cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tomáš Galásek
Galásek aloitti ammattilaisuransa kasvattajaseurassaan Baník Ostravassa vuonna 1991. Vuonna 1997 hän siirtyi tilburgilaiseen Willem II:een ja vuonna 2000 amsterdamilaiseen Ajaxiin. Kesällä 2006 Galásek siirtyi Saksan Bundesliigassa pelaavaan 1. FC Nürnbergin joukkueeseen. Vuonna 2008 hän palasi Baník Ostravaan, muttei lopettanut uraansa kotimaassaan, vaan siirtyi vielä vuonna 2009 takaisin Saksaan, Mönchengladbachiin, jossa hän päätti uransa kauden 2008–09 päätyttyä.
Maansa maajoukkueessa Galásek pelasi 69 ottelua ja teki yhden maalin. Hän oli mukana EM-kisoissa 2004 ja Saksan MM-turnauksessa 2006, jossa hän pelasi maajoukkueen kapteenina kaksi ottelua.
Mikronísi (Iraklion)
Mikronísi eli Ágios Pávlos (Άγιος Παύλος) on pieni Kreikan saari, joka sijaitsee Libyanmeressä Kreetan etelärannikon edustalla. Saaren pinta-ala on noin 0,027 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Mikronísi kuuluu Faistóksen kuntaan, Iraklionin alueyksikköön ja Kreetan alueeseen.
Mikronísi, suomeksi ”Pieni saari”, sijaitsee Kaloí Liménesin kylän edustalla ja kuuluu Pigaïdákian kyläyhdyskuntaan. Saaren toinen nimi Ágios Pávlos, ”Pyhä Paavali”, on peräisin siitä, että apostoli Paavali kävi lähetysmatkoillaan Kaloí Liménesissä eli ”Hyvissäsatamissa”. Nykyisin Mikronísilla on SEKA-öljy-yhtiön öljysatama suurine öljysäiliöineen. Mikronísista lounaaseen sijaitsee suurempi Makronísin eli Megalonísin saari.
Solefald
Solefald on vuonna 1994 perustettu Oslosta, Norjasta kotoisin oleva kahden miehen avant-garde metal -yhtye. Yhtye on tullut tunnetuksi hyvin kokeellisesta ja progressiivisesta musiikistaan, jossa on vaikutteita monista musiikin eri lajeista, mutta black metal on ollut aina pysyvä elementti heidän tuotannossaan. Bändi on julkaissut tähän mennessä kuusi studioalbumia, joista kaksi uusinta ovat vahvasti kallellaan viikinkimetalliin. Yhtye nauttii suurta arvostusta etenkin avant-garde metal -piireissä. Molemmat jäsenet ovat olleet mukana myös muissa yhtyeissä; Jakhelln on Sturmgeistin johtohahmo ja hänellä on myös oma avantgarde/industrial -projekti G.U.T.. Nedland soittaa Borknagarissa koskettimia ja laulaa Age of Silencessä. Sana "solefald" on norjaa ja tarkoittaa auringonlaskua.
Lee Krasner
Lee Krasner (syntyjään Lenore Krassner; 27. lokakuuta 1908 Brooklyn, New York – 19. heinäkuuta 1984 New York, New York) oli yhdysvaltalainen abstraktia ekspressionismia edustanut taidemaalari. Krasner oli naimisissa kuuluisan kuvataiteilijan Jackson Pollockin kanssa.
Elämä
Krasner syntyi Odessasta kotoisin olevaan juutalaiseen siirtolaisperheeseen. Hän oli seitsemänlapsisen perheen kuudes lapsi. Perhe oli muuttanut Yhdysvaltoihin vain yhdeksän kuukautta ennen Lenoren syntymää paetakseen Venäjällä vallinnutta antisemitismiä.
Ilmari Hustich
Elämäkerta
Vuonna 1951 Hustich nimitettiin Svenska handelshögskolanin talousmaantieteen professoriksi. Myöhemmin hän toimi saman korkeakoulun vararehtorina ja rehtorina. Talousmaantieteen tutkijana Hustich käsitteli muun muassa tulotason alueellisia eroja, kehitysaluekysymyksiä, elinkeinorakenteen muutoksia ja maatalouden ongelma. Hän kirjoitti alalta useita kansantajuisia teoksia ja oppikirjoja.
Lee Krasner
Elämä
Krasner suuntasi jo nuorena taiteelliselle uralle. Hän päätyi opiskelemaan taidetta Cooper Union -korkeakouluun, jonka jälkeen hän jatkoi opintojaan Art Students League of New Yorkissa ja National Academy of Designissa. Opintojensa aikana hän muutti nimensä Leeksi, joka oli amerikkalaistettu versio hänen venäläisestä syntymänimestään. Samalla hän poisti sukunimestään yhden s-kirjaimen. Tutkintonsa suoritettuaan hän pääsi New Dealiin kuuluneeseen Public Works of Art Project -ohjelmaan, jolla pyrittiin työllistämään taiteilijoita 1930-luvun laman aikana. Myös Jackson Pollock työskenteli samassa ohjelmassa monien muiden ajan merkittävien taiteilijoiden tavoin. Krasner työskenteli ohjelman palkkalistoilla vuosina 1934–1943.
Ilmari Hustich
Elämäkerta
Hustich oli kauppa- ja teollisuusministerinä Miettusen I hallituksessa 1961–1962. Hän oli hallituksessa sitoutumattomana ammattiministerinä. Sen jälkeen hän toimi monissa muissa valtionhallinnon asiantuntijatehtävissä ja muun muassa valtion ulkomaankauppavaltuuskunnan puheenjohtajana (1962–1973). Hustich sanoi olevansa poliittiselta ajattelultaan keskustasta vasemmalla.
Nuoruudessaan Hustich työskenteli Suomen matkailijayhdistyksessä Lapissa ja retkeili laajasti maakunnassa. Hän oli perustamassa Suomen luonnonsuojeluyhdistystä ja toimi myöhemmin tieteellisten seurojen johdossa, muun muassa Suomen maantieteellisen seuran ja Suomen Tiedeseuran puheenjohtajana. Hän oli Suomalaisen tiedeakatemian jäsen vuodesta 1973.
Lee Krasner
Elämä
Krasner palasi 1930-luvun lopulla opiskelemaan, tällä kertaa saksalaisen taidemaalarin Hans Hofmannin ohjauksessa. Opinnoissaan hän tutustui muun muassa Pariisin koulukunnan modernistisiin vaikutteisiin. Jakso vaikutti merkittävällä tavalla hänen taiteeseensa, sillä hän hylkäsi naturalistisen maalaustyylin ja siirtyi kohti kubistista tyyliä. Hän saavutti pian mainetta nuoren sukupolven modernistina.
Ilmari Hustich
Elämäkerta
Hustich suunnitteli Suomen ensimmäinen vaellusreitin Pallakselta Hettaan. Reitti merkittiin maastoon ensimmäisen kerran 1934.
Lee Krasner
Avioliitto Jackson Pollockin kanssa
pienoiskuva|Lee Krasnerin ja Jackson Pollockin muistokivet Green Riverin hautausmaalla Springissä, New Yorkissa Krasner tutustui vuonna 1941 itseään noin kolme vuotta nuorempaan Jackson Pollockiin, jonka töitä oli tuolloin esillä New Yorkissa erään gallerian ryhmänäyttelyssä Krasnerin töiden rinnalla. Pari meni naimisiin vuonna 1945 ja muutti asumaan Springsiin East Hamptoniin. Krasner ja Pollock kehittivät vuosien varrella ammatillisen suhteen, joka oli molempien taiteen kehittymisen kannalta tärkeä. Pollockin alkoholismi ja uskottomuus varjostivat avioliittoa, joka päättyi vuonna 1956 Pollockin kuoltua auto-onnettomuudessa.
Jackson Pollockin maine taiteen supertähtenä ja traagisesti menehtyneenä julkisuuden henkilönä on useimmiten ylittänyt Krasnerin maineen, vaikka Krasnerin arvo itsenäisenä taiteilijana on tunnustettu erityisesti Pollockin kuoleman jälkeen. Krasnerilla on ollut näyttelyitä muun muassa Whitney Museum of American Artissa vuonna 1978 ja Lontoon Whitechapel Galleryssa vuonna 1965. Vain muutama kuukausi hänen kuolemansa jälkeen vuonna 1984 hänen taiteestaan oli retrospektiivinen näyttely New Yorkin maineikkaassa Museum of Modern Artissa.
Choi Hong-hi
Choi Hong-hi (9. marraskuuta 1918 Myong Chun – 15. kesäkuuta 2002 Pjongjang, Pohjois-Korea) oli Etelä-Korean armeijan kenraali ja taistelulajien ammattilainen, joka oli tärkeä, vaikkakin hyvin kiistanalainen henkilö korealaisen taistelulajin taekwondon historiassa.
Monet pitävät Choita taekwondon perustajana - erityisesti näin ajattelee International Taekwon-Do Federation (ITF) -organisaatio ja siihen liittyvät yhteisöt. .   Useat muut, kuten Etelä-Korean World Taekwondo (WT) -järjestö, pitävät Choita taekwondon-historian kannalta merkityksettömänä ja/tai epärehellisenä henkilönä, joka on jätetty pois WT-järjestön taekwondo-historiasta tai tuomittu selvin sanoin.
Historia
Choi Hong-hi syntyi 9. marraskuuta 1918. Hän oli lapsena sairaalloinen ja heiveröinen, mikä huolestutti hänen vanhempiaan. Choin isä lähetti poikansa oppiin erään Korean kuuluisimman kalligrafiaopettajan luokse. Hän opetti Choille myös tae kyonia, muinaista korealaista taistelulajia. Vuonna 1937 Choi lähetettiin Japaniin opintojensa vuoksi. Siellä hän opiskeli Shotokan-tyylistä karatea saavuttaen toisen danin mustan vyön. Toisen maailmansodan sytyttyä Choi pakkovärvättiin Japanin armeijaan ja tuomittiin pian seitsemäksi vuodeksi vankeuteen japanilaisvaltaa vastaan suuntautuneiden kapinointien vuoksi. Hän kuitenkin välttyi pitkältä vankeusajalta rauhan koittamisen ansiosta.
Tosen maailmansodan jälkeen elokuussa 1945 Choi vapautui ja alkoi opettaa lajiaan Etelä-Korean armeijassa ja eteni kovaa vauhtia sotilasurallaan. Choi perusti Oh Do Kwanin, ja hänellä oli kunniamerkki 4. danin sijoituksessa Chung Do Kwanissa. Myöhemmin epärehellisyydestä johtuvien syytösten vuoksi Chung Do Kwan otti Choilta vyönsä ja asemansa kyseissä harjoituspaikassa.
Vuonna 1959 perustettiin Korean Taekwondo-yhdistys tai KTA (silloisen Korean Tang Soo Do -yhdistys) helpottamaan Korean taistelulajien yhdistämistä. Choi halusi, että kaikki muut KTA:n jäsenkwanit omaksuisivat hänen oman Taekwondon Chan Hon -tyylinsä yhtenäisenä tyylinä. Tämä kohtasi kuitenkin vastustusta, koska muut kwanit halusivat ennemminkin, että luotaisiin yhtenäinen tyyli, joka sisältäisi kaikkien kwanien tyylin, perinteen ja ominaisuudet, eikä vain yhden kwanin tyyliä.
Vastauksena tähän sekä erimielisyyksiin Taekwondon opettamisesta Pohjois-Koreassa ja koko Korean niemimaan yhdistämisestä Choi erosi KTA:sta. Sitten vuonna 1966 hän perusti Kanadassa International Taekwon-Do Federation (ITF) -organisaation, joka on omistautunut levittämään hänen oman tyylistään taekwondoa.
Kenraali Choi kuoli 84-vuotiaana 15. kesäkuuta 2002. Hänet haudattiin Pohjois-Koreaan Pjongjangiin.
Jimmy Lydon
thumb|Jimmy Lydon James "Jimmy" Lydon (30. toukokuuta 1923 – 9. maaliskuuta 2022 ) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän debytoi Broadway-teatterissa vuonna 1937 ja alkoi pian saada elokuvaroolejakin. Eräs varhainen osa oli nimirooli Tom Brownin kouluvuosissa (1940).
1940-luvun alkupuolella Lydon saavutti mainetta myös Henry Aldrich -elokuvista. Vuonna 1948 hän esiintyi James Cagneyn tähdittämässä elokuvassa Vain yksi vuorokausi.
Lydon työskenteli televisiossakin – paitsi näyttelijänä, myös ohjaajana, tuottajana ja käsikirjoittajana.
Kalsiumfosfidi
Kalsiumfosfidi (Ca3P2) on kalsium- ja fosfidi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään esimerkiksi jyrsijämyrkkynä.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö
Huoneenlämpötilassa kalsiumfosfidi on ruskeaa tai harmahtavaa kiteistä ainetta. Yhdiste reagoi hitaasti veden ja kiivaammin happojen kanssa muodostaen fosfiinia ja difosfiinia. Aine on myrkyllistä ja ärsyttää hengitysteitä ja ihoa.
Kalsiumfosfidia valmistetaan kuumentamalla kalsiumia tai kalsiumoksidia fosforin kanssa 1100 °C lämpötilaan.
Kalsiumfosfidia käytetään jyrsijämyrkkynä erityisesti myyrien hävittämiseen. Yhdistettä voidaan käyttää myös merkinantopanoksissa yhdessä kalsiumkarbidin kanssa.
Un été inoubliable
Un été inoubliable on vuonna 1994 ensi-iltansa saanut Lucian Pintilien käsikirjoittama ja ohjaama ranskalais-romanialainen draamaelokuva, jonka pääosia näyttelevät Kristin Scott Thomas ja Claudiu Bleonț. Se perustuu Petru Dumitriun romaanin Cronică de familie (1955–1957) lukuun Salata. Maailmanensi-iltansa elokuva sai vuoden 1994 Cannesin elokuvajuhlilla, missä se kilpaili pääsarjassa parhaan elokuvan Kultaisesta palmusta.
Juoni
Elokuva sijoittuu vuoden 1925 Romaniaan. Kun unkarilaissyntyinen aristokraatti Marie-Thérèse Von Debretsy Dumitriu (Kristin Scott Thomas) torjuu aviomiehensä, Romanian maavoimien kapteeni Petre Dumitriun (Claudiu Bleonț), korkea-arvoisen komentajan kenraali Ipsilantin (Marcel Iureș) lähentely-yritykset, Dumitriut saavat sen seurauksena siirron etuvartioon vaaralliselle Romanian ja Bulgarian rajalle Dobrudžaan, missä sekä heidän suhdettaan että ihmisyyttä testataan armottomasti.
Julkaisu ja vastaanotto
Vuonna 1994 Pintilie kertoi suunnittelevansa elokuvalle jatko-osaa, jonka tekemisen hän aloittaisi kahden vuoden sisällä. Jatko-osaa ei kuitenkaan koskaan toteutettu.
Barbara Eden
pienoiskuva|Barbara Eden ja [[Bob Hope tapaavat Apollo 7:n miehistön.]] Barbara Jean Eden (s. 23. elokuuta 1931 Tucson) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän valmistui Abraham Lincoln High Schoolista 1949 ja oli vuoden 1951 Miss San Francisco.
Vaikka Eden on uransa aikana esiintynyt lukuisissa maailmankuuluissa televisiosarjoissa, hänet tunnetaan ehkä parhaiten pääroolista sarjassa Unelmatyttöni (1965–1970). Juuri ansioistaan televisiossa hän on saanut tähden Hollywood Walk of Famella. Hän on esiintynyt myös useissa elokuvissa, joista tunnetuimpia ovat Puoliverinen (1960) ja Elämä pirstaleina (1991). Hänen omaelämäkertansa Barbara Eden: My Story julkaistiin vuonna 1989.
Edenille myönnettiin vuonna 1990 lain kunniatohtorin arvo University of West Los Angelesista.
Eden oli vuosina 1958–1974 naimisissa toisen tähden, Michael Ansaran kanssa. Parilla oli vuonna 1965 syntynyt poika Matthew, joka kuoli vain 35-vuotiaana. Hän elää nykyisin kolmannessa avioliitossaan.
Pýrgos
Pýrgos (, ”Torni”; myös Pírgos) voi viitata seuraaviin paikkoihin:
Systeemiteoria
Systeemiteoria on poikkitieteellistä järjestelmien tutkimusta, minkä tavoitteena on löytää sellaisia periaatteita, joita voidaan soveltaa kaikentyyppisten systeemien käsittelyyn eri tutkimusaloilla. Termillä ei ole vielä täysin vakiintunutta merkitystä. Sitä voidaan kuitenkin pitää systeemiajattelun erikoistapauksena ja yleistyksenä yleisestä systeemitieteestä, joka muodostaa systeemisen näkökulman. Systeemien teorian käsite on saanut alkunsa Ludvig von Bertalanffyn yleisestä systeemiteoriasta. Sitä on sovellettu myöhemmin muilla alueilla kuten toimintojen teoriassa ja sosiaalisten systeemeitten teoriassa.
Rajoittuneempi käsite systeemiteoria kytkeytyy erilaisten järjestelmien analysointiin, suunnitteluun ja ohjaukseen perustuen matemaattisten mallien käyttöön, joilla kuvataan järjestelmän muuttujien syy–seuraus-suhteita ja vuorovaikutuksia.
Yleistä systeemiteoriasta
Systeemiteorian katsotaan saaneen alkunsa 1920-luvulla biologiasta, josta se myöhemmin levisi muun muassa yhteiskuntatieteiden alueelle. Erityisesti Ludwig von Bertalanffyn (1971) yleistä systeemiteoriaa (General Systems Theory) pidetään klassikkona, joka on muovannut käsitystämme systeemien toiminnasta.
Esimerkiksi organisaatiotutkimuksessa systeemiteoriaa voidaan pitää pragmaattisena lähestymistapana. Systeemiteorian näkökulmasta organisaatiot ovat sosiaalisia yksikköjä, jotka koostuvat osasysteemeistä, joita rakennetaan ja uudelleenrakennetaan tiettyjen päämäärien saavuttamiseksi. Osasysteemien välisistä sekä systeemin ja ympäristön välisistä vuorovaikutussuhteista riippuu, millaiseksi organisaation toiminta muotoutuu.
Bertalanffyn merkittävimpänä antina organisaatiotutkimukselle on pidetty hänen oivallustaan suljettujen ja avointen systeemien välisistä eroista. Oivallus merkitsi samalla systeemin avoimuuden ja ympäristön huomioimista ja mukaan ottamista organisaatioita koskeviin analyyseihin.
Organisaatiotutkimuksessa systeemit jaetaan tavanomaisesti kolmeen kategoriaan: suljetut systeemit, avoimet systeemit sekä kompleksiset systeemit. On syytä korostaa, että systeemien luokittelu em. tavalla on suuntaa antava. Erityisesti organisaatioiden kohdalla suljettu–avoin-ulottuvuus tulee ymmärtää vertauskuvallisena. Absoluuttisen avoimuuden tai sulkeutuneisuuden sijaan kysymys on ennemminkin avoimuuden ja sulkeutuneisuuden asteesta.
Systeeminen älykkyys
Systeemisellä älykkyydellä tarkoitetaan Esa Saarisen ja Raimo P. Hämäläisen mukaan älykästä toimintaa juuri siinä tilanteessa kuin satumme olemaan. Systeemisen älyn voi jakaa heidän mukaansa kahdeksaan osa-alueeseen, jotka ovat systeemisen havaitseminen, herkistyminen, oman toiminnan pohtiminen, myönteisen kautta vaikuttaminen, avoimuus uusille ideoille, tehokkuus, viisaus ja myönteinen asenne.
Mount Kenya
thumb|260px|Auringonnousu Mount Kenyan yllä Mount Kenya on Kenian korkein vuori ja Afrikan toiseksi suurin vuori Kilimanjaron jälkeen. Vuoren korkeimmat huiput ovat Batian (5 199 m), Nelian (5 188 m) ja Lenana (4 985 m).
Vuoren huipulla oleva jäämassa on pienentynyt viime vuosikymmeninä, ja aiemmasta 18 jäätiköstä on jäljellä enää kymmenen.
Vuorta ympäröivä alue on luonnonsuojelualuetta (Mount Kenyan kansallispuisto). Se on Unescon maailmanperintökohde vuodesta 1997.
Ulla-Kirsti Junttila
thumb|upright|Ulla-Kirsti Junttilan ja [[Timo Uralan suunnittelema Porkkalan palauttamisen muistomerkki, joka paljastettiin vuonna 2006 Espoon Kivenlahdessa .]]
Ulla-Kirsti Junttila (os. Vinberg, s. 1950 ) on suomalainen teollinen muotoilija, joka on erikoistunut kaupunkiympäristön suunnitteluun ja tutkimiseen sekä kadunkalusteiden muotoiluun. Hänet palkittiin vuonna 1987 ensimmäisellä Vuoden teollinen muotoilija -palkinnolla.
Ulla-Kirsti Junttila valmistui Taideteollisesta korkeakoulusta teolliseksi muotoilijaksi vuonna 1978 ja taiteen lisensiaatiksi vuonna 1994. Hän on työskennellyt valmistumisensa jälkeen silmälasien kehyssuunnittelijana Instrumentarium Oy:ssä vuosina 1978-81, tutkijana ja suunnittelijana omassa muotoilutoimistossa vuosina 1981-90, tuote- ja ympäristösuunnittelijana Helsingin kaupungin rakennusvirastossa vuosina 1991-2003 sekä Sito Oy:n johtavana konsulttina ja kaupunkisuunnitteluosaston päällikkönä vuosina 2003-2015. Hän on toiminut pääsuunnittelijana tai ympäristösuunnittelusta vastaavana henkilönä lukuisissa kävelykatujen, aukioiden, torien ja muiden julkisten kaupunkitilojen perusparannushankkeissa, joista mainittakoon Kampintori (1997) ja Keskuskadun kävelykatu (2010) Helsingissä, Kotkan torin perusparannus (2004) sekä Oulun Rotuaarin perusparannus (2010). Lisäksi hän on ollut toteuttamassa monia esteettömyyshankkeita.
Kadunkalusteet ovat muodostaneet keskeisen osan hänen muotoilutyöstään. Oman toimiston puitteissa Junttilan voitti vuonna 1981 Oy Lohja Ab:n järjestämän, Petter Forsströmin mukaan nimetyn suunnittelukilpailun betonisella kadunkalustesarjalla Elemento. Se tuli tuotantoon vuonna 1982 Lemminkäinen-yhtiön toimesta. Sarjaa on sittemmin valmistanut Rudus. Junttilan suunnittelemia Promenad-sarjan ulkokalusteita valmistaa Lappset. Rakennusvirastossa hän suunnitteli 1990-luvulla Helsingin kaupungin oman kadunkalustemalliston ja vastasi Helsingin kaupungin katutaidehankkeista. Hänen omia toteutuneita ympäristötaideteoksia ovat Porkkalan palauttamisen muistomerkki Espoon Kivenlahdessa (2006) yhdessä Timo Uralan kanssa ja Kristallimaja Espoon Matinkylän uimarannalla (2008).
Suunnittelutyönsä lisäksi Junttila on toiminut tuntiopettajana Taideteollisessa korkeakoulussa ja Lahden ammattikorkeakoulussa sekä luennoinut kaupunkisuunnittelua käsittelevillä kursseilla, koonnut alan näyttelyitä ja kirjoittanut useita kirjoja kaupunkiympäristön suunnittelusta.
Eläkkeelle jäätyään vuonna 2015 hän on opiskellut luovaa kirjoittamista mm. Turun yliopistom Mestarikursseilla sekä Turun Kirjantalon Kirjailija-akatemiassa, joiden puitteissa on syntynyt sekä romaanikäsikirjoituksia että novelleja.
Mount Kenya
Ensimmäisenä eurooppalaisena Mount Kenyan lienee nähnyt lähetyssaarnaaja Johann Ludwig Krapf vuonna 1849. Tiettävästi ensimmäisenä vuorelle ovat nousseet Halford John Mackinder, C. Ollier ja J. Brocherel 13. syyskuuta 1899.
21. kesäkuuta 2003 eteläafrikkalainen lentokone törmäsi Lenana-huippuun – kaikki menehtyivät.
Mount Kenyan teealueet
Mount Kenyan alarinteillä harjoitetaan monipuolisia maataloutta. Mount Kenyaa ympäröivistä piirikunnista (lähinnä Kirinyaga, Nyeri, Meru ja Embu) osa muodostaa esimerkiksi kaksi Kenian teealueista (Mount Kenya sekä Mount Kenya & Nyambene Hills). Näillä viljellään teepensaita 1 500–2 200 metrin korkeudella merenpinnasta erityisesti mustan teen tuottamiseksi. Myytävä tee valmistetaan kerätyistä teepensaan lehdistä joko ortodoksisella tai CTC-menetelmällä.
DVJ
DVJ on yhdistelmä sanoista DJ ja VJ. DJ soittaa musiikkia ja VJ soittaa videoita tai esittää jotain muuta visuaalista materiaalia. DVJ soittaa musiikkia ja esittää jotain visuaalista yhtä aikaa.
Kuvataide
thumb|[[Johannes Vermeer, Maalauksen allegoria, 1667.]]
Kuvataide kuvaa, yhdistelee ja sommittelee silmällä havaittavia elementtejä, kuten muotoja, ulottuvuuksia, valoa ja värejä. Kuvataiteen perinteisiä lajeja ovat kuvanveisto, maalaus, piirustus, taidegrafiikka ja valokuvataide. Kuvataiteisiin tai visuaalisiin taiteisiin luetaan toisinaan myös arkkitehtuuri, mutta ei yleensä käyttöesineisiin kohdistuvaa muotoilua, joka yhdistetään taideteollisuuteen.
Kaksiulotteisen kuvan ohella kuvan kolmas ulottuvuus, tila, on mukana esimerkiksi kuvanveistossa ja ympäristötaiteessa. Myös neljäs ulottuvuus, aika, on mukana muun muassa videotaiteen ja performanssin teoksissa.
Historia
Taiteen historia käsittää kuvataiteen historian niiden esineiden pohjalta, jotka ovat säilyneet. Taiteen historia esitetään usein kanonisoitujen teoksien kehikkona, jonka varaan se rakentuu jatkumoineen, muutoksineen, kertaustyyleineen ja teknisine kokeiluineen. Renessanssitaiteilija Giorgio Vasarin Taiteilijaelämäkertoja Giottosta Michelangeloon (1550) oli taidehistorian varhainen merkkiteos ja esikuva myöhemmille taidehistorioille.
Vapaat ja soveltavat taiteet
Kuvataiteet kuuluvat niin sanottujen vapaiden taiteiden tai kaunotaiteiden (ransk. beaux-arts, engl. fine arts) traditioon. Niiden ohella puhutaan myös soveltavista taiteista. Muun muassa taideteollisuuden eri alat ovat soveltavia taiteita. Kaunotaiteet eivät ole sidoksissa varsinaiseen teolliseen tuotantoon, kun taas taideteollisuuden tuotteet suunnitellaan tavallisesti sarjoina, jotka valmistetaan joko käsin tai teollisesti. Kaunotaiteet poikkeavat myös käsityön eri aloista siinä, että käsityönä tehtävät esineet syntyvät perinteiden mukaan tehtyinä painotetusti käden taidoilla.
Toisin kuin esimerkiksi tanssissa tai musiikissa, kuvia ja esineitä eli artefakteja on säilynyt lähes muuttumattomina jälkipolville. Vanhimmat säilyneet luolamaalaukset ovat 30 000 vuotta vanhoja. Kuvataiteen historia noudattaa ihmiskunnan historian kulttuurin muutoskausia, kuten bysantti, renessanssi tai modernismi. Kuvataiteessa on havaittavissa myös omia taiteellisia kehityskulkuja, esimerkiksi impressionismi muuttui jälki-impressionismiksi, kun taiteilijat ryhtyivät tutkimaan impressionistien värien käyttöä ja maalaustapaa. Taidehistorian tutkimus on tuonut kuvataiteeseen omia merkityksiä, termejä ja käsityksiä. Nykytaide on tekemisissä monien muidenkin tieteiden, kuten filosofian, estetiikan, sosiologian tai psykologian kanssa.
Perinteinen ja nykytaide
Nykytaide on oman aikamme taidetta, uutta taidetta. Sanan käyttö yleistyi 1970-luvulla, kun sanat moderni taide ja modernismi alkoivat saada uusia merkityksiä, joita niihin ei ollut aikaisemmin liitetty. Nykytaiteella on käsitteenä vähemmän sivumerkityksiä ja se on puolueettomampi kuin moderni taide.
Kuvataiteessa puhutaan usein nykytaiteesta ja perinteisemmistä taiteista. Kuvataide muodosti ennen oman, autonomisen ja joskus kapea-alaiseenkin taitotietoon pitäytyvän merkkikielen. Eri taiteenalojen väliset raja-aidat olivat korkealla.
Kuvataiteen teoksia käytetään usein lähtökohtina erilaisissa yhteyksissä, kuten esimerkiksi graafisessa suunnittelussa, mainoksissa ja muissa suunnittelutöissä, elokuvissa ja vaikkapa verkkosivujen suunnittelussa. Kuvataide toimii innovaation lähteenä monissa ammateissa toimiville.
Kuvataide yleissivistävänä oppiaineena kouluissa
Vuonna 1999 Suomen peruskoulujen oppiaineen nimi muuttui kuvaamataidosta kuvataiteeksi. Kuvaamataito-nimitys otettiin käyttöön 1950-luvun alussa. Sitä edelsi 1800-luvulta oppiaineen niminä olleet piirustus tai kuvaanto.
Oppiaineena kuvataiteen tarkoituksena on antaa välineitä oppilaan kuvallisen ilmaisuun sekä kehittää oppilaan esteettisiä valmiuksia ja kuvallista ajattelua. Oppiaineen sisältöjä ovat muun muassa kuvailmaisu ja kuvallinen ajattelu, taiteen tuntemus ja kulttuurinen osaaminen, ympäristöestetiikka, arkkitehtuuri ja muotoilu sekä media ja kuvaviestintä.
Kuvataide koulun oppiaineena on osa taidekasvatusta.
Susan Strasberg
Susan Strasberg (22. toukokuuta 1938 New York – 21. tammikuuta 1999 New York) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän syntyi juutalaiseen perheeseen; hän oli kuuluisan ohjaajan ja opettajan Lee Strasbergin ja näyttelijän Paula Strasbergin tytär.
Strasberg syntyi ja kasvoi Manhattanilla. Hän aloitti uransa Broadway-näyttelijänä jo 14-vuotiaana.
Strasberg kuoli 60-vuotiaana sairastettuaan syöpää.
Raisa Punkki
Raisa Punkki on suomalainen tanssija, koreografi ja tanssinopettaja. Punkki on tanssitaiteen maisteri Teatterikorkeakoulun tanssitaiteen linjalta (1992). Vuosina 1996–1998 Punkki tanssi Helsinki Dance Companyssa ja sen jälkeen Kenneth Kvarnströmin tanssiryhmässä. Punkki on työskennellyt opettajana mm. Teatterikorkeakoulun tanssitaiteen laitoksella sekä tanssi- ja teatteripedagogiikan laitoksella; Turun ammattikorkeakoulun tanssitaiteen linjalla; Turun konservatoriossa; Suomen tanssitaiteilijain liitossa; sekä Helsingin Kaupunginteatterin tanssiryhmässä ja Kööpenhaminan Skolen for Moderne Dansissa.
Punkki on tanssinut myös mm. Anzu Furukawan ja Tero Saarisen tuotannoissa.
Mikronísi (Lasíthi)
Mikronísi (, myös Mikrónisos, Μικρόνησος) eli Fanári (Φανάρι) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Kreetan saariin ja sijaitsee Mirampéllonlahdessa Ágios Nikólaoksen kaupungin edustalla. Saaren pinta-ala on noin 0,034 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Mikronísi kuuluu Ágios Nikólaoksen kuntaan, Lasíthin alueyksikköön ja Kreetan alueeseen.
Mikronísi, suomeksi ”Pieni saari”, sijaitsee heti Ágioi Pántesin saaren pohjoispuolella. Saarella on majakka, josta se on saanut toisen nimensä Fanári. Saarella on paljon toisen maailmansodan saksalais- ja italialaismiehityksen aikaisia linnoituskaivanteita. Mikronísi ja Ágioi Pántes toimivat yhdessä luonnollisina aallonmurtajina Ágios Nikólaoksen kaupungille ja satamalle.
Ollastra
Ollastra on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Oristanon maakunnassa. Kunnassa on arviolta 1 219 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 21,47 neliökilometriä. Se sijaitsee 23 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.
Nutaatio
Nutaatio on akselinsa ympäri pyörivän symmetrisen kappaleen, kuten gyroskoopin, rotaatiovakautetun ammuksen tai planeetan, vähäistä epäsäännöllistä liikettä. Ilmiön havaitsi 1728 englantilainen astronomi James Bradley, ja sille keksittiin selitys 20 vuotta myöhemmin.
Maapallon nutaatio
Kun maan prekessio­liikkeen täysi kierros kestää noin 26 000 vuotta, nutaation pääjakson kesto on noin 18,6 vuotta. Kuun ratataso on kallellaan ekliptikaan nähden, ja siitä aiheutuu prekessiota 18,6 vuoden jaksoissa. Tämä heijastuu suoraan maapallon nutaatioon vastaavana jaksona. Muutokset ovat suuruudeltaan muutamia kymmeniä kaarisekunteja. Koska planeettojen liikeradat tiedetään hyvin, nutaatio voidaan laskea kaarisekuntien tarkkuudella vuosikymmeniksi. Maalla on kuitenkin napavariaatioksi kutsuttu häiriö, jota voidaan ennustaa vain kuukausia eteenpäin. Napavariaatio, navan sijainnin liikkuminen pienellä alueella, johtuu merivirroista, sääjärjestelmistä ja maan sulan ytimen liikkeistä.
Nutaation suuruusluokka
Nutaation pääjakso johtuu siis kuun prekessioliikkeestä ja on tämän prekessioliikkeen jakson pituinen, 6798 päivää (18,6 vuotta). Sen amplitudi kaarisekunteina on pituuspiirin suunnassa 17″ ja maan akselin suunnassa 9″. Muut nutaatiotermit ovat paljon pienempiä. Seuraavaksi suurimmalla 183 päivän (puoli vuotta) periodilla vaihtelevalla termillä on 1.3″:n amplitudi ja akselin suunnassa 0.6″. Kaikki mittaustarkkuuden rajoissa olevat häiriöt ovat periodiltaan 5,5–6798 päivää. Havaintoja ei ole periodeista, joiden pituus olisi 34,8–91 päivää. Nutaatio yleensä jaetaan pitkä- ja lyhytjaksoisiin termeihin. Pitkät jaksot voidaan laskea kalentereihin, lyhyempiä varten laaditaan korjaustaulukoita.
Vonette Dixon
Vonette Dixon (s. 26. marraskuuta 1975) on jamaikalainen pika-aitajuoksija.
Dixon osallistui ensimmäisen kerran arvokilpailuihin Edmontonin MM-kisoissa 2001, jossa hän sijoittui kahdeksanneksi. Hän voitti Kansainyhteisön kisoista 2002 hopeaa ajalla 12,83. Pariisin MM-kisoissa seuraavana vuonna hän juoksi yhdeksänneksi. Helsingin MM-kisoissa 2005 hän karsiutui välierissä ajalla 13,08, mutta seuraavissa MM-kilpailuissa Osakassa 2007 hän sijoittui seitsemänneksi ajalla 12,64. Myöhemmin samana vuonna hän juoksi Stuttgartin yleisurheilufinaalissa viidenneksi. Pekingin olympialaisissa 2008 hän jäi välieriin. Dohan sisäratojen MM-kisoissa 2010 hän oli kuudes 60 metrin aitajuoksussa. Seuraavan vuoden Daegun MM-kilpailuissa hän karsiutui välierissä.
Wernicken enkefalopatia
Wernicken enkefalopatia on tiamiinin puutoksesta johtuva aivosairaus. Se aiheuttaa aivorungon, pikkuaivojen ja isoaivojen ohimolohkojen harmaan aineen vaurioitumisen. Yleensä sairautta edeltää pitkäaikainen alkoholismi, mutta myös muut tekijät voivat johtaa siihen.
Wernicken enkefalopatia voi hoitamattomana johtaa koomaan ja kuolemaan. Tyypillisiä oireita ovat lähimuistin menetys, silmien liikehäiriöt ja liikunnalliset ongelmat. Yleensä sairauteen kuuluu Korsakoffin oireyhtymä.
Sairaus on nimetty Carl Wernicken mukaan.
Dioscorus
Vastapaavi Dioscorus oli mahdollisesti myös laillinen paavi, sillä hän oli Bonifacius II:n vastaehdokkaana, mutta kuoli 22 päivää valintansa jälkeen vuonna 530. Hänen virkakautensa alkoi 22. syyskuuta ja loppui 14. lokakuuta 530.
5 cm Granatwerfer 36
5 cm Granatwerfer 36 (tunnetaan myös nimellä 5 cm leichter Granatenwerfer 36 ja lyhenteellä 5 cm leGrW 36) oli Wehrmachtin toisessa maailmansodassa käyttämä pienoiskranaatinheitin.
Rheinmetall-Borsig AG aloitti 5 cm Granatwerfer 36:n suunnittelun vuonna 1934 ja saksan armeija otti aseen käyttöön vuonna 1936. Sen tarkoitus oli täydentää joukkojen tulivoimaa tilanteissa, joissa vihollispesäkkeet olisivat käsikranaatin tavoittamattomissa. Vuoteen 1938 asti aseessa oli käytössä monimutkainen tähtäyskaukoputki, jonka käytöstä luovuttiin sen hankaluuden takia.
Vuonna 1941 5 cm Granatwerfer 36 todettiin soveltuvan huonosti rooliin johon se oli tarkoitettu. Aseen kranaatti oli liian heikkotehoinen ja sen kantama koettiin riittämättömäksi. Heittimen valmistus lopetettiin ja vuonna 1942 se otettiin pois etulinjan joukoilta ja siirrettiin lähinnä reserviyksiköiden käyttöön. Näiden joukkojen käytössä se säilyi sodan loppuun asti. Saksalaisten joukkojen lisäksi myös bulgarialaiset ja slovakialaiset joukot käyttivät heitintä toisessa maailmansodassa.
Juho Alasaari
Juho Daniel Alasaari (s. 29. syyskuuta 2003 Laihia) on suomalainen seiväshyppääjä, joka edustaa Laihian Lujaa. Hänen valmentajanaan on toiminut Mikko Latvala vuodesta 2020. Aiemmin häntä valmensi Mikael Westö.
Alasaari saavutti hopeaa Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla Bakussa 2019 tuloksella 490. Hän sijoittui neljänneksi Tallinnan alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2021 tuloksella 534. Hän saavutti saman ikäluokan MM-hopeaa Nairobissa 2021 tuloksella 535 ja Calissa 2022 ennätyksellään ja ikäluokan Suomen ennätystä sivunneella tuloksella 560. Hän karsiutui loppukilpailusta Münchenin EM-kilpailuissa 2022. Alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa Espoossa 2023 hän voitti kultaa ennätyksellään ja ikäluokan Suomen ennätystä sivunneella tuloksella 571.
Alasaari on saavuttanut sisäratojen SM-kilpailuissa kultaa 2023 ja pronssia 2022. Kalevan kisoissa hän voitti ensimmäisen mitalinsa, kultaa, vuonna 2023.
Alasaari hyppäsi toukokuussa 2021 alle 20-vuotiaiden sisäratojen Suomen-ennätyksen 540 cm. Hän sivusi ennätystä tammikuussa 2022 ja paransi sitä kahdesti (551 cm ja 552 cm) helmikuussa 2022. Ulkoradoilla hänen ennätyksensä on 571 cm.
Michael Romanoff
Yhdysvaltain väestörekisterikeskuksen mukaan Michael Romanoff alias Harry Gerguson oli brooklynilainen räätäli, vaikka hän väittikin olevansa venäläinen aatelismies ja Romanov-suvun jäsen. Kaikki Hollywoodissa kuitenkin tiesivät ettei Michael ollut kuin tavallinen liettualainen emigrantti ja pikkurikollinen, joka oli paennut Brooklynistä länsirannikolle.
Ravintola suljettiin 1960-luvulla. Romanoff menehtyi sydänkohtaukseen Los Angelesissa vuonna 1971.
Jarome Iginla
Jarome Arthur-Leigh Adekunle Tig Junior Elvis Iginla (s. 1. heinäkuuta 1977 Edmonton, Alberta, Kanada) on kanadalainen uransa päättänyt jääkiekkoilija. Hän pelasi urallaan yli 1 500 NHL-ottelua edustaen Calgary Flamesia, Pittsburgh Penguinsia, Boston Bruinsia, Colorado Avalanchea ja Los Angeles Kingsiä. Iginla oli pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä.
Juniorina Iginla voitti kaksi Memorial Cup -mestaruutta pelatessaan Kamloops Blazersissa, ja vuonna 1996 hänet nimettiin juniorisarja WHL:n vuoden pelaajaksi. NHL-seura Dallas Stars varasi Iginlan NHL:ään numerolla 11 vuoden 1995 varaustilaisuudessa, mutta kauppasi hänet Calgary Flamesiin ennen kuin hän oli ehtinyt pelata yhtäkään ottelua NHL:ssä. Iginla oli kaudella 2001–2002 NHL:n paras maalintekijä ja tehokkain pelaaja, ja hän myös voitti muiden pelaajien äänestyksen johdosta Lester B. Pearson Awardin liigan arvokkaimpana pelaajana. Kaudella 2003–2004 Iginla oli NHL:n paras maalintekijä sekä runkosarjassa että pudotuspeleissä, joissa hän johdatti Calgary Flamesin Stanley Cup -finaaliin joukkueensa kapteenina.
Kuudesti NHL:n tähdistöottelussa urallaan pelannut Iginla on Calgary Flamesin seurahistorian kaikkien aikojen ykkönen maalien, tehopisteiden ja pelattujen otteluiden määrässä. Syöttöjen määrässä hänen edellään on puolustaja Al MacInnis. Iginla ylitti urallaan 50 maalin rajan NHL:n runkosarjassa kahdesti, ja hän on yksi seitsemästä pelaajasta, joka on onnistunut ylittämään 30 maalin rajan 11 perättäisellä kaudella. Hän on yksi 20:stä yli 600 maalia ja yksi 34:sta yli 1 300 tehopistettä NHL:n runkosarjassa saavuttaneista pelaajista. Iginla on voittanut myös Mark Messier Leadership Awardin kaudella 2008–2009, ja saanut tunnustusta sekä Calgary Flamesilta että koko NHL:ltä hyväntekeväisyydestään; pelatessaan Calgary Flamesissa Iginla lahjoitti jokaisesta tekemästään maalista 2 000 dollaria seudun lasten urheilutoiminnan hyväksi.
Kansainvälisellä tasolla Iginla edusti Kanadan jääkiekkomaajoukkuetta lukuisissa eri arvokisoissa. Hän on voittanut nuorten maailmanmestaruuden vuonna 1996 ja maailmanmestaruuden vuonna 1997. Lisäksi hän on voittanut kultamitalin jääkiekon maailmancupista 2004. Talviolympialaisissa Iginla pelasi urallaan kolmesti saavuttaen kaksi kultamitalia vuosina 2002 ja 2010.
Varhainen elämä
Iginla syntyi ja varttui Edmontonissa, Albertassa. Hänen perheensä on monikulttuurinen: hänen isänsä Elvis Iginla oli nigerialainen asianajaja, joka oli muuttanut nimensä Adekunlesta Elvikseksi saapuessaan Kanadaan, ja hänen äitinsä Susan oli kotoisin Oregonista ja työskenteli hierojana ja musiikinopettajana. Hänen sukunimensä Iginla tarkoittaa joruban kielellä ”suurta puuta”. Elvis ja Susan Iginla erosivat vuosi Jaromen syntymän jälkeen, ja hän varttuikin lapsuutensa ja nuoruutensa äitinsä ja tämän isovanhempien kanssa.
Jääkiekkoilun lisäksi Iginla pelasi nuoruudessaan baseballia, muun muassa Kanadan juniorimaajoukkueen siepparina. Hän on kertonut jääkiekkoilijan uransa olevan pitkälti hänen isoisänsä ansiota, sillä hänen äitinsä työskentelyn ja isän opintojen vuoksi jääkiekon pelaaminen ei olisi ollut mahdollista ilman isoisän tukea. Nuoruudessaan Iginla ihaili muita tummaihoisia jääkiekkoilijoita, kuten Edmonton Oilersin maalivahti Grant Fuhria. Juniorijääkiekkoilijana Iginla pelasikin kaksi ensimmäistä vuottaan maalivahtina, kunnes hänen pelipaikakseen vaihtui oikea laitahyökkääjä. Hän pelasi juniorivuotensa St. Albert Midget Raidersissa, ja oli 15-vuotiaana ikäluokkansa tehokkain pelaaja viimeisteltyään 87 tehopistettä kaudella 1992–1993.
Junioriaika WHL:n Kamloop Blazersissa (1993–1996)
Ennen ammattilaisuraansa Iginla pelasi kolme vuotta Kamloops Blazersissa juniorisarja WHL:ssä. Hän teki kaudella 1993–1994 kuusi maalia ja 29 pistettä 48 runkosarjan ottelussa, ja myöhemmin 19 tehopistettä pudotuspeleissä. Blazers voitti vuonna 1994 sekä WHL:n että Kanadan juniorijoukkueiden Memorial Cup -mestaruuden. Kamloops Blazers oli WHL:n kestomenestyjä, jolle WHL:n voittaminen vuonna 1994 oli kolmas kerta viiden vuoden sisällä ja joukkueelta odotettiin menestystä. Iginla on verrannut joukkueessa pelaamisen olevan verrattavissa NHL:n menestyneimmässä seurassa Montreal Canadiensissa pelaamiseen: ”Kun pukee Blazersin paidan päälleen, se on kuin pukisi päälleen Canadiensin paidan. Tulosta on tehtävä.”
Kaudella 1994–1995 Iginla pelasi ensimmäisen kerran täyden runkosarjan WHL:ssä. Hän teki 33 maalia ja 71 pistettä Blazersin toistaessa WHL-mestaruutensa onnistuneesti. Vuoden 1995 Memorial Cupissa Iginla teki viisi maalia johdattaen joukkueensa niin ikään mestariksi jo toisena vuonna peräkkäin. Hän myös voitti Memorial Cupin urheiluhenkisimmälle pelaajalle jaettavan George Parsons Trophyn.
Vuoden 1995 varaustilaisuudessa NHL-seura Dallas Stars varasi Iginlan numerolla 11. 20. joulukuuta 1995 seura kuitenkin kauppasi Iginlan Calgary Flamesiin yhdessä Corey Millenin kanssa vaihdossa Joe Nieuwendykiin, jonka kanssa Calgary oli sopimusriidoissa.
Viimeisellä kaudellaan Kamloop Blazersissa 1995–1996 Iginla sijoittui WHL:n pistepörssin neljänneksi 136 pisteellään. Hän teki 63 ottelussa yhtä monta maalia, ja voitti Four Broncos Memorial Trophyn liigan vuoden pelaajana. Lisäksi hänet nimitettiin sekä WHL:n läntisen konferenssin että Canadian Hockey Leaguen ensimmäiseen tähdistökentälliseen. Kevään 1996 pudotuspeleissä Kamloops Blazers taipui läntisen konferenssin loppuottelusarjassa Spokane Chiefsille, mutta Iginla oli 16 otteluun viimeistelemillään 29 tehopisteellä silti pudotuspelien neljänneksi tehokkain pelaaja. Tuottelias kausi jatkui myös maajoukkuetasolla, kun Iginla edusti Kanadaa vuoden 1996 nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa. Hän oli 12 pisteellään kisojen ykkönen, ja pelasi tärkeässä roolissa Kanadan voittaessa maailmanmestaruuden jo neljännen kerran peräkkäin. Iginla valittiin myös kisojen parhaaksi hyökkääjäksi.
NHL-uran alku (1996–2003)
thumb|right|Iginla lämmittelemässä ennen ottelua vuonna 2005. Iginlan NHL-ura käynnistyi Calgary Flamesissa kevään 1996 pudotuspeleissä. Hän allekirjoitti sopimuksen NHL:ssä pelaamisesta välittömästi sen jälkeen, kun Kamloops Blazers oli pudonnut WHL:n pudotuspeleistä. Iginla pelasi joukkueessa kaksi pudotuspeliottelua Chicago Blackhawksia vastaan käydyssä ottelusarjassa, ja hänestä tuli Calgaryn seurahistorian ensimmäinen 18-vuotias sitten keskushyökkääjä Dan Quinnin, joka oli pelannut joukkueessa 18-vuotiaana vuonna 1983. Vaikka Iginla pelasi vain kaksi ottelua, hänen sisääntulonsa NHL:ään oli silti vakuuttava: ensimmäisessä ottelussaan hän syötti Theoren Fleuryn viimeistelemän maalin, ja onnistui toisessa ottelussaan maalinteossa itse. Ensimmäisellä varsinaisella NHL-kaudellaan 1996–1997 Iginla pelasi täyden runkosarjan eli 82 ottelua pistein 21+29=50 ja oli 50 pisteellään kauden tehokkain tulokas. Hänet valittiin tulokkaiden tähdistökentälliseen, ja kauden parhaalle tulokkaalle jaettavan Calder Memorial Trophyn äänestyksessä hän sijoittui toiseksi voittaja Bryan Berardin jälkeen.
Kolmannella kaudellaan 1998–1999 Iginla oli Calgaryn paras maalintekijä 28 maalillaan. Menestyksekäs pelaaminen vaikeutti kuitenkin uuden pelaajasopimuksen neuvotteluja, joissa Iginlan ja Calgaryn oli vaikea löytää molempia osapuolia miellyttävä ratkaisu. Sopimusneuvottelujen ajauduttua umpikujaan Iginla lupautui osallistumaan seuran harjoitusleirille ilman pelaajasopimusta. Hän myös lunasti harjoitusleirin ajaksi oman vakuutuksen, sillä Calgary ei olisi hänen loukkaantuessaan ollut taloudellisesti vastuussa. Kauden 1999–2000 käynnistyessä Iginla oli yhä vailla sopimusta, eikä pelannut kolmessa ensimmäisessä ottelussa. Lopulta hän solmi Calgaryn kanssa kolmen vuoden mittaisen ja arvoltaan 4,9 miljoonan dollarin sopimuksen. Kaudesta muodostui Calgaryn varakapteeniksi valitun Iginlan siihenastisen uran tehokkain NHL:ssä: hän teki 29 maalia ja 63 pistettä 77 ottelussa. Hän uusi henkilökohtaisen ennätyksensä heti seuraavalla kaudellaan tehtyään 31 maalia ja 71 pistettä 77 ottelussa.
Kauden 2002–2003 alla Iginlan pelättiin jälleen jäävän sivuun, koska hänen sopimuksensa oli umpeutunut ennen kauden alkua. Hän kuitenkin teki Calgaryn kanssa tällä kertaa nopeasti allekirjoitettuaan kahden vuoden ja 13 miljoonan dollarin sopimuksen. Iginlan odotettiin jälleen olevan Calgaryn hyökkäyspelin johtava pelaaja, mutta loukkaantumisten vuoksi hän pelasi vain 67 ottelua. Hän oli kuitenkin jo neljännen kerran viiden kauden aikana joukkueensa paras maalintekijä tehtyään runkosarjassa 35 maalia, mutta Calgary jäi pudotuspelien ulkopuolelle.
Calgary Flamesin kapteenina (2003–2013)
NHL-kauden 2003–2004 alussa Iginla nimettiin Calgary Flamesin seurahistorian 18. kapteeniksi. Hänestä tuli Calgaryn historian 14. kapteeni sen jälkeen, kun seura oli muuttanut Atlantasta Calgaryyn vuonna 1980. Iginlaa seuran kapteenina edeltänyt Craig Conroy sanoi, että Iginlan kokemus ja johtajuus olivat vaikuttaneet hänen päätökseensä luovuttaa kapteenius Iginlan tehtäväksi: ”Hän oli johtaja, ja oli pelannut joukkueessa jo kauan. Se oli oikea aika hänelle. Hän johdatti meidät sinä vuonna Stanley Cup -finaaliin, joten homma sujui ihan hyvin.” Iginlan uutisoitiin olevan NHL:n historian ensimmäinen tummaihoinen kapteeni, mutta todellisuudessa ensimmäisenä tummaihoisena kapteenina NHL:ssä pelasi Chicago Blackhawksin Dirk Graham vuosina 1989–1995. thumb|left|Iginla vastaanotti hopeisen mailan viimeisteltyään 400. maalinsa vuonna 2009. Iginla voitti kaudella 2003–2004 uransa toisen Maurice 'Rocket' Richard Trophyn NHL:n maaliykkösenä. Hän teki 41 maalia, ja jakoi voiton yhdessä Atlanta Trashersin Ilja Kovaltšukin ja Columbus Blue Jacketsin Rick Nashin kanssa. Kauden päätyttyä Iginla palkittiin myös King Clancy Memorial Trophylla, joka myönnetään pelaajalle, joka osoittaa johtajan ominaisuuksia sekä jäällä että sen ulkopuolella ja on tehnyt merkittävää humanitaarista työtä yhteisössään. Flames varmisti paikkansa kevään pudotuspeleihin ensimmäisen kerran kahdeksaan vuoteen: joukkue oli pelannut pudotuspeleissä edellisen kerran keväällä 1996, jolloin Iginla oli aloittanut NHL-uransa. Pudotuspeleissä Iginla oli 13 maalillaan paras maalintekijä, ja hän johdatti Calgaryn pelaamaan Stanley Cup -finaaliin 15 vuoden tauon jälkeen. Mestaruuden voitti kuitenkin tiukan loppuottelusarjan päätteeksi Tampa Bay Lightning. Ratkaisevan seitsemännen loppuottelun jälkeen Calgaryn pukuhuoneessa alakuloisena istunut Iginla oli kohdannut isänsä, joka oli kertonut pojalleen: ”Olen ylpeä sinusta. Koko Kanada on ylpeä sinusta.”
Erinomaisen kauden jälkeen Iginlan kirjoitettiin olevan maailman paras jääkiekkoilija. NHL:n työsulkukauden 2004–2005 aikana Iginla ei pelannut lainkaan, ja keskittyi harjoittelemisen kautta parantamaan ja kehittämään taitojaan yhä pidemmälle. Työsulun jälkeen hän oli yksi kuudesta pelaajasta, jotka nimitettiin NHL:n kilpailulliseen komiteaan luomaan ehdotuksia lajin parantamiseksi. Iginla toimi komiteassa aina vuoteen 2008 asti.
7. joulukuuta 2006 Iginla saavutti 300 maalin ja 600 tehopisteen rajan Minnesota Wildia vastaan pelatussa ottelussa. Hänen odotettiin myös pelaavan vuoden 2007 tähdistöottelussa, mutta ei kyennyt osallistumaan loukkaantumisen vuoksi. Polvivamma piti Iginlan sivussa 12 ottelusta kaudella 2006–2007, mutta hän teki tästä huolimatta 94 tehopistettä ja saavutti henkilökohtaisen huippunsa, 55 syöttöä.
NHL-kausi 2007–2008 oli Iginlan uran toinen kausi, jolloin hän ylitti 50 maalin rajan runkosarjassa. Hän paransi kuuden vuoden takaista yhden kauden piste-ennätystään kahdella viimeisteltyään 98 tehopistettä, mikä on hänen uransa paras tulos. Runkosarjan pistepörssissä hän sijoittui kolmanneksi. Vuoden 2008 tähdistöottelussa Iginla oli jälleen pelikunnossa, ja hän toimi läntisen konferenssin tähdistöjoukkueen kapteenina. 29. marraskuuta 2007 hänestä tuli Anaheim Ducksia vastaan pelatun ottelun myötä Calgaryn seurahistorian eniten otteluita pelannut pelaaja; ottelu oli hänen uransa 804. runkosarjassa. Hän myös rikkoi vanhan joukkuetoverinsa Theoren Fleuryn asettaman ennätyksen Calgaryn kaikkien aikojen parhaana maalintekijänä viimeisteltyään 365. maalinsa maaliskuussa 2008 St. Louis Bluesia vastaan. Kauden päätteeksi Iginla oli kolmannen kerran urallaan ehdokas Hart Memorial Trophyn voittajaksi, mutta palkinnon voitti Washington Capitalsin Aleksandr Ovetškin. Kesken kauden 2007–2008 Iginla myös allekirjoitti Calgaryn kanssa viiden vuoden jatkosopimuksen, joka takasi hänelle jokaisesta kaudesta seitsemän miljoonan dollarin tulot.
Olli Tiainen
Olli Tiainen (1770–1833) oli Suomen sodan (1808–1809) sissipäällikkö ja rajakapteeni. Hän oli alkujaan nurmekselainen talonpoika, syntynyt nykyisen Rautavaaran Tiilikkajärven Tiilikanaution torpassa. Suomen sodan syttyessä valitsivat Nurmeksen ja Pielisjärven seudun talonpoikaississit hänet johtajakseen. Sissijoukkonsa avulla hän esti venäläisiä katkaisemasta Sandelsin ja Savon prikaatin peräytymistietä Ouluun. Tiaisen sissijoukko aiheutti muutenkin runsaasti vastoinkäymisiä ja hankaluuksia Pohjois-Karjalaan tunkeutuneelle viholliselle.
Olkijoen aselevon jälkeen Tiainen joutui hajotti joukkonsa ja pakeni Ruotsiin. Hänet esiteltiin Tukholmassa kuningas Kustaa IV Aadolfille, joka antoi Tiaiselle kultaisen urhoollisuusmitalin ja lupasi hänelle vielä eläkkeenkin. Tiaisen elämä Ruotsissa oli kuitenkin hankalaa puuttuvan kielitaidon takia, ja lopulta hän päätyi rajavartijaksi Haaparannalle. Tiainen palasi Suomeen 1818, mutta hän säilytti itsellään Ruotsin kansalaisuuden eikä suostunut vannomaan uskollisuudenvalaa Venäjän keisarille. Tiainen kuoli 1833 kotitilallaan lavantautiin.