cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Angelica Bengtsson
Vuonna 2015 Prahan sisäratojen EM-kilpailuissa Bengtsson saavutti pronssia Ruotsin ennätystuloksella 470 cm. Tallinnan alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa hän voitti kultaa tuloksella 455 cm. Pekingin MM-kisoissa Bengtsson hyppäsi loppukilpailussa uuden Ruotsin ennätyksen 470 ja sijoittui jaetulle neljännelle sijalle. Hän saavutti pronssia Amsterdamin EM-kilpailuissa 2016 tuloksella 465. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän karsiutui loppukilpailusta. Belgradin EM-hallikilpailuissa 2017 hän sai pronssia tuloksella 455. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän sijoittui kymmenenneksi. Birminghamin MM-hallikilpailuissa 2018 hän oli yhdestoista. Hän kohensi Ruotsin ennätystä kahdesti heinäkuussa 2018 hypättyään Lausannessa 472 cm ja Karlstadissa 473. Berliinin EM-kilpailuissa hän oli kuudes. Hän hyppäsi sisäratojen Ruotsin ennätyksen 481 cm Clermont-Ferrandissa helmikuussa 2019. Hän karsiutui loppukilpailusta Glasgow'n sisäratojen EM-kilpailuissa 2019. Dohan MM-kilpailuissa hän sijoittui kuudenneksi ulkoratojen Ruotsin ennätystuloksella 480. Vuonna 2021 järjestetyissä Tokion olympialaisissa hän oli kolmastoista.
Terttu Kähkipuro
Terttu Marjatta Kähkipuro (1. helmikuuta 1927 Seinäjoki – 2015) oli suomalainen kieltenopettaja ja kirjailija.
Kähkipuron vanhemmat olivat räätäli Urho Kähkipuro ja räätäli Aleksandra (o.s. Matilainen).
Harald Vilhelm Lunelund
Harald Vilhelm Lunelund (27. heinäkuuta 1882 Viipuri – 17. helmikuuta 1950 Helsinki) oli suomalainen fyysikko.
Lunelundin vanhemmat olivat lehtori Johannes Lunelund ja Johanna Helena Wegelius ja puoliso vuodesta 1905 Dagny Elisabeth Dorothea Berg. Lunelund valmistui filosofian kandidaatiksi 1905 ja lisensiaatiksi (tohtoriksi) 1910, väitöskirjan aiheenaan Über die Struktur einiger Spektrallinien und ihren Zeeman-Effekt in schwachen Magnetfeldern. Lunelund toimi Helsingissä useiden eri ruotsinkielisten oppikoulujen matematiikan opettajana, pisimpään ruotsalaisessa jatko-opistossa 1911-1922. Helsingin yliopiston fysiikan laitoksen assistentiksi hän tuli 1912 ja vuodesta 1914 sen ohella fysiikan dosentiksi. Professoriksi hänet nimitettiin 1930. Lunelund opiskeli 1908-1910 Saksassa professori ja sittemmin nobelisti Johannes Starkin johdolla, perehtyen erityisesti spektritutkimuksiin. Vuodesta 1922 alkaen hän paneutui Suomen säteilyilmaston tutkimukseen, hän oli vuodesta 1929 kansainvälisen säteilykomission ja vuodesta 1936 kansainvälisen valokomission jäsen.
Kenttäharmaita naisia
Kenttäharmaita naisia on Irja Virtasen kirjoittama romaani, joka julkaistiin vuonna 1956. Kirja kertoo jatkosodan aikana lottana Itä-Karjalassa toimineiden naisten kokemuksista. Teosta on nimitetty "naisten Tuntemattomaksi sotilaaksi". Romaani on omaelämäkerrallinen. Virtasen mukaan päähenkilö Ulla Rantalan tie lottana oli hänen oma tiensä "melkein piirrolleen".
Juoni
Kesällä 1942 helsinkiläinen tuore ylioppilas Ulla Rantala käy radiosähköttäjäkurssin Syvärannan lottaopistossa. Ulla on lähtöisin työläisperheestä. Ullan äiti on kuollut kymmenen vuotta sitten, minkä jälkeen isä on yksin huolehtinut Ullasta ja tämän veljestä Ilmarista. Ilmari on rintamalla Kannaksella. Pari viikkoa kurssin päättymisen jälkeen Ulla saa ensimmäisen lottakomennuksensa Itä-Karjalaan.
Aimo Lehikoinen
Aimo Oskari Lehikoinen (30. huhtikuuta 1923 Rääkkylä – 16. toukokuuta 2008) oli suomalainen opettaja ja nuortenkirjailija.
Kenttäharmaita naisia
Juoni
Lottajärjestö oli puoluepoliittisesti sitoutumaton, mutta vuoden 1918 sisällissota aiheutti edelleen tiettyä kahtiajakoa. Vaikka talvisodan jälkeen Lotta Svärdin jäseniksi hyväksyttiin muitakin kuin porvarillisiksi tunnettuja naisia, Ullan työläistausta aiheuttaa ongelmia muun muassa varusteiden hankkimisessa. Kaikesta on pulaa, ja kunnollisia varusteita saa vain oikeiden suhteiden avulla. Ullan isä, joka sisällissodassa taisteli punaisten puolella, on antanut tyttärelleen luvan liittyä lottiin ja päästää tämän komennuksellekin, mutta pelkää tyttärensä joutuvan taustansa takia ikäviin ristiriitatilanteisiin ja toisaalta miettii, onko nuorten naisten paikka ylipäätään sodassa.
Aimo Lehikoinen
Lehikoisen vanhemmat olivat kansakoulunopettaja Iisakki Lehikoinen ja Hilda Kotilainen. Hän pääsi ylioppilaaksi Joensuun lyseosta 1945 ja valmistui kansakoulunopettajaksi 1948. Lehikoinen asui vuodesta 1961 Kuopiossa. Lehikoisen puolisot olivat Kirsti (o.s. Jokela) vuoteen 1990 ja Silja (o.s. Putkonen) vuodesta 1991.
Kenttäharmaita naisia
Juoni
Ullan lähtiessä komennukselle on asemasotavaihe. Sotilaita täynnä olevassa junassa Ullaa jo hieman arveluttaa, miten hän mahtaa selvitä tulevasta. Suojärven asemalta Ullan matka jatkuu pieneen karjalaiskylään. Samaan paikkaan on päätynyt myös Ullan kurssitoveri Marjatta Kari. Ulla oppii pian paikan tavoille ja kehittyy hyväksi työssään. Ulla ja Marjatta ovat päässeet samaan majoitukseen, mutta myöhemmin heidän oman rauhansa tulee rikkomaan uusi radisti Lahja Puska. Erittäin puheliaan Lahjan tärkein tavoite sodassa on löytää itselleen sulhanen ja päästä hyviin naimisiin.
Sodan pitkittyessä isänmaallinen into alkaa karista, kun arki koostuu päivästä toiseen pääasiassa työnteosta, kehnoista muona-annoksista, syöpäläisistä ja sairauksista. Myös moraalinen ryhti joutuu koetukselle. Lottiin kohdistuu sekä sanallista että fyysistä ahdistelua. Joidenkin sotilaiden kohdalla kotona odottava perhekään ei ole esteenä kesken palveluksen viriteltäviin suhteisiin, joita ei aina edes yritetä salailla. Toisaalta myös osa lotista toimii varsin suorasukaisesti, kuten sulhasta etsivä Lahja.
Ulla on lottakurssin aikana tutustunut päällystökoulussa olleeseen Arvi Mäkipuroon. He käyvät kirjeenvaihtoa ja tapaavat mahdollisuuksien mukaan lomillaan. Arvi saa siirron Äänislinnaan Onega-tehtaalle, ja myöhemmin Ulla anoo siirtoa samaan kaupunkiin. Ulla ei kuitenkaan saa jäädä Äänislinnaan, vaan hänet lähetetään ilmavalvontakeskukseen Latvaan. Siellä Polveksi kutsuttu talo paljastuu ahtaaksi ja rauhattomaksi paikaksi, jossa olot ovat vielä ankeammat ja ruoka laihempaa kuin Ullan aiemmassa paikassa. Kun Ulla pääsee käymään Äänislinnassa, Arvi ehdottaa kuulutusten ottamista ja vihkimistä varuskuntakirkossa, mihin Ulla vastaa myöntävästi.
Vastaanotto
Heti ilmestyttyään kirja sai ristiriitaisen vastaanoton. Lottien tehtävien kuvausta kehuttiin, mutta kirjaa pidettiin lotta-aatteen vastaisena. Ensimmäinen painos myytiin loppuun samana syksynä, mutta uusia painoksia ei otettu ennen 2000-lukua – ilmeisesti kirjan saaman kritiikin vuoksi.
Leonardo Chiodo
pienoiskuva|Leonardo Chiodo vuonna 2023. Leonardo Chiodo (s. 4. marraskuuta 1998 Helsinki) on suomalainen sellisti.
Chiodo on opiskellut sellonsoittoa Sibelius-Akatemiassa vuodesta 2010 alkaen (josta Nuorisokoulutuksessa vuosina 2010–2018). Akatemiassa hänen opettajanaan ovat toimineet lehtori Hannu Kiiski vuosina 2010–2015 ja syksystä 2015 alkaen professori Martti Rousi. Vuodesta 2019 Chiodo on opiskellut myös professori Ivan Monighettin kanssa Baselissa Sveitsissä. Syksyllä 2020 Chiodo siirtyi opiskelemaan Espanjaan Madridiin Reina Sofia -musiikkikorkeakouluun. Hänen sellonsoiton opettajansa on professori Ivan Monighetti
Chiodon käytössä on Suomen Kulttuurirahaston omistama Carlo Giuseppe Testoren vuonna 1718 rakentama sello.
Kilpailut
Chiodo saavutti jaetun neljännen sijan kuudennessa kansainvälisessä Paulon sellokilpailussa 2018. Hänet valittiin myös kisan yleisön suosikiksi. Aiemmin helmikuussa samana vuonna Chiodo saavutti ensimmäisen sijan Turun XIII sellokilpailussa, lisäksi hänelle myönnettiin kilpailun erikoispalkinto Lotta Wennäkosken säveltämän Foliage-teoksen parhaasta tulkinnasta, ja hänet valittiin yleisön suosikiksi. Aiemmin Chiodo tuli ensimmäiselle sijalle Venäjällä Pietarissa marraskuussa 2016 järjestetyssä kilpailussa X International Youth Competition In memory of E. A. Mravinsky.
Keväällä 2019 Chiodo osallistui menestyksekkäästi vuodesta 1937 järjestettyyn pohjoismaiseen De Unges Konsert - Young Soloist Competition -kilpailuun Norjassa. Hänet valittiin ainoana suomalaisena neljän muun finalistin kanssa esiintymään Bergenin Filharmonikkojen kanssa voittajien gaalakonsertissa Bergenin Grieghallenissa.
Angela Bettis
Angela Marie Bettis (synt. 9. tammikuuta 1973 Austin, Texas) on yhdysvaltalainen näyttelijä sekä myös elokuvatuottaja ja -ohjaaja. Hänet tunnetaan näyttelijänä elokuvista Vuosi nuoruudestani, May sekä Stephen Kingin Carrie -romaaniin perustuvasta vuoden 2002 samannimisessä televisioelokuvasta, jossa hän näyttelee nimikkohahmoa. Debyyttiroolinsa hän teki vuonna 1993 Franco Zeffirellin elokuvassa Storia di una capinera.
Uuden-Seelannin kuninkaallinen laivasto
thumb|Uuden-Seelannin laivastolippu Uuden-Seelannin kuninkaallinen laivasto ( ja maoriksi Te Taua Moana o Actearoa eli Uuden-Seelannin meriarmeija) on Uuden-Seelannin puolustusvoimien merivoimat. Laivaston muodosti huhtikuussa 2006 kymmenen alusta, joista ainoastaan kaksi oli varsinaisia sotalaivoja (fregatteja).
Kalusto
thumb|left|HMNZS Te Mana (F111) Taisteluosina laivastossa ovat ANZAC-luokan fregatit HMNZS Te Kaha ja HMNZS Te Mana. Kummankin aluksen kotisatamana on Devonportin laivastotukikohta Aucklandissa.
Laivastoon kuuluu lisäksi tukevina osina tankkeri HMNZS Endeavour, jonka kotisatamana on New Plymouth. Muita aluksia ovat monitoimialus HMNZS Canterbury, vedentutkimusalus HMNZS Resolution ja sille sijoitettu moottorivene HMNZS Adventure, sukeltajien emälaiva HMNZS Manawanui, rannikkovartioalus HMNZS Kahu.
A. F. Ruissalo
Anton Fabian Ruissalo (vuoteen 1906 Fihlman; 25. elokuuta 1873 Tampere – 1. marraskuuta 1951) oli suomalainen ammattiyhdistysmies ja sosialidemokraatti. Hänet nimettiin yhdeksi jäseneksi vuoden 1905 suurlakon aikana valittuun Suomen väliaikaiseen hallitukseen, joka ei kuitenkaan aloittanut toimintaansa. Ammatiltaan hän oli asemamiehenä työskennellyt rautatieläinen.
Uuden-Seelannin kuninkaallinen laivasto
Historia
Ennen varsinaisen laivaston perustamista Uusi-Seelanti rahoitti taistelulaiva HMS New Zealandin rakentamisen. Meripuolustuslaki vuodelta 1913 muodollisesti perusti Uuden-Seelannin laivaston ja iäkäs Kuninkaallisen laivaston risteilijä HMS Philomel siirrettiin uudelle laivastolle sen ensimmäiseksi alukseksi.
Vuonna 1921 Uuden-Seelannin laivasto operoi kahdella risteilijällä ja miinanraivaajilla.
A. F. Ruissalo
Fihlman työskenteli valtionrautateillä vuodesta 1900. Tampereen Työväenyhdistyksen aktiiveihin lukeutunut Fihlman valittiin suurlakon alettua Tampereella valtaa pitäneen suurlakkokomitean jäseneksi. Marraskuun 1. päivänä kaupungissa annettiin niin sanottu Punainen julistus, jota Fihlmanin sekä Vihtori Kososen, Kössi Lindströmin, Yrjö Mäkelinin ja Eetu Salinin muodostama lähetystö matkusti viemään Helsinkiin. Kolme päivää myöhemmin Helsingin Rautatientorilla järjestetyssä kansankokouksessa asetettiin Suomelle uusi väliaikainen hallitus, johon myös Fihlman nimitettiin yhtenä SDP:n edustajista. Hän sanoi myöhemmin pitäneensä sitä pilana. Hallitus ei koskaan ehtinyt aloittaa toimintaansa.
Suurlakon jälkeen A. F. Ruissalo työskenteli asemamiehenä Tampereen, Karkun ja Humppilan asemilla. Vuoden 1918 sisällissodan aikana hän toimi punaisten rautatiehallinnon palveluksessa Tampereen asemalla hoitaen eri tehtäviä. Valkoiset vangitsivat hänet Tampereen taistelun aikana 5. huhtikuuta 1918. Valtiorikosoikeus tuomitsi hänet kolmen vuoden ehdolliseen kuritushuonerangaistukseen, minkä lisäksi hänet erotettiin rautateiltä.
Ulrich Noethen
Noethen on muun muassa näytellyt Heinrich Himmleriä kahdesti, elokuvassa Perikato ja elokuvassa Mein Führer – Die wirklich wahrste Wahrheit über Adolf Hitler.
Noethen on voittanut useita palkintoja näyttelemisestä, muun muassa Deutscher Filmpreis -palkinnon, Bayerischer Filmpreis -palkinnon, Grimme-Preis-palkinnon sekä Goldene Kamera -palkinnon.
Rudolf Hasse
thumb|right|250px|Rudolf Hasse Auto Unionin ratissa vuoden 1937 Doningtonin Grand Prix'ssa Rudolf Hasse (30. toukokuuta 1906 – 12. elokuuta 1942) oli saksalainen kilpa-autoilija. Hän ajoi Auto Unionilla Grand Prix -kilpailuja vuosina 1936–1939 ja voitti Belgian Grand Prix'n 1937. Uransa alkuvaiheilla hän kilpaili moottoripyörillä.
Hasse syntyi Mittweidassa Saksin osavaltiossa ja kuoli toisessa maailmansodassa.
Niuhalan kansakoulu
Niuhalan kansakoulu on suojeltu vanha kansakoulurakennus Vihdin kirkonkylässä. Sen on suunnitellut lohjalainen K. Kronqvist, ja se valmistui 1874 pappilasta erotetuille maille. Se toimi alkuun tyttökouluna, koska kuvernööri oli muistuttanut hyvästä "vaimonkasvatuksesta", mutta jo vuonna 1877 se muuttui "sekakouluksi". Varsinainen kansakoulu lopetettiin 1955, ja sen jälkeen siellä oli eri koulujen toimintoja.
Rakennuksessa oli myös opettajan asunto, ja siellä pidettiin kuntakokouksia 1900-luvun alkupuolella tehdyssä laajennusosassa. Rakennuksen toiseen päähän tuli vuonna 1977 taiteilija Seija Rustholkarhun ateljee, ja kuvanveistäjien Alpo ja Nina Sailon museo avattiin rakennukseen 1978. Rakennus on vuodesta 1987 ollut Vihdin museotoimen käytössä, ja vuonna 1991 tiloissa avattiin museon konservointilaitos. Vihdin museon näyttelyistä rakennuksessa on esillä Evakkonäytely.
Kuningaskissus
Kuningaskissus (Cissus rhombifolia) on Etelä-Amerikasta kotoisin oleva trooppinen köynnöskasvi, joka kuuluu kissusten (Cissus) sukuun.
Dicame
Dicame Oy oli suomalainen vuosina 2009–2013 toiminut Finnet-ryhmän puhelinoperaattori. Yhtiö joutui konkurssiin 2013.
Kuningaskissus
Elinympäristö
Kuningaskissus menestyy kosteassa ja ravinteikkaassa maaperässä auringossa tai puolivarjossa.
Käyttö
Trooppisissa maissa kuningaskissusta käytetään paljon koriste- ja maanpeittokasvina. Muualla se on yleinen huonekasvi.
Jekaterinburgin rautatieasema
Jekaterinburgin rautatieasema (, vuoteen 2010 saakka myös ) Venäjän Sverdlovskin alueen keskuksen, miljoonakaupunki Jekaterinburgin matkustajaliikenteen päärautatieasema.
Asema sijaitsee kaupungin ydinkeskustan pohjoispuolella. Se kuuluu Venäjän rautateiden keskeisimpiin rautatieasemiin. Asema on Venäjän rautateiden alueellisen tytäryhtiön, Sverdlovskaja Železnaja Dorogan, päärautatieasema.
Asema-alueella toimii rautatiemuseo.
Dicame
Dicamen tuotteita olivat kuluttaja-asiakkaille tarjotut Datame 3G -matkapuhelinliittymät, yritysasiakkaille tarjotut Dicame-matkapuhelinliittymät sekä yritysasiakkaille suunnattu WiFIX-niminen IP-puhelinvaihde. Yhtiön matkapuhelinliittymät toimivat DNA Oy:n mobiiliverkossa. Dicamen matkapuhelinliittymien suuntanumerot olivat 04320 ja 04321.
Historia
Dicame Oy oli laajakaistaoperaattori Datame Oy:n tytäryhtiö. Datamen omisti 11 Finnet-yhtiötä, jotka olivat: PPO-Yhtiöt Oy, Kymen Puhelin Oy, Telekarelia Oy, Pohjois-Hämeen Puhelin Oy, Ikaalisten-Parkanon Puhelin Oy, JAPO (Alajärven Puhelinosuuskunta), Laitilan Puhelin Osk, Härkätien Puhelin Oy, Vakka-Suomen Puhelin Oy, Eurajoen Puhelin Osk ja Keikyän Puhelin Osk.
Dicame osti GSM Suomi -yhtiön operaattoriliiketoiminnan ja brändin vuonna 2009. Rahoitusvaikeuksissa ollut GSM Suomi oli tuolloin Suomen pienimpiä teleoperaattoreita, jolla oli toistakymmentätuhatta asiakasta. Spectricoksi nimensä muuttanut GSM Suomi meni konkurssiin pian kaupan jälkeen.
Dicame Oy asetettiin konkurssiin 28.11.2013 samaan aikaan emoyhtiönsä Datame Oy:n kanssa. Konkurssin syyksi ilmoitettiin muuttunut markkinatilanne ja toimintaympäristö sekä se, etteivät omistajat halunneet antaa lisää pääomaa eikä liiketoimintojen myynti onnistunut. Konkurssin jälkeen niiden asiakkaiden, jotka halusivat säilyttää puhelinnumeronsa, tuli siirtää liittymänsä toiselle puhelinoperaattorille.
Niclas Jonasson
Ainoan henkilökohtaisen MM-kultansa Jonasson voitti Västeråsissa 2004 sprintistä. Lisäksi hän on voittanut viestisuunnistuksessa yhden MM-kullan, kaksi MM-pronssia ja yhden EM-kullan.
Murchisonin meteoriitti
250px|oikea|thumb|Meteoriitti [[National Museum of Natural History-museossa.]] Murchisonin meteoriitti on meteoriitti, joka putosi 28. syyskuuta 1969 kello 11 tai hieman ennen Victorian osavaltiossa Australiassa lähellä Murchisonin kylää. Ennen törmäämistään ja katoamistaan se jakautui kolmeen osaan. Ilmaan tuli savupilvi ja kuultiin maanjäristys. Meteoriitin suurin palanen teki reiän erääseen kattoon ja löydettiin heinien seasta. Meteoriitti painaa yhteensä 4,5 kilogrammaa. Meteoriitista on löydetty presolaarisia jyväsiä, joiden on todistettu edustavan vanhinta kiinteää ainetta Maassa.
Niclas Jonasson
Suunnistuksen maailmancupin kokonaiskilpailussa Jonasson on parhaimmillaan sijoittunut kuudenneksi. Hän on voittanut kaksi maailmancupin osakilpailua.
Tessalitin piiri
thumb|200px|Tessalitin piiri Malin kartalla. Tessalitin piiri on paikallishallintoalue Malin Kidalin alueella. Sen pinta-ala on 39 000 neliökilometriä. Asukkaita on 16 300 henkeä (vuonna 2009).
Tessalitin piiri rajoittuu pohjoisessa Algeriaan, idässä Kidalin alueen Abeïbaran ja etelässä Kidalin piireihin sekä lännessä Timbuktun alueeseen. Se sijaitsee wadien halkomassa Adrar des Ifoghas -vuoristossa ja sen länsipuolella. Seudun ilmasto on hyvin kuiva ja lämpötilanvaihtelut suuria. Kasvillisuus käsittää heinäkasveja, piikkipensaita ja -puita. Eläinkuntaan kuuluu gaselleja, sakaaleja, hyeenoita ja trappeja.
Piiriin kuuluu kolme maalaiskuntaa: Adjelhoc, Tessalit ja Timtaghène. Hallinnollinen keskus on Tessalitin kylä. Väestö on etupäässä tuaregeja, jotka jakautuvat 33 paimentolaisryhmään. .
Tessalitin kautta kulkee Gaosta Algerian rajalle johtava maantie RN19. Seudun pääelinkeino on karjanhoito. Kotieläimiä ovat vuohet, lampaat, kamelit, aasit ja naudat. Keinokasteluun perustuva maanviljely tuottaa durraa, tomaatteja, sipulia, juurikkaita, perunaa ja vihanneksia. Lisäksi kasvatetaan taatelipalmuja ja hedelmäpuita. Muita elinkeinoja ovat pienimuotoinen kaupankäynti ja käsityöammatit. Tärkeimmät kauppapaikat ovat Tessalit ja Adjelhoc.
Möhöjuuri
Möhöjuuri on ristikukkaisilla kasveilla, kuten kaalilla, rypsillä ja rapsilla tavattava kasvitauti. Sen aiheuttaa Plasmodiophora brassicae -möhösieni. Eläessään isäntäkasvissa tämä möhösieni aiheuttaa kasvin juuriin suuria muodottomia äkämiä, mistä kasvitauti on saanut nimensä. Juuriin muodostuvat äkämät lahoavat mätäneväksi massaksi.
Oireet ja torjunta
Mikäli tauti iskee kasvin pääjuureen, seurauksena on kasvin lakastuminen. Sivujuureen muodostuvat tautiäkämät eivät välttämättä haittaa kasvua. Pahimmillaan seurauksena on sadon tuhoutuminen, jolloin taloudelliset vahingot voivat olla mittavia.
Tauti on vaikeasti torjuttava. Möhöjuuren muodostamat lepoitiöt voivat säilyä maassa jopa 10-20 vuotta, minkä vuoksi taudin torjuminen edellyttää sitä, että saastuneilla mailla ristikukkaisten viljelyä on vältettävä ainakin viisi vuotta. Kasvualustan korkealla pH:lla (yli 7,2) on tautia torjuva vaikutus.
Aiheuttaja ja elinkierto
Möhösienet eivät ole nimestään huolimatta sieniä, vaan ne luetaan nykyään Rhizaria-nimiseen kuntaan. Niiden asema eliökunnan luokittelussa oli pitkään hyvin epäselvä, ja tarkemman tutkimustiedon puuttuessa niitä pidettiin jonkinlaisina alkeellisina sieninä, alkueliöinä tai niiden välimuotoina aina 1900-luvun lopulle saakka.
Möhöjuurella kasvullinen vaihe on infektoituneen isäntäsolun sisälle muodostuva monitumainen haploidi limakko eli plasmodi. Tämä limakko muodostuu juurikarvan soluun, kun lepoitiöstä itänyt parveiluitiö on infektoinut sen. Limakosta muodostuu uintisiimallisia parveiluitiöitä eli sekundaarisia tsoosporeja, jotka infektoivat uusia juurikarvasoluja. Juurikarvasoluista infektio leviää juuren kuoreen, jonka soluissa muodostuu uusia niin sanottuja sekundaarisia limakkoja, ja ilmeisesti tässä vaiheessa limakoiden tumissa tapahtuu karyogamia eli haploidien tumien yhtyminen diploideiksi. Tässä vaiheessa isäntäkasvin juureen syntyy äkämiä. Sekundaarisissa limakoissa tapahtuu meioosi, jonka tuloksena vapautuu haploideja lepoitiöitä. Äkämän lahotessa nämä vapautuvat maaperään.
Niilo-Kustaa Määttä
Niilo-Kustaa Timonpoika Määttä (s. 7. elokuuta 1997 Hämeenlinna) on suomalainen entinen jääkiekkoilija ja nykyinen erotuomari. Hän oli pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Määttä on pelannut kaksi ottelua Hämeenlinnan Pallokerhon SM-liigajoukkueessa.
Ura
Määttä on Hämeenlinnan Pallokerhon oma kasvatti. Hän toimi kaudella 2012–2013 seuran C-nuorten varakapteenina ja kaudella 2014–2015 B-nuorten kapteenina. Kaudella 2016–2017 Määttä oli A-nuorten SM-liigan pudotuspeleissä HPK:n paras maalintekijä seitsemällä osumallaan. Hän jakoi koko sarjan maalipörssin toisen sijan HIFK:n Niklas Nordgrenin kanssa edellään vain Lukon Eetu Koivistoinen. Määttä voitti kauden päätteeksi A-nuorten Suomenmestaruuden. Hänet palkittiin pudotuspelien arvokkaimpana pelaajana Ville Peltonen -palkinnolla.
Kaudella 2017–2018 Määttä nousi HPK:n A-nuorten varakapteeniksi. Hän oli joukkueen kolmanneksi paras pistemies tehoilla 11+28=39 ja Määttä voitti myös HPK:n sisäisen tehotilaston lukemalla +28. Hän debytoi myös HPK:n SM-liigajoukkueessa, jossa Määttä pelasi kaksi runkosarjaottelua. Hän teki liigadebyyttinsä 28. lokakuuta 2017 Saimaan Palloa vastaan, kun Määtälle avautui paikka HPK:n kokoonpanosta Oula Palveen ja Kristian Vesalaisen jouduttua sivuun. Hänet merkittiin joukkueen nelosketjun keskushyökkääjäksi laidoilleen Jaakko Turtiainen sekä toinen liigadebytantti, Olli Maansaari. Määttä sai ottelussa jääaikaa 9.02 minuuttia.
Kaudella 2018–2019 Määttä lopetti pelaajauransa ja siirtyi erotuomariksi. Hänet valittiin tuomariksi Pohjola-leirille.
Muuta
Määttä valmistui ylioppilaaksi Hämeenlinnan lyseon lukiosta syksyllä 2016.
Holmen linna
Holmen linna oli piispa Meinhardin 1180-luvulla rakennuttama kivilinna Martinsalan saarella Latviassa. Linnaa pitivät hallussaan ensin piispa ja sen jälkeen Akon johtamat kapinoivat liiviläiset, joilta puolestaan Kalparitaristo valloitti sen takaisin vuonna 1206. Linna tuhoutui 1300-luvun lopulla. Linnan rauniot ovat nykyisin Riian vesivoimalan tekojärven veden ja maakerroksen peittämät.
Jääkausi
thumb|Mannerjäätikkö (sinivihreällä) laajimmillaan viimeisen jääkauden aikaan pohjoisella pallonpuoliskolla thumb|[[Antarktis|Antarktiksen lämmönvaihtelut ja jään määrä viimeisten 450 000 vuoden aikana osoittavat kylmien ja lauhojen kausien vaihtelut]] thumb|[[Grönlanti|Grönlannissa vallitsee vieläkin jääkausi]] thumb|Nykyisen [[Grönlanti|Grönlannin jäätikön virtausta.]] thumb|Satelliitin kuvaama [[Vatnajökull on kuin pieni mannerjäätikkö. Kuvassa näkyy jään "siirappimainen" virtaus kielekkeinä alaville maille.]] Jääkausi on kausi, jolloin maapallolla on suuria mannerjäätiköitä. Jäätiköiden laajeneminen johtuu ilmaston viilenemisestä. Laajetessaan ja vetäytyessään jäätiköt ovat muokanneet maaperää huomattavasti.
Maapallon historiassa on esiintynyt useita suuria jääkausia, jotka ovat kestäneet kymmeniä miljoonia vuosia kerrallaan. Nykyistä ajanjaksoa kutsutaan jääkausiajaksi. Se alkoi 2,6 miljoonaa vuotta sitten, ja sen aikana on ollut useita jäätiköitymiskausia ja lauhoja välikausia. Viimeisin jääkausi oli Veiksel-jääkausi 11 500 – 115 000 vuotta sitten, ja nyt eletään jääkausien välistä lauhaa välikautta eli interglasiaalia. Seuraavan jääkauden tulisi luonnostaan alkaa noin 50 000 vuoden päästä. Potsdamin ilmastontutkimuksen instituutti on kuitenkin arvioinut, että ihmisen aiheuttamien kasvihuonepäästöjen vaikutuksen johdosta siihen voisi mennä jopa yli 100 000 vuotta.
Esiintyminen
Jääkaudet ryhmittyvät jääkausijaksoihin, jotka kestävät kymmeniä miljoonia vuosia ja esiintyvät kymmenien tai satojen miljoonien vuosien välein.
Jääkausijakson sisäistä lauhaa välikautta, jolloin jää sulaa kokonaan, kutsutaan interglasiaaliksi. Silloin lämpötila on suunnilleen nykyisen kaltainen tai lämpimämpi. Jos jää sulaa vain suurimmaksi osaksi, kyseessä on interstadiaali, jonka aikana lämpötila on nykyistä viileämpi. Siirtyminen kylmään vaiheeseen on tapahtunut tavallisesti vähitellen, usean tuhannen vuoden kuluessa. Joissain harvinaisissa tapauksissa ilmasto on saattanut muuttua äkillisesti.
Nykyinen jääkausiaika alkoi 2,6 miljoonaa vuotta sitten. Jääkausiaika on koostunut suunnilleen yhtä pitkistä kylmistä ja lauhoista kausista. Nykyisin eletään keskimääräistä selvästi lämpimämpää jaksoa. Ääripäitä eli laajoja jäätiköitymisaikoja ja keskimääräistä selvästi lämpimämpiä jaksoja jääkausiajalla on ollut suhteellisen vähän. Viimeisin jääkausi oli Veiksel-jääkausi, joka alkoi 115 000 vuotta sitten ja loppui 11 000 vuotta sitten.
Seuraavan jääkauden tulisi luonnostaan alkaa noin 50 000 vuoden päästä. Potsdamin ilmastontutkimuksen instituutin mukaan ihmisen aiheuttamien kasvihuonepäästöjen johdosta seuraava jääkausi voi kuitenkin lykkäytyä ainakin 100 000 vuoden päähän.
Jääkausien syyt
Maan ilmasto vaihtelee eri pituisilla jaksoilla eri syistä. Satojen ja kymmenien miljoonien vuosien pituiset vaihtelut ovat ensisijaisesti mannerliikuntojen aiheuttamia. Toinen mahdollinen aiheuttaja on vuoristojen ja niihin liittyvien jäätikköjen synty ja häviäminen. Jääkausien mittakaavassa eli kymmenen ja sadan tuhannen vuoden välein tapahtuvat muutokset liittyvät maapallon kiertoradan jaksollisiin muutoksiin.
Jääkaudet vaativat tietyillä tavoin kulkevia merivirtoja ja sopivanlaista termohaliinikiertoa. Maassa on lämmintä silloin, kun merivirrat kuljettavat lämmintä vettä päiväntasaajalta korkeammille leveysasteille. Mannerliikunnot vaikuttavat merivirtoihin ja jäätikköjen muodostumiseen. Panaman kannaksen on ajateltu ollen merkittävässä roolissa edellisen jäätiköitymisen alkamisessa.
Siihen, että pleistoseenikaudella jääkausia on esiintynyt toistuvasti, on ilmeisesti suurelta osin vaikuttanut tertiäärikauden lopulla tapahtuneet laajat vuorenpoimutukset. Tällöin meri vetäytyy pois laajoilta matalilta rannikkoalueilta, ja lämpötila alenee, koska maa heijastaa takaisin avaruuteen suuremman osan auringonsäteilystä kuin vesi. Lisäksi vuoristoissa ilmanlämpötila on yleensäkin alempi kuin merenpinnan tasolla. Samaan tapaan olivat aikaisemmin kivihiilikauden vuorenpoimuttumisia seurannut permikauden laajat jäätiköitymiset.
Vuonna 2015 esitettiin ajatus, jonka mukaan Maan radan muutokset ehkä vaikuttavat tulivuoritoimintaan. Tämä vaikuttaisi kasvihuonekaasuihin ja Maan lämpötilaan 100 000 vuoden jaksoissa.
Muutosta vahvistavat ja hidastavat tekijät
Kun ilmasto on alkanut kylmetä, muutosta vahvistavat erilaiset ilmastojärjestelmän palauteilmiöt. Kun jään ja lumen peittämä valkoinen pinta maapallolla laajenee, yhä suurempi osa auringon säteilystä heijastuu pois ja pienempi osa jää maapalloa lämmittämään. Tämä palaute toimii erityisen tehokkaasti kaikkein kylmimpinä aikoina, koska silloin jäätiköt ovat laajentuneet myös alueille, joille auringon säteilyä saadaan runsaasti myös muulloin kuin kesällä.
Ilmakehän kasvihuonekaasujen kuten hiilidioksidin ja metaanin pitoisuudet ovat jääkausien aikana olleet vähäiset ja leutoina välikausina suuremmat. Kylmimpien vaiheiden aikana hiilidioksidia on ollut ilmassa vähimmillään noin 180 ppm ja väliaikoina enimmillään 280 ppm. Kasvihuonekaasujen pitoisuuksien vaihtelut johtuvat kaksisuuntaisesta vuorovaikutuksesta lämpötilojen kanssa. Jääkauden aikana kylmät meret ilmeisesti pystyvät sitomaan ilmakehästä hiilidioksidia nykyistä tehokkaammin, mikä kylmentää ilmastoa entisestään. Ilmaston jälleen lämmetessä hiilidioksidin ja metaanin määrä taas on kasvanut, mikä on voimistanut lämpenemistä.
Jäätiköt kasvavat melko hitaasti, sillä jäätikkö voi paksuuntua korkeintaan vuotuisen sademäärän verran. Jäätiköt voivat sulaa paljon sitä nopeammin.
Kun jäätikön laki on noussut usean kilometrin korkeuteen, kosteutta tuovat tuulet ja pilvet jäävät sen alapuolelle. Niiden yläpuolella on jatkuvasti aurinkoista, jolloin jäätikön kasvu hidastuu. Siperiassa ilmasto oli viime jääkauden aikaan niin kuiva, ettei sinne muodostunut jäätikköä vaan ikirouta.
Jääkauden syntyvaiheet
Jääkausi alkaa, kun vuoristojäätiköt alkavat laajeta ilmaston viilenemisen tai talvien sateisemmiksi muuttumisen myötä. Talvisin lunta kertyy vuorille yhä enemmän ja enemmän, ja tarpeeksi laajentuessaan vuoristojäätiköt alkavat työntyä laaksoja pitkin alemmas. Mukanaan jää raastaa maata ja suuria kiviä, ja jään päälle sortuu ajoittain kiviä ja maata sitä reunaavilta rinteiltä. Jään kuljettama aines kasautuu valliksi jäätikön sulavaan reunaan, jolloin voi syntyä suuriakin reunamoreeneja. Jäävirran pohjassa kulkevat kivet kuluttavat laaksojen pohjia, jolloin syntyy U-kirjaimen muotoinen laakso. Vuoristojäätikön pohjalta purkautuva vesi synnyttää jokia. Niiden vaikutuksesta jään edustalle muodostuu laveita soraikkoja, jotka voivat olla satojen neliökilometrin laajuisia.
thumb|Jäätikön reunaa Islannissa Jäätikkö jatkaa virtaamistaan yhtenä rintamana, usein jyrkkänä, päälle kaatuvana törmänä. Sen alaosa takertelee reunan lähellä kiinni kallionnokkiin, poikittaisiin laaksoihin ja muihin maanpohjan epätasaisuuksiin. Jäätikköön kertyy niin paljon vettä, että valtamerten pinta alkaa laskea ja ilmasto muuttua kuivemmaksi. Ylävillä mailla metsä kuolee kylmän ja kuivan heikentäminä hyönteis- ja sienituhoihin. Laaksoissa metsä tukehtuu kylmän veden tuomiin lietteisiin jopa kymmeniä kilometrejä jään edellä. Kylmän johdosta syntyy ”luurankometsiä”, joissa puut keloutuvat pystyyn jo kauan ennen jäätikön tuloa. Aluksi kelopuihin tulee kaikonneiden lajien tilalle uusia hyönteis- ja lintulajeja sekä lahottajia, ja ruohokasvillisuus kukoistaa jopa vuosikymmenien ajan kun metsän tuoma varjo on kadonnut. Jotkin eläin- ja kasvilajit pystyvät väistämään etelämmäs, mutta ekologialtaan ahdasrajaiset lajit saattavat kuolla sukupuuttoon. Jotkin kylmää kestävät kasvit saattavat väistää jäätikköä vuortenhuipuille eli nunatakeille, joille mannerjää ei yllä.
Mannerjäätikkö on edennyt keskimäärin 25–50 metriä vuodessa, paikallisesti jopa 500 metriä vuodessa.
Jäätiköin kasvaessa sen pinta kohoaa yhä korkeammalle. Fennoskandian jäätikkö kasvoi viimeisen jääkauden aikana enimmillään noin 2,6–3,5 kilometrin paksuiseksi kuperaksi kilveksi. Siitä ei olla varmoja, peittikö pohjoisia merialueita jääkauden aikana suhteellisen ohut ja kelluva jää kuten nykyisinkin, vai ulottuiko jääkilpi napa-alueella pohjaan asti, kuten Etelämantereen ympärillä nykyisin.
Jääkauden huippu ja jään vetäytyminen
Kun mannerjäätiköt ovat laajimmillaan, metsät ovat väistyneet kauas etelään ja valtaisa aro erottaa ne jäätikön reunasta. Koska jäätiköihin sitoutuu jääkausien aikana paljon vettä, merenpinta laskee huomattavasti; esimerkiksi Veiksel-jääkaudella merivesi oli alimmillaan 130–135 metriä nykyistä alempana. Kun jäätiköt olivat alkaneet sulaa, merenpinta alkoi nousta 19 000 vuotta sitten noin kaksi senttimetriä vuodessa, kiivaimmillaan ehkä 10 senttimetriä vuodessa. Laakeilla rannoilla asuneet ihmiset joutuivat siirtymään vettä pakoon kauemmaksi sisämaahan, ja suuria, äkillisiä tulvia saattoi esiintyä maa-alueilla, joilla on merenpinnan alapuolisia syvänteitä. On esimerkiksi arveltu, että Mustameri saattoi täyttyä suuressa tulvassa Bosporinsalmen kautta.
Kun painava jäätikkö sulaa, sen alla lommolle joustanut maapallon kivikuori alkaa kohota takaisin ylös, aluksi jopa nopeammin kuin merenpinta.
Sulamisvaiheessa jään reuna saattaa vielä talvisin edetä muutamia kymmeniä metrejä, mutta kesäisin se peräytyy ehkä satakunta metriä. Peräytyvä jäätikkö jättää jälkeensä moreenivalleja niihin kohtiin, mihin se talvisin yltää. Peräytyvän jäätikön edessä on kilometrien päähän ulottuva soraikko, ja jään mukana kulkeutunut maa-aines peitää jään reunaosat. Jään alta paljastuneille alueille tulevat ensin levät ja sammalet sekä hyönteiset. Varsinaiset metsäpuut alkavat itää uudella maalla vasta vuosikymmeniä sen paljastumisen jälkeen, ja metsä levittäytyy aron tilalle seuduilla, jotka eivät ole metsälle liian kuivia. Kun kasvipeite tuuhettuu, alueelle palaa myös eläimiä, ja noin runsaan parinsadan vuoden kuluessa lajistoon ovat liittyneet majava, hirvi ja mänty. Osa entisistä lajeista saattaa olla kokonaan kadonnut tai ei enää pysty levittäytymään aikaisemmille elinalueilleen. Toisaalta jääkausi aiheuttaa myös uusien lajien kehittymistä. Jääkausiaika saattaa erilaisia lajeja yhteen joksikin aikaa ja erottaa ne sen jälkeen toisistaan. Yhtenäiset eliöpopulaatiot pilkkoutuvat erillisiksi, osa häviää, ja osa palaa takaisin yhteen kymmenien tuhansien vuosien kuluttua.
Jääkauden jälkiä ympäristössä
Jäätikkö vaikuttaa ympäristöönsä kivi- ja maa-ainesta kuluttavasti ja kasaavasti. Kun jää eteni, se hioi kallioperää ja sulaessaan muun muassa sulamisvedet kuljettivat ja kasasivat maa-ainesta. Suomen maaperässä näkyy siirtolohkareita, soraharjuja, hiidenkirnuja ja pirunpeltoja yms. Lisäksi jäätikkö on painanut maankuorta kuopalle, mikä näkyy jääkauden jälkeen maannousuna. Jääkauden lopun vetäytyvä jäätikkö on jättänyt jälkiä kallioihin, joissa on nykyään uurteita ja monenlaisia murroksia. Moreenin sisään muodostuneen jäälohkareen sulamisen jälkeen maastoon syntyy maaluola.
Jäätikön jälkiä kalliossa
thumb|Jäätikön hiomaa silokalliota Ruotsissa
Jääkauden muovaamat moreenit
thumb|[[Jäävirta|Jäävirrat kuljettavat vuoristossa mukanaan irtainta maa-ainesta.]] Moreeni, joka koostuu erikokoisista maa-aineksista, kuten kivistä ja hiekasta, syntyy jäätikön irrottaessa alla olevasta kalliosta kiviä ja hiekkaa. Moreeni muuttuu maan sisään painuessaan tilliitiksi.
Maan painuminen jäätikön alla
Jää kasvaa jopa 3 kilometrin paksuiseksi noin 100 000 vuodessa. Itämeren alue painui jääkaudella jään painosta ainakin 100 metriä. Maan kohoaminen oli aluksi nopeata aiheuttaen maan tärähtelyjä. Nykyinen maan kohoaminen on hitaampaa. Mannerlaatat kelluvat sitkaassa, pehmeässä vaipassa, joten jää kykenee painamaan mannerta alaspäin.
Jääkausiteorian historiaa
Jääkausiteoriaa alkoivat tehdä tunnetuksi Louis Agassiz ja Jean de Charpentier sekä Venetz 1840-luvulla. Sitä ennen 1700-luvun lopulla Bernard Kuhn ja James Hutton olivat päätelleet, että jotkut Alppien kivet olivat jo kadonneiden jäätiköiden kuljettamia. Vuonna 1824 Jens Esmark löysi merkkejä laajasta jäätiköitymisestä muinaisessa Norjassa. Vuonna 1834 Reinhard Bernhardi väitti napalakin joskus ulottuneen Pohjois-Saksaan. Jo 1700-luvulla tiedettiin siirtolohkareiden kulkeutuneen Ruotsista ja Suomesta Pohjois-Saksaan ja Venäjälle Tunnetuin varhainen jääkausiteoreetikko Louis Agassiz selitti teorioillaan joitain Alppien geologisia muodostumia ja piirteitä. Myöhemmin Agassiz oli löytävinään merkkejä jääkaudesta tropiikista – nykytiede ei vahvista tropiikin jäätiköitymistä viime jääkaudella. Joka tapauksessa jääkausiteoria on keskeinen osa nykyajan paleoklimatologiaa. Laajan tutkimuksen Alppien jääkaudesta tekivät Albrecht Penck ja Eduard Brückner 1900-luvun alussa. He löysivät Alpeilta neljä suurta jäätiköitymistä. 1900-luvulla eteni muinaisten siitepölyjen ja 1960-luvun lopulta lähtien myös jääkairausnäytteiden tutkimus. Pohjoismaissakin jääkausiteoriasta kiisteltiin laajalti akateemisissa piireissä noin vuosina 1840–1867. Sen hävisivät ne tutkijat, jotka olivat noin vuodesta 1840 alkaen ajatelleet monien Suomen maaperän muotojen syntyneen vedenpaisumuksessa
Jääkausiteoriaa on joskus arvosteltu kreationistien ja muiden näennäistieteilijöiden taholta.
Big Brother 2014
Big Brother 2014 oli tositelevisiosarja Big Brotherin suomalaisen version kymmenes tuotantokausi. Kausi alkoi 24. elokuuta 2014 ja päättyi 14. marraskuuta 2014 kestäen 12 viikkoa. Aiemmista kausista poiketen voittaja sai 50 000 euron sijaan 100 000 euroa. Kymmenennen kauden talkshow’n juontaja oli Mari Sainio ja Big Brother Extran juonsi vuoden 2007 Big Brotherin voittaja Sauli Koskinen. Kauden voitti porosaamelainen Andte Gaup-Juuso. 19. syyskuuta 2014 esitettiin suorana Big Brother 10 vuotta -juhlalähetys, jonka juontajana toimi Big Brother Extran entinen juontaja Janne Kataja.
Edellisistä vuosista eroten Big Brother -talo oli jaettu kahteen osaan: Kartanoon ja Kellariin.
Tuotantokauden aloitus keräsi keskimäärin 641 000 katsojaa, ja se oli toiseksi katsotuin ”tavis-BB:n” aloitus sitten vuoden 2010 aloitusjakson. Parhaimmillaan katsojia oli 730 000. Finaalia seurasi suorana keskimäärin 352 000 katsojaa. Parhaimmillaan katsojia oli 423 000.
Asuinalueet
Kaudella 2014 Big Brother -talo oli viikkoina 1-9 jaettu kahtia: Kartanoon ja Kellariin. Talossa järjestettyjen viikkotehtävien (torstaista sunnuntaihin) voittajat saivat päättää, kummalla puolen taloa asuivat seuraavan viikon.
Kellarin asukkaat elivät vaatimattomissa oloissa, mutta heillä oli valtaa päättää esimerkiksi veden- ja sähkönkäytöstä. Kartanon puolella olot olivat paremmat, mutta ilman Kellarin apua he eivät päässeet nauttimaan mukavuuksista. Kartanon asukkaat pystyivät tarjoamaan Kellarin asukkaille erilaisia hyödykkeitä, jotta nämä olisivat suostuneet pyörittämään sähköä tai lämmintä vettä. Tavaroiden vaihto tapahtui talossa olleen vaihtoluukun kautta Big Brotherin luvalla.
Kahden asuinpuolen lisäksi talossa oli käytössä Kiron Kivikko, joka sijaitsi tehtäväalueella. Big Brother voi määrätä sinne asukkaan rangaistuksena sääntörikkomuksista, kuten kiroilusta. Kiron Kivikossa olleet asukkaat yöpyivät ulkona tehtäväalueella. Heillä ei ollut mitään kontaktia muihin talon asukkaisiin eikä esimerkiksi peseytymismahdollisuutta. He eivät saaneet myöskään nimetä muita asukkaita häätöäänestykseen. Kiron Kivikko astui voimaan viikolla 6.
Operaatio Syysmyrsky
Opearaatio Syysmyrsky järjestettiin viikolla 9. Siinä asukas saattoi voittaa itselleen kahden viikon immuniteetin nimeämisistä. Operaatio Syysmyrsky järjestettiin tehtäväalueella, jonne asukkaita sai mennä vapaaehtoisena enintään 4.
Operaatio Syysmyrskyyn osallistuneilla asukkailla oli erittäin tiukat säännöt. Ensimmäisestä sääntörikkeestä seurasi varoitus, toisesta sääntörikkeestä joutui suoraan häätöäänestykseen ja kolmannesta sääntörikkeestä seurasi poistaminen Big Brother -kilpailusta.
Viikkotehtävät
Tällä kaudella asukkaat kilpailivat viikoittain asuinpaikkaoikeudesta. Voittanut joukkue sai päättää kummalla puolella asuu seuraavan viikon. Asuinpaikkaoikeuskilpailut järjestettiin viikosta 1 viikkoon 8. Samoilla viikoilla asukkaat suoittivat palkintotehtäviä, joiden voittajat saivat hankkia hyödykkeitä.
Katsojaluvut
1 Katsojaluvuissa on otettu huomioon ajassa siirretty katselu ensiesitystä seuranneen seitsemän vuorokauden aikana. 2 Listasijoituksissa on otettu huomioon kustakin ohjelmasta vain eniten katsottu lähetys.
Alessandro Carmelo Ruffinoni
Alessandro Carmelo Ruffinoni CS (s. 26. elokuuta 1943 Piazza Brembana) on Brasiliassa toimiva italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 8. maaliskuuta 1970 ja nimitettiin Porto Alegren arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Furnos Maiorin titulaaripiispaksi 18. tammikuuta 2006. Piispaksi vihkiminen seurasi 17. maaliskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Dadeus Grings, jota avustivat Aloísio Sinésio Bohn ja Redovino Rizzardo.
Ruffinoni sai 16. kesäkuuta 2010 nimityksen Caxias do Sulin koadjuuttoripiispaksi, ja 6. heinäkuuta 2011 hänestä tuli Caxias do Sulin piispa.
Kidalin alue
Kidalin alue on autonominen hallintoalue Malin koillisosassa. Sen hallinnollinen keskus on Kidal. Alueen pinta-ala on 260 000 neliökilometriä. Asukkaita on 67 700 henkeä (vuonna 2009, väestönlaskenta).
Maantiede ja ilmasto
Alueen keskellä sijaitsee Adrar des Ifoghas -vuoristo, lännessä Tilemsin laakso ja idässä Tamesnan tasanko. Ainoita vesistöjä ovat sateiden jälkeen täyttyvät vadit ja lammet. Kasvillisuus käsittää etupäässä heinäkasveja sekä vadien puita ja pensaita. Eläinlajeja ovat muun muassa gasellit, sakaalit, hyeenat ja trapit.
Seutu kuuluu Saharan vyöhykkeeseen. Sen ilmasto on erittäin kuiva ja kuuma. Vuotuinen sademäärä vaihtelee 75 ja 121 millimetrin välillä. Epäsäännölliset sateet kestävät kesäkuusta syyskuuhun. Loka-helmikuun kuivana ja viileänä aikana yölämpötilat laskevat viiteen asteeseen ja päivälämpötilat saattavat olla 30 astetta korkeampia. Kuivana ja kuumana aikana maalis-kesäkuussa lämpötila kohoaa 45 asteeseen.
Hallinnollinen jako ja asutus
Kidalin alueeseen kuuluu neljä piiriä: Abeïbara, Kidal, Tessalit ja Tin-Essako. Kuntia on yhteensä 11. Ainoa kaupunkikunta on Kidal. Kaupunginosia, kyliä ja nomadiryhmiä on yhteensä 145.
Alueella asuu 0,5 % Malin väestöstä. Asukastiheys on maan pienin, 0,5 henkeä neliökilometrillä. Kaupunkiväestön osuus on Bamakon jälkeen suurin, 38,3 %. Nomadit muodostavat 47,3 % alueen kotitalouksista.
Seudun asukkaat ovat etupäässä tuaregeja ja arabeja. Lisäksi on songhaita ja bambaroita. Puhutuimmat kielet ovat tamašek (85,7 %), arabia (3,7 %), bambara (3,2 %) ja songhai (3,0 %).
Historia
Kidalin alue on yksi maan syrjäisimpiä ja vähiten kehittyneitä alueita. Alue perustettiin vuonna 1991 tuaregikapinallisten ja Malin hallituksen solmiman sopimuksen perusteella. Tätä ennen se kuului piirinä Gaon alueeseen. Seutu on kärsinyt toistuvista kuivuusjaksoista ja levottomuuksista, jotka ovat pakottaneet osan väestöstä siirtymään Malin eteläosiin ja naapurimaihin. Vuoden 2012 tuaregikapinan jälkeen tilanne alkoi rauhoittua keväällä 2013.
Liikenne ja elinkeinot
Kidalista on maantieyhteydet Bouremin kautta Gaoon ja Timbuktuun sekä Tessalitin kautta Algeriaan. Kidalissa ja Tessalitissa on lentokentät.
Yli 90 % väestöstä harjoittaa karjanhoitoa. Kotieläimiä ovat lampaat, vuohet ja kamelit. Pienimuotoinen maanviljely tuottaa vihanneksia, juureksia, durraa ja taateleita. Lisäksi harjoitetaan kaupankäyntiä ja käsityöammatteja.
Koulutus ja terveys
Alueen imeväis- ja lapsikuolleisuus (80,2 ‰) on Malin pienin (koko maassa 154,0 ‰) ja elinajanodote (59,9 vuotta) maan korkein (koko maassa 55,6 vuotta). Vuonna 2013 toiminnassa oli kaksi poliklinikkaa ja kahdeksan kunnallista terveyskeskusta. Suurin osa kouluista oli suljettu edellisen vuoden levottomuuksien aikana.
Nähtävyydet
Alueen nähtävyyksiä ovat muinaiset kalliopiirrokset, keskiaikaisten kaupunkien rauniot ja muut arkeologiset kohteet, vuoriston ainutlaatuinen luonto sekä tuaregien perinteinen elämäntapa.
Myllylähde (Oripää)
Myllylähde on noin kolmihehtaarinen ison, padotun lähdelammen muodostava lähde Oripäässä Varsinais-Suomessa. Lähde sijaitsee Säkylän–Mellilän harjujaksoon kuuluvan harjun kupeessa lähellä entisen Alastaron kunnan rajaa ja on eräs Loimijokeen Alastarolla Loimaalla laskevan Hanhijoen alkulähteistä.
Lähteen rannat ovat mesotrofista eli keskiravinteista nevarämettä ja lähteistä lettonevaa, ja suon reunassa kangasta vastaan on pieniä lähteensilmiä ja tihkupintoja. Lähde on kasviltoltaan erittäin arvokas. Sen lajistoon kuuluvat muiden muassa lähdesara, hetesara, punakämmekkä, sykeröpiippo ja kiiltosirppisammal. Linnustoon kuuluvat muiden muassa keltavästäräkki ja koskikara. Luontoarvojensa takia lähde lähiympäristöineen on otettu Natura 2000 -ohjelmaan.
Myllylähde on Suomen suurimpia lähteitä, kutsuttu joskus Suomen ja Pohjoismaidenkin suurimmaksi. 1990-luvulla ja 2000-vuosikymmenellä lähteen virtaama on kuitenkin vähentynyt kymmenesosaan aikaisemmasta. 2000-luvun taitteessa lähteen keskimääräinen vuorokausivirtaama oli 6 500 kuutiometriä (m³), kun vuonna 2011 se oli enää 1 000 m³. Syynä on pidetty runsasta vedenottoa.
Myllylähteessä paljastui kevättalvella 2011 suuri kalakuolema. Tämän aiheuttajaksi osoittautui happikato. Happikadon todettiin johtuneen siitä, että lähteen virtaama oli pienentynyt ja sen pinta tämän takia talvella jäätynyt. Monien mielestä syynä oli tekopohjavesilaitoksen koekäyttö. Sittemmin lähteen tilan on arvioitu parantuneen.
Noin 10 kilometriä Oripään Myllylähteestä pohjoiseen, saman Säkylän–Mellilän harjujakson varressa Alastaron Virttaalla on toinenkin Myllylähde. Se laskee Säkylän Pyhäjärveen Pyhäjoen kautta ja sijaitsee Alastaron Virttaan kylässä Oripään rajalla.
Keltainen sukellusvene
Keltainen sukellusvene on The Beatles -animaatioelokuva vuodelta 1968. Elokuvassa Ringo Starr, Paul McCartney, John Lennon ja George Harrison yrittävät pelastaa Sgt. Pepper’s Lonely Hearts Club Band -yhtyeen. The Beatlesin jäsenet eivät kuitenkaan itse puhu animaatiohahmoissa, vaan niissä on omat ääninäyttelijät. Keltaisessa sukellusveneessä esiintyy paljon yhtyeen kappaleita, kuten ”All You Need Is Love” ja ”Nowhere Man”. Keltainen sukellusvene on värielokuva.
Aivan lopussa on lyhyt humoristinen katkelma, jossa oikeat The Beatlesin jäsenet näyttäytyvät hupaisine kommentteineen.
The New York Timesin kriitikot valitsivat Keltaisen sukellusveneen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Kaišiadorys
Aiheesta muualla
54.86667°N, 24.45°W
Nikolai Abramov
Keskikoulun jälkeen Nikolai Abramov opiskeli Leningradissa ja Karjalan pedagogisessa instituutissa Petroskoissa. Elämänsä loppuun asti hän työskenteli petroskoilaisessa Periodika-kustantamossa vepsäläisen Kodima-lehden toimittajana.
Abramovin vepsän- ja venäjänkielisiä runoja on julkaistu säännöllisesti vuodesta 1980 lähtien. Vuonna 1994 ilmestynyt runokokoelma Koumekümne koume (”Kolmekymmentäkolme”) oli ensimmäinen vepsänkielinen kaunokirja. Teosten aiheet on yleensä ammennettu maaseudun elämästä. Abramov on toiminut myös kääntäjänä ja hänen teoksiaan on käännetty useille kielille.
Carrie (vuoden 2002 elokuva)
Carrie on vuonna 2002 David Carsonin ohjaama ja Bryan Fullerin käsikirjoittama televisiolevitykseen tehty kauhuelokuva, joka perustuu kirjailija Stephen Kingin samannimiseen esikoisteokseen. Elokuvan päähenkilöä ja nimikkohahmoa, Carrie Whitea, näyttelee Angela Bettis.
Jukka-Pekka Rahkonen
Jukka-Pekka Rahkonen on suomalainen kansalaisaktivisti ja Oikea Media -verkkolehden päätoimittaja. Hänet tunnetaan erityisesti Aito avioliitto -kansalaisaloitteen toisena alullepanijana. Rahkonen on opiskellut tietotekniikkaa Teknillisessä korkeakoulussa ja työskennellyt IT-alalla.
Yhteiskunnallinen vaikuttaminen
Rahkonen perusti Pasi Turusen kanssa perinteistä avioliittokäsitystä puolustavan Aito avioliitto -yhdistyksen tammikuussa 2015. Rahkonen toimi yhdistyksen puheenjohtajana. Yhdistys laittoi maaliskuussa 2015 vireille Aito avioliitto -kansalaisaloitteen, jonka tavoitteena oli samaa sukupuolta olevien avioliiton mahdollistavan lakimuutoksen kumoaminen ja avioliiton säilyttäminen laissa miehen ja naisen välisenä liittona. Aloite keräsi yli 107 000 allekirjoitusta. Aloite eteni eduskuntaan saakka.
Tammikuussa 2017 Rahkonen perusti yhdessä Marko Hamilon ja Joonas Konstig in kanssa konservatiiviseksi itseään luonnehtivan Oikea Media -verkkolehden. Rahkonen siirtyi lehden päätoimittajaksi huhtikuussa 2017.
Rahkonen on myös islam-kriitikko ja hän on esiintynyt useissa maahanmuuttoa kritisoivissa tilaisuuksissa. Rahkosen mukaan islam ei ole ”varsinainen uskonto lainkaan, vaan uskonnon kaapuun puettu erittäin haitallinen poliittinen järjestelmä.” Hän on myös kertonut haluavansa, että "muslimiryysyjen" käyttö Suomessa kiellettäisiin ja moskeijat tuhottaisiin. Rahkonen joutui kommentin takia eroamaan Aito avioliitto -yhdistyksen puheenjohtajuudesta.
Yksityiselämä
Rahkonen on naimissa ja hänellä on kaksi lasta.