cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Thaon kieli
Vokaalit
Lähde:
Agnieszka Holland
thumb|Agnieszka Holland vuonna 2014. Agnieszka Holland [aˈɡɲɛʂka holand] (s. 28. marraskuuta 1948 Varsova) on puolalainen elokuva- ja televisio-ohjaaja sekä -käsikirjoittaja. Hän aloitti uransa Krzysztof Zanussin ja Andrzej Wajdan apulaisohjaajana ja muutti Ranskaan vähän ennen vuoden 1981 sotatilan julistamista Puolassa.
Hollandin tunnetuimpia elokuvia ovat Hitlerjunge Salomon (1991), Olivier, Olivier (1991), Salainen puutarha (1993) sekä Arthur Rimbaud’n ja Paul Verlainen suhteesta kertova Total Eclipse (1995). Hollandin vuoden 2011 draama W ciemności (In Darkness) oli ehdolla parhaan vieraskielisen elokuvan Oscar-palkinnon saajaksi. Vuonna 2017 Jäljet sai hopeisen karhun (Alfred Bauer-palkinnon) Berliinin elokuvajuhlilla.
Lapsuus
Holland sairasteli usein lapsena ja vietti aikaansa kirjoittaen, piirtäen ja laatien näytelmiä muiden lasten kanssa esitettäväksi. Hollandin ollessa 13-vuotias hänen isänsä kuoli poliisien käsissä, ja äiti meni sen jälkeen naimisiin toimittaja Stanislaw Brodzkin kanssa.
Agnieszka Holland lähti lukion jälkeen opiskelemaan Prahan elokuva- ja televisiokouluun (FAMU), koska piti kovasti tšekkiläisten ohjaajien Miloš Formanin, Ivan Passerin ja Věra Chytilován töistä. Siellä hän tapasi tulevan aviomiehensä Laco Adamikin. Heille syntyi tytär Kasia Adamik, josta tuli myös elokuvaohjaaja. Holland koki Prahan kevään tapahtumat 1968 ja joutui pidätetyksi miehityksen vastustamisesta. Hän valmistui elokuvakoulusta 1971.
Iloniemi
Iloniemi on kaupunginosa Jyväskylässä. Iloniemellä sijaitsee kauppa ja uimaranta.
Agnieszka Holland
Elokuvaura
Holland aloitti uransa apulaisohjaajana Krzysztof Zanussin vuoden 1973 elokuvassa Elämän valo sekä Andrzej Wajdan elokuvissa Marmorimies (1976) ja Danton (1983). Hänen oma esikoiselokuvansa on Maaseututeatterin näyttelijät (1978), kronikka pikkuteatterin kulissien takaisista riidoista ja samalla allegoria Puolan poliittisesta tilanteesta. Se voitti kansainvälisten kriitikkojen palkinnon vuoden 1980 Cannesin elokuvajuhlilla.
Iloniemi
Iloniemi on osa entistä Korpilahden kuntaa, vuodesta 2009 alkaen Jyväskylän Korpilahden suuraluetta. Se sijaitsee sijaitsee Korpilahden kirkonkylän koillispuolella.
Agnieszka Holland
Elokuvaura
Holland ohjasi Puolassa vielä kaksi elokuvaa, kunnes muutti Ranskaan ilman tytärtään, johon ei saanut ottaa yhteyttä noin kahdeksaan kuukauteen. Ranskassa Holland kirjoitti käsikirjoitukset muun muassa Wajdan elokuviin Danton, Rakkautta Saksassa (1983), Riivatut (1988) ja Korczak (1990). Hänen ensimmäisiä ohjauksiaan Ranskassa olivat Bittere Ernte (1985, parhaan ulkomaisen elokuvan Oscar-ehdokkuus), Salajuoni (1988) ja Olivier, Olivier (1992).
Iloniemi
Päijänteen rannassa on ollut Iloniemen saha. 1920-1930-luvuilla sen ympärille rakennettiin monenlaisia palvelurakennuksia. Niistä on jäljellä enää pitkä tiilipiippu ja muutamia asuinrakennuksia.
Agnieszka Holland
Elokuvaura
Hollandin tunnetuimpiin elokuviin kuuluu Hitlerjunge Salomon (myös nimellä Europa Europa, 1990), joka perustuu Solomon Perelin muistelmiin sota-ajastaan juutalaisena teinipoikana, joka pakeni Saksasta Puolaan Kristalliyön jälkeen 1938 ja selviytyi tekeytymällä saksalaiseksi. Elokuva ei saanut juurikaan menestystä Saksassa, mutta sai laajan levityksen Yhdysvalloissa ja palkittiin parhaana vieraskielisenä elokuvana vuoden 1991 Golden Globe -gaalassa. Sen käsikirjoitus oli samana vuonna parhaan sovitetun käsikirjoituksen Oscar-ehdokkaana.
Agnieszka Holland teki yhteistyötä Krzysztof Kieślowskin kanssa tämän ”väritrilogian” (Kolme väriä: Sininen, Kolme väriä: Valkoinen ja Kolme väriä: Punainen) käsikirjoitusten parissa.
SPQR
right|thumb|250px|Kirjoitus [[Tituksen riemukaari|Tituksen riemukaaressa. Riemukaaressa lukee: SENATVS POPVLVSQVE·ROMANVS DIVO·TITO·DIVI·VESPASIANI·F[ILIO] VESPASIANO·AVGVSTO ]]
SPQR tai S.P.Q.R. on latinankielinen lyhenne ja lentävä lause. Lyhenne tulee latinan sanoista Senatus populusque Romanus. Alun perin lause on saattanut olla muodossa Senatus populus Quirites Romani. S.P.Q.R. oli Rooman valtakunnan virallinen lyhenne. Virallinen lyhenne SPQR ilmaisi, että Rooman valtion perustana oli senaatin ja kansan yhteistyö. SPQR esiintyy Rooman lainopillisessa, poliittisessa ja historiallisessa kirjallisuudessa. Se mainitaan esim. Ciceron puheissa ja Liviuksen historiankirjoituksissa.
Agnieszka Holland
Elokuvaura
Hollandin vuonna 2011 ensi-iltansa saanut ohjaus In Darkness oli parhaan vieraskielisen elokuvan Oscar-ehdokkaana.
Pitkien elokuvien lisäksi Holland on 2000-luvulla ohjannut television minisarjoja erityisesti yhdysvaltalaiselle HBO-kanavalle, muun muassa useita jaksoja New Orleansiin sijoittuvaan sarjaan Treme. Yle Teema esitti syyskuussa 2014 Hollandin ohjaaman sarjan Palava pensas, joka kertoo Prahassa tammikuussa 1969 polttoitsemurhan tehneestä Jan Palachista ja ihmisistä hänen lähellään keskellä Tšekkoslovakian poliittista kriisiä.
Tammikuussa 2014 Agnieszka Hollandista tuli Euroopan elokuva-akatemian puheenjohtaja.
SPQR
Historia
Lyhenteen alkuperää ei tunneta, mutta se voidaan ajoittaa Rooman tasavallan aikoihin. Lyhenteessä mainitut kaksi yksilöä ovat Senatus ja Populus Romanus. Kuningasvallan aikana kumpikaan ei ollut itsenäinen, joten alkuperä voidaan ajoittaa tasavallan perustamisen aikoihin. Lyhenne kuitenkin jatkoi eloaan Rooman valtakunnassa.
Rooman kirjallisuudessa populus Romanus tarkoitti tasavallan hallintoa. Kun roomalaiset nimittivät muiden maiden hallituksia, he käyttivät usein populus-sanaa yksikössä tai monikossa, kuten populi Priscorum Latinorum. Romanus on adjektiivi, jota käytettiin erottamaan roomalaiset muista sen ajan kansoista.
Roomalaiset uskoivat, että täysi päätösvalta tulisi kansalta. Tässä mielessä kansa tarkoittaa koko hallintoa. Senaattia tosin hallitsivat vähälukuiset patriisit, joiden tahtoa noudattivat konsulit, preettorit ja Comitia centuriata (Sadan komitea), jonka tahtoa noudatti Tribuuni.
Luettelo Louhisaaren kartanon omistajista
Luettelo Louhisaaren kartanon omistajista käsittää luettelon Askaisten Louhisaaren kartanon omistajista.
Louhisaaren arvellaan kuuluneen alueella sydänkeskiajalla sijainneeseen suurempaan maanomistuskokonaisuuteen, johon Louhisaaren lisäksi arvellaan kuuluneen Askainen, Autuinen ja Ahtinen. Maaomaisuuden arvellaan hajonneen perinnönjakojen myötä.
Vapaaherrallinen Fleming af Liebelitz
Hänen jälkeensä Louhisaari oli pitkään jakamattomana laamanni Herman Hermansson af Liebelitzin (1654-1718) ja Claes Hermansson af Liebelitzin (1648-1687) perikunnan kesken.
Flemingien jälkeen kartanon omistivat:
Nb
Nb tarkoittaa seuraavia:
Daniel Örlund
Daniel Kjell Valter Erik Örlund (s. 23. kesäkuuta 1980 Tukholma) on ruotsalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän edustaa IF Brommapojkarnaa.
Seurajoukkueura
Juniorina Örlund edusti Enskede IK:ta ja Spårvägens IF:ää. Jälkimmäisessä seurassa hän pelasi ensimmäiset miesten sarjaottelunsa 1. divisioonassa kaudella 2000.
Kaudeksi 2002 Örlund siirtyi Ruotsin pääsarjan AIK:hon, jossa hän ei kuitenkaan kahtena ensimmäisenä kautena pelannut ainuttakaan sarjaottelua. Ensiesiintymisenä pääsarjatasolla Örlund teki kaudella 2004. Ottelu jäi kuitenkin hänen kauden ainoakseen AIK:ssa, ja suurimman osan kaudesta hän pelasi lainalla Superettanin Café Operassa.
AIK:n pudottua Superettaniin Örlund nousi seuran ykkösmaalivahdiksi. Joukkue nousi saman tien takaisin pääsarjaan, ja kaudet 2006–2007 Örlund oli AIK:n ykkösmaalivahti myös Allsvenskanissa. Kaudella 2008 hän pelasi osan kaudesta lainalla Norjan pääsarjan Fredrikstadissa, mutta palasi AIK:n ykkösmaalivahdiksi kaudeksi 2009. Yhteensä hän pelasi AIK:ssa 123 ottelua, joista 94 pääsarjatasolla.
Kaudeksi 2010 Örlund siirtyi Norjan pääsarjassa pelaavaan Rosenborgiin. Kaudet 2010–2012 hän oli seuran ykkösmaalivahti pelaten yhteensä 86 sarjaottelua. Kausina 2013–2014 hän vuorotteli maalilla Alexander Lund Hansenin kanssa ja pelasi 32 sarjaottelua. Maaliskuussa 2015 Örlund teki vuoden 2015 kattavan sopimuksen Veikkausliigassa pelaavan HJK:n kanssa.
Maajoukkueura
Örlund on pelannut yhden ottelun Ruotsin maajoukkueessa. Hän pelasi koko ottelun, kun Ruotsi voitti Omanin 1–0 vieraskentällä pelatussa ystävyysottelussa 20. tammikuuta 2010.
E. O. Chirovici
Eugen O. Chirovici (s. 1964) on romanialainen rikos- ja jännityskirjailija. Ennen muuttoa Iso-Britanniaan Chirovici julkaisi Romaniassa kymmenen salapoliisiromaania. Hän teki lopullisen läpimurtonsa ensimmäisellä englanninkielisellä romaanillaan Peilien kirja (2017).
Mehtovuori
Mehtovuoren kaupunginosa rajoittuu etelässä Leppälahteen ja lännessä vesirajan kautta Kanavuoreen. Laukaan puolella idässä on Metsolahden kylä, pohjoispuolella Leppäveden takana on Savion kylä. Mehtoniemi ja Palvajärvi kuuluivat Savion rekisterikylään, mutta pieni osa nykyisen kaupunginosan alueesta kuului myös Oravasaaren rekisterikylään.
Historiaa
Mehtoniemi ja Palvajärvi kuuluivat Laukaaseen vuoteen 1974 asti, jolloin ne siirrettiin Jyväskylän maalaiskuntaan. Maalaiskunta liitettiin kaupunkiin vuoden 2009 alussa. Kaupunginosan nimeksi Mehtovuori otettiin 8.10.2009.
Muuta
Palvajärvellä toimii Ysitien lemmikkieläinpuisto. Lähellä Laukaan puolella on myös Pönttövuori.
Władysław Tarnowski
pienoiskuva|Władysław Tarnowski Sill klingt das Glocklein durch Felder Władysław Tarnowski (4. kesäkuuta 1836 Wróblewice – 19. huhtikuuta 1878 laivalla lähellä San Franciscoa) oli puolalainen säveltäjä ja pianovirtuoosi; romantiikan ajan runoilija ja näytelmäkirjailija.
No
No tarkoittaa seuraavia:
Władysław Tarnowski
Sukutausta ja perhe
Władysław Tarnowskin isä kreivi Walerian Spycymir Tarnowski (1811–1861) oli maanomistaja. Walerian Tarnowski meni vuonna 1835 naimisiin Ernestyna Tarnowskan (1808–1840) kanssa. He saivat kolme lasta, kaksi poikaa ja yhden tytön: Władysław (4. kesäkuuta 1836 – 19. huhtikuuta 1878), Stanisław (1838–1909) ja Maria Józefa (1840–1938).
Lapsuus ja nuoruus
Władysław Tarnowski syntyi Wróblewicen kartanossa 4. kesäkuuta 1878. Varhaislapsuutensa Władysław vietti pääasiassa Wróblewicessä. Władysław oli yksi harvoista musiikin lapsineroista, ja lyhyen elämänsä aikana hän ehti säveltää runsaasti pianosävellyksiä. Häntä opetti aluksi yksityinen kotiopettajatar ja paikallinen urkuri. Tarnowski opiskeli Jagellon yliopistossa vuosina 1851–1857, ja valmistui sieltä 1857. Myöhemmin hän opiskeli konservatoriossa Pariisissa vuoteen 1863.
Musiikkikoostumukset
(Yleensä ilman opuslukua)
Hevia
Hevian kenties tunnetuin kappale on Busindre Reel (1999) levyltä Tierra de Nadie (No Man's Land).
S/S Kajaani VI
thumb|550px|Oulujärvellä 1950-luvun alkupuolella S/S Kajaani VI on vuonna 1921 valmistettu höyrylaiva, joka alun perin toimi hinaajana Oulujärvellä. Vuonna 1963 alus siirrettiin proomuksi Kajaani Oy:n henkilökunnan kuljetukseen Ärjän saareen. Edelleen vuonna 1975 alus siirrettiin Saimaan vesistöön ja perusteellisen kunnostuksen jälkeen 1995–2000 alus siirrettiin risteilykäyttöön Keiteleen kanavalle ja Keitele-järvelle. Risteilytoiminta lopetettiin syksyllä 2006, jolloin alus siirtyi kokonaan yksityiskäyttöön.
Omistushistoria
Myöhemmät omistajat eivät ole tiedossa.
Sydän-Suomen Laiva Oy osti aluksen vuonna 1995. Myyjänä oli joensuulainen Weekender Oy. Sydän-Suomen Laiva vahvisti omistuksensa alukseen kuulutusmenettelyllä vuonna 2001.
2013 S-S L Oy myi aluksen Lahteen
Tietoja aluksesta
Alus rakennettiin talvella 1920–21 Varkaudessa Lehtoniemen telakalla ja siirrettiin Oulujärven rantaan lohkoina, jossa se lopullisesti koottiin. Kuljetus tapahtui rautateitse.
Alus oli paikallisten tietojen mukaan aikansa suurin ja nopein hinaaja Oulujärvellä. Se oli varustettu 160 ihv (indikoitua hevosvoimaa) höyrykoneella, joka myös toimi pääkoneena. Lisäksi aluksessa oli apukoneet, joista toinen käytti generaattoria ja toinen pumppua. Aluksessa oli perässä lauhdevesitankki, joka toimi pintalauhduttajana. Alukseen asennettiin vuonna 1952 uusi 15 barin kattila. Myös vuonna 1961 alukseen tehtiin huoltotöitä.
Käyttöhistoria
Vuonna 1963 hinauskäyttö lopetettiin, jonka jälkeen alusta käytettiin Kajaani Oy:n henkilökunnan kuljetuksessa Ärjän saareen. Kattilaa ei enää lämmitetty, vaan alusta käytettiin proomuna.
Vuonna 1967 alus myytiin Reino Markkaselle, joka purki siitä höyrykattilan ja –koneen. Tilalle tuli kauniskäyntinen AEC-diesel 150 hv ja Twin Disc –mekaaninen merikytkin. Vanhat osat lienevät tulleet hylätyiksi siten, että kattila ja kone menivät romun ostajalle. Kattila päätyi teollisuuden palvelukseen Jyväskylään. Muita purettuja osia löytyy muun muassa Alajärveltä (Aunola).
Kun alus siirtyi vuonna 1974 Markku Markkolan omistukseen, se siirrettiin maakuljetuksena Saimaan vesistöön vuonna 1975. Iisalmeen siirron yhteydessä jouduttiin purkamaan vanha ohjaushytti kuljetuksen mataloittamiseksi. Markkola rakennutti uuden ohjaushytin teräksestä.
Aluksen peruskorjaus tehtiin vuosina 1995–2000, jonka jälkeen alus on toimi matkustaja-aluksena m/s Liwia -nimellä Keiteleen kanavalla ja Keitele-järvellä vuoteen 2006 asti, jolloin se jäi varustajan (Sydän-Suomen Laiva Oy:n) omaan käyttöön.
Vuonna 2011 alus myytiin lappeenrantalaiselle ostajalle. Kaupan ehdot eivät lopulta kuitenkaan toteutuneet, jolloin alus myytiin uudelleen syyskuussa 2013, jolloin se siirtyi Lahteen.
Peruskorjauksen 1995–2000 jälkeen
Aluksesta tehtiin perinteitä kunnioittaen vanhan ajan sisävesimatkustajalaiva, jonka tekniikka vastaa kuitenkin nykyajan vaatimuksia.
Nihilist Blues
nihilist blues on englantilaisen rockyhtyeen Bring Me the Horizonin kappale. Kappale julkaistiin amo-albumin viidentenä singlenä 24. tammikuuta 2019.
ÉS Footwear
thumb|éS Footwearin logo. éS Footwear on vuonna 1995 perustettu yhdysvaltalainen lautailukenkävalmistaja, jonka omistaa Sole Technology.
Ikolanmäki
Ikolanmäki on kaupunginosa Jyväskylässä. Ikolanmäellä sijaitsee omakotitaloja ja uimaranta.
Julius Kariuki
Julius Kariuki (s. 12. kesäkuuta 1961 Nyahururu, Kenia) on kalenji-heimoon kuuluva entinen estejuoksija, 1988 Soulin olympiakisojen 3000 metrin estejuoksun olympiavoittaja.
Kariuki aloitti kansainvälisen kilpailu-uransa 1984 Los Angelesin olympialaisissa, joissa sijoittui 3 000 metrin esteissä seitsemänneksi ajalla 8.17,47. Seuraavana vuonna Kariuki voitti esteissa Afrikan mestaruuden ja IAAF:n maailmancupin.
Soulin 1988 olympialaisissa Kariukia pidettiin yleisesti vasta Kenian kolmanneksi kovimpana juoksijana, mutta loppukilpailussa hän juoksi ajan 8.05,51 ja onnistui jättämään maanmiehensä Peter Koechin hopealle. Pronssia otti Yhdistyneen kuningaskunnan Mark Rowland.
Vuonna 1989 Kariuki voitti 10 000 metriä universiadeissa ja toistamiseen 3 000 metrin esteet IAAF:n maailmancupissa. Vuonna 1990 hän otti kultaa myös Kansainyhteisön kisoista. Seuraavan vuoden maailmanmestaruuskilpailuissa hän sijoittui paraatimatkallaan neljänneksi ajalla 8.16,81.
Tämä jäi Kariukin viimeiseksi edustustehtäväksi Kenian kivenkovassa estejoukkueessa.
Mother Tongue
mother tongue on englantilaisen rock-yhtyeen Bring Me The Horizonin kappale. Kappale julkaistiin amo albumin neljäntenä singlenä 22. tammikuuta 2019.
Kappale on suora rakkauslaulu laulaja Oliver Sykesin vaimolle Alissa Sallsille. Salls puhuu äidinkielenään portugalia joten sitä esiintyy kertosäkeissä kuvamaan Sykesin rakkautta häntä kohtaan koska "englannin kieli ei riitä". Kappale kuvaa myös medicinen tapaan yhtyeen radioystävällisempää ja elektronisempaa äänimaailmaa.
IBM 650
IBM 650 oli IBM:n ensimmäinen sarjavalmistettu tietokone, jota myytiin 450 kappaletta yhdessä vuodessa. IBM valmisti sitä 2 000 kappaletta vuosina 1954–1962. Suomen ensimmäinen toimiva tietokone Ensi oli mallia IBM 650, ja se käynnistettiin ensi kerran Postisäästöpankissa 17. lokakuuta 1958.
IBM 650 oli toteutettu elektroniputkilla, ja se käytti binäärijärjestelmän sijaan kymmenjärjestelmää. Keskusmuistina oli rumpumuisti, joka tallensi 2 000 10-numeroista lukua. Yleisimpänä ulkoisena tallennusvälineenä toimivat reikäkortit. Lisävarusteina oli saatavilla magneettinauha-asema IBM 727 sekä pieni mutta nopea ferriittirengasmuistiyksikkö IBM 653.
Batsin kieli
Batsin kieli (batsiksi бацбã мотIтI, bacbã mot’t’) kuuluu pohjoiskaukasialaiseen kieliryhmään ja sitä puhuvat batsit. Sen lähimmät sukukielet ovat tšetšeeni ja inguuši. Batsin kieltä puhuu yli 3 000 henkeä pääasiassa Zemo Alvanin kylässä Akhmetan piirikunnassa Georgian koillisosassa. Vuonna 2000 puhujia arvioitiin olevan yhteensä 3 420. Batsille ei ole kehitetty kirjakieltä sen vähäisen puhujamäärän vuoksi. Batsit käyttävät kirjakielenään georgiaa.
Historia
Batsit asuivat 1800-luvun puoliväliin asti Tušetin vuoristoalueella Koillis-Georgiassa. Siellä oli neljä eri batsiyhteisöä: Sagirta, Otelta, Mozarta ja Indurta. Sitten he siirtyivät Kakhetin tasangolle Zemo Alvanin kylään, jossa he edelleen asuvat.
Aleksandr Puškin
Aleksandr Sergejevitš Puškin (6. kesäkuuta (J: 26. toukokuuta) 1799 Moskova – 10. helmikuuta (J: 29. tammikuuta) 1837 Pietari) oli romantiikan ajan venäläinen runoilija ja kirjailija, jota on pidetty koko venäläisen kirjallisuuden ja sen noin vuosille 1820–1880 ajoitetun kultakauden synnyttäjänä.
Puškinin tuotanto on varsin monipuolista: kuuluisimpien romaanien Jevgeni Oneginin, Patarouvan ja Kapteenin tyttären lisäksi hän on kirjoittanut tragedian Boris Godunov, näytelmiä ja satuja. Hänen ehkä kuuluisin satunsa on Satu tsaari Saltanista, hänen pojastansa mainehikkaasta ja mahtavasta urhosta ruhtinas Guidonista ja ihanasta prinsessa Joutsenesta.
Puškin pyrki vieraista vaikutteista vapaaseen runokieleen hyläten pseudoklassismin ja ylitunteellisen esiromantiikan. Tilalle hän toi satiirisen teräviä säkeitä keisarinvaltaa ja muita auktoriteetteja vastaan (runo Volnost, 1817). Poliittisten mielipiteidensä vuoksi Puškin karkotettiin toukokuussa 1820 Pietarista Etelä-Venäjälle. Hän sai palata Nikolai I:n noustua valtaan.
Suku ja tausta
pienoiskuva|228x228px|Runoilijan äiti Nadežda (Nadja) Ossipovna Gannibal (1775-1836), Xavier de Maistre, 1810. Puškinin isä Sergei Lvovitš Puškin (1767–1848) kuului 1100-luvulta peräisin olevaan huomattavaan vanhaan venäläiseen aatelissukuun, joka oli köyhtynyt Pietari Suuren aikana. Hän puhui sujuvasti ranskaa ja omisti ranskalaista filosofista kirjallisuutta käsittävän kirjaston.
Äiti Nadežda (Nadja) Ossipovna Gannibal (1775–1836) oli isänsä isoäidin puolelta sukua saksalaisille ja skandinaavisille aatelisille. Hän oli Ossip Abramovitš Gannibalin (1744–1807) ja Maria Aleksejevna Puškinan (1745–1818) tytär. Nadeždaa kutsuttiin myös lempinimellä La belle creole eli kaunis kreoli tar. pienoiskuva|273x273px|Puškinin isä Sergei Lvovitš Puškin (1767–1848), kirjan kuvitus vuodelta 1824. Vanhemmat menivät naimisiin vuonna 1799 ja perheeseen syntyi kaikkiaan kahdeksan lasta, joista Aleksandr oli vanhin.
Puškinin isoisän Ossip Abramovitš Gannibalin isä oli afrikkalainen Abram Petrovitš Gannibal (1696–1781), jonka Pietari Suuri adoptoi ja koulutti linnoitusupseeriksi. Hänestä Puškin kirjoitti vuonna 1828 keskenjääneen romaanin Pietari Suuren neekeri (ven. Arap Petra Velikogo).
Nuoruus
thumb|left|14-vuotias Puškin esiintyy [[Gavrila Deržavinille. Ilja Repinin maalaus vuodelta 1911.]] thumb|left|Puškinin patsas [[Moskovassa pystytettiin vuonna 1880.]] Puškinin kasvattivat lapsenhoitaja Arina Rodionovna Jakovleva, vapautettu maaorja ja ranskalainen kotiopettaja. Äidinäiti Maria Aleksejevna Pušhkina kertoi tarinoita esi-isistä ja lapsenhoitaja kansantarinoita. Kesäisin isoäidin maatilalla Moskovan lähellä nuori poika jutteli ympäristön talonpoikien kanssa.
Hän puhui 10-vuotiaaksi saakka pääasiassa ranskaa. Puškin julkaisi ensimmäisen runonsa 15-vuotiaana. Hänen lahjakkuutensa jo laajasti tunnustettu Venäjän kirjallisuuspiireissä, siinä vaiheessa kun hän päätti koulunkäyntiään arvovaltaisessa Keisarillisessa lyseossa Tsarskoje Selossa lähellä Pietaria. Koulussa hänen opettajanaan oli David Mara, joka tunnettin Venäjällä nimellä David de Boudry, Jean-Paul Marat´n nuorempi veli.
Koulun jälkeen Puškin heittäytyi mukaan pääkaupungin nuorisoälymystön riehakkaisiin ja sykkiviin piireihin. Vuonna 1820 hän julkaisi ensimmäisen runoelmansa Ruslan ja Ljudmila, joka aiheutti paljon kohua rohkean aiheensa (morsiamen ryöstö) ja kertovan tyylinsä vuoksi. Runoelma on omistettu "tuntemattomille kaunottarille" ja runoilija toivoi, että joku rakkaudenkipeä nuori neito lukisi hänen runonsa salassa.
pienoiskuva|oikea|Aleksandr Puškinin omakuva, 1820-luku.
Sosiaalinen aktivismi
Puškiniin vaikuttivat voimakkaasti Ranskan valistusfilosofit kuten Voltaire ja kantilaisen liberalismin edustaja Alexander Petrovitš Kunitsin. Puškin kääntyi vähitellen sosiaalisten uudistusten kannalle ja nousi johtamaan kirjallisuusradikaaleja. Tämä suututti hallitusta, ja vuonna 1820 hänet karkotettiin pääkaupungista, ja hän päätyi Chişinăuhun, jossa hänestä tuli vapaamuurari.
Siellä hän liittyi salaiseen järjestöön Filikí Etaireíaan, jonka tarkoituksena oli kaataa osmanivalta Kreikassa ja perustaa itsenäinen Kreikan valtio. Puškinia inspiroi Kreikan vallankumous, ja kun sota osmaneja vastaan alkoi, hän piti päiväkirjaa kansannousun tapahtumista.
Uran nousu
Hän pysyi Chișinăussa vuoteen 1823 asti ja kirjoitti siellä mm. runot Rosvoveljekset, Kaukasian vanki, Bahtšisarain suihkulähde ja Mustalaiset, jotka toivat hänelle laajaa suosiota. Hän myös sukelsi seurapiirielämään rakkausseikkailuihin, rankkaan juomiseen, uhkapelaamiseen ja väkivaltaisuuksiin.
Vuonna 1823 Puškin muutti Odessaan, jossa hän jälleen joutui törmäyskurssille hallituksen kanssa. Hänen ateismiin kääntymisestä kertova kirjeensä joutui poliisin käsiin. Hän myös rakastui intohimoisesti esimiehensä kreivi Vorontsovin vaimoon ja osallistui useaan kaksintaisteluun.
Hänet lähetettiin vuosiksi 1824–1826 maanpakoon äitinsä maatilalle Mihailovskojeen lähelle Pihkovaa, jossa hän tutustui perusteellisesti venäläiseen kansanperinteeseen ja kansanrunouteen. Täällä hän vuonna 1825 kirjoitti kuuluisimman venäjänkielellä kirjoitetun rakkausrunon, joka on omistettu Kern-nimiselle naiselle, jonka on arveltu olevan samana kesänä Mihailovskojessa tavattu, naimisissa ollut seurapiirinainen, mielellään runoiljoitten kanssa hakkaileva Anna Petrovna Kern (1800–1879).
Vuonna 1831 Puškinin kirjallinen vaikutus oli kasvussa. Hän tapasi toisen venäläisen kirjallisuuden varhaisen edustajan, Nikolai Gogolin. Luettuaan Gogolin vuosina 1831–1832 kirjoittamat novellit Dikankan iltoja, Puškin alkoi tukea tätä kirjoittamisessaan ja esitteli Gogolin kuuluisimpia novelleja vuonna 1836 perustamassaan lehdessä Sovremennik (ven. Современник, Aikalainen).
Vuosien 1829-1836 välillä Puškinin tuotanto oli huipussaan. Lähes jokainen hänen tuolloin julkaisemansa teos oli uusi virstanpylväs venäläisen kirjallisuuden historiaan:
Avioliitto
pienoiskuva|311x311px|[[Natalja Puškina|Natalja Gontšarova, n. 1831-1832]] Natalja Gontšarova hyväksyi pitkään emmittyään Puškinin kosinnan huhtikuussa 1830 saadessaan takeet siitä, ettei keisarin hallinnolla ollut aikomuksia vainota vapaamielistä runoilijaa. He kihlautuivat virallisesti 6. toukokuuta 1830 ja lähettivät hääkutsut. Häitä siirrettiin vuodella koleraepidemian ja muiden vaikeuksien vuoksi. Avioliitto solmittiin 18. helmikuuta 1831 (J: vanhaa lukua) Taivaaseenastumisen kirkossa Moskovan Bolšaja Nikitskaja-kadulla.
Hän sai töitä hallituksen palveluksessa ja häneltä tilattiin Pietari Suuresta kertova historiateos. Puškinista ja Natalja Gontšarovasta tuli keisarillisen hovin vakiovieraita. Kun keisari kolme vuotta myöhemmin myönsi Puškinille alimman hovivirkanimikkeen Kammerjunker (kamariherra), runoilija raivostui. Hän katsoi keisarin nöyryyttävän häntä antamalla ymmärtää, ettei Puškinia hyväksytty hoviin omien ansioidensa vuoksi vaan sen vuoksi että hänen vaimonsa, jolla oli monia ihailijoita keisari mukaan lukien, voisi osallistua hovin tanssiaisiin.
Kuolema
Vuonna 1837 Puškin oli vajoamassa yhä syvemmin velkoihin, ja kuuli juoruja, että hänen vaimonsa oli aloittanut rakkausseikkailun. Vastauksena mustasukkainen Puškin haastoi Natalja Gontšarovan väitetyn rakastajan, oman lankonsa Georges d’Anthèsin kaksintaisteluun. Tämä oli 10. tammikuuta 1837 solminut avioliiton Natalia Gontšarovan sisaren Jekaterina Gontšarovan kanssa.
Kaksintaistelu käytiin 10. helmikuuta (J: 27. tammikuuta) 1837 Pietarin liepeillä Tšorjana retška -nimisellä paikalla ja molemmat haavoittuivat. Ensimmäinen luoti osui Puškinin lantioon ja lävisti pernan, ja kahden päivän kuluttua hän kuoli 37-vuotiaana vatsakalvon tulehdukseen. Kuolinvuoteellaan Puškin antoi anteeksi vaimolleen eikä syyttänyt häntä enää mistään.
Kaksintaistelu oli Venäjällä laitonta, ja vain lievästi käsivarteen haavoittunut Anthès vangittiin, mutta syytteistä häntä vastaan luovuttiin. Puškin haudattiin vaimonsa toivomuksesta puettuna siviiliasuun, eikä keisarilliseen virkaunivormuun. Puškinin viimeinen asunto Pietarissa osoitteessa Moikan rantakatu 12 (ven. Набережная Реки Мойки, Naberezhnaja Reki Moiki) on nykyisin kotimuseona.
Perhe ja jälkeläiset
Puškinille ja Natalia Gontšarovalle syntyi neljä lasta: Maria (s. 1832), Alexander (s. 1833), Grigori (s. 1835) ja Natalia (1836-1913). Natalia meni naimisiin prinssi Nikolaus Wilhelm von Nassau-Weilburgin kanssa ja hänen tittelinsä oli Merenbergin kreivitär. Heidän tyttäristään Sophie (1868-1927) meni naimisiin suuriruhtinas Mihail Mihailovitšin kanssa, joka oli keisari Nikolai I:n pojanpoika. Tämän tytär Nadežda (1896-1963) meni naimisiin prinssi Philipin sedän George Mountbattenin kanssa ja hänen tittelinsä oli Milford Havenin markiisitar. pienoiskuva|oikea|Runoilijan tytär Natalia Alexandrovna Puškina, Merenbergin kreivitär (1836–1913). Ivan Makarov, 1849.
Puškinin kuoleman jälkeen Natalia Gontšarova tuli uudelleen raskaaksi. Hän solmi avioliiton Pjotr Lanskoin kanssa. Hovissa lapsen isäksi arveltiin keisari Nikolai I:tä. Puškinin kuoleman jälkeen Mihail Lermontov kirjoitti runon ″Runoilijan kuolema”, jossa hän syytti hovin sisäpiiriä tämän kuolemasta. Pian Lermontov komennettiin sotilaspalvelukseen Kaukasiaan.
Puškininille pystytettiin vuonna 1880 patsas Moskovaan. Afrikkalaisen esi-isänsä Ibrahim Hannibalin kunniaksi hänen patsaansa on pystytetty runoilijan syntymän 200-vuotisjuhlan merkeissä vuonna 1999 myös Addis Abebaan ja kaupungissa on hänen mukaansa nimetty katu.
Muistoalue Puškinskije Goryssa
thumb|250x250px|Aleksandr Puškinin hauta Puškinskije Goryssa. Pihkovan alueen Puškinskije Goryssa Kutšanejärven ja Sorotjoen rannalla sijaitsee Aleksandr Puškinille omistettu muisto- ja museoalue. Sen luostarialueella on kirjailijan hauta.
Vaikutus musiikkiin
Monet Puškinin näytelmistä, runoista tai saduista on sävelletty Venäjällä oopperoiksi.
Esimerkiksi Modest Musorgskin Boris Godunov, Pjotr Tšaikovskin Patarouva, Jevgeni Onegin ja Mazeppa (Poltava), Rimski-Korsakovin Mozart ja Salieri, Kultainen kukko ja Taru tsaari Saltanista, Mihail Glinkan Ruslan ja Ljudmila, Sergei Rahmaninovin Aleko ja Saita ritari, Igor Stravinskyn Mavra.
Suomennetut teokset
Puškinin tuotantoa julkaistiin Suomessa ensin ruotsiksi vuonna 1825 F. A. von Platenin käännöksinä.
Poljarnyje Zori
Poljarnyje Zorin tärkein työnantaja on Kuolan ydinvoimalaitos, joka sijaitsee keskustasta noin 15 km pohjoiseen Imandrajärven rannalla. Paikkakunta sai alkunsa 1968, kun ydinvoimalaa alettiin rakentaa. Kaupunkioikeudet se sai 1991.
Vanumarmulano
Vanumarmulano (Sideroxylon lanuginosum, aik. Bumelia lanuginosa) on sapotillakasvien (Sapotaceae) heimoon, marmulanojen (Sideroxylon) sukuun kuuluva kasvilaji. Se on kausivihanta, kapealatvuksinen ja piikkinen puulaji, joka kasvaa tavallisesti 6–12 metriä korkeaksi. Oksissa olevat piikit ovat teräviä ja katkaistusta puusta tihkuu maitiaisnestettä. Vanumarmulanon lehdet ovat enintään noin 7,5 cm pitkiä ja muodoltaan puikeita tai soikeita. Kukat sijaitsevat ryhminä lehtihangoissa ja ovat pieniä sekä valkoisia. Vanumarmulano kukkii alkukesällä, minkä jälkeen kukista muodostuvat noin 1,3 cm kokoiset hedelmät, jotka ovat syksyllä kypsinä mustia.
Poljarnyje Zori
Poljarnyjen Zorin lähellä oleva ja siihen nykyään kuuluva Haapalahden eli Afrikandan taajama sai rautatieaseman jo 1932. Afrikanda sai aikanaan nimensä siitä, että siellä kesäisin ajateltiin olevan yhtä kuumaa kuin Afrikassa.
Poljarnyje Zorin kaupunkipiirikunta ja sen väestö
Poljarnyje Zorin kaupunkipiirikunnan alueeseen kuuluvat seuraavat asutukset:
Ystävyyskaupungit
Poljarnyje Zorin suomalainen ystävyyskunta on Muonio.
Kemppaisenmäki
Kemppaisenmäki on kaupunginosa Jyväskylässä noin 25 kilometriä keskustasta. Se on asuinalue Korpilahden entisen kunnan alueella Korpilahden keskustasta pohjoiseen – Kirkonmäen ja Ikolanmäen sekä valtatie 9:n pohjoispuolella.
Köpstadsö
Köpstadsö, arkikielessä usein Kössö, on kylä, pientaajama ja saari Göteborgin eteläisessä saaristossa, Länsi-Götanmaan läänissä, Ruotsissa. Se kuului aiemmin Göteborgin kunnan Styrsön kaupunginosalautakunnan alueeseen. Köpstadsön pientaajamassa on 114 asukasta, ja sen pinta-ala on 26 hehtaaria.
Kaarnakuoriaiset
thumb|242px|right|Kaarnakuoriaisen tekemiä käytäviä Kaarnakuoriaiset ovat kovakuoriaisia, jotka lasketaan joskus omaksi heimokseen (Scolytidae), joskus kärsäkkäiden (Curculionidae) alaheimoksi (Scolytinae). Maailmassa on noin neljätuhatta kaarnakuoriaislajia, jotka jaetaan lähes seitsemäänkymmeneen sukuun. Suomessa tavataan noin 60 lajia.
Suurin osa lajeista käyttää jonkun puulajin jälsikerrosta toukkavaiheena ravinnokseen. Kukin laji erikoistuu yleensä yhteen tai muutamaan puulajiin. Isomuurahaiskuoriainen (Thanasimus formicarius) ja Rhizophagus depressus ovat yleisiä kaarnakuoriaisten saalistajia.
Kaarnakuoriaisten tekemiin käytäviin pesiytyy helposti homeita tai sienitauteja, joten ne aiheuttavat merkittäviä tappioita metsäteollisuudelle.
Imperiumin vastaisku
Imperiumin vastaisku mainitaan usein alkuperäisen Tähtien sota -trilogian parhaana osana. Elokuva palkittiin Oscarilla parhaasta äänityksestä, ehdokkaana se oli myös lavastuksesta ja John Williamsin musiikista.
Juoni
Kuolemantähden tuhosta on kulunut kolme vuotta. Galaktinen Imperiumi on ajanut Kapinaliiton pois Yavin 4:stä, mutta Luke Skywalker, Han Solo ja prinsessa Leia ovat perustaneet uuden tukikohdan jääplaneetalle nimeltä Hoth. Luke lähtee tutkimaan mahdollista meteorin törmäystä, mutta se osoittautuukin Darth Vaderin lähettämäksi luotaindroidiksi. Sitten Luke joutuu karvaisen wampa-hirviön vangiksi. Han Solo lähtee etsimään Lukea. Luke vapauttaa itsensä valosapelillaan, mutta joutuu keskelle jäätävää lumimyrskyä. Hän näkee näyn, jossa edesmenneen Obi-Wan Kenobin henki käskee häntä menemään Dagobah-planeetalle jedimestari Yodan oppiin. Han löytää Luken ja pelastaa tämän. Seuraavana aamuna kapinallisten lumikiiturit hakevat heidät takaisin tukikohtaan.
PHK TsSKA Moskova
Professionalnyi hokkeinyi klub TsSKA (PHK TsSKA Moskova) on Venäjän armeijan keskusurheiluseuran TsSKA Moskovan jääkiekkoseura. Se on perustettu vuonna 1946. Seura tunnettiin vuosina 1946–1951 nimellä TsDKA, vuosina 1952–1954 nimellä TsDSA, vuosina 1955–1959 nimellä TsSK MO. Nykyinen nimi on ollut käytössä vuodesta 1960 lähtien. Joukkue pelaa KHL-liigassa.
Imperiumin vastaisku
Juoni
Sillä välin Imperiumin laivasto saa selville kapinallisten tukikohdan sijainnin ja aloittaa hyökkäyksen massiivisilla AT-AT-kävelijöillään. Imperiumi saa tukikohdan valloitettua, mutta Han ja Leia pakenevat Millennium Falconilla C-3PO:n ja Chewbaccan kanssa. He joutuvat keisarillisten TIE-hävittäjien jahtaamaksi, mutta Solo päättää lentää asteroidivyöhykkeen läpi. TIE-hävittäjät tuhoutuvat ja Falconin hyperajomoottori hajoaa. Vader kutsuu joukon palkkionmetsästäjiä, mukaan lukien Boba Fettin auttamaan jäljittämään Falconin. Samaan aikaan Luke ja R2-D2 saapuvat X-siipihävittäjällään Dagobahiin. Luke kohtaakin pian laskeutumisen jälkeen kummallisen olennon, joka paljastuu itse jedimestari Yodaksi. Yoda ei haluaisi kouluttaa Lukea, mutta Obi-Wanin ääni taivuttelee hänet muuttamaan mielensä.
PHK TsSKA Moskova
Jääkiekossa TsSKA voitti Neuvostoliiton mestaruuden 32 kertaa vuosina 1948, 1949, 1950, 1955, 1956, 1958, 1959, 1960, 1961, 1963, 1964, 1965, 1966, 1968, 1970, 1971, 1972, 1973, 1975, 1977, 1978, 1979, 1980, 1981, 1982, 1983, 1984, 1985, 1986, 1987, 1988 ja 1989. KHL:n mestaruuden se on voittanut vuosina 2019 ja 2022.
Imperiumin vastaisku
Juoni
Han ja Leia saapuvat planeetta Bespinin yllä leijuvaan Pilvikaupunkiin ystävänsä Lando Calrissianin luokse tietämättä Fettin seuranneen häntä. Vader keskustelee myös hologrammin välityksellä keisarin kanssa, kertoen Lukesta ja ehdottaen tämän käännyttämistä Voiman pimeälle puolelle. Dagobahissa Yoda lähettää Luken luolaan, jossa Voiman pimeällä puolella on vahva vaikutus. Luke näkee näyn, jossa hän taistelee Darth Vaderia vastaan ja löytää tämän kypärän alta omat kasvonsa. Myöhemmin Luke näkee uuden näyn, jossa Han ja Leia kärsivät. Luke lähtee vastoin Yodan sekä Obi-Wanin hengen neuvoja pelastamaan ystävänsä luvaten vielä palata Dagobahiin suorittamaan jedikoulutuksensa loppuun.
PHK TsSKA Moskova
Se voitti Euroopan Cupin kautta Euroopan seurajoukkueiden mestaruuden kaikkiaan 20 kertaa vuosina 1969, 1970, 1971, 1972, 1973, 1974, 1976, 1978, 1979, 1980, 1981, 1982, 1983, 1984, 1985, 1986, 1987, 1988, 1989 ja 1990.
TsSKA pelasi myös arvostetussa Super Series -sarjassa Pohjois-Amerikassa 34 ottelua NHL-joukkueita vastaan voittaen näistä 24 ja häviten 8, kaksi otteluista päättyi tasan. Moskovassa TsSKA kohtasi NHL-joukkueen ainoastaan kahdesti, voittaen Calgary Flamesin vuonna 1989 ja Montreal Canadiensin 1990.
Imperiumin vastaisku
Juoni
Samaan aikaan Luke saapuu Pilvikaupunkiin ja joutuu valosapelitaisteluun Vaderin kanssa. Taistelu loppuu, kun Vader katkaisee Luken oikean käden. Taistelun päätteeksi Luke saa kuulla Vaderilta tämän olevan hänen isänsä. Obi-Wan on aikaisemmin kertonut Lukelle, että Vader on tappanut hänen isänsä. Vader yrittää saada Luken kanssaan pimeälle puolelle ehdottamalla, että he yhdessä tuhoaisivat keisarin ja hallitsisivat galaksia yhdessä. Kauhistunut Luke kieltäytyy ehdotuksesta ja heittäytyy kuiluun. Hän imeytyy ilmanpoistokanavaan ja päätyy roikkumaan Pilvikaupungin alapuolella sijaitsevasta antennista. Luke ottaa Voiman avulla yhteyden Leiaan, joka saa suostuteltua Landon pelastamaan Luken. R2-D2 korjaa Falconin hyperajon, jolla he pääsevät pakoon. Myöhemmin kapinallisten sairaalafregatissa Lukelle rakennetaan ja liitetään mekaaninen tekokäsi. Lando ja Chewbacca lähtevät Falconilla etsimään hutt Jabbaa ja Boba Fettiä pelastaakseen Han Solon. Luke, Leia, C-3PO ja R2-D2 katsovat Falconin lähtevän ja odottavat heiltä kontaktia.
PHK TsSKA Moskova
Neuvostoaikoina TsSKA oli jääkiekkomaajoukkueelle eräänlainen kaaderiseura ja oli maajoukkueen tapaan sarjassaan täysin suvereeni. Joukkuetta valmensi pitkään Viktor Tihonov ja siinä on pelannut lukuisia jääkiekon legendoja, kuten Valeri Harlamov, Vjatšeslav Fetisov, Vladislav Tretjak, Sergei Makarov, Igor Larionov, Sergei Fjodorov ja Aleksandr Mogilnyi. Myös Vladimir Konstantinov on edustanut joukkuetta.
pienoiskuva|TsSKA:n nykyinen kotihalli TsSKA Arena valmistui vuoden 2016 jääkiekon MM-kilpailuja varten.
Imperiumin vastaisku
Kuvaukset
Elokuvan kuvaukset aloitettiin 5. maaliskuuta 1979 ja ne saatiin päätökseen 24. syyskuuta. Muutamat Hothille sijoittuvat kohtaukset kuvattiin Norjassa. Dagobahiin ja Pilvikaupunkiin sijoittuvat kohtaukset tehtiin Elstreen studioilla Englannissa.
PHK TsSKA Moskova
Joukkue kaudella 2023–2024
(Tilanne 9. elokuuta 2023)
Imperiumin vastaisku
Vaihtoehtoisia versioita
Vuonna 1997 ilmestyneissä alkuperäisen trilogian VHS-versioissa elokuvien erikoistehosteita oli digitaalisesti muokattu. Samoin muutamia vuorosanoja on vaihdettu. Imperiumin vastaiskun VHS-version merkittävimpiä muutoksia:
PHK TsSKA Moskova
Joukkueenjohto
Lähde: EliteProspects
Imperiumin vastaisku
Vaihtoehtoisia versioita
Vuonna 2004 ilmestyneessa alkuperäisen trilogian DVD-versiossa tehdyt muutokset oli useimmiten tehty korjaamaan elokuvissa olevia virheitä. Imperiumin vastaiskun DVD-version merkittävimpiä muutoksia:
Soundtrack
Imperiumin vastaiskun musiikin sävelsi John Williams. Elokuva esittelee kappaleen The Imperial March, jota käytetään Darth Vaderin ja Galaktisen Imperiumin tunnusmusiikkina. Kappaleesta on sittemmin tullut elokuvahistorian tunnetuimpia kappaleita.
21. syyskuuta 2004 julkaistiin kahden levyn soundtrack, jonka kappaleet ovat:
Suomalaisia arvioita
Suomessa aikalaisarviot olivat nihkeitä. Kymmenestä suomalaisesta ensi-iltakriitikosta yksi antoi Imperiumin vastaiskulle kolme tähteä, neljä arvostelijaa kaksi, kaksi yhden tähden ja muut eivät mitään, keskiarvona 1,44 tähteä neljästä. Video-oppaassa vuodelta 1994 Markku Salmi antoi elokuvalle täydet viisi tähteä.
Reijo Sillanpää
Reijo Sillanpää (s. 1946) on suomalainen kemisti ja emeritusprofessori. Hän toimi Jyväskylän yliopistossa epäorgaanisen kemian professorina vuosina 2001–2013. Kemistinä Sillanpää erikoistui epäorgaaniseen rakennetutkimukseen ja tutki mm. metallikomplekseja ja erilaisia katalyyttejä.
Akateeminen ura
Reijo Sillanpää opiskeli 1970-luvulla kemiaa Turun yliopistossa ja valmistui sieltä filosofian kandidaatiksi. Opiskeluaikanaan hän toimi 1978–1979 Turun kemistikerhon sihteerinä. Hän jatkoi opintojaan ja väitteli Turun yliopistossa tohtoriksi vuonna 1985. Hänen väitöskirjansa ohjaajana toimi professori Teuvo Nortia. Epäorgaanisen kemian alaan lukeutuvassa väitöstutkimuksessaan Sillanpää tutki kuparikloridien ja eräiden diolien synteesireaktioita ja reaktioissa syntyvää kiderakennetta. Jo tässä ensimmäisessä hankkeessa alkoi hahmottua hänen tuleva uransa katalyysitutkimuksen alalla.
Valmistumisen jälkeen Sillanpää toimi post doc-tutkijana walesilaisessa Cardiffin yliopistossa (University College of Gardiff) 1985–1986. Sen jälkeen hän työskenteli mm. 1989–2001 yliassistenttina Turun yliopistossa. Vuosiksi 1994–1995 hän sai tutkimustyötään varten Suomen Akatemian myöntämän, niin kutsutun varttuneen tutkijan apurahan.
Jyväskylän yliopiston epäorgaanisen kemian professori Jouni Tummavuori jäi eläkkeelle 1990-luvun lopulla. Tummavuoren tilalle professoriksi nimitettiin vuonna 2001 Reijo Sillanpää. Hän aloitti virassaan syyskuussa 2001. Hän oli kemistinä hyvin profiloitunut. Hän kirjoitti lukuisia tieteellisiä julkaisuja ja hänellä oli laaja kansainvälinen yhteistyöverkosto. Sillanpää jäi eläkkeelle virastaan syyskuun alussa 2013. Hän on jatkanut tutkimustyötään vielä emerituksena.
Tutkimusura
Kemistinä Sillanpää erikoistui epäorgaaniseen kemiaan. Epäorgaanisen kemian alalla hän tutki erilaisia katalyyttejä ja metallikomplekseja. Sen lisäksi hänen tutkimusintressejään ovat olleet analyyttinen kemia, koordinaatiokemia, kemiallinen rakennetutkimus sekä termoanalyysi. Rakennetutkimusta hän on tehnyt pääasiassa yksikidedifraktiomenetelmien avulla. Hän tutki professorikaudellaan Jyväskylässä mm. metallo-orgaanisia yhdisteitä ja pyrki määrittämään niiden kemiallista rakennetta. Tutkimuskohteena olivat varsinkin niin kutsutut siirtymämetallit ja aktinoidit. Sillanpää tutki metallo-orgaanisia aineita lisäksi mm. kemiallisen synteesin avulla.
Pääasiallisen tutkimusalansa eli epäorgaanisen kemian lisäksi Sillanpää tutki yhteistyössä Szegedin yliopiston professori F. Fülöpin kanssa orgaanisia, rakenteeltaan kiraalisia molekyylejä. Tutkimus liittyi lääkekemian alaan. Koordinaatiokemian alalla Sillanpään tutkimuskohde olivat ligandit ja hän etsi niille uusia sovelluksia homogeenisissa katalyysireaktioissa. Rakennekemian alalla hän tutki mm. boroniklustereita ja niiden johdannaisia.
Professori Sillanpää on ollut erittäin aktiivinen kirjoittaja: hän on julkaissut yli 350 tieteellistä artikkelia. ResearchGate-julkaisutietokannan mukaan hänen tieteellisten artikkeliensa kokonaismäärä kesäkuussa 2016 oli 385 kappaletta.
Tunnustukset
Reijo Sillanpää on tieteellisistä ansioistaan saanut useita tunnustuksia. Unkarin Szegedin yliopisto on promovoinut hänet kunniatohtoriksi. Suomalaisten Kemistien Seura (SKS) myönsi hänelle tieteellisistä ansioista seuran ansiomitalin vuonna 2013.
Catch the Catch
Catch the Catch on C. C. Catchin debyyttialbumi vuodelta 1986. Monet albumin kappaleista ovat hänen uransa tunnetuimpia, ja ne on kirjoittanut tuottaja Dieter Bohlen. Albumi menestyi hyvin ympäri Eurooppaa, ollen parhaimmillaan Saksan sekä Norjan listoilla sijalla 6, ja Jugoslaviassa toisella sijalla. Suurin osa albumin kappaleista on alkuperäisiä single-versioita.
Np
Np tarkoittaa seuraavia asioita:
Grigor Dimitrov
Grigor Dimitrov (, s. 16. toukokuuta 1991 Haskovo) on bulgarialainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on sijoittunut ATP-maailmanlistalla kaksinpelissä kolmanneksi marraskuussa 2017.
Juniorivuodet
Yhdysvaltain avoimissa 2007 Dimitrov selviytyi finaaliin poikien nelinpelissä yhdessä parinsa Vasek Pospisilin kanssa. Turnauksen finaalissa he hävisivät Jonathan Eyssericille ja Jérôme Inzerillolle. Kesäkuussa 2008 hän sai villin kortin Ordina Openiin. Uransa ensimmäisen ATP-turnauksen ensimmäisellä kierroksella hän hävisi Igor Andrejeville. Wimbledonissa 2008 hän voitti poikien kaksinpelin voitettuaan finaalissa Henri Kontisen lukemin 7–5, 6–3. Hän voitti myös Yhdysvaltain avoimissa 2008 poikien kaksinpelin. Turnauksen finaalissa hän voitti Devin Brittonin erin 6–4, 6–3. Voittonsa jälkeen hän saavutti junioreiden maailmanlistan ykkössijan.
2009
Helmikuussa Dimitrov sai villin kortin Rotterdamin ATP-turnaukseen. Turnauksen ensimmäisellä kierroksella hän voitti Tomáš Berdychin lukemin 4–6, 6–3, 6–4, mutta hävisi toisella kierroksella Rafael Nadalille lukemin 5–7, 6–3, 2–6. Kesäkuussa Queen's Club Championships -turnauksen ensimmäisellä kierroksella hän voitti Ivan Navarron, mutta hävisi toisella kierroksella Gilles Simonille. Wimbledonin ensimmäisellä kierroksella hän hävisi Igor Kunitsynille.
HMS Glatton (1914)
Valmistus
Norjan hallitus tilasi tammikuussa 1913 rannikkopanssarilaiva KNM Bjørgvinin Armstrong Whitworthilta Elswickistä, missä köli laskettiin 26. toukokuuta 1913. Aluksen aseistuksena piti olla 240 millimetrin ja 150 millimetrin tykit ja sen tuli kyetä 15 solmun nopeuteen. Alus laskettiin vesille 8. elokuuta 1914.
Amiraliteetti aloitti marraskuussa 1914 neuvottelut Norjan kanssa lunastaakseen valmisteilla olleen aluksen sekä sen sisaraluksen KNM Nidarosin. Lopulta päästiin sopimukseen ja Norjalle maksettiin aluksesta 370 000 puntaa. Tammikuussa 1915 telakka sai määräyksen muuttaa aluksen monitoriksi ja samalla muuttaa pääaseet Britannian kuninkaallisen laivaston standardien mukaiseksi sekä lisätä polttoaineen määrää toimintasäteen kasvattamiseksi. Muutostyöt keskeytettiin toukokuussa HMS Courageousin ja HMS Furiousin valmistamiseksi. Telakka sai pyynnön töiden jatkamisesta syyskuussa 1917 ja samalla toteuttaa uudistuksia jo hyväksyttyihin suunnitelmiin. Alukselle piti tehdä torpedovyöt ja kasvattaa pääaseiden korotuskulmaa. Alus valmistui syyskuussa 1918.
Palvelus
HMS Glattoniksi nimetty alus otettiin palvelukseen 30. elokuuta Newcastlessa ja se saapui 11. syyskuuta Doveriin. Viikkoa myöhemmin 16. syyskuuta aluksen ollessa ankkurissa Doverissa sen keskilaivassa ollut kuuden tuuman kranaattien makasiini räjähti, mikä aiheutti aluksella tulipalon. Aluksen raivokas palo esti sen upottautumisen ja amiraali Keyes antoi määräyksen HMS Cossackille upottaa alus torpedoimalla. Ensimmäinen torpedo ei lauennut, mutta toinen repäisi palavan monitorin kylkeen reiän. Tarvittiin vielä HMS Myngsin laukaisemat kaksi torpedoa ennen kuin monitori kaatui kyljelleen ja upposi. Yli puolet aluksen miehistöstä sai joko surmansa tai loukkaantui onnettomuudessa.
Peter Hyams
Peter Hyams (s. 26. heinäkuuta 1943 New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja, -kirjoittaja ja -kuvaaja.
Ohjaaja
Hyamsin ohjaajaura alkoi lukuisten muiden tapaan televisioelokuvien parissa. Ohjattuaan kaksi televisioelokuvaa, hän sai ohjattavakseen teatterilevitykseen Suoraan rysän päältä (1974). Seuraavana vuonna hän sai ohjattavakseen Urkkijan, jonka pääosissa nähtiin Michael Caine ja Natalie Wood. Läpimurtonsa Hyams teki Capricorn yksi -tieteiselokuvan myötä vuonna 1978.
Hyamsin seuraavan ohjaustyön Muistojen katu (1979) pääosassa nähtiin Harrison Ford. Sean Conneryn hän sai ohjattavakseen vuonna 1981 valmistuneen tieteiselokuvan Operaatio Outlandin myötä. Kaksi vuotta myöhemmin valmistuneen Päiväsi ovat luetut pääosassa nähtiin Michael Douglas. Vuonna 1984 hän tuotti ja ohjasi 2010-tieteiselokuvan, joka sai viisi Oscar-ehdokkuutta. 1980-luvulla valmistuivat vielä Kaupungin nopeimmat kytät (1986) ja Conneryn tähdittämä Rikospaikkana Presidio (1988).
1990-luvulla Hyamsin ura oli jo laskussa: Lähellä kuolemaa pääosassaan Gene Hackman tuotti vain 10 miljoonaa dollaria. Paremmin ei menestynyt myöskään komedia TV-terroria (1992). Paluun taloudellisesti kannattavien ohjaajien joukkoon Hyams teki Jean-Claude Van Damme -tieteiselokuvan Timecop myötä vuonna 1994. Elokuva tuotti yli 100 miljoonaa dollaria, minkä seurauksena Hyams teki Van Dammen kanssa vielä elokuvan Äkkikuolema (1995), joka tuotti yli 64 miljoonaa dollaria. Vuoden 1997 kauhuelokuva The Relic tuotti 33 miljoonaa dollaria. Vuosikymmenen menestyneimmäksi Hyams-elokuvaksi nousi Arnold Schwarzeneggerin tähdittämä toimintaelokuva End of Days (1999), joka tuotti 211 miljoonaa dollaria.
Uusi vuosituhat alkoi Hyamsin osalta heikosti. Muskettisoturi (2001) ei saanut mairittelevia arvosteluja, ja taloudellinen menestys jäi 34 miljoonaan dollariin. Vuonna 2002 Hyamsin oli tarkoitus ohjata jännityselokuva Mindhunters, mutta hän jättäytyi projektista pois, jolloin puikkoihin astui Renny Harlin. Harlin puolestaan työsti tieteiselokuvaa A Sound of Thunder (2005), jonka Hyams otti ohjattavakseen. 80 miljoonan dollarin tuotanto sai vain 10 miljoonan dollarin lipputulot ja murska-arvostelut. Samana vuonna Hyams ohjasi yhden jakson Kynnys tuntemattomaan -televisiosarjassa. Hyams ohjasi ja käsikirjoitti seuraavan kerran vuonna 2009 ensi-iltansa saaneen Jesse Metcalfen ja Michael Douglasin tähdittämän Väärän alibin. Elokuva menestyi vielä huonommin kuin hänen aikaisemmat ohjauksensa. Elokuva tuotti Yhdysvalloissa vain hieman yli 32 tuhatta dollaria, kun taas Yhdysvaltain ulkopuolella se tuotti yhteensä hieman yli neljä miljoonaa dollaria.