cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Oropos
Kaupungin ulkopuolella
Amfiaraokselle omistetty pyhäkkö sijaitsi kaupungin ulkopuolella, Pausaniaan mukaan 12 stadioninmitan päässä. Se on löydetty noin kuusi kilometriä Skála Oropoústa kaakkoon. Pyhäkkö sijaitsi vuorten välisessä metsäisessä solassa, jossa virtasi vesi. Pyhäkköaluetta pidettiin paikkana, jossa olevasta lähteestä Amfiaraos oli noussut takaisin maan pinnalle. Amfiaraionin kultti oli alun perin ktooninen oraakkeli. 400-luvulla eaa. se uudistettiin lääkinnälliseksi kultiksi, joka muistutti monien paikkojen Asklepios-kulttia. Pyhiinvaeltajat tulivat alueelle nukkuakseen siellä, ja toivoivat näkevänsä parantamista edistäviä enneunia.
Pyhäkköalueella oli rakennuksia virran kummallakin puolella. Säilyneet rakennukset ovat pääosin peräisin 400- ja 300-luvuilta eaa. Alueella oli Amfiaraoksen temppeli ja alttari sekä suuri niin kutsuttu Amfiaraionin stoa, joka oli rakennettu noin vuonna 350 eaa. Temppelin ja stoan välissä oli pitkä tasanne, jolla oli pyhäkölle hellenistisellä kaudella lahjoitettuja votiivipatsaita. Rinteessä stoan takana sijaitsi Amfiaraionin teatteri, jonka proskenion on säilynyt poikkeuksellisen hyvin. Alueella oli myös majoitustiloja papistolle ja pyhiinvaeltajille sekä miesten ja naisten kylpytiloja.
Rautatieliikennöitsijä
Rautatieliikennöitsijä eli rautatieoperaattori on yhtiö tai muu taho, jolla on lupa harjoittaa rautatieliikennettä toisen tahon hallinnoimalla tai yhtiön omalla rataverkolla. Rautatieliikennöitsijä toteuttaa aikataulunmukaista tai siihen verrattavaa henkilö- ja/tai tavaraliikennettä käyttäen liikenteessään yhtiön omistamaa tai sille vuokrattua veto- ja vaunukalustoa. Mikäli rautatieliikennöitsijä harjoittaa rautatieliikennettä toisen tahon omistamalla rataverkolla, kuuluu yhtiön toimintaan vain junaliikenteen järjestäminen: rataverkon liikenteenohjaus ja huolto kuuluvat tällöin rataverkon haltijalle.
Suomessa toimivia rautatieliikennöitsijöitä ovat VR, Fenniarail ja Operail, jotka liikennöivät Väyläviraston hallinnoimalla rataverkolla, sekä vain vaihtotyöliikennettä harjoittavat Easmar Logistics ja Ratarahti. Lisäksi omistamallaan lyhyellä raideverkolla liikennöi Karhulan–Sunilan Rautatie. Ratojen kunnossapitotoimintaa harjoittavia rautatieliikennöitsijöitä ovat NRC Group Finland ja Destia Rail. Väyläviraston hallinnoimaa rataverkkoa käyttävät myös museorautatieyhdistykset, jotka toimivat VR:stä riippumattomina rautatieliikennöitsijöinä.
Forza Horizon 5
Forza Horizon 5 on Playground Gamesin kehittämä ja Xbox Game Studiosin julkaisema avoimen pelimaailman ajopeli. Peli julkaistiin 9. marraskuuta 2021 Xbox Onelle, Xbox Series X/S:lle ja Windowsille.
Pelaaminen
Peli sijoittuu Meksikoon ja siinä on 50 prosenttia suurempi kartta kuin Forza Horizon 4:ssa.
Pelissä on neljä vuodenaikaa, mutta ne näkyvät eri alueilla eri tavoilla. Sääilmiöitä tapahtuu sen alueen mukaan, missä on, kuten kuivilla alueilla on pölymyrskyjä ja ranta-alueilla on trooppisia ukkosmyrskyjä.
Vastaanotto
Metacritic-kerääjäsivustolla pelin Xbox Series X -versio sai 92/100 pistettä, perustuen 90 kriittiseen arvosteluun.
Julkaisu
Forza Horizon 5:sta tuli Xbox Game Studiosin historian suurin julkaisu, kun julkaisupäivänä peli keräsi yli 4,5 miljoonaa pelaajaa.
Stellenboschin yliopisto
Stellenboschin yliopisto on julkinen yliopisto Stellenboschin kaupungissa, Etelä-Afrikan Länsi-Kapin provinssissa. Kymmenen eri tiedekuntaa omaavan yliopiston pääkieli on afrikaans, mutta myös englannilla on hyvin vahva asema.
Historia
Yliopiston perustamisvuotena pidetään vuotta 1866, jolloin Stellenbosch Gymnasium aloitti toimintansa 1. maaliskuuta. Stellenbosch Gymnasium muuttui Stellenbosch Collegeksi vuonna 1881 ja vuonna 1887 college vaihtoi nimensä Victoria Collegeksi. Saatuaan yliopisto-statuksen 2. huhtikuuta vuonna 1918 oppilaitos sai nykyisen nimensä.
Opiskelijat
Vuonna 2006 yliopistossa opiskeli 22 569 opiskelijaa. Lähes 60 prosentilla opiskelijoista oli kotikielenään afrikaans ja noin 33 prosentilla englanti. Liki 72 prosenttia opiskelijoista oli valkoihoisia.
Aiheesta muualla
-33.93007°N, 18.86473°W
Matti Leppo
Matti Niilo Rafael Leppo (1. huhtikuuta 1908 Vihti – 22. toukokuuta 1998 Helsinki) oli suomalainen taloustieteilijä ja Helsingin yliopiston finanssiopin professori.
Leppo pääsi ylioppilaaksi 1926 Mikkelin lyseosta ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1931 Helsingin yliopistosta. Leppo väitteli tohtoriksi 1938 aiheenaan suomalaisen kulutusverotuksen kehitys ensimmäisen maailmansodan jälkeen. Leppo oli aluksi Oy Alkoholiliike Ab:n palveluksessa mutta siirtyi sitten Suomen Pankin palvelukseen ensin suhdannetutkijaksi 1938 ja sitten pankin taloustieteellisen tutkimuslaitoksen osastopäälliköksi 1944.
Leppo nimitettiin Helsingin yliopiston finanssiopin professoriksi 1945 ja hän hoiti tätä virkaa vuoteen 1973 saakka. Leppo oli jo aiemmin ollut finanssiopin dosenttina 1942–1945. Leppo valittiin myös Tiedeakatemian jäseneksi 1950. Hän toimi myös valtiotieteellisen tiedekunnan dekaanina ja varadekaanina, kansantaloustieteen laitoksen esimiehenä ja myös Tampereen kesäyliopiston rehtorina.
Leppo kirjoitti useita oman alansa oppikirjoja muun muassa Johdatus finanssipolitiikkaan (1947) ja sen jatko-osa Julkinen talous ja finanssipolitiikka. Vuonna 1959 hän julkaisi tutkielman Päätäntävallan ja vastuun ongelma inflaation torjuntatyössä jossa hän analysoi tuolloin harjoitettua talouspolitiikkaa ja sen epäonnistumista inflaation hallinnassa.
The Aeon
The Aeon on oululainen, vuonna 2015 perustettu dark folk -yhtye, joka nojaa musiikissaan pitkälti akustisiin instrumentteihin ja esoteeristen runoilijoiden lyriikoihin. Yhtyeen nimi tulee muinaiskreikan sanasta aion (αίών), joka tarkoittaa ajanjaksoa ja maailmankautta.
Biografia
Yhtye koottiin alun perin Oulun ylioppilasteatterin Suuri Peto! -näytelmää varten. Näytelmässä The Aeon esitti Tuukka Tyvelän Aleister Crowleyn runoihin säveltämiä kappaleita. Suuri Peto! oli filosofi, maagikko, esoteerikko ja okkultisti Crowleyn osittain fiktiivinen elämäkerta. Sen käsikirjoitti ja ohjasi Toni Kandelin yhdessä Heidi Maria Huotarin kanssa. Esityskauden päätyttyä bändi päätti jatkaa esiintyvänä ja levyttävänä ryhmänä.
The Aeon oli mukana Suuren Pedon! itsenäisissä jatko-osissa Noitavasara! vuonna 2018 ja Valonkantaja! vuonna 2020. Lisäksi yhtye esiintyi mm. liettualaisilla Kilkim Žaibu -festivaaleilla kesällä 2018.
Romi Paku
Romi Paku (, Hanja: 朴璐美, s. 22. tammikuuta 1972) on naispuolinen japanilainen ääninäyttelijä. Pakun sukunimi on itse asiassa yleinen korealainen nimi Park, mutta se kirjoitetaan useimmiten japanilaistetussa muodossa Paku. Romi opiskeli Tohu Gakuen Collegessa näyttelemistä ja musiikkia. Hän on opiskellut myös Etelä-Koreassa.
Paku on syntyperältään japaninkorealainen. Hän kunnioittaa korealaisia juuriaan ja osaa korean kieltä syntyperäisen puhujan tasolla. Pakun tunnetuin rooli on Fullmetal Alchemistin päähenkilö Edward Elricinä. Hänellä on matalahko, persoonallinen ääni, ja suuri osa hänen rooleistaan ovatkin miesrooleja. Joukossa on kuitenkin myös naishahmojen ääniä; yleensä nämä ovat rääväsuisia ja asenteellisia. Yksi esimerkki Pakun tunnetusta naisroolista on NANA-animen Nana Oosaki.
Paku on työskennellyt monissa projekteissa Rie Kugimiyan kanssa, ja nämä kaksi ovat hyviä ystäviä. Kugimiya esittää esimerkiksi Alphonsea molemmissa Fullmetal Alchemist -animeissa.
Pansion miinamuseo
Pansion miinamuseo on merimiinoihin keskittynyt museo.
Museo on yleensä yleisöltä suljettu, mutta toisinaan sinne on esittelykierroksia.
Miinakokoelma on alun perin koottu 1920-luvulla Suomen puolustusvoimien koulutukseen. Tarkoituksena oli kouluttaa miinanraivaajat tunnistamaan kaikki mahdolliset miinauhat. Kylmän sodan päätyttyä koettiin, ettei kyseiselle koulutukselle ole tarvetta, joten kokoelma museoitiin.
Tiitu Takalo
pienoiskuva|Tiitu Takalo vuonna 2015. Vilja ”Tiitu” Takalo (s. 28. joulukuuta 1976 Tampere) on suomalainen sarjakuvataiteilija, sarjakuvakäsikirjoittaja, kuvittaja ja pienkustantaja. Hän on toiminut myös sarjakuvapiirtämisen opettajana.
Takalo tunnetaan naiseuden, tyttöyden, ihmissuhteiden sekä aktivismi- ja vaihtoehto-elämäntapojen kuvaajana. Vuonna 2017 hän sai Suomen sarjakuvaseuran Puupäähattu-tunnustuspalkinnon ansioituneesta sarjakuvaurastaan. Vuonna 2021 hänelle myönnettiin sarjakuvataiteen valtionpalkinto.
Elämä ja ura
Takalo valmistui ylioppilaaksi Tammerkosken aikuislukiosta 1997 ja kuvataiteilijaksi Tampereen ammattikorkeakoulusta vuonna 2001.
Takaloa pidetään yhtenä sukupolvensa taitavimmista sarjakuvapiirtäjistä. Vuonna 2010 Takalolle myönnettiin Vuoden naistutkimusteko -palkinto. Hän sai vuonna 2015 Sarjakuva-Finlandian teoksestaan Minä, Mikko ja Annikki sekä teoksen ranskankielisestä käännöksestä Prix Artémisia -palkinnon 2021. Takalolle myönnettiin osana työryhmää myös vuoden 2019 Sarjakuva-Finlandia teoksesta Sisaret 1918. Hän on ollut Sarjakuva-Finlandia-ehdokkaana myös albumeilla Kehä (2007), Jää (2008), Ottopoikia ja työläistyttöjä (2012), Memento mori (2020) ja Rakkaus on köyhän rikkaus (2021).
Takalo valittiin vuoden 2014 Tampere Kuplii -sarjakuvafestivaalin kunniavieraaksi. Vuonna 2020 Takalo oli Helsingin sarjakuvafestivaalin festivaalitaiteilija. Samana vuonna hän sai Kynnys ry:n Vim­ma-pal­kin­non teoksesta Memento mori.
Takalon työtä esiteltiin Miia Vistilän toimittamassa vuonna 2008 ilmestyneessä Kotimaista naissarjakuvaa -teoksessa (BTJ-kustannus). Takalon teoksia on käännetty englanniksi, ranskaksi, portugaliksi ja ruotsiksi.
Tuotanto
Takalon piirtämää sarjakuvaa julkaistiin ensimmäisen kerran Kemin pohjoismaisen sarjakuvakilpailun vuoden 2000 albumissa ”Musta*Naamio – Fan*Tom”. Hänen ensimmäinen oma julkaisunsa oli vuonna 2000 omakustanteena julkaistu Siivekkäitä naisia, joka oli Takalon samana vuonna perustaman perustaman Hyeena kustannus -pienkustantamon ensimmäinen julkaisu.
Takalo on julkaissut seitsemän varsinaista sarjakuva-albumia tai sarjakuvaromaania: Memento mori (2020), Minä, Mikko ja Annikki (2014), Ottopoikia ja työläistyttöjä (2011, käsikirjoitus Pauli Kallio), Tuuli ja myrsky (2009), Jää (2008), Kehä (2007) ja Tyhmä tyttö (2004). Lisäksi hän on julkaissut lukuisia omakustanteisia sarjakuvalehtiä, ja hänen töitään on julkaistu suomalaisissa , ruotsalaisissa ja portugalilaisissa sarjakuva-antologioissa. Takalon Kehä-albumi julkaistiin ruotsiksi vuonna 2008 nimellä I ringen (Optimal Press). Albumi Tuuli ja myrsky julkaistiin ruotsiksi huhtikuussa 2010 nimellä Slåss som en tjej (Optimal Press). Takalon Minä, Mikko ja Annikki -sarjakuvaromaani on julkaistu englanniksi (North Atlantic Books, 2019) ja ranskaksi (Rue de l'échiquier, 2020).
Takalon sarjakuvia on ilmestynyt muun muassa seuraavissa lehdissä: Tulva, Amnesty, Aamulehden Valo-liite, Helsingin Sanomat ja Ilta-Sanomat. Takalo on toiminut myös kuvittajana.
Felix Gmür
pienoiskuva Felix Gmür (s. 7. kesäkuuta 1966 Luzern) on sveitsiläinen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Baselin hiippakuntaan Kurt Koch 30. toukokuuta 1999, ja hänet nimitettiin Baselin piispaksi 23. marraskuuta 2010. Piispaksi konsekroinnin suoritti 16. tammikuuta 2011 Kurt Koch, jota avustivat Norbert Brunner ja Robert Zollitsch.
Tiitu Takalo
Tuotanto
Takalo pitää feminismiä yhtenä tärkeimmistä tuotantoonsa vaikuttaneista tekijöistä, ja hän on toiminut anarkofeminismin piirissä. Myös pien- ja omakustantaminen on ollut hänelle tärkeää. Takalo on ollut järjestämässä vuodesta 2008 lähtien Pienlehtimarssi-tapahtumaa joka on osa Tampere kuplii -sarjakuvafestivaalia. Takalon kuvituksia nähtiin marraskuussa 2010 ohjaaja Raisa Fosterin ohjaamassa Monopeli-näytelmässä.
Pienkustannustoiminta
Muita Hyeena-kustannuksen julkaisuja ovat olleet Johanna Longan Arkena ja sunnuntaina -albumi (2008) ja Pussailua barrikadeilla/Kissing behind the Barricades -seinäkalenteri (2009).
Syntipukki (vuoden 1957 elokuva)
Syntipukki on Matti Kassilan ohjaama mustavalkoinen komediaelokuva vuodelta 1957. Se perustuu Agapetuksen näytelmään Syntipukki vuodelta 1930.
Samasta aiheesta ohjasi Erkki Karu elokuvan Syntipukki. Helsingin hienointa tavarataloa esittää molemmissa elokuvaversioissa Aleksanterinkadun Stockmann.
Kassilan ohjaama elokuva tehtiin parissa kuukaudessa. Kassila oli Elokuun jälkeen sitoutunut tekemään kaksi elokuvaa, joista tämä oli toinen. Hän kommentoi elokuvaa Elokuva-Aitassa: ”Häpeän Syntipukkia, olisi siitä sentään saanut enemmän irti. Sellaisella kiireellä ei saisi yleensä elokuvaa tehdä...” Samassa lehdessä väitettiin, että elokuva olisi myyty Saksan demokraattiseen tasavaltaan, mutta tieto ei pidä paikkaansa. Elokuva oli vuoden parhaita yleisömenestyksiä.
Arviot
Aikalaisarvioissa elokuvaa sekä kritisoitiin että kiitettiin. O. Henriksson kirjoitti Maakansassa, että se sisältää ”kutakuinkin naiiveja ja yksioikoisia nauratusmomentteja”. Bengt Pihström taas kirjoitti Nya Pressenissä, että ”hetkittäin elokuvassa näkyy oikeaa Kassilaa, tämän sujuvaa kuvakieltä, yksityiskohtien tajua ja henkilöohjauksen hienoja sävyjä”.
Tarina
Irjan ja erään kauppamatkustajan välille syntyy samassa tohinassa romanssi. Irjalla ei ole aavistustakaan, että kauppamatkustaja onkin tavaratalon johtaja Herbert Vaara. Koikkalainen saa pian tarpeekseen syntipukin töistä ja yrittää hankkia potkut itselleen. Siitä seuraa uusia kahinoita, varsinkin kun Koikkalaisella on alusta alkaen mennyt sukset ristiin vahtimestari Miettisen kanssa.
Tiedekansallispuisto
Tiedekansallispuisto on Hämeenlinnan Evon alueelle ehdotetun kansallispuiston julkisuudessa käytetty ilmaus. Suomen lainsäädäntö ei tunne tiedekansallispuiston käsitettä.
Ehdotettavan tiedekansallispuiston on siksi täytettävä ne seikat, jotka Luonnonsuojelulaissa (1096/1996) on säädetty kansallispuiston perustamisedellytyksistä.
Tästä johtuen Ympäristöministeriö antoi 16. joulukuuta 2020 Helsingin yliopistolle toimeksiannon nimetä Evon tiedekansallispuiston valmistelua taustoittavan alueellisen työryhmän. Työryhmän toimikausi on 25. tammikuuta 2021 – 30. kesäkuuta 2021.
Operaatio Lam Son 719
Operaatio Lam Son 719 oli Etelä-Vietnamin armeijan operaatio Laosissa Vietnamin sodan aikana 8. helmikuuta – 24. maaliskuuta 1971. Operaation tavoitteena oli katkaista Hồ Chí Minhin huoltotietä pitkin Pohjois-Vietnamista Etelä-Vietnamiin kulkeneet täydennykset. Sen tarkoituksena oli osoittaa, että Etelä-Vietnam pystyi pitämään yksin puoliaan kommunisteja vastaan samalla, kun Yhdysvallat pyrki Richard Nixonin johdolla vähentämään osuuttaan sodassa niin sanotussa vietnamisaatiossa. Etelä-Vietnamin armeija valtasi tavoitteena olleen Tcheponen kaupungin Laosissa, mutta vetäytyminen takaisin Vietnamiin muuttui sekasorroksi Pohjois-Vietnamin vastahyökkäysten takia. Vain noin puolet operaatioon osallistuneista pääsi takaisin Etelä-Vietnamiin. Tästä huolimatta operaation kerrottiin virallisesti olleen menestys, ja sen jälkeen Nixon ilmoitti vetävänsä 100 000 amerikkalaista sotilasta pois Vietnamista.
Tausta
thumb|vasen|[[Hồ Chí Minhin huoltotie.]] Kenraali Creighton Abrams suunnitteli vuoden 1971 alussa operaation Hồ Chí Minhin huoltotietä pitkin Pohjois-Vietnamista Etelä-Vietnamiin kulkevien täydennysten katkaisemiseksi. Yhdysvallat oli alkanut vähentää joukkojaan Vietnamissa presidentti Richard Nixonin kaudella, ja sekä Yhdysvallat että presidentti Nguyễn Văn Thiệun johtama Etelä-Vietnam halusivat todistaa Vietnamin tasavallan armeijan kykenevän pitämään puolensa myös itsenäisesti. Sotilaallisen vastuun siirtämistä Etelä-Vietnamille kutsuttiin vietnamisaatioksi. Operaatio Lam Son 719:lla oli kaksi pääasiallista tavoitetta. Ensimmäinen tavoite oli Laosin puolella noin neljänkymmenen kilometrin päässä Khe Sanhista sijainneen Tcheponen kaupungin valtaus. Aikanaan vilkas torikaupunki oli tuhoutunut tyystin amerikkalaisten ilmapommituksissa, mutta kommunisteille se oli edelleen tärkeä huoltoliikenteen solmukohta. Kaupungin läpi kulki joka yö 40–60 ajoneuvon huoltokolonnia. Toinen tavoite oli katkaista Laosin itäosien läpi kulkeva Hồ Chí Minhin huoltotie.
Yhdysvaltain kongressi oli 29. joulukuuta 1970 vienyt läpi niin sanotun Cooper–Church-lisäyksen, jonka mukaan Yhdysvallat ei saanut käyttää maavoimiaan Laosin alueella. Lisäyksen tarkoituksena oli estää presidenttiä laajentamasta Vietnamin sotaa Kambodžaan tehdyn hyökkäyksen jälkeen vuonna 1970. Vietnamilaisten tukena ei siksi ollut amerikkalaisia neuvonantajia tai tiedustelijoita. Yhdysvaltain joukot antoivat kuitenkin huomattavaa logistista apua tukikohdistaan Etelä-Vietnamista. Etelä-Vietnamin joukkoja saatettiin myös tukea tykistöllä ja ilmavoimilla.
Taistelu
thumb|[[Bell AH-1 Cobra -helikoptereja Laosissa vuonna 1971.]] thumb|Tulitukikohta Lolo kukistuu. Operaatio Lam Son 719 alkoi 8. helmikuuta 1971. Siihen osallistui 15 000 Vietnamin tasavallan armeijan sotilasta, jotka etenivät Vietnamin rajalta länteen kohti Tcheponea. Amerikkalaisen mallin mukaisesti etelävietnamilaiset rakennuttivat reittinsä varrelle tulitukikohtia, jonne sijoitettiin 105 ja 155 mm haupitseja tykistötukea varten. Tukikohdista saattoi myös partioida ympäröivää maaseutua. Hyökkäys ei tullut yllätyksenä pohjoisvietnamilaisille, sillä maan politbyroo oli ennustanut hyökkäyksen jo kesällä 1970. Pohjois-Vietnamissa hyökkäykseen oli varauduttu, vaikkakin sen uskottiin alkavan jo syksyllä 1970. Yksi amerikkalaisen tiedustelun suurimmista virheistä koko Vietnamin sodan aikana oli uskomus, että Pohjois-Vietnam pystyisi siirtämään Lam Son 719:n operaatioalueelle vain yhden divisioonan kuukaudessa. Todellisuudessa kahden viikon sisällä Etelä-Vietnamin armeijaa vastassa oli viisi Pohjois-Vietnamin divisioonaa. Kuuluisa vakooja ja Time-lehden journalisti Phạm Xuân Ẩn oli varoittanut pohjoista hyökkäyksen alkamisesta etukäteen, mutta varoituksen merkityksestä taistelun lopputulokselle ei ole tarkkaa tietoa.
Operaation kolmannella viikolla Vietnamin tasavallan armeijan hyökkäys oli pysähtynyt A Luoin tulitukikohdan luona noin 20 kilometrin päässä Etelä-Vietnamin rajasta Laosin puolella. Joukot olivat edenneet pitkin tie yhdeksää, joka oli tukkiutunut panssariajoneuvoista. Muut joukot olivat jääneet loukkuun tulitukikohtiinsa, joita vastaan pohjoisen joukot hyökkäsivät Neuvostoliitossa valmistetuilla 122 mm ja 130 mm tykeillä, joiden kantama oli etelän amerikkaisvalmisteisia tykkejä parempi kuin. Tykistökeskityksiä seurasivat kommunistien jalkaväen hyökkäykset, joiden tukena oli PT-76-panssarivaunuja ja nyt ensimmäistä kertaa myös raskaampia T-34- ja T-54-panssarivaunuja. Etelän joukkojen tulitukikohdat kukistuivat yksi toisensa jälkeen. Amerikkalaiset olivat luulleet pystyvänsä tarjoamaan tehokasta ilmatukea, jonka kuitenkin esti huono sää ja matalalla olleet pilvet. Amerikkalaisten B-52-pommikoneet saattoivat pudottaa pommejaan pilvipeitteen yläpuoleltakin, mutta niitä voitiin epätarkkuuden takia pudottaa vain useamman kilometrin päähän omista joukoista. Pohjoisten joukot säästyivät pommeilta pysymällä lähellä Etelä-Vietnamin joukkojen etulinjaa. Sään parannuttua kommunistit pystyivät puolestaan käyttää alueelle tuomiaan 23 ja 37 mm ilmatorjuntatykkejä sekä S-75-ilmatorjuntaohjuksia.
Kommunistit olivat hylänneet Tcheponen 1. maaliskuuta mennessä, eikä kaupungilla ollut enää juurikaan sotilaallista merkitystä. Presidentti Thiệu määräsi kuitenkin Etelä-Vietnamin joukkoja komentaneen Hoàng Xuân Lãmin valtaamaan kaupungin sen poliittisen ja psykologisen arvon takia. Valtaus toteutettiin Yhdysvaltain helikopterien tuella. Bell AH-1 Cobra -helikopterien suojaamat Bell UH-1 Iroquois -helikopterit kuljettivat kaupunkiin kaksi Vietnamin tasavallan armeijan pataljoonaa, joita seurasi myöhemmin maata pitkin toiset kaksi pataljoonaa. Thiệu saattoi näin pitää operaation tavoitteita saavutettuina ja määräsi Lãmin joukot vetäytymään Laosista. Vetäytyminen Laosista osoittautui operaation vaikeimmaksi vaiheeksi. Kenraali Lê Trọng Tấnin johtamat 40 000 –60 000 pohjoisvietnamilaista hyökkäsivät vetäytyviä joukkoja vastaan. Vetäytyminen muuttui pian sekasorroksi. Operaatioon osallistuneista vain noin puolet selviytyi takaisin Etelä-Vietnamiin operaation päättyessä 24 maaliskuuta.
Seuraukset
Etelä-Vietnamin armeija oli menettänyt noin 5 000 miestä kaatuneina ja haavoittuneina, minkä lisäksi yli 2 500 oli kadonnut. Amerikkalaiset menettivät operaation aikana 253 sotilasta kaatuneina ja 1 149 haavoittuneina. Etelä-Vietnamin armeijan aliupseeristo kärsi erityisen raskaita tappioita. Operaatioon Laosissa ei osallistunut amerikkalaisten maajoukkoja, mutta esimerkiksi 15. maaliskuuta kommunistien vastahyökkäys oli ulottunut Etelä-Vietnamin puolelle Khe Sanhiin. Yhdysvaltain ilmavoimien menetti vähintään 108 helikopteria ja seitsemän lentokonetta.
Tuntematon mestari
Tuntematon mestari on vuonna 2019 ensi-iltansa saanut suomalainen draamaelokuva, jonka on ohjannut Klaus Härö. Sen on käsikirjoittanut Anna Heinämaa, ja sen pääosissa ovat Heikki Nousiainen, Pirjo Lonka ja Amos Brotherus. Elokuva kertoo ikääntyvästä taidekauppiaasta Olavi Launiosta (Nousiainen), joka suunnittelee eläkkeelle jäämistä.
Tuntematon mestari sai maailmanensi-iltansa Toronton elokuvajuhlilla 8. syyskuuta 2018. Teatteriensi-illan se sai Suomessa 4. tammikuuta 2019.
Fort William (Ontario)
Fort William on entinen satamakaupunki Ontarion provinssissa Kanadassa Yläjärven länsirannalla. Se yhdistyi 1. tammikuuta 1970 Port Arthurin, Neebingin ja McIntyren kaupunkien kanssa. Ne muodostivat nykyisen Thunder Bayn kaupungin.
Historia
Vuonna 1679 Daniel Greysolon, Sieur du Lhut perusti turkiskauppa-aseman Kaministiquiajoen suulle. Ranskalaiset viranomaiset kuitenkin sulkivat kauppa-aseman 1696 turkisten ylitarjonnasta. Vuonna 1717 Zacharie Robutel, sieur de la Noue perusti samalle alueelle Fort Kaministiquian linnoituksen. Britannialaisten valloitettua suuren osan Uutta Ranskaa linnoitus hylättiin ja toiminnot siirrettiin Pigeonjoelle, Grand Portageen, Minnesotaan. Vuonna 1784 montrealilaiset kauppiaat muodostivat uuden turkiskauppaa harjoittavan North West Companyn.
Amerikan vallankumouksen ja vuonna 1794 solmitun Jay Treaty -sopimuksen jälkeen Pigeonjoen alue siirtyi Yhdysvaltain omistukseen. Tästä huolimatta North West Company jatkoi toimintaansa alueella. Ongelmana kuitenkin oli Yhdysvaltojen verotus, minkä takia yhtiö päätti 1803 hylätä aseman ja perustaa 1807 uuden tukikohdan Kaministiquiajoen suulle. Tukikohdan nimeksi valittiin Fort Williams, North West Companyn johtajan William McGillivrayn mukaan. Linnoituksen maa-alue oli hankittu ojibway-intiaaneilta 30. heinäkuuta 1798 allekirjoitetulla sopimuksella. North West Companyn ja Hudson's Bay Companyn yhdistyttyä 1821 linnoitus jäi muiden tukikohtien varjoon ja toimi pienenä turkiskauppa-asemana. Linnoitus jäi 1880-luvulla Canadian Pacific Railway -rautatien ja hiilivuorten alle. Kopio linnoituksesta on rakennettu kauemmaksi ylävirtaan, paikkaan jossa Thomas Douglasin lähettämä Regiment de Meuron -joukko-osasto kokoontui ennen matkaa Red River Colonyyn. Paikalla sijaitsee nykyään Fort William Historical Park -puisto.
Huhtikuussa 1892 osa Neebingin kylästä liitettiin Fort Williammiin. Huhtikuussa 1907 Fort William sai kaupunkioikeudet ja vuoden 1969 lopussa kaupunki lakkautettiin sen yhdistyessä Port Arthurin, Neebingin ja McIntyren kaupunkien kanssa muodostaen nykyisen Thunder Bayn kaupungin.
Ebba Haslund
Ebba Margareta Haslund (12. elokuuta 1917 Seattle, Washington, Yhdysvallat – 10. elokuuta 2009 Oslo, Norja) oli norjalainen kirjailija ja kriitikko. Hän toimi erityisesti naisten aseman edistämiseksi ja oli aktiivinen kirjailijajärjestöissä.
Haslundin isä oli Yhdysvaltain kansalaisuuden saanut norjalainen, äiti oli ruotsalainen. Hän oli perheen ainoa lapsi. Hän asui lapsena paljon ulkomailla, ja koulunkäynti oli pätkittäistä. Suoritettuaan examen artium -tutkinnon 1935 hän opiskeli Britanniassa, Saksassa ja Ranskassa. Hän valmistui 1941 maisteriksi Oslon yliopistosta opinnäytteellä, jossa hän käsitteli Rainer Maria Rilken teosta Die Aufzeichnungen des Malte Laurids Brigge.
Haslund oli yhteiskuntakriitikko, jonka painopiste oli naisten asema. Hän oli poliittisesti ajoittain vasemmalle kallistuva porvari ja istui jonkin aikaa Høyren Stortinget-edustajana. Haslundin sota-aiheinen esikoisteos Også vi ilmestyi 1945. Hän julkaisi useita teoksia, ennen kuin varsinainen läpimurto tapahtui 1951 teoksen Middag hos Molla ansiosta. Samoin oli menestys 1954 ilmestynyt Elokuussa (Krise i august), joka on ainoa hänen suomennettu teoksensa. Se on avioliittokuvaus, jota markkinoitiin naisen marttyyriaseman kuvauksena, mitä hän ihmetteli ja otti esille myöhemmän painoksen alkusanoissa 1982. Hän hämmästyi myös kriitikoiden käsitystä siitä, että kirjassa olisi onnellinen loppu, sillä onnellinen se oli ainoastaan miehen kannalta.
Haslund toimi Aftenpostenin kirjallisuusarvostelijana 1970–1990. Aktiivisena järjestöihmisenä hän oli Ungdomslitteraturens forfatterlagin puheenjohtaja 1965–1970 ja Den Norske Forfatterforeningin puheenjohtaja 1971–1975. Hän oli aikakauskirja Ordetin päätoimittaja 1966–1968.
Haslund oli vuodesta 1940 naimisissa johtaja Sverre Fjeld Halvorsenin (1910–2005) kanssa.
Athabascajärvi
Athabascajärvi sijaitsee Saskatchewanin ja Albertan provinssien rajalla Kanadassa 58. ja 60. pohjoisen leveyspiirin välillä. Sen pinta-ala on pinta-ala on 7 935 km², ja se on Kanadan kahdeksanneksi suurin järvi.
Järven sen pituus on 283 km ja suurin leveys 50 km. Järven suurin syvyys on 243 metriä, ja sen tilavuus on noin 204 km³. Järvi on sekä Albertan että Saskatchewanin suurin ja syvin järvi. Järvi laskee Pohjoiseen jäämereen Riviere Des Rochersin, Slave Riverin ja Mackenziejoen kautta. Albertan provinssin vanhin eurooppalaisasutus, Fort Chipewyan, sijaitsee järven länsipäässä sen laskujoen luusuassa.
Luonto
Athabascajärven hiekkadyynit ovat ainoat luonnontilaiset, yhä tuulen vaikutuksesta vaeltavat hiekkadyynit 58. leveyspiirin pohjoispuolella. Hallituksen ja kaivosteollisuuden välisen pitkän kädenväännön jälkeen hiekkadyynialueesta tehtiin Provincial Wilderness Park -luonnonpuisto vuonna 1992.
Järvessä elää 23 eri kalalajia. Järvestä pyydetty 43,6 kg painoinen harmaanieriä on yhä tämän lajin maailmanennätyskala.
Intian tunnus
Intian tunnus on suunniteltu Sarnathissa, kuningas Ašokan kaupungissa. Siitä on olemassa toinenkin versio, jonka alalaidassa on lehmä, koska lehmä on pyhä eläin Intiassa. Vaakunassa lukee "Intian tasavalta" hindillä. Tämän vaakunan alalaidassa kuvatut norsu ja leijona kuvaavat Intian metsiä. Intian tunnusta käytetään muun muassa passeissa ja diplomaattisissa oloissa.
Keski-C
thumb|400px|Keski-C:n sijainti [[Nuottiavain|diskantti-, altto-, tenori-, ja bassoavainta käytettäessä.]] Keski-C:llä tarkoitetaan länsimaisessa musiikissa C-nuottia, joka sijaitsee diskantti- ja bassoviivastojen välissä. Keski-C:tä kutsutaan usein myös nimellä C4 (nuotti-oktaavinotaatiossa) tai oktaavialojen nimistön mukaisesti yksiviivaiseksi c:ksi (c¹). Keski-C on yleensä kosketinsoitinten koskettimiston keskiosassa. Kitaran keski-C on oktaavia alempi pieni c.
Vaikka yksiviivaista c:tä nimitetään yleisesti keski-C:ksi, tämä nimitys on koskettimistokohtainen. Muiden soitinten soittajat saattavat kutsua sitä eri nimellä. Esimerkiksi länsimaisen konserttihuilun soittaja saattaisi kutsua tätä nuottia "ala-C:ksi", sillä se sijaitsee konserttihuilun alimmassa rekisterissä.
Nykyisen määritelmän mukaan, jossa yksiviivainen A (a¹) on 440 Hz, keski-C:n taajuus on noin 261,6 Hz.
Hokuriku
pienoiskuva|Hokurikun sijainti Hokuriku on yksi Japanin alueista. Pitkänomainen alue sijaitsee Honshūn saaren keskiosassa Japaninmeren rannikolla ja kuuluu laajempaan Chūbun alueeseen. Sillä ei ole hallinnollista merkitystä. Yleensä Hokurikuun katsotaan kuuluviksi Fukuin, Ishikawan, Toyaman ja Niigatan prefektuurit, mutta joskus Niigata jätetään alueen ulkopuolelle. Alueen keskiosassa Japaninmereen työntyy Noton niemimaa.
Alue on kokonaisuudessaan vuoristoinen ja alavaa maata on vähän. Merkittävimpiin vuorijonoihin kuuluvat Echigo- ja Hidavuoret. Honshūn Japaninmeren puoliselle ilmastolle tyypillisesti alueen talvet ovat runsaslumisia. Alueen joet ovat vuoristoisuudesta johtuen nopeasti virtaavia; niistä tärkeimpiin kuuluvat muun muassa Shinano ja Jinzū. Vanhastaan Hokurikun alue on tunnettu nimillä Hokuroku (北麓) ja Koshi no kuni (越国).
Edo-kaudella Hokuriku tuotti etenkin riisiä ja se kävi Osakan alueen ja Ezon eli nykyisen Hokkaidōn kanssa kauppaa kotamaebune-laivojen välityksellä. Muihin perinteisiin teollisuudenaloihin kuuluivat esimerkiksi silkinvalmistus ja puuteollisuus. Meiji-restauraation jälkeen alueelle syntyi vesivoiman tuotantoa ja myöhemmin 1900-luvulla metalli-, öljynjalostus-, kemian- ja koneteollisuutta. Toisen maailmansodan jälkeen alueen talous taantui, sillä se kärsi edelleen vuoristoisuuden aiheuttamista huonoista liikenneyhteyksistä. Hokurikun pohjoisosalla on läheiset talousyhteydet Suur-Tokioon, eteläosalla pikemminkin Keihanshinin metropolialueeseen. Pohjoisosassa on enemmän raskasta teollisuutta ja kemianteollisuutta, eteläosassa tekstiili- ja koneteollisuutta. Vuonna 2015 valmistunut luotijunayhteys Hokuriku Shinkansen on parantanut alueen saavutettavuutta ja lisännyt matkailua.
Lotte Lehmann
pienoiskuva|Lotte LehmannLotte Lehmann (27. helmikuuta 1888 – 26. elokuuta 1976) oli saksalainen sopraanolaulaja, jonka erikoisalaa oli saksankielinen oopperarepertuaari. Varsinkin Richard Straussin oopperoissa hän loisti – Lehmannin hienoimpana roolina pidetään Ruusuritarin Marsalkatarta.
Lapsuus ja nuoruus
Lotte Lehmann syntyi Perlebergissä. Opiskeltuaan Berliinissä hän debytoi Hampurin valtionoopperassa vuonna 1909 kolmannen pojan roolissa Mozartin Taikahuilussa.
Laulu-ura
Vuonna 1914 hän sai kiinnityksen Wienin valtionoopperaan, jossa hän esitti useita Straussin oopperoiden sankarittaria, muun muassa teoksissa Ariadne auf Naxos (1916), Nainen ilman varjoa (1919), Intermezzo (1924) ja Arabella (1933. Lehmann lauloi myös useassa Puccinin oopperan Wienin ensi-illassa. 1914 Lehmann oli esiintynyt vuonna 1914 ensimmäisen kerran Lontoon Covent Gardenissa, jonne hän palasi vuosien 1924–1935 välillä esiintymään useaan otteeseen. Hän oli myös vakiovieras Salzburgin festivaaleilla, missä hän lauloi niin oopperoissa kuin resitaaleissakin, muun muassa kuulun kapellimestarin Arturo Toscaninin johtaman orkesterin säestämänä.
Vuonna 1930 Lehmann teki Amerikan-debyyttinsä Chicagossa, roolina oli Sieglinde Wagnerin Valkyyriassa. Lehmannin muita Wagner-rooleja olivat Eva Nürnbergin mestarilaulajissa ja Elsa Lohengrinissä. Hän oli kuuluisa myös Beethovenin Fidelion Leonoren roolista. Itävallan tultua liitetyksi Saksaan vuonna 1938 Lehmann muutti Yhdysvaltoihin, missä hän esiintyi Metropolitan-oopperassa vuoteen 1945 saakka.
Oopperan ohella Lehmann keräsi mainetta liedien esittäjänä – hän lauloi resitaaleissa aina eläkkeelle siirtymiseensä asti. Pitkällä, lähes 40 vuotta kestäneellä urallaan Lehmann esiintyi yli 500 äänitteellä.
Myöhemmät vaiheet
Lavoilta vetäytymisensä jälkeen 1951 Lehmann opetti mestarikursseja kotonaan Santa Barbarassa ja Lontoossa. Levyteollisuuden edistämiseksi tekemästään työstä hän sai oman tähden Hollywood Walk of Famelle osoitteeseen 1735 Hollywood Boulevard – tosin etunimi väärin kirjoitettuna: ”Lottie”. Lehmann oli myös osaava kirjoittaja ja julkaisi neljä kirjaa: romaanin, kaksi muistelmateosta sekä kirjan laulun tulkinnasta vuosina 1937–1945.
Lotte Lehmann kuoli 88 vuoden iässä Santa Barbarassa vuonna 1976. Hänet on haudattu Zentralfriedhofin hautuumaalle Wieniin.
Yorkshirenterrieri
Yorkshirenterrieri (Yorkshire Terrier) on alkujaan skotlantilaista alkuperää oleva pitkäkarvainen kääpiöterrieri. Suomessa yorkshirenterriereitä rekisteröidään vajaa 300 vuodessa.
Ulkonäkö
thumb|250px|Yorkshirenterrieri. Yorkshirenterrieri on maailman toiseksi pienin koirarotu chihuahuan jälkeen. Sillä on pitkä, silkkinen karvapeite, joka laskeutuu suorana ja sileänä maahan saakka. Rotu on ryhdikäs, pystykorvainen ja terrierimäinen, sen runko on hieman korkeutta pidempi. Aluskarvaton turkki on pitkää, päässä ja rinnassa kullanväristä ja muualla tumman harmaata. Yorkshirenterrierin paino on 1,5 kg–3,5 kg.
Etenkin turkin pituuden suhteen ollaan varsin tarkkoja, sillä juuri pitkän silkkisen turkin katsotaan osoittavan koiran rotupuhtautta. Värivirheitä kuten kokomustaa väritystä esiintyy.
Luonne ja käyttäytyminen
Rotumääritelmän sanoin yorkshirenterrieri on valpas, älykäs, vilkas sekä tasapainoinen kääpiöterrieri. Se on iso koira pienessä koossa, jota voisi kuvata suorastaan uhkarohkeaksi. Koulutus saattaa olla hieman haastavaa kuten muillakin terriereillä, sillä miellyttämishalua ei ole yhtä paljon kuin esimerkiksi paimenkoirilla. Perhekoirana yorkki on mahtava, sosiaalinen ja luotettava kumppani. thumb|185px|Yorkshirenterrieri
Alkuperä
thumb|250px|Yorkshirenterrieri venäläisessä postimerkissä. Yorkshirenterrieri jalostettiin 1800-luvulla pyydystämään rottia. Se on kehitetty yhdistelemällä useita pieniä terrierirotuja. Yorkshirenterrieri noteerattiin ensi kerran omaksi rodukseen vuonna 1886, ja sitä ennen se oli vain yksi muoto skotlantilaisista terriereistä.
Varhaisin rodun oletetuista kantaisistä on ollut watersidenterrieri, joka oli jo 1700-luvun puolivälissä varsin yleinen Yorkshiren alueella. Yhtäläisyyksiä nykyisiin yorkshirenterriereihin on esimerkiksi värityksessä ja silkinpehmeässä karvassa. Toisen merkittävän kantarodun uskotaan olleen varhainen skyenterrieri, josta edelleen kehitettiin muun muassa paisleynterrierit ja clydesdalenterrierit, jotka nykyisten yorkshirenterriereiden lailla olivat silkkikarvaisia. Molemmat rodut tosin ovat nykyaikaan tultaessa kadonneet itsenäisinä rotuina. Clyesdalenterrierejä tavattiin vielä 1900-luvun alussa muun muassa Amerikan terrierikenneleissä.
1860-luvulla elänyt ensimmäinen nimeltä tiedetty rodun kantaisä Huddersfield Ben oli jo pitkälle jalostettu, muttei kuitenkaan muistuttanut juurikaan rotua sellaisena kuin se nykyisin tunnetaan. Huddersfield Benin jälkeläisten linjaa edelleen jalostettiin tekemällä ristisiitoksia maltankoirien ja perhoskoirien kanssa.
Hoito
Rodunomainen trimmaus korvakarvoille on lyhyt ja korvan kolmiomuotoa korostava, rungon turkin annetaan kasvaa pitkäksi. Kotikoirana yorkkeja tapaa usein myös lyhyeksi ajeltuina. Näyttelyitä varten yorkshireterrierin turkki nyytitetään, jotta karva ei kulu maata laahaten vaan säilyy pitkänä ja sileänä. Näyttelyyn yorkille puetaan punainen rusetti päähän ja näyttelyhihna on punainen.
Sheeva
Sheeva on kuvitteellinen henkilö Mortal Kombat -pelisarjassa. Hän on monikätinen shokanien naissoturi.
Sheevan elämäkerta
Goron saatua Mortal Kombat -turnauksen suurmestarin tittelin shokaneista tuli Outworldin eliittikansaa. He saivat arvostusta ja olivat keisari Shao Kahnin arvokkaimpia sotilaita taistelukentällä. Yksi hänen sotureistaan, joka sai Kahnin huomion, oli naispuolinen Sheeva. Hän pinosi viholliset maahan nyrkein ja nylki heidät hetkessä paljain käsin.
Kun Shang Tsung herätti Kahnin entisen kuningattaren, Sindelin, henkiin mahdollistaakseen Earthrealmin valtauksen, Shao Kahn käski Sheevan tämän henkivartijaksi. Sheevasta tuli kuitenkin epäluotettava, Kahnin valitessa kentauri Motaron johtamaan hänen erikoisjoukkojaan taistelussa. Sheeva näki tämän loukkauksena, koska shokanit ja kentaurit olivat olleet pitkään vihollisia.
Sheevan palatessa Outworldiin, hän järkyttyi saadessaan tietää Shao Kahnin pettäneet shokanit ja alkaen vihamieliseksi heitä kohtaan. Sheeva päätti liittyä omiensa pariin taistellakseen Kahnia vastaan ja tappaakseen Motaron. Sheeva hiippaili Kahnin palatsiin Earthrealmissa ja sai tietää, että Motaro paransi Kanoa tämän kärsimistä haavoista. Sheeva lähestyi salaa Kanoa ja ehdotti tälle sopimusta. Hän pyysi Kanoa auttamaan häntä Kahnin tappamisessa ja Kano suostui.
Jonkin aikaa myöhemmin Motaro palasi palatsiin raportoimaan Kahnille. Sheeva piileskeli varjoissa ja Kanon seuratessa tapahtumia sellistään, Sheeva hyökkäsi yllättäen Motaron kimppuun. Sheeva voitti Motaron ja toivoi pääsevänsä tekemään saman Kahnille. Hän myös vapautti Kanon, joka lupasi kertoa Sheevalle, milloin tämä voisi hyökätä Kahnin kimppuun.
Kano kuitenkin petti Sheevan kertoen Kahnille hänen suunnitelmistaan. Kun Kano neuvoi Sheevaa hyökkäämään, Sheeva saapui huoneeseen, missä Shao Kahn tappoi hänet välittömästi miekallaan.
Taven tapasi myöhemmin Sheevan Netherealmissa, missä yhdessä Kintaron, Havikin ja demoniarmeijan kanssa toimi syrjäyttääkseen Shinnokin valtaistuimeltaan. Shinnok kuitenkin paljasti myöhemmin tämän olleen testi Tavenille eikä tehnyt selväksi oliko kyseessä oikea Sheeva. Myöhemmin Sheeva osallistui Armageddonin taisteluun, jossa hän iski Bo' Rai Chon alas Argusin pyramidin huipulta ja taisteli Nightwolfia, Cyraxia ja Ermacia vastaan, kunnes Kenshi onnistui tappamaan Sheevan.
Sheevan vaihtoehtoisessa Armageddonin lopussa, hän voittaa Blazenn ja tapaa jumalten vanhimmat. Hänestä tulee tuhon jumalatar, tuhoten realmeja käyttämällä Kamidogua.
Mortal Kombat X-peliin perustuvassa sarjakuvassa paljastettiin, että kuningas Gorbakin kuoltua Sheevasta tuli Shokanien kuningatar ja hallitsija. Sheeva johti joukkojaan avustamaan Kotal Kahnia taistelussa Reikoa ja Havikia vastaan. Matkatessaan Shang Tsungin saarelle Sheeva pelasti Kintaron heidän aluksensa ammusvaraston räjähdettyä Havikin toimesta. Saavuttuaan saarelle Sheeva kohtasi D'Vorahin, joka syytti Sheevaa siitä, ettei hän kyennyt suojelemaan Kotalia. Sheeva myöhemmin taisteli Havikin loitsun vallassa olleita Johnny Cagea ja Sonyaa vastaan. Myöhemmin Sheeva kauhukseen todisti, kuinka Sonya tappoi Kintaron repimällä tämän pään irti. Myöhemmin Havikin kukistuttua Sheeva seisoi Kintaron ruumiin vieressä ja Sonyan pyytäessä anteeksi tekoaan Sheeva totesi Kintaron kuolleen soturin tavoin.
Mortal Kombat 11-pelissä menneisyyden Kitana pyysi Sheevaa liittymään Kotal Kahnin puolelle Shao Kahnia vastaan. Sheeva kuitenkin kieltäytyi auttamasta häntä kunnes Tarkatanit liittyisivät Kotalin puolelle. Kitanan saatua Barakan puolelleen Sheeva suostui auttamaan Kotalia ja marssi kolosseumille yhdessä Kitanan kanssa todistaen Kitanan voittoa Shao Kahnista ja tämän tuloa Outworldin uudeksi hallitsijaksi. Sheeva nähtiin myöhemmin johtamassa Shokanien armeijaa hyökkäykseen Kronikan linnoitukseen.
Mortal Kombat 11: Aftermath-lisäosassa menneisyyden Shang Tsung, Fujin ja Nightwolf pyysivät Sheevan apua voidakseen palauttaa langenneen Sindelin normaaliksi. Sheeva suostui heidän pyyntöönsä sanoen palvelleensa Sindeliä pitkään aiemmin. Sheeva joutui kukistamaan erillisissä taisteluissa Barakan, Erron Blackin, Jaden, Kotal Kahnin ja Kitanan heidän viedessään Sindelin ruumista Sielujen Kammioon, jossa Fujin ja Shang Tsung herättivät Sindelin jälleen henkiin. Sindel kiitti Sheevaa sanoen tämän toteuttaneen lupauksensa ja maksaneen velkansa hänelle. Myöhemmin Sheeva kuuli vahingossa Sindelin ja Shao Kahnin suunnitelmasta syrjäyttää Kitana ja ottaa ajan tiimalasi haltuunsa. Sindel taisteli Sheevaa vastaan ja tappoi hänet taistelussa lavastaen Kitanan syylliseksi saaden shokanit hyökkäämään Shao Kahnin komentamana Raidenin joukkojen kimppuun Netherealmissa.
Elokuvassa Mortal Kombat: Annihilation Sheeva toimi Shao Kahnin palvelijana ja apulaisena. Myöhemmin Liu Kang tappoi Sheevan pudottamalla valtavan metallihäkin, jossa Kitanaa pidettiin vangittuna tämän päälle.
List of Mortal Kombat characters Personnages de Mortal Kombat pt:Anexo:Lista de personagens da série Mortal Kombat Список персонажей Mortal Kombat
Rekisalo
Rekisalo on Päijänteen saari Pirkanmaalla Kuhmoisissa. Se sijaitsee Varpusenlinnanselän luoteisreunalla. Mantereesta sen erottaa ruhjeeseen syntynyt salmi.
Maantietoa
Saarella on vielä pysyvää asutusta. Pysyviä asukkaita on kaksi, kesäsauntoja 32 ja niissä kesäasukkaita 128 (vuonna 2010 ). Saareen ei tule tietä tai siltaa, vaan asukkaat liikkuvat mantereelle veneillään. Kalliosalmen läpi on viitoitettu veneväylä.
Luontoarvoja
Saarella on kahdeksan luonnonsuojelualuetta. Suurin suojeltu alue sijaitsee saaren pohjoisrannassa. Siihen kuuluvat myös umpeen ruohottuneen Kiimalahden rannat. Toinen alue on Hyvänapajanniittujen alue, joka ulottuu kapeana kaistaleena Hyvänapajanlahdelle. Saaren Selkäpäässä ovat loput suojelualueet. Ne ovat pieniä alueita, jotka ovat hajallaan saaren kärjessä.
Historiaa
Saaresta löytyneen paimenmajan jäännösten perusteella saari voi olla yksi ensimmäisiä pysyvästi asutettuja Päijänteen saaria. Sen jäännökset voivat ajoittua peräti 1700-luvulle asti. Pysyvä asutus saaressa on alkanut ehkä isojaon myötä, jolloin maanviljelys alkoi 1800-luvun alussa. Siellä tiedetään poltetun tervaa ja saaressa on säilynyt yksi Päijänteen alueen vanhimmista rantasaunoista. Sota-aikoina saaressa asui metsätyöleireillä olleita venäläisiä sotavankeja. Pysyvä asutus alkoi vähenemään sotien jälkeen ja Rekisalosta muutettiin mantereelle 1960-luvun alussa lähes kokonaan. Saarella on kuitenkin nykyään vielä pysyvää asutusta.
Vuoden 1938 taloudellisessa kartassa Rekisalon korkein vuori on nimeltään Vinttilänvuori ja sen korkeudeksi oli mainittu 143,2 metriä mpy. Mainittu vuori on nykyään nimeltään Pinttilänvuori. Liekö kirjoitusvirhe? Saarelle on merkitty kolme maatilaa ja kolme entistä kirkonkylän torppaa. Peltopalstoja on merkitty karttaan 11. Maatalojen välillä kulki kärrypolkuja, mutta teitä ei saarella ollut. Yksi kärrypolku tuli mantereella Kalliosalmen kapeikolle. Siellä on todennäköisesti ollut salmen ylityspaikka saarelle.
Saarten maatiloilla on ollut tapana järjestää pihapiirin rakennukset tiiviiseen piiriin keskeispihan ympärille. Asuinrakennukset, aittarivit ja ulkorakennukset kiersivät nelikulmiona pihaa, jonka keskelle tai reunaan sijoitettiin yhteinen sauna. Rekisalossa sauna on säilynyt yleensä avoimen pihapiirin keskellä. Alkuperäiset rakennukset ovat säilyneet vain Uotilansaaressa, kun Rekisalossa ne on uusittu lähes kokonaan 1930- ja 1950-luvuilla. Rekisalossa on sijainnut myös paimenten ja erakon majoja.
Sisilialainen puolustus, Kan-muunnelma
Kan-muunnelma on shakkiavaus, joka alkaa tyypillisesti: Kan-muunnelma on nimetty Ilya Kanin mukaan. Pelaamalla 4...a6, musta estää siirron Rb5 ja valmistelee sotilaan ...b5-etenemistä. Valkoisen suosituimmat vastaukset ovat 5.Ld3 ja 5.Rc3. Peli usein transponoituu Taimanovin ja Paulsenin muunnelmiin, mutta itsenäisiä jatkoja ovat esimerkiksi 5.Ld3 Lc5 6.Rb3 Le7 tai 6...La7 sekä 5.Rc3 b5. 5.c4 on myös mahdollinen, jolloin peli muistuttaa Maróczyä.
Rekisalo
Historiaa
Suomen ensimmäistä ydinvoimalaa suunniteltaessa Rekisalo oli pitkään yksi varteenotettavimmista vaihtoehdoista sen sijoittamiselle.
Viitteet
61.515°N, 25.23°W
2639 Planman
Planmanin likimääräinen läpimitta on 11 kilometriä. Kohde sijaitsee Auringosta suunnilleen 2,45 kertaa niin kaukana kuin Maa, ja sen kierros Auringon ympäri kestää noin 3 vuotta ja 10 kuukautta.
Sepänkylä (Mustasaari)
Sepänkylä on Mustasaaren kunnan hallinnollinen keskus, joka on osa tilastollista Vaasan keskustaajamaa. Taajaman asukkaista Mustasaaren puolella eli Sepänkylässä asuu 8 171 henkilöä.
Sepänkylän asunnoissa on sekä omakotitaloja, rivitaloja että kerrostaloja. Sen keskuksesta on Vaasan keskustaan noin kolme kilometriä, ja Sepänkylä on kasvanut yhteen Vaasan Purolan ja Asevelikylän lähiöiden kanssa. Sepänkylä on Mustasaaren suomenkielisintä aluetta, ja se on käytännössä Vaasan lähiö. Sepänkylässä on paljon erilaisia palveluja: ruotsinkielinen peruskoulu ja lukio, suomenkielinen peruskoulu, kunnantalo, seurakuntatalo, kirjasto, terveyskeskus, Botnia-halli, K-supermarket (Piffi), hotelli (Vallonia) sekä muita liikkeitä. Sepänkylässä on myös Folkhälsanin talo. Sepänkylästä on lähtöisin mm. Lukossa ja nykyään Vaasan Sportissa työskentelevä jääkiekkoilija Markus Jämsä sekä Tampereen Ilveksen jalkapalloilija Henri Scheweleff. Molemmat ovat myös KoMu HT:n kasvatteja.
X-Men ’97
X-Men ’97 on yhdysvaltalainen Disney+-tilausvideopalveluun tuleva animaatiosarja, joka perustuu Marvel Comicsin Ryhmä-X:ään. Sarja on jatkoa vuosien 1992–1997 aikana esitetylle animaatiosarjalle X-Men.
Sarjan showrunnerina toimii Beau DeMayo, ja osa X-Menin ääninäyttelijöistä palaa rooleihinsa. Sarja on Marvel Studiosin ensimmäinen Ryhmä-X -aiheinen tuotanto ja ensimmäinen Marvel Cinematic Universen ulkopuolelle sijoittuva sarja, joka ei ole Marvel Televisionin tuotantoa.
Sarja julkistettiin marraskuussa 2021, Disney+-päivänä, ja se tullaan julkaisemaan Disney+:aan vuonna 2023.
Tonttu Toljanteri: Tonttulan elämää
Tonttu Toljanteri: Tonttulan elämää on vuonna 2000 esitetty Yle TV2:n tuottama suomalainen lastenohjelma, jota esitettiin marras-, joulu- ja tammikuussa 2000-2001. Sarja on esitetty uusintana vuodenvaihteessa 2006–2007 sekä 2019. Sarja julkaistiin DVD:llä lokakuussa 2020. Ohjelman nimikkohenkilöä Tonttu Toljanteria näyttelee Kunto Ojansivu.
Sarakasvit
Sarakasvit (Cyperaceae) on Poales-lahkoon kuuluva kasviheimo, johon kuuluu 98 sukua ja 4350 lajia. Heimonimen synonyymejä ovat Kobresiaceae, Mapaniaceae, Papyraceae ja Scirpaceae.
Sarakasvit muistuttavat ulkonäöltään heinäkasveja, mutta heinien varsi on ontto, sarojen varsi on täyteinen. Sarakasvit ovat tuulipölytteisiä, ja niiden kukinto on joko useiden kukkien muodostama tähkä tai useiden tähkien muodostama tähkistö.
Sarakasveja tavataan likimain kaikkialla maailmassa, eniten Aasian ja Etelä-Amerikan trooppisissa osissa. Sarakasveja kasvaa monenlaisissa oloissa, mutta suurin osa niistä viihtyy kosteissa ja niukkaravinteisissa kasvupaikoissa.
Sarakasveihin kuuluu muun muassa monenlaisia kaisloja, kuten järvikaislat (Schoenoplectus), ruskokaislat (Blysmopsis) ja sädekaislat (Cyperus). Heimon runsaslajisin suku on kuitenkin sarat (Carex). Suomessa saroja kasvaa etenkin soilla ja kaisloja vesien äärellä.
Suoliluu-sääriside
Suoliluu-sääriside on reidessä kulkeva peitinkalvon paksunnos, joka kulkee suoliluusta sääriluun ylälateraalisivulle. Se kulkee reiden lateraalisella puolelle reisiluun nivelnastan yli ja kiinnittyy sääriluun Gerdyn kyhmyyn. Pieni osa siitä kiinnittyy myös reisiluun lateraaliseen nivelnastaan, ja tämä kiinnityskohta voi kipeytyä eritoten juoksijoilla.
Suoliluu-sääriside myös lähettää pidäkesiteitä polvilumpioon ja siten osaltaan sivusuuntaisesti tukevoittaa polvea jalan koukistuessa ja ojentuessa.
Dornier Do 335
Dornier Do 335 oli toisen maailmansodan nopein mäntämoottorilla varustettu lentokone. Se oli saksalaisen Dornierin rakentama hävittäjälentokone. Sen kutsumanimet olivat "Pfeil" ja "Ameisenbär". Ensilento tapahtui 26. lokakuuta 1943.
Dornier Do 335 pyrki yhdistämään yksi- ja kaksimoottoristen koneiden hyvät puolet. Kahta moottoria tarvittiin suuren tehon saavuttamiseksi, mutta normaaleilla kaksimoottorisilla koneilla oli ongelmana siipiin asennettujen moottorien suuri ilmanvastus sekä hitausmomentti pituusakselin suhteen. Do 335:ssä molemmat ongelmat oli ratkaistu asentamalla molemmat moottorit runkoon, siten että toinen moottori oli nokassa vetämässä, toinen pyrstössä työntämässä. Kone oli ensimmäinen potkurikone, jossa oli heittoistuin.