cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Apollo 8
Kuun läheisyydessä
Alus saapui jouluaattona rajalle jossa Maan ja Kuun vetovoima ovat yhtä voimakkaita 55 tunnin ja 40 minuutin lennon jälkeen. Tämän jälkeen Kuun vetovoima vaikutti alukseen enemmän kuin Maan vetovoima. Alus oli 62 000 km:n päässä Kuusta, ja sen nopeus oli noin 1 200 m/s. Nyt aluksen vauhti alkoi kiihtyä, kun Kuu veti sitä puoleensa. Toinen radankorjaus oli tarpeen. Apollo 8 oli nyt radalla, joka toisi sen Kuun taitse turvallisesti Maahan, mutta lennon tavoite oli asettua Kuuta kiertävälle radalle. Tämä oli riskialtis toimenpide. Kuun radalle oli määrä asettua käyttämällä aluksen päämoottoria tietyn ajan. Jos käyntiaika olisi liian lyhyt, alus sinkoutuisi avaruuteen. Jos käyntiaika olisi liian pitkä, alus syöksyisi Kuuhun. Molemmissa tapauksissa astronautit olisivat menettäneet henkensä. Sekä aluksessa että Maassa jännitettiin moottoriajon onnistumista.
Alus häipyi Kuun taakse, ja radioyhteys Maahan katkesi. Miehistö valmisteli sen jälkeen 10 minuuttia kiertoradalle asettumiseen johtavaa jarrutuspolttoa LOI-1. Vasta nyt astronautit näkivät kapeakulmaisista ikkunoistaan Kuun, mutta heillä oli aikaa ihailla näkymää vain kaksi minuuttia ennen jarrutuspolttoa. Aluksen päämoottori SPS paloi 4 minuuttia 13 sekuntia. Komentajan mielestä se oli hänen elämänsä pisin neliminuuttinen. Sen päättyessä alus ilmestyi Kuun takaa. Radioyhteys oli ollut poikki 20 minuuttia, mikä oli laskettu aika. Poltto oli tapahtunut oikein.
Alus oli asettunut vain hieman soikealle 311,1 x 111,8 km:n korkuiselle Kuuta kiertävälle radalle, jonka kaltevuus oli 12°. Toisen kierroksen jälkeen tehtiin korjauspoltto LOI-2, joka pyöristi aluksen rataa. Tämän jälkeen aluksen rata oli lähes ympyrämäinen 112,7 km x 114,7 km.
Miehistö otti kiertoradalla satoja kuvia Kuusta. Ensimmäisinä ihmisinä he pääsivät nääkemään kuun maahan näkymättömän puolen.
Apollo 8 kiersi Kuun kymmenen kertaa jouluaaton ja joulupäivän välisenä aikana. Jouluaamuna, Kuun kiertoradalla, miehistö luki Raamatun luomiskertomuksen ja se lähetettiin televisiossa ja radiossa ympäri maailman. American Atheists -järjestö yritti haastaa tämän vuoksi Nasan oikeuteen valtion uskonnollisen puolueettomuuden rikkomisesta, mutta Yhdysvaltain korkein oikeus ei ottanut asiaa käsiteltäväkseen, sillä se ei katsonut toimivaltansa ulottuvan Kuuhun saakka. Myöhemmän kuuohjelman aikana Nasa oli aiheesta tarkempi.
Paluu
Varhain jouluaamuna lähdettiin takaisin kohti Maata, taas jännitettiin käynnistyisikö Apollon päämoottori. Moottori käynnistyi, ja aluksen vauhti kiihtyi alussa nopeuteen 1 km/s. Paluumatka sujui rauhallisesti. Kun alus läheni Maata, Maa veti sitä puoleensa. 16 664 km:n korkeudessa huoltomoduuli irrotettiin kartiomaisesta komentoaluksesta. Aluksen nopeus oli 9,7 km/s.
Alus syöksyi ilmakehään 39 101 km/h nopeudella, ja aluksen nopeus hidastui rajusti. Hidastuvuus oli suuri, jopa 7 g. Aluksen lämpökilpi höyrystyi ja ympäröi aluksen tulipallolla. Aluksen vauhti hidastui lopulta nopeuteen 60 m/s.
Apollo 8 -lennon menestys oli merkittävä askel presidentti John F. Kennedyn asettamalle tavoitteelle – laskeutua Kuuhun ennen vuosikymmenen loppua. Apollo 8:n lennon onnistuminen oli selvä merkki siitä, että Apollo 11:n laskeutumislento voisi onnistua.
Varamiehistö
Varamiehistö valmistautui korvaamaan pääasiallisen miehistön, sairauden tai kuolemantapauksen varalta.
Isotomoidea
Isotomoidea on hyppyhäntäisten yläheimo, joka sisältää 1423 kuvattua lajia.
Kalle Paananen
Kaarlo ”Kalle” Paananen (6. maaliskuuta 1910 – 1998 ) oli suomalainen pikaluistelija. Urallaan hän edusti Tampereen Pyrintöä.
Konsonantti
Konsonantit eli kerakkeet ovat vokaalien ohella ihmiskielen äänteiden toinen ryhmä. Konsonantit tuotetaan muodostamalla este ääntöväylään kielen, huulten, hampaiden tai äänihuulten avulla.
Ääntötapa
Obstruentit muodostetaan supistuman avulla:
Ääntämispaikka
Ääntämispaikalla tarkoitetaan konsonantin tuottamisessa olennaista kohtaa ääntöväylässä ts. kohtaa, jossa tuotetaan konsonantista riippuen sulku tai supistuma. Konsonanttien ääntämispaikat huulista nieluun ovat seuraavat:
Konsonanttiäänteet kansainvälisessä foneettisessa aakkostossa
Harmennetut alueet kuvaavat äänteitä, joita IPA:n mielestä ei voi luonnollisesti ääntää. Sarakkeiden oikeanpuoleinen äänne on soinnillinen, vasen soinniton.
Fennia
Fennia voi tarkoittaa:
Lain kumous
Lain kumous on suomalainen loitsu tai taikatemppu, jolla pyrittiin vaikuttamaan oikeudenkäynnin tai käräjien päätökseen.
Lain kumouksen yhteydessä voitiin lausua lain syntysanat eli kertomus siitä, miten laki on syntynyt. Eräiden syntysanojen mukaan laki on saanut alkunsa siten, että Perkele teki pesänsä "tuomarin tuvan etehen, maaherran majan sisään, nimismiehen niskan päälle, lautamiehen lattialle, papin paian kaulukseen, pispan pitkään hihaan." Samainen loitsu jatkuu:
Loitsussa manataan vielä kateiden silmät vuotamaan verta, kuiva kuusipuu tukkimaan tuomarin ja nimismiehen silmät, ja rautainen koira hyökkäämään tuomarin pihaan. Vielä jumalaa pyydetään pitämään pilvissä taivaalliset käräjät, joiden tulos kumoaisi maallisen oikeusistuimen päätöksen.
Pallohyppiäiset
Pallohyppiäiset (Sminthuridae) on hyppyhäntäisten heimo, joka sisältää 260 kuvattua lajia.
Maite Carranza
thumb|Maite Carranza Maite Carranza (s. 1958 Barcelona) on espanjalainen antropologi ja kirjailija. Hän on työskennellyt myös opettajana.
Carranza on ollut kirjailija ja käsikirjoittaja vuodesta 1992 lähtien. Hän on kirjoittanut yli neljäkymmentä lasten- ja nuortenkirjaa, joita on käännetty usealle eri kielelle ja jotka ovat saaneet useita palkintoja, muun muassa EDEBA-lastenkirjallisuuspalkinnon sekä kriitikoiden Serra d’Or -palkinnon. Carranza on kirjoittanut myös TV- ja elokuvakäsikirjoituksia. Hänet tunnetaan Suomessa Noitien taistelu -trilogiastaan (La guerra de las bruja), johon kuuluvat kirjat Susiemon klaani, Jään valtakunta ja Odin kirous. Carranza asuu Barcelonassa ja hänellä on kolme lasta.
Linsén
Linsén on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Charles Griffes
thumb Charles Tomlinson Griffes (17. syyskuuta 1884 – 8. huhtikuuta 1920) oli yhdysvaltalainen säveltäjä ja impressionismin keskeisiä edustajia maassaan.
Griffes syntyi Elmirassa New Yorkin osavaltiossa, aloitti pianon- ja urkujensoiton kotikaupungissaan ja sai Berliinissä sävellyksenopetusta Engelbert Humperdinckiltä. Palattuaan Yhdysvaltoihin hän aloitti vuonna 1907 loppuikänsä kestäneen työnsä Hackley Schoolin opettajana.
Griffes oli homo. Hänen lupaavan uransa keskeytti influenssa, joka johti säveltäjän ennenaikaiseen kuolemaan vain 35-vuotiaana. Hänet on haudattu Bloomfield Cemeteryyn New Jerseyyn.
Bobby Wanzer
Robert Francis ”Bobby” Wanzer (4. kesäkuuta 1921 Brooklyn, New York – 23. tammikuuta 2016 ) oli yhdysvaltalainen koripalloilija ja koripallovalmentaja.
Wanzerin yliopisto oli New Jerseyssä sijaitseva Seton Hall, joka on nostanut kattoon Wanzerin pelinumeron 8. Wanzer pelasi koko ammattilaisuransa vuosina 1948–1957 Rochester/Cincinnati Royalsissa, joka varasi hänet vuonna 1948 kymmenennellä vuorolla. Wanzer voitti Royalsissa NBA:n mestaruuden vuonna 1951. Hänet valittiin viisi kertaa peräkkäin vuosina 1952–1956 NBA:n tähdistöotteluun ja kolme kertaa peräkkäin vuosina 1952–1954 NBA:n kakkostähdistöviisikkoon. Kaudella 1951–1952 hänestä tuli NBA:n ensimmäinen kauden aikana vapaaheitoissa yli 90-prosenttisesti onnistunut pelaaja.
Wanzer toimi vuodesta 1955 joukkueensa pelaajavalmentajana; hän valmensi vielä peliuralta vetäytymisensä jälkeen kaudella 1957–1958. Hänet kelpuutettiin vuonna 1987 Basketball Hall of Fameen.
Vastamelukuuloke
Vastamelukuuloke on kuuloketyyppi, joka vähentää ympäristön äänten pääsyä korvaan tuottamalla meluun nähden vastakkaisessa vaiheessa olevan äänen, joka pyrkii kumoamaan melun.
Korvan lähelle, eli käytännössä kuulokkeen ulkopuolelle sijoitetaan mikrofoni, joka muuttaa ympäristöstä tulevat ääniaallot vaihtosähköksi. Vaihtosähkö vahvistetaan ja syötetään vastakkaisvaiheisena korvan päällä tai korvakäytävässä olevaan pieneen kaiuttimeen. Tällöin ulkoa tuleva ja kaiuttimen tuottama ääni summautuvat korvassa ja niiden välillä tapahtuu destruktiivinen interferenssi. Oikein säädetyssä vastamelukuulokkeessa ulkoa tuleva melu ja kaiuttimen tuottama vastamelu ovat keskenään tarkalleen yhtä voimakkaita ja vastakkaisvaiheisia, jolloin ne kumoavat toisensa ja vastamelukuulokkeita käyttävä henkilö kuulee ympäristön äänet voimakkaasti vaimentuneina. Vastamelukuulokkeet vaimentavat parhaiten melko matalataajuisia, voimakkuudeltaan tasaisia melunlähteitä, kuten ajoneuvon tai jääkaapin hurinaa.
Vastamelukuulokkeisiin voi yleensä kytkeä jonkin ulkoisen signaalilähteen, kuten esimerkiksi MP3-soittimen, jolloin henkilö voi keskittyä musiikin kuuntelemiseen hiljaisellakin voimakkuudella ilman, että ympäristön äänet häiritsevät. Vastamelukuulokkeita voi kuitenkin käyttää myös ilman mitään ulkoista äänilähdettä taustamelun vaimentamiseen.
Vastamelukuulokkeita pidetään kuulon kannalta turvallisempana vaihtoehtona perinteisiin kuulokkeisiin verrattuna, koska vastamelukuulokkeet vaimentavat ulkopuolista melua ja siksi vastamelukuulokkeilla musiikkia kuunnellessa voidaan käyttää pienempää äänenvoimakkuutta.
Pojat! Somalipoikien kiistanalainen nuoruus Suomessa
'''Pojat! Somalipoikien kiistanalainen nuoruus Suomessa''' on Petri Hautaniemen sosiaaliantropologian väitöskirja Tampereen yliopistoon. Kirja perustuu etnografiseen tutkimukseen, jossa on useiden vuosien ajan seurattu suomalaisten somalipoikien arkea. Väitöskirja ilmestyi Nuorisotutkimusseuran julkaisusarjassa vuonna 2004.
Mustio
pienoiskuva|Mustion ruukin sijainti [[Mustionjoki|Mustionjoen varrella.]] Mustio on pääosin Raaseporin kaupunkiin kuuluva taajama aiemmalla Karjaan ja sitä ennen Karjaan maalaiskunnan alueella, eteläosaltaan Inkoossa. Mustio tunnetaan erityisesti lähistöllä sijaitsevasta Mustion linnasta, joka on yksi Suomen arvokkaimmista kartanoista.
Sijainti ja palvelut
Mustio sijaitsee Lohjalta valtatietä 25 noin 20 kilometriä etelään. Inkooseen on matkaa seututietä 186 noin 10 kilometriä, Hankoon valtatietä 25 noin 65 kilometriä, Helsinkiin valtatietä 25 ja eurooppatietä 18 noin 80 kilometriä ja Saloon seututietä 186 noin 56 kilometriä.
Mustiolla on noin 1 300 asukasta.
Mustion aseman taajaman läpi kulkee Hyvinkää–Karjaa-rata. Rautatieasema on yksityiskäytössä.
Taajamassa on ruotsin- ja suomenkieliset ala-asteet, päiväkoti, sivukirjasto (edellä mainitut korvataan rakenteilla olevalla palvelukeskuksella, joka valmistuu kesällä 2022), päivittäistavarakauppa, hyvinvointikeskus, kauneushoitola, autokorjaamo, tatuointiliike, kioski, vapaaehtoinen palokunta, LVI-liike ja ravintola. Mustion aseman ohella on toinen, pienempi Mustion ruukki -niminen taajama.
Historia
Ruotsin kuningas Kustaa Vaasa perusti 1500-luvun puolivälissä Suomen toisen rautaruukin Mustiolle. Suurin piirtein noilla samoilla paikoilla sijaitsi SBA-Interior Oy Ab (yritys muutti toimitilansa Tammisaaren Horsbäckiin). Ensimmäinen auto tiettävästi tuotiin Mustion kartanon kamariherra Hjalmar Linderille 1900-luvun alussa. Mustiolla on ollut käytössä myös kapearaiteinen rautatie ruukilta asemalle.
Mustio oli myös linnan ja Mustion ruukin ympäristön kattanut laiton kunta, joka perustettiin Mustion ruukinseurakunnasta 1860-luvulla ja liitettiin 1920-luvun lopussa Karjaan maalaiskuntaan. Kunnan perusti Mustion ruukin tehtaanomistaja Fridolf Linder, ja ensimmäinen maininta siitä on 2. helmikuuta 1868. Tilastollisen päätoimiston julkaiseman Suomen tilastollisen vuosikirjan kunnittaisissa väestötilastoissa Mustion kunta tilastoitiin omana maalaiskuntanaan vuosina 1893–1917 ja 1923–1930 (vuoteen 1917 saakka Mustion ruukinseurakunta/tehdasseurakunta, vuodesta 1923 Mustio). Samoin eduskuntavaalien 1907–1929 viralliset kunnittaiset tulokset julkaistiin vaalitilastoissa erikseen myös Mustion kunnalle.
Vuonna 1920 tehtaan uusi omistaja Constantin Linder anoi Mustion kuntaa liitettäväksi Karjaan kuntaan. Kunnan asema oli kuitenkin epäselvä, kun esimerkiksi henkikirjoituksen suhteen viranomaiset eivät tienneet siitä mitään. Tämä ilmeni esimerkiksi väestötilastoissa siten, että Mustion kunnan kohdalla henkikirjoitettu väestö tilastoitiin yhdessä Karjaan kunnan kanssa, vaikka kirkonkirjoihin merkitty väestö ilmoitettiinkin Mustion kunnalle erikseen. 19. tammikuuta 1928 saatiin Korkeimman hallinto-oikeuden ratkaisu, jonka mukaan Mustion tehtaan seurakunta ei ollut erillinen kunta vaan osa Karjaan kuntaa. Liitos Karjaaseen toteutui lopullisesti 1. tammikuuta 1929.
Vuonna 1926 tehtaanseurakunnan pinta-ala oli 6 km², väkiluku 529 ja väestötiheys 88,17 asukasta/km².
Luonto
Noin 65 km pitkän Mustionjoen yläjuoksu alkaa Bällbyn virrasta Lohjanjärvestä, ja joki laskee lopulta Pohjanpitäjänlahteen. Mustionjoki on valjastettu ja siinä on useita voimalaitoksia, muun muassa Mustion­kosken, Peltokosken ja Åminneforsin voimalaitokset. Valjastamisen takia jokihelmisimpukka eli raakku ei enää pysty lisääntymään Mustionjoessa, koska raakun alkuajan isäntäkala taimen ei pääse normaalisti nousemaan yläjuoksulle kutemaan. Vanhaa kantaa löytyy silti joiltakin alueilta.
Mustion pohjoisosassa Lohjanjärven rannalla sijaitsee Korpuddenin virkistysalue, joka sisältää kaksi nuotiontekopaikkaa sekä huussin.
Urmas Paet
Urmas Paet (s. 20. huhtikuuta 1974 Tallinna) on virolainen reformipuolueen poliitikko, joka toimi vuosina 2005–2014 maansa ulkoministerinä. Marraskuussa 2014 hän ilmoitti siirtyvänsä Euroopan parlamenttiin Andrus Ansipin siirryttyä Euroopan komission jäseneksi.
Opinnot ja ura politiikassa
Paet on opiskellut Tarton yliopistossa pääaineenaan valtio-oppi ja hän valmistui vuonna 1996. Opiskelujensa ohessa hän työskenteli toimittajana, ensin radiossa ja sitten Postimees-lehdessä, muun muassa lehden politiikan toimittajana. Paet jatkoi toimittajana vuoteen 1999 saakka, jolloin hän liittyi Reformipuolueeseen ja aloitti poliittisen uransa.
Paetista tuli Viron kulttuuriministeri huhtikuussa 2003 Juhan Partsin johtaman keskustaoikeistolaisen hallituksen astuessa virkaansa. Hän jatkoi tehtävässä kevääseen 2005, jolloin Partsin hallitus kaatui. Andrus Ansipin ensimmäisen hallituksen, jonka muodostivat reformipuolue, keskustapuolue ja Viron kansanliitto, astuttua virkaansa huhtikuussa 2005, Paetista tuli ulkoministeri. Kevään 2007 parlamenttivaalien jälkeen Paet jatkoi ulkoministerinä Ansipin toisessa hallituksessa, jonka muodostivat reformipuolue, Isänmaan ja Res Publican liitto sekä sosiaalidemokraattinen puolue.
Hallituspuolueet saavuttivat vaalivoiton vuoden 2011 parlamenttivaaleissa ja Ansip jatkoi pääministerinä. Paet nimitettiin myös Ansipin kolmannen hallituksen ulkoministeriksi. Ansipin erottua maaliskuussa 2014 Paet jatkoi tehtävässään myös pääministeri Taavi Rõivasin hallituksessa. Marraskuussa 2014 Paet ilmoitti jättävänsä ulkoministerin tehtävät ja siirtyvänsä Euroopan parlamenttiin komissaariksi valitun Ansipin tilalle. Paetin paikalle ulkoministeriksi nousi Reformipuolueesta ympäristöministerinä toiminut Keit Pentus-Rosimannus.
Paet on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta. Hän puhuu äidinkielensä viron lisäksi venäjää, englantia ja saksaa.
Szeletan kulttuuri
Szeletan kulttuuri oli Neandertalin ihmisen ja nykyihmisen siirtymävaihe Itä-Euroopassa noin 42 000–32 000 eaa. Tähän kulttuuriin liittyi suurriistan metsästystä. Tätä kulttuuria ylläpitivät alkuvaiheessa neandertalilaiset, loppuvaiheessa nykyihmiset. Nykyihmistä varhaisemmat neandertalilaiset näyttävät Mladecin löytöjen mukaan katoavan kerrostumasarjasta vuosituhansien kuluessa. Nykyihmiselle oli tyypillistä muun muassa pehmyt taltta, jolla voitiin työstää kivisiä veitsiä. Veitsi olikin nykyihmisen tuoma uutuuskeksintö, jolla oli kätevä käsitellä saaliseläimiä. Tämä kulttuuri vallitsi Puolassa sekä Karpaattien alueella Unkarissa, Slovakiassa ja Tšekin Määrissä.
Joidenkin uusien ajoitusten mukaan Szeletan kulttuuri oliskin Aurignacin kulttuuria nuorempi. Szeletan kulttuuri levisi Eurooppaan jääkauden lämpimän jakson aikana. Tämän lämpimän ns Hengelo-interstadiaalin aikana Szeletan kulttuuri ulottui Slovakiasta Keski-Eurooppaan ja koko Tonavan varrelle.
Tämä myöhäispaleoliittinen kulttuuri on nimetty Bükk-vuorten Szeleta-luolan mukaan. Kulttuuri on luultavimmin kehittynyt keskipaleoliittisesta Micoquien-kulttuurista. Tämä kulttuuri valmisti 2-puolisesti iskettyjä, litteitä laakerinlehtimäisiä keihäänkärkiä, ja myös kiekkomaisia litteitä piikivityökaluja, ehkä veitsiä, samoin kuin suurehkoja käyriä, litteitä piikiviveitsiä. Se oli sinne tuohon aikoihin levinneen nykyihmisen luoma, ja oli suunnilleen ranskalaisen Aurignacin kulttuurin aikalainen.
Hengelo-interstadiaalin aikoihin Slovakian seuduilla neandertalinihmisen Moustierin työkaluja, että uudempia nykyihmisen työkaluja. Neandertalin ihmisen työkalut kävivät esimerkiksi Mladecissa aikaa myöten yhä harvinaisemmiksi, ja myöhempänä lämpimänä Denekamp-interstadiaalina nykyihminen hallitsi aluetta. Neandertalin ihminen asutti Čertova Pecin luolaa 38 320 ± 2480 hiili-14-ajoituksen mukaan. Luolasta on löydetty Neandertalin ihmisen Moustierin kulttuurin karkeatekoisia esineitä, jotka ajan myötä vähenivät nykyihmisten kaivertimien yms yleistyessä.
Szeletan kulttuurin eräs aikaansaannos on taitavasti tehty Szeletan "Moravany-Dlhan" tyyppinen lehdenmuotoinen kärki, jota käytettiin keihäissä, ehkä jopa nuolissa. Luusta veistettiin koristeellisia esineitä. Nuorempaa Szeletan kulttuuria luonnehtii myös piikiven ja lasiporfyyrin (vulkaanista lasia, joka ei ole obsidiaania) tuonti kauempaa. Itäistä Szeletan kulttuuria on löydetty Buran-Kaya III:n kerrostumasta, noin ajalta 36000-27000 vuotta sitten, joka vastaa Kostenkin varhaista ja keskimmäistä vaihetta.
Szeletan Levallois-pohjaista traditiota Määrissä sanotaan Bohunicen kulttuuriksi ja hyvin varhainen Aurignacin kulttuuri Iberian niemimaalla ja muun muassa Bulgarian seuduilla Itä-Euroopassa. . Ranskan Chatelperron ja Italian Uluzzian tulivat myöhemmin, niissäkin oli runsaasti Moustierin tyyppisiä työkaluja.
Szeletan kulttuurin aikalaisia
Nämä kulttuurit tuottivat litteitä, kaksipuolisesti iskettyjä keihäänkärkiä, jotka olivat nykyihmiselle tyypillisiä, ja myös Moustierin tyyppisiä kaapimia (racines)
Shibuya-kei
Shibuya-kei syntyi vähitellen Shibuyan kaupunginosan kontekstissa. Sinne avattiin uusia, nuorille suunnattuja tavarataloja (kuten Parco vuonna 1973), live-musiikkipaikkoja ja lukuisia levykauppoja. Niissä levitettiin tietoa uusista indieartisteista. Musiikin, artistien ja kuunteijoiden kohdatessa uudella tavalla Shibuya-kei muodostui kayōkyokusta erilliseksi tyylilajikseen.
Shibuya-kei-artistit kasvoivat kuunnellen lajaa, länsimaisen populaarimusiikin kirjoa, ja tyyli yhdisteleekin lukuisia erilaisia, toistaan voimakkaasti poikkeaviakin vaikutteita etenkin 1960-luvun suurilta popsäveltäjiltä: muun muassa brasilialaista bossa novaa, ranskalaista Serge Gainsbourgin edustamaa yé-yé-musiikkia ja Van Dyke Parksin ja Brian Wilsonin kaltaisten säveltäjien orkesterille sovitettua popmusiikkia. Se on lähes aina elektronista musiikkia. Shibuya-kein tunnetuimpiin artisteihin kuuluvat Pizzicato 5, Cornelius, jota on kutsuttu Shibuya-kein kuninkaaksikin, Towa Tei, Fantastic Plastic Machine, Takako Minekawa, Cibo Matto ja Buffalo Daughter.
Raoul Bova
thumb|Roul Bova Raoul Bova (s. 14. elokuuta 1971 Rooma, Italia) on italialainen näyttelijä.
Eläke-Fennia
thumb|Eläke-Fennian entinen logo. thumb|Eläke-Fennian entinen toimitalo. Keskinäinen vakuutusyhtiö Eläke-Fennia oli työeläkevakuutusyhtiö, joka huolehti kaikkien yksityisalojen työntekijöiden ja yrittäjien työeläketurvasta. Eläke-Fennia yhdistyi LähiTapiola Eläkeyhtiön kanssa Työeläkevakuutysyhtiö Eloksi vuoden 2014 alussa.
Eläke-Fennia aloitti toimintansa 1. elokuuta 1998, ja se jatkoi vuonna 1947 perustetun Eläke-Varman toimintaa. Eläke-Fennian toimitusjohtaja oli kevääseen 2001 saakka Risto Kausto, jonka jälkeen toimitusjohtaja oli Lasse Heiniö. Eläke-Fennia oli osa Fennia-ryhmää. Lisäksi Eläke-Fennian yhteistyökumppaneita olivat Lähivakuutus, Säästöpankki-ryhmä, Handelsbanken sekä vakuutusmeklarit.
Eläke-Fennian eläkevarat vuoden 2009 lopussa olivat noin 6,16 miljardia euroa. Vakuutettuja yhtiöllä on yli 210 000 ja eläkkeensaajia noin 82 000. Eläke-Fennia sijoitti eläkevarat joukkovelkakirjalainoihin, osakkeisiin ja kiinteistöihin. Eläke-Fennia omisti muun muassa osuudet Kauppakeskus Sellosta ja Kauppakeskus Jumbosta.
Kevin Parrom
Kevin Parrom (s. 28. helmikuuta 1991) on yhdysvaltalainen koripalloilija. Hän pelaa heittävänä takamiehenä, pienenä laitahyökkääjänä tai näillä pelipaikoilla vaihdellen, swingmanina. Hän edusti syksyllä 2014 suomalaista Tampereen Pyrintöä Korisliigassa ja Baltian liigassa. Yhdysvaltalaisessa Arizonan yliopistossa neljä kautta NCAA:n I-divisioonaa pelannut Parrom pelasi yhden kauden D-leaguessa.
Arizonan yliopisto ja ampumatapaus
Parrom pelasi Arizonan yliopistossa kovatasoisimmassa yliopistosarjassa, NCAA:n I-divisioonassa, neljä kautta 2009–2013. Kahden yliopistokauden jälkeen Parromista odotettiin usealta taholta tulevan NBA-pelaaja.
Kaudella 2009–2010 Parrom pelasi Arizonassa vain 17 ottelua jalkavammojen vuoksi. Syksyllä 2011 hän matkusti kotiseudulleen New Yorkin Bronxiin tapaamaan kuolemansairasta äitiään viimeisen kerran. Hän oli isänsä asunnossa naispuolisen ystävänsä kanssa, kun asunnon makuuhuoneen ovi potkaistiin Parromin mukaan sisään, ja Parromin kimppuun hyökättiin aseella uhaten. Parromin ja asemiehen välille syntyi kamppailu, jonka aikana ase laukesi useita kertoja. Parrom sai ampumavammoja vasempaan käteensä ja oikeaan polveensa, ja hänet vietiin sairaalaan vakaassa tilassa. Parromia ampunut 21-vuotias mies pidätettiin kuusi päivää rikoksen jälkeen ja tuomittiin kuudeksi vuodeksi vankilaan murhayrityksestä. Parrom oli ampumavamman vuoksi sivussa lopulta kaksi kuukautta mutta vain kahden ottelun verran, mutta hänen oikeasta jalastaan murtui luu myöhemmin samalla kaudella, ja hän pelasi kauden 2011–2012 aikana vain 20 ottelua. Lisäksi sekä hänen äitinsä että isoäitinsä kuolivat syöpään samana vuonna. Parromilla oli hyvin teoreettinen mahdollisuus jatkaa pelaamista yliopistossa, mutta jatkomahdollisuuden ollessa epätodennäköinen hän päätti valmistua ja aloittaa ammattilaisuran.
Ammattilaisura
Syksyllä 2013 Parrom kävi näytillä Ukrainaan pääsarjaa pelanneessa joukkueessa muttei saanut sopimusta. Hänet varattiin D-leagueen 33. vuorolla. Kauden 2013–2014 Parrom pelasi D-leagueta Rio Grande Valley Vipersissa 10,0 pisteen ja 4,3 levypallon keskiarvoilla. Syksyllä Parrom siirtyi pelaamaan Eurooppaan tehtyään pelaajasopimuksen suomalaisen Tampereen Pyrinnön kanssa. Parrom pelasi Pyrinnössä Korisliigan lisäksi Baltian liigaa. Korisliigadebyytissään Parrom teki viisi pistettä, otti kolme levypalloa ja antoi kolme syöttöä. Kuukauden pelaamisen jälkeen Pyrintö ja Parrom kuitenkin purkivat sopimuksen, sillä Parromin harjoittelu ei ollut seuran edellyttämällä tasolla.
Loppuvuodesta 2015 Parrom tavoitteli pelipaikkaa D-liigaan, mutta hän karsiutui Texas Legendsin lopullisesta kokoonpanosta.
Pelityyli
Parromin siirtyessä Pyrintöön joukkueen päävalmentaja Pieti Poikola kuvaili häntä hyväksi kolmeen pisteen heittäjäksi, joka pystyy myös ajamaan voimalla korille. Poikola kehui myös Parromin valinnantekokykyä ja taitoa pelata avointa kenttää.
Tour de Ski 2013–2014
Tour de Ski 2013–2014 kilpailtiin 28. joulukuuta 2013 – 5. tammikuuta 2014. Se oli järjestyksessään kahdeksas Tour de Ski -kilpailusarja. Osakilpailut käytiin Saksan Oberhofissa, Sveitsin Lenzerheidessa sekä Italian Toblachissa/Cortina d’Ampezzossa ja Val di Fiemmessä.
Puolustavina mestareina kilpailuun lähtivät naisten puolelta Justyna Kowalczyk ja miesten puolelta Aleksandr Legkov. Kowalczyk kuitenkin vetäytyi kilpailusta protestina sille, että kilpailuohjelmaa muutettiin enemmän luisteluhiihtopainotteisemmaksi. Myös naisten toinen ennakkosuosikki Marit Bjørgen keskeytti Tourin kolmen osakilpailun jälkeen sairastumisen vuoksi.
Kilpailun voitti naisissa Therese Johaug, jonka voitto oli kilpailun historian ensimmäinen norjalaisvoitto. Norja saavutti naisissa kolmoisvoiton Astrid Jacobsenin ollessa toinen ja Heidi Wengin ollessa kolmas. Miehissä voiton otti niin ikään norjalainen, kun Martin Johnsrud Sundby tuli voittajana maaliin.
Telesina
Telesina (toiselta nimeltään Teresina) on korttipeli, jota pelataan ranskalaisella korttipakalla, 32 korttia ässästä seiskaan eikä jokereita. Ässä on suurin kortti (14) ja samalla pienin kortti (6). Telesinaa voi pelata yhdellä pakalla korkeintaan kuusi pelaajaa. Telesina muistuttaa viiden kortin avopokeria. Tämä pokeriversio on kotoisin Italian San Remosta, Telesinasta.
Käsien paremmuusjärjestys
Telesinassa käsien paremmuusjärjestys on hieman poikkeava muun muassa Texas Hold'emiin lähinnä värien paremmuusjärjestyksessä sekä täyskäden ollessa huonompi kuin väri. Poikkeavaa sököön on neljän värin ja neljän suoran puuttuminen. Ässää merkitään A:lla (eng. ace); kuningasta, kurkoa K:lla (eng. king); akkaa, kuningatarta, rouvaa Q:lla (eng. queen); jätkää, talonmiestä, sotilasta J:llä (eng. jack) ja kymppiä T:llä (eng. ten). Tavallisia numerokortteja merkitään numeroin.
Kädet ovat paremmuusjärjestyksessä huonoimmasta kädestä lähtien. Hai eli suurin kortti (eng. high card). Kädessäsi ei ole mitään paria, väriä tai suoraan, niin kätesi on hai, esimerkiksi akka-hai, joka tarkoittaa, että suurin korttisi on akka. Jos vastustajillasi on myös hai-käsi, isompi hai voittaa (ässä suurin, seuraavaksi kurko ja siitä alenevassa järjestyksessä). Jos teillä on samat hait, seuraavaksi isoin kortti ratkaisee, kunnes tulee eriävä kortti.
Pari, yksi pari (eng. pair). Kädessäsi on kaksi samaa korttia, mutta muut kortit eivät muodosta keskenään pareja eikä ole samoja kuin parin muodostaneet kortit. Jos vastustajallasi on myös pari kädessään, isompi pari voittaa. Jos vastustajallasi on sama pari kuin sinulla, ratkaisee käden voittaja kikkeri (eng. kicker) eli suurin kortti, joka ei muodosta pariasi. Jos kikkeri on sama kummallakin, niin toiseksi isoin kortti jne.
Kaksi paria (eng. two pairs). Kädessäsi on tällöin kaksi paria, eli 2x samaa numeroa edustava kortti eikä viides kortti ole yhteneväinen muiden neljän kortin kanssa. Tämä kortti on sinun kikkerisi. Jos vastustajallasi on myös kaksi paria, suurempi pari ratkaisee voiton, sen ollessa sama toisen parin suuruus ja lopulta kikkerisi suuruus.
Kolmoset, kolme samaa (eng. three of a kind). Kädessäsi on tällöin kolme saman numeroista korttia, eikä kaksi muuta ole joko yhteneviä kolmosien muodostamien kanssa tai eivät muodosta keskenään paria. Jos vastustajallasi on kolmoset, niin suuremmat kolmoset voittavat, kikkerillä ei ole kolmosissa enää väliä.
Suora (eng. straight). Kätesi muodostuu peräkkäisistä viidestä peräkkäisestä numerosta, niin että kaikki eivät ole samaa maata. Jos vastustajallasi suora, suoran korkein kortti ratkaisee voiton (ässä suurin, paitsi jos se on kutonen).
Täyskäsi (eng. full house, full hand). Kätesi muodostuu parista sekä kolmosista. Jos vastustajallasi on myös täyskäsi, suuremmat kolmoset voittavat.
Väri (eng. flush). Kätesi muodostuu korteista, jotka ovat samaa maata, mutta eivät muodosta suoraa. Jos kummallakin on väri, värin maa ratkaisee (alenevassa järjestyksessä: hertta, ruutu, risti, pata ), toisin kuin useimmissa pokeripeleissä.
Neloset, neljä samaa (eng. four of a kind). Kädessäsi on neljä numeroarvoltaan samanarvoisia kortteja. Jos vastustajallasi on myös neloset, suuremmat neloset voittavat.
Värisuora (eng. straight flush). Kädessäsi on tällöin siis kortit, jotka muodostavat sekä värin että suoran. Jos vastustajallasi on parempi värisuora kuin sinulla, Telesinassa pienempi värisuora (pata A, 7, 8, 9, T) voittaa isomman värisuoran (hertta 9, T, J, Q, K). Jos värisuorat ovat samat, maiden paremmuusjärjestys on sama kuin värissä.
Korttienjako ja Panostukset
Ennen jaettuja kortteja jokainen laittaa pottiin ennaltasovitun anten, alkupanoksen. Tämän jälkeen jakajasta (eng. button, dealer) jaetaan kortit myötäpäivään siten, että ensimmäinen kortti on piilossa muilta pelaajilta eli ns. hoolikortti (pimeäkortti, käsikortti) ja toinen kortti jaetaan näkyviin. Tämän jälkeen sovituista säännöistä riippuen suurimman kortin saanut (saman numeron kanssa värijärjestys, joka on sama kuin värissä) panostaa nk. pakkopanoksen (eng. Bring-in), joka on yleisesti joko kaksi tai kolme kertaa ante. Aina pakkopanosta ei ole, mutta panostuskierroksen aloittaa aina suurin kortti. Pakkopanoksen asettava voi myös laittaa enemmän pelimerkkejä tai rahaa pottiin kuin pelkän pakkopanoksen eli panostaa (eng. bet). Panostuskierroksen aloittaa aina suurin kortti. Muut pelaajat myötäpäivää kiertäen panoksen laittajasta joko voivat sököttää (eng. check) (mahdollista ensimmäisellä kierroksella, jos ei ole pakkopanostusta), jos kukaan ei ole ennen häntä panostanut. Jos joku pelaajista on ennen vuorossaolevaa panostanut, voi vuorossaoleva joko maksaa asetetun panoksen tai korotuksen (eng. call), korottaa (toinen suomennos nokittaa, eng. raise) tai luovuttaa (toinen suomennos kipata tai foldata, eng. fold). Sököttää ei voi, jos joku toinen on panostanut ennen vuorossaolevaa pelaajaa. Kun joko kaikki ovat sököttäneet tai joku on maksanut panostuksen, jaetaan seuraavat kortit kuvapuoli ylöspäin. Tämän jälkeen jälleen suurimman kortin saanut aloittaa panostuksen kierroksen joko panostamalla tai sököttämällä. Näin edetään kunnes kaikille on saatu viisi korttia käteen (yksi on kuvapuoli alaspäin ja loput ylöspäin) ja viimeinen panostuskierros on päättynyt. Tämän jälkeen jaetaan Vela-kortti, joka on yhteinen kaikille eli jokaiselle kuudes kortti. Jokainen pelaaja käyttää tätä parantaakseen kättänsä. Tämän jälkeen on vielä panostuskierros, jonka aloittaa viimeisimmällä panostuskierroksella aloittanut pelaaja. Jokainen pelaaja voi käyttää vain viittä korttiaan kättä tehdessään, eli ei ole olemassa käsiä kuten kolme paria tai kahdet kolmoset. Kun viimeinen panostuskierros on päättynyt, pelaajat paljastavat hoolikorttinsa ja katsotaan kenellä on paras käsi.
Limiitit
Telesinaa, kuten muitakin pokeripelejä, voidaan pelata erilaisilla limiiteillä eli panostusrajoilla (eng. limits), jotka määrävät kuinka paljon voidaan panostaa.
Potti-limiitti Potti-limiitti (eng. pot-limit) on Telesinan yleisin muoto, jossa voidaan panostaa vain sen verran kuinka paljon potissa on. Tällöin yleensä pakkopanostus on kaksi kertaa alkupanos. Jos pelaajia on kuusi, ante on 1 € ja pakkopanostus on 2 € voi pakkopanoksen panostava joko panostaa tuon vaaditun 2 € tai korottaa 2–6 €, korkeintaan potissa olevan rahamäärän verran.
Rajoitettu-limiitti Rajoitettu-limiitti (eng. fixed-limit) on Telesinasta toinen käytetty muoto, jossa voidaan panostaa vain sen verran kuinka paljon rajaksi on sovittu: yleinen on 2–4 kertaa ante eli sama kuin pakkopanostus. Jokainen pelaaja voi panostuksen jälkeen korottaa panoksen rajan määrämän summan, mutta ei vähempää tai enempää. Jos panostusta korotetaan kolme tai neljä kertaa potti tulee capatuksi eli sen jälkeen kukaan ei voi muuta kuin luovuttaa tai maksaa.
No-limiitti No-limiitti, limiititön (eng. no-limit) on Telesinasta harvinaisempi muoto. Limiittömässä pelissä ei ole mitään rajaa kuinka paljon voit panostaa tai korottaa eli voit hävitä kaikki rahasi yhdessä jaossa.
Telesina nykypäivänä
Telesina on kasvattanut suosiotaan huomattavasti Hold'emin suosion noustessa sekä pelien laajenemisessa Internetissä. Telesina on suosittu peli varsinkin Italiassa, mutta myös suomalaiset pelaavat mielellään tätä hyvin vauhdikasta ja riskialtista pokeriversiota. Suomessa harvemmin kasinoilla pelataan Telesinaa, mutta Internetissä pelaaminen on mahdollista ympäri vuorokauden.
Jõgeva
pienois|[[Miehittämätön ilma-alus|Droonilla kuvattu video Jõgevalta]] Jõgeva on Jõgevan kuntaan kuuluva epä­itsenäinen kaupunki ja entinen kaupunki Jõgevamaan maa­kunnassa Keski-Virossa.
Jõgeva sai kaupunki­oikeudet 1. toukokuuta 1938. Vuoden 2017 kunta­uudistuksessa Jõgevan kunta, Jõgevan kaupunki, Palamusen ja Torman kunnat sekä osa Pajusin ja Puurmanin kunnista yhdistettiin uudeksi Jõgevan kunnaksi. Tällöin Jõgevan kaupunki menetti itsenäisen asemansa ja siitä tuli kunnan osa.
Väestö
Asukkaita Jõgevalla on (1. tammi­kuuta 2009).
Vuoden 2011 väestön­laskennan mukaan Jõgevan kaupungissa oli, joista (91,6 prosenttia) oli virolaisia, 324 (5,9 prosenttia) venäläisiä ja 138 (2,5 prosenttia) muita kansallisuuksia.
Kempeleen vaakuna
thumb|150px|Kempeleen kunnanvaakuna Kempeleen kunnanvaakuna on Kempeleen kunnan tunnus, jonka on suunnitellut Kaj Kajander. Vaakunassa on sininen kenttä sekä hopeinen aaltokoroinen vasen pieli ja allekkain kaksi hopeista yläviistoon lentävää sorsaa. Vaakuna-aihe viittaa Kempeleenlahden vesijättömaihin ja sen runsaslukuiseen linnustoon.
Jõgeva
Muuta
Jõgevan ystävyys­kaupungit ovat Orimattila, Keuruu ja Kaarina sekä Karlstad Ruotsissa.
Viron kylmyys­ennätys −43,5 celsius­astetta on mitattu Jõgevalla 17. tammi­kuuta 1940.
Härja­nurmen kalan­viljely­laitos sijaitsee Jõgevan lähistöllä, Puurmaniin vievän tien ja Pedjan joen varrella Jõunen kylässä.
Suitset
thumb|Nivelsuitset englantilaisella turpahihnalla thumb|Kankisuitset thumb|Eurooppalaistyyppinen hackamore, joka on yksi kuolaimettomista suitsityypeistä thumb|Kuolaimettomat suitset
Suitsilla tarkoitetaan hevosen ohjaamiseen käytettävää varustetta, jotka kiinnitetään hevosen pään ympärille. Suitset koostuvat eri nahkahihnojen muodostamista päitsistä, päitsiin kiinnitettävästä kuolaimesta sekä kuolaimeen kiinnitettävistä ohjista. Suitsien tarkoitus on pitkälti pitää paikallaan varsinainen ohjausväline eli hevosen suuhun asetettava kuolain, johon ratsastaja on yhteydessä ohjien välityksellä. Lähinnä ohjien pituuden perusteella suitset voidaan jakaa karkeasti ajo- ja ratsastussuitsiin. Tämän lisäksi esimerkiksi hevosnäyttelyitä varten on omia erityissuitsia. Parhaat suitset valmistetaan pehmeästä nahasta, mutta myös synteettisistä materiaaleista tehtyjä suitsia on.
Eurooppalaistyyppiset suitset jaetaan kuolaimen perustyypin mukaan lähinnä nivel- ja kankisuitsiin. Lännenratsastuksessa käytetään yleisesti lännensuitsia, joissa hihnoja voi olla huomattavasti vähemmän. Lisäksi on erityyppisiä kuolaimettomia suitsia, joiden vaikutus perustuu hevosen kuonoon tai niskaan ohjien avulla kohdistettavaan paineeseen. Tietty kovitettuun kuonohihnaan ja vipuvarsiin perustuva kuolaimeton suitsityyppi tunnetaan nimellä hackamore. Hackamore tarkoittaa kuitenkin eurooppalaistyyppisessä ratsastuksessa, raviurheilussa ja lännenratsastuksessa hyvin erityyppisiä suitsia.
Hevosen taluttamiseen voidaan suitsien sijasta käyttää myös tallipäitsiä eli riimua, joka muistuttaa suitsien päitsiosaa. Riimun hihnat ovat kuitenkin löyhemmät ja yleensä leveämmät sekä kiinnittyvät toisiinsa eri tavoin kuin suitsien hihnat. Hevosta ei pää- ja suuvammojen vaaran vuoksi koskaan sidota kiinni suitsista, eikä niitä myöskään jätetä esimerkiksi laitumelle päästettävän hevosen päähän, vaan näihin tarkoituksiin käytetään riimua. Suitsien osia thumb|Niskahihnaan kiinnitetty otsahihna ja poskihihnat. Niskahihna jakautuu otsahihnan alapuolella poskihihnaksi (vasemmalla) ja leukahihnaksi (oikealla), joiden välissä näkyy niskahihnan alla kulkeva turpahihnan niskalenkki.
Turpahihna
Turpahihna (myös kuonohihna, epämuodollisemmin turparemmi) kulkee hevosen kuonon (turvan) ympäri tarkoituksenaan pitää hevosen suu kiinni, jolloin sen on vaikeampi vältellä kuolaimen oikeaa vaikutusta suussaan. Turpahihna ei kuitenkaan täysin estä hevosta aukaisemasta suutaan. Turpahihnoja on useita eri tyyppejä, jotka sovitetaan hevoselle hiukan eri tavoin ja soveltuvat eri tarkoituksiin. Turpahihna kiinnittyy yleensä erilliseen kapeaan hevosen niskan ympäri kulkevaan hihnaan, joka yhdistyy suitsien muihin osiin kulkemalla niskahihnan tavoin otsahihnan molemmissa päissä olevien lenkkien läpi. Turpahihna onkin yleensä helppo irrottaa suitsista, ja sen voi tarvittaessa vaihtaa toisentyyppiseen tai jättää kokonaan pois, jos hyvin koulutettu hevonen ei esimerkiksi maastolenkillä sitä tarvitse. Lännenratsastuksessa kuolaimellisia nivel- tai kankisuitsia käytettäessä turpahihnaa ei usein käytetä lainkaan.
Leukahihna
Hevosen leukaperien alta kulkevan leukahihnan tarkoitus on pitää suitset paikoillaan, jotta ne eivät pääse luistamaan hevosen korvien yli. Leukahihnan säätäminen sopivan pituiseksi on erityisen tärkeää, koska liian kireä leukahihna saattaa vaikeuttaa hevosen hengitystä. Oikein sovitettuna hihna onkin varsin löysä, eli sen ja leukaperien väliin mahtuu helposti nyrkki. Leukahihnan alkuperäinen tarkoitus on ollut estää suitsia liikkumasta hevosen korvan yli, mutta sen estäminen ei periaatteessa ole mahdollista, mikäli leukahihna pidetään tarpeeksi löysällä hevosen hengitystä ajatellen.
Otsahihna
Otsahihna kulkee nimensä mukaisesti hevosen otsan yli. Sen tarkoitus on estää suitsia valumasta hevosen niskaan. Varsinkin kilpailuissa käytetään usein koristeellista otsahihnaa, jota saatetaan kutsua otsapannaksi. Hyönteiskaudella otsahihnaan saatetaan kiinnittää pitkähapsuinen kärpässuoja pitämään hyönteiset poissa hevosen silmistä.
Niskahihna ja poskihihnat
Hevosen korvien takaa kulkeva niskahihna pitää suitset koossa ja jatkuu suoraan poskihihnoina, joihin kuolaimet kiinnitetään. Myös edellä mainittu leukahihna on niskahihnan suora jatke. Poskihihnojen pituudella säädetään kuolaimen hevosen suuhun kohdistamaan painetta. Liian löysät poskihihnat eivät pidä kuolainta kunnolla paikoillaan ja huonontavat merkittävästi hevosen ohjattavuutta, kun taas liian kireät poskihihnat hankaavat hevosen suupielet rikki.
thumb|left|Oikein muodossa kulkeva hevonen, jolla on kankisuitset
Kuolain
Kuolain on hevosen suuhun asetettava ohjauslaite, joka kiinnitetään suitsien poskihihnoihin. Kuolaimet valmistetaan yleensä ruostumattomasta teräksestä, mutta muovilla ja nahalla päällystettyjä (tai kokonaan muovista valmistettuja, joskus myös esimerkiksi omenanmakuisiksi maustettuja) kuolaimia on myös käytössä. Yleisin kuolaintyyppi on nivelkuolain. Kuolaimen vaikutus on sitä voimakkaampi, mitä ohuempi kuolain on. Kouluratsastuksessa käytetään usein kankisuitsitusta, jossa yhdistyvät ohut nivelkuolain eli bridongi sekä vipuvarrellinen kankikuolain ketjuineen. Tällaisessa kankisuitsituksessa käytetään kaksia ohjia. Lännenratsastuksessa käytettävät kankikuolaimet poikkeavat englantilaisista kangista, eikä niiden kanssa käytetä nivelkuolainta. Varsoja ja oreja varten on myös kehitetty omia kuolaimia. Oikeanlainen kuolain on ensiarvoisen tärkeä, sillä väärin valittu kuolain saattaa tehdä hevosen ohjaamisen jopa mahdottomaksi.
Ohjat
Ohjat kiinnitetään kuolaimen suun ulkopuolelle tuleviin renkaisiin tai varsiin. Ne ovat eurooppalaistyyppisissä suitsissa yleensä yhtenäinen kuolainrenkaasta toiseen kulkeva nahkahihna, ja niillä ratsastaja tai ajaja ohjailee hevosen liikkeitä. Ohjien pituus määräytyy niiden käyttötarkoituksen mukaan. Ohjissa on lähellä kuolainta yleensä niin kutsutut stopparit, jotka estävät mahdollisen juoksevan martingaalin renkaita liukumasta liian lähelle kuolainta ja tarttumasta solkiin tai kuolainrenkaisiin. Monissa ohjissa on myös ratsastajan tai ajajan käsiin tulevalla keskialueella tasavälein pieniä pykäliä, jotka estävät ohjia helposti liukumasta ratsastajan käsistä ja helpottavat myös niiden pitämistä molemmin puolin tarkalleen samanpituisina.
Suitsien sovitus
Suitsia myydään laajana valikoimana eri kokoja, joista kullekin hevoselle oikea löytyy lähinnä kokeilemalla. Poskihihnoissa ja turpahihnan niskalenkissa on säätövaraa, ja aina suitsittaessa erikseen kiinnitettävät hihnat (turpa- ja leukahihna) voi nekin kiinnittää eri kireyksille.
Poskihihnojen pituus säädetään niin, että suitsien ollessa paikoillaan hevosen suupieliin muodostuu pari pientä ryppyä. Turpahihnan niskalenkin pituus säädetään siten, että turpahihna asettuu tyyppinsä mukaisesti oikealle kohdalleen eikä pääse esimerkiksi painamaan hevosen sieraimia ja siten vaikeuttamaan sen hengitystä. Itse turpahihnan kireys sovitetaan yleensä sellaiseksi, että sen alle pystyy kuonon sivulla helposti pujottamaan 2–3 sormea. Leukahihna jätetään niin löyhäksi, että sen ja leukaperien väliin saa helposti koko nyrkin.
Suitsiminen ja suitsien riisuminen
Suitsien pukemista hevoselle kutsutaan suitsimiseksi. Tavallisin nivelsuitsin hevonen suitsitaan yleensä näin:
Flanderin kreivikunta
thumb|right|260px|Flanderin kreivikunta vuonna 1477
Suitset
Suitsiminen ja suitsien riisuminen
Kovakourainen tai toisaalta liian varovainen, epävarma ja pitkäksi venyvä suitsiminen saa hevosen ennen pitkää suhtautumaan suitsimiseen kielteisesti, jolloin se ehkä kieltäytyy avaamasta suutaan tai pysymästä paikallaan tai nostaa päänsä niin ylös, ettei suitsiminen onnistu. Samasta syystä varsinkin metallinen kuolain on syytä lämmittää kylmillä ilmoilla mukavan lämpöiseksi ennen suitsimista.
Flanderin kreivikunta
Flanderin kreivikunta oli kreivikunta ja yksi Ranskan ruhtinaskunnista, jonka hallitsijalla oli Ranskan päärin arvo. Kreivikunnan rajoilla sodittiin paljon aina vuodesta 866, kun kreivikunta katsotaan perustetuksi, vuoteen 1384 saakka, jolloin viimeinen Flanderin kreivi Louis de Male kuoli Saint-Omerissa. Flanderin kreivikunta on historiallinen kokonaisuus, jonka päättyy alueen jakoon uuden ajan koitteessa.
Alue
Flanderin kreivikunnan muinainen alue on vain osittain yhteneväinen nykyisen Belgian Flanderin alueen kanssa. Kreivikunnan alue sijaitsi maantieteellisesti lännempänä kuin nykyisin, sillä nykyiset provinssit Flanderin Brabant, Antwerpen ja Limburg eivät kuuluneet kreivikuntaan, ja toisaalta siihen kuului osia nykyisistä Ranskasta ja Alankomaista.
Suitset
Suitsiminen ja suitsien riisuminen
Nivelsuitset riisutaan hevoselta näin:
Flanderin kreivikunta
Alue
Historiallinen Flanderin kreivikunta koostui seuraavista nykyisistä alueista:
Suitset
Suitsiminen ja suitsien riisuminen
Myös suitsien riisumisessa tulee toimia rauhallisen ripeästi, varsinkin sen jälkeen kun turpa- ja leukahihna on jo avattu.
Flanderin kreivikunta
Alue
Artois Flanderin kreivikunnan lounaispuolella irrotettiin kreivikunnasta jo vuonna 1237.
Suitset
Suitsien hoito ja säilytys
Nahkaiset suitset tulee säännöllisesti ja aina tarpeen mukaan puhdistaa ja rasvata tarkoitukseen sopivilla hoitotuotteilla (satulasaippua, valjasrasva). Perusteellista puhdistusta varten suitset yleensä puretaan osiin, ja itse puhdistukseen käytetään kosteaa pesusientä. Metalliset soljet voi kiillottaa. Kuolain kaikkine osineen on aina käytön jälkeen pestävä huolella puhtaaksi hevosen syljestä, rehuntähteistä ja muusta liasta, jotta vältetään lian kovettuminen ja näin syntyvien rosoisten tai jopa terävien pintojen hevosen suussa helposti aiheuttamat hankaumat ja haavat. Kuolainta ei pesua varten yleensä irroteta suitsista, mutta nahkahihnojen kastelemista on syytä välttää.
Flanderin kreivikunta
Varhaishistoria
Alueen ensimmäiset asukkaat olivat siirtyneet jääkauden etenemisen myötä alueelta, mutta jotain jälkiä heistä on jäänyt noin vuodelta 700 000 eaa. erityisesti kalkkikivikerrostumiin. Näistä muinaisista jäänteistä vanhin on Wimereuxissa.
Ensimmäiset homo sapiensiin liittyvät jäljet ovat ajalta 38 000 eaa. Alue oli tällöin aroa, jossa paimennettiin poroja. Kuitenkin kehitys oli hidasta, sillä varhaisimmat maanviljelyyn ja metallien käyttöön liittyvät löydökset (Mont-St-Eloi, Wissant, Etrun, Mont-Noir, etc.). ovat noin vuodelta 3700 eaa.
Suitset
Suitsien hoito ja säilytys
Suitset ripustetaan yleensä yksinkertaiseen seinäkoukkuun "pakettina", joka riippuu hiukan kunkin tallin tavoista. Tavallinen yksinkertainen ja siisti ripustustapa syntyy, kun suitset ripustetaan koukkuun niskahihnasta, ohjat nostetaan kaksin kerroin saman koukun yli niskahihnan päälle, turpahihna kiinnitetään kuolainten ja ohjien ympärille, ja leukahihna kiedotaan lenkille poskihihnojen ympärille ja sitten kiinnitetään. Näin suitsien eri hihnat ja ohjat pysyvät järjestyksessä ja suitset on helppo poimia koukusta mukaan käyttöön. Hevosen kanssa esimerkiksi kilpailuihin matkustettaessa suitset voi pakata erityiseen suitsipussiin, johon ne asetetaan samaan tapaan paketoituna.
Flanderin kreivikunta
Varhaishistoria
Noin vuoden 3 000 eaa. paikkeilla ilmasto muuttui ja alueen puusto runsastui. Tällöin saapui uusia asukkaita etelästä ja tältä ajalta ovat tiedot ensimmäisistä sodista alueella. Pronssikaudelta noin vuoden 1 500 eaa. paikkeilta on jäänteitä merkittävistä kulttuurivaihdannoista nykyisen Ison-Britannian alueen kanssa.
Suitset
Lisävarusteita
thumb|Ajohevosen suitsitus: molemmilla hevosilla [[kankikuolain|kankivaikutteinen liverpoolkuolain, silmälaput, korvaverkko ja pitkien ajo-ohjien kannatinrenkaat, etummaisella hevosella myös alempi turpahihna.]]
Flanderin kreivikunta
Kelttiläinen aika
Noin tuhat vuotta ennen ajanlaskumme alkua itäisestä Euroopasta tuli uusia asukkaita, jotka toivat mukanaan maanviljelyyn ja karjanhoitoon, eritoten hevosten hoitoon tarvittavaa tekniikkaa. Baijerissa asuneet keltit toivat alueelle mukanaan raudan käytön.
Toisella ja ensimmäisellä vuosisadalla ennen ajanlaskumme alkua oli belgien vuoro asettua alueelle. Uudet asukkaat assimiloituivat aiempien kelttien kulttuuriin, joskin he säilyttivät germaanisen kielensä ja tapansa. Alueen asutus oli melkoisen taaja, joskin se säilyi vielä maalaismaisena. Vain harvoin tehtiin asumuksiin varustuksia, jotka olivat tyypillisiä vain alueen keskuskylille. Alueelta oli voimakasta muuttoliikettä nykyisen Ison-Britannian alueelle ja se edisti kulttuuri- ja kauppasuhteiden kehitystä.
Pohjoisten seutujen vauraus ja hyvinvointi kiinnostivat myös Ceasaria ja alueen valloittaminen kesti pitkään. Kuitenkin samaan aikaan jatkui idästä päin tuleva muuttoliike ja alleen oli kyettävä sopeuttamaan uudet asukkaansa entisten kanssa.
Pax romana
Gallialais-roomalaisella ajalla alue oli yhdistetty suuralueseen nimeltään Belgia, jossa asuivat morin-heimon (kelttiläiset) asukkaat, nämä heimot tarjosivat tiukan vastustuksen roomalaisille valloittajille. Alue oli jaettu kaupunkeihin, joista useat olivat roomalaisten perustamia. Alue oli idästä länteen ja pohjoisesta etelään kulkevien teiden risteyksessä, ja roomalaisille hyvät tiet olivat todella tärkeitä. Myös aikakaudella elämä oli huvin maaseutukeskeistä ja se keskittyi kahden tuotantohaaran ympärille, viljan ja villan.
Vuonna 486 Klodvig I valloitti maan, joka hänen jälkeläistensä aikana oli osa Neustriaa ja sitä hallitsivat ”metsänvartijat”. Vasta 600-luvulla käsitteistöön ilmaantui Flanderi, mutta se tarkoitti ilmestymisajankohtamaan vain Bruggen ympäristön seutua.
Alkuvaihe (866–879)
Katso: Luettelo Flanderin kreiveistä
Flanderin kreivikunta sai 800-luvulla alueellisen sijaintinsa Lys-joen laaksosta, Schelden länsipuolella sekä Bruggen ja Saint-Omerin väliseltä alueelta. Suuri osa maa-alueesta oli mereltä vapautunutta alankoa. Alueella ylläpitivät muutaman karolingiperheet sekä hallinnollista, että kirkollista valtaa, mutta se ei ollut sidottuna alueen suoraan hallintaan.