cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Scottsboro Boys
Kommunistipuolueen tuki
Poikia alkoi puolustaa Yhdysvaltain kommunistisen puolueen tukema International Labor Defense (ILD) -järjestö. Kommunistisen järjestön mukanaolo jonkin verran haittasi poikien puolustusta, sillä sitä vastustettiin jo pelkästään aatteellisista syistä. Lisäksi arveltiin, että järjestö käytti tapausta omiin tarkoituksiinsa saadakseen itselleen julkisuutta. Myöhemmin puolustukseen liittyi myös kansalaisoikeusjärjestö National Association for the Advancement of Colored People (NAACP).
Ensimmäinen käsittely korkeimmassa oikeudessa
Ensimmäisiin oikeudenkäynteihin liittyvä tapaus korkeimmassa oikeudessa oli loka-marraskuussa 1932 käsitelty Powell vastaan Alabama. Korkein oikeus päätti äänin 7–2, että syytetyt eivät olleet saaneet perustuslain mukaista oikeudenmukaista oikeudenkäyntiä, koska heidän puolustuksensa oli ollut niin huono. Pojat olivat nuoria ja lukutaidottomia, eikä heille ollut annettu aikaa hankkia parempaa puolustusta, vaikka mahdollisena tuomiona oli kuolemanrangaistus.
Uudet oikeudenkäynnit
Osavaltio jatkoi poikien syyttämistä. Seuraavassa oikeudenkäynissä tuomari William Washington Callahan sanoi loppulausunnossaan, ettei kukaan valkoinen nainen harrastaisi vapaaehtoisesti seksiä mustan miehen kanssa. Joulukuussa 1933 kaksi miehistä sai kuolemantuomion jo kolmannen kerran.
Poikien puolesta pidettiin mielenosoituksia pohjoisissa osavaltioissa ja muun muassa Valkoisen talon edessä. Presidentti Franklin D. Roosevelt vetosi kiireisiin, eikä tavannut mielenosoittajia.
Toinen käsittely korkeimmassa oikeudessa
Seuraava korkeimman oikeuden käsittely pidettiin vuoden 1935 keväällä. Jälleen korkein oikeus päätti, etteivät syytetyt olleet saaneet oikeudenmukaista oikeudenkäsittelyä, tällä kertaa siksi, että valamiehistöstä oli tarkoituksellisesti suljettu pois kaikki afroamerikkalaiset henkilöt. Decaturin kaupungissa, jossa uudet oikeudenkäynnit oli pidetty, ei ollut ollut yhtään mustaa valamiestä yli kuuteenkymmeneen vuoteen.
Viimeiset oikeudenkäynnit
Seuraavaa oikeudenkäyntiä varten puolustusta hoitaneet eripuraiset järjestöt perustivat yhteisen Scottsboro Defense Committee -organisaation. Asianajaja Leibowitz jättäytyi taka-alalle. Hän oli haukkunut alabamalaisia lehdistölle New Yorkissa, eikä hän juutalaisena muutenkaan ollut paikallisten suosiossa. Tuomari Callahanin käytös kuitenkin uuvutti uuden asianajajan. Viimeisessä oikeudenkäynnissä Leibowitz menetti malttinsa ja huusi, että syytettyinä olivat "juutalainen lakimies ja New Yorkin osavaltio".
Tuomiot
Viimeisissä oikeudenkäynneissä neljä miestä tuomittiin raiskauksesta:
Haywood Patterson tuomittiin 75 vuodeksi vankilaan, josta hän karkasi vuonna 1948. FBI löysi hänet Detroitista, mutta Michiganin kuvernööri ei suostunut luovuttamaan häntä Alabamaan. Patterson tuomittiin vankilaan kuolemaan johtaneesta baaritappelusta, ja hän kuoli syöpään vankilassa 1950-luvun alkupuolella.
Clarence Norris tuomittiin kuolemaan, mutta Alabaman kuvernööri Bibb Graves muutti tuomion elinkautiseksi. Vuonna 1944 Norris pääsi ehdonalaiseen, mutta rikkoi sen ehtoja poistumalla osavaltiosta. Hän palasi vankilaan ja pääsi ehdonalaiseen vuonna 1946.
Charlie Weems tuomittiin 75 vuodeksi vankilaan. Hän pääsi ehdonalaiseen vuonna 1943.
Ozzie Powellin raiskaussyytteistä luovuttiin, mutta hänet tuomittiin poliisin päällekäymisestä 20 vuodeksi vankilaan, josta hän pääsi ehdonalaiseen vuonna 1946. Yhteenotossa poliisin kanssa häntä oli ammuttu päähän, ja hän sai aivovaurion. Roy Wright (Andy Wrightin nuorempi veli), Olen Montgomery, Willie Roberson ja Eugene Williams olivat vankilassa vuoteen 1937 asti, jolloin heidän syytteistään luovuttiin.
Armahdukset
Clarence Norris oli neljästä tuomitusta miehestä ainoa, joka armahdettiin elinaikanaan. Vuonna 1976 Alabaman ehdonalaislautakunta totesi yksimielisesti hänen olleen syytön ja kuvernööri George C. Wallace allekirjoitti armahduksen. Norris kuoli miehistä viimeisenä, vuonna 1989. Hän oli 76-vuotias.
Marraskuussa 2013 Alabaman ehdonalaislautakunta päätti yksimielisesti armahtaa Haywood Pattersonin, Andy Wrightin ja Charlie Weemsin.
Naisten elämä tapauksen jälkeen
Vuonna 1976 NBC-televisioyhtiö esitti ohjelman Judge Horton and the Scottsboro Boys, joka voitti muun muassa Peabody-palkinnon. Ohjelman tekijät luulivat Batesin ja Pricen kuolleen, mutta nämä olivatkin elossa ja haastoivat televisioyhtiön oikeuteen kunnianloukkauksesta. He olivat molemmat naimisissa ja käyttivät uusia nimiä. NBC voitti ensimmäisen oikeudenkäynnin, mutta maksoi lopulta Victoria Pricelle korvauksen, jottei asiaa vietäisi enää eteenpäin. Ruby Bates kuoli kesken oikeudenkäynnin vuonna 1976. Victoria Price osti rahoilla talon; hän kuoli vuonna 1983.
Singaporen Grand Prix
Singaporen Grand Prix on Singaporessa järjestettävä Formula 1 -sarjan osakilpailu.
Ensimmäinen Formula 1 -sarjan Singaporen Grand Prix järjestettiin 28. syyskuuta 2008, mutta kilpailua on jo ajettu 1960- ja 1970-luvuilla. Singaporen Grand Prix oli ensimmäinen Formula 1 -sarjan iltakilpailu. Se ajetaan keinovalaistulla Marina Bayn katuradalla. Iltakilpailu oli ollut jo jonkin aikaa Formula 1 -sarjan kaupalliset oikeudet omistavan Bernie Ecclestonen unelmana. Myös Singaporen GP:n aika-ajo ajetaan pimeällä keinovalaistuksessa.
Singaporen GP:n myötä kilpailukalenterissa oli kaudella 2008 mukana kolme katuradalla ajettavaa kilpailua. Joulukuussa 2008 Singaporen GP valittiin F1-kauden parhaiten järjestetyksi GP:ksi. Historiallisen iltakilpailun voitti yllättäen Fernando Alonso.
Singaporen tavoitteena oli nostaa kilpailun avulla vuosittainen turistimäärä nykyisestä 10 miljoonasta 17 miljoonaan vuoteen 2015 mennessä.
Muun muassa Kimi Räikkönen on ilmaissut kannattavansa iltakilpailua, kun taas Nick Heidfeld ja monet muut kuljettajat ilmaisivat huolensa valaistusjärjestelyiden toimivuudesta ennen ensimmäistä kilpailua.
2008
thumb|Kuvassa näkyvät mutkan 10 (Singapore Sling) ”kanttarit” puhuttivat ensimmäisen kilpailuviikonlopun aikana. Historian ensimmäisen keinovalaistuksessa ajetun Formula 1 -sarjan osakilpailun voitti yllätyksellisen kilpailun jälkeen Renault’n espanjalaiskuljettaja Fernando Alonso, toinen oli Nico Rosberg ja kolmas oli Lewis Hamilton. Kilpailussa erityisesti Ferrarilla oli paljon ongelmia, varsinkin varikkokäyntien aikana.
Vuonna 2009 Alonson tallikaveri Nelson Piquet Jr. myönsi kolaroineensa tahallaan saadakseen turva-auton Alonson hyödyksi, Renault-talli oli yllyttänyt hänet kolariin. Tapaus tunnetaan nimellä Renault-skandaali.
Voittajat
Punataustaiset kilpailut eivät kuuluneet Formula 1:n MM-sarjaan.
Sentinel Prime
Sentinel Prime on Transformers-universumissa esiintyvä Autobotti. Hasbron luoma hahmo esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 1988 The Transformers -sarjakuvassa. Se kantoi pyhää transformereiden luojan elinvoimaa, Johtajuuden Matrixia, rinnassaan ennen Optimus Primea. Sentinel on esitetty nykyisissä jatkumoissa ylimielisenä ja Optimusta epäviisaampana hahmona.
The Transformers
Sentinel Prime oli Optimus Primen edeltäjä, Autobottien johtajana, jonka Megatron tappoi Cybertronilla. Kuollessaan Sentinel antoi häntä pitävälle Optimukselle Matrixin. Tällöin Optimus Primesta tuli Matrixin kantaja ja Autobottien johtohahmo.
Transformers: The War Within
Transformers: The War Within -sarjakuvan alussa Megatron on juuri tappanut Sentinel Primen ja Autobottien vanhimmat valitsevat uudeksi Primeksi Optimus Primen. Sentinel Prime oli myös, kuten seuraajansakin, Matrixin kantaja.
Transformers: Animated
Täysin yhdysvaltalaisessa animaatiosarjassa Transformers: Animated, Sentinel Prime on Cybertronin Eliittivartioston nuori kuumapäinen jäsen. Hän käyttää aseinaan kilpeä, jolla pystyy tuottamaan myös voimakentän. Lisäksi Sentinel käyttää aseenaan peitsiä. Näiden yhdistelmästä hän muistuttaa keskiajan ritaria taistelunaamion kanssa.
Sentinelillä on myös sarjassa yhteistä historiaa Optimus Primen kanssa, jonka kanssa hän koki monia seikkailuja Cybertonissa. Sentinel käyttäytyy ylimielisesti, pitäen itseään korkeampi arvoisena kuin Optimuksen ryhmän jäseniä. Huolimatta siitä, että Optimus on sotilasarvoltaan saman arvoinen. Sentinelillä on lisäksi taipumusta pelätä ihmisten kosketusta.
Hahmon äänenä toimi Townsend Coleman, joka tunnetaan muun muassa Michelangelon ääniroolista 1980-, sekä 1990-luvulta Turtles – mutanttikilpikonnat -animaatiosarjasta.
Transformers: Kaatuneiden kosto
Elokuvassa Transformers: Kaatuneiden kosto Sam mainitsi Sentinel Primen nimen sekavissa puheissaan kesken astronomian luennon.
Transformers: Kuun pimeä puoli
Elokuvassa Transformers: Kuun pimeä puoli Arkki oli tehnyt pakkolaskun Maan Kuuhun vuonna 1961 ja Sentinel oli vaipunut staasiin muun miehistön kuoltua. Kun astronautteja lähetettiin Apollo-avaruusohjelman aikana Kuuhun, he tutkivat Arkin hylkyä, mutta eivät löytäneet Sentineliä. Kun Optimus sai kuulla Arkista, hän lähti Ratchetin kanssa Kuuhun ja toivat Sentinelin sekä viisi pilaria mukanaan Maahan, jossa he herättivät Sentinelin Johtajuuden Matrixilla. Optimuksen antaessa myöhemmin hänelle Matrixin merkkinä johtajuudesta, Sentinel sanoi ettei tunne Maata niin hyvin kuin hän (Optimus), joten antoi Optimuksen jatkaa johtajana. Sentinel oli väittänyt NESTille ja Autoboteille, että pilareita oli tarkoitus käyttää avaamaan avaruussiltoja, joiden kautta voisi kuljettaa luonnonvaroja Cybertronille sen korjaamiseksi. Mutta Autobottien pysäytettyä Dreadien hyökkäys, Sentinel paljasti liittoutuneensa Megatronin kanssa ja käytti "kosmista ruostetta" ampuvaa tykkiään tappaakseen Ironhiden. Oikeasti hän aikoi käyttää pilareita tuodakseen Cybertronin Maan kiertoradalle, jotta ihmiset voisi orjuuttaa korjaamaan sitä. Chicagossa käydyssä taistelussa hän oli vähällä tappaa Optimuksen, mutta Megatron, joka ei suostunut Sentinelin palvelijaksi, esti sen ja ehdotti aselepoa, josta Optimus kieltäytyi. Autobottien tuhottua ohjauspilarin ja Optimuksen tapettua Megatronin, Sentinel yritti anoa Optimukselta armoa ja sanoi pettäneensä hänet vain Cybertronin pelastamiseksi. Optimus kuitenkin sanoi ettei Sentinel pettänyt häntä, vaan itsensä. Sen jälkeen hän tappoi Sentinelin Megatronin fuusiohaulikolla.
Sentinel muuntautuu Rosenbauer Panther -lentokenttäpaloautoksi ja hänen äänenään on Leonard Nimoy.
Transformers – Tuhon aikakausi
Elokuvassa Transformers – Tuhon aikakausi yhtiö nimeltä KSI piti hallussaan Chicagon taistelussa kuolleiden transformereiden jäännöksiä rakentaakseen itse omia. Jäännösten joukossa oli myös Sentinel Primen pää.
Aligned-jatkumo
thumb|right|150px|Zeta Prime videopelissä [[Transformers: War for Cybertron.]] Alinged-jatkumossa Sentinel Primen koko nimi on Sentinel Zeta Prime. Kirjassa Transformers: Exodus hänet tunnettiin vain nimellä Sentinel Prime sekä videopelissä Transformers: War for Cybertron vain nimellä Zeta Prime.
The Covenant of Primus
Sentinel kuitenkin johti cybertronilaiset voittoon taistelussa orjuuttajiksi paljastuneita Quintessoneja vastaan ja valvoi avaruussiltateknologian kehittymistä johtaen Cybertronin aikoinaan Kultakauteen. Quintessonien lähdöstä huolimatta Sentinelin hallintomenetelmä alkoi muuttua hieman samanlaiseksi kuin niillä. Tilanne oli pahimmillaan Kultakauden jälkeen alkaneella Ruostekaudella.
Transformers: Exodus
Romaanissa Transformers: Exodus Sentinel ja Suurneuvoston jäsenet olivat jakaneet Cybertronin väestön kasteihin, joista Sentinel itse tuki vain ylimpiä: tiedemiehiä, taiteilijoita ja hallitusta.
Kaivostyöläisten alettua käymään gladiaattoritaisteluita, heistä ylimmäksi nousi yhden alkuperäisiin Primeihin kuuluneen mukaan itsensä nimennyt Megatronus, joka lyhensi nimensä Megatroniksi siirryttyään politiikkaan. Kun Megatronin nimessä terroristit olivat kaapanneet Sentinel Primen, Megatron kiisti väitteet. Mutta hän tunnusti Suurneuvostolle näkevänsä väkivallan kasteja tehokkaampana tapana hallita. Megatronin ystävä, arkistovirkailija Orion Pax, kuitenkin ehdotti sopuisampaa ja tasa-arvoisempaa hallintatapaa kuin Sentinelin ja Megatronin menetelmät. Suurneuvosto muutti Orionin nimen Optimus Primeksi ja julisti tämän Sentinelin seuraajaksi. Kateellisena Megatron tappoi Sentinel Primen ja kannattajiensa Decepticonien kanssa julisti sodan Optimus Primen Autobotteja vastaan. Ennen kuolemaansa Sentinel oli sanonut Optimukselle uskovansa Suurneuvoston tehneen oikein nimittäessään tämän uudeksi Primeksi.
War for Cybertron
Videopelissä Transformers: War for Cybertron Zeta Prime esiintyi Autobottien johtajana, joka piti hallussaan myös avainta Cybertronin ytimeen. Kun Megatron sai avaimen itselleen, ilmenikin, että se ei ollutkaan itse avain, vaan laite joka aktivoi todellisen avaimen, Omega Supremen. Zeta joutui tämän jälkeen vangiksi Decepticonien pääkaupunkiin, Kaoniin. Autobotit Optimus, Bumblebee ja Sideswipe yrittivät pelastaa hänet sieltä, mutta oli jo liian myöhäistä. Soundwave oli tyhjentänyt kaiken energian Zetan kipinästä. Optimus vei Zetan ruumiin Suurneuvostolle ja hänestä tuli uusi Prime.
Zeta Prime on saatavilla moninpeliin pelihahmoksi toisen lisäsisällön kautta. Toisin kuin kampanjan tarinassa, Zeta käyttääkin aseena energonkaksoiskirvestä kampanjan tarinassa nähdyn sauvansa sijasta.
Zeta Primen äänenä War for Cybertronissa on Troy Baker.
Santahamina
pienoiskuva|Hevossalmen silta – tie Santahaminaan. Nimikyltissä oleva kirjoitusvirhe on nykyään korjattu.
Saari on suljettua sotilasaluetta, jolle pääsy edellyttää kulkulupaa. HSL:n bussilinja 86 kulkee Santahaminaan.
Rooli sotilasalueena
Santahaminassa toimivat puolustusvoimien joukoista muun muassa Maanpuolustuskorkeakoulu, Kaartin jääkärirykmentti sekä osittain Logistiikkalaitos, Suomenlinnan Rannikkorykmentti ja Merisotakoulu. Useat muutkin Etelä- ja Itä-Suomen joukko-osastot sekä rajavartiolaitoksen ja poliisin yksiköt käyttävät saaren harjoitusalueita ja harjoitustoimintaan rakennettuja koulutustiloja ja -simulaattoreita. Saarella toimivat myös Maanpuolustuskoulutusyhdistyksen Etelä-Suomen maanpuolustuspiiri ja Puolustuskiinteistöjen Etelä-Suomen aluetoimisto. Saarelle on siirretty Maanpuolustuskorkeakoulun laitoksia ja kirjasto Sörnäisistä uuteen Santahamina-taloon. Santahaminaan pääsevät henkilöt, joilla on asianmukainen kulkulupa. Hevossalmen sillan takana Santahaminan puoleisessa päässä on sotilaspoliisin kulunvalvontapiste, Santahaminan portti, jossa saarelle pyrkivien kulkuluvat tarkastetaan.
Saarella varusmiespalvelustaan suorittaa yleensä noin 1 500 varusmiestä. Maanpuolustuskorkeakoulussa opiskelee vuosittain noin 750 akateemista sotilasta ja siviiliä. Saarella oli vuoden 2009 alussa 418 vakituista asukasta. Santahaminan maa-alueet ja kasarmikiinteistöt omistaa Senaatti-kiinteistöt. Asuinkiinteistöistä vastaa Kruunuasunnot ja osin Senaatti-kiinteistöt. Saaren ympäröiviä vesialueita hallitsee Metsähallitus.
Santahaminan saari luokiteltiin joulukuussa 2009 Valtioneuvoston päätöksellä Valtakunnallisesti arvokkaaksi kulttuurimiljööksi. Santahaminan valtakunnalliset kulttuuriarvot koostuvan suomalaisen aikakauden arkkitehtuurista, josta tärkeimpänä Maanpuolustuskorkeakoulun funkkiskasarmialueesta, venäläisestä punatiilikasarmialueesta ja 1800-luvun linnoituslaitteista ympäri saaren. Päätös on Santahaminan alueen tulevaisuuden kannalta merkittävä: koko saari on luokiteltu valtakunnallisesti arvokkaaksi kulttuuriympäristöksi. Se määrittää suuntaviivat maapohjan ja arvokiinteistöjen omistajalle sekä saaren käyttäjille. Tämä tarkoittaa olevien kulttuuriarvojen vaalimista ja niiden olemassaolon huomioon ottamista saaren ja rakenteiden säilyttämisessä ja käytössä.
Saaren pinta-ala on 400 hehtaaria, josta 12 hehtaaria on vesijättömaata.
Saarella on noin 900 vakituista työpaikkaa. Puolustushallinnon palveluksessa on noin 850 työntekijää. Kaupungin virkoja on Santahaminan ala-asteen koulussa, päiväkodissa, leikkipuistossa ja Helsingin öljyntorjuntavarikolla.
Santahamina on kuulunut vuodesta 1946 lähtien Helsinkiin ja sitä ennen Helsingin maalaiskuntaan. Autonomian aikana 1800-luvun alkupuolelta vuoteen 1918 asti saari kuului Viaporin venäläiseen varuskuntaan. Keskiajalta 1800-luvulle Sandhamnin kylä ja pääsaari lähisaarineen olivat osa Helsingin pitäjää.
Saari on ollut moneen otteeseen kansainvälisen politiikan kannalta merkityksellisten tapahtumien keskipisteessä. Erityisen tärkeä asema merilinnoituksen osana sillä oli Krimin sodassa ja Viaporin kapinassa.
Santahaminan asema puolustusvoimien varuskuntasaarena on juridisesti vahvistettu Helsingin yleiskaavassa ja Uudenmaan maakuntakaavassa.
pienoiskuva|Näkymä Santahaminan lounaisrannalta etelään.
Esihistoriaa
Noin 4500 vuotta sitten Itämerestä kohonnut Santahaminan saari oli viikinkiaikainen merenkulkijoiden pysähdys- ja kauppapaikka. Saarelle vakiintui pysyvä asutus 1200-luvulla. Ensimmäinen kirjallinen maininta on vuodelta 1423, jolloin Viipurin linnan päällikkö, ritari Krister Nilsson, kirjasi kirjeen Santahaminasta.
Strateginen asema
Santahaminan muistiinmerkitty historia on pääosin sotahistoriaa. Menneinä vuosisatoina ovat Ruotsin, Venäjän, Saksan, Englannin ja Ranskan sotatoimet kohdistuneet Santahaminaan näiden ajaessa erilaisia etujaan.
Santahaminalla on vuosisatojen varrella ollut tärkeitäkin hetkiä Suomen historiassa. Nähtyään viikinkien ja varjagien lisäksi keskieurooppalaisia kauppiaita Santahamina oli kahteen eri otteeseen ehdolla Suomen pääkaupungiksi.
Vantaanjoen ja saaristoväylien lisäksi Turun ja Viipurin välinen Kuninkaantie ja Hämeen tie muinaisesta Vanajasta kohtasivat Helsingin pitäjän alueella mahdollistaen tavaran välittämisen muualle Suomeen. Talonpojista tuli laivanvarustajia, syntyi useita vuosisatoja kestävä talonpoikaispurjehdusten perinne. Helsingin seudun talonpoikien kaupankäynti Suomenlahden yli oli vilkasta vuonna 1219 perustetun ja alueen metropoliksi kehittyneen Tallinnan kanssa.
Vaasojen aika
Kuningas Kustaa Vaasa etsi seudulta sopivaa paikkaa syrjään jääneen Turun tilalle perustettavalle uudelle kaupungille vuonna 1548. Kaupungin paikaksi suunniteltiin aluksi Santahaminaa. Hanke kariutui ankaraan talveen, maayhteyksien puutteeseen ja Uudenmaan talonpoikien vastustukseen. Sen sijaan noin kuusi kilometriä pohjoisemmaksi, Vantaanjoen suulle perustettiin kaksi vuotta myöhemmin Helsingin kaupunki.
Vuonna 1638 Pietari Brahe esitti valtioneuvostolle uuden kauppakaupungin perustamista Santahaminaan 100 vuotta hiljaiseloa viettäneen Vanhankaupunginlahden kauppapaikan tilalle. Hanke kariutui tällöinkin talonpoikien vastustukseen. Helsingfors syrjäytti Sandöön merenkulkijoiden kartoista 1600-luvun puolivälissä. Suurten alusten ja valtiomiesten aika Santahaminassa väistyi. Kaupankäynnin ehtyessä saari muuttui yli sadan vuoden ajaksi kalastaja- ja luotsikyläksi. Saarella sijaitsi kaksi pientä parinkymmenen ihmisen kruununkylää.
Joukkohaudat
Santahaminan saareen on haudattu tuhansia vainajia muun muassa 1700- ja 1800-lukujen rutto- ja koleraepidemioiden seurauksena kun Helsingin ensimmäinen kirkko tarvitsi hautausmaita. Santahamina toimi myös Viaporin epidemiahautausmaana.
Suomen sota
Suomen sodassa maaliskuussa 1808 kaksi venäläiskomppaniaa miehitti Santahaminan saartaen Viaporin maitse. Santahaminan länsikärkeen rakennettiin 8-tykkinen mörssäri- ja kanuunapatteri. Muun muassa täältä tulitettiin Viaporia. Santahamina jäi venäläisen varusväen käyttöön, erityisesti Viaporin tykistö- ja jalkaväkijoukkojen harjoitusalueeksi.
Suomen suuriruhtinaskunnan aika
Ensimmäinen kasarmi rakennettiin Santahaminan tiilitehtaan yhteyteen 1820-luvun lopulla Santahaminan keskiosan hiekkaisen tasanteen, myöhemmin Saharana tunnetun alueen pohjoisreunalle. Saarelle rakennettiin 1832 tykistön kovapanosampumarata, joka toimi lähes koko 1800-luvun.
Viaporin vallien vahvistamiseksi rakennusmateriaaliksi tuotiin Santahaminasta suuret määrät savea, kiveä ja hiekkaa. Myös mittava osa kantakaupungin 1800-luvun puolivälin vuosikymmenten kasarmien, nykyisten virastorakennusten, tiilistä on puristettu Santahaminan sorasta ja savesta.
Krimin sotaan, mitä Itämeren osalta kutsuttiin Oolannin sodaksi Ahvenanmaan mukaan, liittyen Santahamina linnoitettiin. Saaresta tuli tykistösaari, jonka 12 patterissa palveli 1 100 tykkimiestä. Heistä suomalaisia oli noin 700 miestä. Pääosa patterialueista on säilynyt näihin päiviin asti. Linnoitustykistön patterialueet sisältävät rintavarustuksia, kallioluolia, bunkkereita, ammuskomeroita, mukulakivisiä tykkiteitä, aukioita, laitureita ja varastorakennuksia. Patterit luokitellaan muinaismuistoiksi.
Suomenlinnassa puhkesi 1906 Viaporin kapina, mikä aiheutti Suomessa suojeluskuntien ja työväen järjestyskaartien muodostumisen ja mikä vaikutti myös Santahaminaan.
Suomen sisällissota ja itsenäisyyden aika
Saaren historian synkimmät ja katkerimmat hetket lienee koettu sisällissodan jälkeisinä aikoina, jolloin saarella toimi Santahaminan vankileiri ja hautauspaikka. Sisällissodan jälkimainingeissa Santahaminan hautauspaikka toimi Helsingin vankileireillä, erityisesti Suomenlinnassa, kuolleiden hautauspaikkana. Nykytutkimuksen perusteella saareen on haudattu noin 1500 Helsingin vankileireillä kuollutta henkilöä.
Koko itsenäisyyden ajan Santahamina on ollut sotilasaluetta. Erityisesti jatkosodan aikana Santahamina toimi vahvana ilmapuolustuksen tukikohtana ja pelasti osaltaan pääkaupungin täydelliseltä tuholta. Santahaminan sotilastukikohdan luonne ja merkitys ilmenivät kylmän sodan aikana useaan otteeseen: esimerkiksi Neuvostoliiton miehittäessä Tšekkoslovakian Suomen puolustusvoimat valmistautuivat suojamaan Helsingin koskemattomuuden muun muassa Santahaminasta. Alueen rooli kaupungin sivulle ja eteen työnnettynä tukikohtana on tärkeä Helsingin alueen ilma- ja merivalvontajärjestelmille sekä sen puolustusjärjestelmälle.
Radioniemi
Santahaminan länsirannalla sijaitseva Radioniemi esiintyy vanhoissa kartoissa mm. nimillä Kråkkosudden (1778) ja Kråkbodsudden (1816). Paikka on saanut nykyisen nimensä radioasemasta, jonka venäläiset rakensivat Itämeren laivastonsa tarpeita varten vuonna 1908. Suomen itsenäisyyden aikana radioasema oli Posti- ja lennätinlaitoksen hallussa. Santahaminan itäosan Kissalampi, jonka nimi perustuu vanhoihin paikannimiin Kattsundet (1778) ja Kattsundsudden (1808), on syntynyt merenlahden (vuoden 1778 kartassa Grund Wiken) umpeutuessa.
Santahaminan nimi eri vuosisadoilla
Saaren nimen kehittyminen 1400-luvulta nykypäivään kuvaa hyvin eri kansojen vaikutusta Santahaminaan. Saaresta on vuosisatojen varrella käytetty erilaisia nimityksiä:
Lähes kaikki nimet viittaavat saaren hiekkaiseen maaperään ja saaren satamaan tai satamiin. Nimi on ilmeisesti tarkoittanut saarta, jolla Santahaminan kylä sijaitsee, ja saaren satamalahtea.
Robert Metcalfe
Robert Melancton Metcalfe (s. 7. huhtikuuta 1946, Brooklyn, New York) on yhdysvaltalainen sovelletun matematiikan tohtori, insinööri ja yrittäjä. Hänet tunnetaan nimeään kantavasta Metcalfen laista. Hän on myös toinen Ethernet-verkkotekniikan kehittäjistä Xerox PARC:ssa. Vuonna 1979 hän perusti 3Com-yrityksen.
Metcalfelle on myönnetty Grace Murray Hopper -palkinto vuonna 1980 ja Yhdysvaltojen kansallinen teknologiamitali vuonna 2005.
Metcalfe on saanut vuoden 2022 Turing-palkinnon Ethernetin kehityksestä, standardoinnista ja kaupallistamisesta. Metcalfe rakensi ensimmäisen Ethernet-verkon David Boggsin kanssa PARCissa.
Volodymyr Štšerbytskyi
Volodymyr Vasylovytš Štšerbytskyi (, 17. helmikuuta 1918 – 16. helmikuuta 1990) oli ukrainalainen ja neuvostoliittolainen poliitikko, joka toimi Ukrainan kommunistisen puolueen keskuskomitean ensimmäisenä sihteerinä eli Ukrainan neuvostotasavallan puoluejohtajana vuosina 1972–1989.
Štšerbytskyi kuului Neuvostoliiton vaikutusvaltaisimpiin henkilöihin ja oli politbyroon jäsen vuodesta 1971. Hän oli Leonid Brežnevin läheinen liittolainen. Hänen ajalleen oli ominaista Ukrainan voimakas venäläistäminen ja toisinajattelun tukahduttaminen. Toisaalta hän pyrki edistämään Ukrainan etuja suhteessa Neuvostoliittoon. Hän oli Mihail Gorbatšovin innokas tukija mutta toisaalta vastusti demokraattisia uudistuksia. Hän oli myös vastuussa Tšernobylin ydinvoimalaonnettomuuden laajuuden salaamisesta ja siitä, että Kiovassa järjestettiin vappukulkue vain viisi päivää onnettomuuden jälkeen, kun ydinsäteily vaikutus oli vielä voimakas.
Jumalan vihreät laitumet
Jumalan vihreät laitumet (The Green Pastures) on yhdysvaltalaisen Marc Connellyn näytelmä vuodelta 1930. Se perustuu Roark Bradfordin tarinakokoelmaan Ol' Man Adam an’ His Chillun (1928). Näytelmä voitti kotimaassaan Pulitzer-palkinnon ja aiheutti Suomessa 1932–1933 jumalanpilkkakiistan, jossa Isänmaallinen kansanliike vaati Mia Backmanin johtamaa Kansan Näyttämöä lopettamaan näytelmän esittämisen, koska Jumala esitettiin siinä mustaihoisena. Myös 1936 valmistunut elokuvaversio Vihreät laitumet kiellettiin aluksi Suomessa ja sai ensi-iltansa vasta 22. helmikuuta 1946.
Juoni
Näytelmä esittää episodeja Vanhasta testamentista afroamerikkalaisen lapsen näkökulmasta Yhdysvaltojen köyhässä etelässä. Pohjanaan käyttämiin Bradfordin tarinoihin verrattuna Connolly laajensi Jumalan roolia näytelmässä. Teoksen musiikkina käytetään monia negrospirituaaleja.
Kailash Purryag
Kailash Purryag (s. 12. joulukuuta 1947) on mauritiuslainen poliitikko, joka toimi maansa presidenttinä vuosina 2012–2015. Sitä ennen hän toimi parlamentin puhemiehenä vuodesta 2005 alkaen. Purryag on koulutukseltaan lakimies, ja hänet valittiin parlamenttiin ensimmäisen kerran jo 1976. Vuosien varrella hänellä on ollut useita ministerin tehtäviä.
Wretch (albumi)
Wretch on Kyussin vuonna 1991 julkaisema debyyttialbumi, joka julkaistiin yhtyeen muutettua nimensä Sons of Kyussin pelkäksi Kyussiksi.
Elias Fälth
Elias Anders Graham Fälth (s. 30. maaliskuuta 1981 Nacka, Ruotsi) on ruotsalainen entinen jääkiekkopuolustaja ja maailmanmestari. Hänen pääsarjauransa alkoi vasta 29-vuotiaana 11 alemmissa miesten sarjoissa pelatun kauden jälkeen vuonna 2010. Fälth pelasi urallaan Elitserieniä/SHL:ää Luleå HF:ssä, HV71:ssä, Frölunda HC:ssä ja Brynäs IF:ssä yhteensä 379 runkosarjaottelua tehopistein 39+111=150 ja keräten 200 jäähyminuuttia sekä 65 playoff-ottelua tehopistein 4+12=16 ja keräten 34 jäähyminuuttia. Hän voitti Frölundassa kaudella 2015–2016 sekä Ruotsin-mestaruuden että Mestarien liigan mestaruuden. Fälth pelasi myös SM-liigajoukkue Tapparassa viimeisen kautensa 2018–2019. Hän kuului myös Ruotsin vuoden 2013 maailmanmestaruuden voittaneeseen joukkueeseen. Fälth laukoi oikealta.
Seuraura
Fälth on Huddinge IK:n kasvatti. Hän pelasi joukkueessa ensimmäiset miesten pelinsä Ruotsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Allsvenskanissa kaudella 1999–2000. Huddinge kävi kauden 2000–2001 sarjatasoa alempana I-divisioonassa, mutta nousi taas kaudeksi 2001–2002 takaisin Allsvenskaniin. Fälth oli tuolloin joukkueen tehokkain puolustaja Lars Thunellin kanssa tehoilla 7+8=15. Kolme seuraavaa kautta hän pelasi Allsvenskania Halmstad Hammersissa, jonka tehokkain puolustaja Fälth oli kahdella ensimmäisellä kaudellaan. Vuosina 2005–2007 hän pelasi Nybro Vikings IF:ssä, jossa Fälth teki jälkimmäisellä kaudellaan 2006–2007 Allsvenskanin yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 10+20=30, joilla hän oli joukkueen tehokkain puolustaja ja sijoittui sarjan puolustajien pistepörssissä viidenneksi.
Kaudella 2007–2008 Fälth jatkoi Allsvenskan-pelejään Borås HC:ssa, jonka tehokkain puolustaja hän oli tehoilla 7+15=22, kuten myös seuraavalla kaudella VIK Västerås HK:n riveissä tehoilla 5+16=21. Kaudeksi 2009–2010 Fälth siirtyi Almtuna IS:ään. Hän oli jälleen joukkueensa tehokkain puolustaja tehoilla 6+16=22, joilla Fälth jakoi Allsvenskanin puolustajien pistepörssin yhdeksännen sijan Örebro HK:n Calle Bergströmin ja Mora IK:n Mattias Ekholmin kanssa. Hän eteni sekä Västeråsin että Almtunan kanssa kautensa päätteeksi Kvalserieniin, mutta sarjanousua Elitserieniin ei tapahtunut kummallakaan kerralla.
Fälthillä oli jo kymmenen kautta Allsvenskanissa takana, kun hän siirtyi 29-vuotiaana kaksivuotisella sopimuksella Elitserieniin ja Luleå HF:n riveihin kaudeksi 2010–2011. Fälth teki Elitserien-debyyttinsä näin ollen runkosarjan avauskierroksella 16. syyskuuta 2010 vieraissa Södertälje SK:ta vastaan. Hän sai ottelussa jääaikaa 17.31 minuuttia. Ensimmäisen Elitserien-maalinsa Fälth teki 26. lokakuuta 2010 ylivoimalla vieraissa AIK IF:ää vastaan. Hänen osumansa jäi Luulajan 0–3-voittoon päättyneen ottelun ratkaisumaaliksi. Fälth pelasi lopulta hienon avauskauden tehden 53 runkosarja- ja yhdessä playoff-ottelussa tehot 6+28=34, joilla hän sijoittui koko liigan puolustajien pistepörssissä kolmanneksi. Fälth oli myös Luulajan paras syöttäjä ja kolmanneksi paras pistemies. Kaudella 2011–2012 hän teki runkosarjassa 18 tehopistettä, mutta onnistui tekemään Elitserienin yhden kauden maaliennätyksensä yhdeksällä osumallaan.
Kaudeksi 2012–2013 Fälth siirtyi kaksivuotisella sopimuksella HV71:een. Hän jakoi tehoilla 5+18=23 Elitserien puolustajien pistepörssin kymmenennen sijan AIK IF:n Jonas Liwingin ja Timrå IK:n Mat Robinsonin kanssa. Kaudeksi 2014–2015 Fälth siirtyi kolmivuotisella sopimuksella Frölunda HC:n riveihin. Hän oli tehoilla 8+16=24 joukkueen eniten maaleja tehnyt puolustaja ja jakoi SHL:n puolustajien pistepörssin kahdeksannen sijan HV71:n Mattias Karlssonin kanssa. Fälth voitti kauden aikana myös Mestarien liigan hopeaa. Kaudella 2015–2016 hän voitti sekä Ruotsin-mestaruuden että CHL:n mestaruuden.
Fälth siirtyi kaudeksi 2016–2017 kaksivuotisella sopimuksella Brynäs IF:ään. Hän voitti kauden päätteeksi SHL-hopeaa. Kaudella 2017–2018 Fälth voitti joukkueen sisäisen tehotilaston lukemalla +8. Lokakuussa 2018 hän siirtyi loppukauden 2018–2019 kattavalla sopimuksella SM-liigajoukkue Tapparaan oltuaan alkukauden ilman sopimusta. Fälth voitti kauden päätteeksi SM-pronssia.
Syksyn 2019 Fälth harjoitteli Ruotsin viidenneksi korkeimmalla sarjatasolle HockeyTreanissa pelaavan Munkedals BK:n kanssa, kunnes hän liittyi joukkueeseen joulukuussa. Fälth pelasi siellä vain yhden ottelun, jonka jälkeen hän vahvisti omalla Instagram-tilillään lopettaneensa pelaajauransa.
Maajoukkueura
Fälth pelasi MM-kilpailuissa vuonna 2013, jolloin hän voitti maailmanmestaruuden. Yhteensä Fälth pelasi 30 A-maaottelua tehopistein 2+3=5. Hän debytoi Ruotsin A-maajoukkueessa Karjala-turnauksessa 13. marraskuuta 2010 Helsingin Hartwall Arenalla Venäjää vastaan. Fälth merkittiin Ruotsin seitsemänneksi puolustajaksi. Ensimmäisen A-maajoukkuemaalinsa hän teki Euro Hockey Challengessa 7. huhtikuuta 2013 Riiassa Latviaa vastaan. Kaudella 2013–2014 Fälth kuului Ruotsin kapteenistoon.
Pinton salaliitto
Pinton salaliitto oli vuonna 1787 Portugalin siirtomaavaltaa vastaan Goalla suunniteltu kapinayritys, jonka tarkoituksena oli perustaa alueelle Portugalista riippumaton tasavalta. Kapinan taustalla olivat paikalliset katolilaiset papit ja tyytymättömät sotilaat. Kapinoitsijat kuitenkin ilmiannettiin portugalilaiselle kuvernöörille, joka pidätti noin 50 salaliittoon osallistunutta.
Tausta
Pinton salaliiton merkittävimpiä vaikuttajia olivat kaksi paikallista katolilaista pappia, José António Gonçalves ja Caetano Francisco do Couto. Heihin puolestaan vaikutti tuolloin Lissabonissa ollut, mutta samoin Goalta alun perin kotoisin ollut Caetano Vitória de Faria. Gonçalves ja Couto olivat molemmat peräisin bramiinitaustaisista suvuista. Molemmat matkustivat vuonna 1781 Roomaan ja Lissaboniin yrittäen ilmeisesti saada tukea nimityksille piispan virkoihin Goalla. Myöhemmin kävi kuitenkin selväksi että nimityksiä annettaisiin vain eurooppalaisille. Lissabonissa he tapasivat myös Farian, joka oli samoin yrittänyt saada piispan virkaa. Vuonna 1784 Goan arkkipiispaksi nimitettiin Manuel da Santa Catarina, portugalilainen joka uskoi eurooppalaisten ylivertaisuuteen paikallisiin nähden. Hän oli suuri syy kapinointiaikeisiin Goalla. Gonçalves ja Couto palasivat Goalle vuonna 1786, jossa he alkoivat suunnitella Pinton salaliittoa.
Salaliitto
Pinton salaliitto sai nimensä siitä, että sitä suunniteltiin Pinton perheen talossa Bardezin kylässä. Portugalilaisten oikeusasiakirjojen mukaan salaliittolaiset yrittivät saada tukea Mysoren hallitsija Tipu Sultanilta ja Ranskalta. Todellisuudessa ei tiedetä oliko salaliitto yhtään enempää kuin muutaman uransa etenemisen hitauteen ja päällystön kyvyttömyyteen turhautuneen henkilön juoni. Valistusajattelu oli alkanut vaikuttaa myös Goalla etenkin nuorien katolilaisten keskuudessa, mutta varsinaisia todisteita laajemmasta kapinamielialasta Goalla ei ole. Salaliiton loppu tuli kun liittolaiset ilmiannettiin Goan kuvernöörille, joka määräsi nopeasti pidätettäviksi miltei 50 henkilöä. Nopeasti suoritetuissa oikeudenkäynneissä 15 salaliittolaista hirtettiin ja useat muut karkotettiin Bengaliin tai Afrikkaan. 14 pappia pidätettiin ja heidät vietiin vangeiksi Lissaboniin, jossa heitä pidettiin ilman oikeudenkäyntiä. 18 vuotta myöhemmin vielä elossa olleet saivat armahduksen.
Imaginos
Albumi pohjautuu yhtyeen managerin ja sanoittajan Sandy Pearlmanin 1960-luvulla kirjoittamaan, tieteishenkiseen The Soft Doctrines of Imaginos -runokokoelmaan. Albumi alkoi alun perin vuonna 1981 rumpali Albert Bouchardin sooloprojektina, mutta levy-yhtiön painostuksesta se julkaistiin Blue Öyster Cultin nimellä vuonna 1988. Albumilla soittaa paljon vierailevia muusikoita. Musiikillisesti albumi edustaa raskaampaa suuntausta parin kevyemmän studioalbumin jälkeen. Se ei menestynyt kovinkaan hyvin positiivisista arvosteluista huolimatta ja se jäi yhtyeen viimeiseksi studioalbumiksi kymmeneen vuoteen.
Imaginos-konsepti
Sandy Pearlmanin mukaan Imaginos on "tulkinta historiasta, selitys maailmansodan syttymiselle ja sen okkultistisille alkuperille". Pearlman on ottanut tarinaan käsitteitä mytologiasta, sosiologiasta, alkemiasta, tieteistä ja okkultismista. Tarina mainitsee historiallisia tosiasioita ja hahmoja sekä viittaa antiikin sivilisaatioihin, salaliittoteorioihin ja historian manipulointiin.
Tarinan keskiössä on Les Invisibles-niminen, mitä ilmeisimmin ulkoavaruuden muukalaisista koostuva ryhmä, jota Väli-Amerikan alkuasukkaat olivat palvoneet jo 1500-luvulta lähtien. Imaginos-niminen, yliluonnollisia voimia omaava lapsi syntyy 1800-luvun alussa ja Les Invisibles -ryhmä ottaa hänet tarkkailuunsa. Imaginosin elämää ja toimia seurataan aina vuoteen 1914 asti, jolloin ensimmäinen maailmansota syttyy hänen tekojensa seurauksena. Tapahtumien paikkoina ovat Eurooppa ja Väli-Amerikka.
Yhtyeen nimi Blue Öyster Cult tulee Imaginos-saagasta. Tarinassa kyseinen kultti koostui Les Invisibles -ryhmän seuraajista ja ulkoavaruudesta tulleista muukalaisista, jotka ottavat Imaginosin suojelukseensa tämän jouduttua merionnettomuuteen. Lopullisella albumilla kappalejärjestys poikkeaa tarinan kulusta, mutta Pearlmanin kirjoittamat kansitekstit selventävät kertomusta.
Albumin syntyhistoria
Kun yhtye perustettiin 1960-luvun loppupuolella Pearlman ehdotti yhtyeelle jo tuolloin Imaginos-konseptialbumin tekoa. Yhtye suhtautui nihkeästi ajatukseen, lukuun ottamatta rumpali Albert Bouchardia, joka alkoi kirjoittaa teemaan liittyviä kappaleita. Bouchard demosi kappaleita pitkin 1970-lukua, mutta muu yhtye ei edelleenkään innostunut projektista. Mm. vuoden 1974 Secret Treaties-albumin "Astronomy" ja "The Subhuman" liittyivät suoraan konseptiin ja julkaistiin myöhemmin lopullisella Imaginos-albumillakin (tosin jälkimmäinen nimellä "Blue Oyster Cult").
Albert Bouchardin saatua potkut yhtyeestä vuonna 1981 hän alkoi toteuttaa Imaginosta yhdessä Pearlmanin kanssa sooloprojektina. Tarkoitus oli jakaa konsepti 3-osaiseen trilogiaan ja alkuperäinen Imaginos sisälsikin yli 90 minuuttia musiikkia. Bouchard itse soitti kitaraa ja hoiti päävokaalit. Mukana oli useita studiomuusikoita ja myös BÖC:n Allen Lanier, Joe Bouchard ja Donald Roeser vierailivat sessioissa. Levy-yhtiö Columbia oli alun perin innostunut projektista, mutta ei kuitenkaan ollut tyytyväinen lopputulokseen ja varsinkaan Bouchardin vokaaliosuuksiin. Hän nauhoitti ne uudelleen laulajien Joey Cerisanon sekä Jon Rogersin (josta tuli myöhemmin BÖC:n basisti) kanssa. CBS ei kuitenkaan edelleen halunnut julkaista albumia Bouchardin sooloprojektina ja hyllytti sen vuonna 1984. Rahoituksen puutteen vuoksi projekti meni jäihin pariksi vuodeksi.
Vuonna 1986 Blue Öyster Cult oli hajoamispisteessä kahden heikosti menestyneen studioalbumin ja miehistönvaihdosten johdosta. Epätoivoisena Pearlman herätti Imaginos-projektin henkiin tekemällä sopimuksen CBS:n kanssa, että albumi julkaistaisiin Blue Öyster Cultin nimissä. Yhtyeen hajottua vuoden 1986 lopulla hetkellisesti Albert Bouchard toivoi, että alkuperäinen kokoonpano (Bouchard, Joe Bouchard, Roeser, Lanier ja Eric Bloom) palaisi yhteen, viimeistelisi albumin ja tekisi sen pohjalta kiertueen. Muu yhtye kuitenkin kokoontui uudelleen vuonna 1987 kokoonpanolla Bloom, Roeser, Lanier sekä uusina jäseninä basisti Jon Rogers ja rumpali Ron Riddle. Tämän jälkeen Albert Bouchard hylkäsi projektin. Pearlman kuitenkin jatkoi albumin työstämistä nauhoittamalla Roeserin ja Bloomin uudet lauluosuudet useisiin kappaleisiin ja tekemällä päällekäisnauhoituksia Albert Bouchardin koostamaan materiaaliin. Pienen budjetin vuoksi materiaalia myös karsittiin ja albumi julkaistiin normaalina yhden lp-n versiona. Sopimuksellisten vaikeuksien vuoksi Bouchard oli syrjäytetty albumin viimeistelystä, mutta toivoi saavansa asianmukaisen korvauksen ja krediitit työstään. Näin ei kuitenkaan tapahtunut ja myöhemmin Bouchard haastoi yhtyeen, levy-yhtiön ja Pearlmanin oikeuteen. Asia soviteltiin oikeudessa, mutta Bouchardin ja yhtyeen/Pearlmanin välit olivat viileät pitkään ja lopullinen Imaginos on edelleen toteuttamatta.
Bouchardin alkuperäisiä, vuosien 1982–1984 Imaginos-miksauksia on julkaistu myöhemmin internetissä vapaasti ladattavina tiedostoina.
Sisältö
Musiikillisesti albumi edustaa pääosin raskaampaa suuntausta verrattuna pariin aiempaan Blue Öyster Cultin studioalbumiin, unohtamatta kuitenkaan 1980-luvun kaupallisempaa soundia. Koska albumi oli alun perin rumpali Albert Bouchardin sooloprojekti, on mukana lukuisa määrä studiomuusikoita ja vierailijoita, tunnetuimpina kitaristit Robbie Krieger ja Joe Satriani sekä vokalisti Joey Cerisano. BÖC:n alkuperäisen ja tunnetuimman kokoonpanon jäsenet (Bloom, Roeser, Lanier, Bouchard ja Bouchard) ovat mukana albumilla, vaikkakaan eivät niin suuressa osassa kuin krediitit antavat ymmärtää. Kappaleet ovat pääosin Pearlmanin ja Bouchardin säveltämiä.
Albumin avaa raskas ja keskitempoinen "I Am the One You Warned Me Of" jonka Bloom laulaa yhdessä Jon Rogersin kanssa. Rogersista tuli albumin julkaisun aikoihin BÖC:n basisti. Samaa linjaa jatkaa myös Roeserin laulama "Les Invisibles".
"In The Presence of Another World" on hieman tunnelmallisempi sisältäen kuitenkin raskaampaa kitarointiakin. "Del Rio's Song" edustaa tyypillisempää 1980-luvun kaupallista hard rockia, jota esiintyi mm. BÖC:n edellisellä "Club Ninja"-albumilla.
Albumin kenties tunnetuimpia kappaleita on Joey Cerisanon vokalisoima synkkätunnelmainen ja raskassävyinen "The Siege and Investiture of Baron von Frankenstein's Castle at Weisseria". Kappaleen kitarasoolon soittaa Joe Satriani.
"Astronomy" on 1980-luvulle päivitetty versio yhtyeen vuoden 1974 klassikosta ja sen laulaa Roeser, kuten myös sitä seuraavan "Magna of Illusion"-kappaleen, joka jatkaa 1980-luvun kaupallisempaa linjaa. Kappale sisältää konseptiin liittyvää dialogia.
"Blue Öyster Cult" on albumin toinen uudelleenpäivitys vuoden 1974 "The Subhuman" -kappaleesta. Se sisältää Albert Bouchardin ainoan päävokaalin (yhdessä Roeserin kanssa) albumilla.
Albumin julkaisu ja vastaanotto
Imaginos julkaistiin lopulta heinäkuussa 1988. Kansikuvana oli mustanharmaa, synkkä kuva vanhasta kartanosta (Cliff House, Ocean Beach, Kalifornia) meren rannalla. Krediitit antavat ymmärtää yhtyeen alkuperäisen kokoonpanon soittavan ja olevan päämuusikoita albumilla, vaikkakaan he eivät yhdessä ja kaikilla kappaleilla soita. Muita muusikoita on myös kreditoitu, mutta tiettävästi kuitenkin osa soittajista puuttuu. Sandy Pearlman on kreditoitu albumin tuottajana ja Albert Bouchard on saanut apulais-tuottajan krediitin. Singlenä (ja Euroopassa videonakin) julkaistiin "Astronomy", jonka radio edit-miksauksessa kirjailija Stephen King lukee intron. 12"-tuuman versio sisälsi muitakin miksauksia kappaleesta. Kappale sai jonkin verran soittoaikaa radiossa ja nousi sijalle 12. Billboardin Mainstream Rock -listalla.
Huolimatta pääosin positiivisista arvosteluista (mm. suomalainen Suosikki-lehti julisti albumin "Kuukauden albumiksi"), ei albumi menestynyt kaupallisesti eikä listoillakaan. Yhtyeen ja Pearlmanin mukaan Columbia ei juurikaan promotoinut albumia ja listasijoitukseksi Yhdysvalloissa jäi vaatimaton 122. Albumin jälkeisen kiertueen aikana Columbia-yhtiö, joka oli nuihin aikoihin myyty Sony Musicille, purki yhtyeen lähes 20-vuotisen sopimuksen huonojen myyntilukujen vuoksi. Tämän jälkeen meni kymmenen vuotta, ennen kuin yhtye julkaisi seuraavan varsinaisen studioalbumin.
Muusikot
Yhtyeen jäsenet:
"Guitar Orchestra of the State of Imaginos":
Armolahja
Armolahja on kristinuskoon käytännön seurakuntaelämään liittyvä Raamatun opettama ilmiö, joka merkitsee Pyhän Hengen lahjoittamaa erityistä kykyä hengelliseen palveluun. Raamatussa armolahjalla viitataan Jumalan ihmiselle armosta antamaan lahjaan, ei siis palkkioon tai ihmisen omaan ominaisuuteen. Armolahjoista käytetään kristinuskossa myös nimitystä henkilahjat, koska Pyhä Henki jakaa niitä ihmisille tahtonsa mukaan.
Merkitys kristinuskon arjessa
Laajemmassa merkityksessä armolahjaksi on ymmärretty miltei mikä tahansa ihmisen myönteiseksi katsottu taito tai ominaisuus, esimerkiksi hyvä laulutaito, kyky pitää innoittavia puheita, taito kuunnella ja auttaa tai muuta vastaavaa. Suppeammassa merkityksessä armolahjalla tarkoitetaan vain Raamatussa lueteltuja Pyhän Hengen vaikuttamia erityiskykyjä. Raamatussa armolahjoja luetellaan ja niistä opetetaan muun muassa 1. Korinttilaiskirjeen 12. luvussa, Roomalaiskirjeen 12. luvussa, Efesolaiskirjeen 4. luvussa sekä 1. Pietarin kirjeen 4. luvussa (jakeet 10-11).
Merkitys Raamatussa
Raamatussa armolahjojen käyttö ja toiminta näkyy erityisesti Apostolien teoissa. Armolahjojen kautta Pyhä Henki vahvisti julistetun pelastussanoman ihmeiden ja merkkien avulla. Tästä apostolien käyttämästä evankeliointimenetelmästä käytetään nykyisin toisinaan nimeä voimaevankeliointi. Armolahjat saatiin Raamatussa erityisesti kätten päälle panemisen kautta.
Armolahjojen painotus eri suuntauksissa
Armolahjojen merkitys uskonnollisessa elämässä vaihtelee huomattavasti eri kirkkokunnissa. Niin sanotuissa vapaissa suunnissa oppi armolahjoista on yleensä huomattavasti merkittävämmin esillä kuin muissa perinteisissä kirkkokunnissa. Karismaattinen liike on kuitenkin nostanut vanhoissakin kirkoissa uudenlaisen kiinnostuksen armolahjan käsitettä kohtaan.
Aiheesta muualla
Carisma (cristianesimo) Святой Дух
Pikalinnoitus
Pikalinnoitus on keveästi rakennettujen ja nopeasti aikaansaatujen puolustusasemien rakentamista hyökkäyksen vastaanottamiseksi. Pikalinnoitusta raskaampaa linnoittamista on kenttälinnoittaminen. Raskainta linnoittamista on kantalinnoittaminen
Kenttälinnoitus
thumb|[[Kenttälinnoite: hirsillä tuettu tuliasema panssarintorjuntatykille]] thumb|[[Bunkkeri, tyypillinen kantalinnoite ]]
Kenttälinnoitus on sotilaallinen puolustusrakennelma, jolla pyritään parantamaan puolustajan mahdollisuuksia selviytyä vihollisen sotilaallisesta hyökkäyksestä. Sotilaat voivat rakentaa kenttälinnoitteen sodan aikana paikalla olevasta materiaalista. Kenttälinnoitus on enemmän aikaa vaativa kuin pikalinnoitus, mutta ei sisällä kestävien pysyvien rakennelmien luonnetta, niin kuin kantalinnoitus.
Gunta Latiševa-Čudare
Gunta Latiševa-Čudare (s. 9. maaliskuuta 1995) on latvialainen yleisurheilija, joka kilpailee pikajuoksussa.
Euroopan nuorten kesäolympiafestivaaleilla Trabzonissa 2011 Latiševa-Čudare sijoittui 200 metrin juoksussa neljänneksi. Lillen alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2011 hän osallistui sekä 100 että 200 metrin juoksuihin, päästen jälkimmäisessä välieriin. Barcelonan alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2012 Latiševa-Čudare jäi 400 metrin juoksussa alkueriin ajalla 55,57. Rietin alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2013 Latiševa-Čudare juoksi 400 metrin finaalissa ajan 52,76 sijoittuen neljänneksi. Eugenen alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2014 hän pääsi 400 metrillä välieriin, mutta karsiutui finaalista ajalla 54,23. Saman vuoden Zürichin EM-kilpailuissa ja Tallinnan alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2015 hän karsiutui 400 metrin alkuerissä. Pekingin MM-kilpailuissa 2015 Latiševa-Čudare jäi alkueriin 400 metrillä juostuaan ajan 52,17.
Latiševa-Čudare karsiutui 400 metrin välierissä Amsterdamin EM-kilpailuissa ja alkuerissä Rio de Janeiron olympialaisissa 2016. Hän voitti alle 23-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden 400 metrillä Bydgoszczissa 2017 ajalla 52,00. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän juoksi 400 metrin alkuerissä ennätyksensä 51,37. Hän karsiutui välierissä. Hän saavutti Taipein universiadeissa 2017 hopeaa 200 metrillä ennätyksellään 23,15. Hän karsiutui 400 metrin välierissä Berliinin EM-kilpailuissa 2018. Glasgow'n EM-hallikilpailuissa 2019 hän juoksi 400 metrin alkuerissä Latvian ennätyksen 52,66, mutta karsiutui välierissä. Saman vuoden Dohan MM-kilpailuissa hän karsiutui 200 metrin alkuerissä. Belgradin sisäratojen MM-kilpailuissa 2022 hän karsiutui 400 metrin alkuerissä. Kesällä 2022 hän karsiutui 400 metrin alkuerissä Eugenen MM-kilpailuissa ja välierissä Münchenin EM-kilpailuissa ennätyksellään 51,25.
Peel
Peel voi tarkoittaa:
Asan
Vuonna 2011 kaupungin väkiluvuksi arvioitiin 285 411.
Yukio Mishima
Kimitake Hiraoka (14. tammikuuta 1925 Shinjuku, Tokio, Japanin keisarikunta – 25. marraskuuta 1970 Shinjuku, Tokio, Japani), kirjailijanimeltään Yukio Mishima, oli japanilainen kirjailija, joka kirjoitti erityisesti vieraantumisesta ja toiseudesta.
Mishiman merkittäviä vaikutteita olivat Markiisi de Sade ja Jean Genet. Henkilökohtaisessa elämässään Mishima arvosti suuresti Japanin keisarillista menneisyyttä sekä bushidōon kuuluvaa samurai-etiikkaa. Mishima kirjoitti kommentaarin Yamamoto Tsunetomon samuraiopin klassikkoon Hagakure. Hän koki hyvin henkilökohtaisesti häpeällisenä moraalisen alennustilan, johon Japanin omanarvontunto hänen mielestään oli joutunut sen jouduttua antautumaan toisessa maailmansodassa.