cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rederstall-jäätiköityminen
Rederstall-jäätiköityminen 105 000/93 000–85 000 vuotta sitten oli viime jääkauden varhaisvaiheen toinen suuri jäätiköityminen, jolloin jäätikkö peitti Skandinavian ja koko Lapin. Keski- ja Etelä-Suomi olivat luultavasti jäättömiä, tosin jäätikön on ajateltu levinneen Pohjanmaalle asti ja jään reunan kulkenee jostain Porin seuduilta. . Tundran eteläraja kulki Pohjois-Saksan pohjoisrajan, Puolan itämeren rannikon ja Etelä-Liettuan läpi. Skandinaviassa ei kasvanut metsiä missään. Laajoilla alueilla Keski-Euroopan pohjoisosissa kasvoi koivumetsiä. .
Alankomaissa oli heinäkuun keskilämpötila 8 °C ja tammikuun keskilämpötila -16 astetta. Suomessa oli jäättömillä alueilla tundraa, ja Etelä-Suomen vuoden keskilämpötila noin -6 C°.
Pohjois-Saksassa oli kylmää aroa eli polaariaavikkoa. Nämä ovat lämpimähkön tundran lämpötiloja. Jää lienee ollut laajimmillaan 95 000 vuotta sitten. Jään raja saattoi kulkea Ruotsissa linjaa Vänernin eteläpuoli-Norrköping, Ahvenanmaan eteläpuolelta ja Suomessa hieman Turusta luoteeseen Jyväskylä-Kuopio -linjaa Venäjälle Vienanmeren eteläosaan. Pohjois-Siperian yllä oli jäätikkö neliössä Huippuvuoret- Sevarnaja Zemlja- Keski-Siperian ylänkö-Pohjois-Ural. Muurmanskin ja Arkangelin seudun rannikot olivat tämän valtavan jääkuvun alla. Länsi-Siperian alanko oli veden alla, samoin mm Vienanjoen ympärillä olevat alavat alueet pohjoisessa. Aivan Uralin länsipuolella olevassa joessa oli myös jääjärvi.
Inkeri Lehtonen
Leena Ulla Inkeri Lehtonen (o.s. Talvitie, 4. heinäkuuta 1937 Lapua – 20. joulukuuta 2002) oli suomalainen kiekonheittäjä, kuulantyöntäjä ja koripalloilija.
Lehtonen saavutti yleisurheilussa kymmenen suomenmestaruutta, joista kuusi kiekonheitossa ja neljä kuulantyönnössä. Lisäksi hän voitti Pohjoismaitten mestaruuden kiekonheitossa vuonna 1961. Hän osallistui 16 maaotteluun, joista useimmissa hän oli joukkueen kapteeni. Lehtosen ennätykset ovat kuulantyönnössä 13,14 m (1960) ja kiekonheitossa 48,75 m (1963). Hän edusti seuratasolla Lapuan Virkiää.
Siviilityönään Lehtonen toimi Viitaniemen koulun liikunnanopettajana Jyväskylässä.
Odd-Bjørn Hjelmeset
Odd-Bjørn Hjelmeset (s. 6. joulukuuta 1971 Nordfjordeid, Norja) on norjalainen maastohiihtäjä, joka tunnetaan erityisesti perinteisen hiihtotavan taitajana. Vapaalla hiihtotavalla hän ei ole yltänyt vastaaviin saavutuksiin.
Vuoden 1999 MM-hiihdoissa Ramsaussa Hjelmeset saavutti pronssia kymmenen kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa. Kaksi vuotta myöhemmin Lahden MM-hiihdoissa hän voitti viestikultaa yhdessä Frode Estilin, Thomas Alsgaardin ja Tor Arne Hetlandin kanssa sekä henkilökohtaisessa 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa pronssia.
Vuoden 2002 talviolympialaisissa Salt Lake Cityssä Hjelmeset hiihti pronssille 50 kilometrin perinteisen tyylin kisassa. Vuoden 2005 Oberstdorfin MM-hiihdoissa hän saavutti toisen viestimaailmanmestaruutensa Estilin, Lars Bergerin ja Tore Ruud Hofstadin kanssa sekä saavutti 50 kilometrillä pronssia. Vuoden 2007 Sapporon MM-kisoissa Hjelmeset voitti 50 kilometrin perinteisen tyylin kisan loppukirikamppailussa Estiliä vastaan. Liberecin MM-kilpailuissa 2009 hän hiihti toisen osuuden kultaa voittaneessa Norjan viestijoukkueessa. Vancouverin olympialaisissa 2010 Hjelmeset hiihti toisen osuuden Norjan hopeaa saavuttaneessa viestijoukkueessa.
Maailmancupissa Hjelmeset on voittanut kahdeksan osakilpailua, ollut viisi kertaa toinen ja kuusi kertaa kolmas (1. joulukuuta 2014). Kaudella 1999–2000 hän sijoittui sprintticupissa toiseksi ja kokonaiskilpailussa kolmanneksi.
Seuratasolla Hjelmeset edustaa Fjellhug/Vereide IL:ää.
Buddy Ryan
right|thumb|175px|Buddy Ryan vuonna 2011 James David "Buddy" Ryan (17. helmikuuta 1931 – 28. kesäkuuta 2016) oli yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon valmentaja. Hän valmensi 26 vuotta NFL-liigassa, Philadelphia Eaglesin ja Arizona Cardinals päävalmentajana sekä Chicago Bearsin ja Houston Oilersin puolustuksen koordinaattorina. Ryan voitti Super Bowlin vuosina 1969 ja 1985.
Ryan oli lahjakas puolustuksen valmentaja ja hänet muistetaan etenkin kehittämästään 46-puolustuksesta, jolla Bears oli ylivoimainen 1980-luvun puolivälissä.
Herning-jäätiköityminen
Herning-jäätiköityminen noin 116 000–106 000 vuotta sitten oli viime jääkauden varhaisin vaihe, jolloin jäätikkö levisi Suomen Lappiin. Tundran ja metsän raja oli Itämeren etelärannikon etelärajalla ja Etelä-Tanskassa. . Täsmällistä kuvaa mannerjäätikön silloisesta koosta ei ole, tiedot perustuvat muun muassa tietokonelaskelmiin.
Buddy Ryan
Valmennusura
Ryanin ensimmäinen työ valmentajana alkoi vuonna 1961 Buffalon yliopistossa. Hänestä tuli New York Jetsin apuvalmentaja kaudelle 1968 ja kyseisenä kautena Jets voitti Super Bowl III:n. Ryan siirtyi apuvalmentajaksi Minnesota Vikingsiin kaudeksi 1975, josta hän kahden kauden jälkeen sai paikan puolustuksen koordinaattorina Chicago Bearsissa. Chicagossa hän tuli tunnetuksi poikkeuksellista ja aggressiivista puolustuksen kuvioista, joilla pyrittiin häiritsemään vastustajan pelinrakentajaa mahdollisimman paljon. Niin sanottu 46-puolustus toi Bearsille voiton Super Bowl XX:stä, ja Ryanin oppeja alettiin soveltaa NFL:ssä laajalti.
Herning-jäätiköityminen
Suomessa jää eteni vähintään Länsi-Lappiin, mahdollisesti koko Lappiin ja ehkä Pohjanmaallekin. Lopulta jäätikkö suli lähes täysin lämpimässä Brörup-interstadiaalissa. Jäätikkö levisi Skandeilla peittäen Ruotsin ja Norjan sekä Suomen Lapin ehkä itäisintä osaa lukuun ottamatta. Tundra levisi laajalle, sen eteläraja kulki aivan Itämeren rannikon tuntumassa ja Etelä-Tanskassa. Merenpinta laski niin, että Itämeren paikalle ilmestyi suuria järviä. Ruotsissa jää ulottui eteläiseen Keski-Ruotsiin ehkä linjalle Gävle–Karlstad.
Buddy Ryan
Valmennusura
Ryan sai ensimmäisen paikkansa päävalmentajana mestaruuden jälkeen Philadelphia Eaglesissa kaudella 1986. Ryan valmensi Eaglesia seitsemän vuotta edeten kolmesti pudotuspeleihin, mutta hän ei voittanut ainuttakaan pudotuspeliottelua. Ryan erotettiin päävalmentajan tehtävistä kauden 1990 päätteeksi, minkä jälkeen hän piti kolmen vuoden tauon valmentamisesta. Hän palasi puolustuksen koordinaattoriksi Houston Oilersiin kaudella 1993. Seuraavaksi kaudeksi Arizona Cardinals palkkasi hänet päävalmentajakseen. Ryan valmensi Cardinalsia kaksi vuotta, ja sai potkut huonon menestyksen vuoksi. Potkujen jälkeen Ryan jäi eläkkeelle.
Herning-jäätiköityminen
Kaudesta käytetään myös tieteellistä nimeä happi-isotooppivaihe 5d. Arviot jään laajuudesta ovat enimmäkseen melko epätarkkojen ajoitusten ja tietokonelaskujen varassa. Jäätä lienee ollut myös Pohjanmaan rannikolta ehkä noin 100 km sisämaahan. Erään toisen arvion mukaan jää olisi peittänyt koko Suomen. Silloin jää olisi ulottunut hieman Viron pohjoisrannikolle ja Karjalankannakselle hieman Suomen itärajan taakse. .
Buddy Ryan
Yksityiselämä
Ryan oli Korean sodan veteraani. Hänellä oli kolme lasta: Rex, Rob ja Jim.
Herning-jäätiköityminen
Läntisessä Pohjois-Siperiassa Taimyrin niemimaan, Keski-Siperian ylängön, Huippuvuorten, Sevarnaja Zemljan ja Novaja Zemljan yllä oli valtava jääkilpi, joka ulottui Kuolan niemimaalle asti. Se patosi Uralin itäpuolelle Ob-joen seuduille Länsi-Siperian alangolle suuren jääjärven. Merenpinta laski ainakin 40 tai jopa 60 metriä.
Anatolikí Máni
Anatolikí Máni ( eli Δήμος Ανατολικής Μάνης, Dímos Anatolikís Mánis) on Kreikan kunta, joka sijaitsee Lakonian alueyksikössä Peloponnesoksen alueella. Kunnan pinta-ala on 621,6 neliökilometriä ja väkiluku 13 005 (vuonna 2011). Kunnan kuntakeskus on Gýtheio.
Herning-jäätiköityminen
Tämä jäätiköityminen alkoi melko pikaisella ilmaston kuivumisella Keski-Euroopassa. Herning-jäätiköitymisen aikana ruohosto levisi ainakin Ranskan Grand Pileen asti, ja myös Hollantiin. Hollannissa oli heinäkuun keskilämpötila 8 tai 10 °C, talvella kylmimmän kuukauden keskilämpötila −16 °C.
Anatolikí Máni
Anatolikí Máni, "Itäinen Máni", käsittää suurimman osan Mánin niemimaasta, joka on keskimmäinen Peloponnesoksen eteläosan kolmesta niemimaasta. Kuntaan kuuluu myös pieni Kranáin saari Gýtheion edustalla. Nykyinen Anatolikí Mánin kunta muodostui, kun Anatolikí Máni, Gýtheio, Oítylo ja Smýnos yhdistyivät vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman mukaisesti.
Herning-jäätiköityminen
Pohjois-Saksassa oltiin kylmän aron ja polaariaavikon etelärajalla. Itäisen Pohjois-Puolan alavilla mailla koninissa oli kuivan arotundrankasvillisuutta, jota luonnehti Gramineae-Artemisia-Betula nana, ja myös ehkä joissain vaiheissa mänty, paju ja kataja. Pohjois-Saksan kesälämpötila laski alle 10 asteeseen. Siellä jäätiköitymisen alussa ilmestyi ensin havumetsiä sekametsien tilalle. Maaperän ravinteikkuus väheni kuivumisen ja kylmän takia, mutta kasvipeite säilyi silti yhtenäisenä. Lännessä Pohjois-Saksassa oli nummea, idässä niukkakasvuisempaa ruohikkoa ja raja siirtyi kylmenemisen mukana länteen.
Anatolikí Máni
Kunnan osat
Vuoden 2011 kuntauudistuksesta lähtien Anatolikí Mánin kunta muodostuu neljästä kunnallisyksiköstä, jotka vastaavat uudistusta edeltäneitä kuntia. Kunnallisyksiköt sekä niihin kuuluvat kylä- ja kaupunkiyhdyskunnat ja asutukset ovat:
Herning-jäätiköityminen
Suomessa oli jäättömillä alueilla tundraa, ja Etelä-Suomen vuoden keskilämpötila noin −6 °C. Kylmintä oli ehkä 113 000 vuotta sitten.
Gagauzia
Gagauzia (gagauziksi Gagauz-Yeri tai Gagauziya, ja  ) on autonominen alue eteläisessä Moldovassa, lähellä Ukrainan Odessan alueen länsirajaa. Alueen virallinen nimi on Gagauzian autonominen alue (gagauziksi Avtonom Territorial Bölümlüü Gagauz Yeri, ).
Herning-jäätiköityminen
Tämä jäätiköityminen oli kaksisosainen, Herning-jäätiköitymisen jälkeen tai keskellä oli Amersfoort-interstadiaali luultavasti 102 000–107 000 vuotta sitten.
Gagauzia
Vuonna 1990 Gagauzia julistautui itsenäiseksi Gagauzian tasavallaksi, mutta vuonna 1994 se liitettiin autonomisena alueena Moldovaan. Sillä on omat poliisivoimansa. Aluetta johtaa venäläismielinen kuvernööri Mihail Formuzal. Venäjä on antanut Gagauzialle erityisaseman muuhun Moldovaan nähden eikä se rajoita viinin tai maataloustuotteiden tuontia Gagauziasta. Parlamenttivaaleissa alue on suuntautunut vahvasti venäjämyönteisesti. Esimerkiksi vuoden 2010 parlamenttivaaleissa Moldovan kommunistipuolue ja vuoden 2014 vaaleissa Moldovan tasavallan sosialistipuolue saivat yksin yli 50 prosenttia Gagauziassa annetuista äänistä. Șor-puoluetta edustava Evghenia Guțul valittiin Gagauzian johtoon toukokuussa 2023.
Alueen viralliset kielet ovat gagauzi, romania ja venäjä. Toisin kuin Moldovasta irtautunut Transnistria, Gagauzia ei ole tehnyt itsenäistymisjulistusta.
Etniset ryhmät
Gagausian väestö koostuu etnisistä ryhmistä seuraavasti:
Väestö kuuluu enimmäkseen ortodoksiseen uskontoon.
Kulttuuri ja koulutus
Comratissa on 55 koulua ja yksi yliopisto. Ne saavat taloudellista tukea Turkin hallitukselta. Lisäksi Turkin rahoituksella on perustettu Turkin kulttuurikeskus (Türk İşbirliği Ve Kalkınma İdaresi Başkanlığı) ja turkkilainen kirjasto (Atatürk Kütüphanesi). Turkin tuki gagauzeille selittyy sillä, että nämä ovat turkinsukuinen kansa. Beşelman kylässä toimii Gagauzian historiallinen ja etnomaantieteellinen museo, jonka on perustanut Dimitri Kara Çöban.
Pesäpallon naisten Mestaruussarjan kausi 1962
Pesäpallon naisten Mestaruussarjassa kaudella 1962 pelattiin yhdeksän joukkueen yksinkertainen sarja, jonka perusteella määräytyivät suoraan lopulliset sijoitukset.
Naisten Mestaruussarja
Mestarit: Marjatta Lepistö, Tuula Salonen, Anja Ilonen, Anja Niemi, Sirpa Ikonen, Terttu Kämäräinen...
Sumatranoranki
Sumatranoranki (Pongo abelii) on maailman kolmesta orankilajista toiseksi harvinaisin. Se elää luonnonvaraisena Indonesiaan kuuluvalla Sumatran saarella. Sitä on aiemmin pidetty samana lajina kuin borneonorankia. Sumatranoranki on borneonorankia pienempi ja erikoistuneempi puissa elämiseen: naaraat eivät liiku maassa juuri koskaan ja uroksetkin harvoin. Tämä tekee siitä haavoittuvamman metsien pirstaloitumiselle. Sumatranorankeja arvioitiin 2004 olevan 7 300 ja kannan olevan laskeva. Se on luokiteltu äärimmäisen uhanalaiseksi. Sumatranorangin suojeluun on oma säätiönsä.
Muun muassa Toronton ja San Diegon eläintarhoissa on sumatranorankeja.
Emergency
Emergency voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Sauronin Suu
Sauronin Suu kirjoissa
Sauronin Suu oli musta númenorilainen eli pimeyden voimien puolelle astunut Númenorin saaren asukas. Tosin ei tiedetä, oliko hän alkuperäinen númenorilainen vai heidän jälkeläisensä. Sauronin Suu oppi Sauronilta taikuutta ja kohosi lopulta hänen linnoituksensa Barad-dûrin komentajaksi ja Sauronin sanansaattajaksi. Hän oli palvellut Sauronia niin pitkään, ettei muistanut enää omaa nimeään. Hän oli viekas ja julma, eivätkä edes örkit olleet hänen vertaisiaan julmuudessa. Sauronin Suu pukeutui mustiin vaatteisiin ja hänellä oli korkea kypärä. Suu ratsasti mustalla suurella hevosella, jonka pää muistutti kalloa.
Kun Lännen Armeija saapui Mustalle Portille, Sauron lähetti Suun neuvottelemaan puolestaan. Sauronin Suu loukkasi Aragornia, mutta pelästyi Aragornin katsetta. Sauronin Suu puhui Gandalfille ja näytti kaikkien kauhuksi Frodolle kuuluneen mithril-paidan, haltiaviitan ja Samille kuuluneen miekan. Todellisuudessa he olivat ryöstäneet Frodolta nämä esineet, kun hän oli ollut vankina Cirith Ungolin tornissa. Sauronin Suu valehteli ja väitti Frodon olevan Barad-dûrissa kidutettavana. Hän vaati, että Frodon vapauttamista vastaan Gondorin ja Rohanin olisi alistuttava Sauronin valtaan. Hänelle itse annettaisiin vastapalvelukseksi uskollisuudesta Rautapiha. Kun Gandalf pyysi nähdä Frodon, Sauronin Suu kieltäytyi. Gandalf otti Frodolle ja Samille kuuluneet esineet ja hylkäsi Sauronin vaatimukset. Raivostunut Sauronin Suu ratsasti takaisin Mustalle Portille ja lähetti Mordorin joukot Lännen Armeijan kimppuun.
Sauronin Suun kohtaloa ei ole kerrottu. Mahdollisesti hän kuoli Mustan portin taistelussa.
Sauronin Suu elokuvissa
Peter Jacksonin Taru sormusten herrasta -elokuvatrilogiassa Sauronin Suu esiintyy ainoastaan Kuninkaan paluun Special Extended Edition -versioon lisätyssä kohtauksessa. Hahmoa näyttelee Bruce Spence. Elokuvassa Sauronin Suun kypärässä lukee cirth-riimuilla "Lammen Gorthaur", mikä merkitsee "Sauronin ääntä". Gorthaur on Silmarillionissa Sauronin haltioilta saama nimitys. Elokuvassa Aragorn tappaa Sauronin Suun katkaisemalla hänen päänsä irti Andurílilla.
Sauronin Suu on esiintynyt myös Jules Bassin ja Arthur Rankinin vuoden 1980 piirroselokuvassa The Return of the King, jossa häntä ääninäytteli Don Messick.
Sauronin Suu roolipeleissä
Keski-Maa-roolipelissä Sauronin Suun nimi on Urzahil, mutta nimi ei ole Tolkienin keksimä.
Pico da Juliana
Pico da Juliana on Madeiraan kuuluvalla Porto Santon saarella sijaitseva huippu, joka kohoaa 447 metrin korkeuteen.
Jervis Bay Territory
Jervis Bay Territory on pieni territorio Kaakkois-Australiassa, noin 200 km Sydneystä. Territorio on pinta-alaltaan noin 67 km². Vuoden 2016 väestönlaskennassa territorion alueella oli 391 asukasta. Territorion suurin työnantaja on Australian laivaston tukikohta. Yli 90 % territorion pinta-alasta on aboriginaalien maata. Territorio syntyi 1915, kun liittovaltion hallitus osti Uuden Etelä-Walesin osavaltiolta maata luodakseen Australian pääkaupunkiterritoriolle yhteyden merenrantaan. Jervis Bay Territory on Australian pääkaupunkiterritorion eksklaavi, joka rajautuu Tyyneenmereen ja Uuden Etelä-Walesin osavaltioon.
Territoriolle nimensä antanut Jervisinlahti on pohjois-eteläsuunnassa 16 km, itä-länsisuunnassa 10 km leveä merenlahti, joka toimii hyvänä luonnonsatamana. Lahden hiekkapohjassa kasvaa vesiheinäniittyjä, joilla delfiinit ja monet kalalajit viihtyvät.
Hannu Saarelainen
Hannu Saarelainen (4. heinäkuuta 1944 – 1. toukokuuta 1992) oli voimanoston maailmanmestari vuodelta 1982 ja Suomen menestyneimpiä voimanostajia. Hänen ennätyksensä 110-kiloisten penkkipunnerruksessa oli 247,5 kiloa, vuodelta 1982.
Urallaan Saarelainen otti vuosina 1975–1984 yhteensä 16 arvokisamitalia. MM-tasolla hän saavutti yhden kullan, viisi hopeaa ja neljä pronssia sekä EM-tasolla kaksi kultaa, kaksi hopeaa ja kaksi pronssia. SM-kultaa hän voitti viisitoista kertaa.
Saavutukset
Voimanosto:
Michael Collins (irlantilainen vapaustaistelija)
Michael Collins (16. lokakuuta 1890 Sam’s Cross, lähellä Clonakiltyä, Corkin kreivikunta – 22. elokuuta 1922 Béal na mBlath, Corkin kreivikunta) oli irlantilainen sotilas ja poliitikko, jolla oli merkittävä rooli Irlannin itsenäisyystaistelussa. Hän oli yksi Irlannin tasavaltalaisarmeijan (IRA) perustajista ja toimi vuonna 1919 perustetun tasavaltalaishallituksen jäsenenä. Collins oli yhtenä Irlannin edustajista neuvottelemassa vuoden 1921 kiisteltyä Ison-Britannian ja Irlannin sopimusta, joka päätti Irlannin itsenäisyyssodan ja johti Irlannin vapaavaltion perustamiseen. Sopimuksen voimaan astumista edeltäneenä siirtymäaikana hän toimi väliaikaisen hallituksen johtajana tammikuusta heinäkuuhun 1922. Irlannin sisällissodan puhjettua Collins ryhtyi hallituksen joukkojen eli kansallisen armeijan ylipäälliköksi. Hän sai surmansa kapinallisten väijytyksessä elokuussa 1922.
Collinsia pidetään nykyään Irlannissa kansallissankarina ja hänen on sanottu olleen maan nykyhistorian karismaattisin johtaja. Monien historioitsijoiden mielestä Collinsin varhainen kuolema oli korvaamaton menetys kansakunnalle.
Varhaisempi ura
Collinsin vanhemmat olivat maanviljelijöitä ja hän oli nuorin perheen kahdeksasta lapsesta. Hän läpäisi 15-vuotiaana brittiläisen virkakunnan pääsykokeen ja muutti Lontooseen, jossa hän työskenteli vuosina 1906–1910 apulaisena pääpostikonttorin postipankissa. Sen jälkeen hän siirtyi Lontoon Cityssä toimineen pörssimeklariyrityksen palvelukseen. Collinsin innostus irlantilaiseen nationalismiin heräsi Lontoossa asuneiden irlantilaisten siirtolaisten keskuudessa. Hän liittyi ensin Conradh na Gaeilge -järjestöön ja marraskuussa 1909 hänestä tuli maanalaisen vallankumousjärjestön, Irlannin tasavaltalaisveljeskunnan (Irish Republican Brotherhood, IRB) valajäsen. Ensimmäisen maailmansodan aikana hän vakuuttui siitä, että Irlannin itsenäisyyden saavuttamiseksi olisi noustava aseelliseen kapinaan. Saatuaan kuulla IRB:n valmistelevan kapinaa Irlannissa hän jätti tammikuussa 1916 työnsä Lontoossa ja palasi Irlantiin, jossa liittyi Irlannin vapaaehtoisjoukkoihin (Irish Volunteers). Collins osallistui huhtikuun 1916 pääsiäiskapinaan toimimalla kapinallisten Dublinin päämajassa Joseph Plunkettin adjutanttina. Kapinan kukistamisen jälkeen hän joutui muiden vangittujen kapinallisten tavoin Frongochin vankileirille Walesiin. Hän vapautui yleisellä armahduksella jouluna 1916 ja palasi heti Irlantiin järjestämään uudelleen IRB:n toimintaa. Hänestä tuli nyt myös IRB:n ylimmän neuvoston jäsen.
Jo Frongochin vankileirillä irlantilaiset nationalistijohtajat olivat päättäneet ryhtyä heti kokoamaan uutta organisaatiota seuraavaa kapinaa varten. Varsinkin Collins oli vakuuttunut siitä, että pääsiäiskapinan kaltainen fiasko ei saisi toistua, vaan virheistä oli opittava. Tämä loi pohjan IRA:n perustamiselle. Helmikuussa 1917 Collinsista tuli sihteeri avustusjärjestöön, jonka tarkoituksena oli auttaa pääsiäiskapinassa surmattujen ja edelleen vangittuina olevien kapinallisten omaisia. Tämän näkyvän aseman kautta hän kohosi vuoden 1917 aikana nationalistisen Sinn Féin -puolueen puoluejohdon jäseneksi. Toukokuussa 1918 brittiviranomaiset vangitsivat Sinn Féinin johtajat epäiltyinä maanpetoksellisesta salaliitosta Saksan kanssa, mutta Collins onnistui piiloutumalla välttämään pidätyksen. Maan alta käsin toimimalla hän valmisteli IRA:n perustamista ja yhdessä Harry Bolandin kanssa loi Sinn Féinille laajan kenttäorganisaation, jonka kautta puolue saattoi jatkaa toimintaansa, vaikka viranomaiset pyrkivät lakkauttamaan sen. Collins johti myös salaisen tiedusteluorganisaation luomista ja aseiden salakuljetusta.
Irlannin itsenäisyyssota ja sopimus Britannian kanssa
Collins valittiin joulukuun 1918 vaaleissa Sinn Féinin edustajana Ison-Britannian parlamenttiin Etelä-Corkin sekä Tyronen vaalipiireistä. Sinn Féinin edustajat eivät vastaanottaneet paikkojaan parlamentissa, vaan perustivat tammikuussa 1919 Dubliniin oman kansalliskokouksen, Dáil Éireannin. Collins oli yksi niistä 27:stä edustajasta, jotka olivat läsnä Dáilin perustavassa istunnossa ja julistivat Irlannin tasavallaksi. Hänet nimitettiin uuden tasavaltalaishallituksen sisäministeriksi, ja hänelle lankesi heti alussa suuri vastuu, koska hallituksen johtajaksi ja varajohtajaksi valitut Éamon de Valera ja Arthur Griffith olivat edelleen vankilassa. Collins järjesti helmikuussa 1919 de Valeran paon Lincolnin vankilasta Englannissa. Huhtikuussa 1919 Collinsista tuli valtiovarainministeri ja hän järjesti valtiolainan, jonka avulla kumouksellisen tasavaltalaishallinnon toiminta voitiin rahoittaa.
Vielä suurempi merkitys oli kuitenkin Collinsin toiminnalla IRA:n johdossa Irlannin tasavaltalaisten ja brittihallinnon välille puhjenneessa sodassa. Hän oli virallisesti IRA:n tiedustelujohtaja, mutta käytännössä juuri hän johti IRA:n sissioperaatioiden suunnittelua ja toteutusta. IRA:n sodankäynti käsitti muun muassa hyökkäyksiä poliisiasemille. Collins loi varsinkin Dubliniin tehokkaan maanalaisen organisaation, joka onnistui marraskuussa 1920 eliminoimaan yhdellä iskulla brittien tiedustelun tärkeimmät tiedottajat. Tästä seurasi 20. marraskuuta verisunnuntaina tunnettu verilöyly, kun brittien Black and Tans -joukot hyökkäsivät kostoksi jalkapallo-ottelun yleisöä vastaan. Collins oli tämän jälkeen brittien pidätyslistan kärjessä, ja hänen vangitsemisestaan luvattiin 10 000 punnan palkkio.
Sodan päättänyt tulitauko astui voimaan heinäkuussa 1921. Tasavaltalaishallituksen johtaja de Valera halusi Collinsin ja Arthur Griffithin toimivan Irlannin pääedustajina rauhanneuvotteluissa brittien kanssa. He saivat hallitsevan roolin rauhanvaltuuskunnassa, jonka Dáil Éireann nimitti syyskuussa 1921 ja joka aloitti lokakuussa neuvottelut David Lloyd Georgen hallituksen kanssa Lontoossa. Neuvotteluissa Collins osoittautui pragmaattiseksi ja poliittiseksi realistiksi, mutta hän onnistui myös saamaan britit taipumaan joihinkin myönnytyksiin. Kiistelty sopimus allekirjoitettiin 6. joulukuuta 1921. Collins hyväksyi sen, koska uskoi sen olevan paras sillä hetkellä saavutettavissa ollut tulos. Hän arveli jo tuolloin, että saattoi samalla allekirjoittaa oman kuolemantuomionsa. Muun muassa de Valera kieltäytyi hyväksymästä sopimuksen sisältöä, koska sen mukaan tulevan Irlannin vapaavaltion parlamentin jäsenet joutuisivat vannomaan uskollisuudenvalan Englannin kuninkaalle. Myös sopimukseen sisältynyt Irlannin kahtiajaon tunnustaminen oli monille vaikea pala. Dáil Éireannin käsitellessä sopimusta tammikuussa 1922 monet kyseenalaistivat neuvottelijoiden valtuudet sen allekirjoittamiseen. Collins puolusti sopimusta Dáilissa intohimoisesti, sillä hänen mukaansa se oli merkittävä askel kohti Irlannin täyttä itsenäisyyttä ja yhtenäisyyttä. Hänen esiintymisellään oli todennäköisesti suuri vaikutus siihen, että sopimus hyväksyttiin täpärästi äänin 64–57.
Väliaikaishallituksen ja armeijan johdossa
thumb|Collins puhumassa väkijoukolle Dublinissa vuonna 1922. Ison-Britannian ja Irlannin sopimuksen mukaan ennen Irlannin vapaavaltion perustamista Irlannin johtoon olisi asetettava väliaikainen hallitus. Collins nimitettiin 14. tammikuuta 1922 tämän hallituksen pääministeriksi ja hän jatkoi myös valtiovarainministerinä. Väliaikaishallitusta työllisti muun muassa turvallisuus- ja virkakoneiston rakentaminen sekä tulevan perustuslain valmistelu, mutta de Valeran johtamat sopimusta vastustaneet jyrkät tasavaltalaiset pyrkivät kaikin tavoin jarruttamaan tätä työtä. Griffith arveli sisällissodan olevan väistämätön, mutta Collins oli haluton lähtemään sotaan entisiä tovereitaan vastaan, ja viivytteli siksi voimakeinoihin turvautumista. Sodan aloittamisen lykkääminen osoittautui hyödylliseksi, sillä hallitus sai siten aikaa järjestää joukkonsa. Lisäksi nopea ensi-isku olisi antanut sopimuksen vastustajille marttyyrin aseman, mutta nyt tilanne saatiin näyttämään siltä, että väliaikaishallitus pakotettiin vasten tahtoaan sotatoimiin. Vielä toukokuussa 1922 Collins onnistui neuvottelemaan de Valeran kanssa sopimuksen uusien vaalien järjestämisestä kesäkuun puolivälissä, mutta oppositio jatkoi häiriköintiään myös vaalien jälkeen. Ison-Britannian hallitus esitti lopulta Irlannin väliaikaiselle hallitukselle uhkavaatimuksen, jossa se vaati toimia Dublinin oikeustaloa miehittäneitä IRA:n kapinallisia vastaan. Collins antoi lopulta määräyksen oikeustalon takaisin valtaamisesta, mikä johti sisällissodan puhkeamiseen.
Hieman ennen sisällissodan puhkeamista Collins antoi määräyksen järjestää sotamarsalkka Henry Wilsonin murhasta vangittujen IRA-miesten pako englantilaisesta vankilasta. Suunnitelmaa ei kuitenkaan toteutettu.
Sisällissodan alettua Collins erosi 12. heinäkuuta väliaikaisen hallituksen johdosta ryhtyäkseen hallituksen joukkojen ylipäälliköksi. Hänen tilalleen pääministeriksi tuli W. T. Cosgrave. Collinsin johdolla laadittiin sotastrategia, joka osoittautui voittoisaksi, mutta hän itse ei ehtinyt nähdä voittoaan. Hän sai surmansa vihollisen väijytyksessä lähellä Béal na mBlathin kylää ollessaan tarkastuskierroksella Corkissa elokuun 22. päivän iltana. Tähän päivään mennessä ei tiedetä varmuudella, kuka ampui Collinsin tai mitä tarkalleen ottaen tapahtui. Väijytyksessä ei saanut surmansa muita. Collinsin kuolinuutisen kuultuaan hallitus julisti kansallisen suruajan. Collinsin hautajaiset pidettiin Dublinissa 28. elokuuta ja hautajaissaattokulkue muodostui lähes viiden kilometrin mittaiseksi.
Jälkimaine
thumb|Collinsin hauta [[Glasnevinin hautausmaalla Dublinissa.]] Collinsin elämästä on tehty vuonna 1996 elokuva Michael Collins, jossa häntä esittää Liam Neeson.
Jönsböle
thumb|250px|[[Kirkniemen paperitehdas sijaitsee nimestään huolimatta Jönsbölessä.]]
Jönsböle on Lohjan 17. kaupunginosa, joka sijaitsee noin kymmenen kilometriä keskustasta ja viisi kilometriä Virkkalasta Lohjansaaren suuntaan. Alueella sijaitsee yksi Lohjan hiekkarannoista, Lasitehtaanranta, jossa on uimaranta sekä erikseen hyppytelineet 3, 5 ja 7,5 metriä. Jönsbölessä sijaitsee myös Sappi Limitedin Kirkniemen paperitehdas, jossa on kolme paperikonetta. Tehdas työllistää lähes 800 työntekijää.
Suurta osaa Jönsbölen alueesta kutsutaan puhekielessä Kirkniemeksi, vaikka varsinainen Kirkniemen kaupunginosa sijaitseekin Jönsbölestä etelään.
Salattu sota
thumb|right|250px|Salattu sota -tarinajatkumo julkaistiin  kokonaisuudessaan MEGA-lehden numerossa 4 (2006). Salattu sota on Marvel-kustantamon julkaisema minisarja. Sarjan käsikirjoitti Brian Michael Bendis ja sen kuvitti Gabriele Dell'Otto. Salattu sota julkaistiin Suomessa MEGA -lehden numerossa 4 (2006).
Tarinassa useat eri Marvel-kustantamon supersankarit kuten Hämähäkkimies, Kapteeni Amerikka, Wolverine, Luke Cage ja Nick Fury taistelevat monilukuista, korkeateknologisilla taisteluaseilla ja haarniskoilla varustautunutta superroistojoukkiota vastaan.
Salattu Sota -tarinajatkumo ei liity mitenkään Marvel-kustantamon alkuperäiseen Salatut sodat- jatkumoon, siitäkin huolimatta, että Bendis on käyttänyt alkuperäisen tarinan nimikettä innoituksenaan.
Synopsis
Vuonna 2003 Nick Fury, YPKVV:n johtaja selvittää Latverian pääministerin, Lucia von Bardasin luoman juonen varustaa superroistoja korkeateknologisilla aseilla. Von Bardasin päämääränä on Amerikan heikentäminen ja terrorismin tukeminen (tarinan tapahtuma-aikana Latverian diktaattori Tohtori Doom oli oletettavasti kuollut).
Fury esittää löytönsä välittömästi maansa korkeille viranomaisille, mutta hallitus haluaa vaalia ystävyyssuhdetta Latverian kanssa eikä halua toimia tiukasti Latveriaa vastaan. Fury raivostuu ylemmilleen ja päättää toimia itse vastoin ylempiensä käskyä.
Tuhottuaan raa'asti Latverian pääkaupungin Doomstadtin Daisy Johnsonin voimien avulla, Fury aivopesee järkyttyneet sankarit unohtamaan kokemansa.
Vuosi tapahtumien jälkeen von Bardas kuitenkin iskee New Yorkiin superroistoarmeijansa kera, mutta sankarit onnistuvat voittamaan tämän. Furyn aivopesu kuitenkin tulee ilmi ja raivostuneet sankarit vaativat hyvitystä (paitsi Musta Leski ja Daisy Johnson, jotka YPKVV:n agentteina saivat säilyttää muistinsa). Tapahtumien vuoksi Nick Fury siirtyi piiloon ja Maria Hill otti hänen paikkansa YPKVV:n johtajana.
Osallistuneet hahmot
Seuraavassa tapahtumiin osaa ottaneet sarjakuvahahmot:
Hartwall (yritys)
Oy Hartwall Ab on yksi Suomen suurimmista juomavalmistajista. Hartwallin pääkonttori sijaitsee Helsingissä sekä virvoitusjuomatehdas ja panimo Lahdessa ja lähdevesipullottamo Karijoella. Yritys perustettiin vuonna 1836 ja sen omistaa tanskalainen Royal Unibrew -yritys.
1800–1900-luku
pienoiskuva|Hartwallin virvoitusjuomien mainos vuodelta 1886.
Hartwallin perusti vuonna 1836 Victor Hartwall Helsingin keskustaan Sederholmin taloon. Toiminta oli aluksi kivennäisvesien valmistusta. Terveysvesiä jaeltiin Kaivopuiston kylpylän yhteydessä olleessa Kaivohuoneessa. Hartwallin tehdas oli Pohjoismaiden ensimmäinen kivennäisvesitehdas. 1800-luvun lopulla Hartwallin toiminta muuttui käsityöstä teollisuudeksi. Yritys toimi 1960-luvulle saakka sille vuonna 1928 rakennetussa teollisuusrakennuksessa Helsingin Malminkadulla Kampintorin laidassa. Rakennus oli alkujaan kaksikerroksinen, mutta sitä on korotettu useaan kertaan.
Hartwall oli alkujaan vain kivennäisvesiä ja virvoitusjuomia valmistava yritys. Liiketoiminta kasvoi voimakkaasti Kay Hartwallin toimitusjohtajakaudella (1946–1976). Hartwall Jaffa tuli markkinoille vuonna 1949, ja olympiavuonna 1952 Hartwall alkoi valmistaa ensimmäistä alkoholijuomaansa, lonkeroa. Lonkeroa oli alun perin tarkoitus valmistaa vain olympialaisten ajalle, mutta suuren suosion ansiosta juoman valmistus jatkuu yhä. Coca-Colan valmistuslisenssi saatiin vuonna 1957.
Toukokuussa 1962 valmistui Hartwallin tehdas Helsingin Konalaan, jossa se toimi vuoteen 2003 saakka. 1960-luvun keskivaiheilta alkaen Hartwall laajentui nopeasti keskiolutmarkkinoille toteuttamalla lukuisia yritysostoja. Karjala-olut siirtyi Hartwallin tuotantoon 1966, Aura 1971 ja Lapin Kulta 1980. Vuonna 1988 Hartwall osti lahtelaisen Mallasjuoma-panimon, jolloin Hartwallille siirtyi myös Lahdessa sijainnut, entinen Mallasjuoman tuotantolaitos.
Hartwall aloitti 1990-luvun alussa kansainvälistymisensä perustamalla yhdessä ruotsalaisen yhteistyökumppaninsa Prippsin kanssa Baltic Beverages Holding AB:n, joka harjoitti panimoteollisuutta myös Baltian maissa, Venäjällä ja Ukrainassa. Vuonna 1994 Hartwall listautui Helsingin Pörssiin. Vuodenvaihteessa 1998–1999 Hartwallin yhteistyösopimus Coca-Cola Companyn kanssa päättyi, ja Hartwall alkoi tehdä yhteistyötä PepsiCo:n kanssa. Hartwallin 1990-luvun juomauutuuksia olivat muun muassa Novelle-kivennäisvesi (1990) ja Upcider-siideri (1999).
2000-luku
2000-luvulla Hartwallin omistus on muuttunut useasti. Vuodesta 2002 alkaen yritys oli kokonaan brittiläisen Scottish & Newcastlen omistuksessa. Vuoden 2008 alussa Scottish & Newcastle myytiin kahdelle eurooppalaiselle suurpanimolle Heinekenille ja Carlsbergille. Hartwall siirtyi järjestelyiden myötä hollantilaisen Heinekenin omistukseen, koska Carlsbergillä oli omistuksessaan jo Sinebrychoff.
Huippumoderni, pitkälle automatisoitu Lahden suurpanimo otettiin käyttöön vuonna 2003. Siellä valmistetaan kaikki Hartwallin panimojuomat.
Heineken myi Hartwallin tanskalaiselle panimoyhtiö Royal Unibrew’lle noin 470 miljoonalla eurolla heinäkuussa 2013. Hartwallin suvulla oli omistusosuus Royal Unibrew’ssa, ja suku palasi yhtiön omistajaksi loppuvuoteen 2018 saakka, jolloin Hartwallin suvun sijoitusyhtiö myi osuutensa Royal Unibrew’sta kokonaan.
Vuonna 2015 Hartwallin liikevaihto oli noin 300 miljoonaa euroa. Henkilöstöä Hartwallilla on noin 700.
Vuonna 2017 Lahden panimon yhteyteen valmistui erikoisolutpanimo, joka nimettiin Mattssoniksi paikallisen olutvaikuttajan mukaan. Toukokuussa 2019 Hartwall Lahteen avattiin Panimomyymälä, jossa on myynnissä Hartwallin valmistamia ja maahantuomia juomia ja eri tuotteisiin liittyviä materiaaleja, kuten fleecehuopia, aurinkolaseja ja jääpala-astioita.
Johto
Jan-Kees Nieman toimi Hartwallin toimitusjohtajana vuosina 2009–2013. Hänen jälkeensä talvella 2013–2014 toimitusjohtajana ehti viiden kuukauden ajan olla Pekka Rantala. Yhteistyö ei sujunut, ja Rantala sai potkut. Rantalan jälkeen yhtiön johtoon tuli Tapio Pajuharju. Hartwallin nykyinen toimitusjohtaja Kalle Järvinen on toiminut tehtävässä vuodesta 2016.
Tuotteita
thumb|Kolme erilaista Hartwallin virvoitusjuomaa. pienoiskuva|Hartwall Novelle.
Erik Kraska
Erik Kraska (s. 10. tammikuuta 1982) on yhdysvaltalainen jääpallomaalivahti, joka on edustanut Yhdysvalloissa Mississippi Mojo-seuraa ja kauden 2007-2008 ruotsalaista Helenelund IK:ta.
Erik Kraska opiskeli Gustavus Adolphus Collegessa Minnesotassa ja pelasi koulunsa jääkiekkojoukkueen maalivahtina kausina 2004-2007. , Sen jälkeen hän siirtyi jääpallon pariin ja on pelannut Yhdysvaltain jääpallomaajoukkueen kokoonpanossa kaudesta 2008 lähtien kaikkiaan viisissä kisoissa. Vuoden 2009 kisat hän joutui jättämään väliin loukkaantumisen vuoksi.
Air Florida
Air Florida oli yhdysvaltalainen halpalentoyhtiö, joka perustettiin syyskuussa 1971. Yhtiö aloitti toimintansa 1972.
Harrods
pienoiskuva|Harrodsin tavaratalo pienoiskuva|Diana + Dodi (1998), Harrods Harrods on tavaratalo Lontoon Knightsbridgessä, osoitteessa 87–135 Brompton Road, SW1. Tavaratalon omisti egyptiläissyntyinen Mohamed Al-Fayed vuodesta 1985 aina vuoteen 2010, jolloin hän myi sen Qatarin kuningasperheen omistamalle sijoitusyhtiölle. Qatar Holding on tavaratalon historian viides omistaja. Harrods sai alkunsa vuonna 1849 Brompton Roadilla Charles Henry Harrodin perustamana. Harrodsin nykyisen tavaratalon rakennustyöt alkoivat vuonna 1901.
Air Florida
Air Florida lakkautettiin vuonna 1984.
Laivasto
thumb|Boeing 737-200 Air Floridan laivastoon kuului 1984:
Harrods
Tavaratalo keskittyy ensiluokkaiseen tavaraan kilpailematta hinnoilla. Harrodsissa on yli 300 osastoa ja peräti yli 5 000 työntekijää, ja se on 90 000 neliömetrin myyntipinta-alallaan Euroopan suurin tavaratalo. Harrodsin konserniin kuuluu myös Harrods Casino, Harrods Estates, Harrods Banks, Harrods Aviation, Air Harrods ja Harrods Corporate Services.
Harrods vaatii asiakkailtaan muun muassa siistiä ja asiallista pukeutumista, ja valokuvaus on eräillä osastoilla, kuten koruosastolla, kielletty. Tavaratalossa ei saa pitää reppua selässä. Syynä tähän on se, että selässä oleva reppu saattaa pudottaa esitteillä olevia esineitä pöydiltä tai muilta esittelyjalustoilta.
Asko Sahlberg
Asko Tapio Sahlberg (s. 30. syyskuuta 1964 Heinola) on suomalainen kirjailija. Hänen teoksensa Eksyneet (2001), Tammilehto (2004) ja Herodes (2013) olivat Finlandia-palkintoehdokkaina.
Elämäkerta
Sahlberg suunnitteli kirjailijan uraa jo lapsena. Hänet huomattiin 15-vuotiaana runoilijana vuoden 1980 Nuorison taidetapahtumassa. Sahlberg asui Vesannolla 1975–1982 ja valmistui ylioppilaaksi Vesannon lukiosta vuonna 1982. 1980-luvulla hän asui myös Uudessakaupungissa.
Sahlberg työskenteli Suomessa aiemmin toimittajana, mainostoimittajana ja pienten lehtien päätoimittaja-lehdenkustantajana. Juurettomaksi itsensä kokeva Sahlberg ehti viettää ennen Ruotsiin muuttoa kiertolaiselämää Suomessa, missä hänellä oli lukuisia asuinpaikkakuntia. Sahlberg on kertonut löytäneensä kutsumuksensa esikoisteoksensa Pimeän ääni (2000) myötä. Kirjailijana hän on sanonut haluavansa olla ”omalta vähäiseltä osaltaan lenkki ketjussa, osa kirjallisuuden pitkää traditiota”.
Sahlberg on kirjoittanut kirjallisuuskritiikkejä muun muassa Parnassoon, pakinoinut Ruotsin Sanomissa ja tehnyt kuunnelmia Ruotsin radion suomenkieliselle Sisuradio-kanavalle. Kesäisin hän on vetänyt suomenkielistä luovan kirjoittamisen kurssia Pohjoismaisessa kansanopistossa Kungälvissä. Sahlberg on toiminut myös ruotsinsuomalaisen kulttuurijulkaisu Sheriffin kirjallisuudesta vastaavana toimittajana.
Tuotannosta
Romaanien lisäksi Sahlberg on kirjoittanut myös suomentanut muutamia teoksia. Hänen teoksistaan kaksi, Eksyneet ja Tammilehto, on käännetty ruotsiksi. Sahlbergin kirjoja on käännetty myös saksaksi ja tšekiksi.
Siirtolaissarjan aloittavassa esikoisteoksessaan Pimeän ääni (2000) Sahlberg kuvaa itsensä kaltaista oman tiensä etsijää. Hänen mukaansa tarina ei ole hänen tarinansa, mutta voisi olla: ”Ehkä se on tarina, joka minulta on jäänyt sattuman oikusta kokematta, mutta jota yhtä kaikki laahailen kuin todellista muistoa mukanani.” Kirjan päähenkilö on suomalainen mies, joka haluaa eroon menneisyydestään ja irti pikkuporvarillisen elämän kahleista. Päähenkilöä on verrattu Albert Camus'n sivullisiin. Hämärän jäljet on jatkoa esikoisteokselle. Viisi vuotta myöhemmin sama henkilö samassa miljöössä on herännyt ja palannut ihmisten pariin. Esikoisteoksen vihan tilalle on tullut myötätunto. Samaan teemaan Sahlberg palaa Göteborg-sarjan kolmannessa osassa Paluu pimeään, jossa viiden vuoden jaksoissa elävän miehen kertomus saa päätöksensä.
Teoksen Tammilehto (2004) taustalla on vuoden 1918 tapahtumia. Teoksen eräs teema on Sahlbergille tyypillisesti sivullisuus, mikä sai kriitikot luonnehtimaan Sahlbergia uuseksistentialismin ääneksi. Teoksessa tapahtuu kerronnan siirtymä kohti eeppistä romaania. Teos ilmestyi ruotsiksi vuonna 2006, ja käännös sai runsaasti kiitosta. Teos palkittiin Ruotsissa ensimmäistä kertaa jaetulla ruotsinsuomalaisella Kaisa Vilhuinen -palkinnolla. ''Yhdyntä. Reunahuomautus sotahistoriaan'' (2005) kertoo vuodesta 1944, jolloin nainen ja mies kohtaavat sodan keskellä. Helsingin Sanomien kriitikon mukaan kirja on pieni taideteos, jonka lauseita voisi kehystää seinälle.
Ruotsissa palkittu Siunaus (2007) alkaa päähenkilö Gustafin osoittautessa pedofiiliksi, mutta kirjailija ei ota kantaa vaikeaan aiheeseen vaan vie tämän kokemaan rangaistuksen toista kautta. Aihetta käsitellään jälleen palaten vuoteen 1918, tällä kertaa ajallisesti takaperoisen kerronnan kautta. Vuonna 2010 ilmestynyt He on teos kaunasta, kiusaamisesta ja petoksesta. Teoksen keskushenkilöinä ovat veljekset Erik ja Henrik, jotka alkuun näyttäytyvät toistensa vastakohtina, mutta saavat kertomuksen mittaan syvempiä ulottuvuuksia. Teos on muodoltaan historiallinen romaani, mutta sisällöltään yleisinhimillinen.
Sahlbergin kieltä on kuvattu runolliseksi ja tiiviiksi. Teoksia on toisaalta kuvattu myös pateettisiksi ja liioitteleviksi.
Tacitus
Publius Cornelius Tacitus (noin 55–120) oli roomalainen senaattori ja historioitsija. Häntä pidetään Rooman merkittävimpänä historioitsijana ja eräänä huomattavimmista roomalaisista kirjailijoista.
Elämä
Tacituksen elämästä tiedetään hyvin vähän. Hän syntyi ehkä Galliassa tai Pohjois-Italiassa senaattori- tai ritarisäätyyn kuuluvaan perheeseen. Hän opiskeli Roomassa ja kävi läpi tavanmukaisen virkauran (cursus honorum). Hänestä tuli senaattori ja vuonna 97 konsuli. Vuosina 112-113 hän toimi Asian provinssin kuvernöörinä. Hän kuoli luultavasti joskus vuoden 115 jälkeen.
Teokset
Tacituksen tyylillinen esikuva oli Sallustius ja hän arvosteli terävästi keisarivaltaa. Hänen historiannäkemyksensä keisarinhovin juonitteluista on ironinen ja pessimistinen. Tacituksella oli omaperäinen, selkeä ja koruton kirjoitustyyli, joka poikkesi sekä hopea- että kultakauden valtavirrasta.
Tacituksen pääteokset ovat kirjat Rooman keisarien historiasta. Taistelu keisarivallasta (Historiae, ”historiankirjat”) kertoo Rooman historian Rooman keisari Neron kuolemasta vuonna 69 eteenpäin. Vain neljä ensimmäistä ja osa viidennestä kirjasta ovat säilyneet. Keisarillisen Rooman historia (Annales, ”vuosikirjat”) kertoo keisari Tiberiuksen valtaannoususta vuonna 14 aina Neron kuolemaan. Kirjoja teoksessa oli ilmeisesti kuusitoista mutta vain kolmannes niistä on säilynyt. Osia 5. ja 16. kirjasta puuttuu ja kirjat 7–10 puuttuvat kokonaan.
Tacituksen pienempiin töihin kuuluu Germania, joka kertoo germaaniheimoista, jotka elivät Rooman valtakunnan ulkopuolella. Tacitus kirjoitti Germanian vuonna 98 jaa. Tacitus korosti luonnonvaraisten kansojen turmeltumattomuudessa olevaa voimaa, mikä on usein tulkittu varoitukseksi germaanien uhasta veltostuneille roomalaisille. Kirjassa Tacitus myös kuvaa alkukantaiset ja kurjuudessa elävät fennit, jotka on perinteisesti yhdistetty saamelaisten esivanhempiin. Teoksesta on kolme suomennosta vuosilta 1904, 1953 ja 1976.
Toinen Tacituksen pienemmistä teoksista on elämäkertateos Agricola, jossa hän kertoo apestaan, roomalaisesta kenraalista Gnaeus Julius Agricolasta. Tacitus kuvaa Britanniassa sotineen valloittajakenraalin toimintaa ja luo henkilökuvan vanhan hyvän ajan roomalaisesta.
Luettelo valtioista väkiluvun mukaan
thumb|320px|Maailman kartta väkiluvun mukaan vuonna 2007. Tummilla merkityissä maissa eniten asukkaita.
Tämä on luettelo valtioista ja niiden erillisiksi katsottavista hallinnollisista alueista väkiluvun mukaan järjestettynä. Luettelo käsittää Yhdistyneiden kansakuntien 193 jäsenvaltiota, niiden hallinnoimia erillisiä alueita, Kiinan tasavallan (Taiwan) ja Vatikaanivaltion.
Koko maailmaa koskien lähteenä on käytetty YK:n Talous- ja sosiaaliasiain osaston väestöjaoston (United Nations Department of Economic and Social Affairs, Population Division) julkaisemaa dataa.
Taulukko sisältää myös tunnuslukuja, jotka liittyvät väestöön ja erityisesti sen kasvuun.
Höljäkkä
Höljäkkä on Nurmeksen kaupungin eteläisin kylä, joka sijaitsee Pielisen itärannalla noin 20 kilometriä kaupungin keskustasta Lieksaan päin, Nurmeksen ja Lieksan rajalla. Kylässä sijaitsee myös Höljäkän rautatieasema. Höljäkkä valittiin vuoden kyläksi Pohjois-Karjalassa 2008.
Höljäkän ensimmäiset talot rakennettiin Pielisen rannalle 1600-luvun alussa. Höljäkässä on ollut kivikautista asutusta jo kampakeraamisella kaudella. Höljäkkä-sana tarkoittaa ilmeisesti väljää vesialuetta saaren ja mantereen välillä.
Kati Bergman
Kati Bergman (s. 12. joulukuuta 1959) on suomalainen laulaja, pianisti ja näyttelijä. Hän on esiintynyt muun muassa puolisonsa J. Karjalaisen albumeilla taustalaulajana. Hänet muistetaan myös Yleisradion vuosina 1984–1985 valmistuneesta viihdesarjasta Mutapainin ystävät sekä 1970-luvun nuorisosarjasta Lehtori M. Hänellä on ollut euroviisuissa lukuisia eri rooleja, näkyvimmin Suomen euroviisukarsintojen juontajana vuosina 1990, 1991 ja 1992.
Höljäkkä
Höljäkkä on maalaiskylä, mutta sen tärkein yksittäinen työnantaja on kyllästyspalveluita tarjoava Höljäkkä Oy/Iivari Mononen Oy. Lisäksi metsätalous on merkittävä elinkeino. Marjoniemi Oy on hakenut ympäristölupaa vuolukiven louhimiseen Korpikivi-nimisessä kaivospiirissä Höljäkässä.
Falstadin keskitysleiri
Falstadin keskitysleiri oli vankileiri Levangerissa, Norjassa. Leiriä käytettiin pääasiassa natsien valloittamilta alueilta tulleiden poliittisten vankien sijoituspaikkana. Se rakennettiin alun perin valtion sisäoppilaitokseksi vuonna 1921, mutta SS otti laitoksen käyttöönsä elokuussa 1941 ja nimesi sen SS-Strafgefangenenlager Falstadiksi. Leiri vapautettiin toukokuussa 1945, minkä jälkeen norjalaiset viranomaiset käyttivät sitä vankilana ja työleirinä maanpetoksesta syytetyille tai tuomituille. Nykyään se toimii museona sekä ihmisoikeuksiin ja mielipidevankeihin keskittyneenä tutkimuskeskuksena.
Gestapo käytti leiriä pääasiassa Saksan valtaamilta alueilta tulleiden poliittisten vankien säilytyspaikkana. Falstadissa oli vankeja 13 eri kansallisuudesta. Useimmat heistä tulivat Norjasta, Neuvostoliitosta, Jugoslaviasta, Tanskasta ja Puolasta. Harva kuitenkin ehti viettää kovin pitkää aikaa Falstadissa, sillä suurin osa vangeista lähetettiin nopeasti Saksassa tai Puolassa sijainneisiin leireihin tai Norjan merkittävimpään keskitysleiriin, Griniin.
Falstadia käytettiin myös kauttakulkuleirinä norjalaisten juutalaisten siirtämiseksi Auschwitziin. Leirin ominaispiirre oli kova ja lähes tarpeeton pakkotyö. Vankien halventaminen ja herjaaminen oli yleistä varsinkin SS-Hauptscharführer Gogolin ja Hans Lambrechtin hallintokaudella. Lambrecht oli vanginvartija, joka tunnettiin vankien keskuudessa susiin viittaavalla nimityksellä Gråbein.
6. lokakuuta 1942 natsivirkailijat julistivat joillekin Keski-Norjan alueille poikkeustilan, ja ainakin 170 ei-norjalaista vankia sekä 34 norjalaista poliittista vankia teloitettiin Falstadin ulkopuolella sijainneessa metsässä. Helmikuussa 2007 olivat edellään meneillään yritykset löytää, kaivaa esiin, tunnistaa ja haudata uhrit, joita oli ainakin 202.
Koodankulamin ydinvoimalaitos
thumb|Voimalaitoksen tuotantokäyttöön otetut ykkös- ja kakkosyksikkö (2016). Koodankulamin ydinvoimalaitos on ydinvoimalaitos Koodankulamissa, Tirunelvelin piirikunnassa Tamil Nadun osavaltiossa Intian eteläosassa. Ensimmäinen 1 000 megawatin laitosyksikkö otettiin käyttöön 22. lokakuuta 2013 ja toinen 29. elokuuta 2016. Voimalaitosyksiköt 3 (tammikuusta 2017-) ja 4 (lokakuusta 2017-) olivat rakenteilla. Sittemmin intialainen valtalehti The Hindu uutisoi myös 5. ja 6. laitosyksikön rakentamisen aloittamisesta.
Voimalaitoksen rakennutti intialainen valtionyhtiö Nuclear Power corporation of India Limited (NPCIL) ja venäläinen Atomstroyexport.
Vasemmistoryhmä
Vasemmistoryhmä (va-r, 1995–1998) oli vasemmistoliiton eduskuntaryhmästä erotettujen kansanedustajien muodostama eduskuntaryhmä. Ryhmän perustivat Lipposen I hallitukseen osallistumista vastustaneet Esko-Juhani Tennilä ja Mikko Kuoppa, jotka oli erotettu 19. kesäkuuta 1995. Veijo Puhjo liittyi mukaan 1996 muodostettuaan ensin oman ryhmänsä (epu). Va-r lakkautettiin valtiopäivien 1998 päätyttyä sen muodostaneiden palattua vasemmistoliiton listoille eduskuntavaaleissa 1999. Va-r:n kolmikko osallistui puolueen toimintaan myös eduskuntaryhmän hajaannuksen ajan.
Vasemmistoryhmä vastusti yksimielisesti Suomen jäsenyyttä Euroopan talous- ja rahaliitossa. Vasemmistoryhmällä ei ollut ryhmäkuria.
Vasemmistoliiton puoluesihteeri Ralf Sund vastusti jyrkästi vasemmistoryhmäläisten osallistumista vuoden 1999 eduskuntavaaleihin puolueen listoilla.
Kaikki Vasemmistoryhmän jäsenet toimivat 1980-luvulla Suomen kommunistisen puolueen vähemmistön riveissä. He eivät kuitenkaan osallistuneet SKP:n toimintaan enää 1990-luvun puolivälissä, kun puolue rekisteröitiin uudelleen.
Zilliacus
Zilliacus [sili'akkʊs] on suomalainen sivistyssuku. Suku on lähtöisin Inkerinmaalta, missä kantaisä Konrad Ziliaks oli 1600-luvun jälkimmäisellä puoliskolla kauppiaana Nevanlinnan kaupungissa. Hänen pojanpoikansa Berendt Johan Zilliacus muutti 1740-luvulla niin sanotun Vanhan Suomen alueelle Kurkijoelle erään lahjoitus­tilan pehtoriksi. Myöhemmin Zilliacus-suku omisti lähes 150 vuoden ajan Neitsytniemen kruununsäteritilan Ruokolahdella.