cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kolmiosainen tutkielma
Sisältö
Osa III
Pangani
Pangani on pikkukaupunki Tangan alueella Tansaniassa Intian valtameren rannikolla. Se sijaitsee Pangani-joen suulla noin 45 kilometriä Tangasta etelään. Pangani on myös samannimisen piirikunnan (wilaya eli district) keskus. Kaupunkia markkinoidaan sukellus-, kalastus- ja rantalomakohteena.
Panganin piirikunnan alueella asui vuoden 2012 väestönlaskennan mukaan 54 025 asukasta. Se on väkiluvultaan selvästi Tangan alueen pienin piirikunta. Vuonna 1988 piirikunnan väkiluku oli noin 37 700 ja vuonna 2000 väkiluvuksi ennustettiin noin 44 200.
Maria Guise
thumb|Maria Guise, [[Corneille de Lyonin maalaama muotokuva noin vuodelta 1537.]] Maria Guise (, myös Maria Lothringenilainen; 22. marraskuuta 1515 Bar-le-Duc, Lothringenin herttuakunta – 11. kesäkuuta 1560 Edinburgh, Skotlanti) oli ranskalaissyntyinen Skotlannin kuningatar. Hän toimi Skotlannin sijaishallitsijana tyttärensä Maria Stuartin alaikäisyyden aikana vuosina 1554–1560.
Varhaisempi elämä
Maria Guisen isä oli Claude Guise, Lothringenin herttuakunnan prinssi, josta Ranskan kuningas teki ensimmäisen Guisen herttuan vuonna 1527. Marian äiti oli Antoinette de Bourbon, Bourbon-suvun ensimmäisen hallitsijan Anton Bourbonilaisen täti. Marian veljiä olivat Ranskan katolilaisten johtajat François ja Charles Guise. Maria meni vuonna 1534 ensimmäisen kerran naimisiin Longuevillen herttua Ludvig II d’Orléansin kanssa ja synnytti tälle yhden pojan, mutta jäi leskeksi vuonna 1537. Seuraavana vuonna Maria nai Skotlannin kuningas Jaakko V:n. Myös Englannin kuningas Henrik VIII oli kosinut häntä.
Skotlannin kuningataräiti ja sijaishallitsija
Jaarli Arran erosi huhtikuussa 1554 sijaishallitsijan tehtävästä, joka siirtyi nyt muodollisestikin kuningataräiti Maria Guiselle. Hän pyrki tiivistämään Skotlannin ja Ranskan liittoa. Uskonpuhdistus oli noihin aikoihin jo käynnistynyt Skotlannissa, mutta Maria Guise oli katolilainen. Aluksi hän oli uskonnollisissa kysymyksissä sovitteleva ja sai protestanttien tuen vuonna 1558 viimein toteutuneelle Maria Stuartin ja kruununprinssi Fransin avioliitolle. Ilmeisesti Ranskan painostuksesta Maria Guise hylkäsi pian tämän jälkeen uskonnollisen suvaitsevaisuuden ja ryhtyi toteuttamaan ankaraa vastauskonpuhdistusta. Protestanttisia saarnaajia vastaan suunnatut oikeustoimet johtivat toukokuussa 1559 uskonpuhdistaja John Knoxin johtaman kapinan puhkeamiseen Perthissä. Protestanttiset lordit kokosivat sotajoukon, joka valtasi pääkaupunki Edinburghin, ja he julistivat pakoon lähteneen Maria Guisen 21. lokakuuta 1559 erotetuksi sijaishallitsijan tehtävästä.
Ranskan lähettämien apujoukkojen tuella Maria valtasi Edinburghin pian takaisin, mutta Skotlannin protestantteja tukenut Englanti vastasi tähän lähettämällä armeijansa huhtikuussa 1560 piirittämään ranskalaisten tukikohdan Leithissä Edinburghin lähellä. Pattitilanteessa Maria Guise vetäytyi sairaalloisena Edinburghin linnaan, jossa hän kuoli saman vuoden kesäkuussa. Kuolinvuoteellaan hän vetosi Skotlannin aatelisiin, jotta nämä hautaisivat kiistansa ja vannoisivat uskollisuutta kuningatar Maria Stuartille. Toive toteutui pian Maria Guisen kuoltua, kun Skotlannin uskonsota päätettiin Edinburghin rauhansopimuksella. Maria Guise haudattiin Reimsin katedraaliin Ranskassa.
Ablaze in Hatred
Ablaze In Hatred on suomalainen yhtye, joka soittaa melankolisen melodista doom metalia. Yhtye on julkaissut kaksi levyä (Deceptive Awareness 2006 ja The Quietude Plains 2009) Firebox Recordsin kautta. Kolme yhtyeen jäsenistä soittaa myös turkulaisessa death metal -yhtyeessä Searing Meadow.
Exile on Coldharbour Lane
Exile on Coldharbour Lane on brittiläisen acid house-, blues-, country- ja gospelyhtye Alabama 3:n debyyttialbumi, joka julkaistiin 11. marraskuuta 1997. Albumin kappaleista ”Ain’t Goin’ To Goa”, ”Woke Up This Morning”, ”Speed of the Sound of Loneliness” ja ”Converted” julkaistiin singleinä. ”Woke Up This Morning” tuli tunnetuksi HBO:n suositun Sopranos-draamasarjan tunnusmusiikkina.
Pietarin kehätie
thumb|Pietarin kehätiethumb|KAD
Pietarin kehätie A118 (, lyh. КАД, KAD) on noin 140 kilometrin pituinen Pietarin kaupungin kiertävä kehätie Luoteis-Venäjällä. Kaistoja yhteen suuntaan tiellä on kahdesta neljään. Sen rakentaminen aloitettiin vuonna 2001 ja ensimmäinen osa avattiin liikenteelle 2002, kokonaan tie valmistui 2011.
Tie alkaa kaupungin edustalla Nevanlahdella sijaitsevalta Retusaarelta, kulkee Pietarin patoa myöten ensin koilliseen ja kiertää kaupungin päättyen lahden eteläpuolelle ja edelleen patoa pitkin Retusaarelle.
Pulkovon kansainvälinen lentoasema sijaitsee kehätien varrella Pietarin eteläpuolella.
Yhteydet kaupunkiin
Pietarin viidestä metrolinjasta neljä ulottuu kehätien varrelle asti. Niiden lähimmät pääteasemat ovat:
Léo (jalkapalloilija)
Leonardo Lourenço Bastos, pelaajanimeltään Léo (s. 6. heinäkuuta 1975) on brasilialainen jalkapalloilija, joka edustaa portugalilaista SL Benficaa. Léon pelipaikka on laitapuolustaja.
169 senttimetriä pitkä Léo aloitti ammattilaisuransa Americanossa vuonna 1996, ja seuraavana vuonna hän siirtyi União São Joãoon. Parin União-kauden jälkeen Léo muutti SE Palmeirasin riveihin, mutta silloinen valmentaja Luiz Felipe Scolari antoi hänelle potkut ennen kuin hän oli ehtinyt pelata seurassa yhtään ottelua. Santos FC hankki Léon vuonna 2000. Hän pelasi seurassa yli 200 ottelua ja voitti kaksi Brasilian mestaruutta, kunnes siirtyi Benficaan vuonna 2005.
Antti Pirtinheimo
Antti Matias Pirtinheimo (vuoteen 1935 Pihlgren; 15. helmikuuta 1928 Kauhava – 10. helmikuuta 2013 Helsinki) oli suomalainen jazzmuusikko. 1940–50-luvulla Pirtinheimo valittiin Rytmi-lehden äänestyksessä kymmenenä vuonna Suomen parhaaksi tenorisaksofonistiksi.
Pirtinheimo syntyi kauhavalaiseen maanviljelijäperheeseen, joka sivutoimenaan valmisti kangaspuita. Kun Antti tuli kouluikään 1930-luvun puolivälissä, perhe muutti Helsingin seudulle. Pirtinheimon isä ja äidin veljet olivat alueella tunnettuja kansanmuusikkoja. Perheen pojat kiinnostuivat klarinetin ja saksofonin soitosta ja perustivat Tor Sundellin nimellä kulkeneen tanssiyhtyeen. Pirtinheimon seuraava kokoonpano oli Olle Lindströmin iso orkesteri, jossa hän alkoi erikoistua tenorisaksofonin soittoon. Sotien jälkeen Pirtinheimo liittyi rumpali Ossi Aallon sekstettiin, joka oli yksi Suomen ensimmäisistä cool jazz -kokoonpanoista ja pääsi myös levyttämään. Rytmi-lehden äänestyssarjojen voittajista koottiin 1950 The Finnish All Stars, joka esiintyi myös Ruotsissa ja teki levyn. Vuonna 1958 Pirtinheimo kutsuttiin Jorma Weneskosken kvintettiin, jossa viihtyi vuoteen 1964 asti. Päivätyönään Pirtinheimo toimi mainostoimisto Erva-Latvalan yhteystehtävissä. Mainosalalla menestyivät myös yhtyeen vibrafonisti Jukka Haavisto ja sähkökitaristi Sami Ahokas, ja yhtyeen toiminta hiipui päivätöiden paineessa.
Vasta 1980-luvun lopulla Pirtinheimo palasi aktiivisemmin soittolavoille ravintola Kappelin jamitilaisuuksien kautta. Hän teki äänityksiä Rolf Kronqvistin ja Helena Siltalan kanssa. Eläkepäivinään hän viihtyi Espanjassa, jossa soitti usein suomalaismuusikoista muodostetussa Andalusian Swing Bandissä.
Vuonna 2004 Antti Pirtinheimo palkittiin Imatran big band -festivaaleilla Jazzlegenda-palkinnolla.
Gerhard af Schultén
Cay Gerhard af Schultén (s. 24. huhtikuuta 1938 Helsinki) on suomalainen juristi ja vapaaherra, joka toimi Suomen ensimmäisenä kuluttaja-asiamiehenä vuosina 1978–1991. Hän on valmistunut lainopin kandidaatiksi 1961 ja lisensiaatiksi 1968. Varatuomarin arvon hän sai vuonna 1965.
Ennen kuluttaja-asiamiehen tehtävää af Schultén työskenteli muun muassa oikeusministeriössä lainsäädäntöneuvoksena 1970–1978. Hän on valmistellut yksityisoikeuden alan säännöksiä, muun muassa osakeyhtiö- ja säätiölakeja.
Vuosina 1991–2005 af Schultén on työskennellyt kahdessa asianajotoimistossa, vuodesta 1993 asianajajana.
Korkeimman oikeuden entinen presidentti Pauliine Koskelo on af Schulténin puoliso.
Anssi Karttunen
Anssi Karttunen (s. 1960) on suomalainen sellisti. Hän esiintyy ympäri maailmaa solistina ja kamarimuusikkona. Karttunen tulkitsee kaikkien aikakausien musiikkia ja on tehnyt yhteistyötä monien säveltäjien, muun muassa Luca Francesconin, Oliver Knussenin, Magnus Lindbergin, Kaija Saariahon, Tan Dunin, Pascal Dusapinin ja Rolf Wallinin kanssa. Hän on kantaesittänyt yli 170 sävellystä, joista 29 orkesterin kanssa.
Orkestereista, joiden kanssa Karttunen esiintyy mainittakon Philadelphian orkesteri, Bostonin sinfoniaorkesteri, Los Angelesin filharmonikot, Concertgebouw-orkesteri, Filarmonica della Scala, BBC:n sinfoniaorkesteri, Philharmonia-orkesteri, Orchestre de Paris ja NHK:n orkesteri. Kamarimusiikkia hän esittää muun muassa perustamassaan jousitriossa viulisti Ernst Kovacicin ja alttoviulisti Steven Dannin kanssa. Magnus Lindbergin kanssa Karttunen on esittänyt Dos Coyotes -resitaalia kymmeniä kertoja eri mantereilla. Karttunen esiintyy myös Tres Coyotes -yhtyeessä John Paul Jonesin ja Magnus Lindbergin kanssa.
Karttunen on sovittanut paljon musiikkia kamari- ja selloyhtyeille, muun muassa Johannes Brahmsin Pianokvinteton jousikvintetille ja Händel-variaatiot jousitriolle; Robert Schumannin Sellokonserton sellolle ja jousikvartetille; Magnus Lindbergin, Paavo Heinisen ja Peter Liebersonin teoksia, sekä argentiinalaisia ja suomalaisia tangoja selloyhtyeille. Hän on levyttänyt Tuija Hakkilan kanssa teoksia sellolle ja pianolle Ludwig van Beethovenista Jouni Kaipaiseen, moderneja sellokonserttoja muun muassa Esa-Pekka Salosen ja Christoph Eschenbachin kanssa, DVD:n Tan Dunin The Map -teoksesta sekä sooloselloteoksia Johann Sebastian Bachista Kaija Saariahoon.
Karttunen opettaa Pariisin École Normale de Musiquessa, pitää mestariluokkia säännöllisesti useissa maissa, kamarimusiikkikursseja (Domaine Forget, Yellow Barn), sekä uuden musiikin kursseja (Centre Acanthes, Britten-Pears School). Yhdessä Magnus Lindbergin ja Kaija Saariahon kanssa Karttunen perusti vuonna 2007 Creative Dialogue kurssin Santa Fessä Uudessa Meksikossa säveltäjille ja instrumentalisteille, kurssin järjestää Sibelius-Akatemia. Creative Dialogue järjestetään vuorovuosina Acequia Madre-talossa Santa Fessä ja Kallio-Kuninkalassa Suomessa.
Vuosina 1994–1998 Karttunen toimi Avanti! Kamariorkesterin ja Suvisoitto-festivaalin taiteellisena johtajana. Helsinki Biennalen taiteellinen johtaja hän oli vuosina 1995 ja 1997 ja Musica Nova Helsinki 2015-festivaalin johtaja. Karttunen oli London Sinfoniettan soolosellisti vuosina 1999–2005. Hän on esiintynyt kapellimestarina muun muassa Belgiassa, USA:ssa, Englannissa ja Hollannissa. Yhdessä Kaija Saariahon kanssa Karttunen perusti Petals-yhdistyksen, joka välittää internetin kautta CD-levyjä, nuotteja ja informaatiota musiikista, joka muuten ei löydä tietä yleisölleen.
Anssi Karttusen opettajia olivat muun muassa Erkki Rautio, William Pleeth, Jacqueline du Pré ja Tibor de Machula. Hän soittaa Francesco Ruggerin valmistamalla sellolla.
Hänelle myönnettiin vuonna 2020 Pro Finlandia -mitali.
Jay Rosehill
Jay Rosehill (s. 16. heinäkuuta 1985 Olds, Alberta, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä. Rosehill tunnetaan kovaotteisena nelosketjun pelaajana, jonka vahvuuksiin kuuluu taklaaminen sekä tappeleminen.
Mr. Brooks
Mr. Brooks on vuonna 2007 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen jännityselokuva, jonka on ohjannut Bruce A. Evans. Elokuvan pääosissa näyttelevät Kevin Costner, Demi Moore, Dane Cook ja William Hurt. Costner on myös yksi elokuvan tuottajista.
Juoni
Elokuva kertoo menestyvästä liikemiehestä, Earl Brooksista, jolla on suuri salaisuus. Hän on kenenkään tietämättä myös sarjamurhaaja, josta poliisi käyttää nimeä ”sormenjälkitappaja”. Brooksin mukana kulkee hänen mielikuvituksensa tuote, alter egonsa Marshall, joka ohjailee Brooksin toimia ja käyttäytymistä.
Toteutettuaan jälleen yhden murhakeikan, Brooksilla onkin silminnäkijä. Murha-asunnon naapuritalon asukas Baffert onnistuu valokuvaamaan Brooksin avoimesta ikkunasta ja päättää ottaa yhteyttä Brooksiin. Yllättäen hän ei ryhdykään kiristämään poliisilla, vaan tahtoo mukaan seuraavalle keikalle. Kaksikon perässä on etsivä Tracy Atwood.
Sijaisperhe
Sijaisperheeksi kutsutaan perhehoitoa tarjoavaa perhettä, johon on lastensuojelullisista syistä sijoitettu perheeseen juridisesti kuulumaton lapsi. Sijaisperhe toimii hoitoa ja huolenpitoa tarvitsevan lapsen kasvu- ja elinympäristönä lapsen biologisen perheen sijaan.
Sijaishuoltoon päädytään, jos biologiset vanhemmat eivät kykene huolehtimaan lapsestaan riittävällä tasolla. Myös biologiset vanhemmat voivat toivoa lapsen sijoitusta halunaan tarjota lapselle mahdollisuus nykyistä parempaan kasvuympäristöön. Lapselle tarjotaan mahdollisuus tavata biologisia vanhempiaan sijaisperheessä asuessa.
Sijaisperheen vanhempia koulutetaan järjestämällä heille muun muassa koulutuspäiviä. He myös käyvät asiakaspalavereissa lasten biologisten vanhempien ja lapsen oman sosiaalityöntekijän kanssa. Myös viime käden vastuu ja päätösvalta lapsen hoitoon ja huolenpitoon liittyvissä asioista on lapsen sosiaalityöntekijällä.
Lapsi voidaan sijoittaa sijaisperheeseen 18- tai 21-vuotiaaksi asti. Tämän jälkeen hän on muiden täysi-ikäisten tavoin vapaa muuttamaan itsenäiseen asumiseen.
Iron Man: Armored Adventures
Iron Man: Armored Adventures on Marvel Studiosin tuottama tietokoneanimaatiosarja, joka perustuu Marvel Comicsin sarjakuvasankariin Rautamieheen tämän ollessa teini-ikäinen. Sarjasta on tuotettu 26 jaksoa, joiden esitys alkoi France 2 24. maaliskuuta 2009. Animoinnista vastasi ranskalainen Method Films. Pääosissa ovat muun muassa Adrian Petriw, Daniel Bacon ja Anna Cummer.
Tarina
16-vuotias Tony Stark saa osansa miljoonayritys Stark Internationalin tuomasta rikkauksista, kun hän elää luksuselämää, ratkoo tieteellisiä mysteereitä ja luo ällistyttäviä keksintöjä. Kaikki tämä kuitenkin muuttuu Tonyn ollessaan lentokonematkalla isänsä Howard Starkin kanssa. Koneen räjähtäessä hänen isänsä menettää henkensä ja nuori Tony on myös lähellä kuolemaa, mutta selviää ihmeen kaupalla. Tapahtuman jälkeen Obadiah Stane ottaa haltuunsa Stark International -yhtymän ja jättää nyt sydänlaitteen avulla elävän Tonyn Rhodeyn perheen huostaan. Stark kuitenkin epäilee Stanen salailevan jotain ja ottaa tehtäväkseen taistella korruptiota vastaan joutuessaan samalla tasapainoilla teinielämänsä ja supersankariroolinsa kanssa.
Rautamiehen haarniskat
right|thumb|240px|Rautamiehen perushaarniska.
Urheiluseura Hatsina
Urheiluseura Hatsina on vuonna 1979 perustettu mikkeliläinen urheiluseura. Seuran salibandyn edustusjoukkue pelaa Suomisarjaa ja on korkeimmillaan ollut I-divisioonassa 2006–2008. Maahockeyssä Hatsinan joukkueet ovat pelanneet SM-sarjassa sekä miehissä että naisissa.
Pirkkola
Pirkkola on Oulunkylän kaupunginosan osa-alue ja Maunulan peruspiirin osa Pohjois-Helsingissä, Länsi-Pakilan ja Maunulan välissä.
Naisen naamio – Persona
Naisen naamio – Persona (myös Persona – naisen naamio; ), on vuonna 1966 ensi-iltansa saanut ruotsalainen draamaelokuva, jonka on käsikirjoittanut ja ohjannut Ingmar Bergman. Sen pääosissa ovat Bibi Andersson ja Liv Ullmann. Elokuva kertoo nuoresta sairaanhoitajasta nimeltä Alma (Andersson) ja hänen potilaastaan, näyttelijä Elisabet Volgerista (Ullmann), joka on yllättäen lakannut puhumasta. Hoitaessaan Elisabetia Alman alkaa olla vaikea erottaa itseään potilaastaan.
Pirkkola
Pirkkolan rajoina ovat lännessä Hämeenlinnanväylä, pohjoisessa Kehä I ja Papinmäentie, idässä Pakilantie ja etelässä Pirkkolantie. Naapurialueina ovat etelässä Maunula, pohjoisessa Länsi-Pakila. Pirkkolan länsiosassa on Pirkkolan liikuntapuisto, joka on osa Helsingin keskuspuistoa. Sen itäpuolella on 1940-luvulla rakennettu Pirkkolan pientaloalue.
Naisen naamio – Persona
Persona sai teatteriensi-iltansa 31. elokuuta 1966, mutta sen virallinen ensi-ilta pidettiin 18. lokakuuta 1966 Spegeln-teatterissa, Tukholmassa. Suomen ensi-ilta pidettiin 28. huhtikuuta 1967 Elysee-teatterissa, Helsingissä.
Pirkkola
Pirkkolan asukkaista vain 1,7 prosenttia (kahdeksan henkilöä) oli ulkomaalaistaustaisia vuoden 2018 lopussa. Osuus oli pienin kaikista Helsingin osa-alueista Santahaminaa lukuun ottamatta.
Naisen naamio – Persona
Juoni
Elisabeth Voglerilla (Liv Ullmann) on näennäisesti kaikkea: hän on menestyksekäs näyttelijätär, onnellisesti naimisissa ja pienen pojan äiti. Kaikesta huolimatta hän on yllättäen lopettanut puhumisen esiinnyttyään näytelmässä Elektra. Muuten täysin terve nainen on valinnut hiljaisuuden. Hän ei vastaa kysymyksiin tai puhutteluun, hiljaisuus on hänen naamionsa. Hän muuttaa eristetylle saarelle yhdessä sairaanhoitajatar Alman (Bibi Andersson) kanssa. Erilaisten tilanteiden kautta kaksi naista lähentyvät ja heidän välilleen syntyy vahva luottamus. Niin vahva, että heidän henkilöllisyytensä alkavat hiljalleen sekoittua keskenään.
Pirkkola
Historiaa
Pirkkola on 1940-luvulla rakennettu pientaloalue. Pirkkola perustettiin 1940-luvun alussa silloisen Oulunkylän alueelle. Vielä suunnitteluvaiheessa 1930-luvulla alueen nimi oli Oulunkylän omakotialue. Nimi Pirkkola (ruots. Britas) perustuu Oulunkylän Britas-nimiseen tilaan. Osa Britaksen maista sijaitsi nykyisen Pirkkolan alueella.
Alueen yhtenäisyys perustuu pääasiassa kahden samanhenkisen Ruotsin lahjatalotyypin variointiin ja tyyppien alueelliseen ryhmittelyyn. Näitä taloja on yhteensä 150. Ne rakennettiin Helsingin kaupungin vuokraamille tonteille vuosina 1940–1941. Lahjatalojen rakentamiseksi oli Ruotsissa kerätty talvisodan vuoksi rahaa ja rakennustarvikkeet saatiinkin Ruotsista. Lahjatalojen ensimmäisiksi asukkaiksi valittiin 1941 evakkoja. Asukkaat olivat kotoisin Viipurin seudulta sekä Hangosta. pienoiskuva|Pirkkolan rintamamiestaloja Myöhemmin aluetta vielä laajennettiin länteen Viidenrajantielle, ja rakennusten määrä alueella nousi kahteensataan. Alkuperäisten, arkkitehti Lauri Pajamiehen suunnittelemien, lahjatalotyyppien 1 ja 4 lisäksi alueen talotyyppejä on suunnitellut muiden muassa Alvar Aalto.
Tärkeän osan Pirkkolan kokonaisilmeestä muodostaa pihasuunnittelu. Suunnitelmat on toteutettu puutarhasuunnittelija Elisabeth Kochin suunnitelmien mukaan vuosina 1941–42, kun hän työskenteli Helsingin kaupungin palveluksessa.
Pirkkolassa toiminut ravintola Pirjon Krouvi syötti ja juotti paikkakuntalaisia ja muitakin lähes neljäkymmentä vuotta. Ravintolan omistaja HOK-Elanto sulki sen 31. maaliskuuta 2011 perustellen lopettamista rakennuksen huonolla kunnolla ja talo purettiin. Talo oli rakennettu 1956, tontin omistaa Helsingin kaupunki.
Liikuntamahdollisuudet
Pirkkolan liikuntapuistossa voi harrastaa monenlaista liikuntaa ja urheilua. Siellä on uimahalli, jäähalli, urheilukenttä juoksuratoineen, palloilukenttä sekä maauimala Pirkkolan plotti. Liikuntapuiston kautta kulkevat myös Keskuspuiston ulkoilureitit, jotka ulottuvat Laaksosta Pirkkolan ja Paloheinän kautta esimerkiksi Maunulan majan ja Paloheinän ulkoilumajan kautta Pitkäkoskelle Vantaanjoen äärelle. Kesällä aluetta halkovilla ulkoilupoluilla voi lenkkeillä, sauvakävellä ja pyöräillä. Talvisin osa alueen ulkoilureiteistä kunnostetaan valaistuiksi hiihtoladuiksi.
Liikenneyhteydet
Joukkoliikenteen osalta Pirkkolaa palvelevat erityisesti bussit 63, 66 ja 67, sekä poikittaislinjoista 51, 52, 550 ja 552. Vuonna 2024 runkolinja 550 muuttuu pikaraitiotie Raide-Jokeriksi.
Liikennemelu
Helsingin kaupungin meluselvityksen mukaan valtaosa Pirkkolaa on yli 55 dB:n melualueella. Pirkkolassa tieliikenteen melua aiheuttavat Kehä I ja Hämeenlinnanväylä.
Matt Stone
Matthew Richard ”Matt” Stone (s. 26. toukokuuta 1971) on yhdysvaltalainen animaattori, elokuvaohjaaja, käsikirjoittaja, näyttelijä ja ääninäyttelijä. Stone loi Trey Parkerin kanssa animoidun televisiosarjan South Park.
Stone syntyi Houstonissa Texasissa roomalaiskatolilaiselle amerikanirlantilaiselle Whitney Stonelle ja juutalaiselle Sheila Lois Belascolle. Hän ei ole hengellinen, vaan pitää itseään ateistina. Hän varttui Denverin esikaupungissa Littletonissa Coloradossa. Hän kävi Heritage High Schoolia. Hän suoritti matematiikan ja graafikon tutkinnon Coloradon yliopistossa Boulderissa. Vuonna 1993 tehty Cannibal! The Musical oli Stonen ja Parkerin ensimmäinen menestyselokuva. South Park alkoi Comedy Central -kanavalla vuonna 1997.
Maaliskuussa 2011 tuli ensi-iltaan South Parkin tekijätiimin musikaali The Book of Mormon.
Kauppatori (täsmennyssivu)
Kauppatori-niminen tori on monissa Suomen kaupungeissa, esimerkiksi:
USS Bataan (LHD-5)
USS Bataan (runkonumero LHD-5) on Yhdysvaltain laivaston Wasp-luokan maihinnousualus. Alus on ensimmäinen Yhdysvaltain laivaston alus, jossa on otettu huomioon naissotilaiden mukana olo.
Valmistus
Alus tilattiin Ingalls Shipbuildingilta West Bankistä Pascagoulasta Mississipistä, missä köli laskettiin 22. kesäkuuta 1994. Se laskettiin vesille 15. maaliskuuta 1996 ja otettiin palvelukseen 20. syyskuuta 1997.
Palvelus
Alus oli 2012 palveluksessa Norfolkin laivastotukikohdassa Virginiassa.
Okinawan kieli
Okinawan kieli (oma nimi: 沖縄口 uchinaaguchi) on japanilainen kieli, jota puhutaan Japanissa, eteläisellä Okinawan saarella, kuten myös Okinawaa ympäröivillä Keraman, Kume-jiman, Tonakin ja Agunin saarilla sekä muutamilla pienillä saarilla, jotka sijaitsevat itään Okinawan saaresta. Kielellä on noin 95 000 puhujaa, mutta suurin osa puhujista on ikääntyneitä.
Okinawan kieli on sukua japanin kielelle ja sitä on perinteisesti – osittain myös poliittisista syistä – pidetty japanin murteena. Nykykäsityksen mukaan se on kuitenkin erillinen japanilaisiin kieliin kuuluva kieliryhmä, joka voidaan itse jakaa laskutavasta riippuen jopa kuuteen erilliseen kieleen.
Okinawan kielet jakautuvat kahteen pääryhmään: keskinen (standardi, Shuri-Naha) ja eteläinen. Shurin murre standardisoitiin Ryukyun kuningaskunnan aikana kuningas Shō Shinin (1477–1526) valtakaudella. Okinawan kieli oli kuninkaallisten ja aristokraattien käyttämä virallinen kieli. Kaikki aikakauden okinawankieliset laulut ja runot on kirjoitettu Shurin murteella, ja noin 900 000 puhujallaan se on ylivoimaisesti suurin okinawalaiskieli.
Pohjoisen Okinawan puhetta pidetään yleensä erillisenä kielenä.
Konsonantit
Lähde:
Vokaalit
Lähde:
Kitaluu
thumb|Kitaluu Kitaluu on ihmisellä kallonpohjassa  sijaitseva pariton luu. Kitaluulla on kuutiomainen runko ja sen kummallakin puolella on kolme lisäkettä. Ulkonäöltään kitaluu muistuttaa perhosta. Kitaluun yläpinnalla sijaitsee muun muassa turkinsatula-niminen syvennys (aivolisäkekuoppa), jossa sijaitsee aivolisäke. Kitaluu on yhteydessä kaikkiin muihin aivoja ympäröiviin kallon luihin.
Sven Nygård
Sven Nygård (s. 25. elokuuta 1931 Pietarsaari ) on suomalainen jazzsaksofonisti, joka tunnetaan erityisesti big band -musiikin sovittajana ja säveltäjänä.
1970-luvulla Nygård opetti musiikkia Espoossa ja Sipoossa. Vuonna 1978 hänestä tuli Grani Big Bandin johtaja kolmenkymmenen vuoden ajaksi. Hänen muita kokoonpanojaan myöhemmällä iällä ovat olleet Jazz Society Big Band, Not So Big Band ja Mosabacka Big Band.
Nygård on Gramexin tietojen mukaan ollut mukana yli 6 000 levytetyllä kappaleella soittajana, sovittajana tai säveltäjänä. Vuonna 1999 hänelle myönnettiin Classic Jazz -yhdistyksen Louis Armstrong -palkinto, vuonna 2003 Suomen Big Band -yhdistyksen Count Basie -mitali ja vuonna 2005 Imatra Big Band Festivalin Jazzlegenda-palkinto.
Wolfenstein II: The New Colossus
Wolfenstein II: The New Colossus on MachineGamesin ensimmäisen persoonan ammuntapeli Wolfenstein-pelisarjaan. Peli julkaistiin vuonna 2017 PlayStation 4-, Windows- ja Xbox One -alustoille sekä vuonna 2018 Nintendo Switch -alustalle.
Peli on herättänyt Yhdysvalloissa huomiota ennen julkaisua.
Kati Outinen ääninäyttelee pelissä suomalaista Ritva Tuomivaara -nimistä hahmoa.
Vastaanotto
Muropaketti antoi pelille 4,5/5 tähteä arvostelussaan.
V2.fi antoi pelille 5/5 tähteä arvostelussaan.
Anna Åkesson
Åkesson julkaisi kaksi romaania vuoden 1910 tienoilla.
4. heinäkuuta
4. heinäkuuta on gregoriaanisen kalenterin mukaan vuoden 185. päivä (186. päivä karkausvuonna). Vuodesta on jäljellä 180 päivää.
Temur Ibragimov
Temur Ibragimov (usein myös Timur, ; s. 15. tammikuuta 1975 Urgentš) on uzbekistanilainen nyrkkeilijä.
Temurin serkku Sultan on Venäjää edustanut nyrkkeilijä.
Ura
Ibragimov kilpaili 1990-luvulla amatöörinä ja osallistui muun muassa Atlantan olympialaisiin 1996, joissa hän pääsi raskaassa keskisarjassa toiselle kierrokselle saakka. Hän toimi kyseisten kisojen avajaisissa Uzbekistanin lipunkantajana.
Ibragimov otteli ensimmäistä kertaa ammattilaisena vuonna 2000. Hän voitti vuonna 2010 Pohjois-Amerikan nyrkkeilyliiton mestaruuden raskaassa sarjassa voitettuaan Oliver McCallin tuomarien päätöksellä. Ibragimov on sijoitettu maailman 45. parhaaksi raskaansarjan nyrkkeilijäksi.
Kantatie 76
Kantatie 76 on Kainuussa kulkeva kantatie, joka johtaa Sotkamosta valtatien 6 liittymästä Kuhmon keskustaan. Tien pituus on noin 75 kilometriä. Tien varrella sijaitsee Vuokatin talviurheilukeskus. Vuokatin ja Sotkamon kirkonkylän välisellä osuudella tiellä kulkee keskimäärin 8 000–9 000 ajoneuvoa vuorokaudessa. Muuten tien liikennemäärät ovat sangen vähäiset, suurimmaksi osaksi keskimäärin alle tuhat ajoneuvoa vuorokaudessa.
The Somberlain
The Somberlain on Dissection-yhtyeen debyyttialbumi, joka julkaistiin vuonna 1993. Sen todettiin olevan erittäin vaikuttava julkaisu, jossa oli vaikutteita niin black metalista kuin melodisesta death metalistakin.
Kantatie 76
Historiaa
Vuoden 1938 tienumerointijärjestelmässä kantatie 76 alkoi Sortavalan ja Kajaanin välisen valtatien 18 risteyksestä Vuokatista. Tietä jatkettiin kahdeksalla kilometrillä 1990-luvun lopulla, kun valtatien 6 oikaisu Juurikkalahdesta Eevalaan valmistui. Muilta osin kantatien 76 linjaus on säilynyt vuosien saatossa samana.
The Somberlain
The Somberlain on pääasiassa melodinen black metal -albumi, joskin se sisältää myös death metal -vaikutteita, täten tehden siitä yhden ensimmäisistä mustan death metalin (engl. blackened death metal) albumeista. Dissection omisti The Somberlainin Euronymoukselle, joka murhattiin aiemmin samana vuonna.
Albumin uudelleenjulkaisi vuonna 1997 Nuclear Blast Records ja uudestaan vuonna 2004 Black Lodge. Vuonna 2005 Black Lodge julkaisi 666 kappaleeseen rajoitetun erikoisversiopaketin levystä, joka sisälsi puiseen laatikkoon pakatun levyn, t-paidan ja tarran. Viimeisen uudelleenjulkaisun levystä teki vuonna 2006 The End Records: tupla-cd, sisältäen alkuperäisen albumin sekä julkaisemattomat livetaltioinnin vuodelta 1995, Into Infinite Obscurity EP:n, vuoden 1992 demon, The Grief Prophecyn, harjoitustaltioinnin vuodelta 1990 sekä saman vuoden Satanizedin harjoitustaltioinnin. Kaikki materiaali on remasteroitua, paketti on pakattu slipcaseen ja sitä mainostetaan termillä "äärimmäinen uudelleenjulkaisu" (Ultimate reissue). The End Records teki samaan aikaan myös 2000 kappaleeseen rajoitetun gatefold-vinyylin, joka on musiikillisesti sama kuin tupla-cd-versiokin, mutta sisältää isokokoisen 20-sivuisen kansivihkosen.
Tämä on yhtyeen ainoa albumi jolla esiintyy alkuperäinen kokoonpano. Kansitaiteen albumille teki Kristian Wåhlin.
Dinosaurus (elokuva)
Dinosaurus on Disneyn animaatioelokuva vuodelta 2000. Elokuva kertoo Aladarista, Iguanodonista, jonka muna päätyi Pteranodonin mukana eräälle saarelle, joka oli lemurien asuttama. Lemurit kasvattavat Aladarin, mutta joutuvat lopulta etsimään uuden kodin, kun meteoriitti tuhoaa heidän saarensa. He tapaavat lauman muita dinosauruksia, jotka etsivät uutta pesimäpaikkaa ja pakenevat verenhimoisia Carnotauruksia.
Juoni
Paettuaan Velociraptor eita lemuriperhe ja Aladar löytävät useista eri lajeista koostuvan dinosauruslauman, jota johtaa Kron-niminen Iguanodon ja tämän luutnantti Bruton. Lauma on matkalla ”Pesimäpaikkaan” eli laaksoon, jonka he uskovat säästyneen meteorin törmäyksestä. Aladar ja lemurit ystävystyvät ikääntyneen dinosauruskolmikon kanssa, johon kuuluvat Baylene-niminen Brachiosaurus, Eema-niminen Styracosaurus ja Eeman koirankaltainen lemmikki, Url-niminen Ankylosaurus. Aladar ihastuu Kronin sisareen, Neeraan, mutta tämä ei ole kiinnostunut Aladarista. Sillä välin Velociraptorit ovat lähteneet seuraamaan dinosauruslaumaa, mutta pikkupedot kaikkoavat nopeasti, kun kaksi Carnotaurusta lähtee myös lauman perään. Jonkin ajan kuluttua lauma saapuu järvelle, joka on toiminut useita vuosia luotettavana vesilähteenä. Tällä kertaa järvi on kuitenkin kuivunut. Aladar pelastaa lauman nestehukalta, kun hän ja Baylene alkavat kaivaa vettä maasta. Aladar ja Neera rakastuvat toisiinsa, kun Neera näkee Aladarin auttavan muita dinosauruksia (erityisesti iäkkäitä yksilöitä) selviytymään matkasta. Bruton, jonka Kron lähetti aiemmin etsimään laumalle vettä, palaa kuitenkin takaisin Carnotaurusten haavoittamana. Kron evakuoi lauman järveltä kiireesti jättäen Aladarin, lemurit, iäkkäät dinosaurukset ja haavoittuneen Brutonin jälkeen.
Sateen yllättäessä laumasta jälkeen jääneet dinosaurukset vetäytyvät suojaan erääseen luolaan, ja Bruton ystävystyy vähitellen Aladarin ja muiden kanssa. Kun Carnotaurukset hyökkäävät luolaan, Bruton todistaakin uskollisuutensa tappaen toisen Carnotauruksen samalla, kun muut pakenevat syvemmälle luolastoon. Valitettavasti Bruton saa uroteon aikana surmansa. Toinen Carnotaurus pakenee paikalta raivoissaan kumppaninsa kuolemasta ja siitä, ettei se pysty seuraamaan muita dinosauruksia luolastoon. Kun Aladar ja muut kohtaavat luolastossa umpikujan, Aladar alkaa menettää uskoaan jatkuvien takaiskujen ja Brutonin kuoleman johdosta. Aladarin ystävät alkavat yhdessä murtaa umpikujaa ja palauttavat näin Aladarin uskon itseensä ja asiaansa. Lopulta Baylene onnistuu särkemään luolan seinän. Luolasta päästyään dinosaurukset saavat huomata päätyneensä suoraan pesimäpaikkaan. Eema näkee, että alueen entinen sisäänkäynti, jonka toiselle puolelle Kronin johtama dinosauruslauma on parhaillaan kokoontunut, on mennyt umpeen asteroidin aihettaman maanvyöryn seurauksena.
Aladar ryntää etsimään laakson toiselle puolelle jääneitä dinosauruksia, mutta saa tietämättään Carnotauruksen peräänsä. Aladar löytää lauman, jota Kron yrittää parhaillaan taivutella kiipeämään maavyöryn pudottamien kivien ylitse. Aladar kuitenkin tietää, ettei kiviä voi ylittää turvallisesti, ja pyytää laumaa käyttämään hänen ja hänen ystäviensä löytämää toista reittiä. Tyytymätön Kron kuitenkin haastaa Aladarin kaksintaisteluun lauman johtajuudesta. Neera puolustaa Aladaria ja päättää seurata tätä yhdessä muun lauman kanssa. Carnotaurus ilmestyy paikalle, mutta Aladar yllyttää lauman pelottelemaan sen yhdessä pois. Carnotaurus todella jättää lauman rauhaan, mutta huomaa sitten Kronin, joka yrittää itsepäisesti ja typerästi kiivetä maavyöryn ylitse. Neera ja Aladar huomaavat Kronia uhkaavan vaaran ja seuraavat Carnotaurusta sen lähtiessä jahtaamaan Kronia. Seuraa kamppailu, jonka aikana Kron saa surmansa. Aladar onnistuu kuitenkin puskemaan Carnotauruksen kielekkeeltä alas kuolemaan. Kronin ja Carnotauruksen kuoleman jälkeen Aladar ja Neera johtavat lauman ”Pesimäpaikkaan”. Ennen pitkää Aladar ja Neera pariutuvat ja saavat jälkikasvua, kun taas lemurit puolestaan löytävät laaksosta lisää lajitovereitaan. Lopussa Plio toivoo, että heidän tarinansa tultaisiin muistamaan läpi historian.
Ääninäyttelijät
Lähde:
Annikka Mutanen
Mari Annikka Mutanen (s. 13. huhtikuuta 1965 Polvijärvi) on suomalainen tiede­toimittaja ja judon EM-mitalisti.
Toimittajana
Ammatiltaan Mutanen on toimittaja. Hän on työskennellyt muun muassa Tiede-lehden toimitus­päällikkönä sekä Helsingin Sanomissa tiede­toimittajana ja pää­kirjoitus­toimittajana. Vuonna 2021 Suomen tiedetoimittajien liitto valitsi hänet vuoden tiede­toimittajaksi.
Judo
Mutanen edusti Finndai-seuraa. Hän voitti Suomen-mestaruuden 52 kilo­gramman sarjassa vuosina 1990, 1991, 1993, 1994 ja 1996. SM-hopeaa hän sai samassa paino­luokassa vuosina 1989 ja 1992 sekä SM-pronssia myös samassa sarjassa 1987 ja 57 kilo­gramman sarjassa vuonna 2002.
Mary Brunton
Mary Brunton (1. marraskuuta 1778 Orkneysaaret – 19. joulukuuta 1818 Edinburg) oli skottilainen kirjailija.
Elämä
Mary Balfour syntyi Thomas Balfourin ja Frances Ligonierin tyttärenä Burrayssa, Orkney-saarilla. Eversti Balfour oli Trenabyn 2. laird. Hän omisti maata Orkneysaarilla. Äitinsä puolelta Mary polveutui Ranskasta aikanaan uskonnollisia vainoja maanpakoon lähteneistä hugenoteista. Hänen äidinpuoleinen isosetänsä oli taistellut Hannoverin armeijassa jakobiitteja vastaan ja saanut siitä ansiosta Ligonierin jaarlin arvon.
Lapsena Mary sai melko suppean koulutuksen. Hänen äitinsä opetti tytölle kuitenkin musiikkia sekä ranskan ja italian kieltä. 16-vuotiaana Mary joutui ottamaan vastuun isänsä talouden hoitamisesta.
Vuonna 1798 Mary tapasi pastori Alexander Bruntonin ja rakastui tähän. Alexander oli Skotlannin kirkon pappi, josta myöhemmin tuli itämaisten kielten professori. Maryn äiti ei pitänyt sulhasehdokasta sopivana tyttärelleen sopivana, koska tämän isä oli kenkäkauppias. Hän lähetti tyttärensä vähäksi sisarensa luo Gairsayn saarelle ja toivoi ihastuksen haalistuvan ajan myötä. Legenda väittää, että pastori Brunton souti saarelle, jossa Mary asui ja haki nuorikkonsa pois. Tutkija R. P. Feredayn mukaan tämä ei pidä paikkaansa, vaan tosiasiassa Mary lähti itse kotoaan ja avioitui Bruntonin kanssa 4. tai 5. joulukuuta 1798.
Aluksi Bruntonit asuivat Haddingtonin liepeillä Boltonissa, Skotlannissa, josta he muuttivat syksyllä 1803 Edinburgiin. Alexander Brunton nimitettiin 1813 Edinburghin yliopiston itämaisten kielten professoriksi. Pariskunnan avioliitto oli pitkä ja onnellinen. Heillä oli yhteisiä kiinnostuksenkohteita. He tekivät mm. kolme (vuonna 1809, 1812 ja 1815) matkaa Englantiin ja Walesiin. Matkoilla Mary tallensi havaintojaan päiväkirjaan. Monien aikalaisten tavoin Mary Brunton piti päiväkirjaa, johon kirjoitti oman arkielämänsä pikkuasioista.
Pariskunnalle ei toiveista huolimatta pitkään aikaan syntynyt lasta. Mary huomasi viimein 40-vuotiaana odottavansa lasta. Raskaus kuitenkin päättyi komplikaatioihin. Poika syntyi keskosena 7. joulukuuta 1818. Synnytyksen jälkeen Mary sairastui kuumeeseen ja menehtyi sen seurauksena 19. joulukuuta 1818.
Alexander Brunton eli vielä pitkään vaimonsa jälkeen. Hän julkaisi persian kielen kieliopin 1822. Alexander kuoli 1854 82-vuotiaana Perthshiressa.
Kirjallinen ura ja teokset
Ensimmäistä kirjaansa (Self-Control) Mary Brunton alkoi kirjoittaa 1809. Aluksi hän ei kertonut kirjoittamisestaan edes aviomiehelleen. Teos oli valmis 1811 ja se julkaistiin samana vuonna. Elinaikanaan Brunton sai julki vain kaksi romaania. Niiden lisäksi häneltä jäi kesken novelli Emmeline, joka julkaistiin postuumina 1819 kirjailijan kuoleman jälkeen. Emmeline kertoo avioeron kokeneesta naisesta.
Mary Brunton itse painotti kirjoittavansa siitä syystä, että halusi korostaa uskonnollisia teemoja. Se on kuitenkin vain osa hänen romaaniensa sisältöä. Tutkija Katherine Wrightin mukaan Bruntonin teoksia ei pysty sijoittamaan mihinkään tiettyyn kategoriaan, sillä ne sisältävät opettavaisen aineksen lisäksi mm. romantiikkaa ja realismia. Bruntonin romaanit ovat täynnä värikkäitä juonikuvioita, kuten esim. naisenryöstö, kaksintaisteluja ja naamiaisia. Kirjojen sankarittaret ovat persoonaltaan itsevarmoja ja monipuolisia naistyyppejä.
Kirjailijana Mary Brunton oli Jane Austenin aikalainen. Austenin perhe oli lukenut ainakin toisen Bruntonin julkaistuista romaaneista. Romaani sai Austeneilta myönteisen vastaanoton, vaikka he toisaalta he myös nauroivat tekijän kustannuksella. Jane Austen itse piti romaania Self-Control liian realistisena omaan makuunsa nähden.
Mary Bruntonin vaikutus kirjailijana oli vain lyhytaikainen. Hän nousi teoksillaan nopeasti maineeseen, mutta niiden suosio haihtui nopeasti ja kirjailija vaipui sittemmin unholaan. Bruntonia onkin kutsuttu skottilaisen kirjallisuuden unohdetuksi nimeksi.
Teokset
Teoksesta Self-Control julkaistiin alkuvuonna 2014 uusi Anthony Mandalin toimittama englanninkielinen laitos, jonka on kustantanut Pickering & Chatto.
Luettelo Duel Masters -korteista
Tässä artikkelissa Duel Masters-kortit on lueteltu pakkauksien mukaan, joissa taas kortit on lajiteltu keräilynumeron, sivilisaation ja melkein aakkosjärjestyksen mukaan.
Deathiger Lion of Chaos
Survivors of the Megapocalypse
Bolzar dragon
Morrissey
Morrissey (oikealta nimeltään Steven Patrick Morrissey, s. 22. toukokuuta 1959 Davyhulme, Lancashire, Englanti, Yhdistynyt kuningaskunta) on brittiläinen laulaja ja sanoittaja. Hän tuli tunnetuksi 1980-luvulla brittiläisen vaihtoehtorockyhtyeen The Smithsin sanoittajana ja laulajana. Yhtyeen hajottua vuonna 1987 hän siirtyi soolouralle.
Varhainen elämä
Stephen Patrick Morrissey syntyi 22. toukokuuta 1959 Manchesterissa, Englannissa. Hän kiinnostui teini-ikäisenä musiikista ja elokuvista sekä kirjoitti ahkerasti. Morrissey oli New York Dolls -yhtyeen Britannian-fanikerhon puheenjohtaja ja kirjoitti yhtyeen fanilehteä. Sen lisäksi hän kirjoitti James Dean -tribuutin ja useita mielipidekirjoituksia Melody Maker -musiikkilehteen. Morrissey kävi 1970-luvun lopussa Slaughter & the Dogs -punkyhtyeen koelaulussa ja lauloi lyhyen aikaa Nosebleeds-nimisessä yhtyeessä.
The Smiths
Vuonna 1982 Morrissey tapasi kitaristi Johnny Marrin, ja kaksikko alkoi kirjoittaa yhdessä lauluja. He perustivat The Smithsin, jonka esikoissingle ”Hand in Glove” toi yhtyeelle underground-mainetta. Yhtye sai huomiota laulaja Morrisseyn karisman sekä hänen omalaatuisten sanoitustensa ansiosta, jotka luontevasti yhdistyivät Marrin sävellyksiin. Toinen tavaramerkki olivat kukat. Suurella osalla yhtyeen keikkabudjetista ostettiin kukkia, joita Morrissey heitteli keikan aikana yleisölle. Kukilla oli hänen mukaansa symbolista arvoa, sillä niiden tehtävänä oli tuoda inhimillisyyttä maailmaan.
Morrissey oli kiistanalainen hahmo julkisuudessa osaksi lausuntojensa vuoksi, joissa hän arvosteli muun muassa Margaret Thatcheria ja Band Aidia: (”Voit olla erittäin huolissasi Etiopian ihmisistä, mutta on eri asia synnyttää päivittäistä kidutusta Englannin ihmisille.”) Monia ärsyttivät hänen sanoituksensa, jotka leimattiin masentaviksi ja itsesäälin täyttämiksi, mutta yhtyeen fanit näkivät niissä myös ainutlaatuista huumoria. Haastatteluissa hän julisti itsensä neroksi ja ylisti feminismiä.
Sooloura
The Smiths hajosi Morrisseyn ja Marrin riitoihin vuonna 1987, ja Morrissey aloitti soolouran tuottaja Stephen Streetin kanssa. Hänen ensimmäiset singlensä ”Suedehead” ja ”Everyday Is Like Sunday” olivat suuria hittejä Britanniassa vuonna 1988, ja myös esikoisalbumi Viva Hate myi hyvin ja sai hyvät arvostelut. Sitä seurasi uusia menestyssinglejä kuten ”The Last of the International Playboys” ja ”Interesting Drug”. Seuraava uutta materiaalia sisältänyt albumi Kill Uncle (1991) ei ollut samanlainen arvostelumenestys. Morrisseylla oli myös vaikeuksia manageriensa, liikekumppaniensa ja entisten yhtyetoveriensa kanssa, eikä lehdistö pitänyt hänen flirttailustaan brittiläisnationalismin kanssa. Kitaristi-lauluntekijä Alain Whyten ja Boz Boorerin kanssa tehty Your Arsenal (1992) oli jälleen menestysalbumi. Sitä seurasi menestyksekäs Yhdysvaltain-kiertue, jonka jälkeen Morrissey muutti pysyvästi Los Angelesiin.
1990-luvulla Morrisseyta syytettiin rasismista esimerkiksi kappaleiden "The National Front Disco", "Asian Rut" ja "Bengali in Platforms" perusteella. Morrissey ei vastannut syytöksiin tai kiisti ne lyhytsanaisesti. Aihe on ollut myöhemminkin esillä Morrisseyn yhteydessä ja liittyy olennaisesti hänen mediasuhteeseensa.
Morrissey vaihtoi levy-yhtiötä Sireltä RCA:lle ja sen jälkeen Islandille. Seuraava albumi Maladjusted (1997) myi huonosti. Morrissey jätti Islandin ja piti seitsemän vuoden levytystauon, konsertoiden kuitenkin ahkerasti ja menestyksellisesti. Paluualbumin, Sanctuaryltä julkaistun You Are the Quarry (2004) -albumin single ”Irish Blood, English Heart” sai paljon soittoaikaa. Ringleader of the Tormentors (2006) sisälsi Ennio Morriconen sovituksia. Samoihin aikoihin Morrisonin lauluntekijäkumppaninsa Alain Whyte jätti yhtyeen mutta jatkoi laulujen tekemistä Morrisseylle.
Kokoelmalla Greatest Hits (2008) oli kaksi uutta kappaletta, "That’s How People Grow Up" ja "All You Need Is Me", jotka julkaistiin myös singleinä.
Deccan julkaisema Years of Refusal (2009) oli aikaisempia levyjä pelkistetympää rockia, ja se sai hyvät arvostelut. Seuraavina vuosina Morrisseylta tuli vanhan materiaalin uudelleenjulkaisuja ja kokoelmia. Hän teki maailmankiertueen vuosina 2012 ja 2013 ja joutui näihin aikoihin mahahaavan ja keuhkokuumeen vuoksi sairaalaan. Hänen omaelämäkertansa Autobiography (2013) nousi Britanniassa myyntilistan kärkeen.
Morrissey kertoi vuonna 2012 aikovansa lopettaa vuonna 2014. Hän teki tammikuussa 2014 levytyssopimuksen Capitolin kanssa ja julkaisi kymmenennen sooloalbuminsa World Peace Is None of Your Business samana vuonna. Morrisseyn uusin albumi Low in High School julkaistiin vuonna 2017.
Mielipiteitä
Kesäkuussa 2004 Morrissey ilmoitti Dublinin konsertissa yleisölle, että Ronald Reagan oli kuollut ja sanoi tämän jälkeen, että mieluummin hän olisi halunnut George W. Bushin kuolleen. Suurin kohu syntyi 1990-luvun alussa, kun Morrisseyta syytettiin rasistista sanoituksista. Morrisseyn verbaalisen ilotulituksen kohteina ovat olleet muun muassa rap, reggae, lihateollisuus, lakimiehet sekä Britannian kuningasperhe.
The Smithsin rumpali Mike Joyce haastoi 1996 Morrisseyn ja The Smithsin kitaristi-säveltäjän Johnny Marrin oikeuteen The Smiths -yhtyeen rojalteista. Joyce voitti, ja kokemus oli Morrisseylle tuskastuttava. Vuonna 2002 ilmestyneessä The Importance of Being Morrissey -dokumentissa hän toivoi Joycelle kaikkein pahinta loppuelämäksi. Maladjusted-levyn kappale ”Sorrow Will Come in the End” kuvaa Morrisseyn tuntemuksia oikeudenkäynnistä.
Morrissey on julkisuudessa puolustanut brittiläistä identiteettiä, jota monikulttuurinen politiikka ja maahanmuutto hänen mukaansa uhkaavat. Hän vastustaa muslimien halal-teurastusta ja juutalaisten šehita-teurastusta. Hän vastustaa Britannian EU-jäsenyyttä koska katsoo Euroopan unionin tukahduttavan vapautta. Morrissey tukee laitaoikeistolaista For Britain -puoluetta omien sanojensa mukaan sen avointa keskustelua, sananvapautta ja tasa-arvoa lain edessä puolustavan kannan sekä eläinten hyvinvointiin liittyvän kannan vuoksi. Morrissey on tukenut myös kiisteltyä English Defence Leaguen johtajana tunnetuksi tullutta oikeistolaista kansalaisaktivisti Tommy Robinsonia tämän tultua vangituksi raiskausoikeudenkäyntien lainvastaisesta raportoinnista. Robinsonilla on useita tuomioita myös väkivaltarikoksista ja petoksista. Morrisseyn tuki Robinsonille herätti Britanniassa paheksuntaa, ja hänen konserttiinsa suunniteltiin rasisminvastaista mielenosoitusta kesällä 2018. Morrissey perui kaikki Euroopan konserttinsa, myös Suomessa.
Seksuaalisuus
Morrissey ilmoitti 1980-luvulla eläneensä selibaatissa, eikä hän suostunut puhumaan seksuaalisuudestaan, joka on ollut keskustelun ja kiinnostuksen aiheena jo pitkään. Muutamat Morrisseyn kirjoittamat sanoitukset The Smiths -yhtyeen levyillä sisältävät kuitenkin viittauksia homoseksuaalisuuteen. Morrisseyn mukaan hänen sanoitustensa moniselitteisyys oli harkittua, sillä hän pyrki kirjoittamaan kaikille. Nuorena hän oli kiinnostuneempi moottoripyöristä kuin tytöistä. Vuonna 2013 Morrissey kielsi olevansa homoseksuaali ja määritteli olevansa kiinnostunut ihmisistä, joskin vain harvoista. Hän kertoi omaelämäkerrassaan olleensa elämänsä ensimmäisessä vakavassa suhteessa noin 35-vuotiaana miehen kanssa.
Sairaus
Morrisey ilmoitti 2014 sairastuneensa edellisenä vuonna pahanlaatuiseen syöpään.
Kirjallinen tuotanto
Morrissey julkaisi 1980-luvun vaihteessa muutamia kirjoja kustantajana Babylon Books, The New York Dolls (1981) ja James Dean Is Not Dead (1983) näyttelijä James Deanin lyhyestä urasta sekä Exit Smiling, joka käsitteli B-elokuvien tuntemattomia näyttelijöitä.
Van Morrison
George Ivan "Van" Morrison (s. 31. elokuuta 1945 Belfast) on pohjoisirlantilainen laulaja-lauluntekijä ja multi-instrumentalisti. Morrison tuli alun perin tunnetuksi brittiläis-irlantilaisen Them-yhtyeen laulusolistina, ja hän kirjoitti yhtyeen vuoden 1966 hitin "Gloria". Themin jälkeen hän lähti menestyksekkäälle soolouralle. Morrisonin vuoden 1968 albumi Astral Weeks yhdisti R&B- ja kelttimusiikkia sekä jazzia. Albumia pidetään nykyisin usein yhtenä popmusiikin tärkeimmistä levyistä.
Morrison on edelleen aktiivinen esiintyjä ja levyttäjä. Hänet on nimetty Rock and Roll Hall of Fameen ja Songwriters Hall of Fameen, ja hän on saanut kaksi Grammy-palkintoa musiikistaan.
Elämä ja ura
George Ivan Morrison syntyi 31. elokuuta 1945 Belfastissa Pohjois-Irlannissa. Isä George omisti laajan levykokoelman, ja Van sai nuorena kuullakseen monipuolisesti yhdysvaltalaista bluesia, rhythm'n'bluesia, jazzia ja countrya, etenkin Muddy Watersia, Charlie Parkeria, Leadbellya ja Hank Williamsia. Hänen kolmevuotiaana kuulemansa Mahalia Jacksonin gospel-levytys teki häneen lähtemättömän vaikutuksen, ja hän halusi luoda saman kokemuksen omillekin kuulijoilleen.
Morrison opetteli ensimmäisenä soittimenaan kitaran, mutta hän opetteli myöhemmin soittamaan myös saksofonia, sillä kitaristeja oli silloisen skiffle-villityksen aikana liikaa. Kuusitoistavuotiaana Morrison teki soittamisesta ammattinsa, ja hän lähti soittamaan Saksaan yökerhoissa. Vuonna 1964 hän perusti Them-yhtyeen, jonka hiteistä tunnetuin on Morrisonin kirjoittama "Gloria".
Vuosien 1973–1976 välillä Morrison piti taukoa levyttämisestä ja esiintymisestä. Hän teki paluun The Band -yhtyeen The Last Waltz -konsertissa ja alkoi sen jälkeen taas levyttää.
Morrisonin 1980-luvun levyt olivat hiotumpia kuin aikaisemmat, ja niiden sanoituksissa kuului uskonnollisia teemoja, vaikka Morrison itse kiistikin seuraavansa mitään järjestäytynyttä uskontoa tai ajatusjärjestelmää.
Vuonna 1995 Morrison alkoi julkaista musiikkiaan omalla Exile Productions -levymerkillään, mikä antoi hänelle täyden kontrollin koko levytysprosessiin.
Morrison on ottanut vuodesta 2020 alkaen voimakkaasti kantaa koronapandemian aikaisia muusikoiden esiintymisrajoituksia vastaan, ja hän on julkaissut useita asiaa käsitteleviä lauluja.
Tyyli ja merkitys
thumb|Van Morrison vuonna 1972 Morrisonin tyyli on aina rikkonut popmusiikin rajoja: hänen albuminsa ovat olleet tyyliltään soulia, jazzia, bluesia, r&b:tä, kelttiläistä musiikkia, skifflea ja countrya.
Morrison käyttää usein ääntään kuin soitinta, ja hän on kertonut saaneensa vaikutteita lauluunsa omasta saksofonitaustastaan.
Morrisonilla on ollut suuri vaikutus moniin laulaja-lauluntekijöihin, kuten Bruce Springsteeniin, Bonoon, John Mellencampiin ja Elvis Costelloon. Morrison on ollut monille esimerkkinä tinkimättömästä taiteilijasta, joka asettaa albumiensa laadun hittisinglejen tuottamisen edelle.