cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nagaland
Väestö
Nagalandin virallinen kieli on englanti. Nagat puhuvat useita kieliä, joiden erot voivat olla huomattavia. Jopa saman heimon sisällä saatetaan puhua eri murteita, joiden puhujien on hankala ymmärtää toisiaan. Alueen noin 60 kieltä ja murretta ovat kaikki sinotiibettiläisiä kieliä. Nagan kieli on assamin perustuva pidginkieli, jota käytetään eri kielten puhujien kesken. Monet ymmärtävät myös englantia ja hindiä.
Vuonna 2011 Nagalandin väestöstä 87,93 prosenttia oli kristittyjä. Uskonnollisia vähemmistöjä olivat hindut (8,75 prosenttia), muslimit (2,47 prosenttia), buddhalaiset (0,34 prosenttia), jainit (0,13 prosenttia), sikhit (0,1 prosenttia) ja muut uskot (0,16 prosenttia). Monet kristityistä ovat baptisteja.
Kulttuuri
thumb|[[Sarvinokat|Sarvinokka-juhlan osanottajia.]] Heimojen yhteiskuntajärjestelmä vaihtelee heimojen mukaan. Joillakin heimoilla on päällikköjä, joiden asema periytyy suvussa, ja jotkin heimot soveltavat demokraattista järjestelmää. Keskeinen osa kylää on morung eli poikamiesten asuntola. Naisten asema nagakulttuurissa on ollut perinteisesti hyvä. Miesten tapaan he ovat osallistuneet päivätöihin ja heimojen neuvostoihin.
Keltavuoren kalliomaalaus
Keltavuoren kalliomaalaus sijaitsee Humaljärvellä Keltavuoren rannassa Lappeenrannassa Etelä-Karjalassa. Maalauksen löysi Heimo Lensu vuonna 1976 ja se ajoitettaan kivikaudelle tai pronssikauden alkuun. Jussi-Pekka Taavitsainen tarkensi ajoitusta vuonna 1977 neljännen vuosituhannen toisen puoliskon ja toisen vuosituhannen toisen puoliskon väliin ennen ajanlaskun alkua.
GP3 Abu Dhabin Grand Prix 2014
GP3 Abu Dhabin Grand Prix 2014 oli GP3-kauden 2014 yhdeksäs ja viimeinen osakilpailu, joka ajettiin 22.–23. marraskuuta Yas Marinan moottoriradalla Abu Dhabissa. Kilpailu ajettiin Formula 1:sten Adu Dhabin GP:n ohessa.
Keltavuoren kalliomaalaus
Kallio ja sen sijainti
Maalauskohde sijaitsee Salpausselästä etelään ja kuuluu sen eteläiseen järvirikkoiseen alueeseen. Kallio sijaitsee Humaljärven etelärannalla järven itäosissa Keltavuoren muodostaman niemen itärannalla. Kallio nousee vedestä jyrkästi. Maapalsta kuuluu Lappeen seurakunnalle. Kalliota peittävät vaaleat valumajäljet.
Nagaland
Kulttuuri
Nagojen kulttuuriin kuuluu vuoden mittaan useita juhlia. Eri heimot viettävät omia juhliaan, ja niitä pidetään usein pyhinä, joten juhlintaan osallistuminen on pakollista. Suurin osa juhlista liittyy tavalla tai toisella maatalouteen, ja ne periytyvät ajalta ennen kristinuskon tuloa. Juhlien viettoon kuuluu musiikkia ja tanssia.
GP3 Abu Dhabin Grand Prix 2014
Lauantain kilpailun voittoon ajoi Koiranen GP -tallin kuljettaja Dean Stoneman. Sunnuntain kilpailun voitti Status Grand Prix -tallin Nick Yelloly.
Keltavuoren kalliomaalaus
Maalaus
Maalauskuviot on maalattu 1,15 − 2,5 metriä nykyisen vedenpinnan yläpuolelle noin 10 metrin matkalle. Ne muodostavat kolme kuvakenttää, jotka Pekka Kivikäs on jakanut osiin A, B ja C.
Nagaland
Kulttuuri
Nagalandin keittiön perusraaka-aine on riisi, joka tarjoillaan yleensä jonkin lihan ja kasvisten kanssa. Ruoka maustetaan usein tulisilla kastikkeilla.
Keltavuoren kalliomaalaus
Maalaus
Ryhmä B sijaitsee keskellä kuvioaluetta ryhmän A eteläpuolella. Tunnistettava kuvio on noin 40 senttimetriä korkea ihmishahmo, joka kohottaa käsiään ylöspäin. Vartalo on maalattu suoraksi ja pitkäksi ja sen pää on täyteisesti maalattu ympyrä. Sivulle ojennetut kädet on taivutettu kyynärtaipeistaan ylöspäin. Tämän lähellä erottuu 62 senttimetriä pitkä pystyviiva, joka muodostaa loivasti kääntyilevän sik-sak-kuvion ja jonka päässä on lievä vahvennus. Kuvio on kuin ilmetty käärme, jota ihminen pitelee kädessään. Tämän yläpuolella on 25 senttimetriä pitkä tunnistamaton kuvio.
Eteläisin kuvio sijaitsee vain 1,7 metriä vedenpinnan yläpuolella. Se esittää sarvipäistä ihmiskuviota, joka on 41 senttimetriä korkea. Hahmon pää on kuin varoituskolmion muotoinen, joka on maalattu ääriviivoin. Siitä pistää ylöspäin kaksi "piikkiä". Kädet on nostettu hahmon lanteille. Jalkoja ei enää kunnolla erota.
American Broadcasting Company
ABC (lyhenne sanoista American Broadcasting Company) on vuonna 1943 perustettu yhdysvaltalainen radio- ja televisioyhtiö.
Yhtiön pääkonttori sijaitsee New Yorkissa. ABC näkyy Yhdysvaltojen lisäksi Kanadassa, Meksikossa ja joissakin Keski-Amerikan maissa.
Tunnettuja sarjoja
ABC:n suosituimpia televisiosarjoja ovat olleet mm. Batman, Onnen päivät, Kupla, Dynastia, Twin Peaks, Lost, Alias, Greyn anatomia, Scandal, Täydelliset naiset, Olipa kerran ja Ruma Betty.
HMS Brocklesby (M33)
HMS Brocklesby (viirinumero M33) on Britannian kuninkaallisen laivaston Hunt-luokan miinantorjunta-alus.
Valmistus
Alus tilattiin 19. kesäkuuta 1980 Vosper Thornycroftilta. Se laskettiin vesille 12. tammikuuta 1982 kumminaan varakreivi Trenchardin puoliso ja valmistui 25. lokakuuta 1982. Alus otettiin palvelukseen 3. helmikuuta 1983.
Palvelus
Vuosina 1985-1991 alus oli Suezin ja Persianlahden alueilla, jonka vuoksi sen aseistukseen lisättiin ylimääräinen 20 millimetrin tykki ja omasuojalaitteita. Alus oli ensimmäinen kuninkaallisen laivaston alus, joka tunkeutui Irakin sodan aikana Umm Qasriin. Se kuului miinantorjunta-alusosastoon, jonka tehtävänä oli raivata alue miinoista.
Alus osallistui 2011 Libyan rannikolla operaatio Ellamyyn, joka oli Britannian osuus operaatio Unified Protectorista. Alus osallistui toukokuussa 2011 Muammar Gaddafin joukkojen miinoittaman Misratan sataman raivaukseen.
Lucasfilm
Lucasfilm Ltd. LLC on yhdysvaltalainen Disneyn alaisuudessa toimiva tuotantoyhtiö, jonka perusti George Lucas vuonna 1971. Sen päämaja sijaitsee San Franciscossa, Kaliforniassa. George Lucas on yhtiön nykyinen toimitusjohtaja, Kathleen Kennedy puheenjohtaja ja Lynwen Brennan operatiivinen johtaja.
Konserni julkaisi alussa tietokonepelejä Lucasfilm Games-nimellä, kunnes kyseinen osasto irroitettiin omaksi tytäryhtiöksi nimeltä LucasArts.
Yhtiö tunnetaan parhaiten Tähtien sota -elokuvista, mutta se on tuottanut myös muita suosittuja elokuvia, kuten Indiana Jonesit ja Svengijengi ’62:n.
Lucasfilm on tehnyt useita kertoja yhteistyötä The Walt Disney Companyn kanssa luoden Tähtien sota- ja Indiana Jones -aiheisia laitteita ja nähtävyyksiä Disneyn huvipuistoihin.
Historia
250px|pienoiskuva|oikea|Letterman Digital Arts Center [[San Franciscon Presidiossa]] George Lucas perusti Lucasfilmin vuonna 1971. Vuonna 1977 yritysmuodoksi vaihtui Lucasfilm Ltd.
Vuonna 1986 Lucasfilm myi tietotekniikkaan keskittyneen osastonsa, josta muodostui Pixar. Pixar on tunnettu Lucasfilmin Computer Graphics Research Groupissa alkunsa saaneesta RenderMan-ohjelmistosta.
Vuonna 1989 tietokonepeleihin keskittynyt osasto irroitettiin omaksi tytäryhtiöksi nimeltä LucasArts Entertainment Company.
Vuonna 2005 Lucasfilmin markkinointi-, verkkotoiminta- ja lisenssointiyksiköt muuttivat San Franciscon Presidiossa sijaitsevaan Letterman Digital Arts Centeriin Industrial Light & Magicin viereen.
Lucas ilmoitti tammikuussa 2012 vetäytyvänsä massiivisten suurten budjettien elokuvien teosta ja keskittyvänsä pienempiin projekteihin. Saman vuoden kesäkuussa Kathleen Kennedy nimettiin yrityksen toiseksi puheenjohtajaksi, kunnes vuoden jälkeen hän jäi ainoaksi puheenjohtajaksi Lucasin väistyttyä sivuun. Loppuvuoden syyskuussa kaksi vuosikymmentä operatiivisena johtajana toiminut Micheline Chau jäi eläkkeelle, ja hänen työnsä siirtyi Kennedyn harteille.
Joulukuussa 2012 The Walt Disney Company ilmoitti ostaneensa Lucasfilmin 4,06 miljardilla Yhdysvaltain dollarilla ja tuottavansa uusia Tähtien sota -elokuvia.
Huhtikuussa 2013 LucasArtsin osasto suljettiin ja suurin osa henkilöstöstä irtisanottiin. Samalla haudattiin suunnitteilla oleva Star Wars -peli.
Tytäryhtiöt
Lucasfilmin tytäryhtiöitä ovat Industrial Light & Magic, Skywalker Sound, LucasArts, Lucasfilm Animation, Lucas Licensing, Lucas Online ja Lucasfilm Story Group.
Lopetettuja osastoja ovat Kerner Optical ja THX.
Lucasfilmillä oli myös Droid Works -yhtiö, joka kehitti EditDroid videoeditointijärjestelmän. EditDroid oli tietokoneistettu analoginen epälineaarinen editointijärjestelmä, jota ei myyty kaupallisesti. Droid Works suljettiin vuonna 1987, jonka jälkeen EditDroid kehitettiin uusiksi ja ohjelmisto myytiin vuonna 1993 Avidille.
Caj Westerberg
Caj Torsten Westerberg (s. 14. kesäkuuta 1946 Porvoo) on suomalainen kirjailija ja suomentaja.
Henkilöhistoria
Westerbergin vanhemmat olivat ylietsivä Torsten Westerberg ja ravintolaemäntä Margit Eriksson. Hänen ensimmäinen puolisonsa 1965–1970 oli taidemaalari Riitta Raija Puupponen, toinen 1971–1988 filosofian tohtori Elina Waris ja kolmas vuodesta 1992 on taidegraafikko Marjatta Nuoreva. Westerbergin poika toisesta avioliitosta on ohjaaja ja käsikirjoittaja Paavo Westerberg. Valtion taiteilijaeläke Westerbergille myönnettiin 2007.
Kirjallinen tuotanto
Westerberg on tunnettu ensisijaisesti runoilijana. Westerberg on myös suomentanut runsaasti runoja ja näytelmiä. Hän on kaksikielinen, mutta on kirjoittanut lähinnä suomeksi. Ensimmäiset ruotsinkieliset runokokoelmansa Westerberg julkaisi vuonna 2017. Jo esikoisteos Onnellisesti valittaen toi Westerbergin julkisuuteen. Sitä pidettiin kuvausvoimaisena ja visuaalisesti rikkaana. Runoilijana häntä on verrattu Rabbe Enckelliin ja häntä arvostetaan muiden muassa Gunnar Ekelöfin, Tomas Tranströmerin ja Tua Forsströmin runouden suomentajana.
Kärpäsloukku
Kärpäsloukku (Dionaea muscipula) on lihansyöjäkasvi. Se on ainoa Dionaea-suvun ainoa laji kihokkikasvien heimossa. Jotkut tutkijat ovat pitäneet lajia omaan heimoonsa, Dionaeaceae, kuuluvana, koska sen emiön ja hetiön ominaisuudet poikkeavat muiden kihokkikasvien vastaavista. Kärpäsloukku kasvaa luonnonvaraisesti vain melko suppealla alueella Pohjois- ja Etelä-Carolinassa Yhdysvalloissa. Kärpäsloukku kuuluu yhdessä muun muassa mimosien kanssa niihin harvoihin kasveihin, jotka pystyvät nopeisiin liikkeisiin.
Comtessa de Dia
thumb|right|Comtessa de Dia
Comtessa de Dia (Dien kreivitär; n. 1140 – n. 1212?) oli ranskalainen naispuolinen trubaduuri, trobairitz. Häneen on traditiossa viitattu nimellä Beatritz. Comtessa de Dia vaikutti 1100-luvun lopulla ja 1200-luvun alkupuolella, mutta hänen elämästään ei ole säilynyt varmoja tietoja.
Dia oli häntä koskevan vidan mukaan Guillaume de Poitiers'n vaimo, joka kuitenkin rakastui trubaduuri Raimbaut d'Aurengaan ja teki lauluja tämän kunniaksi. Tähän on suhtauduttu skeptisyydellä, ja Comtessa de Dian on erinäisissä hypoteeseissa oletettu muun muassa olleen todellisuudessa nimeltään Isoarde ja Dien kreivi Isoard'n tytär. Vidassa mainittu Raimbaut olisikin tämän käsityksen mukaan Raimbaut d'Aurengan sisaruksen lapsenlapsi. Ei ole voitu todellisuudessa osoittaa, että kukaan Guillaume de Poitiers olisi ollut naimisissa Dien kreivittärenä olleen naisen kanssa.
Kärpäsloukku
Kärpäsloukun saalistus perustuu lehtiin, jotka muistuttavat sekä ulkonäöltään että toiminnaltaan karhunrautoja. Lehden sisällä on 3–6 aistikarvaa. Kun hyönteinen tutkiessaan lehden sisäpuolta koskettaa kahteen kertaan karvaa kahdenkymmenen sekunnin aikana, loukku sulkeutuu hyönteisen ympärille 1–3 sekunnissa lämmön määrästä riippuen. Mikäli hyönteinen on turhan pieni sulatettavaksi, se voi paeta loukun reunapiikkien väliin jäävistä raoista, mutta muutoin loukku sulkeutuu pian tiiviisti ja alkaa erittää ruoansulatusentsyymejä sisältävää nestettä. Muutaman päivän tai viikon kuluttua saaliinsa hyödyntänyt loukku aukeaa, ja tuuli puhaltaa loukkuun jääneet, sulamattomat osat pois. Loukku pystyy sulkeutumaan noin seitsemän kertaa ennen kuin se kuolee. Kärpäsloukun tiedetään syöneen myös nuoria sammakoita. Kärpäsloukun kasvattamista suositellaan vain kokeneemmille kasvattajille sen vaikean talvilevon takia. Kasvi vaatii kolmen kuukauden levon 0–8 celsiusasteen lämpötilassa. Tänä aikana kasvualusta on pidettävä riittävän kosteana varoen kuitenkin homeen ilmestymistä kasvualustaan tai talvehtivan kasvin osiin. Usein talvehtiminen epäonnistuu huolellisesta hoidosta huolimatta.
Comtessa de Dia
A chantar m'er de so qu'en no volria on ainoa neljästä tai viidestä Comtessa de Dialle attribuoidusta runosta, johon musiikki on säilynyt. Se on säilynyt 1200-luvulta peräisin olevassa käsikirjoituksessa, jossa on vain ensimmäinen cobla eli säkeistö. Kyse on myös ainoasta säilyneestä melodiasta, joka on identifioidun trobairitzin tekemä. Tekstin kieli on oksitaani.
Airbus A300
pienoiskuva|Airbus A300B-sarjan koneyksilön ohjaamo restauroituna alkuperäisasussaan, Delcon valmistamin inertiasuunnistuslaittein, kuvattuna Airbusin tehtaan museossa Toulousessa vuonna 2016. Useimmissa lentävissä tämän sarjan yksilöissä on niiden sijaan uudempia suunnistuslaiteratkaisuja. pienoiskuva|Vuoteen 2007 valmistetussa A300-600:ssa on samanlainen ohjaamo kuin tässä Saksan ilmavoimien A310 MRTT:ssä. Airbus A300 on eurooppalaisen Airbusin kehittämä ja valmistama laajarunkoinen ja kaksimoottorinen keskipitkän kantaman suihkukone. Suoritettuaan ensilentonsa vuonna 1972, Airbus A300 -koneesta tuli maailman ensimmäinen kaksimoottorinen laajarunkokone ja ensimmäinen Airbus Industrien tuote. Airbus A300:n tavanomainen matkustajamäärä on 266 matkustajaa kahdessa luokassa (bisnes- ja turistiluokka), jolloin saavutetaan 7 540 kilometriä suurimmalla mahdollisella kuormalla.
Koneen ensiasiakas oli ranskalainen Air France, joka otti konetyypin käyttöön 30. toukokuuta 1974. Airbus A300 -koneperheen valmistus päättyi heinäkuussa 2007, jolloin oli valmistettu yhteensä 561 konetta. Sittemmin konetyyppi on poistunut monien matkustajalentoyhtiöiden laivastosta. Matkustajakäytöstä poistettuja koneita on uudelleenkonfiguroitu rahtilentoyhtiöiden, kuten FedEx Expressin ja UPS Airlinesin, käyttöön.
Kehitys
Markkinarako Airbus A300 -koneelle syntyi 1960-luvulla, kun American Airlinesin silloinen johtaja Frank Kolk ryhtyi etsimään vuonna 1966 Boeing 727 -koneelle korvaajaa tiheästi liikennöidyillä lyhyillä ja keskipitkillä reiteillä Yhdysvaltain sisällä. Hänen alkuperäisenä ajatuksenaan oli laajarunkomatkustajakone, joka kykenisi kuljettamaan 250–300 matkustajaa täydellä kuormalla ilman korkealla sijaitsevien lentoasemien aiheuttamia suorituskykyrajoituksia. Yhdysvaltalaiset valmistajat, kuten McDonnell Douglas ja Lockheed vastasivat haasteeseen kehittämällä kolmimoottorisia koneita, sillä Yhdysvaltain ilmailuviranomainen FAA kielsi kaksimoottoriset koneet monilla reiteillä. Kolk oli kuitenkin alun perin toivonut kaksimoottorista ratkaisua.
Syyskuussa 1967 Ison-Britannian, Ranskan ja Saksan hallitukset allekirjoittivat aiesopimuksen 300-paikkaisen Airbus A300 -koneen kehittämisestä. Myöhemmin loppuvuonna sekä Ranskan että Ison-Britannian hallitukset epäilivät hankkeen totetumista, sillä pulmia oli ilmennyt muun muassa moottoreiden kanssa. Moottoritoimittaja Rolls-Roycen olisi pitänyt suunnitella ja toteuttaa kokonaan uusi RB207-moottori hanketta varten. Joulukuussa 1968 300-paikkaisesta konehankkeesta luovuttiin: ratkaisuksi oli valittu 250-paikkainen Airbus A250, joka ei vaatisi uusia moottoreita. Malli uudelleennimettiin A300B:ksi, ja potentiaalisten yhdysvaltalaisten asiakkaiden houkuttelemiseksi moottoritoimittajaksi valittiin yhdysvaltalainen General Electric brittiläisen Rolls-Roycen sijaan. Tämä johti välirikkoon ja brittihallitus vetäytyi hankkeesta, joskin Hawker-Siddeley jatkoi yhä alihankkijana kehittäen muun muassa koneen siipiratkaisuja.
Naohiro Ikeda
Naohiro Ikeda (, myöhemmin Nakano, ), 17. tammikuuta 1940 Kashima – 3. tammikuuta 2021 Nagasaki) oli japanilainen lentopalloilija.
Airbus A300
Kehitys
Airbus Indrustrie perustettiin virallisesti vuonna 1970, jolloin syntyi sopimus ranskalaisen Aérospatialen ja saksalaisen Deutsche Aerospacen välillä. Espanjalainen CASA liittyi hankkeeseen 1971. Kukin kolmesta yhtiöstä huolehti omasta osuudestaan hankkeessa. Vuosia myöhemmin Iso-Britannia palasi hankkeeseen British Aerospace -yhtiön välityksellä. Uuden Airbus Indrustrien suurin ponnistus oli saada valmiiksi ensimmäinen A300. Tämä tapahtui syksyllä 1972, ja kone paljastettiin 28. syyskuuta 1972. Ensilentonsa kone teki 28. lokakuuta samana vuonna Toulouse-Blagnacin lentoasemalta. Ensimmäinen tuotantomalli oli A300B2, ja se otettiin matkustajaliikennekäyttöön vuonna 1974. Vuotta myöhemmin seurasi A300B4.
Naohiro Ikeda
Hän kuului Japanin joukkueeseen vuosien 1964 ja 1968 kesäolympialaisissa. Mexicossa 1968 hän oli joukkueessa pelaaja-valmentajana, mutta ei lopulta pelannut otteluakaan turnauksessa. Japanin joukkue saavutti Tokiossa 1964 pronssia ja Mexicossa 1968 hopeaa.
Airbus A300
Kehitys
Alkuun konetyypin menestys oli heikko, mutta jo vuoteen 1979 mennessä 81 konetta oli valmistunut ja käytössä. Konetyypin suosio kasvoi ajan myötä, ja Airbus teki läpimurtonsa vuonna 1987, jolloin se julkisti uuden konetyyppinsä Airbus A320:n. Ennen tuotannon alkamista A320-koneita tilattiin yli 400 – toisin kuin A300-konetta, jota oli tilattu ennen tuotannon aloittamista vain 15.
Naohiro Ikeda
Ikeda oli valmentajana mukana myös vuosien 1972, 1984 ja 1992 kesäolympialaissa.
Airbus A300
Kehitys
Airbus A300 oli ensimmäinen lentokone, jonka valmistuksessa käytettiin tehostettua Just-In-Time-menetelmää. Rungon osia valmistutettiin yhteistyökumppaneilla ja alihankkijoilla eri puolilla Eurooppa. Nämä osat kuljetettiin loppukokoamista varten Toulouseen Ranskaan, jossa A300-koneen varsinainen tuotantolinja sijaitsi. Alun perin ajatuksena oli jakaa vastuuta ja työtä Airbus Indrustrie -hankkeessa mukana olleiden yhtiöiden kesken, mutta myöhemmin kävi ilmi, että tällainen toimintatapa oli ajankäytöllisesti ja taloudellisesti tehokkaampaa ja joustavampaa kuin koneen rakentaminen alusta asti yhdessä paikassa.
Ominaisuudet
Airbus A300 -koneen suunnittelussa käytettiin viimeisintä teknologiaa, josta osa oli peräisin menestyksekkäästä Concorde-projektista. A300-koneen siirtyessä aktiiviseen käyttöön se oli erittäin kehittynyt ja moderni kone, joka on ollut pohjana tulevillekin hankkeille.
A300B2:sta tehtiin useita jatkokehitysversioita. A300B2-200:ssa oli aerodynaamisia parannuksia sekä uudenlaiset pyörät ja jarrut. A300B2-300:ssa oli suurempi kantavuus, A300B4-100:ssa oli pidempi kantama ja A300B4-200:ssa oli suurempi enimmäislentoonlähtöpaino, vahvistettu siipi ja runko, parempi laskeutumisteline ja mahdollisuus lisätankkiin. Myöhempiin A300B4-200 -malleihin sai myös ohjaamon, johon riitti kahden hengen miehistö (kapteeni ja perämies, lentomekaanikkoa ei tarvittu). Tämän Karairin sekä Finnairinkin käytössä olleen, erittäin harvinaisen version mallinimi oli A300B4-FFC (Forward-Facing Flight Deck, edusrakenteinen ohjaamo). Myös Finnairin koneessa oli kuitenkin kolmannen miehistönjäsenen istuin, jonka oheen oli jätetty lähinnä polttoainekuorman tasapainottamiseen käytettyjä säätimiä. Paikalla istui ajoittain huoltomekaanikko, jonka yhtiö usein otti mukaan sellaisiin tilauslentokohteisiin, joissa A300-huoltopalveluita ei ollut paikallisesti saatavilla.
A300B4:n tuotanto lopetettiin 1984, jolloin alettiin valmistaa kehittyneempää A300-600 -mallia. Tässä mallissa oli kahden hengen miehistöllä toimiva ohjaamo ja elektroniset kuvaputkinäytöt. Koneen kantama oli myös parantunut. Tästä mallista tuli liikenteeseen vuonna 1988 versio A300-600R, jolla oli suurempi enimmäislentoonlähtöpaino ja pitempi kantama. 600-sarjan tuotanto lopetettiin vuonna 2007.
Kaikista A300:n varianteista on ollut myös rahtiversioita.
Konetyyppi Suomessa
thumb|Finnairin Airbus A300-200B4 [[Helsinki-Vantaan lentoasema|Helsinki-Vantaan lentoasemalla vuonna 1995.]] Karair/Finnairilla A300-konetyyppi korvasi 1980-luvun jälkipuolella lomalentojen DC-8-62-koneet. Kyseiset yksilöt (OH-LAA ja OH-LAB) olivat jääneet valmistajalle, kun Garuda ja Tunis Air eivät niitä lunastaneet, jolloin Finnair vuokrasi ne omistamalleen Karairille vuosiksi 1986–1998. Ensimmäinen kaupallinen lento tapahtui 17. joulukuuta 1986 reitillä Helsinki–Lanzarote–Las Palmas, päällikkönä Viljo Turunen ja perämiehenä Kari Laine. Käytännössä ensijaiseksi operointialueeksi muodostui Kanaria ja Välimeren alue. Harvinaisen johdannaismallin ainoa käytettävissä oleva simulaattori sijaitsi Jakartassa, johon Finnairinkin miehistöt kuljetettiin koulutusta varten. Vuosina 1992–1998 koneet lensivät Finnairin värityksessä. Vuonna 1997 Finnair päätyi ostamaan koneet itselleen. Ne olivat vuosina 1998-2002 Foyle Airin käytössä, vuosina 2002-2004 jälleen tilapäisesti Finnairilla, jonka jälkeen turkkilaisella MNG Airlinesilla ja sittemmin Iran Airilla. Koneet korvautuivat pysyväiskäytössä viidellä B757-200-koneella vuosina 1997–1998.
Tekniset tiedot
Lähde:
Onnettomuudet
pienoiskuva|[[American Airlinesin lento 587 syöksyi maahan New Yorkissa 12. marraskuuta 2001 koneen sivuperäsimen irrottua. Onnettomuudessa kuoli 265 ihmistä.]] Valmistetuista 552 koneesta 37 (noin 6,7 %) on elokuuhun 2022 mennessä tuhoutunut onnettomuuksissa, kaappauksissa, terroriteoissa ja muissa tapahtumissa. Vertailun vuoksi saman aikakauden ja kokoluokan koneista Boeing 767:llä vastaava osuus on 1,5 % ja Iljušin Il-86:lla 3,8 %.
Airbus A300:n pahin onnettomuus tapahtui 3. heinäkuuta 1988, kun Persianlahdella partioinut ohjusristeilijä USS Vincennes erehtyi luulemaan Iran Airin lennolla 655 ollutta A300B2-203-konetta viholliskoneeksi ja ampui sen alas Hormuzinsalmen yllä lähellä Qešmin saarta. Lennolla oli 290 ihmistä, jotka kaikki kuolivat alasampumisessa.
Alla olevaan avattavaan taulukkoon on listattu kaikki onnettomuudet ja muut tapahtumat, jotka johtivat koneen tuhoutumiseen tai hylkäämiseen, sekä muut huomattavat onnettomuudet, joissa lentokone ei tuhoutunut, mutta joissa kuoli vähintään yksi henkilö.
Vällingby
thumb|250px|Vällingbyn tunnus ostoskeskuksen katolla.
Vällingby on yksi Tukholman kaupunginosista. Se on osa Hässelby-Vällingbyn kaupunginosa-aluetta. Vällingbyn asukasluku on noin 6700 henkeä.
Kaupunginosan kaava oli arkkitehti Sven Markeliuksen ja Göran Sidenbladhin laatima ja sen ensimmäinen versio hyväksyttiin vuonna 1950. Tavoitteena oli luoda eheä kaupunkirakenne sisällyttäen siihen asuin- ja työpaikka-alueet sekä palvelut tarjoava keskusta. Tästä mallista on käytetty nimitystä ABC-kaupunki, lyhenne ruotsin kielen sanoista arbetsplatser, bostäder ja centrum. Mallilla ei kyetty kuitenkaan vastaamaan yhä kasvaneeseen asuntopulaan jolloin seuraavaksi ratkaisuksi luotiin ns. miljoonaohjelma. Vällingby on tunnettu ulkomaita myöten lähiörakentamisen tyyppiesimerkkinä. Ostoskeskus valmistui vuonna 1954.
Kaupunginosassa on Vällingbyn metroasema.
Aimo Lifländer
Aimo Antti Lifländer (19. lokakuuta 1921 Ruokolahti – 9. heinäkuuta 1988) oli suomalainen metsänhoitaja ja virkamies, joka sai metsäneuvoksen arvonimen.
Lifländerin vanhemmat olivat maanviljelijä Antti Lifländer ja emäntä Elli Kousa ja puoliso vuodesta 1951 Irma Aliisa Kyllikki Huoponen. Lifländer tuli ylioppilaaksi Imatran yhteiskoulusta 1946 ja valmistui metsänhoitajaksi Helsingin yliopistosta 1950, metsätaloudellisen virkatutkinnon hän suoritti 1951 ja kävi sittemmin myös useita ammatillisia kursseja. Lifländer oli Itä-Hämeen metsähoitolautakunnan harjoittelijametsänhoitaja 1950 ja Metsähallituksen harjoittelijametsänhoitaja Kemin hoitoalueella 1950–1951, ylimääräinen metsänhoitaja vuodesta 1951, Perä-Pohjolan piirikunnan avustava metsänhoitaja Rovaniemellä 1951–1953 ja apulaismetsänhoitaja 1953–1957.
Metsähallituksen Sodankylän hoitoalueen aluemetsänhoitaja Lifländer oli 1957–1975, Perä-Pohjolan piirikunnan ylimetsänhoitaja Rovaniemellä 1975–1979 ja Etelä-Suomen piirikunnan piirikuntapäällikkö Kuopiossa 1979–1985. Hän oli myös Metsähallituksen Kitisen hoitoalueen vt. aluemetsänhoitaja 1967–1969 ja hänellä oli lukuisia luottamus- ja asiantuntijatehtäviä, mukaan lukien kunnanvaltuuston jäsenyys Sodankylässä 1965–1972. Lifländer muistetaan myös Luoston alueen hyväksi tekemästään merkittävästä työstä. Hän oli Luoston kehittämistoimikunnan puheenjohtaja 1968–1972. Luostolla on hänen muistokivensä. Metsäneuvoksen arvonimen Lifländer sai 1982.
Samantha Eggar
Samantha Eggar (s. 5. maaliskuuta 1939) on brittiläinen näyttelijä. Hän syntyi Lontoon Hampsteadissa ja teki elokuvadebyyttinsä vuonna 1962.
Eggar oli vuosina 1964–1971 naimisissa Tom Sternin kanssa. Hänellä on poika Nicholas Stern ja tytär Jenna Stern. Hän on tullut tunnetuksi pääasiassa elokuvarooleillaan, mutta hänellä on ollut pieniä osia myös useissa televisiosarjoissa. Ennen elokuvaa hän näytteli teatteriproduktioissa.
Richard Pococke
thumb|Richard Pococke Richard Pococke (1704–1765) oli englantilainen arkeologi ja egyptologi. Hän oli yksi ensimmäisistä Kuninkaiden laaksoa nykyaikana tutkineista ihmisistä.
Lapsuus ja opiskelu
Richard Pococke syntyi Southamptonissa Englannissa vuonna 1704. Hänen isänsä, joka oli myös nimeltään Richard, oli southamptonilaisen kansakoulun rehtori. Käytyään kansakoulunsa Southamptonissa Pococke siirtyi opiskelemaan Corpus Christi Collegeen Oxfordissa. Vuonna 1731 hän valmistui lakitieteen kandidaatiksi.
Työura
Pococke piti paljon matkustelusta. Ensimmäisen ulkomaanmatkansa jälkeen hän ei enää halunnut palata toimistotyöhönsä Irlannissa. Vuonna 1737 hän lähti pitkälle matkalle tutkimaan mm. Egyptiä. Hän piti koko matkansa ajan varsin yksityiskohtaista päiväkirjaa löydöistään ja kokemuksistaan. Lopulta Pococke palasi Englantiin vasta 1742, jolloin hän julkaisi matkastaan kertovan kirjan (A Description of the East and of Some Other Countries).
Matkansa aikana Pococke teki varsin perusteellista tutkimusta Sakkaran ja Dahshurin pyramideista. Pococke oli myös yksi ensimmäisistä nykyajan ihmisistä, jotka tutkivat Kuninkaiden laaksoa. Hän kartoitti useita hautoja, vaikkakin hänen laatimansa piirrokset ovat usein enemmänkin taiteellisia kuin tieteellisiä.
Richard Pococke kuoli yllättäen vuonna 1765. Juuri ennen kuolemaansa hänet valittiin Meathin läänin piispaksi.
Luettelo Karvisen televisiospesiaaleista
Tämä on luettelo Karvisen tv-spesiaaleista. Kaksi ensimmäistä spesiaalia tuottivat Lee Mendelson ja Bill Meléndez, jotka tunnettiin entuudestaan Tenavat-animaatioista, ja ne tehtiin Meléndezin studiolla. Myöhemmät spesiaalit tehtiin Phil Romanin perustamalla Film Roman -studiolla. Karvisen ääninäyttelijänä toimi kaikissa spesiaaleissa Lorenzo Music.
Here Comes Garfield (1982)
Here Comes Garfield (Täältä tulee Karvinen) on ensimmäinen Karvinen-spesiaali.
Juoni
Karvinen ja Osku pelästyttelevät naapurin koiraa, ja naapurin mies suuttuu ja soittaa rankkurille. Karvinen juoksee pakoon, mutta Osku jää kiinni. Karvinen saapuu kotiin ja kun hänellä alkaa olla tylsää, hän lähtee pelastamaan Oskua, mutta joutuukin myös itse pidätetyksi. Osku viedään pois, ja rankkurille tulee pikkutyttö valitsemaan kissaa. Tyttö valitsee Karvisen. Kun häkki aukeaa, kissat ja koirat juoksevat tiehensä ja Karvinen ja Osku kotiinsa.
Garfield on the Town (1983)
Garfield on the Town (Karvinen kaupungilla) on toinen Karvinen-spesiaali. Se voitti Primetime Emmy -palkinnon animaatioiden sarjassa.
Juoni
Karvinen ja Osku olivat tuhonneet lähes koko talon, jonka vuoksi Esko vie Karvisen eläinlääkäriin, mutta Karvinen tipahtaa Eskon auton avoimesta ikkunasta kadulle ja yrittää selviytyä takaisin kotiinsa. Matkalla Karvinen kohtaa Kynsijengin, jotka haluavat Karvisen hengiltä. Karvinen pääsee pakoon syntymä-kotiinsa Mamma Leonin italialais-ravintolaan ja tapaa äitinsä, sukunsa ja isoisänsä. Kynsijengi löytää lopulta piilopaikan ja Karvisen suku päättää taistella Karvisen puolesta. Karvisen isoisä lähettää Karvisen pois ja matkalla Karvinen huomaa Eskon auton ja lähtee perään, mutta kaatuu lampeen. Osku huomaa autossa Karvisen kadulla ja Esko hakee Karvisen takaisin kotiin. Seuraavana päivänä Karvinen luulee nähneensä unta.
Garfield in the Rough (1984)
Garfield in the Rough (Karvinen erämaassa) on kolmas Karvinen-spesiaali. Se voitti Primetime Emmy -palkinnon animaatioiden sarjassa.
Juoni
Karvisen, Eskon ja Oskun elämästä ovat kadonneet kaikki värit ja he päättävät lähteä lomalle. Aluksi Karvinen innostuu ideasta, mutta kun Esko sanoo heidän lähtevän telttailemaan, Karvista ei huvita enää. Heidän tullessa leirintäalueelle metsänvartijat sanovat, ettei maastossa ole yhtään petoja. Tilanne kuitenkin muuttuu, kun radion uutislähetyksessä varoitetaan tappajapantterista.
HMS Middleton (M34)
HMS Middleton (viirinumero M34) on Britannian kuninkaallisen laivaston Hunt-luokan miinantorjunta-alus.
Luettelo Karvisen televisiospesiaaleista
Juoni
Karvinen kuulee aamulla Binky-klovnin kertovan halloweenista. Hän päättää lähteä keräämään karkkia Oskun kanssa. He löytävät joen rannasta veneen ja päättävät lähteä seilaamaan sillä. Jonkin ajan päästä he löytävät talon, jossa tapahtuu outoja asioita.
HMS Middleton (M34)
Valmistus
Alus tilattiin Yarrow Shipbuildersilta. Se laskettiin vesille 27. huhtikuuta 1983 kumminaan Lady Blaker ja valmistui 4. heinäkuuta 1984.
Luettelo Karvisen televisiospesiaaleista
Garfield in Paradise (1986)
Garfield in Paradise (Karvinen paratiisissa) on viides Karvinen-spesiaali.
HMS Middleton (M34)
Palvelus
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Portsmouthiin 2. miinantorjuntalaivueeseen.
Luettelo Karvisen televisiospesiaaleista
Juoni
Karvinen, Osku ja Esko ovat lähteneet lomalle. He menevät hotelliin, jossa ei ole kunnon uima-allasta. He lähtevät rannalle ja vuokraavat auton hotellin omistajan veljeltä. Kun Karvisella alkaa olla kuuma he ovat lähdössä takaisin hotellille. Sitten maa järisee. Auto käynnistyy itsestään ja lähtee teille tietämättömille. Auto hajoaa pienessä kylässä, jossa on tulivuori. Esko tapaa kylän päällikön, joka kertoo tarinan kylästä. Päällikkö sanoo, että tulivuori on purkautumassa ja se haluaa samanlaisen auton kuin Eskon vuokraama. Autokorjaaja Apina ja Osku alkavat korjata autoa. Kumpikaan ei heti hoksaa miten auto saadaan käyntiin, mutta lopulta Osku keksii, miten auto saadaan toimimaan.
Garfield's Babes and Bullets (1989)
Garfield´s Babes and Bullets (Karvisen Naiset ja luodit) on seitsemäs Karvinen-spesiaali. Se voitti Primetime Emmy -palkinnon animaatioiden sarjassa.
Juoni
Karvinen löytää komerosta takin ja hatun, jotka näyttävät yksityisetsivän vaatteilta. Hän panee ne päälleen, ja samalla hänen mielikuvitus alkaa laukata: hänestä tulee yksityisetsivä Sam Spayed, joka selvittää Tanja O´Tabbyn puolison kuolemaa. Ensin hän epäilee Tanjaa, mutta alkaa sitten epäillä apulaistansa Kittyä, joka oli O´Tabbyn entinen apulainen. Sitten hän kuitenkin saa selville, että professori O´Phoenix tappoi tämän pistämällä uniläkettä tämän kahviin. Spesiaali oli suurimmaksi osaksi mustavalkoinen.
Valkohäntäpreerikko
Valkohäntäpreerikko eli valkohäntäpreeriakoira (Cynomys leucurus) on Yhdysvaltojen Coloradon, Montanan, Utahin ja Wyomingin osavaltioissa tavattava preerikko. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto eli IUCN on määritellyt sen elinvoimaiseksi lajiksi.
Taksonomia
thumb|vasen|Valkohäntäpreerikkojen pesäkäytäviä Wyomingissa. Utahinpreerikko (Cynomys parvidens) on luokiteltu joissain lähteissä valkohäntäpreerikon alalajiksi.
Koko ja ulkonäkö
thumb|vasen|Valkohäntäpreerikko lumisessa maisemassa. Valkohäntäpreerikkourokset ovat naaraita kookkaampia. Urosten koko ruumiinpituus on 342–399 mm ja hännän pituus 40–65 mm. Painoa niillä on 750–1 700 g. Naaraiden vastaavat lukemat ovat 315–375 mm, 40–65 mm ja 675–1 200 g. turkki on selkäpuolelta väritykseltään kellertävä tai ruskeankeltainen. Vatsapuoli on selkää vaaleampi. Silmien päällä on tummanruskea tai musta raita. Silmien alla on epäselvempää tummanruskeaa tai musta väritystä. Häntä on juurestaan ruskeankeltainen tai valkoinen. Hännänpää on valkoinen.
Levinneisyys ja elinympäristö
Valkohäntäpreerikkoa tavataan Yhdysvalloissa osissa Coloradon, Montanan, Utahin ja Wyomingin osavaltioita. Montanassa lajia tavataan osavaltion etelärajalla, Wyomingissa osavaltion keski- ja lounaisosissa, Coloradossa länsiosissa ja Utahissa koillisosissa. Esiintymisalueen koko on arviolta 340 209 km².
Lajia tavataan alueilla, joilla aksvaa sekaisin ruohikkoja ja pusikkoja. Preerikkoon verrattuna sitä tavataan korkeammilla seuduilla, joilla kasvilajisto on runsaampaa.
Elintavat
Valkohäntäpreerikko on päiväeläin. Ne elävät yhteiskunnissa, joiden koko vaihtelee. Klaanit ovat tavallisesti pieniä ja niiden naaraat ovat yleensä sukua keskenään. Preerikkoihin verrattuna ne ovat vähemmän sosiaalisia. Valkohäntäpreerikkot rakentavat pesäkoloja, jotka tunnistaa maan pinnalta suuaukolle kasatusta maasta. Valkohäntäpreerikon pesän suuaukon kasat ovat kuitenkin usein muihin lajeihin verrattuna huomaamattomampia. Pesällä on useita eri sisäänkäyntejä. Tavallisesti niitä on noin 10, mutta 30 on mahdollista. Syvyyttä pesällä on tavallisesti 2–3 metriä. Aikuiset yksilöt liikkuvat kotialueella, jonka koko on 1–2 hehtaaria. Saman yhteiskunnan eri yksilöt voivat liikkua päälekkäisellä alueella. Ryhmän jäsenet voivat sosialisoida keskenään leikkimällä, nuolemalla toisiaan tai haistelemalla. Aggressiivisemmat kohtaamisen voivat johtaa jahtaamiseen ja tappeluihin.
Valkohäntäpreerikko horrostaa pesäkoloissaan jopa seitsemän kuukautta kestävän talven ajan. Horros alkaa täysikasvuisilla yksilöillä loppukesästä tai alkusyksystä. Keskenkasvuiset valkohäntäpreerikkot aloittavat horrostamisen myöhemmin lokakuun ja marraskuun paikkeilla. Urosten horrostaminen loppuu tavallisesti helmikuussa. Niitä seuraavat naaraat kahden tai kolmen viikon jälkeen.
Valkohäntäpreerikkon ravintoa ovat heinät, kukat ja siemenet. Sen petoeläimiä ovat eri koiraeläimet, kissaeläimet, näätäeläimet ja petolinnut. Aikanaan lähes sukupuuttoon kuollut mustajalkahilleri (Mustela nigripes) löydettiin luonnosta uudestaan valkohäntäpreerikkojen yhteiskunnan lähettyviltä Meteetseessä Wyomingissa. Petoeläimiään havaitakseen valkohäntäpreerikot voviat seisoa takajaloillaan. Uhan havaittuaan ne antavat hälytysäänen.
Uhat ja suojelu
thumb|Takajaloillaan seisovia valkohäntäpreerikkoja. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto eli IUCN on luokitellut valkohäntäpreerikon elinvoimaiseksi lajiksi. Sitä tavataan suhteellisen yleisesti suurehkolla alueella. Kantojen koko ja yksittäisten yhteiskuntien yksilömäärä on kuitenkin ollut laskussa.
Lajiin kohdistuvia uhkia ovat rutto, myrkyttäminen ja elinympäristön häviäminen maatalouden ja kaupungistumisen takia. Lajin myrkyttäminen oli yleistä etenkin 1900-luvulla. Valkohäntäpreerikojen uskottiin kilpailevan ravinnosta laidunnettavan karjan kanssa. Muiden preerikkojen tapaan ne ovat myös hyvin haavoittuvaisia kirppujen levittämälle rutolle.
Valkohäntäpreerikkojen yhteiskuntien on todettu lisäävän myös ympäristönsä yleistä biodiversiteettiä.
Coral Springs
Coral Springs on kaupunki Browardin piirikunnassa, Floridassa, Yhdysvalloissa. Kaupungissa asui vuonna 2019 133 759 asukasta, ja väestö on noussut vuodesta 2010 noin yhdeksällä prosentilla. Kaupungin maat ostettiin vuosien 1911 ja 1939 välillä ja Coral Springs perustettiin 10. heinäkuuta 1963.
Väestö
Coral Springsissä on 41 715 kotitaloutta, joista jokaisessa asuu keskimäärin 3,17 asukasta. 85,5 prosenttia kaupungin yli 1-vuotiaista asukkaista asuu nyt samassa asunnossa kuin vuosi sitten. 29,8 prosenttia asukkaista on syntynyt ulkomailla ja 38,3 prosenttia yli viisivuotiaista puhuu jotain muuta kieltä kuin englantia kotona.
Tanssiteatteri Eri
Tanssiteatteri ERI on Turussa toimiva tanssiteatteri. Sen perustivat vuonna 1989 tanssija-koreografit Tiina Lindfors, Lassi Sairela ja Eeva Soini. Teatterilla vuosittain noin 130 esitystä, joista kantaesityksiä on 3–4. Ohjelmistossa on ollut yhteensä yli sata teosta.
ERI on esiintynyt ulkomailla muun muassa Pohjoismaissa, Baltian maissa, Venäjällä, Valko-Venäjällä, Unkarissa, Romaniassa, Saksassa, Ranskassa, Belgiassa, Italiassa, Espanjassa, Itävallassa, Kreikassa, Turkissa, Beninissä, Yhdysvalloissa ja Japanissa.
Vuonna 1992 Tanssiteatteri Eri sai Turun ja Porin läänin taidepalkinnon ja vuonna 1995 opetus- ja kulttuuriministeriön myöntämän Suomi-palkinnon. Vuonna 2009 teatteri sai Turun teatterikerhon Naamio-tunnustuspalkinnon ja vuonna 2013 Varsinais-Suomen liiton myöntämän Aurora-mitalin. Lisäksi ryhmän jäsenille on myönnetty lukuisia henkilökohtaisia tunnustuksia.
Lou Tsioropoulos
Louis Charles ”Lou” Tsioropoulos (, 31. elokuuta 1930 Lynn, Massachusetts – 22. elokuuta 2015 Louisville, Kentucky) oli yhdysvaltalais-kreikkalainen koripalloilija.
Tsioropoulos voitti Kentuckyn yliopiston joukkueessa NCAA:n mestaruuden vuonna 1951. Vuosina 1956–1959 hän pelasi NBA-joukkue Boston Celticsissä, jossa hän voitti NBA:n mestaruuden vuosina 1957 ja 1959.
Tsioropoulos kuoli hieman ennen 85-vuotissyntymäpäiväänsä Kentuckyn Louisvillessa 22. elokuuta 2015.
Tom Barrasso
Thomas Patrick Barrasso (s. 31. maaliskuuta 1965 Boston, Massachusetts, Yhdysvallat) on entinen jääkiekkomaalivahti. Hän oli aikoinaan yksi NHL:n parhaista maalivahdeista. Taustaltaan hän on amerikanitalialainen.
Ura
Barrassoa pidettiin nuorena yhtenä suurimmista amerikkalaisista maalivahtilupauksista. Buffalo Sabres valitsi hänet numerolla 5 NHL:n varaustilaisuudessa 1983. Hän siirtyi suoraan NHL:ään kulkematta yliopistosarjan kautta ja ylitti kaikkien odotukset. Tulokaskaudellaan hän voitti Calder Trophyn ja Vezina Trophyn. Sabres myi Barrasson vuonna 1988 Pittsburgh Penguinsiin, jossa hän voitti kaksi Stanley Cupia, 1991 ja 1992.
Barrassolta jäi luokkaantumisen vuoksi kaksi seuraavaa kautta melkein kokonaan sivuun, mutta hän palasi ja hänestä tuli ensimmäinen yhdysvaltalainen maalivahti, joka on saavuttanut yli 300 voittoa NHL:ssä.
Vuonna 2000 Barrasso myytiin Ottawa Senatorsiin, jossa hän menestyi kohtalaisesti. Kaudella 2000–2001 hän piti välivuoden ja palasi sitten Carolina Hurricanesin kokoonpanoon. Lyhyiden pestien Ottawassa, Carolinassa ja Torontossa jälkeen hän lopetti uransa vuonna 2003. Hän allekirjoitti sopimuksen Pittsburgh Penguinsin kanssa samana päivänä kuin ilmoitti lopettavansa, jotta hän voisi lopettaa uransa Penguinsin pelaajana.
Pekka Myllykoski ja Jytäjemmarit
Jytäjemmarit on suomalainen kantriyhtye, joka perustettiin vuonna 1997. Yhtyeen johtohahmot Antero Gustafsson ja Marko Aho perustivat 16. elokuuta 1997 ensin "The Additional Musicians" -nimisen orkesterin, mutta myöhemmin nimi vakiintui Jytäjemmareiksi. Yhtyeen solistina toimii Freud Marx Engels & Jungista tuttu Pekka Myllykoski. Yhtye kutsuukin itseään Myllykosken "kesätyöorkesteriksi". Pekka Myllykosken ja Jytäjemmarien - tuttavallisemmin PMJJ:n - tuotanto koostuu neljästä kokopitkästä albumista, kolmesta singlestä sekä kolmesta EP:stä. Musiikkia voi kutsua yhtyeen itsensä mukaan "underground countryksi".
M ja Rytmijäte
Marko Aho perusti syksyllä 2009 Pekka Myllykosken 50-vuotisjuhlia varten M ja Rytmijäte -nimisen orkesterin, jonka nimi on anagrammi Jytäjemmarit-sanasta. Yhtye päätti syntymäpäivien jälkeen jatkaa toimintaansa, tarjoten yleisölle PMJJ-kappaleiden lisäksi myös Myllykosken vanhan yhtyeen Maltaan Haukkojen tuotantoa. Freud Marx Engels & Jung -yhtyeen kappaleita ryhmä ei omien sanojensa mukaan esitä, koska "FMEJ esittää itse ne niin paljon paremmin".
Myös levytyksiä on syntynyt; toimittaja-muusikko Honey Aaltosen 50-vuotispäivien kunniaksi M ja Rytmijäte levytti singlen Maanantai / Ehkä vielä joskus alkuvuodesta 2010. Juhannuksen aikoihin ilmestyi Simolle hilloo! -EP, joka taas on kunnianosoitus näyttelijä-laulaja Simo Salmiselle. Sen tuotto ohjattiin Salmisen taloudellisen tilanteen kohentamiseen.
Suomen Maaseutumusiikkiyhdistys
11. elokuuta 2009 Jytäjemmarit-yhtyeen jäsenet perustivat Suomen Maaseutumusiikkiyhdistyksen (lyhennettynä SMMY), jonka tarkoituksena "tukea marginaaliseen asemaan ajautuneiden underground- ja outlaw country -musiikkityylien asemaa Suomessa", pääpainopisteenä suomalainen countrymusiikki. Yhdistys kerää myös kannatusjäseniä sekä julkaisee sähköisessä muodossa jaettavaa Suomen Maaseutumusiikkisanomia. SMMY:n kautta ovat levyjään julkaisseet mm. Jytäjemmarit, M ja Rytmijäte, Kari Peitsamo & Straight Perverts sekä Make Häkkinen. Yhdistyksen logona on "talikkokitara".
Tallinnan raatihuone
Tallinnan raatihuone sijaitsee Viron pääkaupungin Tallinnan vanhassakaupungissa Raatihuoneentorin laidalla. Tallinnan raatihuone on vanhin nykypäiviin saakka säilynyt goottilainen raatihuone ja se toimii nykyisin juhlavastaanottojen ja konserttien pitotilana.
Historia
thumb|vasen|Vana Toomas raatihuoneen tornin huipulla. Ensimmäiset historialliset lähteet mainitsevat Tallinnan raatihuoneen jo 1300-luvulla, mutta se sai nykyisen ilmeensä vasta vuosien 1401 ja 1404 välillä tehdyissä rakennustöissä. Tuolloista rakennusta varten käytettiin 500 hirttä, 45 kattohirttä ja 107 kuormaa kiviä. Ilmeisesti raatihuoneen torniin käytettiin 100 porraskiveä ja kiveä kului myös rakennuksen ikkunapieliin, kaariin ja holviin. Kaupungin raadin rakennuksena raatihuone muodosti keskiaikaisen Tallinnan hallinnon keskuksen. 1300-luvulla raatiherroja oli 24, ja he muodostivat niin sanotun istuvan raadin ja lepäävän raadin, jotka vaihtuivat vuosittain. Vuorottelu loppui 1400-luvulla, jolloin raatiherroja oli 14. Raatiherrojen lisäksi Tallinnan raadin jäseniä olivat neljä pormestaria ja raadinkirjuri. Raatiherran virka oli elinikäinen ja sen jäseneksi noustiin suuresta killasta.
Raatihuoneen torni tuhoutui Tallinnan ilmapommituksissa toisen maailmansodan aikana maaliskuussa 1944, mutta se rakennettiin uudelleen vuonna 1952. Nykyisin Tallinnan maistraatti ja kaupunginvaltuusto ovat käyttäneet raatihuoneen tiloja toimisto- ja edustustehtävissä. Rakennuksessa järjestetään esimerkiksi juhlavastaanottoja ja konsertteja. thumb|Raatihuone [[jouluna.]]
Rakennus
Tallinnan raatihuone on Pohjois-Euroopan vanhin nykypäiviin saakka säilynyt goottilainen raatihuone. Raatihuoneen tornin nykyinen suippeneva huippu on peräisin 1630-luvulta ja edustaa renessanssihenkistä tyyliä. Tornin huipulla on ollut vuodesta 1530 Tallinnan tunnukseksikin mielletty Vana Toomas -tuuliviiri. Torni on korkeudeltaan 64 metriä ja sen kellotasanteen korkeus on 34 metriä. Raatihuoneen edustalla on markkinatori.
Raatihuoneen raatisalissa olevan esimerkiksi metsästyskohtauksia esittävän friisin on tehnyt tanskalainen puunveistäjä Elert Thiele. Friisiä on pidetty yhtenä Viron 1600-luvun taiteen huippusaavutuksista. Se valmistui vuosien 1664–1674 välillä.
Ratsuponi
Ratsuponi on ponityyppi, joka alun perin kehitettiin Isossa-Britanniassa ja jota nykyään jalostetaan eri puolilla maailmaa, muun muassa Yhdysvalloissa, Ranskassa, Saksassa ja Australiassa. Tavoitteena on hyväluonteinen, hyvärakenteinen ja kaunis poni, joka menestyy ratsastuskilpailuissa. Tähän pyritään risteyttämällä keskenään paitsi eri ponirotujen edustajia myös poneja ja hevosia (erityisesti täysiverisiä). Jalostus on hyvin tavoitteellista, harkittua ja säänneltyäkin, sillä ratsuponeilla on omat kantakirjansa ja hyväksytyllä ratsuponilla edellytetään muun muassa olevan tietty osuus poniverta suvussaan. Ratsuponi näyttää yleensä enemmän pienikokoiselta ja sirolta hevoselta kuin tyypilliseltä ponilta.
Suomalainen ratsuponi on Suomessa jalostettava ratsuponirotu. Rotua jalostetaan Suomen Hippoksen hyväksymän jalostusohjesäännön mukaan. Ratsuponijalostukseen hyväksyttävillä oreilla ei ole säkäkorkeusrajaa, ja yli 148 cm korkeat tammat voidaan esikantakirjata.
Ratsuponijalostukseen hyväksytyt rodut:
Ratsuponiohjelman mukaisessa jalostuksessa ensimmäisen polven risteytyksessä yhdistetään jalostusohjesäännön mukainen poni ja hevonen. Toisen polven risteytyksessä käytetään edellä mainittua risteytystä ja rotuponia, hevosta tai ratsuponia. Kolmannen polven risteytyksessä on oltava vähintään 25 prosenttia poniverta.
Ratsuponien värejä ei rajoiteta, eikä niille ole määrätty tarkkaa mittarajaa, mieluiten niiden tulisi kuitenkin olla säkäkorkeudeltaan lähelle 148 cm eli juuri hevos- ja ponikoon väliltä.
Ratsuponien tulee olla rakenteeltaan jaloja, sopusuhtaisia ja ryhdikkäitä. Askelten tulisi olla tarmokkaat, tahdikkaat, irtonaiset ja kevyet. Ratsuponit ovat luonteeltaan helposti käsiteltäviä, luotettavia ja yhteistyöhaluisia. Suorituskykyyn kiinnitetään jalostuksessa erityistä huomiota.
Ricky van Wolfswinkel
Ricky van Wolfswinkel (s. 27. tammikuuta 1989 Woudenberg, Alankomaat) on alankomaalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa sveitsiläistä Baselia.
Van Wolfswinkel edusti ammattilaisuransa alussa Vitesseä (2008–2009) ja Utrechtia (2009–2011). Hän siirtyi 3. kesäkuuta 2011 portugalilaisseura Sportingiin 5,4 miljoonan euron siirtosummalla ja allekirjoitti viisivuotisen sopimuksen. Kesän 2013 heinäkuussa van Wolfswinkel teki sopimuksen valioliigaseura Norwichin kanssa, joka maksoi pelaajasta seuraennätyksen eli 8,5 miljoonaa puntaa.
Van Wolfswinkel ei pystynyt täyttämään häneen asetettuja suuria odotuksia ja häntä pidettiin kauden 2013–2014 eräistä kalleimmista flopeista. Norwichin pudottua mestaruussarjaan Van Wolfwinkel siirtyi koko kauden pituisella lainasopimuksella ranskalaiseen Saint-Étienneen. Seuraavan kauden hän pelasi lainasopimuksella espanjalaisessa Real Betisissä.
Heinäkuussa 2016 van Wolfswinkel siirtyi pysyvällä siirrolla takaisin Vitesseen. Kesällä 2017 hän teki sopmuksen sveitsiläisseura Baselin kanssa.
ABC-kaupunki
thumb|200px|[[Vällingby on tunnetuimpia esimerkkejä ABC-kaupungeista. Kuvassa Vällingbyn keskus vuonna 1960.]] ABC-kaupunki oli ruotsalainen kaupunkisuunnitteluperiaate, jossa asuminen, työpaikat ja peruspalvelut oli sijoitettu lähelle toisiaan samalle alueelle. Nimi tulee ruotsin kielen sanoista arbete, bostad ja centrum ('työ, asunto, keskusta'). ABC-kaupunkeja rakennettiin Ruotsiin 1950-luvulta alkaen.
Tukholman vuoden 1952 yleiskaavassa varauduttiin suureen väestönkasvuun seuraavina vuosikymmeninä. Ratkaisuksi esitettiin satelliittikaupunkeihin perustuvaa ja raideverkon varaan rakentuvaa nauhamaista rakennetta, jossa palveluiltaan eritasoiset naapurustoyksiköt järjestäytyisivät hierarkkisesti suhteessa toisiinsa. Jokaiselle kaupunginosalle olisi ollut oma keskuksensa, ja jokaiselle kaupunginosaryhmälle oma aluekeskuksensa. Näistä varhaisista satelliittikaupungeista tunnetuimmat olivat ABC-periaatteella rakennetut aluekeskukset Vällingby ja Farsta. Varhaiset ABC-kaupungit rakentuivat metroaseman ympärille sijoittuneen laajan kävelyalueen ympärille. Vaikka alueilla sijaitsikin paljon palveluita, työpaikkatavoitteista jäätiin jälkeen.
ABC-kaupungit eivät ratkaisseet Ruotsin sotien jälkeistä asuntopulaa. Vuonna 1965 Ruotsin eduskunta päätti miljoonaohjelmaksi nimetystä asuntotuotanto-ohjelmasta, jonka tarkoituksena oli luoda miljoona uutta asuntoa vuosina 1964–1975. Suurin osa asunnoista rakennettiin kerrostalolähiöihin.
Uusiutumattomat luonnonvarat
thumb|220px|Öljynporauslautta ja kaasusoihdun kajo [[Pohjanmeri|Pohjanmerellä. Öljy ja kaasu ovat eräitä merkittävimmistä uusiutumattomista luonnonvaroista.]]
Uusiutumattomat luonnonvarat ovat luonnonvaroja, joita on käytettävissä vain jokin rajallinen, uusiutumaton varasto päinvastoin kuin uusiutuvia luonnonvaroja, joita luonnon prosessit synnyttävät jatkuvasti lisää. Merkittävimpiä uusiutumattomia luonnonvaroja ovat esimerkiksi fossiiliset polttoaineet.