cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Alan Curbishley
Valmennusura
Vuonna 2006 brittimedia spekuloi, että Curbishleystä tulisi Englannin jalkapallomaajoukkueen uusi päävalmentaja MM-kilpailuiden 2006 jälkeen. Kauden 2005–2006 Curbishley jätti Charltonin 15 vuoden valmennusurakan jälkeen. Curbishleyn viimeiseksi otteluksi jäi 4–0-tappioon päättynyt ottelu Manchester Unitedia vastaan toukokuussa 2006. Ottelu oli samalla Curbishleyn 729 joukkueen peräsimessä.
Curbishleystä ei tullut kuitenkaan maajoukkueen päävalmentajaa, kun Steve McClaren otti tehtävän vastaan toukokuussa 2006. Curbishleyn valmennusura kuitenkin jatkui joulukuussa 2006, kun hän korvasi erotetun Alan Pardew'n West Hamin peräsimessä.
Kesällä 2008 Curbishely ajautui riitoihin West Ham Unitedin seurajohdon ja eritoten urheilujohtaja Gianluca Nanin kanssa. Pelaajasiirtoihin liittyneet erimielisyydet johtivat lopulta Curbishleyn eroamiseen tehtävistään syyskuussa 2008.
Akku
thumb|right|250px|Neljä nikkelimetallihydridiakkukennoa
Sosigenes Aleksandrialainen
Sosigenes Aleksandrialainen (ensimmäinen vuosisata eaa.) oli egyptiläinen tähtitieteilijä ja matemaatikko, joka suunnitteli juliaanisen kalenterin. Sosigeneestä ei tiedetä juuri mitään Plinius vanhemman teoksen Naturalis historia ulkopuolelta. Pliniuksen mukaan Julius Caesar antoi Sosigeneelle toimeksiannon laatia Rooman valtakunnalle virallinen kalenteri. Kalenteri otettiin käyttöön vuonna 45 eaa. Kalenteri oli pitkään käytössä Euroopassa, vuoteen 1582 asti ja joissakin maissa se oli käytössä vielä 1900-luvulle tultaessa.
Sosigeneen tähtitieteelliset kirjoitukset ovat hävinneet, muutamia hajanaisia katkelmia lukuun ottamatta. Yhdessä katkelmassa hän esittää, että Merkurius kiertää Aurinkoa.
Akku
Akku (alun perin akkumulaattori < "kasata") on laite, joka varastoi sähköenergiaa sähkökemiallisessa muodossa. Ladattaessa akku muuttaa sähköenergian kemialliseksi energiaksi ja purettaessa takaisin sähköenergiaksi. Sanalla akku tarkoitetaan yleisesti sekundäärikennoja, jossa purkauksen aikana tapahtuu ensiksikin primäärireaktio, jossa sähköenergia vapautuu. Sen lisäksi tapahtuu sekundäärireaktio, jossa purkauksessa vapautuneet yhdisteet sitoutuvat kemiallisesti akkuun. Näin reaktiot ovat myös käänteisiä, eli akku voidaan jälleenvarata. Paristoissa sen sijaan tapahtuu vain primäärireaktio ja reaktiotuotteet sitoutuvat esimerkiksi imeytymällä kennon materiaaleihin. Näin ollen reaktiot eivät ole kahdensuuntaisia. Paristoja sanotaan myös primäärikennoiksi. Akku-sanaa voidaan käyttää myös energian säilömisestä paineeseen esimerkiksi paineakkuun tai muulla tavalla, esimerkiksi vauhtipyörään.
Kemiallisessa sähköparissa jännitesarjan mukaan vähemmän jalo metalli syöpyy elektrolyyttiin jalomman pelkistyessä levylle. Esimerkiksi tyhjän lyijyakun molemmat lyijylevyt ovat peittyneet lyijysulfaatilla ja ladattaessa akun positiivinen napa hapettuu lyijyoksidiksi ja negatiivinen napa pelkistyy lyijymetalliksi ja lyijysulffaatin rikkiosa rikkihapoksi.
Gaston Planté kehitti vuonna 1859 lyijyakun kahdesta lyijykelmusta, jotka oli eristetty kumisuikaleilla ja upotettu 10-prosenttiseen rikkihappoon.
Perusjako
Akut voidaan jakaa perinteisiin akkuihin ja litiumakkuihin. Perinteiset akut jaetaan kahteen perusryhmään niissä olevan elektrolyytin mukaan:
Kaikki akut voidaan jaotella elektrodien tai käyttötarkoituksen mukaan: pienoiskuva|Käynnistysakku. 12 [[Voltti|volttia, 50 ampeerituntia.]]
Nikkelikadmiumakku (NiCd)
Nikkelikadmiumakku keksittiin alun perin jo vuonna 1899. Waldemar Jungner ja Thomas Alva Edison saivat patentit lipeäakulle lähes samanaikaisesti. Molemmilla oli useita patentteja lipeäakkuihin: Jungnerilla NiCd-akuille: Swed. Pat. No. 8,558 (1897), 10,177 (1899), 11,132 (1899), 11,487 (1899) ja 15,567 (1901, Huom: FeOH) sekä Ger.Pat 110,210 (1899). Edisonilla NiFe-akuille: Ger.Pat 157,290 (1901, U.S. Pat. No. 678,722 (1901), 692,507 (1902). Avoin NiCd-akku on ollut teollisuuskäytössä keksimisestään lähtien . Suljettu NiCd-akku patentoitiin jo 1930-luvulla (Dassler ym., Ger.Pat. 674,829, 1933). Kuluttajamarkkinoille se tuli vasta 1950-luvulla, kun oivallettiin negatiivisen massan ylimitoituksen vaikutus vedyn kehityksen vähentämiseksi . NiCd-akku on vanhimpia markkinoilla edelleen olevia akkutyyppejä.
NiCd-akun positiivinen elektrodi on valmistettu nikkelihydroksidista ja negatiivinen kadmiumista. Nikkelihydroksidin valmistuksessa käytetään jauhemetallurgista 255-tyyppistä nikkelijauhetta. Elektrolyyttinä on kaliumhydroksidiliuos. Vaikka uusia akkutekniikoita on viime aikoina kehitetty, ovat myös NiCd-akkujen ominaisuudet kehittyneet. Kapasiteetti on kasvanut ja muisti-ilmiötäkin on saatu vähennettyä.
Syksystä 2009 alkaen EU:n alueella direktiivin 2006/66/EY mukaan NiCd-akkuja ei ole saanut käyttää kuluttajatuotteissa. Käyttö on sallittua vain erikseen ilmoitetuissa käyttötarkoituksissa, koska kadmium (Cd) on ympäristölle ja ihmisille erittäin vaarallinen myrkky.
Ominaisuudet
NiCd-akun kestoikä on suuri oikein käytettynä. NiCd-akun virranantokyky on suuri: akkua voidaan kuormittaa yli 10 C:n virralla (eli esimerkiksi 1,2 Ah:n akkua 12 A:n virralla), ja hetkellisesti akku kykenee antamaan vielä huomattavan paljon suurempiakin virtapulsseja, koska sen sisäinen resistanssi on matala. Tämän vuoksi NiCd-akkuja käytetään paljon virtaa tarvitsevissa työkaluissa, esimerkiksi porakoneissa. Käyttölämpötila-alue on laaja, ja akku antaa virtaa hyvin pakkasellakin, koska elektrolyytti toimii vain virrankuljettimena eikä osallistu reaktioon. Suljettuja NiCd-kennoja valmistetaan erilaisilla tekniikoilla ja ominaisuuksilla monenlaisiin käyttötarkoituksiin. Esimerkkinä voidaan mainita nappikennot, jotka valmistetaan massatekniikalla, ja sylinterimäiset kennot, jotka valmistetaan sintraustekniikalla. Sylinterimäisiä kennoja valmistetaan myös suuremmille käyttölämpötiloille (+70 °C). NiCd-akku kestää muita akkutyyppejä paremmin väärinkäyttöä, esimerkiksi ylilatausta ja syväpurkausta. Se ei ole arka syväpurkauksille eikä vahingoitu, vaikka sitä pidetään varaamattomana pitkäänkin.
Lataus ja käyttö
NiCd-akkujen itsepurkaus on suhteellisen suuri, eikä niissä siksi ole uutena täyttä kapasiteettia. Ensimmäisellä kerralla akkua pitää ladata pitkään (yleensä 24 tuntia). Täysi kapasiteetti saavutetaan vasta 2–3 lataus- ja purkauskerran jälkeen. Kapasiteetti vähenee käytön ja latauskertojen myötä, mutta NiCd-akku kestää noin 800–1 000 varaus-purkausjaksoa.
NiCd-akku kestää pikalatausta (n. 1 h) mikäli lämpötila on 5–45 °C. Akku ottaa latausta vastaan alhaisemmissakin lämpötiloissa, mutta kehittää kaasuja, jotka nostavat painetta kennojen sisällä. Tämän vuoksi kylmässä olisi käytettävä hidaslatausta sopivan latausajan ollessa 10 tunnin luokkaa. Kuumemmassa kuin 45 °C akku ei ota vastaan latausta täyden kapasiteetin edestä, vaan esimerkiksi 60 °C:ssa saavutettava varaustaso on enää 50 % nimellisestä kapasiteetista. Myös akun lataaminen kuumemmaksi kuin 45 °C lyhentää akun ikää.
Kun NiCd-akun napajännite latauksessa kääntyy laskuun, voidaan akun katsoa olevan täyteen varattu. Tällöin sen lämpötila on alkanut nousta, mikä aiheuttaa akun sähkömotorisen voiman alenemisen. Hyvälaatuinen latauslaite tunnistaa nämä ilmiöt ja lopettaa pikalatauksen siirtyen hitaaseen ylläpitolataukseen. Vaikka NiCd-akku kestääkin ylilatausta, sitä ei kannata pitää pitkiä aikoja ylläpitovarauksessa, vaan akku tulisi mieluummin ottaa käyttöön.
NiCd-akun yksi huono puoli on muisti-ilmiö: mikäli akkua puretaan jatkuvasti samanmääräisesti eikä pureta välillä tyhjäksi, sen sähkönvarauskyky eli kapasiteetti alenee käytettyyn purkausmäärään. Muisti-ilmiö esiintyy vain sintratuissa NiCd-akuissa. Muisti-ilmiö johtuu akkukennojen elektrodien aktiiviaineen kahden arvoisen oksidin muutoksesta alempiasteiseksi ja sitä kautta materiaalikiteiden muutoksesta alemman energiatason kiderakenteeseen, joka aiheuttaa purkausjännitteen alenemisen. Se näkyy akun purkausjännitteessä noin 0,2 voltin ylimääräisenä alentumisena. Tämä ilmiö huomattiin ensimmäistä kertaa, kun NiCd-akkuja käytettiin satelliittien testauksessa. . Simuloitaessa satelliitin toimintaa sen ollessa maan pimeällä puolella akut purkaantuivat vain osittain, ja kun virtaa sitten olisi tarvittu enemmän, se ei onnistunutkaan, sillä akut olivat "oppineet", kuinka tyhjäksi ne yleensä käytetään. Muisti-ilmiö on myös puhelimen käyttäjälle varsin epämiellyttävä tuttavuus: akun kapasiteetti ikään kuin häviää jonnekin. Muisti-ilmiön voi välttää purkamalla akun aika ajoin kunnolla tyhjäksi (siten että kennojen napajännite laskee 1 V:iin) ja varaamalla akut taas täyteen. Nykyisille NiCd-akuille, jotka ovat päivittäisessä käytössä, pitäisi yhden kuukausittaisen "tyhjennysharjoituksen" riittää. Jos akkua ei ole hoidettu asianmukaisesti ja se on päässyt huonoon kuntoon, sitä voi elvyttää purkamalla akun pienellä virralla hitaasti hyvin tyhjäksi (U < 0,6 V) ja lataamalla sen sitten normaalisti täyteen. Jos täyttä akkua säilytetään käyttämättä, se purkaantuu itsestään. 24 tunnin sisällä akku on menettänyt 10 % varauksestaan, ja normaalilämpötilassa itsepurkaus jatkuu sen jälkeen 10 % kuukaudessa.
Säilytys
NiCd-akkua voi säilyttää käyttämättä jopa viiden vuoden ajan. Parhaiten akku säilyy, kun se puretaan aivan tyhjäksi. Akkua ei missään tapauksessa pidä oikosulkea navoistaan. Pitkän säilytyksen aikana on tarpeen ladata ja purkaa akku silloin tällöin. Akkua tulee säilyttää kuivassa ja viileässä paikassa.
Ympäristöystävällisyys ja hävittäminen
NiCd-akut ovat ympäristölle kaikkein haitallisin akkutyyppi. NiCd-akun sisältämä kadmium on erittäin myrkyllistä jo pieninä pitoisuuksina, ja siksi NiCd-akut ovat ongelmajätettä. Suomessa käytetyt kannettavat paristot ja akut voi palauttaa niitä myyvään kauppaan tai kioskiin ongelmajätepisteen ohella. NiCd-akuille on olemassa kierrätysmenetelmä, jossa niiden sisältämät raaka-aineet otetaan talteen ja ohjataan uudelleenkäyttöön. NiCd-akkujen myrkyllisyyden vuoksi niiden käyttö uusissa laitteissa on kielletty. Nykyään uudet litium-polymeeriakut, joiden purkuvirta voi olla jopa 16 A, pystyvät korvaamaan NiCd-akut.
Nikkelimetallihydridi (Ni-MH)
1970-luvulla alettiin tehdä tutkimustyötä nikkelimetallihydridiakkujen kehittämiseksi ja 80-luvun lopulla NiMH-akku saatiin markkinoille. NiMH-kennossa positiivisena elektrodina on nikkelihydroksidi ja negatiivisena metallihydridi elektrolyytin ollessa kaliumhydroksidia.
Ominaisuudet
NiMH-akulla on suurempi varauskapasiteetti, mutta lyhyempi kestoikä kuin NiCd-akulla. Muisti-ilmiö vaivaa NiMH-akkuakin, mutta selvästi vähemmin kuin NiCd-akkua. Heikkouksina ovat matalampi virranantokyky (ulos saatavissa vähemmän energiaa per aikayksikkö) kuin NiCd-akuilla sekä suuri itsepurkaus; akun varauksesta purkautuu itsestään noin 20 % kuukaudessa. Jatkuvassa käytössä olevissa laitteissa kuten matkapuhelimissa tai kannettavissa tietokoneissa nämä huonot puolet eivät kuitenkaan ole merkittävä tekijä.
Pakkasella NiMH-akku ei kykene antamaan yhtä hyvin virtaa kuin NiCd-akku.
Lataus ja käyttö
NiMH-akku kehittää latauksen aikana lämpöä, eikä lataudu yhtä nopeasti kuin NiCd-akku. Ehdoton vähimmäislatausaika on 1 tunti.
NiMH-akun kestoikään vaikuttaa kuinka usein ja kuinka tyhjäksi akkua puretaan. Akun elinikää voi pidentää merkittävästi lataamalla akku ennen kuin se on kokonaan tyhjentynyt. Muisti-ilmiön eliminoiminen kuitenkin vaatii, että akku tyhjennetään ajoittain kokonaan. Lataus pitäisi suorittaa 10–45 °C:een lämpötilassa, sillä kylmemmässä kennojen sisäinen paine nousee latauksen aikana haitallisesti.
Säilytys
Pitkään käyttämättä jäävä NiMH-akku on parasta purkaa mahdollisimman tyhjäksi säilytyksen ajaksi. Säilytyslämpötila ei ole kovin kriittinen.
Ympäristöystävällisyys ja hävittäminen
NiMH-akku on ympäristölle haitallinen akkutyyppi. Se sisältää huomattavan määrän nikkeliä, joka on jo pieninä määrinä ympäristölle haitallista, joten NiMH-akut ovat ongelmajätettä. Paras tapa päästä niistä eroon on viedä ne paristojen ja akkujen keräyspisteeseen, joita on tyypillisesti kierrätyspisteissä ja kauppakeskusten yhteydessä. NiMH-akuille on olemassa Suomessa kierrätysjärjestelmä AkkuSer, jossa niiden sisältämät raaka-aineet otetaan talteen ja ohjataan uudelleenkäyttöön.
Litium-ioni (Li-ion, LiIon)
Litium on metalleista kevyin, sillä on suurin sähkökemiallinen jännite ja täten suuri energiatiheys. Mutta koska litium on luonnostaan epävakaata, 1980-luvulla kehitetyt litiummetallirakenteiset akut olivat hieman vaarallisia, eikä niitä voitu turvallisuussyistä ottaa kaupalliseen käyttöön. Alettiin kehittää vakaampaa litium-ioniakkua, joka on turvallinen, kunhan lataus, purkaminen ja akun käsittely suoritetaan asiamukaisesti. Ensimmäisenä Li-ion-akun sai markkinoille Sony vuonna 1991. Akun positiivinen elektrodi on valmistettu litiumoksidista ja negatiivinen grafiitista tai muusta hiilipohjaisesta aineesta. Elektrolyyttinä voi olla esimerkiksi etyleenikarbonaatti.
Ominaisuudet
Litium-ionikennon nimellisjännite on muita akkutyyppejä huomattavasti korkeampi: 3,2–3,7 V. Kapasiteettia painoon nähden on kaksin verroin NiCd-akkuun verrattuna. Li-ion-akku kykenee antamaan virtaa paremmin kuin NiMH, ja nykyään litium-ioniakku soveltuu jopa akkuporakonekäyttöön. Pakkasessa Li-ion-akku menettää tehoaan samaan tapaan kuin NiMH-akku. Li-ion-akkuja on ainakin kolmea tyyppiä sen mukaan, mistä negatiivinen elektrodi on valmistettu. Ominaisuudet vaihtelevat hieman sen mukaan. Li-ion-akun ikä on rajallinen: akku vanhenee, vaikkei sitä käytettäisikään. Muista akkutyypeistä poikkeavana hyvänä puolena on, että muisti-ilmiötä Li-ion-akussa ei esiinny ollenkaan. Akun kapasiteetti ei alene, olipa lataus kuinka epäjärjestelmällistä tahansa.
Lataus ja käyttö
Li-ion-akku ei siedä ylilatausta, vaan muuttuu epävakaaksi kehittäen lämpöä ja painetta. Myöskään akun oikosulkeminen tai purkaminen aivan tyhjäksi (U < 2,5 V) ei ole suositeltavaa. Latausaika voi olla jopa alle 1 tunnin, eikä akku juurikaan lämpene sen aikana. Lataus suoritetaan aluksi suuremmalla virralla, ja kun tietty jännitetaso on saavutettu, virtaa alennetaan siten, että jännite ei enää nouse. Lataus katkaistaan, kun latausvirta on pienentynyt 3 %:iin alkuperäisestä, eikä ylläpitolatausta suoriteta. Useimmissa akuissa on monimutkainen suojapiiri, joka katkaisee sähköisen yhteyden akkuun, jos se havaitsee yli- tai alijännitettä tai liian korkean lämpötilan. Ilman suojapiiriä akun lataaminen ja jopa käyttö on vaarallista räjähdysvaaran vuoksi. LiFePO4-litiumakut ovat suhteellisen turvallisia verrattuina muihin litium-tekniikoihin.
Säilytys
Li-ion-akut tulisi säilyttää varattuina; suositeltavin varaustaso on 70–90 %. Varaustaso ei saa päästä laskemaan niin alhaiseksi, että kennon napajännite putoaa alle 2,5 volttiin kolmea kuukautta pidemmäksi ajaksi. Jos niin pääsee käymään, osa akun kapasiteetista on mennyttä lopullisesti. Tällöin akku voi vuotaa ja sen lataaminen voi olla vaarallista. Toisinaan akun syväpurkaantuminen voi vaurioittaa sitä välittömästi. Tästä hyvänä esimerkkinä ovat kannettavien tietokoneiden akut, jotka voivat menettää suurimman osan kapasiteetistaan jo yksittäisen syväpurkautumisen yhteydessä. Syväpurkautumista estämään akussa on yleensä erillinen ohjainpiiri. Piiri ei kuitenkaan suojele akkua, mikäli se ensin käytetään tyhjäksi ja tämän jälkeen jätetään lataamatta, jolloin se syväpurkaantuu hyvinkin pian itsestään.
Ympäristöystävällisyys ja hävittäminen
LiFePO4-akku on ympäristöystävällinen, sillä siinä ei ole käytetty ympäristölle haitallisia raskasmetalleja. Akut tulee kierrättää viemällä ne paristojen- ja akkujenkeräyspisteeseen, joita on tyypillisesti kierrätyspisteissä ja kauppakeskusten yhteydessä. Li-ion-akuille on olemassa Suomessa kierrätysmenetelmä AkkuSer, jossa niiden sisältämät raaka-aineet otetaan talteen ja ohjataan uudelleenkäyttöön.
Lyijyakku
Lyijyakku on ensimmäinen kaupalliseen käyttöön tullut akku, ja se on käytössä edelleenkin autoissa ja raskaissa sovelluksissa, kuten trukeissa. Akun elektrodit on valmistettu lyijystä, ja elektrolyyttinä on rikkihappoliuos. Ensimmäisen kaupallisen lyijyakun kehitti Gaston Plante jo vuonna 1859. Tämänmallisen akun levyt, jotka ovat puhdasta lyijyä, muokataan pitkällisellä varaus-purkausprosessilla. Vuonna 1881 Faure kehitti lyijyakkumallin, jossa valettuihin lyijyristikkoihin valssattiin pastamainen aktiiviaine. Tämän akkutyypin lyijyristikoiden lyijy on seostettu antimonilla valamisen helpottamiseksi. Molemmat akkutyypit ovat vieläkin teollisessa valmistuksessa. Ensimmäinen suljettu lyijyhappoakku oli "lyijyhyytelöakku". Siinä akkuhappoon on lisätty silikaattia (piitä) ja tuotannossa se on muokattu "geelimäiseen" olotilaan (SiO2). Toinen sovellutus VRLA-akusta eli niin sanotusta suljetusta lyijyakusta on toteutus, jossa happo on imeytetty lasikuitumattoon (AGM). Tavalliseen lyijyakkuun verrattuna erona on VRLA:n suljettu rakenne. Lyijyakkujen energiatiheys on matala, mikä rajaa käyttömahdollisuuksia.
Lataus ja käyttö
Lyijyakkujen latauslaitteiden ominaisuudet on määritelty standardissa DIN 41772.4. Trukkiakkujen yksinkertaisin latauslaite on niin sanotun Wa-käyrän mukainen laturi. Siinä latausvirta laskee lineaarisesti akkujännitteen noustessa. Latauslaitteen nimellisvirta määritellään akun nimellisjännitteen (2,0 V/k) arvolla. Kaasuuntumisjännitteellä (2,4 V/k) virran tulee olla 50 % nimellisarvostaan ja loppujännitteellä (2,65 V/k) noin 25 % nimellisarvostaan. W-käyrän mukaisen trukkiakkulaturin koko on 80 % akun viiden tunnin purkausvirran arvosta. Paikallisakuille käytetään IU-laturia. Tällöin I kuvaa vakiovirtavaihetta (virtarajoitus) ja U vakiojännitevaihetta. Tyhjään tai vajaaseen akkuun latauslaite varaa nimellisvirtaa. Kun akun varaustila nousee, nousee samalla akun napajännite ja lataus siirtyy vakiojännitevaiheeseen. Tyhjän akun varaaminen 80–85 %:iin kapasiteetista kestää noin 5–8 tuntia, ja täysi varaus saavutetaan 24 tunnissa. VRLA sietää rajoitettua pikalatausta, kunhan akun kennojännite ei pääse nousemaan yli 2,4 V:n. VRLA-akkuja ei saisi koskaan ladata normaalilla auton akkulaturilla, joka on tarkoitettu avoimille lyijyakuille. AGM-akkua ei saa purkaa alle jännitetason 1,50 V/kenno, vaan se olisi syytä ladata aiemmin. Akun kestoikä voi olla jopa tuhansia syklejä purkamisten syvyydestä ja ympäristöolosuhteista riippuen.
Säilytys
Lyijyakut tulee säilyttää aina täyteen varattuina viileässä paikassa. Tyhjäksi puretun akun levyt ovat peittyneet lyijysulfaattiin, joka on hyvä eriste. Normaalisti sulfaatin seassa on johtavia lyijy‑ tai lyijydioksidikiteitä. Pidempään säilytettynä sulfaattikiteet kuitenkin järjestäytyvät isoiksi rakeiksi. Tässä tilanteessa virta ei enää kulkeudu sulfaattiin eikä akku enää ota latausta vastaan (sulfatoituminen). Tyhjä akku voi myös jäätyä pakkasella, koska puretun lyijyakun elektrolyytti on lähes vettä.
Ympäristöystävällisyys ja hävittäminen
Lyijy on myrkyllistä ja haitallista ympäristölle. Lyijyakut tulee toimittaa ongelmajätteiden keräyspisteeseen, josta ne päätyvät raaka-aineiden kierrätykseen.
Taulukon viitteet
Taulukon pitämiseksi pienenä sen otsikoissa ja osin sisällössä on käytetty lyhenteitä, joiden selitteet ovat alla:
Alex Král
pienoiskuva|Alex Král Moskovan Spartakin pelaajana syyskuussa 2019. Alex Král (s. 19. toukokuuta 1998 Košice) on tšekkiläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja. Hän kuuluu Venäjän Valioliigan Spartak Moskovan organisaatioon mutta pelaa kauden 2021–2022 lainalla Englannin Valioliigan West Ham Unitedissa. Hän on pelannut Tšekin maajoukkueessa vuodesta 2019.
Král edusti kotimaassaan Tepliceä ja Slavia Prahaa. Hän pelasi Tšekin jalkapalloliigassa 61 ottelua ja teki niissä yhden maalin. Hän voitti Slavia Prahassa Tšekin liigamestaruuden ja cupin vuonna 2019. Kaudella 2018–2019 hän pelasi Eurooppa-liigassa kuusi ottelua ja teki maalin vierasottelussa Sevillaa vastaan. Syyskuussa 2019 hän siirtyi Venäjälle Spartak Moskovaan. Hän on kauden 2020–2021 päättyessä pelannut Venäjän Valioliigassa 48 ottelua.
Mika Nuojua
Mika Veli Matias Nuojua (s. 19. maaliskuuta 1967 Oulu) on suomalainen näyttelijä ja teatteriohjaaja. Nuojua on työskennellyt eri teattereissa, lukuisissa elokuvissa ja televisiosarjoissa sekä toiminut ääninäyttelijänä monissa piirroselokuvissa. Hän oli Mikkelin teatterin johtaja vuosina 2011–2014.
Yksityiselämä
Nuojua syntyi Oulussa. Hän on sittemmin asunut Kempeleessä. Nuojuan puoliso on näyttelijä-draamaohjaaja Tuija Nuojua. Heillä on kuusi lasta.
Muualla
Lähde:, ellei toisin mainita.
Kaksi maailmaa (Kari Tapion albumi)
Kaksi maailmaa on suomalaisen laulajan Kari Tapion studioalbumi. Se julkaistiin 26. maaliskuuta 2008. Albumi sisältää uusia tulkintoja Olavi Virran tunnetuksi tekemistä kappaleista. Kultalevy myönnettiin vuonna 2008. Albumia on myyty yhteensä yli 15 000 kappaletta.
Kappaleet
Suluissa alkuoperäinen kappale.
Mount Vernon
Mount Vernon voi tarkoittaa muun muassa seuraavia paikkoja:
Nikolaus von Falkenhorst
Paul Nikolaus von Falkenhorst (17. tammikuuta 1885 Breslau, Sleesia – 18. kesäkuuta 1968 Holzminden, Ala-Saksi) oli saksalainen kenraalieversti (Generaloberst), joka suunnitteli Tanskan ja Norjan valloituksen, operaatio Weserübungin, vuonna 1940. Invaasion jälkeen von Falkenhorst oli Saksan joukkojen komentajana Norjassa 1940–1944. Hän vastasi myös Pohjois-Suomessa olleiden saksalaisjoukkojen sotilashallinnosta.
Sotilasura sotaa edeltävässä Kolmannessa valtakunnassa
pienoiskuva|vasen|Eversti von Falkenhorst (vas) suomalaisten kenraalimajuri [[Lennart Oeschin ja kenraali Mannerheimin kanssa Lützenin taistelun 300-vuotismuistojuhlissa.]] von Falkenhorst ylennettiin everstiksi lokakuussa 1932. Näihin aikoihin hän toimi mm. Saksan edustajana Lützenin taistelun 300-vuotismuistojuhlassa, jossa Suomen edustajana oli kenraali Mannerheim. Vuosina 1933-35 hän toimi sotilasasiamiehenä Saksan lähetystöissä Tšekkoslovakiassa, Jugoslaviassa ja Romaniassa. Heinäkuussa 1935 von Falkenhorst ylennettiin kenraalimajuriksi ja vuonna 1937 kenraaliluutnantiksi. Hän oli Saksan sotilasvaltuuskunnan johtajana sen vieraillessa Suomen sisällissodan eli silloin kutsutun vapaussodan 20-vuotisjuhlissa Helsingissä. Sittemmin hän komensi Toisen maailmansodan käynnistänyttä Saksan Wehrmachtin Puolaan hyökännyttä armeijaryhmää syyskuussa 1939. Puolan valtauksen jälkeen hänet ylennettiin tykistön kenraaliksi.
Toisen maailmansodan aikainen toiminta Pohjois-Euroopassa
Vaikka Hitler tunsi epäluuloa aatelissukuisia upseereja kohtaan, Falkenhorstia pidettiin eräänlaisena pohjoisten sotaolojen asiantuntijana, koska hän oli ollut saksalaisten sotaretkellä Suomen sisällissodassa 1918. Nikolaus von Falkenhorst liittyy oleellisesti myös Suomen poliittisen johdon linjaratkaisuun talvisodan kriittisinä hetkinä. Von Falkenhorst kutsuttiin Führerin päämajaan keskustelemaan siitä, miten Suomea saataisiin estettyä lähettämästä avunpyyntöä länsivalloille maaliskuussa 1940.
Pian Suomen talvisodan jälkeen Saksa käynnisti sotatoimet Tanskaa ja Norjaa vastaan miehittämällä ne operaatio Weserübungin nimissä. Hitler nimitti von Falkenhorstin operaation pääsunnittelijaksi maaliskuussa 1940, ja sotatoimet eli maiden miehitys tapahtui huhtikuun 9. päivästä 1940 alkaen. Norja vallattiin lopullisesti 9. kesäkuuta 1940 mennessä. Kenraali von Falkenhorst toimi tämän jälkeen Norjassa olevien Saksan joukkojen komentajana. thumb|left|200px|Kenraalieversti von Falkenhorst tapaamassa suomalaisia [[Lotta Svärd|lottia kesällä 1941.]] thumb|left|200px|Nikolaus von Falkenhorst ja kenraali [[Hjalmar Siilasvuo]] Kesäkuussa 1941 käynnistynyt Saksan hyökkäys Neuvostoliittoon eli operaatio Barbarossa vaati saksalaisten joukkojen toimintaa Suomen pohjoisosassa eli Petsamossa, Sallassa ja Kuusamossa, josta käsin hyökänneitä saksalaisjoukkoja ja saksalaisille alistettua Suomen III armeijakuntaa johti kenraalieverstiksi ylennetty von Falkenhorst. Operaatio Hopeaketun (Murmanskin ja Murmannin radan valtaus) epäonnistuminen johti siihen, että vuoden 1942 alussa von Falkenhorst korvattiin kenraali Eduard Dietlillä, jonka tehtäväksi annettiin Pohjois-Suomesta käsin operoivien saksalaisjoukkojen johtaminen. von Falkenhorstin tehtäväksi jäi Norjan joukkojen johtaminen aina joulukuuhun 1944 asti. Sen jälkeen hänet siirrettiin reserviin.
Sodan jälkeen von Falkenhorst tuomittiin sotarikoksista kuolemaan vuonna 1946. Tuomio vaihtui 20 vuoden vankeuteen, mutta hänet vapautettiin terveyssyistä seitsemän vuoden jälkeen 1953.
Jatkosodan aikaisesta yhteistyöstä suomalaisten kanssa kenraalieversti von Falkenhorst palkittiin muun muassa Suomen Valkoisen Ruusun suurristillä miekkojen kera.
Bille August
Bille August (s. 9. marraskuuta 1948) on tanskalainen elokuvaohjaaja. Hänen tunnetuimpia elokuviaan ovat Zappa (läpimurtoelokuva, 1983), Pelle Valloittaja (1988), Hyvä tahto (1991), Jerusalem (1996), Kurjat (1998) ja Laulu Martinille (2001).
August on kansainvälisesti tunnettu ja arvostettu, ja hänet on palkittu kahdella Kultaisella palmulla (1988 ja 1992). Hänen elokuvansa Pelle Valloittaja voitti vuonna 1988 sekä parhaan vieraskielisen elokuvan Oscar-palkinnon että Golden Globen. Hän toimi vuonna 2002 Cannesin elokuvajuhlien tuomariston jäsenenä.
August syntyi Bredessä. Hän valmistui Den Danske Filmskolesta 1973, mutta kouluttautui osaksi Ruotsissa. Hän aloitti uransa elokuvaajana ja toimi pääkuvaajana kahdessa suomalaisessakin elokuvassa: Yön sylissä (1976) ja Miestä ei voi raiskata (1977). Ohjaajana hän aloitti realistisilla perhe- ja lapsikuvauksilla, kuten Zappa (1983) ja Busterin maailma (1984), käsikirjoittajakumppaninaan lasten- ja nuortenkirjailija Bjarne Reuter. Kansainvälinen läpimurron Pelle Valloittajan vaikutuksesta Ingmar Bergman valitsi Augustin ohjaamaan oman perheensä tarinan Hyvä tahto, josta August voitti toisen Kultaisen palmunsa. Isabel Allenden romaanifilmatisointiin Henkien talo hän sai näyttelijöiksi kansainvälisiä huippunimiä kuten Meryl Streep, Glenn Close ja Jeremy Irons. Selma Lagerlöfin romaaniin perustuva Jerusalem oli Pohjoismaiden siihen asti kallein yhteistuotanto, josta syntyi sekä teatterielokuva (1996) että neliosainen televisiosarja (1997).
Kansainväliset yhteistuotannot työllistivät Augustia aina vuoteen 2012 saakka, jolloin hän julkaisi ensimmäisen Tanskassa tuotetun elokuvansa 25 vuoteen, tarinan taidemaalari Marie Krøyeristä. Kuusi vuotta myöhemmin sai ensi-iltansa Onnen poika, filmatisointi Tanskan kulttuurikaanoniin kuuluvasta Nobel-voittaja Henrik Pontoppidanin romaanista Lykke-Per. 2010-luvulla Bille August suuntautui myös Kiinan elokuvamarkkinoille.
Yksityiselämä
Bille Augustilla on kaikkiaan kahdeksan lasta : Melina August, Annie Munksgaard Lauritzenin kanssa poika, käsikirjoittaja Anders August ja näyttelijä Masja Dessausin kanssa poika, käsikirjoittaja Adam August. Hän oli vuosina 1991–1997 naimisissa näyttelijä Pernilla Augustin kanssa, ja heillä on näyttelijätyttäret Asta August ja Alba August. Näyttelijä Sara-Marie Malthan (avioliitto 2012–) kanssa hänellä on kolme lasta: Amaryllis, Albert ja Aya Anemone.
PricewaterhouseCoopers
PricewaterhouseCoopers (lyh. PwC) on tilintarkastusta, veropalveluita, lakipalveluita ja liikkeenjohdon konsultointia tarjoava itsenäisten yritysten muodostama ketju, ja se kuuluu maailman neljän suurimman tilintarkastusketjun joukkoon. PwC:n keskeiset kilpailijat ovat Deloitte, EY, ja KPMG; näitä alan kansainvälisiä jättejä kutsutaan yhteisnimellä The Big Four.
PwC syntyi vuonna 1998 Price Waterhousen ja Coopers & Lybrandin fuusioituessa. Yhtiön globaali liikevaihto vuonna 2014 päättyneellä tilikaudella oli 34 miljardia dollaria ja yhtiö työllisti maailmanlaajuisesti yli 195 000 henkeä 157 maassa.
Eri maissa toimivien itsenäisten PwC-yritysten yhteistyö maailmanlaajuisen PwC-ketjun kanssa perustuu sopimukseen, jonka mukaan ketjun maailmanlaajuiset toiminnot ja kehitystoimenpiteet ovat niiden käytettävissä.
Suomen PwC eli PricewaterhouseCoopers Oy oli Suomen suurin tilintarkastus- ja konsultointipalveluita tarjoava yritys 150,07 miljoonan euron liikevaihdollaan vuonna 2018 ja noin tuhannella työntekijällään.
Suomen tytäryhtiön toimitusjohtajana toimii Mikko Nieminen.
Vorsma
thumb|175px|Kazanin jumalanäidin ikonin kirkko Vorsmassa. Vorsma on kaupunki Nižni Novgorodin alueen Pavlovon piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Meštšoran alangolla Okan sivujoen Kišman varrella 71 kilometriä Nižni Novgorodista lounaaseen. Asukkaita on 12 200 henkeä (vuonna 2005).
Arkipäivä
Arkipäivä tarkoittaa vanhemmassa merkityksessä kaikkia muita päiviä paitsi sunnuntaita ja kirkollisia juhlapäiviä, tai uudemmassa merkityksessä päiviä maanantaista perjantaihin, yleisiä juhlapäiviä yleensä lukuun ottamatta.
Kees Verkerk
Cornelis Arie ”Kees” Verkerk (s. 28. lokakuuta 1942 Maasdam) on alankomaalainen pikaluistelija ja olympiavoittaja.
Arkipäivä
Arkipäivät ovat rajoitusten alaisten tabupäivien ulkopuolisia päiviä. Vilkuna (1994) selittää, että viikonpäivistä on aluksi nimetty pyhä eli myöhempi sunnuntai sekä sen aatto eli lauantai, kylpypäivä (esimerkiksi muinaisnorjan laugardag, pesupäivä, kylpypäivä). Muut olivat tavanomaisia työpäiviä eli arkipäiviä.
Laissa (esim. laki säädettyjen määräaikain laskemisesta ja vuosilomalaki) arkipäivällä tarkoitetaan vanhemman merkityksen mukaista käytäntöä eli lauantait lasketaan arkipäiviksi.
Kees Verkerk
Kees Verkerkin nuoruuden kotiseutu oli Puttershoek, jossa hänen vanhemmillaan oli paikallinen pub nimeltään kahvila Verhuis.
Vorsma
Vorsman kylä on syntynyt 1500-luvulla. 1700-luvulla siitä tuli tärkeä metallikäsitöiden keskus. Vuonna 1820 perustettiin kuparisia työkaluja valmistanut tehdas. Vuonna 1955 Vorsmasta tuli kaupunki. Nykyään siellä on lääketieteen instrumentteja sekä puukkoja ja veitsiä valmistavia yrityksiä.
Kees Verkerk
Verkerk kuului 1960-luvulla pinnalle nousseeseen alankomaalaiseen pikaluistelijajoukkoon, johon kuuluivat muun muassa Ard Schenk ja Peter Nottet. Verkerkin omat mielimatkat löytyivät väliltä 1 500 – 10 000 metriä. Hän nousi Alankomaan pikaluistelueliittiin kaudella 1962–1963. Seuraavalla kaudella Verkerk nousi hieman yllättäen olympiamitalistiksi Innsbruckin kisojen 1 500 metrillä pudottaen Suomen Jouko Launosen neljänneksi. Ennen olympiakisoja hän oli ollut mukana ensimmäisen kerran EM-kisoissa Oslossa ja sijoittunut 12:nneksi ja kisojen jälkeen MM-kisoissa Helsingissä sijoittuen 11:nneksi.
Kausina 1966 ja 1967 Verkerk oli sitten lajin ehdotonta kärkeä voittaen molempina vuosina maailmanmestaruuden ja kauden 1967 pakkaskisoissa Lahdessa Euroopan mestaruuden. Näistä saavutuksistaan hän saikin arvostetun Oscar Mathisen -palkinnon vuosina 1966 ja 1967.
Grenoblen talviolympialaisissa 1968 hän otti kultaa 1 500 metrillä ajalla 2.03,4 ja hopeaa 5 000 metrillä ajalla 7.23,2. 5 000 metrin aika oli syntyessään ME, mutta saman olympiakisan myöhäisemmässä vaiheessa Norjan Fred Anton Maier paransi sitä ja otti olympiakultaa. Grenoblen jälkeisissä MM- ja EM-kisoissa ei tullut enää mestaruuksia. Verkerk joutui tyytymään MM-kisoissa 1969, 1970 ja 1971 pronssiin. EM-kisoissa tuli hopeaa vuonna 1969 ja pronssia 1971. Uran huipentuma oli Sapporon vuoden 1972 olympialaisten 10 000 metrin hopea. Sapporon kisoissa Verkerk saavutti lisäksi 1 500 metrillä 8. ja 5 000 metrillä 6. sijan.
Verkerk paransi useita kertoja maansa ennätystä niin 5 000 kuin 10 000 metrillä. Uransa aikana Verkerk teki kahdeksan maailmanennätystä. Ensimmäisen maailmanennätyksen hän teki helmikuussa 1967 yhteispisteissä voittaessaan MM:n Oslossa. 26. helmikuuta 1967 Länsi-Saksan Inzell muodosti Verkerkille ikimuistoisen päivän, sillä hän rikkoi Inzellissä niin 1 500 kuin 5 000 metrin maailmanennätykset ajoin 2.03,9 ja 7.26,6. Seuraavana vuonna hän paransi myös Inzellissä yhteispisteiden ME:tä. Vuoden 1969 tammikuussa Inzellistä tuli jälleen Verkerkille ikimuistoinen suorituspaikka, sillä hän paransi norjalaisen Per Willy Guttormsenin edellisenä vuonna tekemää 10 000 metrin ME:tä 12,5 sekuntia aikaan 15.03,6. Aika kesti kahden vuoden ajan ME:nä. Saman vuoden 1969 aikana hän otti nimiinsä myös 1 500 ja 5 000 metrin ME:t ajoin 2.02,0 ja 7.13,2. Näistä hän paransi vielä seuraavan vuonna 1 500 metrin ennätystään kymmenyksellä aikaan 2.01,9.
Kaudesta 1972 tuli Verkerkin viimeinen amatööriurheilijakausi. Hän sijoittui Oslon MM-kisoissa 6:ksi ja Davosin EM-kisoissa 4:ksi. Vuoden 1973 jälkeen hän toimi monien muiden maanmiestensä kanssa ammattilaisena, kunnes lopetti uransa. Sen jälkeen Verkerk toimi viiden kauden ajan Ruotsin maajoukkueen valmentajana. Vuodesta 1972 Verkerk on asunut Norjassa. Nykyään hän asuu Kristiansandissa norjalaisen vaimonsa kanssa.
Suomen Filatelistiliitto
Suomen Filatelistiliitto on suomalaisten postimerkkeilijöiden ja postimerkkikerhojen yhdysside ja etujärjestö, jonka tehtävänä on edistää suomalaista postimerkkien keräilyä ja sen edellytyksiä. Järjestössä on nuoremmille postimerkkien harrastajille oma järjestönsä, Suomen nuorisofilatelistiliitto.
Michael Krmenčík
pienoiskuva|Michael Krmenčík lokakuussa 2019. Michael Krmenčík (s. 15. maaliskuuta 1993 Kraslice) on tšekkiläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa Belgian liigassa pelaavaa Club Bruggea mutta oli vuoden 2021 alkupuoliskon lainalla Kreikan Superliigassa pelaavassa PAOK:ssa. Hän on pelannut Tšekin maajoukkueessa vuodesta 2016.
Krmenčík edusti kotimaassaan Viktoria Plzeňiä mutta pelasi myös lainalla Baník Sokolovissa, Zenit Čáslavissa, Graffin Vlašimissa, Baník Ostravassa ja Dukla Prahassa. Hän pelasi Tšekin jalkapalloliigassa 127 ottelua ja teki niissä 55 maalia. Hän oli 16 maalillaan liigan paras maalintekijä kaudella 2017–2018. Hän voitti Viktoria Plzeňissä Tšekin liigamestaruuden vuosina 2016 ja 2018. Kaudella 2018–2019 hän pelasi Mestarien liigassa kolme ottelua ja teki kaksi maalia kotiottelussa TsSKA Moskovaa vastaan. Eurooppa-liigassa hän pelasi 14 ottelua ja teki viisi maalia.
Krmenčík siirtyi tammikuussa 2020 Belgiaan Club Bruggen joukkueeseen. Hän pelasi vuoden 2020 aikana 15 Belgian liigan ottelua, joissa hän teki kolme maalia, ja kolme Mestarien liigan ottelua. Hän voitti Belgian liigamestaruuden vuosina 2020 ja 2021, mutta jälkimmäisen ratketessa hän oli puolen vuoden lainalla kreikkalaisessa PAOK:ssa. Hän voitti Kreikan cupin ja teki kuudessa cup-ottelussaan viisi maalia, muun muassa 2–1-voittomaalin Olympiakosta vastaan pelatun loppuottelun viime hetkillä. Kreikan Superliigassa hän pelasi 22 ottelua ja teki niissä neljä maalia.
Krmenčík pelasi Tšekin nuorisomaajoukkueissa. Hän pelasi ensimmäisen kerran Tšekin A-maajoukkueessa marraskuussa 2016 MM-karsintaottelussa Norjaa vastaan. Kesän 2021 EM-kilpailuissa hän tuli vaihdosta kentälle kahdessa ensimmäisessä alkulohko-ottelussa, neljännesvälierässä ja puolivälierässä, joista viimeksi mainitusta ottelusta hän pelasi puolet. Krmenčík on EM-kilpailujen päättyessä pelannut 33 maaottelua ja tehnyt niissä yhdeksän maalia, joista MM-karsinnoissa neljä ja Kansojen liigassa kaksi.
Dominikaani Pedro de Córdoban katekismus intiaaneille
Dominikaani Pedro de Córdoban katekismus intiaaneille on dominikaanimunkki Pedro de Córdoban intiaaneille kääntämä katekismus. Se on yksi ensimmäisistä Uudessa Maassa kirjoitetuista kirjoista. Meksikossa ilmestyi painosta vuonna 1544 Meksikon ensimmäisen piispan, fransiskaani Juan de Zumárragan rahoittamana katekismus, Doctrina Cristiana para instrucción e información de los indios por manera de historia. Teos on Uudessa Maailmassa tapahtuneen käännytystyön kulmakiviä. Varsinkin vuoden 1548 painos on tärkeä, koska siinä on nahuatlinkieli rinnakkaisena.
Santo Domingon dominikaanien provinsaalin Pedro de Córdoban ja hänen dominikaaniveljiensä kirjoittaman teoksen käsikirjoitus oli valmistunut ennen vuotta 1521, jolloin Pedro de Córdoba kuoli 38-vuotiaana. Pedro de Córdoba, joka oli vuonna 1512 puolustanut Espanjassa alaistaan Antonio de Montesinosia tämän Santo Domingossa pitämän, espanjalaisten julmuudet tuomitsevan, rohkean saarnan vuoksi, oli tuonut Espanjasta palatessaan uutta tietoa uskonopetuksen tärkeydestä ja käännytystyöhön liittyvistä eriävistä mielipiteistä. Kyseisenä ajankohtana oli tullut voimaan tohtori López Palacios Rubiosin laatima kuuluisaksi tuleva Requerimiento, jonka kuuluttamisella intiaanikylien liepeillä, valloitustoimista, entradoista tehtiin Espanjan lakien sallimia.
Vuoden 1510 syyskuussa Hispaniolan saarelle Espanjasta saapuneet dominikaanit olivat laatineet provinsiaalinsa Pedro de Córdoban johdolla intiaanien käännyttämiseksi ja sivistämiseksi kattavan ohjelman. Dominikaanit päättivät keskittää kristinopin opettamisen sunnuntai-iltapäivien saarnojen yhteyteen, ja samalla kehitellä menetelmiä intiaanien opettamiseksi. Oletettavasti Bartolomé de las Casas käytti Doctrina Cristiania apunaan sunnuntai-iltapäivien saarnoissaan, liityttyään Santo Domingon dominikaaneihin vuonna 1522. Dominikaani Domingo de Betanzosin oletetaan tuoneen käsikirjoituksen kopion Meksikoon vuonna 1526, hänen saapuessaan sinne ensimmäisten dominikaanien joukossa.
Pedro de Córdoban katkismus on eräs ensimmäisiä Amerikan mantereella julkaistuja teoksia, ja mitä ilmeisimmin ensimmäinen Uudessa Maailmassa kirjoitettu teos. Teoksen hyväksyivät käyttöönsä kaikki kolme Uudessa Espanjassa toimivaa sääntökuntaa, dominikaanit, fransiskaanit ja augustiinit. Vuonna 1548 ilmestyi Doctrina Cristianan nahuatlinkielinen laitos, jota voidaan pitää Uuden Espanjan hengellisen ja henkisen valloituksen todellisena kulmakivenä. Teoksesta otettiin nopeasti uusia painoksia ”doctrinerojen”, uskonopettajien käyttöön.
Dominikaani Miguel Angel Medina on tutkinut Pedro de Córdoban katkismukseen liittyviä asioita. Vuonna 1987 julkaistussa samannimisessä teoksessaan hän kertoo Uuteen Maailmaan lähetettyjen ensimmäisten dominikaanien, eritoten Pedro de Córdoban, toiminnasta. Medina osoittaa teoksessaan Ramón Llullin vuonna 1275 kirjoittaman Doctrina puerilin ja Pedro de Córdoban Doctrina Cristianan välillä vallitsevan yhtäläisyyden, ja että vuodelta 1322 on Sabinan kardinaalin Guillermo de Godínin Valladolidissa antama vaikuttava määräys, jonka Toledon kirkolliskokous hyväksyi seuraavana vuonna.
Espanjalaisen uskonnonopetuksen historiassa vuosi 1429 oli tärkeä, sillä tuolloin oli Tortosan kirkolliskokoukseen kokoontuneina paavinistuimen lähettilään, kardinaali Pedro de Foxin johdolla kolmesataa ylintä espanjalaista kirkonmiestä. Amerikan löytymisen aikoina voimakas kardinaali Jiménez de Cisneros, joka oli lähettänyt Hispaniolaan hieronymiittejä valvomaan valloitustoimien oikeudenmukaisuutta, antoi myös määräyksen ”lyhyen ja hyödyllisen katekismuksen” toimittamisesta. Hän antoi myös määräyksen kuuluisan Biblia Poliglotan toimittamisesta. Teos julkaistiin 1520.
G20
G20 (Group of 20 ) on ryhmä, joka sisältää maailman 19 rikkainta maata, sekä edustuksen Euroopan unionista: Argentiina, Australia, Brasilia, Etelä-Afrikka, Etelä-Korea, Indonesia, Intia, Italia, Japani, Kanada, Kiina, Meksiko, Ranska, Saksa, Saudi-Arabia, Turkki, Venäjä, Iso-Britannia ja Yhdysvallat.
Tämä G20, josta myöhemmin kasvoi Group of 33, oli suunnitteilla jo Kölnin G7:n huippukokouksessa kesäkuussa 1999, mutta ryhmä perustettiin virallisesti G7:n talousministerien kokouksessa syyskuussa 1999. Perustava kokous oli 15.–16. joulukuuta 1999 Berliinissä.
G20-ryhmä muodostettiin yhteistyö- ja neuvontafoorumiksi kansainvälistä rahoitusjärjestelmää koskevissa asioissa. Se tutkii, analysoi ja rohkaisee keskustelua keskeisten nousevien ja jo olemassa olevien teollisuusmaiden käytännöistä, jotka koskevat kansainvälisen rahoitusvakauden parannuksia. Se myös pyrkii käsittelemään asioita, jotka eivät kuulu olemassa olevien organisaatioiden vastuualueisiin.
Tämän G20-ryhmän jäseniä ovat G7-maiden ja 12 muun rikkaan maan talousministerit ja keskuspankkien pääjohtajat G7-maista, 12 muusta rikkaasta maasta sekä Euroopan unionin puheenjohtajamaasta (ellei se ole G7:n jäsen); Euroopan keskuspankin johtaja, Kansainvälisen valuuttarahaston (IMF) toimitusjohtaja; IMFC:n puheenjohtaja; Maailmanpankin pääjohtaja ja Kehityskomitean puheenjohtaja. Argentiinan presidentti Mauricio Macri on toiminut G20:n puheenjohtajana 1. joulukuuta 2017 lähtien.
Mielenosoitukset G20:tä vastaan
Heinäkuussa 2017 Hampurissa pidettyä G20-huippukokousta vastaan järjestettiin yli 25 eri mielenosoitusta, joihin osallistui yli 100 000 ihmistä. Lisäksi kaupungissa pidettiin 77:n eri kansalaisjärjestön vaihtoehtoinen Global Solidarity Summit -kokous. Suurimpia mielenosoituksia olivat 76 000 osallistujan Solidarity without Borders, sekä 11 000–20 000 osallistujan tanssien toteutettu protestimarssi Lieber tanz ich als g20. Muita mielenosoituksia olivat muun muassa Color the Red Zone, jonka tarkoituksena oli passiivisella vastarinnalla estää osallistujien pääsy suljetuille kokousalueille, poliittista passiivisuutta vastaan suunnattu tuhannen zombiksi pukeutuneen osallistujan 1000 Gestalten, sekä mellakoinniksi muuttunut anarkistien organisoima Welcome to Hell, johon osallistui noin 12 000 ihmistä.
Mielenosoituksiin saapui osallistujia eri puolilta Eurooppaa. Mukana oli erilaisia kansalaisjärjestöjä sekä muun muassa antikapitalisteja, autonomeja ja antifasisteja. Suomesta osallistui muun muassa Aseistakieltäytyjäliiton, Vasemmistonuorten, A-Ryhmän sekä Vihreiden nuorten jäseniä. Paikalliset kirkot tarjosivat mielenosoittajille tilojaan yöpymistä varten, ja jalkapalloseura FC St. Pauli antoi yöpymismahdollisuuden lisäksi käyttöön stadioninsa sosiaalitilat.
Kokouksen aikaisissa mellakoissa mielenosoittajat heittelivät poliiseja erilaisilla esineillä, ja sytyttivät tuleen muun muassa autoja ja roska-astioita sekä ryöstelivät kauppoja. Mellakoissa loukkaantui yli 200 poliisia ja 29 mielenosoittajaa pidätettiin. Loukkaantuneista poliiseista parikymmentä ei pystynyt palaamaan töihin seuraavana päivänä. Kaikkien vammat eivät johtuneet mellakoitsijoista, vaan joukossa oli muun muassa kymmeniä nestehukasta kärsineitä mellakkapoliiseja.
Leikin loppu
Leikin loppu voi tarkoittaa:
Nokia N80
Nokia N80 on Nokian toisella vuosineljänneksellä 2006 julkaisema älypuhelin.
Laitteisto
Nokia N80:n prosessorina toimii 220 MHz Dual ARM 9. Puhelin tukee GPRS, EDGE ja 3G yhteyksiä. Lisäksi mukana ovat Bluetooth ja infrapunaportti tiedostojen siirtoa varten.
Puhelimessa on kaksi sisäänrakennettua kameraa: takakuoressa oleva 3 megapikselin kamera (4,7 mm 1:3.5) Carl Zeissin optiikalla varustettuna sekä puhelimen käyttöliittymän puolella aivan oikeassa yläkulmassa VGA-tasoinen kamera videopuheluita varten. Puhelimen oman kiinteän muistin (40 Mt) käydessä vähiin on mahdollista hankkia MiniSD-muistikortti. Keskusmuistia (RAM) puhelimessa on 64 megatavua.
Ominaisuudet
Puhelin sisältää perusominaisuuksien lisäksi lukuisia lisäominaisuuksia ja valmiiksi asennettuja sovelluksia. Merkittävimmät ominaisuudet lueteltuina :
Aiheesta muualla
Nokia Nseries Nokia N80
My Story Classical
My Story Classical on Ayumi Hamasakin kahdeksas studioalbumi, joka julkaistiin 24. maaliskuuta 2005.
My Story Classical sisältää orkesterisovituksia Hamasakin edellisen My Story -albumin kappaleista. Se oli parhaimmillaan Oriconin albumilistan neljännellä sijalla ja pysyi listalla 10 viikkoa. Albumi rikkoi Japanissa kultalevyrajan, eli sitä on myyty yli 100 000 kappaletta.
Kappaleet
Kaikki kappaleet sanoittanut Ayumi Hamasaki.
Tekijätiedot
Kappaleet 1 ja 11 on säveltänyt CREA. Kappaleet 2, 3, 5, 8 ja 10 n säveltänyt Tetsuya Yukumi. Kappaleen 4 on säveltänyt Bounceback. Kappaleen 6 on säveltänyt Hal. Kappaleen 7 on säveltänyt Tomoya Kinoshita. Kappaleen 9 on säveltänyt CMJK. Kappaleen 12 on säveltänyt Tetsuya Komuro.
Kappaleen 1 on sovittanut Keiichi Oku. Kappaleet 2 ja 12 on sovittanut Toshiyuki Watanabe. Kappaleet 3 ja 10 on sovittanut Tetsuya Murayama. Kappaleen 4 on sovittanut Ken Shima. Kappaleen 5 on sovittanut Neko Saito. Kappaleen 6 on sovittanut Kazunori Miyake. Kappeleen 7 on sovittanut Yutaka Takezawa. Kappaleen 8 on sovittanut Michiru Oshima. Kappaleen 9 on sovittanut Kow Otani ja kappaleen 11 Hiroyoshi Nagayama.
Albumi on nauhoitettu osin Pariisissa, osin Japanissa. Pariisissa nauhoitetuissa kappaleissa (1, 2, 6, 8, 9, 11 ja 12) soittaa Orchestre Lamoureux, jota johtaa Yutaka Sado.
Frendit (10. tuotantokausi)
Frendien kymmenettä tuotantokautta alettiin esittää Yhdysvalloissa 25. syyskuuta 2003 ja se jatkui 6. toukokuuta 2004 saakka. Viimeinen tuotantokausi koostuu 18 jaksosta, joihin sisältyy myös sarjan kaksiosainen päätösjakso. Tuotantokauden pääosissa jatkavat New Yorkissa asuvat ystävykset Rachel Green, Monica Geller, Phoebe Buffay, Joey Tribbiani, Chandler Bing ja Ross Geller.
Juoni
Tuotantokausi alkaa Barbadokselta, jonne yhdeksäs tuotantokausi päättyi. Paleontologit Ross ja Charlie (Joeyn tuolloinen tyttöystävä) suutelevat. Joey näkee tämän ja menee Rachelin huoneeseen, jossa hekin suutelevat. He kuitenkin päättävät varmistaa Rossilta, hyväksyykö hän heidän suhteensa. Kun Ross näkee myöhemmin heidän suutelevan, hän yrittää peittää närkästystään asiaan, mutta Joey ja Rachel tajuavat, ettei kaikki ole hyvin. Joey puhuu Rossille tilanteesta, mutta tämä vakuuttaa hyväksyvän täysin heidän suhteensa. Useiden sattumusten jälkeen Joey ja Rachel päättävät olla vain ystäviä. Kun tuotantokautta on kulunut kuusi jaksoa, Rossista tulee sinkku Charlien jätettyä hänet palattuaan yhteen entisen poikaystävänsä kanssa. Mike kertoo Phoebelle haluavansa naida hänet, mikä kulminoituu heidän häihinsä tuotantokauden keskivaiheilla.
Monica ja Chandler, jotka huomaavat olevansa hedelmöittymättömiä, päättävät adoptoida lapsen. He valitsevat naisen nimeltä Erica. Tämän seurauksena he päättävät muuttaa isompaan asuntoon Westchesterille. Rachel hakee uutta työtä Guccilta, mutta ravintolassa, jossa työhaastattelu järjestetään, on myös hänen senhetkinen pomonsa Mr. Zelner. Hän saa näin ollen potkut työpaikastaan Ralph Laurenilta eikä saa uutta työpaikkaa Guccilta, jolloin hänestä tulee työtön. Hän tapaa sattumalta Markin, entisen työpaikkansa Bloomingdalesin pomon kolmannelta tuotantokaudelta, joka tarjoaa hänelle työtä Louis Vuittonilta Pariisista. Ross, joka on yhä salaa rakastunut häneen, ei halua hänen lähtevän.
Tuotantokauden (ja sarjan) päätösjaksossa Erica synnyttää Monican ja Chandlerin lapsen, vaikka – heidän yllätyksekseen – hän synnyttikin kaksoset, pojan ja tytön. Monica ja Chandler nimeävät lapset Ericaksi ja Jackiksi (Monican isän mukaan). Phoebe ja Ross menevät lentokentälle vakuuttamaan Rachel jäämään New Yorkiin, mutta he huomaavat menneensä väärälle kentälle. Kun Phoebe saa onnistuneesti Rachelin lennon lähdön viivästymään, he tapaavat Rachelin, mutta vaikka Ross kertoo tälle tunteistaan, tämä astuu lentokoneeseen. Ross menee kotiinsa ja löytää Rachelin jättämän viestin, jossa hän kertoo tehneensä virheen. Ross kääntyy ja näkee Rachelin oviaukossa. He suutelevat ja kertovat rakastavansa toisiaan.
Sivuosissa
Muita sivuhenkilöitä:
Jerry Schatzberg
pienoiskuva|Jerry Schatzberg vuonna 2011. Jerry Schatzberg (s. 26. kesäkuuta 1927) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja ja valokuvaaja. Hän voitti elokuvallaan Variksenpelätin Kultaisen palmun Cannesin elokuvajuhlilla vuonna 1973.
Schatzbergin muutamia elokuvia Kultaisella palmulla palkitun Variksenpelättimen ohella ovat Palapeli (1970), Paniikki piikkipuistossa (1971), Joe Tynanin kiusaukset (1979), Yön ammattilaiset (1986) ja Blood Money (1988). Ohjaaja toimi itse Cannesin elokuvajuhlien tuomariston jäsenenä vuonna 2004.