cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Elämäkerrallinen kirjallisuudentutkimus
thumb|200px|[[Hippolyte Taine oli biografisen kirjallisuudentutkimuksen uranuurtajia.]] Elämäkerrallinen kirjallisuudentutkimus on yksi vanhimpia kirjallisuudentutkimuksen suuntauksia. Se pohjaa tutkimuksensa yhtä lailla tai enemmänkin kirjailijaan kuin teokseen. Viime vuosikymmeninä se on herättänyt ankaraa arvostelua, ja voimakkaita mielipiteitä esiintyy niin sitä vastaan kuin sen puolestakin.
Historiaa
Kirjallisuudentutkimus eriytyi omaksi tieteenalakseen 1800-luvulla, ja elämäkerrallinen eli biografinen menetelmä on ollut siinä mukana lähes alusta asti. Elämäkerrallista kirjallisuudentutkimusta voidaan pitää 1800-luvulla vallinneen ajatustavan, positivismin, jälkeläisenä. Positivismin mukaan tärkeää ja huomioon otettavaa ovat ainoastaan havaittavat tosiasiat. Ranskalainen filosofi Hippolyte Taine sovelsi positivismin periaatteita kirjallisuudentutkimukseen teoksessaan Histoire de la littérature anglaise (1863). Tainen ajatuksista syntyi vähitellen positivistinen biografismi. Positivismin mukaisesti Taine katsoi, että ainoastaan näkyvä ja aineellinen sopi tarkastelun kohteeksi. Kirjallisuudentutkimuksessa tämä johtaa siihen, että tutkijoiden tulee pyrkiä tuntemaan kirjailijoiden sielu ja siihen vaikuttaneet olosuhteet. Käytännössä tämä tarkoittaa sitä, että tutkijan on selvitettävä kaikki mahdolliset tosiasiat kirjailijasta ja hänen ympäristöstään. Elämäkerrallinen kirjallisuudentutkimus perustuu kuitenkin myös käsitykseen siitä, että kirjailija on aina luova poikkeusyksilö. Tällöin biografistinen menetelmä juontuu yhtä aikaa sekä empirismistä että idealismista, mikä tekee siitä sisäisesti ristiriitaisen.
Laajemmin tunnetuksi elämäkerrallisen kirjallisuudentutkimuksen teki Wilhelm Scherer. Hän myös siirsi tutkimuksen painopistettä kohti kirjailijan psykologiaa. Hänen mukaansa teoksen syntyyn vaikuttavat kirjailijan sukuperintö, oppisivistys ja elämänkokemus. 1800- ja 1900-lukujen vaihteessa psykologia sai entistä enemmän painoarvoa. Se näytti ratkaisevan empirismin ja idealismin välisen ristiriidan. Tainen ajatukset ulkopuolisista seikoista jäivät syrjään: kirjailija ja hänen mielensä riittivät tutkimuksen kohteeksi. Näihin aikoihin vakiintui ajatus, jonka mukaan kirjallisuus on kirjailijan yksilöllistä itseilmaisua ja näin ollen aina jotenkin elämäkerrallista. Tämän ajatuksen mukaan teokset ovat vain välineitä päästä tutustumaan kirjailijaan ja hänen persoonallisuuteensa.
Biografinen kirjallisuudentutkimus on kohdannut ankaraa arvostelua 1960-luvulta lähtien. Sen vastapainoksi on syntynyt suuntia, jotka hylkäävät kirjailijan kokonaan. On kuitenkin myös muita suuntauksia, jotka ottavat huomioon kirjailijan ja tekijyyden esimerkiksi elämäkerrallisen tiedon valossa.
Yleistä elämäkerrallisesta kirjallisuudentutkimuksesta
Biografinen kirjallisuudentutkimus on pohjautunut ajatukseen, että kirjailija on poikkeusyksilö, joka pystyy tavoittamaan jotain sellaista, mitä tavalliset ihmiset eivät. Parhaimmillaan kirjailija pystyy paljastamaan kansan sielun ominaisuudet. Tämän takia kirjallisuuden merkitys palautuu kirjailijaan ja hänen elämäänsä. Elämäkerrallisessa kirjallisuudentutkimuksessa kaunokirjallisia teoksia selitetäänkin kirjailijan elämänvaiheiden ja hänen persoonallisuutensa kautta. Toinen puoli elämäkerrallista kirjallisuudentutkimusta on taas se, että kaunokirjallisia teoksia käytetään kirjailijan persoonan selvittämiseen. Tämä on kuitenkin väittelyn alla. Kysymys kuuluukin: mihin tutkimustyö on kohdistettava, itse kaunokirjallisiin teoksiin vai myös niiden synnyinolosuhteisiin? Jälkimmäisessä vaihtoehdossa väittelyn kohteena on lisäksi se, kuinka paljon painoarvoa on annettava kirjailijan henkilökohtaisisille olosuhteille.
Elämäkerrallisen kirjallisuudentutkimuksen alasuuntaukset
Elämäkerrallinen kirjallisuudentutkimus voidaan myös jakaa kolmeen eri asioita painottavaan suuntaukseen. Positivistinen biografismi näkee kaunokirjallisen teoksen historiallisen taustan ja olosuhteiden kautta. Siinä päämäärä on teoksen ulkopuolella, toisin kuin strukturalistisessa biografiassa, jossa ne ovat teoksensisäisiä tai teostenvälisiä. Strukturalistinen biografismi näkee tekijän vain yhtenä mahdollisena subtekstinä, johon teoksella voi olla kytkentöjä. Nämä molemmat suuntaukset kuitenkin pyrkivät periaatteessa yleistyksiin.
Kolmas suuntauksista on psykologinen biografismi, joka pyrkii tutkimaan kirjailijan mieltä. Siinä teos ja tekijä sidotaan erottamattomaksi kokonaisuudeksi, jota ei voi palauttaa taustan tosiasioihin. Kuten strukturalistinenkin elämäkerta, se erottaa tutkimuskohteensa sen historiallisesta taustasta.
Elämäkerta tutkimuksissa
Suhtautumisessa elämäkerralliseen kirjallisuudentutkimukseen on nähtävissä kaksi ääriasennetta. Toiset kieltävät kaunokirjallisuuden elämäkerrallisena lähteenä ehdottomasti, kun taas toinen ääripää on niin sanottu hyväuskoisuus, joka sallii teoksen ja kirjailijan täyden samaistamisen. Harva tutkija kuitenkaan edustaa kumpaakaan ääripäätä, vaikkakin suurta vaihtelua käytetyissä menetelmissä esiintyykin. Kaikista jyrkin ratkaisu pitää teos ja kirjailija kokonaan erillään karsisi varmasti väärien johtopäätösten mahdollisuuden, mutta samalla voitaisiin menettää kiintoisia tulkintoja. Nykyään näin jyrkkää ratkaisua ei juurikaan käytetä, mutta johtopäätöksiä ei myöskään tehdä suin päin. Useimmiten tuotannosta etsitään vahvistusta sille, mikä jo tiedetään uuden informaation sijaan. Jyrki Nummi esittelee artikkelissaan Alussa oli tekijä (1988) erilaisia elämäkerrallisia menetelmiä käyttäen kolmea suomalaista tutkielmaa esimerkkeinä. Pentti Lylyn tutkielma Otto Mannisen Musa Lapidaria ja sen kaksi muusaa (1960) edustaa tosiasiapohjaista elämäkertaa. Tutkimuksessaan Lyly pyrkii samalla osoittamaan elämäkerrallisen tutkimuksen hyödyllisyyttä. Hän ottaa lähtökohdakseen runon luomisajankohdan ja sen julkaisemattoman version. Positivistisen biografian mukaisesti aikaisemmat tosiasiat johtavat myöhempien syntyyn, mikä taas tarkoittaa Lylyn tutkielman kohdalla sitä, että se rakentuu henkilöhistoriallisten seikkojen etsimisestä, tutkimuksellisten oletusten luomisesta ja niiden todistamisesta. Psykologista elämäkertaa Nummen artikkelissa edustaa Maunu Niinistön Elämä ja runous (1976). Psykologisen elämäkertatutkijan ensisijainen kiinnostuksen kohde on taiteilijan henkilö luomishetkellä ja näin ollen yksittäisen kokemuksen alkuperä. Niinistön tutkielmassa tämä kokemus dokumentoidaan tarkoin päivämäärin elämäkerrallisin tiedoin. Tässä tarkastelussa runon merkitys sitoutuu kirjailijan alkuelämykseen ja sen arvo kyseisen elämyksen aitouteen. Kolmantena Nummi esittelee Maria-Liisa Nevalan tutkimuksen ''Ilmari Kianto. Anarkisti ja ihmisyyden puolustaja'' (1986). Tämän tutkimuksen ajatukset perustuvat pitkälti strukturalistisiin periaatteisiin. Strukturalisteilla suhtautuminen tekijään on olennaisesti erilainen kun perinteisemmissä elämäkerrallisissa kirjallisuudentutkimuksissa. Tekijä ei ole enää historiallinen olento, joka elää teostensa takana, vaan jotain, joka on olemassa itse teoksissa. Strukturalisteilla pääpaino onkin teoksissa itsessään.
Ongelmakohdat
Vaikka kirjailija usein käyttääkin oman elämänsä aineistoa teoksissaan, hän muotoilee sen uudelleen, korostaa sitä ja ehkä lisäilee jotain, mikä ei ole hänen omia kokemuksiaan. Tämä tekee vaaralliseksi tehdä suoria johtopäätöksiä teoksen ja kirjailijan oman elämän välillä, sillä eihän ole kovin helppo päätellä, mikä on kirjailijan omaa kokemusta ja mikä muualta haettua. Vaikka kirjailija sanoisikin itse teoksen olevan omaelämäkerrallinen, se ei silti tee siitä täysin luotettavaa tietolähdettä. Omaelämäkerrallistakin teosta tehdessään kirjailija pyrkii luomaan ehyen taideteoksen. Jo se, että teos on taiteellisesti hahmotettu, saa aikaan sen, että se ei enää ole suoraa henkilökohtaista ilmaisua. Toisaalta teksti voi antaa virheellistä tietoa historiallisista henkilöistä tai väärän kuvan kirjailijan elämän kulusta, mutta se voi antaa erittäin pätevää tietoa siitä, miten kirjailija itse on kokenut jotain, esimerkiksi menestymisen paineet. Samoin toistuva motiivi kirjailijan teoksissa antaa epäilemättä tietoa hänen mielenliikkeidensä yhdestä puolesta, mutta ulkoisesta elämästä se ei välttämättä kerro mitään.
Elämäkerrallinen kirjallisuudentutkimus Suomessa
Elämäkerrallinen kirjallisuudentutkimus suuntauksena levisi Suomeen 1800- ja 1900-lukujen vaihteessa. Suomessa tämän alan klassikoksi on noussut Viljo Tarkiaisen tutkimus Aleksis Kivi (1915), joka sisältää lähes kaikki mahdolliset tosiasiat Aleksis Kivestä, mutta välttelee vielä psykologista pohdintaa. Elämäkerrallinen kirjallisuudentutkimus pysyi Suomessa kirjallisuudentutkimuksen johtavana suuntana yli puoli vuosisataa. Suomessa koettiin luonnolliseksi tavaksi lähestyä kirjallisuutta. Tämä saattaa johtua siitäkin, että Suomessa elämäkerrallinen kirjallisuudentutkimus liittyy läheisesti kirjallisuudentutkimuksen eriytymiseen omaksi alakseen.
Shadows of the Dying Sun
Shadows of the Dying Sun on Insomniumin kuudes studioalbumi, joka julkaistiin 25. huhtikuuta 2014.
Timo Luostari
Timo Kustaa Luostari (s. 10. syyskuuta 1980 Ylihärmä on pitkän linjan muusikko, joka on soittanut mm. Isto Hiltusen, Lea Lavenin, Janne Hurmeen sekä kaikkien Mattilan siskosten kanssa. Nykyisin Timo soittaa Mikko Mäkeläinen & Myrskylyhty -yhtyeessä.
Shadows of the Dying Sun
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 2. Kappaleesta "While We Sleep" kuvattiin musiikkivideo.
Timo Luostari
Timo aloitti soitto-uran jo 14 vuoden iässä isoisänsä yhtyeessä, josta avautui tie suurempaan maailmaan; 19-vuotiaana nuorukaisena Timo soitti Isto Hiltusen yhtyeessä. Iston lopetettua keikkailut Luostari soitti mm. Janne Hurmeen sekä Lea Lavenin yhtyeissä. Timo tunnetaan loistavana kitarataiteilijana, jota mm. Esa Pulliainen kehui manttelin­perijäkseen. Kitarataidetta Timo esittää mm. soittamalla haitari­sovituksen kitarasovitukseksi kappaleessa "Ilta Välimerellä". Myös mahtavat soolot kuuluvat Timon erikoisosaamiseen mm. kappaleessa "Sade".
Shadows of the Dying Sun
CD 2
Kappaleet "The Emergence", "The Swarm" ja "The Descent" ilmestyivät alun perin Ephemeral-EP:llä.
Timo Luostari
Timo tekee myös jonkin verran omalla nimellään keikkoja; Timo Luostari & Kilimanjaro on vuonna 2006 perustettu yhtye, jossa Timon monipuoliset lahjat tulevat esiin, joihin kuuluu mm. selän takana soittaminen, etenkin soolot.
Shadows of the Dying Sun
Yhtye
+
Västra Vingåkerin kirkko
Västra Vingåkerin kirkko on Ruotsissa Vingåkerin kunnassa sijaitseva kirkkorakennus. Sitä alettiin rakentamaan noin vuoden 1300 tienoilla, mutta keskiaikaisesta kirkosta ei ole enää paljoakaan jäljellä. Nykyisen ulkonäkönsä kirkko sai vuonna 1783 valmistuneessa remontissa, jolloin muun muassa sakasti rakennettiin. Rakennus oli remontissa myös vuosina 2011–2012.
Satu Takala
Satu Takala (s. 1973 Seinäjoki ) oli Ilkan päätoimittaja vuosina 2012–2019. Hän toimi vuoteen 2012 Ilkan ja Pohjalaisen yhteisen toimituksen toimituspäällikköna. Hän aloitti Ylen Pohjanmaan verkkotoimituksen tuottajana tammikuun lopussa 2020.
Takala on opiskellut Tampereen yliopistossa kirjallisuustiedettä ja valmistunut filosofian maisteriksi. Hän on valmistunut myös metsätalousinsinööriksi. Hän on työskennellyt Väli-Suomen Median toimitusjohtajana ja Sunnuntaisuomalaisen tuottajana Jyväskylässä. Sieltä hän siirtyi toimittajaksi Ilkkaan.
Vindelfjällen
thumb|300px|Näkymää Vindelfjälleniltä.
Vindelfjällen on tunturialue Ruotsissa Sorselen ja Storumanin kuntien alueella. Alueella sijaitsee Vindelfjällenin luonnonsuojelualue. Se on yksi Euroopan suurimmista suojelluista alueista, josta osa kuuluu Natura 2000:een ja osa on suojeltu muuta kautta.
Swazi
Swazi tarkoittaa seuraavia asioita:
Katso myös
Aihepiiriin liittyy läheisesti myös
Anna Itävaltalainen
Anna Itävaltalainen -nimisiä henkilöitä ovat olleet:
Pat Stryker
Patricia "Pat" A. Stryker (s. 1956) on yhdysvaltalainen hyväntekijä, poliittinen vaikuttaja, perijätär ja miljardööri. Hänen isoisänsä oli lääketieteen tohtori, ortopedi Homer Stryker (1894–1980), joka perusti lääketieteellisen tekniikan alalla toimivan Stryker Corporationin vuonna 1941. Pat Strykerin varallisuus on tätä perua. Maaliskuussa 2018 yhdysvaltalainen talousjulkaisu Forbes arvioi hänen omistustensa arvoksi 3,3 miljardia dollaria.
Stryker on korkeakoulupudokas (University of Northern Colorado). Hän on eronnut, kolmen lapsen äiti ja asuu Coloradoin osavaltion Fort Collinsissa.
Hän on perustanut Bohemian Foundation -hyväntekeväisyyssäätiön. Hän on esimerkiksi vuonna 2016 veljensä Jon Strykerin kanssa yhteisesti lahjoittanut 10 miljoonaa dollaria Yhdysvaltain ensimmäisen rodullisista syistä lynkattujen uhrien muistomerkkiä varten. Hän on käyttänyt varallisuuttaan myös poliittisiin tarkoituksiin. Hän tukee demokraatteja poliitikkoja ja liberaalia aatemaailmaa.
Swazin kieli
Swazi (omakielinen nimi: siSwati) on nigeriläis-kongolainen kieli, jota puhutaan Swazimaassa, Etelä-Afrikan tasavallassa ja hieman Mosambikissa. Kielellä on noin 2 324 200 puhujaa, joista 980 000 asuu Swazimaassa. Kielen katsotaan olevan uhanalainen ja se jaetaan kolmeen päämurteeseen. Swazin lähimpiä sukulaiskieliä ovat mm. zulu, xhosa ja ndebele.
Swati on virallinen kieli Swazimaassa ja Etelä-Afrikan tasavallassa. Mosambikissa sitä äidinkielenään puhuvia on ainoastaan hieman yli 700.
Swatia kirjoitetaan latinalaisilla aakkosilla. Raamattu käännettiin kokonaisuudessaan swaziksi vuonna 1996.
Konsonantit
Lähde:
Vokaalit
Lähde:
Justine Lacoste-Beaubien
thumb|right|Justine Lacoste-Beaubien
Justine Lacoste-Beaubien CBE (1. lokakuuta 1877 Montreal, Québec – 17. tammikuuta 1967 Montreal, Québec) oli kanadalainen liikemies ja hyväntekijä, joka tunnetaan ansioistaan pediatrian ja obstetriikan alalla. Hän sai tunnustuksia katoliselta kirkolta ja pääsi Brittiläisen imperiumin ritarikunnan upseeriksi vuonna 1934 sekä komentajaksi 1943. Hän oli myös muun muassa Montrealin yliopiston kunniatohtori vuodesta 1936.
Tuottaja (musiikki)
Tuottaja on musiikin tallentamisesta puhuttaessa henkilö, jonka pääasiallinen tehtävä on vastata musiikin äänityksessä teknillisistä, soundiin vaikuttavista ratkaisuista. Usein hänellä on myös päävastuu budjetin toteutumisesta tuotannossa. Erikseen on olemassa nimitys musiikkituottaja, joka viittaa laajemmin musiikin tuottamisen taloudelliseen puoleen.
Tuottaja valitsee äänentallentamisessa käytettäviä laitteita – jossain tapauksessa myös soittimet – ja tekee myös useimmat muut erilaiset nauhoituksessa tarvittavat tekniset ratkaisut. Tuottajilla on toisinaan myös vaikutusvaltaa kappaleiden sovituksiin, ja he saattavat osallistua laajemmin levyjen tekoprosessiin.
Artisti voi tietysti olla samalla myös oma tuottajansa, jolloin nämä tehtävät yhdistyvät. Tuottajia voi olla samaan aikaan hommissa useampia, mutta yleensä musiikkialbumilla on yksi pääasiallinen tuottaja. Usein levylle on merkitty varsinaisen tuottajan lisäksi avustavia tuottajia, jotka ovat olleet mukana prosessissa. Myös live-taltiointien yhteydessä musiikilla on usein tuottaja, joka työskentelee tällöin konserttilavan tuntumassa.
Tuottaja ei voi olla yksin vastuussa siitä, miltä levy kuulostaa, vaan siihen vaikuttavat väistämättä myös lukuisat muut seikat. Esimerkiksi miksaaja on usein eri henkilö kuin tuottaja, ja samoin itse studio sekä artistin tekemät ratkaisut soitinten suhteen vaikuttavat ääneen paljon. Silti tuottajan panos on hyvin suuri ja tuottajalla on levyn äänestä päävastuu.
Musiikintuotannossa on erilaisia trendejä, jotka vaihtelevat osin teknologian kehityksen mukaan. Eri aikakausilta voidaan löytää omia soundillisia kliseitään, joista tunnetuimpia ovat 1970- ja 1980-lukujen vaihteelle tyypillinen kilkuttava pianoääni ja 1980-luvulla muotiin tullut tapa kaiuttaa rumpuja tietyllä tavalla.
Syyrian sisällissodan ihmisoikeusrikkomukset
Syyrian hallituksen alaiset tahot murhasivat, kiduttivat ja raiskasivat. Syyrian armeija ja puolisotilaalliset joukot käyttivät nälkäsaartoja, pommituksia ja paikoin kemiallisia aseita myös siviileihin joko tarkoituksetta ja/tai tahallaan. Eri kapinallistahot sieppasivat, murhasivat, vainosivat toisuskoisia, käyttivät tykistöä ja räjäyttelivät pommeja.
Murhat, kidutukset, raiskaukset
Syyrian hallitus useimmiten vaikeni alaistensa tekemistä rikkomuksista. 28. marraskuuta 2011 YK julisti Syyrian valtion syyllistyneen rikoksiin ihmisyyttä vastaan, koska se hyväksyi laajat vastustajiin kohdistuneet murhat, kidutukset ja raiskaukset. YK:n raportin mukaan murhat kohdistuivat myös rauhallisesti mieltä osoittaviin siviileihin ja lapsiin. Tiedustelupalvelun lääkäreiksi pukeutuneet työntekijät kiduttivat ihmisiä myös sairaaloissa. . YK:n ihmisoikeuskomitean mukaan Syyrian hallituksen pidätyskeskuksissa kidutettiin raa’asti myös lapsia. Länsimaat, ihmisoikeusjärjestöt ja Syyrian oppositio ovat syyttäneet Syyrian neljää tiedustelupalvelua (mukhabarat) ja hallitusta tukevia puolisotilaallisia joukkoja (shabiha) jatkuvista mielivaltaisista siviilien pidätyksistä, vammauttamisista, kidutuksista ja joukkomurhista, vaikka poikkeustilalaki oli virallisesti kumottu huhtikuussa. Tiedustelupalvelu oli perustanut Syyriaan kymmenien kidutuskeskusten verkoston. Sotilaspoliisi "Caesar" kuvasi kidutusten uhreja, joita oli 10 000. Useimmat kidutetut olivat 20–40 vuoden ikäisiä miehiä.
Shabihat olivat muun muassa Houlan verilöylyn takana Opposition mukaan Syyrian armeija tappoi kranaattitulellaan siviilejä, ja hallitusta auttavat puolisotilaalliset shabiha-joukot kiertelivät Houlassa ja varsinkin Taldoussa talosta taloon teloittaen siviilejä, mukaan lukien lapsia 25.5.2012. Syyrian hallituksen tutkintaryhmän tuloksen mukaan suurin osa kuolleista ei kuollut armeijan tykkitulessa, vaan joukkomurhan teki satojen ihmisten suuruinen terroristiryhmä.
Hallituksen alaiset syyllistyivät toistuvasti seksiin ja seksuaaliseen väkivaltaan molempia sukupuolia ja myös lapsia kohtaan.
Saarrot, pommitukset, kemialliset aseet
Syyrian armeija saartoi vuodesta 2011 lähtien monia kapinallisten valvomia asutuskeskuksia. Armaija tulitti ja pommitti saarrettuja alueita. Tämä tappoi ja vammautti kapinallistaistelijoiden lisäksi myös siviilejä. Saarrot aiheuttivat loukkuun jääneille alueille nälkää, vesipulaa, sähkönjakelun ja tiedonvälityksen katkeamisen.
Syyrian ilmavoimat ja tykistö pommittavat usein asutuskeskuksia, kun kapinallisten taistelijat pääsevät niihin piiloon ja pakoon.
Hallitus käytti toistuvasti epätarkkoja, tuhoa tuottavia Scud-ohjuksia, tavanomaisia pommeja ja tynnyripommeja kapinallisalueita vastaan. Armeija käyttää tynnyripommeja niiden halpuuden takia. Tynnyripommeissa väitetään olevan terässirpaleita ja palavia aineita. Nämä lentokoneista ja helikoptereista pudotetut aseet eivät sovi täsmäpommituksiin, vaan ne ovat monesti pudonneet siviilien niskaan.
Syyrian hallituksen joukot käyttivät paikoin kemiallisia aseita kapinallisia vastaan vuonna 2013. Yhdysvallat painosti ilmaiskujen uhalla Syyrian luovuttamaan kemialliset aseensa. Näitä jäi maahan jonkin verran yhä. Vuonna 2015 puhuttiin taas hallituksen kemiallisista aseista.
Syyrian hallituksen joukot pommittivat syyskuun lopussa 2016 kahta Aleppon kapinallisalueella yhä toiminutta sairaalaa, ja Syyrian edustaja nauroi kysyttäessä tästä.
Länsi syytti sekä Syyrian hallitusta että sen tukijaa Venäjää sairaala- ja avustussaattueiskuista.
Ihmiskilvet, tykistötulitus
Toisaalta kapinalliset käyttivät lapsisotilaita, teloittivat sota- ja muita vankejaan ja käyttivät siviilejä ihmiskilpinä. Tämä tapahtui useimmiten kätkeytymällä mm. Homsissa siviilien asuinalueille hallituksen joukkoja pakoon, jonka takia hallituksen valvoma armeija pommitti näitä asuinalueita maan tasalle. Näin kapinallisten toiminta veti sodan uhreiksi sivullisia. Kun kapinalliset alkoivat saada tykistöä, he alkoivat tulittaa asuinalueita.
Kurdikapinallisten YPG-joukot polttivat ja tuhosivat puskutraktoreilla Isisin alueilta vallattujen koteja ajaen asukkaat pakolaisiksi. Näin tapahtui myös kylissä, joissa ei oltu taisteltu Isisiä vastaan.
Kristus nousee haudasta
Kristus nousee haudasta on pietarilaissyntyisen taiteilijan Ina Collianderin tekemä puupiirros, 53×36 cm, joka valmistui vuonna 1956. Ateneumin taidemuseolla on vedos, joka kuuluu Ester ja Jalo Sihtolan kokoelmiin.
Puupiirros oli Ina Collianderin taiteen päälaji. Kristus nousee haudasta -puupiirroksessa hän kuvaa hetkeä, jossa Kristus kohoaa arkusta enkelin istuessa hänen arkkunsa jalkopäässä. Colianderin henkilökohtainen tunnustuksellisuus ja pyhyyden kokemus ilmenee usein hänen uskonnollisissa töissään.
Carnal / Black to the Blind
Carnal / Black to the Blind on puolalaisen death metal -yhtye Vaderin promosingle, joka on julkaistu vuonna 1997.
Levy on julkaistu ainoastaan Puolassa.
Afántou
Afántou on Kreikan kaupunki sekä samanniminen Ródoksen kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Αφάντου, Dimotikí Enótita Afántou) ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Ródoksen saarella, Ródoksen alueyksikössä Etelä-Egean saarten alueella. Koko kunnallisyksikön väkiluku on 6 911 ja varsinaisen Afántoun kaupungin väkiluku 6 072 (vuonna 2011).
Afántoussa kasvaa hedelmiä ja oliivipuita, ja se tunnetaan myös matoistaan. Afántoussa on muun muassa kolme kilometriä pitkä hiekkaranta ja golfkenttä.
Kunnallisyksikön osat
Afántoun kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kylä- ja kaupunkiyhdyskunnista ja asutuksista:
HMS Garry (1905)
Valmistus
Alus tilattiin osana vuosien 1903-1904 laivasto-ohjelmaa Yarrow and Companyltä Poplarista, missä köli laskettiin 25. huhtikuuta 1904. Alus laskettiin vesille 21. maaliskuuta 1905 ja valmistui saman vuoden syyskuussa.
Perkjärven asemakylä
Perkjärven asemakylä eli Kirillovskoje on maaseututaajama Kyyrölän maalaiskunnassa Viipurin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Karjalankannaksella Perkoisenjärven itäpuolella Pietari–Viipuri-radan varrella olevan Perkjärven rautatieaseman ympärillä. Perkjärvi kuuluu Suomen Neuvostoliitolle luovuttamiin alueisiin ja se oli aikoinaan Suomen Muolaan kunnan kylä.
HMS Garry (1905)
Palvelus
Alus myytiin 22. lokakuuta 1919 romutettavaksi.
Perkjärven asemakylä
Muolaan kunnan Perkjärven asemakylä
Suomelle kuuluessaan Perkjärven asemakylä sijaitsi Muolaan lounaisosassa Kanneljärven ja Uudenkirkon kuntien rajojen läheisyydessä, joista sen erotti Valtion omistama Pällilän kruununpuisto. Matkaa Muolaan kirkonkylään Kirkkorantaan oli noin 16 kilometriä. Idässä Perkjärven asemakylä rajoittui Perkjärven kylään.
Perkjärven rautatieasema oli sijoitettu rautatien ja Muolaasta Kuolemajärvelle johtaneen maantien risteykseen vuonna 1870. Asema oli alkuaikoinaan lähin rautatieliikennepaikka niin Muolaan ja Kuolemajärven kirkonkylistä kuin suuresta Kyyrölän kylästäkin katsottuna. Venäjän maaliskuun vallankumoukseen saakka Perkjärvi oli vilkas rautatieasema, jonka kautta varakkaat pietarilaiset kulkivat huviloilleen Muolaaseen. Vallankumouksen jälkeen ja varsinkin Neuvosto-Venäjän vastaisen rajan sulkeuduttua vuonna 1920 venäläisten huvila-asukkaiden virta tyrehtyi ja aseman liikenne hiljeni huomattavasti.
Perkjärven asemakylä oli vireä taajama, jossa oli ennen talvisotaa lähes 1 000 asukasta. Taajamassa oli kaksi kansakoulua, kotiteollisuuskoulu, Perkjärven luterilainen rukoushuone, Perkjärven ortodoksinen kirkko, Kannaksen Osuusliikkeen myymälä, Kekin, Himasen ja Suokkaan yksityiskaupat, postitoimisto, puhelinkeskus, apteekki, suojeluskunnan talo, urheilukenttä ja ampumarata. Aseman läheisyydessä toimi myös makaronitehdas. Taajaman halki kulki maantie, joka alkoi kantatie 63 varrelta Parkkilasta ja johti Uudenkirkon puolelle valtatie 15:lle. Taajamasta johti kylätie koilliseen Perkjärven länsirannalla sijainneeseen Koteja Kodittomille Lapsille ry:n omistamaan Karjalan lastenkotiin ja etelään Kanneljärven puolella olleelle Lounatjoen asemalle. Perkjärven asemalta johti kaksi pistoraidetta: Perkjärvi–Savikko-rautatie itään Perkjärven kylään Savikon tiilitehtaalle ja toinen länteen Perkjärven tykistöleirille, joka nimestään huolimatta sijaitsi Uudenkirkon puolella Kaukjärvellä. Monet aseman seudun asukkaat kävivät töissä Viipurissa. Perkoisenjärven rannoilla oli paljon huviloita.
Koulut
Ensimmäisen koulun Perkjärven asemalle perusti rautatiehallitus, mutta tähän kouluun ei otettu muita kuin rautatieläisten lapsia. Kunnallinen koulu taajamaan perustettiin vuonna 1910 Viipurin läänin kuvernöörin päätöksen perusteella. Tätä ennen Perkjärven asemanseutu oli kuulunut Perkjärven kylän koulupiirin. Perkjärven aseman koulu toimi aluksi vuokrahuoneissa, kunnes sille valmistui oma koulutalo vuonna 1912. Vuoden 1921 oppivelvollisuuslain jälkeen rautatiehallitus luovutti koulunsa Muolaan kunnalle ja tämän jälkeen kunnalla oli kaksi koulurakennusta, joissa toimi yksi alakoulun opettaja ja kaksi yläkoulun opettajaa. Rautatienkoulu tuhoutui talvisodassa, mutta toinen koulu säilyi.
Sota-aika
Perkjärven aseman asukkaat evakuoitiin läntisempään Suomeen heti talvisodan alettua vuonna 1939. Moskovan rauhassa 1940 alue luovutettiin Neuvostoliitolle, mutta Suomi valtasi alueen takaisin jatkosodan alussa 1941 ja kylän asukkaat pääsivät palaamaan raunioituneeseen kotikyläänsä. Jälleenrakennus keskeytyi vuonna 1944 Neuvostoliiton suurhyökkäyksen alettua ja kylien asukkaat evakuoitiin uudelleen. Rauhanteossa kylä jäi taas Neuvostoliiton puolelle. Sodan jälkeen Muolaan siirtoväki asutettiin Lounais-Hämeeseen ja Etelä-Pirkanmaalle, jossa Perkjärven aseman asukkaat asutettiin Akaaseen.
Surun neitsyet
Surun neitsyet tai Viisi surevaa naista on taiteilija Ina Collianderin puupiirros vuodelta 1950. Teos on kooltaan 32,5×44,2 cm ja Ateneumin kokoelmissa on siitä vedos, joka kuuluu Ester ja Jalo Sihtolan kokoelmiin.
Surun neitsyet kuvaa viittä pitkätukkaista nuorta naista vaipuneena maahan, osa peittää kasvonsa. Yksi tytöistä makaa vatsallaan, toinen tytöistä koskettaa kolmatta tyttöä selkään. Ympäristönään heillä on erämaata muistuttava hietikko.
Kertomus (puupiirros)
Kertomus-puupiirroksessa Colliander yhdistää Raamatun Kristus-kertomusta näyttäen tapahtumia ajanlaskun alusta. Niiden alapuolella hän kuvaa 1960-luvun nuoria rennosti kuuntelemassa kertomusta.
Xeper / North
Levy on julkaistu ainoastaan Puolassa, jolloin se oli osa Super Poster -lehden julkaisua 2/2000.
Youdiou
Youdioun kunta rajoittuu koillisessa Koron piirin Barapirélin, kaakossa Koron, lounaassa Koporo Penin ja luoteessa Madougoun kuntiin. Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen. Kunnassa on 12 kylää.
Kunnan liikenneyhteydet ovat heikot. Palveluihin kuuluu seitsemän koulua, kaksi koulutus- ja kehittämiskeskusta (CED) sekä terveysasema.
Suojapaita
Suojapaita (suojaliivi) on moottoripyöräurheilussa ja extreme-lajeissa käytettävä paita, jonka tehtävänä on suojata käyttäjiä pahemmilta iskuilta. Suojattavia kohteita ovat olkapäät, kyynärpäät, rintakehä ja usein myös selkä. Halvimmat suojapaidat on valmistettu yleensä puuvillaverkosta ja muovisista suojaelementeistä ja ne on tarkoitettu motocross-käyttöön. Vaativampaan käyttöön tarkoitetut suojapaidat perustuvat teknisiin kankaisiin ja tehokkaasti iskuavaimentaviin joustaviin suojaelementteihin.
Holly Dignard
Holly Elissa Dignard (s. 1. lokakuuta 1979 Moncton, New Brunswick, Kanada) on kanadalainen näyttelijä ja tuottaja.
Ura
Valmistumisensa jälkeen Dignard aloitti näyttelemisen televisiosarjoissa Call of the Wild ja Äärirajoilla. Seuraavana vuonna hän teki ensimmäiset elokuvaroolinsa elokuvissa Seeking Winonas ja Voyage of the Unicorn. Sittemmin Dignard on esiintynyt vierailurooleissa televisiosarjoissa ja sivurooleissa elokuvissa. Hän on vieraillut muun muassa televisiosarjoissa Tähtiportti, Stargate: Atlantis, Taisteluplaneetta Galactica, Kyle XY, Eureka ja Supernatural. Dignardilla oli myös päärooli kanadalaisessa draamasarjassa Whistler. Elokuvissa hän on esiintynyt muun muassa Polar Stormissa, Steven Seagalin ohjaamassa Kill Switchissä ja Heather Locklearin He Loves Messä.
Dignard tekee vapaaehtoistyötä Ugandassa.
Synsiö
Synsiö eli Synsiä on Etelä-Savossa Kangasniemellä Synsiön lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Synsiö on 9,1 kilometriä pitkä, 5,7 kilometriä leveä, ja sen pinta-ala on 1 942 hehtaaria eli 19,4 neliökilometriä. Synsiö on Puulan kalastusalueen pohjoisosassa sijaitseva lievästi tummavetinen, karu ja matala järvi. Synsiönjärvi on moreenipohjainen. Se jakautuu kahteen järvialtaaseen: Haahkalanselkään ja Synsiään.
Siinä on 96 saarta, joiden pinta-ala on 86,94 hehtaaria eli noin noin 4,3 prosenttia järven kokonaispinta-alasta. Saarista 9 on yli hehtaarin suuruisia, 59 yli aarin ja loput 28 ovat alle aarin kokoisia. Suurin saari on Orastensaari ja seuraavaksi suurin on suojeltu Hänninsaari. Muita saaria ovat esimerkiksi Rahuaari, Vuorisensaari, Lehtisensaari, Lamposaari, Hirvisaari ja Jokilahdensaari. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuudeksi on määritetty 59,76 miljoonaa kuutiometriä eli 0,05976 kuutiokilometriä ja sen keskisyvyydeksi on saatu 3,1 metriä. Sen syvänteessä on 17,3 metriä syvää. Järven rantaviivan pituus on 82,6 kilometriä, josta saarten rantaviivan yhteispituuden osuus siitä on 21,1 kilometriä.
Luontoarvoja
Järvireitillä on runsaasti järvitaimenen lisääntymiseen soveltuvia virtavesiä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Mäntyharjun reitin valuma-alueen (14.9) Puulaveden alueella (14.92), jonka Synsiäjärven valuma-alueeseen (14.926) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 110,4 metriä mpy.
Synsiöstä vedet laskevat Kokkoniemenjokea Iso-Kaihlaseen ja siitä edelleen Puulan luoteisosaan, Sätkynselälle. Synsiään laskevat järvet ovat Iso-Siikajärvi ja Ylänne, jotka ovat karuja ja tummavetisiä.
All the Things You Are
”All the Things You Are” on Jerome Kernin säveltämä ja Oscar Hammerstein II:n sanoittama musiikkikappale vuoden 1939 lyhytaikaiseksi jääneestä Broadway-musikaalista Very Warm for May. Monimutkaisesta harmoniasta johtuen Kern ei odottanut sävellyksen menestyvän, mutta siitä tuli nopeasti suosittu muun muassa Tommy Dorseyn ja Artie Shaw’n nauhoitusten myötä. Kappaleen ovat nauhoittaneet lukuisat populaari- ja jazzmusiikin artistit. Se on yksi Kernin tunnetuimmista sävellyksistä ja yksi kaikkien aikojen nauhoitetuimmista jazzstandardeista.
Historia
Kern sävelsi kappaleen viimeiseen Broadway-musikaaliinsa Very Warm For May. Ensimmäinen versio kappaleesta julkaistiin duettosovituksena 11. lokakuuta 1939, ja marraskuun alussa ilmestyi sovitus pianolle ja soololaulajalle. Näytelmän juoni kertoi kesäteatterin henkilökunnan rakkauskiemuroista, ja se sai ensi-iltansa 17. marraskuuta 1939. Kappale esiintyi näytelmässä ensin Hiram Shermanin, Frances Mercerin ja Hollace Shaw’n johtamana kuoronumerona, ja myöhemmin toisessa näytöksessä Ray Mayerin esittämänä soolona. Huonoista arvosteluista johtuen musikaali ei vetänyt yleisöä ja se lopetettiin jo 59 esityksen jälkeen.
Tommy Dorseyn nauhoitus nousi vuonna 1939 listaykköseksi ja pysyi listalla 13 viikkoa. Seuraavana vuonna Artie Shaw’n orkesteri nosti sen uudelleen listoille laulaja Helen Forrestin kanssa saavuttaen kahdeksannen sijan. Myös Frankie Mastersin yhtye nousi listoille vuonna 1940. Pianisti Art Tatum nauhoitti kappaleen vuonna 1940. Coleman Hawkins ja Erroll Garner äänittivät omat versionsa vuonna 1944. Charlie Parkerin vuoden 1947 nauhoitus ”Bird of Paradise” perustui ”All the Things You Aren” sointukulkuun ja sen katsotaan vaikuttaneen vahvasti kappaleen asemaan usein tulkittuna standardina.
Charlie Parkerista, Dizzy Gillespiestä, Bud Powellista, Charles Mingusista ja Max Roachista koostuva ”The Quintet” soitti kappaleen vuoden 1953 konserttissaan Massey Hallissa. Esitys julkaistiin konserttitallenteella Jazz at Massey Hall. Kappaleen ovat nauhoittaneet myös Ahmad Jamal (Complete Live at the Pershing Lounge, 1958), Ella Fitzgerald (Sings the Jerome Kern Song Book, 1963), Barbra Streisand (Simply Streisand, 1967), Michael Jackson (Music & Me, 1973), Keith Jarrett (Standards Vol. 1, 1983) sekä Pat Metheny (Question and Answer, 1989).
Kun Very Warm for May -näytelmästä tehtiin elokuvaversio Amor, Amor vuonna 1944, elokuvan ääniraidalle otettiin muun muassa George Gershwinin, Sunny Skylarin ja Louis Alterin sävellyksiä. ”All the Things You Are” oli elokuvan ainoa Kernin säveltämä kappale ja samalla ainoa kappale alkuperäisestä musikaalista. Kappaletta käytettiin vuoden 1986 Broadway-näytelmässä Jerome Kern Goes to Hollywood, jossa sen lauloivat Liz Robertson, Elaine Delmar ja Scott Holmes. Very Warm for Maytä ei ole esitetty uudelleen Broadwayllä.
Suosio
Omien sanojensa mukaan Kern sävelsi harmonisesti monimutkaisen kappaleen toteuttaakseen omaa luovuuttaan eikä aluksi uskonut sävellyksellä olevan mahdollisuuksia kaupalliseen menestykseen. Se nousi kuitenkin heti ilmestymisvuonnaan singlelistan kärkeen vastoin säveltäjän odotuksia. Kappaleen ovat sittemmin nauhoittaneet lukuisat artistit; siitä on tullut populaarimusiikin standardi ja jazzin yksi kaikkien aikojen nauhoitetuimmista kappaleista.
JazzStandards.com-sivuston tekemässä luettelossa kappale on Johnny Greenin ”Body and Soulin” jälkeen toiseksi nauhoitetuin jazzstandardi. Yhdysvaltalaisille säveltäjille vuonna 1964 tehdyssä kyselyssä kaikkien aikojen parhaasta musiikkikappaleesta ”All the Things You Are” sijoittui ensimmäiseksi. Hammersteinin yhteistyökumppaniksi myöhemmin tullut säveltäjä Richard Rodgers on sanonut kappaleen olevan muiden tekemistä sävellyksistä se, jonka hän olisi kaikista eniten itse halunnut säveltää. Musiikkikirjoittaja Charles Hamm sijoitti kappaleen sijalle 40 luettelossaan vuosien 1900–1950 useimmin nauhoitetuista kappaleista Yhdysvalloissa.
Sävellys ja sanat
Kappaleessa käytetään 36 tahdin mittaisen rakenteen aikana viittä eri sävellajia: Se alkaa f-mollista ja siirtyy C-duuriin, G-duuriin ja E-duuriin, minkä jälkeen palataan f-molliin ennen lopetusta rinnakkaissävellaji As-duurissa. Säkeistö on G-duurissa eikä sillä ole melodisia yhteyksiä kertosäkeeseen. Säkeistö kuitenkin jätetään yleensä soittamatta. Kappaleessa käytetään useassa kohdassa kvinttiympyrän mukaista sointukulkua. Ensimmäiset viisi sointua, Fm7–Bm7–E♭7–A♭maj7–D♭maj7, ovat täsmälleen samat kuin myöhemmin kirjoitetun jazzstandardin ”Fly Me to the Moon” ensimmäiset soinnut.
Hammersteinin sanat ovat vaatimattomat, tunteelliset ja romanttiset. Sanoituksessa luetellaan laulun kohteen erilaisia viehättäviä ominaisuuksia ja kuvataan tätä muun muassa ”kevään lupaamaksi suudelmaksi”. Jazzbasisti Keith ”Red” Mitchell kirjoitti vuonna 1999 kappaleeseen uudet sanat ja julkaisi sen runona nimeltä ”You Are” kirjassaan Keith ”Red” Mitchell: Selected Poems 1968–1992. Suomeksi kappale on käännetty nimelle ”Kaunein unelmain” (san. Kari Tuomisaari, 1976).
Elokuva
Kappaletta on käytetty useiden elokuvien musiikkiraidalla.
Rukajärvi
thumb|200px|Rukajärven kunta Mujejärven piirin kartalla. Rukajärvi on maalaiskunta ja sen keskuskylä Karjalan tasavallan Mujejärven piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Rukajärven itärannalla 84 kilometriä maanteitse Mujejärveltä koilliseen. Kylässä on 753 ja kunnassa 909 asukasta (vuonna 2012).
Maantiede ja asutus
Rukajärven kunnan pinta-ala on 3 990 neliökilometriä. Se rajoittuu koillisessa Belomorskin piirin Sosnavitsan, idässä Segežan piirin Mustakosken, etelässä Karhumäen piirin Paatenen, kaakossa Mujejärven ja luoteessa Mujejärven piirin Lietmajärven kuntiin. Pinta-alasta valtaosa on metsää ja vesistöjä.
Kunnan alue kuuluu pääosin Länsi-Karjalan ylänköön. Sen maisemaa leimaavaat kumpuileva moreenitasanko ja lukuisat pienet järvet. Niistä suurimmat ovat kunnan rajalla sijaitseva Ontajärvi sekä Jousijärvi (ven. Jevžozero), Rukajärvi (Rugozero), Rokšozero ja Unusozero. Jokia ovat Onnanjoki (Onda), Hongusoja (Gonguzoja), Koivuoja (Koivu) ja Moinan-Amindomaoja. Rukajärven kylän lähellä sijaitsee luonnonmuistomerkkinä suojeltu suo.
Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluvat Ontajärvi ja Rukajärven pohjoispuolella sijaitseva Severnyin asutus. Ontajärvellä on 153 asukasta ja Severnyissä kolme (vuonna 2012). Kunnan väkiluku laski 21 prosentilla vuosina 2001–2012. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan asukkaista 58 % on kansallisuudeltaan venäläisiä, 26 % karjalaisia, 11 % valkovenäläisiä ja 3 % ukrainalaisia.
Historia
Varhaisimmat kuvaukset Novgorodin Lappiin kuuluneesta Rukajärvestä ovat 1500-luvulta. Vuonna 1578 tsaarin voivodi rakensi sinne linnoituksen, joka samana vuonna torjui ruotsalaisten hyökkäyksen. Vuonna 1597 Rukajärvelle pystytettiin kirkko ja perustettiin ortodoksinen seurakunta. Saman vuoden tarkastuskirjan mukaan Rukajärven pogostassa oli 44 asuttua taloa. Vuonna 1707 taloluku oli noussut 75:een. Seudulla asuneet karjalaiset harjoittivat kaskiviljelyä, kalastusta ja turkismetsästystä sekä toimittivat rautamalmia Petroskoin ja Kentjärven tehtaille. Ruotsalaiset hävittivät Rukajärven kyliä vuonna 1718. Lieksan ja Ilomantsin suomalaiset kävivät hävitysretkellä vuonna 1742.
1900-luvun alussa seudun kylät muodostivat Aunuksen läänin Poventsan kihlakuntaan kuuluneen Rukajärven volostin eli kunnan, joka käsitti Kiimasjärven, Korpilahden ja Rukajärven kyläkunnat. Muita kyliä olivat muun muassa Ontajärvi, Lietma ja Tiiksi. Rukajärven volosti rajoittui pohjoisessa Arkangelin läänin Kemin kihlakunnan Kontokin, Jyskyjärven ja Tunkuan volosteihin, kaakossa Poventsan kihlakunnan Paatenen ja lounaassa Repolan volosteihin sekä lännessä Suomeen. Vuonna 1905 volostissa oli 29 kylää ja 2 200 asukasta. Rukajärven kylässä oli koulu, 108 taloa ja 604 asukasta. 1920-luvun alussa Rukajärvestä erotettiin Kiimasjärven volosti.
Rukajärven seurakuntakoulu mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1841. Vuonna 1879 kylään avattiin opetusministeriön rahoittama koulu, vuonna 1910 kirjasto ja vuonna 1912 semstvon postiasema. Lokakuun vallankumouksen jälkeen Rukajärvellä kärsittiin nälänhädästä ja heimosotien aiheuttamista levottomuuksista. Marraskuussa 1921 kylään tunkeutuneet suomalaiset ampuivat 11 rukajärveläistä kommunistia ja kolme virkamiestä. Sotatoimien päättyessä suuri osa väestöstä pakeni Suomeen.
Rukajärven ja Kiimasjärven volosteista sekä osista Tunkuaa, Jyskyjärveä ja Kontokkia muodostettiin vuonna 1927 Rukajärven piiri, johon kuuluivat Kiimasjärven, Luvajärven, Ontajärven, Ontrosenvaaran ja Rukajärven kyläneuvostot. Vuoden 1926 väestönlaskennan mukaan piirin 43 kylässä oli 2 500 asukasta, joista valtaosa oli karjalaisia. Piirikeskuksessa asukkaita oli lähes 500. Vuosina 1932–1934 ja uudelleen vuodesta 1948 lähtien Rukajärven piiriin kuului myös Repolan piiri. Rukajärven piiri lakkautettiin ja liitettiin Segežan piiriin vuonna 1958.
1920–1930-luvut olivat Rukajärvellä voimakasta talouden ja kulttuurin kehityksen aikaa. Vuonna 1929 perustettiin Rukajärven metsäteollisuuspiiri ja seuraavana vuonna kolhoosi. Elämää synkistivät vuonna 1935 alkaneet Stalinin vainot, joiden kohteeksi joutui satoja rukajärveläisiä.
Rukajärvi jatkosodassa
Jatkosodassa 1941–1944 Rukajärven piiri oli suomalaisten miehittämä. Venäjä teki omalla puolellaan liikekannallepanon ja alueen siviiliväestö evakuoitiin Arkangelin ja Kirovin alueille sekä Uralille. Suomalaiset lähettivät Rukajärvelle 14. divisioonan, johon kuluivat muun muassa jalkaväkirykmentti 10, JR 52 ja JR 31. Rukajärven alueen komentaja oli eversti Erkki Raappana. Rukajärven–Ontajärven alueella käytiin kovia taisteluja varsinkin vuonna 1941 ja vuosina 1943–1944. Rukajärven kylä vallattiin 11.9.1941. Kaukopartiotoiminta alueella oli vilkasta molemmin puolin rintamaa koko sodan ajan. Suomalaiset pitivät saavutetut asemansa Rukajärvellä sodan loppuun asti. Suomalaisten asemia olivat muun muassa Sukellusveneen, Peukaloniemen ja Kotiniemen sekä Pallon ja Piipun tukikohdat. Rukajärven suunnan suurin taistelu käytiin Tahkokoskella vuonna 1944. Suurin mottitaistelu käytiin Omelian motissa. Suurimmat tykistökeskitykset koko rintamalohkolla venäläiset ampuivat Pallon tukikohtaan vuosina 1943–1944.
Sodan jälkeen
Sodan jälkeen asukkaat palasivat Rukajärvelle. Kylän harvoja säilyneitä rakennuksia oli suomalaisten esikuntana toiminut Pronjajevien talo. Rukajärven metsäteollisuuspiiri aloitti toimintansa uudelleen vuonna 1946. Rukajärven ja Ontajärven kolhoosit yhdistettiin 1950-luvun alussa ja myöhemmin niistä muodostettiin metsäteollisuuspiirin aputalous. Vuonna 1969 sen pohjalta perustettiin Rukajärven turkissovhoosi.
Liikenne, talous ja palvelut
Rukajärven kautta kulkee Kotškoman, Tiiksin, Lietmajärven ja Kostamuksen välinen maantie, josta haarautuu tie Ontajärvelle. Ontajärveltä on linja-autoreitti Mujejärvelle.
Paikallisista työnantajista tärkeimpiä ovat julkiset palvelut, varuskunta ja tielaitos. Kunnassa toimii metsänhoitoalue Maataloutta edustaa yksi yksityistila ja 26 asukkaiden palstaviljelmää, jotka tuottavat maitoa, lihaa, munia, perunaa ja vihanneksia. 48 % työikäisistä ei käy ansiotöissä ja 13 % työvoimasta työskentelee kunnan ulkopuolella.
Keskuskylän palveluihin kuuluvat keskikoulu, lasten harrastuskeskus, kulttuuri- ja vapaa-aikakeskus, kirjasto, pieni poliklinikka, hoitokoti, posti ja joukko kauppoja.
Nähtävyydet ja matkailu
Seudulta on löydetty useita kivikautisia asuinpaikkoja. Rakennusmuistomerkkehin kuuluvat Ontajärven 1800-luvun jälkipuoliskolla pystytetty tsasouna ja riihi sekä vuonna 1858 rakennettu Pronjajevan talo Rukajärvellä. Kunnassa on heimosodissa ja talvisodassa kaatuneiden puna-armeijalaisten ja siviilien hautapaikkoja. Rukajärvellä on vuonna 1921 ammuttujen muistomerkki ja kylän itäpuolella Kotškoman tien varressa jatkosodan rintamalinjan muistoksi pystytetty tykki.
Kunnassa on Onnanjoen sekä Ontajärven–Pisiniemen retkeilyreitit. Ontajärvellä on kehitetty perhemajoitusta.
Kirjallisuutta
Jatkosodan Rukajärvi kirjallisuudessa ja elokuvassa:
Maine-luokka
Suunnittelu
Alukset perustuivat uuteen suunnitelmaan, jonka perustana oli uusien 12 tuuman pääaseiden käyttöön ottaminen. Lisäksi otettiin käyttöön KC-panssarointi, mikä ohensi panssaroinnin paksuutta. Alukset oli varustettu komentosiltaan yltäneellä etukannella, minkä seurauksena alusten vapaakorkeus keulassa oli noin iä.
Alukset
Alusten hankinta vahvistettiin 4. toukokuuta 1898 annetulla lailla.
HMS Foyle (1903)
HMS Foyle oli Britannian kuninkaallisen laivaston River-luokan torpedovenehävittäjä.
Valmistus
Alus tilattiin osana vuosien 1901-1902 laivasto-ohjelmaa Cammell Lairdilta Birkenheadistä, missä köli laskettiin 15. elokuuta 1902. Alus laskettiin vesille 25. helmikuuta 1903 ja valmistui maaliskuussa 1904.
Palvelus
Alus upposi 15. maaliskuuta 1917 osuttuaan miinaan Doverin salmessa.
Ryytisalvia
Ryytisalvia (Salvia officinalis) on monivuotinen siemenkasvi, joka kasvaa luonnostaan Välimeren alueella. Sitä on jalostettu niin pitkään, että satoja muunnoksia on kehittynyt. Lehdet voivat olla esimerkiksi vihreitä, violetteja, keltaisia, harmaita tai näiden sekoituksia. Koristeelliset lajit eivät sovi mausteeksi niin hyvin kuin tavallinen harmahtava lajike.
Salvia tulee latinan sanasta pelastaa, ja se viittaa kasvin lääkinnällisiin ominaisuuksiin. Perinteisesti ryytisalviaa on totuttu käyttämään mausteena hyvin rasvaisissa porsasruuissa vähentämään rasvaisuuden makua (esimerkiksi hernekeitto). Platinuksen mukaan ryytisalvia rauhoittaa myrkkykäärmeen puremat. Salvian uskottiin myös auttavan hammaskiilteeseen.
Kasvin eteerisestä öljystä 35–60 % on myrkyllistä tujonia, minkä vuoksi salvian pitkäaikainen ja runsas käyttö voi aiheuttaa hermoston ja ruoansulatuksen toiminnan häiriöitä. Ryytisalvian yhdisteet ovat täysin erilaisia kuin päihteenä käytetyn Salvia divinorumin.
Kasvi kasvaa noin 70 senttimetriä pitkäksi. Se kukkii kesäkuun ja syyskuun välisenä aikana.
Potentiaalilämpötila
Potentiaalilämpötila \theta on lämpötila, jonka ilmapaketti saa kun se siirretään tietyltä painepinnalta P kuiva-adiabaattisesti vakiopaineeseen P_{0} (yleensä 1000hPa). Potentiaalilämpötila määritellään seuraavasti:
Kaksi naista Bretagnesta
Kaksi naista Bretagnesta on suomalaisen taiteilijan Marcus Collinin pastellimaalaus vuodelta 1928. Kooltaan teos on 23,5×31 cm. Se kuuluu Ateneumin taidemuseon Ester ja Jalo Sihtolan lahjoituskokoelmaan.
Potentiaalilämpötila
missä T on ilmapaketin lämpötila kelvineinä, R on ilman kaasuvakio ja c_p on ominaislämpökapasiteetti.
Kaksi naista Bretagnesta
Kaksi naista Bretagnesta kuuluu Collinin maalauksista vaiheeseen, jolloin hän alkoi käyttää töissään vaaleampaa väriasteikkoa. Hän kuului Marraskuun ryhmään, joka käytti paljon maanläheisiä ja tummia sävyjä. Collin oli itse ensisijaisesti ihmisten ja ihmisryhmien kuvaaja. Tuotannossaan hän sekoitti myötätuntoa, huumoria ja synkkyyttä sulavasti keskenään.
Potentiaalilämpötila
Potentiaalilämpötilaa on hyödyllistä käyttää ilmakehätieteissä, koska se pysyy vakiona adiabaattisissa prosesseissa.
Stabiilisuus potentiaalilämpötilan avulla
Stabiilissa tilanteessa ympäristön potentiaalilämpötila kasvaa korkeuden funktiona, jolloin
Neutraalissa tilanteessa ympäristön lämpötilaprofiili noudattaa kuiva-adiabaattia, eli
Epästabiilissa tilanteessa ympäristön potentiaalilämpötila laskee korkeuden funktiona, jolloin
Marika Makaroff
Katja Marika Makaroff (s. 5. kesäkuuta 1973 Helsinki) on suomalainen sisällön kehittäjä, tuottaja ja luova johtaja. Vuonna 2016 Makaroff perusti Gutsy Animations -tuotantoyhtiön, joka toimii Suomessa ja Isossa-Britanniassa. Gutsy Animations tuottaa vuonna 2019 ensi-iltansa saanutta Muumilaakso-animaatiosarjaa. Makaroff toimii nykyään perustamansa tuotantoyhtiön luovana johtajana.
Makaroffilla on yli 20 vuoden ura media-alalla. Hän toimi aiemmin toimittajana radiossa, muun muassa Radio Cityssä ja Radio Ykkösessä, minkä lisäksi hän tuli televisiossa tunnetuksi ohjelmista Jyrki, Hurja joukko, Makaroff & Modig ja Talo. Toimittajan uransa jälkeen hän työskenteli kahdeksan vuotta FremantleMedia Finland Oy:n johdossa – ensin toimitusjohtajana 2005–2011 ja sitten luovana johtajana 2011–2013. Makaroff vastasi yrityksen luovasta kehityksestä Pohjoismaissa. Huhtikuussa 2014 hän aloitti ruotsalaisen Friday TV:n toimitusjohtajana Tukholmassa. Friday TV:n jälkeen Makaroff siirtyi luovaksi johtajaksi Filmlance Internationaliin, tuotantoyhtiöön joka on tunnettu Silta -rikosdraaman tekijänä.
Makaroff on ollut aktiivinen Yllätetään Yhteiskunta -yhteisössä, ja hän on Suomen Purjelaivasäätiön hallituksen jäsen. Hän on opiskellut musiikkia Vantaan musiikkiopistossa ja Pop & Jazz konservatoriossa.