cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tuileries
Puisto nykyään
Puistoa on viimeksi uudistettu Louvren palatsin uudistustöiden yhteydessä 1990-luvulla. Silloin uusittiin paljon puita ja tehtiin lasten leikkialueita. Samoin puistoon sijoitettiin lukuisia moderneja patsaita metsäisille alueille. Klassisia patsaita on restauroitu ja niistä kallisarvoisimmat on sijoitettu säiltä ja saasteilta turvaan Louvren tiloihin. Niiden sijalle puistoon on alkuperäisistä tehty uusia valoksia.
Edoardo Piscopo
thumb|250px|Piscopo johtaa kilpailua kaudella 2009. Edoardo Piscopo (s. 4. helmikuuta 1988 Rooma) on italialainen moottoriurheilija. Hän on kilpaillut Formula BMW, Formula Renault, Formula 3 ja Formula 2 -sarjoissa vuosina 2005-2009. Vuosina 2007-2009 hän kilpaili A1 Grand Prix -sarjassa. Vuonna 2008 hän sijoittui toiseksi Italian F3-sarjassa seitsemällä voitollaan. Piscopo sai palkinnoksi testata Ferrarin F1-autoa yhdessä Mirko Bortolottin kanssa.
Vuonna 2009 Piscopo kilpaili F2-sarjassa sijoittuen sarjassa kahdenneksitoista 19 pisteellä. Samana vuonna hän kilpaili Aasian GP2-sarjassa ja saavutti kolme pistettä. Vuonna 2010 Piscopo kilpaili Auto GP -sarjassa, jossa hän sijoittui toiseksi. Samana vuonna hän debytoi GP2-sarjassa Trident-tallissa, Italian osakilpailussa jossa hän korvasi Johnny Cecotton. Hän nousi kilpailun viimeisestä lähtöruudusta turva-autojen ja keskeytysten avittamana kilpailun kärkeen ja sijoittui lopulta seitsemänneksi. Sprinttikilpailussa hän starttasi toisesta lähtöruudusta mutta joutui keskeyttämään kolarin seurauksena.
Amfortas
pienoiskuva|Rogelio de Egusquiza: Amfortas Amfortas on kelttiläisessä ja kristillisessä tarustossa kalastajakuningas, joka havitteli pyhää Graalia. Hän oli haavoittunut niin, ettei kyennyt nousemaan hevosen selkään, ja joutui siksi elättämään itsensä kalastajana. Hänet saattoi parantaa ainoastaan Graalia etsivä ritari.
Rosie Frankowski
Rosie Frankowski (s. 30. heinäkuuta 1991) on yhdysvaltalainen maastohiihtäjä. Hänen seuransa on Alaska Pacific Nordic Ski Center.
Frankowski osallistui vuoden 2018 talviolympialaisiin. Hän sijoittui 30 kilometrin perinteisellä hiihtotyylillä 21:nneksi.
Maailmancupissa Robinson esiintyi ensimmäisen kerran maaliskuussa 2018 Oslossa sijoittuen 31:nneksi. Se on myös hänen paras MC-sijoitus.
Val di Fiemmen alle 23-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2014 Frankowski sijoittui yhdistelmähiihdossa 26:nneksi ja 10 kilometrin perinteisellä hiihtotyylillä 38:nneksi.
Arawn
Arawn on walesilaisessa mytologiassa Annwnin eli manalan kuningas. Arawn liittoutui Pwyllin kanssa lyödäkseen vihollisensa Havganin. Kuningas Arthurin miehet kuitenkin varastivat Annwnissa olleen parantavan ja henkiin herättävän taikamaljan tai kattilan.
Bancha
Hinnaltaan edullista, arkista banchaa haudutetaan tyypillisesti 75–88 °C:n lämpöisessä vedessä 2–3 minuuttia. Toinen näkemys on, että haudutusveden lämpötila voi olla jopa 100 °C mutta että haudutusaika on lyhyt (15–30 s).
Teejuoman makua ja tuoksua luonnehditaan paahteiseksi, länsimaalaisen teenjuojan mielestä usein miellyttäväksi muttei senchan tavoin maultaan hienostuneeksi. Maku on voimakas ja juoman väri kellertävä, (pitempään) haudutettuna kullankeltainen. Kofeiinipitoisuus (teiini) on matala, ja siksi banchaa usein suositaan iltateenä tai lastenteenä. Bancha on hyvin fluoripitoista ja siten hyväksi hampaille.
Kemiönsaaren musiikkijuhlat
Kemiönsaaren Musiikkijuhlat on vuosittain heinäkuun puolivälissä järjestettävä kamarimusiikkifestivaali. Kauniissa Lounais-Suomen saaristossa sijaitsevan Kemiönsaaren seitsenpäiväisellä festivaalilla esiintyy sekä kotimaisia että ulkomaisia huippumuusikoita.
Festivaalin perustivat vuonna 1999 suomalainen pianisti Martti Rautio ja viulisti Katinka Korkeala. Katinka toimi taiteellisena johtajana jakaen pestin kaksoissisarensa viulisti Sonja Korkealan kanssa vuosina 2008–2019. Vuodesta 2020 lähtien taiteellisena johtajana on toiminut Sonja Korkeala. Toiminnanjohtajana on vuodesta 2009 lähtien toiminut Jukka Mäkelä.
Kemiönsaaren Musiikkijuhlat tilaa vuosittain tilausteoksen suomalaiselta säveltäjältä. Teoksia on tilattu ja kantaesitetty mm. seuraavilta säveltäjiltä: Aulis Sallinen, Kalevi Aho, Jouni Kaipainen ja Einojuhani Rautavaara.
Konsertit järjestetään paikallisissa kirkoissa, kartanoissa ja ruokapaikoissa. Konsertteja isännöivät mm. Sandön ja Söderlångvikin kartano. Söderlångvik on aikoinaan kuulunut suomalaiselle mesenaatille, Amos Andersonille. Saaristolaisruokaa musiikin ohella tarjoavat Westers ja Labbnäsin lomakoti. Konserttipaikkoina toimivat myös keskiaikaiset Kemiön kirkko ja Sauvon kirkko, pienemmät Dragsfjärdin kirkko, Västanfjärdin uusi kirkko ja Västanfjärdin vanha kirkko sekä Karunan kirkko.
Kemiönsaaren Musiikkijuhlat kuulu Finland Festivals -ketjuun.
Sierra Leonen jalkapallomaajoukkue
Sierra Leonen jalkapallomaajoukkue on Sierra Leonen kansallinen edustusjoukkue jalkapallossa. Joukkuetta hallinnoi Sierra Leonen jalkapalloliitto. Sierra Leone ei ole kertaakaan esiintynyt jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuissa, mutta se on päässyt kaksi kertaa Afrikan-mestaruuskilpailuihin.
Lähteet
🇨🇫
Vern Schuppan
Vernon "Vern" Schuppan (s. 19. maaliskuuta 1943 ) on entinen australialainen F1-kuljettaja.
Formula 1
Schuppan osallistui kolmeentoista F1-osakilpailuun kausilla 1972, 1974–1975 ja 1977. Schuppanin debyyttikisaviikonloppu oli Belgian GP 1972, mutta hän ei startannut kilpailuun. Parhaimmillaan F1-uralla Schuppan sijoittui seitsemänneksi Saksan GP:ssä 1977. MM-pisteitä Schuppan ei saavuttanut. Schuppan hylättiin kaksi kertaa.
Muut Formula -sarjat
Schuppan osallistui myös useisiin MM-sarjaan kuulumattomiin kilpailuihin. Hän voitti Macaon Grand Prix'n vuosina 1974 ja 1976. Indianapolis 500 -kilpailussa Schuppan ajoi viisi kertaa kausina 1976–1977, 1979 ja 1981–1982. Vuoden 1981 kilpailussa hän nousi sijoittui lopulta kolmanneksi. Kotimaassaan Schuppan osallistui useaan otteeseen Australian Formula 5000 -sarjaan 1970- ja 1980-lukujen vaihteessa. Vuonna 1976 hän voitti Formula 5000 -sarjan.
Purpe
Purpe on taajama (посёлок) petrokemian tuotantoalueella Jamalin Nenetsian autonomisen piirikunnan Purin piirissä Luoteis-Siperiassa. Purpe sijaitsee Pur-joen Pjakupyr-alkuhaaran varrella; taajaman nimi pohjautuu joen nimeen. Purpen keskusta löytyy jokiuomasta pari kilometriä pohjoiseen. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan Purpen taajaman asukasluku oli 9 840.
Vern Schuppan
Kestävyysajot
Schuppan osallistui useisiin kestävyysajoihin uransa aikana. Vuonna 1983 Le Mansin 24 tunnin ajoon, jonka hän voitti yhdessä Al Holbertin ja Hurley Halwoodin kanssa. Samana vuonna hän voitti All Japan Sports Prototype -sarjan mestaruuden.
Kunnianosoituksia
thumb|300px|Schuppan 962CR Schuppan modifioi katulaillisia urheiluautoja japanilaisella rahoituksella ja vuonna 1994 modifioitu Porsche 962 nimettiin Schuppan 962CR:ksi. Schuppan valittiin vuonna 2006 Club International des Anchiens Pilotes de Grand Prix F1 -klubiin Monacossa.
Purpe
Taajaman synty liittyy rautatien ja kaasuputkiston rakentamiseen. Tammikuussa 1978 paikkakunnalle saapui Surgut-Urengoi-rautatien rakentajia. He perustivat majoitusleirin nykyisen Purpen taajaman seudulle. Virallisesti Purpen kylän perustamisajaksi katsotaan 17 lokakuuta 1979, kun vastaava neuvosto teki päätöksen rautatieaseman rakentamisesta Purpeen Purin piirin alueelle. Vuonna 1979 lähiställe rakennettiin maakaasun siirtoputkiston kompressoriasema. Huhtikuussa 1980 ensimmäinen matkustajajuna saapui jo taajamaan. Sittemmin alueelle on rakennettu muun muassa terveysasema, kouluja, lastentarhoja, kulttuuritalo, poliisi- ja paloasema sekä ortodoksinen kirkko. Taajamassa toimii myös paikallisradio ja -televisiostudio.
Taajamaan on maantie- ja rautatieyhteys. Purpen rautatieasema palvelee myös lounaassa maanteitse noin 15 kilometrin päässä sijaitsevaa 23 tuhannen asukkaan Gubkinskin kaupunkia, jonne rataverkko ei ulotu. Jamalin Nenetsian suurimpiin kaupunkeihin kuuluva Nojabrsk sijaitsee Purpen taajamasta linnuntietä 155 kilometriä etelälounaaseen ja pääkaupunki Salehard runsas 520 kilometriä luoteeseen.
The Connection
The Connection on yhdysvaltalaisen Papa Roach -rockyhtyeen seitsemäs studioalbumi. Se julkaistiin 2. lokakuuta 2012. Ensimmäinen single ”Still Swingin’” julkaistiin 24. heinäkuuta 2012. Ei albumilla oleva kappale ”Even If I Could” on The Avengers -elokuvan ääniraidalla.
Albumi nousi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan sijalle 17.
Hilda Kibet
Hilda Jepchumba Kibet (s. 17. maaliskuuta 1981 Kapchorwa, Kenia) on alankomaalainen yleisurheilija, joka kilpailee kestävyys- ja maastojuoksussa. Sukujuuriltaan kenialainen Kibet edustaa seuratasolla Atletiekvereniging Castricumia.
Kibet sai Alankomaiden kansalaisuuden vuonna 2007 ja voitti samana vuonna New Yorkin puolimaratonin. Hän sijoittui Pekingin olympialaisissa 2008 10 000 metrin matkalla viidenneksitoista ja voitti samana vuonna maastojuoksun EM-kisojen kultaa. Kibet sijoittui maastojuoksun MM-kisoissa 2008 viidenneksi, oli kuudes vuonna 2009 ja kymmenes vuonna 2010. Hän sijoittui Amsterdamin maratonilla kolmanneksi vuonna 2009 silloisella ennätyksellään 2.30.33, ja koska Kibet tuli maaliin parhaana alankomaalaisena ja kisoilla oli myös maan mestaruuskilpailujen arvo, hänestä tuli maan mestari. Barcelonan EM-kilpailuissa 2010 Kibet sijoittui 10 000 metrin juoksussa alun perin neljänneksi, mutta nousi myöhemmin kolmannelle sijalle kun toiseksi sijoittunut Inga Abitova hylättiin dopingrikkomuksen takia. Lontoon olympialaisissa 2012 Kibet sijoittui maratonilla 24:nneksi.
Kibetin pitkäaikainen kumppani on alankomaalainen maratonjuoksija Hugo van den Broek, jonka hän tapasi Keniassa vuonna 2000. He asuvat välillä Keniassa Itenissä ja välillä Alankomaissa Castricumissa. Kibet tulee juoksijasuvusta: hänen siskonsa Sylvia Kibet, itseään vain kuusi vuotta vanhempi isotätinsä Lornah Kiplagat , serkkunsa Susan Sirma ja toinen serkkunsa Sally Barsosio ovat kaikki juoksijoita.
God of War III
God of War III on SCE Studios Santa Monican ja Sony Computer Entertainmentin julkaisema hack and slash -toimintaseikkailupeli. Peli julkaistiin maaliskuussa 2010 PlayStation 3:lle.
Pelissä oleva väkivallan johdosta se on kielletty alle 18-vuotiailta.
Pelaaminen
Pelissä tapetaan hack and slash -tyylisesti paljon vihollisia muun muassa miekalla. Pelissä on paljon ”pomotaisteluita”, mikä on hyvin tyypillistä tämän pelityypin peleille.
Alussa pelin päähahmolla Kratosilla on aseinaan käsiin ketjuilla kahlitut Ateenan terät, mutta hän saa pelin edetessä käyttöönsä monia muita aseita, kuten Haadeksen Kynnet ja Herkuleksen kestukset.
Pelin vihollisia ovat pääasiassa kreikkalaisen mytologian hirviöt (kuten minotaurit ja harpyijat), kreikkalaiset soturit ja merkittävät hahmot (muun muassa Herkules ja Pandora) sekä monia jumalia ja titaaneja.
Peliin saa netistä ladattavia hahmoulkoasuja, jotka antavat Kratosille erilaisia kykyjä.
Pelissä on trophy-tuki, ja siinä on mahdollista saada yhteensä 36 trophyä. Pelissä on myös DualShock 3 -värinätuki.
Peli vie Blu-ray-levyltä 40 gigatavua (GB) tilaa, mutta PlayStation 3:n kovalevyltä vain viisi megatavua (MB) eli noin yhden viisiminuuttisen kappaleen verran. Pelissä ei ole moninpelitukea.
Hahmot
Kratos on pelin sankari, joka on entinen sodan jumala ja entinen Spartan soturikenraali. Kratoksella on verenpunainen tatuointi ja valkoinen, tuhkan peittämä iho, mistä hän on saanut nimen Ghost of Sparta. Hänen menneisyytensä on verinen, ja jumalat lupasivat antaa hänen menneisyytensä anteeksi, mutta rikkoivat lupauksensa. Siksi Kratos vihaa jumalia ja haluaa tappaa nämä.
Juoni
Pelin tarina on jatkoa God of War II:lle. Jumalat ovat pettäneet Kratoksen, ja hän käy taisteluun heitä vastaan titaanien avustuksella. Pelin päämääränä on tappaa itse jumalten kuningas Zeus.
Julkaisut
Pelistä on julkaistu useita eri versioita, kuten keräilyversioita ja trilogioita. Pelin keräily- ja trilogiaversiossa tulee mukana Kamppailuareena-moodi (combat arena), jossa voi harjoitella hyökkäyksiä, hioa taktiikoita tai muuten vain tappaa vihollisia.
Superman vs. The Elite
Superman vs. The Elite on vuonna 2012 suoraan DVD:lle julkaistu animaatioelokuva. Se perustuu Joe Kellyn käsikirjoittamaan sarjakuvatarinaan What’s So Funny About Truth, Justice and the American Way, joka julkaistiin Action Comics sarjakuvan numerossa 775 vuonna 2001. Kelly myös käsikirjoitti elokuvan tarinan, jonka ohjasi Michael Chang. Elokuvan pääosissa ovat George Newbern, Pauley Perrette ja Robin Atkin Downes.
Superman vs. The Elite on neljästoista perättäinen elokuva Warner Premieren ja Warner Bros. Animationin tuottamista DC universumin alkuperäisistä animaatioelokuvista, jonka aloitti Superman: Doomsday vuonna 2007.
Tuotanto
Elokuva julkistettiin 22. heinäkuuta Comic-Con 2011 tapahtumassa, jossa Bruce Timm kertoi vuoden 2012 toisen elokuvan olevan Superman vs. The Elite. Myöhemmin helmikuussa 2012 elokuvan pääosissa kerrottiin olevan aikaisemmin Teräsmiehen roolissa ollut George Newbern ja Pauley Perrette. Myös elokuvan tarina vahvistettiin perustuvan Joe Kellyn käsikirjoittamaan tarinaan "What’s So Funny About Truth, Justice and the American Way", jossa Teräsmies taistelee armotonta ja supervoimia omaavaa ryhmää vastaan nimeltä The Elite.
Yhteinen julistus vanhurskauttamisopista
Yhteinen julistus vanhurskauttamisopista on luterilaisten kirkkojen ja Roomalaiskatolisen kirkon yhteinen julkilausuma, joka allekirjoitettiin 31.10.1999 Augsburgissa. Julistuksen taustana ovat ne tuomiot harhaoppisiksi, jotka annettiin 1500-luvulla Trenton kirkolliskokouksessa ja luterilaisissa tunnustuskirjoissa. Kiistan aiheena oli, miten vanhurskaus Jumalan edessä on ihmisen saavutettavissa tai miten ihminen voi sen saada. Kyseiset oppituomiot katsotaan julistuksessa vanhentuneiksi. Niitä ei varsinaisesti peruta, vaan todetaan että ne eivät "osu maaliin", toisin sanoen eivät koske kirkkojen oppeja sellaisina kuin ne nykyään yhteisesti ymmärretään.
Julistuksen mukaan luterilaisten ja katolilaisten välillä vallitsee nykyään yksimielisyys vanhurskauttamisopin "perustotuuksista". Yhteisesti todetaan myös vanhurskauttamisopin olevan "luovuttamaton kriteeri, joka aina suuntaa kirkon kaiken opetuksen ja toiminnan Kristukseen". Julistuksessa kuitenkin tuodaan esille myös opillisia eroja ja korostetaan, ettei se tee tyhjentävästi selkoa luterilaisesta ja roomalaiskatolisesta vanhurskauttamisopista. Lähtökohtana on, että on monta tapaa ymmärtää vanhurskauttaminen ja siitä on monenlaisia oppeja, mutta allekirjoittaneet tahot voivat yhdessä kuvata, millä tavalla oppi vanhurskauttamisesta voidaan ymmärtää.
Vuodesta 2004 lähtien on työstetty laajempaa lausumaa vanhurskauttamisen raamatullisista perusteista. Vuonna 2006 Metodistien maailmanneuvosto liittyi julistuksen allekirjoittajiin Soulissa, Etelä-Koreassa.
Tibor Herczegfalvy
Tibor Herczegfalvy (s. 17. maaliskuuta 1954 Mezőhegyes) on unkarilainen entinen kenttäratsastaja. Hän osallistui olympialaisiin kahdesti, vuosina 1992 ja 1996. Herczegfalvy oli Barcelonan kisoissa 1992 henkilökohtaisen kilpailun 54. ja oli mukana joukkuekilpailussa, jossa Unkari joutui keskeyttämään. Atlantassa 1996 hän oli maansa kolmanneksitoista sijoittuneen joukkueen jäsen.
Marko Nieminen
Marko Nieminen (s. 15. marraskuuta 1964 Tampere) on entinen suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan hyökkääjä.
Nieminen edusti uransa aikana SM-sarjassa ja Veikkausliigassa Porin Pallo-Tovereita, Mikkelin Palloilijoita, FC Jazzia sekä Ilvestä. Hän pelasi pääsarjatasolla yhteensä 134 ottelua, tehden niissä 21 maalia. Suomen mestaruuden hän voitti FC Jazzissa vuonna 1993.
Myös Niemisen molemmat veljet, Petri ja Rami Nieminen ovat entisiä huippujalkapalloilijoita.
André-Louis Debierne
André-Louis Debierne (14. heinäkuuta 1874 – 31. elokuuta 1949, Pariisi) oli ranskalainen kemisti, joka tunnetaan työstään aktiniumin löytäjänä ja varhaisena radiokemian pioneerina.
Debierne opiskeli Pariisin École supérieure de physique et de chimie industrielles de la ville de Paris (ESPCI ParisTech) korkeakoulussa. Hän oli Charles Friedelin oppilas, ja läheinen ystävä Pierre ja Marie Curien kanssa, ja teki tieteellistä yhteistyötä heidän kanssaan. Vuonna 1899, hän löysi radioaktiivisen alkuaineen aktiniumin, jatkaessaan Curie-pariskunnan aloittamaa työtä pikivälkkeen parissa. Kaikki tieteenhistorioitsijat eivät ole yksimielisiä siitä, sisälsikö Debiernen alkuperäinen vuoden 1899 näyte aktiniumia, vai oliko sitä saatu vasta hänen 1904 julkaisemissaan kokeissa. Tästä syystä myös Friedrich Oskar Gieseliä, joka ensimmäisenä eristi puhdasta aktiniummetallia 1902, pidetään joissakin lähteissä myös tämän alkuaineen löytäjänä.
Pierre Curien kuoltua 1906, Debierne auttoi Marie Curieta kemian tutkimuksessa ja opetuksessa usean vuosikymmenen ajan. Vuonna 1910 he ensimmäisinä valmistivat metallista radiumia nähtävissä olevia määriä. Tätä he käyttivät muiden radiumyhdisteiden valmistamiseen ja niiden ominaisuuksien tutkimiseen.
Viron presidentti
Viron tasavallan presidentti on Viron tasavallan valtionpäämies. Viro on vahvasti parlamentaarinen tasavalta, jonka hallituksen johdossa ja ylimpänä vallankäyttäjänä on pääministeri. Näin ollen presidentillä ei ole kovin paljon poliittista valtaa, vaan hänen asemansa on ensisijaisesti edustuksellinen, vaikkakin presidentti nimittää pääministerin ja hallitustunnustelijan. Suomen presidentistä poiketen Viron presidentti toimii nimellisesti maanpuolustuksen johtajana, muttei puolustusvoimien ylipäällikkönä, sillä sodasta, rauhasta ja puolustusvoimien liikekannallepanosta päättää parlamentti presidentin ehdotuksen perusteella. Presidentin on erottava poliittisista puolueista astuessaan virkaan. Sama henkilö voi toimia tehtävässä korkeintaan kahden peräkkäisen kauden ajan.
Presidentin valinta
Virossa ei järjestetä minkäänlaista kansanäänestystä vaan presidentin valitsee Riigikogu tai valitsijakokous viideksi vuodeksi. Valitsijakokous kootaan, mikäli kukaan presidenttiehdokkaista ei saa kahden kolmanneksen enemmistöä Riigikogun äänistä kolmessa äänestyskierroksessa. Valitsijakokous koostuu parlamentin jäsenistä ja paikallisten itsehallintoelinten edustajista. Se äänestää kahdesta presidenttiehdokkaasta, mutta voi asettaa lisäehdokkaitakin, jos 21 kokouksen jäsentä sellaisen ehdottaa. Jos ehdokas saa yli puolet annettavissa olevista äänistä, hänet valitaan. Ellei kukaan ehdokkasta saa yli puolta äänistä (esimerkiksi tyhjien äänestyslippujen takia), kahden eniten ääniä saaneen kesken järjestetään toinen äänestys. Jos tässäkään äänestyksessä kumpikaan ei saa yli puolia annetuista äänistä, presidentin valitseminen siirtyy takaisin Riigikoguun.
Valintaprosessia on paikkapaikoin arvosteltu laajalti, sillä vaalitapa näyttäytyy monen silmissä erittäin sekavana ja epävarmana, kuin myös kansan tahdon vastaisena. Ajatuksella suorasta kansanvaalista ei vain ole riittävää kannatusta parlamentissa, sillä sen vastustajien mukaan suora vaalitapa antaisi presidentille liian vahvan mandaatin parlamenttivetoisessa demokratiassa, mikä olisi siten ristiriidassa presidentin melko rajallisten valtaoikeuksien kanssa. Tiedettävästi vain Viron keskustapuolue ja konservatiivinen kansanpuolue ovat ainoina puolueina avoimesti puolustaneet kansanvaalin käyttöä osana valintaprosessia.
Historia
Viro itsenäistyi ensimmäisen kerran 24. helmikuuta 1918. Tuolloin maassa ei ollut presidenttiä, vaan valtionpäämiehen tehtäviä hoiti riigivanem (valtionvanhin), kunnes toimen haltija Konstantin Pätsistä tuli Viron ensimmäinen presidentti 1938. Presidenttinä Pätsillä oli laajat valtaoikeudet, mutta hänen kautensa jäi lyhyeksi Neuvostoliiton miehittäessä Viron vuonna 1940. Viron presidentin kultaiset käädyt vietiin kesällä 1940 Moskovaan, jossa ne ovat edelleen.
Spirou Charleroi
Proximus Spirou (tunnetaan myös nimellä Spirou Charleroi) on belgialainen koripalloseura Charleroin kaupungista.
Arvi Lind
Arvi Kullervo Lind (s. 21. joulukuuta 1940 Lauritsala) on suomalainen entinen uutisankkuri ja -toimittaja. Lind aloitti televisiouransa Yleisradiossa vuonna 1965 ja jäi eläkkeelle 2003. Hän on Eva Polttilan sekä Kari Toivosen ohella pitkäaikaisimpia työntekijöitä Yleisradion televisiouutisissa.
Ura
Arvi Lindin ura alkoi toimittajana Yleisradion Tv-uutisissa 15. lokakuuta 1965. Hän työskenteli ensin tekstittäjänä ja vuodesta 1967 lähtien kotimaan reportterina ja uutislähetysten juontajana. Hänen viimeinen uutislähetyksensä lähetettiin keskiviikkona 15. lokakuuta 2003 klo 20.30, minkä jälkeen hän jäi eläkkeelle uutisankkurin työstä vuoden 2004 alussa. Jäähyväislähetyksen katsoi 1,6 miljoonaa suomalaista. Tuolloin hänet arvioitiin uransa pituuden perusteella maailman kokeneimmaksi uutisankkuriksi. Sittemmin "Suomen luotettavimmaksi mieheksi" luonnehdittu Lind on luennoinut televisiotyöstä yliopistoissa. Vuoden 2005 alussa sanomalehti Keskisuomalainen nimitti Lindin lukija-asiamiehekseen kahden vuoden pituiseksi kaudeksi.
Lindin pitkään uutisuraan mahtuu niin Olof Palmen murha, Mikkelin panttivankidraama kuin Neuvostoliiton hajoaminenkin, jonka hän sanoo olevan hänen uransa ikimuistoisin uutisaihe. Uutistoimittajan uran lisäksi Arvi Lind on esiintynyt cameorooleissa suomalaisissa elokuvissa, kuten Kari Hotakaisen samannimiseen romaaniin perustuvassa elokuvassa Klassikko sekä Uuno Turhapuro – This Is My Life -elokuvassa. Arvi Lind on näytellyt myös Hiirihäiriö -televisiosarjassa. Lind näyttelee myös Risto Räppääjä ja väärä Vincent -elokuvassa, joka saa ensi-iltansa syksyllä 2020.
Arvi Lindistä on kirjoitettu elämäkerta Lindin Arvi. Sen on kirjoittanut Heikki Hietamies. Suosiostaan huolimatta Lind oli vaatimaton: Kun häntä haastateltiin Nelosen uutisissa, hänelle sanottiin, että varmasti Ylen uutistoimitukseen jää melkoinen aukko, kun Arvi Lind jää eläkkeelle, mutta Lind sanoi, ettei sinne mitään aukkoa jää, koska ei kukaan uutistoimittajakaan ole korvaamaton. Viimeisen uutislähetyksensä lopussa Lind päätti jäähyväisensä: "Tekijät vaihtuvat, mutta työ jatkuu. Uutisia tänään vielä kello 21.50 ja 23.25 eli tv-uutisten puolesta näkemiin."
Yksityiselämä
Arvi Lind on levyttänyt Irinan kanssa kappaleen Hyviä uutisia. Lisäksi Lind on esiintynyt Tarja Turusen Until My Last Breath -kappaleen musiikkivideossa.
Sotilasarvoltaan Lind on reservin majuri. Lind sai Suomen Valkoisen Ruusun ritarimerkin 6. joulukuuta 2003.
Warren Weaver
pienoiskuva|Warren Weaver vuonna 1940. Warren Weaver (17. heinäkuuta 1894 Reedsburg, Wisconsin, Yhdysvallat – 24. marraskuuta 1978 New Milford, Connecticut) oli yhdysvaltalainen matemaatikko ja konekääntämisen uranuurtaja.
Weaver opiskeli Wisconsinin yliopistossa. Ensimmäisen maailmansodan aikana hän palveli Yhdysvaltain ilmajoukoissa. Sodan jälkeen hän suoritti Wisconsinissa tohtorintutkinnon vuonna 1921 ja opetti siellä matematiikkaa vuosina 1920–1932. Tutkimustyönsä ohella Weaver hoiti useita luottamustehtäviä mm. Rockefeller-säätiössä, Sloan–Kettering-instituutissa ja Amerikan tieteenedistämisseurassa.
Weaverin keskeisiin tutkimusaloihin kuuluivat todennäköisyys, informaatioteoria ja tilastotiede. Yhdessä Claude Shannonin kanssa hän kehitti viestinnän matemaattista teoriaa. He julkaisivat klassisen teoksensa The Mathematical Theory of Communication vuonna 1949. Weaver kehitteli myös konekääntämisen teoriaa: digitaalisilla tietokoneilla voitaisiin kääntää tekstiä luonnollisesta kielestä toiseen.
Weaver oli myös käännöstutkimuksen edelläkävijä. Hän keräili Liisan seikkailut ihmemaassa -romaanin käännöksiä ja tarkasteli tutkielmassaan Alice in many tongues: The translations of Alice in Wonderland (1964) käännösten historiaa sekä pyrki vertailemaan eri käännösmenetelmiä tieteellisesti.
Hälleforsin kirkko
Hälleforsin kirkko on Ruotsissa Hälleforsin kunnassa sijaitseva kirkkorakennus. Se on rakennettu 1640-luvulla, kun Hälleforsin hopeakaivokset käynnistyivät kunnolla ja on vihitty käyttöön helmikuussa 1645. Alueen asukasmäärä kasvoi ja tuli tarve isommalle kirkolle. Vuosina 1740–1744 kirkkoa laajennettiin lisäämällä siihen poikkilaiva pohjois-eteläsuunnassa ja muuttui siten ristikirkoksi. Kirkkoa on korjattu ja restauroitu useamman kerran.
Il gigante di Metropolis
Il gigante di Metropolis (”Metropoliksen jättiläinen”) on vuonna 1961 valmistunut italialainen seikkailuelokuva. Tieteisfiktiota ja peplumia yhdistävän elokuvan on ohjannut Umberto Scarpelli. Sen pääosaa esittää yhdysvaltalainen Gordon Mitchell.
Juoni
Vuonna 20 000 eaa. joukko ihmisiä lähestyy tieteen salaisuudet tuntevaa Metropoliksen kaupunkia. Heitä pommitetaan magneettisäteillä, ja vain voimakas Obro jää eloon. Hänet vangitaan ja viedään kaupunkiin, jonka suuruudenhullu kuningas Yotar tekee kokeita ikuisen elämän löytämiseksi. Obro ja Yotarin tutkijat varoittavat tieteen väärinkäytön aiheuttamasta luonnonkatastrofista, mutta kuningas päättää jatkaa koetta isänsä aivojen siirtämiseksi pojalleen Elmosille. Kuningatar Texen yrittää pelastaa Elmosin vapauttamalla Obron, johon liittyy myös Yotarin tytär Meseda. Obro kapinoi Yotaria vastaan, mutta lopulta maanjäristys tuhoaa Metropoliksen ja vain Obro, Meseda ja Elmos pelastuvat.
Tuotanto, teemat ja vastaanotto
Il gigante di Metropolis on kuvattu Scope-laajakangastekniikalla Eastmancolor-väreissä Incir De Paolisin ja Olimpian studioilla sekä tulivuori Etnan maisemissa. Pääosaa esittävän Gordon Mitchellin mukaan elokuvan varsinainen ohjaaja on sen tuottaja Emimmo Salvi.
Elokuva on kiinnostava, joskaan ei täysin onnistunut yritys yhdistää tieteisfiktion kuvastoa ja teemoja tyypilliseen peplum-juoneen. Sen kohokohtia ovat futuristinen lavastus sekä puhdasta peplumia edustavat lihaksikkaan sankarin voimainkoetukset. Synkkä ja painostava, aikaansa edellä ollut elokuva menestyi Italiassa huonosti.
DVD-julkaisut
Il gigante di Metropolis on saatavilla ranskalaisen M6 Vidéon hyvälaatuisena DVD-julkaisuna, joka sisältää myös italiankielisen ääniraidan.
Sebastian van Noyen
Sebastian van Noyen (k. 15. kesäkuuta 1557) oli hollantilainen linnoitus- ja sotilasarkkitehti.
Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari Kaarle V ja Ranskan kuningas Henrik II kävivät sotaa 1550-luvulla. Ranskan armeija tuhosi vanhanaikaiset linnakkeet Hainaut’n ja Liègen alueelta Belgiasta. Kaarle V määräsi rakennettavaksi uusia. Sebastian van Noyen rakensi uudenaikaisen bastionijärjestelmän tyyppisen linnakkeen, jolle Kaarle V antoi nimen Philippeville poikansa, Espanjan kuninkaan Filip II:n mukaan. Philippevillen linnakkeen ympärille rakentui aikaa myöten pikkukaupunki.
Kaban taistelu
Kaban taistelu käytiin Kabassa Fidžissä vuonna 1855 Fidžin kuninkaan Cakobaun ja hänen vihollistensa välillä, jotka tulivat Rewasta ja Bausta. Cakobau sai avukseen Tongan kuningas Taufa'ahaun lähettämän vahvan laivaston. Tongalaisten liittolaistensa ansiosta taistelusta tuli Cakobaulle suuri voitto. Se myös lisäsi Cakobaun riippuvuutta Tongan armeijasta.
thumb|Tongalaista laivastoa
Run for Cover (albumi)
Run for Cover on Gary Mooren vuonna 1985 julkaisema rock-albumi.
Run for Cover julkaistiin EMI-levymerkillä, ja sen tuottajina olivat Gary Mooren lisäksi Andy Johns, Peter Collins, Beau Hill ja Mike Stone.
Run for Coveriin sisältyy mm. uusi versio Mooren hittisinglestä "Empty Rooms" sekä albumin parhaiten myynyt single, "Out in the Fields".
Yhdistyneessä kuningaskunnassa Run for Cover ylsi albumilistan 12. sijalle. Albumilla esiintyy useita vierailevia artisteja, kuten Glenn Hughes, Paul Thompson ja Phil Lynott. Suurin osa lauluista on Gary Mooren kirjoittamia.
Adiantumit
Adiantumit eli hiussaniaiset (Adiantum) on sanikkakasvien (Pteridaceae) heimoon kuuluva suuri saniaissuku. Sukuun kuuluu ainakin 170 lajia, mutta mahdollisesti paljon enemmänkin.
Useita adiantumilajeja viljellään huonekasveina.
Masamitsu Hidaka
Masamitsu Hidaka (, 19. lokakuuta 1960 Fukuoka) on Pokémon-animesarjojen ohjaaja.
Lennart Forstén
thumb|right|250px|Forsténin tunnetuimpia piirroksia on kivipiirros [[Tammerkoski|Tammerkosken yläjuoksusta vuonna 1847.]] Berndt Lennart Forstén (s. 9. elokuuta 1817 Kuopio – 27. helmikuuta 1886) oli suomalainen taidemaalari, piirtäjä ja runoilija. Varsinaiselta ammatiltaan hän oli tie- ja vesikulkulaitosten ylihallinnon yli-insinööri ja everstiluutnantti ja valvoi tässä ominaisuudessa Konnuksen kanavan rakennustöitä.
Forsténin vanhemmat olivat kamarineuvos Carl Gabriel Forstén ja Maria Charlotta, piispa Johan Molanderin tytär. Hänen puolisonsa oli Alfonsine Fredrique Adelaide o.s. Stjernvall. Lapsista Torsten Karl perusti Suomen eläinsuojeluyhdistyksen ja tyttärenpoika Eero Corell jatkoi yhdistyksen puheenjohtajana.
Forstén opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1875–1876. Hän oli Suomen Taiteilijaseuran jäsen. Teoksia oli ensi kerran näyttelyssä 1847.
Forsténin teoksia on julkisissa kokoelmissa Ateneumin ja Tampereen taidemuseoissa ja Cygnaeuksen galleriassa. Hän osallistui teoksen Finland framställdt i teckningar kuvittamiseen 14 piirroksella. Teos ilmestyi 1845–1852.
Runoilijana Forstén toimitti runokokoelman Finska kadetten, johon hän kirjoitti itse 14 runoa. Muista kokoelman kirjoittajista ahkerin oli hänen identtinen kaksoisveljensä Torsten Wilhelm Forstén 13 runolla. Forstén osallistui runoillaan myös teoksiin Lärkan (1845) ja Necken (1847 ja 1849). Forstén oli ensimmäinen suomalainen runoilija, joka käytti Suomen sodan (1808–1809) tapahtumia runossaan "Slaget vid Virta Bro". Aihepiiri on sama kuin myöhemmässä J. L. Runebergin Sandels-runossa. Forsténilla oli kuvaamiensa taistelujen vaiheista ensi käden tietoa, sillä hänen isänsä Carl Gabriel Forstén oli Partalassa Sandelsin luona majoitus- ja tiedustelutehtävissä hyvän paikallistuntemuksensa vuoksi.
Äiti synnyinmaa
thumb|200px|Äiti synnyinmaa -monumentti. thumb|200px|Äiti synnyinmaa -monumentti.
Äiti synnyinmaa on Venäjän suurin patsas Volgogradin kaupungin keskustan vieressä sijaitsevan Mamajevin kurgaani -kukkulan päällä. Patsaan rakentaminen alkoi vuonna 1959 ja se valmistui vuonna 1967. Äiti synnyinmaa oli vuoteen 1989 asti maailman korkein patsas, kun jalustaa ei lasketa. Patsas tunnetaan myös nimillä Äitimaa, Äiti Venäjä ja Mamajevin muistomerkki. Patsas pystytettiin toisen maailmansodan aikana käydyn Stalingradin taistelun aikana kuolleiden muistolle. Patsaan kuvanveistäjinä olivat Jevgeni Vutšetitš ja useat muut taiteilijat, ja teknisen suunnittelun teki Nikolai Nikitin. Yöllä patsas valaistaan valonheittimillä.
Rakenne
Patsas on sisältä ontto ja painaa noin 8 000 tonnia (betoni 5 500 tonnia ja teräsrakenteet 2 400 tonnia, lisäksi muut rakennusaineet) ja pelkkä miekka 14 tonnia. Patsaan naishahmon korkeus on 52 metriä, miekan 33 metriä ja veistososuuden kokonaiskorkeus siten 85 metriä. Jalustan korkeus on 2 metriä, joten kokonaiskorkeus maanpinnasta on 87 metriä. Perustusten korkeus on 16 metriä, mutta niistä suurin osa on maanpinnan alla näkymättömissä. Patsasta ei ole varsinaisesti kiinnitetty perustuksiin, vaan se pysyy niiden päällä pystyssä omalla painollaan. Patsasta alettiin entistää vuonna 2010.
Volgogradin alueen lipussa ja vaakunassa esiintyy Äiti synnyinmaa -patsas.
thumb|Merkittävien patsaiden korkeuksia: 1. [[Yhtenäisyyden patsas 240 m, 2. Zhongyuanin suuri buddha 153 m, 3. Vapaudenpatsas 93 m, 4. Äiti synnyinmaa 87 m, 5. Rio de Janeiron Kristus-patsas 39,6 m, 6. Daavid (veistos) 5,17 m. ]]
Punavaahtera
Punavaahtera (Acer rubrum) on saippuamarjakasveihin kuuluva puulaji vaahteroiden suvussa. Se kasvaa luontaisena suuressa osaa Pohjois-Amerikan itäosia. Laji on saanut nimensä kirkkaanpunaisista kukistaan ja syysväristään, joiden vuoksi se on suosittu koristepuu.
Kuvaus
thumb|left|Punavaahteran lehtiä. Punavaahtera on keskisuuri kesävihanta puu. Se kasvaa noin 25 metriä korkeaksi. Latvus on epäsäännöllisen pyöreähkö. Oksat ovat kohenevia tai harittavia. Runko on usein puolivälistään alaspäin oksaton. Nuoret versot ovat kiiltävän punapintaisia. Kaarna on nuorilla yksilöillä vaaleanharmaata ja sileää, vanhemmiten tummempaa ja kapean uurteista. Puun juuristo on suurimmaksi osaksi pinnanmyötäinen.
Lehdet ovat kolmi- tai viisiliuskaisesti sormijakoisia. Ne ovat ruodillisia, vastakkaisesti asettuneita, kaljuja ja sahalaitaisia. Lehtiruoti on noin 10 senttimetriä pitkä ja lehtilapa enimmillään 15 senttimetriä pitkä. Lehtilapa on päältä vihreä ja alta hopeanharmahtava, puhjetessaan lehdet ovat punertavia. Lehtien syysväritys on punainen, oranssi tai kullankeltainen. Silmut ovat punaisia ja kaljuja.
Hedelmä on kaksilohkoinen siivekäs lohkohedelmä. Se on enimmillään noin 2,5 senttimetriä pitkä. Puu alkaa kukkia ja tuottaa siemeniä varhain ja jo nelivuotiaiden puiden tiedetään tuottaneen hedelmiä. Hedelmät kypsyvät yleensä loppukeväällä tai alkukesällä.
thumb|left|Punavaahteran kukkia.
Punavaahtera on suhteellisen lyhytikäinen puu. Se kasvaa täyteen mittaansa yleensä noin 70–80 vuodessa ja harvoin elää yli 150 vuotta vanhaksi. Laji on hyvin nopeakasvuinen nuorena, mutta kasvunopeus hidastuu huomattavasti vanhemmiten. Kaadetun puun kanto tuottaa yleensä runsaasti kantovesoja. Puu ei kuitenkaan muuten tavallisesti lisäänny kasvullisesti.
Levinneisyys
Punavaahteraa esiintyy luonnonvaraisena laajalla alueella itäisessä Pohjois-Amerikassa Itä-Kanadasta Yhdysvaltain Floridaan asti. Se on yksi itäisen Pohjois-Amerikan yleisimmistä ja laajalle levinneimmistä puulajeista.
Punavaahteralla esiintyy laajan levinneisyysalueensa eri osissa suurta lajinsisäistä geneettistä vaihtelua. Lajin tiedetään risteytyvän luonnossa hopeavaahteran (Acer saccharinum) kanssa.
Elinympäristö
Punavaahtera menestyy hyvin monentyyppisillä maaperillä ja vaihtelevissa ilmasto-olosuhteissa. Laji ei kuitenkaan kestä erittäin kuivia alueita. Punavaahtera kasvaa monentyyppisissä metsissä. Se saattaa muodostaa lähes yksilajisia metsiköitä varsinkin levinneisyysalueensa koillisosissa. Se kasvaa usein myös monilajissa lehtimetsissä ja havupuuvaltaisissa sekametsissä. Laji sietää jonkin verran varjostusta, mutta ei yleensä pysty itämään ja kasvamaan tiheän metsän täydessä varjostuksessa. Puuta pidetään usein varsin alttiina monenlaisille kasvitaudeille.
Käyttö
thumb|Bonsaiksi kasvatettuja punavaahteroita. Punavaahteraa käytetään paljon koristepuuna, varsinkin puistopuuna. Sitä arvostetaan varsinkin kirkkaan syysvärityksensä vuoksi. Lajista on kehitetty useita viljelylajikkeita koristekäyttöön. Se soveltuu myös bonsaiksi.
Punavaahteran puuta käytetään rakentamiseen ja huonekalujen valmistukseen. Sen puuainesta pidetään kuitenkin useiden muiden vaahteralajien puuta teknisesti heikompilaatuisena.
Punavaahteran mahlaa voidaan käyttää vaahterasiirapin valmistukseen, joskin yleensä tähän tarkoitukseen käytetään sokerivaahteraa (Acer saccharum) ja mustavaahteraa (Acer nigrum). Koska punavaahteran silmut puhkeavat aikaisemmin keväällä kuin useimpien muiden vaahteralajien ja koska mahlan kemiallinen koostumus muuttuu silmujen puhjetessa siirapinvalmistukseen sopimattomaksi, punavaahteran mahlan keräämisen kausi on huomattavasti lyhyempi kuin sokeri- tai mustavaahteralla.
Kurt Antell
Kurt Lorentz Antell (17. tammikuuta 1890 Helsinki – 5. marraskuuta 1972 Helsinki) oli suomalainen kansliapäällikkö, Kasten Antellin poika. Hän työskenteli valtionarkistossa vuosina 1914–1935, toimi eduskunnan ruotsalaisen kanslian päällikkönä 1935–1957 ja oli suomenruotsalaisten kansankäräjien valtuutettujen puheenjohtaja 1941–1964.
Suma (1895)
Suma oli keisarillisen Japanin laivaston joulukuussa 1896 valmistunut Suma-luokan panssarikansiristeilijä, joka poistettiin laivaston alusluettelosta 4. huhtikuuta 1923 ja romutettiin vuonna 1928.
Valmistus
Alus tilattiin vuoden 1891 hankinnoissa Yokosukan laivastontelakalta, missä köli laskettiin 6. elokuuta 1892. Alus laskettiin vesille 9. maaliskuuta 1895 ja valmistui 12. joulukuuta 1896.
Palvelus
Suman valmistuttua vasta ensimmäisen Kiinan–Japanin sodan päätyttyä sen ensimmäinen tehtävä oli suojata Japanin etuja Espanjan–Yhdysvaltain sodan aikana Manilassa. Kesä–heinäkuussa 1900 alus tuki päällikkönsä Shimamura Hayon alaisuudessa boksarikapinaa kukistamaan saapuneita joukkoja Tianjinissa.
Venäjän–Japanin sodan alkaessa Suma oli Takeshikin valvonta-alueella Tsushiman saarella, mistä käsin se osallistui Port Arthurin taisteluun. Amiraali Itoh Sukeyukin määräyksestä alus saapui 18. helmikuuta 1904 Akitsushiman kanssa Shanghaihin valvomaan Venäjän keisarikunnan laivaston tykkivene Mandžurin aseistariisuntaa. Tehtävä päättyi 31. maaliskuuta. Toukokuun alussa alus suojasi Japanin 2. armeijan maihinnousua Mantšuriaan. Se avusti 15. toukokuuta miinoihin ajaneiden Hatsusen ja Yashiman miehistöjen pelastamisessa.
Akashin ja tykkivene Ujin sekä suojanneiden hävittäjien kanssa Suma tunkeutui 7. kesäkuuta Bohainmerelle tukemaan Japanin 2. armeijan maihinnousua sekä tulittamaan rannikkolinnakkeita ja rannikon rautatietä. Keltaisenmeren taistelun alkaessa alukseen tuli vika, ja se sai määräyksen vetäytyä taistelusta pohjoispuolella olleeseen 5. viirikköön, jonka muut alukset olivat Matsushima, Hashidate ja Saien. Venäläisten kääntyessä ja aloittaessa perääntymisen Port Arthuriin, Suma yritti estää Askoldin ja Novikin paon, mutta ei onnistunut. Taistelun päätyttyä alus siirrettiin korjaustukikohtaan Elliotin saarelle, mistä se palasi Port Arthuria piirittäviin aluksiin.
Helmikuussa 1905 alus suojasi Japaninmerellä saattueita. Tsushiman meritaistelussa 27. toukokuuta alus oli 6. viirikön komentajan, kontra-amiraali Tōgō Masamichin lippulaivana. Alus varjosti Chiyodan kanssa salmeen saapuneita venäläisiä aluksia. Taistelun ensimmäisenä päivänä alukset iskivät venäläisten vasempaan siipeen vallaten kuljetusaluksia sekä sairaalalaivat Orjolin ja Kostroman. Myöhemmin alukset hyökkäsivät risteilijöitä Oleg, Aurora, Vladimir Monomah ja Dmitri Donskoi vastaan sekä upottivat vaurioituneet taistelulaiva Knjaz Suvorovin sekä korjauslaiva Kamtšatkan. Taistelun aikana Suma kärsi vain pieniä vaurioita kolmen miehistönjäsenen haavoittuessa.
Suma liitettiin laivasto-osastoon suojaamaan Japanin 13. divisioonaa, joka valtasi Sahalinin sekä varmisti majakat ja satamalaitteet. Elokuussa aluksen valvonta-alue laajeni Kamtšatkan niemimaalle ja Commander-saarille. Alus pidätti Yhdysvaltain lipun alla kulkeneen rahtialus SS Australian, joka kuljetti sotamateriaalia Venäjälle.
Alus saapui Jokohamaan voiton kunniaksi 23. lokakuuta pidettyyn laivastokatselmukseen. Alus oli huollettavana vuonna 1908, jolloin sen kattilat vaihdettiin Miyabara-kattiloiksi. Alus luokiteltiin uudelleen 2. luokan risteilijäksi 28. elokuuta 1912.
Ensimmäisessä maailmansodassa Suma valvoi Manilassa Etelä-Kiinan ja Sulunmerta Borneosta Malakansalmeen. Myöhemmin alus siirrettiin Singaporeen Yahagin, Niitakan ja Tsushiman sekä niiden suojana olleiden hävittäjien kanssa, jolloin osaston tehtäväksi määrättiin Australian ja Uuden-Seelannin suojaaminen. Sodan päätyttyä Suma luokiteltiin 2. luokan rannikkopuolustusalukseksi 1. syyskuuta 1921. Se poistettiin alusluettelosta 4. huhtikuuta 1923 ja romutettiin 1928.
Akashi (1897)
Akashi oli keisarillisen Japanin laivaston maaliskuussa 1899 valmistunut Suma-luokan panssarikansiristeilijä. Alus poistettiin laivaston alusluettelosta 1. huhtikuuta 1928, ja se tuhoutui maalilaivana vuonna 1930.
Valmistus
Alus tilattiin Yokosukan laivastontelakalta osana vuoden 1893 hankintoja ja sen köli laskettiin elokuussa 1894. Alus laskettiin vesille 18. joulukuuta 1897 ja se valmistui 30. maaliskuuta 1899 kolmannen luokan risteilijänä.
Palvelus
Palveluksen aloitettuaan Akashilla todettiin useita mekaanisia vikoja, ja se joutui palaamaan Yokosukan telakalle korjattavaksi lokakuussa ja tammikuussa 1900. Alus oli lisäksi korjattavana Kuren laivastontelakalla toukokuussa ja Sasebossa heinäkuussa 1900. Alus oli heinäkuusta marraskuuhun tukemassa boksarikapinaa kukistavien japanilaisten maihinnousua Tianjiniin.
Kiinasta palattuaan alus siirrettiin Kureen telakalle, josta palattuaan se oli huhtikuusta lokakuuhun 1901 Etelä-Kiinan rannikolla. Alus oli jälleen Kuressa telakalla, koska kolme aluksen kattiloista ei pitänyt painetta, mikä laski huippunopeuden 14 solmuun. Alus palasi Kiinan rannikolle toukokuussa, mistä se palasi kesäkuussa Japaniin. Elokuussa 1902 alus todettiin sopimattomaksi ensilinjantehtäviin, ja se siirrettiin reserviin.
Lähes uutta alusta ei haluttu romuttaa, ja se päätettiin kunnostaa Kuren laivastontelakalla maaliskuusta 1903 alkaen. Telakalta palattuaan alus aloitti koululaivana tehden koulutuspurjehduksia Kiinan ja Korean rannikoilla. Lokakuussa ja marraskuussa 1903 alus kykeni osallistumaan sotaharjoituksiin risteilijöiden mukana. Akashi saattoi Sasebon ja Incheonin välille sukellusvenekommunikaatiokaapelia laskeneita aluksia 8.–17. tammikuuta 1904. Tammikuussa järjestetyissä nopeuskokeissa alus saavutti 19,5 solmun nopeuden.
Akashi oli Venäjän–Japanin sodan puhjetessa Koreassa, ja se määrättiin merelle Korean niemimaan kaakkoisrannikolle, missä alus oli viestiliikennekeskuksena. Alus osallistui sodan alussa Chemulponlahden taisteluun, japanilaisjoukkojen maihinnousun tukemiseen sekä osallistui Venäjän keisarikunnan laivaston risteilijä Varyagin ja tykkivene Korietzin upottamiseen. Myöhemmin alus osallistui 2. laivaston mukana vielä Port Arthurin taisteluun. Palattuaan telakalta huhtikuussa 1905 Akashi siirrettiin koululaivaksi. Vuonna 1905 alus siirrettiin rannikonvalvontatehtäviin, mutta yhdistetyn laivaston mukana alus osallistui vielä sodan lopulla Tsushiman taisteluun upottaen panssariristeilijä Dmitrii Donskoin.
Aminofylliini
Aminofylliini on teofylliinin ja etyleenidiamiinin seos. Aine laajentaa keuhkoputkia ja rentouttaa sileää lihaskudosta ja sitä käytetäänkin astman lääkehoidossa.
Akashi (1897)
Palvelus
Alus luokiteltiin 28. elokuuta 1912 toisen luokan risteilijäksi. Ensimmäisessä maailmansodassa alus kuului Japanin 2. laivastoon, jonka mukana se osallistui Qingdaon taisteluun. Vuonna 1916 alus sijoitettiin Singaporeen valvomaan Borneon ja Malakansalmen välisiä merireittejä, mikä oli osa Japanin Britannian kanssa tehtyjä sopimuksia. Alus avusti huhtikuussa 1917 emälaivana Välimerelle kahdeksan torpedovenehävittäjää, jotka muodostivat kontra-amiraali Kōzō Satōn komentaman 10. ja 11. viiriköstä muodostetun 2. erikoislaivueen. Laivue sijoittui Maltalle. Izumo vapautti lippulaivan tehtävästä Akashin, joka palasi Japaniin. Alus oli sodan lopun Japanin kotivesillä.
Aminofylliini
Fysikaaliset ominaisuudet
Aminofylliinikiteet sisältävät teofylliinin ja etyleenidiamiinin lisäksi vettä. Aine on olomuodoltaan keltaista kiinteää ainetta, joka liukenee paremmin veteen kuin teofylliini yksinään. Etanolin tai dietyylieetteriin aminofylliini on liukenematonta. Aminofylliinillä on taipumusta absorboida hiilidioksidia, joka vapauttaa siitä teofylliiniä.
Akashi (1897)
Palvelus
Sotatoimien päätyttyä alus luokiteltiin 2. luokan rannikkopuolustusalukseksi 1. syyskuuta 1922. Alus poistettiin alusluettelosta 1. huhtikuuta 1924 ja se riisuttiin aseista. Se nimettiin Hai Kan No 2:ksi 6. heinäkuuta 1928, ja alus upposi syöksypommittajien maalilaivana 3. elokuuta 1930 Izu Ōshiman eteläpuolella.
Aminofylliini
Vaikutusmekanismi
Aminofylliini estää fosfodiesteraasientsyymien toimintaa, minkä vuoksi keuhkoputkien lihaksia rentouttava ja keuhkoputkia laajentava syklinen adenosiinimonofosfaatti ei hajoa yhtä tehokkaasti. Aminofylliini vaikuttaa myös adenosiinireseptorien antagonistina.
Aminofylliiniä käytetään myös vähentämään kehon rasvaa.
Sivuvaikutukset
Tyypillisimmät aminofylliinin sivuvaikutukset ovat huonovointisuus, iho-oireet ja vatsaoireet. Aine voi aiheuttaa myös hermostuneisuutta ja hyperventilaatiota.
Samuel Henrik Antell
pienoiskuva|Maaherra Samuel Henrik Antellia esittävä maalaus Samuel Henrik Antell (25. heinäkuuta 1810 Rantasalmi – 31. lokakuuta 1874 Helsinki) oli suomalainen valtiopäivämies, maaherra ja senaattori, joka sai aatelisarvon.
Antellin ensimmäinen puoliso vuodesta 1840 oli Fanny Alexandra Helena Wallenius (k. 1856) ja toinen vuodesta 1859 vapaherratar Anna Wilhelmina de la Chapelle (k. 1862). Toimitusjohtaja Axel Henrik Antell, toimittaja Edvard Johannes Antell ja eversti Kasten Antell olivat Samuel Henrik Antellin poikia.
Antell oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1872.
S/S Rotterdam
thumb|Hotellilaiva S/S Rotterdam S/S Rotterdam on vuonna 1958 valmistunut höyrylaiva. Tämä valtamerihöyry kynti meriä vuosituhannen vaihteeseen saakka.
Laivahotelli
Laiva muutettiin kelluvaksi hotelliksi Saksan ja Puolan telakoilla, ja tuotiin sen jälkeen kotisatamaansa Rotterdamiin, Katendrechtin kaupunginosaan. Sen toivottiin virkistävän tätä hieman epämääräistä aluetta. Sinne onkin tullut laivahotellin vanavedessä uusia kauppoja ja ravintoloita. Aluksessa on 257 hotellihuonetta, museo, pari ravintolaa ja teatteri.
Nadežda Petrović
thumb|right|190px|Nadežda Petrović: Omakuva.
Nadežda Petrović, serbiaksi Надежда Петровић, (11. tai 12. lokakuuta 1873 Čačak – 3. huhtikuuta 1915 Valjevo) oli serbialainen taidemaalari. Hänen tyylisuuntansa olivat impressionismi ja fauvismi.
Elämä
Petrovičin isä opetti kirjallisuutta ja taidetta ja oli taidekeräilijä. Myös hänen äitinsä oli opettaja. Hänen taiteellinen lahjakkuutensa tuli esille, ja Serbian opetusministeriö myönsi hänelle stipendin taideopiskelua varten.
Saatuaan stipendin Pertrović matkusti vuonna 1898 Müncheniin, missä hän opiskeli Anton Ažben oppilaana. Opiskeluaikanaan hän vaikuttui Paul Kleen, Julius Exterin, Alexei von Jawlenskyn ja Wassily Kandinskyn töistä ja tyyleistä. Kirjeissään kotiinsa hän ilmoitti, että hänen elämänsä on nyt omistettu taiteelle, ja hän purki erään virkamiehen kanssa solmimansa kihlauksen.
Ensimmäisen oman näyttelynsä Petrović piti Belgradissa vuonna 1900. Hän osallistui innokkaasti maansa järjestöelämään ja oli perustamassa Serbian taiteilijaseuraa ja hyväntekeväisyyteen keskittynyttä Serbian sisarten seuraa. Hän kirjoitti maansa ensimmäiset taidekatsaukset ja esitteli aikansa eurooppalaista taidetta kotimaassaan.
Kun ensimmäinen maailmansota alkoi, Petrović oli Italiassa. Itävalta-Unkari oli hyökännyt Serbiaan, ja Petrović piti jälleen velvollisuutenaan auttaa. Hän työskenteli hoitajana Valjevon sairaalassa, kunnes sairastui lavantautiin ja kuoli.
Germán Sánchez
pienoiskuva|Germán Sánchez vuonna 2012. Germán Sánchez (s. 4. kesäkuuta 1989 Alicante) on espanjalainen autourheilija. Hän aloitti uransa 16-vuotiaana Espanjan F3-mestaruussarjassa vuonna 2006. Hän voitti Copa de Espana luokan mestaruuden ja sijoittui 13:nneksi pääsarjassa. Hän jatkoi sarjassa vuosina 2007–2008 voittaen pääsarjan mestaruuden vuonna 2008. Vuonna 2009 Sánchez kilpaili Formula 2 -luokassa saavuttaen vain kaksi pistettä sijoittuen sijalle 24. Kauden jälkeen Sánchez ilmoitti vetäytyvänsä autourheilusta toistaiseksi.
Marko Nieminen (täsmennyssivu)
Marko Nieminen voi viitata seuraaviin henkilöihin:
Élie Blanchard
Joseph Élie Blanchard (3. elokuuta 1881 Montreal – 12. joulukuuta 1941 Montreal) oli kanadalainen haavipalloilija. Hän kilpaili vuoden 1904 kesäolympialaisissa Saint Louisissa ja kuului siellä kultaa voittaneeseen Winnipeg Shamrocks -joukkueeseen.