cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Janka Kupala
Tuotanto
Kupala kirjoitti ensimmäisen runonsa puolaksi vuonna 1903. Hän siirtyi pian käyttämään valkovenäjää ja julkaisi runojaan säännöllisesti Naša niva -lehdessä vuodesta 1907. Niiden teemoja olivat alistetun valkovenäläisen talonpojan elämä, kotiseudun luonto ja luomistyön kauneus. Kupalan tuotannon keskeinen ajatus – ihmisen kansallinen, yhteiskunnallinen ja henkinen vapautuminen – ilmeni jo hänen varhaistuotannossaan. Vuonna 1908 Pietarissa ilmestyi ensimmäinen runokokoelma Žaleika, joka joutui viranomaisten takavarikoimaksi. Latinlaisella kirjaimistolla julkaistu toinen kokoelma Husljar (”Guslinsoittaja”, 1910) kuvastaa runoilijan romanttista maailmankatsomusta ja ohjaa hänen tuotantoaan filosofiseen ja ekspressionistiseen suuntaan. Kolmas kokoelma Šljah’am žytstsja (”Elämän tie”, 1913) edustaa silloisen valkovenäläisen kirjallisuuden huippua ja teki Kupalasta sen johtohahmon. Monet kokoelman isänmaallisista runoista olivat sittemmin kiellettyjä.
Vuosina 1914–1915 Kupala kirjoitti sota-aiheisia ja rakkausrunoja, mutta vaikeni sitten kolmeksi vuodeksi ja alkoi kirjoittaa uudelleen vuoden 1918 lopussa. Hänen seuraava kokoelmansa Spadtšina (”Perintö”, 1922) oli pettymys kriitikoille, jotka odottivat uusia vallankumousta ylistäviä runoja. Niiden sijaan runoilija kuvasi ajan myllerryksen särkemiä ihmiskohtaloita. Toisen neuvostoaikaisen kokoelman Beznazounaje (”Nimetön”, 1925) tulkittiin heijastavan kirjailijan vanhoja ajatuksia kansallisesta heräämisestä. 1930-luvulla Kupala joutui kirjoittamaan runoja ajankohtaisista aiheista vallitsevan ideologian hengessä. Runokirja Ad sertsa (”Sydämestä”, 1940) sai Stalin-palkinnon vuonna 1941.
Kupala kirjoitti myös useita näytelmiä. Hänen komediansa Paulinka (1912) on yksi valkovenäläisen näytelmäkirjallisuuden klassikoista. Satiirinen komedia Tuteišyja (”Täkäläiset”), joka käsittelee Valko-Venäjän asemaa idän ja lännen välillä, oli pitkään kielletty. Kupalalla oli myös suuri merkitys valkovenäläisen journalistiikan kehittäjänä. Hän on kääntänyt paljon venäläistä, puolalaista ja ukrainalaista kirjallisuutta.
Kupalan tuotanto on vaikuttanut useisiin valkovenäläisiin kirjailijasukupolviin. Erityisen ajankohtaista siitä tuli 1980-luvun lopussa, jolloin julkaistiin monia aikaisemmin kiellettyjä teoksia. Kupalan mukaan on nimetty muun muassa Valko-Venäjän kansallisteatteri, Valko-Venäjän tiedeakatemian kirjallisuuden instituutti ja Hrodnan valtionyliopisto. Minskissä on hänelle omistettu museo.
Suomeksi Kupalalta on julkaistu lähinnä lyriikkaa, kuten kansallista ja yksilöllistä vapautta ilmentävä Imatran yllä (Nad Imatraj, 1910).
Jumis
Jumis on Latvian mytologiassa maanviljelyn ja hedelmällisyyden jumala. Häneen liitetään symbolisesti "yhteenkietoutuneet rungot", kuten kaksi viljankortta tai puuta, jotka ovat kasvaneet yhteen ja jakavat saman rungon tai varren. Sadonkorjuuaikana jotkut sadon korret taivutetaan maahan ja kiinnitetään paikoilleen kivien avulla. Hänen juhlansa, Mikelin, aikana suoritetaan rituaali Jumisin kiinnisaamiseksi.
Toinen rituaali, Jumja kersana, käsittää juhlakulkueen, joka kantaa "kiinnisaatua" Jumisia symbolisoivia viljanjyviä kotiin, mikä varmistaa sen, että seuraavan vuoden sadosta tulee vähintään yhtä hyvä.
Jumis kuvataan lyhyenä miehenä, joka kantaa vehnän, humalakasvin ja kauran tähkiä muistuttavia vaatteita.
DIALux
thumb|DIALuxin logo. DIALux on valaistussuunnittelussa käytettävä kokonaisvaltainen tietokoneohjelmisto. Gui ohjelmistolla voidaan luoda numeeristen tulosten lisäksi näkymiä siitä miltä eri valaistukset näyttäisivät oikeasti.
DIAlux on freeware-ohjelmisto.
Mehmet Kaplan
Mehmet Kaplan (s. 1971 Gaziantep ) on turkkilais-ruotsalainen ympäristöpuolueen poliitikko ja Ruotsin entinen asuntoministeri (2014–2016). Hän istui valtiopäivillä vuosina 2006–2014 ja oli siellä ympäristöpuolueen ryhmänjohtaja vuosina 2013–2014.
Gita Ramjee
Gita Ramjee (8. huhtikuuta 1956 Kampala, Ugandan protektoraatti – 31. maaliskuuta 2020 Umhlanga, Etelä-Afrikka) oli ugandalais-eteläafrikkalainen HIV-tutkija, joka erikoistui naisten HIV-tartuntojen ehkäisemiseen liittyviin tekniikoihin, kuten mikrobisideihin.
Mehmet Kaplan
Kaplan erosi ministerinvirastaan keväällä 2016, kun julkisuuteen oli paljastunut hänen juhlineen edeltävänä kesänä ramadania turkkilaisen äärioikeistolaisen Harmaat sudet -järjestön edustajan kanssa, ja että hän toisessa yhteydessä oli rinnastanut palestiinalaisten kohtelun Israelissa juutalaisten kohteluun Natsi-Saksassa.
Gita Ramjee
Gita Ramjee syntyi Ugandassa vuonna 1956, mutta hänen intialaistaustainen perheensä joutui lähtemään maanpakoon 1970-luvulla, kun Idi Amin pakotti kaikki aasialaiset ulos maasta. Gita kävi high schoolin loppuun Intiassa ja muutti sen jälkeen opiskelemaan Englantiin, Sunderlandin yliopistoon. Siellä hän tapasi tulevan miehensä Pravin Ramjeen.
Gita Ramjee suoritti Sunderlandissa alemman korkeakoulututkinnon kemiasta ja fysiologiasta. Ramjeet muuttivat vuonna 1980 Etelä-Afrikkaan ja asettuivat Durbaniin, missä Gita Ramjee alkoi työskennellä KwaZulu-Natalin yliopiston lastentautien laitoksella. Ramjeet saivat 1980-luvun alussa kaksi lasta, ja vuonna 1994 Gita sai valmiiksi väitöstutkimuksensa. Hänen väitöstyönsä käsitteli lapsuuden munuaissairauksia.
Mehmet Kaplan
Yksityiselämä
Kaplan on naimisissa ja hänellä on kaksi tytärtä.
Gita Ramjee
Ramjee kohosi SAMRC:ssa aina HIV:n torjuntaan keskittyneen tutkimusyksikön johtavaksi tutkijaksi. Hän johti tutkimusorganisaatiossa muun muassa suuria HIV-estolääkityksiä kolmannen vaiheen tutkimuksiin ja oli kehittämässä SAMRC:n kliinisen tutkimuksen yksikköä. SAMRC:lta Ramjee siirtyi Aurum-instituuttiin, missä hän toimi HIV:n torjunnan johtava tutkija.
Ramjee oli kansainvälisesti arvostettu HIV-tutkija, ja hänen tavoitteena oli, että naisia eikä erityisesti marginalisoitujen yhteisöjen naisia unohdettaisi HIV:n vastaisessa työssä. Hänen tutkimustyönsä keskittyi erityisesti vaginamikrobisideihin, joiden tarkoitus on vähentää HIV-tartunnan riskiä, mutta hän auttoi myös rakentamaan kansainvälisen kliinisten tutkimusyksiköiden verkostoa. Ramjee painotti uransa aikana kokonaisvaltaista näkemystä HIV:n torjuntaan ja puhui muun muassa lisääntymisterveyden hoidosta.
Ramjee sairastui maaliskuun 2020 puolivälissä palattuaan London School of Hygiene & Tropical Medicinestä, missä oli ollut konferenssimatkalla. Hän oli sairastunut covid-19-sairauteen, jonka aiheuttamiin komplikaatioihin hän kuoli eteläafrikkalaisessa sairaalassa.
Läskelä
thumb|250px|Läskelänkoski ja Läskelän puunjalostustehtaita ennen sotia. thumb|200px|Läskelän kunta Pitkärannan piirin kartalla. Läskelä on maalaiskunta ja sen keskustaajama Karjalan tasavallan Pitkärannan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Laatokan pohjoispuolella Jänisjoen varrella 38,5 kilometriä Pitkärannasta luoteeseen. Taajamassa on 1 700 ja kunnassa 3 650 asukasta (vuonna 2012).
Maantiede ja asutus
Läskelän kunnan pinta ala on 555,6 neliökilometriä. Se rajoittuu koillisessa Loimolan, kaakossa Impilahden, lounaassa Sortavalan ja luoteessa Harlun kuntiin. Pinta-alasta 71 % on metsää.
Kunnan alueella virtaavat Jänisjoki ja Hiihnijoki. Järviä ovat Laatokka, Hiihniäjärvi ja Tenjärvi. Hyötykaivannaisiin kuuluvat rakennus- ja verhoilukivi, hiekka ja sora, turve, mineraalivärit ja savi. Suunniteltuja luonnonsuojelualueita ovat Laatokan saarten kansallispuisto ja Pikamonjoen luonnonmuistomerkki.
Keskustaajaman lisäksi kuntaan kuuluu neljä kylää: Hiidenselkä, Jänis, Kerisyrjä ja Paussu. Läskelän ohella toinen suurempi asutuskeskus on 1 500 asukkaan Hiidenselkä. Paussun kylässä ei ole lainkaan vakituista asutusta. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan kunnan asukkaista 82 % on kansallisuudeltaan venäläisiä, 8 % valkovenäläisiä, 4 % karjalaisia ja 3 % ukrainalaisia.
Historia
Läskelä oli alun perin osa Sortavalan maalaiskuntaa ja kuului myöhemmin Suomen Neuvostoliitolle luovuttamaan Harlun kuntaan. Siellä toimineiden sahalaitosten viereen perustettiin vuonna 1899 puuhiomo ja vuonna 1905 käärepaperia valmistanut Läskelän paperitehdas. Toisen maailmansodan jälkeen tehdas tuotti myös sanomalehtipaperia. Läskelän paperitehdas sekä Harlun selluloosa- ja paperitehdas yhdistettiin samaksi yritykseksi vuonna 1958. Vuodesta 1973 aina 1990-luvulle saakka Läskelän tehdas valmisti neljäsosan Neuvostoliiton tapettipaperista sekä lisäksi myös kirjoituspaperia. Se lopetti toimintansa vanhentuneena maaliskuussa 2004. Tehtaan täydellistä uusimista on suunniteltu.
Liikenne, talous ja palvelut
Läskelän kautta kulkee Aunuksen ja Sortavalan välinen maantie A130 sekä Lotinapellon ja Jänisjärven välinen rautatie. Taajamasta on linja-autoyhteydet Pitkärantaan, Sortavalaan, Petroskoihin ja Pietariin. Läskelän rautatieasemalla pysähtyvät Jänisjärven ja Pitkärannan väliset paikallisjunat sekä Jänisjärven ja Lotinapellon väliset kaukojunat, joihin on liitetty Petroskoihin ja Pietariin menevät vaunut. Hiidenselässä Laatokan rannalla on laivalaituri.
Kunnan tärkein teollisuusyritys on Hiidenselässä sijaitseva Laatokan saha. Läskelässä toimii myös selluloosa- ja kartonkitehdas, sepelintuotantolaitoksia ja puunhankintayrityksiä sekä maastopukuja valmistava ompelimo. Maataloutta edustaa maitoa ja lihaa tuottava maatalousyritys Ladožskoje ja joukko yksityistiloja.
Keskustaajaman palveluihin kuuluu keskikoulu, kulttuuritalo, kirjasto ja paikallissairaala. Paikkakunnalla toimii posti, säästökassa, huoltoasema, useita kauppoja ja kahvila. Läskelässä on Inkerin kirkon Harlun seurakunta ja evankelinen kirkko. Rakenteilla on myös ortodoksinen kirkko.
Nähtävyydet ja matkailu
Mäkisalon saaressa on kaksi muinaislinnaa. Rakennusmuistomerkkeihin kuuluvat 1800–1900-lukujen vaihteesta olevat Läskelän paperitehtaan rakennus, rautatieasema hotellirakennuksineen ja Hiidenselän sahan konttori. Muita nähtävyyksiä ovat Kalkkisaaren marmorilouhos sekä toisen maailmansodan aikana kaatuneiden neuvostosotilaiden yhteishauta.
Läskelässä toimii pieni motelli. Retkeilijöitä houkuttelee Jänisjokea pitkin Jänisjärveltä Hiidenselälle kulkeva melontareitti.
Norjasta Ruotsin ja Suomen kautta Venäjälle johtava matkailutie Sininen tie kulkee Läskelän kautta.
Bureau of Alcohol, Tobacco, Firearms and Explosives
Bureau of Alcohol, Tobacco, Firearms and Explosives (lyhenne ATF, ), on Yhdysvaltain oikeusministeriön alainen virasto, jonka tehtävänä on valvoa nimessään mainittujen tuotteiden ja tavaroiden käyttöä sekä ehkäistä niiden väärinkäyttöä.
ATF perustettiin 1. heinäkuuta 1972. Vuonna 2003 nimi muutettiin muodosta Alcohol and Tobacco Tax and Trade Bureau nykyiseen muotoonsa.
Suuri äänikirjapalkinto
Suuri äänikirjapalkinto on Storytelin jakama kirjallisuuspalkinto ansioituneille äänikirjoille. Palkinto jaettiin Suomessa ensimmäisen kerran vuonna 2020 ja se pohjautuu Ruotsissa vuodesta 2008 alkaen jaettuun Stora Ljudbokspriset -äänikirjapalkintoon. Palkinnot jaetaan vuosittain järjestettävässä Storytel Awards -gaalassa. Suuren äänikirjapalkinnon tavoitteena on edistää äänikirjamarkkinan kehitystä, jakaa kuuntelemisen iloa sekä tehdä tunnetuksi ammattitaitoisten tekijöiden merkitystä kuunteluelämysten luomisessa.
Palkinnot jaetaan viidessä (aiemmin neljässä) kategoriassa: kaunokirjallisuus, jännitys ja dekkarit, tietokirjallisuus ja elämäkerrat, lasten- ja nuortenkirjallisuus sekä romantiikka ja feelgood (2023 alkaen). Suuri äänikirjapalkinto jaetaan kunkin kategorian voittajateoksen kirjoittajalle sekä äänikirjan lukijalle. Jos teos on ulkomainen käännöskirja, palkinto myönnetään kirjailijan sijaan kääntäjälle. Palkinnon arvo on tuhat euroa.
Storytel valitsee esivalintalistalle kaikista kategorioista noin 20 palvelun käyttäjien suosituinta ja parhaiten arvioitua äänikirjaa palkintovuoden aikana julkaistuista teoksista. Kustantajat voivat nimetä esivalintalistalta haluamansa määrän omia ehdokkaitaan osallistumismaksua vastaan. Sen jälkeen yleisö saa äänestää ehdokkaista suosikkejaan ja lopulta kolmihenkiset raadit päättävät lopulliset voittajat viiden eniten yleisöääniä saaneen äänikirjan joukosta. Valinnassa painotetaan kokonaisvaltaista kuuntelukokemusta, tarinan onnistunutta tulkintaa ja sovittamista ääniformaattiin.
Eduard Rüppell
thumb|Eduard Rüppell. Wilhelm Peter Eduard Simon Rüppell (20. marraskuuta 1794 Frankfurt am Main – 10. joulukuuta 1884 Frankfurt am Main) oli saksalainen luonnontieteilijä ja tutkimusmatkailija.
Vladimir Lisin
thumb|Vladimir Lisin Vladimir Sergejevitš Lisin (, s. 17. toukokuuta 1956 Ivanovo, Neuvostoliitto) on venäläinen oligarkki. Hän omistaa suuren osuuden Novolipetski metallurgitšeski kombinat (NLMK) -teräskonsernista.
Eduard Rüppell
Eduard Rüppell syntyi hyvin varakkaan pankkiirin perheeseen. Hänen isänsä Simon oli Frankfurtissa toimivan Rüppell & Harnier -pankin pääomistaja. Alun perin Eduardista piti tulla kauppias, mutta perintönsä turvin ja matkustettuaan Siinain niemimaalle vuonna 1817 hän ryhtyi luonnontutkijaksi. Hän kävi kasvi- ja eläintieteen luennoilla Pavian ja Genovan yliopistoissa.
Vladimir Lisin
Lisin on koulutukseltaan tekniikan kandidaatti ja kauppatieteiden tohtori. Liike-elämän aikakauslehti Forbes listasi maaliskuussa 2007 hänet maailman 36. rikkaimmaksi henkilöksi. Lisin on naimisissa ja hänellä kolme lasta.
Eduard Rüppell
Ensimmäiselle tutkimusmatkalleen Rüppell lähti vuonna 1821, apulaisenaan kirurgi Michael Hey. He vaelsivat läpi Siinain niemimaan ja saapuivat ensimmäisinä eurooppalaisina Akabanlahdelle. He kävivät Siinainvuorella matkallaan Aleksandriaan. Vuonna 1823 he matkasivat ylös Niiliä Nubiaan keräten lajinäytteitä Ambukolin eteläpuolelta. He palasivat Kairoon 1825. Seuraavaksi he matkasivat kohti Etiopiaa, mutta matka päättyi sairastumisiin Eritrean Massawassa.
Vladimir Lisin
Helmikuussa 2009 Finans-lehti arvioi hänet Venäjän kolmanneksi rikkaimmaksi ihmiseksi 7,7 miljardin dollarin omistuksilla. Vielä vuotta aiemmin Lisinillä oli ollut 22,2 miljardin varallisuus. Maailmanlaajuisen talouskriisin aiheuttaman notkahduksen jälkeen seuraavana vuonna Lisinin omaisuus kasvoi 7,7 miljardista 18,8:aan.
Eduard Rüppell
Rüppell palasi Eurooppaan 1827. Hänen poissa ollessaan Philipp Jakob Cretzschmar oli tuottanut Rüppelin lähettämien näytteiden pohjalta teoksen Atlas zu der Reise im nordlichen Afrika (1826). Vuonna 1830 Rüppell palasi Afrikkaan ja kulki ensimmäisenä eurooppalaisena Etiopian halki. Hän julkaisi matkastaan selvityksen nimeltä Reise in Abyssinien (1838–1840).
Rüppell oli ensimmäinen ulkomaalainen, jolle brittiläinen Royal Geographical Society myönsi Patron’s Medal -kunniamerkin hänen saavutuksistaan tutkimusmatkailijana.
Rüppell kuvaili ja nimesi lukuisia uusia lintulajeja, muun muassa Passer swainsoniin William Swainsonin kunniaksi. Nykyisin se luetaan tuhkavarpusen alalajiksi. Rüppelin kunniaksi on nimetty mustakurkkukerttu, angolankaija, suomukorppikotka ja hiekkakettu.
Hänen tutkimusmatkoiltaan Saksaan lähetetyt täytetyt eläimet muodostivat perustan Frankfurtin Senckenbergmuseolle.
Eduard Rüppell on haudattu Frankfurtin päähautausmaalle, jossa hänen hautansa muistomerkkeineen on julistettu suojelukohteeksi.
Jani Liimatainen
Jani Allan Kristian Liimatainen (s. 9. syyskuuta 1980 Kemi, Suomi) on suomalainen kitaristi ja lauluntekijä. Hän tuli tunnetuksi Sonata Arctican kitaristina vuosina 1996–2007 ja on sittemmin soittanut perustamissaan Cain’s Offering- ja The Dark Element -yhtyeissä sekä Insomniumissa. Liimataisen soittotyyli tunnetaan hyvin pikkutarkasta ja juoksuttelevasta soolo- ja riffityöskentelystä.
Nuoruus
Jani Liimatainen aloitti kitaransoiton noin 12-vuotiaana. Myöhemmin hän perusti yhdessä kemiläisten nuorten kanssa Tricky Beans -yhtyeen. Yhtye otti vuonna 1999 käyttöön nimen Sonata Arctica.
Sonata Arctica
Liimatainen oli Sonata Arctican perustajajäsen ja esiintyi yhtyeen studioalbumeilla Ecliptica, Silence, Winterheart’s Guild, Reckoning Night ja Unia sekä yhtyeen neljällä EP-levyllä ja kahdella livealbumilla vuosina 1999–2007. Sonata Arctican neljäs studioalbumi Reckoning Night sisältää Liimataisen säveltämän ja sanoittaman kappaleen ”My Selene”. Liimatainen erotettiin Sonata Arcticasta asevelvollisuusepäselvyyksien vuoksi toukokuussa 2007.
Jack Costanzo
thumb|right|Jack Costanzo
Jani Liimatainen
Cain's Offering ja Timo Kotipelto
Nykyään Liimatainen soittaa kitaraa perustamassaan Cain’s Offering -yhtyeessä, jonka ensimmäinen albumi Gather the Faithful ilmestyi syksyllä 2009. Toinen albumi Stormcrow julkaistiin toukokuussa 2015. Liimatainen on yhtyeen tuottaja ja pääasiallinen lauluntekijä.
Liimatainen myös keikkailee Stratovariuksen ja Cain’s Offeringin laulajan Timo Kotipellon kanssa Kotipelto & Liimatainen -duona. Kaksikko julkaisi akustisen Blackoustic-coveralbumin lokakuussa 2012. Levy sisältää myös yhden Liimataisen tekemän uuden kappaleen ”Where My Rainbow Ends”.
Jack Costanzo
1950-luvulla Costanzo teki yhteistyötä myös Peggy Leen, Pérez Pradon, Harry Jamesin, Charlie Barnetin ja Pete Rugolon kanssa. Hän teki comebackin 1990-luvun lopussa ja julkaisi sitten albumit Back from Havana (2001), Scorching the Skins (2002) ja Chicken and Rice (2006).
Jani Liimatainen
Muut projektit
Liimatainen toimii myös Antti Railion keikkakitaristina ja soitti osan Railion Vieras maa -albumin kitaroista. Vuodesta 2015 alkaen Liimatainen toimi ajoittain kitaristi-laulaja Ville Frimanin tuuraajana Insomniumin kiertueilla. Heinäkuussa 2019 hänestä tuli virallisesti yhtyeen viides jäsen.
Vuonna 2016 Liimatainen aloitti yhteistyön entisen Nightwish-laulajan Anette Olzonin kanssa, mistä syntyneen The Dark Element -projektin esikoisalbumi ilmestyi marraskuussa 2017.
Liimatainen oli mukana myös Dream Asylum -nimisessä yhtyeessä.
Liimataisen Sooloalbumi "My Father's Son" julkaistiin 6. toukokuuta 2022.
Kappaleet muille yhtyeille
Liimatainen on säveltänyt Sturm und Drang -yhtyeelle kappaleen "River Runs Dry".
Stratovarius-yhtyeen Nemesis-albumilla on kaksi kappaletta, joiden säveltämiseen ja sanoittamiseen Liimatainen osallistui: ”If the Story Is Over” ja ”Out of the Fog”.
Vierailut
Lokakuussa 2007 Liimatainen soitti kitaraa Paul Di’Annon taustayhtyeessä laulajan Suomen-kiertueella.
Hän on myös vieraillut Celestyn Reign of Elements -albumilla kappaleessa ”Revenge” ja Human Templen Insomnia -albumilla kappaleessa ”Animal”.
Muuta
Liimatainen opiskeli vuosina 2013–2014 Lappia-konservatoriossa lauluntekemistä.
Liimatainen kirjoittaa Jani Hates You All -nimistä blogia. Blogin nimi on kunnianosoitus Californication-sarjan Hank Moodylle.
Kolmion galaksi
Kolmion galaksi (M33, NGC 598) on kierteisgalaksi, ja se kuuluu pieneen galaksiryhmään nimeltä paikallinen ryhmä. Tätä ryhmää hallitsevat Kolmion galaksin lisäksi kaksi suurta galaksia, Linnunrata ja Andromedan galaksi. Galaksi liikkuu nopeudella 2 km/s Linnunradasta poispäin. Aurinkokunta liikkuu sitä kohti 183 km/s. Kolmion galaksin etäisyys Maasta on noin kolme miljoonaa valovuotta, ja sen massa on 15 miljardia Aurinkoa.
Galaksin ydin
Lyhyen matkan päässä galaksin ytimestä on kirkas, suuri H II -alue jossa syntyy jatkuvasti uusia tähtiä. Galaksin kaasusumun keskellä on noin 200 nuorta tähteä, jotka kuumentavat kaasusumun saaden sen hehkumaan. Sumun halkaisija on noin 15 valovuotta. Vuonna 1983 galaksin ytimestä löydettiin satelliitin avulla röntgenlähde. Se saattaisi olla musta aukko, joka lähettää kaiken voimansa röntgensäteilynä.
Tutkijoiden löydön perusteella kyseessä on ennätyssuuri tähdestä syntynyt musta aukko. Löytö herättää kysymyksiä siitä, miten tämän kokoinen musta aukko on voinut muodostua. M33 X-7 -nimellä tunnetun mustan aukon massan on arvioitu olevan noin 15,7-kertainen Aurinkoon verrattuna. Havainnot aukon massasta pystyttiin tekemään mittaamalla sen peittymisiä tähtiparinsa taakse. Massa on suurempi kuin millään muulla aiemmin tunnetulla, supernovana räjähtäneestä tähdestä syntyneellä mustalla aukolla.
Yksittäisistä tähdistä syntyneiden mustien aukkojen lisäksi maailmankaikkeudesta löytyy myös galaksien keskustoissa sijaitsevia miljoonia kertoja suurempia mustia aukkoja. M33 X-7 kiertää jättiläistähteä, joka on sekin huomattavan kokoinen, noin 70 Auringon massainen, ollen samalla suurin mustan aukon parina tähän mennessä löydetyistä tähdistä. Aikanaan elinkaarensa lopussa tämäkin tähti räjähtää supernovana ja luo sisusosistaan uuden mustan aukon, joka jää kiertämään vanhempaa mustaa aukkoa.
Havaitseminen
Galaksi on hyvissä olosuhteissa mahdollista havaita paljain silmin, mutta on vaikea kohde, koska kirkkauteensa nähden pinta-ala on suuri. Kiikarilla tai pienellä kaukoputkella se näkyy vihertävänä täplänä. Sen näennäinen halkaisija taivaalla on yksi aste, mikä vastaa kahta täyden Kuun halkaisijaa. Vertailuksi jos Andromedan galaksin himmeämmät osat voisi nähdä paljaalla silmällä, se näkyisi noin 2,5 asteen kokoisena, mikä vastaa viittä täyden Kuun halkaisijaa. Kolmion galaksin etäisyys Maasta on noin kolme miljoonaa valovuotta, ja sen massa on 15 miljardia Aurinkoa.
Sari Mällinen
Sari Elisabeth Mällinen (s. 12. heinäkuuta 1962 Oulu) on suomalainen näyttelijä. Sari Mällinen on naimisissa näyttelijä ja ohjaaja Erkki Saarelan kanssa. Heillä on kaksi lasta.
Mällinen kirjoitti ylioppilaaksi Kemin lukiosta 1981 ja valmistui Teatterikorkeakoulusta 1986.
Mällinen näytteli valmistumisensa jälkeen kolmessa eri radioviihdesarjassa vuosina 1986–1988. Ryhmäteatterissa hän näytteli Timjamin roolissa Jussi Kylätaskun näytelmässä Merkonomi Blues vuonna 1986. Hän työskenteli Helsingin kaupunginteatterissa 1986–1997 ja KOM-teatterissa 1997–2008. Lisäksi Mällinen on näytellyt elokuvissa ja tv-sarjoissa.
Sherman Minton
Sherman Minton (20. lokakuuta 1890 Georgetown, Indiana – 9. huhtikuuta 1965 New Albany, Indiana) oli yhdysvaltalainen demokraattipuolueen poliitikko ja tuomari. Hän edusti Indianan osavaltiota senaatissa vuosina 1934–1941 ja toimi Yhdysvaltain korkeimman oikeuden tuomarina vuosina 1949–1956.
Minton valmistui oikeustieteen opinnoista Indianan yliopistosta vuonna 1915 ja seuraavana vuonna Yalesta. Ensimmäisessä maailmansodassa hän oli kapteeni, minkä jälkeen hän työskenteli juristina muun muassa Indianan osavaltiolle, ennen kuin hänet valittiin Yhdysvaltain senaattiin vuonna 1934. Senaatissa ollessaan Minton tuki presidentti Franklin D. Rooseveltin lakialoitteita, joiden tarkoituksena oli 1930-luvun laman vaikutusten pienentäminen. Vuoden 1940 vaaleissa Minton menetti paikkansa republikaanipuolueen ehdokkaalle. Seuraavana vuonna Roosevelt nimesi hänet Yhdysvaltain valitustuomioistuimen seitsemännen tuomiopiirin tuomariksi.
Senaatissa Minton oli ystävystynyt Harry S. Trumanin kanssa. Vuonna 1949 presidentti Truman nimitti Mintonin korkeimpaan oikeuteen edesmenneen Wiley B. Rutledgen tilalle. Senaatti vahvisti nimityksen 4. lokakuuta 1949 äänin 48–16. Korkeimmassa oikeudessa Minton tuki sitä näkökantaa, että oikeuslaitoksen pitäisi puuttua mahdollisimman vähän lainsäätäjien ja toimeenpanovallan toimintaan.
Minton jäi eläkkeelle 15. lokakuuta 1956 huonon terveytensä takia. Hän kuoli 9. huhtikuuta 1965.
Razak Boukari
Abdoulrazak Boukari (s. 25. huhtikuuta 1987 Lomé, Togo) on togolainen jalkapalloilija, joka edustaa Ranskan pääsarjassa Stade Rennais'ta. Pelipaikaltaan Mani on laitahyökkääjä. Hänellä on myös Ranskan kansalaisuus.
Seurajoukkueura
Boukari aloitti jalkapalloilun Ranskassa muutettuaan jo nuorena Togosta. Hän vietti ensimmäiset kaksi kautta Ligue 2:ssa Châteauroux'ssa. Parhaimmillaan Boukari teki ensimmäisellä kaudellaan viisi maalia. Kesällä 2006 hän siirtyi RC Lensiin ja pelasi siirron myötä ensimmäistä kertaa Ranskan pääsarjassa 5. elokuuta 2008 Troyesia vastaan. Avausmaalinsa Boukari teki kuitenkin vasta kaudella 2009–2010 kotiottelussa Auxerrea vastaan.
Tammikuussa 2011 Boukari siirtyi Stade Rennaisiin.
Maajoukkueura
Boukari edusti nuorten tasolla Ranskan alle 21-vuotiaiden maajoukkuetta yhden ottelun verran vuonna 2006. Sittemmin heinäkuussa 2010 hän ilmoitti jatkossa edustavansa synnyinmaataan Togon maajoukkuetta.
Audrey Tang
Audrey Tang (, s. 18. huhtikuuta 1981) on taiwanilainen ohjelmoija. Vuodesta 2016 hän on myös toiminut maansa digiministerinä. Virallisesti hän on salkuton ministeri.
Tausta ja yksityiselämä
Tang synty Taipeissa vuonna 1981. Hän alkoi kiinnostua tietokoneista ja nuorena ja alkoi opiskella ohjelmointia itsenäisesti 8-vuotiaana. Tang lopetti opiskelun ennen lukiota ja muutti Yhdysvaltojen Piilaaksoon ollessaan 19-vuotias ja perusti ohjelmointialan yrityksen.
Tang on tunnettu Haskell- ja Perl-ohjelmointikielten yhteisöjä yhdistävän Pugs-projektin johtajana. Tang on osallistunut ohjelmien kansainvälistämiseen ja lokalisointiin (mm. SVK, KWiki, Request Tracker ja Slash) ja hän on myös kääntänyt avoimiin ohjelmiin liittyviä kirjoja kiinaksi.
Ranma ½
Ranma ½ on Rumiko Takahashin luoma, Suomessakin vuodesta 2003 julkaistu manga sarja. Sarjan keskushenkilö on nuori taistelulajien taitaja Ranma Saotome. Hän on tarinan alkaessa pudonnut harjoitusmatkallaan Kiinassa taikalähteeseen, minkä seurauksena hän muuttuu aina tytöksi, kun hän joutuu kosketuksiin kylmän veden kanssa. Hänen isänsä Genma Saotome putosi myös taikalähteeseen, ja muuttuu kylmässä vedessä pandaksi. Muita avainhahmoja ovat dōjōn omistava Tendon perhe, jonka nuorin tytär Akane on kihlattu vasten tahtoaan Ranman kanssa.
Daavidin oksa
Daavidin oksa on australialaislähtöinen Seitsemännen päivän adventisteista erkaantunut uskonnollinen ryhmä, jonka perustaja oli bulgarialainen Victor Houteff. Sen ydinryhmä siirtyi Texasiin Yhdysvaltoihin. Järjestön toiminnan keskeisiin kohtiin kuuluu askeettinen maailmanlopun odotus. Järjestön erityispiirteet alkoivat korostua vuosien 1987–1993 aikana lahkoa tuolloin johtaneen David Koreshin toiminnan takia.
Audrey Tang
Tausta ja yksityiselämä
CPAN:ssa Tang on käynnistänyt yli 100 projektia, kuten Perl Archive Toolkitin (PAR). Yksi Tangin merkittävimmistä poliittisista projekteista on hakkerikollektiivi G0v, jota hän oli mukana perustamassa vuonna 2012 kehittämään kansalaisyhteiskuntaa.
Daavidin oksa
Kultti vietti Mount Carmelin tilalla Yhdysvalloissa vuosikymmenet hiljaiseloa. Sitä johti Lois Roden -niminen nainen, kunnes lahkoon liittyi 1981 nimeä Vernon Howell käyttänyt nuori mies. Howell vietteli itseään yli 50 vuotta vanhemman Rodenin. Roden lumoutui Howellsta ja ilmoitti, että tämä on profeetta ja tästä tulee lahkon johtaja. Howell sai lahkon vähitellen valtaansa. Vuonna 1990 hän otti kuningas Daavidin ja Kyyros II Suuren mukaan uuden nimen David Koresh. Lahko alkoi eristäytyä ja muuttua vainoharhaiseksi. Toisinajattelijat karkotettiin, elleivät nämä lähteneet vapaaehtoisesti. Koreshia lukuun ottamatta miesten oli elettävä selibaatissa. Koresh käytti hyväkseen lahkon naisia aivan nuorista tytöistä lähtien, ja nämä synnyttivät toistakymmentä lasta.
Audrey Tang
Tausta ja yksityiselämä
Vuonna 2005 Tang aloitti sukupuolenkorjauksen ja kuvaili sitä helpoksi kiitos tuen, jota hän sai Taiwanin HLBTQ-yhteisöltä. Tang on kuvaillut olevansa post-sukupuolinen ja hyväksyvänsä mitkä tahansa pronominit. Hän kertoo, etteivät hänen vanhempansa juuri asettaneet hänelle mitään sukupuoliperäisiä odotuksia ja hän tunsi jo varhain, ettei ole poika eikä tyttö. Hänen älykkyysosamääräkseen mainitaan usein 180.
Daavidin oksa
1990-luvun alussa lahkon toiminta ja aseistautuminen alkoivat herättää ulkomaailman huomiota. Lahko valmistautui yhteenottoon Yhdysvaltojen hallituksen kanssa hankkimalla ampumatarvikkeita. Maatilalle rakennettiin betonivahvisteisia asuinrakennuksia, vahtitornin ja maanalaisen bunkkerin. Kun myös tiedot lasten seksuaalisesta hyväksikäytöstä paljastuivat, viranomaiset päättivät puuttua lahkon toimintaan.
Ranma ½
Kuten muistakin suosituista mangoista, myös Ranma ½:sta on luotu animesarja sekä useita OVA-elokuvia.
Audrey Tang
Poliittinen ura
Vuonna 2016 Tang nousi salkuttomaksi ministeriksi. Hänestä tuli maan ensimmäinen transsukupuolinen ministeri. Lisäksi hän on myös maan nuorin ministeri.
Ministerinä Tang on pyrkinyt tuomaan hakkeriryhmiensä työtapoja myös valtionhallintoon mm. radikaalin läpinäkyvyyden kautta. Lisäksi hän on ilmaissut haluavansa lisätä valtion tarjoamia digitaalisia palveluita ja vaikuttamisen kanavia sekä taistelevansa valeuutisia vastaan. Tang on kuvaillut itseään anarkistiksi, jonka lopullinen tavoite on hävittää kaikki valtiot.
Joulukuussa 2021 Tang edusti maataan Yhdysvaltain presidentin Joe Bidenin isännöimässä digitaalisessa Summit for Democracy -tapahtumassa.
Maaliskuussa 2022 Taiwanin hallitus nimitti Tangin johtamaan uuden digiasioista vastaavan ministeriön perustamista. Hallitus ei ole toistaiseksi asettanut mitään takarajaa sille, koska uusi ministeriö aloittaisi toimintansa.
Ranma ½
Japanissa sarja ilmestyi vuosina 1987–1997 Shōnen Sunday -lehdessä ja se koottiin myöhemmin 38. tankōbon-kirjaksi. Egmont Kustannus on kustantanut sarjan kaikki 38 osaa suomeksi.
Ranma 1/2 oli keskeinen mangan läpimurrossa Eurooppaan alkaessaan ilmestyä englanniksi 1993. Suomessa se oli Egmontin ensimmäinen mangajulkaisu alkaessaan ilmestyä vuonna 2003.
Hahmot
Ryoga Hibiki
Genma Saotome
Nodoka Saotome Shampoo
Ukyo Kuonji
Kodachi "Musta Ruusu" Kuno
Nabiki Tendo
Kasumi Tendo
Soun Tendo
Cologne
Tohtori Tofu
Happosai
Motown
Motown Records on yhdysvaltalainen levy-yhtiö, jonka perusti Berry Gordy, Jr. Detroitissa vuonna 1959. Yhtiö saavutti 1960-luvulla runsaasti menestystä julkaisemallaan mustalla soulmusiikilla ja antoi kehittämälleen tyylille myös nimensä.
Ranma ½
Hahmot
Hinako Ninomiya
Pekka Haavisto
Pekka Olavi Haavisto (s. 23. maaliskuuta 1958 Helsinki) on suomalainen poliitikko, joka oli Suomen ulkoministeri vuosina 2019–2023, Vihreän liiton kansanedustaja ja entinen puheenjohtaja. Haavisto on toiminut kansanedustajana vuosina 1987–1995 ja uudelleen vuodesta 2007. Hän oli ympäristö- ja kehitysyhteistyöministeri Lipposen I hallituksessa 1995–1999 sekä kehitysministeri Kataisen ja Stubbin hallituksissa 2013–2014. Haavisto nimitettiin Suomen ulkoministeriksi 6. kesäkuuta 2019.
Ranma ½
Hahmot
Hikaru Gosunkugi
Motown
Historia
Motownin perustaja, detroitilainen Berry Gordy siirtyi musiikkialalle Korean sodan jälkeen. Aluksi hän piti jazzlevykauppaa ja kirjoitti lauluja esimerkiksi Jackie Wilsonille ja Marv Johnsonille. Nauhoitettuaan laulaja Smokey Robinsonin ja tämän Miracles-lauluyhtyeen musiikkia ensin End Records -levy-yhtiölle Gordy perusti Jobete Publishing Company -julkaisuyhtiön ja sen jälkeen Motownin, aluksi nimellä Tamla Records. Motown-nimen yhtiölleen Gordy otti Detroitin lempinimestä ”Motor City”, ‘moottorikaupunki’.
Daavidin oksa
Tulipalo Wacossa, Texasissa 1993
thumb|Daavidin oksan päämajassa piirityksen aikana liehunut lippu.
Bureau of Alcohol, Tobacco and Firearms (ATF) järjesti ratsian Daavidin oksan päämajaan Mount Carmelilla Wacon kaupungin lähellä Texasin osavaltiossa 28. helmikuuta 1993. Ratsian perusteina olivat epäily ampuma-aseiden laittomasta hallussapidosta sekä lasten suojeleminen. Eräs entinen jäsen oli väittänyt, että lahkossa käytetään lapsia seksuaalisesti hyväksi. Ratsia kohtasi voimakasta aseellista vastarintaa, jossa kuoli neljä agenttia ja kuusi lahkolaista. Viranomaiset perääntyivät, ja yhteenottoa seurasi FBI:n valvoma piiritys, joka kesti 51 päivää. Lopulta päämaja tuhoutui FBI:n hyökkäyksen jälkeisessä tulipalossa 19. huhtikuuta 1993, ja 72–86 henkeä sai surmansa. Rakennuksessa olleita lapsia oli yritetty suojata kostutetuilla huovilla, ja osassa ruumiita oli luodinreikiä, jotka viittasivat armomurhiin. Tulipaloa on väitetty ryhmän jäsenten sytyttämäksi tai poliisien käyttämän kyynelkaasun aiheuttamaksi.
Ranma ½
Hahmot
Furinkanin koulun rehtori
Pekka Haavisto
Haavisto oli vihreiden puheenjohtaja vuosina 1993–1995. Vuosina 2000–2006 Haavisto toimi Euroopan vihreän puolueen puheenjohtajana. Hän johti vihreiden eduskuntaryhmää vuosina 1987–1988, 1993 ja 2011–2013. Lokakuussa 2016 Haavisto nimitettiin Euroopan rauhaninstituutin puheenjohtajaksi. Marraskuussa 2018 hänet valittiin jälleen vihreiden puheenjohtajaksi johtamaan puolue 2019 eduskuntavaaleihin. Lisäksi Haavisto on toiminut erilaisissa kansainvälisissä asiantuntijatehtävissä.
Tausta
Haaviston isä oli Munkkivuoren yhteiskoulun rehtori Jouko Haavisto. Haaviston äiti Anja Haavisto työskenteli saman koulun kemian opettajana.
Pekka Haavisto kirjoitti ylioppilaaksi Munkkivuoren yhteiskoulusta 1976 ja aloitti sen jälkeen valtiotieteiden opinnot Helsingin yliopistossa. Opinnot jäivät kuitenkin kesken vajaan vuoden jälkeen. Myöhemmin Haavisto suoritti vielä erinäisiä yleisopintoja. Haavisto suoritti siviilipalveluksensa 1985 Tampereen yliopistollisessa sairaalassa.
Koijärvi-liikkeessä toiminut Haavisto oli vuosina 1976-1978 Köynnös-lehden päätoimittaja, 1979–1982 Komposti-lehden päätoimittaja, 1982–1987 Suomi-lehden päätoimittaja ja vuonna 1983 Vihreän Langan ja Hälläpyörän päätoimittaja.
Toimiessaan Köynnös-lehdessä Haavisto kirjoitti mm. yhteiskunnallisista ja ekologisista aiheista. Kylmän sodan aikaista itsesensuuria Haavisto kommentoi Köynnöksen kolmannessa numerossa vuonna 1977 kirjoittaen "Itsesensuurihan merkitsee, ettemme me täällä Suomessa suoraan apinoi kylmää sotaa ylläpitäviä länsilehtiä ja samoista vaikuttimista pulppuavaa materiaalia tarjoavia uutislähteitä ja räpelly valittelemaan ihmisoikeuksien kelvottomuutta Neuvostoliitossa".
Asevelvollisuuden merkitystä ja puolustusvoimia Haavisto kritisoi Köynnöksen neljännessä numerossa vuonna 1978 kirjoittamalla "Ei, puolustusvoimat on perustettu, jotta jokainen suomalainen mies hallitsisi tappamisen jalon taidon silloin, kun maan korkein johto näkee sen mielekkääksi. Kun käsky käy, on liian myöhäistä sanoa ei. EI on sanottava nyt".
Politiikka
Haavisto oli Vihreiden eduskuntaryhmän ensimmäinen ryhmäsihteeri 1983. Ensimmäisissä eduskuntavaaleissaan vuonna 1987 esiintyminen Yleisradion suuressa vaalikeskustelussa nosti Pekka Haaviston eduskuntaan. Hän sai ennen vaalikeskustelua päättyneessä ennakkoäänestyksessä toista sataa ääntä, mutta varsinaisena äänestyspäivänä 7 891 ääntä. Hän oli Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen vuosina 1988–1992 ja 2005–2008.
Haavisto putosi eduskunnasta vuoden 1995 vaaleissa. Hänestä tuli kuitenkin ympäristö- ja kehitysyhteistyöministeri Lipposen ensimmäiseen hallitukseen vuosiksi 1995–1999, mikä teki hänestä maailman toisen ja Suomen ja Länsi-Euroopan ensimmäisen vihreän ministerin. Haavisto pyrki eduskuntaan vuoden 1999 vaaleissa, mutta jäi varaedustajaksi Anni Sinnemäen tullessa valituksi.
Vuoden 2007 vaaleissa Haavisto palasi eduskuntaan noin 5 400 äänellä. Vuoden 2011 eduskuntavaaleissa hän sai 7 470 ääntä. Hän jatkoi eduskunnassa vuoden 2015 vaalien jälkeen keräten Vihreiden suurimman äänisaaliin valtakunnallisesti – 14 204 ääntä. Haavisto oli myös vaalien kahdeksanneksi eniten ääniä kerännyt ehdokas.
Marraskuussa 2018 Haavisto valittiin uudestaan Vihreän liiton puheenjohtajaksi. Hän asettui ehdolle vuoden 2019 eduskuntavaaleissa ja uusi kansanedustajapaikkansa 20 163 äänellä. Haaviston äänisaalis oli koko maan ehdokkaista neljänneksi suurin. Vuoden 2023 eduskuntavaaleissa Haavisto sai 8 036 ääntä.
Toiminta kansainvälisissä tehtävissä
thumb|250px|Pekka Haavisto vihreiden vaalimökillä Helsingissä huhtikuussa 2011. Pudottuaan eduskunnasta Haavisto toimi YK:n tehtävissä. Hän vastasi YK:n köyhdytettyä uraania koskevista kenttätutkimuksista Kosovossa, Montenegrossa, Serbiassa ja Bosnia-Hertsegovinassa. Vuosina 2000–2006 Haavisto johti YK:n ympäristöohjelma UNEP:n tutkimuksia eri konfliktien ympäristövaikutuksista. UNEP:n edustajana Haavisto oli muun muassa selvittämässä Romaniassa Baia Maren kaivosonnettomuutta. Hän toimi myös Afganistanissa, Palestiinassa, Irakissa ja Liberiassa. Haavisto osallistui Euroopan unionin Sudanin erityisedustajana neuvotteluihin Darfurin rauhansopimuksen solmimisesta 2005–2007. Vuonna 2007 hän toimi myös YK:n erityisasiantuntijana Darfurin kriisissä. Haavisto on ottanut osaa neuvotteluihin vielä EU-erityisedustajan työn jälkeenkin. Haavisto on toiminut myös ulkoministerin erityisedustajana Afrikan kriiseissä, erikoisalueenaan Sudanin ja Somalian konfliktit.
Haavisto on ollut vierailevana tutkijana Ulkopoliittisessa instituutissa erityisalueenaan Venäjään liittyvät kysymykset ja uudet turvallisuusuhat sekä vierailevana luennoitsijana Bristolin yliopistossa aiheenaan kansainväliset ympäristökysymykset. Haavisto luennoi säännöllisesti Helsingin yliopistossa ja NATO-koulussa Oberammergaussa.
Presidenttiehdokkuus 2012 ja 2018
Vihreän liiton puoluekokous päätti kesäkuussa 2011 nimetä Pekka Haaviston puolueen presidenttiehdokkaaksi. Jo aiemmin hankkeen ajamiseksi oli perustettu tukiyhdistys. Haavisto sai vaalin ensimmäisellä kierroksella 18,8 % äänistä ja eteni toiselle kierrokselle Sauli Niinistön kanssa. Toisella kierroksella Sauli Niinistö valittiin 62,6 % kannatuksella presidentiksi Haaviston saadessa 37,4 % äänistä. Haavisto oli Suomen ensimmäinen avoimesti homoseksuaalinen presidenttiehdokas.
Helmikuussa 2017 Haavisto valittiin Vihreän liiton ehdokkaaksi vuoden 2018 presidentinvaalissa. Hän sai ehdokkaista jälleen toiseksi eniten ääniä (12,4 %), mutta Sauli Niinistö valittiin presidentiksi toiselle kaudelleen 62,6 % kannatuksella jo ensimmäisellä kierroksella.
Kehitys- ja omistajaohjausministeri 2013–2014
Vihreä liitto valitsi Haaviston ehdokkaaksi kehitysyhteistyöstä ja valtion omistaja-ohjauksesta vastaavaksi ministeriksi 16. lokakuuta 2013 Heidi Hautalan päätettyä erota tästä tehtävästä. Tasavallan presidentti nimitti hänet virkaan seuraavana päivänä. Hän toimi tehtävässä syyskuuhun 2014, jolloin vihreät erosi hallituksesta.
Fortum Sähkönsiirron myynti Carunalle
Loppuvuonna 2013 päätettiin hallituksen talouspoliittisessa ministerivaliokunnassa valtionyhtiön Fortum Sähkönsiirron myynnistä 2,5 miljardin euron hintaan ulkomaisille sijoittajille. Vastuunalaisina ministereinä toimivat valtionohjauksesta vastannut Pekka Haavisto ja elinkeinoministeri Jan Vapaavuori, joka eduskuntakeskustelussa tosin ilmoitti vastustavansa myyntiä. Helmikuussa 2016 Vapaavuori syytti kaupasta Haavistoa. Nordnetin analyytikko Jukka Oksaharjun mukaan myyntipäätöksestä paljastuu neljä vakavaa virhettä. Ensiksi valtio menetti kaupassa Fortumin sähköverkot, jotka ovat tuottaneet tasaisesti. Toiseksi sähköasiakkaat kärsivät, kun siirtohintoja nostetaan jopa kymmeniä prosentteja. Kolmanneksi valtio menettää yhteisöverotuottoja, kun aggressiivista verosuunnittelua harjoittava Caruna siirtää voitot ulkomaille verottajan ulottumattomiin. Neljänneksi myynnistä saatu tuotto menee paikkaamaan valtion alijäämäistä budjettia.
Vihreän liiton puheenjohtajana 2019 vaaleihin
Haavisto valittiin marraskuussa 2018 Vihreiden puheenjohtajaksi Touko Aallon luovuttua tehtävästä. Edellisen kerran hän oli johtanut puoluettaan vuosina 1993–1995. Haavisto asettui ehdolle sen jälkeen, kun varapuheenjohtaja Maria Ohisalo jättäytyi kisasta pois. Haavisto toimi puheenjohtajana kesän 2019 puoluekokoukseen asti eli käytännössä johti puolueen 2019 eduskuntavaaleihin ja europarlamenttivaaleihin. Hän ilmoitti jo etukäteen, ettei tavoittele varsinaista puheenjohtajakautta kesällä 2019.
Kevään molemmissa vaaleissa Haaviston johtama vihreät sai historiansa parhaan vaalituloksen. Haavisto valittiin Helsingin vaalipiiristä eduskuntaan 20 163 äänellä, mikä oli koko maan ehdokkaista neljänneksi eniten. Eurovaaleissa vihreät nousi toiseksi suurimmaksi puolueeksi 16,0 prosentin kannatuksella ja puolueen paikkamäärä kasvoi yhdestä kahteen.
Rinteen ja Marinin hallituksessa
Haavisto nimitettiin Rinteen hallituksen ulkoministeriksi 6. kesäkuuta 2019.
Aiemmin maaliskuussa 2019 valmistunut Rambollin selvitys totesi, että ulkoasiainhallinnossa on häirintätapausten ennaltaehkäisyn ja käsittelyn kannalta puutteita johtajuudessa sekä tiedonkulussa. Loppuraportissa työntekijät kertovat muun muassa kokeneensa häirintätapausten vähättelyä, vaikenemisen kulttuuria ja häirintään puuttumista estäneitä hyvä veli -verkostoja. Haavisto sanoi 19. elokuuta 2019 suurlähettiläspäivillä pitämässään puheessa, ettei syrjinnälle, häirinnälle tai kiusaamiselle ole ulkoministeriössä tilaa, kuten ei ole muillakaan työpaikoilla. Hän katsoi että edustustojen päälliköillä on esimiehinä suuri vastuu työkulttuurista. Haavisto sanoi, että mikäli hänen tietoonsa tulee mitä tahansa epäasiallista käytöstä, siihen tullaan puuttumaan välittömästi. Työilmapiiriä ja työkulttuuria koskevissa kysymyksissä kaikki salailu ja hyssyttely on Haaviston mukaan tuomittavaa.
Kun Haavisto oli toiminut ulkoministerinä kuukauden, EU:n ulkopolitiikan korkea edustaja Federica Mogherini pyysi häntä edustamaan unionia Sudanin rauhanneuvotteluissa. Haavisto suostui, ja runsasta kuukautta myöhemmin Sudanissa allekirjoitettiin sopimus, joka lopetti 30 vuotta kestäneen diktatuurin ja sotilasvallan.
Helmikuussa 2021 Haaviston arvioitiin menestyneen hyvin tapaamisessa Venäjän ulkoministerin Sergei Lavrovin kanssa, kun edellisen yrittäjän, Josep Borrellin, oli vastikään tulkittu epäonnistuneen samassa tehtävässä.
Motown
Historia
The Supremesille hittejä kirjoittivat Brian Holland, Lamont Dozier ja Eddie Holland. Motownin muita hittinikkareita ja tuottajia olivat esimerkiksi Smokey Robinson, Sylvia Moy, Norman Whitfield, Mickey Stevenson, Ivy Joe Hunter ja Berry Gordy itse.
Ämmänsaari
thumb|250px|right|Ämmänsaaren Kauppakatua luoteen suuntaan
Maantiede
Emäjoki lähtee Kiantajärvestä kahtena haarana, Ämmäkoskena ja Jalonkoskena, jotka yhtyvät noin kilometrin kuljettuaan. Näiden jokihaarojen väliin jäävä alue on nimeltään Ämmänsaari. Nykyisin Jalonkoski on padottu suvannoksi ja käytännössä kaikki vesi virtaa Ämmäkoskeen vuonna 1959 valmistuneen voimalaitoksen kautta. Vain tavaraliikenteen käytössä oleva Ämmänsaaren rautatieasema sijaitsee joen pohjoisrannalla.
Historiaa
1841 Hyrynsalmen kirkkoherra perusti Ämmäkoskeen Ämmän ruukin ja sen ympärille alkoi rakentua asutusta. Järvimalmia raudaksi jalostanut Ruukki työllisti aikoina 1860- ja 1870-luvuilla antoi töitä jopa yli 400 paikkakuntalaiselle.
Ämmänsaaresta tuli kunnan hallinnollinen keskus valtioneuvoston päätöksellä sotien jälkeen ja se kasvoi suuremmaksi kuin sodassa tuhoutunut Suomussalmen kirkonkylä.
Palveluita
Ämmänsaaressa toimii vuodeosastollinen Suomussalmen terveysasema, joka kuuluu Kainuun soteen. 1967 valmistunut Ämmänsaaren kirkko on osa Ämmänsaaren seurakuntakeskusta, johon kuuluu myös 1977 rakennettu seurakuntasali muine tiloineen. Keskustassa on lisäksi 1953 rakennettu Ämmänsaaren työväentalo, jossa pidetään muun muassa vappujuhlia ja tansseja. Joulukuussa 1969 Ämmänsaareen saatiin Suomussalmen Alko, eikä alkoholijuomia enää tarvinnut hakea yli sadan kilometrin päästä Kajaanista. Kylpylähotelli Kiannon Kuohujen yhteydessä toimivat teatteri Retikka ja elokuvateatteri Kino Retikka. Ämmänsaaressa on myös ruokaravintola Kultainen kukko sekä Kiantajärven Jalonniemessä turistipysäyttäjänä Jalonniemi-talo, jonka pihassa sijaitsee Kain Tapperin veistämä Ilmari Kiannon patsas. Se paljastettiin 1974 ja siirrettiin nykyiselle paikalleen 1998. Jalonniemen rannasta on kesäisin laivayhteys Kiannon taiteilijakodin, kahdesti tuhoutuneen Turjanlinnan maisemiin. Laivamatkaan sisältyy opastettu kierros Suomussalmen suurikatsomoinen kesäteatteri on toiminut jo vuosia hieman keskustaajaman eteläpuolella Kaunisniemen mäntykankaalla.
Motown
Historia
Motownin levyillä soitti usein talon oma yhtye The Funk Brothers, jolla on oma osuutensa yhtiön tunnusomaisen soundin ja hienostuneiden sovitusten kehityksessä. Motownin soundissa yhdistyivät rhythm and blues, gospel ja pop tavalla, joka sopi myös nuorelle valkoiselle yleisölle. Motownin musiikki oli miksattu kuulostamaan hyvältä autoradiossa, ja sen takapotku teki siitä hyvää tanssimusiikkia. Koska Gordy oli hyvin tarkka yhtiön julkaiseman musiikin laadusta, ennätyksellisen suuri osa sen singleistä nousi hiteiksi. Yhtiö käytti myös paljon vaivaa lupaavien nuorten laulajien esiintymiskoulutukseen.
Toivelauluja (vihko)
thumb|Toivelauluja-vihkojen kannet olivat aluksi laulujen mukaan kuvitettuja, myöhemmin kansissa alettiin käyttää laulajien valokuvia. Copyright Musiikki Fazer (1954, 1981). Toivelauluja-vihko alkoi ilmestyä 1949 Helsinki Musiikki-Fazerin kustantamana. Sarjaa toimitti Kullervo (oik. Tapio Lahtinen). Vihoissa oli suomalaisten lisäksi myös ulkomaisten iskelmien sanoituksia, jälkimmäiset oli usein poimittu ajankohdan suosituista elokuvista. Silloin tällöin joukossa oli joku kansanlaulukin.
Fresno
Fresno on kaupunki Yhdysvaltojen Kalifornian osavaltion keskiosassa San Joaquinin laaksossa. Kaupunki on perustettu vuonna 1872 ja se on nykyisin huomattavan maatalousalueen keskus. Fresnon asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 494 665 ja suuremman metropolialueen 930 450.
Maantiede
thumb|vasen|[[Woodward Park.]] Fresno sijaitsee Kalifornian osavaltion keskiosassa Fresnon piirikunnassa San Joaquinin laaksossa. Kaupunki on suurin piirtein San Franciscon ja Los Angelesin kaupunkien puolivälissä. Matkaa San Franciscoon luoteessa on noin 305 kilometriä. Fresno sijaitsee suhteellisen tasaisella alueella ja sen ympärillä kulkee kastelukanavia. Kaupungin itäpuolella kohoavat Sierra Nevada-vuoret. Lähellä sijaitsee Sierra National Forest.
Toivelauluja (vihko)
Kullervon aikoina jokaisessa vihossa oli kilpailulipuke, jossa sai äänestää sen hetken suosituimpia kappaleita ja ko. vihon suosituimpia kappaleita. Esimerkiksi numerossa 15 kerrottiin, että parhaat kappaleet (numerossa 13) olivat Tulisuudelma, Egon ja Pariisin taivaan alla, ko. vihon suosituimmat kappaleet olivat Mustasukkaisuutta, Sinun silmiesi tähden ja Älä tyttöni itke.
Vihoille julkaistiin myös "kokoamiskansioita", jotka "antavat jokaiselle Toivelaulujen ystävälle tilaisuuden säilyttää omistamansa lauluvihkoset aistikkaina kirjoina, jotka pysyvät siisteinä eivätkä pääse hukkumaan."
Fresno
Maantiede
Sää Fresnossa on tyypillisesti aurinkoinen. Aurinkoisia päiviä on vuodessa noin 200.Kesät ovat kuumia ja kuivia. Talvella lämpötilat ovat viielämpiä ja sateisempia. Ajoittain alueella esiintyy kuivuuksia ja toisaalta talvisin myös rankkasateita.
Pekka Haavisto
Suomalaisten lasten ja naisten kotiuttaminen al-Holin pakolaisleiriltä
19. joulukuuta 2019 kymmenen opposition kansanedustajaa teki perustuslakivaliokunnalle muistutuksen eli selvityspyynnön ulkoministeri Pekka Haaviston virkatoimien laillisuudesta liittyen Syyriassa sijaitsevalla al-Holin leirillä olleiden suomalaisten ja Suomesta sinne kulkeutuneiden lasten ja naisten kotiuttamishankkeeseen. Ennen muistutuksen tekemistä Haavisto oli saanut toiminnastaan poliittisen luottamuksen, kun eduskunta antoi hänelle luottamuslauseen välikysymysäänestyksessä. Muistutus koski Haaviston virkatoimien juridista selvittämistä.
Toivelauluja (vihko)
Toivelauluja toimitti myöhemmin 1970-luvulla Jaakko Borg. Viimeinen numero julkaistiin vuonna 1983.