cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Saw VII 3D
Juoni
Ryhmä Jigsaw’n ansoista selviytyneitä kokoontuu yhteen saadakseen tukea itseapugurulta Bobby Dagenilta, joka tunnetaan myös Jigsaw-selviytyjänä. Dagen siepataan, ja hän palaa tajuihinsa hylätystä mielisairaalasta, jossa hänen tulee suorittaa tehtäviä pelastaakseen vaimonsa ja ystävänsä. Dagen kohtaa tarinoidensa julkaisijan Ninan, lakimiehensä Suzannen ja läheisen ystävänsä Calen, mutta ei pysty pelastamaan heitä ansoista.
Gibson löytää Hoffmanin komentokeskuksen, mutta Hoffmanin asettama ansa tappaa Gibsonin ja ryhmän poliiseja. Hoffman naamioituu yhdeksi uhreista ja onnistuu tunkeutumaan poliisiasemalle, jossa hän pääsee käsiksi Jilliin. Hoffman asettaa Jillin karhunrauta-ansaan, josta tämä ei selviydy.
Dagen löytää vaimonsa ja joutuu suorittamaan testin, josta hän on kaikille uskotellut selvinneensä aiemmassa Jigsaw-koettelemuksessa. Todellisuudessa Dagen kehitti traagisen selviytymistarinan markkinoidakseen kirjaansa. Pelastaakseen vaimonsa hänen täytyy kiinnittää koukut rintalihaksiinsa ja vetää itsensä ylös saadakseen avaimen. Hän epäonnistuu ketjujen repeydyttyä rintalihasten läpi, ja hänen vaimonsa palaa elävältä kuparisonnin sisällä.
Hoffman tuhoaa komentokeskuksensa ja suunnittelee pakenevansa kaupungista, mutta joutuu Lawrence Gordonin kaappaamaksi. Takauma paljastaa Jigsaw’n pelastaneen tajuttoman Gordonin ja antaneen tälle jalkaproteesin tämän paettua kylpyhuoneesta ensimmäisessä Saw-elokuvassa. Gordon avusti Jigsaw’ta lääketieteellisiä operaatioita vaativissa tehtävissä. Jigsaw käski Gordonia suojelemaan Jilliä ja kostamaan sille, joka vahingoittaisi tätä. Gordon vangitsee Hoffmanin kylpyhuoneeseen ilman rautasahaa, toteaa pelin olevan ohi ja jättää tämän kuolemaan.
Kuvaukset
thumb|Kohtausta kuvataan Torontossa. Kohtauksessa tarvittiin 400 ekstraa. Toisin kuin moni kaksiulotteisena filmattu ja jälkikäteen 3D:ksi muutettu elokuva (kuten Muumi ja punainen pyrstötähti), Saw VII 3D on ”aidosti kolmiulotteinen”, eli elokuva kuvattiin kolmiulotteisena, jolloin efektin pitäisi olla yhtä vakuuttava kuin tietokoneanimaatioissa. Saw-tuottaja Mark Bergin mukaan lavasteet ja sarjan tavaramerkkinä toimivat ansat suunniteltiin siten, että Saw VII 3D todella hyötyy syvyysvaikutelmasta. Monia tapahtumia tullaan seuraamaan uhrien silmien takaa. Tuottaja mainitsee esimerkkinä, että Saw V:n heilurikohtaus olisi näyttänyt komealta 3D:nä. 3D-kamerana on Silicon Imaging SI-3D Stereoscopic Camera System
Ansat
3D-kuvaus mahdollistaa sen, että yleisö näkee elokuvan ansat uhrien silmin. Yksi ansoista on sellainen, jota tuottajat eivät sallineet sitä aikaisempiin Saw-elokuviin. Se nimettiin alun perin englanniksi ”The Trap”, mutta vakituinen nimi on ”Garage Trap”. He kuvailevat sitä sanoilla ”liian väkivaltainen”, ”liian inhottava” ja ”vain väärin”.
Jim Peplinski
James Desmond Peplinski (s. 14. lokakuuta 1960 Renfrew, Ontario, Kanada ) on kanadalainen entinen NHL-jääkiekkoilija, joka oli pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä. Peplinski pelasi NHL:ssä vuosina 1980–1990 ja 1994–1995 edustaen aina Calgary Flamesiä ja voitti Stanley Cupin vuonna 1989. Peplinski edusti myös Kanadaa vuoden 1988 talviolympialaisissa, jotka pidettiin Flamesin kotikaupungissa Calgaryssä.
Anthony Gogo Nwedo
Anthony Gogo Nwedo (1912 – 12. helmikuuta 2000) oli nigerialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin spiritaanien papiksi 29. heinäkuuta 1945 ja nimitettiin Umuahian hiippakunnan johtoon 19. helmikuuta 1959. Piispaksi vihkiminen seurasi 17. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Charles Heerey, jota avustivat Joseph Brendan Whelan ja John of the Cross Anyogu.
Nwedo osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen. Hän jäi eläkkeelle 2. huhtikuuta 1990.
Heinz Chur
Heinz Chur (s. 24. syyskuuta 1948, Essen) on saksalainen taidemusiikin säveltäjä.
Chur aloitti musiikin luomisen varhaisella iällä. Hänen tuotantoonsa kuuluu viisi sinfoniaa ja yhdeksän pianosonaattia.
Chur asuu Essenissä vaimonsa Christinan kanssa.
Kahvankari
Kahvankari on asumaton saari Oulun kaupungin vesialueella Perämerellä. Se sijaitsee Hermannien ja Kellon Kraaselin saarien välisellä alueella Kuivasmeren lahden suulla Taskilan kaupunginosan edustalla, noin 2,2 kilometrin päässä Letonniemestä. Saarta esitettiin suojeltavaksi luonnonsuojelulain nojalla, ja se on ympäröivine karikkoineen luonnonsuojelualuetta.
Saari on pääasiassa sekametsän peitossa, ja sen rannat ovat ruoikkoisia. Saaren pohjoisosassa on hiekkasärkkä, joka ulottuu Kellon Kraaseliin saakka. Saarella pesii merilintuja, ja se on muun muassa karikukkojen (Arenaria interpres) pesimispaikka. thumb|center|900px|Panoraamakuva Kahvankarista.
Egyptin miesten lentopallomaajoukkue
Egyptin miesten lentopallomaajoukkue edustaa Egyptiä kansainvälisissä lentopallokilpailuissa.
Egyptin lentopallomaajoukkue on pelannut olympialaisissa viisissä kisoissa ja sijoittunut parhaimmillaan yhdeksänneksi Rio de Janeiron olympiakisoissa 2016. MM-kilpailuihin joukkue osallistui vuonna 2018 kuudennen perättäisen ja kaikkiaan yhdeksännen kerran. Se on voittanut useita mestaruuksia Afrikan-mestaruuskilpailuissa ja Afrikan kisoissa.
Vähä Kurkijärvi
Vähä Kurkijärvi on Pirkanmaalla Kuhmoisissa Harjunsalmen kylän lähellä sijaitseva järvi.
Egyptin miesten lentopallomaajoukkue
Maailmanrankingissa joukkue on tällä hetkellä korkeimmalle sijoitettuna afrikkalaisjoukkueena 13:ntena.
Vähä Kurkijärvi
Maantietoa
Järven pinta-ala on 1,2 hehtaaria, se on 200 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria ja se on autio. Sen rantaviivan pituus on 450 metriä ja rannat ovat soistunutta metsämaata.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Iso-Pihlajajärven valuma-alueeseen (14.225) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 118,8 metriä mpy. Se on umpijärvi eli siitä ei lähde laskuojaa eikä siihen johda ojia.
Kauri Mikkola
Kauri Eino Fredrik Mikkola (9. toukokuuta 1938 Helsinki – 27. joulukuuta 2014 ) oli suomalainen hyönteistieteilijä, lintutieteilijä ja tietokirjailija.
Kauri Mikkolan vanhemmat olivat dosentti Eino Mikkola ja filosofian maisteri Katri Eliisa Sainio. Hän pääsi ylioppilaaksi 1957 ja valmistui luonnontieteen kandidaatiksi 1963, filosofian kandidaatiksi 1965, filosofian lisensiaatiksi 1967 ja filosofian tohtoriksi 1973. Mikkola työskenteli pitkään Helsingin yliopistossa, viimeksi Luonnontieteellisen keskusmuseon yli-intendenttinä. Hän oli Yleisradion Luontoilta-ohjelman asiantuntijana yli 30 vuotta.
Mikkola julkaisi useita luontoaiheisia teoksia. Hän sai pitkäaikaisesta työstään tunnustuksena muun muassa professorin arvonimen ja Björn Kurtén -tiedepalkinnon. Hänen erikoisalaansa olivat perhoset ja varsinkin pohjoisten tundra-alueiden harmoyökköset, joita hän kävi tutkimassa myös Siperiassa ja Kanadan arktisilla alueilla. Hän toimi pitkään Suomen Perhostutkijain Seuran puheenjohtajana, ja hän oli seuran kunniapuheenjohtaja.
Mikkola kirjoitti useita lintutieteellisiä artikkeleita Ornis Fennicaan.
Thomas Gradin
Thomas Kjell Gradin (s. 18. helmikuuta 1956 Sollefteå, Ruotsi ) on ruotsalainen entinen NHL-jääkiekkoilija. NHL:ssä Gradin pelasi kahdeksan kautta Vancouver Canucksissa ja yhden kauden Boston Bruinsissa. Ruotsissa hän pelasi ennen NHL-uraansa Modossa ja AIK:ssa ja NHL-uransa jälkeen AIK:ssa ja Västeråsissa. Gradin edusti myös Ruotsia vuoden 1978 MM-kisoissa ja Kanada Cupissa 1981 ja 1984. Pelaajauransa jälkeen Gradin on toiminut vuodesta 1994 asti Vancouver Canucksin kykyjenetsijänä.
Sielun tunteiden tunnistamisesta ja parantamisesta
Sielun tunteiden tunnistamisesta ja parantamisesta on Galenoksen 100-luvulla kirjoittama antiikin kreikkalainen filosofinen psykologinen tutkielma.
Historia
Galenos eli ja kirjoitti 100-luvulla jaa. erityisesti keisari Marcus Aureliuksen aikana. Sielun tunteiden tunnistamisesta ja parantamisesta kuuluu hänen myöhäistuotantoonsa. Sen lisäksi Galenos käsitteli samaa aihepiiriä myös teoksessaan Sielun erehdysten tunnistamisesta ja parantamisesta, joka on teoksen eräänlainen jatko-osa. Teokset perustuivat Galenoksen aiheesta pitämään puheeseen, jonka hän oli myöhemmin kirjoittanut ylös. Puheen lähtökohtana oli erään Antonios-nimisen epikurolaisen filosofin tunteita käsitellyt kirjoitus. Näiden lisäksi Galenos käsitteli sieluun liittyviä asioita muun muassa teoksessa Sielun kykyjen riippuvaisuus ruumiin sekoituksista.
Galenoksen teokset saivat uutta suosiota renessanssiajalla. Sielun tunteiden tunnistamisesta ja parantamisesta käännettiin 1500-luvulla muun muassa latinaksi, ranskaksi ja italiaksi. Joissakin laitoksissa se muodostaa yhden teoksen yhdessä jatko-osansa kanssa.
Sisältö
Teoksen sisältö voidaan jakaa seuraavasti:
Ranskan ralli
pienoiskuva|[[Sébastien Loeb Ranskan rallissa 2010.]] Ranskan ralli (Rallye d'Alsace tai Rallye de France-Alsace) on Ranskassa järjestettävä rallikilpailu.
Historia
Tammikuussa 2015 kerrottiin, että Alsacen paikallishallinto on vetänyt tukensa kilpailulle ja että kilpailun olisi etsittävä uusi sijainti. Kilpailua saapui katsomaan lähes ja se tuotti 20 miljoonaa euroa ympärivälle seudulle.
José José
José Romulo Sosa Ortíz eli José José (17. helmikuuta 1948 – 28. syyskuuta 2019 ) oli meksikolainen laulaja ja näyttelijä.
José José oli 1970-luvun vuosina Latinalaisen Amerikan tunnetuimpia balladisteja. Tunnetuimpiin lauluihin lukeutuu päättyneestä romanssista kertova "Lo Dudo". Hän teki yhteistyössä José Felicianon kanssa hitin "Por Ella".
José José sai vielä 1990-luvulla suosiota "Cuarenta y Veinten" (1992) kaltaisilla hiteillä. Hänen tuorein studioalbuminsa Tenampa julkaistiin vuonna 2001. Vuonna 2007 ilmestyi Josén tunnetuimpien duettojen kokoelma Mis Duetos, joka sisälsi myös uuden kappaleen "E-Mail Me".
José Josélla on viisi lasta. Alkoholiongelma alkoi rappeuttaa hänen terveyttään 1990-luvulla, mutta hän ilmoitti toipuneensa Alcoholics Anonymousin vertaistuella. Hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella.
Hildeprand
Hildeprand oli langobardien kuningas vuonna 744 seitsemän tai kahdeksan kuukauden ajan. Paulus Diaconuksen mukaan hän oli edellisen kuninkaan Liutprandin veljenpoika. Hildeprand valloitti Ravennan Peredeon kanssa, mutta jäi Venetsian joukkojen vangiksi. Hildeprand korvattiin lyhyen valtakautensa jälkeen Friulin herttua Ratchisilla.
Haukijärvi (Kuhmoinen)
Haukijärvi on Pirkanmaalla Kuhmoisissa Pihlajaksoken kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 5,0 hehtaaria, se on 450 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria ja se on autio. Järven rantaviivan pituus on 1,1 kilometriä ja sen rannat ovat metsämaata. Eteläranta on jyrkkä ja eteläpuolinen Haukijärvenmäki nousee 30 metriä järven pinnan yläpuolelle. Järven länsipuolelta kulkee metsäautotie.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Iso-Pihlajajärven valuma-alueeseen (14.225) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 106,1 metriä mpy. Sen länsipäähän laskee Humalaisesta tuleva oja. Laskuoja lähtee järven pohjoispäästä ja laskee 1,1 kilometrin päässä Isoon Pihlajajärveen. Laskuojan pudotus on 18,6 metriä.
Historiaa
Vuoden 1966 peruskartassa järven luoteisrannalla oli pelto, mutta vuoteen 1986 mennessä se oli metsittynyt.
Alleghe Hockey
150px|thumb|Joukkueen aikaisempi logo. 150px|thumb|Joukkueen logo 2007-2015.
Alleghe Hockey on jääkiekkojoukkue Alleghesta, Italiasta. Joukkue pelaa Italian IHL:ssä, joka perustettiin vanhan Serie B:n tilalle kaudeksi 2017/18. Joukkuetta valmentaa suomalainen Juhani Matikainen.
Joukkue perustettiin vuonna 1933. Vuonna 1956 joukkue lakkautettiin, mutta vanhan joukkueen tilalle perustettiin Mount Civetta Alleghe HC. Joukkueen nimi kuitenkin vaihtui jo muutaman kauden jälkeen takaisin alkuperäiseen muotoon Alleghe Hockey.
Joukkueen parhaimmat sijoituksen ovat kausilta 1984/85 ja 2001/02, kun joukkue saavutti Serie A:n hopeaa. Kaudella 1992/93 joukkue voitti Alpenligan mestaruuden kukistamalla finaalissa HC Bolzanon numeroin 7-4.
Lisäksi joukkue on voittanut Serie B:n mestaruuden kausilla 1962/63, 1963/64, 1969/70 ja 2014/15 sekä Serie C:n mestaruuden kausilla 1968/69 ja 2013/14.
Isokankaan luonnonsuojelualue
Isokankaan luonnonsuojelualue on 331 hehtaarin laajuinen luonnonsuojelu- ja pohjavesialue Oulun kaupungissa entisen Ylikiimingin rajan lähellä, Sanginjoen pohjoispuolella. Se on harjumaisemaa, jonka keskellä on tummavetinen Isonkankaanjärvi. Järven ympärillä on aarnialue. Alue on myös Oulun kaupungin tärkeimpiä säilyneitä luonnonalueita sekä suosittu retkeilykohde.
Luonnonsuojelualue perustettiin kesällä 1987, kun Oulun kaupunginhallitus teki kaupunginvaltuuston aloitteesta lääninhallitukselle esityksen alueen rauhoittamisesta luonnonsuojelualueeksi. Alue suojeltiin lääninhallituksen 17. joulukuuta 1987 antamalla päätöksellä.
Alue muodostuu Isokankaanjärveä ympäröivästä 51 hehtaarin laajuisesta aarnialueesta, jolla kaikki metsätaloustoiminta on kiellettyä. Muu osa on suojeltu niin sanottuna metsäpuistona, jossa metsää voidaan hakata ja uudistaa, mutta avohakkuu ja maanpinnan käsittely ei ole sallittua.
Alueella on myös Isokankaan retkeilypolku, joka on rakennettu ohjaamaan retkeilijöitä. Retkeilypolku liittyy läheisesti Kalimen retkeilypolkuun ja Korpilammen riistapolkuun.
Lähteet
65.01111°N, 25.88056°W
Rio Grande (elokuva)
Rio Grande on John Fordin ohjaama yhdysvaltalainen lännenelokuva vuodelta 1950. Pääosissa ovat John Wayne ja Maureen O’Hara.
Rio Grande on Fordin ratsuväkitrilogiaksi kutsutun elokuvasarjan kolmas osa. Sitä edelsivät Apassilinnake (1948) ja Keltainen nauha (1949). Monet pitävät sitä ratsuväkitrilogian parhaimpana elokuvana, vaikka Ford itse ei edes halunnut tehdä koko elokuvaa.
Tarina
Everstiluutnantti Yorke (John Wayne) on matkalla Rio Grandelle päin taistellakseen sotaisaa heimoa vastaan. Kuitenkin Yorke kohtaa vaikeimman vastuksen, kun hän sotaoikeudessa joutuu puolustautumaan epätavallista hyökkäystä pakenevia apasseja vastaan. Verisen yhteenoton tiimellyksessä hän taistelee palauttaakseen kunniansa ja pelastaakseen perheensä.
Tuotanto
John Ford ei alun perin halunnut lainkaan ohjata Rio Grandea. Republic Pictures oli suostunut vuonna 1950 rahoittamaan Fordin lempiprojektin Vaitelias mies (1952) vain sillä ehdolla, että Ford tekisi sitä ennen Apassilinnakkeen ja Keltaisen nauhan kaltaisen lännenelokuvan. Republic oli huolissaan Vaiteliaan miehen menestyksestä ja halusi suojautua mahdollisilta tappioilta takuuvarmalla menestyselokuvalla.
Ford löysi sopivan aiheen nopeasti ja elokuva kuvattiin kesällä 1950 Utahin Moabissa. Se kuvattiin mustavalkoisena, sillä B-elokuvilla tunnetuksi tullut Republic halusi säästää kustannuksissa. Pääosia näyttelivät Fordin useasti käyttämät vakionäyttelijät John Wayne ja Maureen O’Hara, jotka hiukan myöhemmin näyttelivät myös Vaiteliaan miehen pääosia.
Mette Schjoldager
Schjoldager osallistui urallaan kahdesti olympialaisiin. Ensimmäisen kerran hän oli mukana Sydneyn olympialaisissa 2000, jolloin hän pelasi naisten nelinpelissä ja sekanelinpelissä. Nelinpeliin hän osallistui Ann-Lou Jørgensenin parina. He voittivat ensimmäisellä kierroksella ukrainalaisparin Elena Nozdran-Viktoriya Evtushenkon, mutta toisella kierroksella he kärsivät tappion indonesialaisille Etty Tantrille ja Cynthia Tuwankottalle erin 2–0. Sekanelinpeliin hän osallistui Jens Eriksenin parina. He aloittivat toiselta kierrokselta, jossa he kohtasivat saksalaisparin Michael Keck-Nicol Pitron. Tanskalaiset voittivat tuon ottelun, mutta kärsivät puolivälierissä tappion indonesialaisille Tri Kusharjantolle ja Minarti Timurille. Ateenan olympialaisten naisten nelinpeliin hän osallistui Pernille Harderin kanssa. He voittivat ensimmäisellä kierroksella australialaiset Jane Crabtreen ja Kate Wilson-Smithin, mutta toisella kierroksella eteläkorealaiset Lee Kyung-won ja Ra Kyung-min voittivat Harderin ja Schjoldagerin. Sekanelinpeliin Schjoldager osallistui jälleen Eriksenin parina. Ensimmäisellä kierroksella he voittivat ranskalaiset Svetoslav Stoyanovin ja Victoria Wrightin. Toisella kierroksella tanskalaispari voitti eteläkorealaisparin Kim Yong-hyun-Lee Hyo-jungin erin 2–1. Puolivälierissä Schjoldager ja Eriksen voittivat Nova Widianton ja Vita Marissan. Välierissä kiinalaispari Zhang Jun-Gao Ling oli parempi erin 2–0. Pronssiottelussa Schjoldager ja Eriksen kohtasivat toisen tanskalaisparin Jonas Rasmussen-Rikke Olsenin. Schjoldager ja Eriksen olivat parempia erin 2–0.
Matka Pyhälle maalle
Matka Pyhälle maalle (, ”Egerian matkat”, joskus myös Itinerarium peregrinatio, Peregrinatio Aetheriae tai Peregrinatio ad Loca Sancta) on Egerian vuosina 381–384 kirjoittama matkakertomus pyhiinvaelluksesta Pyhälle maalle. Se on tärkeä lähde alueen tuon aikaisen tilanteen tuntemiselle, ja arvokas paitsi matka- ja ajankuvauksena myös aikansa kansanlatinan dokumenttina.
Historia
Egeria oli roomalainen nainen, joka teki yhdessä pienen seurueensa kanssa pyhiinvaellusmatkan Pyhälle maalle vuosina 381–384. Matka kulki Egyptin, Palestiinan, Syyrian ja Mesopotamian kautta Konstantinopoliin. Jerusalemissa seurue viipyi pitkän aikaa, ilmeisesti useita vuosia. Egeria kirjoitti matkalla näkemästään tarkkoja muistiinpanoja. Syntynyt matkapäiväkirja oli osoitettu hänen naisten piirilleen, ”sisarille ja rouville”, kotimaassa. On arveltu, että Egeria olisi saattanut olla jonkun luostarin abbedissa.
Gamurrini laittoi teoksen Silvia Aquitanialaisen nimiin. Tämä oli Theodosius Suuren ja Arcadiuksen alaisen pretoriaaniprefekti Rufinuksen sisar. Siksi teksti tunnettiin aiemmin nimellä Sanctae Silvae Aquitanae peregrinatio. Marius Férotin esitti kuitenkin vuonna 1903, että kirjoittaja olisi ollut ”Aetheria”. Tämän jälkeen siitä käytettiin nimeä Peregrinatio Aetheriae. Myöhempi tutkimus on todennut kirjoittajan oikeaksi nimimuodoksi ”Egeria”, ja tämän kotiseuduksi joko Etelä-Gallian tai Hispanian Gallaecian. Nämä tiedot perustuvat Monte Cassinon luostarin apottina vuonna 1137 toimineen Petrus Diakonin teokseen Liber de Locis Sanctis sekä munkki Valeriuksen 600-luvulla El Vierzon luostarin luostariveljilleen kirjoittamaan kirjeeseen.
Egerian teos on harvinaislaatuinen dokumentti omalta ajaltaan ja ylipäätään yksi harvoja tuon aikaisia naisten kirjoittamia kirjoja. Se on nykyisinkin hyödyllinen lähde muun muassa 300-luvun itäisen Rooman valtakunnan maantieteen, pyhiinvaelluskohteiden ja Jerusalemin tuolloisen jumalanpalveluselämän tuntemisen kannalta. Egerian teoksen lisäksi tunnetaan myös toinen vastaava kuvaus, Itinerarium Burdigalense eli Itinerarium Hierosolymitanum, joka on vanhin kristillinen itinerarium ja ajoittuu vuosiin 333–334.
Sisältö
Egerian teos on kirjoitettu kirjemuodossa. Tekstistä puuttuu sen alkuosa sekä loppu. Siinä on myös kaksi suurta aukkokohtaa. Teoksen sisältö voidaan jakaa kahteen osaan, jotka eroavat selvästi paitsi sisällöltään myös tyyliltään. Ensimmäinen osa (luvut I–XXIII) kuvaa Egerian matkoja Pyhällä maalla. Ainakin säilynyt teksti alkaa Siinailta ja päättyy Konstantinopoliin. Matka on kuvattu aikajärjestyksessä matkareitin mukaisesti. Egeria kuvaa neljä erillistä matkaa, joista kolme hänen seurueensa teki Jerusalem tukikohtanaan, ja neljäs oli kotimatka. Egeria osoittaa halunneensa nähdä pyhät paikat itse ja rukoilla niillä. Paikkoja kuvatessaan Egeria kertoo usein niihin liittyvistä Raamatun tapahtumista.
Selkäkari
Selkäkari on Suomessa varsin yleinen paikannimi (noin 80 kappaletta Maanmittauslaitoksen Karttapaikassa). Tunnettuja Selkäkareja ovat muun muassa:
Matka Pyhälle maalle
Sisältö
Teoksen toinen osa (luvut XXIV–XLIX) kuvaa Jerusalemin jumalanpalveluselämää, johon Egeria oli tutustunut kaupungissa ollessaan. Kaupungissa vietettiin jumalanpalveluksia ja rukoushetkiä päivittäin Jeesuksen elämään liittyneillä pyhillä paikoilla. Kaupungin jumalanpalveluselämää kuvaakin se erikoispiirre, että tapahtumia voitiin muistella juuri niiden alkuperäisillä tapahtumapaikoilla. Tämän vuoksi jumalanpalveluksiin kuului paljon kulkueita, ja kaupungissa oli paljon pieniä ja suurempiakin kirkkoja, jotka oli sijoitettu pyhille paikoille ja reittien varsille. Egeria kuvaa liturgioiden kulkua yksityiskohtaisesti. Erityisen tarkkaan hän kuvaa paastonaikaa ja pääsiäisen viettoa. Samalla hän antaa tärkeitä tietoja pyhien paikkojen ulkoasusta tuohon aikaan. Esimerkiksi Pyhän haudan kirkko oli vielä tuolloin hyvin erinäköinen kuin nykyisin ja koostui useista erillisistä rakennuksista.
Egerian kuvausta on luonnehdittu eloisaksi. Hänen kielessään on havaittavissa kansanlatinan piirteitä ja latinankielisen raamatunkäännöksen vaikutusta. Teos osoittaa, että tuon ajan kansanlatinassa oli vielä suhteellisen vähän paikallisia eroja.
Teoksen sisältö luvuittain on:
Selkäkari (Oulu)
Selkäkari (myös Piispanletto ja Surmankari) on matala asumaton saari ja luonnonsuojelualue Kiviniemen kaupunginosan edustalla Kempeleenlahdella. Saari ja sitä ympäröivät vesialueet ovat arvokkaita lintuvesialueita.
Saarella pesii merilintuja, ja se on muun muassa karikukkojen (Arenaria interpres) pesimispaikka. Saarella pesii myös lähes sata naurulokkipariskuntaa.
Partanilkat
Partanilkat (Ophidiidae) on runsaslajinen partanilkkakaloihin kuuluva kalaheimo. Heimon lajeja tavataan kaikista valtameristä.
Taksonomia
Vanhimmat partanilkkoihin kuuluvien lajien fossiilit on ajoitettu tertiäärikauden varhaisvaiheille. Tällaisia sukuja ovat muun muassa Ampheristus ja Hoplobrotula. Nykyään heimossa elää lähteestä riippuen 209–222 lajia, jotka jaetaan 46–48 sukuun. Partanilkkojen heimo jaetaan neljään alaheimoon, jotka ovat Brotulinae, Brotulotaeniinae, Ophidiinae ja runsaslajisin Neobythitinae. Neobythitnae-alaheimo ei kuitenkaan ole monofyleettinen. Lajeja ovat muun muassa kapinpartanilkka (Genypterus capensis), rusopartanilkka (Genypterus blacodes) ja käärmepartanilkka (Ophidion barbatum).
Anatomia
Partanilkat ovat kooltaan 10–200 cm. Pisimmistä lajeista kapinpartanilkka voi kasvaa 1,6 metriä ja Lamprogrammus shcherbachevi 2 metriä pitkäksi. Ruumiinmuodoltaan ne ovat pitkulaisia ja muistuttavat ankeriaita. Selkä- ja peräevät ovat pitkät ja yhtyneet pyrstöevään. Joillakin lajeilla rintaevät puuttuvat ja eräillä ne ovat kapeat. Brotulinae-alaheimon lajeilla on kuonossa viiksisäikeitä. Toisin kuin monilla muilla partanilkkakalojen heimoilla partanilkoilla on pienet suomut.
Levinneisyys
Partanilkat ovat mereisiä kaloja ja lajeja tavataan Atlantin, Intian valtameren ja Tyynenmeren alueilta. Monet niistä elävät lähellä pohjaa melko matalissa vesissä, mutta heimoon kuuluu myös maailman syvimmällä elävä kala Abyssobrotula galatheae, joka on tavattu 8 370 metrin syvyydestä. Monet partanilkkalajit ovat tärkeitä kalastuksen kohteita.
Ensio Nieminen
Elo Ensio Nieminen (30. maaliskuuta 1930 – 27. syyskuuta 2008 ) oli suomalainen ratapyöräilijä.
Helsingin Työväen Pyörä-Veikkoja edustanut Nieminen kilpaili tandemajossa Helsingin kesäolympialaisissa 1952, missä hän parinsa Olavi Linnonmaan kanssa hävisi alkueränsä ja keräilyeränsä.
Apocalyptic Love
Apocalyptic Love on vuonna 2012 julkaistu kuuluisan kitaristin Slashin (Guns N’ Roses, Velvet Revolver, Slash’s Snakepit) toinen sooloalbumi. Slash teki levyn yhteistyössä Myles Kennedyn ja The Conspiratorsin kanssa.
Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 3. Se pysyi listalla yhteensä viisi viikkoa.
Kappaleet
Kaikki kappaleet ovat kirjoittaneet Slash ja Myles Kennedy ellei toisin mainita.
Kalkidan Gezahegne
Kalkidan Gezahegne (s. 8. toukokuuta 1991 Addis Abeba) on etiopialaissyntyinen keskimatkojen juoksija ja kestävyysjuoksija, joka on edustanut Bahrainia syyskuusta 2013 lähtien.
Hänen ennätyksensä 1 500 metrillä on 4.00,97, jonka hän juoksi 29. toukokuuta 2011 Hengelossa. Hallissa hän juoksi nuorten maailmanennätyksen 4.03,28 Tukholmassa 10. helmikuuta 2010. Mailin hän on juossut ulkoradoilla aikaan 4.37,76 Rietissä 7. syyskuuta 2008. Hän juoksi mailin sisäratojen nuorten maailmanennätyksen 4.24,10 Birminghamissa 20. helmikuuta 2010. 3 000 metriä hän on juossut aikaan 8.34,65 Zagrebissa 4. syyskuuta 2018 ja hallissa 8.37,47 Birminghamissa 19. helmikuuta 2011. 5 000 metrillä hänen ennätyksensä on 14.52,92 Montreuilista 1. kesäkuuta 2021. 10 000 metrillä hän juoksi Bahrainin ennätyksen 29.50,77 Maiassa 8. toukokuuta 2021.
Saavutukset
Vuonna 2008 Gezahegne voitti hopeaa 1 500 metrillä alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa. Seuraavana vuonna hän sai 1 500 metrillä hopeaa alle 20-vuotiaiden Afrikan-mestaruuskilpailuissa ja oli kahdeksas Berliinin MM-kilpailuissa sekä viides 3 000 metrillä IAAF:n yleisurheilufinaalissa.
Vuonna hän voitti kultaa 1 500 metrillä Dohan sisäratojen MM-kilpailuissa ajalla 4.08,14. Seuraavan vuoden Daegun MM-kilpailuissa hän sijoittui viidenneksi 1 500 metrillä. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän oli 5 000 metrillä neljästoista. Jakartan Aasian kisoissa 2018 hän voitti kultaa 1 500 metrillä ajalla 4.07,88 ja 5 000 metrillä ajalla 15.08,08.
Tokion olympialaisissa vuonna 2021 Gezahegne sijoittui 10 000 metrillä hopealle ajalla 29.56,18. Lokakuussa 2021 hän juoksi 10 kilometrin tiejuoksun maailmanennätyksen 29.38.
Louis Tiffany
thumb|Louis Tiffany noin vuonna 1908. Louis Comfort Tiffany (18. helmikuuta 1848 New York, New York, Yhdysvallat – 17. tammikuuta 1933 New York) oli yhdysvaltalainen sisustustaiteilija, lasi- ja korusuunnittelija sekä taidemaalari. Hän on eräs tunnetuimmista art nouveau -tyylin edustajista. Erityisesti hänen lasimaalauksensa, valaisimet sekä lysteripintaiset maljakot ovat tunnettuja.
Iso Pihlajajärvi
Maantietoa
Ison Pihlajajärven pinta-ala on 334 hehtaaria eli 3,3 neliökilometriä, se on 6,3 kilometriä pitkä ja 1,4 kilometriä leveä. Järven keskikohdalla sijaitseva Niemenharju jakaa järven kahteen altaaseen. Altaita yhdistää vain kapea Harjunsalmi. Niemenharju on osa pidempää harjujaksoa, johon kuuluvat pohjoisessa Neulasharju ja etelässä Harjunmäki ja Kirkonportinkangas. Valtatie 24 kulkee pitkin harjua ja ylittää järven Harjunsalmella ja ohittaa Harjunmäen sen länsipuolelta.
Järvellä on kartan mukaan 10 saarta. Niistä neljä sijaitsee järven läntisessä osassa ja kuusi järven itäisessä osassa. Suurimmat saaret ovat Sikasaari (17 ha), Työsaari (11 ha), Pyssysaari (2 ha), Mustassaari (0,8 ha), Aittosaari (0,7 ha) ja Kärrysaari (0,4 ha). Loput neljä saarta ovat kartoissa nimettömiä. Kaikissa nimetyissä saarissa on asutusta lukuun ottamatta Pyssysaarta. Lisäksi Työsaareen, Mustassaareen, Aittosaareen ja Kärrysaareen johtaa tie.
Järven rantaviivan pituus on 27,2 kilometriä. Rannat ovat pääosin metsämaata, mutta rannoilla on myös peltoa ja asutusta. Asutus painottuu järven pohjoisrannalle.
Vesistösuhteet
Iso Pihlajajärvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Iso-Pihlajajärven valuma-alueeseen (14.225) se kuuluu. Siihen laskee yhteensä 12 järveä tai lampea. Iso Pihlajajärven länsiosaan laskevat Iso-Onkiainen, Iso Sääksjärvi, Kuorejärvi, Niilammi, Saarijärvi, Sorajärvi, Vähä Liivejärvi, Vähä Pihlajajärvi, Vähä Sääksjärvi ja Ämmäjärvi. Järven itäosaan laskevat Haukijärvi ja Höyläsjärvi. Iso Pihlajajärvi laskee sen itäpäästä lähtevää Pihlajajokea pitkin Päijänteen Pihlajalahteen. Pihlajajoen pudotus on 9,2 metriä. Järven vedenpinnan korkeus on 87,5 metriä mpy.
Toisin sanoen
Toisin sanoen on suomalaisen hip hop -artisti Mariskan esikoisalbumi. Albumi julkaistiin 11. toukokuuta 2002 ja sen julkaisi Warner Music Finland.
Lentopallon miesten 1-sarjakausi 2016–2017
Lentopallon miesten 1-sarjakausi 2016–2017 pelattiin 14 joukkueen 2-kertaisena sarjana, jonka jälkeen 8 parasta jatkoi pudotuspelejä pääsystä liigakarsintaan ja 6 heikointa vastaavasti säilymisestä 1-sarjassa.
1-sarjan karsinta
1-sarjan karsinnassa pelasivat 1-sarjan kaksi heikointa ja 2-sarjan kaksi parasta joukkuetta. Kaksi parasta selviytyi 1-sarjaan kaudelle 2017-2018. Karsinta pelattiin avausottelua lukuun ottamatta Varpaisjärven liikuntahallissa.
Seppo Saves
Seppo Saves (30. syyskuuta 1940 Helsinki – 28. syyskuuta 2013 Helsinki ) oli suomalainen lehtivalokuvaaja. Hän toimi myös opettajana ja kriitikkona sekä oli mukana järjestötoiminnassa.
Vuonna 1965 Saves perusti kuuden muun lehtikuvaajan kanssa vuosikymmenen loppuun saakka toimineen Finnseven-osuuskunnan, jolla oli yhteinen studio ja kuvatoimisto. Finnsevenin muut jäsenet olivat C. G. Hagström, Olavi Kaskisuo, Timo Kirves, Aulis Nyqvist ja Kristian Runeberg sekä vuoden verran Caj Bremer, jonka tilalle tuli Martti Brandt. Finnsevenissä Saveksen päätyöksi muodostui muotikuvaus, asiakkainaan muun muassa Friitala, Nanso, Hyvon ja Marimekko.
Saves oli päätoimittajana Valokuva-lehdessä 1985–1987 ja Lehtikuvaaja-lehdessä 1999–2004.
Saves sai Patricia Seppälän säätiön ensimmäisen kuvajournalismipalkinnon 2005. Hän piti näyttelyitä vuodesta 1962 alkaen ja julkaisi useita kuvateoksia.
Darkstar
Marching into Oblivion
Euroopankiertueella vuonna 1991 Psychotic Waltz -yhtyeen kitaristi Dan Rock ystävystyi saksalaisen muusikon Siggy Blaseyn kanssa pian syntyi idea yhteisestä projektista. Kuitenkin vasta vuonna 1995 idea alkoi saada tuulta alleen, ja Dan Rock sai mukaansa projektiin Blaseyn lisäksi saksalaisen Martin Lordaniuksen ja Oliver Wernerin. Yhtye nauhoitti materiaalia Danin makuuhuoneessa ja Siggyn mini-kotistudiossa he saattoivat myös huolitella albumin soundia ja äänimaailmaa. Lopullinen äänitys tapahtui II maailmansodan aikaisessa bunkkerissa Frankfurtissa. Albumi Marching into Oblivion julkaistiin vuonna 1995 ja se sai paljon myönteistä palautetta sekä Psychotic Waltzin faneilta että muiltakin. Julkaisu on täysin instrumentaalinen ja sen tunnelma ja satunnaiset ääniefektit ovat apeita ja Pink Floydmaisia.
Heart of Darkness
Odotetun toisen albumin äänitysten aikana Dan Rock kävi läpi vaikeita aikoja henkilökohtaisessa elämässään, muun muassa isänsä kuoleman, mikä vaikuttikin tulevan levyn synkkyyteen. Albumi Heart of Darkness julkaistiin 1999. Se oli edeltäjäänsä kevyempi, space rock -vaikutteinen. Albumilla kuullaan myös toisen Psychotic Waltz -kitaristin Brian McAlpinin kitarasoolo sekä Sonny Hollis, Dominic Moscatella, Steve Summers vierailevinä ääninä. Yhtye hajosi pian albumin julkaisun jälkeen.
Mickey MacKay
pienoiskuva|Mickey MacKay Duncan McMillan "Mickey" MacKay (25. toukokuuta 1894 – 30. toukokuuta 1940) oli kanadalainen ammattilaisjääkiekkoilija. Hyökkääjänä vaikuttanut MacKay pelasi Pacific Coast Hockey Associationissa (PCHL) ja Western Canada Hockey Leaguessa (WCHL) edustaen Vancouver Millionairesia (myöhempi Maroons). Hän siirtyi National Hockey Leagueen (NHL) kun länsirannikon ammattikiekko oli ajettu alas ja pelasi uransa loppuun Chicago Black Hawksissa, Pittsburgh Piratesissa ja Boston Bruinsissa.
Lester Patrick kutsui synnynnäistä maalintekijä MacKayta parhaaksi coast league -sarjassa pelanneeksi keskushyökkääjäksi.
Luettelo SM-liigassa jääkiekkoilleista ulkomaalaisista
Kenttäpelaajat
(K=Kausien määrä, O=Ottelut, M=Maalit, S=Syötöt, P=Pisteet, RM=Rangaistusminuutit)
Olcott Deming
Olcott Hawthorne Deming (28. helmikuuta 1909 – 20. maaliskuuta 2007) oli yhdysvaltalainen diplomaatti.
Deming oli Nathaniel Hawthornen jälkeläinen. Hän syntyi Westchesterin piirikunnassa New Yorkin osavaltiossa. Valmistuttuaan Rollins Collegesta vuonna 1935 hän työskenteli Tennessee Valley Authoritylle sekä opettajana Greenwichissä, Connecticutissa.
Deming liittyi Yhdysvaltain ulkoministeriöön vuonna 1942. Hän työskenteli mm. Yhdysvaltain ensimmäisenä suurlähettiläänä Ugandaan vuosina 1962–1965. Hän kuoli verenmyrkytykseen Washington DC:ssä 98-vuotiaana.
Renfrew
Renfrew (gaeliksi Rinn Friù) on kaupunki 9,7 km Glasgow'n länsipuolella Skotlannissa keskisten Alamaiden länsiosassa. Renfrew on "Stuart-suvun kehto" yhteyksillään Skotlannin ja Britannian kuningassukuihin. Se sai royal burghin aseman 1397. Kaupungin merkittävin teollisuudenala oli aiemmin laivanrakennusteollisuus. Kaupungissa sijaitsi Simons and Lobnitzin telakka, joka suljettiin 1960-luvun alussa.
Höyläsjärvi
Höyläsjärvi on Pirkanmaalla Kuhmoisissa Harjunsalmen kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 24 hehtaaria, se on 1,0 kilometriä pitkä ja 550 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan kaksi pienehköä saarta, Heinäsaari ja Suosaari. Suosaari on saarista suurempi ja se on 70 metriä pitkä ja 50 metriä leveä. Järven rantaviivan pituus on 3,9 kilometriä ja sen rannat ovat metsämaata. Länsirannalla on kaksi vapaa-ajan asuntoa, joille tulee tiet lännestä valtatieltä 24.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Iso-Pihlajajärven valuma-alueeseen (14.225) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 108,7 metriä mpy. Sen kaakkoispäähän laskee Vehkajärvi. Höyläsjärvi laskee sen luoteispäästä lähtevää Höyläksenojaa pitkin Isoon Pihlajajärveen. Höyläksenojan pituus on 1,5 kilometriä ja pudotus on 21,2 metriä.
Historiaa
Vuoden 1966 peruskartassa järvellä oli yksi talo, jonka yhteydessä oli peltoja. Kartassa järvellä oli kaksi saarta, mutta ne olivat nimettömiä. Vuoden 1986 peruskartassa saaret oli nimetty. Lisäksi järvelle oli rakennettu toinen talo.
Terekin kasakkajoukot
Taisteluiden alettua Etelä-Ossetiassa elokuussa 2008 saapui Terekin kasakkajoukkojen esikuntaan Vladikavkazissa vapaaehtoisia taistelemaan Etelä-Ossetian puolella Georgiaa vastaan. Jokaiselta taisteluihin osallistuvalta edellytettiin passia, sotilaspassia ja taistelutoimintaan osallistuvan todistusta. Pohjois-Kaukasian sotilaspiiri jakoi 500 rynnäkkökivääriä. Vapaaehtoisista muodostettiin yksi pataljoona 19. moottoroituun divisioonaan Venäjän federaation 58. yleisjoukkojen armeijan pataljoonatason taktiseen osastoon. Kasakat vastasivat joukkojen yhteyksien suojelemisesta ja muista selustatoimista. Taistelujen päätyttyä kasakat suunnittelivat kokoavansa rakennuspataljoonan jälleenrakennusta varten.
Vehkajärvi (Kuhmoinen, Harjunsalmi)
Vehkajärvi on Pirkanmaalla Kuhmoisissa Harjunsalmen kylän lähellä sijaitseva järvi.
Terekin kasakkajoukot
Kasakat päättivät 2009 vaativat virallisesti Terekin kuvernementin tai oblastin uudelleenperustamista nykyisten Kabardino-Balkarian, Tšetšenian, Ingušian, Pohjois-Ossetian, Daghestanin alueille ja osalle Stavropolin piirin alueita.
Vehkajärvi (Kuhmoinen, Harjunsalmi)
Maantietoa
Järven pinta-ala on 12,2 hehtaaria, se on 600 metriä pitkä ja 500 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Järven rantaviivan pituus on 1,9 kilometriä ja sen rannat ovat pääosin metsämaata. Järven pohjoisrannalla on kolme vapaa-ajan asuntoa ja niiden ympäristössä on muutama pelto. Hieman kauempana järven pohjoispuolella on lisää asutusta.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Iso-Pihlajajärven valuma-alueeseen (14.225) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 131,5 metriä mpy. Järveen laskee Haukiainen. Vehkajärven laskuoja lähtee sen pohjoispäästä ja laskee 2,5 kilometrin päässä Höyläsjärveen. Laskuojan pudotus on 22,8 metriä.
Historiaa
Vuoden 1966 peruskartassa järvi oli autio, mutta sen pohjoispuolella oli hieman nykyistä enemmän peltoja. Vuoteen 1986 mennessä järven pohjoisrannalle oli rakennettu kolme taloa.
Cédric
Cédric Ricardo Alves Soares (usein vain Cédric Soares tai Cédric, s. 31. elokuuta 1991 Singen, Saksa) on portugalilainen jalkapalloilija. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Arsenalia mutta pelasi kevätkauden 2023 lainalla saman sarjan Fulhamissa. Oikeajalkainen Cédric on pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja.
Seurajoukkueura
Cédric aloitti jalkapallon Sporting Clube de Portugalissa. Hän debytoi seuran ykkösjoukkueen paidassa Primeira Ligassa toukokuussa 2011 Vitória FC:tä vastaan. Samalla kaudella hän debytoi myös Eurooppa-liigassa. Kauden 2011–2012 Cédric oli lainassa Primeira Ligan Académica de Coimbrassa, jossa hän saavutti Portugalin cupin voiton. Kaudeksi 2012–2013 Cédric palasi takaisin Sportingiin, jossa hän teki avausmaalinsa joulukuussa 2012 CD Nacionalin verkkoon. Kaudella 2014–2015 hän debytoi Mestareiden liigassa ja voitti seuran kanssa Portugalin cupin tullen ulosajetuksi sen finaalissa. Yhteensä Cédric pelasi Sportingissa 67 ottelua tehden kaksi maalia.
Kesäkuussa 2015 Cédric solmi sopimuksen Englannin Valioliigan Southamptonin kanssa. Kevätkauden 2019 hän oli lainalle Serie A:n Interissä ja kevään 2020 puolestaan Valioliigan Arsenalissa. Hän siirtyi Arsenaliin ilmaissiirrolla kesällä 2020. Hän on saanut Arsenalissa eniten peliaikaa kaudella 2021–2022, jolloin hän pelasi Valioliigassa 21 ottelua ja teki niissä yhden maalin. Tammikuun lopulta 2023 hän oli kauden loppuun saakka lainalla valioliigaseura Fulhamissa.
Maajoukkueura
Cédric on pelannut kaikissa Portugalin nuorten maajoukkueissa. Vuonna 2011 hän oli mukana voittamassa hopeaa alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa Kolumbiassa. Portugalin jalkapallomaajoukkueessa Cédric debytoi lokakuussa 2014 ystävyysottelussa Ranskaa vastaan. Ensimmäisen arvokilpailujen karsintaottelunsa hän pelasi kolme päivää myöhemmin EM-karsintaottelussa Tanskaa vastaan.
Cédric kuului Euroopan-mestaruuden voittaneeseen Portugalin joukkueeseen EM-kilpailuissa 2016. Alkulohkon otteluissa hän ei päässyt kentälle, mutta pelasi täydet minuutit jokaisessa pudotuspeliottelussa mukaan lukien voittoisa loppuottelu Ranskaa vastaan. Ensimmäisen maaottelumaalinsa hän teki Maanosaliittojen cupin 2017 ottelussa Meksikoa vastaan. MM-kilpailuissa 2018 hän pelasi Portugalin kolme alkulohko-ottelua alusta loppuun mutta oli vaihdossa joukkueen tappiollisessa neljännesvälieräottelussa. Hän on pelannut maajoukkueessa viimeksi maaliskuussa 2021.
Muuta
Cédric syntyi Saksan Singenissä portugalilaisille maahanmuuttajavanhemmille. He muuttivat takaisin Portugaliin Cédricin ollessa kaksivuotias.
Saavutukset
Sporting Clube de Portugal
Académica de Coimbra
Portugali
Dred Scott vastaan Sandford
Dred Scott vastaan Sandford ( tai Dred Scott Decision) oli Yhdysvaltain korkeimman oikeuden päätös vuodelta 1857. Päätöksen mukaan Afrikasta Yhdysvaltoihin tuoduilla mustilla tai heidän jälkeläisillään ei ollut perustuslaillisia oikeuksia tai Yhdysvaltain kansalaisuutta. Samalla oikeus tuomitsi Missourin kompromissin, jossa liittovaltio kielsi uusien orjaosavaltioiden hyväksymisen 36°30' leveyspiirin pohjoispuolella, perustuslain vastaiseksi. Tämä oli vasta toinen kerta Yhdysvaltain historiassa, kun korkein oikeus julisti Yhdysvaltain kongressin hyväksymän lain laittomaksi (ensimmäinen oli Marbury vastaan Madison). Korkein oikeus päätti tapauksesta 6. maaliskuuta 1857 äänin 7–2. Päätös kiihdytti maassa vellonutta kahtiajakoisuutta orjuuden suhteen ja vaikutti osaltaan Yhdysvaltain sisällissodan syttymiseen. Päätöstä pidetään korkeimman oikeuden huonoimpana päätöksenä ja yhtenä tärkeimmistä Yhdysvaltain perustuslakiin liittyvistä tapauksista.
Dred Scott vastaan Sandford -päätöstä käytettiin ennakkotapauksena 1860-luvun loppupuolelle asti, jolloin perustuslain 13. ja 14. lisäys hyväksyttiin. 13. lisäyksessä kiellettiin orjuus kaikkialla Yhdysvalloissa, ja 14. lisäyksessä myös kaikille tummaihoisille taattiin Yhdysvaltain kansalaisuus ja tämän seurauksena myös kaikille kansalaisille kuuluvat perustuslailliset oikeudet.
Tausta
pienoiskuva|Dred Scott (maalaus vuodelta 1888) Dred Scott oli Virginian osavaltiossa syntynyt orja, jonka armeijalääkäri John Emerson osti Saint Louisin kaupungissa Missourissa. He muuttivat armeijan mukana ja asuivat muun muassa Wisconsinin territoriossa, jossa orjuus oli laitonta. Siellä Scott meni naimisiin Harriet Robinsonin kanssa, ja tämän omistajuus siirtyi Emersonille. Emersonin kuoltua vuonna 1843 Scottien omistus siirtyi hänen leskelleen, Irene Emersonille, joka asui heidän kanssaan jälleen Missourissa.
Alempien oikeusasteiden käsittelyt
6. heinäkuuta 1846 Dred ja Harriet Scott nostivat syytteen vapaudestaan Irene Emersonia vastaan. Osavaltion aikaisemmissa oikeustapauksissa oli päätetty, että jos orja oli asunut välillä vapaassa osavaltiossa ja palasi sitten Missouriin, hänellä oli oikeus vapauteen. Periaatteena oli, ”kerran vapaa, aina vapaa”. Ensimmäinen oikeudenkäynti kuitenkin raukesi (engl. mistrial). Kun uutta oikeudenkäyntiä odotettiin, Irene Emerson meni uusiin naimisiin ja muutti muualle, ja hänen veljensä John Sanford jäi hoitamaan asioita Missouriin. Dred Scottin palkat jäädytettiin odottamaan päätöstä siitä, onko hän vapaa vai orja. Vuonna 1850 pidetty uusi oikeudenkäynti vapautti Scottin orjuudesta, mutta siskonsa puolesta toiminut Sanford vei tapauksen Missourin korkeimpaan oikeuteen. Korkein oikeus kumosi alemman oikeuden päätöksen sekä useita aikaisempia päätöksiä ja korvasi ”kerran vapaa, aina vapaa” -periaatteen orjuutta kannattavalla retoriikalla.
Scottin lakimiehet nostivat haasteen Sanfordia vastaan liittovaltion oikeudessa. Sanfordin nimi kirjoitettiin väärin muodossa "Sandford" oikeusasiakirjoissa. Sanfordin lakimiehet taas nostivat esille kysymyksen siitä, voiko tummaihoinen henkilö olla Yhdysvaltain kansalainen. He myös argumentoivat, että orjat olivat perustuslain suojelemaa yksityisomaisuutta, eikä kongressilla siten ollut ollut oikeutta kieltää orjuutta territorioissa. Näin ollen Missourin kompromissi ei olisi lainvoimainen, eikä Scott olisi koskaan edes ollut vapaa.
Korkeimman oikeuden päätös
Päätös syvensi maassa olevaa jakoa orjuuden vastustajien ja kannattajien välillä, ja tuomioistuimen arvovalta kärsi kiistanalaisen päätöksen vuoksi. Orjuuden vastustajat hyökkäsivät oikeuden päätöstä vastaan: heidän pelkonaan oli, että seuraavaksi orjuus laillistettaisiin koko maassa. Asiantuntijoiden joukossa päätöstä pidetään tuomioistuimen historian huonoimpana. Päätös kumottin sisällissodan jälkeen 1860-luvun loppupuolella, kun perustuslain 13. lisäys lopetti orjuuden ja 14. lisäys määräsi, että jokainen Yhdysvalloissa syntynyt henkilö on Yhdysvaltain kansalainen.
Dred Scott kuoli tuberkuloosiin vuonna 1858, eli jo ennen sisällissotaa.
Pilvi-Sisko Vierros-Villeneuve
Pilvi-Sisko Vierros-Villeneuve (s. 1957 Pori ) on suomalainen diplomaatti. Hän on ollut Suomen pysyvä edustaja EU:ssa 1. syyskuuta 2013 alkaen elokuun loppuun 2017, ja hän johtaa suurlähettiläänä Suomen pysyvää edustustoa Euroopan unionissa (EUE). Sitä ennen hän oli Suomen suurlähettiläs Suomen Pariisin-suurlähetystössä 2009–2013. Hän aloitti ulkoministeriön palveluksessa vuonna 1984.
Vierros-Villeneuve on koulutukseltaan valtiotieteiden maisteri Helsingin yliopistosta ja on opiskellut Kansallisessa hallintokoulussa ENA:ssa 1988–1989. Aiemmin hän on ollut ulkoasiainsihteeri Suomen pysyvässä YK-edustustossa Genevessä, vuosina 1989–1992 lähetystöneuvos Pariisin-suurlähetystössä, 1993–1997 lähetystöneuvos ulkoasiainministeriön kauppapoliittisella ja poliittisella osastolla, 1997–2000 lähetystöneuvos Suomen pysyvässä EU-edustustossa, 2000–2004 poliittisen osaston asevalvontayksikön päällikkö ja 2005–2009 poliittisen osaston päällikkö.
Lesnoin 197. jalkaväkirykmentti
Lesnoin 197. jalkaväkirykmentti on kuulunut 18. armeijakunnan 50. jalkaväkidivisioonaan. Sen komendantteina ovat toimineet eversti Kaetan-Boleslav Vladimirovitš Olševskij 1910 ja vuoteen 1913 eversti Nikolai Karlovitš Telfer. Tässä rykmentissä palveli myös tunnettuun ortodoksiseen pappissukuun kuuluva lääkintäupseeri Nikolai Filosofovitš Ornatskij, joka osallistui sittemmin ensimmäiseen maailmansotaan yhdeksännen armeijakunnan kuudennessa autokomppaniassa ja tuli isineen ja veljineen vallankumouksellisten teloittamaksi vuonna 1918.
Olavi Linnonmaa
Arvo Olavi Linnonmaa (30. toukokuuta 1920 Helsinki – 25. toukokuuta 1995 Helsinki) oli suomalainen ratapyöräilijä.
Muun muassa Helsingin Työväen Pyörä-Veikkoja edustanut Linnonmaa kilpaili tandemajossa Helsingin kesäolympialaisissa 1952, missä hän parinsa Ensio Niemisen kanssa hävisi alkueränsä ja keräilyeränsä. SM-kilpailuista Linnonmaa voitti vuosina 1943–1966 eri sarjoista ja lajeista yhteensä 10 kulta-, 7 hopea- ja 7 pronssimitalia, joukossa miesten Suomen mestaruudet joukkueajossa vuonna 1948, eräajossa vuonna 1950 ja tandemajossa vuonna 1956.
Linnonmaan veljenpoika on jääkiekon olympiaedustaja Harri Linnonmaa.
Sielun erehdysten tunnistamisesta ja parantamisesta
Historia
Galenos eli ja kirjoitti 100-luvulla jaa. erityisesti keisari Marcus Aureliuksen aikana. Sielun erehdysten tunnistamisesta ja parantamisesta kuuluu hänen myöhäistuotantoonsa. Se on eräänlainen jatko-osa teokselle Sielun tunteiden tunnistamisesta ja parantamisesta. Teokset perustuivat Galenoksen aiheesta pitämään puheeseen, jonka hän oli myöhemmin kirjoittanut ylös. Puheen lähtökohtana oli erään Antonios-nimisen epikurolaisen filosofin tunteita käsitellyt kirjoitus. Näiden lisäksi Galenos käsitteli sieluun liittyviä asioita myös muun muassa teoksessa Sielun kykyjen riippuvaisuus ruumiin sekoituksista.
Galenoksen teokset saivat uutta suosiota renessanssiajalla. Sielun erehdysten tunnistamisesta ja parantamisesta käännettiin 1500-luvulla kahdesti latinaksi (J. P. Crassus, Pariisi, 1546, ja J. B. Rasarius, Venetsia, 1562–1563). Joissakin laitoksissa se muodostaa yhden teoksen yhdessä Sielun tunteiden tunnistamisesta ja parantamisesta -tutkielman kanssa.
Sisältö
Galenos pyrkii kuvaamaan, miten sielun järkiosan tekemät virheet voidaan tunnistaa ja miten niistä voidaan vapautua. Samalla Galenos esittää paljon kritiikkiä oman aikansa filosofeja kohtaan. Hän pitää filosofeja epäpätevinä, ja valittaa sitä, kuinka erimielisiä nämä ovat kaikista asioista. Esimerkiksi yksimielisyyden saavuttamisesta Galenos nostaa matemaatikot. Järkisielun tekemien virheiden välttämiseksi hän painottaa logiikan merkitystä.
FS Duquesne
FS Duquesne on ollut kahdeksan Ranskan laivaston aluksen nimenä.
KNM Potentilla (K214)
KNM Potentilla (viirinumero K214) oli Norjan laivaston Flower-luokan korvetti toisessa maailmansodassa. Alus oli Britannian Kuninkaalliselta laivastolta lainattu HMS Potentilla.
Valmistus
Alus tilattiin 3. elokuuta 1940 Renfrew'stä W. Simons and Companyltä, missä köli laskettiin 28. helmikuuta 1941. Alus laskettiin vesille 18. joulukuuta ja valmistui 5. helmikuuta 1942.
Palvelus
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Liverpoolin saattajaosastoon. Koulutuksen päätyttyä se liittyi 9. huhtikuuta 1942 osastoon, jossa se oli koko palvelusuransa. Aluksen miehistö pelasti 25. elokuuta merestä kuusitoista eloonjäänyttä norjalaiselta kauppa-alus Trollalta, jonka Saksan laivaston sukellusvene U-438 oli upottanut torpedoimalla. Aluksen miehistö pelasti 13. lokakuuta kymmenen eloonjäänyttä U-221:n upottamalta norjalaiselta kauppalaivalta Fagerstenilta. Seuraavana päivänä aluksen miehistö poimi merestä 77 saman sukellusveneen upottaman brittiläisen valaanpyytäjien emälaivan Southern Empressin eloonjäänyttä. Alus pelasti 18. marraskuuta KNM Montbretian eloonjääneet.
Alus palautettiin 13. maaliskuuta 1944 Britannian Kuninkaalliselle laivastolle, joka myi sen 13. maaliskuuta 1946. Alus romutettiin Gatesheadissä.
Päälliköt
Aluksen päälliköinä olivat: