cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ed Repka
Edward "Ed" Repka (s. 22. lokakuuta 1960) on yhdysvaltalainen taiteilija, jonka tunnetuimmat työt koristavat eri metalliyhtyeiden levynkansia ja t-paitoja. Repka suunnitteli muun muassa Megadeth-yhtyeen maskotin, Vic Rattleheadin, ulkonäön ja piirsi yhdet tunnetuimmista levynkansista yhdysvaltalaiselle Death-yhtyeelle. Dark Angel -yhtyeen logo on myös Repkan käsialaa. Kuvataiteilijana Ed Repka otti osaa Hellraiser-elokuvien pienoismallien ja luonnollisen kokoisten mallinukkien suunnitteluun.
CW-kompleksi
Topologiassa CW-kompleksi on eräänlainen topologinen avaruus, jonka otti käyttöön J. H. C. Whitehead homotopiateoriassa. CW-kompleksien ideana oli saada topologisten avaruuksien luokka, joka oli laajempi kuin simplikaalisten kompleksien luokka. Nykyään sanotaan, että CW-komplekseilla on paremmat kategoriset ominaisuudet kuin simplekseillä. CW-komplekseilla on lisäksi kombinatorinen luonne, jolloin niillä voidaan laskea paremmin kuin simplekseillä. CW-kompleksien tulee englannin kielen sanoista closure-finite weak topology.
Ed Repka
Repkan päätyö on nykyään National Entertainment Collectibles Association eli NECAn päätaiteilija ja taiteellinen johtaja. NECA tuottaa action figureja ja erilaisia lisensoituja keräilyesineitä.
Vuonna 2005 julkaistun ensimmäisen Horrorhound-lehden kannessa on Repkan piirtämä ihmissusi, Wolfman, joka on tyylitelty alkuperäisen Universal Studiosin ihmissusihahmon mukaan.
Whiteheadin lause
Matematiikassa homotopiateoriaan kuuluva Whiteheadin lause sanoo, että jos jatkuva kuvaus f topologisten avaruuksien X ja Y välillä indusoi isomorfismin kaikkien homotopiaryhmien välille, on f homotopiaekvivalenssi olettaen, että X ja Y ovat yhtenäisiä CW-komplekseja. Tuloksen todisti J. H. C. Whitehead ja se tarjosi perustelut CW-kompleksien hyödyllisyydelle homotopiateoriassa.
Tarkemmin sanottuna, olkoon annetut CW-kompleksit X ja Y kantapisteinään x ja y tässä järjestyksessä. Olkoon f jatkuva kuvaus
jolle f(x) = y. Kun n ≥ 0, tarkastellaan indusoituja kuvauksia
missä πn tarkoittaa kaikilla n ≥ 1 n:ttä homotopiaryhmää. Kun n = 0 tämä tarkoittaa polkukomponenttien kuvausta. Jos sekä X että Y ovat yhtenäisiä, ei kuvaus f anna mitään tietoa avaruuksista. Sanomme, että f on heikko homotopiaekvivalenssi jos kuvaukset f* ovat kaikki bijektiivisiä. Tällöin Whiteheadin lause sanoo, että heikko topologiaekvivalenssi yhtenäisten CW-kompleksien välillä on itse asiassa homotopiaekvivalenssi.
Hikiän rautatieasema
Hikiän rautatieasema on rautatieliikennepaikka Hikiän kylässä Hausjärven kunnassa Kanta-Hämeessä. Liikennepaikka sijaitsee rataosan varrella noin kahdeksan kilometrin päässä Riihimäen rautatieasemalta ja noin 51 kilometrin päässä Lahden rautatieasemalta.
Hikiän asema sijoitettiin rautatien ja Nurmijärven ja Hausjärven välisen maantien risteykseen parin kilometrin päähän Hausjärven kirkosta. Asemarakennus on rakennettu vuosina 1867–1869 Knut Nylanderin laatimien IV luokan aseman tyyppipiirustusten mukaan ja sitä on laajennettu vuonna 1873 Nylanderin ja vuonna 1904 Bruno Granholmin suunnitelmien mukaan. Hikiälle muodostui asutus- ja teollisuuskeskus, joka kasvoi nopeasti kirkonkylää suuremmaksi. 1960-luvulla Hikiän asukasluku oli noin 700 henkeä, kirkonkylän vain reilut 200 henkeä.
Hikiä muutettiin miehittämättömäksi liikennepaikaksi vuonna 1976 ja tavaraliikenne lopetettiin vuonna 1991. Hikiän asemalaitureita siirrettiin kesällä 2005 noin sata metriä Lahden suuntaan seututien 290 ylikulkusillan yhteyteen, mikä mahdollisti vanhalla asema-alueella olleen laituripolun poistamisen käytöstä. Samalla suljettiin myös Asemantien ja Sepäntien välinen kevyen liikenteen tasoristeys, joka sijaitsi nykyisten laiturien länsipäässä. Asemarakennus, tavarasuoja ja asema-alueen muut rakennukset siirtyivät Senaatti-kiinteistöille vuonna 2007.
Hikiällä pysähtyvät Riihimäen ja Lahden väliset G-junat. Riihimäelle liikennöidään raiteelta 1 ja Lahteen raiteelta 2. Aikanaan osa G-junia edeltävistä taajamajunista jatkoi Lahdesta edelleen Kouvolaan maaliskuuhun 2016 asti. Ennen oikorataa osa taajamajunista jatkoi Riihimäen päästä myös edelleen Helsinkiin.
Rocklandin piirikunta
Historia
Rocklandin piirikunta muodostettiin 23. helmikuuta vuonna 1798 Orangen piirikunnan kaakkoisesta osasta.
Väestö
Vuoden 2000 väestölaskennassa pääosin englanninkielisen piirikunnan suurimmat vähemmistökielet olivat espanja (10,18 %), jiddiš (4,96 %), ranska (4,33 %), italia (1,45 %), tagalog (1,30 %), heprea (1,25 %) ja venäjä (1,01 %). Piirikunnan asukkaista 18 prosenttia on juutalaisia, mikä on prosentuaalisesti enemmän kuin missään muussa Yhdysvaltain piirikunnassa. Esimerkiksi New Square -kylän väestö on pääasiassa hasidilaisen Skvera-liikkeen jäseniä.
Maaouya Ould Sid'Ahmed Taya
Hän kävi koulua Rossossa Etelä-Mauritaniassa. Valmistumisen jälkeen Taya meni ranskalaiseen sotilaskouluun vuonna 1960, josta hän valmistui upseeriksi. Vuonna 1978 Mauritanian armeija syrjäytti presidentti Moktar Ould Daddahin Länsi-Saharan Polisario-liikettä vastaan käydyn sodan aikana.
Tayasta tuli pääesikunnan päällikkö tammikuussa 1981. Hän oli maan pääministeri huhtikuusta 1981 maaliskuuhun 1984. Silloin maa oli vielä juntan alainen.
Taya syrjäytti maan johtajan Mohamed Khouna Ould Haidallan 12. tammikuuta 1984 Ould Haidallan ollessa ulkomailla ja nousi maan johtoon. Presidentti Taya oli vallassa lähes 20 vuotta.
Vuoden 1991 Persianlahden sodan aikana Ould Taya siirtyi lännen liittolaiseksi. Vuonna 1999 maa solmi suhteet Israeliin.
Heinäkuussa 2003 Tayan hallitus selvisi vallankaappausyrityksestä. Kaappauksen johtaja Saleh Ould Hanenna pääsi aluksi pakoon ja perusti sissiryhmän, mutta jäi kiinni 2004 ja hänet tuomittiin elinkautiseen vankeuteen. Vuonna 2004 Tayan hallinto pidätti lisää väitettyjä salaliittolaisia, joiden väitettiin suunnitelleen vallankaappausta hänen matkustaessaan Ranskaan.
Tayan ollessa Saudi-Arabian kuningas Fahdin hautajaisissa elokuussa 2005 sotilaat ottivat haltuunsa hallintorakennukset ja tiedotusvälineet pääkaupungissa ja julistivat maata hallitsevan Oikeuden ja demokratian sotilasneuvoston.
Palatessaan Saudeista hän lensi Niameyhin Nigeriin. Hän tapasi maan presidentin Tandja Mamadoudin ja tuomitsi kaappauksen radiossa. Taya asettui perheineen Qatariin. Eversti Ely Ould Mohamed Vall lupasi hänelle paluun maahan huhtikuussa 2006, jollei hän ottaisi osaa politiikkaan.
Markat Takas!
Markat Takas! on suomalainen rap-yhtye. Yhtye koostuu kahdesta rap-muusikosta, Mäpistä ja Kikestä. Kike tunnetaan erityisesti lahtelaisesta 5th Element hip hop-kollektiivista. Mäpi on puolestaan vaikuttanut A04 -nimisen hip hop -yhtyeen ympyröissä.
Historia
Yhtyeen nimeä kantava debyyttialbumi Markat Takas! julkaistiin 20. toukokuuta 2009. Markat Takas! julkaisi 16. joulukuuta 2010 internetissä ilmaisen kappaleen "Kotipolttost", joka ei kuitenkaan ole mukana millään heidän albumeistaan. Yhtyeen toinen, 2011 -niminen, studioalbumi ilmestyy vuoden 2011 keväällä. Albumilta julkaistiin "Suomiwrap" -niminen kappale 14. helmikuuta 2011. "Suomiwrap" toimii ns. katuträkkinä ennen virallista singlejulkaisua. Albumin ensimmäinen virallinen single "Titteleittä" julkaistaan 4. huhtikuuta 2011. Singlellä vierailee Entwine -yhtyeen keulahahmo Mika Tauriainen. Toisen albumin tuotannosta vastaa kokonaisuudessaan, ensimmäisen albumin tavoin MGI.
Realismi (tieteenfilosofia)
Tieteellinen realismi on tieteenfilosofinen näkemys, joka korostaa tieteen merkitystä todellisuuden kuvaamisessa. Sen mukaan tieteen teorioiden kuvaama todellisuus on tosi todellisuus, sellaisena kuin se on. Tieteenfilosofiset realistit katsovat, että teoriat menestyvät koska ne vastaavat todellisuutta, eli koska teorian luomat odotukset vastaavat sitä mikä on todellisuudessa olemassa.
Keskeinen ongelma tieteellisessä realismissa on tieteen kehityksen selittäminen. Tieteellinen realismi katsoo yleensä, että tiede on edistyvä hanke, toisin sanoen tieteen teoriat kehittyvät yhä paremmiksi tai ennemminkin vastaavat yhä useampiin kysymyksiin. Realistit ovat taipuvaisia katsomaan, että se mitä uskomme tällä hetkellä on vain todellisuuden likiarvo, ja että jokainen uusi havainto vie meidät lähemmäksi todellisuuden ymmärtämistä.
Historia
Realismi on filosofiassa yleisesti käsitys, jonka mukaan on olemassa tietoisuudesta riippumaton todellisuus. Sana realismi on muodostettu latinan sanasta res, joka tarkoittaa olioita ja asioita. Realismi ja sitä vastustava antirealismi on muotoiltu ajattelun historiassa monin eri tavoin. Realismin käsite voi esiintyä yhtä lailla ontologiassa, semantiikassa, tietoteoriassa, metodologiassa, etiikassa kuin tieteenfilosofiassakin.
Tieteellinen realismi liittyy vanhempiin filosofisiin kantoihin, mukaan lukien ontologinen realismi ja rationalismi. Tieteenfilosofisena kantana se kehittyi kuitenkin 1900-luvulla pitkälti vastauksena loogiselle empirismille, ja sen kuvaaminen suhteessa tätä varhaisempiin kantoihin olisi harhaanjohtavaa.
Looginen empirismi oli 1900-luvun alkupuolen merkittävin tieteenfilosofia ja tieteellisen realismin edeltäjä. Siinä tehtiin jyrkkä ero havaintoväittämiin ja teoreettisiin väittämiin. Esimerkiksi kvanttimekaniikan syntyessä ja kehittyessä voimakkaasti 1920-luvulla looginen empirismi oli hallitseva tieteenfilosofia. Kvanttimekaniikan Kööpenhaminan tulkinnan kehittäjiin kuulunut Niels Bohr oli antirealisti tai instrumentalisti teorioiden suhteen. Vaihtoehtoiset realistiset kvanttimekaniikan tulkinnat, Bohmin tulkinta ja monien maailmojen tulkinta, eivät tehneet yhtä selvää pesäeroa klassisen fysiikan käsitteisiin.
Kulta (peruna)
Kulta on suomalainen, jauhoinen ruokaperunalajike. Kullan tärkkelyspitoisuus on 17 prosenttia. Sitä edustaa siemenperunoina Kesko Suomessa.
Realismi (tieteenfilosofia)
Historia
Looginen empirismi kohtasi useita ongelmia:
Tieteellinen realismi on eräs ratkaisuehdotus näihin ongelmiin, ja siitä tuli hallitseva tieteenfilosofia loogisen empirismin jälkeen. Sille on kuitenkin esitetty myös vaihtoehtoja, joista eräs on Bas van Fraassenin esittämä konstruktiivinen empirismi. Hänelle esitetyt vastaukset ovat terävöittäneet realismia ja johtaneet uusiin versioihin sen muotoilusta.
Realismin perusväitteet
Tieteenfilosofinen realismi liittyy läheisesti ontologiseen realismiin sikäli, että se olettaa tietoisuudesta riippumattoman todellisuuden olemassaolon. Tällöin ontologisen ja tieteenfilosofisen realismin eräs yhdistetty perusväitejoukko on seuraava:
On mahdollista olla tieteellinen realisti joidenkin tieteiden suhteen, mutta antirealisti joidenkin toisten tieteiden suhteen. Joku voi olla esimerkiksi realisti fysiikan, kemian, biologian ja muiden luonnontieteiden suhteen, mutta antirealisti taloustieteen, psykologian ja sosiologian suhteen.
Tieteelliset teoriat
Tieteellisen realismin mukaan ihanteellisella tieteellisellä teorialla on seuraavat piirteet:
Kun ensimmäiset kaksi puolta yhdistetään, tieteellisen realismin mukaan siis tieteellisen teorian tulee sanoa tosia asioita todella olemassa olevista entiteeteistä. Kolmannen mukaan meillä on syitä uskoa, että näitä entiteettejä koskevat väitteet ovat tosia.
Tieteenfilosofisen realismin suuntauksia
Realismin suuntauksia tieteenfilosofiassa ovat:
Argumentit puolesta ja vastaan
Tieteellistä realismia tuetaan usein abduktiivisella päättelyllä eli päättelyllä parhaaseen saatavilla olevaan selitykseen. Eräs pääargumenteista tieteellisen realismin puolesta on se havainto, että tiede vaikuttaa luonteeltaan edistyvältä hankkeelta, ja sen avulla pystytään menestyksellisesti selittämään ja ennustamaan erilaisia ilmiöitä. Tästä realistit päättelevät, että tieteelliset teoriat (tai ainakin parhaat niistä) tarjoavat tosia tai suunnilleen tosia kuvauksia maailmasta.
Monet realistit katsovat, että teorian operationaalinen menestys tukee sitä, että myös teorian havaitsemattomissa oleviin entiteetteihin viittaavat väittämät koskevat jotain todella olemassa olevaa, koska teorian tekemät ennusteet on perusteltu niiden avulla. Tieteelliset realistit katsovat esimerkiksi, että atomit ovat todella olemassa, koska kaikki niitä käyttävät teoriat menestyvät niin hyvin.
Toisaalta pessimistinen metainduktio, eräs pääargumenteista realismia vastaan, huomauttaa tieteen historian sisältävän useita teorioita, joita pidettiin kerran empiirisesti menestyksekkäinä, mutta joiden katsotaan nykyään olevan virheellisiä. Lisäksi tieteen historia sisältää monia empiirisesti menestyksekkäitä teorioita, joiden havaitsemattomissa olevia entiteettejä koskevien väittämien katsotaan nykyisin olevan sellaisia, etteivät ne viittaa mihinkään olemassa olevaan.
Esimerkiksi teoria valoeetteristä oli aikaisemmin empiirisesti menestyksekäs teoria, mutta myöhemmissä teorioissa sen olettamat havaitsemattomissa olevat entiteetit on korvattu toisilla. Realistit vastaavat, että yksittäisten realististen teorioiden korvaantuminen paremmilla realistisilla teorioilla on odotettua, koska tieteellinen tieto on luonteeltaan edistyvää, ja kun tällaisia korvaantumisia tapahtuu, vain tarpeettomat entiteetit jätetään pois teorioista. Albert Einsteinin erityinen suhteellisuusteoria osoitti, että valoeetteri voitiin jättää pois, koska se ei tarjonnut mitään mekaniikan ja sähkömagnetiikan teorioiden menestykseen. Toisaalta, kun teoria korvataan toisella, hyvin tuettuja käsitteitä, kuten atomeja, ei jätetä pois, vaan ne otetaan osaksi uutta teoriaa jossakin muodossa.
Sosiaalisen konstruktionismin kannattajat huomauttavat, ettei tieteellinen realismi pysty selittämään nopeita muutoksia tieteellisessä tiedossa ”tieteen vallankumousten” tai paradigmanvaihdosten aikana. Konstruktivistit voivat väittää, että teorioiden menestys on vain osa konstruktiota. Nämä argumentit kuitenkin jättävät huomiotta sen seikan, etteivät kaikki tieteilijät ole tieteellisiä realisteja.
Kolmas tieteellistä realismia vastaan suunnattu argumentti perustuu teorioiden empiirisen alimääräytyneisyyden ongelmaan. Ajatuksen mukaan monet keskenään epäyhteensopivat teoriat voivat selittää havaintoaineiston yhtä hyvin. Realistit ovat vastanneet, ettei tieteen historiasta tunneta kovinkaan monia tapauksia, joissa näin olisi todella käynyt. Yleensä tieteilijät voivat olla tyytyväisiä, jos löytävät edes yhden kaikki ilmiöt selittävän teorian. Lisäksi realistit huomauttavat, että teorioiden välillä valitsemisessa on käytettävä myös muita periaatteita kuin selitysvoimaa, kuten säästäväisyyden periaatetta.
Katso myös
Filosofisen realismin muotoja:
Realismille vastakkaisia suuntauksia tieteenfilosofiassa:
Ouro Modi
Ouro Modi on maalaiskunta ja sen keskuskylä Moptin alueen Moptin piirissä Malissa. Se sijaitsee Nigerjoen varrella 63 kilometriä Moptista lounaaseen. Kunnassa on 3 300 ja keskuskylässä 1 000 asukasta.
Maantiede ja ilmasto
Ouro Modin kunta rajoittuu pohjoisessa Moptin piirin Salsalbén ja Koubayen, idässä Soyen, etelässä Djennén piirin Kéwan ja lännessä Togué Morarin kuntiin.
Kunta sijaitsee Nigerin sisämaasuiston tulva-alueella. Pinnanmuodostukseltaan se on kumpuilevaa tasankoa. Vesistöjä ovat etelärajalla virtaavan Nigerin lisäksi sen sivuhaarat Sirki ja Sono sekä tulvajärvet kuten Déba, Nawré Samaye, Nawal Toumou, Moutéba ja Thiala. Luonnonvarainen kasvillisuus on kuivaa aroa. Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen. Vuotuinen sademäärä on noin 200 millimetriä.
Asutus
Kuntaan kuuluu neljä kylää: Daima, Digani, Makadje ja Ouro Modi. Jokaiseen niistä kuuluu myös Nigerin vasemmalla rannalla sijaitseva pikkukylä. Asukkaat ovat fulbeja, rimaibeja ja bozoja.
Liikenne, elinkeinot ja palvelut
Kunnan liikenneyhteydet ovat huonot. Tulva-aikaan ainoa väylä on Nigerjoki. Liikennevälineitä ovat hevoskärryt, veneet ja moottoripyörät.
Asukkaiden pääelinkeinot ovat maanviljely, karjanhoito ja kalastus. Tärkeimmät viljelykasvit ovat riisi (48 % tuotannosta), hirssi (43 %), maissi (8 %), lehmänpapu (1 %), okra ja vihannekset. Kotieläimiä ovat lampaat, vuohet, naudat ja aasit. Lisäksi harjoitetaan käsityöammatteja ja pienimuotoista kaupankäyntiä. Teollisuutta tai matkailupalveluja kunnassa ei ole lainkaan.
Kunnassa toimii kaksi alakoulua, yläkoulu ja kaksi lukutaitokeskusta. Ouro Modissa on hyvin vaatimaton terveyskeskus ja karjan rokotuspaikka. Vesihuolto käsittää kuusi kaivoa ja kaksi porakaivoa. Muita palveluja ovat kaksi kauppaa ja kaksi viljavarastoa.
Weta Digital
Weta Digital on digitaalisiin tehosteisiin erikoistunut elokuva-alan yhtiö, jonka perustivat Peter Jackson ja Richard Taylor vuonna 1993. Alun perin Weta Digital perustettiin tekemään digitaalisia erikoisefektejä Jacksonin elokuvaan Taivaalliset olennot vuodelta 1994.
Weta Digital tuli tunnetuksi tehtyään erikoistehosteita Jacksonin Taru sormusten herrasta -elokuvatrilogiaan. Yhtiön merkittävin keksintö oli Massive-niminen tietokoneohjelma, joka mahdollisti elokuvatrilogian valtaisat taistelut. Weta Digital voitti tuottamiensa erikoistehosteidensa ansiosta yhteensä kolme Oscar-palkintoa, ja nykyisin sitä pidetään George Lucasin erikoistehosteyhtiön Industrial Light & Magicin suurimpana kilpailijana.
Weta Digital on tuottanut Taru sormusten herrasta -elokuvien ohella erikoistehosteita myös muiden muassa elokuviin Ensimmäinen yhteys, Van Helsing, I, Robot, King Kong ja Apinoiden planeetan synty. Weta Digital myös vastasi pääosasta James Cameronin Avatar-elokuvan tehosteista.
Weta Digital on tehnyt yhteistyötä Giant Studiosn kanssa. Giant Studios on toteuttanut Motion Capture otoksia monissa Weta Digitalin tuotannoissa.
Marraskuussa 2021 kerrottiin, että Unity Technologies ostaa yhtiön 1,625 miljardin dollarin hinnalla.
Uumajan kaupunginkirkko
Uumajan kaupunginkirkko on kirkkorakennus Uumajan kaupungissa, Ruotsin länsirannikolla Vänortsparkenin ja Uumajajoen pohjoisrannan välissä. Se otettiin käyttöön vuonna 1894.
Kirkko edustaa arkkitehtooniselta tyylisuunnaltaan uusgotiikkaa. Se on kolmiosainen hallikirkko, jonka torni sijaitsee keskimmäisessä, eli korkeimmassa osassa. Sen on suunnitellut silloinen kaupunginarkkitehti Fredrik Olaus Lindström, ja kivijalka on rakennettu tiilistä. Kirkon rakennustyöt käynnistettiin vuonna 1892, ja ne saatiin päätökseen vuonna 1894. Se on järjestyksessään kolmas kirkko samalla paikalla.
Ensimmäisen kerran kirkkoa kunnostettiin vuonna 1937, jolloin sinne asennettiin keskikäytävä, urkulehteri ja kalkkikivilaatoista uusi lattia. Seuraava kunnostusprosessi käynnistettiin vuonna 1983. Tuolloin muun muassa siirrettiin alttaria lähemmäs seurakuntaa ja aloitettiin lisärakennuksen rakentamistyöt. Lisärakennus valmistui vuonna 1984.
Ensimmäinen kunnostaminen
thumb|left|260px|Kirkon keskikäytävä. Vuonna 1929 kirkkohallitus päätti suorittaa kirkon peruskorjauksen. Katossa olevaa seinämaalausta vaurioittanut vuotava katto sekä muut huonontuneet kohdat johtivat välttämättömään peruskorjaukseen; ennen tätä vain pieniä korjauksia oli tehty. Oli myös halua hävittää 1890-luvun arkkitehtoninen kuva "rappio-arkkitehtuurin vaikein ajanjakso tähän päivään saakka" kirkon kuvaajana. Linna-arkkitehti Knut Nordenskjöld sai tehtäväkseen tarkistaa kirkon ja tehdä ehdotuksia korjattavista asioista. Hän sai tehtävänsä suoritettua vuonna 1930. Hänen ehdotuksensa johtivat useisiin keskusteluihin, erityisesti asiaan lisätä käytävä penkkien sekaan.
27. joulukuuta 1935 kirkkohallitus lopulta päätti toteuttaa linna-arkkitehdin ehdotuksen. 17. tammikuuta työt alkoivat kirkossa. Urkugalleriaa ja kuoroa laajennettiin; ilmanvaihtokanavat siirrettiin muualle; sisäovet lisättiin pääsisäänkäyntiin; osa lattiasta korvattiin kalkkikivilaatoilla, ja sisusta maalattiin pehmeän valkoiseksi. Uudistunut kirkko avattiin ensimmäisenä adventtisunnuntaina vuonna 1937 Luulajan hiippakunnan hallitsevan piispan, Olof Bergqvistin, ollessa mukana.
Sillan rakentaminen
Vuonna 1971 päätettiin laajentaa Östra Kyrkogatania Uumajajoen yli, lisäämällä kolmas silta, Kyrkbron, kaupunkiin. Rakennustöiden alkaessa, kesällä 1972, tuntematon kalmisto löytyi, kun työntekijät olivat kaivamassa siltaa varten Uumajan vanhan kirkon vieressä. Hautausmaan vanhat luut olivat tuntemattomia ja hautauspaikan kartta puuttui. Löydön myötä muinaisjäännösten lääninhoitaja Sune Zachrisson ja Ruotsin museovirasto pysäyttivät sillan rakentamisen, koska alueella olisi tehtävä arkeologisia kaivauksia. Sibylla Haasumin johdolla kaivettiin 22 kuilua välillä 1. heinäkuuta ja 17. elokuuta. Tuloksena oli 40 ruumisarkun, noin 60 luurangon, arkkujen, varusteiden, kynsien, koristeiden, hautapalojen jne. löytyminen. Kaivauksissa löytyi 18 kanuunankuulaa. Ne tulivat luultavasti Suomen sodassa 1808-1809. Joko kanuunankuulat päätyivät sinne, kun kenraaliluutnantti Johan Adam Cronstedt puolusti Uumajaa maaliskuussa 1809, tai kun venäläinen kenraali Nikolai Kamenski kesällä 1809 puolusti siltaa, jota venäläiset rakensivat Uumajajoen yli. Viimeisessä haudassa, 3,3 kertaa 3,8 metrin kokoisessa hautapaikassa etelä-kaakkoon kirkosta, löytyi helposti luettavat nimilatat, jotka osoittivat sen olleen maaherra Pehr Adam Strombergin perheen sukuhauta. Hautakiveä ei löytynyt, mutta se oli luultavasti tuhoutunut kun kirkko tuhoutui palossa vuonna 1887, yhdessä kaikkien hautojen arkistomateriaalien kanssa.
Sheila Sherwood
Sheila Sherwood (s. 22. lokakuuta 1945) on brittiläinen yleisurheilija. Hän sai uransa ainoan olympiamitalin Méxicossa vuoden 1968 kesäolympialaisissa, joissa hän saavutti hopeaa naisten pituushypyssä.
Sherwood voitti kultaa Kansainyhteisön kisoissa vuonna 1970. Hän on naimisissa aikanaan Méxicossa pronssia voittaneen yleisurheilija John Sherwoodin kanssa. Aktiiviuransa lopetettuaan hän on toiminut liikunnanopettajana Sheffieldissä.
Rostock
pienoiskuva|Kröpeliner Straße pienoiskuva|Yliopistoaukio ja Elämänhalun suihkulähde Rostock [], virallisesti Rostockin hansa- ja yliopistokaupunki on satamakaupunki pohjoisessa Saksassa Itämeren rannalla. Se on Mecklenburg–Etu-Pommerin osavaltion suurin kaupunki. Rostock sijaitsee keskellä Mecklenburgin pohjoisrannikkoa Warnowjoen ympärillä. Se on niin kutsuttu piiritön kaupunki eli se ei kuulu mihinkään Saksan piirikunnista.
Vuoden 2011 väestönlaskennassa Rostockissa oli 200 265 asukasta.
Keskiajalla Rostock kuului Hansaliittoon. Rostockin vuonna 1419 perustettu yliopisto oli Pohjois-Euroopan ensimmäinen yliopisto.
Rostock on Turun ystävyyskaupunki.
Maantiede
Rostock sijaitsee Mecklenburg-Etu-Pommerin osavaltion pohjoisosan keskellä. Kaupunki levittäytyy Warnowjoen alajuoksun molemmille puolille. Noin 16 kilometriä pohjoiseen historiallisesta keskustasta sijaitsee merellinen Warnemünden kaupunginosa.
Varhainen historia
Vendit perustivat 1000-luvulla asutuksen Warnow-joen äärelle. He antoivat sille nimen Roztoc, josta juontuu kaupungin nykyinen nimi Rostock. Tanskan kuningas Valdemar I sytytti asutuksen tuleen vuonna 1161. Myöhemmin alueelle saapuivat saksalaiset kauppiaat. Alue jaettiin kolmeen erilliseen kaupunkiin, Altstadtiin, Mittelstadtiin ja Neustadtiin.
Hansaliitto
Rostockin nousu huomattavaksi kauppakaupungiksi sai alkunsa kaupungin liityttyä Hansaliittoon. 1300-luvulla kaupungista oli muodostunut tärkeä 12 000 asukkaan satamakaupunki. Rostock oli tuolloin Mecklenburgin suurin kaupunki ja siellä rakennettiin huomattava osa Itämerellä seilaavista laivoista. Vuonna 1419 kaupunkiin perustettiin pohjoisen Euroopan ensimmäinen yliopisto, Rostockin yliopisto.
1400- ja 1600-luku
Mecklenburgin herttuat onnistuivat 1400-luvun lopulla saamaan hallintaansa Rostockin, joka aikaisemmin oli ollut käytännössä itsenäinen. Herttuat hyödynsivät nimellä Domfehde tunnettua epäonnistunutta kansannousua, jonka aloittivat kaupungin vähäosaiset. Seuranneet kiistelyt herttuoiden ja kaupunginisien välillä johtivat Rostockin taloudellisen ja poliittisen voiman heikentymiseen.
Rostockin strategisesti merkittävä sijainti ei jäänyt sen vihollisilta huomaamatta. Tanskalaiset ja ruotsalaiset miehittivät kaupunkia kahdesti, ensin kolmikymmenvuotisen sodan aikana (1618–1648) ja myöhemmin vuosina 1700–1721. Napoleonin Ranskan noin vuosikymmenen kestänyt miehityskausi Rostockissa päättyi puolestaan vuonna 1813.
1800-luku
1800-luvun ensimmäisellä puoliskolla Rostock otti takaisin menettämäänsä taloudellista vaikutusvaltaa. Sen keinoja olivat vilkas vehnäkauppa ja laivanrakennus. Kaupunki kasvoi niin asukasluvullisesti kuin pinta-alallisesti. Vuoden 1900 tienoilla kaupunkiin rakennettiin kaksi uutta huomattavaa asuinaluetta kasvavan väestön tarpeisiin, Steintor-Vorstadt ja Kröpeliner-Tor-Vorstadt.
1900-luku
1900-luvulla Rostockiin perustettiin merkittäviä lentokonetehtaita, kuten Ernst Heinkelin Heinkel Flugzeugwerke -tehdas vuonna 1922. Lentokoneenrakennus loppui kaupungissa toisen maailmansodan lopussa.
Suuria osia kaupungin keskustasta tuhoutui toisen maailmansodan liittoutuneiden suorittamissa ilmapommituksissa vuosina 1942 ja 1945. Jälleenrakentamisen ja laajentumisen johdosta Rostockista muodostui tärkeä teollinen keskus Saksan demokraattisessa tasavallassa eli DDR:ssä. Kaupungin satama oli DDR:n pääsatamia.
Saksan jälleenyhdistymisen jälkeen 1990-luvulla Rostock menetti etuoikeudellisen satamakaupunkiasemansa ja siitä tuli yksi monista yhdistyneen Saksan satamista. Huolimatta suurista infrastruktuuriponnisteluista, kaupungin talous hiipui 1990-luvulla. Rostockin asukasluku myös putosi vuoden 1989 noin 260 000 asukkaasta vuoden 2006 noin 200 000 asukkaaseen.
Urheilu
Rostockista ovat mm. seuraavat urheiluseurat:
Luettelo Suomen virallisen albumilistan ykkösistä vuonna 2019
Tämä on luettelo Suomen virallisen albumilistan kärkipaikkaa hallussaan pitäneistä albumeista ja niiden esittäjistä vuonna 2019.
Mirian III
Mirian III oli Iberian kuningas Khosroiani-dynastiasta. Hän hallitsi samaan aikaan kuin Rooman keisari Konstantinus Suuri (vallassa 306–337).
Varhaiskeskiaikaisten georgialaisten vuosikirjojen ja hagiografioiden mukaan Mirian oli Iberian ensimmäinen kristitty kuningas. Hän kääntyi uskontoon kappadokialaisen naispuolisen lähetyssaarnaajan Ninon ansiosta. Hänen on katsottu tehneen kristinuskosta valtionsa virallisen uskonnon, ja Georgian ortodoksinen kirkko pitääkin häntä pyhänä.
Prinssi Vakhuštin esittämän perinteisen kronologian mukaan Mirian hallitsi huomattavan pitkään, 77 vuoden ajan, vuosina 268–345. Professori Cyril Toumanoffin mukaan hänen valtakautensa ajoittui vuosiin 284–361. Myös ajan roomalainen historioitsija Ammianus Marcellinus ja keskiaikaiset armenialaiset kronikat tuntevat hänet.
Nimi
Kuninkaan nimi Mirian on georgialainen muoto iranilaisesta nimestä "Mihran". Keskiaikaisissa georgialaisissa kronikoissa hänen nimestään annetaan muitakin muotoja, sekä alkuperäinen iranilainen muoto että samantyyppisiä georgialaisia muotoja (Mirean, Mirvan). Latinaksi kirjoittanut roomalainen historioitsija Ammianus Marcellinus (XXI.6.8) käyttää aikalaisestaan nimeä Meribanes. Mahdollisesti 700-luvulla laadituissa armenialaisissa kronikoissa, joita on perinteisesti pidetty Mooses Khorenelaisen kirjoittamina, häntä kutsutaan nimellä Mihran ja hänen kerrotaan kääntyneen kristinuskoon. Järjestysluku III on moderni keksintö eivätkä keskiajan georgialaiset kirjailijat käyttäneet sitä. Koska Iberian ensimmäistä kristittyä hallitsijaa edelsi kaksi samannimistä kuningasta, Mirianille on georgialaisessa historiografiassa annettu järjestysluku III.
Dynastinen alkuperä
Keskiaikaisen georgialaisen kronikan Kuninkaiden elämä mukaan Mirian oli persialainen prinssi, joka meni naimisiin iberialaisen prinsessan Abešuran kanssa. Abešura oli Georgian arsakididynastian viimeisen kuninkaan Aspagur I:n tytär. Kun Aspagur kuoli, Mirianin isä eli Iranin suuri kuningas, jota georgialaiset kronikat kutsuvat nimellä "Kasre" (Khosrau), nosti hänet Iberian valtaistuimelle. Koska tämä tapahtui sassanidien hallitessa Irania, kronikoiden keskiaikainen kirjoittaja oletti (tai keksi) Mirianin polveutuvan sassanideista. Sassanidit eivät kuitenkaan käyttäneet nimeä Khosrau ennen kuin vasta myöhemmin, joten joko georgialaiset vuosikirjat ovat erehtyneet Mirianin isän nimestä tai "Khosrau" oli kuningasta tarkoittanut yleistermi. Toumanoff päätteli, että Mirian saattoi olla mihranidien jälkeläinen. He olivat yksi Iranin seitsemästä suuresta suvusta. Professori Giorgi Melikišvili kuitenkin väittää, että Toumanoffin oletus on väärä ja että Mirian kuului paikalliseen iberialaiseen aatelissukuun, jolle annettiin keskiajalla eksoottinen ulkomainen kuninkaallinen alkuperä, jotta Mirian olisi vaikuttanut arvovaltaisemmalta. Eräs keskiaikainen georgialainen teos, Kartlin kääntymys, on ristiriidassa Kuninkaiden elämän kanssa ja väittää Mirianin olleen Levin poika. Levistä ei kerrota muissa lähteissä.
Hallinnon alku
Kuninkaiden elämä kertoo Mirianin hallinnosta yksityiskohtaisesti. Vaikka sen tiedot Mirianin osallistumisesta Iranin vasallina sassanidien sotaan Rooman valtakuntaa vastaan ja maa-alueiden haalinnasta Armenialta saattavatkin olla tosia, kronikka väittää Mirianin myös tavoitelleen Iranin kruunua, hallinneen Kolkhista ja Albaniaa ja toimineen Syyriassa asti. Nämä väitteet ovat selvästi keksittyjä. Vuonna 298 Nisibiksen rauhassa Iran tunnusti Rooman ylivallan Armeniassa ja Iberiassa, mutta Mirianin annettiin jäädä valtaan. Hän sopeutui nopeasti uuteen poliittiseen tilanteeseen ja muodosti läheiset suhteet Roomaan. Suhde vahvistui, kun Mirian kääntyi kristinuskoon; perinteen mukaan kappadokialaisen nunnan Ninon avustuksella. Tästä huolimatta Ammianus Marcellinus kertoo, että Konstantinuksen seuraajan Constantius II:n täytyi lähettää Armenian Aršak II:lle ja Iberian Meribaneelle 360 lähetystöä kalliine lahjoineen pitääkseen heidät uskollisina Roomalle konfliktissa Irania vastaan.
Kääntyminen kristinuskoon
Mirianin kääntyminen kristinuskoon saattoi tapahtua vuonna 334, minkä jälkeen uskonto julistettiin Iberian valtionuskonnoksi vuonna 337. Hän oli siten yksi ensimmäisistä uuden uskonnon omaksuneista antiikin hallitsijoista. Legendan mukaan vakaasti pakanallinen Mirian oli metsästämässä lähellä pääkaupunkiaan Mtskhetaa, kun pimeys laskeutui maan ylle ja kuningas sokaistui täysin. Valo ei palannut, ennen kuin Mirian rukoili "Ninon Jumalaa" apuun. Palattuaan takaisin hän pyysi audienssia Ninolta ja kääntyi kristinuskoon pian myöhemmin. Perinteen mukaan Mirianin toinen vaimo Nana kääntyi ennen miestään.
Hänen kääntymyksensä edesauttoi kuninkaallisen keskushallinnon kasvua, sillä esikristillisten temppelien omaisuus takavarikoitiin ja luovutettiin aatelisille ja kirkolle. Keskiaikaiset georgialaiset lähteet kertovat, kuinka aktiivisesti monarkia ja aatelisto levittivät kristinuskoa ja kuinka he kohtasivat vastarintaa vuoristolaisilta. Roomalainen historioitsija Rufinus ja georgialaiset vuosikirjat kertovat, että kääntymisensä jälkeen iberialaiset pyysivät keisari Konstantinukselta papistoa. Konstantinus vastasi innokkaasti lähettämällä Iberiaan pappeja ja pyhäinjäännöksiä. Georgialaisen perinteen mukaan Mirian rakennutti seuraavaksi katedraalin Mtskhetaan ja teki pyhiinvaellusmatkan Jerusalemiin hieman ennen kuolemaansa. Mirianin ja hänen vaimonsa Nanan sanotaan haudatun Samtavron luostariin Mtskhetassa, jossa heidän hautansa ovat edelleen nähtävillä.
Perhe
Georgialaiset lähteet kertovat Mirianin kahdesta avioliitosta. Hänen ensimmäinen vaimonsa oli Abešura, Iberian viimeisen arsakidikuninkaan tytär, jonka sukujuuret ulottuivat muinaiseen Parnavaziani-dynastiaan saakka. Hän kuoli ilman perillisiä, kun Mirian oli 15 vuoden ikäinen, Toumanoffin mukaan vuonna 292. Hänen kuolemansa myötä "Parnavaziani-kuninkaiden valtakausi Iberiassa päättyi", kronikoitsija jatkaa. Mirian meni myöhemmin naimisiin "pontoslaisen, Oligotoksen tyttären" Nanan kanssa. He saivat kaksi poikaa, Revin ja Varaz-Bakurin, ja yhden tyttären, joka meni naimisiin Gogarenen ensimmäisen mihranidi-hallitsijan Perozin kanssa.
Ingevald Pipping
thumb|150px|Ingevald Pipping Ingevald "Inge" Pipping (28. joulukuuta 1887 Altona Yhdysvallat – 30. elokuuta 1973) oli suomalainen jääkärieversti. Hänen vanhempansa olivat insinööri Maximilian Vilhelm Pipping ja Minna Christiane Bielenberg. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1919 Lillian Katarina Örnin kanssa.
Opinnot
Pipping kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin uudesta ruotsalaisesta yhteiskoulusta vuonna 1906 ja liittyi Uusmaalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston lainopillisessa tiedekunnassa ja suoritti oikeustutkinnon vuonna 1911.
Nuoruusvuodet
Pipping toimi auskultanttina Viipurin hovioikeudessa 15. helmikuuta 1911 alkaen ja toimi asianajajana asianajotoimistossa 15. helmikuuta – 15. marraskuuta 1911 välisen ajan. Hän hoiti Salmin tuomiokunnan tuomarin virkaa 7 kuukauden ajan vuosina 1912–1913 ja sai varatuomarin arvon vuonna 1914.
Jääkäriaika
thumb|300px|Jääkäripataljoona 27:n 3. komppania. Pipping liittyi yhtenä ensimmäisten vapaaehtoisten joukkoon, joiden päämääränä oli Saksassa sotilaskoulutusta antava Pfadfinder-kurssi, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 25. helmikuuta 1915. Hänet sijoitettiin joukon 1. komppaniaan, josta hänet siirrettiin myöhemmin muodostettuun Jääkäripataljoona 27:ään, jossa hänet sijoitettiin 2. lokakuuta 1915 pataljoona 3. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Ekkau-Kekkaussa sekä Aa-joella. Hän suoritti Libaussa vuonna 1917 sotakoulun A-kurssin.
Suomen sisällissota
Pipping astui Suomen armeijan palvelukseen 7. helmikuuta 1918 yliluutnantiksi ylennettynä ja saapui Suomeen (Vaasaan) 18. helmikuuta 1918 jääkärien etujoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan patterinpäälliköksi Pietarsaaren tykistökoulun 5. Pohjanmaan tykistöpatteriin. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Ahvolassa. Hänet siirrettiin myöhemmin päälliköksi Karjalan Armeijakunnan 7. patteriin, jonka päällikkönä otti osaa taisteluihin Kuurmanpohjassa, Lauritsalassa ja Joutsenossa ja etenemiseen Lappeenrantaan sekä taisteluihin Simossa ja Luumäellä sekä etenemiseen Haminaan.
Sisällissodan jälkeinen aika
Pipping palveli sisällissodan jälkeen Suomen tykistökoulussa, josta hänet komennettiin 25. kesäkuuta 1918 ja lopulta siirrettiin 9. lokakuuta 1918 Suomen senaatin sota-asiaintoimituskuntaan. Hän toimi Sotaministeriössä esittelijänä ja oikeudellisen osaston I toimiston päällikkönä. Myöhemmin hän hoiti samaisia tehtäviä oikeudellisen osaston lakkauttamisen jälkeen virkamiehenä ja vuodesta 1927 alkaen esittelijäneuvoksena. Hänet nimitettiin puolustusministeriön esittelijäneuvokseksi 27. kesäkuuta 1928 alkaen. Pipping toimi talvi- ja jatkosodan aikana ja aina vuoteen 1951 saakka puolustusministeriön hallitusneuvoksena, jonka jälkeen hän toimi Tammisaaren Ängholmissa Ab Ängholmin toimitusjohtajana. Hänet on haudattu Tammisaareen.
Luottamustoimet
Pipping toimi Sotaylioikeuden sotilasjäsenenä vuosina 1919–1920 ja vuonna 1919 sotilasasiaintuntijana eduskunnan käsitellessä lakiehdotuksia, jotka koskivat uutta sotilasrikoslakia sekä lakia sotatuomioistuimista ja oikeudenkäynnistä niissä. Hän toimi myös niin sanotun Holman komitean jäsenenä vuonna 1924 ja tapaturmalautakunnan vakinaisena jäsenenä vuosina 1932–1935. Hän toimi Vakuutusneuvoston sotilasjäsenenä vuosina 1938–1952.
Seidl
Seidl on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Antoine Quentin Fouquier-Tinville
thumb|Antoine Quentin Fouquier-Tinville Antoine Quentin Fouquier-Tinville (10. kesäkuuta 1746 Herouël, Aisne – 7. toukokuuta 1795 Pariisi) oli ranskalainen lakimies, joka toimi vallankumoustuomioistuimen yleisenä syyttäjänä Ranskan suuren vallankumouksen terrorin aikana. Hänet tunnettiin työssään ahkerana ja armottomana. Hän oli tosiasiassa puheenjohtajia tärkeämpi mies vallankumousoikeudessa.
Elämä
Ennen vallankumousta Fouquier-Tinville toimi vuosina 1773–1783 Pariisin Châtelet’n tuomioistuimessa puolustusasianajajana (procureur). Jouduttuaan luopumaan omasta toimistostaan hän työskenteli Pariisin poliisikomentajan virastossa. Hän oli vallankumousjohtaja Camille Desmoulinsin sukulainen ja ystävä sekä innokas vallankumouksen kannattaja. Vuonna 1792 Fouquier-Tinville oli Pariisin Saint-Merrin piirin komissaarina kunnes sai nimityksen Pariisin rikosoikeuden syytevalamiehistön (jury d'accusation) johtajaksi. Maaliskuussa 1793 hänestä tuli Robespierren ja Dantonin tuella uuden vallankumoustuomioistuimen yleinen syyttäjä ja johtava hahmo. Hän hoiti työnsä tehokkaasti ja kävi joka päivä hakemassa ohjeensa suoraan Ranskaa hallinneelta yhteishyvän valiokunnalta.
Seitsemäntoista kuukauden aikana Fouquier-Tinvillen on sanottu järjestäneen yli 2 400 ihmistä tuomituiksi kuolemaan. Hän oli syyttäjänä muun muassa kuningatar Maria Antoinetten, Philippe Égalitén, Dantonin, Desmoulinsin sekä johtavien girondistien ja hébertistien oikeudenkäynneissä. Hän oli aktiivinen myös keksityn ”vankiloiden salaliiton” nujertamisessa. Hän ei pyrkinyt niinkään syytteiden todistamiseen oikeiksi vaan lähinnä näennäisesti perustelemaan ennaltamäärätyt kuolemantuomiot. Terrorin ajan päätyttyä thermidorin vallankaappaukseen Fouquier-Tinville vangittiin kansalliskonventin päätöksellä 1. elokuuta 1794 ja hän joutui itse oikeuden eteen. Hänen oikeudenkäyntinsä kesti 41 päivää. Puolustuksessaan Fouquier-Tinville väitti pelkästään seuranneensa valiokunnilta saamiaan ohjeita. Hänet kuitenkin tuomittiin kuolemaan ja teloitettiin giljotiinissa. Samassa yhteydessä teloitettiin vallankumoustuomioistuimen puheenjohtaja Martial Herman ja yhdeksän muuta tuomaria.
Mimosa
Mimosa voi tarkoittaa seuraavia:
Riksin sarja
Riksin sarja oli WSOY:n julkaisema pehmeäkantinen kirjasarja, jossa julkaistiin viihderomaaneja vuosina 1950–1960. Riksin sarjan nimi on peräisin vanhasta Ruotsin rahayksiköstä riikintaalerista eli ”riksistä”, joka oli sata äyriä. Riksin sarjan myyntihinta oli aluksi 100 markkaa, jota kutsuttiin puhekielessä ”riksiksi”.
Sarja kattoi kirjallisuutta laaja-alaisesti, klassikoita, romanttista viihdettä, lännenkirjoja ja perinteisiä seikkailukirjoja. Siihen kuului muun muassa Maiju Lassilan Tulitikkuja lainaamassa ja Honoré de Balzacin Saiturin tytär sekä Agatha Christien, James Oliver Curwoodin ja Zane Greyn romaaneja.
Antikvariaateista Riksin sarjaa löytyy yhä paljon ja monilla Riksin sarjan kirjat ovat kesämökkien vakiolukemista.
Sarjan ja sen edeltäjän 10mk romaanit kannet teki Eeli Jaatinen.
Riksin sarja
thumb|Kaksi nimimerkki RK:n Riksin sarjaan tekemää kansikuvaa.
Minä menen Jumalan muistiin
Minä menen Jumalan muistiin on suomalaisen laulajan Kari Kuuvan studioalbumi. Se julkaistiin 1983.
Kappaleet
Kari Kuuva oli naimisissa kuvittaja Salli Parikan kanssa (1982-1996), joka sekä valokuvasi että suunnitteli hänen levysenjä kannet. Tämä kansi on valokuvattu Nuuksiossa, Espoossa 1983. Kuvan ja kannen suunnittelu: Salli Parikka-Kuuva. Kari itse halusi itsestään kuvan juuri tällä tavalla otettuna.
John Sherwood
John Sherwood (s. 4. kesäkuuta 1945) on brittiläinen yleisurheilija. Hän saavutti miesten 400 metrin aitajuoksun pronssia vuoden 1968 kesäolympialaisissa Méxicossa. Muita saavutuksia olivat hopea yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1969 ja kulta Kansainyhteisön kisoissa 1970.
Sherwood hankki vuosikymmenten ajan elantonsa työskentelemällä liikunnanopettajana Sheffieldissä ennen eläkkeelle jäämistään vuonna 2006. Hänen puolisonsa on pituushyppääjä Sheila Sherwood.
Sarkola
Sarkola on Kouvolan kaupunginosa ja tilastoalue, joka sijaitsee keskustan eteläpuolella rautatien varrella. Sarkola on pientalovoittoinen asuinalue. Sarkolaan valmistui alkukesällä 2006 tekonurmipintainen jalkapallokenttä. Alueelle mahtuu kolme pientä kenttää ja yksi täysikokoinen kenttä. Kentän vieressä on 100 metrin juoksurata ja päädyssä pituushyppyalue. Kentän vieressä Suomenkadun eteläpuolella on toinen Sarkolan maamerkki, Sarkolan koulu. Alueella on lisäksi kolmen kentän tennishalli ja jalkapallokentän vieressä talven liikkujia palveleva jääkiekko-/luistelukaukalo, jossa KooKoo pelasi 1. divisioonaa kaudella 1981–1982 sijoittuen yhdeksänneksi.
Oitin rautatieasema
Historia
Oitin asema sijoitettiin rautatien ja Hausjärven kirkolta Mäntsälään menevän maantien risteykseen, noin viiden kilometrin päähän kirkosta. Sijaintipaikka oli jo ennestään liikenteellisesti hyvä, koska edellä mainitusta maantiestä erkanivat Oitissa sivutiet Lammille ja Kärkölään. Kylässä toimi lisäksi kestikievari, josta junalla saapuvien matkustajien oli helppo jatkaa matkaansa hevoskyydillä. Radan rakentamisen aikoihin maaliskuussa 1868 Oittiin perustettiin rautatien rakentajien sairaala. Nälän ja kulkutautien vuoksi kuolleisuus oli suurta, ja Oitin Hakuninnummelle haudattiin suuri joukko menehtyneitä radanrakentajia. Oitin sairaala suljettiin marraskuussa 1869.
Alkuperäinen asema rakennettiin vuosina 1867–1869 Knut Nylanderin laatimien III luokan aseman tyyppipiirustusten mukaan ja sitä on laajennettu 1876 ja 1917. Oitista kehittyi rautatien ansiosta asutus- ja teollisuuskeskus ja vähitellen se syrjäytti Hausjärven kirkonkylän kunnan keskustaajamana. Oitti muutettiin miehittämättömäksi liikennepaikaksi vuonna 1989. Henkilöliikenteen pysähdyspaikka siirrettiin vuonna 1995 noin puoli kilometriä Lahden suuntaan lähemmäs Oitin keskustaa tien 1471 ylikulun luokse. Vanha asema jäi tavaraliikenteen käyttöön ja se nimettiin uudelleen Hausjärveksi seisakkeen säilyttäessä vanhan nimen. Vuodesta 2007 lähtien Oitti ja Hausjärvi ovat yhdessä muodostaneet Hausjärven liikennepaikan. Museovirasto on luokitellut Oitin asema-alueen valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi.
Asemarakennus on nykyisin yksityiskäytössä.
Dee Dee Sharp
Dee Dee Sharp (synt. Dione LaRue, 9. syyskuuta 1945) on yhdysvaltalainen rhythm and blues -laulaja, joka aloitti äänitysuransa taustalaulajana vuonna 1961.
Simonetta Puccini
Simonetta Puccini (2. kesäkuuta 1929 – 16. joulukuuta 2017) oli italialaisen säveltäjän Giacomo Puccinin pojantytär ja ainoa tunnustettu jälkeläinen. Signora Puccini oli Giacomo Puccinin kaikenlaisten asioiden hyväntahdonlähettiläs.
Elämä ja Puccinin muiston vaaliminen
Simonetta Puccini syntyi Pisassa Giacomo Puccinin ainoa pojan Antonion ja Giuseppina Giurumellon suhteesta. Antonio meni myöhemmin naimisiin milanolaisen paronittaren Rita dell’Annan kanssa, ja heidän avioliittonsa oli lapseton. Antonio Puccini ei koskaan tunnustanut lastaan mutta Rita maksoi Simonettan opiskelun yliopistoon asti ja kertoi tavatess asioita säveltäjäisoisästään. Antonio Puccinin ja Rita dell’Annan kuotua Simonetta Puccini aloitti oikeustaistelun Puccinin nimestä ja omaisuudesta. Italian korkeimman siviilioikeuden (Corte suprema di cassazione) päätöksellä 1980 Simonetta sai oikeuden käyttää Puccini-nimeä ja sai osan Puccinin kiinteistöistä (Torre del Lagon ja Luccan asunnot).
thumb|left|Villa Museo Giacomo Puccini, Torre del Lago Puccini. Simonetta Puccini omistautui Giacomo Puccinin elämäntyön säilyttäjäksi. Milanoon perustettiin 1979 Istituto di Studi Pucciniani (Puccini tutkimuksen instituutti) ja kiinteistöjen kunnostukseen ja ylläpitoon luotiin yhdistys Amici delle Case di Giacomo Puccini (Giacomo Puccinin kiinteistöjen ystävät) 1996 sekä La Fondazione Simonetta Puccini (Simonetta Puccinin säätiö) 2005. Signora Puccini oli hyvin usein Giacomo Puccinin kotimuseossa ottamassa vastaan museokävijöitä. Museon näyttelytiloissa oli monenlaisia Giacomo Pucciniin liittyviä näyttelyitä.
Simonetta Puccini julkaisi useita Giacomo Puccinin kirjeitä sekä kirjan William Weawerin kanssa. Vuosittain Puccinin kuolinpäivänä oli säveltäjälle oma muistomessu ja -tilaisuus. Maestron haudalla kotimuseossa oli aina tuoreita kukka.
Simonetta Puccinin haudattiin 20. joulukuuta 2017 Viareggion Chiesa di Don Boscossa. Muistotilaisuudessa jousikvartetti soitti hänen lempikappaleensa, Giacomo Puccinin säveltämän Crisantemin. Simonetta Puccinin tuhkauurna sijoitetaan Villa Museo Giacomo Puccinin marmorihautaan isoisänsä viereen.
upright|pienoiskuva|Konserttiesite 2015 [[Festival Puccini.]]
Simonetta Puccini ja Suomi
Simonetta Puccini kävi kaksi kertaa Suomessa. Ensimmäisellä kerralla hän seurasi MatkaKalevan tuottamaa Le Villi -ooppera Suomen ensi-esitystä M/S Silja Europalla 2000 ja toisen kerran 2005, jolloin hän seurasi Suomen Kansallisoopperassa niinikään Edgar -oopperan Suomen ensi-esitystä. Matkojen aikana hän solmi suhteet Ainolaan ja tuloksena oli Jean Sibeliuksen 150 -juhlavuonna 2015 Puccini festivaaleilla konsertti Due nature a confronto, jonka viulistina oli Satu Jalas.
Eksarkaatti
Eksarkaattia johtaa piispa, jonka arvonimi on eksarkki.
Račakin verilöyly
Račakin verilöyly, ) tapahtui 15. tammikuuta 1999, kun Serbian poliisin erikoisjoukot surmasivat 45 albaanisiviiliä, mukaan lukien kolme naista ja yksi 12-vuotias lapsi, Račakin (alb. Reçak) kylässä, Kosovossa. Jugoslavian presidentti Slobodan Milosević esti sotarikossyyttäjä, tuomari Louise Arbouria vierailemasta tapahtumapaikalla ja korosti kantanaan, että kaikki surmatut olivat taistelussa kaatuneita Kosovon vapautusarmeijan UÇK:n sissejä. Myöhemmin Serbian media kehitti väitettä, jonka mukaan siviilivaatteissa olleet uhrit olivat tosiasiassa UÇK:n sissejä, joille oli puettu siviilivaatteet ylle.
Surmatyö vaikutti merkittävästi Naton päätökseen aloittaa voimankäyttö Jugoslavian liittotasavaltaa vastaan. Tapahtumia ensimmäisenä tutkinut Jugoslavian hallituksen nimittämä Jugoslavian ja sen silloisen liittolaisen Valko-Venäjän yhteinen tutkimusryhmä tuli siihen tulokseen, että kaikki surmatut olivat siviilien sijaan sissejä. Euroopan unionin valtuuttamana toimineen Helena Rannan johtaman suomalaisen tutkimusryhmän selvityksen mukaan kyse oli siviileihin kohdistuneesta joukkosurmasta. Yhdysvaltain presidentti Bill Clinton tuomitsi verilöylyn harkituksi ja summittaiseksi murhatyöksi.
Tapahtunutta nimitetään Serbiassa edelleen usein tapaukseksi (Случај/slučaj), operaatio (Акција/akcija), välikohtaukseksi (Инцидент/incident) tai huijaukseksi (Обмана/obmana). Samoin Serbiassa korostetaan, että ennen surmatöitä Račakissa albaanien UÇK oli iskenyt serbejä vastaan.
Tausta
Račak sijaitsee Stimljen alueella Etelä-Kosovossa. Albaanisissit (UÇK) alkoivat toimia alueella vuonna 1998. Račakissa oli 2 000 asukasta, joista suurin osa siirrettiin pois Jugoslavian armeijan hyökätessä sissejä vastaan kesällä 1998. Paikalle jäi noin 350 ihmistä.
UÇK toimi alueella aktiivisesti Račakissa. 8. tammikuuta ja 10. tammikuuta 1999 UÇK hyökkäsi serbipoliisia vastaan Račakin naapurikylissä, Suva Rekassa ja Uroševacissa.
Kostoksi serbipoliisit ja armeija hyökkäsivät Račakiin pian 10. päivän jälkeen tarkoituksenaan puhdistaa kylä vastarinnasta.