cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Edith Pargeter
Edith Mary Pargeter, kirjailijanimet: Ellis Peters, Jolyon Carr Peter Benedict (28. syyskuuta 1913 Horsehay, Shropshire, Iso-Britannia – 14. lokakuuta 1995 Madelay, Shropshire, Iso-Britannia ) oli englantilainen kirjailija ja kääntäjä. Hänen tunnetuinta tuotantoaan on keskiaikaan sijoittuva kirjasarja, jota hän kirjoitti nimellä Ellis Peters. Hän on kääntänyt tšekinkielistä runoutta ja proosaa englanniksi.
Lapsuus ja opiskelu
Pargeter syntyi 28. syyskuuta 1913 Horsehay kylässä Shropshiressa joka on Walesin ja Englannin rajaseutua. Hänen isänsä Edmund Valentine Pargeter oli Horsehay ironworks rautatehtaan johtaja ja hänen äitinsä oli Edith o.s. Hordley. Hän kävi Englannin kirkon pitämää koulua Dawleyssä ja jatkoi saamallaan stipendillä Coalbrooke Countyn tyttöjen lukiossa, jossa hän opiskeli muun ohella englannin kieltä, latinaa ja historiaa. Hän päätti opintonsa vuonna 1930 ja suunnitteli jo kirjailijan uraa. Hän asui vuosina 1933–1940 Dawleyn pikkukaupungissa ja työskenteli siellä apteekissa, ja kokemus näkyi myöhemmin hänen kirjoissaan tietämyksenä lääkkeistä ja myrkyistä.
Rudolph Dirks
pienoiskuva|Rudolph Dirks vuonna 1914. Rudolph Dirks (26. helmikuuta 1877 Heide, Saksa – 20. huhtikuuta 1968 New York, Yhdysvallat) oli saksalaissyntyinen yhdysvaltalainen sarjakuvapiirtäjä, joka loi strippisarjakuvan Kissalan pojat (Katzenjammer Kids).
Tippukivitapaus (albumi)
Tippukivitapaus on vuonna 2017 julkaistu lastenmusiikkialbumi, joka perustuu Suomen Kansallisteatterin Tippukivitapaus-näytelmään. Kappaleiden sanoitukset ovat Laura Ruohosen ja sävellykset on tehnyt Anna-Mari Kähärä, joka on myös tuottanut albumin.
Emma-gaalassa 2019 albumi palkittiin vuoden 2018 lastenmusiikkialbumina. Varhaisiän musiikinopettajat ry valitsi Tippukivitapauksen vuoden lastenlevyksi. Palkinnon saajan valitsi yhdistyksen hallituksen jäsenistä koostuva työryhmä, joka kuunteli yli kaksikymmentä aikavälillä 30.9.2017–22.10.2018 julkaistua suomalaista lastenlevyä.
Kappaleet
Sanoitukset Laura Ruohonen. Sävellykset ja sovitukset Anna-Mari Kähärä.
Laulusolistit
Kuorolaulu: laulajat ja muusikot
Rudolph Dirks
Dirksin perhe muutti Chicagoon hänen ollessaan seitsemänvuotias ja kymmenen vuotta myöhemmin New Yorkiin. Dirks työskenteli piirtäjänä William Randolph Hearstin julkaisemassa New York Journalissa. Hän loi Kissalan pojat vuonna 1897, innoittajanaan saksalaisen Wilhelm Buschin kuvakirja Max ja Moritz. Dirks piirsi sarjaa vuoteen 1912, jolloin hän menetti oikeudet siihen siirtyessään kilpailevaan New York Worldiin. Hän kuitenkin tosiasiassa jatkoi sarjan piirtämistä uudella nimellä Hans and Fritz, minkä hän muutti ensimmäisen maailmansodan aikana saksalaisvastaisen mielialan vuoksi muotoon The Captain and the Kids. Samaan aikaan Harold Knerr jatkoi alkuperäisten Kissalan poikien piirtämistä. Dirks siirtyi myöhemmin tekemään maisema- ja merimaalauksia, mutta hänen poikansa John jatkoi The Captain and the Kids -stripin piirtämistä vielä isänsä kuoleman jälkeenkin.
Edith Pargeter
Toisen maailmansodan aika
Toisen maailmansodan aikana 1940–1945 Pargeter palveli Kuninkaallisessa laivastossa naisten osastossa. Hänen ensimmäinen asemapaikkansa oli Devonport Plymouthissa Western Approaches Command -komentokeskuksessa, joka ohjasi läntistä reittiä saapuvia saattueita Atlantilta Britteinsaarille. Hän siirtyi sieltä Liverpooliin, jossa hän hoiti sodan loppuun teleksiä.
Sodan jälkeen
Pargeterin isä kuoli vuonna 1940. Pargeter palasi sodan jälkeen Shropshireen ja asui siellä äitinsä kanssa tämän kuolemaan asti vuoteen 1954. Äitinsä kuoleman jälkeen Pargeter ja hänen kaksi naimatonta veljeään ostivat yhdessä talon Madeleystä Staffordshirestä ja asuivat siinä 35 vuotta. He olivat läheisiä, ja heillä oli yhteisiä kiinnostuksen kohteita, kuten aikuiskoulutus. Pargeter osallistui vuonna 1947 kansainväliseen kesäkouluun Tšekkoslovakiassa, jossa hän sai useita ystäviä ja tutustui tšekkiläisiin kirjailijoihin. Hän opiskeli tuolloin tšekin kieltä ja käänsi myöhemmin englanniksi merkittävien tšekkiläisten runoilijoiden runoja ja proosaa. Vuoden 1947 jälkeen Edith ja hänen veljensä kävivät Tšekkoslovakiassa joka vuosi. Viikko sen jälkeen kun Pargeter oli vuonna 1968 palannut Englantiin, Neuvostoliiton tankit vyöryivät Tšekkoslovakiaan ja Neuvostoliitto miehitti maan.
Kirjailijan ura
Pargeter kirjoitti iltaisin, ja hänen ensimmäinen tarinansa ilmestyi vuonna 1936 Good Housekeeping -lehdessä. Hänen ensimmäinen romaaninsa Hortensius, Friend of Nero ilmestyi samana vuonna. Hänen ensimmäinen rikosromaaninsa Murder in the Dispensary ilmestyi vuonna 1938 salanimellä Jolyon Carr. Vuoteen 1939 mennessä häneltä oli ilmestynyt kuusi romaania, joista pari oli rikosromaaneja ja yksi tekijänimellä Peter Benedict ilmestynyt rakkausromaani. Hän jatkoi kirjoittamista koko sodan ajan, ja kirjoja myös julkaistiin sen aikana. Hän julkaisi omalla nimellään kirjan Fallen in the Pit vuonna 1951. Kirjassa oli päähenkilönä 13-vuotias Dominic Felse. Kirjassa In Death and the Joyful Woman (1961) Dominic Felse on 16-vuotias. Hänen tyttöystävänsä yhdistetään murhaan. Se oli ensimmäinen kirja, jonka hän julkaisi nimellä Ellis Peters. Hän otti kirjailijanimeensä Ellisin isoäitinsä nimestä, ja Peters tuli hänen rakkaan tšekkiläisen ystävänsä Petran nimestä. Hänet tunnetaan parhaiten tällä salanimellä kirjoittamistaan kirjoista.
Pargeterin ensimmäinen keskiaikaan sijoittuva romaani A Morbid Taste for Bones ilmestyi vuonna 1977 (suom. Vaarallinen pyhimys, 1990). Sen päähenkilö on keskiaikainen munkki veli Cadfael, joka selvittää luostarissa sattuneita salaperäisiä kuolemantapauksia. Cadfael on entinen ristiretkiläinen ja yrttitietäjä Shrewsburyn benediktiiniläisluostarissa. Aiheesta ei alun perin ollut tarkoitus tehdä sarjaa, mutta Pargeter oli niin kiinnostunut aiheesta, että kirjoitti loppujen lopuksi 20 Cadfael-romaania. Veli Cadfael -kirjoja on joskus verrattu Umberto Econ bestselleriin Ruusun nimi. Pargeter ei pitänyt vertailusta ja huomatti, että kun Ruusun nimi ilmestyi, hän oli julkaissut jo seitsemän Cadfael-romaania. Pargeter kirjoitti lähes kahdeksankymmentä kirjaa ja lisäksi lyhyempiä tarinoita ja artikkeleita. Kirjoista on tehty kuunnelmia, ja veli Cadfael -tarinoita on muokattu myös televisiolle.
Edith Pargeter kuoli kotonaan 14. lokakuuta 1995 Madelayssä Shropshiressä. Hänet polttohaudattiin Shrewsburyn lähellä Emstryn krematoriossa, ja hänen tuhkansa siroteltiin puutarhaan Shrewsburyssa.
Pyörivä katsomo
thumb|320px|Pyörivä katsomo [[Pyynikin kesäteatterissa.]] Pyörivä katsomo on mekaanisesti ohjattava teatterin katsomo, jota pyörittämällä voidaan muuttaa näyttämökuvaa esityksen aikana. Pyöriviä katsomoita suositaan erityisesti ulkoilmateattereissa, sillä ne sopivat ihanteellisesti luonnollisen maiseman sisällyttämiseen osaksi lavastusta.
Euroopan ensimmäiset pyörivät katsomot rakennettiin vuonna 1959 Suomessa ja Tšekkoslovakiassa. Pyynikin kesäteatterin katsomo Tampereella oli lajissaan ensimmäinen sähköisellä koneistolla toimiva, kun taas Etelä-Böömissä sijaitsevan Český Krumlovin ulkoilmateatterin katsomon pyörittämiseen tarvittiin 40 ihmistä.
Nykyisin pyöriviä katsomoita on Suomessa Pyynikin kesäteatterin lisäksi ainakin Samppalinnan kesäteatterissa Turussa, Lurensin kesäteatterissa Pernajassa sekä Närpiön Teatterissa.
Le Mont-Dieu
Le Mont-Dieu on kunta Pohjois-Ranskassa Ardennesin departementissa Grand Estin alueella. Se sijaitsee noin 21 kilometriä Sedanin kaupungista etelään.
Kunnan alueella sijaitsee entinen luostari Chartreuse du Mont Dieu. Luostari on perustettu 1100-luvulla, ja kiinteistöt ja maat ulottuivat noin neljänkymmenen ympäröivän kylän alueelle. Se oli aikanaan yksi Euroopan vaikuttavimmista luostareista.
Kaksoisplaneetta
thumb|250px|Myös [[Maata ja Kuuta on virheellisesti ajateltu kaksoisplaneetoiksi.]] Kaksoisplaneetoiksi kutsutaan kahta taivaankappaletta, jotka kiertävät yhteisen massakeskipisteensä ympäri niin, että massakeskipiste on molempien kappaleiden ulkopuolella, mikäli kummatkin täyttävät planeetan määritelmän. Yleensä kappaleet ovat lähes samankokoisia, ja kierto on lukkiutunut niin, että kappaleiden sama puoli kääntyy aina toista vasten.
Aurinkokunta
Omasta aurinkokunnastamme on löydetty joitakin kaksoispikkuplaneettoja, muun muassa kaksoisasteroideja, kuten Antiope–S/2000 (90) 1. Asteroidien lisäksi myös osa transneptunisista kohteista on kaksoispikkuplaneettoja. Eräs tällainen järjestelmä on Borasisi–Pabu. Kooltaan suurin transneptunisista kaksoisjärjestelmistä on kuitenkin Pluto–Kharon.
Vuonna 2006 IAU:ssa olikin ehdotettu niiden luokittelua kaksoisplaneetaksi, sillä alkuperäisen ehdotuksen mukaan kaikki painovoimansa pyöristämät suoraan Aurinkoa kiertävät kappaleet olisi luokiteltu planeetoiksi. Tämä ehdotus kuitenkin hylättiin, ja uuden planeetan määritelmän mukaan Pluto ja Kharon eivät ole planeettoja, sillä ne eivät hallitse rataansa. Ne voi silti ajatella kaksoiskääpiöplaneettana, vaikka IAU:n uudessa määritelmässä ei käsiteltykään kaksoisjärjestelmien luokittelua.
Kari Lindroos
Kari Anders Lindroos (s. 22. maaliskuuta 1962 Tammisaari) on suomalainen soudun olympiaedustaja ja Suomen-mestari.
Lindroos kilpaili Soulin olympialaisissa 1988 veljensä Aarne Lindroosin kanssa perämiehettömässä kaksikossa ja sijoittui 11:nneksi. MM-kilpailuissa hän souti pariaironelosessa ilman menestystä vuonna 1985 ja sijoittui kahdeksanneksi perämiehettömässä kaksikossa 1987. Pohjoismaiden-mestaruuden Lindroos voitti perämiehettömässä kaksikossa 1987.
Lindroos voitti eri luokissa yhteensä 16 Suomen-mestaruutta vuosina 1983–1992. Hän edusti Nesteen Soutajia.
Rudolf Kowalski
Rudolf Kowalski (s. 8. syyskuuta 1948 Gladbeck, Nordrhein Westfalen, Länsi-Saksa) on saksalainen näyttelijä, joka näyttelee saksalaisessa poliisisarjassa Stolberg rikosylikomisario Martin Stolbergia. Hänen roolihenkilönsä Stolberg on luottamusta herättävä henkilö, joka saa ihmiset lain molemmilta puolilta kertomaan tärkeitä asioita rikosten ratkaisemisen edistämiseksi. Kowalski on näytellyt myös muun muassa elokuvassa Die Konferenz (2005), Bella Block -elokuvissa ja sarjassa Tatort. Hän on opiskellut näyttelemistä Bochumissa. Kowalski on naimisissa Eva Scheurerin kanssa, ja heillä on yksi lapsi.
Pertti Koivisto
Pertti Tapani Koivisto (8. joulukuuta 1924 Kotka – 1. lokakuuta 2004 Kotka) oli suomalainen jalkapalloilija.
Puolustajana pelannut Koivisto nousi Kotkan Kirin edustusjoukkueeseen 1948. Hän siirtyi 1949 Kotkan Työväen Palloilijoihin, jossa hän pelasi vuonna 1957 päättyneen uransa loppuun asti. Koivisto voitti KTP:ssa Suomen mestaruuden 1951 ja 1952. Kaikkiaan Koivisto pelasi 10 kauden aikana 154 pääsarjatason ottelua.
Koivisto on saanut KTP:n kultaisen ja SPL:n hopeisen ansiomerkin sekä TUL:n kultaisen mestarimerkin. Koivisto toimi vahtimestarina ja hän harrasti kalastusta.
Aarne Lindroos
Aarne Ulf Kristian Lindroos (s. 14. joulukuuta 1960 Helsinki) on suomalainen soudun olympiaedustaja ja Suomen-mestari.
Lindroos edusti Suomea kaksissa olympialaisissa. Los Angelesissa 1984 hän sijoittui Reima Karppisen kanssa pariairokaksikossa kahdeksanneksi. Soulissa 1988 hän oli veljensä Kari Lindroosin kanssa 11:s perämiehettömässä kaksikossa. MM-kilpailuissa hän sijoittui yhdeksänneksi kaksikossa 1981, yhdeksänneksi yksikössä 1982, kahdeksanneksi yksikössä 1983 ja kahdeksanneksi perämiehettömässä kaksikossa 1987. Vuoden 1985 MM-kilpailuissa hän souti pariairokaksikossa ilman menestystä. Pohjoismaiden-mestaruuden Lindroos voitti yksikössä 1983 ja perämiehettömässä kaksikossa 1987.
Ontelosyylä
Ontelosyylät eli "molluskat" ovat enimmäkseen pienillä lapsilla esiintyviä tarttuvia ihomuutoksia. Ontelosyyliä aiheuttaa pox-viruksiin kuuluva ontelosyylävirus. Ontelosyylät tarttuvat ihokosketuksessa. Syylät kestävät yleensä kuukausia, joskus 1–2 vuotta, ja ne häviävät jälkiä jättämättä. Ontelosyylät voivat uusia.
Einstossflammenwerfer 46
Einstossflammenwerfer 46 oli saksalainen toisen maailmansodan aikana suunniteltu liekinheitin. Ase suunniteltiin mahdollisimman halvaksi ja sarjatuotantoon sopivaksi. Se oli kertakäyttöinen ja pystyi ampumaan noin puoli sekuntia kestävän tulipurkauksen 27 metrin etäisyydelle.
Maki (Formula 1 -talli)
Maki oli pieni japanilainen Formula 1 -talli. Kenji Mimura perusti sen 1974, ja se oli ensimmäinen japanilainen F1-talli Hondan vetäydyttyä kauden jälkeen. Maki esiintyi ensimmäisen kerran Britannian GP:ssä, kuljettajanaan uusiseelantilainen Howden Ganley. Saksan GP:ssä Ganley loukkaantui ja talli vetäytyi pois loppukaudesta.
Seuraavalla kaudella Maki palasi Hollannin GP:ssä, tällä kertaa kuljettana Hiroshi Fushida. Tallin ainoa auto hajosi, eikä varaosia ollut, joten kilpailu jäi ajamatta. Seuraavan kilpailun ajan autoa korjattiin, ja jälleen Britannian GP:ssä talli oli mukana, mutta karsiutui. Loppukauden Tony Trimmer korvasi Fushidan, tosin huonolla menestyksellä.
thumb|right|250px|Maki F101 Goodwoodin Festival of Speed -tapahtumassa vuonna 2014. Maki vetäytyi jälleen ja palasi vielä kerran radoille 1976 Japanin Grand Prix'iin, jonka jälkeen lopetti toimintansa.
Sponsorit
Citizen
Por favor
Por favor on Marion Rungin vuonna 1978 julkaistu albumi.
Arto Laatikainen
Arto Markus Laatikainen (s. 24. toukokuuta 1980 Espoo) on suomalainen entinen jääkiekkopuolustaja. Hän pelasi urallaan SM-liigaa neljällä eri vuosikymmenellä Espoo Bluesissa, JYPissä, Turun Palloseurassa, Oulun Kärpissä, Tampereen Ilveksessä ja Hämeenlinnan Pallokerhossa yhteensä 1024 runkosarjaottelua tehopistein 83+256=339 ja 131 playoff-ottelua tehopistein 12+55=67. Hän on liigan kaikkien aikojen neljänneksi eniten runkosarjaotteluita pelannut pelaaja. Laatikainen oli myös vuonna 2016 konkurssiin ajautuneen Bluesin seurahistorian kaikkien aikojen eniten runkosarjaotteluita pelannut pelaaja 614 ottelullaan. Hän toimi joukkueen kapteenina kaudella 2012–2013. Laatikainen oli voittamassa Suomenmestaruutta JYPissä vuonna 2012, Kärpissä vuonna 2015 ja HPK:ssa vuonna 2019. Hän oli voittamassa myös SM-hopeaa Bluesissa vuonna 2008 ja SM-pronssia Kärpissä vuonna 2016. Laatikainen voitti myös SM-liigan parhaalle puolustajalle myönnettävän Pekka Rautakallio -palkinnon vuonna 2008 ja herrasmiespelaajalle myönnettävän Raimo Kilpiö -palkinnon vuonna 2015. Hän pelasi urallaan myös kolme kautta Ruotsin Elitserienissä, jossa Laatikainen voitti Ruotsin-mestaruuden Färjestad BK:ssa vuonna 2009.
Seuraura
Kuudennella SM-liigakaudellaan 2003–2004 Laatikainen teki läpimurtonsa SM-liigassa ja teki 55 runkosarjaottelussa tehot 4+20=24. Huonoksi onnekseen hän kuitenkin loukkaantui runkosarjan viimeisessä ottelussa, eikä pelannut kevään 2004 pudotuspeleissä. Kaudella 2004–2005 Laatikainen oli vaisun kauden pelanneen Bluesin tehokkain puolustaja tehoilla 6+9=15. Kaudella 2005–2006 hän nousi lopulta SM-liigan puolustajien eliittiin. Laatikainen oli taas Bluesin tehokkain puolustaja tehoilla 6+19=25 ja hän sijoittui SM-liigan puolustajien pistepörssissä yhdeksänneksi. Laatikainen oli myös pelipaikastaan huolimatta kevään 2006 pudotuspeleissä Bluesin paras syöttäjä sekä paras pistemies Esa Pirneksen kanssa tehtyään yhdeksässä ottelussa tehot 3+5=8. Joulukuussa 2005 hän teki kaksivuotisen jatkosopimuksen joukkueen kanssa.
Kaudella 2006–2007 Laatikainen paransi SM-liigan yhden kauden piste-ennätystään tehtyään runkosarjassa 27 tehopistettä, joilla hän jakoi puolustajien pistepörssin yhdeksännen sijan Ässien Tero Konttisen kanssa. Kaudella 2007–2008 Laatikainen teki nykyisen piste-ennätyksensä tehoilla 13+25=38, joilla hän jakoi SM-liigan puolustajien pistepörssin toisen sijan Tapparan André Benoît'n kanssa ja oli Bluesin kolmanneksi paras pistemies Ville Viitaluoman kanssa. Kautensa Bluesin varakapteenina aloittanut Laatikainen nousi 16. helmikuuta 2008, liigauransa 552. runkosarjaottelussaan Kiekko-Espoon/Bluesin kaikkien aikojen eniten runkosarjaotteluita pelanneeksi pelaajaksi ohi Timo Hirvosen, joka luovutti ottelussa hänelle numeroa 552 kantaneen paidan. Laatikainen pelasi ottelun kyseinen paita päällä ja rikkoi 2–0 maalillaan myös oman SM-liigan yhden kauden piste-ennätyksensä tehtyään kauden 28. tehopisteensä. Hän voitti kauden päätteeksi SM-hopeaa, palkittiin kaikkien aikojen ensimmäisenä Bluesin pelaajana SM-liigan parhaana puolustajana Pekka Rautakallio -palkinnolla sekä valittiin tähdistökentälliseen.
Laatikainen siirtyi kaudeksi 2008–2009 kaksivuotisella sopimuksella Elitserien-joukkue Färjestad BK:hon. Hän voitti ensimmäisen sopimuskautensa päätteeksi Ruotsin-mestaruuden. Kahden Färjestadissa vietetyn vuoden jälkeen Laatikainen siirtyi kaudeksi 2010–2011 vuoden mittaisella sopimuksella Södertälje SK:hon. Hän pelasi tehopisteiden valossa parhaimman Elitserien-kautensa tehoilla 6+16=22, joilla Laatikainen oli Södertäljen tehokkain puolustaja. Hän teki helmikuussa 2011 vuoden mittaisen jatkosopimuksen joukkueen kanssa, mutta ei sittemmin jatkanut seuraavalla kaudella Södertäljessä joukkueen pudottua HockeyAllsvenskaniin.
Kaudeksi 2011–2012 Laatikainen siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella JYPiin. Hän voitti siellä kauden päätteeksi Suomenmestaruuden. Laatikainen palasi kaudeksi 2012–2013 kaksivuotisella sopimuksella Bluesiin. Hänet nimitettiin elokuussa 2012 joukkueen kapteeniksi, mutta Laatikainen joutui kuitenkin jo samana päivänä noin kahdeksi kuukaudeksi sivuun loukattuaan polvensa harjoitusottelussa KHL-seura Amur Habarovskia vastaan. Toivuttuaan polvileikkauksesta hän pelasi kaksi ottelua lainalla Mestis-joukkue HC Keski-Uudenmaan paidassa. Laatikainen ei noussut kuitenkaan SM-liigakauden aikana enää toivotulle tasolle ja hänen kautensa osoittautui flopiksi. Kaudella 2013–2014 Laatikaisen tilille Bluesin kapteeniksi nimettiin Kim Hirschovits. Hän itse jatkoi joukkueen varakapteenina.
Syyskuussa 2014 Laatikainen siirtyi viiden ottelun mittaisella sopimuksella Turun Palloseuraan paikkaamaan loukkaantumisia oltuaan alkukauden 2014–2015 ilman sopimusta. Noin kuukautta myöhemmin hän siirtyi paikkaamaan puolestaan Oulun Kärppien loukkaantumisia alustavasti kuuden SM-liiga- ja kahden Mestarien liigan ajaksi. Yhdeksän siellä pelatun ottelun jälkeen Laatikaisen sopimusta jatkettiin kauden loppuun. Hän oli lopulta Kärppien tehokkain puolustaja tehtyään 42 runkosarjaottelussa tehot 6+17=23. Hän voitti myös joukkueen sisäisen tehotilaston lukemalla +20. Kevään 2015 pudotuspeleissä, 6. huhtikuuta 2015 pelatussa kolmannessa välieräottelussa JYPiä vastaan Laatikainen rikkoi Suomen jääkiekon pääsarjatason neljän nopeimman maalisyötön ennätyksen 45 vuoden takaa tehtyään syöttöpisteensä kuuden minuutin ja 23 sekunnin sisään. Hän ohitti aiemman Tampereen Ilveksen Jorma Peltosen tekemän ennätyksen marraskuulta 1969 yli yhdeksällä minuutilla. Laatikainen rikkoi kevään aikana myös SM-liigan puolustajien yhden kauden pudotuspelien syöttöennätyksen ja sivusi puolustajien yhden kauden piste-ennätystä tehtyään 19 ottelussa 17 syöttöpistettä. Molemmat ennätykset olivat Jokereiden Marko Kauppisen hallussa kaudelta 2006–2007. Kauppinen teki tuolloin 14 ottelussa tehot 5+12=17. Laatikainen voitti kauden päätteeksi Suomenmestaruuden. Hänet palkittiin SM-liigan herrasmiespelaajana Raimo Kilpiö-palkinnolla. Maaliskuussa 2015 Laatikainen teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen Kärppien kanssa.
Kauden 2015–2016 päätteeksi Laatikainen voitti Kärpissä SM-pronssia. Hän voitti kauden aikana myös CHL-hopeaa. Kaudeksi 2016–2017 Laatikainen siirtyi kaksivuotisella sopimuksella Tampereen Ilvekseen. Hänet nimettiin joukkueen varakapteeniksi.
Laatikainen siirtyi kaudeksi 2018–2019 vuoden mittaisella sopimuksella Hämeenlinnan Pallokerhoon. Hän voitti kauden päätteeksi uransa kolmannen Suomenmestaruuden. Toukokuussa 2019 Laatikainen teki HPK:n kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen. Kaudeksi 2019–2020 hänet nimettiin joukkueen varakapteeniksi.
Kaudeksi 2020–2021 Laatikainen palasi kotikaupunkiinsa ja siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Mestiksen nousijajoukkue Kiekko-Espoon (vuonna 2018 perustettu) riveihin. Hänet nimettiin joukkueen kapteeniksi. Tammikuussa 2021 Laatikainen palasi kuitenkin loppukauden kattavalla sopimuksella HPK:hon. Toukokuussa hän teki seuran kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen. Kaudeksi 2021–2022 Laatikainen nimettiin takaisin HPK:n varakapteeniksi. 29. lokakuuta 2021 Laatikainen pelasi uransa 1000. runkosarjaottelun Liigan historian viidentenä pelaajana.
Maajoukkueura
Laatikainen pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 1999 ja 2000 sekä alle 18-vuotiaiden EM-kilpailuissa vuonna 1998, jolloin hän voitti hopeaa. Laatikainen on kuulunut sekä alle 20-vuotiaiden että alle 16-vuotiaiden maajoukkueen kapteenistoon.
Laatikainen on pelannut myös yhteensä 21 ottelua Suomen A-maajoukkueessa tehopistein 1+5=6. Hänet nimettiin vuoden 2008 MM-kisaryhmään, mutta Laatikaisen kisapassi jätettiin lopulta leimaamatta.
Muuta
Kesäkuussa 2018 Sallisen tiedotettiin aloittavan osakkaana tuolloin Suomi-sarjassa pelanneen Kiekko-Espoon organisaatiossa.
Gilles Panizzi
Gilles Panizzi (s. 19. syyskuuta 1965 Roquebrune-Cap-Martin) on ranskalainen uransa lopettanut ralliautoilija. Panizzin kartturina toimi pitkän aikaa hänen veljensä Hervé Panizzi.
Ura
Panizzi ajoi ensimmäisen MM-rallivoittonsa vuonna 2000 Korsikalla ja seuraavassa kilpailussa Sanremon rallissa. Myöhemmin Panizzi voitti useampia asfalttikisoja autonaan Peugeot 206 WRC.
Kaudella 2006 Panizzi ajoi Red Bull Škodan tallissa, mutta lähti ja hänen tilalleen tuli Harri Rovanperä. Saman kauden aikana Panizzi testasi Peugeot’n Super 2000 -luokan ralliautoa.
Jääpallon SM-sarjakausi 1983–1984
Jääpallon Suomen mestaruus 1984 ratkaistiin kaksinkertaisen sarjan päätteeksi pelatuilla play off -otteluilla. Mitalikolmikko oli sama kolmatta kertaa peräkkäin. Oulun Luistinseura voitti mestaruuden, Helsingin IFK sai hopeaa ja Porvoon Akilles pronssia. Veitsiluodon Vastus jäi edellisen kauden tapaan neljänneksi. Lappeenrannan Veiterä jäi sarjan viimeiseksi ja putosi I-divisioonaan.
Gilles Panizzi
Ura
Vuonna 2008 Panizzi ilmoitti lopettavansa moottoriurheilu-uransa.
Jääpallon SM-sarjakausi 1983–1984
Sarjataulukko
Veiterä putosi sarjasta suoraan. JPS säilyi karsittuaan Kulosaaren Vestan kanssa. Sarjaan nousi Keminmaan Pallo.
Välierät
Välierät pelattiin kaksiosaisina ja ne aloitettiin runkosarjassa heikommin menestyneen kotikentällä.
Loppuottelut
Loppuottelut pelattiin paras kolmesta. ensimmäinen ottelu runkosarjassa heikommin sijoittuneen kotikentällä.
Suomen mestarit
OLS: Jukka Palinsaari, Jouni Taskila; Ilkka Alatalo, Kalevi Immonen, Jari Löthman, Juha Niemikorpi, Timo Okkonen, Ari Rintala; Matti Alatalo, Ari Kuokkanen, Jari Luokkola, Kari Moilanen, Jukka Ohtonen, Jorma Kolehmainen; Asko Eskola, Eero Hamari, Risto Kontturi, Jari Surakka, Jouni Vesterinen. Valmentaja Reijo Karppinen.
Sokkokäärmeet
Sokkokäärmeet (Scolecophidia) on toinen käärmeiden kahdesta osalahkosta, toinen on Alethinophidia. Se on osalahkoista pienempi ja huonommin tunnettu. Lajeja tunnetaan 458. Niitä tavataan kaikilta mantereilta Etelämannerta lukuun ottamatta, mutta suurin osa lajeista elää eteläisillä mantereilla ja trooppisilla saarilla.
Luokittelu
Sokkokäärmeiden luokittelu on pysynyt suunnilleen samana yli 50 vuotta. Jonkin verran vaihtelua on kuitenkin ollut liittyen ryhmän tieteelliseen nimeen, sisältöön ja heimojakoon. Esimerkiksi Typhlopoidea-yläheimonimeä voidaan pitää synonyyminä Scolecophidia-osalahkonimelle, tai sillä voidaan vaihtelevassa merkityksessä viitata suppeampaan ryhmään Scolecophidian sisällä. Lisäksi sokkokäärmeisiin on aiemmin toisinaan sisällytetty myös kilpipyrstökäärmeet (Uropeltidae).
Tulevilla rannoilla
Tulevilla rannoilla on John Websterin ohjaama ja käsikirjoittama suomalainen dokumenttielokuva vuodelta 2017.
Elokuva käsittelee ilmaston lämpenemistä ja sen vaikutuksia. Elokuva on muodoltaan kirje Websterin vielä syntymättömälle lapsenlapsenlapselle, jonka elämään tämänhetkisen sukupolven valinnat vaikuttavat.
Barry McDaniel
Barry McDaniel (18. lokakuuta 1930 Lyndon, Kansas – 18. kesäkuuta 2018 Berliini, Saksa) oli yhdysvaltalaissyntyinen oopperalaulaja, äänialaltaan baritoni. Hän asettui Saksaan saatuaan vuonna 1953 Fulbright-stipendin. Hän esiintyi Berliinin Deutsche Operissa vuosina 1962–1999.
Elämä ja ura
McDaniel syntyi musikaaliseen perheeseen, aloitti pianonsoiton 9-vuotiaana ja opiskeli synnyinmaassaan Kansasin yliopistossa sekä Juilliard School of Musicissa. Fulbright-stipendin turvin hän opiskeli Stuttgartin musiikkikonservatoriossa. Debyyttinsä McDaniel teki Mainzin oopperassa, jossa hän esiintyi vuosina 1954–1955 ennen kaksivuotista asepalvelustaan Yhdysvaltain joukoissa. Vuonna 1957 hän solmi sopimuksen Stuttgartin valtionoopperan kanssa, ja vuonna 1959 hän esiintyi Karlsruhen oopperassa. Näillä esiintymisillään McDaniel myös sai Deutsche Operin päättäjien huomion.
McDaniel teki urallaan yhteistyötä muiden muassa Dietrich Fischer-Dieskaun, Elisabeth Grümmerin, Josef Greindlin, Ernst Haefligerin, James Kingin, Pilar Lorengarin ja Edith Mathisin kanssa. McDanielin ohjelmistoon kuului muun muassa Christoph Willibald Gluckin ja Wolfgang Amadeus Mozartin teoksia, bel canto -oopperoita sekä Richard Straussin ja monien nykyoopperoiden rooleja.
McDaniel esiintyi muun muassa Bayreuthin musiikkijuhlilla, Metropolitan-oopperassa, Münchenin oopperafestivaalilla, Wienissä, Hampurissa, Frankfurtissa, Genevessä, Amsterdamissa, Meksikossa ja Japanissa. Vuonna 1970 hänelle myönnettiin Berliner Kammersänger -arvonimi. Hän kuoli 87-vuotiaana pitkään sairastettuaan.
Timothy Cheruiyot
Cheruiyot kuului Kenian joukkueeseen, joka saavutti IAAF World Relays -kilpailuissa 2015 hopeaa DMR-viestissä, jossa juostaan 400, 800, 1 200 ja 1 600 metrin osuudet. Saman vuoden Pekingin MM-kilpailuissa hän sijoittui 1 500 metrillä seitsemänneksi. Hän saavutti Afrikan-mestaruuskilpailuissa Durbanissa 2016 hopeaa 1 500 metrillä ajalla 3.39,71.
Thanom Kittikachorn
Chomphon Thanom Kittikachorn (, 11. elokuuta 1911 – 16. heinäkuuta 2004) oli thaimaalainen kenraali, joka toimi sotilasjuntan johtajana ja pääministerinä 1963–1973. Thanom sai sotamarsalkan arvon 1964.
Timothy Cheruiyot
Cheruiyot voitti Kenian-mestaruuden 1 500 metrillä 2017. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän saavutti samalla matkalla hopeaa ajalla 3.33,99. Hän sijoittui 1 500 metrillä toiseksi myös Gold Coastin Kansainyhteisön kisoissa 2018 ajalla 3.35,17. Hän voitti samana vuonna Kenian-mestaruuden 1 500 metrillä sekä sai samalla matkalla hopeaa Afrikan-mestaruuskilpailuissa ajalla 3.35,93. Hän voitti maansa mestaruuden 800 metrillä 2019.
Thanom Kittikachorn
Thanomin kovat otteet kommunistisiksi katsomiensa poliittisen opposition ja opiskelijaliikkeen hiljentämiseksi 1973 johtivat kuninkaan väliintuloon ja Thanomin maanpakolaisuuteen. Hänen paluunsa 1976 aloitti uuden väkivallan aallon ja pitkitti maan siirtymistä siviilihallintoon.
Timothy Cheruiyot
Dohan MM-kilpailuissa 2019 hän voitti 1 500 metrillä kultaa ajalla 3.29,26. Tokion olympialaisissa vuonna 2021 hän sai hopeaa ajalla 3.29,01. Seuraavana vuonna hän sijoittui 1 500 metrillä kuudenneksi Eugenen MM-kilpailuissa ja saavutti hopeaa Kansainyhteisön kisoissa Birminghamissa ajalla 3.30,21.
Cheruiyot on voittanut 21 Timanttiliigan kilpailua.
Nils Trædal
Nils Trædal (29. marraskuuta 1879 Sunndal – 12. lokakuuta 1948 Oslo) oli norjalainen pappi ja talonpoikaispuolueen poliitikko, joka oli puolueensa puheenjohtaja vuosina 1938–1948. Hän istui suurkäräjillä 1934–1936 ja 1945–1949 sekä toimi Norjan kirkko- ja opetusministerinä 1931–1933.
1498 Lahti
1498 Lahti on päävyöhykkeen asteroidi, jonka löysi suomalainen tähtitieteilijä Yrjö Väisälä 16. syyskuuta 1938 Iso-Heikkilässä Turussa.
Asteroidi on  nimetty Lahden kaupungin mukaan. Muita Väisälän samoihin aikoihin löytämiä pikkuplaneettoja ovat muun muassa 1500 Jyväskylä, 1499 Pori, 1497 Tampere, 1496 Turku, 1495 Helsinki ja 1494 Savo.
Rustiikki
Rustiikki (tarkoittaa: 'rosoinen', 'rosoisuus') on esimerkiksi sisustuksessa tyylisuunta, jossa käytetään luonnonmukaisia materiaaleja. Esimerkiksi monelta suomalaiselta mökiltä tutut kaartuvista oksista tehdyt naulakot ja ovenkahvat edustavat tätä suuntausta. Uuden polven rustiikki-kalusteet tehdään aivan samoista raaka-aineista, eli lähes kaikista puulajeista, kuin vuosikymmeniä sitten.
Rustiikkiin tärkeänä osana kuuluu usein myös tietynlainen kalusteiden kuluma. Rustiikkikalusteet ovatkin usein kulutettuja tai kuluneita. Rustiikkiin kuuluu tietynlainen keräily ja uusiokäyttö olennaisena osana.
Rustiikka tarkoittaa talonpoikaistyyliä.
Janne Rajamaa
Johannes (Janne) Rajamaa, nimi vuoteen 1920 Ivan Rodionoff (Janne Rotonen) (3. syyskuuta 1893 Pistojärvi, Venäjän keisarikunta – 23. huhtikuuta 1972 Oulu) oli vienankarjalaista syntyperää ollut suomalainen kauppaneuvos ja Pudasjärvellä toimineen sekatavarakaupan Rajamaa Oy:n toimitusjohtaja.
Pistojärven Suvannon kylässä syntyneen Rajamaan vanhemmat olivat maanviljelijä, laukkukauppias Ivan Rodionoff (Juho Rotonen, Iso-Iivana Rotonen) ja Irena Rotonen. Hän oli kulkukauppiaana toimineen isänsä mukana kauppamatkoilla Suomen puolella ja kävi kiertokoulua 1905 Oulujoen Savikylässä ja suoritti myös lyhyen kansanopistokurssin 1908 Kuusamossa. Vuonna 1906 luku- ja kirjoitustaidon hankkineesta Rajamaasta tuli poromies ja tukkijätkä Vasili Rohkimaisen (s. 1881) hevosmies tämän kauppamatkoilla Suomessa. He harjoittivat liiketoimintaa aina 1930-luvun lopulle saakka nimellä Rohkimainen & Rotonen.
Ensimmäisen maailmansodan alettua 1914 Rajamaa palveli kolme vuotta Venäjän armeijassa osallistuen taisteluihin Karpaateilla ja Galitsiassa. Vuonna 1917 hän karkasi rintamalta Galitsiassa ja palasi Oulun kautta kotikyläänsä Suvantoon. Rajamaa kierteli sitten Venäjän puolella ja liittyi kesällä 1918 Muurmannille saapuneisiin englantilaisiin joukkoihin ja hänestä tuli liittoutuneiden komendantti. Helmikuussa 1919 Rajamaa oli mukana Vienan Kemissä pidetyssä vienankarjalaisten edustajakokouksessa jossa vaadittiin Karjalan julistamista itsenäiseksi valtioiksi. Kun liittoutuneiden joukot poistuivat Muurmannilta lokakuussa 1919 Rajamaasta tuli Vienan Karjalan väliaikaisen toimikunnan kauppa-asiamies. Hänet valittiin maalis-huhtikuun vaihteessa 1920 Uhtualla pidetyillä Vienan Karjalan maakuntapäivillä väliaikaisen hallituksen kaupalliseksi ministeriksi ja rajakomendantiksi. Samassa yhteydessä hän otti sukunimekseen Rajamaa Akseli Gallen-Kallelan runon pohjalta. Venäläiset eivät suostuneet neuvottelemaan Vienan Karjalan väliaikaisen hallituksen kanssa ja taistelujen jälkeen väliaikainen hallitus vetäytyi Suomen puolelle Suomussalmelle hajaantuen sen jälkeen. Rajamaa auttoi Suomeen tulleita vienankarjalaisia pakolaisia ja hän aloitti samalla myös omat liiketoimet Suomessa. Hän ryhtyi taas Vasili Rohkimaisen liikekumppaniksi kulkukauppiaana ja piti toiminnan keskuspaikkana nyt Simon kuntaa. Rajamaa myi muun muassa suuret määrät vaasalaisen Lassila & Tikanoja Oy:n vuonna 1923 perustaman pukutehtaan valmistamia Tiklas-pukuja.
Rajamaasta tuli Suomen kansalainen tammikuussa 1924 ja hän avasi samana vuonna kiinteän Onnela-kaupan Pudasjärvellä. Hän hankki 14-paikkaisen Ford-linja-auton ja aloitti ensimmäisenä säännöllisen linja-autoliikenteen Pudasjärven ja Oulun välille. Rajamaa toimi myös tukkukauppiaana ja alkoi toimittaa tavaroita muille Pudasjärven ympäristön kauppiaille. Hän perusti lisää sivumyymälöitä Pudasjärvelle ja rakennutti vuonna 1935 oman liiketalon Pudasjärvelle. Rajamaan yhtiökumppani Rohkimainen oli jatkanut perinteistä kulkukauppaa hevosella ja heidän yhtiökumppanuutensa päättyi 1938 jolloin omaisuus jaettiin kahtia niin että Pudasjärvi tuli Rajamaalle ja Kuusamo Rohkimaiselle. Rajamaan liiketoiminta jatkui aluksi toiminimellä Janne Rajamaa ja sitten vuodesta 1941 Rajamaa Oy:n nimellä osakeyhtiönä. Rajamaa oli yhtiön toimitusjohtajana vuoteen 1958 ja sen jälkeen yhtiön hallituksen puheenjohtajana.
Talvisodan aikana Rajamaa toimi karjalaisten pakolaisten asioiden erikoistuntijana. Jatkosodan aikana Rajamaa oli Vuonniseen kauppaliikkeen perustaneen Kauppa Oy Uhtuan hallintoneuvoston puheenjohtaja sekä sotilashallintoesikunnan neuvottelukunnan jäsen. Hän olisi halunnut laajentaa Kauppa Oy Uhtuan toimintaa myös muualle Vienan Karjalaan mutta ei onnistunut tässä. Lapin sodan aikana Rajamaa huolehti Pudasjärven kautta kulkeneiden evakkojen muonituksesta.
Sotien jälkeen Rajamaasta tuli talousneuvos 1949 ja kauppaneuvos 1967. Hän oli vuonna 1950 mukana perustamassa Valtakunnan Kauppiasliittoa ja toimi liiton ensimmäisenä puheenjohtajana. Hän kuului Pudasjärven kirkkovaltuustoon sekä taksoitus- ja verotuslautakuntaan ja oli mukana perustamassa Pudasjärven Sähkö Oy:tä. Hän oli mukana perustamassa 1945 Säätiö Väinölää joka järjesti koulutusmahdollisuuksia vähävaraisille nuorille sekä Domnan Pirtin säätiötä joka rakennutti 1964 Suomussalmelle karjalaisten runonlaulajien muistolle Domnan pirtin.
Rajamaa Oy liittyi Spar-ryhmittymään ja avasi ensimmäisen valintamyymälänsä Pudasjärvelle vuonna 1961. Toukokuussa 1967 avattiin Pudasjärven Kurenalle maaseudun oloissa suuri 1 200 neliömetrin tavaratalo ja 1960-luvun lopulla Rajamaa Oy:llä oli 13 myyntipistettä ja yli 70 työntekijää. Rajamaa Oy myytiin 1974 Pohjanmaa Oy:lle (entinen Pohjanmaan Kauppiaiden Oy). Vuonna 1986 liiketoiminnan ostivat Jouko ja Irene Ranua ja toiminta jatkui nimillä T-Market Prima ja SPARmarket Jouko Ranua Oy. Rajamaa Oy:n liikettä jatkaa nykyisin Pudasjärvellä M-ketjuun kuuluva M-Tavaratalo Pudasjärvi Oy.
Asbjørn Lindboe
Asbjørn Lindboe (19. kesäkuuta 1889 Trondheim – 8. maaliskuuta 1967) oli norjalainen asianajaja, virkamies ja talonpoikaispuolueen poliitikko. Hän oli koulutukseltaan juristi. Hän toimi Norjan oikeusministerinä vuosina 1931–1933 ja Pohjois-Trøndelagin maaherrana 1945–1959.
Jorma Lehtelä
Jorma Kalevi Lehtelä (s. 14. helmikuuta 1963 Valkeakoski) on suomalainen kilpasoutaja ja muusikko. Siviiliammatiltaan hän on luokanopettaja.
Lehtelä edusti Suomea Soulin olympialaisissa 1988 ja sijoittui Reima Karppisen kanssa 12:nneksi pariairokaksikossa. MM-kilpailuissa hän sijoittui pariairokaksikossa seitsemänneksi vuonna 1986 ja 12:nneksi 1987. Perämiehettömässä nelosessa hän oli kahdestoista vuonna 1990 ja yhdestoista 1991. MM-kisoissa 1985 pariaironelosessa ja vuonna 1989 pariairokaksikossa tie päättyi keräilyeriin. Pohjoismaiden-mestaruuskilpailuissa hän saavutti neljä mitalia vuosina 1985–1989.
Lehtelä voitti 1980- ja 1990-luvuilla eri luokissa yhteensä 19 Suomen-mestaruutta, joista seitsemän tuli kaksikkoluokista. Vuodesta 2014 alkaen hän on voittanut lisää Suomen-mestaruuksia.
Lehtelä on toiminut laulajana-kitaristina Jukepoika-yhtyeessä vuodesta 1989 sekä trubaduurina vuodesta 1991 lähtien.
Jorma Lehtelän isä Veli Lehtelä on soudun kaksinkertainen olympiamitalisti.
Nunna
Nunna on eri uskontokuntien perinteessä nainen, joka viettää tiukan uskonnollista ja askeettista elämää usein saman elämäntavan valinneiden ihmisten yhteisössä, luostarissa. Nunnan miespuolinen vastine on munkki.
Nunna katolisessa kirkossa
thumb|250px|Nunnia kulkueessa. Ranskalainen käsikirjoitus noin vuodelta 1300. Katolisessa traditiossa on hyvin paljon eri sääntökuntia. Yleisesti ottaen, kun henkilö menee luostariin, hän käy läpi joitakin vuosia kestävän kokelasajan, jonka jälkeen hän antaa luostarilupauksen. Benediktiinisissä sääntökunnissa lupaukset koskevat pysyvyyttä yhden tietyn luostarin jäsenenä, kuuliaisuutta luostarin johtajaa kohtaan ja elämäntapojen muutosta (mukaan lukien naimattomuutta ja köyhyyttä). Toisissa sääntökunnissa lupaukset koskevat naimattomuutta, köyhyyttä ja kuuliaisuutta.
Useimmat sääntökunnat katolisessa kirkossa ovat aktiivisia. Sisaret työskentelevät opettajina, sairaanhoitajina, sosiaalityöntekijöinä, professoreina jne. tai seurakuntien palveluksessa. Kontemplatiivisissa sääntökunnissa nunnat elävät klausuurissa, mikä tarkoittaa, että he lähtevät harvoin luostarin ulkopuolelle, mutta he voivat ottaa vastaan vieraita tarkoitusta varten rakennetuissa tiloissa. Klausuuriluostarit ovat omavaraisia ja ne ansaitsevat rahaa myymällä esimerkiksi hilloja, makeisia tai leivonnaisia tai valmistamalla kirkossa käytettäviä esineitä tai tekevät muuta sopivaa työtä, kuten alihankintatöitä.
Nunnaluostarin johtajaa kutsutaan abbedissaksi vain benediktiiniluostareissa tai vanhoissa birgittalaisluostareissa, muutoin häntä sanotaan priorinnaksi eli luostarin johtajaksi.
Nunna ortodoksisessa kirkossa
Ortodoksisessa kirkossa tie nunnaksi kulkee kokelaskauden kautta. Ensin luostarielämään tutustuva nainen on kuuliaisuussisar ilman mitään vihkimyksiä. Sopivaksi katsotun ajan jälkeen kuuliaisuussisar vihitään viitankantajaksi eli niin sanotuksi puolinunnaksi. Kuuliaisuussisarta voidaan nimittää myös noviisiksi ja häntä kutsutaan puhuttelunimellä sisar (esimerkiksi sisar Anna).
Noviisikauden jälkeen seuraa vihkimys nunnaksi ja puhuttelunimenä käytetään Suomessa kirkollisen nimen yhteydessä äitiä.
Nunnaluostarin johtajaa kutsutaan igumeniaksi.
Lintulan luostari on merkittävä suomalainen ortodoksinen nunnaluostari.
Nunna buddhalaisuudessa
Buddhalaisessa perinteessä nunnat elävät munkkien tapaan selibaatissa, mutta nunnat ja munkit saattavat elää samassa luostarissa. Buddhalaisnunnien asuja on lukuisia erilaisia, mutta munkkien tapaan nunnatkin ajavat päänsä kaljuiksi.
Gradius
Gradius (, tunnettu myös nimellä Nemesis) on Konamin kehittämä ja julkaisema shoot ’em up. Peli on julkaistu vuonna kolikkopelinä ja sen jälkeen useille muille alustoille. Pelille on myös julkaistu useita seuraajia.
Gradius on yksi shoot'em up -lajityypin popularisointiin vaikuttaneista peleistä.
Peli oli yksi marraskuussa 2016 julkaistun Nintendo Classic Mini -pelikonsolin peleistä.
Pelaaminen
Pelissä ohjataan avaruusalusta, ammutaan vihollisaaltoja ja kerätään parempaa aseistusta.
Juoni
256px|left|thumb|Kuvakaappaus pelistä.
Pelissä pelaaja ohjastaa Vic Viper -nimistä hyperavaruushävittäjää tavoitteenaan tuhota ilkeät Bacterionit ja pelastaa Gradiuksen kansa. Tässä tehtävässä pelaaja auttavat lasertykit, ohjukset, suojelevat voimakentät ja aika-avaruutta manipuloivat laitteet, joiden avulla pelaaja voi väistää vihollisensa.
Merkitys
Peli on ensimmäinen, jossa oli Kazuhisa Hashimoton Konami-koodi.
Aiheesta muualla
Gradius
Uusmaurilainen tyyli
thumb|150px|[[Pietarin synagoga on yksi lukuisista synagogista, jotka edustavat uusmaurilaista tyyliä.]] thumb|150px|[[Casa Vicens, Antoni Gaudín varhainen työ on sekoitettua uusmaurilaista ja Gaudín omaa omaperäistä tyyliä.]] Uusmaurilainen tyyli on länsimaisessa arkkitehtuurissa vaikuttanut suuntaus, joka oli osa 1800-luvun orientalismia ja romanttista kiinnostusta kaikkea historiallista ja vierasta kohtaan. Se haki vaikutteita islamilaisen maailman arkkitehtuurista, etenkin Espanjaa hallinneiden maurien tärkeimmistä rakennuksista, Granadan Alhambrasta ja Sevillan Alcázarista. Näin ollen se kuuluu kertaustyyleihin.
Uusmaurilainen tyyli ei koskaan noussut länsimaissa yhtä vallitsevaksi kuin muut kertaustyylit. Tyyliä käytettiin erityisissä rakennuksissa, kuten synagogissa kautta Euroopan sekä joissakin teattereissa.
Johannes Steinhoff
Johannes Steinhoff (15. syyskuuta 1913 Bottendorf – 21. helmikuuta 1994 Wachtberg-Pech) oli Saksan ilmavoimien komentaja 1966-1970.
Johannes Steinhoff syntyi 15. syyskuuta 1913 Bottendorfissa Thüringenissä mylläriperheeseen. Hänellä oli kaksi veljeä Bernd ja Wolf sekä kaksi sisarta Greta ja Charlotte. Charlotte nai myöhemmin Ludwig Hahnin, joka oli miehitetyn Varsovan turvallisuuspoliisin komentaja ja osallistui Varsovan gheton tuhoamiseen.
Deewaar
Deewaar oli sekä yleisö- että arvostelumenestys, ja sillä on ollut suuri vaikutus intialaiseen elokuvaan. Danny Boyle sai siitä vaikutteita elokuvaansa Slummien miljonääri.
Johannes Steinhoff
Johannes valmistui Klosterschule Roßlebenin konventista opiskeltuaan klassisia tieteitä ja kieliä kuten ranskaa, englantia, latinaa ja kreikkaa. Vuodet 1932–1934 hän opiskeli filosofiaa Jenan yliopistossa. Hän joutui kuitenkin keskeyttämään opintonsa varojen puutteen takia, minkä jälkeen hän kirjautui Saksan laivastoon palvellen lentokadettina yhdessä ystävänsä Dietrich Hrabakin kanssa. Hän siirtyi vasta perustettuihin Saksan ilmavoimiin vuonna 1936. Lentokoulutuksen päätyttyä Steinhoff siirrettiin Jagdgeschwader 26:een.
Andienhirvi
Andienhirvi eli guemuli (Hippocamelus antisensis) on uhanalainen hirvieläin, joka elää Perun ja Bolivian Andeilla, Chilen pohjoisosassa sekä Luoteis-Argentiinassa. Se painaa 45–65 kg ja sen korkeus on 70–80 cm.
Johannes Steinhoff
Steinhoff avioitui vaimonsa Ursulan kanssa 29. huhtikuuta 1939. Avioliitossa syntyivät poika Wolf ja tytär Ursula, joka avioitui taloustieteen professorin ja Coloradon senaattorin Michael Birdin kanssa.
Andienhirvi
Nisäkäsnimistötoimikunnan ehdotus andienhirven uudeksi suomenkieliseksi nimeksi on perunhemuli.
220px|thumb|vasen|Andienhirvi on myös [[Chilen vaakunassa.]]‎
Esko Hillebrandt
Esko Juhani Hillebrandt (s. 20. huhtikuuta 1962 Imatra) on suomalainen soudun olympiaedustaja ja Suomen-mestari.
Hillebrandt sijoittui Barcelonan olympialaisissa 1992 pariairokaksikossa Reima Karppisen kanssa 13:nneksi. MM-kilpailuissa hän sijoittui 15:nneksi yksikössä 1991 sekä 13:nneksi pariairokaksikossa Klaus Geigerin parina 1993. Pohjoismaiden-mestaruuskilpailuissa hän saavutti kolme hopeaa.
Hillebrandt voitti eri luokissa yhteensä 15 Suomen-mestaruutta, joista viisi pariairokaksikossa vuosina 1991–1994 ja 1996. Hän edusti Takon Soutajia.
Anders Gløersen
Anders Nøstdahl Gløersen (s. 22. toukokuuta 1986) on norjalainen maastohiihtäjä. Hän edustaa Rustad IL -seuraa.
Gløersen kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Drammenin sprintissä maaliskuussa 2007. Ensimmäisen voittonsa hän saavutti vapaan hiihtotavan sprinttikilpailussa Rybinskissä 16. joulukuuta 2007. Toisen voittonsa hän sai Salpausselän kisojen vapaalla tyylillä käydyssä sprintissä 1. maaliskuuta 2008. Kauden 2007–2008 sprintticupin kokonaispisteissä hän oli neljäs. Kaudella 2009–2010 hän oli toinen Düsseldorfin vapaan tyylin sprintissä 5. joulukuuta 2009 ja voitti Oslon vapaan hiihtotavan sprintin 14. maaliskuuta 2010. Kaudella 2010–2011 hän oli kolmas Rybinskin vapaan sprintissä 5. helmikuuta 2011. Oslon MM-kilpailujen vapaan hiihtotavan sprintissä hän oli 13:s. Kaudella 2011–2012 hän oli kolmas Roglan vapaan sprintissä 18. joulukuuta 2011 ja toinen Moskovan vapaan sprintissä 2. helmikuuta 2012.
Gløersen sijoittui kaudella 2012–2013 neljänneksi Quebecin sprintissä. Hän oli toinen Canmoren vapaan hiihtotavan sprintissä. Kaudella 2013–2014 hän voitti Davosin vapaan hiihtotavan sprintin. Sotšin olympialaisissa 2014 hän oli vapaan sprintissä neljäs. Kaudella 2014–2015 Gløersen sijoittui toiseksi Davosin vapaan hiihtotavan sprintissä. Hän voitti Davosin 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailun. Falunin MM-kilpailuissa 2015 hän sai pronssia 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa sekä hiihti kolmannen osuuden kultaa voittaneessa Norjan viestijoukkueessa.
Gløersen sijoittui Davosin 30 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa kolmanneksi kaudella 2015–2016 ja toiseksi kaudella 2016–2017. Lahden MM-kilpailuissa 2017 hän sijoittui 50 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa 11:nneksi.
Eksosytoosi
Eksosytoosi on endosytoosille vastakkainen tapahtuma, jossa solusta poistuu kuona-aineita tai eritettäviä aineita kuten hormoneja. Eksosytoosi tapahtuu siten, että eritettävät aineet ovat pienessä kalvorakkulassa, joka kiinnittyy sytoplasman puolella solukalvoon. Kalvorakkula kuroutuu solukalvon läpi vapauttaen sisältämänsä aineet solukalvon toiselle puolelle soluväliaineeseen.
Ortodoksisen kirkon kanonit
Kanoni on kirkon kirjallinen, voimassa oleva määräys (ohjesääntö), joka velvoittaa kaikkia kirkon jäseniä yhteisesti ja kutakin erikseen. Sanalla kanoni on ortodoksisessa kirkossa kolme toisistaan poikkeavaa merkitystä:
Eksosytoosi
Kuona-aineiden poistamisesta eksosytoosilla käytetään nimitystä ekskreetio ja eritettävien aineiden tapauksessa nimitystä sekreetio. Sekreetio voi olla joko säätelemätöntä tai säädeltyä. Säätelemättömässä sekreetiossa eritettävät aineet poistuvat solusta sitä mukaa, kun niitä valmistuu. Säädellyssä sekreetiossa eritys tapahtuu vasta, kun solu saa oikean signaalin esimerkiksi hormonin välityksellä.
Ortodoksisen kirkon kanonit
Tässä artikkelissa keskitytään vain kolmannen kohdan kanoneihin eli kirkolliskokousten ja pyhien isien säännöskokoelmien sääntöihin..
Julkaisut
Kaikki kirkon kanonit (perustavat ja lisäsäännökset) ovat vv. 1852-59 julkaistussa "Ateenalaisessa Sintagmassa", kreikkalainen teksti latinankielisin selityksin varustettuna on myös teoksessa: "Synodikón sive Pandectae canonum ss. Apostolorum et Conciliorum ab ecclesia graeca receptorum, nec non canonicarum ss. Patrum epistolarum. - Guil. Beveregius recensuit" (Oxonii, 1672). Muita teoksia, joissa on kanoneja ja niiden selityksiä:
Kanonit
Kanonit jaetaan kahteen pääluokkaan, perustaviin ja lisäsäännöksiin.
A. Perustavat säännöt
Perustavat säännöt jaetaan neljään alaluokkaan:
B. Lisäsäännökset
Lisäsäännökset jakautuvat myös neljään alaluokkaan:
Centurion
Centurion oli Britannian toisen maailmansodan jälkeen käyttöön otettu taistelupanssarivaunu, jota pidetään yhtenä parhaista Britanniassa valmistetuista panssarivaunuista. Suunnittelu tapahtui sodan aikana, mutta vaunu ei ehtinyt mukaan taisteluihin. Vaunun prototyyppi valmistui vuonna 1945. Ensimmäisissä vaunuissa oli 76,2 mm O.Q.F 17-pounder -kanuuna, joka korvattiin ensin 83,4 mm 20-naulaisella ja myöhemmin kuuluisalla Vickersin 105 mm L7:llä. Korean sodassa vaunu osoittautui suorituskyvyltään paremmaksi kuin silloiset yhdysvaltalaiset ja neuvostoliittolaiset vaunut.
Centurion-taistelupanssarivaunujen tuotanto päättyi vuonna 1962, jolloin arviolta 4 500 vaunuyksilöä oli ehditty valmistaa. Centurion on palvellut myös Israelin sodissa. Vaunua myytiin useaan eri maahan ja pieni määrä Centurioneja säilyi käytössä 1990-luvulle asti. Israelin puolustusvoimilla IDF:lla oli Centurioneja käytössä vielä 2006 pioneeripanssarivaunuina. Yksi keskeinen syy tämän vaunutyypin saavuttamalle arvostukselle oli sen helppo muunneltavuus eli kehityskelpoisuus. Etelä-Afrikan asevoimat käyttää edelleen Olifant-taistelupanssarivaunua, joka on kehitelty Centurionin pohjalta.
Vaunutyypistä tehtiin lukuisia eri muunnosversioita, kuten AVRE- ja siltavaunut. Muunnetuista vaunutyypeistä esimerkiksi amfibioevakuointivaunu oli käytössä niinkin myöhään kuin Falklandin sodassa. thumb|none|Centurion-panssarivaunu.
Top of the Pops
Top of the Pops oli pitkäikäinen BBC2-televisiokanavan viikoittainen populaarimusiikin listaohjelma. Sen ensimmäinen lähetys nähtiin uudenvuodenpäivänä 1964. Puolituntisen ohjelma-ajan puitteissa esiintyivät viikon parhaiten myyneet populaarimusiikin artistit (ensi alkuun Top 20 -listan ja vuodesta 1984 alkaen Top 40 -listan mukaan). Ohjelman luonteeseen kuului taustanauhojen kera esiintyminen, minkä vuoksi moni listasijoittunut artisti jätti Top of the Popsin kokonaan väliin. Muutamat, muun muassa Oasis sekä Nirvana, ovat tehneet vuorollaan pilaa taustanauhalta esiintymisestä. Vuodesta 1972 vuoteen 1980 ohjelmassa ei esitetty ainoatakaan live-esiintymistä, kunnes vuonna 1980 Iron Maiden kieltäytyi esittämästä "Running Free" -kappalettaan taustanauhalta. Kesäkuussa 2006 ilmoitettiin ohjelman lopettamisesta, ja viimeinen esityspäivä oli 30. heinäkuuta 2006.