cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Laulurastas
Elinympäristö
Suomessa kuusivaltaiset havu- ja sekametsät. Voi pesiä varttuneessa havupuutaimikossa, jos sen tuntumassa on muutamia korkeita havupuita laulupuiksi. Etelä-Euroopassa laji on tavallinen puistojen ja puutarhojen pesimälintu, ja paljon pelottomampi kuin suomalaiset lajitoverinsa. Muuttoaikoina hyvin runsas ulkosaariston luodoilla.
Lisääntyminen
pienoiskuva|Laulurastaan munia pesässä. Sukukypsä 9–12 kk:n iässä. Pesä tavallisesti matalalla nuoressa kuusessa tai katajassa, toisinaan korkeammalla, jopa 10 metrin korkeudella. Pesä on tehty ohuista risuista, sammalista ja jäkälästä, ja sen sisäpuoli on muurattu lahosta havupuusta ja linnun syljestä muodostuneella vahvalla massalla. Naaras munii tavallisesti 5 munaa toukokuun alkupuolella, joskus jo huhtikuun puolivälissä. Naaras hautoo noin 2 viikkoa. Poikaset lähtevät pesästä noin 2 viikon ikäisinä. Molemmat emot osallistuvat niiden ruokintaan. Tavallisesti laulurastaspari munii toisen pesyeen kesä–heinäkuussa.
Laulurastas hylkää munapesänsä erittäin herkästi.
Ravinto
Laulurastas on kaikkiruokainen ja syö hyönteisiä, matoja, nilviäisiä, etanoita ja kotiloita sekä marjoja ja hedelmiä.
Pitäjänmäen rautatieasema
Pitäjänmäen rautatieasema on rautatieasema Helsingissä. Se sijaitsee Valimon ja Mäkkylän asemien välissä. Helsingin päärautatieasemalta sinne on matkaa noin 8 kilometriä.
Asemalla pysähtyvät A- ja L-junat. Helsingin suuntaan liikennöidään raiteelta 3 ja Leppävaaran suuntaan raiteelta 4.
Museovirasto on luokitellut Pitäjänmäen rautatieaseman valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi.
Historia
pienoiskuva|vasen|Pitäjänmäen rautatieasema vuonna 1958. Asemarakennus sijaitsee radan pohjoispuolella ja valmistui 1902, ja sitä laajennettiin 1911. Sen on suunnitellut Bruno Granholm. Lipunmyynti asemalla lopetettiin 1987. Tämän jälkeen rakennuksessa on toiminut muita yrityksiä kuten nykyisin Petfilms Oy. Pitäjänmäellä rautatien tavaraliikenne oli ennen erittäin vilkasta, mutta se hiipui VR:n lopettaessa pienten asemien tavarapalvelut Pitäjänmäellä (1988 ), Malmilla (1976) ja Herttoniemessä (1992) ja siirsi niiden toiminnan Pasilaan.
Pitäjänmäen asema sijaitsee rataosalla Pasila–Karjaa, joka avattiin 1902 ja säännöllinen liikenne alkoi 1. syyskuuta 1903. Pitäjänmäen asema-alue rautatien ja sen pohjoispuolella kulkevan Pitäjänmäentien välissä rakennuksineen ja puistoineen on suojeltu rautatiesopimuksella. Asema-alueeseen sisältyy nykyisellään neljä varsinaista rakennusta piharakennuksineen sekä puisto. Asuinrakennuksia on kaksi: myöhemmin asemapäällikön asuntona toiminut ratavartijan tupa sekä rautatiehenkilökunnan talo, jossa on neljä asuntoa. Radan toisella puolella sijaitseva entinen tavara-asema (ei suojeltu) valmistui 1970. Tavara-aseman lopettamisen jälkeen rakennus on ollut muussa käytössä, nyt Teknos Oy:n varastona.
Asema-alueen ympäristö mullistui huomattavasti Helsinki–Leppävaara-kaupunkiradan valmistuessa 2001, lisäraiteiden lisäksi saatiin uusi asemalaituri sekä kevyen liikenteen silta. Samalla kuitenkin vanha, raiteiden pohjoispuolella sijaitseva asemarakennus jäi lopullisesti syrjään matkustajien kulkureiteistä, sillä sitä lähinnä sijaitsevat, pohjoisimmat raiteet on nyt varattu pysähtymättä ohi kulkeville junille, kun taas Pitäjänmäellä pysähtyvät paikallisjunat pysähtyvät kahdella eteläisimmällä raiteella. Vuonna 2015 avatun Kehäradan vuoksi liikenne kaupunkiradan raiteilla muutettiin 27. lokakuuta 2013 oikeanpuoleisesta vasemmanpuoleiseksi.
Vuoden 1980 kesäolympialaisten mitalitaulukko
Vuoden 1980 kesäolympialaisissa oli ohjelmassa 203 kilpailutapahtumaa. Mitalitaulukon ensimmäinen oli isäntämaa Neuvostoliitto.
Klaus Wagner
Klaus Wagner (16. tammikuuta 1922 Knauthain – 16. elokuuta 2001 Neindorf) oli saksalainen kenttäratsastaja ja olympiamitalisti.
Karin Buder
Karin Buder (s. 28. heinäkuuta 1964 Sankt Gallen, Steiermark) on itävaltalainen alppihiihtäjä, pujottelun maailmanmestari. Hän edusti seuratasolla SV St. Gallenia.
Buder voitti pujottelun maailmanmestaruuden Moriokassa 1993 kukistettuaan toiseksi sijoittuneen Julie Parisienin 0,21 sekunnilla. Hän sijoittui samassa lajissa neljänneksi Crans-Montanan MM-kilpailuissa 1987 ja viidenneksi Albertvillen olympialaisissa 1992.
Buder sijoittui pujottelun maailmancupin kokonaispisteissä neljänneksi kaudella 1989–1990. Hän voitti pujottelun maailmancup-kilpailun Norjan Strandassa maaliskuussa 1990 sekä sijoittui samassa lajissa kolmanneksi Waterville Valleyssa joulukuussa 1986, Steamboat Springsissä joulukuussa 1989, Sundsvallissa maaliskuussa 1992 ja Cortina d'Ampezzossa tammikuussa 1993.
Kulorastas
Kulorastas (Turdus viscivorus) on vähän laulurastasta suurempi varpuslintuihin kuuluva lintu.
Koko ja ulkonäkö
Kulorastaan selkäpuoli on ruskeanharmaa, vatsapuoli vaalea ja pyöreiden, selvärajaisten mustien täplien pilkuttama. Lennossa huomaa valkeat kainalohöyhenet ja pyrstön valkoiset kulmat. Väritykseltään kulorastas muistuttaa laulurastasta, mutta on suurempi, mustarastaan kokoluokkaa. Kulorastas on Suomen suurin rastas : sen pituus on 26–29 cm ja paino 100–130 g.
Kulorastaan laulu muistuttaa mustarastaan huilumaista laulua, mutta sen tempo on nopeampi ja säkeet lyhyempiä. Kulorastaan lentoääni on kuuluvaa pärinää tai rätinää, ja varoitusääni on samankaltainen, mutta vahvempi ja terävämpi. Kulorastas on arka ja hiljainen lintu. Muuttoaikoina sitä tavataan pienissä parvissa.
Vanhin suomalainen rengastettu kulorastas on ollut vähintään 4 vuotta 10 kuukautta 17 päivää vanha.
Harpers Ferry -luokka
Harpers Ferry -luokka on Yhdysvaltain laivaston neljän 1990-luvulla valmistetun maihinnousualuksen muodostama alusluokka.
Kulorastas
Levinneisyys
Kulorastas on lajina euraasialainen ja sitä tavataan suurimmassa osassa Eurooppaa. Lisäksi sitä tavataan Länsi-Siperiassa, Vähässä-Aasiassa, paikoitellen Keski-Aasiassa sekä Himalajan länsiosissa.
Harpers Ferry -luokka
Ne ovat paranneltuja versioita edeltäneestä Whidbey Island -luokasta. Ulkoisesti alukset eroavat lähinnä aseiden sijoittelussa, kun Harpers Ferry -luokan alusten Phalanx CIWS -järjestelmät on asennettu edemmäs ja RAM-ohjukset komentosillan päälle. Whidbey Island -luokan aluksilla järjestelmät ovat päinvastoin.
Kulorastas
Levinneisyys
Alalajeja on kolme, joista pohjoinen nimilaji pesii myös Suomessa. Linnut talvehtivat joko Länsi-Euroopassa tai Pohjois-Afrikassa, etenkin Marokossa, Tunisiassa ja Algeriassa, sekä Välimeren maissa, Lähi-idässä ja Israelissa. Satunnaisesti kulorastas voi myös talvehtia Norjaa ja Ruotsia myöten. Toinen alalaji pesii Pohjois-Afrikassa ja kolmas Siperiassa. Harhailevia kulorastaita on tavattu muun muassa Islannissa ja Färsaarilla.
Suomen pesimäkannaksi on arvioitu noin 40 000–70 000 paria. Suomeen jää joskus talvehtimaan vain parisenkymmentä yksilöä. Pohjoinen levinneisyysraja noudattaa yhtenäisen mäntymetsävyöhykkeen pohjoisrajaa. Laji taantui Suomessa voimakkaasti 1950-luvulla, mutta kannat ovat elpyneet. Nykyisin kulorastaita esiintyy koko maassa aina mäntyrajalle saakka. Laji on Etelä-Suomessa melko harvalukuinen. Laji vaikuttaa kuitenkin runsastuneen 2000-luvulla.
Elinympäristö
Kulorastasta tavataan havumetsissä, etenkin vanhoissa harju- ja kalliomänniköissä, ja muuttoaikoina pelloilla ja saaristossa. Keski-Euroopassa laji on yleinen puistolintu.
Lisääntyminen
pienoiskuva|Kulorastaan munia. Pesä on suurehko ja rakennettu kuivista oksista ja ruohoista sekä jäkälästä, sisältä vuorattu savella ja heinillä. Pesä on tavallisesti männyssä muutaman metrin korkeudella. Muninta alkaa Etelä-Suomessa vapun tienoilla. Naaras munii kolmesta viiteen sinivihreää, ruskeatäpläistä munaa ja hautoo niitä noin kaksi viikkoa. Koiras saattaa joskus hautoa lyhyitä aikoja. Muna painaa 7,8 g. Molemmat emot hoitavat poikasia, jotka lähtevät pesästä kaksiviikkoisina ja itsenäistyvät pari viikkoa myöhemmin. Voi pesiä kahdesti kesän aikana, jolloin koiras huolehtii ensimmäisen pesyeen poikasista naaraan muniessa ja hautoessa toista.
Ravinto
Kulorastas on kaikkiruokainen: se syö hyönteisiä, matoja, marjoja ja hedelmiä. Keski-Euroopassa kulorastaan talviravintoa ovat etenkin mistelin marjat, siksi sen nimikin on monissa kielissä mistelirastas.
Kaakkolampi (Jyväskylä, Tikkakoski)
Kaakkolampi on Keski-Suomessa Jyväskylässä Tikkakosken kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 1,2 hehtaaria, se on 200 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 500 metriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Tuomiojärven–Palokkajärven valuma-alueella (14.29), jonka Autiojoen valuma-alueeseen (14.295) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 137,6 metriä mpy.
Tom DeLay
thumb|Tom DeLay Thomas Dale DeLay (s. 8. huhtikuuta 1947 Laredo, Teksas) on republikaanipoliitikko ja entinen Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsen Texasista. Hänet tunnetaan lempinimellä "The Hammer" harjoittamastaan tiukasta puoluekuristaan. Hän oli edustajainhuoneen enemmistöjohtaja 2003–2006, jolloin hän yhdisti republikaanit tukemaan presidentti George W. Bushin agendaa.
Nousu enemmistöjohtajaksi
DeLay valittiin 1978 Teksasin osavaltion edustajainhuoneeseen. Hän istui Teksasin edustajainhuoneessa 1979–1984. DeLay valittiin Yhdysvaltain edustajainhuoneeseen vaaleissa 1984. DeLay sai mainetta loistavana varainkerääjänä, ja hän auttoi monia kongressiin yrittäviä republikaaniehdokkaita. DeLayn ansioksi voi osittain laittaa republikaanien vaalivoitto 1994. Republikaanit saivat takaisin enemmistöpuolueensa aseman neljään vuosikymmeneen.
DeLay valittiin vuonna 1995 republikaanien whipiksi, jonka tehtävänä oli varmistaa, että puolueen jäsenet saapuisivat merkittäviin äänestyksiin ja äänestäisivät sovitun kannan mukaan. Hän sai tuona aikana lempinimekseen "The Hammer" kovan puoluekurinsa takia. DeLay oli merkittävässä roolissa vuonna 1998, kun presidentti Bill Clintonia syytettiin virkavirheestä. Hän järjesti kristillisen oikeiston edustajia lobbaamaan republikaaniedustajia äänestämään Clintonin virkavirheen puolesta. Edustajainhuoneessa ehdotus menikin läpi, mutta senaatti äänesti virkavirhettä vastaan.
Eroaminen skandaalin jälkeen
DeLay joutui eroamaan enemmistöjohtajan paikalta syyskuussa 2005, kun häntä syytettiin Teksasissa rikollisesta salaliitosta vaalikampanjan aikana 2002. Republikaanisääntöjen mukaan enemmistöjohtaja joutuu rikollisten syytteiden edessä jättämään paikkansa ainakin väliaikaisesti.
Korruptiosyytteiden takia DeLay päätti erota kongressista kokonaan helmikuussa 2006. DeLayn saamien syytteiden lisäksi hänen suhteensa tuomittuun lobbariin Jack Abramoffiin on ollut myös tarkastelussa. DeLayn kaksi entistä avustajaa on myös tuomittu Abramoff-jutun yhteydessä. DeLay on kiistänyt kaikki häneen kohdistuvat syytökset.
Sputnik 1
Sputnik 1 (, Matkatoveri-1) oli ensimmäinen Maata kiertävä keinotekoinen satelliitti eli tekokuu. Sen laukaisi Neuvostoliitto 4. lokakuuta 1957 ja se pysyi kiertoradalla kolme kuukautta. Tapahtuman katsotaan aloittaneen avaruusajan eli aikakauden, jolloin ihminen toimii avaruudessa.
Taustaa
pienoiskuva|vasen|Sputnik 1:n rakenne
Sputnikin pääsuunnittelija Sergei Koroljov oli kaavaillut sen nimeksi PS-1, joka tuli venäjän kielen sanoista Простейший Спутник (Prosteiši Sputnik), 'yksinkertainen satelliitti', mutta sisälsi myös hänen nimikirjaimensa. Erään tarinan mukaan satelliitti suunniteltiin muutamassa kuukaudessa 23. elokuuta 1957 tehdyn maailman ensimmäisen mannertenvälisen ballistisen ohjuksen, R-7:n, onnistuneen lentokokeen jälkeen.
Kiertoradalle Sputnikin nosti Baikonurista, Kazakstanista laukaistu R-7-raketti. Se kiersi Maan 96,2 minuutissa, noin 250 km korkeudessa. Sputnik 1:n rata kutistui aerodynaamisten voimien vaikutuksesta ja se paloi syöksyessään Maan ilmakehään 3. tammikuuta 1958.
Tekniikkaa
Sputnik 1 painoi 83,6 kilogrammaa, joten uudemman luokituksen mukaan se olisi mikrosatelliitti. Joka tapauksessa se oli selvästi erillinen satelliitti eikä rakettivaiheeseen lisättyä elektroniikkaa kuten Yhdysvaltain noin neljä kuukautta myöhemmin laukaisema Explorer 1 oli.
Sputnik 1 oli halkaisijaltaan 58 cm:nen ontto kaasutäytteinen alumiinipallo, jossa oli neljä 2,4–2,9 metriä pitkää piiska-antennia. Satelliitissa oli kaksi radiolähetintä, joiden kummankin teho oli 1 W. Lähettimet toimivat yhden ei-ladattavan hopea–sinkki-pariston voimalla, sillä aurinkokennot tulivat satelliitteihin vasta parin vuoden päästä. Siksi radiolähetys kesti vain kolme viikkoa. Rakenne oli paineistettu, jotta radiolähettimen materiaaleissa ei tarvitsisi varautua tyhjiön aiheuttamiin ongelmiin.
Satelliitti lähetti piipittävää radiosäteilyä, johon oli koodattu lämpötilamittauksia satelliitin sisältä. Satelliitti paljastui maailmanlaajuisesti tämän radiosäteilyn myötä. Sitä pystyi kuuntelemaan radioamatöörien käyttämillä laitteilla ja monet tutkijat käyttivät sitä hyödyksi. Esimerkiksi yhdysvaltalaisen Johns Hopkinsin yliopiston tutkijat pyrkivät tutkimaan signaalin avulla satelliitin rataa, Maan massajakaumaa ja Doppler-ilmiötä.
Seurauksia
Englantilaisen lehdistön nostettua Sputnikin lennon esille koko maailma ihmetteli tapahtunutta, vaikka sekä Yhdysvallat että Neuvostoliitto olivat jo 1955 julkistaneet aikeensa lähettää satelliitti avaruuteen kansainvälisen geofyysisen vuoden (IGY, International Geophysical Year) 1957–1958 aikana. Sputnik 1 järkytti varsinkin amerikkalaisia, jotka olivat luottaneet teknologiseen etumatkaansa. Sputnik 1:n aiheuttama shokkiaalto johti Yhdysvalloissa NASAn perustamiseen vuonna 1958 ja 1960-luvun alussa kuuohjelmaan (Apollo-ohjelmaan). Sputnikin lento vauhditti vain vähän osaltaan raketti- ja ohjusteknologiaa, koska sekä Yhdysvaltain että Neuvostoliiton sotilaalliset ohjushankkeet olivat alkaneet 1950-luvun alkupuolella ja esimerkiksi Yhdysvaltojen Thor-, Titan- ja Atlas-ohjukset olivat jo tuotannossa.
Sputnik-ohjelma
Sputnik-ohjelmassa laukaistiin myöhemmin muitakin Sputnik-satelliitteja. Maailman toinen satelliitti – Sputnik 2 – kuljetti mukanaan Laika-koiraa. Sputnik 2 laukaistiin 3. marraskuuta 1957. Se painoi yli 500 kg ja oli selvä osoitus Neuvostoliiton aikeesta tehdä miehitettyjä avaruuslentoja.
Prado de San Sebastiánin metroasema
Prado de San Sebastián on Sevillan metron linjan 1 asema Casco Antiguoin kaupunginosassa Sevillan keskustan tuntumassa. Asema on maanalainen ja se on avattu metron käyttöönoton yhteydessä huhtikuussa 2009. Asemalta on vaihtoyhteys Metrocentro-raitiotiehen sekä Pradon linja-autoasemalta lähteviin busseihin. Tulevaisuudessa Prado de San Sebastiánin aseman on myös tarkoitus tarjota vaihtoyhteys linjan 1 ja suunnitteilla olevan linjan 3 välille.
Ole Torvalds
Ole Torvald Elis Torvalds (4. elokuuta 1916 Tammisaari – 8. helmikuuta 1995 Turku ) oli suomenruotsalainen toimittaja ja runoilija. Hän oli Nils Torvaldsin isä ja Linus Torvaldsin isoisä.
Torvaldsin nimi oli Ole Torvald Elis Saxberg, ja hänet tunnettiin myös nimellä Karanko isäpuolensa Toivo Karangon mukaan. Hän muutti nimensä Torvaldsiksi muutettuaan Helsinkiin opiskelemaan 1935. Vuonna 1944 Torvalds sai Svenska Dagbladetin kirjallisuuspalkinnon (jaettu palkinto Harry Martinsonin, Lars Ahlinin ja Elly Jannesin kanssa). Hän sai Åbo Akademin kunniatohtorin arvon 1978.
Toimittajan uransa Torvalds aloitti Västra Nylandissa toimittajana ja oli sen päätoimittaja 1941–1945 Hän asui tuolloin Tammisaaressa, missä hän asui aina toiseen maailmansotaan saakka. Hän työskenteli Kokkolassa ilmestyvän Österbottningenin toimittajana 1947–1948. Myöhemmin hänestä tuli Åbo Underrättelserin toimittaja, ja hän työskenteli lehdessä 1948–1981.
Ole Torvalds käänsi ruotsiksi Mika Waltarin pääteoksen Sinuhe egyptiläinen.
Grand Orient de France
Grand Orient de France ("Ranskan Suur-itä") on Ranskan vanhin ja jäsenmäärältään Manner-Euroopan suurin vapaamuurarijärjestö. Sitä pidetään niin sanotun mannermaisen vapaamuurariuden (tunnetaan myös "liberaalina" tai "epädogmaattisena" vapamuurariutena) alkulähteenä. Englannin yhdistyneen suurloosin tunnustamat, niin sanotut valtavirran vapaamuurariloosit, muun muassa Suomen suurloosi, eivät tunnusta Grand Orient de Francea todelliseksi vapaamuurarijärjestöksi.
Ole Torvalds
Torvalds oli naimisissa Märta von Wendtin kanssa, ja he saivat kolme lasta. He erosivat, ja hän avioitui 1948 Elin Margareta Gyllenbergin (Meta Torvalds) kanssa.
Grand Orient de France
Historia
Moderni vapaamuurarius alkoi vuonna 1717, jolloin Lontoossa neljä loosia yhdistyivät Lontoon ja Westminsterin suurloosiksi. Monilla suurloosin johtajilla oli yhteyksiä Royal Societyyn, ja erityisesti ranskalaissyntyinen Jean-Theophile Desaguliers oli järjestön merkittävä hahmo. Ensimmäiset loosit Ranskassa perustettiin noin vuonna 1725, ja niissä oli jäseninä enimmäkseen Ranskassa asuvia brittejä. Vuosina 1736-1755 Ranskan loosit ryhmittyivät Ranskan suurloosin alaisuuteen. Vuonna 1773 Chartresin herttuan Louis-Philippe d'Orléansin johdolla se järjestettiin uudelleen ja nimettiin Grand Orient de Franceksi. Järjestön vapaamuurarius kehittyi valistusfilosofian tasavaltalaisuuden ja omantunnonvapauden ihanteiden pohjalta. Toisin kuin englantilainen vapaamuurarius, joka suhtautui sosiaalipoliittisiin kysymyksiin etäisesti ja oli voimakkaasti yhdistetty monarkiaan, monet ranskalaisista vapaamuurareista olivat vahvasti mukana poliittisissa keskusteluissa ja Ranskan vallankumouksen tapahtumissa. Erityisesti monet girondistit olivat järjestön jäseniä. Napoleonin valtakaudella Ranskan eliitti kuului pääsääntöisesti järjestöön, ja järjestön suurmestarina toimi keisarin veli Joseph Bonaparte. Järjestön valistusaatteet levisivät Ranskan keisarikunnan uusille alueille ja sen nukkevaltioihin. Myöhemmin Ranskan kolmannessa tasavallassa järjestö oli erityisesti yhdistetty vasemmistolaiseen tasavaltalaispuolueeseen. Vuonna 1877 Grand Orient de Francen yleiskokous poisti jäseniltään vaatimuksen uskoa "Jumalan olemassaoloon ja sielun kuolemattomuuteen", minkä seurauksena valtavirran angloamerikkalainen vapaamuurarius teki järjestöön lopullisen pesäeron. Järjestöä vainottiin Natsi-Saksan miehityksen ja Vichyn hallinnon aikana. Se alkoi hyväksyä naisia jäseniksi vuonna 2010.
Katolinen kirkko syytti Grand Orient de Francea 1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alussa poliittisesta antiklerikalismista.
Opava
Opava on Tšekissä Määrin-Sleesian läänissä sijaitseva kaupunki, jonka läpi virtaa Opava-joki. Aiemmin kaupunki oli Sleesian pääkaupunki. Vuoden 2020 arvion mukaan kaupungissa asui 56 450 asukasta.
Historia
Ensimmäiset tiedot Opavasta ovat vuodelta 1195. Kaupunkioikeudet (Magdeburgin kaupunginoikeudet) sille myönnettiin vuonna 1224.
Talous ja kulttuuri
Sijaintinsa vuoksi Opava palvelee keskuksena monille ympäröiville kylille ja kaupungeille sekä talouden että kulttuurin aloilla. Tšekin tasavallan vanhin museo sijaitsee Opavassa. Se avattiin yleisölle vuonna 1814. Perinnettä jatkaa myös Sleesian maakuntamuseo Opavassa, joka rakennettiin vuosien 1893–1895 aikana. Lisäksi kaupungissa on muun muassa Tiedeakatemian Sleesian instituutti ja Sleesian yliopisto.
Matkailu ja kielet
Kaupungissa ei puhuta joitakin palvelualojen paikkoja lukuun ottamatta juuri lainkaan englantia. Osa paikallisista puhuu kuitenkin jonkin verran saksaa. Noin parinkymmenen minuutin ajomatkan päässä sijaitsee Ostravan kaupunki, jossa on lentokenttä.
Otto Rothe
Otto Rothe (6. marraskuuta 1924 Samonienen, Preussi – 9. tammikuuta 1970 Bad Reichenhall) oli saksalainen kenttäratsastaja ja olympiamitalisti.
Rothe saavutti kenttäratsastuksessa joukkuekilpailun olympiahopeaa Helsingissä 1952 ja Tukholmassa 1956.
Lentokonetehtaan rata
thumb|Lentokonetehtaan radan paikkaa pitkin kulkeva kevyen liikenteen väylä Lentokonetehtaan rata oli Suomen rataverkkoon kuulunut sivurataosuus, joka sijaitsi Tampereen ja Pirkkalan rajalla. Rata alkoi Lempäälän puolelta Sääksjärven liikennepaikalta ja kulki pohjoiseen päin Helsingin ja Tampereen välisen pääradan rinnalla aina Peltolammin korkeudelle saakka. Erottuaan pääradasta rata kulki sitten Pirkkalan Toivion ja Partolan kautta Härmälässä Pyhäjärven rannalla sijainneen Valmet Oy:n lentokonetehtaan alueelle. Radasta erkaantui myös sivuraide SOK:n varastolle Sarankulmaan. Rata purettiin 1999–2000 samassa yhteydessä, kun Tampereen ja Sääksjärven välille rakennettiin kolmas raide.
Lentokonetehtaan rataa käytettiin Valmetin lentokonetehtaan kuljetuksiin. Rataa pitkin kuljetettiin maailmalle tehtaalta valmistuneet veturit ja muu kiskokalusto. Lentokonetehtaan historia alkoi vuodesta 1936, kun Valtion Lentokonetehdas siirrettiin Tampereelle. Sodan jälkeen tehdas alkoi valmistaa rautatiekalustoa. Tehtaalla rakennettiin 1950-luvulta 1970-luvulle Hr11-, Dr12-, Dr13-, Dr16-, Sv11-, Dv11-, Dv12-, Dv15- ja Dv16-veturisarjoja, Dm3-, Dm4-, Dm6-, Dm7-, Dm8- ja Dm9-dieselmoottorijunia, Sm1- ja Sm2-sähköjunia, M100-sarjan metrojunia sekä Helsinkiin raitiovaunuja.
Benjamin Spock
thumb|Benjamin Spock vuonna 1976 Benjamin McLane Spock (2. toukokuuta 1903 New Haven, Connecticut – 15. maaliskuuta 1998 La Jolla, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen lastenlääkäri ja -psykologi sekä soudun olympiavoittaja, poliitikko ja aktivisti.
Spock opiskeli Yalen yliopistossa. Hän kuului joukkueeseen, joka voitti miesten soudun kultaa vuoden 1924 kesäolympialaisissa Pariisissa.
Spock jatkoi opintojaan Columbian yliopiston College of Physicians and Surgeonsissa, valmistui ensimmäisenä luokastaan vuonna 1929 ja syventyi edelleen lastentautioppiin sekä psykiatriaan. Hänen julkaisunsa Baby and Child Care (1945) osoittautui kansainväliseksi menestysteokseksi, ja suomeksi nimellä Järkevää lastenhoitoa se on ilmestynyt monena painoksena, viimeksi 2003.
Vilho Kettunen
Vilho Nikodemus Kettunen (10. elokuuta 1899 Viipuri – 12. tammikuuta 1940) oli suomalainen jääpalloilija. Pelipaikaltaan hän oli vasen laitahyökkääjä.
Kettunen edusti 1920-luvun alussa Viipurin Reipasta, jolloin hän nousi maajoukkueeseen niin jalka- kuin jääpallossa. Hän edusti Suomea jääpallossa vuonna 1922. Tämä jäi hänen ainoaksi jääpallon maaotteluedustukseksi. Jalkapallossa hän edusti Suomea maaotteluissa Unkaria ja Viroa vastaan.
Vuonna 1925 Kettunen siirtyi Viipurin jääpallon ykkösseuran Susien riveihin ja oli voittamassa vuonna 1925 Suomen mestaruuden. Jalkapallossa hän ei saavuttanut Suomen mestaruutta, vaikka oli kolme kertaa eli vuosien 1918, 1919 ja 1922 loppuottelussa Reippaan riveissä.
Kettunen osallistui vuoden 1918 sisällissotaan valkoisten puolella. Hän oli mukana talvisodassa ensin Laatokan Karjalassa, josta hänet siirrettiin pian Sallan rintamalle JR 40:n riveihin vänrikkinä joukkueen johtajaksi. Tammikuussa 1940 hän haavoittui vakavasti kranaatista ja kuoli matkalla joukkosidontapaikalle.
Saavutuksia
Jalkapallo:
Jääpallo:
Laihialaisvitsi
Laihialaisvitsi on vitsi, joka perustuu stereotypiaan Laihian asukkaiden eli laihialaisten ylenpalttisesta säästeliäisyydestä tai suoranaisesta saituudesta. Laihia on vakiintunut Suomen kansanperinteessä alueeksi, jonka asukkaita pidetään saituuden perikuvina.
Aihe on kansainvälinen ja useilla kansoilla on vastaavaa huumoria, joka kohdistuu kussakin maassa jonkin tietyn alueen asukkaisiin. Maailmanlaajuisesti tunnetuimpia lienevät skotlantilaisten itaruutta pilkkaavat skottivitsit. Näistä monia on soveltaen käännetty suomeksi laihialaisvitseiksi.
Laihian kunta on pyrkinyt hyödyntämään laihialaisvitsien tuomaa julkisuutta käyttämällä sitä itsensä brändäämiseen. Kunnan kotisivuille on koottu aiheeseen liittyviä vitsejä ja Laihiassa sijaitsee säästeliäisyydelle omistettu Nuukuuren museo.
Kimmo Kuhta
Kimmo Kuhta (s. 19. kesäkuuta 1975 Helsinki) on suomalainen uransa lopettanut jääkiekkoilija. Kuhta pelasi mittavan uran SM-liigan Helsingin IFK:ssa. Välissä Kuhta pelasi yhden kauden Sveitsissä ja puolikkaan kauden Saksassa. Pitkän HIFK-historian takia hän on fanien keskuudessa erittäin suosittu, IFK-ikoniksikin mainittu. Kuhdan päävahvuus oli maalinteko. Hän lopetti uransa 27. maaliskuuta 2013.
Pelaajauransa jälkeen Kuhta on toiminut jääkiekkoasiantuntijana ja kommentaattorina Yleisradion medioissa.
Seuraura
Varsinaisen jääkiekkouransa Kuhta aloitti Jää-Kissoissa, josta hän siirtyi Karhu-Kissoihin. Hän pelasi Karhu-Kissoissa A-nuoriin saakka. Nuorena pelaajana Kuhdalta jäi yksi kausi pelaamatta pahan selkäkivun takia. Sinä vuonna Karhu-Kissat putosi I-divisioonan alempaan loppusarjaan, jossa Kuhdan kymmenen viimeisen ottelun pistesaldo oli 25+14. Kuhta siirtyi kaudeksi 1995–1996 Karhu-Kissojen A-nuorista Kiekko-Espoon A-nuoriin. Vielä samalla kaudella hän pelasi myös ensimmäiset liigapelinsä, kun hän pääsi pelaamaan Kiekko-Espoon miesten joukkueessa kahden ottelun verran. Seuraavaksi kaudeksi hän siirtyi HIFK:hon, mutta ei vielä vakiinnuttanut paikkaansa kokoonpanossa, ja joutui hakemaan vauhtia 1. divisioonasta kaudella 1996–1997 PiTasta ja 1997–1998 Haukoista.
Kaudella 2004–2005 Kuhta jatkoi erinomaisia otteitaan ja teki 56 ottelussa tehot 29+20=49 ollen liigan kolmanneksi tehokkain pelaaja Steve Kariyan ja Pasi Saarelan jälkeen. Kaudeksi 2005–2006 Kuhta siirtyi ensimmäisen kerran urallaan ulkomaille, kun sveitsiläinen SC Bern pestasi hänet kaksivuotisella sopimuksella. Hän teki seurassa 42 ottelussa tehot 16+23=39. Hän pelasi seurassa voimassa olevasta sopimuksesta huolimatta vain yhden kauden, ja palasi heinäkuussa 2006 HIFK:n riveihin kolmivuotisella sopimuksella. Hänet nimettiin joukkueen kapteeniksi. Hän teki 55 ottelussa tehot 24+26=50 ja oli joukkueen toiseksi paras pistemies. Kaudella 2007–2008 Kuhdan tahti hiipui edellisistä kausista huomattavasti, kun 56 ottelussa syntyi tehot 20+18=38. Kaudella 2008–2009 Kuhta pelasi nivusvamman vuoksi vain 34 ottelua ja teki tehot 12+12=24.
Lothar Emmerich
pienoiskuva|Lothar Emmerich vuonna 1966. Lothar ”Emma” Emmerich (29. marraskuuta 1941 Dortmund, Saksa – 13. elokuuta 2003 Hemer, Saksa) oli saksalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä.
Kimmo Kuhta
Seuraura
Kuhdan sopimuksen päätyttyä keväällä 2009 hän ei päässyt HIFK:n kanssa yhteisymmärrykseen jatkosopimuksesta ja siirtyi syyskuussa 2009 Saksan DEL-liigaan Hamburg Freezersiin yksivuotisella sopimuksella. Kuhta ehti pelata seurassa 32 ottelua tehoin 14+5=19, kunnes hän palasi tammikuussa 2010 HIFK:n riveihin. Hän teki loppukaudella 18 ottelussa tehot 8+6=14 ja teki seuran kanssa kevääseen 2011 asti ulottuvan jatkosopimuksen.
Lothar Emmerich
Emmerich voitti urallaan Bundesliigan maalikuninkuuden kahdesti, kausina 1965–1966 ja 1966–1967, Dortmundissa pelatessaan. Kaudella 1969–1970 hän voitti Belgian liigan maalikuninkuuden Beerschotin riveissä.
Kimmo Kuhta
Seuraura
Kausi 2010–2011 oli monien arvioiden mukaan Kuhdalle kaikkien aikojen paras. Kausi päättyi IFK:n riemukkaaseen mestaruuteen. Kuhta oli Peltosen ja Granlundin ohella koko pudotuspelisarjan parhaita pelaajia. Hän piti mestaruusjuhlissa tunteikkaan puheenvuoron, jossa hän kertoi pojaltaan Veetiltä saamastaan onnenkolikosta. Kuhta solmi vuoden mittaisen jatkosopimuksen IFK:n kanssa koskien kautta 2011–2012.
Lothar Emmerich
Emmerich oli mukana Länsi-Saksan maajoukkueessa vuoden 1966 MM-kilpailuissa. Hän pelasi turnauksessa neljä ottelua ja teki maalin lohkovaiheessa Espanjaa vastaan. Yhteensä Emmerich pelasi viisi A-maaottelua ja teki niissä kaksi maalia. Hänen viimeiseksi maaottelukseen jäi Englantia vastaan pelattu hävitty MM-loppuottelu.
Kimmo Kuhta
Seuraura
Kuhta lopetti uransa HIFK:ssa keväällä 2013. Hänen tarkoituksenaan oli jatkaa pelaamista vielä Keski-Euroopassa, mutta lukuisten leikkausten jälkeen Kuhta ei kokenut olevansa enää pelikunnossa.
Lothar Emmerich
Emmerich kuoli 61-vuotiaana keuhkosyöpään.
Kimmo Kuhta
Seuraura
Kuhdan pelinumero 9 jäädytettiin 26. lokakuuta 2018 pelatussa HIFK–Tappara -ottelussa.
Valmennusura
Kaudella 2017–18 Kuhta valmentaa seuran B-junioreita.
Muuta
Kuhdalla on myös rullakiekon maailmanmestaruus vuodelta 2000 sekä kaksi MM-pronssimitalia. Hänet valittiin vuonna 2000 vuoden rullakiekkoilijaksi Suomessa. Kuhdan poika Veeti Kuhta pelaa Pelicansin junioreissa (kaudella 2022-23).
Räkättirastas
Räkättirastas (Turdus pilaris) on rastaiden (Turdidae) heimoon kuuluva keskikokoinen lintulaji, joka asuu valoisissa lehti- ja sekametsissä, puistoissa sekä puutarhoissa. Se syö hyönteisiä, matoja, nilviäisiä ja marjakaudella myös marjoja ja hedelmiä.
Koko ja ulkonäkö
Räkättirastas on 22–27 cm pitkä. Sen pää ja yläperä ovat harmaat, selkä ja hartiat punaruskeat sekä rinta ja vatsapuoli keltaisenkirjavat ja mustatäpläiset. Räkättirastaan kutsuääniä ovat kirskahtava ”giih” sekä räksyttävä ”kräk-ksäk-ksäk”. Räkättirastaan laulu on räksättävistä äänistä koostuvaa nopeaa visertelyä, jossa ei ole selvää rakennetta.
Sulkasato on heinä-elokuussa; sen kesto on 54 vuorokautta. Euroopan vanhin tunnettu räkättirastas eli 18 vuotta ja 7 päivää. Se rengastettiin Suomessa.
Levinneisyys
vasen|pienoiskuva|250px|Räkättirastasparvi puussa. Räkättirastas pesii Keski- ja Pohjois-Euroopassa sekä Pohjois-Aasiassa Jäämeren rannikoita myöten. Suomen pesimäkanta on noin 1,3–2 miljoonaa paria. Maailman räkättirastaskannaksi arvioidaan 44,7–96,0 miljoonaa yksilöä, joista 14–24 miljoonaa paria pesii Euroopassa. Lintu muuttaa talveksi etelämmäksi usein sekaparvissa punakylkirastaiden kanssa. Britteinsaarilla sitä pidetään odotettuna jouluvieraana. Hyvinä pihlajanmarjatalvina jää Suomeenkin kymmeniä tuhansia räkättejä. Kevätmuutto tapahtuu huhtikuussa, syysmuutto loka-joulukuussa. Räkättirastaan liike maassa on rastaille tunnusomaista tasajalkahypintää.
Lisääntyminen
pienoiskuva|Räkättirastas. Räkättirastas pesii sekametsien reunoissa harvana yhdyskuntana. Se rakentaa heinistä ja savesta puuhun tai maahan puolipallon muotoisen pesän, ja tekee siihen 5–6 vihertävää, ruskeapilkkuista munaa. Muninta alkaa Etelä-Suomessa vapun tienoilla. Haudonta kestää noin kaksi viikkoa. Poikaset lähtevät pesästä pariviikkoisina, useinkin lentotaidoiltaan heikkoina. Yksilöt pesivät usein muiden räkättien kanssa melko lähekkäin, jotta emot voivat yhdessä puolustaa poikasia lokeilta, varislinnuilta ja muilta pedoilta sekä ihmisiltä. Räkättirastas ei tavallisesti pesi kuin kerran kesässä. Uusintapesiä tavataan yleisesti vielä juhannuksen maissa.
Neuvostokalenteri
Neuvostoliittolainen vallankumouskalenteri oli käytössä Neuvostoliitossa 1929–1940. Sen erikoisuus oli viisipäiväinen, myöhemmin kuusipäiväinen työviikko. Venäjän vallankumouksen jälkeen Lenin vaihtoi Venäjällä käytetyn juliaanisen kalenterin gregoriaaniseksi. Vuonna 1929 kalenteria ”järkeistettiin” osittain Ranskassa käytössä olleen vallankumouskalenterin mukaiseksi.
Tämä kalenteri koski työntekoa. Gregoriaaninen kalenteri säilyi käytössä siten, että esimerkiksi sanomalehti Pravda käytti sitä. Helmikuun 30. päivän Pravdaa ei siis ole olemassa. Vaikka työläisillä oli uudessa järjestelmässä enemmän vapaapäiviä, se haittasi yhteisöllistä elämää ja perhe-elämää ja siitä tuli siksi hyvin epäsuosittu. Tuotanto ei myöskään tehostunut merkittävästi uuden järjestelmän takia. Jo vuonna 1931 gregoriaanisen kalenterin kuukausirytmi palautettiin. Työviikko muutettiin kuusipäiväiseksi ja kytkettiin kuukaudenpäivään niin, että joka kuukauden 6., 12., 18., 24. ja 30. päivät olivat vapaita. 31. päivä saattoi olla vapaa tai sitten ei. Käytännössä ihmiset pitivät usein vapaata sekä sunnuntain että uuden vapaapäivän, ja lopulta kalenterikokeilusta luovuttiin.
Suoritushäiriö
Suoritushäiriö tarkoittaa sopimusoikeudessa sellaista tilannetta, jossa suoritus ei tapahdu sopimuksen mukaisesti tai sopimussuhteen kehittyminen ei ole normien mukaista. Näin lavea määritelmä sisältää myös tapaukset, joissa häiriö ei johdu siitä sopijapuolesta, jonka suorituksessa häiriö ilmenee. Sitäkään ei edellytetä, että toisella osapuolella olisi häiriön vuoksi oikeusseuraamusvaade.
Suoritushäiriö voi johtua sopimussidonnaisuuden häiriöstä, jolloin sopimussidonnaisuutta ei ole syntynyt tai pätevästi syntynyt sidonnaisuus on rauennut. Toisaalta häiriö voi johtua sopimusrikkomuksesta, jolloin pätevästi syntyneen sopimussuhteen kehityksessä ilmenee normien rikkomista, mutta sopimussidonnaisuus jatkuu kuitenkin edelleen. Suoritushäiriöt jaotellaan alku- ja jälkiperäisiin suoritushäiriöihin. Alkuperäisessä suoritushäiriössä häiriö on vaikuttanut jo sopimusta solmittaessa. Jälkiperäinen suoritushäiriö on esimerkiksi pätevässä sopimussuhteessa tapahtunut sopimusrikkomus. Suoritushäiriöiden jaottelu jäsentää ilmiötä, mutta se ei sovellu oikeudellisen päättelyn perustaksi.
Alkuperäinen suoritushäiriö voi johtua sopimuksen teossa ilmenneestä virheestä. Lainsäädännössä on säännelty esimerkiksi sopijapuolten tahdonilmaisujen vaihtamista (oikeustoimilaki, 228/1929, 1 luku), oikeustoimen muotoa (maakaari, 540/1995, 2 luku) sekä pakottamista, harhaanjohtamista ja erehdystä (oikeustoimilaki, 228/1929, 3 luku). Jos sopijapuolen valtuutettuna toimiva henkilö ylittää toimivaltansa sopimusta tehtäessä, on kyseessä oikeustoimen tahdonmuodostusta koskeva puute. Pätemättömiä ovat oikeustoimet, joita aviopuoliso tekee ilman toisen puolison suostumusta. Jälkiperäinen suoritushäiriö voi johtua olosuhteiden muuttumisesta sopimuksenteon jälkeen. Sopimussidonnaisuus estää kuitenkin sen, ettei sopijapuoli voi irtautua velvoitteistaan ilman pätevää perustetta, kuten vaikkapa vastapuolen sopimusrikkomuksesta johtuvaa sopimuksen purkuoikeutta.
Sekä alku- että jälkiperäinen suoritushäiriö voi johtaa sopimuksen sovitteluun erityisesti silloin, kun kyseessä on kohtuullisuuteen vaikuttava seikka. Pätevässä sopimussuhteessa tapahtuvasta sopimusrikkomuksesta seuraa tavallisesti velvoitteiden tehosteiden käyttöönotto. Tehosteita ovat muun muassa hinnanalennus, luontoissuorituksen vaatiminen, pidättämisoikeus, vahingonkorvaus ja sopimuksen purku. Sopimuksen sitovuutta rajoittavina tekijöinä voivat tulla kyseeseen vaikkapa ylivoimainen este, liikavaikeus, mahdottomuus ja sosiaalinen suorituseste.
Taulustolaitos
Taulustolaitos eli tabellilaitos on 1749–1858 koottu Ruotsin väestötilastojen järjestelmä. Se on ensimmäinen koko valtion tiedot sisältävä väestötilasto. Se on maailman vanhin lajissaan. Tilastojen laadintaa johti 1756 perustettu tabellikomissio. Tilastojen tietojen kerääminen oli monivaiheinen tapahtumasarja. Aluksi papisto laati kirkonkirjojen perusteella taulukon seurakunnan asukkaista. Seurakuntien taulukkojen avulla tehtiin yhdistelmätaulukko rovastikunnittain ja näiden avulla hiippakunnittain, sitten lääneittäin ja lopuksi koko Ruotsista.
Taulukkoja laadittiin sekä väestömuutoksista että väkiluvusta ja väestön rakenteesta. Väestömuutostaulukot sisälsivät tiedot syntyneistä, vihityistä ja kuolleista sekä myöhemmin myös muuttaneista. Väestötaulukot ryhmittelivät kansan ammatin, iän, siviilisäädyn ja sukupuolen mukaan sekä myöhemmin vielä kielen, syntymäpaikan ja koulutuksen mukaan. Väestötilasto laadittiin aluksi vuosittain, 1751 alkaen joka kolmas vuosi, 1775 lähtien joka viides vuosi ja 1880 alkaen joka kymmenes vuosi. Vuonna 1858 tilastoja alkoi laatia Tilastollinen keskustoimisto. Suomen ja Ruotsin eron jälkeen Suomen tilastoja laati senaatin kamari- ja tilintekotoimituskunta, jolta tehtävä siirrettiin 1865 väliaikaiselle tilastolliselle toimistolle. Siitä muodostettiin 1884 Tilastollinen päätoimisto, josta 1971 tuli Tilastokeskus.
Magnus Maximus
thumb|200px|Magnus Maximus Magnus Maximus (n. 335 – 28. elokuuta 388) oli roomalainen sotilas, jonka armeija julisti keisariksi vuonna 383. Hän hallitsi kuolemaansa asti vuonna 388.
Maximus oli keltti ja oli kotoisin Espanjasta. Hän palveli Rooman armeijassa Gallian magister militumina Theodosius vanhemman alaisena. Hän oli luultavasti Theodosiuksen mukana sotimassa Britanniassa ja Raetiassa. Maximus oli varmasti Theodosiuksen palveluksessa kun tämä lähetettiin Afrikkaan kukistamaan maureja jotka kapinoivat vuonna 373. Myöhemmin Maximus palveli Tonavalla duxina vuonna 376. Vuonna 380 hänet ylennettiin ja hänestä tuli Britannian comes. Vuonna 381 hän torjui piktien ja skottien hyökkäykset. Vuonna 383 hänen joukkonsa julistivat hänet keisariksi.
Maximus hyökkäsi Galliaan, jossa hän kukisti Länsi-Rooman keisari Gratianuksen. Gratianus pakeni, mutta Maximuksen joukot saivat hänet kiinni ja tappoivat hänet Lyonissa 25. elokuuta 383. Tämän jälkeen Maximus teki Trieristä pääkaupunkinsa ja lähetti lähettiläitä Theodosius I:n ja Valentinianus II:n luokse. Maximuksella oli aikomus hyökätä Italiaan, mutta Valentinianuksen kenraali Bauto ehti tehdä ennakoivan hyökkäyksen. Tämän ansiosta Bauton armeija ehti tukkia Alppien solat. Samalla myös Theodosius I saapui länteen armeijansa kanssa. Lopulta Maximus ja keisarit sopivat, että Maximus tunnustettaisiin lännen augustukseksi, siitä hyvästä että jättäisi Valentinianuksen valtaan. Mutta vuonna 384 Maximus nimitti nuoren poikansa Victorin kanssahallitsijakseen ja eikä enää tunnustanut Valentinianusta.
Maximus hallitsi Galliaa, Britanniaa, Espanjaa ja Afrikkaa ja oli suosittu keisari. Hän oli harras kristitty ja vainosi Espanjan harhaoppisia. Tästä hän sai paavi Siriciuksen vihat niskoilleen.
Vuonna 387 Maximus hyökkäsi Italiaan ja Valentinianus pakeni Theodosiuksen luokse. Theodosius kukisti Maximuksen vuonna 388 käydyssä taistelussa. Maximus vangittiin ja hänet teloitettiin 28. elokuuta.
Maximus on kymrinkielisen kansantarun Breuddwyd Macsen päähenkilö. Taru on julkaistu Jani Koskisen suomentamana teoksessa Macsenin uni - kymriläinen kansantaru (2022, Books on Demand).
Pikkutoko
Pikkutoko (Lophoceros camurus) on sarvinokkien heimoon kuuluva lintu. Sitä tavataan seuraavissa Afrikan maissa: Angola, Benin, Kamerun, Keski-Afrikan tasavalta, Kongo, Kongon demokraattinen tasavalta, Norsunluurannikko, Päiväntasaajan Guinea, Gabon, Ghana, Guinea, Liberia, Nigeria, Sierra Leone, Etelä-Sudan, Sudan ja Uganda. thumb|left|Pikkutoko. Piirros [[Daniel Giraud Elliot.]] Kannan suuruutta ei ole määritetty, mutta sen on ilmoitettu olevan laajalle levinnyt ja paikallisesti runsas. Kanta on vakaa.
Lajin pääasiallisia elinalueita ovat kosteat metsät sekä sisävedet ja eri tyyppiset suot
Mustalampi (Jyväskylä, Tikkakoski)
Mustalampi on Keski-Suomessa Jyväskylässä Tikkakosken kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 2,1 hehtaaria, se on 250 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 700 metriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Tuomiojärven–Palokkajärven valuma-alueella (14.29), jonka Autiojoen valuma-alueeseen (14.295) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 137,5 metriä mpy.
Tulen ja jään laulu -kirjasarjan aikajana
Tämä artikkeli kertoo George R. R. Martinin luoman Tulen ja jään laulu -kirjasarjan tapahtumista. Kirjasarjan tapahtumat sijoittuvat pääasiassa Westerosin maanosaan. Westeros koostuu Seitsemästä kuningaskunnasta (Pohjoinen, Rautasaaret, Laakso, Kallio, Myrskynmaat, Lakeus, Dorne) ja karttaamattomasta alueesta pohjoisessa. Valtaisa jäinen Muuri erottaa tämän alueen muusta kuningaskunnasta.
Ajanlasku alkaa Aegon Targaryenin aloittaessa Westerosin valloituksen.
Sarastuksen aika
Ennen vuotta -12 000 Noin vuonna -12 000
Sankareiden aika (Pitkä yö)
Noin vuonna -8 000 Jälkeen vuoden -8 000
Andalien aika
Noin vuonna -6 000 Noin vuonna -4 000
Rhoynelaisten saapuminen
Noin vuonna -1 000
Valyrian tuho
Noin vuonna -120 Noin vuonna -100
Targaryenin hallitsijavuodet
Vuosi 1 – Valloitussota 37–42 Aenys I 42–48 Maegor I Julma 48–103 Jaehaerys I Rauhanrakentaja 103–129 Viserys I 129–131 Aegon II / Rhaenyra 131–157 Aegon III Lohikäärmeenmyrkky 157–161 Daeron I Nuori Lohikäärme 161–172 Baelor I Siunattu ja Viserys II 172–184 Aegon IV Arvoton 184–209 Daeron II Hyvä 209–221 Aerys I 221–233 Maekar I 233–259 Aegon V Arvaamaton 259–262 Jaehaerys II 262–283 Aerys II Hullu kuningas
Kustaa E. Merilä
Gustaf (Kustaa) Edvard Merilä (14. heinäkuuta 1875 Mietoinen – 6. marraskuuta 1961 Turku) oli suomalainen tehtailija ja teollisuusneuvos. Hänen yrityksistään tunnetuin oli 1904 perustettu Suomen Polkupyörä- ja Konetehdas.
Kustaa Merilän vanhemmat olivat maanviljelijä Kustaa Heikki Merilä ja Loviisa Suutari. Merilä kävi kansakoulun ja kansanopiston ja teki sitten maa- ja rakennustöitä. Kertoman mukaan hän rakensi ensimmäisen polkupyöränsä jo 13-vuotiaana. Vuonna 1898 Merilä perusti polkupyöräliikkeen Turkuun. Merilä myi liikkeessään myös ompelukoneita, kutomakoneita, aseita, veneitä ja moottoreita. Vuonna 1900 hän alkoi koota itse polkupyöriä ulkomailta tuoduista osista. Merilän liikkeen pääpolkupyörämerkiksi tuli vuoteen 1937 saakka Olympia, josta tuli markkinajohtaja Suomessa.
1950-luvulla kilpailijat menivät Merilän yrityksen ohi ja yrityksen polkupyörien markkinaosuus laski. Tässa vaiheessa Merilän valmistamia polkupyörämerkkejä olivat Kiri, Aino, Eagle ja Supo. Vuonna 1960 aloitettiin myös Supo-merkkisten mopedien valmistus. Tässä vaiheessa Merilä yhdisti omistamiaan yrityksiä Oy Supo Trading Ltd nimen alle. Merilä sai teollisuusneuvoksen arvon 1954. Hän joutui sairauden vuoksi luopumaan yrityksensä johdosta vuonna 1961 ja kuoli saman vuoden lopulla. Merilän perilliset lopettivat tehtaan ja se haettiin verovelkojen vuoksi konkurssiin. Toimintansa aikana Merilän tehdas ehti valmistaa noin miljoona polkupyörää ja lsäksi muita koneita. 1990-luvun alussa Nummenmäen Kirkkotien varrella sijainnut tehdaskiinteistö päätyi valtion omaisuudenhoitoyhtiö Arsenalin haltuun, joka vuokrasi tehtaan tiloja kansalaisjärjestöille. Tiloissa toimivat muun muassa kirpputori Emmaus, Maan ystävät, Ekotori sekä kehitysmaakauppalaiva Estelleä varustanut Uusi Tuuli ry. Tässä vaiheessa kiinteistössä harjoitettiin vanhojen polkupyörien kunnostusta myyntiä varten. Kiinteistö myytiin 2000-luvun alussa yksityiselle omistajalle. Viimeiset polkupyörätehtaan rakennukset purettiin vuonna 2016 uuden kerrostaloalueen tieltä. Turun Museokeskus esitti rakennusten suojelua mutta Turun kaupunki valitsi kaavavaihtoehdon, jossa rakennukset purettiin.
Merilä teki sotavuosina lahjoituksia Suomen Huollolle, Kansanavulle ja Turun Ensikodille. Myöhemmin hän teki lahjoituksia Turun yliopistolle, Turun kauppakorkeakoululle sekä perustamalleen teollisuus- ja ammattiopintoja tukevalle säätiölle.
Nevada City
Nevada City on seuraavien yhdysvaltalaisten kaupunkien nimi:
Ridge Racer (videopeli)
Ridge Racer on Namcon kehittämä ajopeli, joka on julkaistu vuonna  kolikkopelinä. Peli on myöhemmin julkaistu PlayStationille ja sille on julkaistu useita jatko-osia.
Pelaaminen
Pelin ajomallinnus on kaukana nykyisin suositummista realismiin pyrkivistä simulaatiopeleistä.
Tässä hetkessä
Tässä hetkessä on Laura Voutilaisen seitsemäs albumi, joka julkaistiin 12. toukokuuta 2005. Se debytoi Suomen virallisen listan sijalla 23, ja pysyi listalla yhteensä 2 viikkoa.
Albumilla Laura Voutilainen esiintyy ensi kertaa laulujen säveltäjänä ja sanoittajana sekä yhdessä Juha Heikkilän kanssa myös tuottajana.
Johann Friedrich Oberlin
upright|pienoiskuva|Johann Friedrich Oberlin.
Johann Friedrich Oberlin (1740–1826) oli elsassilainen pappi ja filantrooppi. Vuonna 1767 hän tuli papiksi Steinthahlin Waldersbachiin. Kouluja, säästökassoja ja yleishyödyllisiä yhdistyksiä perustamalla sekä maanviljelystä ja käsiteollisuutta edistämällä Oberlin muutamassa vuosikymmenessä onnistui selvästikin parantamaan köyhän ja villin väestön oloja. Hän oli yksi pikkulastenkoulun kehittäjistä: hän perusti jo 1770-luvulla kaksi koulua pienille lapsille
Aiheesta muualla
.
Driss Maazouzi
Driss Maazouzi (s. 20. lokakuuta 1969 Fetnès) on ranskalainen keskimatkojen juoksija. Hän voitti pronssia 1 500 metrillä vuoden 2001 yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa Edmontonissa. Sisäratojen MM-kilpailuissa Birminghamissa 2003 hän voitti kultaa 1 500 metrin juoksussa. Maastojuoksun EM-kilpailuissa hän saavutti vuosina 2004 ja 2005 henkilökohtaisessa kilpailussa pronssia ja joukkuekilpailussa kultaa.
Hän edusti Marokkoa vuoden 1996 kesäolympialaisiin saakka, mutta vaihtoi kansalaisuuttaan heti kisojen jälkeen ja edustaa nykyään Ranskaa.
Pihasaunio
Pihasaunio (Matricaria discoidea, myös Matricaria matricarioides ja Chamomilla suaveolens) on asterikasvien heimoon ja tuoksusaunioiden sukuun kuuluva, tanakka, vahvasti ryydintuoksuinen ruohokasvi. Pihasaunio on levinnyt Koillis-Aasiasta ja Pohjois-Amerikasta 1800-luvulla Eurooppaan, missä sitä tavataan nykyään lähes koko maanosassa. Pihasaunion vanha virallinen suomenkielinen nimi on kehräsaunio. Kansanomaisia nimiä lajista tunnetaan yli 80, mikä kertoo lajin tavanomaisuudesta Suomessa, vaikka se on maassa nuori uustulokas.
Ulkonäkö ja koko
200px|thumb|vasen|Pihasaunion kukintoja. 200px|thumb|vasen|Pihasaunio.
Pihasaunio kasvaa 10–35 cm korkeaksi. Varsi on tukeva, kalju tai ylhäältä lyhytkarvainen ja useimmiten latvasta haaroittuva. Kasvin pääjuuri on voimakas ja tyvestä paksu, laihoilla kasvupaikoilla haarautumaton. Kierteiset, kapealiuskaiset lehdet ovat runsaslukuiset. Lehtilavat ovat tiheän pariliuskaisia ja liuskoiltaan lähes rihmamaisia. Kukinto on tavallisesti alle senttimetrin levyinen mykerö, jonka kehtosuomujen laita on läpikuultava. Mykeröperät ovat lyhyet. Mykerön kekomaisesta, ontosta mykeröpohjasta kasvaa pieniä, kellanvihreitä, torvimaisia kukkia. Pihasaunio kukkii Suomessa heinä-syyskuussa. Hedelmä on vaaleanruskea, 1,2–1,5 mm:n kokoinen ja vinokärkinen pähkylä, jonka sisäsivulla on kolmesta neljään pitkittäistä harjua. Pähkylän pappus (pähkylän kärjessä sijaitseva verhiön muutunnainen) on matala, vaalea ja kruunumainen. Yhdessä kasvissa kehittyy noin 5 000 pähkylää. Märkänä pähkylä liimautuu helposti esimerkiksi ihmisten jalkineisiin ja vaatteisiin, ajoneuvoihin ja eläinten karvoihin, mikä levittää lajia tehokkaasti.
Levinneisyys
Pihasaunion alkuperäisenä kasvualueena on kiistellystikin pidetty sekä Koillis-Aasiaa että läntistä Pohjois-Amerikkaa. Pohjois-Amerikassa lajia tavataan koko mantereella lukuun ottamatta Yhdysvaltain kuumia eteläosia sekä Kanadan ja Alaskan arktisimpia alueita. Yleisin se on mantereen pohjoisosassa ja toisaalta länsirannikolla. Yhtenäinen levinneisyysalue jatkuu Aasian puolella Venäjän itäosissa ja Pohjois-Japanissa. Muualla Aasiassa lajia tavataan lähinnä Etelä- ja Keski-Siperiassa. Eurooppaan pihasaunio levisi 1800-luvulla ja eteni maanosassa nopeasti uusille kasvupaikoille. Nykyään pihasauniota kasvaa suurimassa osassa Eurooppaa. Laji puuttuu pohjoisen arktisilta alueilta sekä suurimmasta osasta Välimeren alueen Eurooppaa, poikkeuksena kuitenkin Etelä-Ranska.
Lajin ensihavainto Suomessa tehtiin vuonna 1849 Helsingin kasvitieteellisessä puutarhassa, jossa lajia tavattiin rikkakasvina. Jo parissa vuosikymmenessä pihasaunio oli yleinen laji Helsingissä. Vuoteen 1925 mennessä sitä oli Suomessa tavattu jo napapiirin pohjoispuolella, ja 1940-luvulla pihasaunio oli levinnyt pohjoisimpiin kolkkiin saakka. Nykyään pihasaunio on yleinen tai erittäin yleinen laji aina Keski-Lappia myöten. Pohjois-Lapissa sitä tavataan satunnaisemmin ja esiintymät keskittyvät asutuskeskusten ympäristöön sekä pääteiden varsille.