cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Malin sotilasvallankaappaus 2012
23. maaliskuuta
Päivän aikana esiintyi kapinallisten parissa pelkoa, että punaiset baretit valmistelisivat vastahyökkäystä televisioasemaa vastaan ja kapinallisosastot asettuivat puolustusasemiin. Televisiolähetykset katkesivat useita kertoja aina silloin, kun aseman ympärillä kuultiin ammuntaa.
BBC:n Länsi-Afrikan kirjeenvaihtajan mukaan armeijan miehistö ja nuorempi päällystö olivat sotilasvallankaappauksen takana, kun taas enemmistö armeijan upseereista ei julkisesti tukenut sitä. Kapteeni Sonogo sanoi BBC:n haastattelussa, että "Me emme ole anastamassa valtaa, vaan takaamassa, että [maallamme] on armeija ja turvallisuusjoukot, jotka kykenevät turvaamaan kansallisen turvallisuuden... Joten, kun tämä [asiantila] on korjattu, olen valmis sanomaan 'ok, järjestetään vaalit' hyvin lyhyen ajan kuluessa. Minä lupaan.". Malin valtiontelevision mukaan Afrikan Unionin ja Länsi-Afrikan talousyhteisön (ECOWAS) yhteinen lähetystö tapasi sotilasjuntan edustajia.
Ryhmä merkittäviä malilaispoliitikkoja, ml. presidenttiehdokas Ibrahim Boubacar Keïta, tuomitsi vallankaappauksen "askeleeksi taaksepäin". Poliittisista puolueista sotilasvallankaappauksen tuomitsivat "Malin demokratian liitto", "Tasavallan ja demokratian liitto", "Uudistumisen isänmaallinen liike", "Malin demokratian ja kehityksen liitto", "Demokraattisten voimien edistyksen liitto", "Solidaarisuuden ja edistyksen puolue", "Demokratia- ja oikeuspuolue" ja "Demokratian ja edistyksen puolue".
Yhteensä 14 hallitusviranomaista ja ministeriä pidettiin vankeina Katin varuskunnan parakeissa Bamakon ulkopuolella.
Tuaregikapinalliset ja islamistinen Ansar Dine ilmoittivat piirittäneensä Kidalin kaupungin. Joukkojen virallisen lausunnon mukaan "Kiitos Kaikkivaltiaan Allahin ja hänen siunauksensa valtaamme pian maamme Kidalissa."
24. maaliskuuta
Sanogo väitti, ettei yksikään Malin armeijan sotilas ollut enää uskollinen Tourélle ja ilmoitti olevansa "täydessä vallassa". Kuitenkin Sanogon esikunnan anonyymilähde väitti, että Touré oli edelleen presidentin henkivartiokaartina toimineiden laskuvarjojoukkojen suojeluksessa. The New York Times kuvaili tilannetta "varsin liukuvaksi" ja kertoi, että huhut vastakaappauksesta velloivat edelleen pitkin päivää. Huhuja oli vahvistanut tunnin pituinen katkos Malin televisiolähetyksissä aiemmin yöllä. Yhdysvaltain ulkoasiainministeriön virkamies totesi Malin "lähes täydellisesti menettäneen ulkomaisen avun", josta maa on erittäin riippuvainen.
Sanogo esiintyi televisiossa tuomiten "vandalismin ja ryöstelyn" sen jälkeen, kun poliisi- ja sotilaspukuisten miesten raportoitiin ryöstelleen kauppoja ja autoja Bamakossa. Lisäksi Sanogo väitti, että ryöstelijät olivat vastapuolen provokaattoreita, joiden tarkoitus oli kääntää yleinen mielipide vallankaappauksen vastaiseksi. Sanogo myös ilmoitti tavoittelevansa rauhanneuvotteluja tuaregien kanssa. Malin valtiontelevision mukaan Sanogo myös tapasi Ranskan suurlähettilään Christian Rouyerin sekä useita muita ulkomaiden edustajia.
25. maaliskuuta
Agence France-Presse raportoi, että Bamakon kadut olivat rauhalliset mutta hylätyt ryöstelyn ja polttoainepulan pelossa. Yritykset säilyivät suljettuina, minkä takia Sanogo kehotti niitä avaamaan ovensa tiistaina 27. maaliskuuta.
Länsi-Afrikan talousyhteisön valtionpäämiesten ilmoitettiin aikovan järjestää hätäkokouksen Abidjanissa 27. maaliskuuta eli juuri samana päivänä kuin juntta oli kehottanut kansalaisia palaamaan töihin. Talousyhteisön ja Afrikan Unionin yhteinen delegaatio alkoi käydä neuvotteluita juntan edustajien kanssa vallan palauttamisesta demokraattiselle hallitukselle. Samaan aikaan vankeina pidetyt ulkoministeri Soumeylou Boubeye Maiga ja 13 muuta syrjäytetyn hallinnon jäsentä ilmoittivat aikovansa aloittaa syömälakon.
Eristyksiin jääneet Kenian ja Zimbabwen ulkoministerit evakuoitiin Malista Nigeriaan.
26. maaliskuuta
Yhdysvaltain presidentin Barack Obaman hallinto ilmoitti virallisesti keskeyttävänsä Maliin antamansa avun ilmoittaen samalla, että sen antaminen jatkuisi demokratiaan palaamisen myötä. Bamakossa käynnistyi tuhatpäinen demokratiaan palaamista vaatinut mielenosoitus, jonka osallistujat lauloivat "Alas Sanogo" ja "Vapauttakaa ORTM"(ORTM, Malin yleisradioyhtiö Office de Radiodiffusion-Télévision du Mali).
Bamako-Sénoun kansainvälinen lentokenttä avattiin "osittain" siviililiikenteelle.
27. maaliskuuta
Norsunluurannikon presidentti Alassane Ouattara vaati Länsi-Afrikan talousyhteisön kokouksessa Abidjanissa "vahvan signaalin" lähettämistä vallankaapanneille sotilaille demokratian palauttamiseksi. Lisäksi hän myöhemmin totesi, että Malin paluu demokratiaan oli "ehdotonta". Talousyhteisön komission puheenjohtaja Kadre Desire Ouedraogo kuvaili kaappausta "uhaksi koko alueelle". Sadat malilaisprotestoijat osoittivat mieltä kokouksessa vaatien paluuta siviilihallintoon. Following the meeting, ECOWAS placed peacekeeping troops on standby, hinting at possible military intervention.
Yritykset ja koulut avasivat ovensa CNRDR:n kehotuksen mukaisesti.
Ranskan suurlähetystön edustaja vahvisti, että suurlähettiläs Christian Rouyer oli keskustellut Tourén kanssa puhelimitse ja tämä oli ilmoittanut olevansa turvassa.
Tuaregit eivät tarttuneet Sanogon tulitaukotarjoukseen ja jatkoivat sotilaallista offensiiviaan.
28. maaliskuuta
Amadou Toumani Touré sanoi ranskalaisen radioasema RFI:n haastattelussa: "Olen vapaana ja kotimaassani.... Tärkeintä minulle ei ole asemani, vaan demokratia, instituutiot ja Mali."
Tuhannet malilaiset riensivät pääkaupungin kaduille osoittamaan tukeaan sotilasjuntalle ja tuomitsivat "ulkomaiden sekaantumisen" sen jälkeen, kun Länsi-Afrikan talousyhteisö oli ilmoittanut asettavansa jäsenmaidensa joukkoja valmiustilaan mahdollista interventiota varten. Työnvälitysviraston luona puhkesi väkivaltainen yhteenotto, kun majaansa virastossa pitäneet kaappauksen vastaisen opposition edustajat joutuivat ensin kivisateen uhriksi ja sitten poliisin pidättämiksi. Amnesty International vaati hallitusta tutkimaan hyökkäykset ja pidättämään syylliset.
Mate Dujilo
Mate Dujilo (s. 16. lokakuuta 1982 Kroatia, Jugoslavia) on kroatialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän edustaa Norjan Adeccoligaenissa pelaavaa Altaa.
Dujilo on Zadarin kasvatti. Hän edusti seuraa vuoteen 2007 asti ja debytoi Kroatian korkeimmalla sarjatasolla 1. HNL:ssä 18. lokakuuta 2003 ottelussa Hajduk Splitiä vastaan. Kaikkiaan hänelle kertyi Zadarin edustusjoukkueessa 77 sarjaottelua, joista korkeimmalla sarjatasolla 35, ja maaleja kuusi. Hän pelasi myös lainalla Novaljassa ja GOŠK Dubrovnikissa sekä Zadarista lähdettyään ruotsalaisessa Motala AIF:ssa.
Kaudeksi 2009 Dujilo siirtyi Veikkausliiga-seura IFK Mariehamniin. Debyyttikaudellaan Dujilo vakiinnutti paikkansa avauskokoonpanossa ja pelasi 22 ottelua, joissa syntyi yksi maali. Kaudella 2010 hän pelasi 17 ottelua, joissa hän oli kaikissa avauskokoonpanossa. Kauden 2011 alun Dujilo oli ilman joukkuetta, kunnes teki heinäkuussa sopimuksen Myllykosken Pallon kanssa. Kaudeksi 2012 hän siirtyi norjalaiseen Altaan.
Dujilo käyttää pelipaidassaan nimeä Duilo, joka on sukunimen alkuperäinen kirjoitusasu. Virallinen nimi on kuitenkin Dujilo, mikä johtuu viranomaisten aikoinaan hänen isänsä henkilötietoihin tekemästä kirjoitusvirheestä.
Saksi-Coburg-Gotha
Saksi-Coburg-Gotha oli saksalainen kaksoisherttuakunta, joka koostui kahdesta saksilaisesta herttuakunnasta (Coburg ja Gotha), jotka olivat keskenään personaaliunionissa vuosina 1826–1918. Sitä hallitsi Saksi-Coburg-Gothan suku, joka kohosi 1800-luvulla myös usean muun Euroopan valtion hallitsijasuvuksi. Saksi-Coburg-Gotha kuului vuodesta 1871 osana Saksan keisarikuntaan.
Kun Saksin herttuakuntiin kuuluneen Saksi-Coburg-Altenburgin herttuakunnan hallitsijasuku sammui vuonna 1825, herttuakunta jaettiin. Saksi-Gothan alue annettiin seuraavana vuonna saman Wettinin hallitsijasuvun toiseen haaraan kuuluneelle Saksi-Gotha-Saalfeldin herttuakunnan hallitsija Ernst III:lle, joka luovutti samalla vastineeksi Saalfeldin alueen Saksi-Meiningenille. Ernst yhdisti herttuakunnat personaaliunionilla ja kruunautti itsensä uuden herttuakunnan ensimmäiseksi hallitsijaksi, Ernst I:ksi. Saksi-Coburg-Gotha sai vuonna 1852 ensimmäisen yhteisen perustuslain ja liittyi vuonna 1866 Saksan liittoon.
Oranssi vallankumous
Oranssi vallankumous oli Ukrainan presidentinvaaleista marraskuussa 2004 alkanut tapahtumasarja, joka päättyi entisen presidentti Leonid Kutšman tukija Viktor Janukovytšin tappioon Viktor Juštšenkolle. Janukovytš kerkesi julistautua vilpillisinä pidetyn presidentinvaalin toisen kierroksen voittajaksi, mutta laajat mielenosoitukset ja vaalien tuomitseminen johtivat lopulta verettömästi tilanteen raukeamiseen uusintavaaleissa, jotka Janukovytš hävisi.
Tausta
Ukrainan presidentti ennen oranssin vallankumouksen tapahtumia oli Leonid Kutšma. Kutšman politiikka pyrki läheisiin suhteisiin Venäjän kanssa, mutta toisaalta myös lisäämään Ukrainan liikkumavaraa lähentymällä länteen. Euroopan unioni ei lämmennyt Ukrainan halukkuudelle liittyä EU:hun, mutta Yhdysvallat antoi maalle huomattavaa tukea. Ulkopolitiikan ohella Kutšma pyrki lisäämään omaa valtaansa, mikä johti ajan myötä yhä autoritaarisempaan hallintoon. Etenkin nämä pyrkimykset synnyttivät vastareaktion, joka puhkesi niin sanottuna oranssina vallankumouksena.
Kutšma ryvettyi useissa eri skandaaleissa. Hänet liitettiin esimerkiksi kriitikkonsa Heorhi Gongadzen murhaan lokakuussa 2000. Tapauksen jälkeen julkaistiin ääninauhoja, joiden voidaan tulkita olevan Kutšman antama murhakäsky. Opiskelijat ja nuoriso alkoivat järjestää Kutšman vastaisia mielenosoituksia tunnuksenaan iskulause "Ukraina ilman Kutšmaa". Viktor Juštšenko kuului presidentin kannattajiin, kunnes presidentin tukijat ja kommunistit ajoivat läpi epäluottamuslauseen häntä vastaan etenkin aatteellisten erimielisyyksien takia. Juštšenko asettui sittemmin avoimesti Kutšman vastaisen Meidän Ukrainamme -puolueen johtoon.
Vuonna 2002 julkaistiin lisää ääninauhoja, joilla Kutšma sekaantui tutkien myymiseen Saddam Husseinin Irakiin. Hän menetti tukensa Yhdysvalloilta, joka oli tähän mennessä katsonut hänen väärinkäytöstensä läpi. Kutšman vastaiset mielenosoitukset vilkastuivat. Ulkopoliittisen ja sisäpoliittisen aseman heikentyessä Kutšma lähentyi itään. Hänen päätukijansa oli nyt Venäjä ja Vladimir Putin. Kutšma liittyi Venäjän, Valko-Venäjän ja Kazakstanin mukana yhteisen talousalueen sopimukseen, jota ei kuitenkaan keretty panna toimeen ennen seuraavan presidentinvaalin tapahtumia.
Ukrainan oranssin vallankumouksen tapahtumia oli edeltänyt useampi niin sanottu värivallankumous. Serbian Slobodan Milošević oli syrjäytetty vuonna 2000 ja Georgian Eduard Ševardnadze vuonna 2003, molemmat vaalien jälkeen tehtyjen vaalivilppisyytösten jälkeen.
Tapahtumat
thumb|Mielenosoittajien telttaleiri Kiovassa. Vuoden 2004 loka-marraskuussa Ukrainassa käytiin kiistellyt presidentinvalit. Presidentti Kutšman odotettiin aluksi venyttävän maan perustuslakia ja asettuvan ehdolle kolmannelle kaudelle. Lopulta hän jättäytyi kuitenkin sivuun pääministerinsä Viktor Janukovytšin hyväksi. Janukovytš oli Venäjän suosikkiehdokas. Vladimir Putin tuki hänen kampanjaansa esiintymällä näyttävästi Janukovytšin kanssa julkisuudessa Kiovassa. Vaalikampanjassa käytettiin lisäksi jo Kutšman kauden tapaan valtionhallintoa. Oppositioehdokkaita ei esimerkiksi juuri näkynyt valtion tv-kanavilla. Janukovytšin päävastustaja oli lähentymistä Naton ja EU:n kanssa ajanut Viktor Juštšenko. Juštšenkolla oli länsimaiden selkeä tuki. Ilmapiiri oli ennen vaaleja hyvin jännittynyt. Kaduilla oli mielenosoittajia ja Juštšenko myrkytettiin hänen lounastettuaan salaisen palvelun johdon kanssa. Juštšenko toipui, mutta myrkytys jätti jälkensä hänen kasvoihinsa.
Janukovytš sai vaalien ensimmäisellä kierroksella 40 % äänistä ja voitti Juštšenkon prosentilla. Toisella kierroksella 21. marraskuuta Janukovytšin sanottiin virallisten laskelmien mukaan saaneen 50 % ja Juštšenkon 47 %. Nopeasti Janukovytš näyttäytyi voittajana televisiossa ja sai jo onnittelupuhelun Putinilta. Tulokset olivat kuitenkin ristiriidassa ovensuukyselyjen kanssa. ETYJ:n tarkkailijat ilmoittivat vaalissa ja ääntenlaskennassa olleen huomattavia väärinkäytöksiä.
Kiovan itsenäisyyden aukiolla eli Maidanilla alettiin järjestää Janukovytšin ja Kutšman vastaisia mielenosoituksia. Ensimmäinen joukkokokous järjestettiin 22. marraskuuta. Niiden pääjärjestäjä oli nuorisojärjestö Jo riittää eli Pora. Aukiolle oli pystytetty telttaleiri, jota koristeltiin oransseilla tunnuksilla. Tunnusten mukaan tapahtumat tulivat tunnetuksi oranssina vallankumouksena. Mielenosoittajat saivat tukea myös yhteiskunnan vallanpitäjiltä. Heidän taakseen asettuivat paitsi Juštšenko, mutta myös Julia Tymošenkon ja Oleksand Morozin johtamat puolueet. Kiovan kaupunginhallitus oli päättänyt olla hyväksymättä vaalitulosta. Poliisi ja armeija eivät puolestaan ryhtyneet mielenosoitusten tukahduttamiseen. Monet entisistä Kutšman kannattajista joko hylkäsivät hänet, tai jättäytyivät muuten tapahtumien taka-alalle.
Lopulta Puolan presidentti Aleksander Kwaśniewski taivutteli Kutšman hyväksymään uudet vaalit. Ukrainan korkein oikeus päätti presidentinvaalien toisen kierroksen tuloksen olleen pätemätön ja toinen kierros määrättiin uusittavaksi. Samaan tapaan myös Ukrainan Korkein neuvosto hylkäsi vaalituloksen ja antoi keskusvaalilautakunnalle epäluottamuslauseen. Presidentinvaalien uusi toinen kierros järjestettiin 26. joulukuuta 2004. Juštšenko sai äänistä 52 % ja Janukovytš 47 %. Ukrainan länsiosissa äänestettiin selvästi Juštšenkon ja itäosissa Janukovytšin puolesta. Uusien vaalien myötä kireä tilanne oli lopulta lauennut ilman verenvuodatusta.
Seuraukset
Jo oranssin vallankumouksen aikana presidentin valtaa vähennettiin Ukrainan perustuslaissa. Monet vallankumouksen kannattajat halusivat siirtyä parlamentaarisempaan järjestelmään. Tähän suostuivat myös Janukovytšin kannattajat, joiden ehdokas ei ollut päässyt presidentiksi. Vuonna 2006 voimaan tulleiden muutosten mukaan presidentti nimitti enää vain pääministerin ja muutamia muita turvallisuudesta vastaavia ministereitä. Hallituksen oli nautittava sekä presidentin, että parlamentin luottamusta. Parlamenttivaalien jälkeen oli muodostettava uusi hallitus.
Vuoden 2005 helmikuussa nimitettiin Julia Tymošenkon johtama uusi hallitus, jonka jäsenet koostuivat oranssia vallankumousta toteuttaneista kolmesta puolueesta ja liike-elämän edustajista. Ensimmäiset Korkeimman neuvoston vaalit vallankumouksen jälkeen käytiin maaliskuussa 2006. Suurin voittaja oli presidentinvaalit hävinneen Janukovytšin kannattajien Alueiden puolue. Vaikeiden neuvottelujen jälkeen elokuussa 2006 muodostettiin oranssin vallankumouksen rintamalinjat ylittänyt uusi Janukovytšin hallitus.
Juštšenko toimi presidenttinä vuoteen 2010 saakka. Yhteistyö Janukovytšin kanssa ei toiminut. 2007 alkoi myös finanssikriisi, joka johti bruttokansantuotteen romahdukseen. Hänen kannatustaan söi myös rehottava korruptio. 2010 vaaleissa Janukovytš voitti vastaehdokkaaksi lähteneen Tymošenkon.
Venäjä alkoi pelätä Oranssin vallankumouksen kaltaisen tapahtumasarjan toistumista, joka kaataisi nykyisen eliitin pois vallasta. Oranssin vallankumouksen perusteella kiellettiin sittemmin esimerkiksi "ulkomaisten agenttien" toiminta Venäjällä. Tapahtumat olivat romuttaneet myös toiveet Ukrainan paluusta Venäjän yhteyteen. Vallankumous nähtiin Yhdysvaltojen johtamana salaliittona.
Sininiskavireo
Sininiskavireo (Vireolanius pulchellus) on keskiamerikkalainen varpuslintu. Sen esiintymisalue ulottuu Meksikon kaakkoisosista Panaman keskiosiin. Lajista tunnetaan neljä alalajia. Philip Lutley Sclater ja Osbert Salvin kuvailivat lajin holotyypin Guatemalasta vuonna 1837.
Félicien Du Bois
Félicien Du Bois (s. 8. lokakuuta 1983 Neuchâtel, Sveitsi) on sveitsiläinen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa National League A:n HC Davosissa. Du Bois laukoo oikealta.
Pelityyli
Elite Prospects -sivuston Ulf Anderssonin vuonna 2013 tekemän analyysin mukaan Du Bois on fiksu ja hyvin luisteleva puolustaja, jolla on hyvä laukaus ja syöttötaidot, mitkä tekevät hänestä käyttökelpoisen pelaajan ylivoimalla. Du Bois ei ole kuitenkaan kovin vahva pelaaja, eikä hän pelaa kovin fyysisesti. Myös Du Bois'n henkinen kantti pettää ajoittain.
Seuraura
Du Bois on HC La Chaux-de-Fondsin kasvatti. Hän siirtyi juniorina sittemmin HC Ambrì-Piottaan, jonka A-nuorten kapteenina Du Bois toimi kaudella 2002–2003. Hän debytoi samalla kaudella myös seuran Nationalliga A -joukkueessa, jossa Du Bois pelasi 15 runkosarja- ja neljä playoff-ottelua ilman tehopisteitä. Hän pelasi samalla kaudella miesten pelejä myös kaksi ottelua sarjatasoa alempana National League B:n HC Sierressä. Kaudella 2005–2006 Du Bois oli Ambrìn tehokkain puolustaja tehoilla 6+12=18. Kaudella 2007–2008 hän toimi joukkueen varakapteenina.
Kaudeksi 2008–2009 Du Bois siirtyi Kloten Flyersiin, jonka kanssa hän eteni aina NLA:n finaaleihin saakka. Sveitsin-mestaruuden vei kuitenkin HC Davos otteluvoitoin 4–3. Kaudella 2010–2011 Du Bois nousi Klotenin varakapteeniksi. Hän jakoi tehoilla 5+22=27 NLA:n puolustajien pistepörssin yhdeksännen sijan Fribourg-Gottéronin Shawn Heinsin kanssa. Du Bois eteni Klotenin kanssa liigan finaaleihin, mutta mestaruuden vei jälleen kuitenkin HC Davos otteluvoitoin 4–2. Media valitsi hänet kauden päätteeksi NLA:n tähdistökentälliseen. Du Bois vahvisti kauden aikana myös tšekkiläisjoukkue HC Sparta Prahaa Spengler Cupissa. Kaudella 2011–2012 hän voitti Klotenin sisäisen tehotilaston lukemalla +23, joilla Du Bois jakoi koko NLA:n puolustajien tehotilaston voiton EV Zugin Andy Wozniewskin kanssa. Hän vahvisti joukkuetta kauden aikana myös Spengler Cupissa.
Du Bois siirtyi kaudeksi 2014–2015 HC Davosiin. Hän nousi joukkueen varakapteeniksi. Du Bois oli Davosin eniten maaleja tehnyt puolustaja seitsemällä osumallaan. Pudotuspeleissä hän jakoi koko NLA:n puolustajien tehotilaston voiton ZSC Lionsin Mathias Segerin kanssa. Du Bois voitti kauden päätteeksi Sveitsin-mestaruuden ja media valitsi hänet liigan tähdistökentälliseen. Du Bois vahvisti Davosia myös seuran perinteisesti isännöimässä Spengler Cupissa, jonka tähdistökentälliseen hänet valittiin. Kaudella 2016–2017 Du Bois oli viidellä osumallaan Davosin eniten maaleja tehnyt puolustaja. Elokuussa 2017 hän teki joukkueen kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen vuoteen 2020 saakka.
Maajoukkueura
Du Bois edusti Sveitsiä Pyeongchangin olympiakisoissa 2018. Hän pelasi myös MM-kilpailuissa vuosina 2009, 2010, 2011, 2012, 2015 ja 2016. Vuoden 2009 turnauksessa Du Bois jakoi joukkueensa sisäisen tehotilaston voiton Mathias Segerin kanssa lukemalla +2. Vuoden 2012 turnauksessa valmennus valitsi hänet Sveitsin turnauksen yhdeksi kolmesta parhaasta pelaajasta. Du Bois valittiin myös Kanadaa vastaan pelatun alkulohkon ottelun päätteeksi joukkueensa ottelun parhaaksi pelaajaksi. Vuoden 2016 turnauksessa hänet valittiin Norjaa vastaan pelatun alkulohkon ottelun päätteeksi Sveitsin ottelun parhaaksi pelaajaksi. Yhteensä Du Bois on pelannut 123 A-maaottelua tehopistein 11+22=33.
Andienvireo
Andienvireo (Vireo leucophrys) on amerikkalainen varpuslintu. Sen esiintymisalue ulottuu Meksikon koillisosista Keski-Amerikkaan, ja Etelä-Amerikassa Andien rinteillä aina Peruun ja Pohjois-Boliviaan saakka. Lajista tunnetaan 13 alalajia. Frédéric de Lafresnaye kuvaili lajin holotyypin Kolumbiasta vuonna 1844.
Single Ladies (Put a Ring on It)
"Single Ladies (Put a Ring on It)" on Beyoncén single hänen albumiltaan I Am... Sasha Fierce.
Versiot
Digital Remix EP
US Promo Remixes EP
CD Single
UK CD Single
UK Promo CD Single
Suuri olkivuosi
Suuri olkivuosi, vuosi 1601, oli Suomessa pahin 1600-luvun alun katovuosista ja yleensäkin Suomen historian pahimpia katovuosia. Ihmiset joutuivat syömään eläinten raatoja ja leipää, joka oli tehty sammalesta ja haavan kuoresta. Kulkutaudit tekivät tuhoaan, ja tiloja autioitui. Ihmisiä pakeni Venäjälle. Vuosi oli 600 vuoteen Pohjois-Euroopan kylmin.
Suomi oli muutenkin sekasorron vallassa, sillä Sigismundin tukija Klaus Fleming oli kuollut, oli käyty sisällissota, ja Kaarle IX pyrki saamaan hallintaansa Suomen, joka oli vaarassa irtautua. Kaarle tuli Suomeen vuodenvaihteessa 1601–1602, ja nähtyään kadon aiheuttamat tuhot hän pyrki vilja-avulla lievittämään hätää, joskin kehnolla menestyksellä.
Samaan aikaan vallitsivat normaalia kylmemmät säät lähes koko Euroopassa, erityisesti Venäjällä, jossa niin ikään oli ankara nälänhätä, sekä myös Kiinassa ja Japanissa. Syynä pidetään edellisenä vuonna sattunutta Perun Huaynaputina-tulivuoren voimakasta purkausta, jossa ilmaan levinneet hiukkaset suuressa määrin himmensivät maan pinnalle saapuvaa auringon säteilyä.
Savoia-Marchetti S.M.82
thumb|right|220px|Italialainen Savoia-Marchetti S.M.82 Canguru. Savoia-Marchetti S.M.82 Canguru (suom. Kenguru) on italialaisvalmisteinen raskas pommituskone. Alessandro Marchettin suunnittelema konetyyppi muistutti sisarussarjan muita koneita (S.M.79 ja S.M.81), ja se käytti kolmea tähtimoottoria. Tyyppiä käytettiin myös kuljetuskoneena, varsinkin Toisesta maailmansodasta selviytyneitä jokseenkin harvoja koneyksilöitä. Hitaana ja heikon puolustusaseistuksen omaavana (1x rs.kk & 4x kev.kk:t) se kärsi suuria tappioita. Regia Aeronautican ohella tätä tyyppiä käytti myöhempi Aeronautica Militare eli AMI sekä Luftwaffe.
S.M.82 Cangurun moottorit olivat 3x Alfa Romeo RC.21 -tyyppiset 9-sylinteriset tähtimoottorit. Niiden antama teho oli 950 hevosvoimaa (708 kW). Huippunopeus oli 370 km/h ja toimintamatka 3 000 kilometriä. Matkanopeus oli 300 km/h. Enin pommikuorma oli 4 000 kg. Konetyypin siviilikäytön muunnos oli Savoia-Marchetti S.M.75 Marsupiale.
Kelloliike Kankare
Kelloliike Kankare Ky on vuonna 1926 perustettu kelloliike Säkylässä, Satakunnassa. Kelloliikkeen perusti kelloseppä Väinö Mäkelä. Hän oli toiminut kellosepän ammatissa jo vuosisadan alkupuolilta, mutta perusti varsinaisen liikkeen tuolloin vuonna 1926. Väinön tytär ja vävy jatkoivat liikettä sotien jälkeen 1940-luvulla, Väinö opetti vävynsä Jorman kellosepäksi ja liikkeen nimi oli tuolloin Kelloliike V Mäkelä.
Vuonna 1963 Väinö myi liikkeensä heille ja nimeksi muutettiin T:mi Kelloliike Mäkelä. Jorman ja Kertun poika Tuomo valmistui kellosepäksi Tapiolan Kelloseppäkoulusta vuonna 1967 ja tuli mukaan liikkeen toimintaan armeijan jälkeen 1969. Vuonna 1974 Tuomo tuli äitinsä perinnöllä osakkaaksi mukaan toimintaan ja nimi muuttui taas. Nyt jatkettiin nimellä Kelloliike J&T Kankare Ky. Tuomon vaimo Marjatta tuli myös liikkeen toimintaan mukaan. Myöhemmin, kun Tuomo osti liikkeen Jormalta, nimestä jätettiin J pois.
Heidän tyttärensä Kristiina opiskeli myös Tapiolassa kellosepäksi valmistuen sieltä vuonna 1998. Tästä asti tämä neljännen polven kelloseppä on ollut mukana liikkeen toiminnassa. Sukupolvenvaihdos tehtiin vuoden 2017 alussa, muutamaa kuukautta myöhemmin. kun liikkeessä oli juhlittu 90-vuotisjuhlia. Liikkeen nimi muutettiin vielä kerran. Nyt siitä jätettiin T pois, eli nimi on Kelloliike Kankare Ky.
Palvelut
Liikkeessä palvelee 2 kelloseppää korjaten kaiken kokoiset kellot. Muita palveluja on kaiverrukset perinteisellä tai tietokonekaiverruskoneella. Liikkeen kautta hoituu kultasepän ja käsinkaivertajan työt. Tuotevalikoimassa on monipuolisesti kelloja, koruja ja lahjatavaroita.
Adam Sandler
Adam Richard Sandler (s. 9. syyskuuta 1966 New York, New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä, koomikko ja tuottaja.
Tausta
Sandler syntyi amerikanjuutalaiseen perheeseen Brooklynin kaupunginosassa New Yorkissa ja varttui Manchesterissa New Hampshiressa. Sandler on suorittanut Bachelor of Fine Arts -tutkinnon New Yorkin yliopistossa vuonna 1991.
Vuonna 2003 Sandler avioitui malli Jackie Titonen kanssa, jonka oli tavannut elokuvan Big Daddy kuvauksissa. Heillä on kaksi tytärtä, (s. 2006 ja 2008).
Ura
Sandler teki ensimmäisen esiintymisensä koomikkona 17-vuotiaana bostonilaisella komediaklubilla. Myöhemmin hän alkoi esiintyä klubeilla säännöllisesti. Sandlerin esiinnyttyä Los Angelesissa, koomikko Dennis Miller huomasi hänen kykynsä ja suositteli tätä Saturday Night Liven tekijöille. Sandlerista tuli yksi ohjelman käsikirjoittajista vuonna 1990 ja seuraavana vuonna hän alkoi itse esiintyä ohjelmassa vakituisesti. Ennen tätä hän oli esiintynyt televisiossa Smittyn roolissa tilannekomediasarjassa Bill Cosby Show (The Cosby Show) ja ollut sketsinäyttelijä Music Television -kanavan tietokilpailuohjelmassa Remote Control. Sandler jätti Saturday Night Liven vuonna 1995, viiden tuotantokauden jälkeen, kun hänen sopimuksensa irtisanottiin. Sandler teki elokuvauransa ensimmäisen pääosaroolin jo vuonna 1989 elokuvassa Going Overboard, mutta varsinainen läpimurto koitti vuonna 1995 elokuvan Billy Madison myötä. Paul Thomas Andersonin ohjaama ja Sandlerin tähdittämä ”epätavallinen romanttinen komedia” Punch-Drunk Love – rakkauden värit (Punch-Drunk Love) sai vuoden 2002 Cannesin elokuvajuhlilla palkinnon parhaasta ohjauksesta (voitto jaettiin kahden ohjaajan kesken). Sandler itse sai roolistaan Barry Eganina Golden Globe -ehdokkuuden sarjassa paras miespääosa musikaali- tai komediaelokuvassa. Enimmäkseen slapstick-huumoria sisältävissä komedioissa esiintynyt Sandler on tehnyt joitakin vakavampia rooleja myös Punch-Drunk Loven jälkeen. Vuonna 2007 sai esimerkiksi ensi-iltansa draamaelokuva Reign Over Me – ystävyyden voima (Reign Over Me), joka kertoo syyskuun 11. päivän terrori-iskuissa perheensä menettäneestä miehestä.
Eniten lipputuloja on Sandlerin elokuvista kerännyt heinäkuuhun 2011 mennessä vuonna 2010 ilmestynyt Oikeesti aikuiset (Grown Ups), joka tuotti maailmanlaajuisesti yli 270 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria. Yhteensä kolmetoista hänen elokuvaansa on tuottanut yli sata miljoonaa dollaria, ensimmäisenä vuoden 1998 The Wedding Singer. Hänen elokuvansa ovat tuottaneet maailmanlaajuisesti yli kolme miljardia dollaria.
Sandler perusti Happy Madison Productions -tuotantoyhtiön Jack Giarraputon kanssa. Yhtiö on tuottanut monia hänen, mutta myös muiden tekijöiden elokuvia. Sen nimi on yhdistelmä kahden hänen elokuvansa, Happy Gilmoren ja Billy Madisonin, nimistä.
Näyttelemisen ja klubiesiintymisten ohella Sandler on myös tehnyt useita komedia-albumeita, joista ensimmäinen, They're All Gonna Laugh, ilmestyi vuonna 1993. Yhteensä hänen levyjään on myyty yli kuusi miljoonaa kappaletta.
Sandler sai vuonna 2011 tähden Hollywood Walk of Famelle.
Slobodan Miloševićin syrjäyttäminen
Serbian veretön vallankumous liittyy Naton Kosovon ilmaoperaatioiden (so. Naton Kosovon sodan yhteydessä suorittamien Serbiaa vastaan kohdistuneiden pommitusten ja ohjusiskujen) jälkitilanteeseen, mikä 24. syyskuuta 2000 järjestettiin Serbian ja Montenegron käsittävän Jugoslavian liittopresidentin ja parlamentin valitsemiseksi.
Vaalien jälkeen opposition vaalitarkkailijat ja Jugoslavian keskusvaalilautakunta olivat erimielisiä vaalituloksesta ja vaikka uudelleenlaskentaa harjoitettiin, oli opposition vaatimuksena edelleen se, että Slobodan Milošević luopuu presidentin tehtävästä, koska Vojislav Koštunica on saanut yli 50% äänistä. Vaatimusta tukeakseen oppositio aloitti joukkomielenosoitukset ja lakkoja.
5. lokakuuta 2000 Serbian pääkaupungissa Belgradissa järjestetyn mielenosoituksen yhteydessä mielenosoittajat valtasivat parlamenttitalon ja televisiokeskuksen poliisin ryhtymättä vastustamaan jyrkästi. Oppositio oli sopinut armeijan kanssa etukäteen, ettei se puutu tilanteeseen. Liittopresidentiksi valittiin lopulta Koštunica Miloševićin luovuttua.
Faneriittinen
Faneriittinen on magmakivien raekokoon viittaava termi. Kun kivi on faneriittista, sen perusmassan rakeet voi erottaa paljaalla silmällä, päinvastoin kuin afaniittisessa kivessä. Esimerkiksi graniitti on faneriittinen kivilaji. Rakenne muodostuu hitaasti jäähtymällä syvällä maankuoressa plutonisissa olosuhteissa. Termiä voidaan käyttää myös metamorfisista kivistä.
John Arnold Bergh
John Arnold Bergh (10. elokuuta 1872 Helsinki – 4. marraskuuta 1939 Porvoo) oli suomenruotsalainen kirjailija. Hän käytti nimimerkkejä Arnold, Mikael Sand ja Mikael Sanden.
John Arnold Berghin vanhemmat olivat oikeusneuvosmies, kirjailija Johan Herman Edvard Bergh (1829–1903) ja Johanna Charlotta Lemström. Hän pääsi ylioppilaaksi 1895 Helsingin ruotsalaisesta reaalilyseosta ja opiskeli sitten lääketiedettä Helsingin yliopistossa. Bergh joutui lopettamaan opinnot sairauden takia ja myöhemmin hän toimi maanviljelijänä, kirjailijana, lääkintävoimistelijana ja hierojana.
Bergh menetti näkökykynsä opiskeluaikanaan 1890-luvulla ja hän joutui sen vuoksi keskeyttämään lääketieteen opintonsa. Hän aloitti tämän jälkeen kirjallisen uransa. Berg kirjoitti romaaneja, runoja ja lisäksi lehtiartikkeleita, joita julkaistiin koti- ja ulkomaisissa lehdissä. Bergh hallitsi suomen ja ruotsin kielen lisäksi englannin, ranskan, saksan, venäjän ja esperanton kielet. Viimeksimainitun kielen hän opetteli, koska esperanto oli puolivirallinen sokeain maailmankieli. Omat teoksensa Bergh kirjoitti ruotsin kielellä. Vuonna 1906 julkaistu helsinkiläisen ylioppilaselämän kuvaus, romaani Olof Grehn voitti samana vuonna pohjoismaisen romaanikilpailun. Berghin vuonna 1910 ilmestynyt romaani Piilopirtti julkaistiin vuonna 1910 ja se käännettiin suomeksi, saksaksi, tanskaksi, norjaksi ja englanniksi. Suurimman maineensa hän sai kuitenkin kirjoittamillaan lastenkirjoilla, joita hän julkaisi Mikael Sandin nimellä.
Porvoossa asunut Bergh teki useita ulkomaanmatkoja muun muassa kaksi kertaa Englantiin. Kirjansa ja artikkelinsa hän kirjoitti kirjoituskoneella, aluksi erityisellä sokeainkirjoituskoneella, mutta koska tekstin tuottaminen sillä oli hidasta ja vaati puhtaaksikirjoittamista, hän siirtyi 1914 käyttämään tavallista Blick-merkkistä kirjoituskonetta. Bergh kuoli 67-vuotiaana Porvoossa marraskuun 1939 alussa lyhyen sairauden jälkeen.
John Bergh oli naimisissa kaksi kertaa:
Teoksia
Nimimerkillä Mikael Sand:
Babrak Karmal
Babrak Karmal (6. tammikuuta 1929 – 1./3. joulukuuta 1996) oli afganistanilainen kommunistipoliitikko. Alkuperäiseltä nimeltään Karmal oli Sultan Hussein. Babrak Karmal -nimi oli tarkoittetu vallankumoukselliseen peitetoimintaan ja tarkoittaa "työläisen ystävää". Karmal toimi Afganistanin valtionpäämiehenä maan neuvostomiehityksen aikana 27. joulukuuta 1979 – 4. toukokuuta 1986.
Varhaisvuodet
Tulevan vallankumouksellisen isä oli kenraalimajuri Muhammed Hussein Hashemi, joka oli toiminut Paktian maakunnan kuvernöörinä. Perhe oli yksi Kabulin rikkaimmista. Poika sai perusopetuksensa Nejatin lukiossa, missä opetus oli saksankielistä. Valmistuttuaan Sultan Hussein jatkoi opintojaan Kabulin yliopiston oikeustieteellisessä tiedekunnassa. Vuosina 1953–1956 hän oli vankilassa, koska oli ottanut osaa kiellettyyn opiskelijaradikaaliliikehdintään. Vankeusaikanaan hän tutustui kommunismiin ja ryhtyi sen kannattajaksi. Vapauduttuaan entinen Hussein, nykyinen Karmal, työskenteli kielenkääntäjänä. Vuodet 1961–1963 Karmal työskenteli valtion virkamiehenä.
Vallankumouksellinen
Vuonna 1965 Nur Mohammed Tarakin kotiin oli kokoontunut joukko miehiä keskustelemaan politiikasta. Miehet perustivat Afganistanin kommunitipuolueen PDPA:n. Taraki valittiin puheenjohtajaksi ja Karmalista tuli yksi johtavista tovereista. Karmal valittiin tuona vuonna myös maan parlamenttiin. Hän uusi parlamenttipaikkansa vuonna 1969.
Vuonna 1967 PDPA jakaantui kahtia Khalq- ja Parcham-siipeen. Karmal kuului Parchamiin ja hän kritisoi Khalqia liian radikaaliksi. Paitsi oppiriidasta, kyseessä oli myös kieliriita ja maalaisten ja kaupunkieliitin välinen vastakkainasettelu. Yleensä Khalqin kannattajat olivat paštunkielistä maalaisköyhälistöä ja Parchamin kannattajat olivat taustaltaan darinkielistä kaupunkieliittiä kuten Karmal.
Mohammed Daoud Khan syöksi Afganistanin kuninkaan Mohammed Zahir Shahin vallasta vuonna 1973 Parchamin avulla. Karmal ei ottanut näkyvää paikkaa uudessa hallinnossa. Kun presidentti iski vasemmistolaisiin, Karmalia ei vangittu, mutta oli hallinnon tiukan silmäälläpidon alaisena. Tässä vaiheessa Neuvostoliitto kehotti PDPA:ta lopettamaan kiistelynsä ja yhdistämään voimansa presidenttiä vastaan.
Kommunistit kaappasivat vallan Afganistanissa 27. huhtikuuta 1978. Tapahtumaa kutsutaan Saur-vallankumoukseksi. Nur Mohammed Tarakista tehtiin valtionpäämies ja vallankumousneuvoston varapuhemieheksi nimitettiin Babrak Karmal. Pian valtataistelu sai uuden käänteen.
Hafizullah Amin erotti kaikki parchamilaiset hallituksesta vuonna 1979. Nur Mohammed Taraki surmattiin. Karmal pelkäsi henkensä puolesta ja otti yhteyttä Neuvostoliiton lähetystöön, joka lähetti hänet kesällä 1979 Tšekkoslovakiaan. Tämä pelasti todennäköisesti hänen henkensä.
Valtionpäämiehenä
27. joulukuuta 1979 Kabulin radiossa luettiin Karmalin julistus, jonka mukaan "Aminin kidutuskoneisto on tänään murskattu, vallanastajat ja murhaajat...". Karmal ei ollut tuolloin Afganistanissa, vaan KGB:n turvapaikassa Taškentissa, Uzbekistanin neuvostotasavallassa ja julistuksen aallonpituus oli muutettu Kabuliksi etukäteen.
Samana päivänä Neuvostoliiton johtaja Juri Andropov onnitteli Karmalia tämän nimityksestä Afganistanin vallankumousneuvoston johtoon. Tämä on sikäli merkillistä, sillä yksikään afganistanilainen valtioelin ei ollut nimittänyt Karmalia yhteenkään virkaan, joka palasi maahan 28. joulukuuta neuvostojoukkojen kanssa.
Uusi johtaja pyrki sovinnollisuuteen ja halusi esittää kommunistien toimet parhain päin. Nur Mohammad Taraki esiteltiin vilpittömänä kansanystävänä, jonka läpeensä mätä CIA:n agentti Amin oli murhannut. Poliittiset vangit vapautettiin ja hallitukseen otettiin myös muita kuin kommunistipoliitikkoja. Maareformi pysäytettiin ja kotiin palaaville pakolaisille luvattiin armahdus. Punalippu otettiin pois käytöstä ja perinteinen trikolori otettiin käyttöön. Vaakunaan palautettiin Koraani ja moskeija. Julkisuudessa Karmal ilmaisi kunnioittavansa islamia ja määräsi rakennettavaksi uusia moskeijoita.
Talouselämässä Karmal lupasi Afganistanin vähälukuisille yksityisille tehtailijoille oikeuden toimia vapaasti. Heille luvattiin myös oikeus hallituksen maksamiin tukiaisiin. Lisäksi korostettiin yksityisomaisuuden koskemattomuutta. Vallankumouksen nimi muutettiin sosialistisesta kansallisdemokraattiseksi. Näin Karmal oli aiheuttanut merkillisen tilanteen; hän oli yhdessä neuvostomiehityksen kanssa palauttanut Afganistanin sosialismista kapitalismiin.
Vaikka Neuvostoliitto oli tehnyt miehityksen ja antanut vallan Parchamille, säilyi kiistely Khalqin kanssa edelleen. Khalq hallitsi edelleen sekä armeijaa että poliisia. Saur-vallankumoksen vuosipäivän paraatissa vuonna 1981 useimmat armeijan motorisoiduista yksiköistä ajeli Khalqin punalipun alla piittaamatta määräyksestä käyttää perinteistä trikolorilippua. Babrak Karmal joutui voimattomana ja nöyryytettynä katselemaan asemansa avointa uhmaamista.
Vallinneessa tilanteessa Babrak Karmal ei uskaltanut uhmata Khalqin hallitsemaa poliisia. Sen rinnalle hän perusti uuden, omista kannattajistaan koostuvan poliisiorganisaation, jonka vastuulle tuli myös sotilastiedustelu. Khalqin hallitseman poliisin vastuulle oli tarkoitus jättää tavallinen rikollisuus. Oman poliisinsa KhAD:n johtajaksi Karmal nimitti vankkumattoman kannattajansa Mohammad Najibullahin, joka oli koulutukseltaan lääkäri.
Arkadi Švetsov
Arkadi Dmitrijevitš Švetsov (, 25. tammikuuta 1892 Nižnije Sergi – 19. maaliskuuta 1953 Moskova) oli neuvostoliittolainen lentokonemoottoreiden suunnittelija. Hänen johtamansa kokeellinen suunnittelutoimisto perustettiin vuonna 1934 Permiin. Sen ensimmäinen tuote oli yhdysvaltalaisen Wright Cyclone -moottorin lisenssituotanto, mistä kehitettiin Švetsov M-25 -moottori. Hänen johtamanaan suunnittelutoimistosta tuli Neuvostoliiton suurin tähtimoottoreiden kehittäjä. Aleksandr Mikulinin ja Vladimir Klimovin suunnittelutoimistot erikoistuivat rivimoottoreihin. Hänen kuoltuaan suunnittelutoimiston johtoon nousi Pavel Solovjov.
Babrak Karmal
Valtionpäämiehenä
Vuonna 1986 Neuvostoliitto oli menettänyt uskonsa Babrak Karmalin kykyihin toimia kriisiajan valtionpäämiehenä. Hänelle alettiin etsiä seuraajaa ja sellainen löydettiin Mohammad Najibullahista. Babrak Karmal lähetettiin Moskovaan "terveydellisistä syistä" ja vuoden 1986 Saur-vallankumouksen vuosipäivän paraatin otti vastaan Najibullah.
Presidenttiyden jälkeen
Najibullah kutsui Karmalin myöhemmin takaisin Afganistaniin. Kun Najibullah oli syösty vallasta ja maa oli jälleen sisällissodassa, oleskeli Karmal sotapäällikkö Abdul Rashid Dostumin luona. Karmal palasi myöhemmin Moskovaan, missä kuoli tiedotuksen mukaan maksasyöpään. Kuolinpäivinä on tiedotteiden mukaan joko 1. tai. 3. joulukuuta 1996.
Costaricanvireo
Costaricanvireo (Vireo carmioli) on keskiamerikkalainen varpuslintu. Sen esiintymisalue käsittää Costa Rican vuoristot ja niihin liittyvät alueet Panamassa. Spencer Fullerton Baird kuvaili lajin holotyypin Santa Marísta vuonna 1866.
Oh, Lady Be Good!
”Oh, Lady Be Good!” on George Gershwinin säveltämä ja Ira Gershwinin sanoittama musiikkikappale. Sen esitti ensimmäistä kertaa Walter Catlett Broadway-musikaalissa Lady, Be Good!, jossa esiintyivät myös Fred ja Adele Astaire. Näytelmän nimi oli alun perin Black-Eyed Susan, mutta kuultuaan kappaleen ensimmäistä kertaa käsikirjoittajat Guy Bolton ja Fred Thompson päättivät nimetä musikaalin kappaleen mukaan.
Myöhemmin kappaleesta on tullut jazzstandardi, joka yhdistetään erityisesti Ella Fitzgeraldiin. Fitzgerald äänitti kappaleen useita kertoja urallaan; hänen 1947 levytyksensä tunnetaan erityisesti laulajan scat-soolosta. Saksofonisti Lester Young soitti yhden arvostetuimmista sooloistaan tässä kappaleessa Count Basien yhtyeen kanssa vuonna 1936. Soolo toi esiin Youngin improvisointityylin, joka erosi selvästi tuolloin muodissa olleesta, Coleman Hawkinsin edustamasta virtuoosityylistä.
Kappale esitettiin myös vuoden 1941 elokuvassa Erotaan siis (englanniksi Lady Be Good), joka ei nimestään huolimatta liittynyt musikaaliin millään tavalla.
Olkiluoto
Olkiluoto on Eurajoen kunnassa Selkämeren rannikolla sijaitseva saari, joka tunnetaan Olkiluodon ydinvoimalaitoksista. Noin 10 neliökilometrin laajuinen Olkiluoto on noin 6 kilometriä pitkä ja 2,5 kilometriä leveä. Mantereesta sen erottaa kapea Karhukarinrauman salmi, johon laskee Lapinjoki. Saaren pohjoispuolella on Eurajoensalmi ja eteläpuolella Olkiluodonvesi-niminen merenselkä. Olkiluotoon kulkee valtatie 8:lta Lapijoelta lähtevä yhdystie 2176 eli Olkiluodontie.
Suuri osa Olkiluodosta on Teollisuuden Voiman omistamaa ydinvoimalaitosaluetta. Saaren länsiosassa sijaitsevalla 80 hehtaarin laajuisella alueella on ydinvoimalaitosten ja niihin välittömästi liittyvien toimintojen ohella myös väliaikaisille työntekijöille tarkoitettu majoituskylä, Olkiluodon Vierailukeskus sekä Posivan tutkimusluolasto Onkalo ja rakenteilla oleva käytetyn ydinpolttoaineen loppusijoituslaitos, jonka on määrä valmistua 2024–2025. Myös ydinvoimayhtiö Fennovoima on hankkinut maa-alueita Olkiluodosta, joka on toinen ehdokas yhtiön käytetyn polttoaineen loppusijoituspaikaksi.
Saaren pohjoisosassa sijaitsevat TVO:n omistama Olkiluodon satama ja Aslemetals Oy:n telakka. Olkiluodon pysyvä asutus on sijoittunut saaren itäpäähän Ilavaisten kylään. Lisäksi Olkiluodossa on loma-asutusta. Vuosina 2004–2018 saaressa oli myös TVO:n omistama tuulivoimala, joka purettiin sen tultua käyttöikänsä loppuun.
Christie Brinkley
Christie Brinkley on ollut naimisissa neljä kertaa. Hänen aviomiehiä ovat olleet Jean-François Allaux (vuosina 1973–1981), Billy Joel (vuosina 1985–1994, yksi lapsi – tytär Alexa Ray Joel (s. 29. joulukuuta 1985), Richard Taubman (vuosina 1994–1995, yksi lapsi – poika Jack Paris Brinkley (s. 2. kesäkuuta 1995) sekä Peter Cook, jonka kanssa hän meni naimisiin syksyllä 1996. Heidän avioliittonsa päättyi eroon syksyllä 2008. Heillä on 2. heinäkuuta vuonna 1998 syntynyt tytär, Sailor Lee Brinkley Cook.
Hänen veljensä on Greg Brinkley, ja vanhemmat Don ja Marge Brinkley.
Kakkuri (Ulvila)
Kakkuri on Satakunnassa Ulvilassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Harjunpäänjoen valuma-alueen Joutsijärven alueeseen.
Maantiede
Järven pinta-ala on 2,7 hehtaaria ja sen pituus on 250 metriä ja leveys 250 metriä. Järven luusua sijaitsee järven lounaisrannalla, josta saa alkunsa 200 metriä pitkä laskuoja, jonka vedet imeytetään Joutsijärveen laskevaan ojitettuun suohon.
Järven rantaviiva on 0,79 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Järvi on metsäsoiden ympäröimä. Järven lähelle johtaa metsäautotie, mutta sen länsirantaa seuraa retkeilyreitti ja sen lähellä on laavu.
Hjalmar Basilier
Hjalmar Vladimir Basilier (24. joulukuuta 1857 Kalajoki – 1. elokuuta 1927 Iitti) oli Karjalan kansanopetuksen kehittäjä.
Basilier oli koulutukseltaan filosofian kandidaatti. Hän oli Pietarin suomalaisten kirkkokoulujen tarkastaja 1885–1893, kansakoulujen tarkastaja 1893–1904, kouluhallituksen ylitarkastaja ja kouluneuvos 1904–1924. Hän teki runonkeruumatkan Suomen puoleiseen Karjalaan sekä Aunukseen 1884. Hän oli Sortavalan-aikanaan heimoaatteen herättäjä ja hänen ansiokseen lasketaan muun muassa Shemeikkojen runonlaulaja suvun ”löytyminen”. Basilier tutustutti Juhani Ahon kalevalaiseen mytologiaan ja sitä kautta vaikutti tämän aatemaailmaan.
Basilierin sisar oli laulaja Ida Basilier-Magelssen. Hänen vanhempansa olivat lääninmaanmittari Carl Fredrik Basilier ja Gustava Ma(Tilda) Garvoli ja puoliso vuodesta 1891 laulunopettaja Sally Anna Karolina Piispanen.
Suometar (sanomalehti)
Suometar oli nuorten suomenmielisten opiskelijoiden perustama Helsingissä vuosina 1847–1866 ilmestynyt sanomalehti. August Ahlqvist, Paavo Tikkanen, D. E. D. Europaeus ja Antero Warelius halusivat toimittaa sitä aluksi sivistyneistölle suunnattuna aatteellisena suomalaisuuslehtenä. Vuoden 1851 jälkeen se suuntautui myös kansanlehdeksi, joka ”maaseutukirjeillään” uutisoi muun Suomen tapahtumista.
Pääaiheita lehden kirjoittelussa olivat Suomen kieltä ja kirjallisuutta käsittelevien artikkeleiden ohella matkakuvaukset sekä tiedot suomalaisten muinaishistoriasta. Savon murteeseen pohjautuvan kirjakielen kehittelyn lehti torjui gottlundilaisena harhaoppina. Vuonna 1847 Suometar julkaisi myös lisälehteä, johon oli käännetty ranskalaisen kirjailijan Honoré de Balzacin kaunokirjallisia tekstejä jatkokertomuksena. Liitteenä jaettiin lisäksi Lasten Suometarta (1856-57), jota voi pitää ensimmäisenä suomenkielisenä lasten ja nuorten lehtenä.
Vuonna 1854, jolloin itämaisen sodan tapahtumat koskettivat myös Suomea, lehti sai sensuuriviranomaisilta luvan julkaista sotauutisia. Tämän seurauksena lehden levikki kasvoi ja se alkoi ilmestyä väliaikaisesti kuutena päivänä viikossa. 1860-luvulla levikki laski, kun Yrjö Koskisen johtamat ”jungfennomaanit” sanoutuivat irti lehden varovaisesta suomalaisuuslinjasta ja perustivat sille kilpailijan Helsingin uutiset (1862–63). Vaikka fennomaaniryhmien välirikkoa soviteltiin ja Koskinen sittemmin palasi myös Suometarta avustamaan, sovinto oli lyhytaikainen. Vuonna 1866 lehti jouduttiin lakkauttamaan tilaajien vähyyden ja kasvaneiden velkojen vuoksi. Muutamaa vuotta myöhemmin pääkaupunkiin perustettiin Yrjö Koskisen aloitteesta uusi suomenmielinen sanomalehti Uusi Suometar.
Ilse Koch
thumb|300px|Ilse Koch thumb|300px|16. Huhtikuuta 1945. Kokoelma vankien sisäelimiä Buchenwaldissa. Kuvan ottanut yhdysvaltalainen Jules Rouard.
Margarete Ilse Koch (o.s. Kohler, 22. syyskuuta 1906 – 1. syyskuuta 1967) oli Buchenwaldin ja myöhemmin Maidanekin keskitysleirin komentajan Karl Otto Kochin vaimo ja SS-Oberaufseherin.
Ilse Koch on tullut tunnetuksi muun muassa otettuaan muistoja teloitettujen vankien tatuoinneista. Hänen kerrotaan myös teettäneen vankien nahasta lampunvarjostimia – tarinalle ei ole olemassa varmoja todisteita, mutta hänen tiedetään käyttäneen ihmispäitä ruokapöydän koristeina. Hän sai lempinimen ”Buchenwaldin noita” (Die Hexe von Buchenwald) sadistisesta julmuudestaan vankeja kohtaan. Hänellä oli partaterin varustettu ruoska, jota hän käytti valvomiinsa naisvankeihin.
Sodan jälkeen 1947 liittoutuneet tuomitsivat Kochin elinkautiseen vankeuteen. Tuomio muutettiin 16.9.1947 nelivuotiseksi vankeudeksi todistusten epävarmuuden vuoksi.
Yhdysvaltain miehitysalueen sotilaskuvernööri Lucius D. Clay totesi ettei ollut vakuuttavia todisteita siitä, että Koch olisi valinnut vankeja tuhottavaksi tatuointien vuoksi tai että Koch olisi pitänyt hallussaan ihmisihon palasia. Myös ihmisihosta väitetysti tehdyt lampunvarjostimet todettiin vuohennahasta valmistetuksi: "'(Saksalainen journalisti) oli kirjoittanut, että (Kochilla) oli kotonaan ihmisennahasta valmistettuja lampunvarjostimia. Ja tämä esiteltiin oikeudessa, jossa absoluuttisesti todistettiin lampunvarjostinten olevan vuohennahkaa.'"Heti vapautumisen jälkeen hänet pidätettiin, ja saksalainen oikeus tuomitsi hänet uudelleen elinkautiseen Saksan kansalaisten surmaamisesta. Aieman tuomion perusteena oli muiden kuin saksalaisten surmaaminen. Hän teki vuonna 1967 itsemurhan Aichachin vankilassa.
Ilse Kochilla on neljä lasta, kaksi tytärtä (joista toinen kuoli vauvana) ja kaksi poikaa. Toinen pojista, Uwe Kohler, syntyi lokakuun 29. päivä 1947.
Curzonin linja
Curzonin linja on alkujaan Ison-Britannian ulkoasiansihteerin George Curzonin mukaan nimensä saanut Puolan itäraja. Sitä ehdotettiin Puolan ja Neuvosto-Venäjän rajaksi alkujaan ensimmäisen maailmansodan voittajavaltojen konferenssissa 8. joulukuuta 1919, kun Puola oli vastikään itsenäistynyt uudestaan. Tuolloin valtakunnanraja tuli kuitenkin kulkemaan huomattavasti idempänä, mutta se siirrettiin suunnilleen Curzonin linjalle toisen maailmansodan jälkeen. Nykyäänkin linja on pääosin Puolan sekä Valko-Venäjän ja Ukrainan välisenä rajana.