cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Justice League: Chronicles
Pelattavuus
Pelissä on kolme eri tehtävää eivätkä ne liity toisiinsa. Jokaisessa tehtävässä on mukana kaksi sankaria, joiden ohjaamista voi vaihdella. Moninpelissä voi pelata molemmilla hahmoilla.
Uusikaarlepyy
Historia
thumb|Kuvitettuna [[Zachris Topelius|Zacharias Topeliuksen kirjasarjassa Finland framstäldt i teckningar 1800-luvun puolivälissä.]]
Justice League: Chronicles
Pelattavuus
Hahmojen pelattavuus on yksinkertainen, sillä siinä on isku ja hyppy nappi, jonka lisäksi kullakin sankarilla on oma erikoiskykynsä. Kyky kuitenkin kestää tietyn ajan ja sen latautumiseen kestää useita sekunteja.
Uusikaarlepyy
Historia
Suurin osa Uudenkaarlepyyn kaupungista tuhoutui vuonna 1858 sattuneessa tulipalossa. Tämän jälkeen suunniteltiin kaupungin siirtämistä Oravaisten Karvatiin hyvän sataman viereen, mutta hanke jäi toteuttamatta. Arkkitehti Carl Albert Edelfelt laati uuden asemakaavan, jota täydennettiin vuonna 1910.
Pohjanmaan ensimmäinen koulu, Uudenkaarlepyyn triviaalikoulu, perustettiin vuonna 1641, mutta se siirrettiin Vaasaan vuonna 1684. Suomen toinen ruotsinkielinen kansakoulunopettajaseminaari perustettiin Uuteenkaarlepyyhyn vuonna 1873 ja se lakkautettiin vuonna 1973. Vuonna 1919 aloitti toimintansa kaupungin oppikoulu ja vuonna 1920 Suomen ensimmäinen ruotsinkielinen kristillinen kansankorkeakoulu. Oman kirjaston Uusikaarlepyy sai vuonna 1814, ja siitä tuli yleinen kansankirjasto vuonna 1865. Kaupungin oma lehti Österbottniska Posten aloitti ilmestymisensä Anders Svedbergin toimittamana vuonna 1884.
Uusikaarlepyy pysyi vuosisatojen ajan pikkukaupunkina ja vielä 350-vuotisjuhlavuonnaan 1970 se oli Suomen pienin kaupunki. Vuonna 1974 kaupungissa oli 1 569 asukasta ja sen maapinta-ala oli 21,3 neliökilometriä. Vuonna 1975 kaupunkiin liitettiin Uudenkaarlepyyn maalaiskunta sekä Munsalan ja Jepuan kunnat, jolloin sen pinta-ala kasvoi yli 30-kertaiseksi ja asukaslukukin lähes viisinkertaiseksi.
Uudenkaarlepyyn kaupunki ja maalaiskunta muodostivat koko historiansa ajan yhteisen seurakunnan. Uudenkaarlepyyn ensimmäinen kirkko rakennettiin vuonna 1607. Se purettiin vuonna 1708, jolloin valmistui asessori Elias Brennerin suunnittelema nykyinen kirkko. Kirkon vieressä on vuonna 1702 valmistunut kellotapuli.
Maantiede
Uudenkaarlepyyn kaupunki perustettiin aikanaan Lapuanjoen suuhun syvän meriväylän ääreen. Sittemmin maankohoaminen ja joen mukanaan tuoma liete ovat siirtäneet jokisuuta merelle päin, ja kaupungin keskusta on jäänyt rannikosta 4–5 kilometrin päähän yhä enemmän sisämaakaupungin luonteisena. Alkuaikojen sataman paikalla sijaitsee vuonna 1926 rakennettu vesivoimalaitos. Uudenkaarlepyyn keskusta sijaitsee hiekkapohjaisella Lapuanjoen suistomaalla. Uusi satama on rakennettu rannikolle Andra sjöniin. Uudenkaarlepyyn tärkein vesistö on länsiosan halki virtaava Lapuanjoki. Joki on koskinen ja suurimman osan vuodesta melko vähävetinen.
Luonto
Muiden Pohjanmaan rannikkoseutujen tavoin myös Uudenkaarlepyyn alue on tasaista ja loivapiirteistä. Korkeus merenpinnasta on vähäinen, eikä maaston korkeus ylitä juuri missään 30 metrin tasoa. Alavilla paikoilla maalajeina ovat turve ja hiesusavi, kun taas ympäristöstään kohoavat männikkökankaat ovat muodostuneet hiekkapohjalle. Rannikolla jokien tuoma liete ja maankohoaminen ovat historian aikana muuttaneet rantaviivaa; monet saaret ovat kuroutuneet yhteen tai kasvaneet kiinni mantereeseen.
Taajamat
Vuoden 2017 lopussa Uudessakaarlepyyssä oli 7 521 asukasta, joista 4 517 asui taajamissa, 2 964 haja-asutusalueilla ja 40:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Uudenkaarlepyyn taajama-aste on 60,4 %. Uudenkaarlepyyn taajamaväestö jakautuu neljän eri taajaman kesken:
Kaupungin keskustaajama on lihavoitu.
Väestö
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kaupungin väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.
Seurakunnat
Vuoden 2018 aluejaon mukaan Uudessakaarlepyyssä on seuraavat Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunnat:
Suomen helluntaikirkon jäsenseurakunnista Uudessakaarlepyyssä toimii Nykarleby Salemförsamling.
Suomen ortodoksisen kirkon seurakunnista Uudenkaarlepyyn alueella toimii Vaasan ortodoksinen seurakunta.
Ruoka
Uudenkaarlepyyn pitäjäruoaksi nimettiin 1980-luvulla mutti.
Nähtävyydet
pienoiskuva|vasen|[[Uudenkaarlepyyn kirkko.]]
Tapahtumat
Juthbackan markkinat on vuosittain elokuun lopussa pidettävä rompetoritapahtuma.
Urheilu
Uudessakaarlepyyssä toimivia urheiluseuroja:
Maantiet
Uudenkaarlepyyn kautta kulkevat Seinäjoki–Oulu-rata ja valtatie 8, joista kaupungin keskusta jää jonkin verran sivuun. Lapualta tuleva valtatie 19 yhtyy valtatie 8:aan Uudenkaarlepyyn alueella.
Rautatiet
Seinäjoki–Oulu-radalla sijaitsevat Uudenkaarlepyyn alueella Jepuan ja Kovjoen rautatieasemat. Kumpikin asema on lakkautettu, edellinen vuonna 1991 ja jälkimmäinen vuonna 1983. Kovjoen asemalta rakennettiin Uudenkaarlepyyn keskustaan vuonna 1948 normaaliraiteinen rata, jonka henkilöliikenne lopetettiin kuitenkin jo vuonna 1956. Tavaraliikenne Uudenkaarlepyyn radalla lopetettiin vuonna 1982 ja rata purettiin vuoden 1983 aikana. Sotien jälkeistä vaatimatonta tyyliä edustavat Uudenkaarlepyyn rautatieasema ja tavarasuoja ovat edelleen jäljellä, ja ne on kunnostettu 2000-luvun vaihteessa.
Tom Pöysti
Tom Erik Pöysti (s. 14. toukokuuta 1954 Helsinki) on suomalainen näyttelijä, ääninäyttelijä ja puhuja-kouluttaja-sparraaja-valmentaja.
Puhujana
Julkisuuteen näyttelijänä noussut Pöysti hylkäsi näyttelijäntyön ja ryhtyi puhujaksi. Hänen mieluisimpia puheenaiheitaan ovat henki ja mielekkyys, yhteisöllisyys ja yhteisvastuu, arvot ja arvostaminen sekä mokaamisen ja ristiriitojen välttämättömyys.
Näyttelijänä
Näyttelijäperheen vesan – Lasse Pöystin ja Birgitta Ulfssonin pojan – oma näyttelijänura käynnistyi varsinaisesti Teatterikorkeakoulussa vuonna 1975. Seuraavat kymmenen vuotta kuluivat teatteri-, elokuva-, televisio- ja radioproduktioissa, pääasiassa kevyissä tai koomisissa rooleissa. Pöysti oli tosin näytellyt ensimmäisen elokuvaroolinsa jo 11-vuotiaana televisioelokuvassa Osteri ja helmi vuonna 1965.
Pöysti näytteli television viihdesarjoissa, elokuvissa, Uudessa Iloisessa Teatterissa ja myös musikaaleissa (Cats ja Pieni kauhukauppa) sekä Vääpeli Körmy -elokuvien vänrikki "Nappulana" oik. Pienimäki. Vuonna 1985 julkisuuteen ja näyttelijäntyöhön väsähtänyt Pöysti lähti kiertämään maapalloa. Esiintyjäksi hän palasi 1990-luvun alussa. Vuonna 1995 Pöysti perusti kollegoidensa kanssa Komediateatteri Arenan Helsingin Hakaniemeen. Henkisesti jälkeenjääneen rikollisen rooli Åke Lindmanin elokuvassa Harjunpää ja kiusantekijät (1993) sekä traagisen pankkiryöstäjän rooli Lauri Törhösen elokuvassa Mannen utan ansikte (1995) toivat yleisön eteen vakavamman Pöystin. Viimeisessä teatteriroolissaan (2000), Samuel Beckettin "Huomenna hän tulee" -tragikomediassa, hän näytteli ensimmäisen ja samalla ainoan kerran isänsä Lasse Pöystin kanssa. Tämän jälkeen Pöystiä ei ole juurikaan televisiossa eikä teattereissa nähty, mutta ääninäyttelijänä häntä on tämänkin jälkeen vielä kuultu, muun muassa elokuvissa Röllin sydän, Nemoa etsimässä ja Lehmäjengi.
Yksityiselämä
Pöysti asuu perheineen Raaseporissa Tammisaaressa ja hän on pitkän linjan lintuharrastaja. Hänen isänsä oli näyttelijä, ohjaaja ja teatterijohtaja Lasse Pöysti ja äitinsä näyttelijä Birgitta Ulfsson. Hänen veljensä Erik Pöysti on ohjaaja, hänellä on kaksi veljenlasta Alma Pöysti ja Oskar Pöysti.
Veikko Honkanen
Veikko Antero Honkanen (s. 27. joulukuuta 1942 Inari) on suomalainen näyttelijä ja ääninäyttelijä.
Honkanen oli kiinnitettynä Kotkan kaupunginteatteriin 1965–1967, Helsingin kaupunginteatteriin 1967–1973, Kotkan kaupunginteatteriin 1973–1975, Helsingin kaupunginteatteriin 1975–1987 ja Suomen kansallisteatteriin vuodesta 1987 vuoteen 2002, jolloin jäi eläkkeelle.
Honkanen esitti Yleisradion Radioteatterin suursarjassa Sinuhe egyptiläinen Sinuhen roolin. Sarja lähetettiin ensimmäisen kerran vuonna 1982. Antti Einari Halosen ohjaamaa ja Marja Rankkalan dramatisoimaa 22-osaista Sinuhea tehtiin kaksi vuotta. Yle Radio 1 esitti sarjan uudestaan vuonna 2005 Waltarin kirjan 60-vuotisjuhlan kunniaksi.
Honkanen on myös lukenut kirjoja äänikirjoiksi, lausunut runoja ja esiintynyt lukemattomien piirroselokuvien (muun muassa Leijonakuningas-elokuvan Zazun, Pocahontas-elokuvan kuvernööri Ratcliffen ja Nalle Puh -elokuvien ja tv-sarjojen Ihaa) ja mainosten (muun muassa Dressmannin ja DNA:n mainosten ja Disney-videomainosten) äänenä. Honkanen on antanut äänensä Palomies Sami -televisiosarjassa palomestari Pasi Terästeelle sekä Crash of the Titans- ja Crash: Mind over Mutant -peleissä Aku Akulle. Hän on ollut kiinnitettynä Kansallisteatteriin ja esiintyi siellä kevään 2006 Minna Canthin näytelmässä Papin perhe.
Blue Cheer (albumi)
Blue Cheer on saman nimisen yhtyeen neljäs albumi vuodelta 1969.
Alexander Wolf
Alexander Wolf (s. 21. joulukuuta 1978 Schmalkalden) on saksalainen uransa lopettanut ampumahiihtäjä, joka edusti WSV Oberhof 05 -seuraa.
Wolf aloitti ampumahiihdon harrastamisen 8-vuotiaana, vuonna 1986, ja sai ensimmäisen maailmancup-voittonsa sprinttikilpailussa Lahdessa kaudella 2002–2003. Hän on voittanut sprintin maailmancup-kilpailun myös Brezno-Osrbliessä kaudella 2005–2006 sekä Pokljukassa kaudella 2006–2007. Lisäksi hän on ollut maailmancupin osakilpailuissa viidesti sekä toinen että kolmas.
Wolf kilpaili Saksan joukkueessa Salt Lake Cityn ja Torinon olympialaisissa. Östersundin MM-kilpailuissa 2008 hän saavutti uransa ensimmäiset arvokisamitalit sijoittumalla pronssille niin takaa-ajossa kuin viestissäkin, jossa hän hiihti toisen osuuden.
Bemegridi
thumb|right|Metyylietyyliglutarimidin kemiallinen rakennekaaviokuva. Bemegridi eli metyylietyyliglutarimidi (kauppaniminä Bemegride, Megimide, Malysol) on alun perin barbituraattien antidootiksi eli vastavaikuttajaksi kehitetty aine, jonka kemiallinen rakenne muistuttaa jonkin verran barbituurihapon johdoksia. 1960-luvulla olivat barbituraattien yliannostelu sekä näillä lääkeaineilla tehdyt itsemurhat suuri ongelma useassa maassa. Sen vuoksi näille rauhoitteille tarvittiin vastalääkkeitä. Se luetaan kuitenkin hengitystä yleisti stimuloivaksi aineeksi, joka vähentää muidenkin aineiden aiheuttamaa hengityksen lamaantumista. Näin ollen bemegridi ei ole suoranaisesti barbituraateille kilpaileva eli kompetitiivinen vastavaikuttaja eli spesifinen inhibiittori. Metyylietyyliglutarimidia on annettu tippainfuusiona laskimoon sairaalatasoisissa olosuhteissa. Lääkeaine tehostaa barbituraattien lamaamaa hengitystä, sillä se vaikuttaa aivojen hengityskeskusta kiihottavasti. Esimerkiksi liian syvissä nukutuksissa eli narkoositiloissa on leikattavalle potilaalle annettu vastavaikuttajaksi bemegridiä joskus yhdessä amifenatsolin (DAPT:n) kanssa, joka on tehonnut kipulääke opiaatteihin barbituurihapon johdosten ohella.
Mackay (Queensland)
Mackay on kaupunki Australiassa, Queenslandin osavaltiossa. Kaupungissa oli 75 704 asukasta vuoden 2016 väestönlaskennassa, ja se sijaitsee Brisbanesta luoteeseen. Mackay perustettiin vuonna 1862, ja siitä tuli kaupunki vuonna 1918. Nykyään kaupungin ympäristössä tuotetaan esimerkiksi puutavaraa ja maitotuotteita. Turismi on myös tärkeää kaupungille. Kaupungin asukkaista noin 21 prosenttia on alle 14-vuotiaita, ja noin 13 prosenttia on yli 65-vuotiaita.
Ilmasto
Mackayssa on Köppenin ilmastoluokituksen mukaan subtrooppinen kostea ilmasto. Vuoden keskilämpötila on noin 23 °C ja keskimääräinen sademäärä 1 723 millimetriä. Tammikuu on lämpimin kuukausi. Silloin vuorokauden keskilämpötila on noin 26 °C. Viilein kuukausi on heinäkuu, jolloin keskilämpötila on noin 17 °C. Sateisin kuukausi on helmikuu, jolloin sataa keskimäärin noin 350 millimetriä. Syyskuu puolestaan on kuivin kuukausi. Silloin keskimääräinen sadanta on noin 17 millimetriä.
Jean-Baptiste Prevost de Sansac
Jean Baptiste Prevost de Sansac, Traversayn markiisi Ivan Ivanovitš de Traversay (24. heinäkuuta 1754 – 19. toukokuuta 1831) oli ranskalaissyntyinen upseeri, joka teki uraa ensin Ranskan ja myöhemmin Venäjän laivastoissa. Hän oli ranskalaista kreoliperäistä sukua. Hän taisteli laivaston upseerina Ranskan kuninkaallisen laivaston riveissä Yhdysvaltain vapaussodan aikana, pakeni vuonna 1791 Ranskan vallankumousta ja liittyi Venäjän keisarilliseen laivastoon nousten Mustanmeren laivaston ylipäälliköksi vuonna 1802. Vuonna 1809 hänet nimitettiin merivoimien ministeriksi, jossa virassa hän toimi 18 vuotta.
Lapsuus
Jean-Baptiste Prevost de Sansac de Traversay oli viisivuotias saapuessaan Ranskaan vuonna 1759. Hänen isänsä lähetti hänet benediktiiniläiseen sisäoppilaitokseen Sorèzeen. Vuonna 1766 hän siirtyi laivaston korkeakouluun Rochefortissa.
Valmistuttuaan vuonna 1773 ja purjehdittuaan kolme vuotta kuljetusaluksilla Karibian saarille ja takaisin hän liittyi Rochefortissa vapaamuurareihin ja hänet määrättiin amiraali d'Orvilliersin johtamaan laivastoon.
Amerikan vapaussota
Kun Ranska ja Yhdysvallat allekirjoittivat sopimuksen toukokuussa 1778, ne päätyivät sotaan Britannian kanssa. Traversay liittyi Vengeur-aluksen miehistöön ja näki ensimmäisen varsinaisen taistelunsa Ushantin taistelussa. Kaksi viikkoa myöhemmin hän purjehti Antilleille fregatti Iphigénien ensimmäisenä upseerina.
14. joulukuuta 1778 Iphigénie vangitsi brittiläisen korvetin HMS Ceresin, joka liitettiin Ranskan laivastoon nimellä Cérès. Traversay sai korvetin komentoonsa ja takavarikoi sen avulla lukuisia brittiläisiä kuljetuksia. Syyskuussa 1779 Cérès oli mukana epäonnistuneessa maihinnousussa Savannahissa, huhti- ja toukokuussa 1780 Martiniquen taistelussa ja kahdessa myöhemmässä yhteenotossa Ranskan ja Britannian laivastojen välillä.
Maaliskuussa 1781 Traversay sai komentoonsa Aigretten, nopean 26-tykkisen fregatin, joka oli määrätty amiraali de Grassen laivastoon. Fregatilla seurattiin brittien laivojen liikkeitä ja siirrettiin kultaa Havannaan.
30. elokuuta 1781 ranskalainen laivasto saapui Chesapeakenlahdelle. Ranskalaiset joukot nousivat maihin piirittääkseen kenraali Corwallisin brittijoukot. Aigrette, joka sijaitsi Cape Henryssä, takavarikoi kaksi sluuppia, brigin ja korvetin. Syyskuun 5. päivän aamulla Aigrette oli ensimmäinen ranskalainen alus, joka havaitsi amiraali Gravesin lähestyvän laivaston. Seuraava Chesapeaken taistelu oli briteille strateginen tappio. Pian taistelun jälkeen Aigrette otti haltuunsa HMS Irisin, 34-tykkisen fregatin (alun perin USS Hancock, jonka britit valloittivat vuonna 1777). Traversay otti Irisin komennon ja jätti Aigretten ensimmäisen upseerinsa käsiin.
Sodan viimeisinä kuukausina Iris osallistui St. Kittsin taisteluun. Saintesin taistelun aattona de Grasse irrotti Iriksen saattamaan joukkojen kuljetuksia. Sodan loppuvaiheessa Iris jatkoi tiedustelua, palkkionmetsästystä ja suoritti diplomaattisen tehtävän tulitaukoneuvotteluista Britannian miehittämään New Yorkiin.
Venäjän Baltian laivasto
Venäjän keisarinna Katariina, joka pelkäsi ruotsalaisten ja brittien välistä liittoa, siirsi vuonna 1790 englantilaista syntyperää olevia upseereita Itämereltä Mustanmeren laivastoon. Vuonna 1791 Traversay sai kutsun Venäjän palvelukseen ranskalaiselta emigrantilta amiraali Nassau-Siegeniltä; Venäjällä Traversay sai kenraalimajurin ja amiraalin arvon.
Tämä toimeksianto ei kestänyt kauan. Kesällä 1791 Britanniaa ei enää nähty välittömänä vihollisena, ja kun englantilaiset palasivat Pietariin, Nassau-Siegenistä ja Traversaystä tuli ei-toivottuja vieraita; elokuussa 1791 Traversay lähti Venäjältä Coblenziin palvelemaan yhteyshenkilönä Katariinan ja Conden armeijan välillä.
Traversay palasi heinäkuussa 1793 perheineen Venäjälle ja vuonna 1795 nimitettiin Ruotsinsalmessa (nykyinen Kotka) sijaitsevan laivueen komentajaksi; vuodesta 1797 hän toimi Ruotsinsalmen sotilaskuvernöörinä, joka vastasi siellä sijaitsevan merilinnoituksen rakentamisesta ja hallinnasta.
Per-Olof Nyström
Per-Olof Edward Nyström (21. maaliskuuta 1925 – 28. kesäkuuta 1996 ) oli suomalainen mainospiirtäjä, julistetaiteilija, graafinen suunnittelija ja kuvataiteilija.
To Mega Therion
To Mega Therion on sveitsiläisen extreme metal -yhtye Celtic Frostin toinen albumi, joka julkaistiin vuonna 1985. Remasteroitu uusiojulkaisu julkaistiin vuonna 1999 yhdellä bonus-kappaleella. Albumin kansi on sveitsiläisen kuvataiteilijan H. R. Gigerin maalaus Satan I.
Per-Olof Nyström
P.-O. Nyström syntyi jääkärimajuri Karl Edvard Nyströmin ja ruotsalaissyntyisen Sigrid Maria Johanssonin ainoaksi lapseksi. Koulussa Per-Olofilla oli piirustuksesta arvosana 6, koska sabotoi kuvaamataiteen opetuksen pakollisia kuvioita ja piirteli vain opettajista osuvia karikatyyrejä. Vuonna 1946 hän kirjoitti ylioppilaaksi Brobanista (ns. Brobergin yhteiskoulu Korkeavuorenkadulla, viralliselta nimeltään Läroverket för gossar och flickor i Helsingfors). Päästyään armeijasta Nyström pyrki tuloksetta sekä lääketieteelliseen tiedekuntaan että Taideteolliseen keskuskouluun.
Jean-Baptiste Prevost de Sansac
Mustanmeren laivasto
Vuonna 1802 Aleksanteri I ylensi Traversayn täysamiraaliksi ja nimitti hänet Mustanmeren laivaston ylipäälliköksi ja Khersonin alueen kuvernööriksi. Mustanmeren laivastoa, jonka pääjoukko sijaitsi Korfun saarella, johtivat amiraalit Ušakov ja Senjavin, ja Traversayn tehtävänä oli varustaa Korfun laivastoa.
Per-Olof Nyström
Ura
Opiskelun sijasta Nyström ajautui mainosalalle. Nyströmin kummisetä, Suomen Messujen toimitusjohtaja Harry Röneholm oli Mainos-Taucherin johtajan Per Henrik ”Pelle” Taucherin hyvä tuttava, ja piirtäjäharjoittelijan paikka järjestyi kummipojalle yhdellä puhelinsoitolla kesällä 1948. Taucherilla Nyström työskentelikin aina eläkkeelle jäämiseensä vuoteen 1988 saakka. Viimeisinä työvuosinaan Nyström johti graafiseen suunnitteluun keskittynyttä Taucher Studiota.
To Mega Therion
Albumi on julkaisustaan lähtien toiminut suurena vaikuttajana silloin vielä kehittyvälle black ja death metallille sekä se raivasi tilaa vieläkin äärimmäisemmille doom metalin alalajeille (death-doom ja sludge metal).
Saas-Balen
Saas-Balen on kunta Sveitsissä Valais’n kantonissa. Siellä on noin 350 vakinaista asukasta. Saas-Balen on yksi Vispin hallinnollisen alueen 19 kunnasta.
Per-Olof Nyström
Ura
Nyström oli yksi 1950-luvun arvostetuimmista julistetaiteilijoista Suomessa. Hänen töistään muistetaan mm. Kipsonit-juliste, jossa kipsilevystä tehty mies ikään kuin sahaa itseään ulos levystä. Svenska Teaternille hän piirsi julisteita palkkiotta saadakseen työnäytteitä. Hänen Artek-julisteensa 1956 oli ensimmäinen valokuvapohjainen juliste, joka valittiin vuoden parhaaksi.
Jean-Baptiste Prevost de Sansac
Mustanmeren laivasto
Osana Venäjän ja Turkin sotaa (1806–1812) venäläiset piirittivät ja tuhosivat Traversayn johdolla turkkilaisen Anapan huhtikuussa 1807. Neljän linja-aluksen joukko amiraali Pustoshkinin komennossa ampui mereltä, ja venäläinen jalkaväki tuhosi linnoituksen maan tasalle.
Saas-Balen
Sijainti
Saas-Balen sijaitsee Valais’n saksankielisessä osassa, Vispajoen toisen alkujoen Saaser Vispan latvoilla. Kunnan asutus on keskittynyt joen syvään laaksoon noin 1 500 metriin korkeuteen. Saas-Balen rajoittuu etelässä Saas-Feen ja Saas-Grundin kuntiin, lännessä St. Niklausiin, pohjoisessa Eisteniin ja idässä Simploniin.
Jean-Baptiste Prevost de Sansac
Mustanmeren laivasto
Heinäkuussa 1809 Traversay sai käskyn siirtää Mustanmeren laivaston komento herttua de Richelieulle ja amiraali Yazykoville ja palata Pietariin mahdollisimman pian korvaamaan merivoimien ministeri, amiraali Pavel Tšitšagov.
Per-Olof Nyström
Ura
Vuonna 1951 P.-O. Nyström debytoi kuvataiteilijana Nuorten näyttelyssä. Nyströmin Printex Oy:lle suunnittelemia painokankaita käytettiin pian Marimekoksi nimensä vaihtaneen yrityksen ensimmäisen muotinäytöksen vaatteissa Helsingin Kalastajatorpalla. Hän suunnitteli Printexille eli Marimekolle kaikkiaan kymmenkunta kangasta, muun muassa kuosit Uganda, Ostjak ja Merikarhu.
Jean-Baptiste Prevost de Sansac
Mustanmeren laivasto
Vuosina 1809–1812 Traversay keskittyi laivanrakennuksen ja rannikkopuolustuksen parantamiseen Itämerellä. Hän organisoi uudelleen Itämeren laivaston rakenteen (yli 32 000 miestä) ja loi pysyvien rykmentin kokoisten yksiköiden järjestelmän (l ), joka toimitti työvoimaa aluksille ja maavoimille. Tämä järjestelmä osoittautui hyväksi vuoden 1812 sodassa ja sitä seuranneissa taisteluissa Napoleonia vastaan ja säilyi Romanovien kaatumiseen asti.
Napoleonin sotien lopussa Venäjän talous oli raunioina. Tämän seurauksena Itämeren laivastolla ei ollut varaa jatkuviin harjoituksiin avomerellä. Traversay joutui rajoittamaan laivaston harjoitukset Suomenlahden matalaan ja kapeaan itäosaan.
Vuosina 1815–1821 Traversay sponsoroi pitkän matkan tutkimusmatkoja arktisille ja Etelämantereen vesille. Ensimmäinen (1815–1818), Otto von Kotzebuen johtama, tutki Tyyntä valtamerta Kamtšatkasta Sandwichsaarille. Toinen (1819–1821), Lazarevin ja Bellingshausenin johtama, kiersi Etelämantereen rannikon ja löysi ja nimesi Traversayn saaret matkalla. Kolmas, joka lanseerattiin myös vuonna 1819, Anjoun, Gleb Šišmarjovin ja Wrangelin johtamana, kulki Beringin salmen läpi ja tutki Alaskan ja Venäjän arktista rannikkoa saavuttaen 76° 15′ pohjoista leveyttä. Traversaylle tarjottiin osuutta Russian-American Companysta, joka hyötyi näistä tutkimusmatkoista, mutta hän kieltäytyi. Hän kieltäytyi myös Venäjän valtakunnan prinssin (knyaz) tittelistä uskoen, että harvinainen markiisin arvonimi on parempi hänen jälkeläisilleen.
Vuonna 1821, toisen vaimonsa kuoleman jälkeen, ikääntyvä Traversay yritti ensimmäisen kerran vetäytyä tehtävistään. Tsaari Aleksanteri ei päästänyt häntä menemään, mutta palkitsi Traversayn Pyhän Andreaksen ritarikunnan arvonimellä. Aleksanteri antoi myös Traversayn muuttaa kaupungista maaseutuasuntoonsa Romanshchinaan (Lugan lähellä, 120 kilometriä Pietarista) ja johtaa laivaston operaatioita sieltä. Seuraavien seitsemän vuoden ajan merivoimien ministeriö toimi kaukana laivastotukikohdasta. Aleksanteri itse vieraili säännöllisesti Romanshchinassa, viimeisen kerran syyskuussa 1825, neljä viikkoa ennen tsaarin kuolemaa Taganrogissa.
Nikolai I:n hallituskauden kolmen ensimmäisen vuoden aikana Traversay jatkoi Itämeren laivaston uudelleenrakentamista vuoden 1824 tuhoisan tulvan jälkeen siirtäen tehtävänsä vähitellen nuoremmille upseereille. Vuonna 1828 Traversay jäi lopulta eläkkeelle ja sai 4. luokan Pyhän Yrjön ritarikunnan kunniapalkinnon. Hän kuoli Romanschinassa vuonna 1831.
Yksityiselämä
Traversay meni naimisiin ensimmäisen vaimonsa Marie Madeleinen, amiraali Jean-Joseph de Riouffen tyttären kanssa Rochefortissa vuonna 1783. Kaksi heidän Ranskassa ja Sveitsissä syntyneistä lapsistaan, Claire (1785–1842) ja Jean-Francois (tuleva Alexander Ivanovich de Traversay, vanhempi), elivät tarpeeksi kauan saadakseen Venäjän kansalaisuuden. Marie Madeleine kuoli synnyttäessään vuonna 1796, mutta vastasyntynyt poika Aleksander selvisi hengissä. Aleksanterin kummi, keisarinna Katariina, antoi lahjaksi lapselle merivoimien upseerin arvon. Traversay kuitenkin pelkäsi, että myös vastasyntynyt menehtyisi, ja pyysi keisarinnaa siirtämään lahjansa Jean-Francois'lle, joka nimettiin uudelleen Aleksanderiksi. Kun Aleksander-vauva selvisi, joten perheeseen kuului kaksi Aleksanderia: Aleksander Sr. (1791–1850) ja Aleksander Jr. (1796–1866). Molemmat liittyivät lopulta Venäjän laivastoon.
Neljä vuotta myöhemmin Traversay meni naimisiin Loviisa Ulriikka Bruunin (Louise Ulrica de Bruine) kanssa. Hän oli Elisabeth Fabritiuksen ja porvari, liikemies Kaarle Bruunin tytär Haminasta. Bruunit omistivat Valkealan Oravalan kartanon. Tästä avioliitosta syntyi kaksi lasta, Frederic eli Fyodor (1803–1858, laivaston virkamies) ja Marie (1807–1871). Louise Ulrica kuoli vuonna 1821. Myöhemmin Louise Ulrican veljenpojasta Theodor Bruunista tuli Suomen ministerivaltiosihteeri ja hänet nimitettiin paroniksi.
Traversay otti Venäjän kansalaisuuden vuonna 1811. Hän pysyi roomalaiskatolisena ja puhui huonosti venäjää, mutta hänen lapsensa kastettiin ja kasvatettiin ortodoksiseen uskoon. Traversayn jälkeläisiä asuu Ranskassa, Kiovassa ja Oršassa (Valko-Venäjä).
Traversaysaaret osana Eteläisiä Sandwichsaaria on nimetty Traversayn mukaan vuonna 1819.
Per-Olof Nyström
Ura
Nyström piirsi myös Hufvudstadsbladetille, ja vuodesta 1967 hän oli lehden pääpiirtäjä. Kaikkiaan piirroksia kertyi noin 10 000. Hufvudstadsbladetin kuvittajana hänet tunnettiin nimimerkillä PON, joka sovitti piirroksensa yhteen nimimerkki BEZ:in (Benedict Zilliacus) ajankohtaisten riimien kanssa.
P.-O. Nyström tunnettiinkin suomenruotsalaisten piirissä paremmin nimimerkistään PON, joka oli muodostettu hänen nimensä alkukirjaimista. Samaa tunnusta hän on käyttänyt piirrosten lisäksi myös tauluissaan. Suomenkielisten parissa ja mainosalalla hänen kutsumanimensä oli Peppe.
Vuonna 1953 Nyström oli kahdentoista muun mainospiirtäjän kanssa perustamassa Mainosgraafikot ry:tä ja opetti sittemmin pitkään yhdistyksen ylläpitämässä Mainosgraafikkojen koulussa. Muutaman vuoden ajan opetustehtäviä Taideteollisessa oppilaitoksessa. Nyström toimi Nordiska Tecknare -Pohjoismaiden Piirtäjäliitossa aktiivisesti sen perustamisesta 1954 lähtien. Myöhemmin hän oli liiton varapuheenjohtajana.
Palkinnot ja tunnustukset
1950-luvulla P.-O. Nyström sai useita palkintoja julisteistaan, varsinkin vuonna 1953 Mainoshoitajat ry:n käynnistämässä vuosittaisessa julistekilpailussa. Vuonna 1964 New Yorkin Museum of Modern Art pyysi kokoelmiinsa Nyströmin julisteita. Hän valitsi sinne julisteet 200 vuotta suomalaista tupakkateollisuutta, Juhlanäyttely (VR) ja Kent (savukkeet). Vuonna 1970 Nysröm sai Pro Finlandia -mitalin ja 1987 Graafiset Muotoilijat ry:n, entinen Mainosgraafikot ry, jakaman Björn Landström -palkinnon. Keskuskauppakamari myönsi Nyströmille kultaisen ansiomerkin 30-vuotisesta urasta elinkeinoelämän palveluksessa.
Perhe
P.-O. Nyström avioitui 1951 Margita Hedmanin kanssa. Pariskunta sai kaksi tytärtä: Sigrid Marika "Pi" (s. 1954) ja Anna Maria Christina "Stina" (s. 1958). Per-Olof Nyström kuoli 28. kesäkuuta 1996 sairastettuaan Parkinsonin tautia. Eläkevuosinaan hän asui Porvoossa.
Saas-Balen
Sijainti
Suuri osa Saas-Balenista on vuoristoa, Valais’n Alppeja. Korkein vuorenhuippu kunnan alueella on Fletschhorn (3 985 m).
Matkailu
Koko Saaser Vispan laakso, Saastal, on tunnettua talvi- ja kesämatkailualuetta. Saas-Balenissa on matkailijoille 500 vuodepaikkaa.
Silmäsairaus
Silmäsairaudet ovat sairauksia, jotka esiintyvät silmän eri osissa, esimerkiksi silmäluomissa, sarveiskalvolla, sidekalvolla tai lasiaisessa. Silmäsairauksia tutkiva lääketieteen osa-alue on nimeltään oftalmologia tai silmätaudit.
Jaottelu
Silmäsairaudet ovat kansainvälisen ICD-10-tautiluokituksen pääluokassa H (koodit H00–H59):
Oireet
Silmäsairauksien oireina voi esiintyä esimerkiksi silmien ärsytystä, kutinaa, kirvelyä ja kipua. Silmissä voi näkyä punoitusta, verestystä tai rähmintää. Liiallinen kyynelvuoto tai toisaalta silmien kuivuus saattaa olla sairauden oireena. Näköön liittyvät oireet voivat kertoa silmätaudeista: näön hämärtyminen, heikkeneminen, näkökenttäpuutokset tai vääristymät. Silmäluomilla oireina voi olla punoitusta, turvotusta tai ihottumaa.
Sairauksien tutkiminen
Tutkiminen alkaa näöntarkastuksella ja silmien taittovoiman tutkimisella. Näkökenttätutkimus tehdään yksinkertaisella kokeella, ja myös värinäkö voidaan tutkia. Sarveiskalvovaurioiden toteamiseksi saatetaan tehdä fluoreseiinivärjäys. Silmien verenkierron tutkimiseen voidaan käyttää varjoainetutkimusta ja kaikudopplerkuvausta, näkökykyyn vaikuttavien aivosairauksien tutkimiseen magneettikuvausta ja tietokonetomografiaa.
Silmäntähystimellä eli oftalmoskoopilla nähdään silmänpohjat, näköhermon lähtökohta ja verkkokalvon sekä sen verisuonten tila. Silmämikroskooppitutkimus paljastaa esimerkiksi glaukooman silmänpainemittauksen avulla. Glaukooma voi aiheuttaa näköhäiriöiden lisäksi päänsärkyä ja aiheuttaa hoitamattomana näön pysyvän heikkenemisen.
Alkmene
thumb|right|260px|Alkmenen synnytys. Virgil Solis, 1581. Alkmene oli kreikkalaisessa mytologiassa Herakleen äiti ja Mykenen kuninkaan Elektryonin, Perseuksen pojan, tytär. Hänen äitinsä oli joko Anakso, Amfitryonin sisar, tai Pelopsin tytär, joko Eurydike tai Lysidike. Alkmene oli Amfitryonin puoliso tämän maanpaon aikana, johon tämä oli joutunut surmattuaan vahingossa Alkmenen isän. Amfitryonin kanssa hän pakeni Thebaan, jossa Kreon puhdisti hänen aviomiehensä veriteostaan.
Thebassa Zeus ihastui häneen ja otti Alkmenen puolison muodon tämän poissaolon ajaksi maatakseen Alkmenen kanssa. Zeus jopa pysäytti Helioksen, auringon, kolminkertaistakseen yön pituuden. Alkmene synnytti kaksoispojat – Herakleen Zeukselle ja päivää myöhemmin Ifikleen Amfitryonille.
Alkmenen odottaessa Heraklesta ('Heran kunnia') Hera yritti estää tämän syntymän – olihan kyseessä hänen miehensä syrjähypyn hedelmä. Tämän yrityksen pilasi kuitenkin Alkmenen palvelijatar Galanthis, joka aavistaessaan syyn synnytyksen vaikeuteen huudahti Alkmeneen synnyttäneen terveen lapsen. Jumalatar yllättyi tästä niin, että hänen keskittymisensä synnytyksen estämiseksi herpaantui, ja niin Herakles syntyi. Rangaistukseksi Hera muutti Galanthiin lumikoksi.
Owen Nolan
Owen Liam Nolan (s. 12. helmikuuta 1972 Belfast, Pohjois-Irlanti) irlantilais-kanadalainen jääkiekkoilija. Nuorena hänen perheensä muutti Thoroldiin, Ontarioon, jossa Nolan kasvoi. Hän pelasi urallaan 1 200 NHL-ottelua seitsemässä eri NHL-joukkueessa. Vuoden 2002 talviolympialaisissa Nolan oli voittamassa olympiakultaa.
Ura
Nolan pelasi ensimmäisen kautensa pääjuniorisarjoissa 18-vuotiaana OHL:n Cornwall Royalsissa. Hänet valittiin ensimmäisellä kaudellaan vuoden tulokkaaksi ja toisella kaudella tähdistökentälliseen, ja hänet palkittiin sarjan parhaana oikean laitahyökkääjään maalintekijänä.
Quebec Nordiques varasi Nolanin vuoden 1990 varaustilaisuuden ykkösvarauksena. Nolan nousi jo toisella NHL-kaudellaan 1991–1992 tähtiluokkaan tehtyään 42 maalia 75 ottelussa ja pelattuaan myös NHL:n tähdistöottelussa. Quebecissa Nolan pelasi viisi kautta, joista kausi 1993–1994 epäonnistui loukkaantumisten takia.
Kaudeksi 1995–1996 Quebec Nordiques muutti Denveriin ja muutti nimensä Colorado Avalancheksi. Nolan ei ehtinyt pelata Coloradossa kuin yhdeksän ottelua ennen kauppaa, jossa hän siirtyi San Jose Sharksiin vaihdossa Sandis Ozoliņšiin. Nolan pelasi San Josessa kahdeksana kautena. Tuona aikana hän pelasi neljä tähdistöottelua. Kaudella 1999–2000 Nolan teki uudet piste-ennätyksensä 44+40 ja oli 44 maalillaan koko NHL:n maalintekijätilaston kakkonen.
Kesken kauden 2002–2003 San Jose kauppasi Nolanin Toronto Maple Leafsiin, josta sai Alyn McCauleyn, Brad Boyesin ja ensimmäisen kierroksen varausoikeuden. Nolan pelasi kahtena kautena Torontossa. Hänen kautensa 2003–2004 päättyi maaliskuussa polvivammaan. Tapaus eteni lopulta riitaan asti, kun Toronto ei suostunut maksamaan Nolanille palkkaa työsulun aikana eikä hyväksynyt, että Nolanin optio sopimuksessa olisi voimassa vielä kaudella 2005–2006. Toronton edustajat väittivät, että Nolan oli jo diagnoisoitu pelikykyiseksi ja vamman pahentuminen oli seurausta omasta harjoittelusta. Nolanin mukaan polvivamma oli alkujaan hoidettu huonosti. Toronto ja Nolan sopivat lopulta asiasta, eikä Nolan ei pelannut kaudella 2005–2006 vaan paranteli polveaan.
Kesällä 2006 Nolan allekirjoitti vuoden sopimuksen Phoenix Coyotesin kanssa mielessään paluu NHL-kaukaloihin. Vaisuhkon kauden jälkeen hän siirtyi Calgary Flamesiin. Kauden 2007–2008 ensimmäisillä kierroksilla Nolan pelasi uransa tuhannennen NHL-ottelun. Kesällä 2008 hän siirtyi Calgarystä Minnesota Wildiin, jonka kanssa teki kahden vuoden sopimuksen.
Wildissä Nolan pelasi kaksi kautta. Kauden 2010–2011 alla hän ei osallistunut minkään joukkueen harjoitusleirille eikä saanut sopimustarjouksia NHL:stä. Hän siirtyikin Sveitsin liigan Zürich Lionsiin. Nolan pelasi kauden aikana 24 ottelua Zürichissä ja teki niissä 26 pistettä. Elokuussa 2011 hän teki koesopimuksen Vancouver Canucksin kanssa. Hän ei saanut kuitenkaan sopimustarjousta Canuckilta eikä muiltakaan joukkueilta. Nolan ilmoittikin myöhemmin kauden aikana, helmikuussa 2012, lopettavansa uransa. Hän pelasi NHL:ssä 1 200 runkosarjaottelua, teki niissä 885 pistettä ja sai 1 793 jäähyminuuttia.
Maajoukkueura
Nolan on pelannut kahdesti Kanadan paidassa arvokisoissa. Vuoden 1997 MM-kilpailuissa ja Salt Lake Cityn olympialaisissa 2002 hän oli mukana Kanadan joukkueessa. Molemmilla kerroilla Kanada voitti kultaa.
Quarth
Quarth (Block Hole Japanin ulkopuolella) on Konamin kehittämä ja vuonna 1989 julkaistu arcade-peli, joka on räiskintä -ja pulmapelin yhdistelmä. Pelissä on tarkoitus ampumalla muodostaa ja täyttää suorakulmioita ennen kuin palikat saavuttavat pelaajan.
Aiheesta muualla
https://konami.fandom.com/wiki/Block_Hole
Hellen Willberg
Hellen Willberg (s. 31. toukokuuta 1967 Turku) on suomalainen näyttelijä. Hän on Svenska Teaternin näyttelijä ja tehnyt siellä useita eri rooleja, muun muassa Tove Janssonin äitiä Tove-näytelmässä. Hän ääninäytteli Muumilaakson tarinoiden ruotsinkielisessä versiossa Mörköä.
Anna Malle
Anna Malle (9. syyskuuta 1967 Havana, Illinois – 25. tammikuuta 2006 Las Vegas) oli yhdysvaltalainen pornonäyttelijä. Hän kuoli auto-onnettomuudessa.
Anna Malle oli syntyjään nimeltään Anna Hotop. Hänen taustansa oli osin eurooppalainen, osin cherokee. Hän varttui Madisonissa Iowan osavaltiossa ja pyrki elokuva-alalle. Vuosina 1993–2004 hän esiintyi lähes kahdessasadassa pornoelokuvassa. Hän ehti lopettaa elokuvauransa vuonna 2005 ennen kohtalokasta onnettomuuttaan. Hänen kunniakseen perustettiin Anna Malle -palkinto, joka jaetaan vuosittain aikuisviihdetaiteilijoille ja jonka sai ensimmäisenä Stormy Daniels.
Guyanan kreoli
Guyanan kreoli (omakielinen nimi: Gaiyniiz) on pääsääntöisesti Guyanassa puhuttava englantiin perustuva kreolikieli. Sen lähimpiä sukulaiskieliä ovat Trinidadin kreoli ja bajan. Kielellä on noin 700 000 puhujaa.
Kieltä kirjoitetaan latinalaisin aakkosin. 2010-luvulla joitakin Raamatun kohtia on käännetty kreoliksi.
Kira Bulten
Kira Bulten (s. 12. toukokuuta 1973, Elburg, Gelderland), on entinen alankomaalainen rintauimari, joka osallistui kotimaansa riveissä olympialaisiin 1992, jotka järjestettiin Barcelonassa. Siellä hän osallistui 100 ja 200 metrien rintauinteihin, mutta karsiutui niissä alkuerissä. Lisäksi hän osallistui 4x100 metrin sekauintiviestiin (joukkueella Ellen Elzerman, Bulten, Inge de Bruijn, ja Marianne Muis, sijoitus kahdeksas, aika 4.10,87). Bulten oli voittanut aikaisemmin kaksi EM-pronssia samalla matkalla, Bonnissa 1989, ja Ateenassa 1991.
Milanon yliopisto
thumb|200px|Vanha päärakennus (Ospedale Maggiore), via Festa del Perdono Milanon yliopisto on yliopisto Italian Milanossa. Siellä on noin 60 000 opiskelijaa. Se on Euroopan tutkimusyliopistojen liiton jäsen.
Maailman viidensadan huippuyliopiston Shanghai-yliopistovertailussa vuonna 1924 perustettu Milanon yliopisto ylsi vuonna 2016 sijaluvulle 201–300 ja oli vertailussa Italian 3.–7. parhaiten sijoittunut yliopisto. THE-yliopistorankingissa 2017 yliopisto ylsi sijaluokkaan 301–350.
Melozzo da Forlì
thumb|Melozzo da Forlìn omakuva
Anjalan liitto
thumb|upright|Ruotsin kuningas Kustaa III Anjalan liitto oli Ruotsin armeijan upseerien Liikkalan nootista alkunsa saanut kapina kuningas Kustaa III:ta vastaan Kustaan sodan aikana. Kapinan aikana upseerit suunnittelivat ja kävivät neuvotteluja venäläisten kanssa Suomen itsenäistymisestä.
Ruotsin ja Venäjän sota alkoi heinäkuun alussa 1788. Elokuussa Kustaa III:n joukot piirittivät Savonlinnassa Olavinlinnaa, ja ennen sotaa Kymijoelle ryhmittynyt armeija oli edennyt Haminan lähistölle. Upseereiden vastahakoisuus ja tyytymättömyys – lähes avoin kapina – sekä kuninkaan päättämättömyys johtivat siihen, että Kustaa III käsittämättömästi luopui hyökkäyksestä Haminaan. Ruotsin armeijan pääjoukko lähti vetäytymään huonossa järjestyksessä kohti vanhaa rajaa.
Liikkalan nootti
Liikkalan sotaleiristä Ruotsin armeijan upseerit lähettivät 9. elokuuta 1788 Venäjän keisarinnalle Katariina II:lle ns. Liikkalan nootin eli Liikalan kirjeen. Kirjeessä upseerit kertoivat huomanneensa, että aloitettu sota on Ruotsin kannalta oikeudeton. Kirjoittajat toivoivat Ruotsin ja Venäjän naapurisopua ja esittivät, että tämän edistämiseksi Venäjä luovuttaisi Ruotsille Turun rauhassa 1743 saamansa niin sanotun Vanhan Suomen alueen eli Kaakkois-Suomen. Rauhantahtoaan vakuuttaakseen upseerit olivat jo vetäneet joukkonsa Ruotsin puolelle rajaa.
thumb|right|100px|Anjalan liittoa kuvataan myös entisen [[Anjala (kunta)|Anjalan kunnan vaakunassa: kolme kättä tekevät liitonmerkin.]] Liikkalan nootin allekirjoittivat: kenraalimajuri Carl Gustaf Armfelt, eversti Sebastian von Otter, eversti Johan Henrik Hästesko, kevyen jalkaväen pataljoonan päällikkö Per af Enehjelm, everstiluutnantti Otto Klingspor, yliadjutantti Karl Henrik Klick ja ratsuväen päällikkö Gustaf von Kothen. Kirjettä lähti viemään keisarinnalle majuri Johan Anders Jägerhorn, jota pidetään koko suunnitelman isänä.
Anjalan liittokirja
Kuningas Kustaa III sai tietää Liikkalan kirjeestä heti tuoreeltaan. Hän vaati komentaja C. G. Armfeltia kirjoittamaan kuninkaalleen uskollisuudenvalan ja keräämään siihen upseereiltaan allekirjoituksen, jolla nämä lupaavat taistella vaikka viimeiseen mieheen. Valakirja syntyi, mutta se ei ollut aivan kuninkaan toivoma. thumb|Anjalan liittokirjan allekirjoituksia
Kapinan kuivuminen
Kustaa III:n ei ollut helppo olla Suomessa kapinallisten upseerien keskellä. Kun Tanska ryhtyi valmistelemaan sotaa Ruotsia vastaan, Kustaa III sai hyvän syyn palata Ruotsiin: paluu ei näyttänyt paolta. Ylipäälliköksi Suomeen jäi kuninkaan veli, Södermanlandin herttua Kaarle.
Liittolaisten päämäärien selkiintymättömyys ja sisäiset ristiriidat auttoivat kuningasta pääsemään tilanteen herraksi. Kun Kaarle-herttua määräsi joukot hajaantumaan talvimajoitukseen lokakuussa 1788, upseereilla ei enää ollut mahdollisuutta yhteisiin neuvonpitoihin ja vehkeilyyn. Anjalan liitto kuivui kokoon lopulta varsin nopeasti.
Liittolaisten johtajaksi kohosi Carl Gustaf Armfelt (1724–1792), ja myös Johan Anders Jägerhorn oli kapinallisten keskeinen voimahahmo. Samoin Ruotsin armeijasta jo aiemmin Venäjälle loikannut Georg Magnus Sprengtporten kuului liiton merkittäviin tukijoihin. Yhtenä Anjalan liiton taustasyynä oli Suomessa pienessä upseeripiirissä kaavailtu itsenäisyys tai jonkinasteinen itsehallinto. Sprengtportenin lähdettyä Jägerhorn oli ehkä tärkein näistä "itsenäisyysmiehistä."
Sprengtporten muun muassa totesi, että suomalaiset ovat vapaa ja valistunut kansakunta ja osaavat puolustaa omaa itsenäisyyttään. Elokuussa Jägerhornin esitykset tulivat venäläisten käsiteltäväksi valtioneuvostoon. Venäläiset kieltäytyivät neuvottelemasta Suomen ja Ruotsin säätyjen kanssa yhteisesti, vaan venäläisten mukaan he voisivat neuvotella vain Suomen säätyjen kanssa, mikä edellytti, että suomalaiset olisivat ajaneet Ruotsin sotaväen maasta, kutsuneet tämän jälkeen valtiopäivät koolle, julistaneet maan itsenäiseksi ja säätäneet maan hallitusmuodosta. Venäläiset myös hylkäsivät suomalaisten vaatimuksen saada Turun rauhassa menetetyt rajat ja linnat (Hämeenlinna, Lappeenranta ja Savonlinna) takaisin. Venäläiset perustelivat tätä näkemystä sillä, että raja oli jo tuolloin liian lähellä Venäjän pääkaupunkia eikä linnoja olisi tarvittu muutenkaan, koska itsenäistynyt valtio olisi ollut Venäjän suojeluksessa ja näitä linnoja olisi voitu käyttää mahdollisessa uudessa sodassa Ruotsia vastaan.
Lokakuussa 1788 Anjalan armeija siirrettiin pois rajalta sisämaahan, mikä johti Suomen itsenäisyyshankkeen kaatumiseen. Samoihin aikoihin muun muassa Jägerhorn loikkasi Ruotsin armeijasta Pietariin.
Menestyksekäs sota Tanskaa vastaan vahvisti kuninkaan asemaa. Anjalan liittoon osallistuneet upseerit pidätettiin 1789. Liikkalan nootin allekirjoittajat ja kymmeniä muita Anjalan liiton miehiä tuomittiin kuolemaan sodan aikana ja sen jälkeen. Silti ainoastaan Johan Henrik Hästesko todella teloitettiin.
Kyläjärvi (Eurajoki)
Kyläjärvi on kuivatettu järvi Satakunnassa Eurajoen Irjanteella. Entinen järvi kuului Eurajoen vesistöön ja sen alueen laskuoja Kyläjärvenoja yhtyy Eurajokeen Irjanteen yläpuolelle. Järvi kuivatettiin 1800-luvun alkupuoliskolta alkaen niityiksi, pelloiksi ja metsämaaksi, mutta nykyään se on jo Järvikylän laajaa peltoaukeaa. Järven alta jaettiin yhteensä 203 hehtaaria maata.
Maantieto
Järven eteläpuolellta kulkee hiekkaharjujen jakso, joka on ilmeisesti synnyttänyt järven taakseen tukkimalla eteläisen virtaamissuunnan. Järven kuivausuomaksi kaivettiin Kyläjärvenoja melko syvälle tämän harjumaan läpi. Osa matkasta edettiin räjäyttämällä kalliota. Kanavamainen uoma on ainakin kilometrin pituinen.
Vuoden 1855−56 Kalmbergin kartastossa Kyläjärvi oli piirretty vielä suurena järvenä, jolla on suuri saari (Isoluoto). Siihen laski läheisen Hepojärven laskuoja. Järven luusua oli piirretty lähelle nykyistä laskuomaa ja laskuoja yhtyi Eurajokeen nykyisestä kahtaa. Kartasto ei aina ole luotettava lähde, sillä se piirrettiin käyttäen pohjatietoina pitäjänkarttoja, joita ei aina päivitetty. Kartasta saa kuitenkin hyvän käsityksen järven ulkonäöstä ja summittaisesta koosta.
Vuoden 1934 vesijättömaan jakokartasta voidaan päätellä järven koko ja sillä sijainneet saaret kohtuullisella tarkkuudella. Jos kartaan merkityt paalutukset seurasivat entisen järven rantoja tiiviisti, voidaan järven pituudeksi mitata noin 2,5 kilometriä ja leveydeksi 850 metriä. Luoteispäässä oli pyöreän muotoinen ja 850 metriä pitkä Järvenperän lahti. Etelään työntyi 400 metriä pitkä Järvenpään lahti ja kaakkoon 400 metriä pitkä Haapalahti. Järven saaret eivät kelvanneet niittyjen pohjiksi ja ne jäivät metsäpalstoiksi. Tällaisia saaria on merkitty vesijättökarttaan ja nykyisiin karttoihin nimillä Isoluoto, Kivikari, Simonkari, Marekari, Liisankari, Samulinkari ja Pukkari.
Historia
Järvenlaskun eri vaiheista ei ole tarkkaa tietoa, mutta ensimmäinen asiakirja siihen liittyy vuonna 1811 tehtyyn päätökseen vesijättömaan jakamisesta. Asiaa on puitu myös vuosina 1838 ja 1854. Eräs tieto varmistaa kuitenkin, että järvi olisi laskettu ennen 1841. Kahden samannimisen järven kuivattaminen voi johtaa edellä virheellisiin päätelmiin aikataulun toteutumisesta. Varsinainen järvenlaskun tehokkain vaihe lienee ollut 1840-luvun jälkeen. Koska järvenlaskun jälkeiset kuivatusmenetelmät eivät olleet yhtä tehokkaita kuin nykyään, saattoi järviallas vaatia kuivuakseen useita vuosikymmeniä ja se vaati silloinkin paljon jälkityötä. Siksi ei ole hämmästyttävää, että asia otettiin taas esille vuonna 1928.
Viimeisen hakemuksen seurauksena koko järviallas jaettiin osakkaiden kesken. Jaettavaksi tuli yhteensä 3,1 hehtaaria peltoa, 152 hehtaaria niittyjä, 9,0 hehtaaria viljelyskelposta maata ja 37,9 hehtaaria metsämaita. Jaetuksi tuli noin 203 hetaaria.
Vuonna 1944 Eurajoelle asutettiin karjalaisia, joista viidelle perheelle osoitettiin 10−17 hehtaarin kylmät tilat Järvikylästä. Maa oli pääasiassa niittyä ja sitä piti alkaa muokata pelloksi, mutta sen lisäksi annettiin myös metsää. Entisenä järvenpohjana se oli kosteaa ja ojitus ja pumppaaminen eivät aluksi tuottaneet toivottua tulosta kymmeneen vuoteen. Valtion avustuksilla keskinen kuivausuoma saatiin perattua ja kuiviminen alkoi.
Arlong
Arlong on yksi manga/anime-sarja One Piecen pääpahiksista.
Persoona ja suhteet
Arlong kuuluu merenmies-lajiin, jotka ovat todella paljon voimakkaampia kuin ihmiset. Hän on julma ihmisiä kohtaan ja tappaakin heitä. Arlong ei nimittäin välitä vaikka riistäisi joltakulta ihmiseltä koko omaisuuden.
Arlong on huomattavasti kiltimpi miehistölleen kuin ihmisille. Kun Zoro voitti suurimman osan hänen miehistöstään, näkyi että Arlong todella välittää miehistään. Lisäksi hänellä tuli suuri kostonhimo, kun hän näki tovereittensa Mustin (Hatchan) ja Kuro-Obin (Kurobi) hävinneen taistelussa. Samalla tavoin hän reagoi myös kun kuuli Usoppin voittaneen Pusun (Chuu). Tämä tekee Arlongista hieman kuin Luffyn, joka haluaa suojella tovereitaan ja piirre erottaa Arlongin useimmista muista vihollisista One Piecessä. Arlong ei pelkää juuri mitään ja hänelle on muodostunut sellainen kuva itsestään ja miehistöstään, että he ovat voittamattomia. Hänellä on myös silmää lahjakkaille ja käyttikin Namia hyväkseen karttojen piirtäjänä huomattuaan hänen kykynsä hänen ollessaan vielä pieni. Karttoja hän käytti suunnitellakseen East Bluen valtausta.
Historia
Arlong oli pelätty ja armoton merirosvo joka tunnettiin vaarallisimpana murhaajana East Bluessa. Sahahai merenmies Arlong oli aikoinaan yksi Merenmiespiraateista, jonka kapteeni oli Jimbei. Mutta kun Jimbei liittyi kaapparilordien joukkoihin (Shichibukai), Arlong otti osan miehistöstä ja perusti oman joukon nimeltä "Arlong merirosvot" ja lähti Grand Linesta etsimään helpompia kohteita.
Arlong asettui yhdelle suurimmista East Bluen saarista, jossa oli eniten pikkukyliä ja otti kyseisen saaren haltuunsa. Hän purki oman kaljuuna-laivansa ja rakensi sen osista hänen pääapureittensa kanssa Arlong-puiston.
Tultuaan miehistönsä kanssa saarelle ajatellen sen olevan tuleva Arlong Park, he kohtasivat ensimmäisenä kohtasivat kylän nimeltä Cocoyashi Village, joka on Namin kotikylä. Saavuttuaan paikalle hän vaati jokaiselta asukkaalta maksun asumisestaan. Aikuinen olisi 100 000 berryä kuukaudessa ja lapsi 50 000 berryä kuukaudessa. Mikäli joku ei maksa tai hänellä ei ole varaa, hänet tapetaan. Namin adoptioäiti Bellemery omisti vain 100 000 berryä, joilla hän päätti maksaa Namin ja hänen siskonsa Nojikon, mutta uhrasi itsensä. Arlong ampui Bellemeryn tämän lasten edessä ja nappasi Namin mukaansa, kun oli huomannut tämän lahjakkuuden karttojenpiirtäjänä.
Namista tuli Arlongin merirosvojen karttojen piirtäjä ja hän sai tatuoinnin merkiksi uskollisuudestaan. Arlong myös sanoi Namille, että jos hän onnistuu kokoamaan 100 000 000 berryä, hän voi ostaa sillä kylän Arlongilta, jolloin Namin kotikylä Coco Village ja sen asukkaat jäisivät rauhaan.
Lopulta kun Nami oli saanut lähes kaikki rahat kokoon ryöstettyään Olkihattupiraateilta heidän rahansa lähetti Arlong korruptoituneen Merivoimien jäsenen takavarikoimaan Namin keräämät rahat jotka hän oli ryöstänyt.
Luffy (joka oli jo ottanut Namin yhdeksi Olkihattupiraattejen jäseneksi) näki Namin brutaalisti iskevän tikarilla käsivarressaan olevaa Arlong merirosvojen tatuointia. Ensin Nami käski Luffyn häipyä mutta lopulta Nami halusikin Olkihattujen auttavan häntä. Luffy antoi olkihattunsa Namille ja yhdessä Zoron, Usoppin ja Sanjin kanssa lähti uhmaamaan Arlongia. Hänen ja Arlongin välinen taistelu oli pitkä.
Monet uskovat että Arlong palaa Merenmiesten saari -arc:ssa mutta tätä arc:ia vasta odotellaan.