cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Unkari yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailuissa
Unkari on osallistunut yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman Euroopan-mestaruuskilpailuihin ensimmäisistä, vuoden 1934 kisoista alkaen. Yksittäisissä kisoissa se on saavuttanut nollasta kahteen kultamitalia lukuun ottamatta vuoden 1954 kisoja, kun se voitti neljä kultamitalia ja sijoittui mitalitilastossa kolmanneksi. Vain vuosien 1950 ja 1986 kisoissa maa on jäänyt ilman mitaleja. Koko EM-kisahistorian mitalitilastossa se on sijalla 14. EM-kilpailujen isäntämaana se on toiminut kahdesti: Budapest oli vuosien 1966 ja 1998 kisakaupunki.
Unkarilaiset ovat EM-kilpailuissa menestyneet parhaiten heittolajeissa. Maan 18 mestaruudesta viisi on saavutettu moukarinheitossa, kaksi kuulantyönnössä, yksi kiekonheitossa ja yksi keihäänheitossa. Hyppylajeissa unkarilainen on voittanut mestaruuden kolme kertaa, juoksulajeissa viisi kertaa sekä otteluissa kerran. Maan ainoat kaksinkertaiset Euroopan-mestarit ovat kuulantyöntäjä Vilmos Varjú ja moukarinheittäjä Krisztián Pars.
Presumtio
Presumtio eli oikeusedellyttämys eli oikeusolettama on oikeudellisessa arvioinnissa, erityisesti todisteluun liittyvissä kysymyksissä, tietty päätelmä, jonka mukaan jonkin seikan olemassaolosta seuraa toisen seikan todennäköinen olemassaolo. Tämä toinen seikka on oikeudenkäynnin kannalta merkityksellinen tosiseikka eli todistustosiasia. Esimerkiksi irtaimen esineen hallinnasta voidaan päätellä esineen todennäköinen omistusoikeus. Toisaalta haasteen tiedoksiannon voidaan katsoa haastemiehen todistukseen perustuen tapahtuneen laillisesti. Presumtio voidaan kumota riittävällä vastatodistuksella, vaikka kumoamiselle asetetaankin melko korkea näyttökynnys.
Vastatodistuksella kumottavissa olevat presumtiot ovat joko lain säännöksiin perustuvia eli legaalisia presumtioita eli laillisia olettamia tai kokemukseen perustuvia (praesumtiones facti vel hominis). Ehdottomat eli kumoamattomat presumtiot (praesumtiones juris et de jure) eivät ole edellisten kanssa samankaltaisia, vaan ne ovat oikeussäännöksiä, joiden mukaan tosiseikan olemassaolo määrää tietyn oikeusseuraamuksen.
Urho Jonkka
Urho Henrik Jonkka (25. syyskuuta 1893 Punkalaidun – 22. toukokuuta 1966 Helsinki ) oli suomalainen kenraalimajuri.
Jonkka valmistui Kadettikoulusta 1922 ja Sotakorkeakoulusta 1930 (ye-upseeri 1942). Hän toimi joukkueenjohtana Seinäjoen pataljoonassa vuonna 1918. 3. divisioonan esikunnassa hän työskenteli toimistoupseerina ja apulaisintendenttinä 1918-1924. Puolustusministeriön intendenttiosastolla hän oli toimistoupseerina 1924-1926. Kuormastopataljoonassa hän toimi komppanianpäällikkönä 1927-1928. Puolustusministeriön intendenttiosaston toimistopäällikkönä Jonkka palveli 1931-1940. Vuonna 1941 hän toimi ilmavoimien intendenttinä. Jatkosodassa hän oli sijoitettuna II armeijakunnan ja myöhemmin Maaselän ryhmän huoltopäälliköksi. Huoltoupseerikoulua hän johti 1945-1950. Pääesikunnan pääintendenttinä ja sotatalouspäällikkönä hän oli 1950-1952. Ennen eläköitymistään Jonkka toimi pääesikunnan huoltopäällikkönä 1952-1953.
Jarmo Wahlström
Jarmo Johannes Wahlström (2. joulukuuta 1938 Vaasa – 19. marraskuuta 2013 Helsinki) oli suomalainen poliitikko ja opettaja. Wahlström toimi kansanedustajana ensin Suomen Kansan Demokraattisen Liiton (1975–1983, 1987–1990) ja myöhemmin Vasemmistoliiton (1990–1999) ryhmässä. Hän oli lyhyen aikaa liikenneministerinä vuonna 1982 ja johti vanhaa Suomen Kommunistista Puoluetta sen poliittisen toiminnan kaksi viimeistä vuotta 1988–1990. Wahlström toimi aktiivisesti myös ystävyysseuroissa ja osuusliikkeessä. Hän johti 25 vuotta Parasta Lapsille -järjestöä.
Urho Jonkka
Ylennykset: vänrikki 1918, luutnantti 1923, kapteeni 1925, majuri 1930, everstiluutnantti 1937, eversti 1941, kenraalimajuri 1950.
Jarmo Wahlström
Elämä
Wahlström nousi kansandemokraattien listalta Vaasan kaupunginvaltuustoon ensi kerran vuonna 1969. Hän putosi valtuustosta niukasti vaaleissa 2004. SKP:n keskuskomiteaan Wahlström yleni noustuaan eduskuntaan 1975. Puolueen puheenjohtajuuden hän otti vastaan 1988 Arvo Aallon jouduttua eroamaan talousskandaalin johdosta. Wahlströmin epäkiitolliseksi tehtäväksi jäi velkaantuneen puolueen poliittisen toiminnan lopettaminen.
Yksityiselämä
Wahlströmillä on kaksi lasta avioliitostaan Eva Wahlströmin (o.s. Kakkuri) kanssa. Jäätyään leskeksi 2000-luvun alussa hän avioitui kokoomuksen kaupunginvaltuutettuna aiemmin toimineen Liisa Wahlströmin (o.s. Mättö) kanssa.
Wahlström menehtyi äkilliseen sairauskohtaukseen 19. marraskuuta 2013 ollessaan Helsingissä veteraanikansanedustajien juhlissa.
1700
Vuosi 1700 eri kalentereissa
Gregoriaanisessa kalenterissa vuosi 1700 ei ollut karkausvuosi, koska tasavuosisadat ovat karkausvuosia vain, jos itse vuosisataa osoittava luku (tässä 17) on 4:llä jaollinen. Sitä vastoin juliaanisessa kalenterissa, jota monissa Euroopan maissa tuolloin vielä noudatettiin, vuosi 1700 oli karkausvuosi.
Ruotsissa ja siihen kuuluneessa Suomessa vuosi 1700 ei ollut karkausvuosi, koska maassa oli päätetty siirtyä vähitellen gregoriaaniseen kalenteriin jättämällä kaikki karkauspäivät pois aina vuoteen 1740 asti. Alkuperäisestä päätöksestä poiketen karkauspäivä kuitenkin jätettiin pois vain vuonna 1700. Täten tuli käyttöön niin sanottu ruotsalainen kalenteri, joka oli päivän edellä juliaanisesta ja 10 päivää jäljessä gregoriaanisesta kalenterista. Siitä luovuttiin vuonna 1712, jolloin maaliskuun alusta lähtien palattiin juliaaniseen kalenteriin lisäämällä helmikuuhun poikkeuksellisesti myös 30. päivä.
Hiillostaminen
thumb|Kananpaloja kypsymässä halsterissa. Hiillostaminen eli halstraaminen tarkoittaa etenkin kalan, toisinaan myös lihan, kypsentämistä hiilloksella erityisessä pitimessä eli halsterissa, jonka puoliskojen väliin hiillostettava erä puristetaan.
Halsteri
Halsteri on paksusta teräslangasta tai ohuesta terästangosta muotoiltu paistoväline. Siinä on kahva ja usean kymmenen senttimetrin pituisen varren jatkeena kaksiosainen, päästä saranoitu ritilä, jonka puoliskojen pysyminen toisiaan vasten varmistetaan esimerkiksi varren ympäri kiinnittyvällä koukulla.
Kalan hiillostaminen
Hiillostettavaksi käyvät erityisesti rasvaiset kalat, kuten silakka, lahna, lohi tai säynävä. Ennen hiillostamista kalat perataan, suolataan ja tarvittaessa suomustetaan. Halsterin ritilä voidaan voidella ruokaöljyllä tai muulla ruoanlaittorasvalla tarttumisen estämiseksi. Kala on kypsää, kun sen selkäevä irtoaa helposti.
Katri Räikkönen-Talvitie
Katri Räikkönen-Talvitie (s. 1963) on psykologian professori Helsingin yliopiston Käyttäytymistieteiden laitoksella. Vuodesta 2012 hän on ollut Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen. Professori Räikkönen-Talvitie tutkii sikiöaikaisen kasvuympäristön vaikutuksia yksilön myöhempään elämään. Räikkönen-Talvitie oli akatemiaprofessori kaudella 2015–2019.
Luettelo Sielun Veljien kappaleista
Tämä on luettelo Sielun Veljet -yhtyeen levyttämistä kappaleista aakkosjärjestyksessä. Mukana ovat myös ne kappaleet, jotka yhtye on levyttänyt eri nimimerkeillä sekä kaikki englanninkieliset levytykset. Lista sisältää myös live-äänitetyt kappaleet, joita ei ole varsinaisesti levytetty. Albumiksi on mainittu aina se, jolle kappale on alun perin levytetty.
Vaihemodulaatio
Käyttö
Vaihemodulaatiota käytettiin aiemmin analogisissa televisiolähetyksissä väri-informaation välittämiseen NTSC, PAL ja SECAM tekniikoissa. Vaihemodulaation tärkein sovellus on kuitenkin digitaalisessa tiedonvälityksessä osana erilaisia PSK- ja QAM-menetelmiä.
Vaihemoduloitu signaali
Vaihemodulaatio on sukua taajuusmodulaatiolle sikäli, että molemmissa tekniikoissa kantoaallon vaihekulma muuttuu. QAM-modulointi yhdistää vaihemoduloinnin ja AM-moduloinnin (signaalin voimakkuus). Vaihemodulaatio, kuten muutkin modulaatiomenetelmät, aiheuttaa kantoaaltotaajuuden ympärille spektriin sivutaajuuksia (ks. Fourier-muunnos).
LLC
LLC on kaikkien IEEE 802-verkkojen (esimerkiksi Ethernet, Token Ring) yhteinen osa siirtoyhteyskerrosta, joka hoitaa samalla tavalla kaikille lähiverkoille yhteiset toiminnot. Siirtoyhteyskerroksen alempi osa on verkkotyypistä riippuva MAC-kerros.
LLC määritellään standardissa IEEE 802.2.
Obinlahti
Obinlahti Karanmereen työntyvien Jamalin niemimaan ja Gydan niemimaan väliin jäävä suuri merenlahti Venäjän  Länsi-Siperiassa sijaitsevan Jamalin nenetsien autonomisen piirikunnan pohjoisrannalla. Obinlahti on noin 800 kilometriä pitkä, 30-90 kilometriä leveä ja keskisyvyys 10-12 metriä. Vuorovesi vaihtelee lahdella 12 tunnin kierrossa ja sen suuruus on 0,7 metriä.
thumb|200px|left|Obinlahti ( Gulf of Ob) sijaitsee [[Karanmeri|Karanmeren eteläreunalla Jamalin niemimaan itäpuolella.]]
Obinlahti on saanut nimensä lahden eteläosaan laskevan mahtavan Ob-joen mukaan. Muita merkittäviä Obinlahteen laskevia jokia ovat Nadym sekä Obinlahden itäiseen haaraan eli Tazinlahteen purkautuvat Pur ja Taz.
Lahti muodostaa luontaisen liikenneväylän erittäin merkittäville Jamalin Nenetsian pohjoisille maakaasu- ja öljykentille. Sen äärellä sijaitsee monia maailmankin mitassa tärkeitä petrokemiallisia tuotantoalueita, kuten Venäjän toiseksi ja maailman viidenneksi suurimmaksi maakaasukentäksi arvioitu Jamburgin kaasukenttä Tazin niemimaalla ja useita Jamalin niemimaan kenttiä. Osa luonnonvaroista on Obinlahden pohjan alla.
Lahti on kuitenkin matala, mikä yhdessä vuoroveden sekä tuulen ja ilmanpaineen muutosten aiheuttaman meriveden korkeuden vaihtelujen ja aallokon kanssa rajoittaa liikennöitävien alusten syväyksen korkeintaan 9 metriin. Suurimmat tankkilaivat eivät voi täydessä kuormassa siten operoida tällä merenlahdella. Obinlahti on myös suurimman osan vuodesta merijään peittämä. Liikennöintiin tarvitaan talvikaudella jäävahvistettuja aluksia ja/tai jäänmurtajien apua.
Pietarin televisiotorni
thumb|Pietarin televisiotorni
Obinlahti
Ob-joen ja merenlahden raja vaihtelee runsaasti esimerkiksi kevättulvan mukaan. Joensuulla ja Obinlahden pohjukassa on useita saaria, joista osa kuuluu RAMSAR-suojeluohjelmaan.
Pietarin televisiotorni
Pietarin televisiotorni on 310 metriä korkea metallinen ristikkotorni Pietarissa Venäjällä. Se on rakennettu vuosina 1956–1962, ja se oli ensimmäinen televisiotorni Neuvostoliitossa. Sitä käytetään radio- ja televisiolähetyksiin. Tornissa on näköalatasanne 191 metrin korkeudessa. Torni sijaitsee Korpisaarella aivan Nevajoen haaran Suuren Nevkan rannalla osoitteessa Ulitsa Akademika Pavlova 3. Lähin metroasema on sinisen linjan Petrogradskaja. Torni on näyttävä maamerkki varsinkin pimeällä, jolloin se on valaistu.
Ermei Kanninen
Ermei Kanninen (19. lokakuuta 1922 Helsinki – 12. marraskuuta 2015 Helsinki ) oli suomalainen kenraaliluutnantti.
Kanninen kävi Kadettikoulun jatkosodan aikana 1942–1943 ja Sotakorkeakoulun 1953–1955. Hän opetti Kadettikoulussa 1946–1952 ja Taistelukoulussa 1955–1956. Apulaissotilasasiamiehenä Ranskassa hän toimi 1956–1957. Porin prikaatissa hän toimi komppanianpäällikkönä ja pataljoonankomentajana 1957–1958. Toimistoesiupseerina hän työskenteli 1958–1963 pääesikunnassa. Hämeen ratsujääkäripataljoonaan hän oli sijoitettuna 1963–1965. Sotilasasiamiehenä hän oli sijoitettuna Pariisiin ja Brysseliin 1965–1967. Pääesikunnan operatiivisen osaston päällikkönä hän toimi 1967–1971. Päämajamestarina Kanninen palveli 1971–1974. Yleisesikunnan päällikkönä hän oli 1974–1978. Pääesikunnan päällikkönä hän toimi 1978 –1982. Hän vaikutti muun muassa alueellisen puolustusjärjestelmän rakentamiseen ja kalustohankintojen kehittämiseen.
Kylmän sodan luomassa tilanteessa Kannisella oli valtuudet pitää yhteyttä läntisiin tiedustelupalveluihin ohi virallisen virkatien Suomen miehityksen tai vallankaappauksen varalta. Hänellä ei kuitenkaan ollut tähän poliittista valtuutusta, vaan toiminta tapahtui hänen omalla vastuullaan. Kanninen on kertonut, että keskityskäskyt Neuvostoliiton hyökkäyksen varalta valmisteltiin, mutta niitä ei pantu paperille, vaan päävastuussa olleet kenraalit painoivat ne visusti muistiinsa. Professori Vesa Tynkkynen on vahvistanut Kannisen antamat tiedot puolustusvoimien 100-vuotishistoriikissa: YYA-sopimuksen mukaan Suomen velvollisuutena oli varautua lännestä tulevaan hyökkäykseen, mutta julkisuudelta salassa oli tehty suunnitelmat myös itärajan takaa tulevan hyökkäyksen varalta.
Kanninen ylennettiin vänrikiksi 1941, luutnantiksi 1943, kapteeniksi 1948, majuriksi 1958, everstiluutnantiksi 1965, everstiksi 1968, kenraalimajuriksi 1971 ja kenraaliluutnantiksi 1974.
Sotilasuransa ohella Kanninen toimi vuosien ajan autoilu- ja autourheilujärjestöjen johtotehtävissä niin kansallisella kuin kansainväliselläkin tasolla, muun muassa Autourheilun Kansallisen Kilpailulautakunnan (AKK) jäsenenä 1958–1965 ja varapuheenjohtajana 1961–1965, Autoliiton hallituksen puheenjohtajana 1972–1978 ja valtuuskunnan puheenjohtajana 1978–1980 sekä Kansainvälisen autoliiton (FIA) hallituksen jäsenenä 1964–1981 ja FIA:n kansainvälisen vetoomustuomioistuimen jäsenenä 1970–1987. Hänet kutsuttiin Autoliiton kunniapuheenjohtajaksi vuonna 1980 ja FIA:n kunniajäseneksi vuonna 1987. Toimittaja Erkki Vanhasen mukaan Ermei Kanninen oli keskeisesti nostamassa suomalaista autourheilua kansainväliselle tasolle. Ranskan kielen hyvin hallinnut Kanninen oli vuosien ajan tuttu näky Monte Carlo -rallin lähtöpaikalla Monacossa varmistamassa, ettei suomalaisilla osanottajilla ollut ongelmia.
Roomalainen filosofia
Roomalainen filosofia eli Rooman valtakunnassa harjoitettu myöhempi antiikin filosofia oli kaikessa kreikkalaisen filosofian perillinen. Filosofikoulukunnista suosituimpia roomalaisten parissa olivat stoalaisuus ja epikurolaisuus.
Merkittävimmät roomalaiset moralistit ja elämänfilosofit olivat filosofialtaan eklektinen Cicero, stoalaisesti ajatelleet Seneca, filosofikeisari Marcus Aurelius ja Epiktetos, epikurolainen eettinen materialisti Lucretius sekä Platonilta vaikutteita saanut "viimeinen roomalainen" Boëthius.
Historiaa
Kreikkalaista filosofiaa esittelivät Roomassa jo vuonna 155 eaa. akatemialainen skeptikko Karneades (214-129 eaa. ), stoalainen Diogenes Babylonialainen sekä peripateetikko Kritolaos. Myöhemmin suurimman työn stoalaisen filosofian levittämisessä Rooman valtakuntaan tekivät Panaitios, joka oli Scipion ystävä, sekä hänen oppilaansa Poseidonios, joka oli puolestaan Pompeiuksen ystävä. Filosofia vakiintui Roomaan kuitenkin vasta Ciceron ja Varron aikakaudella. Cicero kehitti erityisesti latinankielistä filosofista terminologiaa kehittämällä latinalaisia vastineita kreikkalaisille sanoille.
thumb|160px|[[Cicero|Marcus Tullius Cicero]]
Keisari Hadrianuksen aikana alkoi ns. toisen sofismin kausi, jolloin Roomassa jäljiteltiin klassista kreikkalaista sofismia pitämällä kreikankielisiä puheita klassisista aiheista. Vuonna 176 Marcus Aurelius perusti Ateenaan neljä filosofian alan professuuria. Nämä olivat platonismin, stoalaisuuden, aristotelismin ja epikurolaisuuden professuurit. Näin Ateenassa voidaan katsoa sijainneen eräänlaisen filosofisen "yliopiston".
Euroopassa kristinuskon leviäminen ympäri Rooman valtakunnan merkitsi antiikin ajan pakanallisen filosofian valtakauden päättymistä ja suuntaa kohti keskiaikaista filosofiaa. Keisari Justinianuksen määräsi Ateenan filosofikoulun suljettavaksi vuonna 529. Kielto perustui osittain uskonnollisiin syihin, mutta osittain siihen, että Justinianus halusi eliminoida Ateenan Konstantinopolin kilpailijana.
Antiikin filosofia ja kristillinen ajattelu sulautuivat kuitenkin osittain yhteen, mikä antoi leiman koko keskiajan ajattelulle. "Viimeinen roomalainen" Boethius oli myös kristitty filosofi ja teki merkittävää työtä antiikin ajattelun ja kristinuskon yhteensovittamisessa. Merkittävimpiä myöhäisantiikin aikana vaikuttaneita latinalaisia kirkkoisiä, jotka tekivät samanlaista työtä, olivat Tertullianus, Cyprianus, Ambrosius, Augustinus ja Hieronymus.
Roomalaisen filosofian luonne
Roomalaisten ei yleisesti katsota tuoneen merkittävää itsenäistä lisäpanosta kreikkalaiseen filosofiaan. Roomalaiset filosofit tyytyivät lähinnä kommentoimaan kreikkalaisten filosofien teoksia, ja rakentamaan niiden asettamalle pohjalle. Roomalaisten filosofia keskittyi myös enemmän retoriikkaan, käytännölliseen filosofiaan ja muihin valtiollisessa elämässä hyödyllisiin tietoihin ja taitoihin.
Filosofiassa roomalaiset suosivat erityisesti stoalaisuutta, koska se oli suuntautunut etiikkaan ja sopi hyvin roomalaisen "hyveen" tai "miehuullisuuden" (virtus) sekä velvollisuuksien ajatusten kanssa. Se oli myös luonteeltaan eklektinen, jolloin sen kannattaminen oli mahdollista valikoiden, ilman että kannattajan täytyi täysin luopua muista näkemyksistä. Stoalaisuuden vaikutus näkyy mm. muuten eklektisellä Cicerolla sekä Vergiliuksen eeppisessä runoelmassa Aeneis. Myöhemmin sen omaksuivat Seneca, Lucanus, Epiktetos (Käsikirja, Keskusteluja) ja keisari Marcus Aurelius (Itselleni).
Epikurolaisuus oli toinen suosittu filosofinen koulukunta. Epikurolaisuuden merkkiteos on Lucretiuksen runoelma Maailmankaikkeudesta (De rerum natura).
Roomalaisia filosofeja
thumb|160px|[[Marcus Aurelius]] thumb|160px|[[Boëthius|Anicius Manlius Severinus Boëthius keskiaikaisessa kuvassa.]]
Symbolismi (kirjallisuus)
Symbolismi (,, ’merkki’) on Ranskasta lähtöisin oleva taidesuuntaus, joka ilmeni ensin kirjallisuudessa symbolistisena liikkeenä ja levisi vähitellen muihin taiteenlajeihin. 1800-luvun lopulta 1900-luvun alkuun asti vaikuttanut symbolismi syntyi vastareaktiona realismille ja impressionismille. Sille oli tyypillistä symboleiden käyttö ja runotekniikan uudistus, ja se vei kaikkia taiteita lähemmäs modernismia.
Symbolismin synty
Symbolismi syntyi kirjallisena tyylisuuntana 1880-luvulla Ranskassa, vaikka sen ideoita ja esteettisiä ajatuksia voidaan löytää jo 1800-luvun puoliväliltä. Symbolistiliike sai muodollisesti alkunsa vuonna 1886, kun ranskalainen Jean Moréas (1856–1910) julkaisi symbolismin manifestin pariisilaisessa Le Figaro -lehdessä. Moréasin manifestilla oli monia tarkoituksia: se antoi suunnan modernille runoudelle sekä auttoi nuoria kirjailijoita ja runoilijoita löytämään hyväksyttävän kulttuurin perinteisen Ranskan akatemian ulkopuolelta. Ranskalainen symbolismi oli lyriikan vallankumous etenkin runoudessa. Se oli vastareaktio realismille, naturalismille ja impressionismille. Symbolismi keskittyi ensin Pariisiin, mutta liikkeeseen vaikuttivat monet kirjailijat muualtakin, kuten belgialainen Maurice Maeterlinck, kreikkalainen Jean Moréas ja amerikkalainen Stuart Merrill. Pian kirjallisuusliike levisi muuallekin maailmaan, muun muassa Saksaan, Italiaan, Espanjaan, Belgiaan, Yhdysvaltoihin, Englantiin ja Venäjälle. Symbolistit perustivat useita lehtiä, kuten Le Symboliste, La vogue ja Le Décadence, joissa he julkaisivat uusia töitään. Pitkäikäisin oli Le mercure de France, joka muutosten jälkeen on edelleen olemassa. Ranskalainen runoilija Stéphane Mallarmé oli symbolistisen liikkeen teoreetikko ja johtaja, jonka ympärille runoilijat kerääntyivät vuosina 1885–1895. Suuntauksen katsotaan olleen hallitseva tuona ajanjaksona.
Symbolistit ja dekadentit
Symbolisteja kutsuttiin ensin dekadenteiksi heidän rajoja rikkovan elämäntyylinsä ja runoutensa vuoksi. Tavoitellessaan uusia alueita runoudelle he kuvasivat ihmisten yöpuolta ja ihailivat häpeällisenä ja saastaisina koettuja asioita. Moréas halusi erottaa termin ”symbolismi” muista ajan moderneista kirjailijoista ja taiteilijoista, joita hän nimitti ”dekadenteiksi”. Baudelaire oli dekadenttien esikuva, vaikka hän olikin suuri vaikuttaja symbolismin kehityksessä. Siksi vasta Mallarmésta tuli symbolistien johtohahmo. Symbolismi ja dekadenssi ovat monella tapaa samanlaisia. Molemmat torjuvat luonnollisen maailman havaintokokemukseen perustuvan kuvauksen ja etsivät luovuuden lähdettä taiteilijan voimistuneesta herkkyydestä ja mielikuvituksesta. Dekadenssin tavoite on kuitenkin porvarillisten arvojen ja jokapäiväisen moraalin hylkääminen sekä sosiaalisesti marginaalisten ja eksoottisten aiheiden suosiminen.
Symbolismin aatteet ja yhteiskunnallinen tilanne
Nykyisin arvellaan, ettei symbolismi syntynyt pelkästään torjumaan naturalismin estetiikkaa vaan myös helpottamaan ajan kulttuurin sekä politiikan ilmapiirin aiheuttamaa ahdistuksen ja levottomuuden tunnetta. Eurooppa kehittyi hurjaa vauhtia 1800-luvun lopulla teollisen vallankumouksen kiihtyessä. Tieteiden ja tekniikan kehittyessä myös kansan elintaso koheni. Vaikka suurin osa ihmisistä oli tyytyväisiä kehityksen suuntaan, oli myös niitä, usein kirjailijoita, jotka vastustivat lisääntyvää materialismia ja kapitalismia. Samoihin aikoihin alkoi uusi imperialismi eräiden maiden alkaessa kilpailla siirtomaista uutta tekniikkaa hyödyntäen. Symbolistien keskuudessa materialismin vastaisuus näkyi uusplatonismina: ihminen kokee aineellisen todellisuuden vain heijastuksena ideoiden maailmasta, kirjailijan tehtävän ollessa näiden kätkeytyvien näkyjen ja mielikuvien kuvaaminen. Myös romantiikkaa pyrittiin elvyttämään haettaessa subjektiivista vastalausetta tieteen objektiiviselle maailmankäsitykselle, johon naturalismi ja impressionismi pyrkivät.
Runojen tyylipiirteitä ja aiheita
Sana symbolismi on peräisin kreikan kielen sanasta symballein, joka tarkoittaa ”heittää yhteen”. Symbolismissa on siten kyse kahden asian yhdistämisestä. Tyylikauden runot sisälsivät runsaasti metaforia ja vertauksia, joiden avulla kuvattiin ilmiötä, tunnetta tai aatetta, kuten lintujen yksinäisyyttä Charles Baudelairen runossa ”Albatrossi”. Taiteella ei pyritty enää jäljittelemään todellisuutta, ja realismin ja naturalismin suosimasta mimeettisyydestä luovuttiin. Nähtävän todellisuuden sijasta haluttiin kirjoittaa henkilökohtaisista aistikokemuksista sekä alitajuisten ja havaittavan maailman takaa löytyvistä asioista. Runoilijoiden omista mielleyhtymistä syntyneiden symbolien vaikeaselkoinen merkitys saattoi jäädä useilta ymmärtämättä.
Symbolistirunoilijat saivat inspiraationsa usein unista, vanhoista myyteistä tai mielikuvitusta käyttämällä. He painottivat taiteilijan ainutlaatuisuutta ja vapautta yksilönä, ja vaikka osa runoilijoista mukaili klassisen runon muotoja, heidän työnsä avasi tien ennen tuntemattomille runomuodoille. Runot käsittelivät usein myös yliluonnollisia ja korkeampaa olemassaoloa kuvailevia asioita. Ne toivat liikkeeseen okkultistisia piirteitä ja selkeän yhteyden Platonin ideaoppiin.
Charles Baudelaire
thumb|240px|Charles Baudelaire vuonna 1855.
Eräänä symbolistisen liikkeen johtohahmona voidaan pitää Charles Baudelairea (1821–1867). Baudelairen Pahan kukkia on merkittävä symbolistinen runokokoelma, joka julkaistiin vuonna 1857, jo ennen symbolismin varsinaista aikakautta. Nimensä mukaisesti sonettimuotoon kirjoitettu kokoelma käsitteli ristiriitaisesti pahasta ja rappiosta löytyvää kauneutta sekä yhdisteli myyttejä ja mystiikkaa kaupunkielämän todellisuuksiin. Teoksessa tulee myös esille usko luonnon ja sielun väliseen yhteyteen, erityisesti runossa ”Vastaavuuksia”. Runossa Baudelaire kuvaa tavanomaisia esineitä ja tapahtumia siten, että niistä jokaisella on oma korkeampi merkityksensä, vastaavuutensa. Muutoin kokoelman irvokkaat runot herättivät aikanaan skandaalin, joka edisti teoksen leviämistä yhä suurempaan tietoisuuteen. Baudelairea pidetään myös modernismin eräänä alullepanijana. Hän kuului Stéphane Mallarmén ja Paul Verlainen ohella niin sanottuihin dekadentteihin.
Symbolismi Venäjällä
Symbolistiliike Venäjällä tunnetaan hopeakautena (1892–1917). Symbolismi jakaantui kahteen ajanjaksoon: 1800-luvun kahteen viimeiseen ja 1900-luvun ensimmäiseen vuosikymmeneen. Vielä 1890-luvun puoliväliin saakka venäläinen symbolismi oli vain teorioita ja muutamia varteenotettavia symbolismin harjoittajia. Vasta Valeri Brjusov tutustutti venäläisen yleisön länsimaisiin teoksiin. Vuosina 1892-1895 hän julkaisi kolme runokokoelmaa nimellä Venäläiset symbolistit (Russkije simvolisty). Symbolistit vastustivat positivismia, materialismia sekä klassista kirjallisuutta ja halusivat, kuten länsimaiset vastineensakin, löytää todellisuuden ilmiöiden kokemisen takaa. Kirjailijat kuten Brjusov, Konstantin Balmont, Zinaida Gippius ja Dmitri Merežkovski kokeilivat teoksissaan kirjallisella muodolla ja arvostivat ehdotusta (käännös engl. suggestion), intuitiota ja musikaalisuutta.
Vuosisadan vaihteessa venäläinen symbolismi alkoi olla luonteeltaan paljon vahvempaa ja korostaa erityisesti venäläistä hengellistä sisältöä. Vuonna 1901 Gippius ja Merežkovksi avasivat kirjallisen salonkinsa Mir iskusstva -lehden kirjoittajille, ja vuonna 1902 Merežkovksi perusti Uskonnollisen filosofisen seuran. Venäjä välitti monin tavoin itämaista ja länsimaista hengellisyyttä. Tärkeitä jälkimmäisen symbolistiliikkeen osanottajia olivat Vjatšeslav Ivanov, Aleksandr Blok ja Andrei Belyi. Heidän suuri innoittajansa oli filosofi Vladimir Solovjov. Blok kirjoitti runoja mystisistä kokemuksista ja unista. Belyi kuvasi uutta venäläistä runoutta apokalyptiseksi ja runoilijoita Euroopan sivilisaation lopun profeettoiksi, jotka enteilevät uutta pidemmälle kehittynyttä tajuntaa. Hänen tunnetuin symbolistinen romaaninsa on Peterburg (1913), jolle ovat tyypillisiä kaikki venäläisen symbolismin piirteet: musiikki, moniselitteinen kuvasto, äänteelliset kokeilut ja yllättävät uudissanat. Venäjän symbolismi alkoi menettää suosiotaan kirjallisuudessa vasta 1920-luvulle tultaessa.
Modernismin murros näkyi ennen muuta runouden elpymisenä ja sen teemojen ja muodon kehittymisenä, mutta myös proosa uudistui, eivätkä uudistajia olleet ainoastaan modernistit. Tšehovin tuotanto osoittaa että moniosaiset romaanit antoivat tietä lyhyelle muodolle. Myös käsittelutavat muuttuivat. Leonid Andrejevin novelleissa on modernistisia piirteitä. Symbolistien edeltäjänä voi pitää nuorena kuollutta Vsevolod Garšinia ja erityisesti hänen mielen järkkymistä käsittelevää kertomustaan Punainen kukka (Krasnyi tsvetok, 1883. suom. 1911). Andrei Belyin Peterburg (1913) on symbolistisen proosan ehdoton huippu, mutta ei suinkaan ainoa merkittävä teos. Niin ikään Fjodor Sologubin romaani Riivattu (ven. Мелкий бес, Melki bes, 1905) on esimerkki modernismin esiintulosta proosassa.
Vaikutuksia
Symbolistinen liike levisi Ranskasta Venäjän ja Belgian lisäksi muun muassa Britanniaan, Puolaan, Saksaan, Amerikkaan ja Japaniin. Liike saavutti suurimman suosionsa 1890-luvulla, ja se alkoi hiipua Ranskassa 1900-luvulle tultaessa. Tosin sillä oli vahva vaikutus kirjallisuuteen vielä pitkälle 1900-luvulle Britanniassa ja Yhdysvalloissa, jossa se liittyi erityisesti moderniin kaunokirjallisuuteen. Kirjallisuudesta alkunsa saanut symbolismi vaikutti myös muihin taiteisiin ja myöhemmän modernismin, kuten ekspressionismin, syntyyn.
Blood Feast
Blood Feast on yhdysvaltalainen vuonna 1963 ensi-iltansa saanut kauhuelokuva, jonka ohjasi Herschell Gordon Lewis.
Elokuvasta
Lewis tunnettiin lähinnä nudismielokuvistaan, ennen kuin siirtyi kauhuelokuviin. Kaikki kriitikot haukkuivat hänet ohjaamansa Blood Feastin, ja Yhdysvalloissa monet osavaltiot kielsivät elokuvan esityksen. Silti se oli tuottoisa elokuva, sillä aina kun pienet elokuvateatterit ottivat Blood Feastin ohjelmistoonsa, yleisöä kävi runsaasti. Elokuvan budjetti oli 24 500 dollaria ja sen arvioidaan tuottaneen 7–30 miljoonaa dollaria. Se kuvattiin kuudessa päivssä Miami Beachin Suez-motellin ympäristössä.
Blood Feastia pidetään kauhuelokuvan lajityypin splatterin edeltäjänä. Lewis teki elokuvansa menestyksen innoittamana muitakin samanlaisia elokuvia. Blood Feast oli Lewisin veritrilogian ensimmäinen osa. Trilogiaan kuuluivat lisäksi Two Thousand Maniacs! ja Color Me Blood Red.
Kuolleista herännyt
'' Kuolleista herännyt on Maiju Lassilan kirjoittama romaani satamajätkä Jönni Lumperista. Kuolleista herännyt ilmestyi vuonna 1916 Otavan julkaisemana.
Tarina seuraa Jönnin seikkailuja ympäri Etelä-Suomea suurien miljoonakauppojen perässä. Voitettuaan arvalla kahden tuhannen markan pankkitalletustodistuksen Jönnin elämä lähtee uusille raiteille. Jönni tekee miljoonakauppoja olemattomilla rahoillaan ja pääsee näin mukaan miljonäärien ja suurten rahamiesten maailmaan. Jönni julistetaan kuolleeksikin, mutta satamajätkä Jönni kuitenkin nousee takaisin elävien kirjoihin.
Kirjassa kuvataan tavallista ihmisluontoa ironian keinoin.
Juoni
Kirjan tapahtumat sijoittuvat 1900-luvun alkuun, jolloin Suomessa ilmeni selkeästi työläisten ja rikkaiden valtasuhteet. Tapahtumapaikkana on ensin Helsinki, sitten Tampere ja lopuksi taas Helsinki.
Jönni Lumperi on työväenluokkaan kuuluva ”jätkä”, joka elää yksinkertaista elämää satamassa ruokkien puluja, juoden humalahakuisesti kerran viikossa ja puhuen elämästä muiden jätkien kanssa.
Tapahtumat alkavat, kun Jönni saa Lundbergiltä lahjaksi hienoja vaatteita sekä arpalipun. Jönni ei osaa vielä arvostaa saamaansa arpalippua, jolla voi voittaa jopa 20 000 markkaa. Hän ryyppää lahjojensa kunniaksi.
Yllättäen Jönnin arpalippu voittaa kaksituhatta markkaa. Lundberg sanoo Jönnille, että hänestäkin voi tulla miljonääri. Erehdyksessä kaikki luulevat, että Jönnillä on 20 000 markkaa. Makkara-Liisa haluaa rikkauden vuoksi tämän vaimoksi ja Jönni lähtee Tampereelle katsomaan maatilaa, jota hänelle kaupataan sillä hinnalla. Tampereella hän tutustuu moniin ihmisiin, kuten Antti Pitkäseen. Talokauppoja hieroessaan häntä luullaan kauppaneuvos Lundbergiksi ja ihmiset kohtelevat häntä sen mukaan. Jönni alkaa kuvitella itsestään liikoja ja solmii mahdottomia sopimuksia ja kauppoja eri ihmisten kanssa ja saa itsensä todella solmuun eri kauppasopimusten kanssa. Jönni myös kosii rikasta Kourun leskeä hyötyäkseen hänen rahoistaan ja alkaa kaupata entistä morsiantaan Makkara-Liisaa muille.
Jönni joutuu tamperelaisten huijarien huijaamaksi ja menettää suuren osan rahoistaan juomalla ne. Erehdyksessä luullaan, että Jönni on juonut vahvaa rikkihappoa, ja hänet lähetetään vieraaseen taloon kuolemaan. Hänelle tilataan arkku, hauta ja risti ja hän kirjoittaa testamentin. Jönnin julistetaan kuolleen myrkytykseen, vaikka hän on kunnossa seuraavana aamuna.
Jönni jatkaa matkaansa myyden ruumisarkkuaan ja hoitaen kauppojaan. Poliisit ehtivät melkein haudata hänet elävältä, koska he ovat sekoittaneet hänet toiseen mieheen. Rahantarpeessa hän myös kaivaa haudan, joka on tarkoitettu myrkytyksessä kuolleelle Jönnille.
Jönnin rahahuijaukset alkavat vähitellen selvitä ja poliisi alkaa etsiä häntä sekä Jönniä huijannutta joukkoa. Jönni alkaa etsiä rahan toivossa niin huijareita kuin itseäänkin, sillä hän luulee etsintäkuulutettua henkilöä muuksi kuin itsekseen.
Henkilöhahmot ja kerronta
Kirjan päähenkilö on hidaspuheinen helsinkiläinen satama- ja puumies Jönni Lumperi, varakkaiden herrasmiesten vastakohta. Tukevan, suuren ja voimakkaan ruumiinmuodon ja varsinkin ruokahalun vuoksi häntä sanotaan toverien kesken jopa Simpsoniksi (Simson), Raamatun, Vanhan Testamentin, Tuomarien kirjan voimamieheksi. Jönni sortuu viinaan (alkoholiongelma) kerran viikossa. Toisin sanoen hän juo itsensä humalaan ja siihen kuntoon, että hänet pitää kantaa putkaan. Hänet sekoitetaan Jöns Lundbergiin, ja tähän väärinkäsitykseen Kuolleista herännyt suurimmilta osin perustuu.
Makkara-Liisa on makkaraa myyvä torikauppias, joka rahanahneudessaan ”rakastuu” Jönniin, koska luulee Jönnin voittaneen 20 000 markkaa lotossa. Liisa luulee Jönnin luovuttavan hänelle rahojaan, jotta voi laajentaa kauppaansa, kun he menevät naimisiin. Jönni huomaa myös Liisan kiihkouden, mutta ei tajua yhdistää sitä olemattomiin rahoihinsa. Jönnistä ja Liisasta ei kuitenkaan koskaan tule paria.
Jöns Lundberg, miljonääri, kitupiikki ja tunnettu itaruudestaan, mutta kuitenkin Jönnin hyvä ystävä. Lundberg sekoitetaan usein Jönniin samankaltaisen ääntämyksen takia (Jönni Lumperi/Jöns Lundberg) sekä miljooniensa takia.
Konstaapeli Nuutinen, poliisi, joka on lopen kyllästynyt Jönnin viikoittaiseen juopotteluun, koska hän on jo useita kertoja kymmenen vuoden aikana kantanut Jönniä kadulta putkaan.
Kuolleista heränneen kertoja on ekstradiegeettinen, eli tarinan ulkopuolinen kertoja. Kertojalla ei ole osuutta tarinaan eli tarinaa tutkitaan kolmannesta persoonasta, toisin sanoen heterodiegeettinen.
Tarinan kertoja tietää kaiken: tunteet, olotilat ja ajatukset.
Vastaanotto
Kuolleista herännyt sai ristiriitaisen vastaanoton ilmestyessään vuonna 1916. Jotkut arvostelivat Lassilan villiä kirjoitustyyliä, josta puuttui selkeä yhtenäisyys ja jatkuvuus. Tekstiä arvosteltiin rikkonaisuudesta sekä liiasta vapaamielisyydestä. Viljo Tarkiainen kommentoikin arvostelussaan Uudessa Suomettaressa vuonna 1916 Lassilaa keskeneräiseksi kirjailijaksi, joka ei saata teoksiaan loppuun asti.
Aikalaisvastaanoton toisen ääripään mielipide oli aivan vastakkainen. Esimerkiksi Mikko Erich ylistää Lassilaa verrattomaksi ja hänen kirjoitustaan Jumalan lahjaksi Kuolleista heränneen arvostelussaan Turun Sanomissa vuonna 1916. Hän suosittelee kirjaa kaikille ja antaa suuren arvon Lassilan humoristiselle kuvaukselle jokapäiväisistä oloista.
Vaikutus suomalaiseen kirjallisuuteen
Lassila on luonut suomalaiseen kirjallisuuteen uudenlaisen kirjoitustyylin, jota on kutsuttu jopa mauttomaksi. Tekstiä on kutsuttu myös uhittelevaksi naturalismiksi. Teksti saattaa sisältää monia ronskeja ja epäsiistejä sanoja ja ilmauksia. Lassila kuitenkin selitti, että näillä sanoilla ei ole huonoja tai mauttomia merkityksiä siinä maailmassa, jota hän kuvaa. Maiju Lassila kuvaa henkilöitään todella rehellisesti, ja tämä rehellisyys on jättänyt jälkensä suomalaiseen kirjallisuuteen hänen teostensa kautta.
Lassilan teoksesta Kuolleista herännyt on myös luotu näytelmäsovitus, joka on esitetty vuonna 1975 tv-teatterissa. Näin Lassilalla on ollut suuri merkitys suomalaisessa näytelmäkirjallisuudessakin. Hän on kirjoittanut paljon näytelmiä, mutta hänen romaaneistaan on myös tehty valtava määrä näytelmäsovituksia. Näytelmiä tai näytelmäsovituksia on esitetty teattereissa, televisiossa, oopperassa ja joitain teatteriesityksiä on myös taltioitu.
Zlatko Šimenc
Zlatko Šimenc (s. 29. marraskuuta 1938 Zagreb) on Jugoslaviaa edustanut entinen vesipalloilija. Hän kilpaili vuoden 1960 kesäolympialaisissa Roomassa sijoittuen joukkueineen neljänneksi; vuoden 1964 kesäolympialaisissa Tokiossa hän sai joukkueensa kanssa hopeaa. Myös hänen poikansa Dubravko Šimenc osallistui olympialaisiin.
Force It
Force It on UFOn neljäs studioalbumi vuodelta 1975. Albumista julkaistiin vuonna 2007 uusintapainos, johon sisältyi kuusi bonuskappaletta. Albumilla kuullaan ensimmäistä kertaa yhtyeen historiassa kosketinsoittimia, joita soitti Ten Years Afterin Chick Churchill. Force It menestyi kaupallisesti edeltäjäänsä paremmin, ja se olikin ensimmäinen albumi, joka nousi Billboard 200 -albumilistalla sijalle 76, ja Saksassakin se pääsi listan sijalle 35. Sen sijaan Iso-Britanniassa albumi ei noussut listoille. Kriitikot antoivat albumista positiivista palautetta, ja erityisesti kitaristi Schenkerin soittoa kehuttiin.
Kappaleista ”Shoot Shoot”/”Love Lost Love” ja ”High Flyer” / ”Let It Roll” julkaistiin singlet.
Kappaleet
A-puoli
B-puoli
A Thousand Words
A Thousand Words on vuonna 2012 julkaistu draamakomedia. Elokuvan pääosaa esittää Eddie Murphy. Elokuvan on ohjannut Brian Robbins.
Carey Lowell
thumb|Carey Lowell vuonna 2011. Carey Lowell (s. 11. helmikuuta 1961 Huntington, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja malli. Hänet tunnetaan muun muassa televisiosarjoista Kova laki, Empire Falls ja Kuuden ketju sekä elokuvista 007 ja lupa tappaa (1989) ja Paholaisen lapsenvahti (1990).
Yksityiselämä
Carey Lowell on ollut kolme kertaa naimisissa. Ensimmäisen puolisonsa John Stemberin kanssa hän oli naimisissa 1984–1988 ja toisen puolisonsa, näyttelijä-ohjaaja Griffin Dunnen kanssa 1989–1995. Vuonna 2002 hän meni naimisiin näyttelijä Richard Geren kanssa. Hänellä on lapsi Dunnen ja Geren kanssa. Tytär Hannah syntyi vuonna 1990 ja poika Homer syntyi vuonna 2000. Lowell on merkittävän pohjoisamerikkalaisen geologin tytär, hän matkusti ympäri maailmaa jo hyvin nuorena. Hän asui suuren osan lapsuuttaan Libyassa. Hän palasi Yhdysvaltoihin ja aloitti mallin uransa työskentelemällä muun muassa Ralph Laurenille ja Calvin Kleinille.
Arseenitrikloridi
Arseenitrikloridi eli arseeni(III)kloridi (AsCl3) on arseenin ja kloorin muodostama epäorgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään pääasiassa orgaanisten arseeniyhdisteiden valmistamiseen. Arseenitrikloridi on muiden arseenin yhdisteiden tavoin erittäin myrkyllistä.
Ominaisuudet
Huoneenlämpötilassa arseenitrikloridi on väritöntä ja öljymäistä nestettä. Se ei liukene veteen vaan reagoi veden kanssa, jolloin muodostuu arseenihapoketta ja suolahappoa. Tämän vuoksi arseenitrikloridi muodostaa höyryjä ilman kosteuden vaikutuksesta.
Valmistus
Arseenitrikloridia voidaan valmistaa suoraan kloorikaasusta ja metallisesta arseenista tai kloorikaasun ja arseenitrioksidin välisellä reaktiolla. Teollisesti käytetyin tapa on kuitenkin arseenitrioksidin ja suolahapon välinen reaktio, joka suoritetaan 180–200 °C:n lämpötilassa. Reaktiossa muodostunut arseenitrioksidi tislataan pois, jotta reaktion tasapaino on tuotteiden puolella.
Yhdistettä voidaan valmistaa myös dirikkidikloridin ja arseenitrioksidin välisellä reaktiolla.
Käyttö
Arseenitrikloridia voidaan käyttää lähtöaineena valmistettaessa orgaanisia arseeniyhdisteitä. Yhdistettä voidaan käyttää myös vedettömänä liuottimena kloridinsiirtoreaktioissa ja puolijohdemateriaalien douppauksessa. Vedyllä pelkistämällä yhdisteestä voidaan valmistaa erittäin puhdasta arseenia.
Albin Palmén
Albin Palmén oli suomalainen jääkärieläinlääkintämajuri. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan Valkoisessa armeijassa muun muassa patterinpäällikkönä. Varsinaisen elämäntyönsä Palmén teki eläinlääkärinä. Myöhempiin Suomen sotiin Palmén osallistui eläinlääkärinä osin rintamajoukoissa.
Sobekhotep IV
Khaneferre Sobekhotep IV oli Egyptin 13. dynastian faarao. Hän oli 'jumalan isän' Haankhefin ja 'kuninkaan äidin' Kemin poika. Hänen veljensä Neferhotep I oli hänen edeltäjänsä istuimella.
Amonin temppelistä löytyneessä steelassa hän julistaa, että hän syntyi Thebassa. Joidenkin lähteiden mukaan hänen valtakaudellaan oli hyökkäys Nubiaa vastaan.
Albin Palmén
Jääkärikausi
thumb|300px|Jääkäripataljoona 27:n haupitsijaoksen toinen tykki tuliasemassa miehistöineen Riianlahdella syksyllä 1916. Palmén liittyi yhtenä ensimmäisten vapaaehtoisten joukkoon, joiden päämääränä oli Saksassa sotilaskoulutusta antava Pfadfinder-kurssi, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 3. maaliskuuta 1915. Hänet sijoitettiin joukon 2. komppaniaan. Myöhemmin hänet sijoitettiin Kuninkaallisen Preussin Jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan, josta hän pyrki vapaaehtoisena perusteilla olevaan Jääkäripataljoonan tykistöön ja tulikin valituksi yhtenä niistä 26 miehestä, jotka Jääkäripataljoonan komentaja majuri Bayer valitsi haastattelunsa perusteella. Hänet siirrettiin virallisesti haupitsijaokseen 17. maaliskuuta 1916, minkä päivämäärän voidaan katsoa olevan jääkäritykistön virallinen perustamispäivä. Hän osallistui taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Ekkau-Kekkaussa sekä Aa-joella. Hän osallistui jääkäriaikanaan myös vuonna 1917 Polangenissa järjestetyille erikoiskursseille (Sprengkommando Polangen|pommarikurssi).
Sobekhotep IV
Kuninkaan uskotaan hallineen noin 10 vuotta. Hänet tunnetaan suhteellisen suuresta määrästä monumentteja, mukaan lukien steelat, patsaat, sinetit ja muut pienet tavarat.
Sobekhotep IV:n vaimo oli 'kuninkaan vaimo' Tjan. Useita lapsia tunnetaan.
Albin Palmén
Talvi- ja jatkosota
Palmén osallistui talvisotaan 12. Divisioonan eläinlääkärinä osallistuen Kollaan taisteluihin. Välirauhan aikana hän toimi Luopioisten piirieläinlääkärinä, kunnes jatkosodan puhjettua hänet komennettiin 3. Divisioonan eläinlääkäriksi ja osallistui taisteluihin Uhtualla. Vuonna 1942 hänet siirrettiin Sortavalan ympäristön sotilashallintopiirin ja Laatokan Rannikkoprikaatin eläinlääkäriksi ja oli tehtävässä sodan loppuun saakka. Sotien jälkeen Palmén työskenteli Haapajärven piirieläinlääkärinä vuoteen 1953 saakka ja sen jälkeen Mikkelin piirieläinlääkärinä vuoteen 1956 saakka. Hänet haudattiin Mikkelin Harjun hautausmaalle.
Salassapitosopimus
Salassapitosopimus (, NDA) on sopimus, jolla turvataan luottamuksellisen tiedon ja/tai materiaalin säilyminen yhteisön (esim. yrityksen) sisäisessä tiedossa, niin että tietojen vastaanottajilla on tiedon rajallinen käyttömahdollisuus, tarkalleen ottaen sitä, että tietoa saa levittää vain sen verran kuin se on sopimuksen mukaan määritelty.
Serbiankielinen Wikipedia
frame|right|Serbiankielisen Wikipedian logo.
Serbiankielinen Wikipedia on kirjoitettu osin kyrillisillä ja osin latinalaisilla aakkosilla, ja wikissä käytössä olevan automaattimuuntotyökalun ansiosta lukija voi halutessaan vaihdella kirjoitusjärjestelmää näiden välillä.
Tehonsäätölaite
Tehonsäätölaite on höyryvetureissa oleva ruuvi- tai vipuohjauksella toimiva vipulaite, jolla veturin sylinterien täytöstä voidaan säädellä halutulla tavalla eli hienosäätää tehoa. Samalla laitteella valittiin myös kulkusuunta.
thumb|Höyryveturin tehonsäätöruuvi (oikealla reunassa)
Ruuvikoneistoa, jolla säätö on hitaampaa, käytetään linjavetureissa ja suurimmissa höyrysäiliövetureissa, mm. Veturimuseon Hanomagissa, joiden luistilaitteisto on liian raskas kankiohjaukselle, nopeammin reagoivaa vipua eli "paakia" käytetään järjestelyvetureissa ja kapearaiteisilla, joissa sellaisesta on enemmän hyötyä. Samoin jotkut veturit, mm. Jokioisten Museorautatien Tubizet, ovat nimenomaan vivulla ohjattavia. Kaikissa muissa säilyneissä höyrysäiliövetureissa on vipuohjaus.
Järjestelyvetureista Vr3 Kukko oli jo tehtaalla varustettu tehonsäätöruuvilla veturin suuren tehon vuoksi. Myös Vr2- ja Vr5-vetureihin vaihdettiin vivun tilalle ruuviohjaus, koska vetureita käytettiin myös linja-ajossa; Vr5-veturi oli alkuperäisessä Vr4-muodossaan vivulla varustettu, mutta nopeasti todettiin että tällä ohjauksella veturi oli varsinainen radanrikkoja, varsinkin kun se oli akselipainoltaan jopa 20-tonninen ja erittäin herkkä suistumaan kiskoilta.
Olli Raitakari
Olli Tuomas Raitakari (s. 6. maaliskuuta 1963 Pori) on suomalainen kardiovaskulaarilääketieteen professori Turun yliopiston Kliinisen lääketieteen laitoksella vuodesta 2007. Hän johtaa myös Turun yliopiston Sydäntutkimuskeskusta. Raitakari on akatemiaprofessori vuosina 2012–2016 ja 2019-2023.
Raitakari valmistui ylioppilaaksi Porin Lyseon lukiosta 1983. Lääketieteen lisensiaatiksi hän valmistui 1989 ja väitteli tohtoriksi vuonna 1995 Turun yliopistossa. Raitakari suoritti kliinisen fysiologian erikoislääkäritutkinnon 1996 ja hänet nimitettiin Turun yliopiston epidemiologian dosentiksi 1997. Vuodesta 2001 hän on ollut myös kliinisen fysiologian dosentti Kuopion yliopistossa.
Enäjärvi (järvi Porissa)
thumb|upright|Osin jäätynyt puro Enäjärven luontopolulla [[Ensilumi|ensilumen jälkeen.]] Enäjärvi on Satakunnassa Porin Meri-Porissa Enäjärven kaupunginosassa sijaitseva järvi. Järven vedenpintaa on 1800-luvulla laskettu, ja se on melko matala. Umpeenkasvava järvi on ollut otollinen elinympäristö linnuille, joita pesii siellä ennätyksellisen paljon.
Maantiede
Järven pinta-ala on 45,1 hehtaaria, ja sen pituus on 1,3 kilometriä ja leveys 400 metriä. Järveen laskee ympäristöstä seitsemän ojaa, ja sen luusua sijaitsee järven etelärannalla, josta saa alkunsa 1,6 kilometriä pitkä Mooskerinoja.
Järven rantaviiva on 4,8 kilometriä pitkä. Ranta on kuivaa kangasmaastoa, joka on rannoiltaan liettynyttä avosuota. Järvi on erittäin matala. Keskellä järveä sijaitsevat kolme pientä saarta, joista suurin on 100 metriä pitkä Keskiluoto.
Luonto
Enäjärvi syntyi, kun se kuroutui erilleen Preiviikinlahdesta, jonne se luontaisestikin on aina laskenut. Järvi on yksi Suomen parhaista pienistä lintujärvistä ja kuuluu Preiviikinlahden Natura 2000 -hankkeeseen. Pesivä vesilinnusto on erittäin monipuolinen, ja linnuston kokonaistiheys on Suomen korkeimpia. Harmaahaikarat ruokailevat ja pesivät järvellä. Muuttolinnut lepäilevät järvellä varsinkin syksyisin, sillä siellä ei metsästetä. Enäjärveä kiertää vuonna 2002 valmistunut Haikarapolku. Polun varrella on lounaisrannan ruoikossa on kaksi lintutornia ja koillispuolella on havaintolava. Enäjärveä on tarkoitus kunnostaa luomalla sinne pesimäsaaria ja raivaamalla pensaikkoa tornien edestä.
Historia
Vuosina 1766−1767 maanmittarin I. Grundströmin laatimassa rajankäyntikartassa Enäjärven pohjoispuolella on kirjoitettu merkintä eli suomeksi kaskimaata.
Kalmbergin kartastossa vuodelta 1856 Enäjärven nimi kirjoitettiin ”Einajärvi”. Silloin sen pohjoisrantoja kiersivät niitut, jolla karja laidunsi. Lounaisrannalla sijaitsi Huhtilan torppa ja järvestä hieman etelään Smoskien torppa. Järven keskelle oli piirretty kolme saarta.
Nimessä esiintyvä enä-alku merkitsee suomalaisessa nimistössä suurta tai isoa.
Järvi ennen laskemista
Järven vedenpintaa alettiin laskea vuonna 1848. Ennen sitä toimitettiin kesällä 1846 järvellä katselmus, jossa järven tilaa arvioitiin. Maanmittari Wilhelm von Schantzin mukaan järven pinta-ala oli 189 tynnyrinalan ja 24,75 kapanalan suuruinen. Tästä kuului Yyterin ratsutilalle 69 tynnyrinalaa ja 18 kapanalaa ja Kyläsaaren kylälle 120 tynnyrinalaa. Järven pinta-alasta kasvoi 23 tynnyrinalaa kortetta, ruokoa ja kaislikkoa. Järven vedenpinta oli reilut neljä jalkaa korkeammalla kuin ympäröivä meri, jonne järven vedet tuli laskea. Laskuoja mereen oli 1 820 kyynärää pitkä (1 082 metriä). Järven syvyys vaihteli puolesta kyynärästä puoleentoista kyynärään. Pohja oli savista, mutta Yyterin puolella kivistä ja hiekkaista.
Järven kuivattaminen
Järven kuivattamisesta jätettiin maaherralle hakemus vuonna 1846, mutta katselmuksen, pohtimisen, lisäneuvojen pyytämisen Tie- ja vesirakennushallitukselta ja päättämisen jälkeen havaittiin, ettei kaikkia asianomistajia ollutkaan kuultu. Siksi kuivatushankkeen osakkaat joutuivat hakemaan kuivattamista vielä uudelleen vuonna 1848. Lupa saatiin heti, ja työhönkin ryhdyttiin heti. Mitään dokumenttia hankkeen sujumisesta ei ole, mutta järvi jäi lopulta kuivaamatta. Syyt voivat olla niitä samoja, jotka ovat olleet vastuksina muissakin järvien kuivatushankkeissa. Tiedetään, että niinkin myöhään kuin 1873−1874 korvauksista ja haitoista käräjöitiin, ja viimeinen päästös asiaan haettiin Turun hovioikeudelta saakka.
Enäjärven vesijätöt, joita syntyi 45 tynnyrinalaa, jaettiin jokaiselle osakkaalle niin, että kunkin vanhaa lohkoa vain laajennettiin suuremmaksi.