cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Maatalousministeriön asutusasiainosasto
Taustaa
Eduskunta hyväksyi vuonna 1918 lain vuokra-alueiden lunastamisesta, jonka perusteella torpparit ja mäkitupalaiset saattoivat lunastaa vuokra-alueensa omikseen. Tämä laki ei kuitenkaan ratkaissut maaseudun runsaslukuisen tilattoman väestön ongelmaa. Varsinainen asutustoiminta alkoi vuonna 1922, jolloin annettiin laki valtion metsämaiden asuttamisesta ja asutuslaki (ns. lex Kallio). Edellinen mahdollisti uudistilojen muodostamisen valtion ja jälkimmäinen yksityisten maista tietyin ehdoin. Maatalousministeriön asutusasiainosasto perustettiin vuonna 1936 hyväksytyn ja vuoden 1938 alussa voimaan tulleen uuden asutuslain nojalla. Kuitenkaan vuoden 1938 asutuslakia ei ehditty soveltaa käytäntöön juuri lainkaan sodan syttymisen vuoksi.
Talvisodan jälkeinen pika-asutustoiminta
Talvisodassa 1939–1940 menetettiin alueluovutusten ja tuhoutumisen kautta noin 100 000 rakennusta. Kodittomaksi jäi 400 000 henkeä. Aluksi Maatalousministeriön asutusasiainosaston tehtävänä oli sijoittaa ja asuttaa menetettyjen alueiden väestö, siirtoväki. Eduskunnan kesäkuussa 1940 hyväksymän pika-asutuslain perusteella osastolla oli valta määrittää yksityisiä maita pakkolunastettavaksi ja jaettavaksi siirtoväelle. Noin puoli miljoonaa henkilöä käsittäneen siirtoväen arvioitiin tarvitsevan noin 330 000 hehtaaria valmista peltoa pääasiassa Etelä-Suomesta. Työ keskeytyi jatkosodan alkaessa kesäkuussa 1941, johon mennessä kyseisestä määrästä oli ehditty jakaa vajaa neljännes.
Jälleenrakentaminen
Jatkosodan hyökkäysvaiheen aikana menetetyt alueet vallattiin takaisin ja noin puolet evakkotaipaleelle lähteneestä väestöstä palasi takaisin kotitiloilleen. Jälleenrakennustoiminta keskitettiin näiden paluumuuttajien asuttamiseen ja muu Suomi julistettiin rakennuskieltoon: rakentaminen oli sallittua ainoastaan poikkeusluvalla.
Vuonna 1944 varatuomari Veikko Vennamo nimitettiin Ason jälleenrakennustoimiston päälliköksi. Vennamo ei tuolloin enää uskonut sodan voittoon ja valmisteli kaikessa hiljaisuudessa myös suunnitelman uuden siirtoväen asuttamisesta.
Jatkosodan ja myöhemmin Lapin sodan päätyttyä Maatalousministeriön asutusasiainosasto järjesti vuoden 1945 maanhankintalain perusteella kaikkiaan yli 400 000 evakolle, rintamamiehelle ja kaatuneiden omaisille uudet maatilat tai rakennustontit. Osaston johtaja Vennamo näki välttämättömäksi myös pakkolunastaa yksityisiä maita uusille tiloille, mitä MTK ja eduskunnan oikeisto vastustivat.
Siirtoväen ja rintamamiesten asuttamisen lisäksi kyseessä oli suuri maatalouden rakennemuutos: ennen sotia maaseudulla oli ollut noin 200 000–250 000 mäkitupalaista, maatalouden kausityöläistä. Tämä väestönosa sai nyt maata muuttuen pienviljelijöiksi. Samalla tavalla integroitiin sodasta veteraanina tai pakolaisena palaava työväestö muuhun yhteiskuntaan. Käytännössä Aso organisoi maaomistuksen uusjaon, joka oli ja on yhä Suomen historian suurin maareformi.
Aso lakkautettiin vuonna 1959.
Greatest Remix Hits 1
Greatest Remix Hits 1 on australialaisen laulajan Kylie Minoguen remixalbumi, joka alun perin julkaistiin Japanissa vuonna 1993. Albumi julkaistiin myöhemmin Australiassa vuonna 1997 uuden kansikuvan kanssa.
Modesto
thumb|250px|Modeston rautatieasema
Modesto on kaupunki Stanislauksen piirikunnassa, Kalifornian osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Se on piirikuntansa keskuskaupunki. Kaupungin asukasluku on 188 856 ja pinta-ala 92,7 neliökilometriä. Kaupunki on perustettu 1870-luvulla. Se on nimetty luultavasti finanssimies William C. Ralstonin mukaan.
Aiheesta muualla
37.66139°N, -120.99444°W
Matti Oravisto
pienoiskuva|Matti Oravisto vuonna 1965. Matti Kustavi Oravisto (23. lokakuuta 1921 Helsinki – 15. marraskuuta 2001 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä ja ohjaaja, joka esiintyi teatterissa, elokuvissa ja televisiossa. Hän ohjasi kolme elokuvaa.
Oraviston vanhemmat olivat professori Lauri Johannes Ollonqvist ja sairaanhoitaja Anna Wilhelmiina Soini.
Oravisto oli naimisissa ensin näyttelijä Ritva Arvelon kanssa, josta liitosta syntyivät tytär Meri (1949–1980), joka oli näyttelijä ja poika Hannu (s. 1951), joka on näyttelijä ja käsikirjoittaja. Oraviston avioliitosta Teija Sopasen kanssa syntyivät tytär Jaana (s. 1955), joka on näyttelijä ja Janne (s. 1956).
1940-luku
Oravisto pääsi Suomen Kansallisteatterin näyttelijäksi heti valmistuttuaan teatterikoulusta 1947. Samoihin aikoihin hän aloitti näyttelemisen myös elokuvissa pienissä rooleissa suurten ohjaajien, kuten Ilmari Unhon (Minä elän, 1947), Teuvo Tulion (Intohimon vallassa, 1947) ja Edvin Laineen (Pikku-Matti maailmalla, 1947) elokuvissa. Varsinaisen läpimurtonsa elokuvanäyttelijänä hän teki Valentin Vaalan palkitussa Sillanpää-filmatisoinnissa Ihmiset suviyössä (1948).
Elokuvanäyttelijä
1950-luvulla Oravisto jätti Kansallisteatterin ja siirtyi kokopäiväiseksi elokuvanäyttelijäksi. Lakeuksien lukko (1951) oli epätasainen elokuva, mutta siitä alkoi hänen yhteistyönsä ohjaaja Matti Kassilan kanssa. Vuonna 1953 valmistui Kassilan jännitysdraama Varsovan laulu, jossa Oravisto näytteli salakuljettajalaivan alkoholisoitunutta perämiestä. Seuraavana vuonna valmistuneessa Sinisessä viikossa (1954) hän esitti nuorta miestä, joka rakastuu naimisissa olevaan naiseen. Vuonna 1959 hän esiintyi myös pienessä mutta merkittävässä papin roolissa Ilmari Kianto -filmatisoinnissa Punainen viiva. Yhteistyö Kassilan kanssa jatkui vielä 1960-luvulla kahdessa Komisario Palmu -elokuvassa (Komisario Palmun erehdys, 1960, Vodkaa, komisario Palmu, 1969) sekä Kassilan suomalaisessa film noir -elokuvassa Tulipunainen kyyhkynen (1961), jossa Oravisto esitti jälleen salaista rakastajaa. Koko 1950-luvun hän näytteli myös monien muiden suomalaisten merkkiohjaajien, kuten Edvin Laineen (Yhden yön hinta, 1952, Sven Tuuva, 1958) Roland af Hällströmin (Lain mukaan, 1956) ja Aarne Tarkaksen (Villi Pohjola, 1955, Vihdoinkin hääyö..., 1957) elokuvissa.
Elokuvasta televisioon
thumb|[[Jussi-palkinnot 1964|Vuoden 1964 Jussien voittajat. Matti Oravisto neljäntenä vasemmalta.]] 1950-luvun lopulla Oravisto palasi Kansallisteatteriin, mutta jatkoi elokuvissa, joskin harvemmin kuin aikaisemmin. Vuonna 1963 valmistuneessa Mikko Niskasen Sissit-elokuvassa hän näytteli sissiluutnanttia joutuen rooliaan varten käymään lävitse omia, kipeitä sotamuistojaan. Hän itse piti elokuvaa henkilökohtaisimpanaan. 1960-luvulta lähtien Oravisto näytteli myös lukuisissa televisioelokuvissa ja tv-sarjoissa, erityisesti Timo Bergholmin (Oppenheimerin tapaus, 1967, Tuhannen ja yhden yön tarinat, 1970) ja Hannu Kahakorven (Onnellinen mies, 1979, Kolmetoista mehiläistä, 1982, Tuntemattomalle jumalalle, 1993) ohjauksessa. Hän esiintyi myös pitkään Kotikadussa Sakari Oraksen roolissa.
Moniulotteinen näyttelijä
Oravisto oli myös kielellisesti lahjakas näyttelijä. Tästä todistavat muun muassa Varsovan laulu ja Jörn Donnerin ohjaama Täällä alkaa seikkailu (1965). Edellisessä hän puhui suomen lisäksi sujuvaa englantia kautta elokuvan ja jälkimmäisessä hän näytteli suomalaista arkkitehtia puhuen ruotsia vastanäyttelijänsä Harriet Anderssonin kanssa. Hänen vahva äänensä sopi myös kertojan osiin sellaisissa elokuvissa kuin Jack Witikan Aila, Pohjolan tytär (1951) ja Erkko Kivikosken Laukaus tehtaalla (1973) tai Teuvo Tulion Sensuela (1973). 1980-luvulla Oravisto teki vielä merkittävät sivuosat Pirjo Honkasalon ja Pekka Lehdon Tulipäässä (1980), Anssi Mänttärin Ylösnousemuksessa (1985) ja Eija-Elina Bergholmin Angelan sodassa (1984), jossa myös esitti roolinsa ruotsiksi.
Taru Mäkelän Pikkusisar (1999) jäi Oraviston viimeiseksi elokuvaksi. Hän kuoli vaikeaan sairauteen marraskuussa 2001. Hänet on haudattu Hietaniemen hautausmaalle.
Lin Sen
thumb|200px Lin Sen (11. helmikuuta 1867 Fuzhou – 1. elokuuta 1943 Chongqing) oli Kiinan presidentti vuosina 1931–1943. Hän oli lähinnä keulakuva todellisen vallan ollessa Tšiang Kai-šekillä.
Terho (järvi)
Terho on Kanta-Hämeessä Tammelassa oleva lampi, joka kuuluu Ilmetynjoen valuma-alueeseen. Joki kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella olevaan Turpoonjoen valuma-alueeseen.
Maantiede
Pyöreän lammen pinta-ala on 0,80 hehtaaria ja sen halkaisija on 100 metriä. Siihen ei laskee ojia, mutta siitä laskee kaivettu suo-oja mutkan kautta Vähä-Ilmettyyn. Lammen rantaviiva on 330 metriä pitkä ja sen ranta on puoliksi moreenipohjaista ja puoliksi hiekkapohjaista kangasmaastoa. Järven rannat ovat osin soistuneita. Rannat ovat rakentamattomia eikä sinne johda teitä.
Luonnonhistoria
Terho on syntynyt jääkauden loppuvaiheessa, kun mannerjäätikön reuna päättyi näillä seuduilla suoraan mereen noin 11 400−11 300 vuotta sitten. Pernunjärven muodostumisessa vaikuttaneet jäätikköjokivirtaukset kasasivat suuren sandurin. Lampi on syntynyt sandurin reunaan jääneeseen painaumaan, jonne hiekkamaaston pohjavesi nostaa vedenpinnan lammessa näkyviin.
Storm Hunter
Storm Hunter (o.s. Sanders, s. 11. elokuuta 1994 Rockhampton) on australialainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 165 huhtikuussa 2021 ja nelinpelissä sijalla 62 syyskuussa 2020. Hän on voittanut urallaan kaksi WTA-turnausta nelinpelissä.
Hunter teki WTA-turnausdebyyttinsä Hobartin turnauksessa tammikuussa 2014. Hän voitti ensimmäisellä kierroksella maailmanlistan sijalla 39 olleen Peng Shuain. Hän osallistui ensimmäisen kerran Grand Slam -turnauksen pääsarjaan Australian avoimissa 2014, jossa hän hävisi kuitenkin avauskierroksen ottelunsa.
Lauri Kanto
Lauri Kanto (21. joulukuuta 1888 Vaasa – 21. joulukuuta 1966 Kotka ) oli suomalainen yritysjohtaja, koulutukseltaan diplomi-insinööri. Hän työskenteli Halla Ab:n teknisenä johtajana 1921–1936, Sunila Oy:n toimitusjohtajana vuodesta 1936 vuoteen 1961, jolloin hän jäi eläkkeelle.
AC Kajaani
Historia
AC Kajaani oli kajaanilaisten jalkapalloseurojen Kajaanin Palloilijat ry:n ja FC Tarmo ry:n yhteisesti perustama, erityisesti miesten jalkapalloiluun tarkoitettu ja myöhemmin A- ja B- juniorijoukkueet sisältävä jalkapalloilun erikoisseura. Se perustettiin Kajaanissa 12. marraskuuta 2006. KaPa ja FC Tarmo jatkoivat omaa toimintaansa junioritasolla. Seuran perustavassa kokouksessa olivat läsnä Lauri Huovinen, Kaarlo Karjalainen, Matti Kilpeläinen, Harri Partanen, Raimo Rautiainen, Auvo Schroderus, Arvo Toivainen ja Jyrki Vahlamo. Seuran ensimmäiseksi puheenjohtajaksi valittiin Arvo Toivainen, varapuheenjohtaksi Harri Partanen, sihteeriksi Lauri Huovinen ja rahastonhoitajaksi Harri Partanen. Seuran nimen etuosassa olevat kirjaimet AC tarkoittaa, että A on Allians (yhteenliittymä, kahden tai useamman tahon) ja C on Club, eli kerho. AC Kajaani oli siis kerho joka oli muodostunut kahden seuran yhteenliittymänä. Se sai FC Tarmon paikan Kolmosessa ja sijoittui heti ensimmäisellä kaudellaan 2007 sarjan toiseksi. Myös seuraavana vuonna 2008 sijoitus oli toinen. Samoin pelikausilla 2009 ja 2010 sijoitus oli toinen. Suomen Cupissa joukkue eteni aina neljännelle kierrokselle asti. Kakkoseen AC Kajaani nousi kaudeksi 2012. Kauden päätteeksi joukkue nousi Ykköseen voittamalla kaksiosaisessa nousukarsinnassa Järvenpään Palloseuran yhteismaalein 1–0.
Lauri Kanto
Kanto valmistui 1911 Teknillisestä korkeakoulusta koneinsinööriksi. Hän oli Sunilan perustamisessa mukana alusta pitäen, ja hänestä kehittyi Sunilan henkilöitymä. Hän johti yritystä vanhan ajan patriarkan tavoin. Hän oli tiiviissä yhteistyössä Alvar Aallon kanssa Sunilan asuinalueen suunnittelussa.
AC Kajaani
Historia
Kaudella 2013 AC Kajaani pelasi Ykkösessä, mutta jäi sarjan viimeiseksi ja putosi takaisin Kakkoseen. Joukkue nousi takaisin Ykköseen kauden 2017 päätteeksi, jolloin se voitti kaksiosaisessa nousukarsinnassa FC KTP:n yhteislukemin 6–3.
Lauri Kanto
Hänen veljensä oli Kajaani Oy:n toimitusjohtaja, vuorineuvos Niilo Kanto.
AC Kajaani
Historia
Kaudella 2020 seura pelasi edelleen Ykkösessä, mutta kehnosti pelattu kausi pudotti seuran Kakkoseen. AC Kajaani ei ottanut Kakkosen paikkaa vastaan, vaan päätti lopettaa seuran rahoittajien vetäydyttyä taustalta. Toiminta päätettiin lopettaa 15. joulukuuta 2020.
Verisunnuntai
Verisunnuntai voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Stardust (kappale)
”Stardust” tai ”Star Dust” (suomeksi ”Tähtisumua” ) on Hoagy Carmichaelin säveltämä amerikkalainen musiikkikappale. Carmichael sävelsi kappaleen vuonna 1927 instrumentaaliksi ja lisäsi siihen sanat vuotta myöhemmin. Suosioon se kuitenkin nousi vasta Mitchell Parishin vuonna 1929 kirjoittamalla uudella sanoituksella. ”Stardustista” on levytetty yli 1 500 versiota, mikä tekee siitä yhden kaikkien aikojen levytetyimmistä musiikkikappaleista.
Historia
Carmichaelin mukaan innoitus kappaleen melodiaan tuli eräästä yliopistoaikojen menetetystä romanssista. Hän oli istuskelemassa vanhan yliopistonsa kampusalueella muistellen opiskeluaikojaan, ja alkoi vihellellä melodiaa katsellen tähtitaivasta. Carmichael esitti alun perin sävellystä ragtime-instrumentaalisovituksena, ja hänen vanha opiskelutoverinsa Stuart Gorrell keksi sille nimen ”Star Dust”.
Ensimmäinen levytys kappaleesta tehtiin lokakuussa 1927. Carmichael värväsi indianapolisilaisen orkesterinjohtaja Emil Seidelin yhtyeineen ja ajoi myöhään yöllä Gennett-yhtiön studioon Richmondiin äänittämään kappaletta. Ensimmäinen otos saatiin taltioitua kello 5 aamulla. Carmichael kutsui levytyksissä kappaletta ”mestariteoksekseen”, ja siitä tulikin hänen uransa menestynein sävellys.
Seuraavana keväänä Carmichael äänitti lauletun version kappaleesta Gennett-yhtiölle itse kirjoittamillaan sanoilla varustettuna. Materiaalia oli valmiina vain noin kahdeksi minuutiksi, mutta julkaistavien kappaleiden tavoitepituus oli vähintään 2:45, joten Carmichael kirjoitti paikan päällä kappaleeseen yhden lisäsäkeistön. Levytystä ei kuitenkaan otettu levitykseen; yhtiön studiovalvojan kommentti oli ”Hylätty. Löytyy jo Gennettiltä. Myy huonosti.”
Carmichael kääntyi Irving Millsin levy-yhtiön Mills Musicin puoleen, ja lopulta Mitchell Parish kirjoitti kappaleeseen sittemmin tunnetuiksi tulleet sanat. Kappaleen nimi muutettiin tämän julkaisun yhteydessä muotoon ”Star Dust” alkuperäisestä ”Stardust”-nimestä. Carmichaelin sanotaan aina käyttäneen kirjoitusasua ”Stardust”, kun taas levy-yhtiöt kirjoittivat useimmiten kappaleen nimen erikseen. Hakuteoksista kappale löytyy joskus myös muodossa ”Star-dust”.
Levytyksiä
Yhden historiallisen version esitti Duke Ellingtonin saksofonisti Ben Webster marraskuussa 1940 konsertissa Pohjois-Dakotassa. Kesken konsertin eräs kuuntelija ehdotti ”Stardustia”. Ellingtonilla ei ollut sovitusta valmiina, mutta Webster kuitenkin soitti neljän minuutin improvisaation kappaleesta. Esitys julkaistiin vasta 1970-luvulla, mutta siitä tuli Websterin henkilökohtainen suosikkilevy.
Suomessa kappaleen ovat levyttäneet mm. Inga Sulin Pertti Reposen suomentamin sanoin vuonna 1976 sekä Ossi Runne trumpetilla vuonna 1957 ja Veikko Ahvenainen harmonikalla vuonna 1998. Trumpetisti Lauri Ojala ja George de Godzinskyn johtama Radion viihdeorkesteri taltioivat kappaleesta oman, de Godzinskyn sovittaman versionsa Yleisradion kantanauhalle vuonna 1957.
Gray-koodi
Esimerkki kolmen bitin syklisestä Gray-koodista:
Stardust (kappale)
Suosio
Carmichaelin ensimmäinen äänite myi huonosti, ja Gennettin standardipalkkio (yksi sentti myytyä äänitettä kohti) kustansi säveltäjälle hädin tuskin edestakaisen matkan kotoaan Richmondiin. Kaupalliseen suosioon kappaleen nosti Isham Jonesin vuoden 1930 levytys. Mills Music Trustin mukaan kappale tuotti vuosien 1958 ja 1963 välisenä aikana noin 50 000 dollaria rojalteja vuosittain. Sävellys nosti aiemmin tuntemattoman Carmichaelin yhdeksi Tin Pan Alleyn suurista nimistä.
Gray-koodi
Esimerkki 4-bittisestä syklisestä Gray-koodista:
Stardust (kappale)
Suosio
Kappaleesta on levytetty yli 1 500 versiota, mikä tekee siitä yhden kaikkien aikojen levytetyimmistä musiikkikappaleista. Singlelistoille se on yltänyt ainakin 15 eri artistin esittämänä. Billboard-aikakauslehti julkaisi vuonna 1955 yhdysvaltalaisille tiskijukille kyselyn suosituimmasta populaarimusiikkilevystä. ”Stardustista” oli listan top 25:ssä neljä eri versiota ja ykkössijalle ylsi Artie Shaw’n levytys vuodelta 1941.
Gray-koodi
Matemaattisessa mielessä n-pituinen Gray-koodi antaa kauppamatkustajan ongelman ratkaisun n-ulotteisessa hyperkuutiossa, kun verkon solmupisteitä (kaupungit) vastaavat kuution kulmat ja jänteitä (tiet) kuution särmät.
Lukua x vastaava Gray-koodi saadaan yksinkertaisesti laskemalla biteittäinen XOR-operaatio (poissulkeva TAI-operaatio) lukujen x ja x/2 binääriesityksistä.
Esimerkiksi GRAY(6_{10})=GRAY(110_2)=XOR(110_2,011_2)= 101_2.
Stardust (kappale)
Sävellys
Kappaleen rakenne on 32 tahdin A-B-A-C. Sävellys on kokonaan C-duurissa ja A-osan harmonia muistuttaa vuoden 1918 jazzstandardin ”After You’ve Gone” sointukulkua. Melodia pohjautuu vahvasti sointunuotteihin ja sen onkin sanottu muistuttavan enemmän jazzimprovisaatiota kuin huolellisesti rakennettuja melodiakulkuja, joita aikakauden Tin Pan Alley -säveltäjät kuten George Gershwin, Richard Rodgers ja Irving Berlin julkaisivat.
Gray-koodi
Myös käänteinen operaatio, luvun binääriesityksen laskeminen Gray-koodin perusteella, onnistuu biteittäisillä binäärioperaatioilla helposti. Tällöin pitää vain jakaa Gray-koodiesitystä toistuvasti luvulla 2 (siirto vähemmän merkitsevien bittien suuntaan), kunnes saadaan nolla ja ottaa näin saaduista esityksistä biteittäinen XOR-operaatio.
Esimerkiksi INVERSEGRAY(101_2)=XOR(101_2,010_2,001_2)=110_2=6_{10}.
Gray-koodeja käytetään hyvin yleisesti erilaisten mittaus- ja säätöjärjestelmien toteuttamisessa. Gray-koodin käytön etuna binäärilukujärjestelmään verrattuna on muun muassa se, että mittauslaitteiden rajapintaefektien vaikutukset mittaustuloksiin minimoituvat.
Jackflash (albumi)
Jackflash on samannimisen suomalaisyhtyeen ainoaksi jäänyt studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 1991 levymerkillä Dig It.
Naamioruusupeippo
Naamioruusupeippo (Lagonosticta larvata) on loistopeippojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Naamioruusupeippoa tavataan Senegalista Keski-Afrikan kautta Etiopiaan ja Ugandaan ulottuvalla alueella. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Iskuruus
thumb|175px|Iskurin rintamerkki vuodelta 1932. Iskuruus (, уда́рное движе́ние, udarnoje dviženije) oli osa työn tuottavuuden lisäämiseen tähdännyttä sosialistista kilpailua Neuvostoliitossa ja eräissä muissa sosialistisissa maissa. Liikkeen aktiivista osallistujaa kutsuttiin iskuriksi tai iskutyöläiseksi (ven. уда́рник, udarnik).
Neuvostoliiton kommunistisen puolueen, Komsomolin ja ammattiliittojen ohjaama iskuruus sai alkunsa Moskovan, Leningradin, Uralin ja Donbassin rautatieläisten, tehdastyöläisten ja kaivosmiesten keskuudessa vuosina 1926–1927. Erityisen laajaksi se kehittyi ensimmäisen viisivuotissuunnitelman aikana vuosina 1929–1932. Liikkeen tärkein tavoite oli annettujen tuotantonormien ylittäminen työtehon lisäämisen, työn paremman järjestelyn, koulutustason kehittämisen ja tekniikan hyödyntämisen avulla.
1930-luvun loppupuolella ja toisen maailmansodan aikana iskuruuden korvasivat stahanovilaisuus sekä eräät muut sosialistisen kilpailun muodot. Käsite otettiin uudelleen käyttöön vuonna 1958, jolloin luotiin kommunistisen työn prikaatien ja iskurien liike. Vuoteen 1975 mennessä iskureita oli Neuvostoliitossa jo 24 miljoonaa eli 26 % kaikista palkkatyöläisistä.
Sosialistiseen kilpailuun osallistuminen ja iskurin arvonimi toi työntekijälle aineellisia palkintoja ja muita etuisuuksia. 1950-luvulta lähtien iskuruudessa pyrittiin korostamaan myös moraalisia ja eettisiä arvoja. Liikkeen kampanjamaisuus byrokraattien ennalta määrittämine saavutuksineen soveltui kuitenkin huonosti monimutkaisten tuotantoprosessien hallintaan. Iskurien määrän kasvu lopulta yli 40 prosenttiin tehdastyöläisistä alensi nimityksen arvoa.
Last in Line
Last in Line voi tarkoittaa ainakin:
Jalometallien leimaaminen
Jalometallien leimaaminen tarkoittaa jalometalliesineiden merkitsemistä niiden alkuperää ja ominaisuuksia kuvaavilla symboleilla. Leimaaminen on Suomen lain mukaan pakollinen toimenpide jalometalliesineille. Leimattavaksi määrätyt jalometallit ovat kulta, hopea, platina ja palladium. Jalometallituotteella tarkoitetaan kokonaan tai osittain jalometalleista tai niiden seoksista valmistettua esinettä. Yleisimpiä leimausvelvollisuuden piiriin kuuluvia esineitä ovat korut, pöytähopeat, hopeiset ruokailuvälineet ja muut hopeaesineet. Jalometallilla pinnoitettuja tuotteita ei tarvitse leimata, esimerkiksi kultadubleeketjuja ja elektrolyyttisesti pinnoitettuja.
Myytävien jalometallien leimaaminen
Markkinoilla olevissa tai myyntiin tarkoitetuissa jalometallituotteista pitää olla vähintään kaksi leimaa. Ne ovat nimileima ja pitoisuusleima tai tarkastusleima ja pitoisuusleima. Alle yhden gramman kulta-, platina- tai palladiumtuotteita sekä alle 10 gramman hopeatuotteita ei tarvitse leimata. Jos painorajan alittavat tuotteet leimataan, niissä pitää olla vähintään kaksi edellä mainittua leimaa.
Jalometallituotteita koskevat lait ja asetukset
Jalometallituotteita koskevat:
Niissä määrätään, että jalometallituotteina saa myydä tai luovuttaa esineitä, joissa on vähintään 375 massan tuhannesosaa kultaa, 800 massan tuhannesosaa hopeaa, 850 massan tuhannesosaa platinaa tai 500 massan tuhannesosaa palladiumia. Säädökset koskevat sekä kotimaassa valmistettuja että ulkomailta maahan tuotuja jalometalliesineitä.
Nimileima
Nimileima kertoo tuotteen valmistajan, maahantuojan tai tahon, joka on vastuussa tuoteen leimaamisesta. Esimerkiksi jotkut oppilaitokset tai korukurssien vetäjät antavat leimata heidän valvonnassaan tehtyjä tuotteita. Tukes hyväksyy nimileimaksi ison kirjaimen tai isojen kirjainten yhdistelmän. Ennen vuotta 2001 pystyi rekisteröimään myös kuvion tai erikokoisista kirjaimista tai merkeistä tehdyn yhdistelmän. Nimileima on vahvistettava 3 vuoden välein. Nimileiman voi hankkia Y-tunnusta vastaan.
Pitoisuusleima
Pitoisuusleima kertoo jalometallin puhtauden tuhannesosina massasta. Suomessa jalometallista ei saa leimata muita pitoisuuksia kuin alla mainitussa taulukossa.
Vanhoissa tai ulkomailta tuoduissa tuotteissa voi olla leimattuna muita pitoisuuksia.
Karaatti
Karaatti on vanha jalometallien pitoisuusilmaus, joka tarkoittaa yhtä kahdeskymmenesneljäsosaa (1/24) painosta. Karaattia ei enää pitkään aikaan ole käytetty kultaesineiden leimoissa, mutta kultasepänliikkeiden mainoksissa saatetaan yhä puhua esimerkiksi 18 karaatin (= 750 promillen) kullasta.
Tarkastusleima
Tarkastusleima yleensä näyttää sydämen sisällä olevalta kruunulta. Tarkastusleima ilmaisee, että Tukesin hyväksymä tarkastuslaitos on tarkastanut tuotteen metallipitoisuuden ja hyväksynyt sen.
Vuosileima
Vuosileima ilmaisee tuotteen valmistusvuoden. Suomessa otettiin vuonna 1810 käyttöön vuosileimojen sarja, jota edelleenkin käytetään. Leima muodostuu kirjaimesta A, B, C, D, E, F, G, H, I, K, L, M, N, O, P, Q, R, S, T, U, V, X, Y tai Z jota seuraa numero tai luku. Kirjaimia käytetään järjestyksessä yksi kutakin vuotta kohden ja kirjaimeen liitetty numero ilmaisee kuinka monetta kertaa kirjainsarjaa käytetään. Täten eri leimat tarkoittavat eri vuosia seuraavan taulukon osoittamalla tavalla:
Muut leimat
Edellä mainittujen leimojen lisäksi tuotteessa voi olla myös paikkakuntaleima tai käsityöleima. Tukes ylläpitää nimileimarekisteriä.
Historia
Ruotsi-Suomessa määrättiin 1485, että kulta- ja hopeaseppien oli leimattava teoksensa puumerkeillään tai nimensä alkukirjaimin. Lisäksi 1596 vaadittiin kaupunkivaakuna ja vuodesta 1689 lähtien piti lisätä vuosikirjain leimasarjaan. Suomen erottua Ruotsista, jäi voimaan 1810 annettu asetus, jonka mukaan leimana käytettiin suurruhtinaan kruunua ja uusi vuosikirjainsarja aloitettiin. Vuonna 1853 otettiin käyttöön jalometallien pitoisuusleimat.
Vuonna 2001 astuivat voimaan uudet jalometallituotteita koskevat säädökset, joiden mukaan näistä ovat pakollisia vain pitoisuusleima sekä joko nimi- tai tarkastusleima.
Vuonna 2001 voimaan tulleet säädökset eivät alun perin koskeneet palladiumia. Lainmuutos, jonka mukaan palladiumtuotteet leimataan, tuli voimaan 14. tammikuuta 2009. . Monissa muissa maissa näin oli ollut aikaisemminkin.
Luettelo Ranskan kaupungeista
Tämä on luettelo Ranskassa sijaitsevista kaupungeista. EU:n tilastokeskuksen mukaan määritelmän mukaan kaupungissa on asukkaita vähintään 50000 ja sillä on hallinnollinen keskus.
Kroopin Kilta
Kroopin Kilta on turkulainen harrastajateatteriyhdistys, jonka jäsenten kiinnostuksen kohteena ovat keskiaika, viikingit sekä näytteleminen. Pääasiallisen toimintansa, eli esiintymisensä, kautta yhdistys pyrkii edistämään jäsentensä sekä yleisönsä keskiajan tuntemusta.
Toiminta
Kroopin Kilta ry:n tekemää teatteria voi kutsua lähinnä kontakti- ja improvisaatioteatteriksi. Esityksissä on olemassa käsikirjoitus "punaisena lankana" tai toisaalta jopa pelkkä käsikirjoitettu näytelmä, mutta suuri osa kohtauksista syntyy improvisoinnin kautta yleisön sekä muiden näyttelijöiden kanssa. Kroopin Killan toiminnan kulmakivi ovat monenlaiset juhlat ja tilaisuudet, joihin heidät on palkattu esiintymään luomaan aitoa menneisyyden tunnelmaa sekä juhlahumua. Toiminta-aluetta on Turku lähialueineen, sekä muu Etelä-Suomi Vantaata sekä Hämettä myöten.
Keskiaikaväki nauttii pidoista yhdessä yleisönsä kanssa samoissa pöydissä, syövät keskiaikaiseen tapaan ja puhuvat keskiaikaisia asioita, kuten juoruja, sahdin mausta, sadon onnistumisesta ja milloin mistäkin. Tanssi on myös tärkeä osa esitystä. Yleisö otetaan mukaan tanssimaan keskiaikaisia tansseja keskiaikaisen musiikin tahdeissa, jota vauhdittaa reipas laulanta.
Historia
Kroopin Kilta perustettiin vuonna 2001 Turussa. Alun perin järjestön toiminnan tarkoitus oli olla yhteydenpitoväylänä Turun keskiaikaisilla markkinoilla esiintyvien välillä. Kysynnän vuoksi Kilta alkoi kuitenkin jo varhain tarjota esiintymisiä halukkaille. Teatterin jäseniä on runsaat sata.
Saiturin saha
Saiturin saha (The Miserable Mill) on neljäs kolmestatoista kirjasta yhdysvaltalaisen Lemony Snicket -nimen alla toimineen Daniel Handlerin kirjoittamassa kirjasarjassa Surkeiden sattumusten sarja.
Kirja jatkaa Baudelairen orpojen tarinaa. Tällä kertaa heidät lähetetään asumaan Vähäläntään Onnenkantamoisen sahalle.
Kirja julkaistiin 15. huhtikuuta 2000. Sen julkaisi HarperCollins ja kuvitti Brett Helquist.
Juoni
Saiturin saha alkaa, kun Sunny, Klaus ja Violet matkustavat herra Poen kanssa junalla Vähäläntään lasten uuteen kotiin Onnenkantamoisen sahalle. Matkalla lapset näkevät silmän muotoisen talon.
Heidän uusi esimiehensä Flacutono kamppaa Klausin tahallaan ja rikkoo näin hänen lasinsa. Klaus lähetetään tapaamaan tri. Orwellia. Kun Klaus palaa tunteja myöhemmin, hän käyttäytyy erittäin oudosti, kuin olisi transsissa. Seuraavana päivänä Flacutono herättää Klausin, käskee hänen mennä töihin ja seuraa sitten vierestä, kuinka Klaus tottelee vaivautumatta edes laittamaan kenkiään tai sukkiaan jalkaan. Flacutono käskee Klausin hoitaa leimauskonetta, mutta hän onnistuu aiheuttamaan onnettomuuden ja pudottamaan laitteen optimistisen Phil-nimisen työntekijän jaloille.
Flacutono sanoo kaikille tuntemattoman sanan, ja muut työntekijät kysyvät sen merkitystä. Klaus, joka on yhtäkkiä taas normaali, selittää sanan oitis. Hän sanoo myös, ettei muista mitään lasiensa rikkomisen ja sen hetken väliltä. Flacutono kaataa hänet taas ja rikkoo hänen lasinsa uudelleen. Tällä kertaa Violet ja Sunny menevät Klausin mukaan tri. Orwellin toimistolle.
Yhdessä he saapuvat silmänmuotoiselle talolle. Tri. Orwell vaikuttaa mukavalta, ja hän pyytää Violetia ja Sunnya ystävällisesti odottamaan odotushuoneessa. Siellä he huomaavat vastaanottovirkailija Shirleyn, jonka tunnistavat oitis Olafiksi valepuvussa. Violet tajuaa, että Olafin kanssa samassa juonessa oleva tri. Orwell hypnotisoi Klausia parhaillaan. He lähtevät vihdoin taas kerran transsissa olevan Klausin kanssa.
Palatessaan sahalle he löytävät viestin, jossa heidät käsketään menemään tapaamaan Herraa. Mies sanoo, että jos he vielä aiheuttavat onnettomuuksia, hän antaa heidät Shirleyn huostaan.
Violet ja Sunny laittavat Klausin nukkumaan ja menevät sitten kirjastoon. He lukevat Orwellin lahjoittaman kirjan, ja Violet saa tietää, että Klausin saa pois transsista jollain tietyllä sanalla. Sitten he kuulevat sahan koneiden aloittavan toimintansa aikaisin, ja he rientävät paikalle katsomaan, mistä on kyse.
He löytävät sahalta Charlesin sidottuna tukkiin, jota Klaus työntää kohti pyörösahaa, ja esimies Flacutonon antamassa ohjeita. Tytöt yrittävät pysäyttää heidät, mutta tajuavat Klausin olevan taas transsissa. Violet keksii sanan, jolla Klausia voi käskeä, ja hän käskee pojan vapauttaa Charlesin. Flacutono käskee hänen jatka. Shirley ja Orwell saapuvat ja käskevät Klausin olemaan kuuntelematta siskojaan. Violet muistaa, millä sanalla Klausin sai pois hypnoosista, ja sanoo sen. Sunny ja Orwell taistelevat miekalla ja hampailla, ja Orwell kaatuu pyörösahan eteen, ja hän kuolee. Flacutono ja Shirley sieppaavat Violetin, mutta Klaus onnistuu vapauttamaan Charlesin. Sillä hetkellä herra Poe ja Herra saapuvat, ja Baudelairet selittävät, mitä on tapahtunut.
Kreivi Olaf lukitaan kirjastoon, mutta hän pakenee ikkunasta. Herra häätää Baudelairet sahaltaan, ja heidät lähetetään sisäoppilaitos Vaaksavaaran valmistavaan kouluun.
HMS Veronica (K37)
HMS Veronica (viirinumero K37) oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1941 valmistunut Flower-luokan korvetti toisessa maailmansodassa.
Valmistus
Alus tilattiin 31. elokuuta 1939 South Bank-on-Teesistä Smiths Dock Companyltä, missä köli laskettiin 9. heinäkuuta 1940. Alus laskettiin vesille 17. lokakuuta ja valmistui 18. helmikuuta 1941.
Palvelus
Alus luovutettiin 1942 Yhdysvalloille, joka liitti sen laivastoonsa nimellä USS Temptress.
USS Temptress (PG-62)
Yhdysvallat vastaanotti 16. helmikuuta 1942 aluksen nimeten sen vielä samana päivänä USS Temptressiksi. Alus otettiin palvelukseen 21. maaliskuuta sen ollessa edelleen Britteinsaarilla. Maaliskuun ja huhtikuun ensimmäisen viikon aluksen miehistö oli koulutettavana aluksen ollessa koeajoissa Britteinsaarten lähivesillä. Huhtikuun lopulla alus liittyi saattueeseen ON85, jonka mukaan se siirtyi Yhdysvaltoihin. Saavuttuaan Yhdysvaltoihin alus liitettiin itärannikolla toimivaan laivastoon, jonka mukana se oli itärannikolla ja Karibialla suojellen saattueita New Yorkista Key Westiin Floridaan sekä Guantanamonlahdelle Kuubaan.
Oltuaan kesällä 1945 hetken 3. laivastoalueella koululaivana alus ilmoittautui 1. laivastoalueen komentajalle 7. heinäkuuta. Alus lähti 8. elokuuta Bostonista ja vierailtuaan Azoreilla Ponta Delgadossa 8.-9. heinäkuuta se saapui 14. elokuuta Britteinsaarille. Alus poistettiin palveluksesta 20. elokuuta ja luovutettiin Britannian kuninkaalliselle laivastolle kuusi päivää myöhemmin. Alus myytiin 1946 ja aloitti kauppalaivastossa nimellä Verolock. Alus upposi tammikuussa 1947 ja nostettiin romutettavaksi Blythiin vuonna 1951.
Jarrutus
Jarrutus voi tarkoittaa seuraavia:
Maanteiden pääväylät
Maanteiden pääväylät tai maanteiden runkoverkko on luettelo valtakunnallisesti erityisen merkittävistä maanteistä. Runkoverkon määritelmä sisältyy vuoden 2006 alussa voimaan tulleeseen maantielakiin. Maanteiden pääväylistä päätetään liikenne- ja viestintäministeriön asetuksella.
Runkoverkon määrittely on poliittisesti arka asia, sillä verkon ulkopuolelle jäävät alueet pelkäävät tulevaisuutensa puolesta. Ensimmäinen ehdotus runkoverkosta tehtiin vuonna 2006, mutta se ei lopulta astunut voimaan. Toisen kerran ministeriö esitti runkoverkkoa vuonna 2018.
Luettelo maanteiden pääväylistä
pienoiskuva|[[Lakalaivan eritasoliittymässä Tampereella risteävät valtatiet 3 ja 9 sekä yhdystie 3495.]] Liikenne- ja viestintäministeriö esitti maanteiden runkoverkkoa toisen kerran 5. syyskuuta 2018. Lähes kaikki vuoden 2006 runkoverkkoehdotuksen tiet sisältyivät myös uuteen ehdotukseen. Lopullisessa, 1. tammikuuta 2019 voimaan tulleessa asetuksessa nimitys oli vaihdettu maanteiden pääväyliksi ja uusia tieosuuksia lisätty.
Vuoden 2006 ehdotus
Ehdotetun runkoverkon pituus on 3 140 kilometriä. Runkotie on puhtaasti hallinnollinen käsite, eikä runkoteitä ole tarkoitus mitenkään erityisesti merkitä tieopasteisiin tai tiekarttoihin.
Teiden runkoverkolla halutaan korostaa maan keskeisten keskusten välisiä yhteyksiä saaden hyvät liikennöintiyhteydet niin henkilö- kuin tavaraliikenteellekin. Ehdotettu runkoverkko oli tarkoitus saada kuntoon vuoteen 2030 mennessä, ja tähän arvioitiin tarvittavan rahaa yhteensä 3 750 miljoonaa euroa eli keskimäärin noin 150 miljoonaa euroa vuodessa. Työryhmä asetti runkotieverkolle seuraavan tavoitestandardin:
Runkoverkon parantamisessa korostuvat "kevyemmät" liikenteen sujuvuutta ja turvallisuutta parantavat toimenpiteet, kuten keskikaiteiden ja ohituskaistojen rakentaminen.
Runkoverkkoon kuuluu myös noin 2 750 kilometriä rautateitä.
Inđija
Inđija oli olemassa viimeistään vuonna 1496. Ottomaanit hallitsivat aluetta 1500- 1700-luvuilla, jolloin asukkaat olivat pääosin etnisiä serbejä. Nykyiselle paikalleen Inđija perustettiin vuonna 1746. Vuonna 1791 väkiluvuksi laskettiin 1 054. Vuodesta 1918 alkaen Inđija oli osa Jugoslavian kuningaskuntaa. Juuri ennen toista maailmansotaa kaupungin 7 900 asukkaasta 5 900 oli saksalaisia. Nykyisin enemmistö on serbejä, mutta Slankamenački Vinogradin kaupunginosassa asuu slovakkienemmistö.
Inđijan nykyisenä pormestarina toimii Petar Filipović.
Iskuri
Iskuri voi tarkoittaa seuraavia:
Subjektivismi
Subjektivismi on filosofinen näkökanta, joka korostaa subjektin kokemusta kaiken mittana.
Subjektivismin muotoja:
Pragmatistiseen koulukuntaan kuuluneen filosofina ja psykologina toimineen William Jamesin totuusteorian määrityksissä on metafyysisiä subjektivismin piirteitä.
Kalzeubet Pahimi Deubet
Kalzeubet Pahimi Deubet (s. 1. tammikuuta 1957) on tšadilainen poliitikko, joka toimi maansa pääministerinä 2013–2016. Hän on koulutukseltaan ekonomi, ja toimi ennen pääministerikauttaan Cotontchadin toimitusjohtajana.
Now
Now tai NOW voi tarkoittaa seuraavia:
Heinz Weixelbraun
pienoiskuva|Heinz Weixelbraun Heinz-Karl Weixelbraun (s. 19. toukokuuta 1963 Spittal an der Drau) on itävaltalainen näyttelijä, joka esiintyi Christian Böckin roolissa televisiosarjassa Poliisikoira Rex. Hän on luonut myös uran teatterissa ja esiintynyt useissa elokuvarooleissa. Hän sai näyttelijän koulutuksen ja suoritti Bühnenreifeprüfungin Wienin Volkstheaterissa vuonna 1984.
Liman yliopisto
Liman yliopisto on Perun pääkaupungissa Limassa usealla kampusalueella toimiva yliopisto. Se perustettiin vuonna 1962. Liman yliopistossa on noin 15 000 opiskelijaa. Yliopistossa toimii viisi tiedekuntaa sekä School of Liberal Arts, School of Graduate Studies sekä useita laboratorioita, tutkimuskeskuksia ja muita yksikköjä.
Sijoitus yliopistorankingeissa
Verkkonäkyvyyttä korostavassa espanjalaisessa Webometrics-yliopistorankingissa yliopisto ylsi vuonna 2018 vasta Perun 19. parhaaksi yliopistoksi ja maailmanlistan sijalle 5852.
Vuoden 2019 lopulla yliopisto nousi QS Global World Rankingissa sijoille 801–1000.
Belváros (Pest)
Belváros on Budapestin kaupunginosa sen V osa-alueella. Se on osa Pestin historiallista vanhaa kaupunkia. Vuonna 2001 siellä oli 12 244 asukasta. Belvárosin pohjoispuolella on Lipótvárosin kaupunginosa, jonka kanssa se muodostaa V osa-alueen.
Belváros on epäsäännöllisen viisikulmion muotoinen, ja sen pisin sivu seuraa Tonavan rantaa. Kaupunginosassa on paljon toimistorakennuksia, osa Budapestin yliopistosta ja kauppoja; kapea Váci utca on yksi Budapestin suosituista ostoskaduista. Belvárosin seurakuntakirkko on Pestin vanhin rakennus. Belvárosissa on neljä merkittävää aukiota: Deák Ferencin, Vörösmartyn, Ferenciekin ja Egyetemin aukio. Deák Ferencin aukio on ainoa paikka, jossa kaikki kolme Budapestin metron linjaa kohtaavat toisensa.
Aavikkotaipaani
thumb|200px|left|Aavikkotaipaani on talvella väriltään ruskea. thumb|200px|left|Kesällä aavikkotaipaani on väriltään oliivinvihreä. Aavikkotaipaani (Oxyuranus microlepidotus) on Australiassa esiintyvä myrkkykäärme. Se on maailman myrkyllisin maalla elävä käärme. Kookkaan yksilön myrkkyvarastot riittävät tappamaan äärimmillään 100 aikuista ihmistä tai 250 000 hiirtä. Käärmettä tavataan Australian sisäosissa. Kuivuneiden jokien pohjat ovat lajin mieleisintä elinympäristöä. Aavikkotaipaani munii kerrallaan 12–20 munaa.
Kynnetönmanaatti
Kynnetönmanaatti (Trichechus inunguis) on manaateista pienin. Tämä Amazonin sademetsässä elävä laji on vaarantunut.
Koko ja ulkonäkö
Kynnettömänmanaatin pituus on noin kolme metriä ja paino 350–500 kg. Nimensä mukaan siltä puuttuvat kynnet, toisin kuin muilta manaateilta. Lajin sormiluut ovat pitkät ja ne erottuvat melko helposti. Kynsien ohella lajilta ovat hävinneet myös lantion luut, jotka muilla manaateilla ovat. Iho on muuten tasaisen harmaa, mutta rinnan kohdalla on vaalea alue. Koko ruumista peittää ohut ja lähes väritön karva, joka erottuu huonosti. Ainoastaan suun seudulla karva on verraten tiheää.
Levinneisyys
Kynnetönmanaatti elää vain Amazonin jokialueella, Brasiliassa, Perussa, Kolumbiassa ja Guyanassa. Mahdollisesti niitä on myös Orinoco-joella Venezuelassa.
Uhat
Kynnetönmanaattia metsästävät nykyään lähinnä alkuperäisasukkaat, mutta muutoin se on rauhoitettu. Manaatteja tapettiin 1930- ja 1940-luvuilla tuhansia vuosittain, mikä johti kantojen romahtamiseen. Pyynti lopetettiin 1973. Manaattien lukumäärää ei tiedetä, mutta laji on ilmeisesti harvinaistunut vielä rauhoituksen jälkeenkin etenkin metsänhakkuiden, saastumisen ja myös salametsästyksen takia. Manaatteja hukkuu myös verkkoihin. Kynnetönmanaatti elää useilla suojelualueilla kuten Jaun kansallispuistossa Brasiliassa ja Perussa muun muassa Pacaya-Samirian suojelualueella. Uusia suojelualueita on perusteilla.
Aavikkotaipaani
Käärmeen myrkyllisyydestä ei ollut selvää näyttöä ennen vuotta 1975, jolloin ensimmäinen elävä yksilö saatiin pyydystettyä. On laskettu, että käärme iskee yhdellä puremalla saaliiseensa 44 milligrammaa myrkkyä, mutta on tavattu myös yksilöitä, jotka ruiskuttavat saaliiseensa jopa 110 milligramman annoksia. Kun panee pienen annoksen aavikkotaipaanin myrkkyä kuppiin, joka sisältää ihmisen verta, veri hyytyy sekunneissa. Terveellä ihmisellä puremasta on 7 tuntia elinaikaa. Hiirellä elinaikaa puremasta ei ole kuin pari sekuntia. Vasta-aineita on kehitelty. Lähes kaikki aavikkotaipaanin puremaksi joutuneet ovat olleet käärmettä tutkimuksissa käsitelleitä herpetologeja. Yksikään oikein hoidettu purema ei ole johtanut ihmisen kuolemaan.
Spoils-järjestelmä
Spoils-järjestelmä on Yhdysvalloissa käytetty nimitys käytännöstä, jossa vaalit voittanut puolue täyttää julkiset virat omilla edustajillaan palkiten samalla poliittisilla virkanimityksillä vaalikampanjassa työskennelleitä henkilöitä tai muita puolueen tukijoita. Valtapuolueen vaihtuessa virkamiehet korvataan uusilla; spoils-järjestelmässä tämä koskee myös sellaisia alemman tason virkoja, joihin ei normaalisti liittyisi poliittista vastuuta. Spoils-järjestelmä oli Yhdysvalloissa laajimmillaan 1800-luvulla, kunnes säädettiin sen rajoittamiseen tähtääviä lakeja.
Kaksipuoluejärjestelmässä spoils-järjestelmä varmistaa, että kulloisellakin valtapuolueella on käytössään uskollinen virkakunta ja myös puoluetoimintaan osallistuminen säilyy houkuttelevana. Spoils-järjestelmän arvostelijoiden mukaan se johtaa helposti epäpätevien tai kokemattomien henkilöiden nimittämiseen vastuunalaisiin tehtäviin, mikä lisää hallinnon tehottomuutta. Toisaalta järjestelmän puolustajien mukaan se itse asiassa tehostaa hallinnon edellytyksiä saavuttaa asetetut poliittiset tavoitteet, koska se luo virkamiehille henkilökohtaisen kannustimen toimia sen puolesta, että poliittiset päättäjät saavat täytettyä vaalilupauksensa voittaakseen myös seuraavat vaalit. Lisäksi se mahdollistaa useammille kansalaisille julkiseen virkaan pääsemisen.
Spoils-järjestelmällä voidaan virkanimitysten ohella viitata myös muunlaiseen poliittiseen korruptioon kuten julkisten varojen kanavoimiseen valtapuoluetta tukeville tahoille tai puolueen kannattajien suojelemiseen syytteiltä oikeudessa.
Historia Yhdysvalloissa
thumb|Spoils-järjestelmää arvosteleva [[Thomas Nastin pilapiirros vuodelta 1877. Sialla ratsastava hahmo on järjestelmän isänä pidetty presidentti Andrew Jackson. Jalustaan on kirjoitettu sanat ”To the victor belong the spoils”.]] Yhdysvaltain varhaisista presidenteistä muun muassa Thomas Jefferson suosi voimakkaasti liittolaisiaan virkanimityksissä. Demokraattis-republikaanisen puolueen ollessa pitkään yhtäjaksoisesti vallassa 1800-luvun alkukymmenillä monet korkeat valtion virat muodostuivat pysyviksi, ja puolueen jakauduttua tätä kunnioitettiin vielä John Quincy Adamsin presidenttikaudella, jolloin istuvan presidentin avoimet vastustajatkin saivat pitää virkansa. Tilanne muuttui, kun presidentiksi valittiin vuonna 1828 Andrew Jackson, joka koki edeltäjänsä hallinnon yrittäneen estää hänen valintansa. Jackson alkoi erottaa pitkäaikaisia virkamiehiä, virallisesti kitkeäkseen hallinnon korruptiota ja avatakseen ”demokraattisesti” virkoja kyvykkäille kansalaisille, mutta käytännössä korvaten vastustajiaan ja puolueettomia virkamiehiä omilla tukijoillaan. Sekä demokraatit että whigit alkoivat seurata tätä käytäntöä vuorotellessaan vallassa, ja virkamiesten vaihtaminen vaalien jälkeen vakiintui yhdeksi puolueiden ja niiden sisäisten ryhmäkuntien välisen kamppailun muodoksi. Menettely laajeni vähitellen koskemaan yhä vähäpätöisempiä virkoja myös keskushallinnon ulkopuolella.
Yhdysvaltain sisällissodan jälkeisinä vuosina spoils-järjestelmä ja siihen liittyneet väärinkäytökset muuttuivat niin sumeilemattomiksi, että se alkoi haitata hallinnon tehokkuutta. Esimerkiksi presidentti Benjamin Harrison nimitti 31 000 uutta postivirkailijaa yhden vuoden aikana. Vaatimukset muutoksesta saivat lisäpontta, kun presidentti James Garfieldin murhasi vuonna 1881 Charles J. Guiteau -niminen mies, joka oli tyytymätön siihen, ettei ollut saanut toivomaansa valtion virkaa. Lopulta spoils-järjestelmää alettiin rajoittaa vähentämällä poliittisten johtajien vapaan nimitysvallan piirissä olevia virkoja. Vuonna 1883 säädetty Pendleton Civil Service Act -laki asetti henkilökohtaiset ansiot ensisijaiseksi valtion virkamiesten nimitysperusteeksi, tosin se koski aluksi vain osaa viroista. Vuoden 1940 Hatch Act -laki kielsi virkamiesten osallistumisen vaalikampanjoihin, mikä tosin sallittiin uudelleen vuonna 1993.
Spoils-järjestelmä on Yhdysvalloissa nykyään huomattavasti rajoitetumpi kuin 1800-luvulla, mutta se koskee edelleen osaa liittovaltion, osavaltioiden ja paikallishallinnon virkanimityksistä.
Nimitys
Sotasaalista tarkoittavalla sanalla spoils viitattiin 1800-luvun alun yhdysvaltalaisessa kielenkäytössä korkean tason poliittisiin nimityksiin. Nimitystä tiedetään käytetyn tässä merkityksessä jo vuonna 1812, mutta kuuluisaksi se tuli vuonna 1832, kun senaattori William L. Marcy puolusti presidentti Andrew Jacksonin tekemiä poliittisia virkanimityksiä puheessaan lausahduksella ”To the victor belong the spoils of the enemy” (”Voittajalle kuuluvat vihollisen saaliit”).
Axel Heibergin jäätikkö
thumb|Ilmakuva Axel Heibergin jäätiköstä.
John Lewis
John Lewis tarkoittaa muun muassa seuraavia:
Mólos-Ágios Konstantínos
Mólos-Ágios Konstantínos ( eli Δήμος Μώλου-Αγίου Κωνσταντίνου, Dímos Mólou-Agíou Konstantínou) on Kreikan kunta, joka sijaitsee Fthiotiin alueyksikössä Keski-Kreikan alueella. Kunnan pinta-ala on 340,1 neliökilometriä ja väkiluku 12 090 (vuonna 2011). Kunnan kuntakeskus on Kaména Voúrla.
Kunnan osat
Vuoden 2011 kuntauudistuksesta lähtien Mólos-Ágios Konstantínoksen kunta muodostuu kolmesta kunnallisyksiköstä, jotka vastaavat uudistusta edeltäneitä kuntia. Kunnallisyksiköt sekä niihin kuuluvat kylä- ja kaupunkiyhdyskunnat ja asutukset ovat:
Niilo Kanto
Niilo Kanto (22. huhtikuuta 1897 Helsinki – 19. heinäkuuta 1956 Kajaani) oli suomalainen yritysjohtaja, koulutukseltaan diplomi-insinööri.
Kannon vanhemmat olivat räätäli Manfred Kanto ja Edla Maria Nyberg ja puoliso vuodesta 1922 Siiri Lempi Eskolin. Metsäneuvos Eero Kanto oli heidän poikansa. Niilo Kanto tuli ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta lyseosta 1916 ja valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta 1920. Hän oli Tornatorin spriitehtaan teknillinen johtaja 1921–1922, Valtion Rikkihappo- ja Superfosfaattitehdas Oy:n insinööri Lappeenrannassa 1922, Kajaanin Puutavara Oy:n selluloosatehtaan teknillisen johtajan apulainen 1922–1925 ja selluloosatehtaan tekninen johtaja 1925–1933 ja yhtiön, vuodesta 1945 Kajaani Oy, tekninen johtaja vuodesta 1933 ja toimitusjohtaja vuodesta 1934. Kansanhuoltoministeriön teollisuusosaston päällikkönä Kanto toimi 1940. Hänellä oli myös useita luottamustehtäviä. Vuorineuvoksen arvonimen Kanto sai 1943.
Kannon veli oli Sunila Oy:n toimitusjohtaja Lauri Kanto.
Sudoman ylänkö
pienoiskuva|Sudomskajan ylänkö sijaitsee Pihkovan alueen kartan keskiosassa (keltainen alue). Sudoman ylänkö tai myösSudomskajan ylänkö eli  on pieni ylänkö tai laaja mäki Luoteis-Venäjällä Pihkovan alueen keskiosassa.
Pesäpallon SM-sarja 1951
Pesäpallon mestaruussarjassa 1951 Lahden Mailaveikot uusi edellisen vuoden mestaruutensa kohtalaisen selvällä erolla. Loimaan Palloilijat hävisi Lahdelle peräti juoksuin 51-6, joskin Lahti teki 23 juoksua viimeisessä vuorossa ottelun jo lopullisesti ratkettua.
Sudoman ylänkö
Asutus
Ylänkö sijaitsee enimmäkseen Dedovitšin piirin alueella. Siitä kuuluu osa myös Porhovin piirin eteläosaan ja Novorževin piirin pohjoisosaan, ja pieni osa Ostrovin piiri itäkulmaan. Ylängön alarinteillä, missä vielä on viljelysmaita, sijaitsee muutama taajama. Pohjoisessa sijaitsee Jasno (Ясно), idässä Požerevitsy (Пожеревитсы), etelässä Vjoska (Вëска) ja kaakossa Šiki (Шики). Ylängön järvialueella on muutamia pikkukyliä.
Mastia
Maantietoa
Lampi on 450 metriä pitkä, 150 metriä leveä, ja sen rantaviivan pituus on 1,0 kilometriä. Lammen pinta-ala on 3,6 hehtaaria, ja sen vedenpinnan korkeus on 113,7 metriä meren pinnan yläpuolella. Se sijaitsee 5,3 kilometriä Toijalan kirkosta kaakkoon metsämaastossa. Järveen ei laske ojia, mutta sen ympärillä olevalle suolle on yhdistetty idästä Rajasuon kuivatusoja. Lammen laskuoja lähtee sen länsipääsät, ja se yhdistyy Mastianojan nimisenä Lontilanjokeen Metsä-Paavolassa. Lontilanjoki laskee Vanajaveden Konhilanselkään Nahkialanjoen nimisenä. Lampi on autio, eikä sille johda teitä, mutta metsätie ohittaa lammen sen länsipuolelta. Lammen kohdalla kuntien välinen raja tekee mutkan sillä tavalla, että muu osa järvestä paitsi sen pieni kaakkoisosa kuuluu Valkeakoskelle.
Pesäpallon SM-sarja 1951
Kesätauolla pelattiin mestarit (1950) - muu Suomi -ottelu. Lahti piti kotikentällään hyvin pintansa ja voitti selvin numeroin 8-1. Edellinen mestarit - muu Suomi -ottelu oli pelattu 1932, jolloin Lahti hävisi 3-17.