cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Carl Friedrich von Weizsäcker
Weizsäcker esitti vuonna 1938 yhdessä Hans Albrecht Bethen kanssa hiilisyklin, jolla tähti voi tuottaa energiaa muuttamalla vetyä heliumiksi. Hän kuului toisen maailmansodan aikana myös tutkimusryhmään, joka epäonnistui pyrkimyksessään kehittää natsi-Saksalle ydinasetta. On kiisteltyä, olivatko nämä yritykset vakavia, vai epäonnistuivatko saksalaistutkijat tarkoituksella, koska eivät halunneet hallituksen saavan käsiinsä tällaista asetta.
Weizsäcker kuoli Starnbergissä 94-vuotiaana. Hän oli harras kristitty ja pasifisti.
Carl Friedrich von Weizsäckerin isä oli diplomaatti Ernst von Weizsäcker, veli Richard oli Saksan liittotasavallan presidentti ja he kuuluivat Weizsäckerin sukuun.
Street King
Street King on Traen kuudes albumi, joka ilmestyi 12. heinäkuuta 2011. Levystä on ilmestynyt myös Screwed & Chopped -versio.
Gretchen Rau
Gretchen Rau (6. heinäkuuta 1939 New Orleans, Louisiana – 29. maaliskuuta 2006 Northport, New York) oli yhdysvaltalainen lavastaja.
Rau muutti New Yorkiin vuonna 1966 ja työskenteli ensin näyttämömestarina. Myöhemmin hän siirtyi elokuvien pariin ja toimi näyttämöosastolla elokuvissa Atlantic City ja Suuri gangsterisota. Tämän jälkeen hän toimi lavastajana elokuvissa Ja keskellä virtaa joki, Moni kakku päältä kaunis, Kukaan ei ole täydellinen, Noitavaino, Enkelten kaupunki, Hevoskuiskaaja ja Steve Zissoun vedenalainen maailma. Rau voitti parhaan lavastuksen Oscar-palkinnon elokuvasta Geishan muistelmat vuonna 2006, mutta sairautensa vuoksi ei pystynyt osallistumaan gaalaan. Rau kuoli aivokasvaimeen kotonaan Northportissa. Hänen viimeiseksi elokuvakseen jäi The Good Shepherd, josta hän oli ehdolla parhaan lavastuksen Oscar-palkintoon vuonna 2007.
Sankt Pauli
pienoiskuva|Elbejoki ja Hampurin satamaa pienoiskuva|Sankt Paulin [[Reeperbahn on Hampurin yöelämän keskus.]] Sankt Pauli on kaupunginosa Hampurissa Saksassa. Siellä sijaitsee Saksan ehkä tunnetuin katu Reeperbahn, joka on Hampurin yöelämän keskus ja punaisten lyhtyjen alue. Sankt Paulissa on noin 27 000 asukasta (2002). Se sijaitsee aivan Elbe-joen rannalla Hampurin sataman läheisyydessä.
1600-luvun alussa alkoi Hampurin lähelle kehittyä esikaupunkiasutusta alueelle, jota kutsuttiin nimellä Hamburger Berg. Se sijaitsi Hampurin ja nykyisin siihen liitetyn Altonan kaupungin välissä. Vähitellen alueelle siirtyi Hampurin keskusta-alueelta teollisuutta, josta oli aiheutunut melu- ja hajuhaittoja. Myös köysiteollisuus siirtyi alueelle koska sen oli vaikeaa löytää kaupungista tilaa tuotannolleen. Tästä tulee Sankt Paulissa sijaitsevan Reeperbahnin nimi, suomeksi Köydenpunojankatu. Kaupunginosan nimeksi tuli myöhemmin Sankt Pauli siellä sijaitsevan kirkon mukaan.
Sankt Paulilla on vuosisataiset perinteet yöelämän keskuksena, sillä läheinen satama toi paikalle lukemattomia merimiehiä. Aikoinaan laivojen lastaus saattoi kestää viikkoja jolloin merimiehillä oli runsaasti aikaa kulutettavanaan maissa. Tämän johdosta alueella prostituutio sai korostuneen aseman.
Sankt Paulilla on huomattavat musiikilliset perinteet. Muun muassa The Beatles asui ja esiintyi siellä ennen kuuluisuuttaan ja alue tunnetaan muun muassa saksalaisen punk-liikkeen tyyssijana. Suomalaisessa populaarikulttuurissa Sankt Paulin on tehnyt tunnetuksi Irwin Goodman kappaleellaan ”St. Pauli ja Reeperbahn”.
pienoiskuva|vasen|[[Kompastuskivet]]
53.55694°N, 9.96389°W
Ukrainan jääkiekkoliiga
Ukrainan jääkiekkoliiga on jääkiekon korkein sarjataso Ukrainassa. Maan edellinen sarja PHL kaatui taloudellisiin vaikeuksiin ja Ukrainan jääkiekkoliitto järjesti väliaikaisesti Ukrainan mestaruuskilpailut 2013–2014. Ukrainan kriisin vuoksi sarjaa ei saatu aloitettua suunnitellusti syksyllä 2014, vaan kauden alku siirtyi helmikuuhun 2015. Maan heikon taloustilanteen vuoksi vain neljä joukkuetta kykeni osallistumaan sarjaan.
Kaudella 2020–2021 sarjaan osallistu kahdeksan joukkuetta.
Simas Jasaitis
Simas Jasaitis (s. 26. maaliskuuta 1982 Vilna, Liettuan SNT, Neuvostoliitto) on liettualainen koripalloilija.
Seurajoukkueet
Jasaitis aloitti koripallon Marciulionis BS:n juniorijoukkueissa, kunnes teki vuonna 2000 sopimuksen BC Sakalain kanssa. Hän pelasi joukkueessa yhden kauden ajan, jonka jälkeen hän päätti liittyä BC Lietuvos Rytasiin. Jasaitis pelasi joukkueessa viisi kautta ja hänen paras kautensa Euroliigassa oli kaudella 2005–2006, jolloin hän teki 10,7 pistettä ja otti 5,0 levypalloa ottelua kohden. Kaudeksi 2006–2007 hän siirtyi Maccabi Tel Aviviin, jossa hän pelasi yhden kauden ajan.
Seuraavaksi kaudeksi Jasaitis siirtyi Tau Ceramicaan. Hän pelasi joukkueessa pienemmässä roolissa kuin aikaisemmin ja tekikin ACB:ssä ainoastaan 3,6 pistettä ottelua kohden Euroliigassa. Yhden kauden jälkeen hän siirtyi Joventut Badalonaan vuoden sopimuksella, jolloin hän sai pelata suuremmassa roolissa. Kesällä 2009 Jasaitis siirtyi Galatasaray Café Crowniin. Kauden 2010–2011 alkaessa Jasaitis ei pelannut missään joukkueessa, mutta joulukuussa 2010 hän siirtyi takaisin Rytasiin loppukauden mittaisella sopimuksella.
Maajoukkue
Jasaitis on edustanut Liettuan maajoukkuetta Pekingin olympialaisissa 2008, vuoden 2007 EM-kilpailuissa, MM-kilpailuissa 2006 ja 2010. Mitalit hän on voittanut vuosien 2007 EM-kisoista ja 2010 MM-kisoista.
Mazda CX-5
Mazda CX-5 on Mazdan vuodesta 2011 lähtien valmistama crossover-tyyppinen automalli, joka korvasi Mazda Tributen.
Mazda CX-5 KE (2011–2017)
Ensimmäisen sukupolven CX-5 esiteltiin Frankfurtin autonäyttelyssä syyskuussa 2011. Moottorivaihtoehtoina olivat 2,0- (160/165 hv) ja 2,5-litraiset (192 hv) SkyActiv-G-bensiinimoottorit sekä 2,2-litrainen (150/175 hv) SkyActiv-D-dieselmoottori. Suuremman bensiinimoottorin ja tehokkaamman dieselversion yhteydessä oli aina neliveto, ja muihin se oli saatavana valinnaisena.
Mazda CX-5 KF (2017–)
Toisen sukupolven CX-5 esiteltiin Los Angelesin autonäyttelyssä marraskuussa 2016. Sen pidennetty versio on nimeltään Mazda CX-8, jota ei myydä lainkaan Euroopassa eikä Pohjois-Amerikassa.
Vuoden 2017 Euro NCAP -kolaritestistä CX-5 sai tulokseksi täydet viisi tähteä.
York City FC
York City Football Club on jalkapalloseura Yorkin kaupungista, North Yorkshiren kreivikunnasta. Seuran parhaimmat saavutukset ovat Englannin 4. divisioonan voitto 1984, FA Cupin välieräpaikka 1955 sekä FA Trophyn voitto 2012 ja 2017. Parhaimmillaan York City on pelannut toiseksi korkeimmalla sarjatasolla 1974–1976. Tällä hetkellä York City pelaa kuudenneksi korkeimmalla sarjatasolla National Leaguen pohjoislohkossa, jonne se putosi keväällä 2017. York City pelaa kotiottelunsa LNER Community Stadiumilla, joka valmistui 2020.
Historia
Ensimmäinen York City Football Club perustettiin 1908, mutta se ajautui konkurssiin ensimmäisen maailmansodan jälkeen. Nykyinen York City FC perustettiin 5. toukokuuta 1922 ja se aloitti pelaamisen Midland Leaguessa. Seuran silloinen kotistadion oli Fulfordgate. 1929 seura valittiin Football Leagueen sijoittuen ensimmäisellä liigakaudellaan kuudenneksi keväällä 1930. Vuonna 1932 seura siirtyi pelaamaan sen pitkäaikaiselle kotistadionille Bootham Crescentille. 1938 seura eteni FA Cupissa aina puolivälieriin asti, jossa Huddersfield Town pudotti York Cityn. 1955 York City selviytyi ensimmäisenä seurana kolmannesta divioonasta FA Cupin välierien uusintaan saakka, jossa Newcastle United pudotti York Cityn uusintaottelun jälkeen. 1961-62 kaudella York City pääsi liigacupin puolivälieriin.
Seura pelasi toistaiseksi ainoan kerran toiseksi korkeimmalla sarjatasolla vuosina 1974–1976. Kaudella 1983-84 York City saavutti ensimmäisenä liigaseurana 100 pisteen maagisen rajan voittaessaan neljännen sarjatason mestaruuden 101 pisteellä. York saavutti hienoa cup-menestystä nousun jälkeen selviytymällä kahdesti peräkkäin FA Cupin viidennelle kierrokselle. Molemmilla kerroilla arpa heitti vastaan Liverpoolin Anfieldilla. Jälkimmäisellä kerralla kaudella 1985-86 voittaja selvisi vasta jatkoajan jälkeen.
Seura palasi liigan alimmalle tasolle 1988 nousten takaisin kolmostasolle voittamalla nousuplay-offit 1993. York City vakiinnutti paikkansa kuudeksi vuodeksi kolmannelle sarjatasolle. Seura putosi takaisin liigan alimmalle tasolle 1999 ja ensimmäistä kertaa liigan ulkopuolle Conference Nationaliin 2004.
2007-08 kaudella York City selviytyi liigan ulkopuolisten seurojen isoimmassa Cup-kilpailussa FA Trophyssä aina välieriin asti ja 2008-09 seura eteni aina loppuotteluun asti, jossa Stevenage oli parempi 2–0. York City eteni liigan ulkopuolisena seurana kahdesti peräkkäin FA Cupissa kolmannelle kierrokselle. 2009-2010 matka katkesi vieraissa Valioliigan Stoke Citylle 3-1 ja kaudella 2010-11 vieraissa myöskin Valioliigan Boltonille maalein 2–0. Cupin menestystä York City sai vihdoin kaudella 2011-12 lyöden FA Trophyn finaalissa Newport Countyn maalein 2-0. Kuuden päivän päästä finaalin jälkeen York oli uudelleen Wembleyllä voittaen myös Conferencen (nyk. National league) play-off-finaalin lyömällä Luton Townin 2-1.
York City palasi näin ollen Football Leagueen kahdeksan vuoden poissaolon jälkeen. Seura pystyi vakiinnuttamaan paikkansa neljäksi kaudeksi palaten kuitenkin takaisin non-league tasolle keväällä 2016. Putoamiskrapula vei seuran suoraan historiansa ensimmäistä kertaa kuudennelle sarjatasolle National League Northiin keväällä 2017. Putoamiskauden kohokohta oli FA Trophyn voittaminen toisen kerran 2017 kun finaalissa kaatui Macclesfield Town maalein 3-2. Seura ei ole täysammattilaisstatuksestaan ja sarjatasoon nähden korkeasta budjetista huolimatta onnistunut nousemaan takaisin viitostasolle liigatasosta puhumattakaan. Lähimpänä nousu oli kaudella 2019-20 seuran sijoituttua sarjakakkoseksi Covid-viruksen keskeytettyä kauden keväällä points per game - laskentaan. Play-offissa Altrincham oli kuitenkin parempi.
Pelaajat
Merkittäviä pelaajia seuran historiassa ovat mm. Craig Farrell, Alan Hay, Steve Senior, Alan Fettis, Barry Jones ja Norman Wilkinson.
Stadion
Stadion sijaitsee Huntingtonin kaupunginosassa.
Saavutukset
300px|thumb|right|York Cityn kannattajia [[FA Trophyn loppuottelussa 2009.]]
Sault Ste. Marie (Kanada)
'''Sault Ste. Marie''' [suː seɪnt mə'riː] on vuonna 1887 perustettu, 73 368 asukkaan (2016) kaupunki Ontarion provinssissa, Kanadassa. Kaupungin metropolialueella asuu kaikkiaan 80 098 asukasta. Kaupunki sijaitsee St. Mary -joen varrella. Valtakunnan rajana toimivan joen vastarannalla sijaitsee Yhdysvaltain keskilännen vanhin, vuonna 1668 perustettu Sault Ste. Marien kaupunki.
Historia
Ensimmäisinä eurooppalaisina alueelle saapui ranskalaisia siirtolaisia vuoden 1610 tienoilla. He antoivat alueelle nimen Sault du Gaston, Ranskan kuninkaan mukaan. Jesuiittalähetystyöntekijät nimesivät vuonna 1669 alueen uudelleen ''Sault Ste. Marieksi''.
Vuonna 1887 Sault Ste. Marien kaupunki perustettiin ja ensimmäiseksi pormestariksi valittiin William Brown. Samana vuonna valmistui rautatiesilta yhdistämään kaksi saman nimistä kaupunkia valtakunnan rajan molemmin puolin. Seuraavana vuonna ensimmäiset taloudet yhdistettiin sähkö- ja puhelinverkkoon. Vuonna 1918 Steeltonin kaupunki yhdistettiin Sault Ste. Marien kaupunkiin. Valtakunnan rajan ylittävä Sault Ste. Marien kansainvälinen silta valmistui ja avattiin liikenteelle 1963.
Ikurriña
thumb|210px|Alkuperäinen Ikurriña.
Ikurriña on historiallisen Baskimaan ja Pohjois-Espanjassa sijaitsevan Baskimaan itsehallintoalueen lippu. Lippu muistuttaa hieman Yhdistyneen kuningaskunnan Union Jackia. Baskimaan lipun suunnittelivat baskinationalistit Luis ja Sabino Arana vuonna 1894 ja Baskimaan itsehallintoalueen tunnus siitä tuli vuonna 1978.
Lipun vihreä Andreaan risti symboloi baskien vapauden symbolia Guernican tammea, valkoinen risti katolista uskoa ja punainen taustaväri baskeja.
Albin Ahonen
Antti Albin Ahonen (26. heinäkuuta 1900 Helsinki – 11. elokuuta 1964 Helsinki) oli suomalainen toimittaja ja tietokirjallisuuden sekä radiokuunnelmien suomentaja.
Elämäkerta
Ahosen vanhemmat olivat kauppiaspariskunta Antti ja Brita Johanna Ahonen. Hän oli suvun kaavilaisesta kantaisästä lukien seitsemäs perättäisessä sukupolvessa syntynyt Antti Ahonen; puhuttelunimeksi vakiintui kuitenkin Albin.
Ahonen suoritti Helsingin suomalaisen lyseon kahdeksanvuotisen oppimäärän seitsemässä vuodessa ja sai ylioppilaslakin 17-vuotiaana. Hän opiskeli Helsingin yliopistossa historiaa, kirjallisuushistoriaa, kansantaloutta, filosofiaa ja lakia. Lakiopintojensa pohjalta Ahonen toimi puoli vuotta Kaavilla vastaavana nimismiehenä.
Vuonna 1922 Ahonen oli Helsingin Sanomien palveluksessa ja sen jälkeen kaksi vuotta Maaseudun Sanomissa Tampereella toimien myös Tampereen yhteiskoulun historian opettajana; sitten puoli vuotta Ylioppilaslehden toimitussihteerinä jääden lopulta vapaaksi lehtimieheksi, jolloin teki myös suomennostöitä skandinaavisista kielistä, saksasta, ranskasta, venäjästä ja englannista.
Albin Ahonen avioitui vaimonsa Martan kanssa 2.5.1937. Ainoa jälkeläinen on 13.10.1939 syntynyt Antti Seppo: elokuvaaja, freelancetoimittaja ja -valokuvaaja.
Aiemmat kielentarkastustyöt veivät miehen Werner Söderström Oy:n  kustannusvirkailijaksi.Siellä hänen ensimmäisiä töitään oli vuonna 1938 ilmestynyt WSOY:n 60-vuotisjuhlajulkaisu Juhani Ahosta Saima Harmajaan. Hän toimitti Martti Haavion ja V.I. Mikkosen kanssa myös toisen merkittävän elämäkertateoksen Aleksis Kivestä Saima Harmajaan.
Sivutyönään Ahonen toimi Rautatieläinen-lehden toimitussihteerinä ja vuoden 1945 alusta julkaisun päätoimittajana. Hän päätoimitti myös Rautatie-nimistä julkaisua noin kymmenen vuoden ajan. Ahonen toimi uransa loppupuolella jälleen vapaana lehtimiehenä tehden pitkään töitä myös Yleisradiolle sekä kirjoittaen että suomentaen kuunnelmia radioteatterille. Tunnetuimpia olivat jännitysjatkokuunnelmat Paul Temple ja Hyvää iltaa, nimeni on Cox -sarjat.
Ahonen kuoli 11. elokuuta 1964. Ahosta muistettiin lehtimiesten keskuudessa persoonana, joka hallitsi paitsi suorasanaisen tekstin myös runomuotoisen kirjoittamisen.
Ahosen kirjallinen tuotanto kattoi vuosikymmeniä. Hän käytti myös nimimerkkejä ja salanimiä. Tiedossa ovat: A.A., A.A-n, A.A-N, Alppi, Alpiinus, Antti Antinpoika, Joukamo, Jupiteri, Kirja Kasperi, Kirja Niku, Konsta Kriivari, Mr. Ernst, Norppa (Helsingin Sanomissa 1922), K ja K, Pakana (yhdessä Yrjö Kivimiehen kanssa), Pietro, Pinoccio, Piinus, Antti Sorjo, Spectator, Suutari Topias, Tauno Totinen, Topi Totinen, Varavääpeli, Pekka Puskuri, Antti Vehkaoja.(lähde:Kansalliskirjasto, Maija Hirvonen: Salanimet ja nimimerkit)
Antti-perintönimen on saanut jo kaksi uutta sukupolvea: Antti Juhani (1965) ja vuonna 2000 syntynyt kymmenes Antti eli Antti Pauli Sakari Ahonen.
Felix Leiter
Felix Leiter on kuvitteellinen CIA-agentti James Bond -elokuva- ja kirjasarjoissa. Leiter auttaa usein Bondia tämän tehtävissä. Hänet tunnetaan Bondin parhaana ystävänä.
M/S Finnstar
M/S Finnstar on ensimmäisenä valmistunut alus Finnlinesin Fincantierilta, Italiasta tilaamasta viiden aluksen sarjasta. Alus liikennöi linjalla Helsinki–Travemünde. Laiva on rakennettu Fincantierin Castellammare di Stabian telakalla ja on tyypiltään ro-ro/matkustaja-alus. Kuollutta painoa aluksella on 9 653 tonnia. Finnstar on rekisteröity Suomen lipun alle ja sen kotisatama on Maarianhamina. Aluksen ensimmäisenä päällikkönä (2006–2012) toimi Jukka Tapiovaara.
Finnstarin sisaralukset ovat M/S Finnmaid, M/S Finnlady, M/S Europalink ja M/S Finnswan.
Hytit
Finnstarilla ja sen neljällä sisaraluksella on Suomen ja Saksan välisen laivaliikenteen suurin hyttivalikoima: yhdeksän hyttiluokkaa. Hyttien koko vaihtelee 10 m²:stä 38 m²:iin. Hytit ovat laivalla kolmella kannella.
Vapaa-ajan vietto
Promenadikannella eli ylimmällä matkustajakannella sijaitsevat muun muassa Aere-, Acqua- ja Terra-nimiset kokoustilat, kaksi poreallasta, saunat, kuntosali, ravintola, kaksi baaria, aurinkokansi ja Sailor’s Shop -myymälä. Lisäksi aluksen yhdeksännellä kannella sijaitsevat rekankuljettajille tarkoitetut sauna, poreallas sekä Trucker’s Lounge -oleskelutila. Lisäksi lapsille ja nuorille on pelikonsoleita sekä lapsille oma leikkipaikka. Laivalla on myös Pafin rahapelejä.
Käyttöhistoria
1. helmikuuta 2005 aluksen köli laskettiin ja 1. elokuuta alus laskettiin vesille. Rakentamisen aikana, marraskuussa 2005 laivassa sattui pieni tulipalo, mutta se saatiin nopeasti sammutettua. Alus luovutettiin Finnlinesille heinäkuussa 2006 (alkuperäisen suunnitelman mukaan se olisi pitänyt luovuttaa vuonna 2005). Luovutuksen viivästyttyä yli puoli vuotta, peri Finnlines Fincantieriltä sopimussakkoja. Summaa ei kuitenkaan kerrottu julkisuuteen. 27. heinäkuuta Finnstar rekisteröitiin Ruotsin lipun alle, mutta jo seuraavana päivänä se palautui takaisin Suomen lipun alle. 6. elokuuta alus aloitti liikennöinnin nykyisellä reitillään, Travemünden ja Helsingin välillä. Vuoden 2014 lokakuussa aluksen kotisatama vaihdettiin Maarianhaminaan. Samalla alukselle saatiin rahapeliautomaatit takaisin.
Pianokonsertto nro 1 (Chopin)
Frédéric Chopin sävelsi ensimmäisen pianokonserttonsa e-mollissa (op. 11) vuonna 1830. Se esitettiin ensimmäistä kertaa 11. lokakuuta 1830 Varsovassa säveltäjän ollessa itse solistina. Kyseessä oli eräs Chopinin jäähyväiskonserteista ennen Puolasta lähtöä. Konsertto julkaistiin ennen Chopinin toista pianokonserttoa, mutta sävellettiin juuri sen jälkeen. Säveltäjä omisti teoksensa Friedrich Kalkbrennerille.
Rodolfo Arruabarrena
Rodolfo Martín Arruabarrena (s. 20. heinäkuuta 1975, Marcos Paz, Argentiina) on argentiinalainen jalkapalloilija, joka edustaa espanjalaista Villarrealia. Pelipaikaltaan 178-senttinen Arruabarrena on vasen pakki. Arruabarrenalla on myös Espanjan kansalaisuus.
Arruabarrena aloitti uransa ammattilaisena vuonna 1993 Boca Juniorsissa. Vuonna 1996 hän oli puoli vuotta lainalla Rosario Centralissa. Paluunsa jälkeen Bocan riveihin Arruabarrena hankki joukkueessa aloituskokoonpano paikan. Vuonna 2000 Villarreal osti puolustajan. Luotettavana puolustajana tunnettu Arruabarrena on toiminut Villarrealin kapteenina useita kertoja.
Arruabarrenan maalit Mestarien liigassa kaudella 2005–2006 auttoivat Villarrealin voittoon Rangersista ja Internazionalesta. Villarreal ylsi turnauksessa aina välieriin saakka.
Kesällä 2007 Kreikkalais-seura AEK Ateena hankki Arruabarrenan riveihinsä kolmivuotisella sopimuksella.
Argentiinan maajoukkuetta El Vasco on edustanut neljä kertaa. Vuoden 2000 pelatun ystävyysmaaottelun jälkeen, ei Arruabarrenalle ollut tullut maajoukkuekutsua, kunnes uusi valmentaja Alfio Basile kutsui hänet syyskuussa 2006 Espanja-otteluun ja helmikuussa 2007 Ranska-otteluun.
Arnold Wilson
pienoiskuva|Arnold Wilson Arnold Talbot Wilson (18. heinäkuuta 1884 – 31. toukokuuta 1940) oli brittiläinen siviilikomissaari, joka tunnetaan osuudestaan Mesopotamian (nykyinen Irak) siirtomaahallinnossa ensimmäisen maailmansodan aikana ja sen jälkeen 1918–1920. Vuonna 1920 hänet poistettiin tehtävästä ja ylennettiin ritariksi. Tämän jälkeen hän toimi Anglo-Iranian Oil Companyssä liittyen sen toimintaan Lähi-idässä. Vuonna 1933 hänet valittiin parlamentin jäseneksi. Toisen maailmansodan puhjettua hän liittyi kuninkaallisiin ilmavoimiin ollessaan edelleen parlamentin jäsen. 31. toukokuuta 1940 hänen koneensa tuhoui maahansyöksyssä Dunkerquessa Pohjois-Ranskassa.
Arnold Wilson on haudattu Eringhemin hautausmaalle Ranskaan.
Jonas Frögren
Jonas Frögren (s. 28. elokuuta 1980 Ludvika, Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa kotimaahansa toiseksi korkeimmalla sarjatasolla HockeyAllsvenskan-joukkue Leksands IF:ssä. Hän toimii joukkueen kapteenina. Frögren on puolustava puolustaja, jonka vahvuuksiin kuuluu voima, koko, tasaisuus, nöyryys, liike, joukkuepelaaminen, asenne ja pelikäsitys. Hän tekee useimmiten fiksuja, yksinkertaisia ratkaisuja sekä kiekollisena että kiekottomana, mutta Frögrenin kiekolliset taidot eivät ole kuitenkaan kovin hyvät hyökkäyspäässä.
Seuraura
Frögren on Ludvika HC:n kasvatti, mutta hän on pelannut lähes koko ammattilaisuransa Färjestads BK:ssa, jonne Frögren siirtyi jo juniorina. Hänet valittiin kaudella 1995–1996 TV-Puckenin parhaaksi puolustajaksi. Calgary Flames varasi Frögrenin kahdeksannella kierroksella 206. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 1998. Hän voitti J20 SuperElitin mestaruuden keväällä 1999. Frögren pelasi kaudella 1998–1999 myös ensimmäiset Elitserien-ottelunsa, kun hän pelasi 22 runkosarjaottelua ilman tehopisteitä. Frögren pelasi samalla kaudella myös seitsemän EHL-ottelua.
Huhtikuussa 2010 Frögren palasi nelivuotisella sopimuksella Färjestadiin. Hänestä tuli joukkueen varakapteeni ja Frögren voitti keväällä 2011 Ruotsin-mestaruuden. Hän pelasi lopulta kaksi kautta Färjestadissa ja teki sen aikana 76 runkosarjaottelussa vain kaksi pistettä. Kesällä 2012 Frögren teki kaksivuotisen sopimuksen KHL:n Dinamo Minskin kanssa. Lokakuussa hän vaihtoi KHL-seuraa ja siirtyi Atlantiin. Kaudeksi 2013–2014 Frögren palasi kotimaahansa ja siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Skellefteå AIK:n riveihin. Hän voitti siellä kauden päätteeksi jo uransa neljännen Ruotsin-mestaruuden.
Kaudeksi 2014–2015 Frögren siirtyi kaksivuotisella sopimuksella Leksands IF:ään. Hän nousi joukkueen varakapteeniksi. Leksand putosi kauden päätteeksi Allsvenskaniin. Kaudeksi 2015–2016 Frögren nimettiin joukkueen kapteeniksi.
Maajoukkueura
Frögren edusti Ruotsia vuoden 2008 MM-kilpailuissa. Hän pelasi myös alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2000 sekä alle 18-vuotiaiden EM-kilpailuissa 1998, josta hän voitti Euroopan-mestaruuden.
Maurizio Carnino
Maurizio Carnino (s. 7. maaliskuuta 1975 Torino) on italialainen kaukalopikaluistelija. Hän voitti kultamitalin 5 000 metrin viestissä vuoden 1994 talviolympialaisissa Lillehammerissa ja sai siitä lisäksi hopeamitalin vuoden 2002 talviolympialaisissa Salt Lake Cityssä.
Talviolympialaisissa 1998 Naganossa Carnino sijoittui kaukalopikaluistelijana 5 000 metrin viestissä neljänneksi ja 500 metrillä viidenneksitoista.
Talviolympialaisissa 2006 Torinossa Carnino kilpaili pikaluistelussa ja sijoittui 1 000 metrillä 30. ja 500 metrillä 31. sijalle.
Vuodenajat (Tšaikovskin teos)
Vuodenajat, opus 37a (venäjäksi: Времена года; julkaistu ranskankielisellä tittelillä: Les Saisons) on Pjotr Tšaikovskin säveltämä 12 sävellyksen sarja pianolle. Sävellyskokoelman jokainen osa on Tšaikovskin näkemys eri kuukausista pohjoisella pallonpuoliskolla. Yksittäisistä sävellyksistä erityisesti kesäkuuta ja marraskuuta edustavat teokset ovat olleet erityisen suosittuja.
Livio Lorenzon
pienoiskuva|Livio Lorenzon Livio Lorenzon (6. toukokuuta 1923 Trieste – 23. joulukuuta 1971 Latisana) oli italialainen elokuvanäyttelijä, joka on kuuluisa lukuisista ”pahiksen” rooleistaan.
Lorenzon osallistui toiseen maailmansotaan, kokeili eri ammatteja ja työskenteli Radio Triesten kuuluttajana. Hänen ensimmäinen elokuvansa oli Nerino Florio Bianchin Ombre su Trieste (”Triesten varjot”, 1951), jossa hän esiintyi salanimellä Elio Ardan.
Siirryttyään Roomaan Lorenzon näytteli muutamissa italialaiskomedioissa kuten Dino Risin Il vedovo (”Leski”) ja Mario Monicellin Suuri sota (La grande guerra, molemmat 1959). Voimakaspiirteinen, kalju ja mustapartainen näyttelijä erikoistui pian seikkailu- ja peplum-elokuvien sadististen roistojen rooleihin, mutta esitti joskus myös positiivisia henkilöhahmoja. 1960-luvun loppupuolella Lorenzon esiintyi useissa spagettiwesterneissä käyttäen toisinaan taiteilijanimeä Charlie Lawrence. Hän teki myös parodiaelokuvia ja työskenteli televisiossa.
Lorenzon tunnettiin Cinecittàssa hyväsydämisenä juoppona. Hänen veljensä Gianni Solaro oli myös näyttelijä ja hänen vaimonsa toimi kuubalaisen Chelo Alonson sijaisnäyttelijänä.
John Marshall (kapteeni)
John Marshall (26. helmikuuta 1748 Ramsgate, Englanti – 1819) oli englantilainen meriupseeri. Hänen mukaansa on nimetty Tyynellämerellä sijaitsevat Marshallinsaaret.
Marshall lähti merille jo 10-vuotiaana ja palveli Englannin laivastossa koko ikänsä. Hän osallistui Yhdysvaltain vapaussotaan ja Napoleonin sotiin. Hän oli Scarborough-laivan kapteenina vuosina 1784–1792. Alus osallistui Marshallin komennossa vuosina 1787–1789 ja 1790–1792 kahteen laivastoon, jotka kuljettivat ensimmäiset karkotusvangit Australiaan. Ollessaan paluumatkalla Australiasta Kiinaan vuonna 1788 Marshall ja hänen kanssaan purjehtinut Charlotte-laivan kapteeni Thomas Gilbert löysivät ja kartoittivat useita eurooppalaisille entuudestaan tuntemattomia saaria kahden saariryhmän alueelta. Saariryhmät nimettiin myöhemmin heidän mukaansa Marshallin- ja Gilbertsaariksi. Espanjalaiset löytöretkeilijät olivat havainneet molemmat saariryhmät jo 1500-luvulla, mutta pääosa yksittäisistä saarista oli pysynyt tuntemattomina.
Roger Talermo
thumb|Roger Talermo heinäkuussa 2012. Roger Ensio Talermo (s. 24. marraskuuta 1955 Helsinki) on suomalainen hallitusammattilainen ja urheiluvaikuttaja. Hän toimii mm. yksilöllisiä pohjallisia valmistavan suomalaisen Footbalance System Ltd:n hallituksen puheenjohtajana sekä Swan-purjeveneitä valmistavan Oy Nautor Ab-yhtiön hallituksen varapuheenjohtajana. Aiempia hallituspaikkoja ovat olleet mm. TeliaSoneran hallitusjäsenyys vuosina 2002-2005.
Roger Talermolla on takanaan pitkä ura kansainvälisessä urheiluvälineliiketoiminnassa. Hän on myös Suomen freestylehiihtoliiton perustaja ja toimi sen puheenjohtajana vuosina 1975–1981. Lisäksi hän on moninkertainen Suomen mestari lajissa. Talermo on koulutukseltaan kauppatieteiden maisteri ja sotilasarvoltaan reservin yliluutnantti. Talermo on myös liikuntatieteiden kunniatohtori ja Itävallan kunniapääkonsuli vuodesta 1997 lähtien. Talermo on myös toiminut usean yrityksen hallituksessa puheenjohtajana niin Suomessa kuin ulkomailla Euroopassa, Pohjois-Amerikassa ja Aasiassakin.
Roger Talermo toimi Amer Sports Oyj:n toimitusjohtajana vuosina 1996–2009 ja tätä ennen hän toimi Atomic GmbH:n toimitusjohtajana Itävallassa, Taylor Made Golf Company Inc.:n hallituksen puheenjohtajana ja toimitusjohtajana USA:ssa sekä muissa yritysjohdon tehtävissä Ruotsissa ja Ranskassa. Ura Amer Sportsin toimitusjohtajana päättyi erimielisyyksiin yhtiön hallituksen kanssa liittyen hallituksen strategialinjauksiin ja hän työskenteli yhtiön hallituksen osoittamissa erityistehtävissä 22. joulukuuta 2009 lähtien juhannukseen 2010 saakka. Talermo toimi myös Aalto-yliopiston kauppakorkeakoulun markkinoinnin laitoksen kanssa yhteistyössä vuonna 2006 käynnistetyn StratMark-hankkeen kummisetänä – ohjelman tavoitteena oli strategisen markkinointiosaamisen kehittäminen Suomessa. Roger Talermon aktiivinen vaikuttaminen akateemisella puolella on jatkunut mm. Svenska Handelshögskolanin säätiön hallituksen jäsenenä kaudella 2015–2017.
Roger Talermo on toiminut Suomen Olympiakomitean puheenjohtajana vuosina 2004-2012. Hänen puheenjohtajakaudellaan juhlittiin Suomen Olympiakomitean 100-vuotisjuhlaa vuonna 2007. Tuolloin Suomen Olympiakomitean 100-vuotisen historian kunniaksi luotiin ansiomerkkijärjestelmä, jossa ansiomerkkejä jaetaan kolmessa luokassa: suuri ansioristi, ansioristi ja ansiomitali. Ansiomerkkejä myönnetään sekä urheilullisista saavutuksista että pitkäaikaisesta toiminnasta olympialiikkeen parissa.. 100-vuotisjuhlan yhteydessä 2. joulukuuta 2007 jaettiin yhteensä 495 ansiomerkkiä, joista 11 oli suuria ansioristejä, 132 ansioristejä ja 352 ansiomitaleja. Talermon puheenjohtajakaudella järjestettiin Suomessa myös Euroopan nuorten kesäolympiafestivaalit (EYOF) vuonna 2009. Tampereen EYOF-kisat olivat suurin Suomessa järjestetty monilajinen urheilutapahtuma sitten Helsingin kesäolympialaisten ja kisoihin osallistui 2 350 urheilijaa 49 maasta. Kyseessä oli toinen kerta, kun Suomi isännöi EYOF-tapahtumaa sillä vuonna 2001 Vuokatti ja Kajaani isännöivät nuorten talvikisoja.
Päivi Nerg
Päivi Elina Nerg (o.s. Vesterinen; s. 28. huhtikuuta 1958 Suolahti) on suomalainen entinen virkamies ja nykyinen politiikan taustavaikuttaja. Kesäkuusta 2023 lähtien Nerg on toiminut maa- ja metsätalousministeri Sari Essayahin valtiosihteerinä.
Roger Talermo
Talermo toimii vuonna 2016 ANOC Executive Councilin jäsenyyden lisäksi myös mentorina pohjoismaisessa urheilujohtamisen koulutuksessa, Nordic International Leadership Education, jossa Suomi on mukana yhdessä yhdessä Ruotsin, Norjan, Tanskan ja Hollannin kanssa. Suomessa on esitelty myös ajatusta Talermon noususta Kansainvälisen olympiakomitean (KOK) jäseneksi. KOK:ssa oli vuonna 2015 nykyisin sata henkilöjäsentä, enimmillään heitä voi olla 115. Lisäksi kunniajäseniä on 33. Suomesta Peter Tallberg oli KOK:n jäsen vuosina 1976-2015. KOK:n jäsenen tehtäviin kuuluu muun muassa päättää tulevista olympiakaupungeista. Suomen paikka KOK:ssa perustui siihen, että Helsinki järjesti kesäolympialaiset 1952 ja aiemmin olympiaisännyys toi automaattisesti maapaikan KOK:ssa. Kyseinen sääntö ei ole enää voimassa vaan KOK:n puheenjohtaja päättää uusista jäsenistä muiden meriittien pohjalta.
Vladimir Baranoff-Rossine
Vladimir Davidovich Baranoff-Rossiné (s. 1888 – k. 1944) oli ukrainalais-venäläinen taidemaalari, futuristis-kubistista linjaa edustava avant garde -taiteilija. Baranoff-Rossine syntyi juutalaisperheeseen H’ersonissa, Ukrainan eteläosassa.
Päivi Nerg
Ennen tehtäväänsä valtiosihteerinä Nerg on työskennellyt kesäkuusta 2022 kesäkuuhun 2023 etujärjestö MTK:n elinvoimajohtajana. Hän oli Suomen valtiovarainministeriön hallintopolitiikan alivaltiosihteeri vuosina 2018–2022. Vuosina 2012–2017 Nerg toimi puolestaan Suomen sisäministeriön kansliapäällikkönä.
Vladimir Baranoff-Rossine
Kuvallisen ja musiikillisen kielen rinnakkaisilmiöiden tutkiminen oli yksi Baranov-Rossinén kokeellisen työn pääpyrkimyksistä. Hän teki yhteistyötä eri alojen taiteilijoiden kanssa. "Nuori venäläinen taiteilija, nimeltään Rossiné, joka on kiinnostunut maalauksen teoriasta ja erityisesti värien musiikista, haluaisi tavata sinut", kirjoitti Kandinsky kirjeessään Thomas de Hartmannille. Vuonna 1918 Baranoff-Rossine osallistui taiteilijaryhmä Mir iskusstvan näyttelyyn. Vuonna 1924 Moskovan Bolšoi-teatterissa Baranoff-Rossine esitteli keksimänsä synesteettisen instrumentin, optofonisen pianon, jolla oli mahdollista luoda niin ääniä, värivaloja, muotoja kuin tekstuurejakin samanaikaisesti.
Päivi Nerg
Nerg on koulutukseltaan maatalous- ja metsätieteiden maisteri ja agronomi. Työuransa alkupuolella hän työskenteli muun muassa Atrialla ja Lihapolar Oy:ssä. Ennen ministeriötä hän työskenteli Kuopion yliopistossa, ensin koulutus- ja kehittämiskeskuksen johtajana vuosina 1996–2002 ja sen jälkeen hallintojohtajana 2002–2009. Vuoden 2007 alusta hän oli johtamassa Kuopion ja Joensuun yliopistojen yhdistymistä Itä-Suomen yliopistoksi. Vuosina 2009–2012 hän toimi valtiovarainministeriön hallinto- ja kehitysjohtajana.
Roger Talermo
Vuonna 2006 julkaistiin Talermon yhdessä Markku Rimpiläisen kanssa kirjoittama kirja Alppihiihtäjät, joka kertoo suomalaisen laskettelun tarinan käyden läpi lajin monet ulottuvuudet kilpaurheilijoiden huippuhetkistä suomalaisten hiihtokeskusten syntyyn ja kehitykseen. Roger Talermo on nimitetty alppilajien suomalaisten legendojen kunniagalleriaan vuonna 1992. Legendojen kunniagalleriaan valinnan perusteluissa mainitaan hänen vaikutuksensa freestylen kotiutumisessa Suomeen mukaan lukien lajitietouden tuominen USA:sta Suomeen 1970-luvun alussa ja Nuuksion Solvallassa vuonna 1974 järjestetyt Suomen ensimmäiset freestylekurssit. Vuonna 1977 hän otti osaa Eurooppa cupin finaaleihin ja Itävallan avoimiin mestaruuskilpailuihin ja oli molemmissa kisoissa yleiskilpailun seitsemäs. Talermo oli tuolloin Suomun hiihtokoulun johtaja. Hän organisoi Suomulla Suomen ensimmäiset freestyle-kisat pääsiäisenä 1977 ja otti freestylen hiihtokoulun opetusohjelmaan. Talermo oli Suomen Freestyleliiton ensimmäinen puheenjohtaja. Hän voitti vuonna 1978 freestylen ensimmäisten SM-kisojen yleiskilpailun. Suomen Freestyleliiton puheenjohtajana Talermo oli vuoteen 1981 saakka.
Päivi Nerg
Nerg oli ehdolla eduskuntaan vuoden 2007 eduskuntavaaleissa kristillisdemokraattien listalla. Jäätyään varasijalle hän erosi puolueesta. Asia nousi esille Nergin kansliapäällikkönimityksen yhteydessä, kun lehdistössä arveltiin sisäministeri Päivi Räsäsen suosineen häntä puoluetaustan takia.
Roger Talermo
Purjehdus on ollut myös yksi Roger Talermon pitkäaikainen harrastus sekä kilpaurheilulaji ja hän on Espoon Pursiseuran kunniajäsen. Lajin parissa tehdyn työn arvostusta kuvaa myös Espoon Pursiseuran Nuottaniemen toimintakeskuksessa, joka on samalla Pääkaupungin Urheiluakatemian lajiharjoittelukeskus, oleva hänen mukaansa nimetty hytti, R. Muut kunniajäsenet hytteineen ovat purjehduksen olympiavoittajat Esko Reckhardt (E) sekä Jyrki Järvi (J).
Päivi Nerg
Maaliskuussa 2016 Nerg väitti Euroopan pakolaiskriisiin liittyen, että ”Suomi on siinä aivan kärjessä, että tiedetään jokainen henkilö, joka tänne on tullut, minkälaisella taustalla hän on tullut”. Elokuussa 2017 Turun puukotusten jälkeen hän kertoi, ettei Migri tiedä, kuinka moni turvapaikanhakija esiintyy väärällä nimellä.
Nerg on saanut tunnustuspalkinnon pakolaiskriisin aikaisesta viestinnästään.
Nergin isoisä oli ministeri Vihtori Vesterinen ja setä keskustan kansanedustajana toiminut Paavo Vesterinen.
Haku valtiovarainministeriön kansliapäälliköksi
Nerg on hakenut valtiovarainministeriön kansliapäälliköksi. Nimitystä kannattaa keskusta, sitä vastustavat SDP, vasemmistoliitto ja RKP sekä oppositiosta kokoomus. Nimitystä on lykätty valtioneuvostossa kaksi kertaa ja lopulta esitys vedettiin pois. Syynä ovat erimielisyydet ja meneillään oleva selvitys.
Asiantuntijat ovat pitäneet Nergin ja muutamien virkamiesten toimintaa lainvastaisena. Perustuslakivaliokunta päätti 28.4.2020 tehdä selvityksen eduskunnan tiedonsaantioikeuden perustuslainmukaisesta toteutumisesta. Taustalla on se, että Nerg oli Sipilän hallituksen sote-johtaja eli virkamies, jonka vastuulla oli muun muassa turvata eduskunnan valiokuntien tiedonsaanti hallituksen tekemien sote-lakiesityksien vaikutuksista. Hän oli tietoinen siitä, että virkamiehet eivät kertoneet että eduskunnan valiokunnille laaditussa valtiovarainministeriön sotevastineessa ei kerrottu lomitusten ja kotoutusten aiheuttamista 210 miljoonan euron vuosikustannuksista.
Janet McTeer
Janet McTeer, OBE (s. 5. elokuuta 1961 Newcastle, Englanti) on brittiläinen näyttelijä.
Hän opiskeli arvostetussa Royal Academy of Dramatic Artissa, Lontoossa.
McTeer on näytellyt teatterissa sekä useissa televisiosarjoissa ja elokuvissa. Vuonna 1999 hän oli ehdolla parhaan naispääosan Oscarin saajaksi elokuvasta Poste Restante – osoite tuntematon. Elokuva menestyi Sundancen elokuvajuhlilla ja McTeer sai roolistaan parhaan naispääosan Golden Globe -palkinnon.
McTeerille myönnettiin Brittiläisen imperiumin ritarikunnan upseerin arvomerkki vuonna 2008.
Aave
Aave tai AAVE tarkoittaa muun muassa seuraavia:
Kotikenttäetu
Kotikenttäetu tarkoittaa omalla kotikentällään pelaavan urheilujoukkueen (joskus myös yksilöurheilijan) saamaa etua vierasjoukkueeseen nähden. Sanaa käytetään myös vertauskuvallisesti edulle, joka saavutetaan sen ansiosta että kamppailu käydään itselle tutussa ympäristössä.
Suuruus
Kotijoukkueiden voittoprosentit eri lajeissa ja sarjoissa ovat (vuonna 2011 laskettuina): NBA-koripallo: 63 %, jalkapallo: 62 %, NHL-jääkiekko: 59 %, amerikkalainen jalkapallo: 58 %, baseball 54 %.
Säännöt
Joissain urheilulajeissa on sääntöjä, jotka suosivat kotijoukkuetta. Esimerkiksi jääkiekossa kotijoukkue saa tehdä kentällistensä vaihdon vierasjoukkueen jälkeen.
Olosuhteet
Joidenkin joukkueiden kotikentän olosuhteet eroavat huomattavasti sellaisista, joihin vierasjoukkueen pelaajat ovat tottuneet. Esimerkiksi Bolivian jalkapallomaajoukkue pelasi aikaisemmin kotiottelunsa La Pazin korkeassa ilmanalassa. Vuonna 2007 FIFA kielsi karsintaottelut La Pazissa liialliseen kotikenttäetuun vedoten.
Yleisön vaikutus tuomariin
Sports Illustrated kirjoitti vuonna 2011 tutkimuksesta, jonka mukaan kotikenttäetu johtuu etupäässä erotuomarien puolueellisuudesta, eikä esimerkiksi kotiyleisön kannustuksen vaikutuksesta pelaajiin tai kentän ominaisuuksista, kuten yleisesti uskotaan. Tutkimuksen mukaan tuomarit suosivat tuomioissaan kotijoukkuetta kotiyleisön vaikutuksen johdosta. Yleisön kannustuksen suoran vaikutuksen tutkijat kiistivät sen perusteella, että koripallon vapaaheittojen tai jääkiekon rangaistuslaukausten onnistumisissa ei koti- ja vierasjoukkueiden välillä ollut eroja. Vierasjoukkueen matkaväsymys selittää tutkijoiden mukaan viidenneksen kotikenttäedusta. Jalkapallossa kotikenttäetu syntyy tutkimuksen mukaan siitä, että tuomarit antavat kotijoukkueen ollessa niukasti häviöllä lisäaikaa keskimäärin kaksi minuuttia enemmän kuin päinvastaisessa tilanteessa. Jääkiekossa kotijoukkueille annetaan viidennes vähemmän jäähyjä kuin vierasjoukkueille.
Keväällä 2021 julkaistussa Kölnin saksalaisen urheiluyliopiston tutkimuksessa havaittiin, että koronapandemian aikana pelatuissa yli tuhannessa Euroopan sarjojen jalkapallo-ottelussa, joissa katsomot olivat tyhjät, kotikenttäetu ei kokonaan kadonnut, vaikka vierasjoukkueiden voittoprosentti paranikin seitsemällä prosenttiyksiköllä.
Kenttä
Tilburgin yliopiston Niels van de Ven (2011) esitti tutkimuksessaan, että kotikenttäetu ei edellytä yleisön läsnäoloa. Kotijoukkueen etu säilyy ilman yleisöäkin pelatuissa otteluissa, mutta katoaa paikallisotteluissa silloin kun pelataan kummankin joukkueen kotistadionilla. Van de Venin mukaan kotijoukkueen etulyöntiaseman selittää kentän tuttuus.
Francisco Javier de Istúriz
Francisco Javier de Istúriz y Montero (31. lokakuuta 1790 – 2. huhtikuuta 1871) oli espanjalainen poliitikko, joka toimi kolmesti Espanjan pääministerinä vuosina 1836, 1846–1847 ja 1858.
Pianokonsertto nro 2 (Chopin)
Frédéric Chopin sävelsi toisen pianokonserttonsa f-mollissa (op. 21) ennen ensimmäistään, mutta teos julkaistiin ensimmäisen jälkeen. Chopinin toinen pianokonsertto esitettiin ensimmäistä kertaa Varsovassa 17. maaliskuuta 1830.
Nauhoitus
Nico Snel johtaa Seattle Philharmonic -orkesteria. Nauhoitus on osa Al Goldstein collectionia, Pandora Music repositoryssä, ibiblio.orgissa. Tiedostot on lisensoitu Open Audio Licensellä.
Francisco Javier de Istúriz
Istúriz oli yksi vuoden 1820 vallankumouksen johtajista ja hän toimi vuonna 1823 lyhyen aikaa parlamentin eli cortesin puhemiehenä ennen yksinvaltiuden palauttamista. Saatuaan tuolloin kuolemantuomion hän pakeni Englantiin. Hän palasi Espanjaan vuoden 1834 yleisen armahduksen turvin ja hänet valittiin edustajaksi cortesiin, jossa hän liittyi radikaaleihin (exaltados). Istúriz valittiin vuonna 1835 cortesin toisen kamarin puhemieheksi. Hän omaksui oppositioasenteen suhtautumisessaan Juan Álvarez Mendizábalin hallitukseen ja läheni mielipiteiltään maltillisia (moderados). Mendizábalin eron jälkeen Istúriz toimi toukokuusta elokuuhun 1836 pää- ja ulkoministerinä, mutta hän joutui eroamaan ja lähtemään maasta, kun sijaishallitsija Maria Kristiina joutui sotilaskapinan seurauksena palauttamaan voimaan liberaalimman vuoden 1812 perustuslain. Vannottuaan valan uudelle perustuslaille Istúriz saattoi palata ja hänet valittiin 1838 jälleen cortesin puhemieheksi. Hän oli pääministerinä toisen kerran vuonna 1846 ja kolmannen kerran vuonna 1858. Lisäksi hän oli Espanjan lähettiläänä Lontoossa 1847–1848, 1850 ja 1858–1862 sekä Pariisissa 1863–1864.
Aarne Vansén
Aarne Valerian Vansén (4. lokakuuta 1899 Nakkila – 20. syyskuuta 1967) oli suomalainen everstiluutnantti ja sotilasasiamies.
Vansén oli Kenttälennätinpataljoonassa nuorempana upseerina ja adjutanttina 1923–1927, taistelukoulun viesti- ja pioneeriopin opettajana 1929–1930, Radiopataljoonan aliupseerikoulun johtajana 1930–1931, Pioneeripataljoonassa komppanian päällikkönä 1933–1935 ja 1937 sekä pääesikunnassa sodan aikaisen päämajan linnoitusten suunnittelutoimiston toimistoupseerina 1938 ja toimistopäällikkönä 1939–1940. Hän oli sitten Pioneeripataljoona 3:n komentajana 1940–1941, AK:n pioneerikomentajan apulaisena 1941, vanhempana koulutusupseerina 1942–1943, pioneerikomentajana vuodesta 1944 ja merivoimien esikunnan rakennus- ja linnoitustoimiston päällikkönä 1945–1948. Vansén toimi pääesikunnan ulkomaaosaston sotilasasiamiestoimiston päällikkönä 1948–1951 ja oli Suomen sotilasasiamiehenä Ranskassa vuodesta 1951 alkaen.
Aarne Vansén oli naimisissa vuodesta 1930 laulajatar Pia Olga Margaretha Murénin (1909–1997) kanssa.
Jyrki Juusela
Jyrki Tapani Juusela (s. 15. marraskuuta 1943 Helsinki) on suomalainen vuorineuvos joka toimi Outokumpu Oy:n toimitusjohtajana vuosina 1992–2004.
Juusela kirjoitti ylioppilaaksi Munkkiniemen yhteiskoulusta 1962. Hän valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisen korkeakoulun vuoriteollisuusosastolta 1967, tekniikan lisensiaatiksi 1970 ja tekniikan tohtoriksi 1971 samasta oppilaitoksesta.
Juusela työskenteli Teknillisessä korkeakoulussa vanhempana assistenttina 1968–1969. Sen jälkeen hän toimi Outokummussa eri tehtävissä, kunnes hänet valittiin toimitusjohtajaksi 1992, jossa tehtävässä hän oli eläkkeelle jäämiseensä saakka, vuoden 2004 loppuun.
Suohyyppä
Suohyyppä (Vanellus leucurus) on hyyppien sukuun kuuluva aasialainen kahlaajalintu. Lajin kuvaili Martin Lichtenstein vuonna 1823.
Koko ja ulkonäkö
Suohyypän pyrstö on valkoinen. Pituus on 25–30 cm, siipien kärkiväli 60–70 cm ja paino 100–200 grammaa. Ääni muistuttaa töyhtöhyyppää.
Levinneisyys
Suohyyppä pesii Irakin ja Iranin suoalueilla sekä Etelä-Venäjällä. Maailman populaation koko on 20 000–130 000 yksilöä. Venäläiset linnut muuttavat talveksi Aasiaan ja Itä-Afrikkaan. Muuttajat voivat harhautua Eurooppaan. Suomessa suohyyppä on tavattu toistaiseksi kahdeksan kertaa:
11.–16. toukokuuta 1975 Vehkalahdella
15. toukokuuta 1990 Siikajoella
11. toukokuuta 1997 Parikkalassa
21. toukokuuta 2000 Merikarvialla
Pianokonsertto nro 3 (Prokofjev)
Sergei Prokofjev sävelsi kolmannen pianokonserttonsa C-duurissa (op. 26) vuonna 1921 käyttäen luonnoksia, joita oli työstänyt ensi kertaa vuonna 1913. Säveltäjä oli itse solistina teoksen kantaesityksessä 16. joulukuuta 1921. Häntä säesti Frederick Stockin johtama Chicagon sinfoniaorkesteri.
Suohyyppä
Levinneisyys
20. toukokuuta 2021 Lapualla
04. kesäkuuta 2021 Turussa
28-29. kesäkuuta 2021 Kajaanissa
20. heinäkuuta 2022 Lappeenrannassa.
Elinympäristö
Lajin elinympäristöä ovat järvien ja hitaasti virtaavien jokien rannat ja rantaniityt.
Lisääntyminen
Suohyyppä on yksiavioinen ja se pesii hajanaisissa yhdyskunnissa. Pesä on kuoppa maassa. Munia on neljä ja niitä haudotaan runsaat kolme viikkoa.
Meth
Meth on Z-Ron viidestoista studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 2011. Levystä on myös ilmestynyt Screwed & Chopped versio.
Artur Kempa
Artur Kempa (s. 1977 Varsova, Puola) on puolalainen kitaristi ja säveltäjä, joka tunnetaan parhaiten yhtyeiden Wrinkled Fred, Soulburners ja Black River kitaristina.
Diskografia
Wrinkled Fred
Soulburners
Black River
Bornholmin kunta
thumb|right|250px|Kartta kunnan alueella sijaitsevista seurakunnista.
Bornholmin kunta sijaitsee samannimisellä Bornholmin saarella Itämeressä kaukana erillään muista Pääkaupunkialueen kunnista.
Seurakunnat
Seuraavassa on esitetty luettelo kunnan alueella sijaitsevista seurakunnista. Luettelon numerot viittaavat oheisen kartan numeroihin.
Leppäluoto
Leppäluoto on noin 70 aarin laajuinen saari Espoon itäsaaristossa Keilaniemen ja Lehtisaaren välissä. Espoon ja Helsingin välinen raja kulkee Leppäluodon halki etelä–pohjoisuuntaisesti; saaren kaakkoisosa kuuluu Helsinkiin. Leppäluodon lounaispuolella on kaksi pientä drumliinisaarta, joiden yhteisnimi on Fröknarna.
Jalkapallon suomenmestaruuskilpailut 1947
Jalkapallon Suomen mestaruus 1947 ratkaistiin Palloliiton Mestaruussarjan ja Työväen Urheiluliiton mestaruussarjan kahden parhaan joukkueen välillä. Suomen mestaruuden voitti Helsingin IFK voitettuaan uusinnassa Turun Toverit.
Ottelut
HIFK:n ja TuTo:n päädyttyä tasapisteisiin, pelattiin uusintaottelu Suomen mestaruudesta.
HIFK voitti Suomen mestaruuden.
Suomen mestarit
HIFK: Thor Rosenberg, Sakari Jerima, Lars Saxberg, Arvi Arvekari, Tor Bäckström, Walter Svanström, Pehr Holmberg, Åke Forsman, Börje Herrmann, Erik Åberg, Gunnar Jernström.
Gauntlet Legends
Gauntlet Legends on Atari Gamesin kehittämä ja julkaisema toimintapeli, joka on julkaistu vuonna kolikkopelinä ja seuraavina vuosina Nintendo 64:lle, PlayStationille ja Sega Dreamcastille.
Peli on seuraaja Gauntletille.
Vastaanotto
Peli on saanut IGN:n arvostelussa arvosanaksi 8.4/10.
Peli on saanut GameSpotin arvostelussa arvosanaksi 4.2/10.
John Latham
thumb|John Latham (1740-1837) John Latham (27. kesäkuuta 1740, Eltham, Kent–4. helmikuuta 1837) oli englantilainen ornitologi, lääkäri ja kustantaja.
Arthur A. Link
Arthur Albert Link (24. toukokuuta 1914 Alexander – 1. kesäkuuta 2010 Bismarck) oli yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko, joka toimi vuosina 1973–1981 Pohjois-Dakotan kuvernöörinä. Hän oli pitkäikäisin kuvernööri osavaltion historiassa.
John Latham
Hänen isänsä John Latham oli kirurgi. Latham nuorempi opiskeli anatomiaa Merchant Taylors' Schoolissa, ja harjoitteli lääkärin ammattia Lontoon sairaaloissa. Lathamilla oli lääkärin praktiikka Dartfordissa, Kentissä. Täältä hän keräsi ruskokertun, jonka Pieter Boddaert kuvaili 1783. Hän erosi virasta 1796 ja asettui Hampshireen. Lääketieteen tohtoriksi hänet vihittiin Erlangenissa Saksassa. Hän meni kahdesti naimisiin, 1763 ja 1798. Hänen kirjalliset päätyönsä olivat A General Synopsis of Birds (1781-1801) ja General History of Birds (1821-28).
Lathamia kutsutaan Australian ornitologian isäksi, sillä hän tutki Australiasta Englantiin lähetettyjä lintuja 18. vuosisadan kahden viimeisen vuosikymmenen aikana, ja oli vastuussa niiden nimeämisestä. Lajeihin kuuluivat muun muassa emu, valkokakadu, kiilapyrstökotka, lyyrypyrstö ja isohuiluvaris. Hän kuvaili ensimmäisenä myös hyasinttiaran.
A General Synopsis of Birds oli Lathamin ensimmäinen lintutieteellinen työ ja se sisälsi 106 kirjoittajan tekemää maalausta. Teoksessa kuvailtiin lukuisia uusia lajeja, jotka Latham oli nähnyt museoissa ja kokoelmissa. Tässä työssään hän ei kiinnittänyt huomiota kuvailemiensa lintujen nimiin. Vasta myöhemmin Latham ymmärsi, että vain antamalla kuvailemilleen lajeille Linnén luokittelun mukaisesti kaksiosaisen tieteellisen nimen hän voisi saada kunnian jo kuvailemansa lajin nimeäjänä. Sen vuoksi hän julkaisi 1790 kirjasen Index Ornithologicus, missä hän antoi tieteellisen nimen kaikille siihen mennessä kuvailemilleen linnuille. Hän oli myöhässä, sillä Johann Friedrich Gmelin oli jo ennättänyt julkaista oman versionsa Linnén Systema Naturaesta, jossa hän antoi tieteelliset nimet myös Lathamin löytämille lintulajeille. Nimistösääntöjen mukaan Gmelinillä oli etusija nimeäjänä.
Latham äänestettiin Royal Societyn jäseneksi 1775 ja hän osallistui myös Linnean Society of Londonin perustamiseen.
Lathamin nimeämiä lintuja ovat kuitenkin muun muassa metsähanhi, tiibetinhanhi, aavikkojuoksija, heinäkurppa, riuttatiira, isoturturikyyhky, piikkipyrstökiitäjä, kirjorastas, sinikurkkumaluri ja pensaskerttu.