cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mameli-luokka
Suunnittelu
Alusten uppouma pinnalla oli 810 ja sukelluksissa 993 tonnia. Niiden pituus oli 64,60, leveys 6,51 ja syväys 4,30 metriä. Alusten aseistuksena oli keulassa neljä ja perässä kaksi 533 millimetrin torpedoputkea. Ainoastaan keulan putkiin oli torpedotäyttö aluksen varastoissa eli aluksella oli kymmenen torpedoa. Lisäksi aluksilla oli 102 millimetrin 35 pituuskaliiperin kansitykki ja ilmatorjunta-aseina kaksi 13,2 millimetrin ilmatorjuntakonekivääriä. Miehistöä aluksilla oli 49 henkeä.
Alusten voimanlähteenä oli pinta-ajossa kaksi 1500 hevosvoiman Tosi-dieselmoottoria, jotka oli kytketty kumpikin omaan akseliin. Sukelluksissa käytettiin samoin akseleihin kytkettyjä 550 hevosvoiman CGE-sähkömoottoreita. Alusten suunniteltu nopeus pinta-ajossa oli 17,2 ja sukelluksissa 7,7 solmua. Aluksilla oleva 48 tonnin polttoainevarasto mahdollisti pinnalla 8 solmun nopeudella 3500 ja sukelluksissa neljän solmun nopeudella 65 merimailia.
Zilia
Zilia voi viitata seuraaviin paikkoihin:
Michele Carey
pienoiskuva|Michele Carey [[El Dorado (elokuva)|El Doradon trailerissa.]] Michele Carey (26. helmikuuta 1943 – 21. marraskuuta 2018 ) oli yhdysvaltalainen näyttelijä.
Carey esiintyi jo 1960-luvulla muun muassa Elvis-elokuvassa Tytöstä tyttöön (Live a Little, Love a Little, 1968). Myöhempi ura on tuonut tullessaan esimerkiksi roolin elokuvassa Kilimanjaro (In the Shadow of Kilimanjaro, 1986).
Carey syntyi Annapolisissa, Marylandissa. Ennen saavuttamaansa menestystä elokuvissa ja televisiossa hän oli jo lupaava pianisti ja malli.
Nelli Laitinen
Nelli Laitinen (s. 29. huhtikuuta 2002 Lohja) on suomalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän on pituudeltaan 166 cm. Hän edustaa NCAA:n sarjassa pelaavaa Minnesotan yliopiston joukkuetta.
Laitinen on Lohjan Kisa-Veikkojen kasvatti. Hän pelasi Harjun Kiekossa Mestistä ja Suomisarjaa kaudella 2016−2017. Lisäksi hän pelasi KJT:ssä yhden SM-sarjan runkosarjaottelun ja neljä karsintaottelua. Seuraavalla kaudella hän pelasi liigaa Espoo Bluesissa, jossa voitti Suomen-mestaruuden sekä jälleen lainalla KJT:ssä. Hän voitti Suomen-mestaruuden Bluesissa jälleen kaudella 2018−2019. Hän pelasi Kiekko-Espoossa kaudet 2019–2022 ja voitti Suomen-mestaruuden 2020–2021 ja 2021–2022. Hänet on valittu liigan All Stars -joukkueeseen kausilla 2018–2019, 2019–2020, 2020–2021 ja 2021–2022 sekä sarjan parhaaksi puolustajaksi kausilla 2019–2020, 2020–2021 ja 2021–2022. Hänet valittiin pudotuspelien arvokkaimmaksi pelaajaksi kaudella 2021–2022. Hän voitti puolustajien pistepörssin sekä runkosarjassa että pudotuspeleissä kausilla 2020–2021 ja 2021–2022.
Laitinen on kauden 2021–2022 loppuun mennessä pelannut pääsarjatasolla 117 runkosarjaottelua. Niissä hän on tehnyt 41 maalia ja antanut 100 maalisyöttöä. Pudotuspeleissä hän on 42 ottelussa tehnyt 16 maalia ja antanut 36 maalisyöttöä. NCAA:n 30 ottelussa hän on tehnyt kolme ja syöttänyt 15 maalia.
Laitinen on pelannut alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2017, 2018, 2019 ja 2020. Vuoden 2019 kisoissa Suomi sai pronssia ja Laitinen valittiin tähdistökentälliseen. Vuoden 2020 kisoissa hänet valittiin parhaaksi puolustajaksi. Naisten maajoukkueessa Laitinen debytoi kaudella 2018−2019. Hän kuului Suomen hopeajoukkueeseen kotikisoissa 2019 wekä pronssijoukkueisiin MM-kilpailuissa 2021 ja olympialaisissa 2022. Hän pelasi MM-kilpailuissa myös 2022 ja 2023. Hän on pelannut kauden 2021–2022 loppuun mennessä 52 maaottelua, joissa hän on tehnyt kolme ja syöttänyt kolmetoista maalia. Olympialaisissa hän on pelaamissaan seitsemässä ottelussa viimeistellyt kaksi ja alustanut viisi maalia. MM-kilpailujen 28 ottelussa hän on tehnyt viisi maalia ja antanut 12 maalisyöttöä.
Pirjo Rissanen
Pirjo Lumikki Rissanen (s. 7. marraskuuta 1945 Leppävirta) on suomalainen kirjailija.
Rissanen opiskellut kotimaista kirjallisuutta, suomen kieltä ja kansanrunoutta Helsingin yliopistossa, josta valmistui humanististen tieteiden kandidaatiksi vuonna 1967. Hänen tuotantoonsa kuuluu romaaneja ja lasten- ja nuortenkirjallisuutta. Rissanen voitti Gummeruksen myöntämän Kaarlen palkinnon vuonna 2004.
Rissanen on naimisissa ja hänellä on kaksi aikuista lasta. Hän asuu Espoossa.
Melanosyytti
Melaniinia on päiväntasaajan alueella asuvien ihmisten ihossa enemmän kuin esimerkiksi Suomessa asuvien, koska päiväntasaajalla ultraviolettisäteilyn määrä on suurempi ja taas Suomessa vaalea ihonväri on välttämätön riittävän D-vitamiinin tuotannon takaamiseksi.
Melanooma
Melanooma on melanosyyttien pahanlaatuinen kasvain. Suomessa ilmenee vuosittain noin kahdeksan uutta melanoomatapausta sataatuhatta asukasta kohden, miehillä vähän enemmän kuin naisilla.
Tiiton koulu
Tiiton koulu (aiemmin Tiiton kansakoulu) on peruskoulun alakoulu Haapajärven Tiitonrannalla, Kalajoen länsirannalla noin kolme kilometriä Haapajärven keskustasta luoteeseen. Koulussa on satakunta oppilasta ja viisi opettajaa. Kouluaikojen ulkopuolella koulun liikuntatiloja käyttävät muun muassa Jokilatvaopisto ja Tanssiopisto Uusikuu.
Historiaa
Tiitonrannan koulupiiri perustettiin jo Venäjän vallan aikana 1902, mutta oma koulu saatiin vasta vuoden 1925 paikkeilla. Se toimi aluksi vuoden Uuno Hedetniemeltä vuokratuissa tiloissa, opettajana Alma Aaltonen. Poikien käsitöitä opetti aluksi Jalmari Haapanen ja toiseksi kansakoulunopettajaksi tuli 1927 Katri Aaltonen.
Oma koulurakennus valmistui vuonna 1934 Esa Tiitolta ostetulle tontille. Siihen tuli uudeksi opettajaksi Fanni Kyrölä. Sotien aikana koulu oli armeijan käytössä ja evakoiden majoituspaikkana, jatkosodan jälkeen muutaman viikon ajan kulkutautisairaalana lavantauti- ja kurkkumätäepidemian vuoksi.
Tiiton koulun lisärakennus liikuntasaleineen valmistui 1992.
Kim Jong-il
Kim Jong-il (neuvostoliittolaislähteiden mukaan 16. helmikuuta 1941, virallisen elämäkerran mukaan 16. helmikuuta 1942 – 17. joulukuuta 2011 ) oli Pohjois-Korean Korean työväenpuolueen pääsihteeri ja kansallisen puolustuskomitean puheenjohtaja, toisin sanoen Pohjois-Korean yksinvaltias vuosina 1994–2011. Pohjois-Koreassa hänet tunnettiin nimillä ”Rakas Johtaja” ja ”Suuri Marsalkka”.
Valtaannousu
Virallisten tietojen mukaan Kim Jong-il syntyi Paektuvuoren sissileirillä nykyisen Pohjois-Korean alueella Kiinan rajan läheisyydessä. Eteläkorealaisten lähteiden mukaan hän puolestaan syntyi puna-armeijan leirillä Neuvostoliiton Habarovskin lähellä. Myös venäläiset lähteet varmistavat tämän. Niissä Kim Jong-ilin syntymäpaikaksi on merkitty Vjatskojen kylä Habarovskin laitamilla. Kim Jong-ilin äiti, Kim Jong-suk, työskenteli korealaisten pakolaisten lastentarhassa.
Vuonna 1991 Kazakstanissa asuva korealainen Yu Song-chol lähetti Pohjois-Korean vierailunsa jälkeen Kim Il-sungille avoimen kirjeen, jossa hän kirjoitti muun muassa seuraavan: ”–– on häpeällistä väittää Paektuvuorta poikasi syntymäpaikaksi. Muistan, kun sinun poikasi juoksi ympäri Vjastkojea sinun kapteeninhattusi päässään.” Lapsena, ennen paluuta Koreaan, Kim Jong-iliä kutsuttiin nimellä Juri Irsenovitš Kim. Venäläisten tietojen mukaan Kim Jong-il olisi syntynyt vuonna 1941 eikä 1942.
Toisaalta Pohjois-Korean pääkaupungissa Pjongjangissa sijaitsevassa Korean vallankumouksen historian museossa on nähtävillä japanilaismiehityksen aikaisia tiedusteluraportteja, joissa kerrotaan, että sissipäällikkö Kim Il-sungille on syntynyt poika Paektuvuoren sissitukikohdassa. Tällaisiin "museoesineisiin" on kuitenkin syytä suhtautua varauksin; Pohjois-Korean propagandakoneisto on nähnyt suurta vaivaa saadakseen kummankin johtajan elämäntarinan sopimaan poliittisiin tarkoitusperiinsä. Lisäksi ”Rakastetun johtajan” syntymäpaikaksi Paektu on mitä sopivin paikka, sillä vuori näyttelee merkittävää osaa vanhassa korealaisessa mytologiassa. Niin koko Korean niemimaa kuin Mantšuriakin olivat Kimin syntymän aikaan Japanin miehittämiä ja pääsy Koreaan oli mahdotonta.
Kim sai luultavasti suurimman osan opetuksestaan Kiinassa, johon hänet lähetettiin Korean sodan ajaksi. Virallisen version mukaan hän valmistui Pjongjangissa Namsanin koulusta, joka oli erikoiskoulu kommunistisen puolueen virkamiehille. Hänen on myöhemmin sanottu käyneen Kim Il-sungin nimeä kantavaa yliopistoa pääaineenaan poliittinen taloustiede. Kim Jong-ilin valmistumisen aikoihin hänen isänsä, jota ihannoitiin hallinnon propagandassa nimellä ”Suuri johtaja”, oli vankasti vahvistanut asemansa valtion johdossa.
Valmistumisen jälkeen vuonna 1964 Kim Jong-il aloitti nousunsa Korean työväenpuolueen virka-asteikossa. Aluksi hän työskenteli Työväenpuolueen keskuskomitean virkailijana ja nousi vuonna 1973 keskuskomitean jäseneksi ja sihteeriksi. Seuraavana vuonna hänestä tehtiin virallisesti isänsä seuraaja puolueen johdossa. Vuonna 1980, puolueen 6. edustajakokouksessa Kim jong Il nousi puolueen politbyroohon, ja hänen asemansa Kim Il-sungin seuraajana vahvistui lopullisesti.
Vallassa
Kim Il-sung kuoli 82-vuotiaana vuonna 1994, ja Kim Jong-il valittiin kolmen vuoden suruajan jälkeen 1997 puolueen pääsihteeriksi ja seuraavana vuonna Kansallisen turvallisuuden komission puheenjohtajaksi. Presidentin virka jäi avonaiseksi, koska se nähtävästi lakkautettiin kunnioituksesta Kim Il-sungin muistolle. Kimin ottamat puolueen pääsihteerin ja kansallisen puolustuskomitean puheenjohtajan tittelit kuitenkin edustavat Pohjois-Korean oikeaa valtakeskittymää. Vuonna 1998 kyseistä virka-asemaa ilmaistiin ”korkeimmaksi valtion viraksi”.
Pohjois-Koreasta loikannut Hwang Jang-yop on kertonut, että Kim Jong-il oli vielä isäänsäkin yksinvaltaisempi. Kim Il-sung halusi ministerien olevan uskollisia, mutta silti hän kuunteli ja arvosti heidän mielipiteitään etsiessään ratkaisuja käsiteltäviin asioihin. Kim Jong-il puolestaan piti eriäviä mielipiteitä petturuutena ja halusi henkilökohtaisesti päättää pienistäkin asioista, kuten puoluevirkailijoiden asuntojen koosta ja heille vuosittain jaettavista lahjoista.
Koska maan elintarviketilanne on heikko, on valtakoneisto mielialojen rauhoittamiseksi etsinyt syntipukkeja. Syyskuussa 1997 puolueen keskuskomitean sihteeri So Hwan-hi, jonka vastuualueena oli maatalous, joutui puhdistuksen kohteeksi. Hänet ja 17 muuta henkilöä lienee teloitettu julkisesti. Maasta paenneet ovat kertoneet, että aina kun maahan syntyi epäkohdista johtuvia jännitteitä, Kim Jong-il etsi syyllisiä. "Syylliset" tuomitaan joko vankeuteen tai teloitetaan.
Kim Jong-ilin valtakaudella Pohjois-Koreassa tiukennettiin fyysisesti vammautuneiden sortoa. 8. maaliskuuta 1997 Le Figaro kirjoitti, että pohjoiskorealaisten invalidien on turha yrittää asettua asumaan suuriin kaupunkeihin. Heitä karkotetaan vuoristoon tai Keltaisenmeren saarille. Kaksi karkotuspaikkaa on todennettu: Boujun ja Eijo Kiinan vastaisella rajalla. Myös lyhytkasvuisia henkilöitä etsitään ja pidätetään sekä lähetetään eristysleireille, jotta he eivät saisi jälkeläisiä. Kim Jong-il on itse lausunut, että ”kääpiöt on hävitettävä”. Lisäksi Kim Jong-il jatkoi isänsä ”armeija ensin” -politiikkaa (yleisimmin käytetään nimitystä Songun-politiikka), jonka johdosta armeija on saanut 25 prosenttia maan budjetista vastineeksi sotilaiden osallistumisesta muun muassa maanmuokkaus-, patoaltaiden teko- ja tehdastöihin. Väitettyä ulkoista uhkaa käytetään tekosyynä valtaville puolustusmenoille, lisäksi kansan mielialoja ohjaillaan ilmahälytysharjoituksilla ja suurilla sotilasparaateilla.
Vuonna 2002 Kim Jong-il halusi olla sovitteleva Japanille ja myönsi, että Pohjois-Korean tiedustelupalvelu oli siepannut edellisten vuosikymmenten aikana Japanin kansalaisia. Yleisesti on uskottu, että heidät olisi pakotettu opettamaan japania tiedustelupalvelun agenteille, mutta tästä ei ole saatu vahvistusta. Lisäksi useimpien siepattujen ilmoitettiin kuolleen.
Kim Jong-il on ilmaissut ihailevansa Kiinan talousreformeja ja vaurastumista. Vuonna 2002 hän ilmoitti, että ”rahan tulee olla kaikkien hyödykkeiden arvon mitta”. Maassa on aloitettu rajoitettuja markkinatalouskokeiluja.
Koreoiden rajalle hän rakennutti yhdessä eteläkorealaisten kanssa, vuonna 2004 valmistuneen Kaesŏngin teollisuusalueen, missä eteläkorealainen tietotaito ja pohjoiskorealainen työvoima voivat tehdä yhteistyötä. Maan kauppa Kiinan kanssa on kaksinkertaistunut vuosien 2002–2004 välisenä aikana.
Kim Jong-ilin 65-vuotispäivää vietettiin suurin valtiollisin juhlallisuuksin. Juhlallisuuksiin kuului sotilasparaateja ja tanssiesityksiä sekä kukkanäyttely. Kansalaisille jaettiin lahjoja. Seuraajakysymykseen päivänsankari vastasi, että voi hyvin olla ylimpänä johtajana vaikka 80- tai 90-vuotiaana.
Kuolema
Pohjois-Korean hallitus ilmoitti Kim Jong-ilin kuolemasta joulukuussa 2011. Pohjois-Korean ilmoituksen mukaan hän kuoli sairauskohtaukseen yksityisjunassaan. Etelä-Korean tiedusteluviranomaisten mukaan Kimin juna ei kuitenkaan ollut tuohon aikaan liikkeellä.
Kansainvälinen politiikka
thumb|Kim Jong-il ja Venäjän presidentti [[Vladimir Putin heinäkuussa 2000.]] Kim Jong-ilin valtakaudella nähtiin joitakin varovaisia yrityksiä parantaa suhteita Etelä-Koreaan. Maiden päämiehet tapasivat, ja vuonna 2000 maat aloittivat "päivänpaistepolitiikan".
Yhdysvaltain presidentti Bill Clintonin aikana tehtiin sopimus, jonka mukaan Pohjois-Korea ei kehitä eikä valmista ydinaseita Jongbonin reaktorissa ja lopulta suostuu myös sulkemaan reaktorin. Tammikuussa 2003 Pohjois-Korea sanoi sopimuksen irti sanoen Yhdysvaltain pettäneen sopimuksen, ja lokakuussa 2006 maa ilmoitti suorittaneensa onnistuneen ydinkokeen.
4. kesäkuuta 2006 Pohjois-Korea testasi viittä lyhyen matkan ohjusta. Käytössä oli myös kuudes ohjus, pitkän matkan Taepodong-2, joka tuhoutui 40 sekuntia laukaisun jälkeen. Tapaus johti siihen, että Japani ja Etelä-Korea katkaisivat elintarvikeapunsa Pohjois-Korealle, joka jälleen oli ilmoittanut kärsivänsä tulvista.
Helmikuussa 2007 Kim Jong-il sai poliittisen voiton, kun Pohjois-Korean ydinasetilannetta käsittelevät kuuden maan neuvottelut päättyivät Pohjois-Korean vaatimusten täyttämiseen. Vastineeksi turvatakuista, energia- ja elintarviketoimituksista sekä macaolaisen Banko Delta Asian pohjoiskorealaisten talletusten vapauttamisesta pohjoinen lupasi ajaa alas ydinaseohjelmansa. Huhtikuussa 2009 Pohjois-Korea yritti laukaista satelliitin maata kiertämään Taepodong-2:n kantorakettimuunnelmalla. Virallisesta ilmoituksesta huolimatta satelliittia ei saatu maata kiertämään, mutta kantoraketti lensi pidemmälle kuin yksikään aikaisempi Pohjois-Korean raketti, noin 3200 km:n matkan. Kokeesta nousi kova kiista YK:ssa, koska kyse oli selvästi satelliittilaukaisun rinnalla ohjuksen testistä. Pohjois-Korea irtisanoi ydinyhteistyön lännen kanssa, ja ilmoitti käynnistävänsä ydinasemateriaalin tuotannon Jongbonin reaktorissa. Vaikka lännen kanssa eri linjoilla olevat Kiina ja Venäjäkin kehottivat Pohjois-Koreaa palaamaan neuvottelupöytään, Pohjois-Korea ilmoitti katkaisevansa neuvottelut lopullisesti.
22. huhtikuuta 2004 yli sata ihmistä kuoli Ryongchonin katastrofissa. Rautatieasemalla sattunut räjähdys vaati yli sata kuolonuhria, ja se tulkittiin Kim Jong-iliin kohdistetuksi murhayritykseksi, koska hänen junansa oli ohittanut paikan joitakin tunteja aiemmin. Myös Kim Jong-ilin poika Kim Jong-nam yritettiin tappaa.
Kim Jong-iliin liitettyjä myyttejä
thumb|Kim Jong-ilin ja hänen isänsä [[Kim Il-sungin kuvat Pjongjangin metrossa.]] thumb|Kim Jong-ilin muotokuva. Kuten isäänsä Kim Il-sungiin myös Kim Jong-ilin elämänkulkuun Pohjois-Korean propagandakoneisto liitti lukuisia myyttisiä tapahtumia. Kun Kim Jong-il syntyi, taivaalle on sanottu ilmestyneen kaksoissateenkaaren ja taivaalle syttyneen kirkkaan tähden. Myöhemmin pikku Kim Jong-ilin ensimmäiset lelut olivat konekivääri ja tyhjä ammusvyö. Nämä lelut, kuten muutkin Kimin lapsuudentavarat, ovat nähtävillä Paektuvuoren museoksi muutetulla sissileirillä.
Kim Jong-ilin virallisen elämäkerran mukaan hän sävelsi kuusi oopperaa kahden vuoden aikana sekä suunnitteli maan pääkaupungin suuren Juche-tornin. Hän oli myös taitava hävittäjälentäjä, vaikka kärsikin lentopelosta. Valtiovierailut Kiinaan ja Venäjälle hän teki junalla. 24. marraskuuta 1996 Pohjois-Korean uutistoimisto raportoi seuraavan: ”Kun Rakastettu Johtaja kävi Panmunjonissa tarkastamassa sotilasyksikköjä, alueelle levisi sankka ja yllättävä sumu siten, että Johtaja saattoi tulla ja mennä tarkastamaan vihollisasemia ilman, että häntä saattoi huomata. Sumu hälveni salaperäisesti heti, kun Johtaja asettui valokuvattavaksi sotilaiden kanssa.” Eräällä Keltaisenmeren saarella oli sade heti lakannut, kun ”Johtaja oli saapunut sinne tutkimaan sotatoimikarttaa”. Vastaavia tapauksia kerrottiin julkisuuteen vuosittain.
Pohjois-Korean virallisen uutistoimiston mukaan Kim Jong-il vieraili usein työpaikoilla ja tutkimuslaitoksissa. Jokaisella vierailulla hän hämmästytti kaikkien alojen erityisasiantuntijana. Helsingin Sanomat siteerasi 17. helmikuuta 2007 ulkomaansivujensa ”Sanottua”-palstalla Pohjois-Korean uutistoimiston sähkettä näin: ”Hänen syvä tietämyksensä sähkötekniikasta sai häntä kuunnelleet asiantuntijat laskemaan katseensa nöyrästä kunnioituksesta.”
Japanilainen kansainvälisen politiikan professori ja Pohjois-Korean asiantuntija Toshimitsu Shigemura väittää teoksessaan The True Character of Kim Jong-il, että Kim Jong-il olisi kuollut jo vuonna 2003 diabetekseen, jonka jälkeen hänen tehtäviään on hoitanut erityisesti koulutettu kaksoisolento. Shigemuran väite pohjautuu hänen Pohjois-Koreasta saamiinsa tietoihin, sekä Japanin ja Etelä-Korean tiedustelupalveluiden selvityksiin. Professori Shigemura uskoo, että salamurhaa pelännyt Kim koulutti aikanaan peräti neljä kaksoisolentoa esiintymään puolestaan julkisissa tilaisuuksissa. Näyttelijät muokattiin plastiikkakirurgian avulla muistuttamaan "Rakastettua johtajaa".
Perhe-elämä
Kim Jong-ilin yksityiselämästä ei varmuudella tiedetä paljonkaan, sillä hän ei tuonut perhettään julkisuuteen. Kim Jong-ilin uskotaan olleen naimisissa kolmesti. Kolmannen vaimon Ko Young-hinin on ilmoitettu menehtyneen syöpään vuonna 2004. Tämän jälkeen Kim Jong-ilin on arveltu eläneen yhdessä entisen sihteerinsä Kim Okin kanssa.
Varmuudella tiedetään, että Kim Jong-ilillä on viisi lasta: vuonna 1974 syntynyt tytär Kim Sul-song, 1971 syntynyt poika Kim Jong-nam, vuonna 1981 syntynyt poika Kim Jong-chul, vuonna 1983 tai 1984 syntynyt poika ja maan nykyinen johtaja Kim Jong-un sekä nuorimpana tytär Kim Yo-jong. Kim Jong-nam pidätettiin Tokiossa vuonna 2001, kun hän yritti päästä väärennetyllä passilla Japaniin vieraillakseen lapsensa kanssa Disneylandissa. Nuorempi poika Kim Jong-chul on Kimin ja hänen kolmannen vaimonsa Ko Yong-hinin. Hänet on nimitetty Korean työväenpuolueen varajohtajaksi, samaan asemaan mihin Kim Jong-ilin isä aikanaan nimitti hänet.
Danilo Di Luca
thumb|190px|Danilo Di Luca Danilo Di Luca (s. 2. tammikuuta 1976 Spoltore) on italialainen kilpapyöräilijä, Italian ympäriajon voittaja.
Danilo Di Luca ajoi ammattilaisena vuosina 1998–2013. Hän sai elinikäisen kilpailukiellon dopingin takia vuonna 2013. Di Luca oli vahva lähes kaikilla pyöräilyn osa-alueilla; hän oli hyvä pitkän matkan ajossa, nousuissa sekä myös kohtalainen sprintteri.
Ura
Di Lucan ammattilaisura alkoi Riso Scotti -joukkueen väreissä 1998. Seuraavaksi vuodeksi hän vaihtoi Cantina Tollo-Alexia -joukkueeseen ja saavutti ensimmäisen voittonsa ammattilaisena. 2001 oli Di Lucalle hyvinkin menestyksekäs vuosi, hän voitti muun muassa Lombardian ympäriajon ja etapin Italian ympäriajossa. Tämän jälkeen Di Luca vaihtoi Saeco-Longoni Sport -talliin, jonka aikana hän koki monia epäonnistumisia sekä vammoja. Hänen uransa kärsi. Tosin hyviäkin hetkiä oli, kuten etappivoitto Espanjan ympäriajossa 2002.
Vuonna 2005 Di Luca siirtyi Liquigas-talliin voittaen heti ensimmäisenä vuonna niin Amstel Gold Racen, La Flèche Wallonnen kuin UCI ProTour -sarjankin. Keväällä 2007 hän lisäsi ansioluetteloonsa Liège-Bastogne-Liègen ykköstilan.
Di Lucan aloitus vuoden 2007 Italian ympäriajoon oli vahva: Liquigas oli paras joukkueaika-ajossa. Di Luca sai maglia rosa -paidan toisen etapin jälkeen ja otti sen uudelleen voitettuaan kisan neljännen, vuoristossa ajetun, osuuden. Hän menetti kärkipaikkansa tilapäisesti kuudennen osuuden jälkeen. Di Luca sijoittui kymmenennellä etapilla toiseksi Leonardo Piepolin jälkeen ja otti johtajan paidan lopullisesti itselleen voitettuaan Briançoniin päättyneen 12. osuuden. Seuraavana päivänä Di Luca oli kolmas ylämäkiaika-ajossa. Giro d'Italian voiton hän varmisti kypsällä ajollaan Monte Zoncolanin huimaan nousuun päättyneellä 17. etapilla, jolla hän sijoittui neljänneksi häviten vain 31 sekuntia osuuden voittaneelle Gilberto Simonille. Danilo Di Luca voitti Italian ympäriajon kokonaiskilpailun minuutilla ja 55 sekunnilla ennen Andy Schleckiä.
Di Luca menetti doping-epäselvyyksien takia vuoden 2007 ProTour-sajan mestaruutensa sekä sai kolmen kuukauden kilpailukiellon kauden 2007 lopussa. Hän sijoittui Italian ympäriajossa 2009 toiseksi Denis Menšovin jälkeen. Kansainvälinen pyöräilyunioni UCI ilmoitti saman vuoden heinäkuussa, että Di Luca oli antanut kilpailun aikana Cera-hormonia sisältäneitä dopingnäytteitä 20.–28. toukokuuta välisenä aikana. 1. helmikuuta 2010 Italian olympiakomitea langetti hänelle dopingrikkomuksesta 280 000 euron sakon ja kahden vuoden kilpailukiellon. Kilpailukielto lyhennettiin yhdeksään kuukauteen hänen oltuaan yhteistyöhaluinen Italian poliisin kanssa ja annettuaan tietoja doping-ohjelmasta. Hän teki kaudeksi 2011 sopimuksen Katjuša-tallin kanssa, ilman palkkaa. Kaudella 2012 hän edusti Acqua & Sapone -joukkuetta ja kaudella 2013 Vini Fantini-Selle Italia -joukkuetta.
Di Luca jäi kiinni epon käytöstä juuri ennen vuoden 2013 Italian ympäriajon alkua. Käryn ollessa hänelle kolmas sai hän elinikäisen kilpailukiellon.
Normaal Amsterdams Peil
Normaal Amsterdams Peil, NAP (suom. Amsterdamin nollapiste) on lähtötaso useiden maiden korkeusvertausjärjestelmille sekä myös Suomen korkeusjärjestelmälle N2000.
Sen taso määritettiin mittaamalla IJ-joen korkeus vuoksen ja luoteen aikana Amsterdamin Haarlemmersluisissa päivittäin vuoden ajan (1.9.1683–1.9.1684).
NAP on toteutettu pilarilla, jonka yläpäässä on pronssinen kupera, pyöreä laatta, jonka yläpinta ilmentää fyysisesti sen tasoa. Pilari on rakennettu aina toiseen hiekkakerrokseen saakka.
Pilaria pidetään niin arvokkaana kansallisesti ja kansainvälisesti, että sen yhteydessä on vierailijakeskus ja näyttely.
Kaipion talo
Kaipion talo oli arkkitehti F. L. Caloniuksen suunnittelema, vuonna 1884 valmistunut uusklassinen kivitalo Tampereella. Se sijaitsi Hämeenpuiston ja Pirkankadun kulmassa, osoitteessa Pirkankatu 2. Calonius piirsi talon Tuomas M. Laurénille, mutta myöhemmin sen omisti kassakaappitehtailija Toivo Kaipio. Kaksikerroksiseen rakennukseen tehtiin 1920-luvulla Lauri Auteron suunnittelema laajennus, jossa keskiosaa korotettiin yhdellä kerroksella. Talossa toimi Tampereen luonnontieteellinen museo vuosina 1961–1982.
Caloniuksen kivitalon lisäksi korttelissa oli myös muita rakennuksia. Heikki Tiitolan vuonna 1912 suunnittelemassa Kaipion talon kolmikerroksisessa piharakennuksessa pitivät ateljeeta kuvanveistäjät Adolf Aarno ja Evert Porila. Hämeenpuiston puoleisessa puutalossa (1874) aloitti toimintansa suomalainen klubi vuonna 1891. Sen sisäpihalta oli käynti huoneistoon, jota vapaamuurarit käyttivät kokoontumiseen 1930–1950-luvuilla. Pirkankadun ja Mustanlahdenkadun kulmassa oli puolestaan Lambert Pettersonin piirtämä Tampereen ruotsalaisen klubin talo (1898). Myös Puutarhakadun ja Mustanlahdenkadun kulmassa oli rakennus (1893); se oli alun perin Vihtori Heikkilän suunnittelema, mutta sitä laajennettiin ja muutettiin myöhemmin J. A. Ståhlen piirustusten mukaisesti.
Helisson (kaupunki)
Maantiede
Helissonin kaupunki sijaitsi Mainaliassa Arkadiassa länteen Mantineiasta ja lähellä Helisson-jokea (nyk. Elissónas), joka virtasi Mainalian läpi ja laski Alfeiokseen. Helissonin kaupunkikeskuksen tarkkaa sijaintia ei tunneta, mutta se sijoitetaan yleensä lähelle nykyistä Alonístainaa. Joskus se on sijoitettu etelämmäksi lähelle nykyistä Piánaa, mutta sinne sijoitetaan nykyisin yleensä antiikin ajan Anemosan kylä. Helissonin kaupunkivaltion hallussa olleen alueen kooksi on arvioitu alle 100 neliökilometriä.
Historia
Helissonin oletetaan kuuuluneen Mainalian heimovaltion kautta ensin peloponnesolaisliittoon ja sitten Arkadian liittoon. 300-luvulla eaa. Helisson solmi eräänlaisen sympoliteia-sopimuksen Mantineian kanssa. Sen myötä kaupungista tuli Mantineian osa, vaikkakin se säilytti myös asemansa poliksena ainakin kaupungin jos ei kaupunkivaltion merkityksessä. Samalla Helissonista tuli valtiomuodoltaan demokratia Mantineian tavoin. Osa Helissonin asukkaista siirrettiin Megalopoliihin kaupungin perustamisen yhteydessä vuonna 371 eaa. Spartalaiset valtasivat Helissonin sodassaan arkadialaisia vastaan vuonna 352 eaa.
Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Heliswasios ja myöhemmin Helisfasios. Polybioksen mainitseman monikollisen etnonyymin Elisfasioi on joskus arveltu viittaavan helissonlaisiin vääntyneessä muodossa.
Niihau
Niihau on Havaijin saariryhmän seitsemänneksi suurin saari, joka on pääsaarista luoteisin, noin 29 km Kauain saarelta länteen. Saaren korkein kohta on Paniau, 390 metriä. Niihau on yksityisomistuksessa, ja se oli ennen täysin suljettu ulkopuolisilta. Nykyisin saarelle voi tehdä päiväretkiä helikopterilla. Saaren asukkaat puhuvat havaijia äidinkielenään.
Historia
Ennen Havaijin kuningaskunnan yhdistymistä 1810 Niihau oli ollut Kauain kuninkaiden alamaisuudessa.
Vuodesta 1864 saari on ollut Robinsonin perheen yksityisomistuksessa, jolloin Elizabeth Sinclair (myöh. Robinson) osti sen 10 000:lla kultadollarilla kuningas Kamehameha IV:ltä. 1915 Sinclairin lapsenlapsi Aubrey Robinson sulki saaren ulkopuolisilta vierailijoilta, vaatien vierailuluvan erityistä hankkimista jopa asukkaiden muualla asuvilta omaisilta. Tämän takia saaren lempinimi on "Kielletty saari".
Vuonna 1952 saari suljettiin kaikilta ulkopuolisilta polion leviämisen estämiseksi.
Kun Havaijilla äänestettiin territorion muuttamisesta osavaltioksi vuonna 1959, Niihau oli ainoa saari, jossa enemmistö vastusti osavaltioksi tulemista.
Pearl Harborin hyökkäyksen yhteydessä 7. joulukuuta 1941 japanilainen lentäjä teki saarelle pakkolaskun ja asukkaat pidättivät hänet. Paikallisten japanilaisperäisten asukkaiden avustuksella pilotti kuitenkin pakeni, mutta tavoitettiin ja surmattiin myöhemmin. Tapaus tunnetaan paikallisten keskuudessa nimellä Niihaun välikohtaus.
Talouselämä
Monet saaren asukkaat olivat perinteisesti töissä Niihaun karjatilalla, kunnes Robinsonin perhe lopetti sen toiminnan 1999 kannattamattomana. Tällöin useimmat asukkaat joutuivat liittovaltion sosiaalihuollon varaan. Saaren omistajat ovat sittemmin pohtineet muun muassa lisääntyneen armeijan toiminnan, kuten ohjuskokeiden, sallimista saarella eräänä työllistämisvaihtoehtona.
Saaren rannoilta löytyy simpukankuoria, joista tehdyt erityisellä asetuksella tavaramerkityt korut tuovat tuloja asukkaille. Muita elinkeinoja ovat kalastus, kalankasvatus, hiilen tuottaminen ja mehiläistarhaus.
Säännölliset kuivuudet pakottavat aika ajoin väestön muuttamaan tilapäisesti Kauaille, kunnes makean veden saanti jälleen sateiden myötä elpyy.
Juice Leskinen Grand Slam
Juice Leskinen Grand Slam oli vuonna 1981 perustettu Juice Leskisen johtama yhtye, joka oli vuodesta 1991 lähtien Leskisen mukaan ”telakalla, mutta ei hajonnut”. Grand Slam koostui muutamasta Juice Leskisen aiemman Slam-yhtyeen loppuvaiheen muusikosta sekä nuorista lupauksista, jotka Juice pyysi yhtyeeseen etupäässä heidän soittotaitojensa perusteella. Myös henkilökemiat olivat tärkeitä, sillä yhtye teki 1980-luvun ensimmäisellä puoliskolla satoja keikkoja ympäri Suomen.
Leskinen piti Grand Slamia soittotaidollisesti parhaana yhtyeenään. Sen jokainen jäsen osasi soittaa useampaa soitinta, laulaa – ja myös näytellä, sillä Grand Slamin keikat sisälsivät usein erilaisia teatraalisia aineksia pienoisnäytelmistä improvisoituihin laulunumeroihin asti.
Keikkailun vastapainoksi Juice Leskinen Grand Slam piti pitkiä keikkataukoja. Esimerkiksi vuonna 1983 julkaistun Boogieteorian alkeet peruskoulun ala-astetta varten, lyhyt oppimäärä -albumin jälkeen yhtye jäi neljäntoista kuukauden mittaiselle keikkatauolle. Grand Slam lopetti keikkailun vuoden 1986 Yölento-albumin jälkeen, Juice Leskisen terveydentilan heikennyttyä.
Vuoden 1991 Taivaan kappaleita -albumin jälkeen Grand Slam teki jälleen joitakin keikkoja (esim. juhannusfestivaaleilla), kunnes Leskinen päätti laittaa Grand Slam -yhtyeen ”telakalle” toistaiseksi, muusikoiden kiireistä ja monista projekteista johtuen.
Vuonna 1994 Grand Slam kokoontui ja kävi äänittämässä kappaleen ”Sanonkoma”, joka päätyi Matti Pellonpään tekeillä olleeseen elokuvaan Viimeinen ilta. Lisäksi miehet esiintyivät Leena ja Pekka -ravintolan 10-vuotisjuhlissa, jossa rumpali Vesa Sytelän sijaisena oli Eppu Normaalin Aku Syrjä. Vuonna 1995 yhtye kokoontui vielä kerran ja soitti Matti Pellonpään muistotilaisuudessa, sillä Pellonpään toiveena oli, että ”Rällämi” soittaisi hänen hautajaisissaan.
Ilman Juicea
Grand Slam säesti Pate Mustajärveä tämän soolo-singleillä Elämässä pitää olla runkkua/Yhdessä itkien (1983) ja Synnyimme lähtemään/Sen voi vain aavistaa (1986). Grand Slam solistinaan Leo Gaurilof julkaisi 1984 salanimellä Trio Jyrkkäkallio singlen Kissa ja korttipakka/When the James go Marchin’in.
Vuonna 2007 Juice Leskisen kuolemaa muistelemaan kokoontunut Grand Slam päätti tehdä kiertueen Leskisen muistoksi. Grand Slam nähtiin samana kesänä lukuisilla festivaaleilla sekä syksyllä klubikeikoilla. Tämä toistui myös vuonna 2008. Myös vuonna 2010 Grand Slam teki pienimuotoisen kiertueen. Yhtye julkaisi lokakuun 2009 lopussa EP-levyn, jonka nimikappale on ”Kuka meistä uskaltaa?”. Kappale jäi levyttämättä Taivaan kappaleita -levyn levytyssessioissa. Lisäksi EP:llä on Grand Slamin uudelleenlevytykset kappaleista ”Viidestoista yö”, ”Luonas kai olla saan” sekä ”Kaksoiselämää”.
Jäsenet
Grand Slamin mukana kiersi joskus muitakin suomalaisia muusikoita ja taiteilijoita, vaikka eivät varsinaiseen yhtyeeseen kuuluneetkaan. Heistä tunnetuimpia ovat Pate Mustajärvi ja Matti Pellonpää, joka toimi ajoittain yhtyeen näennäisbasistina. Juice Leskinen Slam -yhtyeen kosketinsoittaja Eero "Safka" Pekkonen oli mukana Grand Slamin kiertueella kosketinsoittajana Tikanmäen ohella vuonna 1991.
Puntti Valtonen erosi Grand Slamista päästyään teatterikouluun vuonna 1985. Hän kuitenkin vierailee laulajana kummallakin lähtönsä jälkeen äänitetyllä Grand Slam -LP:llä, Yölennolla ja Taivaan kappaleilla, sekä soitti kitaraa joillakin Grand Slam -keikoilla myös eroamisensa jälkeen. Juicen kuolemaa seuranneella, vuoden 2007 Grand Slam -kiertueella Puntti Valtonen toimi yhtyeen pääsolistina.
Kokonaishaihdunta
thumb|215px|Veden kiertokulkua Maan pinnalla; kokonaishaihdunta on [[haihtuminen|haihtumisen ja transpiraation summa.]] Kokonaishaihdunta (, ET) on maa-alueilta tapahtuva veden siirtyminen ilmakehään. Sen merkittävimmät osatekijät ovat haihtuminen maaperästä ja kasvien transpiraatio. Potentiaalisella kokonaishaihdunnalla (PET) tarkoitetaan veden määrää, joka haihtuisi maaperästä, jos se saisi tarpeeksi kosteutta. Kokonaishaihdunta on yksi merkittävimmistä aurinkoenergian kuluttajista maanpinnalla ja tärkeä osa veden kiertokulkua.
Kokonaishaihduntaan vaikuttavat monet tekijät. Se on sitä suurempi mitä lämpimämpi on. Kasvien ilmaraot pyrkivät kylmässä ilmastossa säästämään vettä sulkeutumalla. Ilman suhteellinen kosteus vaikuttaa myös kokonaishaihduntaan. Jos ilman kosteus on korkea, ilmaan ei mahdu juurikaan lisää kosteutta. Kovassa tuulessa sen sijaan kostea ilma korvautuu nopeammin kuivalla ilmalla, jolloin kokonaishaihdunta kasvaa. Jos maaperässä on vähän vettä, niin kasvit pyrkivät transpiroimaan vähemmän vettä. Monien kasvien ominaisuudet myös aiheuttavat pienempää haihduntaa. Alueilla, joilla auringonsäteily on korkeimmillaan, kokonaishaihduntakin on korkeimmillaan, sillä silloin on tarjolla enemmän aurinkoenergiaa haihduttamaan vettä. Monilla kuivilla ja kuumilla alueilla kokonaishaihdunta voi olla jopa 100 prosenttia.
Sään ja kasvillisuuden vaikutuksia kokonaishaihduntaan voidaan kuvata vertailuluvuilla ja kertoimilla. Ilmaston vaikutusta kuvataan määrittelemällä, montako millimetriä vettä päivässä haihtuisi hyvin kastellulta nurmipinnalta kyseisessä ilmastossa. Nämä vertailuluvut, ET0, vaihtelevat lauhkeassa ilmastossa kosteuden ja lämpötilan mukaan välillä 1-9 mm/vrk ja tropiikissa 2-8 mm/vrk. Kasvuston tyypin vaikutusta kuvataan kertoimella Kc: hyvin kasteltuna kukin kasvustotyyppi haihduttaisi Kc * ET0 mm/vrk. Kolmas korjauskerroin KS tulee kasvuston tilan ja ympäristöstressin kautta: kasveilla ei aina ole käytettävissään tarpeeksi vettä tai muusta syystä ne eivät pysty haihduttamaan Kc * ET0 mm/vrk, vaan vähemmän, Ks* Kc * ET0. Tyypillisesti KS on pienempi kuin yksi ja Kc on suurempi kuin yksi.
Evapotranspiraatio voidaan määrittää lysimetrillä eli eristämällä kasvusto ympäristöstään ja punnitsemalla sen massassa tapahtuvat muutokset ja vähentämällä tästä sademäärä. Käytännössä maamassojen eristäminen ja punnitseminen niin että kasvusto pysyisi samanlaisen ympäristöstressin alaisena kuin ympäröivä kasvusto, on vaikeaa tai mahdotonta. Haihtumista avoimesta vesipinnasta voidaan mitata haihduntapannulla, mutta se ei ota kasvillisuuden vaikutusta huomioon. Niinpä ET0 määritetään yleensä empiirisillä yhtälöillä sääsuureista laskemalla. Yhdistyneiden kansakuntien elintarvike- ja maatalousjärjestön (FAO) asiantuntijapaneeli suositteli vuonna 1990 Penmanin ja Monteithin yhtälön käyttämistä tähän.
Maksim Karpov
Maksim Karpov (s. 19. lokakuuta 1991 Tšeljabinsk, Venäjä) on venäläinen jääkiekkoilija, joka edustaa KHL-seura SKA Pietaria. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä. Karpov laukoo vasemmalta. Hän on pelannut aikaisemmin myös Dinamo Moskovan riveissä.
Ura
Karpov aloitti pelaajauransa Tselmet Tseljabinskin paidassa. Muutaman VHL-kauden jälkeen Karpov solmi KHL-sopimuksen Dinamo Moskovan kanssa. Parin kauden jälkeen hän siirtyi SKA Pietariin kaudeksi 2015–16.
Linuxin historia
Tausta
Alkuperäinen Unix alkoi levitä 1970-luvulla Bell Labsin ulkopuolelle, jota seurasi useita siihen perustuvia käyttöjärjestelmiä. Unixista tuli pian suosituin käyttöjärjestelmä yliopistojen keskustietokoneilla ja minitietokoneilla. Lisäksi Unixia käytettiin 1980-luvulla syntyneessä tietokoneluokassa, jota kutsutaan työasemaksi ja usein perustui Motorola 68000 -sarjan mikroprosessoriin. Unixin lähdekoodi oli aluksi kenen tahansa saatavilla ja siihen voitiin tehdä omia parannuksia, jolloin syntyi BSD. Useiden eri toteutuksien myötä syntyi pyrkimykset standardoida rajapinnat jolloin syntyi X/Open-standardit. AT&T:n pilkkomisen myötä se osallistui muuhun liiketoimintaan ja aloitti kaupallisen Unixit (System III ja System V) eikä sen lähdekoodi ollut enää vapaasti saatavilla.
Henkilökohtaiset tietokoneet yleistyivät 1980-luvulla mikrotietokoneiden kehityksen myötä. IBM PS/2:n myötä myös IBM PC-yhteensopivissa otettiin käyttöön Intel 386 -prosessori, jolla pystyi käyttämään Unixin kaltaista käyttöjärjestelmää. Professori Andrew Tanenbaum oli kehittänyt 1984–1987 opetustarkoituksiin oman Unix-tyyppisen käyttöjärjestelmänsä, Minixin. Minix oli halpa ja maksoi alle 70 dollaria, mutta lähdekoodit eivät olleet vapaita. Tanenbaum ei halunnut laajentaa Minixiä sähköpostista tulleiden korjausehdotusten mukana. Tanenbaum ei halunnut suurta, sekavaa koodia opetuskäyttöön. . Australialainen Bruce Enavs kirjoitti alkuperäiseen 286-minixiin muutoksen, jonka ansiosta se toimi 386-koneessa.
Linus
Huhtikuussa 1991 Linus muunsi pääte-emulaattorin moniajosovellukseksi yhdistämällä sen aiempaan koodiin. Tästä Linus laajensi koodiaan muutamassa kuukaudessa käyttöjärjestelmän ytimeksi. Linux käytti Minixiä apuna, hoitamaan ne käyttöjärjestelmän tehtävät, joita ei ollut itse toteuttanut. Mukana ohjelma ei tarvinnut enää pohjakseen Minixiä. Heinäkuussa 1991 Linus halusi kirjoittaa tekeillä olevansa käyttöjärjestelmän Posix-yhteensopivaksi. Tämä oli askel kohti vakavasti otettavaa järjestelmää.
25. elokuuta 1991 Linus Torvalds laittoi comp.os.minix-uutisryhmään viestin, jossa hän kertoi olevansa tekemässä vapaata käyttöjärjestelmää. Tätä päivämäärää on sittemmin pidetty Linuxin syntymäpäivänä. Linus kyseli elokuun postauksessa ehdotuksia uusiksi toiminnoiksi. Tässä vaiheessa Linuxissa oli paljon virheitä, eikä Linux tukenut edes levykkeitä.
Ensimmäinen Linuxin versio, 0.01 ilmestyi syyskuussa. Linus käytti monia Stallmannin GPL:n alaisia ohjelmia, muttei alussa ottanut GPL lisenssiä. Linus ilmoitti, että tarkoitus oli saada Linux nopeasti käyttöön. Vertailun vuoksi monet muut projektit etenivät hitaammin.
Vielä Linuxin versio 0.02 lokakuussa 1990 oli epätäydellinen, eikä toiminut ilman Minixiä. Linux tarjosi käyttöjärjestelmän nimeksi nimikettä freiks tai freaks. Mutta funetin ylläpitäjä perusti käyttöalueen Linux. . Linus yllättyi, kun ihmiset alkoivat lähettää hänelle sähköpostia, virheraportteja, muiden ohjelmoijien tekemiä apuohjelmia jne. Version 0.02 näki 10–20 ohjelmoijaa. Vuoden 1991 lopussa Linus julkaisi version 0.11. Linus ei uskonut vieläkään Linuxista tulevan Gnu/Hurdin tyyppistä ammattimaista järjestelmää. Mutta Hurdin kehitys takkusi yhä pahasti.
5. tammikuuta 1992 Linus julkaisi version 0.12. Siihen tuli mukaan virtuaalimuisti. Linus muutti lisenssin GPL:ksi. Linuxin postituslistoilla oli 13. tammikuuta 1992 196 jäsentä. Linux-ydin oli käytännössä valmis. Minix ja Linux olivat erillään, ja Tanenbaum piti monoliittista Linuxia vanhentuneena. Tanenbaumin mukaan Linux ei ollut siirrettävä, niin kuin Minix. Torvalds vastasi väitteeseen sanoen ytimen perusidean olevan laitteiston hyödyntäminen ja niiden piilottaminen korkeamman tason kutsujen taakse. Torvaldsin mukaan Minixissä oli ongelmia kuten oikeassa vuoronnuksessa ytimessä tiedostojärjestelmän säikeistyksessä. Lisäksi Minixistä joutui maksamaan. Linuxin omassa systeemissä oli kaksi levykettä, boot ja root. Järjestelmän käyttö vaati ohjelmoijan taitoja. Ensimmäinen Linux-jakelu oli Linux 0.12 ytimeen perustuva MCC Interim. Sitten tulivat jakelut TAMU ja MJ. Lopulta tuli SLS ja H.J.Lun kahden levykkeen systeemi. SLS oli laaja jakalu, johon oli siirretty X-ikkunointi ja TCP/IP. Samana vuonna kaupallinen Yggdrasil julkaisi Linux-työpöytäversion LGX:in. Se oli ensimmäinen suoraan "livenä" CD-Rom-levyltä toiminut Linux. Yggdrasilin tuotantoversio maksoi 99 dollaria.
Ian Murdock oli tyytymätön SLS:ään, jonka kehitysmalli oli suljettu. Niinpä Murdock aloitti kehittämään loppuvuonna 1993 Debiania, jonka kehitys tapahtui avoimessa yhteisössä niin kuin Linuxinkin. GNU:n Stallman rahoitti alussa osin Debianin kehittämistä. Mutta pian syntyi riitoja Linux-yhteisön ja Stallmannin välillä.
Jo SlS-linux alkoi kaupallistua. Slackware oli jakelu, joka kiihdytti kaupallisen Linux-maailman syntyä.
Linux 1.0 julkaistiin keväällä 1994.
Yggrdasilin ongelma oli se, että sen mukana myytiin kaupallista Motif-ikkunointijärjestelmää. Niinpä se maksoi melkein 150 dollaria. Vuonna 1994 saksalainen Multisoft koetti myydä Flagship-tietokantaa. Multosoftin Max Bolzern siirsi Flagshipin Linuxiin, josta tuli ensimmäinen kaupallinen Linuxiin varta vasten tehty hyötyohjelma. . Näin Blotzern otti alussa Slackwaren kaupalliseen käyttöön.
Vuonna 1993 Marc Ewing alkoi kehittää Red Hatia, koska tarvitsi kunnollista, helppokäyttöistä Linuxia. Red hat pyrki luomaan suhteita avoimen ohjelmiston väkeen. Mutta se myös yritti luoda markkinoita yritysmaailmassa.
Marraskuussa 1994 ilmestyi Red Hat, josta tuli suuri, kaupallinen Linux-jakelu.
7. maaliskuuta 1992 ilmestyi Linuxin versio 0.95.
Sittemmin Torvalds johtaa Linux-ytimen kehitystyötä osallistumatta kuitenkaan itse käyttöjärjestelmän levitysversioiden tai niihin sisältyvien muiden ohjelmien kehittämiseen.
Vuonna 1996 ilmestyi yritysmaailmassa Red Hatin kilpailijaksi Caldera. . Novell perusti vuonna 1994 Calderan. Se oli kaupallinen, vaikka sen nimenä oli "OpenLinux".
Miksi Linux voitti BSD:n
Alussa Linuxin kanssa kilpaili vuonna 1991 PC-pohjaisen Unix-tyyppisen käyttöjärjestelmän piirissä 386BSD. . Torvalds on sanonut että olisi liittynyt 386BSD:n kehitykseen jos olisi tiennyt siitä ennen Linuxin aloittamista. 386BSD tuli lähdekoodin kanssa, mutta sisälsi rajoittavan tekijänoikeuden ja maksoi myös paljon (lähtöhinta 995 dollaria). Torvalds hyväksyi muutokset Linuxiin. . Samaan aikaan AT&T nosti oikeuskiistan BSD:n lähdekoodista. Niinpä 386BSD menetti suosiotaan Unixista kiinnostuneiden parissa ja Linusin johtama kehittäjäyhteisö pystyi kiilaamaan 386BSD:n ohi. 386BSD hajosi vuonna 1993 kahteen projektiin, jotka ovat NetBSD ja OpenBSD. Linux toimi alusta asti samalla kiintolevyllä DOS:n ja Windowsin kanssa. Syy tähän oli se, että Linus pelasi DOS:issa pyörivää Prince of Persia -peliä, ja ratkaistuaan sen halusi silti jättää sille tilaa.
Kun lisäksi ilmestyi kolmas BSD, kehitystyö hajaantui pahasti. Mutta Linux-ytimen kehittäjätiimi pysyi yhtenäisenä. Linux kehittyi nopeasti, koska Linux hyväksyi joustavasti ja avoimesti Linuxiin uutta laitteisto- ja ohjelmistotukea. Internet auttoi levittämään Linuxia asiasta kiinnostuneille ohjelmoijille. 386 BSD:n lisäksi oli tekeillä GNU/Hurd, jossa oli vakavia vikoja.
X
Vuonna 1992 Orest Zborowski alkoi siirtää X Window Systemiä GNU/Linuxiin.
GNU ja Stallman
Amerikkalaisen Richard Stallmanin Free Software Foundation (FSF) taas on työstänyt käyttöjärjestelmän GNU-osia 1980-luvun puolivälistä lähtien. MIT:n tekoälylaboratoriossa työskennelleen Stallmanin päämääränä oli koota kokonainen vapaa käyttöjärjestelmä, jolla hän antoi nimen GNU (, suom. GNU ei ole Unix). GNU-projekti oli käynnistynyt jo vuonna 1983, ja sen rakentajat olivat koonneet vapaista GNU-työkaluista ja kirjastoista miltei valmiin käyttöjärjestelmän, ainoastaan käyttöjärjestelmän ydin eli kerneli puuttui. Ydin on välttämätön käyttöjärjestelmän toiminnan kannalta, joten GNU-yhteisö kehitteli omaa Hurd-nimistä ydintä. Ennen tämän valmistumista Linus Torvalds alkoi kehittää omaa ydintään, josta syntyikin Linux. Hurdin kehitys hidastui Linuxin otettua sen paikan.
Stallmanin ideologian taustalla on ohjelmien vapaus. Hän alkoi puhua vapaista ohjelmista, joita kuka tahansa saa vapaasti käyttää, muokata ja levittää, ja kehitti ajatuksensa peruskiveksi GNU GPL -lisenssin. Lisenssi takaa, että kenellä tahansa on oikeus tehdä ohjelmaan muutoksia ja levittää muunneltua versiota haluamallaan tavalla, kunhan samat oikeudet säilyvät myös uudessa versiossa. Ohjelman julkaisun ohessa pitää tarjota saataville myös lähdekoodi, jonka avulla toisten ohjelmoijien on helppo lähteä tekemään muutoksia. Myös Torvalds julkaisi Linux-ytimen GNU GPL -lisenssillä, mikä mahdollistaa sen, että myös kaupalliset yritykset ovat voineet kehittää Linux-jakeluita ja myydä niitä eteenpäin.
Heilbronn
Heilbronn on kaupunki Baden-Württembergin osavaltion pohjoisosassa, Saksassa. Se sijaitsee Neckar-joen varrella. Kesäkuun 2022 lopussa kaupungissa oli 126 813 asukasta, ja se on Baden-Württembergin seitsemänneksi suurin kaupunki. Heilbronnin pinta-ala on 99,88 neliökilometriä, ja sen asukastiheys on 1 270 asukasta yhtä neliökilometriä kohden.
pienoiskuva|vasen|Heilbronnin keskustamaisemaa. Heilbronn on muodostaa oman kaupunkipiirinsä (Stadtkreis), eli se ei kuulu mihinkään Saksan piirikunnista.
Kaupungin alkuperäinen nimi oli Heiligbronn (”pyhä lähde”), mikä viittaa St. Kilianin kirkon alttarin alta pulppuavaan veteen.
Rudolf I Habsburgilainen myönsi Heilbronnille kaupunginoikeudet vuonna 1225. Virallisissa teksteissä Heilbronn mainittiin jo kuitenkin vuonna 741. Kolmikymmenvuotisen sodan ja toisen maailmansodan aikana Heilbronn ja sen lähialueet kärsivät suuria vaurioita. Nykyään Heilbronn tunnetaan erityisesti viiniteollisuudestaan.
Kaari (biologia)
Kaari on eliöiden taksonomisen luokittelun hierarkiataso kunnan ja luokan välissä. Kaarta edustavan taksonin nimi on kasveilla -phyta-loppuinen, sienillä ja protisteilla -mycota-loppuinen ja prokaryooteilla -bacteria-loppuinen.
Eläimillä kaarta vastaava luokittelutaso on pääjakso.
Christer Johansson
Christer Johansson (s. 11. marraskuuta 1950 Bjurholm, Västerbotten, Ruotsi) on ruotsalainen uransa lopettanut maastohiihtäjä, joka kilpaili 1970-luvulla.
Johansson voitti kultaa hiihdon maailmanmestaruuskilpailuissa 1978 Lahdessa miesten 4 × 10 kilometrin viestissä Ruotsin joukkueessa.
Yellow Dog Linux
Yellow Dog Linux oli coloradolaisen Terra Softin julkaisema ja ylläpitämä Fedora -pohjainen GNU/Linux -käyttöjärjestelmän jakelupaketti. Ensimmäinen versio julkaistiin 1999. Yellow Dog Linux on suunniteltu PowerPC-suoritinarkkitehtuurille ja yleensäkin vanhemmille ja heikkotehoisemmille koneille. Työpöytäympäristönä käytetään oletuksena KDE:tä, mutta myös GNOME:n voi valita halutessaan.
Viides versio on ensimmäinen käyttöjärjestelmä joka on julkaistu PlayStation 3:lle, jolloin käytetään työpöytäympäristönä Enlightenment E17:aa.
Kraaseli
Kraaseli voi tarkoittaa:
Ulkomailla:
Alice Wallenius
Alice Wallenius (o.s. Rosenblad; 7. elokuuta 1888 Saltvik – 21. syyskuuta 1966 Moskova ) oli suomalainen opettaja ja kielenkääntäjä. Hänen puolisonsa oli runoilija Allan Wallenius.
Elämä
Ahvenanmaalla merikapteenin perheeseen syntynyt Wallenius valmistui Tammisaaren seminaarista vuonna 1910 ja sen jälkeen työskenteli opettajana Haraldsbyn kansakoulussa vuodesta 1911 lähtien. Wallenius oli myös sosialidemokraattien edustajana Saltvikin kunnanvaltuustossa. Vuonna 1917 hän tutustui Ahvenanmaalle puhumaan saapuneeseen Allan Walleniukseen. Sisällissodan aikana Alice Wallenius tuki punaisia ja joutui lyhyeksi aikaa mantereelta saapuneiden suojeluskuntalaisten pidättämäksi. Sodan jälkeen hänet erotettiin toimintansa takia opettajanvirasta. Kesällä 1918 Wallenius muutti Tukholmaan, jossa hän avioitui Allanin kanssa vuonna 1919. Tukholmassa Alice Wallenius lähti myös mukaan SKP:n toimintaan.
Vuonna 1921 pariskunta karkotettiin Ruotsista ja puolisot muuttivat Neuvosto-Venäjälle. Allan Wallenius vangittiin Stalinin vainojen yhteydessä, ja hän kuoli vankileirillä vuonna 1942. Alice Wallenius eli viimeiset vuosikymmenensä Moskovassa, jossa hän kuoli vuonna 1966 liikenneonnettomuudessa jäätyään linja-autonkuljettajan yliajamaksi.
Wallenius käänsi ruotsiksi muun muassa Karl Radekin, Georgi Dimitrovin, Arvid Hansenin ja V. I. Leninin teoksia. Lisäksi hän ruotsinsi Kommunistinen manifestin sekä Josef Stalinin kymmenosaisen suurteoksen Leninismin perusteista ensimmäisen osan yhdessä Ivar Lassyn kanssa.
Muuta
Vuonna 2021 valmistui Annvi Gardbergin toimittama Yleisradion radiodokumentti Allan Walleniuksesta, jossa sivuaa myös Alice Walleniuksen elämää. Hänen vaiheitaan käsitellään myös Annvi Gardbergin, Anders Gardbergin ja Aapo Roseliuksen vuonna 2018 julkaistussa kirjassa Över branten.