cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Halti
Ehdotus Norjan puolella olevan Haltin osan lahjoittamisesta Suomelle
Tämän jälkeen norjalainen Kaivuonon kunta tarttui Harssonin ideaan ja esitti lahjoitusta kirjeessä Norjan pääministerille. Kunta perustelee lahjoitusta sillä, että Suomi on ainoa maa, jonka korkein kohta ei ole tunturin tai vuoren huippu, vaan rinne. Samoin tämä näyttäisi maailmalle esimerkkiä maakiistojen suhteen. Lisäksi luovutettavalla alueella ei ole arvokkaita mineraaleja ja sen pinta-ala on merkityksetön suhteessa Norjan koko pinta-alaan. Luovutettavan alueen koko olisi 0,01 neliökilometriä. Kunta kokee kyseessä olevan enemminkin rajan tarkastamisen, joita on tehty myös aiemmin pohjoismaiden välillä. Tämä lahjoitus siirtäisi Suomen ja Norjan välistä rajaa noin 40 metriä.
Saamelaisten pyhä tunturiseutu
Saamelaisilla oli pyhiä palvontapaikkoja, seitoja, varsin runsaasti. Teoksessaan "Seitoja ja seidan palvontaa" Samuli Paulaharju kuvaa Haltin merkitystä saamelaisille (Paulaharju käyttää termiä lappalainen): "Koko tunturi saattoi tulla suureksi pyhäksi paikaksi, varsinkin jos sen hoivissa oli voimallisen jumalan asuinsija, Seitapahta, Seitáutsi, taikka jokin muu jylhä tunturikorso, johon uhraukset toimitettiin." Tällaisena tunturina Paulaharju mainitsee mm. Haltin. Haltilla oli porosaamelaisille aivan käytännöllinen merkitys, jota Paulaharju kuvaa seuraavasti: "Luoteisessa Norjan rajalla on toiselle tuhannelle nouseva Haldde, vanhojen lappalaisten palvoma tunturi. Kesällä räkän aikana Käsivarren lappalaiset kokoontuvat poroineen Haldden lähimaille. Ja lappalaiset joikaavat suuresta tunturistaan:
Haltin vieraskirja
Rajapyykin 303B vieressä on peltisessä laatikossa vieraskirja, johon jokainen Haltin "valloittaja" voi merkitä nimensä. Ensimmäisen kirjan Haltille vei naiskolmikko elokuun 2. päivä vuonna 1933. Tuon pienen retkikunnan naiset olivat matkan suunnittelijana ja rahastonhoitajana toiminut Anna Lehtonen, ruuan laittajana toiminut Inkeri Arajärvi ja valokuvaajana ja aamukahvin keittäjänä toiminut Kaarina Kari. Viimeksi mainittu on kirjoittanut ystäväpiirinsä retkistä Suomen erävaelluksen alkuaikoina 1930-luvulla kirjan Haltin valloitus ja ehkä tämän vuoksi häntä pidetään useissa lähteissä naisvaeltajien johtajana. Retkikunnan painavat varusteet kuten teltta ja muonat kulkivat Haltin retkellä poron selässä ja kolmen naisen lisäksi retkeen osallistui poron hoitajana ja oppaana 66-vuotias lappalainen Piera Roksi. Oppaana Pierasta ei tosin ollut suurta hyötyä: hän tunsi kyllä porot, mutta ei Haltin seutua, eikä osannut myöskään lukea karttaa.
Naisretkeilijät veivät vieraskirjan rajapyykille numero 304, eivätkä rajapyykille 303B, jossa kirja nykyisin on. Syy tähän oli se, ettei rajapyykkiä 303B ollut vielä 1930-luvulla olemassa. Rajapyykki 304 oli sitä vastoin ollut paikoillaan vuodesta 1764 lähtien. Kun rajapyykki 303B rakennettiin Suomen korkeimmalle kohdalle vuonna 1950, siirrettiin vieraskirja samalla uuteen paikkaan. Rajapyykki 304 on Haltilla aivan Käsivarren pohjoisimmassa nurkkauksessa pisteessä 69.31167°N, 21.27917°W.
Kävijöitä Haltin huipulla oli pitkään harvakseltaan, mutta viime vuosikymmeninä moottorikelkkailu on lisännyt vuosittaisten kävijöiden määrää voimakkaasti. Nykyään kirjaan merkitsee nimensä noin 5 000 kävijää vuosittain. Sadastuhannes nimi kirjattiin siihen 25. huhtikuuta 2011. Merkkipaalun saavutti mieshenkilö, joka taittoi matkan Kilpisjärveltä Haltille potkukelkalla. Vieraskirjan numerointi on mennyt sekaisin jossain vaiheessa syyskuun 2015 ja toukokuun 2017 välisenä aikana. Syyskuuhun 2015 mennessä nimensä oli kirjoittanut vieraskirjaan noin 120 000 ihmistä mutta puoltatoista vuotta myöhemmin toukokuussa 2017 vieraskirjan numerointi oli jo yli 174 000:n, joka tarkoittaisi yli 50 000 kävijää tuossa välissä. Niin paljoa Haltilla ei ole voinut olla kulkijoita.
Vaeltaminen Haltille
Haltille pääsee useita eri reittejä, kesällä kävellen ja talvella hiihtäen. Suomen puolelta tavallisin lähtöpaikka on Kilpisjärvi, josta matka Kalottireittiä pitkin Haltille on noin 55 kilometriä. Tällä reitillä kuljetaan useiden Käsivarren kuuluisien nähtävyyksien ohi. Näitä ovat mm. Meekonlaakso jylhine pahtaseinineen, erikoinen Saivaara sekä Pitsuskönkään vaikuttava vesiputous. Haltin juurella on uudehko autiotupa/varaustupa. Monet vaeltajat käyvät Haltilla läheiseltä Pitsusjärven autiotuvalta, josta matkaa Haltin huipulle on Kalottireittiä pitkin noin 12 kilometriä. Pääosa matkasta on loivaa nousua ja vain viimeiset kilometrit ovat jyrkkää kapuamista. Haltille nousuun ei tarvita kiipeilyvarusteita.
Vaihtoehtoisia lähtöpaikkoja Haltin vaellukselle ovat Norjan puolella Gálggojávri talvella tai Didnujoki kesällä. Näistä kummastakin noustaan yleensä Didnujokivartta ensin Lossujärvelle ja edelleen Urtasjokilaaksoa seuraten itään Pitsusjoelle saakka. Sieltä käännytään Kalottireitille kohti pohjoista ja Haltia. Kolmas Norjan puolella oleva usein käytetty lähtöpaikka on Guolasjávri, jonne pääsee heikkokuntoista tietä pitkin autolla. Tien päästä on matkaa Haltille alle kymmenen kilometriä.
Tarujen tunturit
Asko Kaikusalo on kirjoittanut tarinan Tarujen tunturit. Se sijoittuu myyttiseen menneisyyteen, jossa jättiläiset asuttavat Käsivarren seutua. Tuossa tarinassa Halti kuvataan mahtavana Haltin äijänä, Haltin jättiläisheimon johtajana. Itse tarina keskittyy jörön Saanan ja hänen kauniin morsiamensa Malla-neidon häihin, joita vietetään Porojärven kirkolla. Rukkaset saanut kilpakosija, Ruotsin Pältsa, tulee kutsumattona häihin mukanaan häijyt pohjanakat, Jäämeren velhot. Näiden taika riistäytyy käsistä aikaansaaden valtavan jäävyöryn, joka peittää lopulta kaikki jättiläiset. Hääväki pakenee ja Mallan ja hänen äitinsä kyynelistä syntyy Kilpisjärvi. Lopulta vuosituhansia myöhemmin jäämassat sulavat paljastaen paikoilleen jähmettyneet jättiläiset. Häistä aikoinaan paenneen lapinväen vaatteet repeilivät tuiverruksessa ja verhosivat rinteet, laet ja laaksot. Joka syksy sama väriloisto tulvehtii tunturiin ruskan muodossa ja muistuttaa näin kauan sitten dramaattisesti päättyneistä hääjuhlista. Tarina Tarujen tunturit on ollut alkuna myös Taiskan Syksyn sävelessä vuonna 1976 esittämälle kappaleelle ”Haltin häät”.
Novascotiannoutaja
Novascotiannoutaja (Nova Scotia Duck Tolling Retriever) eli tolleri (lyhenne tulee rodun alkuperäisestä, englanninkielisestä nimestä) on kanadalainen metsästys-, ja seurakoirarotu. Sen erityisominaisuus on koiran tapa houkutella vesilinnut luokseen metsästäjän ammuttaviksi. Rotuun rekisteröidään Suomessa vuosittain noin 300–400 pentua.
Ulkonäkö
Noutajaroduista pienin novascotiannoutaja on keskikokoinen, vahvaluustoinen, tiivis ja lihaksikas koira. Koska tolleri on jalostettu noutamaan hyytävistä vesistä, sen turkki on kaksinkertainen ja vettä hylkivä. Karva on keskipitkää, raajoista hapsuista. Turkki täytyy harjata ainakin pari kertaa viikossa. Häntä on runsas ja kaartuu selän ylle koiran ollessa valpas. Turkin väri voi olla mitä tahansa punaisen tai oranssin sävyä. Voimakasta väritystä pidetään ensisijaisena. Tavallisesti turkissa on jonkin verran valkoista rinnassa, jaloissa, kuonossa, päässä tai hännänpäässä. Tollerilla on ystävällinen, älykäs ja ehkä vähän surumielinen ilme; silmät ovat kaukana toisistaan, ne ovat mantelinmuotoiset ja väritys vaihtelee meripihkasta ruskeaan.
Novascotiannoutajan ihannekorkeus on nartuilla 45–48 ja uroksilla 48-51 cm ja paino 16–23 kg. Nartut ovat yleensä uroksia matalampia ja kevyempiä. Koiran tassu on muiden noutajakoirarotujen tavoin räpylämäinen, mikä tasapainoa parantavan hännän ohella helpottaa uimista. Iho – kirsu, silmäluomet ja anturat mukaan lukien – on mustan sijasta vaaleanpunainen tai ruskehtava.
Luonne ja käyttäytyminen
Novascotiannoutaja eli tolleri on luonteeltaan lempeä ja aktiivinen. Se on synnynnäinen noutaja niin maalla kuin vedessäkin. Ketteryys ja pieni koko ovat välttämättömiä tälle sinnikkäälle metsästyskoiralle, jonka työskentelyolosuhteet ovat useinkin hyvin vaativia. Novascotiannoutaja on erittäin reipas, valpas ja päättäväinen. Se on tehokas ja vilkas koira, joka sopii metsästyksen lisäksi moneen muuhunkin harrastukseen, kuten mejään, tokoon, agilityyn tai vaikkapa vesipelastukseen eli VEPEen. Rotu vaatiikin päivittäin runsaasti ulkoilua, monipuolista liikkumista ja aivotyöskentelyä. Vaikka novascotiannoutaja on sekä herkkä että lempeä luonteeltaan, se osaa olla myös itsepäinen ja sen vuoksi tarvitsee selkeät rajat ja määrätietoisen koulutuksen.
Novascotiannoutajan työskentelytapa metsästettäessä on varsin poikkeuksellinen. Piilossa pysyttelevä metsästäjä lähettää koiran leikkimään lähelle vettä, usein heittämällä kepin tai pallon haettavaksi. Koiran temput kiinnittävät vesilintujen huomion, ja ne tulevat uteliaina lähemmäs tarkastelemaan. Kun linnut ovat tarpeeksi lähellä, metsästäjä kutsuu koiran takaisin, nousee ylös saadakseen linnut nousemaan lentoon ja ampuu. Lopuksi koira noutaa ammutut linnut. Houkutteluominaisuuteen kuuluen tollerilla tulee olla vain kohtalainen riistavietti, jotta koira jaksaa olla kiinnostunut metsästäjän heittämästä esineestä vaikka lähellä on riistalintuja.
Novascotiannoutaja on oppivainen ja älykäs rotu, ja sille on verratten helppo opettaa erilaisia temppuja, kunhan osaa motivoida koiraa oikein. Tolleri osaa olla tarkka siitä, että saa tehtävästään oikeanlaista palkkaa.
Alkuperä
left|thumb|12-viikkoinen tollerin pentu
Novascotiannoutajan eli tollerin synty ajoittuu 1860-luvun Kanadaan, Nova Scotian niemimaalle, jossa sikäläiset metsästäjät olivat tarkkailleet kettujen tapaa saalistaa lintuja houkuttelemalla ne lähietäisyydelle. Houkutteleminen perustuu osaksi ketun syöksähtelevään liikkumiseen rannalla sekä osaksi sen ulkonäköön, erityisesti punaiseen väriin ja tuuheana heiluvaan häntään. Siitä metsästäjät saivat ajatuksen koirasta, joka kettujen tapaan houkuttelisi lintuja lähelle rantaa. Tollerin alkuperää ei tunneta tarkkaan, mutta todennäköisintä on, että tolleri on kehittynyt läheisen Newfoundlandinsaaren noutajien sekä eurooppalaisilta kauppiailta saatujen spanieleiden kautta. Joidenkin uskomuksien mukaan myös joku farmicolliekin on laittanut geeninsä mukaan sekoitukseen.
István II Lackfi
István II Lackfi oli unkarilainen aatelinen, joka toimi Transilvanian voivodina vuosina 1372 - 1376, Unkarin kuninkaan Ludvig I Suuren nimittämänä ja vuosina 1385 - 1386 kuningas Kaarle III:n nimittämänä. István II oli Ștefan Lackfin poika. István toimi Transilvanian voivodina vuosina 1344 - 1350.
Artur Taimazov
Artur Taimazov (s. 20. heinäkuuta 1979 Vladikavkaz) on uzbekistanilainen raskaan sarjan vapaapainija ja olympiavoittaja.
Nvidia
NVIDIA Corporation on yhdysvaltalainen grafiikkateknologia-alan yhtiö, joka tunnetaan parhaiten näytönohjaimissa käytettävien grafiikkasuorittimien valmistajana. Nvidia valmistaa myös mobiililaitteille tarkoitettuja järjestelmäpiirejä sekä ammattikäyttöön tarkoitettuja tuotteita. Yhtiön tunnetuimpia kuluttajatuotteita ovat GeForce-sarjan grafiikkaprosessorit. Nvidian näytönohjainteknologioihin kuuluu myös SLI-teknologia, joka mahdollistaa useamman näytönohjaimen liittämisen toisiinsa suorituskyvyn parantamiseksi.
Artur Taimazov
Taimazov voitti Sydneyssä 2000 olympiahopeaa 130 kilon sarjasta. Neljä vuotta myöhemmin 2004 Ateenassa hän voitti 120 kilon sarjasta kultamitalin. Taimazov on ensimmäinen uzbekistanilainen, joka on voittanut painissa kaksissa peräkkäisissä olympiakisoissa mitalin.
Nvidia
Historiaa
Nvidian ensimmäisiä tuotteita olivat RIVA 128- ja RIVA TNT -grafiikkasuorittimet 1990-luvulla.
Artur Taimazov
Pekingissä 2008 Taimazov oli yksi kolmesta vapaapainijasta, jotka pystyivät puolustamaan olympiakultamitaliaan Ateenasta. Taimazov voitti Pekingin finaalissa Venäjän Bahtijar Ahmedovin. Taimazov kuitenkin menetti Pekingin olympiavoittonsa vuonna 2017 kun hänen Pekingissä antamansa dopingnäytteen uudelleentutkinnassa paljastui merkkejä dopingin käytöstä. Taimazov valitti hylkäyksestään urheilun kansainväliseen vetoomustuomioistuimeen, joka kuitenkin hylkäsi valituksen. Lontoon olympialaisissa 2012 Taimazov voitti olympiakultaa, mutta hän menetti tämän mitalin vuonna 2019 kun hänen Lontoossa antamansa dopingnäytteen uudelleentutkinnassa paljastui merkkejä dopingin käytöstä.
Nvidia
Historiaa
Vuonna 1999 Silicon Graphics ilmoitti siirtävänsä grafiikasta vastaavien insinöörien osaston yhteistyössä toimivaan Nvidiaan.
Artur Taimazov
MM-kisoista Taimazov on voittanut kultaa 2003 New Yorkista ja 2006 Guangzhousta, hopeaa 2001 Sofiasta ja Moskovasta 2010 sekä pronssia 2007 Bakusta. Aasian mestaruuden hän on voittanut vuosina 2000 ja 2011. Aasian kisoissa Taimazov on voittanut kultaa vuosina 2002, 2006 ja 2010.
Nvidia
Historiaa
GeForce 256 -grafiikkasuorittimen kehittämisen jälkeen vuonna 1999 yhtiö kasvoi nopeasti yritysostoin 2000-luvun alussa. Vuonna 2000 Nvidia osti konkurssiin menneen 3DFX:n, ja joulukuussa 2005 se hankki omistukseensa ULI Electronics -yhtiön, joka toimitti kolmannen osapuolen oheislaitepiirejä ATI:n emolevyihin.
Yhtiön yritysostoihin perustuva laajentuminen jatkui vuonna 2006, jolloin yhtiö hankki omistukseensa mm. suomalaisen Hybrid Graphics Oy:n. Vuonna 2006 Nvidian henkilöstömäärä kasvoi yhteensä lähes 50 prosenttia.
Vuoden 2006 joulukuussa kuluttajat olivat nostaneet ryhmäkanteen Nvidiaa ja ATI:ta vastaan. Kanteen mukaan näytönohjainvalmistajat olivat liittoutuneet pitääkseen hinnat korkeina. Vuonna 2008 Nvidia suostui maksamaan 850 000 dollaria. Vuoden 2008 heinäkuussa Nvidia joutui uudelleen käräjille, kun Rambus haastoi sen oikeuteen syyttäen sitä patenttirikkomuksista.
Talouselämää seuraava lehti Forbes valitsi Nvidian vuoden 2007 yritykseksi.
Nvidia osti Mental Imagesin vuonna 2007 ja sai Mental Ray -säteenseurantaohjelmiston.
Vuoden 2008 helmikuussa Nvidia osti AGEIA Technologiesin ja sai omistukseensa AGEIA:n kehittämän PhysX-tekniikan.
Vuosi 2008 oli yhtiölle käräjähaasteen lisäksi taloudellisesti haastava, sillä yritys teki tappiota 147,7 miljoonaa dollaria.
Vuoden 2009 helmikuussa Intel haastoi Nvidian oikeuteen prosessoreitaan tukevien piirisarjojen lisenssiin liittyvien erimielisyyksien vuoksi. Tämän seurauksena Nvidia haastoi Intelin kuukautta myöhemmin oikeuteen sopimusrikkomuksen takia.
Raskaasti tappiolliseksi osoittautuneen vuoden 2009 toisella neljänneksellä Nvidia siirtyi 40 nanometrin prosessilla valmistettaviin näytönohjaimiin. Tulos kääntyi voitolliseksi viimeisellä neljänneksellä.
Nvidia osti vuonna 2020 Mellanoxin 6,9 miljardilla dollarilla sekä Cumulus Networksin julkistamattomalla summalla. Cumulus Networksilla on Linux-pohjainen verkkokäyttöjärjestelmä ja se on varhainen osallistuja OpenStack-ekosysteemissä. Muun muassa Mellanox on tarjonnut Cumulus Linuxia kytkimissään.
Nvidian tuotteet
Nvidia ei itse valmista näytönohjaimia (lukuun ottamatta Founders Edition -versioita) vaan lisensoi teknologiansa sopimusvalmistajille (mm. Asus, Club 3D, MSI, Palit, PNY, Sapphire ja XFX).
Robottiautojen piirit
Nvidia kehittää laskentapiirejä robottiautojen supertietokoneiksi. Pegasus-piiri kykenee 320 biljoonaan laskuoperaatioon sekunnissa, mikä mahdollistaa tason viisi autonomisen ajamisen. Piiriä aletaan toimittaa autonvalmistajille vuonna 2018.
Box Elderin piirikunta
Box Elder on piirikunta Utahin osavaltiossa Yhdysvalloissa. Yhdysvaltain vuoden 2000 väestönlaskennassa piirikunnassa oli 42 745 asukasta. Piirikunnan hallinnollinen keskus on Brigham City.
Maantiede
Box Elderin piirikunta rajautuu pohjoisessa Idahoon ja lännessä Nevadaan. Idässä sen naapuripiirikunnat ovat Cachen piirikunta ja Weberin piirikunta ja etelässä Tooelen piirikunta. Lisäksi piirikunta koskettaa Davisin piirikunnan luoteista nurkkaa.
Piirikunnan kokonaispinta-ala on 17 428 km², josta 14 823 km² on maata ja 2 605 km² vettä.
Rotestilaulu (albumi)
20 suosikkia – Rotestilaulu on vuonna 1998 julkaistu kokoelma-albumi, joka sisältää 20 huumorilaulua eri esittäjien esittäminä vuosilta 1949–1978. Albumin on julkaissut CD-levynä ja C-kasettina Fazer Records.
Tell Brak
36.66722°N, 41.05833°W
Tell Brak (Nagar) oli muinainen kaupunki nykyisessä Luoteis-Syyriassa. Paikka oli Khabur-joen hedelmällisessä altaassa. Tell Brak kasvoi melko nopeasti suureksi keskukseksi jo ennen Mesopotamian Sumerin sivilisaation syntyä. Se oli kauppateiden varrella, idässä oli Tigrisjoki ja luoteessa Anatolian kuperiesiintymät. Kaupunki oli 4500 eaa. suurempi kuin Sumerin Uruk noin 3500 eaa. Sieltä on löydetty ajalta 3200–3100 eaa. peräisin olevia hyvin vanhoja savitauluja, eräitä vanhimmista tunnetuista.Tell Brakin tunnetuin löytö on ajalta noin 3000 eaa. oleva "Silmätemppeli", josta on löydetty pienoisveistoksia, joilla on 2–6 suurta silmää.
Sijainti, koko
Tell Brak on Pohjois-Mesopotamian ja Syyrian suurin rauniokumpu. Kerrostumat ovat 40 metriä korkeat. Kumpu 800 × 400 metrin kokoinen. Satelliittikuvia tutkimalla 15 km:n säteellä Brakista eli Nagarista on löydetty 115 muinaista asuinpaikkaa, joista puolet kylää suurempia.
Paikalla sataa vuodessa noin 250–300 mm, läheisessä al-Hasakahissa 284 mm. Sade tulee talvella, joskus lumenakin. Talvet ovat viileitä, kesät kuumia. sademäärä vaihtelee herkästi vuodesta ja vuosikymmenestä toiseen. Seutu oli 1900-luvun alussa kosteaa aroa, jolloin satoi 300–500 mm. Jos sadetta on kyllin, paikka soveltuu talviviljan viljelyyn. Kuivuus toistuu talvellakin nykyään 2–4 kertaa vuosikymmenessä. Niinpä peltojen keinokastelua tarvitaan.
Esihistoria
Asutusta oli ehkä jo Hassuna-kaudella. Myöhäisneoliittisella ajalla 6000–5100 eaa. paikassa oli Halaf-kulttuuri. Sieltä on löydettu Ubaidin keramiikkaa. Paikka oli suuri keskus jo ennen Etelä-Mesopotamian kaupungistumista. Tell Brak alkoi kasvaa noin 4300 eaa. Tällöin elettiin myöhäiskalkoliittikautta LC. Noin 4350 eaa. paikan ala oli 45–50 ha ja siellä asui noin 6 800 ihmistä.
Noin 4000 eaa. Urukin kaupungistuessa täällä asui luultavasti 20 000 asukasta. . Suunnilleen keskisellä Uruk-kaudella 3800–3400 eaa. Tell Brakin pinta-ala oli yli 130 ha. Tällöin siellä asui 110–160 ha:n alalla 17 000–24 000 asukasta. Samoilla alueilla kukoisti samoihin aikoihin suuri keskus Tell Hamoukar.
Brakin ydinkeskustan pinta-ala oli 40 ha, lähiöalue 115 ha. Paikan lähellä on 15 km:n säteellä 400 pienempää rauniota. Silmätemppeli rakennettiin 3500–3300 eaa. Siellä on alabasterisia pieniä silmäveistoksia. Temppelin seinissä oli kuparilevyjä, savikartioita ja kultatöitä mesopotamialaiseen tapaan.
Historiallinen aika
Kaupunki nousi uuteen kukoistukseen noin 2600 eaa. Se kilpaili Eblan ja Kishin kanssa vaikutusvallasta. Tällöin paikan koko oli noin 70 ha.
Eblan teksteissä kaupunki ehkä mainitaan nimellä Brakigo. Eblan tekstit mainitsevat Brakin Koillis-Syyrian tärkeimpänä keskuksena. Nagarin temppeli paloi 2400–2300 eaa. Silloin akkadilaiset valtasivat kaupungin. Akkadin kuningas Naram-Sinin aikoihin noin 2200 eaa. kaupunki oli Akkadin pohjoinen hallintokeskus ja linnoitus. Suuri kuivuus taannutti kaupungin. 1900-luvulla eaa. kaupunki taas kasvoi, ja joutui monien valtioiden alle ajan kuluessa.
Paikalla asuttiin myös 1700–1200 eaa., ja Mitannin vallan alla se oli 1500–1360 eaa. Tuolloin paikan ala oli 45 ha. Assyria tuhosi kaupungin noin 1300 eaa. Paikalla asuttiin vielä sassanidien aikaan ja varhaisella islamilaisella kaudella.
Pjotr Sedov
Vuoden 2008 nuorten MM-kilpailuissa hän voitti kultaa viestissä ja sijoittui toiseksi 20 kilometrin vapaan tyylin yhteislähtökilpailussa. Vuonna 2009 hän voitti kultaa 20 kilometrin yhdistelmäkilpailussa ja 10 kilometrin vapaan tyylin kilpailussa sekä viestissä. Vuoden 2010 nuorten MM-kilpailuissa hän voitti yhdistelmäkilpailun, sijoittui 10 kilometrin perinteisen tyylin kilpailussa kolmanneksi ja viestissä toiseksi.
Hiihdon maailmancupin osakilpailuun hän osallistui ensimmäisen kerran Lahdessa maaliskuussa 2009, jossa hän sijoittui kymmenenneksi vapaan tyylin 15 kilometrillä. Hän voitti 30 kilometrin yhdistelmäkilpailun Pyeongchangissa helmikuussa 2017. Tätä ennen hänen paras sijoituksensa maailmancupissa oli viides sija, jonka hän oli saavuttanut 15 kilometrin vapaan tyylin kilpailussa Jällivaarassa marraskuussa 2010 sekä kolme kertaa kaudella kaudella 2011–2012. Maailmancupin finaalitapahtumassa Falunissa maaliskuussa 2012 hän oli nopein viimeisellä osuudella.
Lesiäiset
Lesiäiset (Ptinidae) on jumimaisten yläheimoon kuuluva kovakuoriaisheimo. Jotkut lajit ovat varastotuholaisia: varaslesiäinen (Ptinus fur) syö turkiksia, messinkikuoriainen (Niptus hololeucus) syö toukkana jauhoja ja aikuisena kankaita.
Ulkonäkö ja koko
Lesiäiset ovat kooltaan pieniä ja väriltään tummia. Ne ovat pitkäjalkaisia ja muistuttavat hämähäkkejä. Osa lajeista on siivettömiä.
Mats Hansson
Mats Hansson (3. maaliskuuta 1983 Sundsvall, Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja.
Hansson on ruotsalaisen Timrån kasvatti. Hän pelasi ensimmäiset ottelunsa Ruotsin pääsarjassa kaudella 2001–2002, jolloin hän pelasi kahdeksan ottelua. Hansson pelasi Timråssa viiden kauden ajan. Elitserienin runkosarjaotteluita hänelle kertyi yhteensä 168.
Hansson pelasi Boråsissa Allsvenskania viisi kautta 277 ottelua. Hän siirtyi kesällä 2012 vuoden sopimuksella Tanskan pääsarjan Aalborgiin.
Malta (1964–1974)
Malta vuosina 1964–1974 oli Commonwealth realmina. Se oli nykyisen Maltan tasavallan edeltäjä.
Malta Independence Act 1964 muutti Maltan kruununsiirtomaan itsenäiseksi Commonwealth realmiksi. Tällöin Britannian monarkki, joka oli tuolloin Elisabet II, toimi maan valtionpäämiehenä Maltan kuningattarena. Monarkkia edusti vastaitsenäistyneessä Maltassa Maltan kenraalikuvernööri. Elisabet II vieraili Maltalla sen kuningattarena marraskuussa 1967.
Richard Madden
Richard Madden (s. 18. kesäkuuta 1986 Elderslie, Renfrewshire, Skotlanti) on skotlantilainen näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa Robb Starkin roolistaan yhdysvaltalaisessa televisiosarjassa Game of Thrones. Hän näytteli Prinssiä vuoden 2015 elokuvassa Cinderella – Tuhkimon tarina. Vuonna 2019 ensi-iltansa saaneessa Elton Johnin elämään perustuvassa Rocketman-elokuvassa hän näytteli John Reidia. Ja hän näytteli Ikarista Marvel-elokuvassa Eternals (2021).
Vuonna 2018 Madden näytteli BBC:n televisiosarjassa Bodyguard – Henkivartija, josta hänet palkittiin parhaan draamasarjan miespääosan Golden Globella.
Malta (1964–1974)
Kenraalikuvernöörit
Seuraavat kenraalikuvernöörit olivat virassa Maltassa vuosien 1964 ja 1974 välillä:
Tara Correa-McMullen
Tara Correa-McMullen (oik. Shalvah McMullen, s. 24. toukokuuta 1989 Westminster, Vermont – 21. lokakuuta 2005 Inglewood, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnettiin roolistaan sarjassa Amyn lailla ("Judging Amy"). Hän esiintyi myös komediassa Rebound (2005).
Malta (1964–1974)
Pääministerit
Seuraavat pääministerit olivat virassa Maltassa vuosien 1964 ja 1974 välillä:
Tara Correa-McMullen
Correa-McMullen oli Devra Correan ja Thomas McMullenin tytär. Hän muutti Los Angelesiin, jossa hän lauloi kuorossa ja tanssi.
Correa-McMullen sai surmansa henkirikoksen uhrina. Hänet ammuttiin Kalifornian Inglewoodissa. 20-vuotias Damien Watts sai syytteen Correa-McMullenin murhan lisäksi kahdesta murhan yrityksestä: hän ampui kohti kahta Correa-McMullenin seurassa ollutta mieshenkilöä.
Saariharju
Saariharju on kylä Ranuan kunnassa, Peräpohjolassa, Lapin maakunnassa. Se sijaitsee kunnan itäosassa, Ranuan ja Posion välisen seututie 941:n varressa. Matkaa Ranuan keskustaan kertyy noin 33 kilometriä ja Posion keskustaan noin 56 kilometriä. Saarijharjulla on vakituisesti asuttuja talouksia noin 50 ja asukkaita 110. Saariharjulla sijaitsee Saariharjun koulu ja alueella käy kirjastoauto sekä siellä toimii mm. metsästysseura Saariharjun Seudun Erä. Metsästysseuralla on Saariharjun kylällä seuran maja.
Stressi-Erkki
Stressi-Erkki (Stressed Eric) on brittiläinen animaatiosarja, jonka tuotti Absolutely Productions BBC Two -televisiokanavalle ja Television New Zealandille. Sarja kertoo Erkki Heiveröstä (Eric Feeble), keskiluokkaisesta miehestä, joka on aina pahasti stressaantunut perheensä, työnsä, työtovereidensa ym. vuoksi.
Sarjan idea
Eric Feeble on 40-vuotias mies, joka ei ole päässyt yli avioerostaan, asuu keskiluokkaisessa lontoolaisessa talossa ja on aina kovan paineen ja stressin alla elämänsä kaikilla osa-alueilla. Hänen kaksi lastaan, Claire ja Brian, piinaavat häntä pelolla ja huolilla päivittäin. Claire on hauras kuusivuotias, joka on allerginen laajalle kirjolle asioita vehnästä poneihin, kun taas Brian on oppimisvaikeuksinen kymmenvuotias, joka on jäänyt kolmesti peräkkäin luokalleen. Perheen au pair Maria on 18-vuotias portugalilainen nainen, jolla on vakava alkoholiongelma. Huolimatta Ericin toistuvista yrityksistä pitää hänet kontrollissa ja keskittyneenä, Maria näyttää olevan tunteja lattialla sammuneena.
Ericin entinen vaimo Liz soittelee Ericille jatkuvasti, mikä vain pahentaa hänen stressiään, ja menestynyt snobimainen Perfectin naapuriperhe näyttää Ericille jatkuvasti kivuliaasti, millaista elämä voisi olla.
Ericin työpaikkakaan ei missään tapauksessa ole pakopaikka jokapäiväisiltä huolilta. Hänen pomonsa, Paul Power (PP), on kovaääninen ja epäkohtelias. Hän on alentanut Ericin apulaisjohtajan paikalta ala-arvoiseksi virkailijaksi toimistoon, joka on siivouskomeron ja miesten vessan välissä. Hänen sihteerinsä Alison on hyödytön soitellen koko työaikansa omia puheluitaan ja jättäen huomiotta Ericin huomautukset.
Ääninäyttelijät
Yhdysvaltalaismukaelmassa Mark Heapin äänen korvasi Hank Azaria.
TV-historia
Sarjan ensiesitys oli BBC Two:lla huhtikuussa 1998 sisältäen kaksi kautta.
Suomessa sarjaa esitti Nelonen vuonna 2000.
Yūki Ōta
Yūki Ōta (, s. 25. marraskuuta 1985 Otsu) on japanilainen florettimiekkailun olympiamitalisti ja maailmanmestari. 171 senttimetriä pitkä ja 67 kilogrammaa painava Ōta on oikeakätinen.
Ōta saavutti henkilökohtaisen kilpailun hopeaa vuoden 2008 kesäolympialaisista Pekingistä. Vuoden 2012 kesäolympialaisista Lontoosta hän saavutti niin ikään hopeaa, nyt joukkuekilpailusta. Ōta oli mukana myös vuoden 2004 kesäolympialaisissa. MM-kilpailuista hän on saavuttanut yhden henkilökohtaisen kullan vuodelta 2015 sekä kaksi pronssia, joista toinen on henkilökohtainen. Aasian kisoista Ōtalla on yksi kulta, yksi hopea ja kolme pronssia.
Ōtan valmentajana toimii Oleg Matseitšuk.
Mark Addy
Mark Addy Johnson (s. 14. tammikuuta 1964 York, Englanti) on englantilainen näyttelijä. Vuonna 2011 hän näytteli kuningas Robert Baratheonia televisiosarjassa Game of Thrones. Hän oli yksi pääosien näyttelijöistä elokuvassa Ritarin tarina.
EUMC
EUMC on lyhenne seuraavista:
Far Cry Instincts Predator
Far Cry Instincts: Predator on Xbox 360 -versio pelistä Far Cry Instincts ja sen jatko-osasta Far Cry Instincts Evolution.
Instincts
Jack Carver on kalastamassa veneellä trooppisella saaristolla, jonne hän on myös kuljettanut toimittajan Val Cortezin. Cortez lähtee vesiskootterilla tutkimaan saaria, jolloin paikalle ilmestyy palkkasotilaiden helikopteri, joka upottaa Carverin veneen. Carver pakenee viidakkoon ja löytää radiokuulokkeet, joiden kautta Doyleksi esittäytyvä henkilö ottaa häneen yhteyttä. Doyle käskee Carveria varastamaan kartan ja auton palkkasotilailta. Carver lähtee näiden avulla etsimään Valia, mutta pelastettuaan Valin tarkka-ampumalla häntä uhanneita sotilaita Carver jää lopulta kiinni. Crowe tainnuttaa Carverin ja hänet vangitaan.
Tohtori Kriegerin pääapuri Crowe pistää Carveriin aineita, joiden ansiosta Carver saa yliluonnolliset voimat, sekä voimia rajoittavan implantin. Carver viedään rekalla metsän keskelle. Aluksi Carver saa kyvyistä aikaisempaa kovemman lyönnin sekä latautuvan terveyden, joiden avulla hän pakenee ja lähtee etenemään jokea pitkin, jolloin Doyle ottaa häneen yhteyttä ja käskee Carverin tulemaan luokseen, sillä Carveriin laitetut aineet sekä implantti aiheuttavat hengenvaaran hänelle. Carverin edetessä jokea pitkin Val käskee häntä menemään sademetsään, josta Val etsii hänet.
Carver pääsee sademetsään, jossa Val kertoo hänen ja Doylen olevan CIA:n agentteja ja käskee Carveria tappamaan teknikon, joka yrittää murtaa Valin tietokonetta, sekä ottamaan tietokoneen takaisin. Tapettuaan vanhassa japanilaisessa bunkkerissa piilossa olleen teknikon ja otettuaan tietokoneen Carver kohtaa Crowen, joka käskee miehiään tappamaan hänet. Carver kuitenkin pakenee vanhaan kaivokseen, jossa hänelle kehittyy kyky nähdä pimeässä. Päästyään ulos kaivoksesta Carver päätyy kallioille, jolloin Doyle kertoo hänelle olevansa erään portin takana. Doyle myös käskee Carveria sammuttamaan erään maston.
Kallioilla Carverille kehittyy kyky juosta todella nopeasti sen jälkeen, kun hän on sammuttanut häntä häirinneen maston. Kun Carver pääsee portin luokse, hänen kimppuunsa käy suuri mutanttihirviö, jonka hän tappaa. Portin jälkeen Carver päätyy vedenalaiseen tutkimuslaitokseen, jossa hän viimein tapaa Doylen. Tämä poistaa Carverista implantin, jolloin tämän kyvyistä tulee vahvemmat ja häneen eivät enää vaikuta vihollisten ääniaseet. Tutkimuslaitoksessa Carver joutuu kohtaamaan Crowen tekemiä uudenlaisia mutantteja, jotka hän kuitenkin voittaa.
Laitoksesta paettuaan Carver päätyy suolle, jossa hän joutuu jälleen tappamaan mutantteja. Suolla hän joutuu myös erikoisjoukkoja vastaan, jotka ovat tulleet tappamaan palkkasotilaita ja mutantteja. Lopulta Carver pakenee Doylen kanssa suolta helikopterilla. Doyle kertoo Crowen ottaneen Carveriin nähden nelinkertaisen määrän seerumia ja lähteneen Kriegerin luokse.
Doylen ja Carverin helikopteri ammutaan alas, ja Carver joutuu taas kerran taistelemaan mutantteja, erikoisjoukkoja ja sotilaita vastaan. Carver päätyy Kriegerin huvilalle, jossa hän löytää Kriegerin ja Crowen. Pitkän taistelun jälkeen Carver tappaa Crowen ja kohtaa Kriegerin huvilan sisällä. Mutantit, joiden Krieger olettaa suojelevan häntä, kuitenkin näkevät Carverin korvanneen Crowen johtajanaan ja tappavat Kriegerin. Carver juoksee ulos huvilasta, ja Val ottaa hänet helikopteriin, jossa on kyydissä myös Carverin kuolleeksi olettama Doyle. Peli loppuu, kun Doyle antaa laukun Carverille, joka avaa laukun ja alkaa nauraa.
Evolution
Carver tapaa naisen nimeltä Kade, joka on tekemässä kauppaa merirosvojen kanssa. Kesken kaupanteon kapinalliset hyökkäävät Semerun johdolla Kaden, merirosvojen ja Carverin kimppuun ja Carver joutuu taas pakenemaan viidakon keskelle.
Paettuaan Kaden kanssa Carver tapaa Doylen, ja suunnittelevat pysäyttävänsä kapinalliset. Ennen kuin he ehtivät toteuttaa suunnitelmaansa, turvatalo jossa he ovat pommitetaan maan tasalle. Kade ja Doyle pääsevät pakenemaan talon raunioista, mutta Carver joutuu taistelemaan tiensä ulos. Lopulta kolmikko tapaa vanhan alttarin luona, jolloin Doyle käskee Carveria etsimään hökkelikylästä kapinallisten vakoojaa, jonka merirosvot ovat saaneet kiinni. Carver löytää hänet, ja kuulee, että kapinallisilla on metsään piilotettuna kuorma-auto, jossa on aseita. Carver pakenee hökkelikylästä, ja kiivettyään rikkinäistä riippusiltaa sekä miltei pudottuaan tältä sillalta, hän tapaa Doylen jälleen.
Doyle ja Carver hyökkäävät kapinallisten hallussa olevalle öljynjalostamolle, jolloin myös sinne tullut Kade vangitaan ja Doyle putoaa syvään kuoppaan. Pahasti haavoittunut Doyle ja Carver pakenevat öljynjalostamolta vesiputouksen avulla, mutta kun Carver lähtee etsimään venettä jolla he voisivat paeta, Doyle katoaa. Carver lähtee etsimään häntä, ja lopulta löytää hänet kuolleena erään temppelin rappusilta. Carver lähtee eteenpäin etsimään Kadea, ja törmää viholliseensa Semeruun, joka heittää Carverin alas kalliolta.
Kaikki aseensa menettänyt Carver kuitenkin taistelee tiensä jälleen Semerun luokse, ja löytää lopulta Kaden. Semerun lahjoma Kade kuitenkin pettää Carverin, ja puukottaa tätä, jolloin Carver joutuu taistelemaan Semerua vastaan ilman kykyjään. Carver kuitenkin voittaa Semerun, ja tappaa tämän potkaisemalla Semerun alas rakennuksen reunalta, jolloin bambut lävistävät tämän. Carver tapaa vielä Kaden, joka anelee armoa petettyään Carverin. Carver kuitenkin vain toteaa Kaden teon olleen ymmärrettävä ja että hän itsekin olisi tehnyt saman asian. Samassa Carver potkaisee oven auki, josta he molemmat pääsevät pois saarelta.
Peli
Pelissä on HD-tuki ja muutenkin parannellut grafiikat Instinctsistä ja Evolutionista. Se sisältää myös pieniä muutoksia kenttäsuunnitteluun. Instincts-osan alussa pelaajalla ei ole Predator-voimia, vaan ne saadaan vasta myöhemmin pelissä. Evolution-osassa pelaajalla on kyvyt heti alussa, joten Carver on ylivoimainen alusta saakka. Evolutionissa kentät ovat hieman avoimempia kuin Instinctsissä. Lisäksi Evolutionia ei voi pelata ennen kuin on pelannut Instinctsin läpi.
Aiheesta muualla
Far Cry Instincts Predator
Padjelanta
thumb|Kansallispuiston sijainti merkitty numerolla 4. thumb|250px|Näkymää kansallispuistosta Padjelanta on kansallispuisto Pohjois-Ruotsissa Jokimukan kunnan alueella. Se rajoittuu idästä Sarekin kansallispuistoon, mutta sillä on yhteistä rajaa myös Stora Sjöfalletin kansallispuiston kanssa. Lännestä Padjelanta rajoittuu Norjaan. Yhdessä Padjelanta, Stora Sjöfallet ja Sarek muodostavat Euroopan suurimman ja vanhimman luonnonpuistoalueen, jota kutsutaan Laponiaksi. Padjelantan kansallispuisto perustettiin vuonna 1963, ja pinta-alaa sillä on 198 400 ha eli 1984 km²).
Suomen romanien pukeutuminen
Suomalaisten romanien vaatteet ovat suomen romanien käyttämä kansanpuku. Kulloinenkin mustalaismuoti on ollut aina kiinteästi yhteydessä romanikulttuuriin. Moni romani kokee vaatetuksen tärkeäksi osaksi omaa identiteettiään, romaniuttaan ja romanikulttuuria. Romanivaatteiden käyttöä pidetään tärkeänä ja piireistä riippuen sen hylkääminen on henkilön läheisille jopa häpeällistä.
Padjelanta
Alueella on useita vuorenhuippuja, joista korkeimmat yltävät lähes kahteentuhanteen metriin. Padjelanta on kuuluisa kauniista järvimaisemistaan ja monipuolisesta luonnostaan. Alueella elävät muun muassa naali, tunturipöllö, ahma, maakotka ja tunturisopuli. Kansallispuistoalueella on useita merkittyjä vaellusreittejä ja yöpymispaikkoja.
Suomen romanien pukeutuminen
Romanien vaatetuksen tulee olla peittävää eikä liian tiiviisti istuvaa. Vaatetus noudattaa romanikulttuurin selkeää sukupuolijakoa asemassa ja tehtävissä: housuja käyttävät vain miehet. Vastakkaisen sukupuolen vaatteiden koskettamista pidetään sopimattomana. Vaatetusta koskee myös joukko muita siveyssääntöjä, esimerkiksi housuja kutsutaan vaatteeksi ja paitoja hihoiksi.
Padjelanta
Kansallispuisto toimii myös poronhoitoalueena: siellä laiduntavat kesäisin kolmen saamelaiskylän porot.
Suomen romanien pukeutuminen
Suomen romanit on maailmassa ainoa romaniväestö, jolla on näin selkeästi omankaltaisensa pukeutumistapa.
Historia
Romaninaiset pukeutuivat Suomessa vielä 1800-luvun lopulla samalla tavalla kuin muu naispuolinen väestö. Romaninaiset alkoivat koristella hameitaan 1910-luvulla kapeilla samettikaistaleilla, jotka levenivät elintason noustessa. 2020-luvun romanihameeseen käytetään jo 9 metriä samettia, jonka alle tulee vuori- ja välikankaita. Tällainen hame painaa 7–10 kiloa. Suomi on ainoa maa, jossa romaninaiset käyttävät samettihametta. Romaninaisten puseroissa käytetään paljetteja ja koristekiviä. Romaninaisen hame on usein äidin tai siskon valmistama. Romaninaisen asuun kuuluvat usein myös kultaiset korvakorut.
Miehen puku
Aluksi miehet pukeutuivat suoriin takkiin, housuihin, lierihattuun ja pitkävartisiin saappaisiin, myöhemmin tämä vaihtui ns. ajurinpukuun, johon kuuluivat valkoinen kauluspaita, koppalakki, nahkatakki, pussihousut ja "jatsarit" eli haitarivarsimalliset pitkät saappaat. Myöhemmin pussihousut vaihdettiin taas suoriin housuihin ja koppalakit jäivät. Saappaiden sijasta alettiin käyttää kävelykenkiä.
2000-luvulla lierihatut ja koppalakit ovat kuitenkin taas yleistyneet. Lisäksi käytetään erilaisia lipallisia lakkeja. Pussihousuja ja saappaita käyttävät jotkut vanhat miehet, juhlissa myös muunikäiset.
Naisen puku
Romanityttö alkaa käyttää perinneasua yleensä noin 16–20-vuotiaana. Sitä nuoremmat tytöt pukeutuvat lapsina valtaväestön tavoin ja varttuessaan siirtyvät käyttämään pitkiä kapeita mustia hameita.
Naisen asun tulee olla siisti, ehjä ja tarpeeksi peittävä. Yleisesti naisen tulee olla huoliteltu ja hiusten tulee olla siistillä kampauksella.
Hame
Perinteiseen romaniasuun kuuluu yhtenä ja näkyvänä osana musta, samettinen, laajahelmainen hame. Romanihameen pääkriteerit ovat siisteys, ehjyys ja peittävyys. Hameen tulee olla ryhdikäs ja pitkä muttei kuitenkaan liian pitkä. Kenkien tulee peittyä. Hameen päällimmäinen kerros on aina pikimustaa, sileäpintaista kultareunasamettia. Sametin alla on yleensä kaksi vuorta, jotka voivat olla ohuita tai paksuja riippuen siitä, onko hame tarkoitettu talvi- vai kesäkäyttöön. Lanteilla pidettävä pönkkä pitää hametta koholla.
Romanihame teetetään mittatilaustyönä romanivaatteisiin erikoistuneella ompelijalla. Heitä on Suomessa muutamia.
Pusero
Romaninaisen päällyspuseroa kutsutaan röijyksi. Röijyihin käytetään monia erilaisia kankaita, joiden värit ja koristelu vaihtelevat laajalti. Usein röijykankaita tuodaan ulkomailta sekä laajemman valikoiman että matalampien hintojen vuoksi. Suomessa ostettu röijykangas voi maksaa jopa yli sata euroa metriltä.
Röijyn tulee olla istuva, mutta ei liian tiukka. Kankaan tulee olla tarpeeksi peittävä. Pitsiä käytetään sekä koristeellisuuden että peittävyyden vuoksi. Se on useimmiten väriltään valkoista, mutta myös mustaa käytetään. Uutena muotivärinä pitseihin on tullut kulta ja hopea.
Juhlapuku
Romaninaiset käyttävät juhlapukuna pariksi kutsuttua, samasta kankaasta valmistettua röijyn ja esiliinan yhdistelmää. Varakkaammilla on myös erillinen juhlahame, joka on arkihametta huomattavasti koristeellisempi ja arvokkaampi. Juhlatilaisuuksissa nainen käyttää myös paljon koruja: yleisimmin asuun kuuluvat korvarenkaat, kaulaketju, rannerengas, sormus ja rintaneula.
General Grant (laiva)
thumb|General Grantin haaksirikko. Tuntemattoman taiteilijan puupiirros [[Harper’s Weekly|Harper’s Weekly -lehdestä vuodelta 1868.]]
General Grant oli vuonna 1864 valmistunut 1 005 tonnin parkki. Vuonna 1866 se haaksirikkoutui Aucklandsaarilla, jolloin laivan tuhoutuessa 68 hukkui ja 15 pelastautui laivaveneellä. Henkiinjääneet pyysivät muun muassa sikoja ja hylkeitä ruoakseen. Neljä miestä lähti veneellä hakemaan apua Uudesta-Seelannista, mutta he katosivat merellä. Vuonna 1867 laiva pelasti haaksirikkoiset.
Ruunivoikonhallakko
Ruunivoikonhallakko eli valkohallakko on hevosen väritys, jossa ruunikon pohjavärin runko on vaalentunut miltei valkoiseksi kahden diluutiogeenin (voikko- ja hallakkogeenit) yhteisvaikutuksesta. Nimitystä valkohallakko käytetään lähinnä vuonohevosten yhteydessä. Ruunivoikonhallakon pään hallakoille tyypillinen tumma "naamiokuvio" jää usein muita hallakkovärejä pienemmäksi ja vaaleammaksi.
Vuonohevosilla ruunivoikonhallakko oli jonkin aikaa muodikas väri, mutta sen suosiminen loppui kun huomattiin tämänväristen hevosten jättävän "albiinoja" (oikeammin valkovoikkoja) jälkeläisiä; vuonohevosen rotumääritelmä hyväksyy ainoastaan viisi eri hallakon sävyä.
Vuonohevosten ohella ruunivoikonhallakko väritys on puhdasrotuisilla hevosilla mahdollinen esimerkiksi islanninhevosella, ylämaanponilla, shetlanninponilla ja quarterhevosella.
Samankaltaisia värejä
Ruunivoikonhallakko voi helposti sekoittua kimoväritykseen, johon liittyy myös usein tummaksi jäävät koivet ja mustan ja valkoisen sekainen harja. Selkein ero kirkkaanvaalean ruunivoikonhallakon ja rungostaan vaalean kimon välillä on selän tumma siima: kimoutuminen valkaisee myös siiman. On myös melko epätavallista, että kimo olisi rungostaan puhtaanvalkoinen ja sen jalat olisivat selkeästi mustat; yleensä kimoilla on kimoutumisen viime vaiheisiin asti harmahtavaa karvaa rungossa ja jouhissa, ja jalatkin vaalenevat pitkään tummana pysyviä nivelkohtia lukuun ottamatta.
The Eagles Greatest Hits, Vol. 2
The Eagles Greatest Hits, Vol. 2 on rock-yhtye The Eaglesin vuonna 1982 julkaistu kokoelma. Se jatkaa mihin Their Greatest Hits (1971–1975) jäi. Se sisältää kappaleita vuosilta 1976-1980.
Victor Fagerholm
Victor Erik Alexander Fagerholm (s. 13. kesäkuuta 1996) on suomalainen kymmenottelija, joka edustaa Porvoon Akillesta. Fagerholm on ollut mukana voittamassa pikaviestin SM-kultaa kaksi kertaa vuosina 2016 ja 2017. Hänen valmentajanaan toimii Lars Fagerholm.
Paavo Väyrynen
Paavo Matti Väyrynen (s. 2. syyskuuta 1946 Kemin maalaiskunta) on suomalainen poliitikko, joka on pitkällä poliittisella urallaan edustanut Suomen Keskustaa. Hän on toiminut kansanedustajana viidellä eri vuosikymmenellä ja on ollut useita kertoja ministerinä. EU-kriittisyytensä ja "liberaaliksi joukkueeksi" kutsumansa keskustapuolueen johdon vuoksi hän on 2010-luvulla keskustan sijasta edustanut myös perustamiansa Kansalaispuoluetta sekä Seitsemän tähden liikettä.
Hän on toiminut Keskustapuolueen ja Suomen Keskustan kansanedustajana vuosina 1970–1995, 1999, 2007–2011 ja 2015 sekä seitsemän tähden liikkeen kansanedustajana vuosina 2018–2019. Euroopan parlamentin jäsenenä hän on toiminut vuosina 1995–2007 ja 2014–2018 keskustan edustajana ALDE-ryhmässä. Väyrynen on ollut ministeri kahdeksassa hallituksessa viidellä eri vuosikymmenellä: hän oli opetusministeri vuosina 1975–1976, työvoimaministeri vuosina 1976–1977, ulkoasiainministeri vuosina 1977–1982, 1983–1987 ja 1991–1993, pääministerin sijainen vuosina 1983–1987 ja ulkomaankauppa- ja kehitysministeri vuosina 2007–2011. Ministerinä Väyrynen on toiminut 5 997 päivän ajan, mikä tekee hänestä Suomen toiseksi pisimpään ministerinä toimineen henkilön Johannes Virolaisen jälkeen. Koulutukseltaan Väyrynen on valtiotieteiden tohtori.
Vuosina 1972–1980 Väyrynen oli Keskustapuolueen varapuheenjohtaja ja vuosina 1980–1990 Keskustapuolueen ja Suomen Keskustan puheenjohtaja. Vuosina 2016–2017 hän oli perustamansa kansalaispuolueen puheenjohtaja. Väyrynen oli Suomen Keskustan presidenttiehdokkaana vuosina 1988, 1994 ja 2012, vuoden 2018 presidentinvaaleissa hän oli ehdokkaana valitsijayhdistyksen kautta. Väyrynen oli keskustan kunniapuheenjohtaja vuoteen 2018 asti.
Väyrynen valittiin vuonna 2017 Helsingin kaupunginvaltuuston jäseneksi kristillisdemokraattien ehdokaslistalta. Vuonna 2018 hän kuitenkin perusti oman Terve Helsinki -valtuustoryhmän. Vuosina 1973–1980 ja 2005–2017 Väyrynen oli Keminmaan kunnanvaltuutettu. Hänet valittiin vuonna 2021 Kemin kaupunginvaltuutetuksi ja vuonna 2022 Lapin hyvinvointialueen valtuutetuksi.
Väyrynen ilmoitti huhtikuussa 2018 eroavansa keskustan jäsenyydestä. Väyrynen palasi puolueeseen vuonna 2020. Samana vuonna hänet valittiin keskustan puoluehallitukseen.
Nuorena valtakunnanpolitiikkaan
Paavo Väyrynen syntyi ja kasvoi Kemin maalaiskunnassa Lounais-Lapissa maanviljelijäperheen poikana. Kirjoitettuaan ylioppilaaksi Kemin yhteiskoulusta vuonna 1965 hän opiskeli valtiotieteitä Helsingin yliopistossa ja valmistui vuonna 1970 valtiotieteiden kandidaatiksi. 1960-luvun lopulla Väyrynen työskenteli ajankohtaistoimittajana Yleisradiossa.
Väyrynen valittiin ensimmäistä kertaa eduskuntaan keskustapuolueen listalta 23-vuotiaana vuoden 1970 vaaleissa. Hän sai heti tehtävän keskustalaisen pääministeri Ahti Karjalaisen sihteerinä vuosina 1970–1971 istuneessa hallituksessa, ja vuonna 1972 hänet valittiin puolueen varapuheenjohtajaksi. Ensimmäisen ministerinpaikkansa Väyrynen sai 29-vuotiaana vuonna 1975, kun hänet nimitettiin opetusministeriksi Martti Miettusen II hallitukseen eli niin sanottuun hätätilahallitukseen.
Puoluejohtaja
Vuonna 1980 Väyrynen valittiin keskustapuolueen puheenjohtajaksi Turun puoluekokouksessa. Hän voitti vastaehdokkaansa, 16 vuotta puoluetta johtaneen Johannes Virolaisen, äänin 1 737–1 611. Väyrynen nousi puheenjohtajaksi nuorten tuella, mutta myös suurin osa niin sanottuun K-linjaan kuuluneista kannatti hänen valintaansa. Ratkaiseva merkitys oli sillä, että presidentti Urho Kekkonen tuki taustalla puheenjohtajan vaihtamista. Väyrynen oli puheenjohtajaksi tullessaan 33-vuotias; nuorempana puolueen johtoon oli noussut vain maalaisliittoa johtanut Otto Karhi.
Vuoden 1982 presidentinvaaleissa Väyrynen tuki Ahti Karjalaista keskustan presidenttiehdokkaaksi. Karjalainen kärsi tappion Kuopion puoluekokouksessa hävittyään Johannes Virolaiselle lukemin 1 365–2 666.
SDP:n vahvistuvan aseman torjuminen
Nuorena puheenjohtajana Väyrynen joutui vaikeaan asemaan ennen muuta sen vuoksi, että Kekkosen pitkä presidenttikausi päättyi vain runsas vuosi sen jälkeen, kun Väyrynen oli tullut puolueen johtoon. Sosiaalidemokraattien ehdokas Mauno Koivisto voitti presidentinvaalit. Keskustapuolue oli pahasti hajallaan Johannes Virolaisen ja Ahti Karjalaisen presidenttiehdokkuudesta käymän kamppailun jälkeen.
Presidentinvaalien jälkeen sosiaalidemokraatit katsoivat saavuttaneensa täydellisen hegemonian Suomen poliittisessa elämässä, mikä heijastui hallituspolitiikkaan vaalikaudella 1983–1987. Saatuaan vihiä vaivihkaisista yhteydenotoista SDP:n ja kokoomuksen akselilla keskustan johto pyrki myös tiivistämään yhteydenpitoa kokoomuksen puoluejohtoon saadakseen aikaan vähintäänkin samanlaisen kontaktin kuin SDP:llä oli.
Vuodenvaihteessa 1987 Väyrynen teki kokoomuksen ja RKP:n puheenjohtajien kanssa salaisen aiesopimuksen (niin sanotun kassakaappisopimuksen), jossa sovittiin näiden kolmen puolueen lähtevän ajamaan (SDP:n myötävaikutuksella tai ilman) keskustan johtamaa enemmistöhallitusta, jos ne saisivat yli puolet uuden eduskunnan paikoista. Sopimuksessa sovittiin myös, ettei mikään puolueista lähtisi hallitukseen ilman kahta muuta. Lisäksi sovittiin, että Väyrystä yritettäisiin saada yleisporvarillisesti eduskunnan puhemieheksi, jos häntä ei valittaisi uuden hallituksen pääministeriksi. Kassakaappisopimuksen takana olleet teollisuusjohtajat lupasivat rahoittaa porvaripuolueiden vaalikampanjoita tavallista suuremmilla summilla porvarihallituksen aikaansaamiseksi.
Presidenttiehdokkuus ja kuntavaalit 1988
Sinipunahallituksen muodostaminen liittyi vuoden 1988 presidentinvaaleihin, sillä rikkomalla porvaririntaman Mauno Koivisto varmisti uudelleenvalintansa.
Keskustapuolueen syrjäytyminen hallituksesta loi kuitenkin hyvän pohjan puolueen ja puheenjohtaja Väyrysen menestymiselle vaaleissa.
Koivisto ei vastoin ennakko-odotuksia saanut puolta annetuista äänistä, joten valinta jäi valitsijamiesten tehtäväksi. Väyrynen voitti pääministeri Holkerin, ja keskusta nousi ensimmäistä kertaa sitten vuoden 1970 eduskuntavaalitappion valtiollisissa vaaleissa yli 20 prosentin kannatukseen. Presidentinvaalin jälkeen keskustan menestys voimistui ja syksyn 1988 kunnallisvaaleissa puolue sai 21,10 % äänistä nostaen kannatustaan 0,9 %.