cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Daniella Shutov
Daniella Pashayev (s. 5. syyskuuta 2001 Mikveh Israel, Tel Avivin hallintoalue) on israelilainen potkunyrkkeilijä. Hän voitti WAKO-liiton nuorten maailmanmestaruuden 2018. Aikuisten tasolla Shutov saavutti parhaimmillaan MM-hopeaa. Hän on otellut myös yhden vapaaottelun, joka päättyi tappioon.
Adsukipapu
Adsukipavun kaakkoisaasialaiset lajikkeet ovat yleensä väriltään punaisia. Pavusta on kuitenkin olemassa myös valkoisia, mustia, harmaita ja erilaisia kirjavia muunnoksia. Tutkijat uskovat pavun kantamuodon olleen Vigna angularis var. nipponensis. Geneettiset todisteet osoittavat, että Adsukipavun viljely aloitettiin Himalajalla. Sitä viljeltiin Kiinassa ja Koreassa ennen vuotta 1000 eaa. Myöhemmin sitä vietiin Japaniin, missä se on nykyään toiseksi suosituin hernekasvi, heti soijapavun jälkeen.
Daniella Shutov
Potkunyrkkeily
Shutov oli mukana syyskuussa 2017 WAKO-liiton nuorten EM-kilpailuissa Makedoniassa, jossa hän sijoittui yhdeksänneksi.
Adsukipapu
Nimen etymologiaa
Lajin nimitys azuki on romanisaatio sen japaninkielisestä nimestä. Japanissa tosin käytetään lajin nimityksenä myös kiinankielistä lainasanaa shōzu (小豆), joka merkitsee ”pieni papu” (jonka vastinpari ”suuri papu” (大豆, daizu) taas tarkoittaa soijapapua). Vaikka nimi usein kirjoitetaan kanji-merkein 小豆, se silti äännetään azuki.
Kiinassa lajin nimityksen shōzu vastinetta 小豆 (xiǎodòu) käytetään yhä kasvitieteellisissä ja maanviljelyksellisissä yhteyksissä. Arkikielessä tavallisesti kuitenkin käytetään nimityksiä hongdou (紅豆, hóngdòu) ja chidou (赤豆, chìdòu), joiden kummankin merkitys on ”punainen papu”, koska pavun lähes kaikki kiinalaiset lajikkeet ovat väriltään punaisia, mikä on kiinalaisten kanssa kommunikoitaessa aiheellista ottaa huomioon, jotta vältettäisiin sekaannus muihin punavärisiin papuihin.
Daniella Shutov
Nuorten Euroopan mestaruus (2018)
Syyskuussa 2018 Shutov saavutti Italiassa järjestetyissä maailmanmestaruuskilpailuissa kultaa voitettuaan kaikki kolme ottelua.
Elokuussa 2019 hän oli vielä mukana viimeistä kertaa nuorten EM-kilpailuissa Unkarissa. Shutov sijoittui viidenneksi.
Adsukipapu
Käyttö
thumb|left|250px Itäaasialaisessa keittiössä azukipapua käytetään yleisesti makeutettuna. Tavallinen tapa on keittää papuja sokerin kanssa, jolloin saadaan aikaan azukipaputahnaa eli ”punapaputahnaa” (an), joka on hyvin tyypillinen ruoka-aine kaikkien alueen maiden keittiöissä; sitä käytetään yleisesti myös antamaan pavun makua esimerkiksi kastanjasta tehtäviin ruokiin.
Azukipaputahnaa käytetään moniin kiinalaisiin ruokalajeihin kuten tangyuaniin, zongziin, kuukakkuihin, baoziin ja punapapujäähän. Sitä käytetään myös täytteenä japanilaisissa makeisissa kuten anmitsussa, taiyakissa ja daifukussa. Nestemäisempi versio, johon käytetään sokerin kanssa keitettyjä azukipapuja, lootuspähkinöitä (eräiden Nelumbo-suvun kasvien siemeniä) ja appelsiininkuorta, on makea ruokalaji nimeltä oshiruko (”punapapukeitto”). Azukipapuja nautitaan yleisesti myös idätettyinä tai keitettyinä kuumaksi, teetä muistuttavaksi juomaksi. Joissakin Aasian kulttuureissa punapaputahnaa käytetään täytteenä tai päällysteenä erilaisissa vohveleissa, pullassa, pikkuleivissä ja muissa leivonnaisissa.
Daniella Shutov
MM-hopeaa (2019) ja MM-pronssia (2021)
Lokakuussa 2019 Shutov saavutti MM-hopeaa hävittyään loppuottelussa Elena Cardonille.
Adsukipapu
Käyttö
Japanissa adsukipapujen kanssa tarjoiltava riisi on perinteinen ruokalaji, jota on tarjottu tilanteissa, joissa on toivottu sen tuottavan onnea. Azukipapuja käytetään myös perinteisten amanattō-makeisten valmistukseen ja suosittuna jäätelön makuaineena.
Adsukipapu on voin ja sokerin ohella yksi Somaliassa illallisruokana suositun cambuulon perusaineksista.
Daniella Shutov
Vapaaottelu
Shutov otteli ensimmäisen kerran vapaaottelussa maaliskuussa 2021. Ottelu käytiin UAE Warriors 18 -tapahtumassa, jossa hän kohtasi myös ensimmäistä ammattilaisotteluaan käyneen Mariagiovanna Vain. Shutov hävisi kamppailun käsilukolla ensimmäisen erän lopussa.
Pyhä Marinus
Pyhä Marinus (italiaksi San Marino) (k. 366) oli katolilainen munkki, jota pidetään San Marinon perustajana ja maan suojeluspyhimyksenä.
Elämäkerta
Marinuksen syntymäaikaa ei tiedetä, mutta hänen uskotaan olleen kotoisin Dalmatian alueelta. Toisten lähteiden mukaan hän oli Urbinosta, Italiasta.
Perimätiedon mukaan hän saapui vuonna 257 Riminiin, josta hän joutui pakenemaan jonkin ajan kuluttua. Syynä olivat keisari Diocletianuksen kristittyjen vainot. Marinus pakeni Monte Titano -vuorelle, joka kuului Felicita-nimisen ylhäistöläisnaisen maihin. Kun Marinus legendan mukaan paransi Felicitan pojan, hän sai palkkioksi tämän vuoren. Myöhemmin Marinus rakensi paikalle kirkon ja perusti San Marinon kaupungin, kun lähialueen kristitty väestö kasvoi ja haki turvaa Marinuksen johtamasta yhteisöstä Monte Titanolla. .
Marinus on ainoa valtion perustanut pyhimys. Hänen viimeisten sanojen kerrotaan olleen "jätän teidät vapaiksi molemmista miehistä". Näiden miesten uskotaan olleen Rooman keisari ja paavi. . Sanat löytyvät nykyään San Marinon ritarikunnan rististä.
Muistaminen
Pyhän Marinuksen muistopäivä on 3. syyskuuta, jolloin juhlitaan myös San Marinon valtion perustamista (italiaksi Festa della Fondazione della Repubblica).
Yhdessä Pyhän Leon kanssa Marinus on myös San Marino-Montefeltro -hiippakunnan suojeluspyhimys. Hiippakunta käsittää koko San Marinonen sekä ympäröiviä seurakuntia Italiassa. Marinus on myös poikamiesten ja diakonien suojeluspyhimys.
Jane Sibbett
Jane Sibbett (s. 28. marraskuuta 1962, Berkeley, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa rooleistaan Heddynä Herman's Headissa sekä Rossin ex-vaimo Carolina Frendeissä. Hän näytteli myös pääosaa yhdessä Mary-Kate ja Ashley Olsenin kanssa elokuvassa It Takes Two (1995). Sibbett esiintyi Joyn äänenä elokuvassa Lotta ystäväni.
Lester Brown
border|right|200px Lester R. Brown (s. 1934) on yhdysvaltalainen ympäristöasiantuntija. Hän johtaa perustamaansa Earth Policy -instituuttia.
Vuonna 1974 hän perusti Washington D.C:ssä Yhdysvalloissa toimivan sitoutumattoman tutkimusorganisaation, Worldwatch-instituutin, joka toimii kestävän kehityksen ja sosiaalisen oikeudenmukaisuuden puolesta. Worldwatch-instituutti on julkaissut Maailman tila -raportteja vuodesta 1975 lähtien.
Brown ajaa kestävää kehitystä, jota hän on käsitellyt kymmenissä kirjoissaan. Hän on yksi laajalevikkisimmistä tietokirjailijoista, sillä hänen teoksiaan on käännetty yli 40 kielelle. The Washington Postin mukaan hän lukeutuu 50 vaikutusvaltaisimman ajattelijan joukkoon.
Gito Baloi
pienoiskuva|220px|Gito Baloi
Gito Baloi (30. syyskuuta 1964 – 4. huhtikuuta 2004) oli mosambikilainen muusikko. Hänen musiikkinsa on pääasiassa marrabentaa. Vuonna 1987 Baloista tuli Tananas-yhtyeen laulaja ja basisti. Hän erosi yhtyeestä vuonna 1994. Sen jälkeen hän on tehnyt muun muassa kaksi sooloalbumia vuosina 1995 ja 1997. Gito Baloi kuoli henkirikoksen uhrina Johannesburgissa, Etelä-Afrikan tasavallassa 4. huhtikuuta 2004. 39-vuotias muusikko oli ollut kotimatkalla esiintymästä Pretoriasta, kun ryöstömurhaajat ampuivat häntä kolmesti auton ikkunan läpi.
Melalahti (Kuopio)
Melalahti on Kuopion 40. kaupunginosa, joka kattaa aiemman Riistaveden kunnan keskustaajaman. Se sijaitsee maanteitse noin 37 kilometriä Kuopion keskustasta itään. Tilastokeskuksen mukaan Melalahden taajaman pinta-ala oli 1,51 neliökilometriä ja taajamassa asui vuonna 2016 yhteensä 838 ihmistä. Kaikkiaan Riistavedellä (aiemman kunnan alueella) asuu noin 2 250 henkeä.
Melalahdessa toimii muun muassa Riistaveden palvelukeskus neuvoloineen ja terveysasemineen (Museopirtintie 3, aiemmin nimellä Museotie), Melalahden päiväkoti, Riistaveden yhtenäiskoulu, Riistaveden kirjasto, nuorisotila Kormu, Riistaveden seurakuntatalo ja Riistaveden palvelukoti. Kaupunginosassa toimii myös paloasema, pankki, asiamiesposti, apteekki, kaksi päivittäistavarakauppaa, parturikampaamoja, kukkakauppa, ravintola, huoltoasema ja taksiasema sekä kotiseutumuseo. Joensuuntien eli valtatie 9:n eteläpuolella sijaitseva Riistaveden kirkko on niukasti kaupunginosan ulkopuolella, mutta valtatien pohjoispuolinen hautausmaa kuuluu Melalahden kaupunginosaan. pienoiskuva|Melalahti.
M3 (moottoritorpedovene)
M3 oli Irlannin laivaston moottoritorpedovene. Irlanti tilasi aluksen 16. toukokuuta 1939 John I. Thornycroft and Companyltä. Sen köli laskettiin 11. syyskuuta Thornycroftin Hampton-on-Thamesin veneveistämöllä telakkanumerolla 2463. Alus valmistui 23. huhtikuuta 1940 ja sen koeajot päättyivät 18. heinäkuuta.
Lihantarkastus
Lihantarkastus on ennen kaikkea aistinvaraista: miltä ruho ja sisäelimet näyttävät, miltä ne tuntuvat. Epäilyttävistä ruhoista otetaan näytteitä, joista ensimmäisenä tutkitaan haju keittämällä lihaa. Yleensä epäilyttävistä ruhoista otetaan näytteet myös bakteriologisia tutkimuksia varten ja niiden valmistuminen kestää pari vuorokautta. Tarkastettava ruho on karanteenissa tutkimusten aikana.
M3 (moottoritorpedovene)
Aluksessa oli kaksinkertainen mahonkirunko, ja siinä oli kylkikaaria tiheässä. Aluksen kolmas teakvuoraus oli pohjassa peittämässä kylkikaaria. Sen voimanlähteenä oli neljä Rolls-Roycen V6-moottoria Thornycroftin RY/12-asennuksina, ja ne oli kytketty pareittain kahteen akseliin.
Lihantarkastus
Uutena asiana lihantarkastuksessa on BSE (hullun lehmän tauti), joka omien sääntöjensä mukaisesti tutkitaan tietyn ikäisten nautojen aivonäytteestä. Lampailla on vastaava tutkimus.
Lihantarkastus on ollut pitkään periaatteessa samanlaista, jos liha näyttää, haisee tai maistuu pahalta, sitä ei käytetä ravinnoksi. Jo Mooseksen kirjoissa on eräänlaisia lihantarkastusohjeita. Niin kauan kuin Suomessa ja muissa maissa teurastuttaminen tapahtui pienissä yrityksissä eikä eläimiä kuljetettu pitkiä matkoja, teuraseläimissä saattoi olla yksittäisiä vikoja mutta ne eivät yleensä aiheuttaneet laajoja sairastumia. Nykyisin kun teuraseläimiä kasvatetaan suurissa yksiköissä, kuljetetaan pitkiä matkoja teurastamoihin, lihaa pakataan ja säilötään, lihantarkastuksen ongelmat ovat toisenlaisia kuin aikaisemmin. Teurastamot ja tuottajajärjestöt käyttävät eläinten kasvatuksessa ja kuljetuksessa paljon erilaisia neuvontapalveluja, joiden ansiosta lihaa pystytään tuottamaan suurissakin yksiköissä turvallisesti. Tarttuvat eläintaudit ovat suurin uhka nykypäivänä kun ihmiset matkustavat paljon ja elintarvikkeitakin tuodaan ja viedään maasta toiseen.
M3 (moottoritorpedovene)
Alus luovutettiin 25. heinäkuuta Irlannille. Aluksen ensimmäinen päällikkö luutnantti J. Flynn asetti aluksensa laivaston palvelukseen 25. heinäkuuta. Aluksen matkatessa Irlantiin Britannian kuninkaallisen laivaston moottoritorpedoveneiden suojaamana se joutui Isle of Manin edustalla Saksan ilmavoimien koneiden maaliksi. Alus oli lähellä tuhoutumista. Se saapui 1. elokuuta Haulbowlinen laivastotukikohtaan, jossa Irlannin rannikkotykistö avasi tulen liputonta alusta kohti.
Alus myytiin 15. syyskuuta 1948 eversti J. Fitzmauricelle, joka muutti sen asuntoproomuksi.
Mattel
Mattel on yhdysvaltalainen leluja valmistava yritys. Sen tuotteisiin kuuluvat muun muassa Barbie-nuket, Hot Wheels- ja Matchbox-leikkiautot sekä lautapelit. Barbie-nuket tuottavat yli 80 prosenttia Mattelin tuloista. Mattel omistaa American Girlin ja Fisher-Pricen.
Mattel on yksi maailman suurimmista leluyhtiöistä. Vuonna 2015 Lego meni siitä ohi, jolloin Mattel jäi toiseksi suurimmaksi.
Historia
Elliot Handler ja Harold ”Matt” Matson (etunimistä syntyi Matt-el) perustivat Mattelin vuonna 1945. Elliot Handlerin vaimosta Ruth Handlerista tuli myöhemmin yrityksen toimitusjohtaja. Yritys tuotti alun perin tauluraameja ja nukkekodin varusteita tauluraamien jätteistä. Nukkekodin varusteiden synnyttämän suosion takia yritys suuntasi katseensa leluihin. Ruth Handler perusti Barbie-tuotantolinjan vuonna 1959. Yritys listautui pörssiin vuonna 1960. Koko 1960-luvun läpi Mattel laajensi toimintaansa ostamalla pienempiä leluyrityksiä tuotteineen.
Yhtiö teki epäonnisia yrityksiä videopelien kanssa ja horjui konkurssin partaalla vuonna 1983. Tervehdyttämisen kuului keskittyminen ydinliiketoimintoihin. Vuonna 1988 yhtiö sai neuvoteltua Disneyn kanssa kattavan sopimuksen, joka toisaalta antoi sille yksinoikeuden moniin Disneyn suosikkielokuviin perustuviin leluihin, toisaalta takasi leluille suurta näkyvyyttä Disneyn huvipuistoissa.
Konsolit
1980-luvun alussa Mattel valmisti Intellivision- ja HyperScan-pelikonsoleita ja Aquarius-tietokonetta.
Vuonna 1987 Mattel hoiti joissakin Euroopan maissa Nintendo Entertainment Systemin jakelun, sillä Nintendolla ei tuohon aikaan vielä ollut Euroopan jaostoa. Joissakin varhaisissa Euroopan konsoleissa lukeekin Nintendo Entertainment Systemin alla ”Mattel Version”.
Nationalist Congress Party
Nationalist Congress Party (lyh. NCP) on intialainen puolue, jonka perusti kolme entistä kongressipuolueen jäsentä vuonna 1999. NCP:n perustajat saivat potkut entisestä puolueestaan ilmaistessaan, että heidän mielestään vain intialaissyntyinen voi nousta Intian johtaviin virkoihin. Tuolloin Intian kongressipuolueen johtaja oli Italiassa syntynyt Sonia Gandhi.
Suurinta puolueen poliittinen menestys on ollut Maharashtran osavaltiossa. Puolueen pahimmat poliittiset kilpailijat vuoden 2019 parlamenttivaaleissa olivat Shiv Sena ja Intian kansanpuolue. Maharashtran vuoden 2019 osavaltiovaalien jälkeen NCP, Shiv Sena ja kongressipuolue muodostivat yhdessä osavaltiohallituksen. Puolueet solmivat vaalien jälkeen liiton, joka tunnetaan nimellä Maha Vikas Aghadi. Sen seurauksena Shiv Senan Uddhav Thackeraysta tuli Maharashtran pääministeri ja NCP:n Ajit Pawarista varapääministeri.
Puolueen puheenjohtaja Sharad Pawarin sukulaisista monet toimivat samassa puolueessa. Esimerkiksi Pawarin tytär Supriya Sule on toiminut parlamentissa NCP:n edustajana. Muita puolueessa vaikuttava Pawarin sukuun kuuluva poliitikkoja ovat Sharad Pawarin veljenpoika Ajit Pawar ja tämän poika Parth Pawar.
Paimion Kino
Paimion Kino oli Varsinais-Suomen Paimiossa vuosina 1955–2017 toiminut elokuvateatteri, loppuaikoina nimillä Vistan Kino ja Kino-LSS.
Paimion Kino oli ulkoa ja sisustukseltaan likimain alkuperäisessä asussaan, eikä sitä ollut tarkoituksella haluttukaan muuttaa. Teatteri oli varustettu muun muassa Dolby-Stereo-äänentoistolla, ja siellä oli yksi valkokangas. Teatterissa ei myyty numeroituja paikkalippuja.
Historiaa
Uuden elokuvateatterin rakentamisen hoiti neljän paimiolaisen kirvesmiehen ryhmä. Sähkötyöt suoritti Iivari Lähteenmäen sähköliike (Sähkölähteenmäki), putkityöt Vähäsillan paja, ja ovet ja ikkunat tilattiin Akseli Nurmen puutyöliikkeestä. Elokuvatekniset asennukset suoritti helsinkiläinen insinööritoimisto G. W. Berg. Myös istuimet tilattiin Helsingistä, Heteka Oy:ltä.
Uusi Kino avattiin helmikuun viimeisenä sunnuntaina 1955, jolloin ensimmäinen esitetty elokuva oli Martti Luther (1953). Tilaa oli 310 katsojalle. Uudessa Kinossa oli alusta alkaen kaksi esityskonetta.
Kinon ensimmäinen hoitaja oli maatalousneuvoja Erkki Peltonen, joka muutti rakennukseen asumaan. Hän hoiti tehtävää viisi vuotta. Metsätyönjohtaja Väinö Mäkilä jatkoi hoitamista vuoteen 1988 asti. Mäkilän lopetettua hoitajana hänen lapsenlapsensa Jari Mäkilä otti teatterin vastuulleen ja toimi sen hoitajana vuoteen 2013. Jari Mäkilän hoitajakaudella ja johdolla teatterin teknistä ja muuta tasoa parannettiin useasti, viimeisempänä koko esityskaluston digitalisoiminen.
Paimion MTK-yhdistys omistaa rakennuksen edelleen, mutta paimiolainen yritys LSS – Light & Sound Sillanpää vuokrasi kiinteistön syyskuussa 2016 ja aloitti oman teatteritoimintansa. Paimion Kino muutti nimensä Vistan Kinoksi kesällä 2013, ja syksyllä 2016 siitä tuli Kino-LSS.
Vappuna 2017 MTK-Paimio irtisanoi elokuvateatterin vuokrasopimuksen. Paikallislehden mukaan koko elokuvateatteri vuokrattiin Paimion Kesäteatterille teatterisaliksi. Paimion ainoana elokuvateatterina jatkaa Jari Mäkilän vuonna 2014 perustama Bio Stara.
Jānis Čakste
Jānis Čakste (14. syyskuuta 1859 Lielsesavas – 14. maaliskuuta 1927 Riika) oli latvialainen poliitikko ja lakimies. Hän toimi maansa ensimmäisenä presidenttinä vuodesta 1922 kuolemaansa saakka vuonna 1927. Presidenttikaudellaan hän teki valtiovierailun Suomeen.
Nuoruus
Jānis Čakste syntyi silloin Venäjän keisarikuntaan kuuluneella Kuurinmaalla Lielsesavasissa lähellä Jelgavaa. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijöitä. Hän kävi lukion saksalaisessa kymnaasissa Jelgavassa. Vuonna 1882 hän muutti Moskovaan, jossa hän opiskeli lakia Moskovan yliopistossa ja valmistui vuonna 1886. Moskovassa hän osallistui latvialaisten opiskelijajärjestöjen toimintaan ja tapasi muun muassa tulevana vaikuttajana Krišjānis Valdemārsin. Opiskellessaan hän tutki myös Kuurinmaan herttuakuntaa ja etenkin sen siirtomaita. Valmistuttuaan Čakste toimi lakimiehenä Jelgavassa. Vuodesta 1888 hän julkaisi ja toimitti Tēvija−nimistä lehteä, jossa hän otti kantaa saksalaisia maanomistajia vastaan. Hän toimi myös kulttuurielämässä ja oli järjestämässä latvialaisia laulujuhlia vuonna 1895. Venäjän vuoden 1905 vallankumouksen aikana hän otti kantaa Latvian autonomian puolesta Venäjän yhteydessä.
Latvian itsenäistyminen
Ensimmäisessä maailmansodassa Čakste toimi johtajana vuodesta 1915 latvialaisessa järjestössä, joka auttoi pakolaisia Jelgavassa ja Tarossa. Saksalaisten vallatessa Kuurinmaan hän pakeni vaimonsa ja yhdeksän lapsensa kanssa Tartoon. Vuonna 1916 hänen teoksensa Die Letten und ihr Lettland ("Latvialaiset ja heidän Latviansa") julkaistiin Tukholmassa, ja seuraavana vuonna hänet valittiin Kuurinmaan kuvernööriksi. Hän hoiti kuitenkin tehtäviään ensin Kazanista ja sittemmin Pietarista käsin. Latviaan hän pääsi palaamaan vasta 17. marraskuuta 1918, ja sen jälkeen hänet valittiin Latvian väliaikaisen kansallisen komitean johtoon, joka julisti Latvian sittemmin itsenäiseksi. Tämän jälkeen hän otti osaa muun muassa Pariisin rauhankonferenssiin latvialaisen työryhmän jäsenenä ja luennoi Riian yliopistossa. Vuonna 1920 hänet valittiin Latvian parlamentin puhemieheksi, ja vuonna 1922 7. marraskuuta hänet valittiin maan ensimmäiseksi presidentiksi. Hänet valittiin toiselle kaudelle 6. marraskuuta 1925.
Presidenttinä
thumb|265px|Čakste isännöimässä Suomen presidentti Relanderin Latvian-vierailua kesäkuussa 1926. Presidenttikautensa aikana Čakste allekirjoitti 402 lakia ja armahti 549 henkilöä. Eniten kritiikkiä herättänyt armahdus koski maanpetoksesta tuomittua Andrievs Niedraa, joka tosin joutui maanpakoon. Virkakautensa aikana hän teki myös kaksi ulkomaanvierailua, helmikuussa 1925 Viron Tallinnaan ja vuoden 1926 toukokuussa Suomeen Helsinkiin, jossa hän tapasi Lauri Relanderin. Vierailut liittyivät hänen haluunsa vahvistaa maan suhteita muiden Itämeren valtioiden kanssa. Čakste kuoli kesken kautensa 14. maaliskuuta 1927. Hänet haudattiin Riikaan, ja hautajaisseremoniaan osallistui 150 000 henkilöä.
Typistäminen
thumb|upright|Kaksi [[bokseria, joista toisella on typistetyt, toisella luonnolliset korvat. Molemmilla on typistetty häntä.]] thumb|upright|Typistetty häntä kartanon ajohevosella. Kuva Suomesta, 1900-luvun alku.
Typistäminen on lähinnä koirille tai hevosille suoritettava toimenpide, jossa eläimen häntää tai korvia lyhennetään sen ollessa nuori.
Myös muita eläimiä typistetään: lampailla pitkä häntä, ja tehotuotannon kanoilla nokan kärki estämään nokkimisesta aiheutuvia haavoja.
Yleisyys ja kiellot
Typistäminen on maailmalla vielä yleistä, mutta muun muassa useimmissa EU-maissa se on kielletty eläinsuojelulakien nojalla. Suomessa kiellettiin koirien korvien typistys jo vuonna 1971 ja hännän typistys 1996. Typistettyjen koirien kilpailukielto on ollut voimassa Suomessa vuoden 2001 alusta alkaen.
Typistyskieltoa perustellaan sillä, että toimenpide aiheuttaa eläimelle tarpeetonta kärsimystä. Lisäksi hännän typistämisen myötä eläin menettää sille lajityypillisesti merkittävän viestintäkeinon, hevonen myös tärkeän vastakeinon ärsyttäviä hyönteisiä vastaan.
Koirien typistäminen on kiellettyä kokonaan muun muassa Pohjoismaissa ja suurimmassa osassa Euroopan maita sekä Australiassa. Osassa Euroopan maista typistäminen on edelleen sallittu tietyille metsästyskoiraroduille.
Perustelut
Koirien typistämistä on perusteltu käytännöllisyydellä: etenkin metsästys-, palvelus- ja laumanvartijakoiraroduilta on häntä ja/tai korvat typistetty, koska ne ovat vahingoittuneet tai saattaneet vahingoittua koiran työskennellessä. Nykyään yhä harvempi rotu on enää alkuperäisessä käyttötarkoituksessaan ja peruste typistämiselle on useimpien rotujen kohdalla poistunut. Useissa maissa, joissa typistäminen on kielletty, typistetyillä koirilla ei ole oikeutta osallistua koirakokeisiin ja -näyttelyihin.
Hevosilla häntää on typistetty lähinnä pooloponeilla, metsästysratsuilla, työhevosilla ja hienoilla ajeluhevosilla. Typistämisen tarkoituksena on ollut estää hännän sotkeutuminen pitkiin ajo-ohjiin tai risukkoiseen maastoon metsästysreissuilla. Työ- ja ajohevosilla on myös pelätty tilannetta, jossa hevonen huitaisee hännänvartensa ohjan yli ja pelästyessään yllättävää kosketusta hännän herkällä alapinnalla painaa häntänsä ja samalla ohjan alas vaikeuttaen ohjaamista ja jopa ohjaten itseään. Hevonen saattaa pelästyessään myös reagoida voimakkaasti ja aiheuttaa vaaratilanteita. Hännän joutumista ohjan päälle ei voi estää paketoimalla tai palmikoimalla häntää; pitkien jouhien palmikoiminen ja palmikon kiinnittäminen aisaan kuitenkin on toimiva keino, jota on perinteisesti käytetty muun muassa huiskivilla ravihevosilla.
Nykyisin kun hevosia käytetään enää tuskin lainkaan ajoon, on monien rotujen kohdalla hännän typistämisessä kyse vain perinteestä ja tottumuksesta tiettyyn ulkoasuun. Pooloponien häntää ei enää typistetä vaan jouhet letitetään ja häntä kiedotaan patukaksi.
Aiheesta muualla
ドック
Luettelo medievisteistä
Tämä on luettelo keskiajan tutkijoista eli medievisteistä.
Viiltävä totuus
Viiltävä totuus on vuonna 2013 ensi-iltansa saanut Philippe Claudelin käsikirjoittama ja ohjaama ranskalais-luxemburgilainen psykologinen draamaelokuva, jonka pääosissa ovat Daniel Auteuil, Kristin Scott Thomas, Leïla Bekhti ja Richard Berry.
Juoni
Tohtori Paul Natkinson (Daniel Auteuil) on keski-ikäinen menestyvä neurokirurgi, joka on ollut pitkään avioliitossa vaimonsa Lucien (Kristin Scott Thomas) kanssa. Heidän yhteiselonsa on pintapuolisesti tarkasteltuna sopuisaa, mutta työlleen omistautunut Paul ei tunnu edes huomaavan välillä rakastavaa vaimoaan, jonka yksinäiset päivät kuluvat puutarhaa hoitaessa. Avioparin keskeinen luottamus joutuu yllättäen äärimmäiseen koetukseen sen jälkeen, kun Paul tapaa salaperäisen tumman kaunottaren Lou Valléen (Leïla Bekhti), kahvilatyöntekijän, joka väittää olleensa Paulin potilas vuosia sitten. Pian kohtaamisen jälkeen Paul alkaa saada jatkuvasti sekä kotiinsa että työpaikalleen tulipunaisia ruusuja, joiden lähettäjä on tuntematon. Kohtaaminen ja ruusulähetykset synnyttävät epäilyksen kaikkea ja kaikkia kohtaan viiltäen auki avioparin menneisyyden ja aikoinaan tehdyt valinnat.
Tuotanto
left|upright|pienoiskuva|[[Anne Metzler, Daniel Auteuil, Leïla Bekhti, Philippe Claudel ja Laure Killing elokuvan ennakkoesityksessä]]
Viiltävän totuuden kuvaukset alkoivat 1. lokakuuta ja päättyivät 30. marraskuuta 2012. Se kuvattiin kokonaan Luxemburgissa, missä sen kuvauspaikkoina olivat Luxemburg ja Soleuvre. Lähes kahdeksan miljoonan euron budjetilla tuotetun elokuvan tuotantoyhtiöinä olivat sekä ranskalaiset Les Films du 24, France 3 Cinéma ja TF1 Droits Audiovisuels että luxemburgilainen Samsa Film.
Philippe Claudel kertoi haastattelussa elokuvan valmistuttua Viiltävän totuuden jäävän hänen ja Kristin Scott Thomasin viimeiseksi yhteistyöksi. Hän kertoi, että vaikka hän rakastaakin kuvata Scott Thomasia, Viiltävän totuuden ja heidän ensimmäisen yhteistyönsä, Olen aina rakastanut sinua -elokuvan (2008), kuvauksia vaikeuttivat heidän jatkuvat yhteenottonsa.
Julkaisu ja vastaanotto
Viiltävä totuus sai maailmanensi-iltansa elo-syyskuussa pidetyillä vuoden 2013 Telluriden elokuvajuhlilla Yhdysvalloissa. Se sai Ranskassa ensi-iltansa ensin Arras’n elokuvajuhlilla marraskuussa 2013 ennen kuin sai teatteriensi-iltansa 27. marraskuuta 2013. UGC Distribution oli sen teatterilevittäjänä Ranskassa. Ennen Suomen teatteriensi-iltaansa elokuva esitettiin Ranskan instituutin esittämänä erikoisnäytöksenä Kino Engel -elokuvateatterissa Helsingissä 19. elokuuta 2014 ja Espoo Cinén elokuvajuhlilla Espoon kulttuurikeskuksen Tapiolasalissa 24. elokuuta 2014. Se sai Suomen teatteriensi-iltansa 29. elokuuta 2014 ja oli Isla Salesin teatterilevittämä. Ranskassa Viiltävä totuus oli vuoden 2013 153. katsotuin elokuva saatuaan 261 955 katsojaa ja tuotettuaan 2,1 miljoonaa dollaria. Elokuva oli Suomessa vuoden 2014 168. katsotuin elokuva saatuaan 2 653 katsojaa. Se tuotti maailmanlaajuisesti lähes 2,7 miljoonan dollarin lipputulot.
Elokuva on saanut elokuvakriitikoilta lähinnä myönteisen vastaanoton. Rotten Tomatoes -sivuston mukaan 71 prosenttia kriitikoista on antanut elokuvalle myönteisen arvosanan 5,7/10 keskiarvolla. Keskiarvo perustuu 17 arviointiin, joista 12 oli ”tuoreita” ja viisi ”mätiä”. 198 käyttäjästä 37 prosenttia on antanut elokuvalle myönteisen arvosanan 3,1/5 keskiarvolla. Internet Movie Databasen 1 670 käyttäjää on antanut elokuvalle keskiarvon 6,2/10.
Viiltävä totuus julkaistiin Ranskassa DVD:lle 2. huhtikuuta 2014.
Claudio Chiappucci
Claudio Chiappucci (s. 28. helmikuuta 1963 Uboldo, Varesen maakunta) on entinen italialainen maantiepyöräilijä. Maailman parhaisiin pyöräilijöihin 1990-luvun alussa kuulunut Chiappucci tunnettiin hyökkäävästä ja yllätyksellisestä ajotyylistään.
Chiappucci sijoittui Ranskan ympäriajossa toiseksi vuonna 1990. Hän kuului kilpailun ensimmäisellä etapilla irtiottoryhmään, joka saapui maaliin kymmenen minuuttia ennen pääjoukkoa. Chiappucci johti tämän jälkeen kilpailua aina viimeiseen aika-ajoon saakka, jolloin Greg LeMond ohitti hänet voittaen Tour de Francen 2.16 erolla italialaiseen. Seuraavana vuonna hän sijoittui kilpailussa kolmanneksi. Vuoden 1992 Ranskan ympäriajossa Chiappucci voitti 13. etapin lähdettyään irtiottoon päivän ensimmäisellä vuorella. Hän ehti maaliin Sestriereen juuri ennen kuin Miguel Indurain ja Gianni Bugno tavoittivat hänet. Tourin lopputuloksissa Chiappucci oli jälleen toinen.
Chiappucci voitti Milano–San Remon vuonna 1991 ja Clásica de San Sebastiánin 1993. Vuoden 1994 maantieajon MM-kilpailussa hän saavutti hopeaa Luc Leblancin jälkeen. Italian ympäriajossa hän sijoittui toiseksi vuosina 1991 ja 1992 sekä kolmanneksi 1993.
Chiappucci kertoi vuonna 1997 käyttäneensä EPO-hormonia vuodesta 1993 lähtien, mutta perui myöhemmin puheensa. Hänen verensä hematokriittiarvot olivat kuitenkin vuosina 1993–1995 poikkeuksellisen korkeat ja hänen tiedetään käyttäneen pyöräilijöille EPO:a toimittaneen tohtori Francesco Conconin palveluita.
Lähteet
Claudio Chiappucci Velo-club.net -tietokannassa
Väre (albumi)
Väre on Tenhin toinen studioalbumi, joka julkaistiin 9. syyskuuta 2002.
1,1,2,2-tetrakloorietaani
1,1,2,2-tetrakloorietaani (C2H2Cl4), josta käytetään myös nimiä asetyleenitetrakloridi, sym-tetrakloorietaani ja 1,1-dikloori-2-2,dikloorietaani on orgaaninen liuotin, joka normaaliolosuhteissa on olomuodoltaan väritön neste, jolla on tunnusomainen haju. 1,1,2,2-tetrakloorietaanin rakennekaava on CHCl2CHCl2, moolimassa 167,9 g/mol, sulamispiste –44 °C, kiehumispiste 146 °C, suhteellinen tiheys 1,59 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3), liukoisuus veteen 20 °C:ssa 0,29 g/100 ml ja CAS-numero 79-34-5.
Perhosten keräilijät käyttävät 1,1,2,2-tetrakloorietaania perhospyydysmyrkkynä. 1,1,2,2-tetrakloorietaani on määritelty työministeriön päätöksellä syöpävaaralliseksi aineeksi.
Raseon
thumb|Raseonia vuonna 2011 Raseon (, hanja 羅先特別市, McCune–Reischauer Rasŏn-t’ŭkpyŏlsi) on maakuntajaon ulkopuolinen erityiskaupunki Korean demokraattisen kansantasavallan koillisosassa Tumenjoen suulla Kiinan ja Venäjän rajalla. Se rajautuu Pohjois-Korean Pohjois-Hamgyeongin maakuntaan, Kiinan Jilinin maakuntaan ja Venäjän Primorjen aluepiiriin. Vuoden 2008 väestönlaskennan mukaan kaupungissa oli 196 954 asukasta.
Historia
thumb|Rajin-hotelli. Raseon oli alun perin vain pieni kylä. Paikalla on ollut satama vuodesta 1909 lähtien, mutta sillä oli aluksi merkitystä vain paikallisesti. Kaupunki kasvoi vasta, kun satama avattiin kansainväliselle kaupalle vuonna 1912 ja kun Hoeryongin-Unggin rautatie valmistui vuonna 1933. Satamaa käytettiin Japanin ja Koillis-Kiinan välisessä liikenteessä, jolle se osoittautui nopeasti liian pieneksi. Tätä varten valmistui uusi satama vuonna 1932 noin 25 kilometriä etelään Tumenjoen suulta. Korean sodan jälkeen satama mentetti kaupallisen merkityksensä ja sitä käytettiin laivaston tukikohtana, sekä kalastuksessa. Vuonna 1968 kaupunkiin valmistui Neuvostoliiton tuella Sŭngrin kemikaalikompleksi, jossa toimii öljynjalostamona. Sen toiminta on ajoittain ketkeillut taloustilanteesta ja öljyntuonnista riippuen.
Vuonna 1991 Raseoniin avattiin Pohjois-Korean ensimmäinen vapaakauppa-alue. Nykyinen kaupunki syntyi vuonna 1993 aiemman Rajinin kaupungin ja Seonbongin piirikunnan yhdistyessä, ja siitä tehtiin samalla Pjongjangin tavoin suoraan keskushallinnon alaisuudessa oleva kaupunki (jikhalsi). Vuoteen 2000 saakka se tunnettiin yhdistelmänimellä Rajin-Seonbong. Raseon liitettiin osaksi Pohjois-Hamgyeongin maakuntaa vuonna 2004, mutta vuonna 2010 siitä tehtiin jälleen maakuntajaon ulkopuolinen erityiskaupunki. Erityiskaupunkinimityksen tarkempaa hallinnollista merkitystä ei tunneta.
Talous
Rasonin tärkeimpiä teollisuuden haaroja ovat esimerkiksi öljynjalostus, energia-, kone-, puunjalostus-, elintarvike- ja sementtiteollisuus. Ennen Sŭngrin kemikaalikompleksin ja sähkövoimalan valmistumista kalastus muodosti 60 % kaupungin tuotannosta. Vuoteen 1983 mennessä kalastuksen osuus oli enää 9,4 %. Kalastus on kuitenkin edelleen merkittävä elinkeino. Rasonin maito ja maitotuotteet ovat tunnettuja Pohjois-Koreassa. Vapaakauppa-alueen merkitystä on kuvailtu pienimuotoiseksi. Alueella toimii kuitenkin etenkin kiinalaisia yrityksiä.
M4 (moottoritorpedovene)
M4 oli Irlannin laivaston moottoritorpedovene. Irlanti tilasi aluksen lokakuussa 1939 John I. Thornycroft and Companyltä. Sen köli laskettiin 17. helmikuuta 1941 Thornycroftin Hampton-on-Thamesin veneveistämöllä telakkanumerolla 2492. Sen koeajot päättyivät 5. lokakuuta 1942. Alus luovutettiin 2. joulukuuta Irlannille. Aluksen ensimmäinen päällikkö luutnantti H. Austin asetti aluksensa laivaston palvelukseen 3. joulukuuta. Se saapui 1. elokuuta Haulbowlinen laivastotukikohtaan.
Aluksessa oli kaksinkertainen mahonkirunko, ja siinä oli kylkikaaria tiheässä. Aluksen kolmas teakvuoraus oli pohjassa peittämässä kylkikaaria. Sen voimanlähteenä oli neljä Rolls-Roycen V6-moottoria Thornycroftin RY/12-asennuksina, ja ne oli kytketty pareittain kahteen akseliin.
Alus myytiin 3. heinäkuuta 1950 eversti J. Fitzmauricelle, joka muutti sen asuntoproomuksi.
Iguazún kansallispuisto
Iguazún kansallispuisto on 55 000 hehtaarin kansallispuisto Argentiinassa Misionesin maakunnassa. Vuonna 1934 perustetun puiston kuuluisin nähtävyys on Iguassun putoukset, jota ympäröi subtrooppinen sademetsä. Iguaçu-joen toisella rannalla Brasiliassa on Iguaçun kansallispuisto. Molemmat ovat listattu UNESCOn maailmanperintöluetteloon. Valinta tapahtui vuonna 1984.
Kansallispuistossa elää monia harvinaisia eläimiä, kuten jaguaareja, tapiireja, oselotteja ja muurahaiskarhuja. Lisäksi alueella asuu myös muun muassa kuohukiitäjä, suuria tukaaneja, coati ja useita perhoslajeja.
Iguaçu päättyy 23 kilometriä putousten jälkeen Paraná-jokeen. Puiston alueella Iguaçusta tulee 1,5 kilometriä leveä ja sen uoma tekee U-kirjaimen muotoisen kuvion. Joen rannoilla on tiheää metsää, jossa kasvaa muun muassa korallipensasta, jonka kukka on Argentiinan kansalliskukka ja bignoniakasvien heimon puita.
Klosterstraßen metroasema
Aseman laiturisaareke on poikkeuksellisen leveä, sillä asemalle rakennettiin varaus itäiselle haaralle, joka olisi lähtenyt U2:lta Klosterstraßella.
Lea Lampila
Lampilan perhe meni Neuvostoliittoon työnhakuun vuonna 1931 hänen ollessaan 7-vuotias. Hänen isänsä Sulo kuoli yrittäessään paeta, äiti Helmi joutui vankileirille ja Lea sijoitettiin lastenkotiin. Koulusta päästyään hän onnistui löytämään vankileiriltä päässeen äitinsä mutta kesällä 1947 Lea Lampila sai itse 10 vuoden leirituomion päästen vapaaksi kuuden vuoden jälkeen 1953. Hän loikkasi Neuvostoliitosta Ruotsiin vuonna 1967 ja sai poliittisen turvapaikan ja Ruotsin kansalaisuuden. Hän kirjoitti 1990-luvulla kaksi omaelämäkerrallista kirjaa Toivon tähti ja Stalinin lapset.
Julija Tymošenko
Julija Volodymyrivna Tymošenko (suomalaisessa mediassa usein myös Julia Timoshenko,, s. 27. marraskuuta 1960 Dnepropetrovsk, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto) on ukrainalainen poliitikko, joka toimi Ukrainan pääministerinä 4. helmikuuta – 8. syyskuuta 2005. Uudestaan pääministerinä hän toimi joulukuusta 2007 maaliskuuhun 2010. Tymošenko on aikaisemmin ollut Ukrainan energiamonopolin pääjohtaja 1995–1997 ja Viktor Juštšenkon hallituksen varapääministeri 1999–2001.
Hänen johtamansa yleisukrainalainen liitto "Isänmaa" (Всеукраїнське об'єднання "Батьківщина") tai Batkivštšyna otettiin 2007 Euroopan kansanpuolueen tarkkailijajäseneksi.
Tymošenko tuomittiin lokakuussa 2011 seitsemäksi vuodeksi vankeuteen valtaoikeuksiensa väärinkäytöstä oikeudenkäynnissä, jota Tymošenkon kannattajat ja monet eurooppalaiset poliitikot ovat kritisoineet. Hänet vapautettiin vankilasta 22. helmikuuta 2014 Ukrainan parlamentin hätäistunnossa. Vapauttamista edelsivät pitkään jatkuneet opposition mielenosoitukset.
Elämäkerta
Tymošenko syntyi Dnepropetrovskissa Ljudmila Nikolajevna Teleginan ja Vladimir Abramovitš Grigjanin tyttärenä. Isä jätti perheen Julijan ollessa kolmivuotias. Isän sukunimi on armenialainen, mutta Tymošenko ilmoittaa taustansa olevan ukrainalais-latvialainen. Vladimir Abramovitš Grigjanin kansallisuus perustuu hänen Neuvostoliiton sisämaan passiinsa, jossa oli määritelty sosiaalinen kerrostuma. Venäjänkielisessä Itä-Ukrainassa kasvaneena hän kuitenkin oppi ukrainaa vasta aikuisena politiikkaan lähtiessään.
Vuonna 1979 hän nai Oleksandr Tymošenkon ja aloitti uransa Neuvostoliiton kommunistisen puolueen nuorisojärjestön, Yleisliittolaisen lenininäisen kommunistisen nuorison, Komsomolin palveluksessa. He saivat 1980 tyttären Jevhenijan.
Julija Tymošenko suoritti taloustieteen tutkinnon Dnipropetrovskin yliopistossa 1984 ja työskenteli insinööri-ekonomistina, tuotantotalousinsinöörinä, Leninille nimetyssä autotehtaassa Dnepropetrovskissa. Vuonna 1999 Tymošenko puolusti verotuksen sääntelyä koskevaa väitöskirjaansa Kiovan taloustieteellisessä yliopistossa.
Vuonna 1989 hän perusti menestyneen Komsomolin videovuokrausketjun ja yksityisti sen myöhemmin. Samana vuonna hänestä tuli nuorisoyhtiö Terminalin kaupallinen johtaja ja sitten Ukrainan kaasuyhtymän kaupallinen johtaja. Marraskuusta 1995 tammikuuhun 1997 hänestä tuli Ukrainan öljy-yhtiöstä yksityistämänsä Ukrainan yhdistyneet energiajärjestelmät (UESU) -yhtymän johtaja. Yhtiö kuljetti venäläistä kaasua Ukrainaan. Tymošenko solmi suhteita Dnipropetrovskin klaanin liikemiesten ja poliitikkojen kanssa sekä venäläisen Gazpromin johtoon.
Poliittinen ura
30. joulukuuta 1999 Tymošenkosta tuli apulaisenergiaministeri, mistä tehtävästä hänet vapautettiin epäiltynä kahdesta rikoksesta. 13. helmikuuta 2001 hänet pidätettiin ja vangittiin Ljukjanovskin vankilaan, mistä hänet vapautettiin 42 päivän kuluttua kirjallista sitoumusta vastaan siitä, ettei hän poistu Kiovasta.
Tammikuussa 2001 Tymošenkosta tuli kansallisen pelastuksen liikkeen johtaja ja vaaliryhmittymän johtaja. Maaliskuun 2002 parlamenttivaaleissa Julija Tymošenkon ryhmittymä sai 7,2 prosenttia äänistä.
Ukrainan entinen presidentti Leonid Kutšma erotti hänet hallituksesta vuonna 2001, epäiltynä aseman väärinkäytöstä. Venäjän sotilassyyttäjä etsintäkuulutti hänet lahjontaepäilyjen takia. Etsintäkuulutus oli voimassa vielä Tymošenkon tultua nimitetyksi Ukrainan pääministeriksi 2005. Hän ei koskaan pääministeriaikanaan tehnyt valtiovierailua tai työvierailua Venäjälle.
Lyhyt pääministerikausi
Tymošenkon tavoitteisiin kuului 1990-luvulla oligarkkien käsiin yksityistettyjen yhtiöiden yksityistämisten purkaminen ja niiden yksityistäminen uudelleen.
Kesällä 2005 Tymošenko järjesti pääministerinä Ukrainan maakaasukauppojen välitysyhtiöön liittyvän tutkinnan. Tymošenkon nimeä ei mainittu epäiltyjen joukossa.
Tymošenkon hallitus erotettiin korkeimman hallinnon lahjusepäilyjen vuoksi syyskuussa 2005. Ukrainan presidentinhallinnon johtajan tehtävistä eronnut Oleksandr Zintšenko syytti presidentti Juštšenkon lähimpiä liittolaisia korruptiosta. Juštšenko syytti hallitusta keskittymisestä keskinäisiin valtakamppailuihin, ennemmin kuin Oranssin vallankumouksen päämäärien ajamiseen.
Hallituskriisiä edelsi metallitehtaan yksityistämisen purkaminen Nikopolissa. Sen oli saanut alun perin hallintaansa Viktor Pintšuk, entisen presidentti Leonid Kutšman vävy. Muutamien oikeuden määräysten jälkeen se päätyi Tymošenkon tukemalle liikemiehelle. Tymošenkon ja presidentti Juštšenkon ystävän ja kansallisen turvallisuusneuvoston sihteerin ja puolustusneuvoston johtajan Petro Porošenkon välillä käytiin myös valtakamppailua.
Uutta hallitusta valittiin muodostamaan Dnipropetrovskin alueen kuvernööri Juri Jeh’anurov.
Pääministerikauden jälkeen
Tymošenko ilmoitti 12. syyskuuta 2005 vievänsä oman puolueensa maaliskuun 2006 vaaleihin ja osallistuvansa haastajana vuoden 2009 presidentinvaaleihin. Juštšenko syytti Tymošenkoa seuraavana päivänä pääministerin asemansa väärinkäytöstä oman yhtiönsä kahdeksan miljardin hryvnjan velkojen mitätöimiseksi.
Parlamenttivaaleihin 26. maaliskuuta 2006 Julija Tymošenkon ryhmittymä lähti oranssikoalition säilyttämisen hengessä tavoitteenaan estää Viktor Janukovytšin johtaman Alueiden puolueen nousu hallituspuolueeksi.
Meidän Ukrainamme ilmoitti suostuvansa, että Tymošenkosta tulee pääministeri, mutta halusi Petro Porošenkon radan puhemieheksi tuottaen näin oranssikoalition kolmannelle puolueelle, Ukrainan sosialistiselle puolueelle, ja sen puheenjohtajalle Morozille pettymyksen. Tymošenko ilmoitti, että oranssikoalitio on kuollut ja että Juštšenkon tulee hajottaa rada sekä järjestää uudet parlamenttivaalit, vaihtoi Ukrainan sosialistinen puolue puolta ja liittoutui Alueiden puolueen johtamaan hallituskoalitioon.
Toinen kausi ja presidentinvaalit
pienoiskuva|[[Mikheil Saakašvili, Viktor Juštšenko ja Julija Tymošenko Euroopan kansanpuolueen kokouksessa lokakuussa 2007.]]
Tymošenko oli ehdokkaana vuoden 2010 presidentinvaaleissa. Toisella kierroksella hän hävisi Janukovytšille muutamalla prosenttiyksiköllä. Lopulta hän tunnusti vaalitappionsa. Pian vaalien jälkeen hänet pakotettiin eroamaan pääministerin tehtävistä.
Myöhemmät vaiheet
Valtionsyyttäjänvirasto asetti Tymošenkon syytteeseen valtion varojen väärinkäyttöepäilyn vuoksi joulukuussa 2010. Tymošenko pidätettiin 5. elokuuta 2011 ja häntä syytettiin oikeuden halventamisesta. Lisäksi häntä vastaan on nostettu useita oikeusjuttuja. Pidätys nostatti vastalauseita niin Ukrainassa kuin ulkomaillakin.
Lokakuussa 2011 Tymošenko sai seitsemän vuoden vankeustuomion valtaoikeuksien väärinkäytöstä. Tuomarin mukaan Tymošenko käytti valtaansa rikollisesti ja Ukrainaa vahingoittavasti 2009, kun hän solmi kaasusopimuksen ukrainalaisen Naftogazin kanssa. Ukrainan valtio olisi kärsinyt kaupassa jopa 140 miljoonan euron tappiot.
Seitsemän vuoden vankeustuomiota kärsivä Tymošenko pakotettiin selkävaivojen vuoksi sairaalaan väkivalloin. Sen jälkeen hän aloitti syömälakon.
Julia Tymošenko vapautettiin Harkovan vankilasta 22.2.2014 Kiovan Itsenäisyysaukion mielenosoitusten ja presidentti Viktor Janukovytšin syrjäyttämisen yhteydessä.
Tymošenko osallistui Ukrainan presidentinvaaleihin 2019 saaden ensi kierroksella 2 532 452 ääntä, mikä oli prosentuaalisesti 13,40. Hän jäi vaaleissa näin kolmannelle tilalle eikä päässyt mukaan toiselle kierrokselle lopulta valituksi tullutta Volodymyr Zelenskyiä ja istuvaa presidenttiä Petro Porošenkoa vastaan.
Ukrainan parlamenttivaaleissa heinäkuussa 2019 Julija Tymošenkon puolue Batkivshchyna (Isänmaa)  tuli kolmanneksi ja sai 8,2% äänistä. Puolueen listalla sen johtaja ja perustaja Tymošenko oli listan ehdokas numero yksi.
Sternin konservatorio
Sternin konservatorio (Stern'sches Konservatorium) oli yksityinen berliiniläinen musiikkikoulu, jossa oli tunnettuja opettajia ja merkittäviä alumneja. Koulu on yhdistetty Berliinin taideyliopistoon Universität der Künste Berlin.
Historia
Julius Stern, Theodor Kullak ja Adolf Bernhard Marx perustivat 1850 koulun nimellä Berliner Musikschule. Kullak vetäytyi sen toiminnasta 1855 perustaakseen uuden kuvaveistoon ja kolmiulotteiseen taiteeseen keskittyvän akatemian. Marx vetäytyi toiminnasta 1856, ja konservatorio jäi Sternin perheen haltuun ja otti sen nimen. Konservatorio siirtyi 1894 Gustav Hollaenderin (säveltäjä Friedrich Hollaenderin setä) haltuun, joka siirsi koulun toiminnan Berliinin filharmonikkojen konserttisaliin Bernburger Strasselle Berlin-Kreuzbergiin.
Gleichschaltungin aikana Sternin akatemia nimettiin vuonna 1936 nimelle Konservatorium der Reichshauptstadt Berlin, jota natsihallinto valvoi. Gustav Hollaenderin perillisiltä anastettiin omaisuus, mutta muutaman vuoden he pystyivät jatkamaan toimintaa nimellä Jüdische private Musikschule Hollaender ("Yksityinen juutalainen musiikkikoulu Hollaender"), kunnes he viimein 1941 joutuivat holokaustin uhreiksi.
Johtajat
Konservatorium der Reichshauptstadt Berlin: Städtisches Konservatorium:
Loimi
thumb|220px|[[raviurheilu|Ravihevonen jäähdyttelee hikiloimi selässään]]
thumb|220px|Toppaloimi pitää hevosen lämpimänä kylmällä säällä
Loimi (joskus hevospeite) on hevosen selkään puettava peite, jonka tarkoitus on suojata eläintä lähinnä kylmältä, kosteudelta, likaantumiselta tai hyönteisiltä.
Loimi kiinnitetään ainakin ryntäiltä ja hännän alta, usein myös yhdellä tai kahdella vyöllä hevosen vatsan alta ja jalkahihnoilla hevosen takajalkojen ympäri. Yksinkertaista peitettä, joka ei myötäile hevosen vartalon muotoja, ei yleensä kutsuta loimeksi vaan huovaksi.
Sopivan kokoinen ja muotoinen loimi ei kiristä eikä hankaa sekä antaa hevosen liikkua vapaasti. Kovinta käyttöä (esimerkiksi piehtaroimista eli maassa kierimistä) kestävät ulkoloimet.
Käyttö
Loimituksella voidaan säänsuojan lisäksi ehkäistä talvikarvan kasvamista klippaamisen välttämiseksi esimerkiksi kilpahevosilla.
Loimityyppejä
thumb|Heijastavasta materiaalista tehtyjä ratsastusloimia poliisihevosilla. Loimilla on monenlaisia nimiä sekä käyttötarkoituksen että materiaalin tai rakenteen (puuvillaloimi, fleeceloimi, toppaloimi jne.) mukaan.
Kuivatusloimi eli hikiloimi, jonka tehtävä on siirtää kosteus pois hevosen iholta tai karvasta. Yleiset materiaalit ovat fleece ja villa.
Ratsastuslointa käytetään nimensä mukaisesti ratsastuksen aikana. Se peittää vain hevosen takaosan ja osan satulaa ja on helppo riisua satulasta käsin tarpeen tullen. Ratsastuslointa käytetään kylmällä säällä suojaamaan hevosen lihaksia kylmältä ennen lämmittelyä, tai erityisen kylmällä säällä koko ratsastuksen ajan. Se on tarpeen lähinnä klipatun hevosen ratsastuksessa talviaikaan.
Boundless
Boundless on lauluyhtye Rajattoman toinen albumi. Se julkaistiin vuonna 2001. Albumilla on sekä suomalaisten että ulkomaalaisten säveltäjien ja sanoittajien tuotantoa. Osa kappaleista on varta vasten Rajattomalle sävellettyjä ja osa covereita. Albumin kappaleet ovat kahta lukuun ottamatta englanninkielisiä. Suomenkielisistäkin lauluista on levyn kansivihkoon painettu englanninkieliset, Jaakko Mäntyjärven tekemät käännökset. "Butterfly"-kappaleesta on tehty musiikkivideo, joka esitettiin MTV3:n Levyraati-ohjelmassa syksyllä 2002.
Loimi
Loimityyppejä
Talliloimi on suunniteltu tallikäyttöön pitämään hevosta lämpimänä. Materiaalit ovat hengittäviä kuten puuvilla ja villa.
Ulkoloimi on erityisesti ulkoilua varten suunniteltu lujatekoinen loimi, joka hylkii likaa ja vettä, suojaa hevosta tuulelta ja pysyy hyvin paikoillaan kestäen esimerkiksi maassa piehtaroimista. Talvella käytettävät ulkoloimet voivat olla myös topattuja.
Sadeloimi on tehtävä on hevonen kuivana sateella ja kostella ilmalla. Sadeloimet tehdään vedenpitävistä materiaaleista ja yleensä saumat on eristetty veden pitäviksi.
Ihottumaloimi eli hyönteisloimi on erityisen peittävä loimi, joka on hyönteiskautena välttämätön kesäihottumasta eli hyönteisallergiasta kärsiville hevosille. Torjuttavasta hyönteislajista ja hevosen oireherkkyydestä riippuen ihottumaloimeen voivat kuulua suojukset hännälle, kaulalle, päälle ja vatsanaluselle.
Mahdolliset haitat
Tarpeeton loimen käyttö voi olla hevoselle epämukavaa; sillä voi olla liian kuuma ja se saattaa suorastaan hikoilla liian lämpimän loimen alla. Loimi voi myös hangata hevosta esimerkiksi sään tai lapojen kohdalta. Lointa ei saisikaan pitää jatkuvasti hevosen päällä pitkiä aikoja kerrallaan, vaan se on ainakin välillä otettava pois harjausta ja samalla karvan ja ihon tarkistusta varten.
Jos hevosen karva on esimerkiksi vettä pitävän ulkoloimen alla kosteaa, se saa helposti hilseilevää ihottumaa (kurarupi). Hevonen voi myös oppia repimään lointa hampaillaan.
Carlo Andrea Pozzo di Borgo
thumb|Carlo Andrea Pozzo di Borgo Carlo Andrea Pozzo di Borgo (, 8. maaliskuuta 1764 – 15. helmikuuta 1842) oli korsikalainen kreivi ja poliitikko, joka loi diplomaattina uran Venäjän keisarien Aleksanteri I:n ja Nikolai I:n palveluksessa.
Pozzo di Borgo pyrki Korsikan itsenäistymiseen ja toimi Ranskan vallankumouksen aikana yhteistyössä Britannian kanssa Ranskan vallankumoushallitusta vastaan. Hän joutui poistumaan Korsikasta, kun Napoleon Bonaparte vuonna 1798 liitti saaren Ranskaan. Muutaman vuoden Italiassa ja Britanniassa oleskelun jälkeen hän ryhtyi Venäjän diplomaatiksi vuonna 1804. Hän toimi Venäjän suurlähettiläänä Ranskassa 1814–1835 ja Britanniassa 1835–1839. Ranskan-vuosiensa aikana hän osallistui venäläis-preussilaisissa joukoissa Waterloon taisteluun ja haavoittui siellä lievästi.
Kolhon rautatieasema
Kolhon rautatieasema on rautatieasema Mänttä-Vilppulassa, Kolhon kylässä. Se on yksi alkuperäisistä rataosan varrella sijaitsevista asemista. Se rakennettiin pysäkiksi vuosina 1881–1883, mutta laajennettiin nykyiseen asuunsa vuonna 1900 arkkitehti Bruno Granholmin piirustusten mukaisesti. Asemarakennuksen lisäksi alueella on vanhoja rautatieläisten asuin- ja talousrakennuksia sekä tavaramakasiini. Kolhon sivuraiteet ja vaihteet purettiin syyskuussa 2020.