cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Työväen säästöpankki
Lappeenrannan Työväen Säästöpankki (1912–1970)
Etelä-Saimaan Työläisten Säästöpankki perustettiin Lappeenrannassa 1912. Pankin nimeksi muutettiin Lappeenrannan Työväen Säästöpankki (LTSP) vuonna 1932. LTSP liittyi Suomen Työväen Säästöpankkiin 1971.
Hämeen Työväen Säästöpankki (1914–1970)
Hämeen Työväen Säästöpankki (HTSP) perustettiin 1914. Pankin edeltäjä oli vuonna 1900 perustettu Tampereen Työväenyhdistyksen säästökassa. HTSP liittyi Suomen Työväen Säästöpankkiin 1971.
Turun Työväen Säästöpankki (1914–1992)
Työväen Säästöpankki Turussa perustettiin 1914. Pankin nimeksi tuli Turun Työväen Säästöpankki (TTSP) vuonna 1946. Kun työväen säästöpankit yhdistyivät 1971 Suomen Työväen Säästöpankiksi (STS), jättäytyi TTSP ainoana sen ulkopuolelle.
STS ja TTSP kilpailivat keskenään Turussa. STS avasi konttorin Turkuun. STS tarjosi 1985 yhteistyön tiivistämistä. TTSP piti kiinni itsenäisyydestään ja torjui tarjouksen. TTSP:n toimitusjohtaja muistutti, että pankeilla oli konttorit lähekkäin saman kadun varrella, mikä ei voinut olla merkki hyvästä yhteistoiminnasta. STS:n salattu tavoite oli pankkien yhdistäminen, vaikka pääjohtaja Ulf Sundqvist oli todennut etsivänsä liittolaista eikä kilpailijan nielaisemista. Yhdistäminen ei toteutunut, mutta STS ja TTSP pääsivät sopuun 1988 solmittuaan isot osake- ja kiinteistökaupat.
Oulun Työväen Säästöpankki (1932–1970)
Oulun Työväen Säästöpankki (OTS) perustettiin 1932 jatkamaan Oulun Työväenyhdistyksen Säästökassan toimintaa. Säästökassa oli perustettu vuonna 1900. OTS liittyi Suomen Työväen Säästöpankkiin 1971.
Suomen Työväen Säästöpankki (1971–1992)
Suomen Työväen Säästöpankki syntyi 1971, kun Helsingin, Hämeen, Kymenlaakson, Lappeenrannan ja Oulun Työväen Säästöpankit yhdistyivät. Fuusion ulkopuolelle jäi ainoana työväen säästöpankkina Turun Työväen Säästöpankki. Pankki muutettiin liikepankiksi ja sen nimeksi tuli STS-Pankki Oy vuonna 1989. Pankkikriisissä STS joutui KOP:n omistukseen. Pankin itsenäinen toiminta loppui 1992.
Luigi Carlo Farini
Luigi Carlo Farini (22. lokakuuta 1812 Russi – 1. elokuuta 1866 Quarto) oli italialainen lääkäri, historioitsija ja poliitikko, jolla oli merkittävä rooli Italian yhdistymisessä vuosina 1859–1860 ja joka toimi Italian pääministerinä 1862–1863.
Elämäkerta
Farini osallistui vuoden 1831 vallankumousliikehdintään. Sen jälkeen hän valmistui lääkäriksi Bolognan yliopistosta ja ryhtyi pitämään vastaanottoa. Hänet karkotettiin vuonna 1843 Kirkkovaltiosta, koska hän oli osallistunut siellä poliittisiin levottomuuksiin kaksi vuotta aiemmin. Vuonna 1845 Farini laati niin sanotun Riminin manifestin, jossa vaadittiin Kirkkovaltiolta poliittisia uudistuksia. Sittemmin hän toimi ranskalaisen prinssi Jérôme Bonaparten yksityislääkärinä ja matkusti tämän mukana ympäri Eurooppaa. Uuden paavin ansiosta Farinin karkotus kumottiin vuonna 1846 armahduksella ja hän palasi Kirkkovaltioon, jossa hänestä tuli seuraavana vuonna sisäministeriön alivaltiosihteeri. Hän ehti toimia muissakin tehtävissä paavin hallituksessa, mutta erosi pian protestina tämän politiikalle. Rooman tasavallan aikana Farini pakeni Firenzeen. Ranskalaisten vallattua Rooman takaisin paaville jyrkkä kirkollinen suuntaus esti häntä palaamasta virkaansa, joten hän asettui sen jälkeen Torinoon.
Vuosina 1849–1865 Farini oli Torinossa kokoontuneen Sardinian kuningaskunnan parlamentin jäsenenä. Hän toimitti useita lehtiä, ja julkaisi 1850 teoksen Storia della stato romano dal 1815 al 1850 (”Rooman valtion historia 1815–1850”), jossa hän arvosteli sekä vallankumouksellisia tasavaltalaisia että kirkollisia taantumuksellisia. Farini toimi vuonna 1850 jonkin aikaa Sardinian opetusministerinä sekä 1851–1852 yleisten töiden ministerinä. Hän tuki liberaalia tasavaltalaista Camillo Cavouria ja auttoi vuonna 1852 kokoamaan puolueliittoumaa, joka nosti Cavourin pääministeriksi. Kun Sardinia vuonna 1859 julisti sodan Itävallalle, Cavour lähetti Farinin Keski-Italiaan Modenan diktaattoriksi. Hän järjesti pikaisesti Modenan, Toscanan, Parman ja Romagnan välisen liiton sekä kansanäänestyksen, jonka nojalla nämä alueet päättivät liittyä Sardiniaan. Hän sai Ranskan keisari Napoleon III:n hyväksynnän liitokselle lupaamalla, että Roomaa ei tultaisi liittämään Sardiniaan.
Farinista tuli heinäkuussa 1860 Sardinian sisäministeri, mutta hän erosi jo saman vuoden lokakuussa. Cavour lähetti hänet myös kuvernööriksi Napoliin, joka Giuseppe Garibaldin toimien ansiosta oli niin ikään yhdistetty Sardinian kanssa. Huonon terveytensä vuoksi Farini ei pärjännyt tässä tehtävässä eikä hän tullut toimeen Garibaldin kannattajien kanssa, joten hän erosi pian ja palasi Torinoon. Hänestä tuli vielä uuden Italian kuningaskunnan pääministeri joulukuussa 1862, mutta hän joutui eroamaan jo neljän kuukauden kuluttua terveyssyistä.
Vegeta
Vegeta (ベジータ, Bejīta) on Akira Toriyaman luoma kuvitteellinen hahmo Dragon Ball Z-, Dragon Ball GT- ja Dragon Ball Super -animeissa ja -mangassa. Hän on ylpeä saiyalaisten prinssi ja hyvin voimakas taistelija. Vegeta oli Gokun jälkeen toinen, joka muuttui Super-Saiyalaiseksi (Brolya ja Bardockia ei lasketa, koska molemmat muuttuivat supersaiyalaisiksi elokuvissa, tai speciaaleissa).
Saiyan-saaga
Nappan taisteltua Z-sotureita vastaan ja Chaozun, Tienshinhanin sekä Piccolon kuoltua Kuririn mainitsee Gokun, ja saiyalaiset jäävät odottamaan hänen ilmestymistään. Lopulta Goku saapuu ja voittaa ottelun Nappaa vastaan. Nappa anelee Vegetalta apua, mutta tämä räjäyttää Nappan, koska meni häviämään alemman tason saiyalaiselle.
Vegetan ja Gokun välisen taistelun aikana Vegeta on ensin voitolla, mutta sitten osat vaihtuvat, kun Goku saa ylivoiman käytettyään kolminkertaista Kaiokenia. Gokun hakattua Vegetaa jonkin aikaa, prinssi aikoo tuhota koko Maan Gyarlic-torpeedollaan, jonka Goku tosin onnistuu päihittämään omalla Kamehamehallaan käytettyään nelinkertaista Kaiokenia. Tämän jälkeen Vegeta yritetään voittaa Genki-kuulalla, hänen häntänsä katkaistaan Yajiroben katanalla ja lopulta Oozaruksi muuttunut Gohan kaatuu Vegetan päälle, nujertaen hänet lopullisesti.
Aivan henkihieverissä oleva Vegeta onnistuu kuitenkin karkaamaan, koska Goku ei anna Kuririnin tappaa tätä. Lähtiessään Vegeta vannoo voittavansa Gokun vielä jonain päivänä.
Perhe
Bulma ihastui Vegetaan Namek- ja Androidi-saagojen välillä. He saivat pojan, Trunksin ja myöhemmin Dragon Ball Z:n loppupuolella tytön, Bran (Bua, Bura), josta Vegeta pitää todella paljon. Vegeta ei aluksi juurikaan välittänyt perheestään, eikä sen vuoksi edes pelastanut Bulmaa ja vauva-Trunksia heidän pudotessaan lentokoneesta (tulevaisuuden Trunks pelasti heidät). Vaikka Vegeta käyttätyy tylysti Bulmaa kohtaan, Vegeta osoittaa muutamilla teoillaan, mikä on asioiden todellinen laita. Vegeta esimerkiksi uhraa oman henkensä yrittäessään pelastaa rakkaansa (Bulman, Trunksin ja jopa Kakarotin) Majin Buulta käyttämällä voimakkainta tekniikkaansa, Final Explosionia, jolla Vegeta yrittää tuhota Majin Buun kuitenkaan onnistumatta siinä, ja uhraa samalla itsensä.
Vegetan isä on King Vegeta, jonka Freeza tappoi Vegetan ollessa noin kuusivuotias.
Vegetan luonne
Vegeta on kaikista sarjan protagonisteista selkeästi temperamenttisin ja Piccolon ohella vakavin. Piccolosta poiketen Vegeta onnistuu kuitenkin sarjan edetessä kehittämään luonteeseensa muun muassa hitusen kuivaa huumoria, joskus jopa mustaa. Hän on hyvin itsekäs ja kärsii voimakkaasta ylemmyydentunnosta. Hänen saiyalaisylpeytensä ei alun perin voinut kestää sitä kolausta, että Goku oli häntä voimakkaampi. Ajan mittaan Vegetan luonne kuitenkin antoi sen verran periksi, että hänen vihansa Gokua kohtaan muuttui lujaksi, mutta kilpailuhenkiseksi ystävyydeksi. Alun perin Vegeta oli myös äärimmäisen julma ja armoton, eikä lopettanut taistelua ennen kuin oli tappanut vihollisensa. Myöhemmin Vegetakin alkoi tuntea inhimillistä armeliaisuutta vastustajaansa kohtaan, joskin erittäin vähän. Myöhemmin Dragonball Z:n lopussa ja GT:ssä Vegetaa on alkanut vaivata selkeä ikäkriisi. Esimerkkejä tästä ovat, että World Martial Arts Tournamentissa Z-sarjan lopulla Vegeta kohtasi itseään huomattavasti nuoremman osanottajan, mutta ennen kuin he ehtivät edes nousta kehään Vegeta mukiloi tämän kuultuaan tarpeeksi kommentteja iästään. Toinen esimerkki on GT:n puolella, kun Bra flirttailee kahden pojan kanssa kotimatkalla, josta Vegeta ei aluksi näyttänyt välittävän lainkaan, kunnes kuuli toisen sanovan häntä vanhukseksi ja kosti tämän repimällä poikien autosta ratin irti.
Vegeta kärsi useita vuosikymmeniä, aina parikymppisestä nuorukaisesta pitkälle keski-ikään asti kilpailuhenkisestä fiksaatiosta Gokua kohtaan. Hänen saiyalaisprinssin egonsa ei kestänyt sitä loukkausta, että joku olisi häntä parempi. Paljon myöhemmin Vegeta hyväksyi asian ja luopui verisestä kilpailusta, muuttaen asennettaan terveemmäksi ja tuttavallisemmaksi. Vasta Dragonball GT:n puolivälissä, Vegetan saavutettua Gokun kanssa Supersaiyalaisen äärirajat ja heidän voimatasojensa välisen eron kadottua, Vegetan into urheiluhenkiseen kilpailemiseen palasi.
Ulkonäkö
Vegeta on ollut läpi sarjan lähes samanlainen lievää pituuskasvuaan ja lihaksiston vahvistumista lukuun ottamatta. Alun perin Vegeta oli melko pieni ja vaarattoman näköinen vastustaja suuressa haarniskassa. Tosin tarinan edetessä hänen haarniskointinsa vähenee ja hänestä tulee pidempi ja lihaksikkaampi kausi kaudelta, kunnes hän pukeutuu täydellisesti ihmisten vaatteisiin ja näytääkin jo leveyssuunnassa samankokoiselta, kuin Goku. Vegetan huomattavin piirre on hänen pitkä ja piikikäs tukkansa, kuten monilla muilla saiyalaisilla, tosin GT:ssä hänen hiuksensa lyhenevät myös ja hän kasvattaa viikset, jotka leikkaa pian kuultuaan Bullan kommentin "Viiksesi saavat sinut näyttämään vanhalta nörtiltä."
Tekniikat
Bukujutsu (levitaatio)
Valekuu
Gyarlic-torpedo (Gyarlikku Hoo/Galick Gun)
thumb|150px|Final Flash Final Flash
Big Bang Attack (Alkuräjähdyshyökkäys)
Atomic Blast (Final Impact)
Kienzan (Ki-kiekko)
Saishyuu Saigo no Waza (Final Atonement/Final Explosion)
Final Shine Attack
Energiarengas
Giant Storm
Pelit, joissa Vegeta esiintyy
Dragon Ball GT:
Mars Sample Return Mission
thumb|250px|MSR-paluualus laukaistaan Marsista. Taiteilijan näkemys.Mars Sample Return Mission eli MSR on NASAn ja ESAn yhteisprojekti Maahan näytteitä tuovasta Mars -luotaimesta. Alustavien suunnitelmien mukaan luotain voitaisiin laukaista vuonna 2018. Nopeimmankin aikataulun mukaan paluualus voisi palata Maahan noin 2023.
Suunnitelmia luotaimesta
Suunnitelmien mukaan alus lähetettäisiin kahdessa osassa. Aluksi lähetettäisiin kiertoradalle paluuosa pitkäkestoisella siirtymäradalla. Myöhemmin lähetettäisiin laskeutujaluotain.
Kantoraketteina voisi olla Ariane 5 tai Yhdysvaltain suunnitteluasteella oleva EELV. Myös Ares V -kantoraketin pitäisi olla luotaimen laukaisuvuonna jo käyttövalmis.
Mahdollisesti laskeutujaan liitetään mönkijä, jonka tehtävänä olisi keräillä lähiympäristöstä kiinnostavalta näyttäviä kohteita. Ilman mönkijää laskeutuja varustetaan robottikäsivarsin joilla keräillään maanäytteitä laskeutumispaikan ympäristöstä.
Tieteellisiä näkökantoja
Maan laboratoriot voisivat tutkia näytteitä tehokkaammin kuin aiemmissa luotaimissa olleet varsin tehottomat koestusvälineet. Automaattilento käy harjoittelusta myöhemmin mahdollisesti tehtävää miehitettyä lentoa ajatellen.
Selvitettäviä ongelmia
Mars-laskeutujia on menetetty muun muassa epäonnistuneissa laskeutumisissa. Tämän jälkeen Marsia on kuitenkin kartoitettu kiertoradalta, joten hyvän laskeutumispaikan löytyminen on helpompaa.
Aiemmat luotaimet ovat tehneet yksisuuntaisen matkan. MSR:n on noustava pinnalta, jonka johdosta mukana on oltava polttoainetta. Tämä on toki tehty ennen Kuussa, niin miehitettynä kuin miehittämättömänä. Marsin painovoima on kuitenkin huomattavasti suurempi, jolloin mukana on oltava enemmän polttoainetta.
Näytteiden saaminen Marsista maan laboratorioihin asti puhtaina voi tuottaa ongelmia.
Amrita Arora
Amrita Arora (s. 31. tammikuuta 1978 Bombay, Maharashtra) on intialainen näyttelijä. Hän on malli ja näyttelijä Malaika Aroran sisar.
Yksityiselämä
Arora avioitui liikemies Shakeel Ladakin kanssa vuonna 2009. Heillä on kaksi poikaa (s. 2010 ja 2012).
Windows PowerShell
250px|thumb|PowerShell Windows Vista -ympäristössä. Windows PowerShell (koodinimi Monad ) on Microsoftin kehittämä seuraavan sukupolven komentotulkki Windows-käyttöjärjestelmiin, joka lainaa Unixissa tyypillisesti käytettävistä komentoriveistä ominaisuuksia ja yhdistelee niitä tietokantojen hallintaan liittyvien ominaisuuksien kanssa. Sen avulla voidaan ajaa merkkipohjaisia ohjelmia eli skriptejä.
Windows PowerShell ei ollut osana Windows Vistaa aikatauluongelmista johtuen, mutta sisältyy Vistan SP1-päivitykseen ja Windows Server 2008 jakeluun.
Jüri
Jüri on virolainen miehen etunimi. Se on muunnos nimestä Georgios.
Tunnettuja nimenkantajia
Kaikki listan henkilöt ovat virolaisia.
T. E. Olin
Olinin vanhemmat olivat opettaja Edvard Olin ja opettaja Aleksandra Maria Walldén Kiteellä. Edvard ja Alexandra Olin olivat merkittäviä henkilöitä Kiteen yhteiskunnallisessa kehittämisessä. Toivo Olin tuli ylioppilaaksi Viipurin klassillisesta lyseosta 1903 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1912. Heti valmistumisen jälkeen Olin joi karonkkakahvit tuoreen morsiamensa, Impi Elin Kestilän (avioliitto v 1913), kanssa ja vei hakupaperit Alavuden kunnanlääkärin virkaan. Hän toimi ansiokkaasti ja rohkeasti vapaussodan aikana 1917-1918, pelastaen ihmishenkiä sekä valkoisten että punaisten puolelta, toimiessaan Koiviston kunnanlääkärinä 1914-1923. Iho- ja sukupuolitautien erikoislääkärin pätevyyden Olin sai 1925, oppiaineen dosentti Helsingin yliopistossa hän oli vuodesta 1925 vuoteen 1935. Tohtoriksi Olin väitteli 1932. Olinin väitöskirja ja osa muustakin tuotannosta käsitteli syfilistä. Hän toimi asiantuntijana laadittaessa vuosien 1939 ja 1952 sukupuolitautien torjuntaa koskevia lakeja. Sota-aikana hän toimi sotasairaalaosaston ja siviilisairaalan ylilääkärinä, SotaS 1. Lääkintäkapteenin arvo 1943. Kunniamerkit: Vapaudenristi 3 prk, Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan komentajamerkki (K SVR), Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan komentajamerkki 1 luokan komentajamerkki (K SVR 1), Suomen Leijonan Ritarikunnan (SL) suurristi. Dermatologiyhdistyksen jäsen, Dansk Dermat Selskap, Unkarin ja Ranskan dermatyhd. kirjeenvaihtajajäsen. Turun yliopiston Savo-Karjala-Osakunnan jäsen. Ennen Turun yliopiston uraansa Olin työskenteli lääkärinä, piirilääkärinä useilla eri paikkakunnilla, samoin kuin rautatielääkärinä, ilmailuaseman lääkärinä. Helsingin yliopiston iho- ja sukupuolitautien dosenttina 1935–1945. Turun yliopisto kutsui Olinin rakentamaan Turkuun Dermatologian tiedekunnan, tiedekunnan ensimmäisenä professorina, jossa sitten toimi iho- ja sukupuolitautien professorina 1944–1945. Hän oli Turun yliopiston vararehtori 1945–1948, rehtori 1948–1954 ja kansleri vuodesta 1955, vuoteen 1965 asti.
Lähteet
Viipurin Klassillinen Lyseo 1879–1940, toim. Jorma Väänänen, Helsinki 1958 Yhteiskirjapaino Osakeyhtiö. Julkaistu koulun entisten oppilaiden kustantamana, s. 108,128,259.
En päivääkään vaihtaisi pois
En päivääkään vaihtaisi pois voi viitata seuraaviin asioihin:
Sam Langford
Sam Langford (4. maaliskuuta 1883 – 12. tammikuuta 1956) oli kanadalaissyntyinen nyrkkeilijä, jonka uran huippuhetket ajoittuivat 1900-luvun alkuvuosikymmenille. Hän voitti urallaan Meksikon ja Australian raskaansarjan mestaruudet.
Aikana, jolloin Langford nyrkkeili, monet mustat huippunyrkkeilijät eivät koskaan nyrkkeilleet mestaruudesta rotuerottelun takia. Poikkeuksena tästä Langford kohtasi 24-vuotiaana kaikki vastustajansa kevytsarjasta raskaaseen sarjaan. Hänen hyvä puolensa oli iskujen voima ja nopeus yhdistettynä älykkääseen ottelemiseen ja kestävyysominaisuuksiin.
Langford syntyi Kanadassa ja aloitti ammattilaisuransa nyrkkeilijänä 19-vuotiaana vuonna 1902 tyrmäysvoitolla Jack McVickeristä Bostonissa. Hänen osakkeensa lähtivät nopeasti nousuun; vuonna 1903 hän voitti Joe Gansin ja otteli vuonna 1904 ratkaisemattomana päättyneen ottelun Joe Walcottia vastaan. Vuonna 1906 Langford kohtasi tulevan raskaansarjan maailmanmestarin Jack Johnsonin, jolle hän hävisi 15-eräisessä kamppailussa. Mestaruuden voitettuaan Johnson kieltäytyi puolustamasta mestaruuttaan Langfordia vastaan.
Vuonna 1910 Langford otteli tiukan kuusieräisen näytöskamppailun keskisarjan mestaria Stanley Ketcheliä vastaan. Hän hallitsi alkupään eriä, mutta Ketchel otti hallinnan itselleen loppua kohden. Langford ei kuitenkaan koskaan saanut tilaisuutta otella kunnolla tittelistä Ketcheliä vastaan. Vuonna 1911 hän tyrmäsi entisen raskaan keskisarjan mestarin Jack O'Brienin viidessä erässä.
Koko uransa ajan Langfordilla oli vaikeuksia löytää itselleen vastustajia, ja hän nyrkkeili usein samoja vastustajia vastaan, jotka hekin olivat tavallisesti samassa tilanteessa. Esimerkiksi Harry Willsin hän kohtasi urallaan 18 kertaa. Wills tyrmäsi hänet kahdesti ja muutenkin oli keskinäisissä otteluissa voitolla, tosin jo miesten ensimmäisessä kohtaamisessa Langford oli 31 vuoden ikäinen. Yli kymmenen ottelua Langford otteli Sam McVeytä, Joe Jeannettea, Jim Barryä, Jeff Clarkia ja Bill Tatea vastaan.
43-vuotiaana, lähes 300 ammattilaisottelun ura takanaan, Langford lopetti nyrkkeilyn. Viimeisinä vuosinaan hän kärsi silmäongelmista, jotka lopulta johtivat täydelliseen sokeutumiseen.
Anatoli Pristavkin
thumb|upright|Anatoli Pristavkin Anatoli Pristavkin (17. lokakuuta 1931 Ljubertsy, Neuvostoliitto – 11. heinäkuuta 2008 Moskova) oli venäläinen kirjailija. Hän kuului venäläiseen intelligentsiaan ja oli 1980-luvun lopulla uudistusmielisen kirjailijoiden huhtikuun ryhmän johdossa. Hän toimi presidentti Boris Jeltsinin asettamassa armahduskomissiossa johtajana 1992–1999. Vladimir Putin lakkautti komission pian valtaan nousunsa jälkeen.
Telakuormaaja
thumb
Anatoli Pristavkin
Pristavkin valmistui Moskovan ilmailukorkeakoulusta 1952 ja työskenteli erilaisissa tehtävissä. Armeijan käytyään hän meni opiskelemaan Maksim Gorkin kirjallisuusoppilaitokseen.
Telakuormaaja
Telakuormaaja on maansiirtotöissä käytettävä ajoneuvo, jossa on kauha.
Anatoli Pristavkin
Pristavkin kirjoitti 26 kirjaa. Hän sai valtionpalkinnon ja useita ulkomaisia palkintoja.
Taku Takeuchi
Taku Takeuchi (jap. 竹内 択 s. 20. toukokuuta 1987) on japanilainen mäkihyppääjä ja maailmanmestari. Uransa alussa hän edusti Puijon Hiihtoseuraa. Hän puhuu myös jonkin verran suomea.
Vancouverin olympialaisissa 2010 Takeuchi oli mukana viidenneksi sijoittuneessa Japanin mäkijoukkueessa. Henkilökohtaisissa kilpailuissa hän karsiutui toiselta kierrokselta. MM-kilpailuissa hän kilpaili ensimmäisen kerran Oslon MM-kilpailuissa 2011 sijoittuen normaalimäessä 24:nneksi ja suurmäessä 26:nneksi. Lisäksi hän oli normaalimäen joukkuekilpailussa viides ja suurmäen joukkuekilpailussa kuudes. Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 2013 hän sijoittui normaalimäessä seitsemänneksi. Sekajoukkuemäestä Takeuchi voitti kultaa yhdessä Japanin joukkueen kanssa. Suurmäen henkilökohtaisessa kilpailussa hän oli 17:s ja joukkuekilpailussa viides. Sotšin olympialaisissa 2014 hän oli mukana pronssia saavuttaneessa Japanin joukkueessa. Suurmäessä hän sijoittui 13:nneksi ja normaalimäessä 24:nneksi. Falunin MM-kilpailuissa 2015 hän oli normaalimäessä viides ja sekajoukkuemäessä pronssilla. Lahden MM-kilpailuissa 2017 hän oli normaalimäessä 20:s ja sekajoukkuemäessä pronssilla.
Mäkihypyn maailmancupissa Takeuchi kilpaili ensimmäisen kerran Kuusamossa 24. marraskuuta 2006, sijoittuen 23:nneksi. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran Sapporon kilpailuissa helmikuussa 2008 ollessaan niissä kahdeksas ja yhdeksäs. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti Innsbruckissa tammikuussa 2012 sijoituttuaan kolmanneksi. Lisäksi hän on sijoittunut toiseksi sekä Klingenthalissa helmikuussa 2013 että Lillehammerissa joulukuussa 2013 ja kolmanneksi Lahdessa helmikuussa 2016. Maailmancupin joukkuekilpailuissa hän on ollut Japanin joukkueessa kahdeksan kertaa palkintosijoilla, joista yksi on sekajoukkuekilpailun voitto.
Olli Juolevi
Olli Juolevi (s. 5. toukokuuta 1998 Helsinki) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka edustaa NHL-seura Anaheim Ducksia. Vancouver Canucks varasi hänet ensimmäisellä kierroksella vuoden 2016 varaustilaisuuden viidentenä pelaajana ja ensimmäisenä puolustajana.
Seuraura
Juolevi on Itä-Helsingin Kiekon kasvatti. Hän siirtyi nuorempana C-juniorina Jokereihin. Kaudella 2012–2013 Juolevi oli seuran C-nuorten tehokkain puolustaja sekä SM-karsinnoissa tehoilla 6+8=14 että SM-sarjan runkosarjassa tehoilla 10+19=29, joilla hän voitti koko sarjan puolustajien pistepörssin. Kaudella 2013–2014 Juolevi oli B-nuorten SM-sarjan pudotuspelien tehokkain puolustaja ja hän voitti Jokereiden sisäisen syöttöpörssin tehoilla 1+8=9. Kausi päättyi B-nuorten Suomenmestaruuteen. Juolevi palkittiin kauden päätteeksi B-nuorten SM-sarjan parhaana puolustajana Pekka Marjamäki -palkinnolla. Hän pelasi kauden aikana myös vain 15-vuotiaana 11 ottelua Jokereiden A-nuorissa.
Kaudella 2014–2015 Juolevi teki 16-vuotiaana läpimurtonsa A-nuorten SM-liigassa. Hän oli Jokereiden tehokkain puolustaja tehoilla 6+26=32, joilla Juolevi jakoi sarjan puolustajien pistepörssin seitsemännen sijan Lukon Aleksi Saarisen ja HPK:n Matias Haarasen kanssa. Hänet valittiin A-nuorten SM-liigan marraskuun 2014 kuukauden tulokaspelaajaksi. Juolevin kausi päättyi kuitenkin viiden playoff-ottelun jälkeen polvivammaan. Hänet palkittiin kauden päätteeksi A-nuorten SM-liigan parhaana puolustajana Reijo Ruotsalainen -palkinnolla, parhaana tulokkaana Yrjö Hakala -palkinnolla sekä valittiin ensimmäiseen tähdistökentälliseen.
Kesäkuussa 2016 Jokereiden KHL-joukkue kiinnitti Juolevin. Samana kesänä London Knights varasi hänet 45. pelaajana CHL:n varaustilaisuudessa. Juolevi siirtyi joukkueeseen kaudeksi 2015–2016. Hän oli Knightsin tehokkain puolustaja tehoilla 9+33=42. Kevään 2016 pudotuspeleissä Juolevi teki 18 ottelussa tehot 3+11=14. Hän voitti kauden päätteeksi OHL:n mestaruuden, J. Ross Robertson Cupin. Juolevi valittiin liigan kolmanteen tähdistökentälliseen ja tulokkaiden toiseen tähdistökentälliseen. Hän oli myös Memorial Cup -lopputurnauksen tehokkain puolustaja seitsemällä syöttöpisteellään. Knights voitti turnauksen, ja Juolevista tuli kaikkien aikojen kolmas Memorial Cupin voittanut suomalaispelaaja vuonna 1979 mestaruuden voittaneiden Anssi Melametsän ja Veli-Pekka Kinnusen jälkeen. Hänet valittiin turnauksen tähdistökentälliseen. Juolevi pelasi kauden aikana myös CHL Top Prospects Gamessa.
Tammikuussa 2016 NHL:n kykyjenetsijätoimisto listasi Juolevin Pohjois-Amerikassa pelaavista kenttäpelaajista viidenneksi NHL:n varaustilaisuuteen 2016. Puolustajista hänen edellään oli vain Jakob Chychrun sijalla 2. Juolevi oli viides myös huhtikuun rankingissa, jolloin Chychrun sijoittui neljänneksi. Aivan varaustilaisuuden alla The Sports Networkin Bob McKenzie arvioi Juolevin omalla listallaan kuudenneksi ja ensimmäiseksi puolustajaksi. Lopulta Vancouver Canucks varasi hänet koko varaustilaisuuden viidentenä pelaajana ja ensimmäisenä puolustajana. Häntä pienemmällä numerolla suomalaispuolustajista on varattu vain Aki Berg, (3. varaus vuonna 1995), Miro Heiskanen (3. varaus vuonna 2017) ja Joni Pitkänen (4. varaus vuonna 2002). Juolevin varaus täydensi suomalaishistoriaa myös sillä, että kolme suomalaispelaajaa varattiin ensimmäisen kerran viiden ensimmäisen pelaajan joukossa, kun Patrik Laine (2. varaus) ja Jesse Puljujärvi (4. varaus) varattiin ennen häntä.
Elokuussa 2016 Juolevi teki Vancouver Canucksin kanssa kolmivuotisen tulokassopimuksen. Saman vuoden harjoitusleirin päätteeksi seura lähetti hänet kaudeksi 2016–2017 takaisin London Knightsin OHL-joukkueeseen. Vuotta myöhemmin Canucks lähetti Juolevin harjoitusleirin päätteeksi puolestaan lainalle SM-liigajoukkue Turun Palloseuraan. Siirron taustalla oli myös entinen Canucksin puolustaja Sami Salo, joka toimii TPS:n apuvalmentajana ja vieraili Canucksin kehitysleirillä kesällä 2017. Juolevi teki näin ollen miesten pääsarjadebyyttinsä 13. lokakuuta 2017 vieraissa Pelicansia vastaan. Hänet merkittiin TPS:n kakkospuolustajapariin Elmeri Erosen viereen. Juolevi sai ottelussa jääaikaa 16.19 minuuttia ja hän keräsi neljä jäähyminuuttia. SM-liigauransa avausmaalin Juolevi teki viidennessä ottelussaan 24. lokakuuta 2017 ylivoimalla vieraissa Mikkelin Jukureita vastaan. Hän keräsi ottelussa myös kaksi syöttöpistettä. Antti Äikäs valitsi Juolevin ottelun alumnien tähtien kakkostähdeksi. Kaikkiaan hänen tulokaskautensa toi 38 runkosarjaottelussa tehot 7+12=19 ja 11 playoff-ottelussa tehot 2+5=7. Juolevi voitti runkosarjassa SM-liigan tulokaspuolustajien maalipörssin. Pudotuspeleissä hän voitti TPS:n sisäisen tehotilaston lukemalla +5.
Kesällä 2018 Juolevi joutui selkäleikkaukseen. Hän kuntoutui Vancouver Canucksin syksyn harjoitusleirille, mutta jonka päätteeksi seura lähetti Juolevin AHL-joukkue Utica Cometsin vahvuuteen. Hän pelasi kaudella 2018–2019 18 runkosarjaottelua tehopistein 1+12=13, kunnes joulukuussa 2018 Juolevi joutui polvileikkaukseen, joka päätti hänen koko kautensa. Juolevin kuntoutuminen kesti yli kuusi kuukautta. Syksyn 2019 harjoitusleirin päätteeksi Canucks lähetti hänet jälleen farmijoukkue Cometsiin. Marraskuussa Juolevi reiluksi kuukaudeksi sivuun alavartalovamman vuoksi. Hän pelasi Cometsissa lopulta koko runkosarjan tehden 45 ottelussa tehot 2+13=15, kunnes koronaviruspandemia keskeytti AHL-kauden maaliskuussa 2020. Heinäkuussa Canucks nimesi Juolevin NHL-vahvuuteensa pudotuspeleihin. Juolevi pelasi ensimmäisen ja kauden 2019–2020 ainoaksi jääneen NHL-ottelunsa pudotuspelien karsintakierroksen neljännessä ottelussa 7. elokuuta 2020 Minnesota Wildia vastaan. Hän sai ottelussa jääaikaa 6.16 minuuttia.
Tammikuun 2021 harjoitusleirin päätteeksi Juolevi otti paikan Vancouver Canucksin NHL-kauden 2020–2021 avauskokoonpanosta. Hän teki NHL-uransa avausmaalin kauden seitsemännessä ottelussaan 25. tammikuuta 2021 Ottawa Senatorsia vastaan. Juolevi keräsi ottelusta teholukeman +2. Hänet valittiin ottelun kolmostähdeksi. Juolevi lähetettiin kauden aikana kolme kertaa Canucksin varamiesten "taksiryhmään". Hän sai NHL:ssä tililleen lopulta 23 runkosarjaottelua tehopistein 2+1=3.
Elokuussa 2021 Juolevi teki Canucksin kanssa vuoden mittaisen, yksisuuntaisen ja 750 000 dollarin arvoisen jatkosopimuksen. Lokakuussa 2021 seura kauppasi Juolevin Florida Panthersiin vaihdossa hyökkääjä Juho Lammikkoon ja puolustaja Noah Juulseniin.
Maaliskuussa 2022 Panthers asetti Joulevin waiwers-listalle josta Detroit Red Wings poimi hänet joukkueeseensa.
Heinäkuussa 2022 Juolevi teki yksivuotisen sopimuksen Anaheim Ducksin kanssa.
Maajoukkueura
Juolevi pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2016, 2017 ja 2018, joista ensimmäinen turnaus päättyi maailmanmestaruuteen. Juolevi voitti yhdeksällä syöttöpisteellään turnauksen puolustajien syöttöpörssin ja jakoi puolustajien pistepörssin voiton Yhdysvaltain Zach Werenskin kanssa. Hänet valittiin turnauksen tähdistökentälliseen. Vuoden 2017 turnauksessa Juolevi toimi Suomen kapteenina. Vuoden 2018 turnauksessa valmennus valitsi hänet joukkueensa turnauksen yhdeksi kolmesta parhaasta pelaajasta. Juolevi valittiin myös Tšekkiä vastaan pelatun puolivälieräottelun päätteeksi Suomen ottelun parhaaksi pelaajaksi.
Juolevi pelasi myös alle 18-vuotiaiden Ivan Hlinkan muistoturnauksessa vuonna 2014. Hän edusti myös alle 17-vuotiaiden maajoukkueetta Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla vuonna 2015, jolloin Juolevi voitti pronssia. Hän on kuulunut sekä alle 16- että 18-vuotiaiden maajoukkueen kapteenistoon. Yhteensä Juolevi on pelannut 31 nuorten ja 30 poikien maaottelua.
Suomen A-maajoukkueessa Juolevi on pelannut kaksi ottelua ilman tehopisteitä. Hän teki A-maajoukkuedebyyttinsä vain 19-vuotiaana Sweden Hockey Gamesissa 29. huhtikuuta 2018 Tukholman Hovetissa turnauksen isäntäjoukkue Ruotsia vastaan. Juolevi keräsi ottelusta teholukeman +1. Hän putosi lopulta viimeisten joukossa MM-leiriryhmästä vuoden 2018 turnaukseen.
Pelityyli
Elite Prospects -sivuston Curtis Joen mukaan Juolevi on kokonaisvaltainen all around -puolustaja, joka pelaa hyvin hyökkäyspäässä ja luo painetta vastustajille. Joen mukaan hän on vahva ja tasapainoinen luistelija, hyvä tuomaan kiekkoa ylöspäin sekä takakarvaamaan. Juolevi osaa käyttää kokoaan hyväksi, mutta hän ei ole kuitenkaan fyysisesti kovin vahva. Juolevi yrittää paikata puutteensa pelaamalla rajojensa mukaisesti, kuten käyttämällä hyväkseen kiekollisia taitojaan.
Atchison, Topeka and Santa Fe Railway
Atchison, Topeka and Santa Fe Railway, yleisesti lyhyemmin Santa Fe, oli yhdysvaltalainen rautatieyhtiö, joka perustettiin helmikuussa 1896. Rataverkon pituudella mitattuna se oli eräs suurimpia Yhdysvalloissa toimineita rautatieyhtiöitä. Yhtiö nimettiin Kansasissa sijaitsevien Atchisonin ja Topekan sekä New Mexicon osavaltion pääkaupungin Santa Fen mukaan. Yhtiön nimen mukaista suoraa ratayhteyttä Topekasta Santa Fehen ei kuitenkaan rakennettu maastollisista syistä, vaan Santa Fehen johti sivurata Lamysta.
Santa Fe oli myös yksi yhdistettyjen kuljetusten pioneereista. Yhtiöön kuului sen historian aikana rautatieliikennetoimintojen lisäksi muun muassa hinaajalaivasto sekä lyhytikäinen lentoyhtiö Santa Fe Skyway. Lisäksi yhtiöllä oli oma linja-autoyhtiö, joka toimi syöttöliikenteenä yhtiön matkustajajunille, sekä lauttayhtiö San Franciscon lahden ylittämistä varten.
Atchison, Topeka and Santa Fe Railway lakkautettiin virallisesti itsenäisenä yhtiönä 31. joulukuuta 1996, kun se fuusioitui Burlington Northern Railroadin kanssa. Yhtiöt muodostivat fuusiossa uuden rautatieyhtiön, Burlington Northern and Santa Fe Railwayn, nykyisen BNSF Railwayn.
Tom Sharkey
”Sailor” Tom Sharkey (26. marraskuuta 1873 – 17. huhtikuuta 1953) oli yhdysvaltalainen nyrkkeilijä, jonka uran huippuvuodet ajoittuivat 1800- ja 1900-lukujen vaihteen tienoolle.
Irlannissa syntynyt Sharkey karkasi nuorena poikana kotoaan ja lähti merille. Vuonna 1892 hän tuli New Yorkiin ja värväytyi Yhdysvaltain laivastoon. Havaijilla ollessaan hän aloitti ammattilaisuransa nyrkkeilijänä ja saavutti 20 peräkkäistä tyrmäysvoittoa.
Ensimmäinen kova koitos Sharkeyllä oli edessään vuonna 1896, kun hän otteli Joe Choynsia vastaan ja voitti tämän kahdeksassa erässä. Silloinen raskaansarjan maailmanmestari James J. Corbett näki ottelun ja haastoi nuoren irlantilaisen. Nelieräinen kamppailu päättyi ratkaisemattomana poliisin keskeytettyä ottelun; yleisö piti Sharkeytä moraalisena mestarina. Seuraavassa ottelussaan Sharkey voitti kolmieräisessä näytösottelussa esikuvansa John L. Sullivanin ennen voittoaan tulevasta raskaansarjan maailmanmestarista Bob Fitzsimmonsista kiistanalaisen kahdeksannen erän virheen seurauksena. Vuonna 1898 hän kärsi tappion tulevaa maailmanmestaria James. J. Jeffriesiä vastaan ja hävisi tuomariäänin, voitti Gus Ruhlinin ensimmäisen erän tyrmäyksellä ja voitti myös toisen kerran urallaan kohtaamansa James J. Corbettin.
Voitettuaan vuonna 1899 Kid McCoyn kymmeneneräisessä ottelussa Sharkey pääsi ottelemaan mestaruudesta Coney Islandille James J. Jeffriesiä vastaan. 25 raivoisan erän jälkeen Jeffries julistettiin voittajaksi. Sharkey jatkoi uraansa ja voitti Joe Goddardin sekä Choynskin ennen tappioitaan Ruhlinille ja Fitzsimmonsille.
Claude Autant-Lara
Claude Autant-Lara (5. elokuuta 1901 Luzarches, Val-d’Oise – 5. helmikuuta 2000 Antibes) oli ranskalainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja, jonka tunnetuin elokuva on kansainvälisesti menestynyt Paholainen ruumiissa (1946). 1980- ja 1990-lukujen vaihteessa hän oli jonkin aikaa Euroopan parlamentin jäsen.
Tom Sharkey
Sharkey lopetti uransa vuonna 1904 40 voiton (37 tyrmäyksellä) ja kuuden tappion jälkeen. Vaikka hän ei koskaan voittanut mestaruutta, hän on silti eräs aikansa tunnetuimmista nyrkkeilijöistä. Nyrkkeiluransa jälkeen Sharkey esiintyi vaudeville-näytöksissä yhdessä Jeffriesin kanssa kierrellen ympäri Yhdysvaltoja.
Claude Autant-Lara
Claude Autant-Lara vietti osan kouluvuosistaan Lontoossa, jonne hänen pasifistiäitinsä oli paennut ensimmäistä maailmansotaa. Elokuvauransa alussa hän toimi lavastajana ja puvustajana muun muassa Jean Renoirin mykkäelokuvassa Nana (1926), jossa hän myös näytteli.
Autant-Lara oli tuottelias ohjaaja, jonka tuotanto käsittää yli 30 elokuvaa. Niissä hän keskittyi erityisesti juonirakenteisiin ja dialogiin, ja teemana oli usein porvarillisen yhteiskunnan provokatiivinen kritisointi.
Claude Autant-Lara oli nuorena voimakkaan vasemmistolainen, mutta vaihtoi kantaansa oikealle laidalle ja ryhtyi Kansallisen rintaman kannattajaksi. Hänet valittiin 1989 Euroopan parlamenttiin sen vanhimpana edustajana, mutta joutui pian eroamaan loukattuaan lehtihaastattelussa Simone Veilia ja muita keskitysleireiltä selviytyneitä. Hänet erotettiin myös Académie des Beaux-Artsin jäsenyydestä.
Autant-Lara kuoli Antibesissa 98-vuotiaana helmikuussa 2000.
Betty Okino
Elizabeth Anne "Betty" Okino (s. 4. kesäkuuta 1975 Entebbe, Uganda) on yhdysvaltalainen telinevoimistelun olympiamitalisti.
Okino saavutti Barcelonan olympialaisissa 1992 pronssia joukkuekilpailussa sekä sijoittui kuudenneksi puomilla ja 12:nneksi moniottelussa.
Okino saavutti MM-kilpailuissa hopeaa joukkuekilpailussa vuonna 1991 ja nojapuilla vuonna 1992 sekä pronssia puomilla vuonna 1991
Okinon isä on ugandalainen ja äiti romanialainen.
Moision koulu
Moision koulu voi tarkoittaa seuraavia peruskouluja:
Chen Ning Yang
Chen-Ning Franklin Yang (, s. 22. syyskuuta 1922) on yhdysvaltalaiskiinalainen fyysikko, joka on työskennellyt statistisen fysiikan ja symmetriaperiaatteiden parissa. Vuonna 1957 hän sai yhdessä Tsung-Dao Leen kanssa Nobelin fysiikanpalkinnon teoriasta, jonka mukaan alkeishiukkasten heikossa vuorovaikutuksessa ei ole pariteetti­symmetriaa. Teorian todensi kokeellisesti Chien-Shiung Wu.
Yang on tunnettu yhteistyöstään Robert Millsin kanssa. Yang–Mills teoriat ovat mittateorioita, jotka ovat osa hiukkasfysiikan standardimallia.
Jyvan Kyrla
Jyvan Kyrla (myös Kyrlja,, viralliselta nimeltään Kirill Ivanovitš Ivanov, ; 17. maaliskuuta 1909 nykyisen Mari Elin Sernurin piirin Kupsolan kylä – heinäkuu 1943 Ural) oli neuvostoliittolainen näyttelijä ja runoilija. Kansallisuudeltaan hän oli mari.
Jyvan Kyrla syntyi köyhään talonpoikaisperheeseen. Kulakit tappoivat hänen köyhälistökomitean toimintaan osallistuneen isänsä. Äiti jäi yksin kolmen lapsen kanssa. Kyrla (Kirill) kävi paimenessa, työskenteli renkinä ja kiersi kerjuulla.
Kyrla suoritti Marisolan alkeiskoulun ja muutti Sernuriin jatkamaan kouluopintojaan. Syksyllä 1926 Marin autonomisen alueen Sernurin komsomolkomitea lähetti hänet opiskelemaan Kazanin yliopiston työläistiedekunnan marilaiseen osastoon.
Kyrla kiinnostui varhain runoudesta, musiikista, teatterista ja elokuvista ja osallistui innokkaasti opiskelijoiden harrastustoimintaan. Opettajat panivat merkille hänen lahjakkuutensa ja lähettivät hänet syksyllä 1929 opiskelemaan Valtion elokuvateknikumin näyttelijäosastolle.
Yhdessä kansallisten näyttelijätyöpajojen opiskelijoiden kanssa Kyrla sai kutsun Neuvostoliiton ensimmäisen äänielokuvan Passi elämään (Putjovka v žizn, 1931) kuvauksiin. Ohjaaja Nikolai Ekk valitsi hänet esittämään yhtä elokuvan pääosista, katulasten johtajaa Mustafaa. Opintojen ohessa kahden vuoden ajan kuvattu elokuva teki Kyrlasta koko maan elokuvayleisön tunteman näyttelijän. Hänen elämäkertaansa perustuu marinuorison elämästä kertova elokuva Pesnja o stšastje (”Laulu onnesta”, 1934).
Elokuvateknikumista valmistuttuaan näyttelijä työskenteli Vostokfilm-studiolla. Vuosina 1934–1936 hän osallistui Jevgeni Ivanov-Barkovin ohjaaman Namestnik Buddy (”Buddhan sijainen”) -elokuvan kuvauksiin Mongoliassa. Vuoden 1937 alussa Kyrla muutti Joškar-Olaan, jossa hänestä tuli Marin draamateatterin näyttelijä.
Jyvan Kyrla tunnetaan myös runoilijana. Hänen runojaan painettiin Moskovassa 1930-luvun vaihteessa ilmestyneessä Mari jal (”Marikylä”) -lehdessä. Runoilijan elinaikana ilmestyi kolme marinkielistä runokokoelmaa: Me udarne ulyna (”Olemme iskureita”, 1931; yhdessä Olyk Ipain kanssa), Revoljutsijyn jükšö dene muraltem myi jyvyrten (”Laulan ilosta vallankumouksen äänellä”, 1932) ja Šotšmo ketše (”Syntymäpäivä”, 1935). Tammikuussa 1937 Kyrla hyväksyttiin Neuvostoliiton kirjailijaliiton ehdokasjäseneksi.
Kyrla pidätettiin huhtikuussa 1937 syytettynä vastavallankumouksellisesta toiminnasta. Hänet tuomittiin kymmeneksi vuodeksi vankeuteen ja lähetettiin Vienanmeren–Itämeren kanavan vankileirille. Virallisen tiedon mukaan hän kuoli vankileirillä Uralilla heinäkuussa 1943.
Ivan Kyrlan maine palautettiin Stalinin kuoleman jälkeen. Vuosina 1957 ja 1969 julkaistiin hänen marinkieliset runokokoelmansa ja vuonna 1968 venäjänkielinen valikoima. Marraskuussa 2009 Joškar-Olan asema-aukiolle pystytettiin runoilijan ja näyttelijän muistomerkki.
Kansainvälinen suvaitsevaisuuden päivä
Suvaitsevaisuuden päivänä YK muistuttaa kaikkia kunnioittamaan ihmisten moninaisuutta, vapautta ja tasa-arvoa ja kannustaa erilaisten kulttuurien, yhteiskuntien ja ihmisten väliseen yhteistyöhön, arvostukseen ja vuorovaikutukseen.
YK:n suvaitsevaisuuden periaatteiden julistus
Päätös kansainvälisen suvaitsevaisuuden päivän viettämisestä tehtiin YK:n yleiskokouksessa 12.12. vuonna 1996. Päivän ajankohta juontuu siitä, että juuri 16. marraskuuta 1995 Unescon jäsenvaltiot hyväksyivät suvaitsevaisuuden periaatteiden julistuksen (Declaration of Principles on Tolerance).
Unescon julistuksen mukaan suvaitsevaisuus on "meidän maailmamme kulttuureiden, ilmaisutapojemme ja inhimillisten elämänmuotojen rikkaan moninaisuuden kunnioittamista, hyväksymistä ja arvostamista." Julistus myös tarkentaa suvaitsevaisuuden ja ihmisoikeuksien suhdetta:
"- Ihmisoikeuksien kunnioittamisen periaatteen mukaisesti suvaitsevaisuuden osoittaminen ei merkitse yhteiskunnallisen epäoikeudenmukaisuuden sietämistä eikä omasta vakaumuksesta luopumista eikä sen heikentämistä. Se merkitsee, että ihminen saa vapaasti pitää kiinni vakaumuksestaan ja hyväksyy sen, että toiset pitävät kiinni omastaan. Se merkitsee sen tosiasian hyväksymistä, että ihmisillä, jotka ovat luonnostaan erilaisia ulkomuotonsa, asemansa, puhetapansa, käyttäytymismuotojensa ja arvojensa puolesta, on oikeus elää rauhassa ja olla sellaisia kuin ovat. Se merkitsee myös, ettei kukaan saa väkisin tyrkyttää näkemyksiään toisille."
Julistuksessa todetaan, että suvaitsevaisuus ei ole vain vaalittava arvo, vaan myös edellytys rauhalle sekä yleiselle taloudelliselle ja sosiaaliselle kehitykselle.
Greatest Hits (Ramones)
Greatest Hits on vuonna 2006 julkaistu Ramonesin kokoelmalevy. Levyllä on yhtyeen yleisesti parhaita hittejä, joskin pari hittiä jäi levyltä pois. Levy on muun muassa haastettu oikeuteen, sillä Marky Ramone ja muut, tosin vanhat jäsenet, eivät saaneet vaikuttaa kappalevalintoihin tai mihinkään muuhunkaan. Slashin mukaan vanhat jäsenet (mukaan lukien Marky) haluaisivat tehdä yhdessä uuden Greatest Hits- tai Best Of -albumin. Levyllä on 20 raitaa ja osa niistä on menestyneitä kappaleita. Kokoelmaa on moitittu, sillä se ei sisällä kappaleita "Poison Heart" ja "Do You Wanna Dance" vaikka kyseisistä kappaleista ainoastaan "Poison Heart" oli jonkinlainen hitti.
System R
System R oli IBM:n vuosina 1973-1976 kehittämä maailman ensimmäinen relaatiotietokannan hallintajärjestelmä. Relaatiomallin teoretisoi vuonna 1970 matemaatikko Edgar F. Codd kirjoituksessaan Relational Model of Data for Large Shared Data Banks. IBM:n San Jose Research laboratoriossa kehitettiin Coddin ajatuksen pohjalta prototyyppi relaatiomallin toteuttavasta tietokannasta.
Ensimmäinen käyttäjä oli Pratt&Whitney, jolle järjestelmä asennettiin vuonna 1977. Kehitys oli tutkimusprojekti, josta julkaistiin kaikki vuoteen 1979 saakka.
Järjestelmää varten kehitettiin myös SQL-kieli.
System R oli pohjana IBM:n myöhemmille tietokannoille SQL/DS:lle ja DB2:lle, joista jälkimmäisellä nimellä toimiva tuote on käytössä ja kehityksen kohteena edelleen. Alun perin relaatiomallia suunniteltiin vain tiedon hakua varten, mutta System R todisti mallin sopivan mainiosti kaikenlaiseen tapahtumankäsittelyyn.
Tsung-Dao Lee
Tsung-Dao Lee (T. D. Lee, ; s. 24. marraskuuta 1926) on amerikankiinalainen fyysikko. 1957 hän sai yhdessä Chen Ning Yangin kanssa Nobelin fysiikanpalkinnon teoriasta, jonka mukaan alkeishiukkasten heikossa vuorovaikutuksessa ei ole pariteettisymmetriaa. Chien-Shiung Wu on kokeellisesti todennut tämän teorian.
Lari Pesonen
Lari Pesonen (s. 28. tammikuuta 1995 Juuka) on suomalainen skeet-ampuja. Seuratasolla hän edustaa Ilomantsin Erämiehiä.
Pesonen aloitti ammunnan vuonna 2010 metsästyskortin hankkimisen yhteydessä ja ammuskeltuaan kiekkoja isänsä kanssa. Vuonna 2015 Pesonen ampui Saksassa alle 20-vuotiaiden Suomen ennätyksen 119 kiekkoa. Samana vuonna hän sijoittui Suomen joukkueessa poikien MM-kilpailuissa hopealle. Pesonen on voittanut mitaleita myös opiskelijoiden MM-kilpailuista.
Vuonna 2019 Pesonen valittiin maajoukkueeseen. Toukokuussa hän ampui Suomelle maapaikan Tokion kesäolympialaisiin 2020 sijoituttuaan viidenneksi Changwonin maailmancup-osakilpailussa, johon hän oli saanut matkarahat kavereidensa kerättyä kolehdin. Skeetin maapaikka oli Suomelle ensimmäinen 16 vuoteen.
Pesonen opiskeli Itä-Suomen yliopistossa matematiikkaa kolmen vuoden ajan mutta vaihtoi ammunnan harjoittamisen vuoksi opintonsa Helsinkiin ja maanmittausinsinööriopintoihin.
Oskar
Oskar on miehen etunimi, Oskari-nimen skandinaavinen vastine. Suomessa nimi Oskar oli Digi- ja väestötietoviraston tilaston mukaan annettu vuoden 2021 loppuun mennessä 15 719 henkilölle.
Oskarin nimipäivä on sekä suomen- että ruotsinkielisen kalenterin mukaan 1. joulukuuta. Muodossa Oskar nimi lisättiin suomenkieliseen kalenteriin vuonna 2020; jo ennestään samalla päivällä oli nimen muunnos Oskari.
Yoshiyuki Hasegawa
Yoshiyuki Hasegawa (s. 11. helmikuuta 1969 Kioto) on japanilainen entinen jalkapalloilija.
Bitcoin
Bitcoin (symboli ₿, lyhenne BTC tai XBT) on avoimeen lähdekoodiin pohjautuva kryptovaluutta, jonka loi Satoshi Nakamoto -nimimerkkiä käyttänyt henkilö tai taho vuonna 2008 ja joka tuli toiminnalliseksi tammikuussa 2009. Yksi bitcoin on jaettavissa 100 miljoonaan pienempään yksikköön, joita kutsutaan kehittäjänsä mukaan satosheiksi. Joskus käytetään myös yksikköä millibitcoin (mBTC), joka vastaa bitcoinin tuhannesosaa.
Yoshiyuki Hasegawa
Jalkapallomaajoukkue
Hasegawa debytoi Japanin maajoukkueessa helmikuussa 1995. Hän on pelannut kuusi maaottelua.
Bitcoin
Bitcoin on täysin hajautettu sähköinen valuutta, jonka toiminta ei riipu keskuspankista tai muusta keskitetystä tahosta. Sen siirtämisen mahdollistaa bitcoin-ohjelmaa ajavien tietokoneiden maailmanlaajuinen vertaisverkko. Bitcoin-siirtojen oikeellisuus varmistetaan kryptologisin menetelmin hyödyntäen vertaisverkon laskentatehoa. Jokainen siirto kirjataan julkiseen, kaikkien nähtävillä olevaan tilikirjaan, josta käytetään nimitystä lohkoketju.
Myös bitcoinien liikkeellelasku toteutetaan hajautetusti vertaisverkossa louhinnaksi kutsutun prosessin kautta. Louhinnassa lohkoketjun uuden lohkon varmentaja saa lohkopalkkion, jonka suuruus on toukokuusta 2020 lähtien ollut 6,25 bitcoinia. Lohkopalkkio puolittuu noin neljän vuoden välein. Tämän seurauksena myös bitcoinin tarjonnan enimmäismäärä on rajallinen, eikä se koskaan ylitä 21 miljoonaa yksikköä. Kyseinen enimmäismäärä on ennustettu saavutettavan noin vuonna 2140. Koska bitcoin ei ole viranomaisten liikkeelle laskema, ei esimerkiksi Suomen Pankki määrittele sitä viralliseksi valuutaksi.
Bitcoinia on kritisoitu muun muassa tilisiirtojen hitaudesta, käytöstä verkkorikollisuudessa, heikosta energiatehokkuudesta ja palveluntarjoajien alttiudesta tietomurroille. Se on myös noussut sijoittajien tietouteen spekulatiivisena sijoituskohteena. Historiallisesti bitcoinin vaihtokurssi on käyttäytynyt volatiilisti, ja se on kokenut sekä nopeita arvonnousuja että romahduksia. Näin ollen bitcoinia pidetään yleisesti korkeariskisenä sijoituskohteena.
Varhaiset vaiheet (2008–2010)
Bitcoinin loi nimimerkkiä Satoshi Nakamoto käyttävä henkilö tai taho, joka kertoi tavoitteekseen luoda keskuspankkien ja valtioiden kaltaisista instituutioista vapaan virtuaalisen maksuvälineen. Projektin virallinen verkko-osoite ”bitcoin.org” rekisteröitiin elokuussa 2008, ja lokakuussa Nakamoto julkaisi järjestelmän kuvauspaperin kryptologiaan erikoistuneella postituslistalla. Kuvauspaperi oli otsikoitu sanoin Bitcoin: A Peer-to-Peer Electronic Cash System (Bitcoin: Sähköinen käteisjärjestelmä vertaisverkossa). Se sisälsi kuvauksen lohkoketjuteknologiaan ja julkisen avaimen salaukseen perustuvasta julkisesta tilikirjajärjestelmästä, joka mahdollistaisi virtuaalivaluutalla maksamisen ilman keskitettyä rahoituslaitosta. Bitcoinin liikkeellelasku aloitettiin 3. tammikuuta 2009, kun järjestelmän ensimmäinen, sittemmin Genesis-lohkona tunnettu lohko louhittiin.
Ensimmäinen bitcoin-siirto toteutui 12. tammikuuta 2009, kun salaukseen erikoistunut amerikkalainen ohjelmistokehittäjä Hal Finney vastaanotti Nakamotolta bitcoineja. Ensimmäisen vaihdon bitcoinista viralliseen valuuttaan teki vuonna 2009 suomalainen korkeakouluopiskelija Martti Malmi, joka vaihtoi 5 000 bitcoinia viiteen dollariin. Reaalimaailman tuotteita bitcoinilla ostettiin ensimmäistä kertaa toukokuussa 2010, kun floridalainen ohjelmistokehittäjä osti kaksi pizzaa 10 000 bitcoinin hintaan.
Nakamoto vetäytyi bitcoin-projektin kehityksestä joulukuussa 2010 jättäen projektin avoimena lähdekoodina vapaaehoisista koostuvan yhteisön kehitettäväksi Nakamoton henkilöllisyys on edelleen tuntematon, ja hänen on arvioitu voivan omistaa jopa miljoona bitcoinia.
Nousu yleiseen tietoisuuteen (2011–2017)
Maaliskuussa 2013 ohjelmointivirhe bitcoin-ohjelmiston päivityksessä versioon 0.8 aiheutti merkittävän häiriön, kun ohjelmiston vanhempaa versiota käyttäneet laitteet eivät tunnistaneet uudemmalla versiolla louhittuja lohkoja. Häiriö aiheutti lohkoketjun hetkellisen haarautumisen kahdeksi lohkoketjuksi, ja ongelmatilanne ratkesi riittävän monen louhijan palautettua ohjelmistonsa versioon 0.7. Ongelmatilanteen aikana bitcoinin kurssi putosi nopeasti 23 prosenttia silloisessa johtava välityspalvelu Mt. Goxissa.
Bitcoinin tunnettuuden kasvu johti myös valtioiden kiinnostukseen. Maaliskuussa 2013 Yhdysvallat selkeytti ohjeistustaan bitcoinin käyttäjien ja välityspalveluiden laillisesta asemasta. Joulukuussa 2013 Kiina rajoitti kryptovaluuttatoimintaa maassa, mikä johti bitcoinin arvon hetkelliseen putoamiseen. Lokakuussa 2013 bitcoinin arvo lähti voimakkaaseen nousuun, ja lähes kymmenkertaistui nopeasti yli 1 200 dollariin 29. marraskuuta 2013. Hintahuipun jälkeen arvo oli kuitenkin noin puolitoista vuotta laskusuhdanteinen.