cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Katariinan palatsi
Keisarinnan yksityishuoneet
Cameronin galleria oli vasemman siiven jatke, katettu lasikuisti jossa keisarinna ruokaili, hoiti aamuisin kirjeenvaihtoaan sekä huonolla ilmalla käveli. Sieltä hän pääsi mahtavia, kaksivartisia kaartuvia portaita myöten suoraan yksityispuutarhaansa sekä Kylmään kylpylään, jonka yläkerran Akaattihuoneisiin hän vetäytyi lukemaan. vasen|pienoiskuva|200x200px| Kylmä kylpylä, mestari Giuseppe Minciacchi, ja sisustusmaalari Charlemagne. Takana Cameronin galleria,  Katariinan palatsi, arkkitehti Charles Cameron 1779-1792 pienoiskuva| Cameronin galleria, Katariinan palatsin vasen siipirakennus, arkkitehti Charles Cameron 1779-1792 pienoiskuva|250x250px| Cameronin galleria 1800-luvun alku
Keisarinnan päiväohjelma Tsarskoje Selossa
Adrian Gribovskyn (1767–1834) muistelmien (Zapiski o Ekaterině Velikoj, sostojavšago pri eja osobě stats-sekretarja i kavalera Adriana Moiseeviča Gribovskago: S prisoedineniem otryvkov iz ego žizni. [Catharina II.], 1847) mukaan, joka oli Katariina II:n kabinettisihteerinä vuonna 1795, keisarinna käytti päivänsä Tsarskoje Selossa seuraavasti:
Hän nousi noin kello 8 aamulla ja luki kirjeitä työhuoneessa tai lasiterassilla klo 9 asti, jolloin hän meni makuuhuoneeseen, jossa hän kuunteli raportteja kello 12 asti. Tällöin keisarinna oli tavallisesti pukeutuneena valkoiseen gros-de-Tours eli paksusta joustosilkistä tehtyyn aamupukuun, päässään valkoinen batistimyssy, joka oli kiinnitetty hieman pään vasemmalle puolelle. Hän piti käsissään suurennuslasia ja alkoi vanhana käyttää silmälaseja, joista hän ei pitänyt. "'Olemme valtion pysyvässä palveluksessa heikentäneet näkökykyämme ja olemme nyt velvollisia käyttämään silmälaseja', hän sanoi kerran Gribovskille." vasen|pienoiskuva|234x234px| SIsäänkäynti Akaattihuoneisiin "riippuvien puutarhojen" puolelta, mestari Giuseppe Minciacchi. Katariinan palatsi, arkkitehti Charles Cameron 1779-1792 vasen|pienoiskuva|200x200px| Akaattihuoneet, sisustusmaalari Charlemagne. Katariinan palatsi, arkkitehti Charles Cameron 1779-1792 Kello 12 jälkeen keisarinna pukeutui ja noin kello yksi "söi päivällisen", joka ei kestänyt enempää kuin tunnin. Päivällisen jälkeen keisarinna vetäytyi huoneisiinsa, joskus hän nukkui, mutta yleensä hän käveli tai kuunteli kahdesti viikossa ulkomaan kirjeenvaihtoa mallintaen sillä välin kameitaan paperille. Kameet ja kaiverretut jalokivet olivat hänen rakkain harrastuksensa ja hän omisti 10 000 gemmin kokoelman, jonka parissa hän vietti monta tuntia päivässä. Noin kello kuudelta hovimiehet kokoontuivat iltajuhliin edustushuoneisiin tai teatteriin. Kello 10 keisarinna vetäytyi yksityishuoneisiinsa, ja noin kello 11 hän oli jo vuoteessa.
Keisarinnan suosikkien huoneet
pienoiskuva|200x200px| [[Aleksanteri I:n virallinen työhuone, Katariinan palatsi, arkkitehti Vasili Stasov 1817 ]] Vasemman eli eteläsiiven ensimmäisessä kerroksessa keisarinna Katariina II:n hallituskaudella vuosina 1779-1784 oli huoneita, joissa asuivat vuorollaan suosikit ruhtinas Grigori Potjomkin ja Aleksandr Lanskoi. Tsarskoje Selon palatsihallinnon arkistossa on säilynyt keisarillinen käsky, joka annettiin syyskuussa 1780 ja jossa ilmaistiin keisarinnan halu muuttaa edustusportaikon tilalle Kiinalainen sali ja järjestää yksityinen sisäänkäynti ensimmäiseen kerrokseen, joka johtaa yksityispuutarhaan. Näissä ensimmäisen kerroksen huoneissa Potjomkinin ja Lanskoin jälkeen asui viimeinen suosikki, ruhtinas Platon Zubov. Siipirakennus nimettiin Zubov-siiveksi hänen aikanaan.
1800-luku
Vuonna 1809 sveitsiläinen arkkitehti Luigi Rusca (1762–1822) suunnitteli puistoon Graniittiterassin. Vuonna 1817 arkkitehti Vasili Stasov suunnitteli Aleksanteri I:n määräyksestä kunniaportin muistoksi ("A mes Chers amis") voitosta Ranskan Venäjälle suunnatusta sotaretkestä vuonna 1812 sekä virallisen työhuoneen ja useita vierekkäisiä huoneita, jotka oli sisustettu ylistämään Venäjän armeijan Napoleonin sodassa 1812 saamia loistavia voittoja.
Kappeli- eli pohjoissiivessä asui keisaria lähimpänä olevia henkilöitä. Siiven kolmannessa kerroksessa keisari Aleksanteri I vietti talvisin hiljaisia viikonloppuja. Talvella 1822 ja 1825 myös keisarinna Elisabet Aleksejevna asui kolmessa ikkunallisessa huoneessa, Tsarskoje Selon lyseoon kadun toisella puolella ja palatsin pihalle päin, lähellä kappelin galleriaa. Keisarinna rakasti olla lähellä palvomaansa keisaria. Hän oli vakavasti sairas ja osallistui usein liturgiaan poistumatta huoneestaan ​​avaamalla oven galleriaan. Keisarinna Elisabet Aleksejevna käytti mieluummin näitä kolmea pientä huonetta kesäasuntonaan, vaikka hän valittikin, että näkymä oli vähemmän viehättävä. Lisäksi hänen täytyi laskea sälekaihtimet alas välttääkseen lyseolaispoikien uteliaat katseet.
Kun keisari Aleksanteri I tuli kesällä Tsarskoje Seloon, hän asui aina toisen kerroksen huoneistossa. Hän valitsi nämä huoneet itselleen, vaikka uusi Aleksanterin palatsi oli rakennettu erityisesti häntä varten Katariinan viimeisenä elinvuotena. Keisari palasi raskailta matkoiltaan suoraan Katariinan palatsiin sen sijaan, että olisi mennyt Pietariin ja siellä hän teki hallituskautensa viimeisten vuosien tärkeimmät päätökset.
Katariina II Suuren kuoltua vuonna 1796 puiston rakentaminen lakkasi. Vasili Stasov kunnosti vuoden 1820 tulipalon aiheuttamat vahingot, joihin kuuluivat Bartolomeo Rastrellin suunnittelema kappeli ja sen vieressä olevat asunnot. 1850-luvulla saksalaistaustainen hoviarkkitehti Andrei Stackenschneider suunnitteli Valkoisen ruokasalin katon stukkokoristelun ja käytti kuvakenttiin Eremitaašin taidekokoelmien maalausten kopioita. Vuosina 1851-1852 sveitsiläistaustainen hoviarkkitehti Ippolit Monighetti (1819–1878) suunnitteli Turkkilaisen kylpylän ja vuonna 1860 Monighetti suunnitteli uudelleen edustusportaikon ja toisen sisäänkäynneistä uusrokokoo tyyliin.
1900–2000 -luku, restaurointi
Kun saksalaiset joukot vetäytyivät Leningradin piirityksen jälkeen toisessa maailmansodassa vuonna 1944, he tarkoituksella tuhosivat ja polttivat palatsin jättäen jälkeensä vain rakennuksen onton ulkokuoren. Neuvostoliittolaiset taidehistorioitsijat olivat onnistuneet dokumentoimaan suuren osan sisätiloista ennen sotaa, mikä osoittautui merkitykselliseksi palatsin jälleenrakentamisessa vuodesta 1957 alkaen Valtion monumenttien suojelun valvontakomission, arkkitehti Aleksandr A. Kedrinskin johdolla.
Saksalaisten miehitysaikana Leningradin alueen palatsimuseokokonaisuus vaurioitui pahoin, palatseja ryöstettiin ja monet näyttelyesineet poltettiin. Leningradin kaupunginvaltuuston toimeenpanevan komitean taideosaston museoiden ja monumenttien osaston johtaja Anatoli M. Kutšumov, joka vuosina 1935-1937 oli Katariinan palatsin intendentti, johti varastettujen taideaarteiden etsintää. Kutšumov matkusti useita kertoja Saksaan, josta hän löysi ainutlaatuisen Lyonhuoneen helmiäisupotuksilla koristetun parkettilattian ja Peilihuoneen parkettilattian viljakasan alta berliiniläisestä toiminnassa olleesta viljannostimesta, hän keräsi osan arkistoasiakirjoista, palatsin kalusteista ja kirjoista telamiin oitetulta alueelta.
Hallen kaupungin kuparisulaton pihalta löydettiin Cameronin galleriasta varastetut F. Gordejevin pronssiveistokset Herkules ja Flora. He keräsivät huolellisesti paitsi kokonaisia ​​esineitä, myös fragmentteja ja yksityiskohtia kuten Lyonhuoneen ovien lukot ja salvat ja palatsin rikkoutuneiden uunien värilliset laatat. Näin 6 682 museoesinettä palautettiin Leningradin esikaupungin palatseihin: 575 Katariinan palatsiin, 1 542 Aleksanterin palatsiin, 421 Pavlovskin palatsiin, 3 893 Hatsinan palatsiin ja 251 esinettä Pietarin palatseihin. Palatsit ovat kokonaisuuden entistäneet restauraattorit, joiden työtä ovat johtaneet: Leningradin alueen suojeluosaston pääarkkitehti, maalausrestauroinnin asiantuntija Viktor V. Baranov, arkkitehti Aleksandr A. Kedrinski (1917- 2003), puistohistorioitsija Natalja E. Tumanova ja rakenteiden entistämisen asiantuntija I. P. Sautov.
Muisteltua
Muisteltua on vuonna 1976 ilmestynyt Rolf Nevanlinnan kirjoittama omaelämäkertateos. Teos on laadittu maisteri Eero Saarenheimon suorittaman nauhoitetun haastattelun pohjalta. Kustantajana toimi Heikki A. Reenpää. Nevanlinna kertoo teoksessaan nuoruudestaan, opiskeluajoistaan, matemaatikon työstään, sukulaisistaan, ystävistään ja harrastuksistaan. Musiikki on matematiikan rinnalla ollut tärkeä osa hänen elämäänsä.
Katariinan palatsi
1900–2000 -luku, restaurointi
Sodan aikana tuhoutui 58 huonetta, joista 32 on saatu restauroitua. Vuonna 2010 avattiin restauroituina Katariina II:n valtaistuissali sekä Arabeskihuone. Akaattihuoneet avattiin restauroituina kolmen vuoden työn jälkeen vuonna 2013. Vuonna 2019 avattiin rekonstruoituna Lyonhuone, jonka brokadiverhoilujen tilaus vuodelta 1866 oli säilynyt lyonilaisen Lamy & Giraud'n seuraajan Prellin silkkikutomon arkistossa. Parkettilattia ja uunit entistetään seuraavaksi. Katariina II:n yksityishuoneiden ja niihin johtavien huoneiden (Kupolisali) restaurointi on suunniteltu valmiiksi kiinalaisten koristeluasiantuntijoitten kanssa (Kiinalainen sali) ja työ voinee valmistua aikaisintaan vuonna 2024.
Meripihkahuone
Alun perin Meripihkahuone rakennettiin 1700-luvulla, jolloin Pietari Suuri sai sen lahjaksi Preussin kuninkaalta Fredrik Vilhelm I:ltä. Nimensä huone sai seinät peittävästä meripihka-paneloinnistaan, jotka oli suunnitellut Andreas Schlüter. Toisen maailmansodan aikana Puškinia vuosina 1941-1944 miehittäneet saksalaiset siirsivät Meripihkahuoneen Saksaan, mahdollisesti Königsbergin linnaan. Se katosi sodan lopussa, eikä sen kohtaloa ole pystytty selvittämään.
Vuonna 1979 aloitettiin mittavat entisöintityöt Meripihkahuoneen uudelleenrakentamiseksi. Entisöinti oli kallista ja vaivalloista, koska mallina oli lähes ainoastaan vanhoja mustavalkoisia valokuvia. Alkuperäisen huoneen kopio avattiin vihdoin yleisölle yli 20 vuoden työn tuloksena 30. toukokuuta 2003 Pietarin 300-vuotisjuhlien kunniaksi. Entisöintityön maksoi Ruhrgas AG ja se maksoi 3,5 miljoonaa dollaria. pienoiskuva|300x300px| Kultainen sali, Katariinan palatsi, peilien ympäröimät seinäkyntteliköt, arkkitehti [[Bartolomeo Rastrelli 1752-1756, kultaajamestari Natalja M. Fomitševa ]]
TsSK VVS Samara (jääkiekko)
TsSK VVS Samara on venäläinen jääkiekkoseura Samarasta, Samaran alueelta. Nykyisin seura pelaa VHL-liigassa.
Katariinan palatsi
Edustusportaikko
Edustusportaikko eli Suuri portaikko sijaitsee palatsin keskellä. Ennen Katariina II:n vuonna 1779 teettämää uudelleenrakentamista pääportaikko sijaitsi palatsin eteläsiivessä, ja keskiosassa oli Bartolomeo Rastrellin vuosina 1752-1756 suunnittelema Kiinalainen huone, johon johtivat pienet puiset aukiolle ja puutarhaan vievät portaat, joitten kanssa oli ongelmia. Katariina käski arkkitehti Charles Cameronin siirtää Kiinalaisen salin sen nykyiselle paikalleen ja purkaa pieni portaikko. Tilalle rakennettiin uusi mahonkinen edustusportaikko, joka oli olemassa vuoteen 1860 asti.
TsSK VVS Samara (jääkiekko)
Historia
TsSK VVS Samara perustettiin vuonna 1950 ja se liittyi suoraan Neuvostoliiton pääsarjaan. Seura pelasi sarjassa 40 vuotta, kunnes putosi vuonna 1990 toiselle sarjatasolle Pervaja Ligaan. Neuvostoliiton kaaduttua Vysšaja Ligasta tuli toinen sarjataso, jonka mestaruuden TsSK VVS Samara voitti kahdesti peräkkäin 1993 ja 1994. Tämän jälkeen seura nousi Kansainväliseen liigaan ja jatkoi sieltä edelleen Venäjän pääsarjaan, josta seura putosi vuonna 2000.
Katariinan palatsi
Edustusportaikko
Vuonna 1860 hoviarkkitehti Monighetti suunnitteli tilalle marmoriportaat sekä tilan koristelun. Portaikon seinät ja katto on koristeltu matalilla Ludvig XV:n tyylisillä refliefeillä ja kaikki on maalattu valkoiseksi. Kattoa koristavat kolme maalausta: keskellä Joseph Vienan Venuksen voitto ja sivuilla Europen ryöstö ja Galateia, molemmat kopioita Guido Renin 1500-luvun maalauksista. Seinillä olevaan feliefiin on asennettu valtava kello ja kalenteri sekä kiinalaisia ​​ja japanilaisia ​​maljakoita ja vanhaa posliinia asetettuna valettuihin kiinnikkeisiin. Portaikosta on käynti puistoon ja aukiolle, jonka sisäänkäynnin muodostaa suuri avoparveke, jolta keisarinna Katariina II katseli manöövereistä ja katselmuksista saapuvia sotilasrykmenttejä. Parvekkeen muodostaman katetun sisäänkäynnin portaille oli järjestetty aitio, jossa Hänen Majesteettinsa teki itse sotilaiden katselmusta. Puiston pääportaikon sisäänkäynti on pidetty samanlaisena kuin Rastrelli sen suunnitteli.
Katariinan palatsin puisto
Katariinan puisto (ven. Екатерининский парк) on maisemoitu 107 ha suuruinen alue Katariinan palatsin eteläpuolella, joka sijaitsee Tsarskoje Selon kaupungissa, 25 km kaakkoon Pietarista. Puistossa on kaksi osaa: Vanha puutarha – 1700-luvun hollantilaistyylinen muotopuurtarha ja englantilainen maisemapuisto. [[Tiedosto:Catherine Park - plan.svg|600x600px|Katariinan puiston kartta
TsSK VVS Samara (jääkiekko)
Joukkueenjohto
Lähde: EliteProspects
Katariinan palatsi
Katariinan palatsin puisto
2. Kylmäkylpylä, Akaattihuoneet
3. Cameronin galleria
4. Yläkylpylä
5. Alakylpylä
6. Eremitaaši-paviljonki
7. Eremitaašin keittiö
8. Morea-pylväs
9. "Rakkaille tovereilleni" portti
10. Grotto-paviljonki
11. Amiraliteetti
12. Saari-paviljonki
13. Tšesme-pylväs
14. Marmorisilta
15. Turkkilainen kylpylä
17. Punainen (Turkkilainen) vesiputous
18. Goottilainen portti
19. Rauniotorni
20. Orlov-portti
21. Graniittiterassi
22. Suihkulähde "Tyttö ja ruukkku"
Keiko Fujimori
thumb|Keiko Fujimori Keiko Sofía Fujimori (s. 25. toukokuuta 1975) on perulainen liikenainen ja poliitikko. Hän johtaa Fuerza Popular -puoluetta (aiemmin Fuerza 2011).
Katariinan palatsi
Katariinan palatsin puisto
23. Konserttisali
24. Rauniokeittiö
25. Kitisevä pagodi
Keiko Fujimori
Fujimori opiskeli Yhdysvalloissa Columbia Business Schoolissa ja Boston University School of Managementissa. Hänen opiskelujensa kustantamiseen käyttämien rahojen alkuperä on ollut Perussa tutkinnan kohteena. Vuonna 2004 Fujimori meni naimisiin yhdysvaltalaisen Mark Villanellan kanssa, joka on entinen armeijan eversti.
Katariinan palatsi
Katariinan palatsin puisto
26. Iltasali
27. Katariina II:n suosikin Aleksandr Lanskoin (1758-1784) muistomerkki
Keiko Fujimori
Fujimori lupasi armahtaa isänsä Alberto Fujimorin, jos hänet valitaan presidentiksi huhtikuun 2011 vaaleissa. Fujimori ja Ollanta Humala pääsivät toiselle kierrokselle, joka käytiin 5.6.2011. Humala voitti Fujimorin toisella kierroksella noin kolmen prosentin erolla.
Katariinan palatsi
Katariinan palatsin puisto
28. Yksityispuutarha
Keiko Fujimori
Vuonna 2016 Fujimori hävisi presidentinvaalien toisella kierroksella Pedro Pablo Kuczynskille saatuaan äänistä 49,9 % vastaan 50,1 %.
Katariinan palatsi
Katariinan palatsin puisto
29. Kagul-obeliski
Keiko Fujimori
Vuonna 2021 Fujimoria vastassa oli vasemmistolainen Pedro Castillo. Fujimori hävisi vaalit vain 44 tuhannen äänen erolla. Hän kehotti kannattajiaan kadulle ja väitti vaalit jotenkin varastetun. Tappio tiesi myös sitä että Fujimori joutuu oikeuteen syytettynä rahanpesusta. Juttu liittyy brasialaiseen rakennusyhtiöön Odebrecht, joka on ollut osallisena useissa korruptiotapauksissa Etelä-Amerikassa viime vuosina.
Katariinan palatsi
Katariinan palatsin puisto
30. Eläkkeelle jäääneiden hevosten talli
Katariinan puiston kartta 1. Katariinan palatsi 2. Kylmäkylpylä ja Akaattihuoneet 3. Cameronin galleria 4. Yläkylpylä 5. Alakylpylä 6. Eremitaaši-paviljonki 7. Eremitaašin keittiö 8. Morea-pylväs 9. "Rakkaille tovereilleni" portti 10. Grotto-paviljonki 11. Amiraliteetti venevaja12. Saari-paviljonki 13. Tšesme-pylväs 14. Marmorisilta 15. Turkkilainen kylpylä 16. Pyramidi 17. Punainen (Turkkilainen) vesiputous 18. Goottilainen portti 19. Rauniotorni 20. Orlov-portti 21. Graniittiterassi 22. Suihkulähde "Tyttö ja ruukkku" 23. Konserttisali 24. Rauniokeittiö 25. Kitisevä pagodi 26. Iltasali 27. Katariina II:n suosikin muistomerkki 28. Yksityispuutarha 29. Kagul-obeliski 30. Eläkkeelle jääneiden hevosten tallit
Aluesuunnittelu, puisto ja sen rakennukset
pienoiskuva|200x200px| Eremitaaši-paviljonki, Katariinan palatsin puisto, arkkitehti [[Bartolomeo Rastrelli, 1746-1754 ]] pienoiskuva|200x200px| Marmorisilta, Katariinan palatsin puisto, n. 1770-luku |vasen Arkkitehti Vasili Nejolovin (1722-1782)   vuonna 1768 tekemää Tsarskoje Selon alueen yleissuunnitelmaa työsti vuonna 1771 Johann Busch, joka myös laittoi sen käytäntöön. Arkkitehti Antonio Rinaldi suunnitteli Tšesme-pylvään, Morea-pylvään ja Kagul-obeliskin voittoisan Venäjän-Turkin sodan 1768-1774 muistoksi. Nejolovin goottilaisia ​​monumentteja ovat Amiraliteetti, Eremitaaši-keittiö ja Punainen (Turkkilainen) kaskadi eli vesiputous, ja hänen kiinalaisaiheisia (chinoiserie) rakennuksiaan ovat "Kitisevä pagodi" (ven. Скрипучая беседка, nimi johtuu katon metallituuliviiristä) ja Suuri kapriisi -silta. Vasili Nejolovin varhaisia uusklassisia rakennuksia ovat Ylä- ja Alakylpylä. Nejolov rakennutti myös oopperatalon vuosina 1778-1779. Arkkitehti Charles Cameron suunnitteli 1780-luvulla "Termit" eli kylpylät osaksi Katariina II:n "kreikkalais-roomalaista rapsodiaa" ja aloitti Kiinalaisen kylän rakennuttamisen Aleksanterin palatsin puistoon. Giacomo Quarenghi suunnitteli Musiikkipaviljongin ja Cereksen temppelin Ylälammen saarelle. Hänen suunnittelemansa "Rauniokeittiö" rakennettiin Konserttisalin viereen, jossa lämmitettiin aterioita konserttivieraille. Hoviarkkitehti Ilja Nejolovin (1745-1793) suunnittelema pieni Babolovon palatsi eli datša rakennettiin ruhtinas Grigori Potjomkinille vuoteen 1785 mennessä ja 1790-luvulla arkkitehti Giacomo Quarenghi suunnitteli lähistölle Aleksanterin palatsin.
Vanha puutarha, hollantilainen muotopuutarha
pienoiskuva|200x200px| Yläkylpylä-paviljonki, Katariinan palatsin puisto, arkkitehdit Vasili ja Ilja Nejolov |vasen Vanhan tai hollantilaisen puutarhan sanotaan olleen Pietari I:n itsensä perustama. Hollantilaiset maisema-arkkitehdit Jan Roosen ja Johann Vocht suunnittelivat Vanhan puutarhan 1720-luvulla kolmelle terassille palatsin edustalle. Samaan aikaisesti tehtiin Peililammet kolmannelle terassille ja mäkeä alas laskevalle Vangaza-nimiselle purolle kaksi muuta lampea: Ylä (suuri) lampi ja Myllylampi, joka liitettiin myöhemmin kaskadiin eli suihkulähteeseen tai Alalampiin. 1700-luvun puolivälissä puutarhaa laajennettiin, uusittiin ja koristeltiin arkkitehti Bartolomeo Rastrellin veistoksella, joka suunnitteli myös Eremitaaši-paviljongin (Erakkomaja), Grotto-paviljongin (Luola) sekä Kelkkamäki (Tobolsk) -suihkulähteen. pienoiskuva|200x200px| Alakylpylä-paviljonki, Katariinan palatsin puisto, arkkitehti Vasili Nejolov Suuri lampi, jonka keskellä sijaitsevalla saarella oli kuusikulmainen Lusthaus (huvipaviljonki) ja sitä ympäröivät polut. 1770-luvulla arkkitehti Vasili Nejolov ja hänen poikansa arkkitehti Ilja Nejolov suunnittelevat puutarhaan Amiraliteetti-kompleksin, Eremitaašin keittiön sekä keisarillisen Ylä- ja hovimiesten Alakylpylä-paviljongit. Pitkittäinen Kala-kanava vuodelta 1721, jossa alkuperäissuunnitelmien mukaan piti kasvattaa kaloja, ulottui puutarhan rajaa pitkin Isosta lammesta Alalampien vesiputouksiin asti ja siinä oli kaksitoista patoa. . vasen|pienoiskuva|200x200px| Eremitaašin keittiö, Katariinan palatsin puisto, arkkitehti Vasili Nelojov Vanhan puutarhan tärkeimmät rakennelmat ovat Yläkylpylä, Alakylpylä, Eremitaaši-paviljonki, Grotto (Luola), Eremitaašin keittiö, Morea-pylväs, Vorota-portti ja Orlov-portti. Englantilaisen puiston päärakennelmat ovat hollantilaistyylinen venevaja Amiraliteetti, Saari-paviljonki, Tšesme-pylväs, Marmorisilta, Turkkilainen kylpylä, Pyramidi, Punainen (Turkkilainen) vesiputous, Goottilainen portti, Rauniotorni, Orlov-portti, Graniittiterassi, "Tyttö ja ruukku" -suihkulähde, Konserttisali, Rauniokeittiö, Nariseva pagodi, Iltasali, Kagul-obeliski ja Yksityispuutarha.
Englantilainen maisemapuisto
pienoiskuva|200x200px| Tšesme-pylväs ja Turkkilainen kylpylä, Katariinan palatsin puisto, 1770-luvulla palatsin eteläpuolelle Suuren lammen ympärille rakennettiin englantilainen maisemapuisto. Työ aloitettiin arkkitehti Vasili Nejolovin valvonnassa ja sen viimeisteli englantilainen puutarhuri John Bush. Suuri lampi muotoiltiin uudelleen ja muutettiin järveksi osaksi uutta puistoa. Myös Alalampien suorakulmaisia ääri​​viivoja pehmennettiin. Puolikuulammet lisättiin kolmannelle terassille, jossa ne säilyivät puiston jälleenrakentamiseen 1960-luvulle saakka. Vesistöistä, jotka muodostivat viidenneksen Katariinan puiston pinta-alasta, tuli tärkeä elementti. Maaston luonnollinen kaltevuus koilliseen mahdollisti kaikkien vesistöjen yhdistämisen yhdeksi painovoiman ohjaamaksi järjestelmäksi ja siihen sisältyi joitain pieniä, mutta rajuja vesiputouksia. Katariina II Suuri kiirehti näyttämään valistuksen ajan Euroopalle puutarhan, joka ei ollut pelkästään uusinta tyyliä, vaan myös koristeltu monumenteilla, jotka ylistivät hänen hallituskautensa suuruutta. Venäjän-Turkin sodassa saatujen voittojen kunniaksi hän rakennutti 1770- ja 1780-luvuilla Rauniotornin, Tšesme-, Morea- ja Krim-pylväät, Kagul-obeliskin, Turkkilaisen kioskin ja Punaisen (Turkkilaisen) kaskadin eli vesiputouksen. vasen|pienoiskuva|200x200px| Grotto-paviljonki, Katariinan palatsin puisto, arkkitehti [[Bartolomeo Rastrelli, 1750-luku ]] Keisarinnan, valistushallitsijan ja lainsäätäjän hienostunutta makua osoittivat Kylmäkylpylä-paviljonki ja sen Akaattihuoneet, Cameronin galleria, Konserttitalo ja muut uusklassiset rakennukset. Valurautaisen Goottilaisen portin rakentaminen ja suuri määrä metallisiltoja olivat osoitus Venäjän keisarikunnan teollisuuden saavuttamasta korkeasta tasosta. Puistopaviljonkien ja huvimajojen monipuolinen suunnittelu sekä taiteellinen toteutus oli tehty ihmisten iloksi ja rentoutumiseen.
Keisari Aleksanteri I rakennutti vuonna 1817 arkkitehti Vasili Stusovin suunnitteleman Napoleonista armeijasta vuonna 1812 saadulle voitolle omistetun Rakkaille tovereilleni -portin eli riemukaaren ja 1850-luvulla Katariinan puistokokonaisuuteen valmistui Turkkilainen kylpylä-paviljonki. Vuonna 1865 Zubovin siiven eteläisen julkisivun edessä olevalle nurmikolle rakennettiin yksityispuutarha, jossa oli italialaistyylinen marmorisuihkulähde ja pergolakuisti. vasen|pienoiskuva|200x200px| Rauniotorni ja Orlov-portti, Katariinan palatsin puisto pienoiskuva|200x200px| Tyttö ja ruukku -suihkulähde, Katariinan palatsin puisto, kuvanveistäjä Pavel Sokolov |keski pienoiskuva|200x200px| Amiraliteetti venevaja, Katariinan palatsin puisto, arkkitehti Ilja Nelojov vasen|pienoiskuva|200x200px| Kitisevä pagodi, Katariinan palatsin puisto, arkkitehti Vasili Nejolov pienoiskuva|200x200px| Rauniokeittiö, Katariinan palatsin puisto, arkkitehti [[Giacomo Quarenghi |keski]]
Petr Nemšovský
Petr Nemšovský (etunimi myös muodossa Peter, 6. tammikuuta 1943 Bratislava – 11. toukokuuta 2020 Praha, Tšekki) oli tšekkoslovakialainen kolmiloikkaaja.
Nemšovský voitti sisäratojen Euroopan mestaruuden Prahassa 1967 ennätyksellään 16,57 metriä. Vuotta aikaisemmin Dortmundin sisäratojen EM-kilpailuissa hän saavutti pronssia tuloksella 16,28 metriä. Budapestin EM-kilpailuissa 1966 Nemšovský sijoittui kymmenenneksi. Hän voitti Tšekkoslovakian mestaruuden kolmiloikassa ulkoradoilla neljästi ja pituushypyssä sisäradoilla kerran. Nemšovský kuoli 77-vuotiaana 11. toukokuuta 2020.
Douglas D-558-2 Skyrocket
thumb|right|Douglas D-558-2 Skyrocket, hypersooninen tutkimuskone. Douglas Skyrocket (Douglas D-558-2 Skyrocket, D-558-II) oli hypersooninen tutkimuskone, jonka valmistaja oli Douglas Aircraft Company. Konetyypin yksilöitä valmistettiin kolme kappaletta, jotka kaikki on sittemmin museoitu, sillä yksikään ei tuhoutunut. Kone ensilensi 4. helmikuuta 1948. Siinä oli sekä XLR-8 RM-5 rakettimoottori, jonka teho 27 kN että Westinghouse J-34 WE-40 suihkumoottori, teho 13 kN. Yhteisteho oli siten 40 kN.
D-558-2 Skyrocket rikkoi ensimmäisenä kahden machin rajan. Se saavutti myös korkeusennätyksiä, kyeten lentämään noin 24 kilometrin korkeuteen. Kummatkin arvot saavutettiin vain ns. emä-aluksesta laukaistuna. Tällaisia olivat B-29 ja B-50. US Navyn alaisuudessa lennetty ennätysyritys toteutettiin 20. marraskuuta 1953. Koneen pilotti oli A. Scott Crossfield. Huippunopeudeksi tuli Mach 2.005 eli 2 135 km/h, 18 000 metrin korkeudessa. Sitä edeltäen ohjasi William "Bill" Bridgeman koneen 23 848 m korkeudessa, 1 992 km/h nopeuteen. Skyrocketia edelsi D-558-1 Skystreak.
Koska kone laukaistiin liikkeelle toisesta lentokoneesta, niin ei saavuttanut kaikkia niin kutsutusti normaaleille kansainvälisen ilmailuliiton (FAI) lentokoneille asettamia kriteerejä. Vastaavanlaista tapahtui esimerkiksi koneiden, X-1 ja X-2 kohdalla. Skyrocketin konstruktio vaikutti myös keskiraskaan, Yhdysvaltain laivaston käyttämän pommituskoneen, A-3 Skywarriorin suunnittelussa merkittävästi. thumb|right|Douglas D-558-2 nro 2:ta (#144) valmistellaan lennolle muunnellun [[B-29:n alle.]]
Kukësin piirikunta
Kukësin piirikunta oli yksi Albanian 36:sta piirikunnasta vuoteen 2000 saakka, jolloin se lakkautettiin. Se kuului Kukësin prefektuuriin, joka vastaa nykyistä Kukësin maakuntaa. Piirikunnan pinta-ala oli 956 neliökilometriä ja vuoden 2001 väestönlaskennassa siellä oli 64 054 asukasta.
Huulilävistys
thumb|150px Huulilävistys on lävistys, joka sijaitsee ylä- tai alahuulessa tai niiden alueella.
Huulilävistyksen tekeminen
Huulilävistys tehdään steriilillä neulalla, jonka koko riippuu halutun korun paksuudesta. Koruna käytetään tyypillisesti rengasta tai tappia, jonka koko on 16 g (1,2 mm), 14 g (1,6 mm) tai suurempi. Lävistyksen jälkeisen turvotuksen vuoksi huuleen voidaan asettaa ensin pidempi tappi, joka vaihdetaan lyhyempään turvotuksen laskettua.
Huulilävistys paranee noin 4–5 viikossa.
Huulilävistyksen riskit
Kuten kaikilla muillakin lävistyksillä, huulilävistyksellä on riski tulehtua, kasvattaa arpikudosta tai keloidia. Huulilävistyksellä on harvinainen riski vaurioittaa hampaita ja ikeniä. Tietyt korumateriaalit aiheuttavat hampaiden kiillevaurioita, ja jos korun alueelle osuu isku, se voi lohkaista hampaita. Lävistys voi ärsyttää ikeniä ja aiheuttaa niiden vetäytymistä, vain jos korua ei heti sen hankkiessa hoideta hyvin. Usein ongelma saadaan poistettua vaihtamalla koru sopivampaan, mutta toisinaan huulikoru täytyy poistaa lisävaurioiden välttämiseksi. Huulikoru voi myös revetä huulesta, jolloin huuleen jää suuri arpi.
Lumipallo (täsmennyssivu)
Lumipallo voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Dix–Hill Cartel
Dix–Hill Cartel oli Pohjois- ja Etelävaltioiden Yhdysvaltain sisällissodan aikaan luoma järjestelmä, jossa sovittiin sotavankien vaihtamisesta. Sopimus järjestelmän luomisesta allekirjoitettiin kuuden kuukauden mittaisten neuvottelujen jälkeen 22. heinäkuuta 1862. Sopimuksen nimi viittaa Unionin kenraalimajuri John Dixiin ja Konfederaation kenraalimajuri Daniel Harvey Hilliin, jotka olivat mukana sopimusneuvotteluissa.
Dix-Hillin sopimuksen mukaan osapuolet vaihtaisivat samanarvoisia sotavankeja yksi yhteen -periaatteella. Lisäksi sopimuksessa määriteltiin suhdeluvut, joiden perusteella osapuolet voisivat vaihtaa eriarvoisia vankeja keskenään. Esimerkiksi yksi luutnantti vastasi vankienvaihossa neljää miehistöön kuuluvaa, majuri taas kahdeksaa.
Dix-Hillin sopimuksen mukainen vankienvaihto päättyi heinäkuussa 1863, kun Pohjoisvaltiot irtisanoutuivat siitä. Irtisanoutumisen syynä oli se, että Etelävaltiot eivät enää suostuneet kohtelemaan tummaihoisia sotavankeja samanarvoisina kuin valkoihoisia. Dix-Hillin sopimuksen päättymisestä huolimatta osapuolet tekivät tämän jälkeenkin vielä joitakin vankienvaihtoja.
Mindel
thumb|Mindeljokea [[Mindelheimin kaupungin kohdalla.]] Mindel on hiukan alle 80 kilometriä pitkä joki Baijerissa, eteläisessä Saksassa. Se saa alkunsa Kaufbeurenin länsipuolelta Allgäun alueella ja virtaa likimain pohjoisen suuntaan. Siihen laskevia sivujokia ovat Flossach ja Kammel. Mindel itse laskee Tonavaan Gundremmingenissä lähellä Günzburgia. Joen varrella sijaitsevat Mindelheimin, Burgaun ja Thannhausenin pikkukaupungit.
Mindelistä on saanut nimensä 480 000–430 000 vuoden takainen Alppien jäätiköitymisvaihe; katso Elster-jääkausi.
Sarah Churchill (näyttelijä)
Sarah Millicent Hermione Churchill (oik. Sarah Tuchet-Jesson, 7. lokakuuta 1914 – 24. syyskuuta 1982) oli brittiläinen näyttelijä ja tanssija. Hän esiintyi 1940- ja 1950-luvulla noin viidessä elokuvassa ja parissakymmenessä televisiosarjassa. Elokuvassa Kuninkaalliset häät (Royal Wedding, 1951) hän oli yhdessä pääosista.
Sarah Churchill oli Winston Churchillin tytär, ja käytti elokuvissa tyttönimeään. Hän sai nimensä Sarah Churchillin, Marlboroughin herttuattaren mukaan. Hän meni naimisiin vuonna 1936 konserttipianisti Victor Oliverin kanssa, vaikka vanhemmat olivat liittoa vastaan. Vuonna 1962 hän meni naimisiin kolmannen kerran, nyt Lordi Audleyn (Percy Henry Touchet Tuchet-Jesson) kanssa.
Vilho Numminen
Juuso Vilho Numminen (20. tammikuuta 1896 Kuru – 27. maaliskuuta 1960 Helsinki) oli korkeimman oikeuden jäsen ja monien eri luottamustehtävien aktiivi.
Sarah Churchill (näyttelijä)
Alkoholisoitunut Churchill oli myöhemmin julkisuudessa skandaaliensa vuoksi. Hänet pidätettiin useaan otteeseen julkisen juopumuksen ja häiriökäyttäytymisen vuoksi.
Vilho Numminen
Nummisen vanhemmat olivat rovasti August Mauri Numminen ja Aina Alina Durchman. Numminen tuli ylioppilaaksi Tampereen lyseosta 1915 ja suoritti oikeustutkinnon 1921. Hän auskultoi Turun hovioikeudessa ja sai varatuomarin arvon 1924. Seuraavana vuonna hän toimi asianajajana Tampereella ja 1927–1936 Vaasassa. Siellä hän työskenteli myös hovioikeudessa, ensin kanslistina ja sitten vuodesta 1938 asessorina. Syyskuussa 1946 Nummisesta tuli Korkeimman oikeuden jäsen ja oikeusneuvos. Hänellä oli päätyönsä ohessa useita luottamustoimia, kuten Helsingin vuokrantarkastuslautakunnan 2. osaston puheenjohtajuus 1950–1952, kirkkoneuvoston jäsenyys Vaasassa kahteen otteeseen 1930- ja 1940-luvulla sekä kirkolliskokousedustajuus 1940-luvun ja 1950-luvun alussa. Suomen hovioikeuksien tuomarien yhdistyksen hallituksen jäsen Numminen oli 1943–1946, Suomen tuomarien liiton hallitukseen hänet valittiin 1945. Numminen menehtyi 1960 keuhkovaivaan, josta hän oli pitkään kärsinyt.
Sarah Churchill (näyttelijä)
Churchillin omaelämäkerta Keep on Dancing ilmestyi 1981.
Vilho Numminen
Nummisen puoliso vuodesta 1927 oli Aino Sofia Turja (1905–1995 ). Heidän lapsiaan ovat toimittaja, kirjailija Juha Numminen (s. 1938) ja kansliapäällikkö, ministeri Jaakko Numminen (s. 1928).
Risto Urrio
Risto Olavi Urrio (s. 15. maaliskuuta 1948, Laukaa) on suomalainen toimittaja, kirjailija, Jyväskylän kirjailijatalon entinen toiminnanjohtaja ja Suomen Maakuntakirjailijat ry:n entinen puheenjohtaja. Nykyisin (2011–) Suomen Maakuntakirjailijat ry:n varapuheenjohtaja.
Urrio on ollut mukana toimittamassa useita kronikoita ja julkaissut antologioita sekä toimittanut omakustannekirjoja, joihin myös suunnitellut kansia. Hän on myös suomentanut Jyväskylän kaupunginteatterille näytelmiä ja ollut aktiivisesti teatteritoiminnassa mukana. Urrio on kirjoittanut avustajana Keskisuomalaiseen vuodesta 1992 sekä muun muassa Savon Sanomiin, Suur-Jyväskylän lehteen ja Kortepohjalaiseen. Hän toimii Jyväskylän Sataman Yön tiedotusvastaavana, Kortepohjan asukkaat ry:n ja Viitaniemen koulun vanhempainneuvoston hallituksissa, Sohwin Kulttuuripalkinnon raadissa ja tiedottajana sekä työskenteli uuden kustantajan, Kärpänen Kustannuksen markkinointivastaavana. Urrio valittiin 2010 Kortepohjan Asukkaat ry:n puheenjohtajaksi ja 2011 Kortepohjalainen-lehden päätoimittajaksi.
Urrio kuvaa tuotannossaan muun muassa Keski-Suomea ja sen ihmisiä. Hänen kirjoistaan löytyvät kaksi paikallista maankuulua kylähullua ja peruskeskisuomalaista mieskuoroa kuvaavat teokset. Urrio on myös toimittanut pakinakirjan Tuplawee I, Hankasalmen Sanomien päätoimittajasta ja Keskisuomalaisen erikoistoimittajasta Heikki "Tuplawee" Wirtasesta.
Urrio on toiminut toistakymmentä vuotta kirjoittajien kouluttajana mm. Laukaan, Jyvälän ja Jyväskylän kansalaisopistoissa. Syksyllä 2014 hän aloittaa Elämäntarina-kurssit Aurinkorannikolla, Fuengirolan Sofia-opistossa.
Urriolle on myönnetty ravintola Sohwin 1. kulttuuripalkinto vuonna 1992.
Eisriesenwelt
thumb|Eisriesenwelt Eisriesenwelt on luonnollinen kalkkikivi-jääluola Werfenissä, Itävallassa, noin 40 kilometriä etelään Salzburgista. Luola on Hochkogel-vuoren sisällä Tennen-vuoristossa Alpeilla. Se on maailman suurin jääluola: se on 42 kilometriä pitkä ja siellä vierailee vuosittain noin 200 000 turistia.
Historia
Virallisesti luolaston löysi ensimmäisenä Anton Posselt, luonnontieteilijä Salzburgista, vuonna 1879, joskin hän tutki luolaa vain 200 metrin syvyydestä. Ennen Posseltin löytöä luolasta tiesivät vain paikalliset asukkaat, jotka eivät suostuneet tutkimaan luolaa, koska uskoivat sen olevan portti Helvettiin. Vuonna 1880 Posselt julkaisi löytönsä vuorikiipeilylehdessä, mutta raportti unohdettiin pian.
Alexander von Mörk, speleologi Salzburgista, kuului harvoihin Posseltin löydön muistaviin ihmisiin. Hän johti monia tutkimusretkiä luolastoon alkaen vuodesta 1912, ja pian muut tutkijat aloittivat omat tutkimuksensa. Von Mörk kuoli ensimmäisessä maailmansodassa vuonna 1914, ja hänen tuhkauurnansa on sijoitettu luolassa olevaan syvennykseen. Vuonna 1920 luotiin ensimmäiset vakiintuneet reitit luolan suulle sekä rakennettiin mökki tutkijoille. Pian sen jälkeen luolan yllättävästä suosiosta kiinnostuneita turisteja alkoi saapua. Myöhemmin vuorelle rakennettiin toinen mökki sekä polut Werfenistä ja Tänneckistä. Vuonna 1955 rakennettiin kabiinihissi, joka lyhensi 90-minuuttisen kiipeämisurakan kolmeminuuttiseksi.
Vierailu
Luola on vuosittain avoinna 1.5. - 26.10. Lämpötila luolan sisällä on usein alle 0 astetta Celsiusta, johtuen luolan sisätilojen kylmästä ilmavirrasta, joten lämmintä vaatetusta suositellaan vierailijoille. Valokuvaaminen luolan sisällä on kielletty, jotta opastetut kierrokset sujuisivat nopeasti.
Kierros alkaa luolan sisäänkäynniltä, jatkuen "Posseltin halliin", avaraan tilaan, jonka keskellä on Posseltin torniksi kutsuttu stalagmiitti. Tornin takapuolelta löytyy luolan seinään lyöty risti, joka merkkaa Anton Posseltin tutkimusretken kaukaisinta pistettä. Ristiltä näkee suuren jääseinämän, joka kohoaa jopa 25 metrin korkeuteen. Seuraavaa jäämuodostelmaa kutsutaan Hymirin linnaksi - Hymir on jättiläinen skandinaavisessa mytologiassa - jonka vieressä stalaktiitit muodostavat jääuruiksi nimetyn monumentin.
Jääurkujen jälkeen kierros suuntaa Alexander von Mörkin katedraaliin, joka on luolan suurimpia "huoneita" ja samalla von Mörkin viimeinen leposija. Viimeinen pysähtymispiste kierroksella on Jääpalatsi kilometrin päässä luolan sisäänkäynniltä ja 400 metriä maanpinnan alapuolella. Jääpalatsilta vierailijat kääntyvät takaisin kohti luolan sisäänkäyntiä ja palaavat hieman eri reittiä takaisin luolan suuaukolle. Kierros luolassa kestää noin tunnin ja viisitoista minuuttia. .
Aiheesta muualla
47.50278°N, 13.18972°W
Juha Hiltunen
Juha Petteri Hiltunen (s. 25. huhtikuuta 1976 Eno) on suomalainen kreikkalaisroomalaisen tyylin painija. Hän edusti aiemmin Joensuun Voimailu-Kerhoa ja nykyisin Ilmajoen Kisailijoita. Häntä valmentavat Seppo Yli-Hannuksela ja Juha Virtanen.
Kiska
Kiska on Ratsaariin kuuluva tulivuorisaari Aleuteilla. Se on noin 35 kilometriä pitkä ja 2,4–9,7 kilometriä leveä. Saaren pohjoisosassa sijaitsee 1 221 metriä korkea tulivuori.
Juha Hiltunen
Hiltunen sijoittui MM-kilpailuissa 66 kg:n sarjassa 23:nneksi 2005, 42:nneksi 2007 ja 12:nneksi 2009. EM-kilpailuissa hän oli samassa sarjassa kolmastoista 2007. Kadettien MM-kilpailuissa hän oli 1992 viides sarjassa 55 kg ja opiskelijoiden MM-kilpailuissa 1998 kuudes sarjassa 63 kg.
Kiska
Vitus Beringin retkikunta löysi Kiskan 25. lokakuuta 1741 palatessaan toiselta matkaltaan. Saaresta tuli Venäläis-amerikkalaisen komppanian kauppatukikohta vuonna 1775. Saari ostettiin Yhdysvalloille 1867.
Juha Hiltunen
Hiltunen on voittanut Suomen-mestaruuden 66 kg:n sarjassa 2007. SM-hopeaa hän on saanut 62 kg:n sarjassa 1995, 63-kiloisissa 1997 ja 1998, 66 kg:n painoluokassa 2003 ja 2004 sekä 69-kiloisissa 2000 ja 2001. SM-pronssia hän on saanut 66-kiloisissa 2005 ja 2009. Vapaapainin SM-kilpailuissa hän sai pronssia 76 kg:n sarjassa 2000.
Kiska
6. kesäkuuta 1942 japanilaisen kolmannen erikoismaihinnousuosaston 500 miestä nousivat maihin saarella ja vangitsivat Yhdysvaltain laivaston sääaseman kymmenen hengen miehistön. Seuraavana päivänä japanilaiset nousivat maihin Attulle. Yhdysvalloille sen maaperän miehitys oli henkinen isku. Yhdysvaltain laivasto pyrki estämään saaren huollon ja alkoi lokakuun 1942 aikana pommittaa Kiskaa seitsemän kertaa, mutta vain kaksi tehtävää epäonnistui sään vuoksi. Attu vallattiin takaisin seuraavana talvena.
Juha Hiltunen
Hiltunen oli voittamassa beachfutiksen Suomen-mestaruutta FC Nötkötin joukkueessa 2005.
Kiska
Kiskan takaisin valtaamiseen siellä arvioiden mukaan olleelta 5 200 miehen japanilaisjoukolta koottiin 34 426 sotilasta, 95 laivaa – mukaan lukien kolme taistelulaivaa ja raskas risteilijä – ja 168 lentokonetta. Saaren valtaus käynnistyi 17. elokuuta 1943, mutta japanilaiset olivat hylänneet sen sumun suojissa jo 28. heinäkuuta. Tästä huolimatta tappiot olivat lähes 200 henkeä oman tulituksen ja japanilaisten ansojen seurauksena. 87 miestä kuoli hävittäjä USS Abner Readin ajettua miinaan.
Kiska on nykyisin Yhdysvaltain kansallinen historiallinen maamerkki ja suojeltu. Siellä lukuisia varustevarastoja, tunneleita, tykkiasemia ja hylkyjä, jotka ovat säilyneet lähes muuttumattomina vuodesta 1943.
Kivikkoyölisko
Kivikkoyölisko (Xantusia riversiana) on yöliskojen heimoon kuuluva liskolaji. Se on keskikokoinen lisko, mutta yksi suurimmista yöliskoista. Sen pituus kuonosta peräaukkoon on noin 6–11 senttiä ja se painaa 10–25 grammaa. Kivikkoyöliskon väri vaihtelee harmaasta ruskeaan ja sillä on nokimaisia raitoja. Sitä tavataan San Clemente Islandin, San Nicolas Islandin ja Santa Barbara Islandin saarilta Kalifornian Channel Islands -saaristossa. Lisko suosii tiheää, matalaa kasvustoa kivisellä maaperällä. Se syö pieniä selkärangattomia ja kasvisainesta. Naaras synnyttää kerralla noin neljä elävää poikasta. Lajia uhkaavat saalistus, elinympäristön tuhoutuminen ja alhainen lisääntymistaso.
Kannat
Kannat (Canna) on yksisirkkaisiin kuuluva ruohovartisten kukkivien kasvien suku. Kannat ovat kotoisin läntisen pallonpuoliskon trooppisilta ja subtrooppisilta alueilta. Niitä kasvatetaan koristekasveina ja ravinnoksi myös muualla maailmassa.
Kannat on kannakasvien heimon ainoa suku. Se on aikanaan jaettu jopa 58 lajiin, mutta tutkimukset ovat osoittaneet monia näistä synonyymeiksi, ja nykyisin lajeja erotetaan kymmenen. Afrikan ja Aasian kannakannat ovat luontoon levinneitä Amerikasta tuotujen mukuloiden jälkeläisiä.
Etelä-Amerikassa kasvavan intiankannan juurakosta ja maavarsista saadaan proteiini- ja tärkkelyspitoista jauhoa, jota käytetään ravinnoksi.
Kannoista on jalostettu lukuisia isokukkaisia hybridilajikkeita koristekasveiksi.
Kannoja kasvatetaan koristekasveina ruukuissa ja istutuksissa. Niillä on suuret lehdet ja näyttävät punaiset, oranssit, keltaiset tai vaaleanpunaiset kukat. Kasvi talvehtii maavarsiensa avulla 10–15 °C:n lämpötilassa – viileässä ilmastossa maavarret siirretään talveksi kasvihuoneisiin.
Katkero
Katkerot ovat katkeroiden maustejuurista tai kuorista uutetuilla katkeroaineilla maustettuja alkoholijuomia. Niiden maku on yleensä voimakkaan karvas ja alkoholipitoisuus vaihtelee 20–40 tilavuusprosentissa. Tunnettuja merkkejä ovat muun muassa Campari, Fernet-Branca ja Gammel dansk. Katkeroita käytetään ruokaryyppynä ja drinkeissä.
Harry Shum Jr.
Harry Shum Jr. (s. 28. huhtikuuta 1982 Limón, Costa Rica) on yhdysvaltalainen näyttelijä, tanssija ja koreografi.
Nuoruus
Shum syntyi Limónissa Costa Ricassa. Hänen äitinsä on kotoisin Hongkongista ja isänsä Kantonista Kiinasta. Shumilla on kaksi isosiskoa, Susana ja Cristina. Perhe muutti San Franciscoon Shumin ollessa 6-vuotias. Shum on kiitollinen kansainvälisestä taustastaan ja kokee saaneensa parhaat puolet monesta kulttuurista. Hän puhuu englantia, espanjaa ja kiinaa.
Ura
Shum alkoi luoda uraa tanssijana San Franciscossa valmistuttuaan lukiosta. Hän toimi useiden tunnettujen muusikoiden kuten Beyoncén, Mariah Careyn, Jennifer Lopezin ja Ashantin taustatanssijana. Hän tanssi Applen iPod-mainoksessa. Shum sai pienen roolin televisiosarjasta Käytäväpeliä vuonna 2003. Tämän jälkeen hän esiintyi tanssiaiheisissa elokuvissa You Got Served, Stomp the Yard ja Center Stage: Turn It Up.
Katkero
Amaro (likör)
Harry Shum Jr.
Ura
Shum on näytellyt televisiossa musiikaalisarjassa Glee vuodesta 2009. Hänen roolinsa oli aluksi pieni, mutta sarjan kolmannella tuotantokaudella hänen roolihahmostaan Mike Changista tehtiin yksi sarjan päähenkilöistä. Shum toimii koreografina tanssia käsittelevässä televisiosarjassa The Legion of Extraordinary Dancers. Hän on myös näytellyt sarjassa. Shum esiintyi tanssielokuvassa Step Up 3D vuonna 2010.
Vuonna 2011 Shum esiintyi action-painotteisessa lyhytelokuvassa 3 Minutes, joka sai suosiota. Elokuva huomioitiin mm. New York Postissa, Seventeen Magazinessa ja virallisella Star Wars -sivustolla. Shum näyttelee vuonna 2016 alkaneessa Shadowhunters-sarjassa Magnusta.
FS Courbet (1882)
Courbet oli Ranskan laivaston vuonna 1882 vesillelaskettu Courbet-luokan ironclad-taistelulaiva.
Valmistus
Alus tilattiin Toulonin laivastontelakalta ja sen köli laskettiin 19. heinäkuuta 1875. Alus laskettiin vesille 27. huhtikuuta 1882 nimellä Foudroyant. Tieto amiraali Courbetin 11. kesäkuuta tapahtuneesta kuolemasta lippulaivansa Bayardin kannella Makungissa tultua tietoon alus nimettiin 25. kesäkuuta 1885 meriministerin päätöksellä uudelleen Courbetiksi sen ollessa edelleen varustettavana. Se otettiin palvelukseen 20. lokakuuta 1886.
Tim Skold
Syksyllä 2008 ilmestyi Skoldin "Behind the Player" DVD jossa hän kertoo musiikki urastaan ja opettaa soittamaan Marilyn Mansonin Putting Holes in Happinessin bassolla ja kitaralla.
2009 huhtikuussa ilmestyi Skold vs. KMFDM:än ensimmäinen albumi.
The Dressmaker
The Dressmaker (The Dressmaker) on australialainen satiirinen kostoelokuva vuodelta 2015. Sen on ohjannut Jocelyn Moorhouse.
Elokuvan päähenkilöä Tillyä (Kate Winslet) on lapsena syytetty pojan kuolemasta, ja hänet karkotetaan kylästä, mutta hän palaa: ”Olen palannut, te äpärät”.
Arviot
Arto Pajukallio pitää Tv-maailmassa julkaistussa arviossaan elokuvaa ”naistenleffana”. Elokuvassa on herkullisia juonenkäänteitä, ja se sisältää viitteitä Australiassa suosittuun drag-kulttuuriin. Musiikissa on spagettiwesternin sointeja.
Tikkurilan kirjasto
Tikkurilan kirjasto on Vantaan kaupunginkirjaston pääkirjasto. Kirjasto on lainaus- ja kävijämäärältään suurin Vantaan kirjastoista. Se sijaitsee keskeisellä paikalla Vantaan Tikkurilan kaupunginosassa lähellä Tikkurilan rautatieasemaa osoitteessa Lummetie 4.
Kirjastossa on aikuistenosasto, lastenosasto sekä musiikki- ja mediaosasto. Rakennuksessa sijaitsevat myös Vantaan kirjastoautopalvelujen työtilat ja kirjastoautojen tallit sekä kirjastopalvelujen hallinnon, logistiikan ja sekä hankinta- ja luettelointikeskuksen tilat. Kirjastotalossa toimii lisäksi osa Vantaan musiikkiopistosta ja Vantaan aikuisopistosta.
Vuonna 2018 Tikkurilan kirjastossa kävi noin 473 000 kävijää.
Historia
Nykyinen Tikkurilan kirjastotalo on vihitty käyttöön vuonna 1984. Sen suunnittelukilpailun voitti ehdotus "Heijastuksia". Rakennustyöt aloitettiin vuonna 1982. Arkkitehtisuunnittelun on tehnyt Arkkitehtitoimisto Perko & Rautamäki ja sisustussuunnittelun Sisustus- ja tuotesuunnittelu Sistergo Oy. Kirjastotalo oli Vantaan ensimmäinen suuri kulttuurin monitoimitalo.
Urho Kujala
Urho Kujala (s. 18. toukokuuta 1957, Vampula) on suomalainen entinen suunnistaja, joka oli tuomassa Suomelle MM-pronssia suunnistusviestissä 1978 ja voittamassa Tiomila-viestiä 1982.
Urho Kujala edusti Suomea kolmissa suunnistuksen MM-kisoissa. Debyytti tapahtui Norjan Kongsbergissa 1978, kun Kujala sai paikan Suomen viestijoukkueen ykkösosuuden suunnistajana. Norja ja Ruotsi pysyivät selvästi edellä, mutta pronssimitalin Suomeen hankkivat Kujalan lisäksi Jorma Karvonen, Simo Nurminen sekä Risto Nuuros, joka sai pidettyä Sveitsin juoksijan seitsemän sekunnin päässä takanaan. Kujalan MM-kisaura sai jatkoa Sveitsin Thunissa 1981, mutta henkilökohtaisen kisan vaatimaton 39. sija ei tuottanut jatkotehtäviä. Vuoden 1983 MM-kisoissa Unkarin Zalaegerszegissa Kujala oli henkilökohtaisessa kisassa viidestoista ja pääsi viestiin kakkososuudelle, mutta tällä kertaa viestikisa tuotti vain seitsemännen sijan.
Tikkurilan kirjasto
Kokoelmat
Musiikki- ja mediaosastolla osastolla on lainattavissa laaja valikoima musiikkiaineistoa, dvd-elokuvia ja pelejä. Osastolla on asiakkaiden käytettävissä erilaisia digitointilaitteita (esim. vhs-dvd, vinyyli-cd, kasetti-cd), joita voi varata.
Tilat, välineet ja tapahtumat
Tikkurilan kirjaston ensimmäisessä kerroksessa sijaitsevat lastenosasto, musiikki- ja mediaosasto, kokous- ja opetustila Aleksis-sali, Lumme-sali ja kahvila. Toisessa kerroksessa ovat aikuisten osasto, käsikirjasto, Vantaa-kokoelma, lehtialue, galleriaseinä, lukusali, tutkijanhuoneet sekä kopiokone ja skanneri. Vuokrattava kokoushuone sijaitsee alimmassa kerroksessa, ja sinne on käynti Vehkapolun puolelta.
Tikkurilan kirjastossa tapahtuu monenlaista. Osan tapahtumista järjestää kirjasto. Suurin osa tapahtumista järjestetään yhteistyökumppaneiden kanssa. Kirjasto myös vuokraa kokoushuonetta asiakkaiden omia tilaisuuksia varten.
Runsaasti myönteistä julkisuutta ovat saaneet Tikkurilan kirjaston lastenosaston lukukoirat. Toiminta perustuu yhteistyöhön näkövammaisten kanssa.
Tikkurilan kirjaston toimintaa ohjaa Vantaan kirjastopalvelujen vuonna 2014 laadittu visio ”Rikasta arkea kirjastossa”.
Kirjaston ympäristössä on vuonna 2017 valmistunut Kirjastopuisto, jossa on skeittipaikka, lasten leikkipaikka ja nurmialue. Puistossa on järjestetty ulkoilmakonsertteja ja esitetty elokuvia.
Jura Bedic
Jura Bedic (s. 1980) on kroatialainen taidemaalari. Hänen tyypillisiä aiheitaan ovat figuratiiviset- ja asetelma-aiheet. Hän toimii ohjaajana Florence Academy of Artissa.