cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Antti Hyyrynen
Muusikko
Hyyrynen perusti Stam1nan Lemillä vuonna 1996 kitaristi Pekka Olkkosen ja basisti Jaakko Häklin kanssa. Alkuperäiskokoonpanossa hän toimi laulaja-rumpalina, mutta rummut vaihtuivat pian kitaraksi Teppo Velinin liityttyä yhtyeeseen. Yhtyeen debyyttialbumilla Stam1na (2005) hän soitti kitaran lisäksi bassoa. Hyyrynen sanoittaa Stam1nan kappaleet ja jakaa sävellysvastuun pääosin soolokitaristi Olkkosen ja myöhemmillä albumeilla myös basisti Kai-Pekka Kangasmäen kanssa. Hyyrynen on kitaristina itseoppinut. Sanoittajana hänen suurin vaikuttajansa on YUP:n Jarkko Martikainen.
Hyyrynen palkittiin vuosien 2005, 2008 ja 2010 parhaana laulajana Finnish Metal Expo -tapahtuman yhteydessä järjestetyssä Finnish Metal Awards -gaalassa.
Vuonna 2011 Hyyrynen perusti veljensä Jussin kanssa Wöyh!-yhtyeen, jossa hän laulaa ja soittaa bassoa. Hän on laulanut myös lappeenrantalaisissa Royal Max- ja Royal Max 2 -yhtyeissä. Antti soittaa nykyään myös rumpuja Eläköön Elämä!-punkyhtyeessä jossa vaikuttaa myös Kai-Pekka Kangasmäki Stam1nasta.
Hyyrynen käyttää muun muassa ESP:n seitsemänkielisiä Custom Shop -baritonikitaroita sekä Peaveyn vahvistimia ja Palmerin kaiutinsimulaattoreita.
Ohjaaja
Hyyrynen valmistui medianomiksi (AMK) Kymenlaakson ammattikorkeakoulusta vuonna 2005. Muusikon töidensä ohella hän työskentelee kouvolalaisessa audiovisuaalisen alan yrityksessä Medialouhoksessa, jonka hän perusti opiskelukavereidensa kanssa päivä valmistumisen jälkeen. Hyyrynen on ohjannut muun muassa Stam1nan kadonneet 13 vuotta -dokumentin sekä Kotiteollisuuden, YUP:n, Teräsbetonin ja Viikatteen musiikkivideoita. Hänen ohjaamansa Kotiteollisuuden ”Mahtisanat”-musiikkivideo sai kunniamaininnan Oulun musiikkivideofestivaaleilla vuonna 2009. Hyyrynen myös käsikirjoittaa ja leikkaa ohjaamansa videot.
Muuta
Hyyrynen vaikuttaa taiteilijoista ja muusikoista koostuvassa Nuijaryhmässä ja on perustajajäsen Kulttuuritila Nuijamies ry:ssä. Se perusti elokuussa 2018 kulttuuritilan lappeenrantalaisen elokuvateatteri Nuijamiehen tiloihin ja pelasti sen samalla purku-uhalta.
Vuonna 2020, 10 vuotta samannimisen Stam1na-albumin jälkeen, julkaistiin Hyyrysen esikoisromaani Viimeinen Atlantis.
Micki DuPont
Micki DuPont (s. 15. huhtikuuta 1980 Calgary, Alberta) on kanadalainen ammattilaisjääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. DuPont edustaa kaudella 2018–2019 DEL-liigassa pelaavaa Eisbären Berliniä.
Juniorivuodet
Ennen ammattilaisuraansa DuPont kiekkoili Kamloops Blazersin riveissä junioriliiga WHL:ssä. Neljän kauden (vuodet 1996–2000) aikana DuPont pelasi yhteensä 259:ssä WHL:n runkosarjaottelussa, joissa hän keräsi yhteensä 212 tehopistettä, 55 maalia ja 157 syöttöpistettä. Eniten pisteitä hän teki viimeisellä juniorikaudellaan, kaudella 1999–2000, jolla hän oli Blazersin paras pistemies ja WHL:n puolustajien maalipörssin kärkinimi tehtyään 70:ssä pelaamassaan runkosarjaottelussa tehot 26 maalia ja 62 syöttöpistettä. Kauden jälkeen DuPont voitti sekä WHL:n että Canadian Hockey Leaguen vuoden puolustajan palkinnon ja lisäksi hänet nimettiin WHL:n läntisen konferenssin ensimmäiseen tähdistökenttään.
Ammattilaisura
Viimeisen WHL-kautensa päättymisen jälkeen DuPont pelasi keväällä 2000 yhden ottelun Long Beach Ice Dogsin riveissä IHL-liigassa ja seitsemän ottelua San Diego Gullsin riveissä West Coast Hockey Leaguessa. NHL-varauksen hän sai kesällä 2000, kun Calgary Flames varasi hänet numerolla 270 uusien pelaajien varaustilaisuuden yhdeksännellä kierroksella. DuPont alkoi syksyllä 2000 pelata Calgaryn silloisen farmiseuran Saint John Flamesin riveissä AHL-liigassa ja hän teki ensimmäisellä ammattilaiskaudellaan yhteensä 29 tehopistettä (kahdeksan maalia ja 21 syöttöpistettä) 67:ssä pelaamassaan runkosarjaottelussa. Hänen plusmiinustilaston lukemansa +28 oli paras AHL:n tulokkaiden tilastossa ja toiseksi paras kaikkien AHL-pelaajien tilastossa. Hän oli tärkeässä roolissa kevään 2001 AHL-pudotuspeleissä, joissa Saint John eteni AHL:n mestaruuteen, Calder Cupin voittoon. Flames voitti loppuottelusarjassa Wilkes-Barre/Scranton Penguinsin voitoin 4–2. Kauden päättymisen jälkeen DuPont nimettiin AHL:n tulokkaiden tähdistökenttään (AHL All-Rookie Team).
Kaudella 2001–2002 DuPont pelasi kahdessa NHL-ottelussa, mutta suurin osa kaudesta kului edelleen Saint Johnin riveissä AHL:ssä. Hän oli Saint Johnin kolmanneksi paras pistemies ja eniten pisteitä tehnyt puolustaja tehtyään 77:ssä ottelussa 40 tehopistettä, seitsemän maalia ja 33 syöttöpistettä. Kaudella 2002–2003 hän pelasi Calgaryn riveissä NHL:ssä kuusitoista ottelua, joissa hän teki kolme tehopistettä, maalin ja kaksi syöttöpistettä, ja 44 ottelua Saint Johnin paidassa AHL:ssä tehoin 12 maalia ja 21 syöttöpistettä. Maaliskuussa 2003, ennen NHL:n siirtorajan umpeutumista, Calgary kauppasi DuPontin ja Mathias Johanssonin pelaajaoikeudet Pittsburgh Penguinsille vaihdossa Shean Donovaniin. Hän pelasi loppukauden Pittsburghin farmiseuran Wilkes-Barre/Scranton Penguinsin riveissä AHL:ssä ja keräsi 14:ssä runkosarjaottelussa viisi tehopistettä, maalin ja neljä syöttöpistettä.
Vuonna 2003 DuPont siirtyi pelaamaan Eisbären Berliniin Saksan jääkiekon pääsarjaan DEL-liigaan. Hän pelasi DEL-liigassa kolme kautta, vuoteen 2006 saakka, ja oli kahdella ensimmäisellä kaudellaan runkosarjassa Eisbärenin eniten pisteitä tehnyt puolustaja ja kolmannella Eisbären-kaudellaan seuran toiseksi tehokkain puolustaja Derrick Walserin jälkeen. Kaudella 2003–2004 hän teki 45:ssä runkosarjaottelussa 32 tehopistettä (kymmenen maalia ja 22 syöttöpistettä), 2004–2005 51:ssä ottelussa 33 tehopistettä (11 maalia ja 22 syöttöpistettä) ja kaudella 2005–2006 52:ssa ottelussa jälleen 32 tehopistettä (11 maalia ja 21 syöttöpistettä). DuPont oli voittamassa Eisbärenissä kahta Saksan mestaruutta, vuonna 2005, kun seura löi loppuotteluissa Adler Mannheimin voitoin 3–0, ja vuonna 2006, jolloin Eisbären voitti loppuottelusarjassa DEG Metro Starsin niin ikään voitoin 3–0. Kevään 2006 pudotuspeleissä DuPont oli paitsi seuransa, myös liigan paras pistemies tehtyään 14 tehopistettä, neljä maalia ja kymmenen syöttöpistettä.
DEL-liigassa pelattujen vuosien jälkeen DuPont siirtyi takaisin Pohjois-Amerikkaan. Hän teki kesäkuussa 2006 kaksisuuntaisen sopimuksen NHL-seura Pittsburgh Penguinsin kanssa. Hän pelasi kauden 2006–2007 suurimmaksi osaksi Wilkes-Barre/Scranton Penguinsin riveissä AHL:ssä. DuPont oli Wilkes-Barre/Scrantonin eniten sekä pisteitä että maaleja tehnyt puolustaja runkosarjassa ja pudotuspeleissä. Hän teki AHL:n runkosarjassa 51 tehopistettä, 18 maalia ja 33 syöttöpistettä, 78:ssa ottelussa ja pudotuspeleissä 14 tehopistettä, viisi maalia ja yhdeksän syöttöpistettä, 11:ssä ottelussa. AHL-puolustajien pistepörssissä hän sijoittui sekä runkosarjassa että pudotuspeleissä toiseksi ja puolustajien maalipörssissä runkosarjassa kärkipaikalle ja pudotuspeleissä sijalle kolme. Hänet nimettiin kauden 2006–2007 päätteeksi AHL:n ensimmäiseen tähdistökenttään. DuPont pelasi kauden aikana myös kolme NHL:n runkosarjaottelua, joissa hänelle merkittiin yksi maalisyöttö.
Heinäkuussa 2007 DuPont teki rajoittamattomana vapaana agenttina sopimuksen NHL-seura St. Louis Bluesin kanssa. DuPont pelasi kauden 2007–2008 aikana kaksi ottelua St. Louisissa. Muu osa kaudesta meni AHL:ssä Peoria Rivermenissä. Hän pelasi myös AHL:n tähdistöpelissä. Kaudeksi 2008–2009 DuPont palasi Eurooppaan, kun hän teki sopimuksen Sveitsin pääsarjassa pelaavan EV Zugin kanssa.
Maajoukkue
Micki DuPont on edustanut maataan jääkiekon arvokilpailuissa kerran, Riian MM-kilpailuissa vuonna 2006, joissa Kanada jäi sijalle neljä. DuPont sai turnauksessa tililleen yhden syöttöpisteen syötettyään Mike Comrien tekemän maalin alkulohko-ottelussa Tanskaa vastaan.
Bulgariankielinen Wikipedia
thumb|Bulgariankielisen Wikipedian logo
Bulgariankielinen Wikipedia on Wikipedian bulgariankielinen versio. 24. marraskuuta 2005 bulgariankielinen Wikipedia rikkoi yli 20 000 artikkelin rajan jolloin siitä tuli 21. suurin Wikipedia. 6. helmikuuta 2007 bulgariankielisessä Wikipediassa oli 35 110 artikkelia. Nykyään artikkeleita on yli.
Kumariini
Kumariini on heterosyklinen yhdiste. Se on palavaa, huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan väritöntä, hiutalemaista ainetta, jolla on tunnusomainen miellyttävä tuoksu. Sen kemiallinen kaava on C9H6O2. Kumariinista käytetään myös nimityksiä 1,2-bentsopyroni ja 2H-1-bentsopyran-2-oni.
Esiintyminen kasveissa
Kaakkois-Euroopassa, erityisesti Kreikassa, Kyproksella ja Etelä-Bulgariassa makeiden leivonnaisten maustamiseen käytetään mahlebi-nimistä maustetta, jossa on kumariinia. Mausteen kumariinipitoisuus on noin 0,5 promillea. Sitä saadaan veikselinkirsikan siemenistä. Veikselinkirsikka kasvaa Lähi-idässä ja Itä- ja Keski-Euroopassa.
Kumariinia käytetään miellyttävän tuoksunsa vuoksi hedelmäesanssien valmistukseen ja hajuaineena. Kumariini antaa maun puolalaiselle Żubrówka-yrttivodkalle, jonka maku tulee pullossa olevasta lännenmaarianheinän korresta.
Ympäristö- ja terveysvaikutukset
Lyhytaikainenkin altistuminen aineelle voi ärsyttää ihoa. Pidempiaikainen tai toistuva altistuminen aineelle saattaa altistaa syövälle.
Euroopan elintarviketurvallisuusviranomainen (EFSA) on todennut kumariinin olevan maksalle myrkyllinen aine (hepatotoksinen) ja suosittelee kumariinille siedettävän päiväsaannin rajaksi 0,1 mg ruumiin painokiloa kohden vuorokaudessa. Kanelin säännöllinen käyttö ei siksi ole suositeltavaa, sillä lapsille pienetkin annokset voivat olla haitaksi. Harvinainen ja kalliimpi ceyloninkaneli (Cinnamomum zeylanicum) sisältää kumariinia huomattavasti vähemmän.
Koptos
Koptos (, myös Koptis, ; ) eli Gebtu, myöhemmin Iustinianopolis (, myös , ), oli antiikin aikainen kaupunki Egyptissä. Se sijaitsi Ylä-Egyptissä eli Thebaiksessa ja kuului Koptiteen nomokseen, jonka pääkaupunki se oli.
Maantiede
Koptoksen kaupunki sijaitsi Niilin itäpuolella alle kahden kilometrin päässä joesta. Nykyisin kaupungin paikalla oleva asutus tunnetaan nimellä Qift (Kouft, Keft). Koptoksen kaakkoispuolelta avautui laakso, joka johti aavikolle ja edelleen Punaisenmeren rannalla olleiden Bereniken ja Myos Hormoksen satamakaupunkien suuntaan. Koptoksen ja mainittujen kaupunkien välillä kulki merkittävät kauppatiet, joiden varrella oli karavaaniasemia.
pienoiskuva|vasen|upright=0.8|Faarao Pepi II:n aikainen Minin temppeliin liittyvä määräys piirtokirjoituksena, n. 2246–2152 eaa.
Historia
Koptos oli olemassa jo vanhan valtakunnan ajalla noin 2686–2181 eaa., jolta lähtien se toimi oman nomoksensa keskuksena. Kaupunki kukoisti hellenistisellä kaudella sen jälkeen, kun Ptolemaios II oli perustanut Bereniken kaupungin vuonna 266 eaa. Koptos vaurastui kaupankäynnin ansiosta, sillä sen kautta kulkivat nyt kauppareitit toisaalta Arabian ja Intian ja toisaalta Libyan suuntaan. Kaupunki oli myös Niilin ja Punaisenmeren välisen aavikon kaivostoiminnan keskus.
Koptoksen kukoistus jatkui roomalaisella kaudella. Keisari Diocletianus kuitenkin lähes tuhosi kaupungin vuonna 292. Tästä huolimatta se säilyi olemassa Rooman vallan lopulle saakka. Bysanttilaisella kaudella 600-luvun alkupuolella keisari Justinianuksen aikana kaupungin nimi oli jonkin aikaa Iustinianopolis (Justinianopolis). Seudun kevyt viini mainitaan antiikin kirjallisuudessa lääkkeenä kuumetiloihin.
Koptoksessa on suoritettu arkeologisia kaivauksia vuosina 1893–1894 W. F. Petrien johdolla, vuosina 1910–1911 Adolphe Reinachin johdolla ja vuosina 1924–1925 Dows Dunhamin johdolla.
Rakennukset ja löydökset
Koptoksessa sijaitsi Min-jumalalle omistettu temppeli. Se oli peräisin viimeistään uuden valtakunnan ajalta ja sitä laajennettiin hellenistisellä kaudella Ptolemaios II:n aikana. Ainakin näinä myöhempinä aikoina se oli kaksoistemppeli, joka oli omistettu Minille yhdessä Isiksen kanssa. Koptoksessa Isistä pidettiin Minin puolisona. Temppelin jäänteet ovat Koptoksen huomattavin arkeologinen löytö. Lisäksi kaupungista on löydetty muun muassa hautoja, veistoksia, reliefeja ja piirtokirjoituksia. Paikalta on löydetty myös joidenkin roomalaisaikaisten rakennusten jäänteitä.
Villa Skeppet
Villa Skeppet on kulttuurihistoriallisesti merkittävä rakennus Länsi-Uudellamaalla Tammisaaressa. Rakennus valmistui vuonna 1970, ja se on arkkitehti Alvar Aallon piirtämä. Villa Skeppet on suunniteltu kirjailija Göran Schildtille ja hänen vaimolleen Christine Schildtille. Rakennus on paitsi viimeinen myös pienin Aallon suunnittelemista yksityiskodeista.
Villa Skeppetin omistaa Christine ja Göran Schildtin säätiö. Talo avattiin yleisölle joulukuussa 2020.
Neanthes
Neanthes Kyzikoslainen (200-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen kirjailija, joka oli kotoisin Kyzikoksesta.
Neanthes toimi noin vuoden 241 eaa. tienoilla. Hän oli miletoslaisen reetori Filiskoksen oppilas, ja tämä puolestaan oli ollut Isokrateen oppilas. Neanthes kirjoitti lukuisia teoksia erityisesti historiasta. Niistä on säilynyt kuitenkin vain vähän katkelmia tai muuta tietoa. Häntä käyttivät lähteenään muun muassa Diogenes Laertios ja Athenaios sekä monet varhaiskristilliset kirjailijat.
Neantheen teoksiin kuuluivat:
Lisäksi hänen kirjoittamikseen on esitetty myös seuraavia:
Lil’ Chris
Lil’ Chris (oik. Christopher James Hardman, 26. elokuuta 1990 Lowestoft – 23. maaliskuuta 2015 Lowestoft ) oli brittiläinen laulaja.
Hän tuli pinnalle Rock School -ohjelmasta, joka esitettiin Britanniassa tammikuussa 2006. Ohjelman idea oli saada luokallisesta mihinkään haluttomia nuoria täydellinen rockyhtye. Ohjelman ”opettajana” toimi rocklegenda Gene Simmons.
Sittemmin Chrisille tarjottiin levytyssopimus ohjelmassa menestymisen takia. Tyylilajinaan pop-punk ja rock hän saavutti paljon ottaen huomioon lyhyen uran. Ensimmäinen single ”Chekin’ it out” julkaistiin 25. syyskuuta 2006, ja se sijoittui kolmanneksi Britannian virallisella singlelistalla.
Big Hole
Avolouhoksen pinta-ala on noin 17 hehtaaria ja se on halkaisijaltaan 463 metriä. Nykyään 215 metriä syvän louhoksen syvyys oli alun perin 240 metriä, mutta osa siitä täytettiin kaivosjätteillä. Lisäksi kaivoksen pohjalle on kerääntynyt noin 40 metrin syvyinen järvi, mikä jättää Big Holesta näkyviin noin 175 metriä.
Kaivostoiminnan loputtua kaivoksesta tuli nähtävyys kaupungin asukkaille ja turisteille. Kaivoksen yhteyteen perustettiin yksinkertainen museo jo 1960-luvulla, jonka virallisia avajaisia juhlittiin kaivoksen satavuotisjuhlavuonna 1971. 2000-luvun alussa kaivosyhtiö De Beers ilmoitti haluavansa tehdä kaivoksesta maailmanluokan turistikohteen ja kaksinkertaistaa kävijämäärät. Yhtiön sijoittamalla 50 miljoonalla Etelä-Afrikan randilla rakennettiin muun muassa näköalatasanne kaivoksen ylle.
Sostratos
Sostratos voi viitata seuraaviin:
Lasse Wager
Lasse Wager oli alkujaan Ruotsissa syntynyt norjalaistaustainen ja toimi myös suomenruotsalaisissa teattereissa. Hän kuului Suomen Kansallisoopperan solistikuntaan. Hän opiskeli 1909–1913 Viipurin piirustuskoulussa ja sen jälkeen useita vuosia ulkomailla. Oopperadebyyttinsä hän teki Dijonissa.
Lasse Wagerin kolmen elokuvan mittainen elokuvaura alkoi suunnilleen samoihin aikoihin kuin hänen Leif-pojallaan. Viimeisen elokuvaroolinsa Lasse Wager teki vuonna 1960.
Vihtori Storck
Storck syntyi köyhään seitsenlapsiseen perheeseen. Hän oli kahdesti aviossa. Hän sai lestadiolaisen herätyksen 1930-luvulla ja hän toimi saarnaajanakin. Hän oli sodassa viisi vuotta, ja asemasodan aikana hänen kuvataiteellinen lahjakkuutensa tuli esiin. Hän sai tehdä esimiehilleen puuveistoksia muun muassa eläinaiheista.
Sodasta palattuaan Storck raivasi Kinnulan kivisistä pelloista maatilan, jota viljeli eläkkeelle siirtymiseensä saakka. Vasta eläkevuosina hän rakensi ateljeen ja ryhtyi maalaamaan öljyväreillä, mutta ei arastellut oudompiakaan tekniikoita. Hän teki myös korkokuvamaalausta. Hänen töissään näkyy uskonnolliset aiheet sekä kotipaikkakunnan tavat ja vanhat tapahtumat. Näiden kuvaamisessa häntä voi pitää naivistina. Maalausten perusteella Storckia ei uskonnostaan huolimatta voi pitää ahdasmielisenä. Storck katsoi niin ikään, että vanhoista tavoista ja työmenetelmistä on syytä jäädä tietoa jälkipolville.
Storckin luonnollista kokoa oleva valjastettu puinen hevosveistos on Sotamuseossakin. Puun lisäksi Storck on tehnyt paperi- ja kiviveistoksia. Kiviveistoksissa on erikoista luonnonkiven ja laastin yhdistäminen. Hänen eläin- ja ihmishahmonsa ovat ilmeikkäitä.
Vihtori Storckin perinneyhdistys pitää yllä perinneateljeeta Kinnulassa. Storckin ensimmäinen puoliso oli Kinnulassa syntynyt Hilda Sofia (o.s. Hänninen, s. 1906 – k. 1967) ja toinen puoliso Rovaniemellä syntynyt Aune Amanda (o.s. Jäntti, s. 1930 – k. 2011 Kinnula). Storckilla on yksi lapsi, vuonna 1929 syntynyt tytär ensimmäisestä avioliitosta.
Hietalahti (Vaasa)
Hietalahti on kaupunginosa Vaasassa, vanhan ydinkeskustan etelä- ja kaakkoislaidalla noin kilometrin etäisyydellä Vaasan ydinkeskustasta. Ensimmäinen talo Hietalahteen on rakennettu 1920-luvulla. Hietalahti on Vaasan arvostetuimpia asuinalueita kauniiden rakennustensa ja rauhallisen ilmapiirinsä vuoksi.
Vaasan hallinnon tilastoalueista Hietalahti kuuluu Keskustan suuralueeseen.
Monet Vaasan urheilukeskuksista ovat keskittyneet Hietalahteen, esimerkiksi jäähalli, jalkapallostadion, uimahalli, pesäpallostadion, monitoimiviheriö, kiekkogolf-puisto Rytilaakso (jossa aikaisemmin n. 1970 saakka sijaitsi siirtolapuutarha), yleisurheilustadion Kaarlenkenttä sekä salibandy-, tennis- ja squash-harrastajien suosima Tennis-Center. Kaupunginosassa sijaitsee myös Vaasan ravirata, jonka pääkatsomon kolmas kerros tuhoutui tulipalossa 7. toukokuuta 2006.
Route nationale 6
thumb|Liikennettä Ségoun ja Moptin välillä. Route nationale 6 eli RN6 on valtatie Malissa. Se johtaa maan pääkaupungista Bamakosta Ségoun, Blan ja Sanin kautta Moptin esikaupunkiin Sévaréen. RN6:n jatke on Gaoon johtava RN16. Tien pituus on noin 612 kilometriä.
Bamakon ja Ségoun välistä tieosuutta alettiin leventää ja päällystää uudelleen vuonna 2012. Kiinalaisten suorittama rakennustyö eteni Bamakon porteille Niamanaan vuonna 2014. Seuraavaksi on vuorossa nelikaistainen sisääntuloväylä Bamakoon.
Ségoun läpi on rakennettu uusi kymmenen kilometriä pitkä nelikaistainen väylä, joka jatkuu seitsemän kilometriä Saniin päin. Markalan liittymän sisältävä osuus vihittiin käyttöön huhtikuussa 2018. Kolmekymmentäviisi miljoonaa euroa maksaneen hankkeen rahoittajina toimivat Malin valtio (84 %) ja Länsi-Afrikan kehityspankki (16 %).
Pontikonísi (Euboia)
Pontikonísi eli Artemisía (Αρτεμισία) on pieni Kreikan saari, joka sijaitsee Artemísion niemen eli Euboian saaren pohjoiskärjen edustalla. Saaren pinta-ala on noin 0,328 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Pontikonísi kuuluu Istiaía-Aidipsóksen kuntaan, Euboian alueyksikköön ja Keski-Kreikan alueeseen.
Finno skola
Finno skola on ruotsinkielinen peruskoulu Espoon Suomenojalla. Koulussa on vuosiluokat 1–6 ja pienryhmäopetusta vuosiluokille 1–9. Samassa rakennuksessa koulun kanssa toimii päiväkoti. Koulun rehtorina toimii Pia Björkenheim. Vuonna 2021 koulussa oli noin 260 oppilasta. Koulua varten rakennettiin uudisrakennus vuonna 2002, ja koulu perustettiin 7. tammikuuta 2003. pienoiskuva|Koulun takapiha vuonna 2021.
Jorma Lievonen
Jorma Ilkka Olavi Lievonen (s. 17. huhtikuuta 1956 Joensuu) on suomalainen ampuja. Hän voitti maailmanmestaruuden villikarjuammunnan joukkuekilpailussa vuonna 1979. Olympialaisiin hän osallistui vuosina 1980 ja 1984.
Moskovan kesäolympialaisissa 1980 Lievonen sijoittui normaalijuoksujen 30+30 laukauksen villikarjuammunnassa kuudenneksi tuloksella 584, joka ylitti kolmella pisteellä aiemman maailmanennätyksen. Neuvostoliiton Igor Sokolov ja Itä-Saksan Thomas Pfeffer ampuivat uudeksi maailmanennätykseksi tuloksen 589. Pronssimitalitulos oli 587 ja mitalivauhdista Lievosen pudotti viimeisen kymmenen laukauksen sarjan kuudes laukaus, joka osui kuutoseen. Los Angelesin kesäolympialaisissa 1984 Lievonen sijoittui normaalijuoksujen 30+30 laukauksen kilpailussa seitsemänneksi tuloksella 576. Pronssimitalitulos oli viisi ja kultamitalitulos 11 pistettä parempi.
Seuratasolla Lievonen edusti Joensuun Ampujia. Hän voitti Suomen-mestaruuden villikarjuammunnan 60 laukauksen kilpailussa 1975 ja 1981, villikarjuammunnan 40 laukauksen kilpailussa 1975 ja 1979, hirviammunnan kertalaukauksissa 1982 sekä villikarjuammunnan 40 laukauksen joukkuekilpailussa 1974 ja 1979.
Ksois
Ksois (, myös ; ) eli Khasuu oli kaupunki muinaisessa Egyptissä. Se sijaitsi Ala-Egyptissä eli Niilin suistossa ja kuului Ksoiteen nomokseen, jonka pääkaupunki se oli.
Ksois sijaitsi Niilin suiston keskisissä pohjoisosissa, ja se oli rakennettu saarelle, jonka muodostivat Niilin Sebennytikos-suuhaara (eli Sebennytoksen suuhaara) ja Fatmetikos-suuhaara. Kaupunki luetaan yleensä kuuluneeksi Ksoiteen nomokseen, mutta mainitaan myös Sebennyteen nomokseen kuuluneena. Ksoisin kautta kulki tie Tamiathiksesta Memfikseen.
Ksois oli hyvin vanha kaupunki. Manethon luettelossa 14. dynastiaan kuului 76 Ksoisista hallinnutta faaraota. Joskus kaupungin on ajateltu olleen sama kuin Herodotoksen mainitsema Papremis. Kaupungissa oli Ralle omistettu temppeli.
Tarhatatar
Tarhatatar eli hörtsätatar (Reynoutria × bohemica) on japanintattaren (Reynoutria japonica) ja sahalinintattaren (Reynoutria sachalinensis) välinen risteymä. Tarhatatar on nopeakasvuinen ja monivuotinen ruoho.
Se kuuluu Suomen kansalliseen vieraslajiluetteloon, jossa se on lueteltu kansallisesti haitalliseksi vieraslajiksi. Tarhatatar on toistaiseksi Suomessa harvinainen. Sitä on havaittu enimmäkseen Etelä-Suomessa. Sen hävittäminen on vaikeaa, sillä tarhatatar lähtee uuteen kasvuun pienestäkin juurakon palasesta.
Säteensuuntaus
Menetelmä eroaa säteenseurannasta : säteenseuranta seuraa ja jäljittelee valoa valonlähteestä objekteihin; säteensuuntaus aloittaa katselukulmasta ja suuntaa säteitä katsottavaan alueeseen pikseli kerrallaan. Kappaleen pinnan varjostus toteutetaan tavanomaisilla tietokonegrafiikan varjostusmenetelmillä.
Säteensuuntaus ja syvyyspuskuri ovat suosituimmat tavat oikean näkyvyyden varmistamiseen nykyään.
Debbie Flood
Flood on 177 senttimetriä pitkä ja painaa 75 kilogrammaa.
Samettikukat
Samettikukat kasvavat 15–70 cm korkeiksi ja kukkivat keltaisen, oranssin, punaisen ja punaruskean sävyisin, yksinkertaisin tai kerratuin kukin. Erinäköisiä lajikkeita on satoja.
Samettikukka on lokakuun synnyinkukka.
Streletskajan kulttuuri
Streletskajan kulttuuri kehittyi Keski-Donilla Itä-Euroopassa noin 37 000-32 000 vuotta sitten ehkä keskipaleoliittisesta Moustierin kulttuurista. Se oli Aurignacin aikalainen ja Kostenki-Spinen edeltäjä. Tämä varhainen myöhäispaleoliittinen kulttuuri on tullut tunnetuksi kolmiomaisista keihäänkärjistä, jotka on työstetty hyvin litteiksi ja isketty kaksipuolisesti.
Tämä vaatii taitoa kivenkäsittelyssä. Streletskajan kulttuuri saattoi olla ensimmäinen kaksipuolisen, ohuen kivitekniikan käyttäjä Euroopassa ts. ennen Solutrén kulttuuria. Streletskajan kulttuurin arvellaan jollain tavoin liittyvän Amerikan muinaiseen asuttamiseen. Kaksipuolisten litteiden keihäänkärkien valmistus on voinut levitä Itä-Aasiaan ja edelleen Amerikkaan. Sungirin hautalöydöt ovat Streletskajan seuraajia, ja voidaan puhua Streletskajan-Sungirin kulttuurista.
Kuubanyölisko
Kuubanyölisko (Cricosaura typica) on yöliskojen heimoon kuuluva liskolaji, jota tavataan vain Kuuban itäosasta. Se on sukunsa ainoa laji.
Kuubanyölisko on pieni, tummanruskea lisko. Sen pituus kuonosta peräaukkoon on alle neljä senttiä. Kuubanyöliskolla on pyöreät pupillit ja siltä puuttuvat silmäluomet. Se elää kivien alla kuivissa, subtrooppisissa metsissä. Vankeudessa lisko on aktiivinen illalla ja pysyttelee päivät suojan alla tai kaivautuneena maahan. Se syö hyönteisiä, pääosin muurahaisia, ja hämähäkkejä. Kuubanyölisko on ainoa tunnettu yölisko, joka munii. Se laskee yhden munan 1–2 senttiä syvään koloon. Munat kuoriutuvat kahden kuukauden kuluttua muninnasta. Vaikka kuubanyölisko ei ole uhanalainen, sen levinneisyysalue on rajallinen ja lajiin vaikuttaa metsien heikkeneminen.
Kaasumoottori
pienoiskuva|Sähkön tuotantoon käytettävä kaasumoottori. pienoiskuva|Lenoirin kaasumoottori. Kaasumoottori on polttomoottori, joka käyttää kaasua sen polttoaineena (kiinteän tai nesteen sijaan). Polttoaineena voi olla esimerkiksi nesteytetty maakaasu tai biokaasu ja teholuokka voi olla moottorista riipuen kilowateista kymmeniin megawatteihin.
Parhaimmat modernit kaasumoottorit ovat hyötysuhteeltaan parempia kuin kaasuturbiinit. Kaasumoottoreita ja kaasuturbiineja käytetään muun muassa teollisuuslaitoksissa ja sairaaloissa lämmön ja energian tuotannossa.
Historia
Ensimmäisen käytännöllisen kaasua käyttävän polttomoottorin rakensi Étienne Lenoir vuonna 1860. Lenoirin moottori oli kaksitahtinen ja käytti hiilikaasua ja ilmaa. Lenoirin moottoria on sanottu myös yksitahtiseksi ja se ei käyttänyt puristusta. Mäntä oli kaksitoiminen ja moottori käytti kipinää. Lenoir hyödynsi olemassa olevia ideoita kuten Robert Streetin mäntää, Isaac de Rivazin kipinäsytytystä ja Heinrich Daniel Rühmkorffin vastikään keksimää käämiä. Lenoir sai tehtyä jatkuvatoimisen moottorin, jota myös valmistettiin sarjatuotantona. Lenoirin moottoria käytettiin pumpuissa ja painamisessa. Nicolaus Otto näki matkoillaan Lenoirin moottorin ja kehitti ottomoottorin.
Soppatykkimiehet
Soppatykkimiehet on Salatut elämät -televisiosarjan viisiosainen spin-off-sarja, joka julkaistiin mtv-suoratoistopalvelussa 22. joulukuuta 2018. Televisiossa sarja esitetään yhtenä kokonaisuutena MTV3-kanavalla 7. tammikuuta 2019.
Sarjassa siviilipalveluksessa olevat Janne (es. Hemmo Karja) ja Tale (es. Emil Hallberg) joutuvatkin yllättäen armeijan muonitustehtäviin, kun siviilipalvelutoimisto saa virka-apupyynnön puolustusvoimilta.
Soterides
Soterides (200-luku eaa.?) oli antiikin kreikkalainen grammaatikko, joka oli kotoisin Epidauroksesta. Hänen tiedetään kirjoittaneen ainakin teoksen Tutkielma Menandroksesta, joka käsitteli komediakirjailija Menandrosta. Tämän perusteella hänen on täytynyt elää joskus 300- ja 200-lukujen eaa. taitteen jälkeen.
Web 2.0
Web 2.0 -termillä viitataan World Wide Webin konseptin asiakaskeskeiseen kehitykseen, jota jotkut pitävät Webin toisena vaiheena. Käsite on alun perin kehitetty vuonna 2004 O'Reilly and Associatesin ja MediaLive Internationalin järjestämän konferenssin markkinointiin, mutta se on sittemmin levinnyt laajempaan käyttöön. O´Reilly ei kyennyt alkuperäisessä artikkelissaan (2005) määrittelemään Web 2.0:aa muuten kuin yrittämällä avata termiä ideakartan avulla. Vaikka useat eri tahot ovat yrittäneet määritellä termiä Web 2.0, niin sille ei löydy vieläkään mitään yksiselitteistä määritelmää. Se ei ole mikään yksiselitteisesti määriteltävä tekniikka tai malli, vaan konsepti, jossa yhdistyy uudet ja hyväksi havaitut toimintatavat www-palvelun strategiassa, suunnittelussa, ohjelmoinnissa, markkinoinnissa ja tuotannossa.
Termin kannattajat viittaavat sillä seuraavanlaisiin asioihin:
Web 2.0:aa voidaan pitää internetiin liittyvänä uutena liiketoimintamallina, jossa yritykset tuottavat palveluita valmiiksi tehtyjen staattisten sisältötuotteiden sijasta. Web 2.0 -ajattelua edustaa esimerkiksi Flickr, johon käyttäjät lataavat sisältönä olevat kuvat yhteisöllisesti katseltaviksi, kommentoitaviksi ja käytettäviksi.
Termin merkityksestä ei ole kuitenkaan vielä täyttä yksimielisyyttä. Epäilijät väittävät joko koko termin olevan turha, tai että sitä käytetään miten halutaan, jotta saataisiin media ja sijoittajat uskomaan, että ollaan rakentamassa jotain täysin uutta. Esimerkiksi Holtz (2006) toteaa, että termiä Web 2.0 voidaan kritisoida väkisin tehdyksi ja pinnalliseksi, mutta toisaalta on hyödyllistä tarkastelun helpottamiseksi nimetä ilmiöitä, jotka eivät sovi vanhoihin kategorioihin.
Rakenteellisesti termi Web 2.0 sisältää viittauksen World Wide Webiin sekä ohjelmistotuotannossa käytetyn tavan esittää tuotteen edistymistä versionumeron (tässä 2.0) avulla. "Perinteinen web" olisi "Web 1.0", vaikka tätä nimitystä ei sinänsä käytetä.
Monet uudet käsitteet ja teknologiat on yhdistetty Web 2.0 -ilmiöön, esimerkiksi weblogit, podcastit, RSS-syötteet, erilaiset yhteisöllisyyttä tukevat www-sovellukset kuten Wikipedia tai Flickr, www-pohjaiset ohjelmointirajapinnat, Web-standardit ja Ajax. Yhteisöllisen tiedon jalostamisen termi on käyttäjätuotanto (eng. Produsage). Esimerkiksi Lin (2007) kuitenkin korostaa, ettei Web 2.0 tarkoita mitään kaikille sovelluksille yhteistä teknologioiden joukkoa.
Web 2.0 -työkalut ovat yleensä halvempia kuin perinteiset ohjelmistot. Parhaimmillaan ne ovat jopa täysin ilmaisia. Niiden käyttämiseen tarvitaan vain ajan tasalla oleva selain, sillä ne ovat web-pohjaisia. Verkkopohjaiset ohjelmistot ovat nopeita ja dynaamisia. Esimerkiksi Google Spreadsheet toimii kuten Excel, mutta kolmella erityisellä erolla: se on yhteistyön tulos, jossa monta käyttäjää voi samaan aikaan muokata työtä; se on verkkopohjainen, joten sovellusta ei tarvitse ladata tai asentaa; ja se on ilmainen. Web 2.0 -ohjelmistot ovatkin erittäin sosiaalisia, kannustavat käyttäjiä manipuloimaan sisältöä ja olemaan vuorovaikutuksessa sisällön kanssa uusilla tavoilla. Sanastokeskuksen työryhmä rinnastaakin sosiaalisen median Web 2.0 –määritelmässään: ”internetin hyödyntämisessä käytettävien, sosiaalisen median mahdollistavien tietoteknisten ratkaisujen kokonaisuus”.
Yrityksien ja organisaatioiden kiinnostus Web 2.0:aa kohtaan johtuu pääasiassa siitä, että liiketoimintamallit, tekniikat ja muut ominaisuudet, jotka liittyvät Web 2.0:aan, on havaittu toimivan käytännössä. Tästä hyviä esimerkkejä ovat YouTuben, Googlen, Amazonin ja Yahoon kaltaiset menestystarinat. Kaikkea Web 2.0:n mahdollisuuksia yritysten ei tarvitse yrittää hyödyntää toiminnassaan, vaan hyödyntää vain tiettyjä Web 2.0:n tarjoamia mahdollisuuksia, jotka ovat omaan strategiaan ja toimintaan soveltuvia tai soviteltavissa olemassa oleviin resursseihin ja vahvuuksiin.
Teknologia
Sivuston voidaan sanoa käyttävän Web 2.0 -teknologioita, jos se on toteutettu käyttäen useampia seuraavista tekniikoista:
Yleisiä periaatteita:
Rakenne ja pääpiirteet
Web 2.0 voidaan jakaa kolmeen osaan: ansainta- ja toimintamallit, käyttäjäsisältöjen ja –palveluiden kehittyminen yhteisöllisiksi sekä www-alustainen ohjelmointi ja ohjelmistokehitys. Ensimmäiseen kategoriaan lukeutuu esimerkiksi ilmainen palvelumalli (esim. YouTube ja Blogger-työkalu), joista useimmiten muodostuu suosion kasvettua (ainakin osittain) maksullisia. Muita havaittuja liiketoimintamalleja ovat mainokset (joista tunnetuimpina Goolen mainokset, ”Ads by Google”), tilauspalvelut (joissa usein peruskäyttö maksutonta, esim. Spotify) ja myyntipalvelut (tuotteet joko fyysisiä tai virtuaalisia, esim. HabboHotel). Lisäksi ns. pitkähäntä –ilmiö lukeutuu ensimmäiseen kategoriaan. Ilmiössä pyritään myymään vähemmän suosittuja tuotteita, joita kivijalkamyymälöissä voi olla mahdotonta tarjota rajallisen hyllytilan vuoksi. Kuitenkin suurin osa sosiaalisen median palveluista ei omaa selkeää liiketoimintamallia. Aikaisemmin verkon toimintamalli oli ”ylhäältä-alas” –tyyppistä, mutta Web 2.0:n myötä käyttäjien keskinäinen vuorovaikuttaminen on kasvanut erilaisten blogien ja keskustelupalstojen myötä. Toiseen Web 2.0:n kategoriaan, käyttäjäsisältöjen ja –palveluiden kehittymiseen yhteisöllisiksi, luetaan keskustelupalstojen ja blogien lisäksi myös muut erilaiset verkkoyhteisöt (esim. Facebook), joissa käyttäjät jakavat tietoa, valokuvia, videoita, mielipiteitä ja kokemuksiaan. Sisällön verkkoyhteisössä voi luoda yksityinen henkilö, yritys, ammattilainen tai amatööri. Pääperiaatteena on, että sisällön tuottajat ovat tasavertaisia. Kolmas Web 2.0:n kehityssuunta eli ohjelmistojen kehitys on muuttanut perinteiset tietokantasovellukset yksittäisistä käyttöjärjestelmistä ja päätelaitteista verkkoalustaisiksi palveluiksi, joita voidaan päivittää nopeasti ja paikasta riippumattomasti. Käyttäjät toimivat testaajina ja sovellukset pysyvät ikään kuin testiversioina, sillä kehitysideat ja muu palaute saadaan käyttäjiltä suoraan.
Web 2.0 sivut antavat käyttäjälle mahdollisuuden sivuston sisällön tarkastelun lisäksi myös mm. sen kommentointiin. Joillekin sivuille käyttäjä voi luoda oman profiilin, joka mahdollistaa laajemman osallistumisen sivuston käyttöön. Web 2.0:n keskeisiä piirteitä ovat mm. yhteisöpalvelut, käyttäjän omat julkaisut (esimerkiksi kotisivut ja blogit), sisällön merkitseminen (esim. “taggaus”, “tykkääminen” ja linkittäminen). Käyttäjät ovat oleellisessa roolissa web 2.0 sivustojen sisällön luomisessa. Käyttäjät voivat luoda sivustolle uutta arvoa esimerkiksi kommentoimalla aiempia julkaisuja ja linkittämällä aiheeseen liittyviä kuvia ja videoita.
Web 2.0:n pääpiirteitä : Koska web 2.0 tarjoaa saman vapauden kaikille käyttäjille, se mahdollistaa myös haitallisen käytön. Vapaus jakaa tietoa tuo tullessaan web 2.0:n haittailmiöt, kuten roskapostin (“spam”) ja häiriköinnin (“trollaus”). Web 2.0 voi toimia jopa kanavana vihapuheelle, kiusaamiselle ja kunnianloukkauksille. Yksi web 2.0:n ongelmista on häiriköinnin mahdollisuus kannustaa asiallisia käyttäjiä olemaan tuomatta omaa panostaan sivuston sisältöön. Muiden käyttäjien materiaalien jakaminen ilman materiaalin tuottajan lupaa aiheuttaa puolestaan tekijänoikeusrikkomuksia. Esimerkiksi YouTubessa olevat TV-sarjojen jaksot, kokonaiset elokuvat ja musiikkivideot ovat toisinaan aiheuttaneet oikeudellisia haasteita yritystä kohtaan. Web 2.0:n kehityksen myötä luottamuksen merkitys on korostunut. Aiemmin rajanveto sisällön tuottajiin ja kuluttajiin oli helpompaa tehdä, ja sisällön tuottajan identiteetti oli vaivattomammin selvitettävissä kuin Web 2.0:n aikana, jossa anonyymisyys on mahdollista ja julkaisukynnys on matalampi sisällön tuottamisen ja jakamisen helppouden vuoksi. Luottamukseen vaikuttavat mm. palveluntarjoajan brändi ja maine, yksityisyyden suojaaminen, arvostettujen tahojen antamat suosittelut, tietoturvakäytännöt, sivuston ulkonäkö, sovelluksen toiminta ja tunnettavuus, käyttäjäryhmän ominaisuudet, käytön seuraukset (esim. roskaposti ja virukset) ja verkkoyhteyden tietoturva (erityisesti salaus, kuten pankkipalveluissa).
Lanttuperhonen
Lanttuperhonen (Pieris napi) on keskikokoinen kaaliperhosten (Pieridae) heimoon kuuluva päiväperhonen.
Koko ja ulkonäkö
Lanttuperhosen siipien kärkiväli on noin 3–4 cm. Yläpuolelta perhonen on pohjaväriltään valkoinen ja sen siipien kärjissä on tummat alueet. Koiraalla on usein etusiiven keskellä yksi tumma täplä, mutta se saattaa myös puuttua, naaraalla täpliä on kaksi. Siipisuonet erottuvat melko hyvin siiven yläpinnalla. Alkukesästä lentävällä ensimmäisellä sukupolvella takasiipien alapinnat ovat pohjaväriltään valkoiset ja siipisuonien kohdalla on vihreää kehnää. Heinäkuusta eteenpäin lentävällä toisella sukupolvella takasiipien alapinta on vaaleankeltainen, mutta vihertävä kehnä siipisuonten kohdalla erottuu niilläkin selvästi.
Pohjoisimmassa Lapissa tavattavan maantieteellisen muodon naarasyksilöt poikkeavat väritykseltään etelässä lentävistä yksilöistä. Niiden siivet ovat siipisuonten ympäriltä voimakkaasti tummanharmaakehnäisiä ja siipien pohjaväri kellertävä.
Elinympäristö ja elintavat
Lanttuperhonen elää kulttuuriympäristöissä, puutarhoissa, niityillä ja pelloilla. Laji talvehtii kotelona.
Karl Logan
thumb|Karl Logan
Karl Logan (s. 28. huhtikuuta 1965 ) on entinen heavy metal -yhtye Manowarin kitaristi. Hän liittyi bändiin vuonna 1994 entisen kitaristin David Shanklen jätettyä bändin. Loganin soittotapa on saanut vaikutteita neo-klassisesta soittotavasta, joka eroaa entisten Manowar-kitaristien soittotyyleistä. Osa bändin faneista ei pidä sitä sopivana bändin soundiin.
Manowarin DVD:llä Hell on Earth I Logan kertoo kuinka tapasi basisti Joey DeMaion melkein ajettuaan hänen päälleen moottoripyörällä.
Logan ajoi vuonna 2006 kolarin moottoripyörällään ja loukkaantui niin, että Manowarin kiertue siirtyi.
Logan pidätettiin lapsipornon hallussapidosta vuoden 2018 elokuussa, mutta hän vapautui 35 000 dollarin takuita vastaan. Häntä syytetään myös kolmen alaikäisen seksuaalisesta hyväksikäytöstä, ja näistä syistä Manowar erotti hänet yhtyeestä.
Julie de Lespinasse
Jeanne Julie Éléonore de Lespinasse (9. marraskuuta 1732 – 23. toukokuuta 1776) oli ranskalainen salonginpitäjä ja kirjeiden kirjoittaja. Hän omisti merkittävän salongin Pariisissa valistuksen aikana. Nykypäivänä hänet tunnetaan parhaiten kirjeistään, jotka julkaistiin ensimmäistä kertaa vuonna 1809. Ne sisältävät houkuttelevia oivalluksia kahdesta traagisesta rakkaussuhteesta.
Lapsuus
Jeanne Julie Éléonore de Lespinasse syntyi Lyonissa Julie-Claude-Hilaire d’Albonin, joka oli perheensä ainoa perijä, aviottomana tyttärenä. Hänen äidillänsä oli aviomies, Comte d'Albon, mutta he erosivat hänen syntymänsä aikoihin ja vauva kastettiin kahden kuvitteellisen henkilön, Claude Lespinassen ja tämän vaimon Julie Navarren lapseksi. Hänen isänsä henkilöllisyys selvisi vasta, kun hänen ensimmäinen huolellinen elämänkerturinsa Marquis de Ségur vahvisti isäksi Gaspard de Vichy-Chamrondin, jonka sisko Marie Anne du Deffand pyöritti kuuluisaa pariisilaista salonkia.
Aviottoman syntymänsä ja köyhyyden takia mlle de Lespinasse koki lapsuudessaan laiminlyöntiä. Hän sai peruskoulutuksen nunnaluostarista, mutta oli suurimmalta osin itseoppinut, jonka ansiosta hän pystyi myöhemmin pitämään pintansa Ranskan kärkiälykköjen joukossa. Vuonna 1754 Madame du Deffand houkutteli hänet Pariisiin, tunnistettuaan veljentyttärensä kyvyt.
Salongit
Mlle de Lespinasse muutti tätinsä luo Pariisiin, kunnes kymmenen vuotta myöhemmin Madame du Deffand alkoi kadehtimaan nuoremman naisen vaikutusvaltaa nuorempiin salongeissa kävijöihin.
Mlle de Lespinasse perusti oman salonkinsa, joka houkutteli monia entisiä du Deffandin salongissa käyneitä. Matemaatikko ja kirjailija Jean le Rond d’Alembert loi läheisen ystävyyden hänen kanssaan ja jopa asui hänen luonaan, mutta heillä ei ollut romanttista suhdetta. Kyseinen järjestely toi lisää mainetta salongille, josta tuli Encyclopédien kirjoittajien keskus. Muun muassa Denis Diderot teki hänestä kiistanalaisten dialogiensa, teoksen nimeltään Le Rêve de d'Alembert, päähenkilön. Vaikka Mlle de Lespinassella ei ollut rikkauksia, korkeaa asemaa tai ylivoimaista kauneutta, hänellä oli älyä, viehätysvoimaa ja kykyjä emäntänä, joiden myötä hänen salonkitilaisuuksistaan tuli Pariisin suosituimpia.
Kirjeet
Kaksi nidettä sisältäen mlle de Lespinassen kirjeitä julkaistiin vuonna 1809. Ne esittivät hänet harvinaisen intohimon omaavana kirjoittajana. Kirjeet keskittyvät hänen rakkauteensa kahteen mieheen, Don José y Gonzaga Marquis de Moraan, joka oli espanjalaisen suurlähettilään poika, ja Jacques-Antoine-Hippolyte Comte de Guibertiin, joka oli ranskalainen kenraali ja kirjailija. Vähemmän maltillisen filosofisesti kuin Madame de Staëlin, ne tarjoavat kuvan naisesta, joka näki itsensä sankarittarena uhraamassa kaiken rakkauden vuoksi.
Kirjeet Marquis de Moralle
Mlle de Lespinasse tapasi Marquis de Moran ensimmäistä kertaa kaksi vuotta sen jälkeen, kun hän perusti oman salonkinsa. Tavattuaan miehen uudestaan kahta vuotta myöhemmin, hän rakastui tähän, ja tunteet olivat molemminpuolisia. Marquis de Mora alkoi saamaan tuberkuloosin oireita ja palasi terveytensä vuoksi Espanjaan. Mlle de Lespinassen kirjeet paljastavat kärsimyksen erossa olemisesta ja hänen pelkonsa miehen terveyden puolesta. Matkalla mlle de Lespinassen luo vuonna 1774 Marquis de Mora kuoli.
Kuolema
Vuoden 1776 alusta lähtien mle de Lespinasse oli voinut pahoin henkisesti ja fyysisesti, ilmeisesti Comte de Guilbertin takia. Hänellä oli ollut masentuvaisia taipumuksia ja seurauksena ollut oopiumiriippuvuus saattoi kiihdyttää romahdusta. Hän kuoli Pariisissa 43 vuoden iässä, mahdollisesti tuberkuloosiin.
Aatto Nuora
Aatto Johannes Nuora (23. lokakuuta 1895 Virolahti – 18. heinäkuuta 1990 Helsinki) oli suomalainen ampuja. Hän osallistui pistooliammunnassa olympialaisiin vuonna 1936 sekä kaksiin MM-kilpailuihin. Seuratasolla hän edusti muun muassa Suomen Metsästysyhdistystä.
Nuora sijoittui Berliinin olympialaisissa 1936 vapaapistooliammunnassa kahdeksanneksi. Hän sijoittui vuoden 1937 MM-kilpailuissa yhdeksänneksi ja osallistui myös vuoden 1947 MM-kilpailuihin.
Lempinimellä "Naru" tunnettu Aatto Nuora voitti vapaapistoolin Suomen-mestaruuden vuosina 1936–1937. Helsingin olympialaisissa 1952 hän toimi pistoolikilpailun juryn ylituomarina.
Lasijyrkänne
Lasijyrkänne tarkoittaa tilannetta, jossa nainen valitaan esimerkiksi johtajaksi olosuhteissa, joissa on mahdotonta onnistua. Nainen voidaan esimerkiksi palkata epävakaisiin tai kriisitilassa oleviin organisaatioihin. Lasijyrkänne on sukua sanalle lasikatto, jolla kuvataan naisen ylenemistä johtotehtäviin estävää vertaiskuvallista kattoa.
Termin alkuperä
Termin loivat 2005 Michelle Ryan ja Alexander Haslam kuvaamaan tilannetta, jossa naisia nostetaan vastuutehtäviin siinä vaiheessa kun toiminta on jo kriisissä tai epäonnistumassa. Yritys saa tällä henkilön jota käyttää syntipukkina, samalla kun se pystyy epäonnistumisesta huolimatta näyttämään progressiiviselta. Mikäli nainen onnistuu johtaessaan toimintaa, yritys on kauaskatseinen valittuaan oikean henkilön tehtävään. Onnistumiseen haasteena on myös usein se, että valituilta naisilta yleensä puuttuvat tarvittava kokemus ja verkostot.
Tupolev Tu-95
pienoiskuva|Tupolev Tu-95:n laivastoversio Tu-142 (Bear J) kuvattuna Yhdysvaltain laivaston ilma-aluksesta 1. huhtikuuta 1990 Tupolev Tu-95 on Tupolevin strategiseksi pommikoneeksi Tupolev Tu-4 seuraajaksi suunnittelema nelimoottorinen potkuriturbiinikone, joka otettiin käyttöön Neuvostoliitossa 1956. Konemallia käytetään myös meritiedusteluun. Malli on ollut Venäjän, Ukrainan ja Intian käytössä. Ukraina luovutti tämän tyypin pommituskoneensa 1990-luvulla Venäjälle osana sopimusta ydinaseista luopumisesta.
Kehittäminen
pienoiskuva|[[F-14 Tomcat saattaa Tu-95:ttä (1983)]] Tu-95 on ainutlaatuinen siinä suhteessa, että se on ainoa edelleen käytössä oleva potkuriturbiinein varustettu pommikone. Koneessa on neljä moottoria, jotka kukin pyörittävät kahta vastakkain pyörivää potkuria. Konetyyppiä on pidetty yhdysvaltalaisen Republic XF-84H -koehävittäjän ohella yhtenä maailman meluisimmista lentokoneista. Kone on niin äänekäs, että on jopa väitetty Yhdysvaltojen seuranneen kylmän sodan aikana Tu-95:iden liikkeitä sukellusveneiden seurantaan tarkoitetun vedenalaisen mikrofoniverkoston avulla. Samaan aikaan Yhdysvalloissa otettiin käyttöön strateginen pommikone B-52, jossa oli suihkuturbiinimoottorit, ja joka on Tupolev Tu-95:n tapaan edelleen käytössä.
Kone suunniteltiin Tu-4:n seuraajaksi kuljettamaan 9 000 kilogrammaa lastia. Tyypin välitön edeltäjä oli Tupolev Tu-20, jossa kuitenkin oli ongelmia. Näiden johdosta tyypin palveluskäyttöikä jäi jokseenkin lyhyeksi. Syksyn 1955 kokeissa se saavutti viiden tonnin kuormalla 850 km/h nopeuden ja 10 200 metrin korkeuden kantomatkan ollessa 12 100 km. Kokonaiskuormaksi tuli 20 000 kg. Seuraavassa mallissa Tu-95M oli tehokkaammat NK-12M-moottorit. Ensimmäisessä Bear-A-mallissa oli kuusi tutkaohjattua AM-23-tykkiä itsepuolustusta varten.
Kylmän sodan aikana 1970-luvulta lähtien Tu-95-koneet lensivät säännöllisesti Kuolan niemimaalta Kuubaan noin 8 000 kilometrin matkan Yhdysvaltain itärannikkoa pitkin.
Venäjän ilmavoimat vastaanotti ensimmäiset uusilla elektronisilla ase- ja pommitusjärjestelmillä varustetut Tu-95 -pommikoneensa vuoden 2014 lopulla. Ilmavoimat suunnitteli vuoden 2014 joulukuussa modernisoivansa vielä 20 pommikonetta lisää vuosien 2015-2016 aikana.
Versioita
Käytössä olevat mallit ovat strateginen pommikone TU-95M (Bear-A), joka kantaa 20 tonnin lastin, TU-95K (Bear-B) ja TU-95K22 (Bear-G) on vastustettu risteilyohjuksin ja TU-95MS (Bear-H) pitkän matkan H-55 -risteilyohjuksella tai sen uudemmilla versioilla H-101 ja H-102.
Lähestymislennot 2007
Vuonna 2007 on Venäjä aloittanut jälleen Tupolev Tu-95:llä samoin kuin myös Tupolev Tu-160:lla lähestymislennot Norjan, Britannian ja Yhdysvaltain tukikohtien ilmatilojen lähelle kuitenkaan ilmatilaa loukkaamatta harjoituksen vuoksi. Venäjä on ilmoittanut, etteivät sen strategiset pommittajat kyseisillä lennoilla kanna ydinpommeja.
9. helmikuuta 2008 Tupolev Tu-95 loukkasi Japanin ilmatilaa 3 minuutin ajan Sofuganin saaren yläpuolella noin 650 kilometriä Tokiosta etelään.
Awak Kuier
Awak Hiba Kuier (s. 19. elokuuta 2001 Kairo, Egypti) on sudanilaistaustainen suomalainen koripalloilija. Sentterinä pelaava Kuier on kotkalaisen Peli-Karhujen kasvatti. Hän on myös Suomen maajoukkuepelaaja. Kuier nimettiin kaudella 2018–2019 Naisten Korisliigan kehittyneimmäksi pelaajaksi, ja hän oli samalla sekä edellisellä kaudella sarjan torjuntakuningatar.
Kuier varattiin Women's National Basketball Association (WNBA) -koripalloliigaan vuonna 2021. Hänet varasi koko varaustilaisuuden toisena Dallas Wings.
Elämä
Kuier suoritti peruskoulun Kotkassa: hän kävi ala-asteen Kyminkartanon koulussa ja yläasteen Helilän koulussa. Kuier aloitti myös lukio-opinnot Kotkassa Karhulan lukiossa. Syksyllä 2017 Kuierin perhe päätti kuitenkin muuttaa Koivukylään Vantaalle, jotta tämä voisi panostaa koripalloon yhä enemmän. Kuier opiskelee nykyisin Mäkelänrinteen lukiossa.
Juniorivuodet
Kuier aloitti koripallon kymmenvuotiaana veljiensä innoittamana. Hänen kasvattajaseuransa on kotkalainen Peli-Karhut.
Kuier vaihtoi loppuvuodesta 2017 seuraa Peli-Karhuista helsinkiläisen lukionsa Mäkelänrinteen lukion erikoisjoukkueeseen HBA-Märskyyn.
Joulukuussa 2019 Kuier hylkäsi Yhdysvalloista tarjotut yliopistostipendit ja ilmoitti lähtevänsä kauden päätyttyä ammattilaiseksi Eurooppaan.
Kuier teki 16. tammikuuta 2020 Tapiolan Honkaa vastaan pelatussa ottelussa 47 pistettä ja otti 19 levypalloa. Hän heitti ottelussa kahdeksan kolmen pisteen koria. Kuierin pistelukema oli suurin naisten pääsarjassa 17 vuoteen ja teholukema 54 sarjan historian toiseksi suurin. Hänet valittiin tammikuussa 2020 Naisten Korisliigan kuukauden pelaajaksi.
Virtus Eirene Ragusa
Kuier valitsi kesäkuussa 2020 uuden joukkueen useista eurooppalaisista vaihtoehdoista ja teki sopimuksen Italian pääsarjan kärkijoukkueisiin kuuluneen Virtus Eirene Ragusan kanssa. Sopimus oli nelivuotinen niin sanottu avoin sopimus, josta Kuier pystyisi ostamaan itsensä ulos esimerkiksi halutessaan siirtyä WNBA:han. Kuier pelasikin kesän 2021 Dallas Wingsissä, josta hän palasi talvikaudeksi 2021-22 takaisin Italian sarjaan Ragusaan.
Dallas Wings
Kuier valittiin toisena vuoden 2021 WNBA-varaustilaisuudessa. Hän oli ensimmäinen ei-amerikkalainen pelaaja, joka valittiin ensimmäisten viiden joukossa sitten australialaisen Liz Cambagen vuonna 2011. Hän pelasi ensimmäisen ottelunsa Dallasin riveissä 27. huhtikuuta 2021. Kueir oli ensimmäisenä kautenaan koko liigan nuorin pelaaja.
Reyer Venezia
Kesällä 2022 Kuier vaihtoi seuraa Reyer Venezian riveihin. Reyer Venezia pelaa sekä Italian pääsarjassa, Serie A:ssa että Eurocupissa.
Maajoukkue
Kuier oli huhtikuussa 2019 Mäkelänrinteen lukion joukkueessa voittamassa Kreikassa koululaisten maailmanmestaruutta.
Pelityyli ja ominaisuudet
Kuier on naispelaajaksi erittäin pitkä, ja hänen sylivälinsä on yli kaksimetrinen. Hän kykenee kuitenkin myös heittämään ja kuljettamaan palloa hyvin.
Yksityiselämä
Kuierilla on neljä vanhempaa veljeä. Hänen vanhempansa ovat Jehovan todistajia.