukaan on nimetty postimerkki vuonna 1992. Raivolassa sijaitsee myös 1992 pystytetty Edith Södergranin Totti-kissan muistomerkki jonka on tehnyt kuvanveistäjä Nina Terno.
Ohjaaja Tuija-Maija Niskanen teki ruotsinkieliselle televisioteatterille Edith Södergranin elämästä vuonna 1977 elokuvan Maa jota ei ole. Sairaalakohtaukset kuvattiin lähes aidossa ympäristössä Röykän sairaalassa.
Kirjoitustyyli
Edith Södergranin runous on riimitöntä ja loppusoinnutonta ja sisältää runsaasti kuvailua. Se poikkesi suuresti ajan tyypillisestä tyylistä. Hän oli ensimmäinen suomalaiskirjailija, jonka tekstissä toteutuivat modernin runouden merkkeinä pidetyt piirteet, kuten avoin rakenne, yksilöllinen rytmi ja aiheiden vapaa valinta. Södergran käytti runoissaan rohkeita ja häkellyttäviäkin runokuvia, kuten ”min röda oförskräckthet” (punainen pelottomuuteni).
Kokoelmissa Syyskuun lyyra, Ruusualttari ja Tulevaisuuden varjo on paljon yksinpuhelua ja tyhjyyden tuntoa, mikä aiheutui Södergranin tuberkuloosin ja köyhyyden kaventamasta elinpiiristä. Näitä lieventää kuitenkin Södergranin lempeä suhde luontoon, mikä on nähtävissä hänen tekstistään. Hänen runoudestaan löytyy paljon itsevarmoja huudahduksia ja myös huumoria. Postuumissa Maa jota ei ole -kokoelmassa Södergranin tyylissä aiemmin keskenään kilpailleet tuska ja olemassaolon riemu sulautuvat kuitenkin yhteen uudenlaiseksi, perille saapumisen tunnelmaa huokuvaksi kokonaisuudeksi.
Maan tapa (albumi)
Maan tapa on rap-artisti Palefacen viides pitkäsoitto, joka julkaistiin 25. huhtikuuta 2012. Albumi sijoittui Suomen virallisen albumilistan kärkeen julkaisuviikollaan (18/2012). Maan tapa pysyi Suomen virallisella albumilistalla yhteensä 7 viikkoa, joista 4 ensimmäistä viikkoa kymmenen myydyimmän albumin joukossa. Kappaleista Miten historiaa luetaan? ja Ikivanhat tekosyyt on tehty myös musiikkivideo.
Jalavat
Jalavat (Ulmus) on jalavakasveihin (Ulmaceae) kuuluva suku. Siihen kuuluu 45 lajia, jotka kasvavat pohjoisella pallonpuoliskolla. Jalavat ovat korkeita, usein karhealehtisiä puita, jotka kukkivat keväällä ennen lehtimistään. Niiden kukat ovat pieniä, ruskeita ja mykerömäisissä sarjoissa. Hedelmä on siipipalteinen pähkylä, jonka siivet ovat paperinohuet. Jalavien, varsinkin vuorijalavien lehdistöt kasvavat etenkin nuorilla yksilöillä tasannemaisesti, joten ne varjostavat hyvin maata.
Suomen jalavat
Suomen luonnossa kasvaa kahta jalavalajia, jotka ovat Etelä-Suomessa kasvavat vuorijalava (Ulmus glabra) ja kynäjalava (Ulmus laevis). Kumpaakin näistä lajeista istutetaan ja käytetään myös puistopuina. Suomen jalavaesiintymät ovat jäänne jääkauden jälkeiseltä lämpimämmältä hemiboreaaliselta, atlanttiselta kaudelta, jolloin ne ovat voineet olla melko runsaitakin Etelä-Suomessa. Tämän takia jalavia kasvaa luonnossa vain muutamissa paikoissa, eivätkä ne kuulu enää Suomen tavallisimpaan metsälajistoon. Varsinkin Länsi-Euroopassa hollanninjalavatauti (Ophiostoma ulmi) on tuhonnut jalavia. Tämän sienen itiöt leviävät puusta puuhun pienten kovakuoriaisten avulla. Nykyään molempia jalavalajeja pidetään Suomessa uhanalaisina, ja ne ovat rauhoitettuja. Kaupunkialueiden metsissä kasvavat jalavat, etenkin nuoret jalavayksilöt, lienevät kuitenkin todennäköisemmin puistopuina käytettyjen jalavien luontoon karanneita jälkeläisiä kuin luonnonvaraisista jalavaesiintymistä peräisin olevia jalavia.
Vuorijalava on kynäjalavaa selvästi runsaampi puu. Se kasvaa tosin harvinaisena, ja yksittäisinä esiintyminä pääosin vain Etelä-Suomen tammivyöhykkeellä, paikoittain pohjoisempanakin. Esiintymiä löytyy pohjoisempaa muun muassa Tampereelta, Korpilahdelta ja jopa Kuopiosta.
Harvinaisempi kynäjalava kasvaa Suomessa vain Vanajaveden seudulla muutamissa paikoissa, Tampereen ja Hämeenlinnan välillä. Pieniä esiintymiä on myös Etelä-Suomen hemiboreaalisella vyöhykkeellä, joka onkin kaikkein parasta aluetta Suomessa jalojen lehtipuiden kasvulle. Esiintymiä on etelässä esimerkiksi Lohjanjärven alueella.
Käyttö
Jalavan siemeniä voi syödä villivihanneksena touko-kesäkuussa, kun ne ovat vielä vihreitä. Jalavan sitkeää ja huonosti lohkeavaa puuainesta on käytetty hevosajokaluihin, ulko-oviin ja huonekaluihin.
Lajeja, risteymiä ja lajikkeita
200px|oikea|thumb|[[Punajalavan (Ulmus rubra) kukkia]] 200px|oikea|thumb|[[Punajalavan (Ulmus rubra) hedelmiä]]
Still Falling for You
Still Falling for You on brittiläisen laulaja-lauluntekijä Ellie Gouldingin kappale elokuvan Bridget Jones’s Baby soundtrack-levyltä. Kappaleen ovat sanoittaneet Goulding, Tove Lo, Rickard Göransson, Ilya Salmanzadeh ja Shellback. Kappale julkaistiin singlenä 19. elokuuta 2016.
Charles-François Lebrun
Charles-François Lebrun (19. maaliskuuta 1739 – 16. kesäkuuta 1824) oli ranskalainen valtiomies ja yksi kolmesta konsulista Jean Jacques Régis de Cambacérèsin ja Napoleon Bonaparten kanssa. Hän jäi kuitenkin konsulina Napoleonin varjoon, koska Napoleon teki itsestään ensimmäisen konsulin. Hänen valtansa viimeisetkin rippeet katosivat Napoleonin kruunauttaessa itsensä keisariksi 1804.
Barbara Nadel
Barbara Nadel on englantilainen rikoskirjailija, joka on tullut kuuluisaksi ketjupolttavasta, brandya naukkailevasta istanbulilaisesta komisario Çetin İkmenistä kertovilla rikoskertomuksillaan.
Kristian August II
thumb|Kristian August II, piirros. Kristian August II (19. heinäkuuta 1798 Kööpenhamina, Tanska – 11. maaliskuuta 1869 Primkenau, Preussi) oli Augustenburgin herttua ja Augustenburgin suvun päämies, joka tavoitteli Tanskan sekä Schleswigin ja Holsteinin kruunua, ja myötävaikutti toiminnallaan sekä ensimmäisen että toisen Saksan–Tanskan sodan puhkeamiseen.
Barbara Nadel
Tausta
Barbara Nadel on syntynyt Itä-Lontoossa, mutta asuu tällä hetkellä miehensä ja kuuden aksolotlinsa kanssa Lancasterissa, pohjoisessa Englannissa.
Kristian August II
Kristian August II:n isä oli vuonna 1814 kuollut herttua Fredrik Kristian II, joka oli ajautunut huonoihin väleihin etäisten sukulaistensa, Tanskan kuningashuoneen kanssa, ja epäonnistunut yrityksessään saada veljensä Kaarle August Ruotsin valtaistuimelle. Kristian Augustin äiti oli Tanskan prinsessa Louisa Augusta, kuningas Kristian VII:n tytär, joten hän oli äitinsä puolelta läheisempääkin sukua Tanskan kuningasperheelle. Hän oli vuodesta 1820 naimisissa kreivitär Louise Sophie Danneskiold-Samsøen kanssa. Koska Tanskaa hallinnut Oldenburg-suvun päähaara näytti olevan sammumassa, Kristian August II kiinnostui mahdollisuudesta saada omalle suvulleen joko Tanskan valtaistuin tai ainakin Schleswig ja Holstein siinä tapauksessa, että Tanskan kruununperijäksi valittaisiin joku muu herttuakuntien oman kruununperimysjärjestyksen vastaisesti.
Barbara Nadel
Tausta
Nadel on sijoittanut suuren osan tähän astisista teoksistaan Turkkiin, Istanbuliin, jossa hän on vieraillut säännöllisesti pari kertaa vuodessa jo yli kolmenkymmenen vuoden ajan. Nadel vieraili ensimmäisen kerran Istanbulissa nuorena reppureissaajana ja viehättyi tällöin kaupungin monipolvisuudesta - itse paikasta ja sen historian eri tasojen vuoropuhelusta. Istanbulissa eri kansat, kulttuurit ja uskonnot kohtaavat suloisessa sekamelskassa, jonka on läsnäolon aistii myös vahvasti kirjailijan omassa tuotannossa.
Barbara Nadel on kertonut, että hänellä on paljon suosikkikirjailijoita, mutta ne kaksi kirjailijaa, jotka ovat ehkä eniten vaikuttaneet hänen tuotantoonsa ovat Lawrence Durrell ja Charles Dickens. Lawrence Durrellin vaikutuksen voi huomata vertaamalla Barbara Nadelin kirjojen tematiikkaa ja itäisen Välimeren ympäristön kuvailua esimerkiksi Durrellin Aleksandria-kvartettiin (Justine, Balthazar, Mountolive, Clea). Dickensin vaikutus taas näkyy kaikessa "oudossa" ja "yllättävässä".
Kristian August II
Kristian August II asui vuodesta 1853 Primkenaussa Sleesiassa. Kun Tanskan kuningas Fredrik VII vuonna 1863 kuoli, Kristian August ilmoitti luopuvansa oikeudestaan Schleswigin ja Holsteinin kruunun poikansa Fredrik Augustin hyväksi, joka julistautui välittömästi Schleswig-Holsteinin herttuaksi nimellä Fredrik VIII. Tämä johti toisen Saksan–Tanskan sodan syttymiseen.
Kristian August II:n nuorempi poika Kristian nai Englannin kuningatar Viktorian tyttären prinsessa Helenan.
Barbara Nadel
Tuotanto
Nadel on kirjoittanut 17 rikoskirjaa, joissa päähenkilönä on komisario Çetin İkmen. Çetin İkmenin lisäksi kirjoissa seikkailevat hänen lähimpänä apurinaan ylikonstaapeli Mehmet Süleyman, Çetin İkmenin lapsuudenystävä patologi Arto Sarkissian sekä konstaapeli Balthazar Cohen. İkmenillä on iso liuta lapsia ja kiivastemperamenttinen mutta harras uskovainen muslimivaimo Fatma, joka paheksuu ankarasti miehensä juopottelua.
Nadel on sijoittanut kertomuksensa Istanbuliin oman kertomansa mukaan erityisesti siksi, että hän halusi nostaa kaupungin "rikoskirjallisuuden maailmankartalle". Vuoropuhelu paikka - tarina on oleellinen: paikka kasvaa ulos tarinasta ja tarina taas täydentyy paikasta. Nadel kohottaa tietoisesti paikkoja esiin syventäessään niiden profiileja kirjoittaessaan niistä.
Syntymäpaikkaansa Lontoon East Endiin Barbara Nadel on sijoittanut tähän mennessä neliosaisen sarjan, joka kertoo toisen maailmansodan ajasta päähenkilönä hautausurakoitsija Francis Hancock. Francis Hancockin hahmoon ja aikakauden kuvaukseen Nadel on saanut materiaalia oman isänsä ja erityisesti tämän isän, oman isoisänsä, hahmoista ja monilla tavoin järkyttävistä kokemuksista molempien maailmansotien aikoina. Myös Nadelin isä ja isoisä on syntyneet ja varttuneet Itä-Lontoossa.
Toisin kuin komisario İkmen-sarjassa kertojana Francis Hancock-sarjassa on itse päähahmo. Lukijat näkevät maailman Francisin silmien kautta, jonka näkökulma on tavallaan "ulkopuolisen". Vaikkakin jo juurtuneena Itä-Lontooseen ja sen perinteisiin Francis on jo ulkonäöltään erilainen. Francisin isä palveli monien sen sukupolven miesten tavoin brittiläistä rajia Intiassa ja tapasi siellä ollessaan tämän äidin, Kalkutasta lähtöisin olevan intialaisen Maryn, jonka kanssa hän myöhemmin myös avioitui. Francisin erilaisuus ei kuitenkaan johdu hänen ihonväristään vaan sen ydin kätkeytyy hänen oma menneisyyteensä.
Kirjoja kirjoittaessaan Barbara Nadel sai paljon apua perheeltään ja myös sen ulkopuolelta tuottaakseen autenttista 1940-luvun kieltä ja "ääntä". Myös vuoropuhelu paikan (eli West Ham Itä-Lontoossa) kanssa nousee esille. Myös Hakim & Arnold -sarja sijoittuu myös Lontooseen.
Barbara Nadel kirjoittaa myös ryhmäblogia International Crime Authors' Reality Check -sivustolla.
Palkinnot ja tunnustukset
Barbara Nadelin tuotantoa on käännetty monille kielille ja hän on saanut niistä myös monia tunnustuspalkintoja:
Çetin İkmen -sarja
Istanbuliin sijoittuva, komisario İkmenistä kertova sarja on kasvanut seitsemäntoistaosaiseksi ja suomeksi kirjoja on ilmestynyt tähän mennessä neljä. Teosten alkuperäinen kustantaja on Headline ja suomeksi teoksia on kustantanut Moreeni.
Francis Hancock -sarja
Sijoittuu Barbara Nadelin lapsuuden kotikaupunkiin Lontoon East Endiin toisen maailmansodan aikaan. Rikoskirjojen päähenkilönä on tällä kertaa hautausurakoitsija Francis Hancock. Teosten alkuperäinen kustantaja on Headline.
Hakim & Arnold -sarja
Teosten alkuperäinen kustantaja on Quercus.
SU-76
SU-76 (Samohodnaja Ustanovka) on neuvostoliittolainen toisen maailmansodan aikainen rynnäkkötykki. Vaunu perustuu kevyen panssarivaunu T-70:n runkoon, jota oli pidennetty ja siihen lisätty yksi telepyöräpari. Aseistuksena on 76,2 millimetrin ZiS-3-tykki. Sitä käytettiin monipuolisesti rynnäkkötykkinä tukemaan jalkaväkeä, panssarintorjuntaan ja tykistön epäsuoraan tuleen. Tuotanto päätyi kesäkuussa 1945, jolloin vaunuja oli valmistettu 14 292 kappaletta. Sitä käytettiin joidenkin maiden asevoimissa aina 1980-luvulle asti.
Kehitys
Vaunun suunnittelu alkoi marraskuussa 1942 valtion puolustuskomitean käskystä. Alustaksi valittiin kevyt T-70-panssarivaunu.
SU-76:n ensimmäisten vaunujen pohjana oli T-70:n ensimmäinen versio, jossa oli kaksi GAZ-moottoria, jotka molemmat käyttivät omaa telaketjuaan. Ratkaisu hylättiin pian T-70:ssä sen ongelmien vuoksi. Vaunua oli lähes mahdoton ohjata ja värinät rikkoivat nopeasti voimansiirron. SU-76-vaunua ehdittiin valmistaa noin 350 kappaletta tällä alustalla ennen kuin tuotanto pysäytettiin ongelmien vuoksi. T-70:n ongelmat ratkaistiin kytkemällä moottorit sarjaan pyörittämään yhtä akselia. SU-76:n tuotantoa jatkettiin uuteen alustaan perustuvalla SU-76M-mallilla. Fiaskon vuoksi vaunun pääsuunnittelija Semjon Ginzburg erotettiin tehtävästään ja hänet lähetettiin rintamalle, jossa hän sai myöhemmin surmansa Kurskin taistelussa. vasen|pienoiskuva|SU-76M Vaunut sijoitettiin mekanisoitujen ja panssaroitujen joukkojen rynnäkkötykkijoukkoihin.
SU-76:lle rinnakkainen malli oli SU-122, jossa on suurempi 122 millimetrin haupitsi T-34-vaunun alustalla. Myöhemmin 76 millimetrin tykin osoittauduttua tehottomaksi uusia saksalaisia panssarivaunuja vastaan SU-122:n pohjalta kehitettiin raskaammat SU-85- ja SU-100-vaunut panssarintorjuntaan.
Ominaisuudet
Päätykki on tehokas 76 millimetrin ZIS-3Š, johon oli sekä panssarinläpäisevä että sirpalekranaatti. Panssari oli ohut (15–30 mm), mutta viisto. Vaunu ei ollut miehistön erityisessä suosiossa ja sai lempinimen suka.
Troy Glaus
thumb|Troy Glaus Troy Edward Glaus (s. 3. elokuuta 1976) on yhdysvaltalainen baseballpelaaja (kolmas pesämies). Hän aloitti MLB-uransa Anaheim Angels -joukkueessa 31. heinäkuuta 1998.
Glaus kuului Yhdysvaltain baseballmaajoukkueeseen, joka voitti pronssia vuoden 1996 kesäolympialaisissa Atlantassa. Hän on nelinkertainen All-Star-pelaaja (2000–2001, 2003, 2006), jolle on myönnetty World Seriesin "Most Valuable Player" -palkinto (2002) ja kaksi Silver Sluggeria (2000–2001).
Glausin joukkueina ovat Angelsin jälkeen olleet Arizona Diamondbacks (2005), Toronto Blue Jays (2006–2007), St. Louis Cardinals (2008–2009) ja Atlanta Braves (2010–).
Gounfan
Gounfan on maalaiskunta ja sen keskuskylä Kayesin alueen Bafoulabén piirissä Malissa. Se sijaitsee piirin länsiosassa 55 kilometriä Bafoulabésta lounaaseen. Kunnassa on 7 000 ja kylässä 2 500 asukasta (vuonna 2009).
Gounfanin kunta rajoittuu luoteessa Niambian, koillisessa Mahinan, kaakossa Koundianin ja lounaassa Kéniéban piirin Kassaman ja Dialafaran kuntiin.
Kuntaan kuuluu kahdeksan kylää.
Aardenburg
pienoiskuva|Vaakuna Aardenburg on kaupunki Sluisin kunnassa, Zeelandin provinssissa Alankomaissa. Kaupungin väkiluku on 6 560. Aardenburgille myönnettiin kaupunkioikeudet vuonna 1127.
HMS Magne
HMS Magne on ollut kolmen Ruotsin laivaston aluksen nimenä.
Inarin alue
Inarin alue (vesistöaluetunnus 71.1) on Paatsjoen vesistössä sijaitseva ensimmäisen jakovaiheen alue, jonka pinta-ala on 4 943,64 neliökilometriä, ja josta 4 923,00 neliökilometriä kuuluu Suomen puolelle ja 20,64 neliökilometriä kuuluu Norjan ja Venäjän puolelle. Alueen järvisyys on 29,69 %. Suomen puolisen vesistöalueen alarajana on valtakunnanraja, jonka yläpuolisen valuma-alueen pinta-ala on 14 491,60 neliökilometriä. Koko vesistön pinta-ala on 14 512,34 neliökilometriä ja sen järvisyys on 12,38 %.
Toisen jakovaiheen alueita ovat seuraavat yhdeksän aluetta tai valuma-aluetta :
Alfa Phoenicis
Alfa Phoenicis (α Phe / α Phoenicis /alp Phe) eli Ankaa tai Nair al-Zaurak, Cymbae, Lucida Cymbae on Feeniksin tähdistön kirkkain tähti, suuruusluokaltaan 2,40. Tähti on spektroskooppinen kaksoistähti, mutta Ankaan B-komponentista ei tiedetä juuri mitään, vaikka se on havaittu kahdella tavalla: sekä A-tähden spektriviivojen vaihteluna että suoraan. Sen kiertoaika on 10.5 vuotta ja radan keskietäisyys 7 AU. Absoluuttinen kirkkaus 0,52. Pyörimisnopeus 2 km/s tai suurempi; tähden pyörähdys kestää noin vuoden. Ankaa on vakaassa heliumin polttovaiheessa.
The Cool Kids
The Cool Kids on alternative-hiphopryhmä Yhdysvalloista. Ryhmään kuuluvat Antoine "Mickey Rocks" Reed (kotoisin Mattesonista, Illinoisissa) ja Evan "Chuck Inglish" Ingersoll (kotoisin Mount Clemensistä, Michiganissa). Itseään "uudeksi mustaksi Beastie Boysien versioksi" kutsuva "Cool Kids" on julkaissut musiikkiaan MySpacen kautta, mutta heillä on myös oma levy-yhtiö, C.A.K.E. Recordings.
Evangeline Lilly
Nicole Evangeline Lilly (s. 3. elokuuta 1979 Fort Saskatchewan, Alberta) on kanadalainen näyttelijä ja kirjailija. Hänet tunnetaan parhaiten Kate Austenin roolista ABC:n televisiosarjassa Lost. Hänet tunnetaan myös rooleistaan elokuvissa The Hurt Locker ja Real Steel sekä Peter Jacksonin elokuvasarjassa Hobitti.
Yritä kerran minun vaimoni kanssa
Yritä kerran minun vaimoni kanssa (Luv) on Clive Donnerin ohjaama slapstick-komediaelokuva vuodelta 1967. Se perustuu samannimiseen Broadway-teatterinäytelmään. Elokuvan pääosia esittävät Jack Lemmon, Peter Falk, Elaine May, Nina Wayne ja Eddie Mayehoff. Harrison Ford tekee elokuvassa pienen sivuosan vihaisena motoristina.
Juoni
Tarinassa Lemmonin esittämä masentunut newyorkilaismies Harry on hyppäämässä jokeen sillalta, kun sattumalta paikalle osuu hänen vanha koulukaverinsa Milt (Falk). Milt vie Harryn kotiinsa, jossa odottaa Miltin turhautunut ja omituisesti käyttäytyvä vaimo (May). Miltin juonena on yrittää saada Harry rakastumaan hänen vaimoonsa, jotta hän saisi avioeron ja pääsisi rakentamaan uutta elämää nuoren blondin Lindan (Nina Wayne) kanssa.
Vastaanotto
The New York Timesin Bosley Crowther syytti elokuvaa toisteisuudesta ja piti etenkin Lemmonin ja Elaine Mayn roolisuorituksia kehnoina ja yksinuottisina. Hänestä tarina alkaa kiertää samaa kehää ensimmäisen puolen tunnin jälkeen. Helsingin Sanomien Paula Talaskivi piti elokuvaa näennäisenä hassutteluna, jonka pohjavire on pessimistinen. Hän löysi tilanteista ja dialogista paikoittaisia täysosumia, mutta piti kokonaiskäsittelyä jankkaavaana ja huumoria kovin synkkänä.
Evangeline Lilly
Nuoruus
Lilly syntyi Fort Saskatchewanissa, Kanadassa hurskaaseen evankelis-kristittyyn perheeseen. Hänen isänsä on ekonomian opettaja ja äitinsä kauneuskonsultti. Lillyllä on myös kaksi siskoa, joista nuorempi, Andrea on kuvaillut Evangelinea ”perheen näyttelijättäreksi”. Lillyn lapsuudessa perheellä ei ollut lainkaan televisiota.
Lilly toimi lyhytaikaisesti ulkomaanlähettiläänä ja asui ruohomajassa Filippiineillä. Hänelle tarjottiin kahdeksi vuodeksi pysyvää paikkaa Filippiineille, jonka hän ottikin vastaan, mutta perui sen myöhemmin vanhempiensa toivomuksesta. Lilly työskenteli Royal Airlinesin lentoemäntänä ja puhuu lähes sujuvaa ranskaa. Lilly työskenteli myös Green Bay Bible Campilla lähellä Kelownaa ja Earls Restaurant -nimisessä ravintolassa Abbotsfordissa, Brittiläisessä Kolumbiassa.
Ura
Ford-mallitoimisto huomasi Lillyn Kelownassa, Brittiläisessä Kolumbiassa ja hän allekirjoitti mallitoimiston kanssa sopimuksen maksaakseen opintonsa University of British Columbiassa. Vaikka Lilly allekirjoittikin sopimuksen Ford-mallitoimiston kanssa, hän ei koskaan ollut varsinainen malli, vaan työskenteli Fordissa pääsääntöisesti näyttelijäosastolla.
Lilly on esiintynyt useissa LiveLinks Chatlinen televisiomainoksissa; hänen kuvaansa käytetään vieläkin palvelun mainoksissa. Hän esiintyi myös G4:n Judgement Day -sarjassa, muutamissa Smallvillen jaksoissa sekä elokuvassa Freddy vs. Jason. Lilly vieraili myös ABC:n kauhusarjassa Stephen Kingin Sairaala vuonna 2004. Lillyn ensimmäinen puherooli oli televisiosarjassa Lost.
Kun Lilly sai Kate Austenin roolin draamasarjassa Lost, hänen suurin huolenaiheensa oli työviisumin saanti. Kun ohjelman tuotannon alkuun oli vain muutamia päiviä eikä viisumista ollut tietoa, ohjaajat alkoivat etsiä Katen rooliin toista näyttelijää. Lähes 20 koe-esiintymisen jälkeen Lillyn työviisumihakemus hyväksyttiin ja hän saapui kuvauksiin päivää myöhemmin.
Vuonna 2004 Lilly sai palkkaa yhdestä Lostin jaksosta noin 80 000 dollaria. Entertainment Weeklyssä hänet äänestettiin vuoden 2004 läpimurtotähdeksi roolistaan Katena. Hän oli sijalla kolmetoista FHM:än listalla ”100 maailman seksikkäintä naista” vuonna 2006 ja Maximin ”Hot 100”-listan sijalla kaksi vuonna 2005. 14. joulukuuta 2006 Lilly oli ehdolla Golden Globe -palkinnon saajaksi ”parhaasta naispääosasta draamasarjassa”.
Necrodaemon Terrorsathan
Necrodaemon Terrorsathan on Belphegorin kolmas täyspitkä albumi.
Evangeline Lilly
Ura
Lostin kuvausten päätyttyä Lilly suunnitteli lopettavansa näyttelemisen keskittyäkseen uraansa hyväntekeväisyydessä, mutta ei kuitenkaan sulkenut pois mahdollisuutta palata televisioon tulevaisuudessa. Hän esiintyi vuonna 2011 Hugh Jackmanin rinnalla elokuvassa Real Steel ja vuosina 2013–2014 Peter Jacksonin ohjaaman Hobitti-elokuvatrilogian jälkimmäisissä osissa Tauriel-haltiana. Hän näytteli Hope van Dynea kesällä 2015 ensi-iltansa saaneessa Marvel Studiosin elokuvassa Ant-Man.
Valeri Borzov
Valeri Pylypovitš Borzov (, s. 20. lokakuuta 1949 Sambir, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto) on ukrainalainen, Neuvostoliittoa edustanut pikamatkojen juoksija, joka voitti kaksi olympiakultaa Münchenissä 1972. Urheilu-uransa jälkeen Borzov on toiminut kansanedustajana ja ministerinä.
Evangeline Lilly
Yksityiselämä
Lilly on ollut naimisissa kanadalaisen jääkiekkoilijan Murray Honen kanssa, mutta pari erosi pian sen jälkeen, kun Lilly oli aloittanut Lostissa. Vuosina 2004–2009 hän seurusteli Lost-näyttelijä Dominic Monaghanin kanssa. Tällä hetkellä Lilly seurustelee Lostin työryhmään kuuluneen Norman Kalin kanssa. He saivat poikalapsen toukokuussa 2011. Toisen lapsen pari sai vuonna 2015.
Valeri Borzov
Münchenin olympialaisissa yhdysvaltalaiset pikajuoksijat Eddie Hart ja Rey Robinson eivät osanneet tulla oikeaan aikaan 100 metrin juoksun toisiin alkueriin, sillä heidän valmentajansa ilmoitti väärän kellonajan. Loppukilpailussa Borzov voitti kultaa ajalla 10,14 päihittäen kolmannen yhdysvaltalaisen Robert Taylorin 0,1 sekunnilla. Borzovilla oli 200 metrin loppukilpailussa vastassaan kolme yhdysvaltalaista, mutta hän voitti toisen kultamitalinsa ajalla 20,00; hopeamitalisti Larry Black hävisi hänelle 0,19 sekunnilla. Borzov sai lisäksi hopeaa pikaviestijoukkueessa. Münchenin ja seuraavien olympialaisten välillä Borzov vietti enemmän aikaa opintojensa parissa. Hän voitti kolmannen 100 metrin Euroopan-mestaruutensa vuonna 1974 Roomassa. Montréalin olympialaisissa 1976 hän saavutti pronssia 100 metrin juoksussa ja 4 × 100 metrin viestissä nostaen olympiamitaliensa määrän viiteen.
Sisäratojen EM-kilpailuissa Borzov saavutti seitsemän kultaa ja kaksi hopeaa vuosina 1969–1977. Hän hävisi 50 metrin juoksussa puolalaiselle Zenon Nowoszille Belgradissa 1969 ja saavutti samoissa kisoissa hopeaa viestijuoksussa, mutta voitti sen jälkeen 50 tai 60 metrin juoksun mestaruuden seitsemän kertaa kahdeksan vuoden aikana.
Borzov lopetti urheilu-uransa vuonna 1979. Hän avioitui joulukuussa 1977 voimistelun olympiavoittaja Ljudmila Turištševan kanssa. Vuosina 1991–1998 hän toimi Ukrainan olympiakomitean presidenttinä. Hän on ollut myös Kansainvälisen olympiakomitean jäsen.
Borzov toimi vuosina 1991–1996 Ukrainan nuoriso- ja urheiluministerinä. Hänet valittiin Ukrainan parlamenttiin Verh’ovna Radaan vuonna 1998 Ukrainan kansanliikkeen listalta. Myöhemmin samana vuonna hän kuitenkin siirtyi Reform-tsentr-parlamenttiryhmään, vuonna 1999 Batkivštšynan ryhmään ja vuonna 2001 sosiaalidemokraattisen puolueen SDPU(o):n ryhmään. Vuonna 2002 hänet valittiin uudelleen parlamenttiin SDPU(o):n listalta. Parlamentissa hän toimi muun muassa nuoriso-, liikunta-, urheilu- ja turismivaliokunnan puheenjohtajana. Vuonna 2006 hän pyrki jälleen Verh’ovna Radaan oppositioblokki NE TAKin listalta, muttei tullut valituksi.
The Sex and Violence Family Hour
The Sex and Violence Family Hour on vuonna 1983 suoraan videolle julkaistu seksikomedia. Elokuvan pääosia esittävät Jim Carrey, Toni Alessandrini, Cheryl Baker, Teri Austin, Jewel Shepard, Kim Morris ja Murray Langston. Jim Carrey oli yksi käsikirjoittajista.
Rainer
Rainer kuuluu samaan nimiperheeseen kuin muutkin muinaisgermaaniset ragan-, ragin-, rein- alkuiset nimet, jotka tarkoittavat ’jumalten neuvoa’. Nimen alkumuoto Raganhar on yhdistetty sanoista ragin ’neuvo’ ja hari ’armeija’. Nimi oli välillä yleinen Suomen romaniväestössä.
Suomen almanakkaan nimi tuli vasta vuonna 1995, ruotsinkielisessä se oli vuoteen 1994 asti 9:ntenä toukokuuta. Suomessa siitä ovat käytössä myös muunnokset Raine ja Raino.
Vuoden 2019 loppuun mennessä Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan 10 997 miestä on Suomessa saanut nimekseen Rainer.
Wäinö Wickström
Wäinö Waldemar Wickström (19. tammikuuta 1890 Mikkeli – 13. helmikuuta 1951 Helsinki ) oli suomalainen pikaluistelija ja kauppaneuvos (1950).
Wickström osallistui yleisluistelun MM-kilpailuihin ensimmäisen kerran Helsingissä 1906 joutuen keskeyttämään. Oslon MM-kilpailuissa 1909 hän sijoittui kahdeksanneksi. Vuonna 1910 hän oli neljäs Viipurin EM- ja viides Helsingin MM-kilpailuissa. Vuonna 1913 hän sijoittui neljänneksi Helsingissä järjestetyissä MM-kilpailuissa. Oslon MM-kilpailuissa 1914 hän sai pronssia.
OSx86
OSx86 on vapaan ohjelmiston projekti, jonka tavoitteena on kääntää Applen Macintosh-tietokoneiden macOS -käyttöjärjestelmää IBM PC -yhteensopiville tietokoneille. Projekti alkoi vuoden 2005 kesäkuussa kun Worldwide Developers Conference ilmoitti, että Apple tulisi siirtymään PowerPC-prosessoreista Intel-mikroprosessoreihin. Projektin mahdollistaa se, että macOS -käyttöjärjestelmän ydinosat, Darwin ja sen XNU-ydin ovat avointa lähdekoodia.
Wäinö Wickström
Wickström voitti yleisluistelun Suomen-mestaruuden 1911 ja 1912. Vuonna 1911 hän oli nopein 1 500 metrillä ajalla 2.41,2 ja 5 000 metrillä ajalla 9.16,6. Seuraavana vuonna hän voitti kaikki matkat. 500 metrin voittoaika oli 46,2, 1 500 metrin 2.37,3 ja 5 000 metrin 9.23,5. Wickström voitti SM-kisoissa 500 metrin matkavoiton myös vuosina 1910 (aika 52,2), 1913 (49,1), 1916 (47,0) ja 1917 (48,1).
Wickström luisteli vuonna 1910 uuden 10 000 metrin kotimaan ratojen Suomen-ennätyksen ajalla 19.08,8. Jussi Viinikaisen vanha ennätys parani 0,6 sekunnilla. Wickström paransi ennätystä vuonna 1913 lukemiin 18.35,2. Hän piti ennätystä nimissään vielä seuraavaan vuoteen, jolloin Bruno Ravander onnistui parantamaan sitä. Vuonna 1912 Wickström sivusi Franz Fredrik Wathénin 500 metrin kotimaan ratojen Suomen-ennätystä ajalla 46,2 ja teki 1 500 metrillä uuden kotimaan ratojen Suomen-ennätyksen 2.27,3, joka paransi Johan Wikanderin vanhaa ennätystä 2,3 sekunnilla. Clas Thunberg onnistui lopulta rikkomaan Wickströmin ennätyksen vuonna 1916.
OSx86
Tietokone, joka on rakennettu toimimaan macOS:n kanssa ilman Applen lupaa on tunnettu nimellä Hackintosh, joka on sanojen hakkeroida (Hack)- ja Macintosh-yhdistelmä.
Wäinö Wickström
Työuransa Wickström teki konekaupan ja -teollisuuden alalla.
OSx86
Tekniikat
MacOS -käyttöjärjesetelmän asettamiseen ja sovittamiseen tavalliseen Windows-tietokoneeseen on käytetty erilaisia tekniikoita. Keskeisempänä teknisenä ongelmana on se, että Macintosh-tietokoneissa PC-yhteensopivien koneiden BIOS on korvaattu Extensible Firmware Interface -laiteohjelmistolla. Nykyiset menetelmät mahdollistavat käyttöjärjestelmän asennuksen suoraan vähittäiskaupassa myytävältä "Retail" asennuslevyltä.
Paatarin–Mutusjärven alue
Paatarin–Mutusjärven alue (vesistöaluetunnus 71.2) on Paatsjoen vesistössä sijaitseva ensimmäisen jakovaiheen alue, jonka pinta-ala on 869,83 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 13,12 %. Vesistön alueen alarajana on Inarijärvi, jonka yläpuolisen valuma-alueen pinta-ala on 5 214,15 neliökilometriä ja sen järvisyys on 4,64 %.
Toisen jakovaiheen alueita ovat seuraavat kuusi aluetta tai valuma-aluetta :
Vaskojoen valuma-alue
Vaskojoen valuma-alue (vesistöaluetunnus 71.3) on Paatsjoen vesistössä sijaitseva ensimmäisen jakovaiheen valuma-alue, jonka pinta-ala on 1 432 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 1,66 %. Vesistön valuma-alueen alarajana on Paatari.
Toisen jakovaiheen alueita ovat seuraavat seitsemän aluetta tai valuma-aluetta :
Sąjūdis
Sąjūdis (Liettuan uudistusliike) oli liettualainen kansalaisliike, jonka aktiivisin kausi oli 1980-luvun lopulta 1990-luvun alkuun. Virallisesti se aloitti toimintansa kesäkuussa 1988, jolloin sitä johti Vytautas Landsbergis. Aluksi sen tavoitteena oli saada neuvostovallan alaiseen Liettuaan autonomia, mutta myöhemmin sen tavoitteeksi tuli täydellinen itsenäistyminen.
Taustaa
1980-luvun puolivälissä Liettuan kommunistisen puolueen johto epäröi ottaa vastaan Mihail Gorbatšovin tekemiä uudistuksia, perestroikaa ja glasnostia. Vuonna 1987 puolueen pääsihteeri kuoli, ja hänen tilalleen valittiin samaa kommunistista linjaa kannattava Ringaudas Songaila. Samaan aikaan Neuvostovalloissa oli valloillaan nationalistinen ilmapiiri. Samaan aikaan myös Puolassa Solidarność-liike sai vahvaa kannatusta, ja kun länsimaiset valtiot tukivat itsenäistymistä, radikaalit itsenäisyysaktivistit aloittivat liikehdinnän Baltian maissa.
Sąjūdiksen luominen
Kesäkuun kolmantena päivänä vuonna 1988 joukko intellektuelleja kokoontui yhteen ja päätyivät perustamaan ”Sąjūdiksen aloiteryhmän”. Heidän tarkoituksenaan oli organisoida liike, joka tukisi glasnostia, perestroikaa ja demokratisointia. Ryhmä koostui 35 ihmisestä, joista 17 oli kommunistisen puolueen jäseniä. Liikkeen nimeksi tulisi ”Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdis”, Liettuan uudistusliike, joka tunnetaan nykyään nimellä Sąjūdis.
Eräs suurista tapahtumista jonka liike sai aikaan oli noin 250 000 ihmisen mielenosoitus Molotov–Ribbentrop-sopimusta ja sen salaista lisäpöytäkirjaa vastaan 23. elokuuta 1988.
Toiminta
Liike kannatti Gorbatšovin politiikkaa, mutta samaan aikaan puhui Liettuan kansallisten asioiden, kuten liettuan kielen palautuksen viralliseksi, puolesta. Sen toimintaan kuului totuuden julkituominen Josif Stalinin hallintovuosilta, luonnonsuojelu, kolmannen reaktorin rakentamisen estäminen Ignalinan ydinvoimalaan ja salaisen Molotov–Ribbentrop-sopimuksen lisäpöytäkirjan paljastaminen.
Yleensä Sąjūdis käytti joukkokokoontumisia päästäkseen tavoitteisiinsa. Aluksi kommunistinen puolue vierasti näitä kokouksia, mutta lopulta poliittisen tarpeen kasvaessa sen läsnäolo tuli pakolliseksi. Kommunistiset johtajat uhkasivat lopettaa tapaamiset väkivalloin, mutta taipuivat massiivisten mielenosoituksien alla. Liikkeen ehdokkaat pärjäsivätkin hyvin vaaleissa, ja etenivät kohti parlamenttia hyvää vauhtia vuoden 1989 aikana.
23. elokuuta 1989 Sąjūdis oli järjestämässä ehdottomasti suurinta mielenosoitusta Molotov–Ribbentrop-sopimusta vastaan. Tällöin oli sopimuksen kirjoittamisesta kulunut täsmälleen 50 vuotta. Baltian ketjuksi kutsuttuun tapahtumaan otti Baltian maista osaa arviolta kaksi miljoonaa ihmistä. He muodostivat katkeamattoman ihmisketjun Tallinnasta Riian kautta Vilnaan ja matkaksi kertyi noin 600 kilometriä.
Joulukuussa 1989 Liettuan kommunistinen puolue sanoi itsensä irti Neuvostoliiton kommunistisesta puolueesta antaen kaiken valtansa parlamentille. Helmikuussa 1990 vaaleissa Sąjūdiksen edustajat saivat ylivoimaisen enemmistön parlamentissa. Maaliskuussa 1990 Liettua julistautui itsenäiseksi.
Itsenäisyyden jälkeen
Sąjūdis on vieläkin olemassa ja aktiivinen, mutta on menettänyt melkein kaiken vaikutusvaltansa. Sen suosio laski selvästi sen epäonnistuessa pitämään yhtenäisyyttä erilaisten poliittisten näkemysten omaavien ihmisten välillä, ja ollessaan tehoton taloudellisen tilanteen parantamisen kanssa. Demokraattinen työväenpuolue (ent. Liettuan kommunistinen puolue) voittikin parlamenttivaalit helmikuussa 1992.
Tom Nekljudow
Tom Nekljudow (s. 27. elokuuta 1960) on suomalainen rumpali. Hänen ominta tyyliään on free jazz, mutta Nekljudow on soittanut myös muun muassa maailmanmusiikkia.
Ura
Nekljudow aloitti uransa vuonna 1975 Raoul Björkenheimin perustamassa yhtyeessä Arbuusi ja liittyi sen jälkeen vuonna 1980 kansanmusiikkia, jazzia ja progressiivista rockia yhdistelleen Piirpauken riveihin. Jätettyään yhtyeen vuonna 1983 Nekljudow aloitti musiikin opiskelun Edward Vesalan johdolla ja liittyi samalla basisti Antti Hytin kvartettiin. Samoihin aikoihin syntyi myös parin vuoden ajan toiminut yhtye Roommushklahn, jossa Nekljudowin lisäksi soittivat Björkenheim ja Hytti sekä saksofonisti Jone Takamäki ja pianisti Jarmo Savolainen. 1980-luvun jälkipuoliskolla hän oli mukana vielä Björkenheimin Krakatau-yhtyeessä sekä kitaristi Hasse Wallin Afro-Line -kokoonpanossa.
Koko 1990-luvun alkupuoliskon kestäneen hiljaselon jälkeen Nekljudow aktivoitui jälleen vuonna 1997, jolloin hän muodosti Otná Eahket -yhtyeen yhdessä Hytin ja Takamäen kanssa. Vuonna 1999 triosta syntyi Suhkan Uhka, jonka jälkeen Nekljudow on 2000-luvulla soittanut muun muassa pitkään Juhani Aaltosen yhtyeessä sekä Jorma Tapion Rolling Thunder -kokoonpanossa.
Valikoitu diskografia
Piirpauke
Hasse Walli & Afro-Line
Rolling Thunder
Juhani Aaltonen Trio
Suhkan Uhka
Iro Haarla - Ulf Krokfors Loco Motife
Kemiallinen potentiaali
Kemiallinen potentiaali (symboli µ) kuvaa yhdisteen osaslajiin sitoutunutta Gibbsin energian määrää. Matemaattisesti µ määritellään Gibbsin energian osittaisderivaattana ja ainemäärän suhteen eli kemiallinen potentiaali on partiaalinen moolisuure:
missä \partial G on systeemin Gibbsin energian muutos ja osaslajin ainemäärän muutos, kun lämpötila T, paine p ja muut ainemäärät ovat vakioita.
Mikäli yhdiste (systeemi) sisältää ioneja ja Gibbsin energiaan on sisällytetty yhdisteen sähköstaattinen energia määrittelee yo. yhtälö ionin sähkökemiallisen potentiaalin.
Avoimen tyypin osakeyhtiö
Näin ollen suljetun tyypin osakeyhtiön osuuksien muuttaminen edellytti yhtiöjärjestyksen muuttamista, jolloin omistuspohjan muuttaminen ei ollut niin helppoa kuin osakekaupoin. Yksityistämisaallossa suljetun tyypin osakeyhtiöt olivat usein suurten teollisuuslaitosten tytäryhtiöiksi muutettuja sivutoimipisteitä, mitä ei ollut tarkoituskaan saattaa omistukseltaan vapaan kaupankäynnin piiriin.
Flames (kappale)
Flames on ranskalaisen DJ-tuottaja David Guettan ja australialaisen laulaja-lauluntekijä Sian kappale, joka julkaistiin Guettan 7-studioalbumin neljäntenä singlenä 22. maaliskuuta 2018. Sama esiintyjäpari on esiintynyt yhdessä aiemmin kappaleilla "Titanium", "She Wolf (Falling to Pieces)", "Bang My Head", "The Whisperer" ja "Helium". Lehdistöjulkaisussa Guetta avautui hänen ja Sian yhteistyökumppanuuden historiasta sekä hänen innokkuudestaan ajatuksesta palata takaisin studioon hänen kanssaan, sanoen "Titanium on edelleen minun mielestäni yksi parhaimmista nauhoituksista ja Sia on yksi minun parhaimmista yhteistyökumppaneistani. Hän on hyvä sanoittaja ja hänellä on mahtava ääni. Olen niin innoissani siitä kun pääsemme jälleen yhdessä julkaisemaan uuden kappaleen."
Jättihylkyahven
Jättihylkyahven (Stereolepis gigas) on Pohjois-Amerikan subtrooppisella Tyynenmeren rannikolla elävä suurikokoinen, äärimmäisen uhanalainen lyhtyahvenkalalaji. Alun perin jättihylkyahven luettiin kuuluvaksi meriahventen heimoon (Serranidae), mutta siirrettiin kuuluvaksi hylkyahventen heimoon (Polyprionidae) poikasvaiheen ominaisuuksien perusteella, ja sitten omaan jättihylkyahventen heimoonsa Stereolepididae.
Vidar
Vidar tarkoittaa seuraavia asioita:
Jättihylkyahven
Jättihylkyahven voi kasvaa jopa 250 cm pitkäksi ja 250-kiloiseksi ja elää jopa sata vuotta. Nuoret poikaset ovat väriltään kirkkaan oransseja suurin mustin täplin. Myöhemmin väritys muuttuu pronssinväriseksi. Kalan kasvaessa täplät häviävät ja väritys muuttuu tummemmaksi harmaaksi. Suuret kalat säilyttävät kuitenkin kyvyn tuoda täplät esille.
Jättihylkyahvenet elävät 5–46 m:n syvyydessä. Johtuen kalan suuresta koosta ja sen suojelustatuksesta ei jättihylkyahvenen biologiasta ja elämäntavoista juurikaan ole julkaistua tutkimustietoa.
Jättihylkyahvenen suurin uhka on sen liikakalastus. Kala on myös hyvin hidas lisääntymään, se tulee sukukypsäksi 7-10 vuoden ikäisenä ja kannan kaksinkertaistumiseen kuluu yli 14 vuotta. Jättihylkyahvenkanta on suojeltu Kaliforniassa vuodesta 1982 alkaen ja Meksikossa vuodesta 1992.
Rockin’ 50
Rockin’ 50 on suomalaisen laulaja Jussi Raittisen studioalbumi vuodelta 1993.
Riekonmarja
thumb|oikea|Riekonmarja ruska-aikaan. Riekonmarja eli tuntuririekonmarja (Arctous alpina), myös tunturisianmarja, on riekonmarjoihin (Arctous) ja aiemmin sianpuolukoihin (Arctostaphylos) kuuluva kesävihanta kasvi. Sen lehdet kuihtuvat talveksi ja suojaavat sitä kuivumiselta.
Kuvaus
Riekonmarja kasvaa korkeintaan 50 senttimetrin pituiseksi. Lehdet ovat lievästi hammaslaitaiset. Kukat puhkeavat varhain keväällä lumien sulettua. Kukan teriö on vihertävänvalkoinen ja kellomainen. Marjat ovat raakoina vihreitä, sitten punaisia ja kypsinä mustia. Ne ovat lintujen tärkeää ravintoa. Marjojen poiminta-aika on elokuun lopulta syyskuun loppuun. Niistä voidaan tehdä mehua ja sosetta. Riekonmarjan kromosomiluku on 2n = 26. Ruska-aikana kasvin punaisiksi muuttuvat lehdet muodostavat huomattavan osan maaruskan väriloistosta.
Levinneisyys
Riekonmarjaa tavataan koko pohjoisella pallonpuoliskolla, niin Euraasiassa kuin Kanadassa ja Alaskassakin. Muualla Yhdysvalloissa riekonmarjaa kasvaa vain koilliskolkassa Mainen ja New Hampshiren osavaltioissa.
Suomessa riekonmarja on tunturikasvi ja sitä esiintyy yleisenä Lapissa. Se kasvaa paikoin yleisenä kankailla, tunturimetsissä ja rämeillä. Lounaisimmassa Suomessa on ollut 1900-luvulla Saaristomerellä Hangon lähellä erillisesiintymä, joka on hävinnyt. Nykyisin kasvia esiintyy Suomessa Pudasjärven Iso-Syötteen tunturilta pohjoiseen.
Barry Greenstein
Barry Greenstein (s. 30. joulukuuta 1954, Chicago, Illinois) on yhdysvaltalainen pokeriammattilainen.
Greenstein valmistui Bogan High Schoolista ja suoritti sitten alemman korkeakoulututkinnon tietojenkäsittelytieteestä Illinoisin Urbana-Champaignin yliopistossa (University of Illinois at Urbana-Champaign). Hän luki itseään tohtoriksi matematiikasta, mutta lopetti opintonsa ennen väitöskirjan valmistumista.
Pokeriura
Greenstein on urallaan voittanut kolme World Series of Pokerin (WSOP) ranneketta ja kolme World Poker Tourin turnausta (näistä kaksi kutsukilpailuista). WSOP:n pääturnauksessa hän on parhaimmillaan ollut 22. (vuonna 1992).
Tärkeimmät turnausvoitot
200px|thumb|Barry Greenstein WSOP-voittonsa jälkeen vuonna 2005.
Greenstein tunnetaan siitä, että hän lahjoittaa turnausvoittojaan hyväntekeväisyyteen, usein Children, Incorporated -järjestölle. Toisinaan häntä kutsutaankin "Pokerin Robin Hoodiksi". Elantonsa Greenstein ansaitsee käteispelipöydissä ollen vakiopelaaja Bellagion kasinon suurten limiittien "The Big Gamessa".
Barry Greenstein on ollut mukana GSN:n pokeriohjelman High Stakes Poker kolmella ensimmäisellä ja viidennellä tuotantokaudella. Ensimmäisen kauden viidennen jakson viimeisessä kädessä Greenstein hävisi yhden kaikkien aikojen isommista poteista High Stakes Pokerissa, 361 800 dollaria, Sam Farhalle. Greensteinin lähtökätenä oli ässäpari, Farhalla kuningaspari. Korotusten jälkeen molemmat menivät all-in ennen floppia. Flopista tullut kuningas toi Farhalle voiton. Greenstein edustaa PokerStars-nettipokerihuonetta.
Greensteinin pokeriuran turnausansiot ylittivät marraskuussa 2012 7,7 miljoonaa dollaria.
Lohko D jalkapallon Afrikan-mestaruuskilpailuissa 2008
Jalkapallon Afrikan-mestaruuskilpailut 2008 Lohko D:ssa pelasivat Angola, Etelä-Afrikan tasavalta, Senegal ja Tunisia. Lohkosta povataan kisojen tasaisinta.
Ottelut
23. tammikuuta
27. tammikuuta
31. tammikuuta
Maalit
3 maalia 2 maalia 1 maali
Jakobiinit
Jakobiinit eli jakobiiniklubi (1789–1794) olivat Ranskan suuren vallankumouksen ajan johtava vallankumouspuolue vuodesta 1789 lähtien. Se sai nimensä klubista, joka kokoontui Pariisissa entisen dominikaani- eli jakobiiniluostarin kirjastossa.
Jakobiiniklubi oli alkuvaiheessaan vuosina 1789–1792 valistushenkinen ja liberaalivetoinen. Vuonna 1792–1793 äärivasemmistolaisen vuoripuolueen jäsen Maximilien Robespierre sai klubin haltuunsa ja klubin liberaalit girondistit erotettiin. Klubista tuli vuosien 1793–1794 terrorivallan keskipiste.
Laajempi merkitys
Jakobiini-nimitystä käytetään laajemminkin sellaisista vallankumouksellisista ryhmistä, jotka kannattavat suoraa demokratiaa ja joilla on taipumus mielivaltaiseen ihmisten kohteluun. Ranskan vallankumouksen tapahtumia kuvattaessa on tavallista käyttää jakobiini-sanaa, kun puhutaan vuoripuolueen harjoittamasta terrorista.
Alkuperä
Jakobiiniklubi perustettiin Versaillesissa 1789 nimellä Société des amis de la Constitution ("Perustuslain ystävien seura"), mutta se siirtyi pian Pariisiin. Vuonna 1792 viralliseksi nimeksi muutettiin kansan suussa yleistynyt Société des Jacobins, jakobiinien seura tai jakobiiniklubi. Alussa jakobiinien johtohahmoja olivat La Fayette ja Mirabeau, ja seura oli melko maltillinen. Sittemmin linja muuttui jyrkemmäksi, ja muun muassa Camille Desmoulins ja Georges Danton kävivät jakobiiniklubin kokouksissa. Jakobiinien johtohahmoksi kohosi myöhemmin kiihkeä Maximilien Robespierre.
Jakobiiniklubissa puhuttiin muun muassa ihmisoikeuksien, tasavallan ja yleisen äänioikeuden sekä kirkon ja valtion erottamisen ynnä muiden liberaalien ja radikaalien uudistusten puolesta. 8. helmikuuta 1790 klubin tehtäväksi määriteltiin kansalliskokouksen päätösten edistäminen, perustuslain ja vallankumouksen Ihmisoikeuksien julistuksen tukeminen sekä yhteydenpito samanhenkisiin yhdistyksiin.
Huomattavimpia jakobiineja olivat alussa liberaalit girondistit liittolaisineen, myöhemmin Vuoripuolue: Danton, Jean-Paul Marat, Robespierre ja Saint-Just, joista kaksi viimeksi mainittua olivat Jean-Jacques Rousseaun oppeihin sitoutuneita esisosialisteja.
Tunnus
Jakobiiniklubin tunnuksena oli alun perin vain trikolorikokardi, mutta jo varsin varhain kokardi liitettiin merimiesten ja työläisten käyttämään fryygialaismyssyyn, josta tulikin koko vallankumouksen vertauskuva.
Vallan huipulla
Vuoripuoluelaiset jakobiinit saivat aikaan Ranskan kuninkaan Ludvig XVI ja kuningatar Marie Antoinetten mestauksen sekä lopulta hirmuvallan ("terrorin aika" 1793–1794), jossa kaikki Ranskaan jääneet liberaalijohtajat mestattiin. Jakobiinit menettivät merkityksensä Robespierren kukistuessa 1794. Merkittävimmät jakobiinijohtajat mestattiin giljotiinissa.
Selvinneitä
Eräs harvoista koko vallankumouksen johtoon kuuluneista jakobiineista, joka oli mukana vallankumoushallinnossa alusta loppuun ja selvisi kaiken yli päätään menettämättä, oli kuninkaan kuolemaan tuominnutta konventin istuntoa puheenjohtanut Bertrand de Vieuzac Barère, jota Octave Aubry kutsuu "pelkuriksi", koska juuri Barère lausui tiettävästi ensimmäisenä kohtalokkaat sanat: ”Vain kuolleet eivät palaa.”
Jakobiinien seremoniamestaria Jacques-Louis Davidia, joka myös säilytti päänsä, ei voida laskea mukaan: hän oli avustaja ja sivustakatsoja, joka vain teki mitä käskettiin muttei puuttunut sanallakaan päätöksiin. On paljonpuhuvaa, miten hän nolostui, kun mestauslavalle matkalla ollut Danton solvasi häntä nimityksellä ”renki” nähdessään taiteilijan piirtävän hänestä luonnosta. Piirros jäi keskeneräiseksi, ja on nykyisin Pariisin Musée Carnavalet'ssa.
Jakobinismi 1800-luvulla
Napoleon III:n yritys keisarikunnan palauttamiseksi jäi lopulta varsin lyhyeksi, ja hänen mukanaan katosivat viimeisetkin rojalismin merkit Ranskan johdosta. Hänen vastustajiaan ei ilmeisistä syistä enää kutsuttu jakobiineiksi vaan tasavaltalaisiksi.
Ranskan kuninkuuden sammuttua lopullisesti 1850-luvulla jakobiinitkin siirtyivät historiaan.
Fiktiossa
Ehkä kuuluisin yksittäinen jakobiini on – hämmästyttävää kyllä – kuvitteellinen hahmo: Alexandre Dumas vanhempi sijoitti kirjansa Monte-Criston kreivi avainhahmoksi vanhan girondistin ja jakobiinin Noirtier de Villefortin, jonka hänen poikansa korostaa olevan nimenomaan juuri jakobiini eli eritoten Bourbon-kuningashuoneen vastustaja, ei niinkään Napoleonin kannattaja. Hahmolla on tiettävästi esikuvansa todellisuudessa.
Jarkko Martikainen
Jarkko Ilari Martikainen (s. 24. lokakuuta 1970 Greifswald, Itä-Saksa) on suomalainen muusikko, joka tunnetaan parhaiten YUP-yhtyeen laulajana ja sanoittajana. Martikainen on työskennellyt myös kolumnistina, tuottajana ja dokumentaristina sekä julkaissut kaksi kirjaa. Koulutukseltaan hän on medianomi.
Lapsuus ja nuoruus
Martikainen syntyi Itä-Saksan Greifswaldissa, jossa hänen suomalaiset vanhempansa olivat tavanneet lääkäriopintojen parissa. Perhe muutti takaisin Suomeen Martikaisen ollessa nelivuotias. Martikaisen oli aluksi vaikea löytää leikkikavereita, koska hän puhui vain saksaa. Kun muut lapset eivät ymmärtäneet, mitä Jarkko puhui, hänet suljettiin leikkien ulkopuolelle.
Ura muusikkona ja kuvittajana
YUP:n lisäksi Martikainen on musisoinut muun muassa Lataamon Laulajissa, Keinuvassa Lahnassa ja Eternal Fleshissa. Punk-yhtye Euthanasiassa hän toimi solistina. Hieman myöhemmin, Savonlinnan Taidelukiossa opiskellessaan, Martikainen perusti ystäviensä kanssa YUP:n, jonka ura kesti lopulta yli 20 vuotta.