cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tapiolan ratsastuskoulu
Tapiolan ratsastajia edustava Johanna Vaahtera-Ruhtinas, joka pitää tallia tällä hetkellä, kilpaili pääosin 1980- ja 1990-luvulla aiemmin esteratsastuksen kansallisella tasolla ja osallistui tällöin myös kansainvälisiin kilpailuihin. Perheenlisäyksen myötä oma kilpaura jäi taka-alalle ja hän keskittyi valmennukseen ja koulutukseen perheen ratsastuskoulussa.
Joonas Vaahtera on osallistunut Helsinki International Horse Show'hun. Hänen saavutuksiinsa kuuluvat Turun Maljan toinen sija 2002 ja SM-kilpailujen neljäs sija 2001. Hän on ollut Suomen joukkueessa Pohjoismaiden mestaruuskilpailuissa.
Historia
Tapiolan Ratsastuskoulu toimii Hagalundin kartanon alueella Espoon Otaniemessä. Ratsastuskoulu on koko toimintansa ajan ollut nykyisessä paikassa.
Tapiolan Ratsastuskoulun omistavat nykyäänkin perustajapariskuntansa Riitta Suulamo-Vaahtera ja Kalevi Vaahtera. Sammattilaissyntyinen Kalevi Vaahtera on toiminut nuoruudessaan ravihevosten parissa, mutta muutettuaan Helsinkiin hän kiinnostui ratsuista. Helsingin silloin ainoalla ratsastustallilla Keskustallin ratsastuskoululla Ruskeasuolla hän pääsi perehtymään lajiin K. O. Andersson-Blondyxin ohjauksessa ja hankki omia hevosia, muun muassa kilpailuissa menestyneen Shadow-ratsun. Ennen omaa ratsastuskoulua hän toimi opettajana Keskustallin ratsastuskoulussa ja oli 1968 perustamassa Tuomarinkylän ratsastuskoulun yhteydessä toimivaa Tuomarinkylän ratsastajia, jonka ensimmäinen puheenjohtaja hän oli. Kun Vaahteran pariskunta totesi, että ratsastuskoululle oli pääkaupunkiseudulla tarvetta, he vuokrasivat Hagalundin kartanon vanhan sikalan, jossa oli jo ollut ravihevosia ja silläkin hetkellä siellä toimi ratsastuskoulu. 12. helmikuuta 1971 he ostivat ratsastuskoulun, jonka mukana siirtyi myös vuokrasopimus tilojen käytöstä.
Parhaimmillaan koululla on ollut yli 400 vakituista asiakasta, samoin kuin seurassa jäseniä, mutta pääkaupunkiseudun ratsastustarjonnan lisäännyttyä asiakasmäärät ovat tasoittuneet. Ratsastuskoulun toimintaperiaatteet ovat kuitenkin pysyneet ennallaan, ja siellä opetetaan hyvää hevosmiestaitoa ja ratsastusta perusteista alkaen. Ratsastuskoulussa on 11 ponia ja 13 hevosta. Tapiolan ratsastajat kuuluu Suomen ratsastajainliittoon, ja Tapiolan ratsastuskoulu on Suomen ratsastajainliiton valvoma ratsastuskoulu.
Thomas Warton
thumb|upright|Thomas Warton Thomas Warton (9. tammikuuta 1728 Basingstoke, Hampshire, Englanti – 21. toukokuuta 1790) oli englantilainen kirjallisuushistorioitsija, -kriitikko ja runoilija. Vuosina 1785–1790 hän oli Englannin poet laureate. Hänen isänsä oli runoilija Thomas Warton vanhempi ja nuorempi veljensä Joseph Warton. Runous oli vetänyt häntä puoleensa jo nuoruusiässä.
Warton oli kuuluisan The Clubin jäsen. Vuodesta 1771 hän työskenteli pappina Kiddingtonissa Oxfordshiressa. Hän oli Samuel Johnsonin ystävä ja kilpailija.
Vanhajoki
Vanhajoki on Oulujoen vesistöalueeseen kuuluva parikymmentä kilometriä pitkä joki, joka lähtee Puolangan Iso-Laamasesta ja laskee Vaalan Kaihlasen kautta Oulujärveen. Joki seurailee yhdystie 8832:sta, joka ylittää sen kahdesti, ylävirran puolella Vaalan Aittoselässä Jaalangasta seitsemisen kilometriä pohjoiseen ja siitä puolitoista kilometriä etelään toisen kerran. Aittoselästä kaakkoon joessa on Matkalampi-niminen laajentuma ja Aittoselän sillasta puolisen kilometriä luoteeseen pienempi Puntarilampi. Jokivarsi on aivan loppuosaa lukuun ottamatta asumaton.
Nils Erik Forsgård
Nils Erik Forsgård (s. 1968 Uusikaarlepyy) on suomenruotsalainen kirjailija ja aatehistorioitsija. Hänet valittiin syksyllä 2008 vasta perustetun suomenruotsalaisen ajatushautomo Magman ensimmäiseksi johtajaksi.
Forsgård on julkaissut väitöskirjansa lisäksi lähinnä esseekokoelmia. Forsgårdin toinen koti on Berliinissä, jossa hän on toiminut vierailevana professorina Humboldt-yliopistossa. Hän on toiminut Helsingin yliopiston Suomen ja Skandinavian aate- ja oppihistorian dosenttina vuodesta 2004. Forsgård on myös Euroopan kulttuuriparlamentin jäsen.
Saukki & Oravat
Saukki & Oravat on Sauvo Puhtilan ja Eino Virtasen studioalbumi vuodelta 1965.
Vicente Sardinero
Sardinero kuoli lähellä Madridia 65-vuotiaana.
Ryvingenin majakka
thumb|300px|Ryvingenin majakka kuvattuna Uranienborgista, Mandalista. (Kuva: Philip Gabrielsen) Ryvingenin majakka on Norjan eteläisin majakka Mandalissa, Ryvingenin saarella.
Historia
Ensimmäinen majakkavalo sytytettiin 20. lokakuuta 1867. Öljypoltin sijaitsi majakka-aseman huipulla ja tuli loisti valkoisena, väläyttäen punaista valoa kerran minuutissa. Majakanvartijan velvollisuutena oli itse palkata ja maksaa käyttämilleen apulaisille, jotka olivat useimmiten paikallisia poikia, joita kaupungin pastori suositti tehtävään. Majakanvartijan perhe otti osaa työhön ja asui majakkasaarella. Majakanvartijan lapsia opetti yksityisopettaja.
Majakka seurasi teknolgista kehitystä ja nykyiseen majakkaan sytytettiin uusi höyrykoneen tuottamalla sähköllä valaistu lamppu 25. elokuuta 1897. Tuohon aikaan vain ranskalainen d’Echmuhlin majakka Penmarchissa oli Ryvingeniä voimakkaampi koko maailmassa. Silloinen valo oli nykyisin käytössä olevaa 13 kertaa voimakkaampaa. Skagerrakin rannikon kalastajat lähettivät valituskirjeitä Stortingetiin, sanoen majakan voimakkaan valon pelottavan sekä linnut että kalat alueelta.
Majakkaa hoiti suurimmillaan 34 ihmisen yhteisö, joka asui saarella. Majakan höyrykonetta hoitavat työntekijät olivat lähestulkoon tehdastyöntekijöihin verrattavissa olevia, joiden työ oli usein meluisaa ja likaista. Kylmänä talviyönä hiiliä saattoi kulua 8 - 900 kiloa vuorokaudessa. Saarelle nousi useita rakennuksia, joista neljä on edelleen jäljellä. Asukkaiden keskuudessa oli voimakas hierarkia, ja esimerkiksi eri tasoilla hierarkiassa olevat perheet vierailivat toistensa luona vain harvoin. Jokaisella perheellä oli saarella käytössään pieni maa-alue, jonka laatu riippui työntekijän asemasta. Saarella kasvatettiin hedelmiä ja vihanneksia, sekä pidettiin useita kotieläimiä.
Saarelle vedettiin sähkölinja mantereelta Skjernøyn kautta 1988, jolloin aggregaatit jäivät varavirtalähteiksi ja majakka automatisoitiin. Sumusireenin toiminta lopetettiin samaan aikaan. Majakka jätettiin kokonaan miehittämättömäksi heinäkuussa 2002, jolloin Mandalin kunta, Kystverket, Länsi-Agderin lääninhallitus ja Ryvingens venner -yhdistys sopivat keskenään aseman rakennusten myöhemmästä ylläpidosta ja säilyttämisestä. Nykyisin majakkasaarella voi yöpyä matkailijoita ja rakennuksia vuokrataan erilaisiin tilaisuuksiin.
August Krook
thumb|Junneliuksen palatsi Porissa. thumb|Turun synagoga. Johan Karl August Krook (19. toukokuuta 1860 Novgorod – 20. syyskuuta 1935 Turku) oli suomalainen arkkitehti.
August Krookin vanhemmat olivat kenraalimajuri Bengt Joakim Krook ja Carolina Matilda Edelsköld. Venäjällä syntynyt August Krook valmistui arkkitehdiksi Stuttgartissa vuonna 1886. Toimittuaan ensin teknisenä johtajana helsinkiläisessä valimossa, hän aloitti arkkitehdin uransa Porissa, jossa hänellä oli oma toimisto vuosina 1893–1895. Tämän jälkeen Krook toimi Tampereen kaupunginarkkitehtina 1896–1897. Hänellä oli myös arkkitehtitoimisto Tampereella yhdessä Valter Thomén kanssa. Vuodet 1910–1911 hän toimi Turun kaupunginarkkitehtina, jonka jälkeen Krook perusti kaupunkiin oman arkkitehtitoimiston.
August Krook on parhaiten tunnettu jugendtyylisistä rakennuksistaan. Turussa ja Porissa hänen suunnittelemiaan rakennuksia on vielä jäljellä useampia, Tampereella lähes kaikki on sen sijaan purettu.
Krookin tunnetuimpia töitä ovat Turun synagoga (yhdessä J. Eskil Hinderssonin kanssa), Porin puuvillatehdas sekä Ruotsalainen yhteiskoulu Tampereella. Hänen päätyönään pidetään Porin kaupungintalona nykyään toimivaa uusrenessanssityylistä Junneliuksen palatsia.
Merkittävimpiä töitä
thumb|Tampereen Kauppaseuran talo. Pori Tampere Turku Salo Hanko Vaasa Lahti
Tamanrasset
Tamanrasset (myös Tamanghasset, Tamenghest) (, tifinagh ⵜⴰⵎⴰⵏⵖⴰⵙⴻⵜ) on keitaan ympärille muodostunut kaupunki Ahaggar-ylänköalueella Tamanrassetin maakunnassa eteläisessä Algeriassa. Kaupunki on Tamanrassetin maakunnan pääkaupunki. Asukkaita kaupungissa on 54 469 (1998).
Nykyisen Tamanrassetin alueen ensimmäiset asukkaat olivat tuaregeja. Vielä 1900-luvun alussa paikkakunta käsitti ainoastaan rykelmän palmumajoja. Tamanrasset alkoi kasvaa nopeasti 1920-luvulta lähtien, kun Ranskan siirtomaahallinto asettui sinne. Kun Algeria vuonna 1962 itsenäistyi, tuli Tamanrassetista samannimisen maakunnan pääkaupunki. Kaupunki vaurastui 1980-luvulla, kun Algerian Saharaan suuntautunut matkailu alkoi kasvaa vauhdilla. Vuosina 1991–2002 maassa käydyn sisällissodan seurauksena Tamanrassetin tulonlähde näivettyi.
Historia
Alueen ensimmäiset asukkaat olivat tuaregeja, jotka kutsuivat aluetta nimellä Tamenghest. Ranskalainen tutkimusmatkailija ja askeetti Charles de Foucauld saapui nykyisen Tamanrassetin alueelle vuonna 1905, jolloin paikalla oli ainoastaan rykelmä zeriba-nimisiä rakennuksia eli palmumajoja. Charles de Foucauld rakensi kaupunkiin erakkoluolan. Luolassa hän laati tuaregikielen sanaston ja kieliopin.
Ranskan siirtomaahallinto asettui paikkakunnalle sen strategisen sijainnin vuoksi 1920-luvulla, minkä jälkeen Tamanrasset alkoi kasvaa vauhdilla. Tulvat ja myrskyt tuhosivat kaupunkia vuonna 1922. Kaupunkiin rakennettiin vuonna 1927 Fort Laperrine -niminen linnoitus, joka sai nimensä lento-onnettomuudessa surmansa saaneen kenraali Laperrinen mukaan. Tamanrassetista tuli 1950-luvulla préfecture. Kaupunki tunnettiin myös nimellä Fort Laperrine, kun Algeria oli Ranskan vallan alaisuudessa. Algeria itsenäistyi vuonna 1962, ja Tamanrassetista tehtiin Tamanrassetin maakunnan (wilaya) pääkaupunki. Toisen lähteen mukaan Tamanrassetista tuli maakunnan pääkaupunki vuonna 1974.
Kaupunki oli aikaisemmin sotilaallinen etuvartioasema, joka vartioi Saharan halki kulkevia kauppareittejä. Vuonna 1980 pohjois-eteläsuuntainen asfaltoitu Trans-Sahara-valtatie saavutti Tamanrassetin, josta tuli tärkeä väliasema tien varrelle. Algerian Saharaan suuntautunut matkailu kasvoi räjähdysmäisesti 1980-luvulla, minkä ansiosta Tamanrassetiin tuli taloudellista vaurautta. Kaupunki oli 1990-luvulle tullessa tullut suuresti riippuvaiseksi matkailijoista, mutta vuosina 1991–2002 maassa käydyn sisällissodan seurauksena Tamanrassetin tulonlähde näivettyi. Uusi isku Tamanrassetille oli helmikuussa 2003 tapahtunut 30 hengen ulkomaalaisen matkailijaryhmän kidnappaus aavikkoalueella lähellä kaupunkia. Matkailijaryhmää pidettiin panttivankina elokuuhun saakka ja vankeusaikana yksi matkailija kuoli.
thumb|250px|Katunäkymä Tamanrassetista.
Maaliskuun alussa vuonna 2003 sattuneessa lento-onnettomuudessa Tamanrassetista kohti Algeria matkalla ollut Air Algérien matkustajalentokone syöksyi teknisen vian vuoksi maahan pian nousunsa jälkeen. Onnettomuudessa sai surmansa 102 ihmistä, ainoastaan yksi ihminen selvisi hengissä.
Vuonna 2010 Algeria yhdessä Mauritanian, Malin ja Nigerin kanssa perusti yhteisen komentokeskuksen, jonka pyrkimyksenä on koordinoida terroristijärjestö al-Qaidan kasvavan uhkan torjuntaa alueella. Komentokeskuksen pääpaikaksi valittiin Tamanrasset. Vuoden 2007 jälkipuoliskolla Tamanrassetin seudun turvallisuustilanne oli parantunut huomattavasti. Myös matkailijoiden määrä oli kasvussa.
Dakar-rallin reitti on kulkenut Tamanrassetin kautta vuosina 1979, 1984–1988 ja 1993.
Sijainti
Kaupunki on 1 320 metrin tai toisen lähteen mukaan 1 378 metrin korkeudessa merenpinnasta.
Ilmasto
thumb|250px|Karjamarkkinat Tamanrassetissa. Tamanrassetin lämpötilat pysyvät ympäri vuoden suhteellisen maltillisena, sillä kaupunki sijaitsee yli 1 300 metrin korkeudessa ja siellä on alhainen kosteusprosentti, 20 %. Keskikesälläkin lämpötilat nousevat erittäin harvoin yli 35 asteeseen. Tamanrassetin Jules Carden mittausasemalla on kuitenkin mitattu varjossa maailman korkeimpia lämpötiloja, kuten yli 38° C. Kylmin kuukausi Tamanrassetissa on tammikuu ja kuumin puolestaan kesäkuu. Kaupungissa sataa äärimmäisen vähän, joten Tamanrasset on joutunut turvautumaan Ahaggarvuorilta alas valuvaan veteen.
thumb|250px|Katunäkymä kaupungista. thumb|250px|Kadunvartta Tamanrassetissa.
Väestö
Kaupungin väestö koostuu enimmäkseen tuaregeista ja berbereistä. Tamanrassetin väestöstä suuri osa on tullut kaupunkiin pakolaisina kuivuuden vuoksi muilta Saharan alueilta ja pienemmistä yhteisöistä. Tamanrassetin tunnettuihin asukkaisiin lukeutuu 1900-luvun alussa alueella vaikuttanut ranskalainen tutkimusmatkailija Charles de Foucauld.
Nigeriläisestä Agadezin kaupungista alkaa kaksi merkittävää laittomien siirtolaisten reittiä. Toinen reitti kulkee Tamanrassetin kautta ja toinen puolestaan kulkee Libyaan. Tamanrassetista siirtolaiset jatkavat Algerian pohjoisosan kaupunkeihin tai Marokon puolelle Pohjois-Algeriasta.
Talous
Kaupunki on kylmimpien kuukausien aikana suosittu matkailukohde. Koska Tamanrasset on keitaan ympärille muodostunut, kasvaa alueella muun muassa manteleita, sitrushedelmiä, maissia, viljoja, taateleita, persikoita ja aprikooseja. Maanviljelyn tuotteita myydään kaupungin toreilla. Vuohet ja kamelit ovat Tamanrassetin pääasiallisia karjaeläimiä.
Arkkitehtuuri ja nähtävyydet
Tamanrassetin rakennukset ovat enimmäkseen punaiseksi maalattuja ja yksikerroksisia. Rakennukset on valmistettu savitiilistä.
Tamanrassetin läpi johtavan ouedin eli kuivuneen joenuoman varrella sijaitsee punatiilinen vuonna 1916 rakennettu Sorro Moussa Ag Amastane -rakennus, joka toimi vuonna 1921 kuolleen Kel Ahaggar -heimon johtajan Amenokalin asuntona. Amenokalin hauta on rakennuksen lähellä. Tamanrassetin kaupungintalon vieressä sijaitsee vuonna 1915 rakennettu Bordj-niminen rakennus, missä Charles de Foucauld ammuttiin.
Le musée du Hoggar -museossa on esillä muun muassa tuaregien perinteisiä tikareita, sapeleita ja vaatteita. Le musée de l'OPNA -museossa esitellään puolestaan Ahaggarin ylänköalueen maantiedettä, luontoa ja historiaa. La Maison de la Culture (”kulttuuritalo”) sijaitsee kaupungin keskustan Place du 1er Novembre -aukiolla, ja sen näyttelyissä esitellään paikallista eläimistöä ja maisemaa. Lisäksi talossa myydään käytettyjä kirjoja.
Ouedin eteläpuolella sijaitsee Marché Africaine -tori, jolla on myyntiä päivittäin. Torilla myydään tavaraa laidasta laitaan, kuten suurikokoisia metallisia kattiloita, perinteisiä vaatteita ja mausteita. Niin ikään ouedin eteläpuolella sijaitsee toinenkin päivittäin auki oleva tori, jolla on esimerkiksi räätälin kojuja. Lisäksi torilla myydään vaatteita, kenkiä, viljaa, hedelmiä ja vihanneksia.
Tapahtumat
thumb|250px|Katunäkymä kaupungista. Taustalla ravintola. Huhtikuun lopulla vuosittain Tamanrassetissa järjestetään eteläisen Algerian tärkeimpiin kuuluva festivaali, Le Tafsit, jolla juhlistetaan kevättä. Tuaregiheimot ympäri keskistä Saharaa saapuvat kaupunkiin juhlimaan veljeyttään. Le Tafsit huipentuu kamelikilpailuun, jonka lisäksi festivaaleilla on musiikkia, näyttelyitä, laulua ja katukulkueita. Festivaali kestää vähintään kolme päivää ja tapahtumapaikkana toimii chameaudrome-niminen paikka kolmen kilometrin päässä Tamanrassetista.
Joulukuun lopulla Tamanrassetin ympäristön erämaassa järjestetään tuaregimusiikkifestivaali. Festival de Ti-Hinnan on kaksipäiväinen festivaali, joka on omistettu tuareginaisille ja heidän perinteisille toimilleen.
Palvelut
Tamanrassetin pääsairaala sijaitsee kaupungin kehätiellä, In Guezzamiin menevän tien ja Emir Abdelkader -kadun välillä. Kaupungissa on turisti-infoja, matkatoimistoja, nettikahviloita, pankkeja, postitoimisto ja puhelintoimistoja, joista on mahdollista soittaa. Kaupungissa on myös ravintoloita ja hotelleja. Useimmat hotelleista sijaitsevat muutaman kilometrin päässä kaupungin keskustasta, mutta muutama hotelli on sijoittunut myös keskustaan. Tamanrassetissa yöpymispaikkoja kutsutaan useasti nimellä camping. Nämä paikat eivät nimestään huolimatta ole leirintä- tai retkeilyalueita, vaan ne tarjoavat majoitusta majoissa tai bungalow'eissa. Nigerillä ja Malilla on konsulaatit Tamanrassetissa.
Kaupungissa toimii Radio Tamanrasset -niminen radioasema, joka aloitti lähetykset 16. huhtikuuta 1992. Tamanrassetissa on Stade de Tamanrasset -niminen stadion, jossa on 3 000 istumapaikkaa.
Liikenne
thumb|upright=1.0|Tamanrassetin lentoasema Tamanrassetin linja-autoasema (gare routière) sijaitsee 15 minuutin kävelymatkan päässä kaupungin keskustasta luoteeseen. Asemalta liikennöidään päivittäin In Salahiin, jonne matka-aika on 11 tuntia, Ghardaïaan, jonne matka-aika on 19–20 tuntia sekä Ouarglaan, jonne matka-aika on 22 tuntia. Lisäksi Tamanrassetista liikennöi Ghardïaan ja In Salahiin useita yksityisiä linja-autoyhtiöitä, joiden toimistot ovat keskittyneet pääasiassa kaupungin luoteisosaan. Nämä yksityiset yhtiöt liikennöivät enimmäkseen 30-paikkaisilla pikkubusseilla.
Tamanrassetin Emir Abdelkader -kadulta lähtee pitkän matkan takseja Arakiin, In Salahiin, Ouarglaan ja Ghardïaan. Taksit lähtevät vasta, kun ne ovat täynnä. Algerian ja naapurimaa Nigerin rajalla sijaitsevaan In Guezzamiin johtavan tien varrella, noin 2,5 kilometrin päässä Tamanrassetin keskustasta sijaitsee asema, josta lähtee jaettuja nelivetotakseja In Guezzamiin. Takseja on mahdollista vuokrata kokonaan itselle, tai muuten ne lähtevät vasta niiden ollessa täysiä. Nelivetotaksiasemaa vastapäätä sijaitsee kuorma-autoasema, josta lähtee kuorma-autoja In Guezzamin rajakaupunkiin ja Nigeriin. Kuorma-autot ottavat matkustajia kyytiin.
Tamanrassetista on matkaa In Salahiin 700 kilometriä, Tassili du Hoggar -ylängölle 300 km, Algerian ja Nigerin rajalla sijaitsevaan In Guezzamiin 416 km, Nigerin puolelle 428 km ja Maliin 400 km.
Tamanrassetin lentoasemalle on kaupungista maantietä 12 kilometriä luoteeseen. Lentoasemalta lennetään kotimaanlentoja maan pääkaupunkiin Algeriin (matka-aika kaksi tuntia), Ghardaïaan, In Salahiin, Ouarglaan ja Djanetiin. Lisäksi lentoasemalta on kansainvälisiä lentoja Ranskan Marseilleen ja Pariisiin.
Piet Mondrian
Mondrianin tunnetuimpia teoksia ovat Kompositiot jotka koostuvat suorakulmaisista, puhtaiden päävärien sommitelmista.
Mondrianin kutsui itse tyyliään neoplastisismiksi – siinä muodoilla, viivoilla ja väreillä on oma itsenäinen arvonsa, ei ympäröivän todellisuuden toistajina. Mondrianin töitä voidaan verrata musiikkiin: huilulla voi jäljitellä linnun laulua ja siveltimellä voi maalata linnun kuvan, mutta Mondrian pyrki ”säveltämään omia kappaleitaan” ja luomaan kauneusarvoja ilman jäljittelyä.
Mondrian aloitti taiteilijanuransa realistina ja siirtyi symbolismiin oltuaan yhteydessä teosofiaan. Tutustuttuaan kubismiin, etenkin Pablo Picasson ja Georges Braquen töihin vuonna 1911 Amsterdamissa pidetyssä näyttelyssä, hän päätti muuttaa Pariisiin. Siellä hän kuitenkin lähti kehittämään aivan omaa taidesuuntansa. Neoplastismi syntyi ensimmäisen maailmansodan aikana, kun Mondrian oli Alankomaissa.
Mondrian muutti Yhdysvaltoihin 1940. Hän loi siellä entistä värikkäämpiä teoksia, joiden sanotaan heijastavan suurkaupungin sykettä ja jazzin rytmejä.
Vuonna 2022 havaittiin, että Mondrianin teos New York City I oli roikkunut MoMA-museon seinällä ylösalaisin 77 vuoden ajan. Düsseldorfissa Mondrianin näyttelyssä 29.10.2022 - 12.2.2023 taulua ei kuitenkaan käännetä, sillä tarranauhat saattaisivat irrota ja taulu tuhoutua.
Adrienne Lecouvreur
Adrienne Lecouvreur, syntyään Adrienne Couvreur, (5. huhtikuuta 1692 Damery, Épernay – 20. maaliskuuta 1730 Pariisi) oli ranskalainen näyttelijä ja 1700-luvun merkittävimpiä alallaan.
Lecouvreur aloitti teatteriuransa jo 13-vuotiaana. Kymmenen vuotta hän oli kiertävien teatteriseurueiden jäsenenä, kunnes hänet 1717 kiinnitettiin Comédie françaiseen. Tässä teatterissa hän esitti lähinnä Corneillen ja Racinen murhenäytelmien sankarittaria ja teki sen niin menestyksellisesti, että pääsi ylhäisimpiin piireihin. Elämänsä kymmenen viimeistä vuotta hän oli kreivi Morits Saksilaisen rakastajatar, ja tätä rakkaussuhdetta Èugene Scribe ja Ernest Legouvé ovat kuvanneet draamassaan Adrienne Lecouvreur, jota esitettiin Suomen Kansallisteatterissa 1910-luvulla. Sanotaan, että madame de Bouillon, joka niinikään rakasti kreiviä, myrkytti Lecouvreurin mustasukkaisuudesta.
thumb|left|upright|[[Eugène Scribe: Adrienne Lecouvreur. Näyttelijät Axel Ahlberg, Ida Aalberg & Hemmo Kallio 1910-luvun alussa Suomen Kansallisteatterissa.]]
Elämä
Adrienne Lecouvreur syntyi vaatekäsityöläisen ja pesijättären tyttäreksi. Perhe muutti Pariisiin Comédie-Françaisen lähistölle Adriennen ollessa kymmenvuotias. Hänen teatteriuransa alkoi Lillestä, ja jatkui Pariisissa vuonna 1717 Jean Racinen draamassa Mithridate. Saman vuoden kesäkuussa Lecouvreur näytteli Comédie-Françaisessa ja saavutti huomattavan yleisönsuosion. Menestys aiheutti kateutta Comédie-Françaisen muissa näyttelijättärissä.
Lecouvreur näytelmien ja elokuvien aiheena
Adrienne Lecouvreurin tarina on ollut useiden näyttämöteosten aiheena. Eugène Scribe on kirjoittanut näytelmän Adrienne Lecouvreur vuonna 1848. Francesco Cilean oopperan Adriana Lecouvreur kantaesitys oli Milanossa marraskuussa 1902. Walter Wilhelm Goetze on kirjoittanut operetin Adrienne, jonka ensiesitys oli Hampurissa huhtikuussa 1926. Adrienne Lecouvreur -nimisiä elokuvia on tehty kolme (vuosina 1913, 1938 ja 1955), ensimmäisen filmatisoinnin nimiosassa oli Sarah Bernhardt.
Suomenkielisen teatterin Adrienne Lecouvreur -tulkitsijoita on ollut muun muassa Ida Aalberg.
Neil McCormick
Neil McCormick (s. 31. maaliskuuta 1961 Englanti) on brittiläinen kirjailija, juontaja ja radiokommentaattori. Hän aloitti toimittajan uransa Hot Press -musiikkilehdessä Dublinissa vuonna 1978. Hän työskenteli Gentlemen’s Quarterlyssa vuodet 1990–1996. Vuodesta 1996 hän on toiminut The Daily Telegraphin rock-kriitikkona. McCormick on kirjoittanut muun muassa Bonosta kertovan kirjan I Was Bono’s Doppelganger, joka ilmestyi vuonna 2003. Hän oli myös mukana kirjoittamassa U2-yhtyeestä kertovaa kirjaa U2 by U2 (2005).
Härkmerifjärden
Härkmerifjärden on matala, entisestä merenlahdesta muodostunut järvi Kristiinankaupungin alueella. Se on edelleen lähes merenpinnan tasolla, ja sen yhdistää mereen noin puoli kilometriä pitkä, perattu Stora sundet.
Järvi on humuspitoinen ja sitä reunustavat laajat ruovikko- ja sarakaistaleet. Kasvillisuudessa on vielä joitakin murtovesilajeja. Järvi on kansainvälisesti arvokas lintujen ruokailu-, pesimä- ja levähdysalue, ja se kuuluu Lapväärtin kosteikot -nimiseen Natura 2000 -alueeseen.
Huiskupullojukka
Huiskupullojukka eli pullojukka (Beaucarnea recurvata) on helppohoitoinen huonekasvi, jota kutsutaan sen ulkonäön vuoksi myös norsunjalaksi. Se on kotoisin Meksikosta.
Pullojukka säilöö vettä tyviosastaan pulleaan varteensa. Lehdet kasvavat varren päästä. Ne kaartuvat alaspäin, ja niiden keskellä on selvä ura, reunat ovat hiukan hammaslaitaiset. Luonnossa pullojukka voi kasvaa jopa 10 metriä korkeaksi. Pullojukka on hyvin hidaskasvuinen. Vanhoihin yksilöihin puhkeaa pieniä, kermanvalkeita kukkia, jotka muuttuvat kesän mittaan punaisiksi. Huonekasvina se kukkii hyvin harvoin tai ei ollenkaan.
Pullojukka on myrkytön.
Georgismi
thumb|Henry George (1839-1897) 26-vuotiaana Georgismi on Henry Georgen muotoilema omistusoikeudellinen filosofia ja taloudellinen teoria, jonka mukaan jokainen voi omistaa työnsä tulokset ja kaiken mitä luo, muttei kuitenkaan maata, joka on ihmiskunnalle yhteistä. Joskus yhteisomistukseen määrätään myös kaikki muut ei-tuotettavat resurssit ja luonnon antimet.
Georgistien mielestä taloudellinen vuokra (ts. "ansaitsematon tulo") jota voi saada maan, radiotaajuuksien, luonnonvarojen, saastutuskiintiöiden tai vastaavien kaupasta tulisi palata yhteisölle eikä yksittäiselle omistajalle. Useimmat kannattavat käyttökelpoisimpana työkaluna tähän tiukkaa ja korkeaa maaveroa, mutta kaihtavat muita byrokraattisempia taloudellisen sääntelyn muotoja.
Suomessa kiinteistöveron kaltaisella metsäverolla on aikaisemmin verotettu metsätalouden tuotto metsäpohjan laskennallisesta tuotosta. Mikäli puuta ei ole myynyt, on ollut pakko rahoittaa metsävero muista tuloista. Verotusta, joka on korkeampi kuin tulolähteen tuotto, kutsutaan konfiskatoriseksi verotukseksi, mikä itse asiassa loukkaa omistusoikeutta, koska siinä varallisuus vähitellen siirtyy omistajalta verottajalle takavarikon omaisesti. Neuvostoliitossa kolhoosiin liittymättömille maanviljelijöille määrättiin niin korkeita veroja tai maksuja, että he eivät kyenneet säilyttämään varallisuuttaan.
Alkuperäiset georgistit kutsuivat itseään yksiveroisiksi (engl. single taxers) painottaen, että heidän mielestään kaikki valtion tulot pitäisi kerätä maaveroa käyttäen.
Georgistit ovat kuitenkin nykyisin jakaantuneet useisiin erilaisiin ryhmiin. Osa georgisteista näkee georgistisen omistusoikeus/maavero-yhdistelmän vain hyvänä yksittäisenä keinona esimerkiksi rahoittaa jonkinlainen kansalaispalkka tai pikemminkin kansalaisosinko. Geolibertaarit puolestaan pitävät georgistista maaveromallia parhaana tapana rahoittaa kaikki valtion tulot.
Georgismi on oleellisesti vaikuttanut 1990-luvun lopulla esille tulleen vasemmistolibertarismin eräiden yhteiskuntafilosofisten teemojen muotoutumiseen.
Kuuluisia georgisteja
Lähde:
Audi V8
Audi V8 on Audin vuosina 1988–1993 valmistama loistoluokan neliovinen sedan-korinen automalli. Sen seuraajaksi tuli Audi A8.
Audi V8 perustuu Audi 100- ja 200-malleissa käytetyn C3-pohjalevyn pidennetylle versiolle, joka tunnetaan nimellä D1/D11. Nimensä mukaisesti autoa sai ainoastaan V8-moottorilla varustettuna. Ainoa vaihtoehto oli aluksi 3,6-litrainen teholtaan 250 hevosvoimaa. Vuonna 1991 saataville tuli myös 4,2-litrainen (280 hv). Pienemmän moottorin yhteydessä manuaalivaihteisto oli viisi- ja suuremmassa kuusivaihteinen. Kummankin yhteyteen oli valittavissa myös neliportainen automaattivaihteisto. Vetotapana oli aina neliveto. Vuonna 1991 myös pienemmän moottorin yhteydessä manuaalivaihteisto vaihtui kuusivaihteiseksi.
Panagía Episkopín kirkko
Panagía Episkopín kirkko on bysanttilaisaikainen kirkko Thíran saarella Santorínin saariryhmässä Kreikassa. Se on omistettu Neitsyt Marialle (Panagía).
thumb|left|220px|Panagía Episkopín kirkko. Kirkko on rakennettu keskibysanttilaisena aikana 1000-luvulla. Sen paikalla oli aiemmin varhaiskristillinen basilika. Kirkko toimi alun perin saaren katedraalina, mistä se on saanut nimensä toisen piispaan (epískopos) viittaavan osan. Venetsialaisvallan aikana se toimi katolisena kirkkona. Kirkko on säilynyt nykyaikaan hyvin. Kirkossa on seinämaalauksia ja ikoneita 1000- ja 1100-luvuilta.
Episkopín kirkko sijaitsee Mésa Gonián alueella Kamárin ja Episkopí Goniáksen kylien välissä Profítis Ilías -vuoren pohjoispuolella. Kirkko on tyypillinen bysanttilaismallinen ristinmuotoinen kirkko, jossa on keskellä kupoli.
Nykyaikainen viisiottelu olympialaisissa
Nykyaikainen viisiottelu on ollut mukana kesäolympialaisten ohjelmassa Tukholman vuoden 1912 olympialaisista lähtien. Laji luotiin nimenomaan kesäolympialaisia varten, kun nykyaikaisen olympialiikkeen alullepanija, paroni Pierre de Coubertin, innostui antiikin Kreikan olympialaisten viisiottelusta, jossa oli mitelty sen ajan sotilaallisissa taidoissa. Antiikin viisiotteluun kuuluivat kiekonheitto, keihäänheitto, pituushyppy, stadionjuoksu ja paini. Coubertin kehitti nykyaikaisen viisiottelun, jonka oli tarkoitus mitata ratsuväkisotilaalle hyödyllisiä taitoja. Lajeiksi valikoituivat ratsastus, miekkailu, pistooliammunta, uinti ja maastojuoksu.
Nykyaikaisen viisiottelun kilpailutapa on muuttunut useasti olympiahistorian aikana. Suurin muutos tapahtui Atlantassa 1996, kun kilpailu typistettiin yhden päivän mittaiseksi. Vuonna 2009 nykyaikainen viisiottelu muutettui käytännössä neliotteluksi, kun ammunta ja maastojuoksu yhdistettiin ampumajuoksuksi. Tässä muodossa nykyaikainen viisiottelu esiintyi olympialaisissa ensi kerran Lontoossa 2012. Nykyisin olympialaisten nykyaikaisessa viisiottelussa kilpaillaan vain yksilökilpailussa, joka on ohjelmassa sekä miehillä että naisilla. Miesten yksilökilpailu on ollut mukana aina, mutta naiset pääsivät kilpailemaan ensimmäisen kerran vasta Sydneyssä vuonna 2000. Lisäksi vuosina 1952–1992 kilpailtiin miesten joukkuekilpailussa. 1950-luvulle asti nykaikaisen viisiottelun olympiaurheilijat olivat sotilaita, mutta sittemmin laji avautui kaikkien harjoitettavaksi.
Perinteisesti vahvimpia maita olympialaisisten nykyaikaisessa viisiottelussa ovat olleet Unkari, Ruotsi ja Neuvostoliitto.
Se olla voi toisinkin päin
Se olla voi toisinkin päin on Dannyn studioalbumi vuodelta 1966. Se on hänen ensimmäinen albumijulkaisunsa. Siitä otettiin uusintapainos vuonna 1970.
Sadahiro Takahashi
Sadahiro Takahashi (s. 7. lokakuuta 1959 Saitama) on japanilainen entinen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue
Takahashi kuului Japanin U-20 joukkueeseen nuorten MM-kilpailuissa 1979.
Panagía Ekatontapylianín kirkko
Panagía Ekatontapylianín kirkko ( eli Παναγία η Εκατονταπυλιανή, Panagía i Ekatontapylianí; myös Panagia Ekatontapiliani, Panagia Katapoliani) on bysanttilaisaikainen kirkko Paroikián kaupungissa Pároksen saarella Kreikassa. Se on yksi Kreikan parhaiten säilyneistä bysanttilaisista kirkoista.
Kankarinjärvi
Kankarinjärvi on Pirkanmaalla Kihniössä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Parkanonjärven alueeseen. Kankarinjärvi on osa Kankarinjärven aluetta. Kankarinjärvi lukeutuu Nerkoonjärven ja Korhosjärven ohella Kihniön suurimpiin järviin.
Panagía Ekatontapylianín kirkko
pienoiskuva|vasen|Panagía Ekatontapylianín kirkko sisältä. Kirkko rakennettiin alun perin 300-luvulla. Legendan mukaan kirkon olisi rakennuttanut keisari Konstantinus Suuri. Kerrotaan, että tämän äiti Helena olisi tunnetulla matkallaan Palestiinan pyhille paikoille joutunut myrskyyn ja päätynyt Pároksen saarelle. Pároksella Helena lupasi Neitsyt Marialle rakentaa kirkon, jos hänen matkastaan tulisi onnistunut. Konstantinus rakennutti kirkon äitinsä kuoleman jälkeen.
Kankarinjärvi
Maantietoa
Järvi on 7,0 kilometriä pitkä, 2,1 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 748 hehtaaria eli 7,5 km². Se sijaitsee 3,5 kilometriä lounaaseen Kihniön kirkolta. Järvellä vaikuttaa olevan pieni valuma-alue ja se onkin vesistöalueensa ainoa järvi. Idästä siihen laskee 250 metriä pitkä Syväjärven laskujoki. Se tuo Kankarijärveen Nerkoonjärven valuma-alueen vedet (valuma-alue 162 km² ). Pohjoisessa Kankarinjärveen laskee 400 metriä pitkä Naarmijärven laskujoki, joka tuo siihen Naarmijärven valuma-alueen vedet (valuma-alue 43 km² ). Pohjoispäähän laskee myös Vääräjoki, jonka valuma-alue on 25 km² eikä se sisällä muita järviä. Muut laskuojat ovat pienialaisia ja laskevat Kankarinjärveen lähinnä suovettä. Kankarinjärven oma laskujoki on Koskelanjoki, joka laskee 2,7 kilometrin mittaisena Linnanjärveen.
Panagía Ekatontapylianín kirkko
Alkuperäinen kirkko oli kolmilaivainen basilika. 500-luvulla keisari Justinianus I laajensi kirkkoa ja lisäsi siihen kupolin. Aikojen kuluessa kirkkoa on laajennettu ja muutettu usein, ja se on nykyisin yhdistelmä varhaiskristillisiä, bysanttilaisia ja jälkibysanttilaisia aineksia. Kirkossa on käytetty Pároksen antiikin aikaisten rakennusten, kuten temppelien, osia.
Kankarinjärvi
Maantietoa
Yhtenäisen järvenselän katkaisee 1,1 kilometriä pitkä Pyhäniemi, joka on harju. Järvessä on seitsemän isompaa saarta, joita ovat Lehtisaari, Aukeasaari, Paarmasaari, Kalliosaari, Kyhäräinen, Iso Liettinen ja Pikku Liettinen. Järvi on melko matala, koska keskisyvyys on kaksi metriä ja syvin kohta on alle 12 metriä. Rannoilla onkin paljon kiviä ja pieniä nimettömiä luotoja. Järven eteläosan pohjassa on keskilinjalla puolenjärven mittainen ja 4–7 metriä syvä alue, mutta se on samalla myös kapea. Lehtisaaren länsipuolella keskellä selkää sijaitsee pienialainen syvänne, josta on mitattu 11,5 metriä vettä.
Panagía Ekatontapylianín kirkko
Kirkko sijaitsee lähellä Paroikián satamaa. Se on osa luostaria ja omistettu Neitsyt Marian kuolonuneen nukkumiselle. Panagía Ekatontapylianín nimi tarkoittaa ”Sadan oven Neitsyt Marian” kirkkoa. Kirkossa sanotaan olevan 99 ovea, sekä yksi salainen ovi, joka aukeaa sinä päivänä, kun Konstantinopolin Hagia Sofia on jälleen ortodoksinen kirkko. Kirkkoon kuuluu varsinaisen kirkon lisäksi kolme kappelia, jotka on omistettu Pyhille Palkattaparantajille (Ágioi Anárgyroi) ja Pyhälle Filippukselle sekä Pyhälle Theoktistille, joka eli luostarissa 800-luvulla. Kirkon ulkopuolella on toiset kolme kappelia, jotka on omistettu Pyhälle Nikolaokselle, Pyhälle Theodosialle sekä Pyhälle Demetriokselle. Rakennuskokonaisuuteen kuuluvat myös baptisterio sekä munkkien keljat.
Kankarinjärvi
Vedenlaatu
Kankarinjärvi on runsashumuksinen ja sekä kirkas- että ruskeavetinen järvi. Järveen johdetaankin 16 turvetutantoalueen vedet. Levätutkimuksien mukaan järven levien biomassa on 2,98 mg/l (milligrammaa litrassa), mikä tekee järvestä rehevän. Kasviplanktonin yleisimmät levät ovat viherleviä (31% biomassasta), sinileviä (27%), piileviä (13%) ja kultaleviä (12%). Sinilevien osuus viittaa vedenlaadussa tyydyttävään tai hyvään ekologiseen tilaan. Veden happipitoisuus on järven syvänteessä välttävä (kylläisyysaste 51%), mutta esimerkiksi talvella 2011 veden laatu oli hapen vähenemisen takia heikkoa.
Pintaveden kokonaisfosforipitoisuudet ovat olleet lopputalvella noin 20 µg/l (mikrogrammaa litrassa) ja loppukesällä noin 30 µg/l. Fosforin keskipitoisuudet ovat olleet vuosina 1989–2002 hiljalleen laskussa.
Järven kunnostus
Järven luusuaan on rakennettu pohjapato, joka nostaa kesällä matalanvedenaikaan vedenpintaa 27 senttimetriä ja keskivedenkorkeutta 10 senttimetriä.
Kalastus
Kalastajat ovat saaneet järvestä lähinnä haukea, ahventa, kuhaa, lahnaa ja särkeä. Järveen on istutettu rapuja, jonka kanta on saatu elpymään. Myös lohikaloja ja kuhaa on istutettu, mutta vain kuha näyttää menestyvän.
Historiaa
Pyhäniemen alueella ja Aittalammen ympäristössä on tutkittu neljää kivikautista asuinpaikkaa, jossa on asuttu ainakin myöhaisellä kivikaudella. Järven vanha nimitys on ollut myös Kangarjärvi.
Vuonna 1859 talollinen Michel Asumaniemi jätti kumppaniensa puolesta anomuksen saada laskea järven vedenpintaa. Päätös annettiin vuonna 1862. Toinen samansisältöisen hakemuksen jätti talollinen J. Luomalahti vuonna 1893 ja siihen tuli päätös samana vuonna. Hakemus sisälsi kaksi karttaa ja kolme piirrosta.
Vanhassa vuoden 1800-luvun pitäjänkartassa järven rantaviiva ei ole aivan nykyisenlainen. Pitkä Pyhäniemi on vanhassa kartassa lyhyt ja sen päässä on saari. Niemen nimi oli "Majaniemi" ja saaren nimi "Pyhäniemi" (?). Niemen pohjoispuolella oli pieni luot nimeltään "Paarma" ja sen pohjoispuolella "Talassaari", joka on pienempi kuin nykyinen Aukeasaari. Näiden saarien ypärillä olevia luotoja ei vanhassa kartassa ole piirretty. Pohjoisempana piirretty "Mäntysaari" on nykyään isompi Lehtisaari. Etelässä ollut "Wähä Liettinen" on nykyään suurempi. Näiden erojen perusteella on järvessä hakemuksissa anottu järvenlasku toteutettiin.
Korisliiga-kauden 2012–2013 kokoonpanot
Forssan Koripojat
undefined undefined undefined undefined undefined undefined undefined undefined undefined undefined undefined undefined undefined undefined
Joensuun Kataja
undefined undefined undefined undefined undefined undefined undefined undefined undefined undefined undefined undefined undefined undefined undefined
Kauhajoen Karhu
undefined undefined undefined undefined undefined undefined undefined undefined undefined undefined undefined undefined undefined
Korikobrat
undefined undefined undefined undefined undefined undefined undefined undefined undefined undefined undefined undefined undefined undefined undefined undefined
Kouvot
undefined undefined undefined undefined undefined undefined undefined undefined undefined undefined undefined undefined undefined undefined undefined undefined
KTP-Basket
undefined undefined undefined undefined undefined undefined undefined undefined undefined undefined undefined undefined undefined
undefined
Lappeenrannan NMKY
undefined undefined undefined undefined undefined undefined undefined undefined undefined undefined undefined undefined undefined undefined undefined
Namika Lahti
undefined undefined undefined undefined undefined undefined undefined undefined undefined undefined undefined undefined undefined undefined undefined undefined
Salon Vilpas
undefined undefined undefined undefined undefined undefined undefined undefined undefined undefined undefined undefined undefined undefined undefined
UU-Korihait
undefined undefined undefined undefined undefined undefined undefined undefined undefined undefined undefined undefined undefined undefined undefined undefined
Shigeru Sarusawa
Shigeru Sarusawa (s. 30. tammikuuta 1960 Hiroshima) on japanilainen entinen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue
Sarusawa kuului Japanin U-20 joukkueeseen nuorten MM-kilpailuissa 1979.
Koskipanimo
Koskipanimo Oy on Tampereen keskustassa, Finlaysonin vanhassa tehdasrakennuksessa, Plevna-panimoravintolan yhteydessä toimiva, vuonna 1994 alkujaan kommandiittiyhtiönä perustettu, sittemmin osakeyhtiöksi muuttunut suomalainen pienpanimo. Osakeyhtiön toimitusjohtaja on panimomestari Sam Viitaniemi.
Vuonna 2014 osakeyhtiön liikevaihto oli 0,635 miljoonaa euroa ja nettotulos 0,159 miljoonaa euroa. Omana osakeyhtiönään (Tampereen panimoravintola Oy) toimivan ravintola Plevnan yhteydessä sijaitseva Koskipanimo kertoo vuosituotannokseen 200 000 litraa. Tämä koostuu noin kahdestakymmenestä eri tuotteesta: oluita, siidereitä ja panimosimaa. Koskipanimo valmistaa myös erilaisia kausi- ja erikoistuotteita. Panimo tunnetaan monien eri ravintoloiden tilausolueiden valmistana. Koskipanimo on valmistanut talonoluita esimerkiksi useasti vuoden olutravintolaksi valitulle, Helsingin Puotilassa sijaisevalle olutravintola Pikkulinnulle.
Saurun koulu
Saurun koulu on kyläkoulu Perniön Saurussa, nykyisessä Salon kaupungissa. Se täytti vuonna 2008 sata vuotta. Koulun perustamisesta oli päätetty jo loppuvuodesta 1906. Oppilaita oli koulun aloittaessa 88. Opettajia oli vuosikausia vain kaksi, sekä mies- että naisopettaja, sittemmin heitä palkattiin lisää. 1960- ja 1970-luvuilla kunnassa lakkautettiin suurin osa kouluista väestön vähenemisen takia, Saurun koulu kuitenkin säilyi ja siihen yhdistettiin Kieronperän koulu. Vuosina 1984–1985 koulurakennus remontoitiin nykyiseen ulkoasuunsa.
Marcus Brown
Marcus James Brown (s. 3. huhtikuuta 1974 West Memphis) on yhdysvaltalainen koripalloilija, joka edustaa nykyisin BC Žalgirista. Hän on eniten pisteitä Euroliigassa tehnyt pelaaja.
Ura
Brown pelasi yliopistokoripalloa Murrayn yliopistossa vuosina 1992–1996. Viimeisenä opiskeluvuotenaan hän teki 26,4 pistettä ottelua kohden ja hänet varattiin vuoden 1996 NBA:n varaustilaisuudessa 46. pelaajana. Brown pelasi Detroit Pistonsin paidassa kauden 1996–1997 tehden 3,9 pisteen keskiarvot, mutta elokuussa 1997 hänet vapautettiin seurasta. Brown jatkoi koripalloa vasta maaliskuussa 1998, jolloin hän siirtyi ranskalaiseen Élan Béarnais Pau-Ortheziin. Syyskuussa 1997 hän siirtyi Vancouver Grizzliesiin, mutta joutui lähtemään seurasta jo tammikuussa ennen yhtään peliä. Vielä kaudella 1999–2000 Brown yritti päästä viimeisen kerran NBA:han, mutta joutui lähtemään Detroit Pistonsista pelattuaan joukkueessa kuusi ottelua. Joulukuussa 1999 Brown siirtyi takaisin Ranskaan, CSP Limogesiin, jossa hän pelasi loppukauden. Seuran paidassa hän voitti muun muassa Korać Cupin ja Ranskan mestaruuden.
Kaudeksi 2000–2001 hän siirtyi Benetton Trevisoon, jonka paidassa hän pelasi ensimmäistä kertaa Euroliigaa 19,9 pisteen keskiarvolla. Seuraavat kaksi kautta Brown pelasi Efes Pilsenissä voittaen kaksi kertaa maan mestaruuden. Vuonna 2003 Brown siirtyi TsSKA Moskovaan miljoonasopimuksella. Samalla hänestä tuli yksi parhaiten palkatuimmista yhdysvaltalaispelaajista Euroopassa. TsSKA:n paidassa hän voitti niin ikään kaksi maan mestaruutta. Vuonna 2005 Brown siirtyi Unicaja Málagaan, jossa hän voitti ensimmäisellä kaudellaan Espanjan mestaruuden. Brown pelasi seurassa vielä toisen kauden ennen siirtymistään BC Žalgirisiin. Hän edusti seuraa yhden kauden ajan, kunnes hänet myytiin lainalle Maccabi Tel Aviviin. Kaudeksi 2009–2010 Brown teki paluun Žalgirisiin.
OPP
OPP voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Anne de Rochechouart de Mortemart
Marie Anne Victurnienne Clémentine de Rochechouart de Mortemart, Uzèsin ruhtinatar (10. helmikuuta 1847 Pariisi – 3. helmikuuta 1933 Dampierre-en-Yvelines) oli ranskalainen kuvanveistäjä, kirjailija, feministi ja hyväntekeväisyyden harrastaja. Hän oli perinyt erittäin suuren omaisuuden Veuve Clicquot -samppanjamerkin perustajalta.
Elämänvaiheita
Anne de Rochechouart de Mortemart oli aatelisperheen tytär ja hänen iso-isoäitinsä oli ollut Madame Barbe-Nicole Clicquot Ponsarin, kuuluisan samppanjamerkin omistaja ja perustaja. Avioliiton myötä hänestä tuli vuonna 1872 Crussolin ja Uzèsin herttuatar. Hänen aviomiehensä äänesti Ranskan kansalliskokouksessa vuonna 1871 tasavallan palauttamista vastaan.
Sarailinvinttikoira
Sarailinvinttikoira (Sarail) on bangladeshilainen koirarotu.
Anne de Rochechouart de Mortemart
Elämänvaiheita
Erittäin varakkaana henkilönä vailla toimeentulohuolia Anne de Rochechouart de Mortemart saattoi omistautua monelle eri elämänalueelle. Hän oli kirjailija, kuvanveistäjä, urheilija ja lapsilleen omistautunut äiti. Häntä kiinnosti myös politiikka. Näiden aktiviteettien ohella hän tuli kuuluisaksi hyväntekeväisyydestään. Aluksi hän tuki avokätisesti konservatiivipoliitikko Georges Boulangeria tämän pyrkimyksissä palauttaa monarkia. Myöhemmin hän kiinnostui naisten aseman parantamisesta ja kampanjoi naisten äänioikeuden puolesta. Lisäksi hän puolusti työssäkäyvien naisten oikeutta käyttää työllään ansaitsemansa rahat omiin tarkoituksiinsa.
Sarailinvinttikoira
Ulkomuoto
Sarailinvinttikoira muistuttaa paljon englanninvinttikoiraa. Runko on tiivis, kevytrakenteinen, kestävä ja pituuteensa suhteutettuna korkea. Pää on kapea ja pitkä, kallo kohtalaisen leveä ja kuono ohut ja kärjestään hieman suippo. Tummista silmistä kuvastuva katse kuvastaa älykkyyttä ja elinvoimaa. Pienet korvat ovat levossa taaksepäin taittuneet ja koiran ollessa valppaana puolipystyt. Niska on pitkä, hieman kaareutunut ja lihaksikas. Rintakehä on syvä, selkä suora ja vankka ja selkälinja hivenen laskeva. Alalinja on kapea ja ylösvetäytynyt. Eturaajat ovat täysin suorat, takaraajat pitkät ja lihaksikkaat. Häntä on pitkä ja hieman kärjestään kaartuva.
Anne de Rochechouart de Mortemart
Elämänvaiheita
Ruhtinatar tuli kuuluisaksi myös kahdesta autoihin liittyvästä asiasta. Autot olivat hänen aikanaan uutuus ja hän innostui niistä kovasti. Anne de Rochechouart de Mortemart oli ensimmäinen ranskalainen nainen joka sai ajoluvan ja ensimmäinen ranskalainen joka sai ylinopeussakon.
Sarailinvinttikoira
Ulkomuoto
Karvapeite on lyhyt, sileä ja ohut. Sen väritys on yleensä kaksivärinen, ja yleisimmät värit ovat musta-valkoinen, ruskea-valkoinen ja brindle. Urosten säkäkorkeus on 64–71 cm ja paino 23–33 kg, nartuilla vastaavat mitat ovat 58–66 cm ja 18–28 kg.
Ononjoen taistelu
thumb|296px|Ononjokea vuonna 2005. Ononjoen taistelu käytiin keisari Yonglen johtamien kiinalaisten ja prinssi Bunyashirin johtamien mongolien välillä Ononjoen varrella 15. kesäkuuta 1410.
Sarailinvinttikoira
Luonne ja käyttäytyminen
Rotu on älykäs, valpas, varautunut, rohkea ja periksiantamaton. Tarpeen vaatiessa se on hurjaluontoinen eikä epäröi puolustaa isäntäänsä, ja sitä on tämän vuoksi käytetty mm. sotakoirana. Sen koulutettavuus on keskiverto, mutta sen saalistusvietti on erittäin korkea ja se tarvitsee runsaasti liikuntaa.
Anne de Rochechouart de Mortemart
Elämänvaiheita
De Mortemart oli myös taiteellisesti lahjakas. Hän toimi taidemaalarina ja kuvanveistäjänä käyttäen taiteilijanimeä "Manuela". Vuoden 1887 salongista hän sai kunniamaininnan. Hän johti naistaiteilijoiden liittoa. Kuuluisuutta saavutti hänen veistämänsä Jeanne d’Arcin patsas Mehun-sur-Yèvressä, jonka vetäytyvät saksalaisjoukot tuhosivat vuonna 1944.
Ononjoen taistelu
Tausta
Nelivuotisen sisällissodan jälkeen prinssi Zhu Distä tuli Ming-dynastian kolmas keisari. Hän otti hallitsijanimekseen ikuista onnea tarkoittavan sanan Yongle. Mongolien ja kiinalaisten välit kiristyivät, sillä ennen keisariuttaan Yongle oli käynyt sotia mongoleita vastaan. Vuonna 1409 Yongle yritti hieroa rauhaa mongoleiden kanssa ja laittoi lähettiläs Kuo Tsin matkaan neuvottelemaan sopimuksesta kansojen välille. Sen sijaan Bunyashiri ja hänen neuvonantajansa mongolipäällikkö Arutai haastoivat Kiinan jatkamaan taistelua tappamalla lähettilään. Yongle lähetti kenraali Chiu Fun johtaman suuren rangaistusretkikunnan matkaan. Aiemmissa sodissa kokemusta kerännyt keisari varoitti Chiu Futa suhtautumasta ylimielisesti viholliseen, mutta turhaan. Mongolit ottivat selvän voiton kiinalaisista Kerulenjoen taistelussa 23. syyskuuta 1409. Vaikka tappioita ei kertynyt paljoa joukkojen määrään nähden Chiu Fu surmattiin.
Sarailinvinttikoira
Alkuperä
Sarailinvinttikoira on nimensä mukaisesti kotoisin Sarailin piirikunnasta Brahmanbarian maakunnasta Chittagongin alueelta. Sen uskotaan polveutuvan vierasperäisistä vinttikoirista, arabialaisista metsästyskoirista ja paikallisista villikoirista. Afgaaninvinttikoirat, salukit, azawakhit ja keskiaasianvinttikoirat risteytyivät Britannian vallan aikaisessa Intiassa hallitsijoiden englanninvinttikoirien kanssa. Sarailin maaherra puolestaan risteytti näiden koirien jälkeläisiä Tripuran viidakoiden villikoirien kanssa. Ajan myötä näistä risteytyksistä kehittyi oma bangladeshilainen vinttikoira, joka tunnetaan nykyisin nimellä sarailinvinttikoira.
Anne de Rochechouart de Mortemart
Elämänvaiheita
Paitsi kuvataiteita, de Rochechouart harrasti myös kirjallisuutta. Hän kirjoitti romaaneja, runoja sekä näytelmiä.
Ononjoen taistelu
Ononjoen taistelu
Tämän jälkeen Yongle näki viisaaksi johtaa seuraava taistelu itse. Talvella 1409 hän alkoi muodostaa uutta armeijaa, ja maaliskuussa 1410 siihen kuului jo yli 100 000 miestä. Joissakin lähteissä vahvuudeksi on mainittu jopa 300 000 miestä. Tarvikkeita ja ruokaa kuljetti 30 000 vankkurin kuormasto. Yongle marssitti armeijansa Kerulenin pohjoisille rannoille. Lähestyessään vihollista hän huomasi mongolien joukkojen olevan järjestäytymättömiä. Prinssi Bunyashiri yritti järjestää yhteistä operaatiota kiinalaisia vastaan, mutta kun Arutai sai tietää Yonglen armeijan suuresta koosta hän pakeni joukkoineen itään. Yonglen ja Bunyashirin joukot kohtasivat Ononjoen varrella 15. kesäkuuta 1410. Taistelussa keisari Yongle tuhosi mongolien pääjoukon ja Bunyashiri onnistui pakenemaan länteen pienen osaston kanssa.