cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pietarinkirkko
Valmistumisen jälkeen
Pietarinkirkolla on oma 1523 perustettu rakennusvirasto Congregazione della Reverenda Fabbrica di San Pietro (lyhyemmin "Fabbrica di San Pietro"), joka on vastuussa kompleksin ylläpidosta ja korjauksesta. Sen palkollisia kutsutaan nimellä sampietrini. . Pietarinkirkon julkisivu ja apostolien patsaat pestiin ja ehostettiin Pyhän vuoden 2000 kunniaksi.
Sijainti
pienoiskuva|Rooman kaupunginosat sekä kuuluisien rakennusten sijoittuminen. Pietarinkirkko – kuten koko Vatikaani – sijaitsee Monte Vaticano -nimisellä loivalla kukkulalla. Alueen lähellä virtaa Tiberjoki, joka erottaa Pietarinkirkon useista Rooman kuuluisista rakennuksista. Niistä lähimpänä Pietarinkirkkoa sijaitsee Castel Sant’Angelona tunnettu Hadrianuksen mausoleumi, johon kiinteästi liittyy Tiberin ylittävä antiikkinen Ponte Sant’Angelon silta. Enkelten siltana tunnettu silta yhdistää Ponten ja Borgon kaupunginosat (rione) toisiinsa. Silta oli keskiajalla pyhiinvaeltajien suosima reitti Pyhän Pietarin haudalle. Riemujuhlan vuonna 1450 sillalla tapahtui onnettomuus: pyhiinvaeltajien tungeksiessa ahtaalla sillalla sen kaide sortui ja kaksisataa ihmistä tallaantui kuoliaaksi paniikissa. Yksi Rooman kuuluisimmista kirkoista, Pantheon, sijaitsee Tiberin vastarannalla.
Pyhän Pietarin hauta
pienoiskuva|[[Neron kilpa-ajorata (circus), Konstantinuksen basilika ja nykyinen Pietarinkirkko. Apostoli Pietarin marttyyrikuoleman paikka sirkuksen ajoradan keskikorokkeella on merkitty ristillä.]]
Maciej Skorża
Ura
Syyskuussa 2014 Skorżasta tuli KKS Lech Poznańin päävalmentaja. Hänen johdollaan Lech nousi Puolan mestariksi pisteen erolla KP Legia Varsovaan. Mestaruus oli Skorżan valmennusuran kolmas.
Pietarinkirkko
Pyhän Pietarin hauta
Perimätiedon mukaan Pietarinkirkko on rakennettu paikalle, jossa apostoli Pietari ristiinnaulittiin ja johon hänet haudattiin. Pyhää Pietaria pidetään Rooman ensimmäisenä piispana ja paavina. Pietarin haudan uskotaan olevan Pietarinkirkon pääalttarin alla, ja perimätiedon vahvistamiseksi paavi Pius XII:n ollessa paavina 1950-luvulla Pietarinkirkon alla suoritettiin kaivauksia, joiden tuloksena löydettiin hautamuistomerkki. Sen viereen on raapustettu kreikaksi sanat: Pietari on täällä. Paikalla, josta hautamuistomerkki löydettiin, sijaitsi aikanaan keisari Neron aikainen hautausmaa, jonne osa vainoissa teloitetuista kristityistä haudattiin. Paikalta löydettiin myös luita, ja tiedotuksessaan Vatikaanivaltio totesikin kyseessä olevan "mitä suurimmalla todennäköisyydellä" apostoliruhtinaan maalliset jäännökset. Kaikki eivät ole samaa mieltä Vatikaanivaltion kanssa, sillä kriittisimpien tutkijoiden mukaan "oli kyllä odotettavissa, että hautausmaalta löytyy luita".
Maciej Skorża
Ura
Kausi 2015/16 alkoi puolustavalta mestarilta katastrofaalisesti. Lech putosi liigan häntäpäähän ja lopulta lokakuussa 2015 Skorża sai potkut seuran ollessa liigan viimeisenä. Joukkue voitti vain yhden kauden 11 ensimmäisestä ottelustaan.
Pietarinkirkko
Julkisivu
pienoiskuva|[[Carlo Madernon suunnittelema barokkityylinen julkisivu, jossa on kahdeksan korinttilaista pylvästä ja neljä pilasteria.]]
Maciej Skorża
Ura
Kesällä 2017 Skorża allekirjoitti kaksivuotisen sopimuksen Pogoń Szczecinin kanssa. Sarjajumboksi alkukauden aikana juuttunut Pogoń erotti Skorżan lokakuun lopussa 2017.
Pietarinkirkko
Julkisivu
Pietarinkirkon fasadi eli julkisivu valmistui 1614. Sen suunnitteli arkkitehti Carlo Maderno. Julkisivu on 114,69 metriä leveä ja 48 metriä korkea. Attikan huipulla seisoo kolmetoista patsasta, joista jokainen on korkeudeltaan noin kuusi metriä. Patsaat esittävät Kristusta, Johannes Kastajaa ja apostoleja lukuun ottamatta Pietaria. Julkisivua koristavat korinttilaisen pylväsjärjestelmän mukaiset pylväät ja pilasterit. Pietarinkirkon julkisivulta avautuu parveke, jolta uusi paavi antaa perinteisen urbi et orbi -siunauksensa ja jossa paavi pitää puheensa pääsiäisenä ja jouluna. Julkisivu, samoin kuin ulkoseinät, on tehty kullanvärisestä travertiinista, joka on louhittu Tivolista.
Arkkitehdin aiempiin töihin ihastunut paavi Paavali V kutsui Madernon vuonna 1603 mukaan kirkon rakennustyöhön. Trenton kirkolliskokouksen 1563 antaman suosituksen mukaan Michelangelon suunnittelema keskeiskirkko piti muuttaa pitkänomaiseksi latinalaiseksi ristiksi, joka soveltui paremmin katolisen kirkon liturgiaan ja perinteisiin. Maderno jatkoi kirkkoa kolmella holviosastolla ja suunnitteli mahtipontisen julkisivun, mutta muutokset vähensivät olennaisesti kirkon keskeisimmäksi huomiopisteeksi tarkoitetun kupolin vaikuttavuutta.
Maciej Skorża
Ura
Huhtikuussa 2021 Skorża palasi Lech Poznanin päävalmentajaksi. Hän luotsasi seuran kauden 2021/22 päätteeksi Ekstraklasan mestaruuteen. Skorża jätti seuran kauden jälkeen henkilökohtaisten syiden vuoksi.
Pietarinkirkko
Julkisivu
Julkisivun reunimmaiset ulokkeet, joissa on suuret holvikaaret ja huipulla pyöreät kellotaulut, ovat jäänteitä kellotorneista. Ne eivät kuuluneet Madernon alkuperäiseen suunnitelmaan, vaan olivat Fabbrica di San Pietron kuningasajatus. Torneja ei koskaan rakennettu harjaansa, koska soinen maaperä alkoi antaa periksi. Joka tapauksessa ulokkeet tekevät jo muutenkin raskaasta ja liian korkeasta fasadista lisäksi suhteettoman leveän. Pietarinaukiota rakentaessaan Gian Lorenzo Bernini pyrki perspektiiviä taivuttamalla huijaamaan katsojan silmää, jotta kupoli ja julkisivu asettuisivat edukseen aukiolta nähtynä.
Kupoli
pienoiskuva|vasen|[[Michelangelon suunnittelema Pietarinkirkon kupoli, jonka Giacomo della Porta rakensi valmiiksi 1588–1590.]]
Vammaskosken silta
Vammaskosken silta on Sastamalan keskustaajamassa Vammalassa sijaitseva Liekoveden ja Rautaveden välisen Vammaskosken salmen ylittävä silta. Kuusiaukkoinen 114 metriä pitkä ja alun perin 6 metriä leveä graniittisilta rakennettiin vuosina 1913–1915. Sillan rakennustyötä johti rakennusmestari ja sillanrakentaja Valle Antila (1882–1938). Samalla paikalla on ollut jo aiemmin puisia siltoja ainakin 1600-luvulta lähtien. Viimeksi paikalla ollut puusilta oli rakennettu 1874 ja se purettiin graniittisillan valmistuttua 1915.
Pietarinkirkko
Kupoli
Donato Bramanten 1500-luvun alussa piirtämä kupoli oli Pantheonin kaltainen puolipallo, jota ympäröi korinttilaisen pylväsjärjestelmän mukainen peristyyli. Sangallon versiossa oli kaksi päällekkäistä portaan tavoin askellettua arkadia. Pietarinkirkon rakennushankkeelle ominaisesti työt pitkittyivät, arkkitehdit vaihtuivat ja suunnitelmat muuttuivat. Myöhemmin kupolin nousukulmasta päätettiin tehdä selvästi jyrkempi. Lopullinen versio on tehty Michelangelon piirustusten pohjalta, vaikka hänen seuraajansa muuttivat sen yksityiskohtia.
Vammaskosken silta
Sillan alkuperäiset kivipylväiden tukemat putkikaiteet poistettiin vuonna 1958 tapahtuneen sillan kannen leventämisen yhteydessä kun sillalle rakennettiin jalkakäytävät. Osa alkuperäisistä kaiteista sijoitettiin 1970-luvulla Vammalan toria reunustamaan. Sillan viimeisin peruskorjaus ja levennystyö on tehty vuosina 2005–2006.
Vammaskosken silta on edellenkin tärkeä Vammalan sisäisessä liikenteessä koska Rautaveden yli suunniteltua Kilpinokan siltaa ja siihen liittyvää Vammalan keskustan ohitustietä ei ole päästy toteuttamaan.
Pietarinkirkko
Kupoli
Pietarinkirkon kupoli on sisähalkaisijaltaan 41,90 metriä, ja sen korkeus lattiatasosta kupolin ristiin on 137,7 metriä. Kupoliin kuuluva lyhty taas on 26,50 metriä korkea. Kupolin jänneväli on näin hivenen Pantheonia pienempi. Siinä on kaksi tiilestä muurattua kuorta, joita tukee kupolin ulkopinnalla kuusitoista kivilohkareista tehtyä ruodetta. Kupolia on myöhempinä aikoina lisävahvistettu ketjuilla.
Vammaskosken silta
Aiheesta muualla
61.34556°N, 22.905°W
Pietarinkirkko
Kupoli
Pietarinkirkon kupoli on toiminut esikuvana monien läntisen maailman kirkkojen ja muiden rakennusten kupoleille, kuten St Paulin katedraalin Lontoossa, Invalidikirkon Pariisissa ja Capitolin Washingtonissa.
Maciej Skorża
Ura
Marraskuussa 2022 Skorżan kerrottiin aloittavan vuoden 2023 alussa Japanin liigan Urawa Red Diamondsin päävalmentajana.
Pietarinkirkko
Sisätilat
pienoiskuva|Berninin suunnittelema [[baldakiini on 35,5 metriä korkea ja valettu pronssista.]]
Pietarinkirkon pääasiassa barokkityyliä edustavan sisätilan tärkeimpiä suunnittelijoita oli Bernini, jonka käsialaa on pääalttarin yllä kohoava valtava baldakiini (alttarikatos). Kullatusta pronssista valmistettua alttarikatosta kannattelevat kierteiset pylväät, joiden muodon Bernini lainasi ensimmäisen Pietarinkirkon alttaria koristaneista Salomon pylväistä. Vain paavi saa pitää alttarilla messun.
Pietarinkirkon mitat ovat erittäin suuret: kirkon sisäpituus on 186 metriä, ja leveys on poikkilaivan kohdalta mitattuna 137,5 metriä. Kirkon sisätilan pinta-ala on yli viisitoistatuhatta neliömetriä, ja holvatun päälaivan korkeus nousee neljäänkymmeneenviiteen metriin. Huolimatta kirkon ja sen sisätilojen suurista mittasuhteista katsotaan kirkon silti olevan sisäpuolelta sangen harmoninen. Vaikka sisätilojen rakennustöihin ja sisustamiseen osallistui useita eri tyylisuuntia edustaneita arkkitehteja, kokonaisuutta pidetään tasapainoisena. Tämä voidaan lukea Michelangelon ansioksi, sillä juuri hän jäntevöitti kirkon arkkitehtuurin.
Kirkon narthexin eli esihallin on suunnitellut Carlo Maderno, ja se kuuluu arkkitehdin merkittävimpiin töihin. Sen rakennustyöt aloitettiin 1608 ja saatiin päätökseen vuonna 1612. Narthexissa on viisi ovea, joista keskimmäinen pääsisäänkäynti, Filareten ovi, on peräisin vanhasta Konstantinuksen basilikasta ja se on nimetty suunnittelijansa Filareten mukaan. Filareten oven vasemmalla puolella ovat kuolleiden ovi ja hyvän ja pahan ovi. Pääsisäänkäynnistä oikealle on sakramenttien ovi. Oikeanpuoleisin ovi tunnetaan pyhänä ovena, jonka Vico Consorti valoi pronssista vuonna 1950. Pyhä ovi tai porta santa avataan ainoastaan riemujuhlan kunniaksi 25 vuoden välein (viimeksi 2000). Esihallissa on patsaat keisari Konstantinukselle ja Kaarle Suurelle.
Kirkon alla on krypta, jossa on keskiaikaisten paavien sarkofageja sekä roomalaisen prefektin Junius Bassuksen taitavin korkokuvin koristeltu arkku vuodelta 359.
Pietarinaukio
Pietarinkirkon edustan aukio, Pietarinaukio, jakaantuu kahteen osaan, joista kirkkoa lähin on puolisuunnikkaan muotoinen, kun taas Gian Lorenzo Berninin suunnittelema osa on soikio. Aukion halkaisija on leveimmillään 198 metriä. . Aukiota reunustaa 284 pylvästä käsittävä nelirivinen pylväskäytävä. Berninin oppilas lisäsi 140 pyhimyspatsasta, joiden korkeus on yli kolme metriä. Aukio rakennettiin Aleksanteri VII:n pontifikaatin aikana 1656–1667.
Pietarinkirkon taideteokset
pienoiskuva|vasen|Michelangelon Pietà pienoiskuva|[[Arnolfo di Cambion veistämänä pidetty Pyhän Pietarin pronssipatsas vuodelta 1300 jäljittelee antiikin filosofipatsaiden muotokieltä. Patsas puetaan paavilliseen asuun Pietarin ja Paavalin päivänä 29.6.]]
Pietarinkirkko on huomattava saavutus rakennustaiteellisesti, mutta se sisältää myös suuren määrän merkittäviä taideteoksia. Bernini teki Pietarinkirkon koristukseksi useita huomattavia taideteoksia. Pääalttarin baldakiini eli alttarikatos, joka hallitsee Pietarinkirkon sisätilojen arkkitehtuuria, on hänen suunnittelemansa. Kolmekymmentä metriä korkea alttarikatos on työstetty erittäin tarkasti, ja siinä on runsaasti erilaisia yksityiskohtia. Samoin Berninin käsialaa on paavi Aleksanteri VII:n muistomerkki. Berninin kuuluisiin töihin Pietarinkirkossa lukeutuu myös hänen suunnittelemansa Pietarin istuimena tunnettu teos, joka vie koko Pietarinkirkon länsipäädyn apsiksen tilan. Kirkon veistoksista taas Bernini on veistänyt muun muassa Pyhä Longinos -patsaan.
Kirkossa on lukuisia huomattavia veistoksia. Niihin kuuluvat muun muassa Michelangelon kuuluisa vuonna 1499 valmistunut veistos Pietà, joka esittää neitsyt Mariaa sylissään kuollut Jeesus. Alkujaan veistos valmistettiin Vanhaa Pietarinkirkkoa varten, mutta myöhemmin se siirrettiin uuteen Pietarinkirkkoon. Veistosta pidetään yhtenä Michelangelon tuotannon tärkeimmistä. Pietà on sijoitettu heti kirkon sisäänkäynnin läheisyyteen, joten se osuu kirkossa käyvän vierailijan silmiin ensimmäisenä. Nykyään veistos on jouduttu siirtämään lasivitriinin alle, koska se joutui vuonna 1972 vahingonteon kohteeksi.
pienoiskuva|Berninin suunnittelema [[Pyhän Pietarin istuin.]]
Pietarinkirkossa on myös Pollaiuolon, Canovan ja Thorvaldsenin veistämät paavien muistomerkit. Pietarinkirkossa oleviin paavien muistomerkkeihin kuuluvat Gregorius XIII:n muistomerkki, Gregorius XV:n monumentti, Klemens XIII:lle rakennettu monumentti sekä Johannes XXIII:n muistoksi pystytetty muistomerkki. Viime aikoina hallinneista paaveista ovat Johannes XXIII:n lisäksi myös Pius X ja Benedictus XV saaneet omat muistomerkkinsä. Pietarinkirkon paavien muistomerkit edustavat eri aikakausien tyylisuuntia. Berninin toteuttamat Aleksanteri VII:n ja Urbanus VIII:n muistomerkit ovat barokkia, kun taas Pollaiuolon tekemä Sixtus IV:n muistomerkki on renessanssityylinen.
Kuljettaessa Pietarinkirkon sisäänkäynniltä keskikäytävää pitkin eteenpäin on löydettävissä useita muita merkittäviä monumentteja. Ruotsin katolilaisuuteen kääntyneelle hallitsijalle Kristiinalle – joka on myös haudattu Pietarinkirkkoon – on rakennettu oma monumenttinsa, minkä jälkeen keskikäytävältä löytyvät paavien Pius XI:n ja Pius XII:n muistomerkit. Kirkon luoteiskulmassa taas sijaitsee Arnolfo di Cambion veistämä Pyhää Pietaria esittävä patsas, jonka varpaan suuteleminen tuottaa uskomuksen mukaan onnea. Pietarinkirkon seinien syvennyksissä on pyhimyksiä esittäviä patsaita, joiden lukumäärä on 39. Vasemmalta keskikäytävältä löytyy Kristuksen kirkastuksen alttari.
Pietarinkirkon merkittäviin veistoksiin kuuluu myös neljä suurta pyhimyspatsasta. Nämä patsaat esittävät pyhää Longinusta, Pyhää Veronicaa, Pyhää Andreasta sekä Pyhää Helenaa. Jokainen patsaista pitelee itseensä läheisesti liittyvää esinettä: Andreaksella on käsissään Andreaan risti, jossa poikkipuut on asetettu ristikkäin, kun taas Helena, uskomuksen mukaan Jeesuksen alkuperäisen ristin löytäjä, pitelee latinalaista ristiä.
Pietarinkirkossa säilytetään arvokkaita esineitä, joita ruhtinaat ja kuninkaalliset ovat paaville lahjoittaneet. Lahjaesineiden lisäksi kirkko sisältää myös merkittäviä käsitöitä, kuten pienoispatsaita, sekä muuta kirkkotaidetta.
Paavien haudat
pienoiskuva|Paavi [[Johannes XXIII:n ruumis Pietarinkirkossa vuonna 2004]]
Pietarinkirkon alle on haudattu useita paaveja, minkä lisäksi itse kirkossa on useita paavien hautoja. Tämän lisäksi kirkkoon on haudattu muun muassa kruunusta luopunut ja katolilaisuuteen kääntynyt Ruotsin kuningatar Kristiina, jonka hauta sijaitsee Johannes Paavali II:n haudan vieressä. Pietarinkirkon kryptan pyhimpänä paikkana pidetään oletettua apostoli Pietarin hautaa. Yhteensä Pietarinkirkkoon on haudattu kymmeniä paaveja, kuten kaikki vuonna 1903 kuolleen paavi Leo XIII:n seuraajat. Paavien lisäksi Pietarinkirkkoon on haudattu kuningatar Kristiinan kaltaisia hallitsijoita ja ylimyksiä. Pietarinkirkon Sagre Grotte Vaticane -kryptaan ovat haudattuna muun muassa paavit Nikolaus I, Gregorius V, Hadrianus IV, Bonifatius VIII, Nikolaus V, Paavali II sekä Aleksanteri VI ja keisari Otto II. Myös paavi Pius IX:n sydän on haudattu pieneen uurnaan kyseiseen kryptaan.
Pietarinkirkon alla sijaitsevista haudoista suuri osa on ajalta ennen nykyisen Pietarinkirkon rakentamista.
Jälkivaikutus
Pietarinkirkon rakennushankkeella oli kauaskantoisia vaikutuksia arkkitehtuuriin ja uskonnollis-poliittiseen historiaan Euroopassa ja muuallakin.
Gotiikka ei ollut koskaan saanut Italiassa jalansijaa, ja viimeistään Donato Bramanten renessanssityylinen suunnitelma uudeksi Pietarinkirkoksi teki goottilaiset katedraalit vanhentuneiksi myös muualla Euroopassa, jossa niitä vielä rakennettiin. Monet goottilaisista kirkoista jäivät keskeneräisiksi aina 1800-luvulla tapahtuneeseen uusgoottilaisen kertaustyylin nousuun saakka, yhtenä esimerkkinä Kölnin tuomiokirkko.
Keskeiskirkon ja pitkävartisen latinalaisen ristin yhdistelmänä Pietarinkirkko oli esimerkkinä useimmille muillekin kirkoille barokin aikakaudella. Michelangelon kupoli toimi esikuvana vastaaville hankkeille myös muissa maissa. Pietarinkirkon arkkitehtuuri sai jäljittelijöitä Venäjälläkin, jossa Pietarin Kazanin katedraali rakennettiin samassa hengessä.
Pietarinkirkon rakentaminen kysyi paljon varoja, joita kerättiin kirkon siunaamalla anekaupalla pohjoista Eurooppaa myöten, mikä oli eräänä syynä uskonpuhdistukseen ja protestanttisten kirkkojen eroamiseen katolisesta kirkosta.
Maailman suurimman kirkon asema
Luetteloissa maailman suurimmista kirkoista on erilaisia näkemyksiä Pietarinkirkon asemasta. Unesco pitää Pietarinkirkkoa maailman suurimpana kirkkona sen vaikuttavuuden ja merkityksen vuoksi, kun taas Guinnessin ennätysten kirjan mukaan suurimman kirkon kunnia kuuluu Norsunluurannikolla sijaitsevalle Basilique de Notre Dame de la Paix de Yamoussoukrolle. Kirkko on alullepanijansa presidentti Félix Houphouët-Boignyn lahja syntymäkaupungilleen.
Pietarinkirkkoa mukailevan Yamoussoukron basilikan kupoli on esikuvaansa hieman matalampi, mutta lanterni korkeampi. Sen pinta-ala on kaksinkertainen (30 000 m²), mutta Pietarinkirkkoon mahtuu huomattavasti enemmän ihmisiä eli 60 000 ihmistä, kun Yamoussoukroon mahtuu 18 000.
C. Edv. Törmänen
thumb|upright|C. E. Törmäsen ja hänen tyttärensä Hilja Kaunon hauta [[Vihdin kirkko|Vihdin kirkon hautausmaalla.]] Carl Edward Törmänen (9. elokuuta 1855 Lohja – 22. maaliskuuta 1880 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä ja näytelmäkirjallisuuden suomentaja. Hän käytti nimimerkkejä ''C.Ed. T--nen, Ed. T-nen, E-d T-nen, Törmänen, E. Törmänen, Vieno ja Wieno''.
Törmänen oli mukana Suomalaisen Teatterin toiminnassa yhdessä Kaarlo Bergbomin kanssa.
24-vuotiaana kuollut Törmänen on haudattu Vihdin hautausmaalle yhdessä 1-vuotiaan tyttärensä Hilja Kaunon (1879–1880) kanssa. C. E. Törmäsen puisto Helsingissä on nimetty hänen mukaansa.
May Whitty
May Whitty oli brittiläinen näyttelijä, joka muistetaan parhaiten elokuvista Nainen katoaa (1938), Night Must Fall (1937) ja Rouva Miniver (1942). Kahdesta jälkimmäisestä hän oli Oscar-ehdokkaana parhaasta naissivuosasta.
Ura
May Whitty aloitti näyttelemisen Lontoon teattereissa 1882. Hän aloitti sivurooleissa mutta sai nopeasti päärooleja. Hän oli ollut yksi Britannian teatterimaailman suurimpia tähtiä lähes 25 vuotta, kun hän teki ensimmäisen elokuvansa Enoch Arden 1914. Elokuvat eivät kuitenkaan kiinnostaneet häntä suuresti ja hän tekikin vain harvoja elokuvia seuraavan 20 vuoden aikana. 1930-luvulla hänellä monia menestysrooleja Broadwayllä. Sen jälkeen hän siirtyi Hollywoodiin, sillä näyttelijän työ oli siellä helppoa ja rahallisesti tuottoisaa. Hänen ensimmäinen äänielokuvansa oli Night Must Fall (1937). Whitty näytteli tavallisesti arvokkaita ja jalosyntyisiä roolihahmoja, mutta hän pystyi myös näyttelemään työläisrooleja, kuten esimerkiksi Kolmastoista tuoli (1937).
Elämä
May Whitty sai Brittiläisen imperiumin ritarikunnan Dame Commander of the British Empire (DBE) 1918 urhollisuudestaan ensimmäisessä maailmansodassa.
Whitty oli naimisissa näyttelijä ja teatterituottaja Ben Websterin kanssa. Heidän tyttärensä Margaret Webster oli myös näyttelijä. Margaret Webster kirjoitti äidistään elämäkerran The Same Only Different (1969).
Filmografia
thumb|Dame May Whitty elokuvassa Sotapesä tähdille (1943)
Työ (1927–1930)
thumb|200px|Lehden ensimmäisen varsinaisen numeron etusivu. Työ oli Viipurissa vuosina 1927–1930 ilmestynyt kommunistinen sanomalehti.
Pelle Peloton
Pelle Peloton on sarjakuvataiteilija Carl Barksin luoma Disneyn eläinmaailman sarjakuva- ja animaatiohahmo, joka asuu Ankkalinnassa. Pelle Peloton on ammatiltaan keksijä ja hän pystyy keksimään lähes mitä tahansa. Tarinoissa Pelotonta auttaa Pikku apulainen, pieni robotti, jolla on päänään hehkulamppu.
Pellen ensiesiintyminen tapahtui vuonna 1952 Walt Disney’s Comics and Stories -lehden tarinassa "Onnen kantamoinen" (Gladstone's Terrible Secret), jossa hän pomppii hyppy­kepillä Hannu Hanhen talon ohi. Peloton kertoo Hannulle yrittäneensä kehittää Mummo Ankalle uuden tavan kirnuta voita, mutta keksintö ei toiminut. Tästä turhautuneena Peloton lahjoittaa hyppykepin Hannulle. Suomessa "Onnen kantamoinen" julkaistiin ensimmäisen kerran Aku Ankan numerossa 6/1953.
Carl Barks lakkasi piirtämästä Pelle Pelotonta vuonna 1964, minkä jälkeen muiden sarjakuvataiteilijoiden Peloton-tarinoita alkoi ilmestyi Uncle Scrooge -lehden sivuilla.
Pelle Peloton esiintyi ensimmäisen kerran animoituna piirrossarjassa Ankronikka vuonna 1987, jolloin hänen ääninäyttelijään toimi Hal Smith.
Hahmo
Pelottomalla on tyypillisesti päällään ruskeat housut ja kengät, sininen tai keltainen kauluspaita, vihermustat liivit sekä hihnallinen, yleensä keltainen, hattu. Hänellä on myös sangattomat silmälasit nokallaan. Joissain varhaisemmissa tarinoissa hän ei käytä liivejä ja on nyky-Pelleä tukevampi. Pelle on luonteeltaan hyvin ystävällinen, eikä osaa kieltäytyä juuri mistään.
Pelle yleensä keksii nopeasti halutun laitteen, mutta jos ideaa ei tule, hän kolauttaa itseään vasaralla päähän ajatuksen esiin saamiseksi. Hän käyttää myös mietintämyssyä, katonharjan muotoista päähinettä, jossa istuu kolme lintua. Linnut eivät ole maan päältä, eräässä suomeksi 1960-luvulla ilmestyneessä tarinassa kävi ilmi, mistä niitä saa: ne ovat toisella planeetalla elävä lintulaji, ja Pelle kävi hankkimassa sieltä uudet. Planeetan pinnalla hän joutui käyttämään pyöreää hengityskypärää ja kun yksi linnuista rikkoi sen, hän pidätti hengitystään kunnes pääsi alukseensa. Mietintämyssy on sittemmin jäänyt pois tarinoista.
Sukulaiset ja ystävät
Don Rosan mukaan Pelottoman isä Pietari Peloton toimi ennen eläköitymistään korjauspajan pitäjänä ja isoisä Petteri Peloton mekaanikkona. Hänellä on myös sukulaispoika Tarmo (Newton), joka on suomennettu veljenpojaksi. Ei ole täysin varmaa, onko Tarmo Pellen veljenpoika, sillä englanninkielinen sana ”nephew” tarkoittaa sekä veljen- että sisaren- ja jopa serkunpoikaa. Tarinassa "Rasittava vierailu" esiintyi Pellen Tunari-setä (tai eno; englannin sana "uncle" on yhtä ongelmallinen kuin "nephew"); nimensä mukaisesti Tunari-setä teki epäonnistuneita keksintöjä. Samassa tarinassa mainitaan myös Pellen isoisä, joka on joko Pellen äidin isä tai sitten tarinan tekijät eivät ole olleet selvillä kaikista sukulaisuussuhteista. Tämän sarjan isoisä nähdään vain muotokuvana seinällä, ja hän oli ollut ensin postivaunujen kuljettaja ja sitten junailija. Pellen sisaruksia tai äitiä ei ole koskaan mainittu sarjakuvissa.
Pelottoman ystäviä ovat Aku Ankka ja muut Ankan perheen jäsenet. Roope Ankka vaatii yleensä Pelottoman töihin itselleen palkatta. Häneltä apua on myös saanut Taikaviitta, jolle Peloton suunnittelee ja valmistaa sekä aseita että varusteita.
Tunnetuimmat keksinnöt
Pelle Peloton on yleismies, joka saa aikaan useita mahdollisia ja mahdottomia kojeita ja laitteita. Useat hänen keksinnöistään toistuvat sarjassa, joko sellaisinaan tai eri olomuodossa. Listalta löytyy muun muassa:
Jeet Thayil
pienoiskuva|Jeet Thayil.
Jeet Thayil (s. 1959 Kerala) on intialainen runoilija ja kirjailija. Hän on julkaissut muun muassa neljä kokoelmaa: These Errors Are Correct (Tranquebar, 2008), English (2004, Penguin India, Rattapallax Press, New York, 2004), Apocalypso (Ark, 1997) ja Gemini (Viking Penguin, 1992). Thayilin ensimmäinen romaani, Narcopolis (Faber & Faber, 2012), oli ehdolla vuoden 2012 Booker-palkinnon saajaksi.
Mirja Vesanen
Impi Mirja (Mirjam) Vesanen (9. marraskuuta 1901 Merikarvia – 29. tammikuuta 1983) oli suomalainen nuortenkirjailija ja filosofian maisteri. Elämäntyönsä hän teki kansakoulunopettajana Helsingissä.
Vesanen tuli ylioppilaaksi Porin tyttölyseosta vuonna 1923. Kansakoulunopettajaksi hän pätevöityi Jyväskylän seminaarista vuonna 1924. Helsingin yliopistosta Vesanen valmistui filosofian kandidaatiksi 1932. Kansakoulunopettajana hän toimi Porissa, Siikaisissa, Laviassa ja Helsingissä. Vesanen oli ruotsin kielen tuntiopettajana Helsingin työväenopistossa vuosina 1946–1949 ja 1961–1971.
Vesasen vanhemmat olivat nahkuriliikkeen omistaja Kustaa Eevert Vesanen ja Maria Josefina (o.s. Strömbäck)
Sun City
Sun City tarkoittaa seuraavia paikkoja:
Chasing Shadows
Chasing Shadows on suomalaisen heavy metal -yhtye Ancaran kolmas studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2009 levymerkillä DKS Music. Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 32.
Albumin on tuottanut Hiili Hiilesmaa.
Työ (1921)
thumb|200px|Lehden ensimmäisen varsinaisen numeron etusivu. Työ oli Viipurissa vuonna 1921 ilmestynyt Suomen sosialistisen työväenpuolueen sanomalehti.
Lehti ilmestyi säännöllisesti vain neljän viikon ajan lokakuussa 1921. Sen päätoimittajina työskentelivät Viljo Nokireki (näytenumero), Matti Peräkylä ja S. Kutvonen. Kuudesti viikossa ilmestynyt Työ jäljitteli ulkoasultaan samannimistä vanhan työväenliikkeen lehteä. Lehtihanke osoittautui taloudellisesti täysin epäonnistuneeksi.
Monisha Kaltenborn
Monisha Kaltenborn (s. Monisha Narang, 10. toukokuuta 1971) on itävaltalainen autourheilupäällikkö, Sauberin Formula 1 -tallin entinen toimitusjohtaja ja entinen tallipäällikkö (2013–2017 ). Lisäksi hän omisti 33,3 % osuuden tallista kesään 2016 saakka. Hänestä tuli vuonna 2013 F1-historian ensimmäinen nainen tallipäällikkönä.
Kyrönsalmen sillat
Ennen siltoja Kyrönsalmen ylitystä hoitivat soudettavat lossiveneet. Ylityksestä vastasi Olavinlinnan linnoitus, myöhemmin ylläpitäjiksi velvoitettiin Kerimäen ja Säämingin talonpojat. Vuonna 1883 ehdotettiin rakennettavaksi rautainen silta Kyrönsalmen yli, mutta hanke ei edennyt. Puurunkoinen polttomoottorilossi aloitti liikennöinnin salmessa vuonna 1902, mutta lossi oli voimiltaan pienehkö Kyrönsalmeen. Rautarunkoinen Kyrönsalmi-höyrylossi otettiin käyttöön 1908, ja samana vuonna salmen yli valmistui teräksinen rautatiesilta. Junat ja jalankulkijat käyttivät rautatiesiltaa, mutta hevoskuormat, myöhemmin henkilöautot ja bussit matkustajineen, käyttivät lossia. Lossille pääsyä jonotettiin niin kaupungin puolella kuin Kyrönniemelläkin. Kun autoliikenne päästettiin sillalle vuonna 1935, lossi poistui käytöstä. Liikenne rautatiesillalla oli hidasta, koska siltaa pystyi ajamaan vain yhteen suuntaan kerrallaan ja maantieliikenne oli katkaistava joko junan tai laivan tulon takia.
Maantiesillat
thumb|left|Vuonna 2000 valmistuneen maantiesillan läppä avautumassa. thumb|left|Kyrönsalmen maantiesillat vuonna 2012. Takimmaisen vuonna 2000 valmistuneen sillan läppä on auki korjausten takia. Kyrönsalmen valtatie 14:n maantiesillat (61.86993°N, 28.90778°W) ovat 435 metrin pituisia ja 12,5 metrin levyisiä teräsbetonikantisia liittopalkkisiltoja. Molemmissa silloissa on hydraulisesti avattava teräskantinen 42 metrin pituinen läppä. Siltojen alla on 22 metriä leveä ja 80 metriä pitkä laivajohde. Sillan kiinteän osan vapaa alikulkukorkeus on 12,4 metriä. Siltojen kohdalla vesisyvyys on suurimmillaan yli 20 metriä, ja salmessa on voimakas virta. Molemmissa maantiesilloissa on kaksi ajokaistaa ja yhdistetty kävely- ja pyörätie. Maantiesilloista pohjoisempi on valmistunut vuonna 2000 ja eteläinen 2011.
Historiaa
Savonlinnan kaupunki oli esittänyt vuonna 1900 senaatin rautatievaliokunnalle, että rautatiesiltaa suunniteltaessa otettaisiin huomioon maantieliikennekin, mutta esitystä ei huomioitu. Kyrönsalmeen valmistui vuonna 1968 ensimmäinen maantiesilta. Silta oli avattava, 423 metriä pitkä kotelopalkkiläppäsilta. Suomen saamaan toiseen kansainväliseen tielainaan sisältyivät Savonlinnan Kyrönsalmen maantiesilta ja tiejärjestelyt välillä Viiskulma–Mertala, ja hankkeen budjetti oli 15 miljoonaa markkaa.
Sopimus sillan rakentamisesta tehtiin huhtikuussa 1966, ja sillan pystytys alkoi saman vuoden syyskuussa. Tietyöt ja sillan alusrakenteet teki ruotsalaisen Armerad Betongin ja suomalaisen Asvaltti Lemminkäisen työyhtymä. Teräksinen päällysrakenne tuli Wärtsilä Oy:ltä. Sillan suunnitteli saksalainen insinööritoimisto Hans Grassl. Rakentajina toimi kansainvälinen 300 hengen ryhmä, työmaakielinä olivat suomi, ruotsi, saksa ja englanti. Sillan rakentamisen vedenalaisissa töissä käytettiin ensimmäistä kertaa siltarakentamisessa apuna televisiota ja kameraa.
Vahojärven rautatieasema
Vahojärven rautatieasema on rautatieliikennepaikka rataosalla. Liikennepaikka sijaitsee Parkanon kaupungin Vahojärven kylän läheisyydessä, noin 58 kilometrin päässä Tampereelta ja noin 18 kilometrin päässä Parkanosta. Vahojärvellä on pääraiteen lisäksi yksi sivuraide junakohtauksia varten.
Kyrönsalmen sillat
Historiaa
Kyrönsalmen sillan vihki käyttöön syyskuussa 1968 kulkulaitosministeri Paavo Aitio. Silta oli tuolloin Suomen toiseksi pisin ja kallein. Kyrönsalmeen vuonna 1968 valmistunut maantiesilta purettiin talvella vuonna 2000–2001. Sillan teräsrakenteet olivat väsyneet, koska liikenne ja kuormitus olivat vuosien saatossa kasvaneet yli suunnitellun. Sillan teräskannen ja läppäosan vauriot pahenivat sillan viimeisten 10 vuoden aikana niin, että raskaimmille ajoneuvoille ja kuljetuksille asetettiin painonrajoitus. Perustuksille rakennettiin uusi silta vuosina 2010–2011.
Rautatiesilta
thumb|Kyrönsalmen rautatiesilta käännettynä auki thumb|[[Olavinlinna ja rautatiesilta Kyrönsalmessa. Takana näkyy ponttoonisiltaa.]] Kyrönsalmen rautatiesilta (61.86653°N, 28.90348°W) on kääntösilta Huutokoski-Parikkala-rataosalla. Nopeusrajoitus sillalla junille on 20 km/h, ja sillalla kulkee kapea kävelytie.
Tchintabaraden (departementti)
thumb|175px|Tahouan alueen departementit. Tchintabaraden on departementti Nigerin Tahouan alueella. Se sijaitsee alueen pohjoisosassa Saharan ja Sahelin siirtymäalueella. Asukkaita on 120 500 henkeä (vuonna 2010, arvio).
Kyrönsalmen sillat
Rautatiesilta
Kyrönsalmen 210 metriä pitkä rautatiesilta on rakennettu vuosina 1906–1908. Junaliikenteelle silta avattiin 1907. Silta muodostuu neljästä jaksosta: 33 metriä pitkästä ristikkosillasta, kaksivartisesta kääntösillasta, 125 metriä pitkästä ristikkosillasta ja 9 metriä pitkästä levypalkkisillasta. Sillan teräsosien paino on 1 026 tonnia. Sillan rakensi saksalainen yritys, ja teräsosat ovat Siemens-Martin-menetelmällä valmistettua valantaterästä, jonka käyttö siltarakenteissa yleistyi 1890-luvulla. Rautatiesilta avattiin vuonna 1935 myös maantieliikenteelle. Kapea silta mahdollisti vain yhdensuuntaisen tieliikenteen. Maantiesillan valmistuttua vuonna 1968 silta palautui vain rautatiekäyttöön.
Tchintabaraden (departementti)
Departementin hallinnollinen keskus on Tchintabaradenin kaupunki. Sen lisäksi siihen kuuluvat Kaon, Tassaran ja Tillian maalaiskunnat. Asukkaat ovat etupäässä paimentolaisuutta harjoittavia tuaregeja ja arabeja.
Kyrönsalmen sillat
Rautatiesilta
Siltaan tehtiin merkittäviä muutoksia talvella 1967–1968 kantavuuden parantamiseksi. Kääntösillan osan paikkaa eli laiva-aukkoa siirrettiin keskemmälle salmea. Junien kuormaulottumaa korotettiin lyhentämällä 125-metrinen ristikkosillan osan jänne 104 metrin pituiseksi. Siltaan asennettiin uusi 18-metrinen levypalkkijakso. Rautatiesiltaa kunnostettiin viimeksi vuonna 2000, kun sillan kääntyvä osa peruskorjattiin. Kyrönsalmen rautatiesilta ei ole suojeltu kohde, vaikka se on osa Olavinlinnan kulttuurimaisemaa, koska siltaa on ajan mittaan muunneltu paljon alkuperäisestä ja silta on teknisen käyttöikänsä loppupuolella.
Linnansalmen ponttonisilta
thumb|left|Linnansalmen ponttoonisilta sulkeutumassa. Linnansalmen kävelyliikenteen kääntöponttonisilta Olavinlinnan vieressä (61.86395°N, 28.89903°W) valmistui 1974 Olavinlinnan 500-vuotisjuhlaan. Ponttonisilta korvasi aiemmat väliaikaiset sillat ja venekuljetukset Olavinlinnaan. Ponttonisiltaa on vuosien saatossa vaurioittaneet useat alukset: esimerkiksi vuonna 2010 ruoppausproomu vioitti siltaa, ja silta oli poissa käytöstä korjaamisen vuoksi muutaman päivän.
Laivaliikenne Kyrönsalmessa
Maantiesiltojen alituskorkeus on 12 metriä ja rautatiesillan 7,5 metriä (vedenkorkeudella 76,60). Kyrönsalmi syväväylänä ei täytä geometrialtaan voimassa olevia merenkulun turvallisuusvaatimuksia, eikä Kyrönsalmeen pysty rakentamaan merenkulun vaatimuksia täyttävää vesiväylää Olavinlinnan sijainnin vuoksi. Liikenteen ongelmana ovat Kyrönsalmen maantiesiltojen avaukset ja niiden aiheuttamat vaikutukset – pitkät jonot ja katuverkon ruuhkautuminen. Maantiesiltojen avaustarve Kyrösalmessa on suurin lomakauden aikana, hyötyliikenteen aiheuttamat avaukset ovat noin 20 avausta kuukausittain ja yhteensä noin vajaa 500 avausta vuodessa. Kyrönsalmen rautatiesillan avauskertojen määrä on tiesiltoja suurempi, noin 1 300 kertaa vuodessa. Saimaan syväväylästöllä tapahtuneista onnettomuuksista noin 20 prosenttia on tapahtunut Kyrönsalmessa. Salmessa on rekisteröity vain useita pieniä onnettomuuksia, kuten törmäyksiä siltojen laivajohteisiin ja Olavinlinnan rantakallioon.
Laivaliikenteen turvallisuuden varmistamiseksi ja siltojen suojaamiseksi on rautatie- ja maantiesiltojen kohdalle rakennettu johteiden muodostamat aukot. Pohjoisesta tultaessa Kyrönsalmen väylän varsinainen linjaus kulkee ensin maantiesiltojen avattavien osien ali, jossa johteet ohjaavat aukkoon. Tämän aukon leveys on 22 m ja korkeus 11 m. Maantiesiltojen jälkeen väylä kaartaa oikealle kohti rautatiesillan alla olevia johteita. Tämän johteiden rajaaman aukon leveys on 15,2 metriä ja korkeus 7,5 m. Suurin sallittu alusleveys johteiden välissä on 12,2 metriä. Vaihtoehtoinen linja kulkee maantiesiltojen tukipilarien välistä, keskeltä siltojen alta, alituskorkeus maantiesiltojen keskellä on 12 metriä. Aukosta tultaessa käännös kohti rautatiesiltaa on jyrkempi kuin peruslinjauksessa. Rautatiesillan ali voi ajaa johteiden oikealta tai vasemmalta puolelta. Linnansalmessa on Olavinlinnan puolella kalliosta noin kaksi metriä esiin työntyvä ohjuri. Linnansalmen jälkeen väylällä on edessä poijuportti, ja pian sen jälkeen on edessä jyrkkä käännös oikealle. Linnansaari on mahdollista kiertää Olavinlinnan toiselta puolelta, mutta väylä on liian matala suurille aluksille.
Syväväylän siirto ja uudet sillat
Syväväylää ollaan siirtämässä Kyrönsalmesta Laitaatsalmeen, johon tulee kaksi rinnakkaista, alituskorkeudeltaan 24,5-metristä kiinteää maantiesiltaa. Koska silloille on jyrkkä nousu, valtatietä levennettiin nelikaistaiseksi puolentoista kilometrin matkalla. Rakennustyöt Laitaatsalmen kohdalla aloitettiin elokuussa 2016. Silloista eteläinen rakennettiin ensin ja avattiin ajoneuvoliikenteelle 13. joulukuuta 2017. Pohjoisen puoleisen sillan rakentaminen alkoi syksyllä 2017, ja sen on tarkoitus valmistua syksyllä 2018. Eteläisen sillan kävely- ja pyörätie valmistui käyttökuntoon elokuun 2018 alussa, jolloin myös hissi- ja porrastornit otettiin käyttöön. Syväväylä Laitaatsalmessa otetaan käyttöön vuoden 2019 purjehduskauden alkaessa. Kyrönsalmen siltojen läppiä ei tuolloin enää nosteta eikä ratasiltaa käännetä auki.
Odense BK
Odense Boldklub, lyhyemmin Odense BK tai OB, on tanskalainen jalkapalloseura Odensen kaupungista, Fynin saarelta. OB on voittanut Tanskan-mestaruuden kolmesti ja cupin neljästi. Kansainvälisesti OB on menestynyt pelaamalla UEFA Intertoto Cupin finaalikierroksilla 2006. OB:n päävalmentajana on toiminut vuodesta 2005 lähtien skotlantilainen Bruce Rioch.
OB:n seurahistoria on pitkä ja värikäs sisältäen vaikeita aikoja ja huippukausia. Kaudella 1994–1995 OB eteni UEFA Cupiin ensimmäistä kertaa seuran historiassa. OB teki mahdottomasta mahdollista neljännesvälierissä voittamalla Real Madridin yhteismaalein 4–3. Ensimmäinen osaottelu päättyi Real Madridin 2–3-voittoon, mutta toisessa ottelussa Ulrik Pedersen ja Morten Bisgaard tekivät OB:lle kaksi maalia ja Lars Høgh piti maalinsa puhtaana ja OB eteni puolivälieriin. Siellä tie nousi kuitenkin pystyyn italialaisen Parman voitettua 1–0.
Julija Saharova
Julija Saharova on venäläinen viulisti.
Odense BK
Viime kausina OB on vakiinnuttanut paikkansa Tanskan Superliigan puolivälin paremmalla puolella. 2005–2006 OB sijoittui kolmanneksi. Huhtikuussa 2007 Odense BK kaatoi Tanskan cupin loppuottelussa FC Kööpenhaminan maalein 1–2.
Julija Saharova
Saharova soittaa Arianna-jousikvartetissa, mutta on myös solisti ja orkesteriesiintyjä. Hän on lisäksi toiminut muun muassa Erato-jousikvartetin perustajajäsenenä ja Alabaman sinfoniaorkesterin avustavana konserttimestarina. Hän teki debyyttinsä orkesterin solistina Moldovan filharmonikkojen kanssa kahdeksanvuotiaana ja lähti Venäjällä suorittamiensa opintojen jälkeen jatkamaan niitä Yhdysvaltoihin. Hän toimii Missourin yliopiston, St. Louis henkilökunnan jäsenenä.
Odense BK
Nykyinen kokoonpano
''Päivitetty 9. helmikuuta 2021''
Bosanin asema
Bosanin asema (, hanja 保山驛, ) on metroasema Dongducheonissa, Etelä-Koreassa. Lähellä sijaitsee Yhdysvaltain armeijan Camp Casey-sotilastukikohta.
Kyrönsalmen sillat
Syväväylän siirto ja uudet sillat
Laitaatsalmen rautatiesillalta purettiin kiskot syyskuussa 2015, jolloin ratayhteys Savonlinnan ja Huutokosken välillä katkesi. Silta on tarkoitus purkaa syksyn 2018 aikana. Sitä käytettiin työmaan aikaisena kävely- ja pyörätienä ja työmaa-ajoon. Rataa ei pureta, sillä Laitaatsalmeen mahdollisesti tulevaa käännettävää ratasiltaa varten on varaus, suunnitelmat ja ympäristölupa. Sillasta tulisi pitkä: kääntöosa olisi 53 metriä pitkä ja kiinteä osa 35 metriä. Ylitettävä vesiväylä on 38 metriä leveä.
Liikenteenohjaus
Liikenteenohjaus tapahtui keskitetysti maantiesillan länsipäässä olevasta päävalvomotornista, ”Muumitalosta”. Sieltä voitiin avata maantiesilta ja kaukokäytöllä myös rautatiesilta. Varajärjestelmänä maantiesilloilla ja rautatiesillalla oli myös oma paikallisvalvomo, josta kyseinen silta voitiin avata ja sulkea. Linnansalmessa olevalla ponttonisillalla on oma siltavahti, joka huolehtii ponttonisillan avaamisesta.
Uhrimetalli
300px|thumb|right|Syöpynyt sinkkianodi.
Uhrimetalli on metalli, jota käytetään muun muassa veneissä ja laivoissa ehkäisemään galvaanisen korroosion aiheuttamaa rakenteiden syöpymistä.
Uhrimetallia, useimmiten sinkkiä käytetään veneissä sekä laivoissa ehkäisemään jalompien metallien syöpymistä. Sinkki on terästä epäjalompi ja suojaa näin terästä katodisesti eli toimii uhrautuvana anodina.
Suolainen merivesi aiheuttaa helposti sähköparin, jolloin epäjalompi aine, tässä tapauksessa sinkki, syöpyy kemiallisen reaktion ansiosta, kun se on kosketuksissa jalomman metallin kanssa. Potkuri on tehty usein pronssista ja akseli ruostumattomasta teräksestä, jotka siis ovat jalompia metalleja ja syöpyisivät ilman uhrautuvaa anodia.
Sinkki kiinnitetään aluksiin ja veneisiin vesirajan alapuolelle valmiiksi ostettuina sinkkianodeina. Aluksen sinkit tulee tarkastaa joka telakoinnin yhteydessä ja tarvittaessa vaihtaa uusiin.
Yleisimpiä sinkkianodeita käytetään suolaisessa merivedessä, murtovedessä suositellaan käytettäväksi epäjalompia alumiinianodeita ja makeassa vedessä magnesiumanodeita. Suolavedessä ei sen sijaan suositella käytettäväksi magnesiumanodeita.
Alumiiniveneisiin sinkkianodit eivät sovi, koska metallien sähkökemiallisessa jännitesarjassa alumiini on epäjalompi kuin sinkki. Tämän vuoksi sinkkianodin käyttäminen voisi johtaa alumiinirungon korroosioon.
Daulatdia
pienoiskuva|Daulatdian satamaa Daulatdia on Bangladeshissa sijaitseva kylä, joka tunnetaan yhtenä maailman suurimmista bordelleista. Daulatdian bordellikylä sai aikansa brittiläisen siirtomaavallan aikana. Kylässä asuu noin 2 000 seksityössä työskentelevää naista ja tyttöä, joiden asiakkaina käy päivittäin tuhansia miehiä. Daulatdia sijaitsee lauttasataman ja rautatieaseman yhteydessä. Prostituoitujen lisäksi alueella sijaitsee kauppoja, kauneussalonkeja ja uhkapelipaikkoja. Daulatdia sijaitsee noin sata kilometriä Dhakasta länteen.
Bangladeshin laki sallii seksityön yli 18-vuotiaille, mutta Daulatdiassa osa alaikäisistä lapsistakin on pakotettu myymään itseään. Parittajien tiedetään pakottaneen lapsia käyttämään lääkeaineita, joilla heidät saadaan näyttämään isokokoisemmilta ja vanhemmilta. Paikallisten lääkärien mukaan aineita käyttää noin 90 prosenttia Daulatdian tytöistä. Daulatdiassa on toiminut vuodesta 1997 alkaen Pelastakaa Lapset -järjestön koulu, jonka tarkoituksena on tarjota lapsille koulutuksen kautta mahdollisuus parempaan elämään. Koulu on kylän ensimmäinen ja ainoa.
Vuonna 2020 Daulatdiassa työskennelleestä ja kuolleesta Hamida Begumista tuli maansa ensimmäinen prostituoitu, jolle myönnettiin islamilaiset hautajaiset. Uskonnollisesta vastustuksesta johtuen kuolleiden prostituoitujen ruumiit on tavallisesti hävitetty heittämällä ne jokeen tai hautaamalla ne nimettömiin hautoihin.
Katherena Vermette
Katherena Vermette (s. 29. tammikuuta 1977 Winnipeg, Manitoba) on kanadalainen métiseihin kuuluva runoilija, prosaisti ja elokuvaohjaaja. Hän voitti vuonna 2013 Kenraalikuvernöörin palkinnon ensimmäisellä runokokoelmallaan (North End Love Songs). Hän on lisäksi muun muassa kirjoittanut romaanin The Break (2016).
Ensimmäisen uransa Vermette loi lastentarhan henkilökunnassa. Hän debytoi elokuvantekijänä vuonna 2016 dokumentilla this river.
Maximilian von Baden
Maximilian Alexander Friedrich Wilhelm von Baden (lyh. Max von Baden, 10. heinäkuuta 1867 Baden-Baden, Saksa – 6. marraskuuta 1929 Baden ) oli Badenin suurherttuan Fredrik II:n serkku ja perijä. Hän oli vuodesta 1900 naimisissa Maria Luise von Hannover-Cumberlandin kanssa, joka oli Ison-Britannian ja Irlannin kuningashuoneen prinsessa ja Braunschweig-Lüneburgin herttuatar.
Team Kuortane
Team Kuortane on Kuortaneella vuonna 2010 perustettu naisten jääkiekkojoukkue, joka pelaa SM-liigassa. Team Kuortane on saavuttanut yhden SM-mitalin, pronssia kaudella 2017–2018.
Maximilian von Baden
Von Badenia pidettiin jo ennen ensimmäistä maailmansotaa liberaalina. Sodan aikana hänet nimitettiin valtakunnankansleriksi lokakuussa 1918 Georg von Hertlingin seuraajaksi. Hänen tehtävänsä oli neuvotella aselepo ympärysvaltojen kanssa sodan viime päivinä. Vaikka hänellä oli epäilyksiä kenraalikunnan rauhantahdosta, hän hyväksyi tehtävän ja nimitti hallituksen, johon ensi kertaa kuului sosiaalidemokraattien edustajia, kuten Friedrich Ebert ja Philipp Scheidemann. Hallituksen työskentelyn aselevon saavuttamiseksi keskeytti vallankumouksen syttyminen Saksassa marraskuun ensi päivinä. Von Baden ymmärsi, ettei keisari Vilhelm II voisi enää säilyttää kruunuaan, ja painosti tätä luopumaan vallasta monarkian pelastamiseksi. Keisari ei kuitenkaan suostunut, ennen kuin viimein kenraalit Paul von Hindenburg ja Wilhelm Groener ilmoittivat, että keisarin oli luovuttava vallasta.
Team Kuortane
Team Kuortane perustettiin osana Jääkiekkoliiton projektia, jonka tarkoituksena on tyttö- ja naisjääkiekon kehittäminen. Seuran pelaajat asuvat ja harjoittelevat Kuortaneen urheiluopistossa. Osa pelaajista opiskelee Kuortaneen urheilulukiossa, osa ammattiin valmistavassa koulutuksessa. Seuran päävalmentaja on Arttu Sissala. Aiemmin tehtävässä toimi pitkään Jari Risku. Joukkue pelaa kotiottelunsa Kuortaneen jäähallissa.
Maximilian von Baden
Monarkian päätyttyä myös Max von Baden erosi virasta Ebertin hyväksi 9. marraskuuta 1918. Heti eron jälkeen julkaistiin Saksan tasavallan perustamisilmoitus.
Max von Baden vietti lopun elämäänsä eläkkeellä. Serkkunsa Fredrik II:n kuoltua vuonna 1928 hänestä tuli Badenin suvun päämies kuolemaansa asti.
Max von Badenilla ja hänen puolisollaan oli kaksi lasta, Maria Alexandra (s. 1902) ja Berchtold Fredrik (s. 1906).
Team Kuortane
Kausi 2010–2011
Kauden 2010–2011 pelaajat olivat suurimmalta osin syntyneet vuonna 1994, ja he olivat pääasiassa kotoisin pieniltä paikkakunnilta ympäri Suomea .Oriflame saavutti ensimmäisen SM-sarjapisteensä alkusarjan neljännessä ottelussa, jonka se kuitenkin hävisi Salo HT:lle voittomaalikilpailun jälkeen. Kahdeksannessa ottelussaan Oriflame pelasi varsinaisen peliajan tasan kaikki aiemmat ottelunsa voittaneen Hämeenlinnan Pallokerhon kanssa, mutta hävisi jatkoajalla 2–3. Alkusarjan ainoan voittonsa Oriflame saavutti viimeisessä ottelussaan kukistettuaan Lohjan Kisa-Veikot vieraskentällä 4–1. Oriflame jäi alkusarjassa yhdeksänneksi eli viimeiseksi. SM-karsintasarjan Oriflame aloitti kuudella peräkkäisellä voitolla. Se sijoittui sarjassa lopulta toiseksi ja säilytti sarjapaikkansa. Team Oriflame sai lisäksi pronssia A-tyttöjen SM-turnauksessa.
Oriflamen Niina Mäkinen pelasi Suomen pronssijoukkueessa naisten MM-kilpailuissa Sveitsissä. Christa Alanko, Tiina Ranne ja Saana Valkama kuuluivat puolestaan Suomen pronssijoukkueeseen 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa.
Joukkue kaudella 2010–2011
Lähde: Finhockey
Kausi 2011–2012
Team Oriflame voitti kaudella 2011–2012 SM-alkusarjassa kuusi ottelua varsinaisella peliajalla ja yhden jatkoajalla sekä hävisi yhdeksän ottelua. Se voitti muun muassa KalPan, JYP:n sekä alkusarjan voittaneen Ilveksen Oriflame sijoittui sarjassa seitsemänneksi jääden viiden pisteen päähän SM-loppusarjaan selvinneestä JYP:stä. SM-karsintasarjassa Oriflame voitti kaikki 15 ottelua maalierolla 126–12 säilyttäen sarjapaikkansa. Oriflame sai lisäksi hopeaa A-tyttöjen SM-turnauksessa.
Team Oriflamen Anna Kilponen, Venla Kotkaslahti ja Saana Valkama pelasivat naisten naisten MM-kisajoukkuessa. Suomen alle 18-vuotiaiden MM-kisajoukkueessa pelasivat puolestaan Tiina Ranne, Anna Kilponen, Jenna Tuovinen, Susanne Uppgård, Christa Alanko, Venla Kotkaslahti, Suvi Ollikainen, Vilma Tanskanen, Laura Vainionpää ja Saana Valkama.
Joukkue kaudella 2011–2012
Lähde: Finhockey
Kausi 2012–2013
Oriflame sijoittui kaudella 2012–2013 runkosarjassa viidenneksi selviytyen ensimmäisen kerran pudotuspeleihin. Se voitti 11 ottelua varsinaisella peliajalla ja kaksi yliajalla ja hävisi 15 ottelua. Puolivälierissä Oriflame hävisi Oulun Kärpille otteluvoitoin 0–3. Oriflame voitti lisäksi A-tyttöjen Suomen-mestaruuden.
Anna Kilponen kuului Suomen joukkueeseen naisten MM-kilpailuissa. Alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa pelasivat Eveliina Suonpää, Anna Kilponen, Reetta Lindholm, Reetta Valkjärvi, Ella Viitasuo, Venla Kotkaslahti, Suvi Ollikainen, Jenna Suokko ja Vilma Tanskanen.
Joukkue kaudella 2012–2013
Lähde: Finhockey
Lylykkäänjärvi
Lylykkäänjärvi on suoperäinen järviallas seututien 848 ja Kiiminkijoen välisellä alueella Huttukylän kaupunginosassa Oulussa Pohjois-Pohjanmaalla. Se on Loukkojärven jälkeen Kiimingin suuralueen suurimpia vesialtaita. Järvi on muodostunut noin 5 000–6 000 vuotta sitten, jolloin se maannousun myötä erkani Litorinamerestä omaksi vesialtaakseen.
Järveä ympäröivät Siltasuo pohjoisessa sekä Lylykkäänsuo kaakossa, jotka laskevat vetensä järveen. Järven länsiosasta alkava laskuoja virtaa länteen ja laskee soiden ja pienten lampien kautta Kalimeenojaan ja sitä kautta Perämereen. Suurin osa järveä ympäröivistä soista on ojitettu, ainoastaan ranta-alueet ovat luonnontilaisia. Järven länsirannalla sijaitsee kesäasuntoja.
Team Kuortane
Kausi 2013–2014
Team Oriflame Kuortane sijoittui kaudella 2013–2014 runkosarjassa seitsemänneksi jääden yhden pisteen pudotuspelipaikasta. Se voitti kahdeksan ottelua varsinaisella peliajalla, kaksi yliajalla ja hävisi 18 ottelua. Se säilytti sarjapaikkansa voitettuaan karsintasarjan, jossa voitti yhdeksän ottelua ja hävisi yhden. Kauden päätteeksi Oriflame voitti A-tyttöjen Suomen-mestaruuden.