cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Koiravero
Veroa perivien kuntien lukumäärä romahti vuodesta 1991, jolloin kunnat saivat oikeuden päättää itsenäisesti sen perimättä jättämisestä. Päätökset luopumisesta perustuivat hyvin pieneen tuottoon nähden korkeisiin perintäkustannuksiin sekä mahdottomuuteen ylläpitää ajantasaista veroluetteloa verotettavista koirista.
Vuonna 2016 Suomessa oli 313 kuntaa, joista enää vain kaksi peri koiraveroa, Helsinki (50 €/2016) ja Tampere (34 €/2016). MTV uutisten 10.7.2016 mukaan sekä Helsingissä että Tampereella koiraveron maksamatta jättäminen oli tuolloin yleistä, sillä arviolta vain 15–25 % näiden kuntien koirista oli enää ilmoitettu verolle. Vuonna 2017 molemmat kaupungit tekivät päätöksen luopua koiraverosta 1.1.2018 alkaen. Näiden päätösten jälkeen ei Suomessa ollut yhtään kuntaa joka olisi enää perinyt koiraveroa, joten vuonna 2018 hallitus teki esityksen, jonka mukaan koiraverolaki poistuu Suomen lainsäädännöstä.
Historia
thumb|right|150px|Veromerkki [[tamperelaisen koiran kaulapannassa.]]
Vuonna 1800 Ruotsin säädyt myöntyivät suostuntaan, jonka mukaan koirista oli maksettava valtiolle veroa. Vuonna 1878 Suomessa annettiin asetus, jonka mukaan kunnallisverojen kanssa kerättiin koirista veroa korvaukseksi kotieläimistä, jotka olivat kuolleet vesikauhuun. Sen, mitä verosta korvauksien jälkeen jäi jäljelle, sai käyttää kunnan muihin menoihin.
Vuotuinen vero oli maalla kaksi markkaa ja kaupungeissa ja kauppaloissa kuusi markkaa riippumatta siitä kuinka pitkän ajan vuodesta koira oli omistajan hallussa. Koirasta oli tehtävä ilmoitus maistraatille, järjestysmiehelle tai kruununnimismiehelle. Ulkomaisesta koirasta vero oli maksettava, jos koira oli kuukautta pidemmän ajan Suomessa. Ilmoittaessaan koiran verotettavaksi sai omistaja veromerkin, joka kiinnitettiin koiran kaulapantaan. Koirat, joilla ei ollut veromerkkiä, sai poliisi ottaa kiinni ja tappaa, ellei omistaja vaatinut sitä kaupungissa kahden ja maalla neljän vuorokauden kuluessa itselleen. Ilmoittamattomasta koirasta oli maksettava kaksinkertainen koiravero ja sakkoa 10–20 markkaa.
Asetuksella 34/1882 vero poistettiin maaseudun koirilta toistaiseksi. Uusi koiraveroasetus annettiin 1894. Sen mukaan kunta sai päättää veron suuruuden tietyissä rajoissa. Porolappalaiset ja muut porokarjan omistajat vapautettiin verosta. Koiravero kannettiin edelleen kunnallisverojen yhteydessä ja kunta sai käyttää verotulot mielensä mukaan kunnallisiin tarkoituksiin. Uutuus asetuksessa oli se, ettei asetus koskenut neljää kuukautta nuorempia koiria.
Vuonna 1942 koiraverosta vapautettiin valtion ja suojeluskuntajärjestön koirat, poroja paimentavat koirat, invalidien ja aistiviallisten avustaja- ja opaskoirat sekä maanpuolustustehtäviin koulutetut palveluskoirat.
Vuonna 1991 uusitussa koiraverolaissa kunnanvaltuustoille annettiin oikeus olla kantamatta lainkaan koiraveroa. Lakimuutoksen jälkeen monet kunnat luopuivat nopeasti sen perimisestä. Viimeisenä koiraverosta luopuivat Helsinki ja Tampere, vuoden 2018 alusta.
Vuoden 2023 alusta kaikki koirat tulee mikrosiruttaa ja rekisteröidä Ruokaviraston ylläpitämään koirarekisteriin.
Irina Privalova
Irina Anatoljevna Privalova (, aik. Sergejeva, o.s. Privalova, s. 22. marraskuuta 1968 Malahovo) on venäläinen yleisurheilija, olympiavoittaja, maailmanmestari ja Euroopan-mestari.
Privalova on monipuolinen yleisurheilija joka on menestynyt niin pikajuoksussa kuin aitajuoksussakin. Hänellä on yhteensä 16 ulkoratojen arvokisamitalia, joista yhdeksän on henkilökohtaisia. Euroopan-mestaruuskilpailuista hänellä on kolme henkilökohtaista kultaa, mutta MM-kisoista tai olympialaisista vain yksi henkilökohtainen arvokisavoitto. Sen hän saavutti Sydneyn olympialaisissa uudesta lajistaan 400 metrin aidoista. Sen hän vaihtoi päälajikseen vuodeksi 2000 ja Sydneyn olympialaisten loppukilpailu oli hänen uransa viides 400 metrin aitajuoksukilpailu. Sydneyn olympialaisten jälkeen Privalova kokeili myös 800 metrin juoksua, jolla ei kuitenkaan juurikaan menestynyt.
Hallikisoista Privalovalla on ainutlaatuinen sarja, sillä hänellä on maailmanmestaruudet 60 metriltä (1991), 200 metriltä (1993) ja 400 metriltä (1995). Hallimaailmanennätys hänellä on 50 metrillä (5,96) ja 60 metrillä (kahdesti 6,92).
Privalovaa valmentaa hänen miehensä Vladimir Paraštšuk. Privalovalla on kolme lasta.
Eder Lima
Eder Fermino Lima (s. 29. kesäkuuta 1984 São Paulo, Brasilia) on brasilialaissyntyinen venäläinen futsalpelaaja, joka edustaa Gazprom UGRA:a ja Venäjän futsalmaajoukkuetta. Liman pelipaikka on hyökkääjä.
Maajoukkuetasolta hänellä on kaksi EM-hopeaa vuosilta 2014 ja 2016. Vuoden 2014 EM-kilpailuissa Lima oli myös kisojen paras maalintekijä. Myös vuoden 2012 MM-kisoissa vuonna 2006 Venäjälle muuttanut Lima oli kisojen paras maalintekijä yhdeksällä osumallaan.
Veraisten kansakoulu
Veraisten kansakoulu on Lemun Verasten kylässä sijainnut kansakoulu. Koulu perustettiin vuoden 1910 tienoilla ja lakkautettiin vuonna 1974. Nykyään se on yksityisomistuksessa.
Historia
Koulu perustettiin Verasten tilalle, jonka kunta osti vuonna 1909. Hirsirunkoinen, keltaiseksi maalattu yläkoulurakennus valmistui tontille vuonna 1910 ja se oli kunnan ensimmäinen varsinaiseen koulukäyttöön tehty rakennus. Koulunkäynti Veraisten koulussa alkoi seuraavana vuonna. Rakennuksessa sijaitsi kahden luokkahuoneen lisäksi opettajan asunto, jossa oli kolme huonetta sekä keittiö. 1930-luvulla toista luokkahuoneista käytettiin yhdistettynä voimistelusalina ja poikien puutyöverstaana.
Veraisiin rakennettiin vuoden 1930 tienoilla myös hirsirunkoinen, satulakattoinen alakoulurakennus. Koulunkäynti siinä aloitettiin vuonna 1932. Tässä pienemmässä rakennuksessa oli yhden luokkahuoneen lisäksi keittola ja opettajan yhden huoneen ja keittiön käsittänyt asunto. Näiden rakennusten lisäksi tontilla on koulun ulkorakennus, jossa sijaitsivat tyttöjen ja poikien käymälät ja puuvaja. Ulkorakennuksessa oli ollut aikaisemmin myös rehuvaja sekä navetta, jossa opettajat olivat voineet pitää lehmää. Lehmiä ei koululla kuitenkaan enää ainakaan vuonna 1932 pidetty, vaan maito tuli naapuritaloista. Kouluun kuului myös erillinen saunarakennus ja puutarha, jossa kasvoi ainakin marjapensaita. Koulun vesi haettiin vielä 1930-luvulla suoraan koulun kaivosta ja sen kuivuessa läheisen Kuumalhon mäen rinteessä sijainneesta kaivosta.
Koulu nykyään
thumb|Veraisten koulua vuonna 2016. Veraisten koulu lakkautettiin vuonna 1974, jonka jälkeen koulusta muodostettiin Miiainen-niminen tila. Nykyään koulu on yksityiskäytössä. Vanha alakoulu on nykyään asunto- ja verstaskäytössä. Koulurakennukset ovat säilyneet hyvin vanhassa asussaan ja ne muodostavat Turun maakuntamuseon mukaan yhdessä paikallisesti, rakennushistoriallisesti ja maisemallisesti arvokkaan kokonaisuuden.
Otto Fickeisen
Otto Fickeisen (24. joulukuuta 1879 Ludwigshafen – 14. joulukuuta 1963) oli saksalainen soutaja. Hän voitti vuoden 1912 kesäolympialaisissa Tukholmassa kultaa perämiehellisessä nelikossa ja sai siinä lisäksi pronssimitalin vuoden 1900 kesäolympialaisissa Pariisissa. Myös Fickeisenin veli Rudolf oli olympiaurheilija.
Ulrich von Coler
Ulrich von Colerin vanhemmat olivat everstiluutnantti Carl von Colin ja Marie Prollius ja puoliso vuodesta 1917 Edit Heinemann. Von Coler suoritti vänrikin tutkinnon 1906, upseeritutkinnon Potsdamin sotakoulussa 1907 ja aseupseeritutkinnon Erfurtin asetehtaassa. Preussin armeijassa hän palveli 1906–1918, haavoittuen 1914 ja 1915. Konttoristina Kymintehtaalla von Coler oli 1919. Vuodesta 1920 hän toimi suojeluskunnan päällikkönä ensin Kuopiossa ja sitten Hangossa. Hän kirjoitti vuonna 1919 teoksen Suomalaisten jääkärien parissa. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Saksan tasavallan armeijassa ei ollut vapaita upseerinvirkoja, joten von Coler pysyi Suomessa suojeluskunnan palveluksessa vuoteen 1934, jolloin palasi Saksaan. Hänet ylennettiin everstiksi 1. maaliskuuta 1942.
thumb|400px|Jääkäripataljoonan päällystöä Libaussa syksyllä 1917. Alin rivi: Oberzugf. [[Hugo Österman, zugf. Eric Schauman, oberzugf. Gabriel von Bonsdorff (jääkäri), zugf. Paul Ljungberg, oberzugf. Karl Mandelin, zugf. Einar Johansson. Keskimmäinen rivi: luutnantti Franzen, luutnantti Huyssen, luutnantti Rüets, kapteeni Ulrich von Coler, kapteeni Eduard Ausfeld, tohtori Valter Sivén, yliluutnantti Stahel, Luutnantti Mellis, luutnantti Könnecke, tohtori Yrjö Salminen. Ylin rivi: oberzugf. Lauri Malmberg, oberzugf. Maximilian Savonius, oberzugf. Erik Heinrichs, oberzugf. Harald Öhquist, talouspäällikkö Arp, hauptzugf. Torsten Jernström, zugf. Torsten Lesch, oberzugf. Karl Oesch, zugf. Knut Solin, tohtori Häberle, zugf. Lars Homén, zugf. Gustaf Taucher.]]
Paloheinä
Paloheinä on Helsingin 35. kaupunginosan eli Tuomarinkylän pientalovaltainen osa-alue Pohjois-Helsingissä.
Paloheinä rajautuu etelässä Länsi-Pakilaan, lännessä ja pohjoisessa viheralueista koostuvaan Haltialan osa-alueeseen, joka on samalla osa Keskuspuistoa. Koillisessa naapurina on Torpparinmäki. Alueen itärajan muodostaa Tuusulanväylä, jonka takana sijaitsevat Tuomarinkartano kartanonmaineen ja ratsastustalleineen sekä Itä-Pakila.
Finska Akademien
Finska Akademien eli ”suomalainen akatemia” on Ruotsissa toimivien mutta jollain tavalla Suomeen kytkeytyvien henkilöiden aatteellinen yhdistys. Akatemia perustettiin Tukholmassa 26. marraskuuta 2001. Akatemian tarkoituksena on tarjota jäsenilleen hyödyllistä tietoa, mielenkiintoisia suhteita, innoitusta ja iloa. Se on aatteista ja etujärjestöistä riippumaton yhdistys.
Paloheinä
Historiaa
Paloheinä on muun Uudenmaan tavoin hämäläisten vanhaa aluetta. Paikannimestä Paloheinä johdettiin myöhemmin alueen ruotsinkieliset muodot Palohejnemåsan ja Svedängen ruotsalaisten siirtolaisten tultua alueelle keskiajalla.
Finska Akademien
Akatemiassa käsitellään usein taiteeseen ja kulttuuriin, historiaan ja nykyaikaan, luovuuteen ja johtajuuteen liittyviä aiheita. Finska Akademien kokoontuu seminaariin kerran kuukaudessa, paitsi kesäisin. Finska Akademien on julkaissut kaksi antologiaa: Suomi–Ruotsi johtamismaaottelu (v. 2003) ja KOMMUNIKATION, Tjugofyra kommentarer av Finska Akademien (v. 2010).
Paloheinä
Historiaa
Paloheinä liitettiin osaksi Helsinkiä 1946 suuren alueliitoksen yhteydessä. Alueelle osoitettiin rintamamiestontteja, joille 1950-luvulla nousi hartiapankilla tyyppitaloja omenapuineen ja pihamökkeineen. 1980-luvulta alkaen rintamamiestalojen tilalle on noussut rivi-, pari- ja omakotitaloja. Aluetta on myös täydennysrakennettu.
Finska Akademien
Finska Akademienissa oli syksyllä 2018 kaikkiaan 73 jäsentä, ja se oli pitänyt lähes 170 seminaaria.
Paloheinä
Palveluja
Paloheinässä sijaitsee useita päiväkoteja, ruokakauppa, koulu (Paloheinän ala-aste), terveysasema ja kirjasto.
Paloheinän alueella oli ennen myös oma kirkko.
Paloheinän ulkoilumahdollisuudet pohjautuvat ennen kaikkea Keskuspuiston tarjoamiin, aina Vantaanjoelle saakka ulottuviin ulkoilureitteihin. Paloheinä on myös tunnettu talvisin hyvistä hiihto mahdollisuuksistaan. Nämä ovat pääosin Kuusmiehentien pohjoispuolisen Haltialan osa-alueen sisällä. Siellä on Helsingin kaupungin ylläpitämä Paloheinän ulkoilumaja kahviloineen, pukutiloineen ja saunoineen. Lisäksi Suomen Latu järjestää hiihto-, sauvakävely- ja lumikenkäilyopetusta omasta rakennuksestaan lähtien sekä huoltaa suksia. Alueella on lyhyt luontopolku. Täyttömaasta koottu Paloheinän huippu tuo mäenlaskumahdollisuuksia talvella ja maastopyöräilymahdollisuuksia kesällä. Paloheinän pohjoispuolella voi myös golfata.
Liikenneyhteydet
Paloheinään kulkevat bussit 63, 66, 66K, 67, 67N ja runkolinja 560. Bussit 66, 66K ja 560 ajavat Paloheinän majalle.
Liikennemelu
Helsingin kaupungin meluselvityksen mukaan valtaosa Paloheinää on yli 55 dB:n melualueella. Paloheinässä tieliikenteen melua aiheuttaa Tuusulanväylä, jonka liikennemäärä on keskimäärin 85 000 ajoneuvoa vuorokaudessa. Se on toiseksi liikennöidyin Helsingin kaupungin säteittäinen sisääntuloväylä Lahdenväylän jälkeen.
Tuula Uuttu
Tuula Maria Kaarina Uuttu (28. kesäkuuta 1945 Helsinki – 18. joulukuuta 2012) oli suomalainen käsi- ja pesäpalloilija. Uuttu edusti mestaruussarjatasolla Helsingin IFK:ta käsipallossa ja Puna-Mustia pesäpallossa.
Leonardo Bittencourt
Leonardo Bittencourt (s. 19. joulukuuta 1993 Leipzig) on saksalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Bundesliigassa pelaavaa Werder Bremeniä.
Ammattilaisura
Bittencourt on Energie Cottbusin kasvatti, ja teki debyyttinsä seuran edustusjoukkueessa 2. Bundesliigassa keväällä 2011. Hän pelasi Cottbusissa 29 liigaottelua ja teki kaksi maalia. Kesällä 2012 Bittencourt siirtyi Borussia Dortmundiin arviolta kolmen miljoonan euron siirtosummalla.
Dortmundissa Bittencourt jäi kuitenkin vähälle peliajalle: hän pelasi Bundesliigassa viisi ottelua, joissa teki yhden maalin, ja Mestarien liigassa hän pelasi yhdessä ottelussa kaksi minuuttia. Seuraavana kesänä seura myi hänet Hannover 96:lle, samalla kolmen miljoonan euron summalla kun BVB oli hänet edellisenä kesänä ostanut. Sopimukseen sisältyi kuitenkin Dortmundille noin kuuden miljoonan euron takaisinosto-optio. Hän pelasi Hannoverissa 57 bundesliigaottelua, joissa teki viisi ja syötti kahdeksan maalia.
Bittencourt siirtyi Kölniin 2,5 miljoonalla eurolla kesällä 2015. Hän pelasi seurassa kolmen kaiden aikana 67 liigaottelua, joissa teki 11 maalia ja antoi 14 maalisyöttöä. Eurooppa-liigan neljässä ottelussa hän alusti kaksi maalia. Hän siirtyi Hoffenheimiin kuudella miljoonalla eurolla kesällä 2018. Avauskaudellaan hän teki 21 bundesliigaottelussa yhden maalin ja syötti kolme. Mestarien liigan kolmessa ottelussa hän syötti yhden maalin. Hän pelasi kauden 2019–2020 ensimmäisen liigaottelunsa Hoffenheimissa mutta siirtyi syyskuun alussa lainalle saman sarjan Werder Bremeniin. Hän siirtyi Bremeniin vakituisesti seuraavana kesänä. Hän on pelannut Bremenissä kauden 2022–2023 loppuun mennessä kaikkiaan 80 bundesliigaottelua, joissa hän on tehnyt 11 maalia ja antanut kuusi malisyöttöä. Kaudella 2021–2022 hän pelasi 22 2. Bundesliigan ottelua ja teki kaksi maalia.
Muuta
Bittencourtin isä, brasilialainen Franklin Bittencourt on myös entinen ammattilaisjalkapalloilija. Myös Leonardolla on Brasilian kansalaisuus, ja teoriassa hän pystyisi aikuisten tasolla pelaamaan Saksan maajoukkueen sijaan Brasilian Seleçãossa. Bittencourt on pelannut Saksan nuorisomaajoukkueissa mutta yhtään A-maaottelua hänellä ei ole tilillään. Hän pelasi Saksan kaikki neljä ottelua alle 21-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2015.
Viipurin Pallonlyöjät
Viipurin Pallonlyöjät oli 6. toukokuuta 1926 Viipurissa perustettu, pesäpalloilun erikoisseura.
VPL menestyi Suomen Mestaruuskilpailuissa hyvin, vaikkakin Suomen mestaruuteen sen rahkeet riittivät vain vuonna 1928 ja naisten puolella 1934. Miesten mestaruuden 80-vuotisjuhlaa juhlistettiin Lappeenrannan Pesä-Ysien ja Porin Pesäkarhujen välisellä naisten superpesisottelulla 7. kesäkuuta 2008 Viipurissa.
Pallonlyöjäin miesjoukkue pelasi koko historiansa ajan korkeimmalla sarjatasolla, kunnes seura lopetti kilpailutoimintansa vuonna 1938.
Anders Josef Europaeus
Anders Josef Europaeus (20. marraskuuta 1797 Kuolemajärvi – 24. toukokuuta 1870 Liperi) oli suomalainen kirkkoherra, rovasti, teologian tohtori ja valtiopäivämies.
Europaeuksen vanhemmat olivat Kuolemajärven ja myöhemmin Parikkalan kappalainen Isak Emanuel Europaeus (1768–1840) ja Maria Kristina Steen. Europaeuksen ollessa muutaman kuukauden ikäinen perhe muutti Parikkalaan. Hän kävi Lappeenrannan ja Käkisalmen piirikouluja ja opiskeli Viipurin saksalaisessa lukiossa. Viipurin lääni oli silloin ns. Vanhaa Suomea ja osa Venäjää muun Suomen kuuluessa yhä Ruotsiin. Läänin koulut olivat saksankielisiä. Suomen sodan jälkeen Vanha Suomi liitettiin hallinnollisesti muun Suomen yhteyteen ja Europaeus siirtyi Porvoon lukioon, jossa opetus annettiin ruotsiksi. Ylioppilastutkinnon hän suoritti Turussa 1817, jatkoi sitten opiskeluja Turun yliopistossa ja valmistui 1820 filosofian kandidaatiksi. Kesällä 1823 hän osallistui promootioon ja hänet vihittiin filosofian maisteriksi. Europaeus jatkoi opintojaan kohti pappistutkintoa. Näiden jatko-opintojen aikana hän toimi opettajana Loviisassa (1821–1822), Savonlinnassa (1822–1825) ja entisessä koulussaan Viipurin saksalaisessa lukiossa 1825–1834. .
Siitä huolimatta, että Europaeus koki opettajan työn mielekkääksi, hän halusi suuntautua pappisuralle. Hän suoritti papin- ja pastoraalitutkinnon Turun yliopistossa kesäkuussa 1829, ja samana syksynä hänet vihittiin papiksi Porvoon hiippakunnassa. Hänet valittiin Liperin kirkkoherraksi 31.8.1832, ja hän astui virkaansa syksyllä 1834. Hänen edeltäjänsä Henrik Renqvist oli aloittanut seurakunnassa herätysliikkeen, jonka seurauksena kansa oli jakautunut kahtia. Europaeus onnistui sovittelemaan osapuolten välejä ja vähitellen herännäiset liittyivät takaisin muun kirkkokansan yhteyteen.
Liperin kirkkoherra Europaeus koki kansan sivistystason kohottamisen tärkeäksi. Vuonna 1845 hän perusti Liperiin kirjaston – maamme ensimmäisen suomenkielisen kansankirjaston – ja vuonna 1857 Pohjois-Karjalan ensimmäisen pysyvän kansakoulun. Uno Cygnaeus sai Europaeukselta hyödyllisiä neuvoja kansakouluasetustensa pohjaksi. Europaeus kehitti myös ansiokkaasti seurakuntansa taloudellisia oloja, perustaen Liperiin vaivaishoidon ruodutusjärjestelmän sekä katovuosia varten lainajyvästön ja pitäjänmakasiinin.
Europaeus oli kirkkolakikomitean jäsen vuodesta 1852 ja pappissäädyn edustaja Tammikuun valiokunnassa 1862. Hän edusti pappissäätyä vuosien 1863–1864 säätyvaltiopäivillä ja jatkoi siellä toimintaa koulutuksen kehittämiseksi, esittämällä suomenkielisen yläalkeiskoulun perustamista Joensuuhun ja suomensukuisten kansojen kielen- ja historian tutkimuksen oppituolin perustamista yliopistoon. Edellä mainittu esitys meni läpi, jälkimmäinen toteutui vasta 30 vuotta myöhemmin. Kansansivistyksen lisäksi Europaeus kannatti kunnallishallintouudistusta maallisen ja kirkollisen hallinnon erottamiseksi toisistaan.
Pesäpallon miesten Mestaruussarjan kausi 1967
Pesäpallon SM-sarja 1967. Kouvolan Pallonlyöjät voitti toisen peräkkäisen mestaruuden, joka tällä kertaa tuli melko suurella piste-erolla. Pohjois-Karjalasta oli mestaruussarjassa ensi kertaa samanaikaisesti kaksi joukkuetta. Ne kuitenkin sijoittuivat sarjan viimeisille sijoille.
Anders Josef Europaeus
Europaeus oli kiinnostunut suomalaisuusaatteesta. Hän oli isänmaan ystävä ja suomalaisen sivistyksen edistäjä. Kirkkoherran työssään hän saarnasi suomeksi ja edisti mahdollisimman paljon suomen kielen käyttöä, vaikka ei kyennytkään täysin sujuvasti suomen kielellä keskustelemaan. Europaeus kirjoitti kuulutukset suoraan suomeksi kuulutuskirjaan ja joskus hän jäljensi ne myös pitäjänkokousten pöytäkirjoihin huolimatta siitä, että kaikki viralliset asiakirjat siihen aikaan oli kirjoitettava ruotsin kielellä. Hän kirjoitti suomankielisiä artikkeleita mm "Sanan Saattaja Wiipurista" -lehteen. Europaeus oli tutustunut suomalaisuusaatteeseen opiskeluvuosinaan Turun yliopistossa, jolloin hän oli perehtynyt myös Porthanin esittämiin teorioihin suomalaisten alkuperästä. Opiskeluajan ystäväpiiriin kuului mm Adolf Ivar Arwidsson, A.J. Sjögren, G.F. Aminoff, A. Lavonius, K.G. Åkerstedt ja Carl Axel Gottlund. Anders Josef Europaeuksen yhteydenpito ja keskustelut pikkuserkkunsa, kansanrunojen kerääjän David Emanuel Daniel Europaeuksen kanssa vahvistivat osaltaan kiinnostusta Suomen varhaishistoriaan ja kieleen.
Pesäpallon miesten Mestaruussarjan kausi 1967
Alemmissa sarjoissa tehtiin organisaatiomuutoksia niin, että muun muassa Suomensarjan lohkomäärä väheni neljästä kolmeen. Se tarkoitti myös sitä, että mestaruussarjasta putosi vain kolme joukkuetta. Kolmas putoaja oli takavuosien huippujoukkue Jyväskylän Kiri.
Anders Josef Europaeus
Teologian kunniatohtorin arvon Anders Josef Europaeus sai 18.12.1856. Hänen työnsä kirkkolakikomiteassa on ilmeisesti ollut yhtenä perusteena kunniatohtorin arvolle. Suomen varhaishistoriaa ja kieltä käsittelevistä tutkimuksistaan Europaeus laati useita julkaisuja, kuten teoksen Karjalan ajantiedot Täyssinän rauhaan asti, vuonna 1595 ja esitti historiallisia tutkielmiaan myös lehdissä ja muissa julkaisuissa, kuten Muutamia arveluita Väinölästä, Pohjolasta ja muista Kalevalassa esiintyvistä nimistä vuonna 1862. Skandinaavinen tieteellinen seura "Det Konglige Nordiske Oldskrift Selskab" kutsui Anders Josef Europaeuksen jäsenekseen jo vuonna 1843.
Europaeus oli kahdesti naimisissa. Hänen ensimmäinen vaimonsa oli Sofia Wilhelmina Boije af Gennäs (1814–1836). Jäätyään leskeksi hän meni vuonna 1837 naimisiin Selma Augusta Lampan (1814–1852) kanssa. Ensimmäisestä avioliitosta Europaeuksella oli poika, Uudenmaan läänin lääninagronomi Anders Theodor Europaeus (1836–1912). Toisesta avioliitosta hänellä oli yhdeksän lasta: Josefina Lovisa Europaeus (1838–1915), Selma Maria Europaeus (1840–1848), Johan Reinhold Europaeus (1842–1874), Natalia Wilhelmina Rytkönen o.s. Europaeus (1844–1926), Thekla Augusta Valtavuo e. Rikström o.s. Europaeus (1845–1933), Hilda Johanna Cajanus e. Hällström o.s. Europaeus (1848–1921), Alexandra Eleonora eli Nora Pöyhönen o.s. Europaeus (1849–1938, kasvitarhaopetuksen uranuurtaja), Fridolf Emmanuel Europaeus (1849–1857) ja Mathias Anselm Europaeus, vuodesta 1876 Matti Äyräpää (1852–1927), lääketieteen tohtori, Suomen hammaslääketieteen isä.
Pesäpallon miesten Mestaruussarjan kausi 1967
Sarjataulukko
Kolme viimeistä joukkuetta putosi sarjasta. Tilalle nousivat suomensarjan lohkovoittajat Oulun Lippo, Puurtilan Kisa-Pojat ja Kankaanpään Maila.
Ottelut
Kouvolan joukkue: Paavo Jaakkola, Ilkka Kauppinen, Anssi Vesala, Antero Vatto, Pekka Taulasalo, Pertti Lonka, Matti Lautala, Hannu Kiuru, Markku Löfman, Mikko Pöyhönen, Jorma Juutilainen. Pelinjohtajana Timo Raussi.
Etenijätilasto
Tehotilaston (lyödyt + tuodut) voitti Kari Lindberg, HP 49+31 = 80
Palkinnot
Etenijäkuningattaren titteli jaettiin, molemmilla 33 tuotua juoksua.
Günter Abel
Günter Abel (s. 7. marraskuuta 1947 Homberg, Hessen) on saksalainen filosofi. Hän on ollut vuodesta 1987 Technische Universität Berlinin filosofian professori.
Abel opiskeli filosofiaa, historiaa ja politiikan tutkimusta Marburgin yliopistossa ja Lausannen yliopistossa. Väiteltyään filosofian tohtoriksi aiheenaan stoalaisuus hän teki habilitaation vuonna 1981. Vuosina 1999–2001 hän oli Technische Universität Berlinin varapresidentti, vuosina 2002–2005 Deutsche Gesellschaft für Philosophien presidentti. Vuodesta 2008 hän on ollut International Federation of Philosophical Societiesin hallituksen jäsen.
Hän julkaisi aiheinaan muun muassa tietoteoria, mielenfilosofia, kielifilosofia, etiikka ja estetiikka. Hän on kuuluisa Nietzsche-tutkija, joka yrittää yhdistää Nietzschen filosofian elementtejä ja nykyisen analyyttisen filosofian metodeita. Hän keskittyy varsinkin Nietzschen tietoteoriaan.
Moron islamilainen vapautusrintama
Front Pembebasan Islam Moro (myös Moro Islamic Liberation Front, MILF) on islamistinen kapinallisryhmä, joka toimii Filippiineillä. Ryhmä on osallistunut 40 vuotta kestäneeseen konfliktiin, joka on vaatinut yhteensä 120 000 uhria. Filippiinien hallitus pääsi presidentti Benigno Aquino III:n mukaan alustavaan rauhansopimukseen ryhmän kanssa lokakuussa 2012.
Liechtenstein talviolympialaisissa 2014
Liechtenstein osallistui Sotšin talviolympialaisiin 2014. Liechtensteiniä edusti neljä urheilijaa kahdessa eri urheilumuodossa. Avajaisissa joukkueen lipunkantajana toimi alppihiihtäjä Tina Weirather.
Alppihiihto
Liechtenstein sai olympialaisten alppihiihtoon kaikkiaan seitsemän maapaikkaa, mutta maan olympiakomitea päätti nimetä kisoihin lähteväksi vain kolme urheilijaa.
Alppihiihtäjä Tina Weirather joutui jättäytymään pois kilpailuista harjoituksissa sattuneen loukkaantumisen takia.
Maastohiihto
Liechtenstein sai yhden maapaikan maastohiihtoon.
Günter Verheugen
thumb|200px|Günter Verheugen Günter Verheugen (s. 28. huhtikuuta 1944 Bad Kreuznach, Rheinland-Pfalz) on saksalainen Euroopan unionin komission entinen varapuheenjohtaja ja entinen komissaari, jonka vastuualueena oli ensin unionin laajentuminen ja myöhemmin yritys- ja teollisuustoiminta.
Hän on toiminut ennen yhteiskunnallista uraansa Neue Rhein-Neue Ruhr-Zeitung -lehdessä ja opiskellut Kölnissä ja Bonnissa historiaa, sosiologiaa ja valtio-oppia.
Luotuaan uran liberaalina, vapaana demokraattina FDP:ssä liittyi hän sosiaalidemokraatteihin SPD:hen ja tuli valituksi 1983 liittopäiville, ulkoasiainvaliokuntaan. Vuosina 1987–1989 hän toimi Saksan sosiaalidemokraattien pää-äänenkannattajan, Vorwärtzin, päätoimittajana. Syyskuussa 1999 Verheugenista tuli Euroopan unionin komission jäsen vastuualueenaan laajentuminen. Vuonna 2004 hänestä tuli Euroopan unionin yritys- ja teollisuustoiminnan komissaari, jona hän toimi vuoteen 2010.
Suomalaisen asuntorahoituksen historia
Tämä artikkeli käsittelee asuntorahoitusta Suomessa Toisen maailmansodan jälkeen eli noin 1940-luvun puolivälistä eteenpäin.
Günter Verheugen
Verheugen on antanut Baltian asemaa Neuvostoliitossa käsitteleviä lausuntoja, mihin Venäjän ulkoasiainministeriö on reagoinut toteamalla, ettei Neuvostoliitolla ole anteeksipyydettävää Latvian, Liettuan ja Viron liittymisestä Neuvostoliittoon ja että Venäjä on jo pahoitellut aikaisemmin tapahtunutta.
Aiheesta muualla
thumb|200px|Verheugen vuonna 1977.
Suomalaisen asuntorahoituksen historia
Toisen maailmansodan jälkeen
Suomi lähti liikkeelle sodan jälkeen aika ankarista taloudellisista olosuhteista. Voimavarat olivat sodassa huvenneet ja kansakunta joutui ponnistelemaan vielä pitkään selvitäkseen ankarista sotakorvausvelvoitteistaan. Rahoitusmarkkinoilla tästä oli luonnollisena seurauksena tiukka rahoitus- ja valuuttamarkkinoiden säännöstely, muiden elintarvike- ja tuontitavaroiden säännöstelyn lisäksi. Rahoitusmarkkinoilla sääntely vain jäi ikään kuin pysyväksi olotilaksi, jatkuihan se asuntorahoituksen osalta aina 1980-luvun loppupuolelle saakka.
Asumisen olosuhteet eivät teollistuvassa yhteiskunnassa olleet erinomaiset. Samaan aikaan oli vielä ratkaistavana iso siirtoväen ja rintamasotilaiden asumisen ongelma. Valtiovallan tukemia rahoitusjärjestelyjä ongelmien ratkaisemiseen tarvittiin silloin kipeästi. Mielenkiintoinen lähde on 1940-luvun lopun tilasto ”Siirtoväen ja rintamasotilaiden asuttamisen rahoittamisesta annetun lain” mukaisten lainojen tilasto rahalaitoksittain. Noin 216 000 ihmistä oli saanut lainaa asumisensa järjestämiseen tämän lain avulla, pääomamäärältään n. 450 Mmk. Lainapankkeina toimivat suuruusjärjestyksessä Osuuskassat, Suomen Hypoteekkiyhdistys ja Säästöpankit. Liikepankkeja ei tässä sodanjälkeisessä ”asuntorahoitus-tilastossa” esiintynyt. Niiden lainaresurssit suuntautuivat teollistamishankkeiden rahoittamiseen.
1950-luvun kaupunkilaistuminen ja asuntopula
Asuntopula oli huutava. Ihmiset tulivat työn hakuun kaupunkiin, asumisen järjestäminen oli vaikeaa. Vallitseva asumismuoto oli vuokra-asunto. Vuokraltaan säännösteltyjä vuokra-asuntomarkkinoita täydensivät hyvin laajat alivuokra-asuntomarkkinat. Pieni alivuokralaisasunto oli monen nuoren Helsinkiin muuttavan ensimmäinen asumismuoto kodista lähtemisen jälkeen.
Aravajärjestelmä luotiin silloin asunto-ongelmien ratkaisemiseksi. Iso ”Limppu” Lindblom ja Teuvo Aura ovat ainakin nimiä, jotka tässä yhteydessä on mainittava. Alkuvuosina pääpaino aravarahoituksessa oli pientalojen rahoituksessa. Silloin luotiin muun muassa kuuluisa rintamamiestalon standarditalotyyppi. Kerrostalojen osalta uudisrakentamisessa päästiin vauhtiin laajemmin vasta seuraavalla vuosikymmenellä.
Tiukan rahamarkkinoiden sääntelyn ja hyvin niukkojen pääomien aikana 50-luvulla asuntolainan saaminen tavalliselle ihmiselle oli kuitenkin hyvin vaikeaa. Useimmille ainoa tunnettu ”lainamarkkina” oli Pukevan Kappakeskuksen aikaansa edellä ollut osamaksutili vaatteiden hankkimiseksi. Oma asunto ja asuntolaina olivat vasta kaukaisia haaveita.
1960-luku, asuntosäästämisen vuosikymmen
Patoutunut asumisolojen parantamisen tarve ja parantuneet rahoitusmahdollisuudet muun muassa aravan kautta loivat aivan uuden ilmiön, asuntosäästämisen. Ihmiset suorastaan jonottivat pankkeihin voidakseen avata itselleen asuntosäästötilin ja päästä sitä kautta joskus aikanaan, vuosien säästämisen jälkeen, kiinni omaan asuntoon. Samaan aikaan kehitetty palkka pankkiin -järjestelmä ja asuntosäästötilien kasvavat varat loivat pankeille mahdollisuuksia asuntolainojen myöntämiselle.
Myös pankkikenttä muuttui. Osuus- ja säästöpankit, Työväen Säästöpankki ja Postisäästöpankki olivat hyvin aktiivisia asuntosäästämisen käynnistämisessä ja kasvattivat markkinaosuuksiaan ja pakottivat myös liikepankit lisäämään panostuksiaan yksityishenkilöasiakkaisiin. Isoja aluerakennuskohteita käynnistettiin ja asuntoja rakennettiin ennätystahtiin. Omistus-aravalaina oli oiva väline silloin pienentämään asunnon ostajan maksettavaksi tulevaa kauppahintaa ja samalla asuntolainan tarvetta.
Uusi asunto varattiin sitten aikanaan pankin rakennuttajan kanssa sopimasta asuntosäästö-kohteesta. Ja neuvoteltiin pankin kanssa asuntolaina omarahoitusosuuden loppuosuuden maksamista varten. Asuntolainan osalta ei asiakkaalla siinä tilanteessa ollut kovin paljon neuvoteltavaa. Laina-ajat olivat lyhyitä, 7–8 vuotta, mutta toisaalta olihan asiakas jo tottunut ja osoittanut asuntosäästäessään kykynsä maksujen hoitamiseen. Lainat oli sääntelyn mukaisesti sidottu peruskorkoon, muita vaihtoehtoja ei ollut. Korkojen verovähennysoikeus oli silloin hyvin merkittävä ja auttoi ratkaisevasti korkean inflaation ja siihen nähden kohtuullisen korkotason kautta lainojen takaisinmaksussa.
Suurten ikäluokkien 60–70-luvun asuntolainat saatiin maksettua kunnon inflaation ja reippaiden verovähennysten avulla.
Sääntelyn pitkä häntä
Siirryttäessä 1970- ja 80-luvulle tilanne asunnon ostajan kannalta vähitellen helpottui, mutta ei ratkaisevasti. Suomessa jäi muihin länsivaltoihin verrattuna rahoitusmarkkinoiden sääntely päälle ja tilanne ikään kuin vakiintui. Siihen totuttiin ja sitä pidettiin jopa luonnollisena. Sukupolvet, jotka 50–80 luvuilla kävivät koulunsa ja siirtyivät työelämään eivät olleet koskaan mitään muuta vaihtoehtoa nähneet. Muissa länsimaissa sääntely purettiin vuosikymmeniä aikaisemmin ja Ruotsissakin noin 10 vuotta ennen Suomea. Säännöstellyissä olosuhteissakin asuntorahoitus kehittyi. Enää ei sentään tarvinnut jonottaa pankkiin saadakseen avatuksi itselleen asuntosäästötilin. Omasäästöosuudenkin tiukat vaatimukset hiukan lieventyivät ajan oloon. Lainaa alkoi jo saada muihinkin tarkoituksiin kuin oman asunnon ostamiseen. Pankitkin jo olivat kilpailevinaan keskenään, ei kuitenkaan hinnalla, mutta ainakin konttoriverkostojen määrällä ja sillä kuinka hienoja ATK-ratkaisuja kukin pankki keksi asiakkailleen leveällä, viranomaisten määräämällä korkokatteella kehittää. Sillä luotiin jälkeenpäin katsoen perusta suomalaisen pankkitekniikan myöhempien aikojen menestystarinalle. Ei myöskään ollut suoranaisia palvelumaksuja, nehän olivat piilossa lainojen ja talletusten korkoerossa. Asiakkaat ne silti silloinkin maksoivat. Mielenkiintoista tässä suomalaisen rahoitusjärjestelmän pitkässä hännässä on se, että vuosikymmenien aikana meille syntyi pankinjohtajien ja pankkiasiakkaiden sukupolvi, joka ei koskaan ollut elänyt muissa kuin säännöstellyillä markkinoilla. Myöhemmät säännöstelyn purkamiseen liittyvät tapahtumat asettuvat tästä syystä ymmärrettävämmäksi.
1980-luku, sääntelyn purkamisen vuosikymmen
Kaikki se mihin oli totuttu ja opittu alkoi muuttua. Rahoitusmarkkinoiden säännöstelyä oli pakko alkaa purkaa. Se aloitettiin kuitenkin ehkä selvästi liian myöhään ja liian suunnittelemattomasti. Joidenkin mukaan myös liian nopeasti, mutta oikeasti askeleet olivat vaiheittaisia ja siihen kului koko vuosikymmen.
Niilo Valonen
Niilo Eemil Tapio Valonen (12. huhtikuuta 1913 Urjala – 11. helmikuuta 1983 Espoo) oli suomalainen kansatieteilijä ja Helsingin yliopiston suomalais-ugrilaisen kansatieteen professori 1961–1977. Hän kirjoitti ylioppilaaksi 1932 Hämeenlinnan lyseosta ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1939 sekä lisensiaatiksi 1952 Helsingin yliopistosta. Filosofian tohtoriksi hän väitteli 1957 tuohipunonnaisista. Lisäksi hän teki opinto-, tutkimus- ja luentomatkoja Euroopan eri maihin.
Elämä ja ura
Valonen toimi Helsingin yliopiston maatalousmuseon hoitajana 1945–1952, Suomen museoliiton sihteerinä 1949–1952, Turun historiallisen museon johtajana 1952–1953, Turun yliopiston dosenttina 1953–1958, Muinaistieteellisen toimikunnan kansatieteellisen osaston intendenttinä 1953–1955, saman osaston johtajana 1955–1961, Helsingin yliopiston suomalais-ugrilaisen kansatieteen dosenttina 1955–1961 ja sen jälkeen professorina. Valonen sai tulikasteensa vänrikkinä talvisodassa Suomussalmella ja hän päätti palveluksensa kapteenina 1945 Lapin sodassa.
Niilo Valonen oli perinteinen talonpoikaiskulttuurin tutkija, joka professorina ollessaan ymmärsi myös tieteenalansa muutostarpeita. Varsinkin Saksassa ja Ruotsissa kuohui kansatieteen piirissä nuorten tutkijoiden yrittäessä irtautua vanhanaikaiseksi mielletystä talonpoikaiskulttuurista. Suomessa muutospaineet olivat vähäisempiä. Valonen aloitti kaksi laajaa tutkimushanketta, toisessa tutkittiin kyliä ja toisessa kansanhuonekaluja. Kumpikaan laaja tutkimus ei varsinaisesti valmistunut, mutta niissä mitattiin 30 kylää rakennuksineen ja kerättiin laaja kuva-aineisto huonekaluista. Hankkeiden tuloksena syntyi kuitenkin useita artikkeleita ja väitöskirjoja. Talonpoikaiskulttuurin ohella Valonen antoi oppilaidensa tehtäväksi kerätä aineistoa ja tehdä opinnäytetöitä elämästä kaupungissa. Näillä toimilla muovattiin kansatiedettä uuteen, monimuotoisempaan suuntaan.
Suomalaisen asuntorahoituksen historia
1980-luku, sääntelyn purkamisen vuosikymmen
Asuntorahoitus- ja erityisesti kiinteistörahoitusmarkkinoilla alkoi tapahtua. Kun vuosikymmeniä kestäneiden säännöstelyajan rahoitusmarkkinoiden aikana niin pankinjohtajat kuin asiakkaat olivat ”oppineet” muun muassa että
Rahoitusmarkkinoiden säännöstelyn purkaminen tarkoitti aluksi sitä, että pankkijärjestelmän ulkopuolelle alkoivat syntyä omat, ns. harmaan rahan markkinat. Pian pankitkin huomasivat tarpeen olla uudessa rahoituskentässä mukana ja niin harmaat rahamarkkinat kanavoitiin pankkien notariaattiosastojen kautta hoidettavaksi. Ratkaisu oli pankkijuristien keksimä hyvin luova ratkaisu, jossa pankki taseen ulkopuolella keräsi ns. notariaattitalletuksia ja välitti niitä edelleen lainaksi notariaattilainoina pankkitaseiden ulkopuolella ilman mitään säännöstelyä ja täysin vapaasti hinnoitellen, markkinahintaan.
Kun pääomien niukkuuteen totutetut suomalaiset huomasivat pankkilainoja nyt alkavan saada varsin vapaasti, muun muassa ilman tiukkoja ennakkosäästämisvelvoitteita, niin lainoja myös otettiin. Kysyntä suorastaan ryöpsähti, ja siitä ainoa looginen seuraus on hintojen lähteminen kovaan nousuun.
Kansalliskorko, PSP-Helibor ja SYP viitekorko syntyivät 1986
Uuden korkomaailman luomisen aloitti KOP. SYP ja Postipankki seurasivat heti perässä. KOP:ssa koron kehittäjänä kunnostautui Heikki Koivisto, joka hyvänä ekonomistina kehitti koron, joka matemaattisen tarkasti sai arvonsa aina kulloinkin viimeisen 6 kk:n aikana tapahtuneesta markkinakorkojen kehityksestä. Sitä en tiedä, kuka korolle nimen keksi, mutta nimi oli aivan loistava, Kansalliskorko. Jos Kansalliskorko olisi viitekorkokisan voittanut, olisihan se ollut KOP:lle hieno juttu. Mutta näin ei käynyt. Kansalliskorko oli tosiaan matemaattisen tarkka 6 kk:n historiakehityksen perusteella, mutta samalla se tarkoitti, että korko oli aina, joka ikinen päivä, väärällä tasolla. Kun korko muuttui, tapahtui se historian perusteella ja saattoi vaikkapa nousta silloin, kun markkinakorko jo laski ja päinvastoin. Ei myöskään SYP-viitekorko menestynyt.
Postipankki lähti vahvana markkinarahapankkina kehittämään viitekorkoa kansainvälisten mallien mukaan ja siksi kuuluisa esikuva finanssimaailman keskuksesta Lontoosta, siis Libor-korko otettiin lähtökohdaksi. Syntyi suomalaisten pankkien interbank-markkinoiden suureen volyymiin ja jokaisen pankkipäivän noteerauksiin perustuva PSP-Helibor-korko. Ainoa ongelma oli valittu nimi korolle, jota suomalaismielinen pääjohtaja Heikki Tuominen ei tahtonut millään hyväksyä. Puhui vain kaiken maailman helikoptereista. Ongelma ratkaistiin pääjohtajan sihteerin Heli Puputin avulla, jonka etunimen mukaan nimiongelmastakin selvittiin.
Kun Heliborin lisäksi seuraavina vuosina kehitettiin vielä pitkät, 3 ja 5 vuoden jaksoittain vaihtuvat viitekorot ja vuoden 90-alusta PSP-Prime viitekorko, alkoivat asuntorahoituksen kehittämisen kannalta markkinaympäristön edellytykset olla kunnossa. Pankkien peruskorossa kohtaama pitkiin asuntolainoihin liittyvä suuri, rakenteellinen korkoriski pystyttiin poistamaan uusilla markkinakorkoihin sidotuilla viitekorkoratkaisuilla ja asuntolainoituksen osalta se tarkoitti laina-aikojen radikaalia pidentämismahdollisuutta. Enää ei pankkien tarvinnut rahoituksen niukkuuden eikä myöskään korkoriskin takia pyrkiä mahdollisimman nopeaan rahan kiertoon ja sitä kautta hyvin lyhyisiin laina-aikoihin.
Seuraukset olivat varsin rajut. Parhaimmatkin ekonomistit, heidän joukossaan silloin Suomen Pankissa neuvottelukumppanina viitekorkoasioissa ollut Sixten Korkman, osasivat kyllä odottaa ratkaisuilla olevan asuntolainakysyntää lisäävää vaikutusta. Kysynnän rajuus kuitenkin yllätti, toisaalta se oli kuitenkin hyvin ymmärrettävää. Säännöstelyajan patoutunut lainakysyntä, uskomus lainanoton siunauksellisuuteen ja asuntojen ja kiinteistöjen hintajouston mahdottomuus alaspäin olivat kaikki toki taustalla, mutta suurin yksittäinen tekijä oli kuitenkin laina-ajan vapautumisella, siis pidentymisellä.
Silloisessa vahvan markan ympäristössä markkinakorot olivat hyvin korkeita, asuntolainatkin pitkiä aikoja tuolla 14–15 %:n paikkeilla. Kun tällä korkotasolla aikaisemmin sai asuntolainan maksimissaan ehkä 10 vuodeksi, niin uudet korot mahdollistivat laina-ajan reippaan pidentämisen. Kun asuntolaina-asiakas saattoi ottaa asuntolainansa kaksi kertaa pidemmällä laina-ajalla kuin aikaisemmin, tarkoitti se samalla myös sitä, että asiakkaan maksukyky mahdollisti huomattavasti suuremman asuntolainan. Ja näinhän myös tehtiin. Ja hinnat nousivat.
Suuri lama. Asunto- ja kiinteistömarkkinoiden kupla puhkeaa
Monen tekijän yhteissummana Suomi ajautui suureen lamaan. Rahamarkkinoiden sinänsä välttämättömään vapautumiseen liittynyt villiintyminen ja ylikuumentuminen, vahvan markan politiikka, idänkaupan romahtaminen yli yön ym. olivat kaikki yhdessä viemässä Suomen taloutta romahdukseen. Asuntomarkkinoilla kuplan puhkeaminen oli dramaattista. Suurin piirtein voi sanoa, että kaikkien asuntojen hinnat puolittuivat siitä, mitä ne muutama vuosi aikaisemmin olivat korkeimmillaan olleet. Joksikin aikaa asuntomarkkinat oikeastaan lakkasivat olemasta.
Ankara lamakrapula ja siitä hyvin hidas toipuminen
Kaikki suomalaiset kohtasivat laman ongelmat, vähintäänkin joku läheinen sukulainen tai tuttava joutui ongelmiin. Varmasti siksi myös toipuminen on ollut hidasta. Asuntomarkkinoiden kannalta asennemuutokset olivat suuria.
Laman jälkeen työelämään siirtyneet sukupolvet olivat nähneet ongelmat ja asumisratkaisuissaan päätyivät hyvin vahvasti pidättäytymään oman asunnon hankkimisesta, koska se olisi tietänyt asuntolainan ottamista. Vuokra-asuminen ja uusi vuokra-asuntoa lähellä oleva asumisoikeusasuminen nousivat suureen arvoon. Suomi oli 90-luvun alkuun mennessä maa, jossa sodan jälkeisen suuren asuntopulan ongelmat oli ratkaistu vahvalla panostuksella asuntosäästämiseen ja verohelpotuksin kannustettu oman asunnon hankintaan.
Omistusasunnoissa asuikin perheistä 90-luvun alussa jo 72 %, joka oli korkea luku muihin maihin verrattuna. Lama ja siitä seurannut kehitys laski omistusasumisosuuden 63 %:iin (2002) ja vasta nyt viime vuosina on luku alkanut kasvaa. Samaan aikaan muissa Euroopan maissa on omistusasumisen osuus ollut koko ajan kasvussa. Suomi on pudonnut jo alle Euroopan maiden keskiarvon.
Nykytilanne
Suomessa on nyt pitkän kehityksen seurauksena asiakkaan näkökulmasta hyvät ja toimivat asuntorahoitusmarkkinat. Kilpailu pankkien kesken on kovaa ja se on koitunut asiakkaiden eduksi. Asuntolainojen hinnat ovat Suomessa euroalueen alhaisimmat. Muutkin asuntolainojen ehdot ovat asiakkaalle hyviä. Lainaa saa riittävän pitkällä laina-ajalla, ennakkosäästö- ja vakuusvaatimukset ovat kansainvälisten käytäntöjen mukaisia, ei ainakaan niitä tiukempia jne. Ehkä ainoa negatiivinen rakenteellinen asia on suomalaisten asiakkaiden ylisuuri halukkuus ottaa itselleen liian suuri korkoriski sitä kautta, että laina sidotaan mieluummin lähtötilanteessa edullisempaan lyhyeen viitekorkoon kuin hiukan kalliimpaan, mutta turvallisempaan pidempään korkoon.
Asuntojen hintojen nousu ja siihen liittyvät riskit on asia, joka on syytä tiedostaa, mutta johon rahoituksen kautta ei säännöstelystä vapailla markkinoilla ole mahdollisuutta vaikuttaa. Siinä on avainkysymyksiä erityisesti tarjontapuolella vaikuttaa siihen, että edullisen korkotason luoma hyvä kysyntä ei liikaa siirtyisi asuntojen hintoihin.
The Chiffons
pienoiskuva|The Chiffons. The Chiffons oli vuonna 1960 Bronxissa perustettu newyorkilainen tyttöbändi. Sillä oli 1960-luvun alussa joitakin hittejä, kuten Yhdysvalloissa listaykköseksi noussut ”He’s So Fine”. Muita hittejä olivat esimerkiksi ”One Fine Day”, ”I Have a Boyfriend”, Motown-vaikutteinen ”Sweet Talkin’ Guy” sekä Martha & the Vandellas -vaikutteinen ”The Real Thing”. Yhtye hajosi vuonna 1972.
Target Racing
Target Racing tunnetaan myös nimellä BVM Target on italialainen pikkuformulatalli, joka kilpailee nykyään Formula Renault 3.5, Formula Abarth ja Italian F3 sarjoissa. Talli perustettiin vuonna 1997. Talli on voittanut kolme kuljettajien ja valmistajien mestaruutta Italian F3 sarjassa vuosina 2002, 2003 ja 2009. Talli on aiemmin kilpaillut myös Formula Chrysler Euroseries-sarjassa vuonna 2001 sijoittuen sarjan neljänneksi.
Tony Platt
Tony Platt on brittiläinen musiikkituottaja ja -äänittäjä. Hän on työskennellyt lukuisten yhtyeiden ja artistien kanssa, joihin lukeutuvat Celtic Frost, AC/DC, Cheap Trick, Bob Marley, Iron Maiden, Shy, Foreigner, Sparks ja Motörhead. Plattin ura alkoi aikoinaan lontoolaisessa Trident Studiosissa, mutta hän ryhtyi 1970-luvun puolivälissä freelanceriksi.
Otto Licha
Otto Licha (2. marraskuuta 1912 – 9. huhtikuuta 1996) oli itävaltalainen käsipalloilija. Hän kilpaili vuoden 1936 kesäolympialaisissa Berliinissä ja kuului siellä hopeaa saaneeseen joukkueeseen.
Kukkia varjossa
pienoiskuva|pysty=0.8|Greer Garson ja Walter Pidgeon elokuvan trailerissa. Kukkia varjossa (Blossoms in the Dust) on Mervyn LeRoyn ohjaama yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1941. Elokuva perustuu tositapahtumiin ja se kertoo lasten oikeuksia ajaneen Edna Gladneyn elämästä. Elokuva kuvattiin Technicolor-värijärjestelmällä, jota tuohon aikaan käytettiin pääasiassa musikaalien ja lännenelokuvien kuvaamiseen. Kukkia varjossa oli Oscar-ehdokkaana neljässä eri kategoriassa. Palkinnon se sai parhaasta lavastuksesta.
Friedrich Maurer
Friedrich ("Fritz") Maurer (18. kesäkuuta 1912 – 10. heinäkuuta 1958) oli itävaltalainen käsipalloilija. Hän kilpaili vuoden 1936 kesäolympialaisissa Berliinissä ja kuului siellä hopeaa saaneeseen joukkueeseen.
Kang Ling
Kang Ling (s. 14. maaliskuuta 1997 Jiangsu) on kiinalainen moottoriurheilija.
Ling aloitti uransa Karting-sarjoista vuonna 2004. Vuonna 2012 hän voitti Aasian Kartingin Senior-luokan mestaruuden. Vuonna 2013 Ling kilpaili Ranskan Formula 4 -sarjassa saavuttaen 11 pistettä. Vuonna 2014 Ling ajoi kuusi kilpailua Formula Renault Alps -sarjassa Koiranen GP:n kuljettajana saavuttamatta pisteitä. Samana vuonna hän on kilpaillut Britannian Formula 3, Saksan Formula 3 ja GP3-sarjoissa. Vuonna 2015 Ling kilpaili Euroopan Formula 3 -sarjassa saavuttamatta pisteitä.
Gavin Lee
Gavin Lee (s. 15. lokakuuta 1971) on palkittu englantilainen näyttelijä, joka tunnetaan työstään musikaaleissa.
Ura
Lee on esiintynyt monissa Maija Poppaseen perustuvissa musikaaleissa Pertun roolissa; huomattavimmat kuitenkin lienevät West Endin ja Broadwayn tuotannot. Lee palkittiin roolisuorituksestaan vuonna 2007 Drama Desk Awardilla. Lisäksi hän esiintyi yhdessä Laura Michelle Kellyn kanssa Yhdysvaltain silloiselle presidentille Barack Obamalle America Celebrates 4 July at Fords Theatressa vuonna 2010.
Maija Poppasen lisäksi Lee on esiintynyt esimerkiksi musikaaleissa Les Miserablés Thenardierina, Spongebob Squarepants the Broadway Musicalissa Jalmari Kalmarina, How Grinch Stole the Christmas Musicalissa Grinchinä sekä Kaunottaressa ja hirviössä Lumierena. Hänellä on ollut myös muutamia elokuva- ja televisiorooleja.
Yksityiselämä
Lee on naimisissa näyttelijä Emily Harveyn kanssa. Parilla on kolme lasta.
Mosambik yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa
Mosambik on osallistunut yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman maailmanmestaruuskilpailuihin ensimmäisistä kisoista vuodesta 1983 lähtien. Vuoden 2022 kisoista se jäi pois. Se on saanut MM-kilpailuissa yhteensä viisi mitalia, joista kolme on kultaisia.
Mosambikin ainoa MM-kisojen mitalisti on Maria Mutola, joka ensimmäisenä naisena voitti 800 metrin juoksun maailmanmestaruuden kolme kertaa. Mutolan kultamitalit ovat vuosilta 1993, 2001 ja 2003. Lisäksi hän saavutti hopeaa vuonna 1999 ja pronssia vuonna 1997, sijoittui neljänneksi vuosina 1991 ja 2005 sekä oli vielä vuonna 2007 mukana loppukilpailussa mutta keskeytti. Stuttgartissa 1993 naisten 800 metrin juoksun loppukilpailussa oli mukana toinenkin mosambikilainen, Tina Paulino, joka kuitenkin kaatui takasuoralla runsaan 200 metrin päässä maalista. Hän sijoittui seitsemänneksi käveltyään maaliin yli minuutin pääjoukon jäljessä ja sai ajan, joka on kyseisessä lajissa MM-kisahistorian heikoin kaikki alkueräjuoksutkin huomioon ottaen.