cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Luettelo Tintti-sarjakuvien sivuhahmoista
Mitsuhirato
Kun Tintin liittolaiset ovat japanilaisten vankeina, Tintti yrittää pelastaa heidät, mutta joutuu Mitsuhiraton vangiksi. Rastapopoulos saapuu paikalle seuraamaan Tintin ja hänen ystäviensä teloitusta, mutta hetkeä myöhemmin paljastuu, että paikalla olevissa tynnyreissä piilottelee joukko Lohikäärmeen poikien jäseniä. Mitsuhirato ja Rastapopoulos pidätetään, mutta myöhemmin Tintti lukee sanomalehdestä, että Mitsuhirato on tappanut itsensä suorittamalla seppukun.
J. W. Müller
J. W. Müller (tai tri Müller) on konnamainen saksalainen tohtori, joka ammatista huolimatta harjoittaa erilaisia rikollisia toimia, kuten rahanväärennystä ja sabotaasia. Hänen ensiesiintymisensä on albumissa Mustan saaren salaisuus, missä hän kuuluu kansainväliseen rikollisryhmään, joka levittää väärennettyjä seteleitä Englannissa. Rikollisen uransa ohella Müller toimii englantilaisen mielisairaalan johtajana, ja hän käyttää asemaansa lavastaakseen vastustajansa mielisairaiksi ja antamalla heille ”hoitoa”, joka tekee uhristaan mielenvikaisen. Kun Tintti yrittää tunkeutua Müllerin kotitaloon, hänen jalkansa jää kiinni ketunrautaan ja hän joutuu Müllerin vangiksi. Tintti kuitenkin onnistuu vapauttamaan itsensä Müllerin laittamista siteistä, ja Tintin ja Müllerin välisen tappelun seurauksena talossa syttyy tulipalo ja rakennus vaurioituu pahoin. Müller itse onnistuu pakenemaan, mutta Tintti jäljittää hänet skotlantilaisella Ben Moren saarella sijaitsevaan vanhaan linnaan, missä hän lopulta onnistuu pidättämään Müllerin ja muut rahanväärentäjät.
Seuraavan kerran Müller nähdään albumissa Mustan kullan maa, jossa hän esiintyy ”professori Smith” -nimisenä arkeologina. Todellisuudessa on kuitenkin vieraan vallan agentti, jonka tehtävänä on sabotoida öljyputkia Khemedin arabivaltiossa Arabian niemimaalla. Müller on myös saastuttanut Khemedin jäljellä olevat öljyvarat N.14 -nimisellä aineella, mikä aiheuttaa öljystä jalostettua polttoainetta käyttävien autojen moottorien räjähtämisen. Koska Müllerin toimet aiheuttavat Khemedin talouden heikentymisen, Müller yrittää suostutella Khemedin emiiri Ben Kalish Ezabin allekirjoittamaan sopimuksen Müllerin edustaman öljy-yhtiön kanssa. Emiiri kuitenkin kieltäytyy, koska hänellä jo sopimus Arabex-nimisen yhtiön kanssa. Müller kostaa emiirille kidnappaamalla hänen ilkikurisen poikansa Abdullahin, ja vaatii emiiriä purkamaan sopimuksensa Arabexin kanssa. Mutta sitten Tintti tunkeutuu Müllerin kartanon alapuolella sijaitsevaan tunneliverkostoon ja pelastaa Abdullahin, joka kuitenkin joutuu uudestaan Müllerin vangiksi. Tintin ja kapteeni Haddockin jahtaama Müller pakenee Abdullahin kanssa autolla aavikolle, mutta lopulta Tintti pelastaa Abdullahin toistamiseen. Kun Müller ymmärtää, että hän on jo hävinnyt ja emiirin joukot ovat tulossa pidättämään hänet, hän päättää tehdä itsemurhan välttääkseen joutumisen kidutetuksi ja teloitetuksi Abdullahin kidnappauksesta. Müller ottaa pistoolin ja ampuu itseään kasvoihin, mutta ”ase” paljastuukin Abdullahin musteella täytetyksi vesipyssyksi. Epäonnistuneen itsemurhayrityksen jälkeen Müller antautuu vapaaehtoisesti, mutta Tintti onnistuu neuvottelemaan hänelle puolueettoman oikeudenkäynnin.
Mustan saaren salaisuudessa Müllerillä oli vain viikset ja leukaparta, mutta myöhemmissä esiintymisissään hänellä oli kasvojen alaosat kokonaan peittävä parta, mikä mahdollisti hänen naamioitumisensa arabiksi.
Nestor
Nestor on Moulinsartin linnan vanha hovimestari, joka nähtiin ensimmäisen kerran albumissa Yksisarvisen salaisuus. Ensiesiintymisessään hän palveli tarinan konnia ja Moulinsartin silloisia omistajia, Lintusen veljeksiä, ja avusti isäntiään linnan alueelle tunkeutuneen Tintin vangitsemisessa. Kapteeni Haddockin sekä Dupontin ja Dupondin saapuminen kuitenkin pelasti Tintin, ja Dupont ja Dupond pidättivät Nestorin yhteistyöstä Lintusen veljesten kanssa. Tintti kuitenkin kertoi, että Nestor ei ollut tietoinen isäntiensä suorittamista rikoksista, jolloin etsiväkaksikko päästi Nestorin vapaaksi. Kun Rakham Punaisen aarteen loppuratkaisussa professori Tuhatkauno ostaa kapteeni Haddockille Moulinsartin linnan, Haddockista tulee Nestorin uusi isäntä.
Nestor on käytökseltään stereotyyppinen hovimestari: hän on nöyrä, kohtelias ja äärimmäisen uskollinen isännilleen. Hän on myös erittäin tarkkaavainen pukeutumisesta, ja Seitsemän kristallipallon lopussa hän huolestuu siitä, että Etelä-Amerikkaan lähtenyt Haddock unohti pakata matkatavaroiden joukkoon monokkelinsa. Nestor on ksenofobinen, minkä voi huomata Castafioren koruissa, jossa hän suhtautuu epäileväisesti romaneihin, joille Haddock antoi luvan majoittua Moulinsartin alueelle. Uskollisuudestaan huolimatta tarinassa Tintti ja Picarot Nestor nähdään juomassa salaa isäntänsä Loch Lomond -viskiä, ja myöhemmin hän yrittää oven takana salakuunnella Tintin ja Haddockin välistä keskustelua.
Pjotr Pahk
Pahk on virolainen yksisilmäinen lentäjä, joka albumissa Seikkailu Punaisella merellä tekee ilmahyökkäyksen Tinttiä ja Haddockia kuljettavan kalastusaluksen kimppuun. Kalastusalus uppoaa, mutta Tintti ampuu Pahkin koneen alas. Tintti ja kapteeni pelastautuvat lautalle, jonne he pelastavat myös mereen pudonneen Pahkin. Albumin loppuosan Pahk auttaakin Tinttiä useaan otteeseen.
Pahk näyttäytyy toisen kerran albumissa Lento 714, jossa hän on yksityislentäjänä Laszlo Carreidasin palveluksessa.
Pablo
Pablo esiintyy ensi kerran albumissa Särkynyt korva. Tuolloin ahne asekauppias Chicklett palkkaa palvelijansa välityksellä Pablon murhaaman Tintin 5 000 dollarin palkkiota vastaan. Pablo kuitenkin epäonnistuu tehtävässään pääasiassa huonon tuurin vuoksi. Tintti saa Pablon kiinni, jolloin hän kertoo kaiken toimeksiantajastaan. Tintti päästää Pablon tämän jälkeen menemään.
Chicklett onnistuu myöhemmin lavastamaan Tintin vakoilijaksi, jolloin kenraali Alcatzar tuomitsee Tintin teloitettavaksi. Pablo tovereineen pelastaa kuitenkin Tintin vankilasta viimeisenä yönä ennen teloitusta.
Albumissa Tintti ja Picarot Pablo osallistuu eversti Sponzin/Esponjan järjestämään salajuoneen, jolla yritetään murhata niin Tintti, kuin myös kapteeni Haddock ja professori Tuhatkauno. Salajuoni epäonnistuu ja Pablo jää kiinni. Tintti päästää Pablon jälleen menemään.
Ramón Bada ja Alonzo Pérez
Ramón Bada ja Alonzo Pérez ovat Tintti-tarinan Särkynyt korva tärkeimmät konnat, jotka murhaavat tarinan erään henkilön Rodrigo Tortillan valtameri-risteilyllä. He myös yrittävät tappaa Tintin ja saada erään timantin patsaan sisältä. He ovat myös olleet mukana taideväärennöksissä ja ovat luultavasti olleet yhteydessä herra Balttasariin (henkilöön, joka tapetaan kirjassa). Alonzo on hieman lihava rosvo, joka omistaa useimpien tavoin aseen. Ramon sen sijaan on laiha, paksummat viikset ja tärkeimpänä aseenaan tikari. Ramon ja Alonzo ovat Etelä-Amerikasta. He hukkuvat kirjan lopussa, mutta animaatiosarjassa Tintin seikkailut, he pelastuvat Tintin ansiosta.
Roberto Rastapopoulos
Roberto Rastapopoulos on amerikankreikkalainen miljonääri, rikollispäällikkö ja Tintin arkkivihollinen. Rastapopoulos esiintyy neljässä Tintti-seikkailussa, mikä tekee hänestä eniten esiintymisiä tehneen Tintti-sarjakuvien roiston.
Rastapopoulosin ensiesiintyminen on Faaraon sikareissa, tosin Rastapopoulosin näköinen hahmo nähdään Faaraon sikareita edeltäneessä albumissa Tintti Amerikassa, missä kyseinen henkilö esiintyy istumassa Tintin vieressä sivun 57 kolmanneksi viimeisessä ruudussa. Faaraon sikareissa Rastapopoulos on temperamenttinen mutta hyväntahtoinen Galaxy Pictures -nimisen elokuvayhtiön omistava elokuvamoguli, joka esiintyy tarinassa sivuhahmona peräti avustamassa Tinttiä, joka yrittää tutkia oopiumin salakuljetukseen erikoistuneen huumeliigan toimia. Faaraon sikareiden suorassa jatko-osassa, Sinisessä lootuksessa, kuitenkin paljastuu, että Rastapopoulos onkin itse asiassa kyseisen huumeliigan johtaja, joka Faaraon sikareissa kidnappasi Rawhajpoutahlahin maharadzan pojan ja putosi rotkoon. Vaikka Sinisen lootuksen loppuratkaisussa Rastapopoulos pidätetään yhdessä liittolaisensa Mitsuhiraton kanssa, hän palaa kahdessa myöhemmässä Tintti-seikkailussa julmana konnana, joka usein miltei onnistuu tappamaan Tintin kumppaneineen.
Sinisen lootuksen jälkeen Rastapopoulos nähdään seuraavan kerran Seikkailussa Punaisella merellä, jonka ilmestyessä oli kulunut 23 vuotta hahmon edellisestä esiintymisestä. Seikkailussa Punaisella merellä Rastapopoulos esiintyy peitenimellä ”markiisi di Gorgonzola”, ja hänellä on sekä laillisia että rikollisia liiketoimia. Kun Khemedin emiiri Ben Kalish Ezab riitaantuu ”di Gorgonzolan” Arabair-lentoyhtiön kanssa ja uhkaa paljastavansa ”di Gorgonzolan” harjoittaman orjakaupan Afrikan ja Arabian niemimaan välillä. Jotta emiiri ei kykenisi kertomaan tiedotusvälineille orjakaupasta, ”di Gorgonzola” liittoutuu emiirin arkkivihollisen šeikki Bab El Ehrin kanssa ja toimittaa šeikille de Havilland D.H.98 Mosquito -koneita, jotka on ostettu Dawsonilta ja välitetty Bab El Ehrille ”Mull Paššan” eli tohtori Müllerin kautta. Koneiden avulla Bab El Ehrin joukot valloittavat Khemedin pääkaupunki Wadesdahin ja syöksevät emiirin vallasta.
Emiiri kuitenkin lähettää poikansa Abdullahin Tintin ja kapteeni Haddockin luokse Moulinsartin linnaan, ja pitkän tapahtumasarjan jälkeen vallankaappausta Khemedissä tutkivat Tintti ja Haddock päätyvät Pjotr Pahkin kanssa lautalle keskelle Punaistamerta. Heidät kuitenkin pelastaa ”di Gorgonzolan” loistoristeilijä M/S Sheherazade, mutta seuraavana aamuna Rastapopoulos siirtää kolmikon rahtilaiva SS Ramonalle, jonka kapteenina toimii Allan. Allanin suunnitelma tappaa Tintti ja Haddock upottamalla laiva kuitenkin epäonnistuu, ja Tintti ja Haddock paljastavat M/S Ramonan kuljettavan afrikkalaisorjia. Kun Rastapopoulos ymmärtää M/S Ramonan olevan Tintin hallussa, hän päättää tuhota todisteet harjoittamastaan orjakaupasta ja täten lähettää sukellusveneen upottamaan laivan. Tintti kuitenkin ottaa radion avulla yhteyttä Punaisellamerellä purjehtivaan Yhdysvaltain laivaston sotalaivaan USS Los Angelesiin, jonka saapumisen jälkeen sukellusvene antautuu. Kun USS Los Angeles pysäyttää M/S Sheherazaden, Rastapopoulos pakenee moottoriveneellä, joka kuitenkin kesken matkan uppoaa. Silminnäkijät luulevat Rastapopoulosin kuolleen, mutta todellisuudessa hän pakenee moottoriveneen sisälle rakennetulla pienoiskokoisella sukellusveneellä.
Rastapopoulosin seuraava esiintyminen on tarinassa Lento 714, jossa hän järjestää miljardööri Laszlo Carreidasia kuljettavan suihkukoneen kaappauksen Pulau-Pulau Bompan saarelle keskellä Celebesinmerta. Rastapopoulosin suunnitelmana on saada Carreidas kertomaan miljardöörin sveitsiläisen pankkitilin salainen tunnusnumero, ja hänen tukenaan ovat tohtori Krollspell, Carreidasin sihteeri Spalding ja lentäjät Hans Boehm ja Paolo Colombani sekä Allanin johtamat sondonesialaiset vapaustaistelijat. Tintti, Haddock ja professori Tuhatkauno ovat kuitenkin Carreidasin seuralaisina kaapatussa lentokoneessa, ja heidät vangitaan saarella sijaitsevaan, toisen maailmansodan aikaiseen japanilaiseen bunkkeriin.
Samoihin aikoihin Rastapopoulos kuulustelee Carreidasia, missä tohtori Krollspell ruiskuttaa injektioruiskulla Carreidasiin totuusseerumia. Rastapopoulosin ja Krollspellin suureksi hämmästykseksi Carreidas ei kuitenkaan paljasta pankkitilin tunnusnumeroa, vaan kertoo molemmille viettäneen lapsuudestaan saakka epärehellistä elämää. Lopulta Rastapopoulos raivostuu totuusseerumin vaikutukseen, ja kostoksi päättää lyödä Krollspelliä. Krollspell kuitenkin itsepuolustukseksi pistää Rastapopoulosia ruiskulla, jolloin Rastapopoulos totuusseerumin vaikutuksen alaisena tunnustaa, että hän on jo suunnitellut murhaavansa Krollspellin, Spaldingin, Boehmin, Colombanin ja kaikki sondonesialaiset. Hetkeä myöhemmin Tintti ja Haddock saapuvat paikalle ja he ottavat Rastapopoulosin ja Krollspellin vangeikseen. Rastapopoulos kuitenkin pakenee ja käskee sondonesialaisia tappamaan Tintin kumppaneineen, jotka kuitenkin piiloutuvat saaren alapuolella sijaitsevaan luolastoon.
Kun Tintti kumppaneineen on luolassa, Rastapopoulos käskee Allania hakemaan räjähteitä, jotta Rastapopoulos kätyreineen pääsisi sisälle luolaan. Kun Allan palaa, hän kertoo sondonesialaisten paenneen. Allan asentaa räjähteet luolan ulkoseinämään, mutta räjähteiden laukeaminen käynnistää Pulau-Pulau Bompalla tulivuoren. Kun Rastapopoulos, Allan, Spalding, Boehm ja Colombani yrittävät paeta tulivuorenpurkaukselta ja poistuvat saarelta kumiveneellä, he joutuvat mystisen ufo-kaappauksen uhreiksi, minkä aikana Mik Esdanitov hypnotisoi heidät ja kehottaa heitä nousemaan tikkaita pitkin lentävän lautasen sisälle. Rastapopoulosin ja hänen rikoskumppaniensa kohtalo jätetään lukijalle arvoitukseksi.
Viimeisessä Tintti-seikkailussa Tintti ja aakkostaide, joka tosin Hergén kuoleman myötä jäi keskeneräiseksi, esiintyy hahmo nimeltä ”Endaddine Akass”. Tarinan edetessä Akass paljastuu taideväärentäjäksi, minkä vuoksi monet Tintti-fanit ovat spekuloineet, että saattaisi olla valepukuinen Rastapopoulos. Yves Rodierin epävirallisessa versiossa kyseisestä albumista Akass todellakin paljastuu plastiikkakirurgialla ulkomuotonsa muuttaneeksi Rastapopoulosiksi. Roderin version loppuratkaisussa Rastapopoulos yrittää tappaa Tintin ja Haddockin hirttämällä heidät, mutta taiteilija Ramó Nash estää häntä ja Rastapopoulos menettä henkensä pudotessaan kallionjyrkänteeltä alas rotkoon.
Rastapopoulos esiintyy myös piirroselokuvassa Tintti Haijärvellä ja siihen pohjautuvassa sarjakuva-albumissa, jotka eivät kuitenkaan ole Hergén käsikirjoittamia eivätkä täten kuulu Tintti-sarjakuvien juonijatkumoon. Tarinassa Rastapopoulos johtaa taidevarkaiden rikollisjärjestöä, joka varastaa mittaamattoman arvokkaita taideaarteita ympäri maailmaa ja korvaa varastetut taide-esineet lähes identtisillä kopioilla. Tarinan edetessä Rastapopoulos yrittää saada haltuunsa syldavialaiseen huvilaan vetäytyneen professori Tuhatkaunon uuden keksinnön, mutta Tintti löytää Rastapopoulosin piilopaikan ja kutsuu syldavialaiset poliisit. Rastapopoulos yrittää paeta sukellusveneellä järven poikki Bordurian puolelle, mutta kesken pakomatkan hänen sukellusveneensä vaurioituu ja se nousee pinnalle, jolloin Tintti ja Haddock pidättävät Rastapopoulosin.
Bobby Smiles
Kun Smiles kuvittelee Tintin olevan kuollut, hän kuulee kuorma-autosta, joka kuljettaa bensatynnyreihin kätkettyä viskiä. Smiles ja hänen miehensä pysäyttävät auton, mutta pian hänelle paljastuu, että kyseessä oli Tintin järjestämä salajuoni: bensatynnyreissä on viskin sijasta poliiseja ja Tintti on auton ohjaamossa. Vaikka poliisit pidättävätkin Smilesin kätyrit, Smiles itse onnistuu pakenemaan ja Tintti jäljittää hänet Yhdysvaltain preerialle, missä Smiles on kuitenkin värvännyt avukseen paikallisia mustajalkaintiaaneja. Intiaanit eivät kuitenkaan onnistu surmaamaan Tinttiä, ja Smiles poistuu paikalta.
Myöhemmin Smiles yrittää suistaa postijunan, joka kuljettaa yhteensä 25 000 Yhdysvaltain dollarin arvoista rahakuljetusta. Kun Smiles kuitenkin vangitsee radan varrelle saapuneen Tintin, hän hylkää junaryöstösuunnitelmansa ja yrittää tappaa Tintin sitomalla hänet rautatiekiskoille, jotta Tintti jäisi lähestyvän pikajunan alle. Tintti kuitenkin pelastuu ja hän löytää Smilesin piilopaikan, joka sijaitsee korkean kalliojyrkänteen huipulla. Smiles huomaa Tintin ja yrittää jälleen tappaa hänet, tällä kertaa räjäyttämällä dynamiitilla kalliojyrkänteestä suuren kivenlohkareen. Smiles kuitenkin epäonnistuu ja joutuu Tintin pidättämäksi, minkä jälkeen Tintti toimittaa hänet poliiseille.
Sponsz
Sponsz on bordurialainen eversti, jonka ensiesiintyminen on tarinassa Tuhatkaunon tapaus. Albumissa Sponsz on Bordurian valtiollisen poliisin Szturpon johtaja ja pääkaupunki Szohôdin poliisipäällikkö, jonka agentit kidnappaavat professori Tuhatkaunon. Sponszin suunnitelmana on kehittää Tuhatkaunon keksimästä yliäänilaitteesta uudenlainen joukkotuhoase, joten hän yrittää taivutella Tuhatkaunon työskentelemään bordurialaisille. Kun Tintti ja kapteeni kapteeni Haddock saapuvat Borduriaan pelastaakseen ystävänsä, Sponszin miehet ottavat heidät vastaan ja majoittavat heidät szohôdilaisen loistohotellin huoneisiin, joihin oli piilotettu kuuntelulaitteita. Tintti ja Haddock kuitenkin onnistuvat poistumaan hotellista ja pakenevat bordurialaispoliiseja läheiseen oopperataloon, jossa Bianca Castafiore pitää oopperaesitystä.
Samoihin aikoihin Sponsz saapuu oopperatalolle ja esityksen jälkeen hän jää keskustelemaan Castafioren kanssa oopperalaulajan pukuhuoneessa. Castafiore ripustaa Sponszin takin vaatekaappiin, jossa Tintti ja Haddock piileskelevät. Sponsz kertoo Castafiorelle, että hänen miehensä ovat ”kutsuneet vierailulle Borduriaan ulkomaalaisen tiedemiehen”, ja että Tuhatkaunoa pidetään vankina Bakhinin linnakkeessa. Sponsz myös selittää Castafiorelle, että mikäli Tuhatkauno luovuttaa yliäänilaitteen pohjapiirrokset, hänet päästetään vapaaksi. Tuhatkauno kuitenkin voidaan ainoastaan luovuttaa kahdelle Punaisen Ristin työntekijälle, ja silloinkin Tuhatkaunon on väitettävä tulleensa Borduriaan vapaaehtoisesti.
Tintti ja Haddock varastavat Sponszin takista Tuhatkaunon vapautuspaperit ja Punaisen Ristin edustajiksi naamioituneina esittävät asiakirjat Bakhinin linnakkeen komentajalle, majuri Kardukille. Varmistaakseen asian Karduk soittaa Sponszin toimistoon, mutta Sponszin sijasta puhelimeen vastaa everstin henkilökohtainen sihteeri, joka vahvistaa asiakirjojen aitouden. Tuhatkauno vapautetaan, mutta hetkeä myöhemmin Sponsz saapuu toimistoonsa ja saa tietää sihteeriltään tiedemiehen vapautuksesta. Sponsz huomaa, että vapautuspaperit on varastettu, joten hän käskee bordurialaisjoukkoja pysäyttämään Tintin, Haddockin ja Tuhatkaunon pakomatkan. Kolmikko kuitenkin varastaa bordurialaisen panssarivaunun ja ylittää sen avulla Bordurian ja Syldavian välisen rajan. Kertomuksen lopussa Tuhatkauno hävittää yliäänilaitteen pohjapiirrokset.
Sponsz ei esiinny Castafioren koruissa, mutta hänet mainitaan kohtauksessa, jossa Castafiore luettelee Haddockille henkilöitä, joiden kanssa juorulehdet ovat väittäneet Castafioren olevan menossa naimisiin: yksi heistä on Sponsz.
Sponsz tekee paluun viimeisessä valmistuneessa Tintti-albumissa, Tintti ja Picaroissa. Tarinassa Sponsz on siirretty eteläamerikkalaisen San Theodoros -valtion presidentin, Bordurian tukeman kenraali Tapiocan ”tekniseksi neuvonantajaksi”. Albumissa Sponsz, joka käyttää pseudonyymiä ”eversti Esponja”, päättää kostaa Tuhatkaunon tapauksessa kokemansa nöyryytyksen. Albumin alussa hän lavastaa Bianca Castafioren ”Tapiocan vastaisen salaliiton” jäseneksi, jolloin San Theodorosin hallinto alkaa syyttää myös Tinttiä, Haddockia ja Tuhatkaunon osallisuudesta samaiseen ”salaliittoon”. Sponsz arvioi tilanteen oikein, kun Tintti, Haddock ja Tuhatkauno saapuvat San Theodorosiin osoittakseen syyttömyytensä. Tällöin Sponsz järjestää salamurhayrityksen kolmikon surmaamiseksi, mutta yritys epäonnistuu ja Tintti kumppaineen liittoutuvat kenraali Alcazarin kanssa.
Albumin lopussa Sponsz on Tapiocapolisin presidentinlinnassa katselemassa Tapiocan ja eversti Alvarezin kanssa karnevaaleja, kun yhtäkkiä Tintti, Haddock sekä Alcazarin johtamat Picarot-sissit tunkeutuvat rakennukseen ja syöksevät Tapiocan vallasta. Sponsz jää vangiksi, mutta jalomielisesti Tintti säästää hänen henkensä ja antaa Sponszin palata takaisin Borduriaan, vaikka tietääkin ”eversti Esponjan” olleen koko sepitteellisen salaliiton takana. Sponszin alakuloinen ilme kuitenkin viittaa siihen, että hän ei haluaisi matkustaa takaisin kotimaahansa.
Sponszin ulkomuoto pohjautuu suuresti Hergén veljeen, Paul Remiin, joka oli ammattisotilas.
Tšang Tšong-Jen
Tšang Tšong-Jen esiintyy albumeissa Sininen Lootus sekä Tintti Tiibetissä. Hän on kiinalainen orpopoika, jonka Tintti pelastaa hukkumiselta ja joka auttaa häntä paljastamaan oopiuminsalakuljettajat, ja Tsang saa tarinan lopussa isän ja äidin. Toinen albumi, Tintti Tiibetissä, rakentuu kokonaan Tsangin ympärille. Hän oli matkalla tapaamaan Tinttiä, mutta lentokone putoaakin Tiibetin vuoristoihin. Tintti lähtee epätoivoissaan etsimään häntä, ja matkalla tulee tutuksi muun muassa hirmuinen lumimies eli Jeti, jonka maine tuntuu sittenkin antavan väärän kuvan. Tsangin hahmo perustuu Hergén todelliseen ystävään, kiinalaiseen taiteilijaan ja kuvanveistäjään Zhang Chongreniin.
Tapioca
Tapioca on santheodoroslainen kenraali ja Alcazarin arkkivihollinen. Hänet mainitaan Särkyneessä korvassa, Seitsemässä kristallipallossa ja Seikkailussa Punaisella merellä, mutta ensimmäisen ja ainoan varsinaisen esiintymisensä hän tekee vasta viimeisessä Tintti-albumissa, Tintti ja Picarot. Tarinassa Tapioca on syössyt Alcazarin vallasta ja hallitsee San Theodorosia diktaattorina. Kenraali Plekszy-Gladzin johtama Borduria tukee Tapiocan hallintoa ja on lähettänyt San Theodorosiin Tapiocalle "teknisen neuvonantajan", albumissa Tuhatkaunon tapaus nähdyn eversti Sponszin. Tintti ja Picarot kuvaa Tapiocan stereotyyppisenä kolmannen maailman diktaattorina: hän on korruptoitunut, julma ja niin turhamainen, että antoi San Thedorosin pääkaupungille Los Dopicosille uudeksi nimeksi ”Tapiocapolis”.
Tarinan alussa eversti Sponz järjestää Tapiocaa vastaan suunnatun salaliiton ja lavastaa Bianca Castafioren sen jäseneksi. Tintti, kapteeni Haddock ja professori Tuhatkauno saapuvat San Theodorosiin, mistä seurautuvat tapahtumat johtavat kolmikon liittoutumiseen kenraali Alcazarin kanssa. Alcazar suunnittelee vallankaappausta, mutta Tapioca on pudottanut laskuvarjoin viskiä sisältäviä laatikoita, minkä seurauksena Alcazarin johtamat Picarot-sissit ovat alkoholisoituneet. Tuhatkauno kuitenkin parantaa keksimiensä tablettiensa avulla Alcazarin miehet, jolloin Alcazar, Tintti, Haddock ja Picarot tunkeutuvat Tapiocapolisin presidentinlinnaan ja suorittavat vallankaappauksen. Tapiocan hämmästykseksi Alcazar ei noudata vanhaa santheodoroslaista kansanperinnettä, jonka mukaan vallasta syösty diktaattori teloitetaan; Alcazar oli joutunut lupaamaan Tintille, että ketään ei saa tappaa vallankaappauksen aikana. Koska Alcazar ei halua rikkoa lupaustaan, hän lähettää Tapiocan maanpakoon. Tapioca ei voi hyväksyä tätä ja hän pyytää ”sääliä, ei mitään sääliä minua kohtaan”, eli hän piti armahdustaan nöyryyttävänä. Sitten hän tajuaa, että Tintti on idealisti, joilla ”ei ole mitään pyhää”, ja Alcazarkin harmittelee tätä.
Vaikka Tapioca syöstäänkin vallasta, tarinan lopun näkymä ränsistyneeseen slummiin osoittaa, ettei vallankaappaus ole parantanut San Theorodosin asukkaiden elintasoa: ainoastaan sotilaspoliisien univormut ovat vaihtuneet ja entisessä ”Viva Tapioca” -kyltissä lukee ”Viva Alcazar”.
Topolino
Alfredo Topolino on Tuhatkaunon tapauksessa esiintyvä sveitsiläinen professori ja ultraäänien asiantuntija. Kun professori Tuhatkauno oli keksinyt laitteen, joka kykeni ultraäänen avulla rikkomaan lasia ja posliinia, hän lähetti kirjeen Topolinolle, koska hän oli suunnittelemassa laitteesta suurempaa versiota, joka kykenisi murskaamaan teräksen ja betonin kaltaisia materiaaleja. Kirjeessä Tuhatkauno halusi keskustella laitteesta, joten Topolino kutsui Tuhakaunon vierailulle kotiinsa. Topolinon bordurialaissyntyinen palvelija, Boris, kuitenkin kertoi keksinnöstä Bordurian tiedustelupalvelu Zturpolle, joka päätti kaapata Tuhatkaunon ja käyttää tiedemiestä muuttaakseen laitteen joukkotuhoaseeksi. Zturpo kidnappasi Tuhatkaunon ja Topolino itse joutui ”Tuhatkaunona” esiintyneen borduuriagentin tyrmäämäksi.
Kun Tintti, Milou ja kapteeni Haddock jäjlittivät Tuhatkaunon Topolinon tämän Nyonin kotiin, he löysivät sidotun Topolinon talon kellarikerroksesta. Topolino kertoi Tintille ja Haddockille Tuhatkaunon keksinnöstä, minkä jälkeen Tintti totesi Topolinon tainnuttaneen ”Tuhatkaunon” olleen huijari. Hetkeä myöhemmin Zturpon agenttien asentama ja ajastama aikapommi räjähti rakennuksen kellarissa ja tuhosi suurimman osan Topolinon kodista, mutta Topolino sekä Tintti kumppaneineen selviytyivät hengissä räjähdyksestä.
Filemon Tornado
Filemon Tornado on Faaraon sikarit albumissa esiintyvä professori
Frank Wolff
Frank Wolff esiintyy albumissa Päämääränä kuu ja sen suorassa jatko-osassa Tintti kuun kamaralla, joissa hän toimii professori Tuhatkaunon henkilökohtaisena avustajana. Wolff oli alun perin White Sandsin ydintutkimuskeskuksessa Yhdysvalloissa työskennellyt insinööri. Hän oli pakkomielteinen uhkapeluri, minkä seurauksena menetti suuria summia rahaa ja velkaantui pahasti. Eräänä päivänä tuntematon mies ilmestyi Wolffille ja lupasi avustavansa häntä velkojen maksamisessa, mutta Wolffin täytyi vastapalvelukseksi luovuttaa hänelle White Sandsin tutkimuksia koskevia tietoja. Myöhemmin mies kuitenkin ilmestyi uudestaan ja vaati, että Wolffin täytyisi luovuttaa hänelle uusia tietoja White Sandsin tutkimuksista. Wolffin oli pakko totella, sillä muuten mies olisi paljastanut hänet vakoojaksi, mikä olisi merkinnyt Wolffin uran loppua.
Kiristykseen turhatuneena Wolff kuitenkin lähti Yhdysvalloista Eurooppaan ja päätyi työskentelemään Sbrodjin atomitutkimuskeskuksessa Syldaviassa. Hänen kiristäjänsä – vihamielisen valtion agentit – kuitenkin onnistuivat jäljittämään hänet Syldaviaan ja kiristivät Wolffin jälleen toimimaan salaa vakoojana. Koska Wolffista oli tullut Syldavian huippusalaista avaruusohjelmaa johtavan professori Tuhatkaunon luotettu avustaja, hänen kiristäjänsä käyttivät Wolffia hyväkseen saadakseen tietoja syldavialaisten uudesta kuuraketista, X-FLR6:sta: Wolff joutui muiden muassa luovuttamaan kiristäjilleen avaruusraketin pohjapiirrokset sisältävän mikrofilmin.
Wolff oli Tintin, Miloun, kapteeni Haddockin, Tuhatkaunon sekä Dupontin ja Dupondin ohella yksi X-FLR6:n matkustajista, jotka lähtivät ensimmäisinä ihmisinä avaruuteen. Kun raketti laskeutui Kuuhun, Wolff ja Tuhatkauno suorittivat sarjan tieteellisiä tutkimuksia, minkä jälkeen Wolff palasi takaisin rakettiin. Raketissa olivat kuitenkin Tintti ja Milou, jotka joutuivat eversti Jorgenin – Wolffin rakettiin salakuljettaman ”vihamielisen valtion” agentin – tainnuttamiksi, minkä jälkeen Jorgen pakotti Wolffin käynnistämään raketin moottorijärjestelmät. Jorgenin suunnitelmana oli kaapata raketti ja kuljettaa alus työnantajilleen, mutta yhtäkkiä raketin moottorit sammuivat. Jorgen epäili Wolffin pettäneen hänet ja yritti ampua insinöörin, mutta Tintti esti hänen aikeensa ja pelasti Wolffin hengen. Kun Wolff ja Jorgen olivat joutuneet vangeiksi, Wolff paljasti muille raketin matkustajille menneisyytensä, minkä jälkeen molemmat vangittiin aluksen rahtiruumaan.
Wolff ja Jorgen kuitenkin onnistuivat vapautumaan, minkä jälkeen molemmat tunkeutuivat matkustamotiloihin ja ottivat muut matkustajat vangeikseen. Vaikka Jorgen olikin luvannut Wolffille säästävänsä miehistön jäsenten henget, hän kuitenkin petti lupauksensa ja päätti ampua heidät. Wolff esti liittolaisensa aikeet ja joutui tappeluun, minkä päätteeksi Jorgenin pistooli vahingossa laukesi ja tappoi everstin. Tapahtuneen seurauksena Wolff järkyttyi suuresti, ja hän alkoi tuntea syvää katumusta ja syyllisyyttä. Kun muut miehistön jäsenet nukkuivat, Wolff avasi raketin ilmalukon ja teki itsemurhan heittäytymällä avaruuteen. Tintti ja Haddock myöhemmin löysivät Wolffin jäähyväiskirjeen, missä hän kertoi heittäyneensä avaruuteen siksi, että aluksen vähäiset happivarat riittäisivät muille matkustajille Maahan saakka. Kirjeessä Wolff myös pyysi anteeksi tekojaan ja toiveikkaasti totesi, että ”ehkä jonkin ihmeen kaupalla” hänkin selviytyisi Maahan asti. Wolffin uhraus liikutti jopa tavallisesti sarkastista kapteeni Haddockia, mutta itse lukijat olivat kritisoineet{ Wolffin lausetta kirjeessä ehkä jonkin ihmeen kaupalla hänkin selviytyisi maahan asti. Hergegin on pitänyt repliikkiä epäonnistuneena ja yhtenä uransa häpeäpilkkuna.
Etelä-Savon Kokoomus
Etelä-Savon Kokoomus oli yksi Kokoomuksen piirijärjestöistä. Se toimi Etelä-Savossa ja asetti Etelä-Savon vaalipiirin eduskuntavaaliehdokkaat. Vuodesta 2013 piiri on ollut osa Kaakkois-Suomen Kokoomusta.
Apostles of Inexpression
Apostles of Inexpression on italialaisen death metal -yhtyeen Vomit the Soulin toinen studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2009 levymerkillä Unique Leader Records.
Peter von Martens
Peter Hugo Julius von Martens (13. toukokuuta 1932 Helsinki – 9. maaliskuuta 1983 Karjaa) oli suomenruotsalainen toimittaja ja kirjailija.
Aarne Vainio
Aarne Asser Olavi Vainio (20. maaliskuuta 1917 Kymi – 6. tammikuuta 2010 Kotka) oli suomalainen oopperalaulaja, äänialaltaan bassobaritoni. Vainio lauloi Suomen kansallisoopperassa vuosina 1951–1972. Hän on esiintynyt yli 80 roolissa, joihin kuuluu sekä basso- että baritoniosia, esimerkkeinä Taikahuilun Sarastro, La Traviatan Georges Germont, Don Carlosin Suurinkvisiittori, Aidan ylipappi Ramfis, Carmenin Escamillo, Toscan paroni Scarpia, Sevillan parturin Don Basilio, Valkyyrian Wotan ja Boris Godunovin nimiosa.
Peter von Martens
Peter von Martensin vanhemmat olivat Pelastusarmeijan upseeri Arvid Hugo Julius von Martens (1903–1993) ja Kate Nyman. Hänen veljensä on pappi ja kirjailija Paul von Martens (1930–2017)
Aarne Vainio
Vainio palkittiin Pro Finlandia -mitalilla vuonna 1967.
Peter von Martens
Von Martens oli naimisissa vuodesta 1959 valokuvamalli ja elokuvanäyttelijä Lena von Martensin (o.s. Ressler, s. 1940) kanssa. He asuivat 1960-luvulla Espanjan Teneriffalla, Pariisissa ja Roomassa. Avioliitto päättyi eroon Peter von Martensin alkoholismin ja väkivaltaisuuden takia.
Key Ensemble
Key Ensemble on turkulainen kamarikuoro, joka on perustettu vuonna 2005. Kuoron taiteellisena johtajana toimii tällä hetkellä kapellimestari, laulaja ja kuoronjohtaja Jutta Seppinen.
Menestystä koti- ja ulkomailla
Key Ensemble on tähänastisen olemassaolonsa aikana saavuttanut kansainvälistä menestystä ja kuoro on tullut tunnetuksi etenkin innovatiivisista konserttiohjelmistaan. Kuoron ensimmäinen levytys Missa Baltica valittiin Suomessa vuoden 2011 kuorolevyksi ja Yhdysvalloissa parhaaksi klassiseksi albumiksi Contemporary A Cappella Recording Award (CARA) 2012 -äänitekilpailussa.
Kesällä 2014 brittiläinen taidemusiikkia käsittelevä Gramophone-lehti puolestaan nosti kuoron All-Night Vigil -albumin yhdeksi parhaista levytyksistä, joita Sergei Rahmaninovin Vigiliasta on koskaan tehty ja Suomessa levy valittiin vuoden 2014 suomalaiseksi kuorolevyksi.
Deeds and Talks
Deeds and Talks on suomalaisen Kaamos-yhtyeen ainoaksi jäänyt albumi. Albumin julkaisi turkulaisten laulajaveljesten Matti ja Teppo Ruohosen johtama M&T-tuotanto vuonna 1977.
Barneville-Carteret
Barneville-Carteret on kunta Ranskassa Manchen departementissa Normandian alueella. Se sijaitsee Cotentin niemimaalla Englannin kanaalin rannikolla. Kunta on suosittu merenrantalomakohde, josta tehdään myös risteilyjä rannikon edustalla oleville Kanaalisaarille.
Key Ensemble
Menestystä koti- ja ulkomailla
Kolmannen Vuoden suomalainen kuorolevy -palkinnon Key Ensemble voitti vuonna 2016 albumillaan Cast into the Sea.
Deeds and Talks
Levymerkki ja toisaalta progressiivisen rockin kannalta hankala julkaisuajankohta punkin noustessa lienevät osasyyllisiä siihen, että albumi ei ole saavuttanut täysin ansaitsemaansa arvostusta  . Albumi sai kuitenkin ilmestymisvuotenaan kehuja levykriitikoilta, ja sitä kommentoitiin muun muassa vuoden albumina ja tärkeimpänä tapahtumana suomi-progessa sitten Wigwamin perustamisen.
Key Ensemble
Kuoron toiminta
Periodeittain työskentelevä ammattilaulajista ja pitkälle kouluttautuneista harrastajista koostuva kuoro muodostuu tällä hetkellä noin 45 hengen vahvuisesta laulajapankista, josta kootaan kutakin produktiota varten ohjelmiston tarpeiden mukainen laulajisto.
Kuoron monipuolinen ohjelmisto ulottuu renessanssista aina uusimpaan aikamme musiikkiin, ja kuoro on tilannut sekä kantaesittänyt useita uusia suomalaisia kuoroteoksia. Omien tuotantojensa lisäksi Key Ensemble on vieraillut kotimaassa mm. Savonlinnan Oopperajuhlilla, Turun, Naantalin, Korsholman ja Kauniaisten Musiikkijuhlilla, Tampereen Sävelessä sekä Urkuyö & Aaria-, VocalEspoo- ja LuostoClassic-festivaaleilla. Yleisradio on ollut Key Ensemblen aktiivisimpia yhteistyökumppaneita jo useamman vuoden ajan ja kuoro on esiintynyt myös Radion sinfoniaorkesterin kanssa Helsingin Musiikkitalossa.
Juornaankylä
Juornaankylä on Askolan kylä, jossa asuu noin 200 asukasta ja kesäisin noin 450. Vuonna 2000 kylä valittiin vuoden itäuusmaalaiseksi kyläksi.
Key Ensemble
Kuoron toiminta
Helmikuussa 2014 Suomen Kulttuurirahasto myönsi Key Ensemblelle merkittävän Katapultti-apurahan ammattimaisen kamarikuorotoiminnan vakiinnuttamiseen ja joulukuussa 2015 kuoro sai Koneen Säätiöltä avustuksen ammattikuorohankkeensa runkokuorovaiheen käynnistämiseksi, mikä mahdollisti  vakituisten äänenjohtajien palkkaamisen vuonna 2016.
The Monkees
The Monkees on yhdysvaltalainen yhtye, joka perustettiin Los Angelesissa vuonna 1966 samannimistä televisiosarjaa varten. Komediasarjaa tehtiin NBC-yhtiölle vuosina 1966–1968. Yhtyeen aktiiviuraa jatkui vuoteen 1970. Yhtyeen jäseniä olivat Michael Nesmith, Micky Dolenz, Davy Jones ja Peter Tork. Michael Nesmithia ja Peter Torkia lukuun ottamatta he olivat alkuaan vain muusikoita esittäviä näyttelijöitä, ja sarjan musiikin noustessa listoille syntyi kohu siitä, etteivät he oikeasti soita omia kappaleitaan.
Key Ensemble
Kuoron toiminta
Vuonna 2017 Suomen Kulttuurirahasto jatkoi tukeaan Key Ensemblelle ja mahdollisti runkokuorotoiminnan jatkumisen jälleen vuodeksi eteenpäin. Taiteen edistämiskeskus myönsi kuorolle viisivuotisen kehittämisapurahan vuosiksi 2020-2024. Kuoron ammattilaistumispyrkimyksissä tämä mahdollisti siirtymisen kaikkien laulajien tuntiperusteiseen palkkaukseen.
The Monkees
Sarjan ja yhtyeen ideoijat olivat elokuvatuottaja Bert Schneider ja myöhemmin persoonallisista elokuvistaan tunnettu ohjaaja Bob Rafelson. Ulkonäön ja näyttelijäntaitojen perusteella valittujen yhtyeen jäsenten musiikillisia taitoja epäiltiin, mutta heistä Michael Nesmith teki 1970- ja 1980-luvulla menestyksekkään uran country rock -artistina.
Deeds and Talks
Ajan saatossa myös muut kuin kriitikot ovat ymmärtäneet levyn arvon. Svart Records julkaisi siitä rajoitetut uusinta LP-painokset tammikuussa 2016. Lisäksi Rocket Records julkaisi albumista CD-painoksen 2010.
The Monkees
Yhtyeen albumi Headquarters (1967) valittiin vuonna 2005 julkaistuun hakuteokseen 1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään.
Deeds and Talks
Kappaleet
Sävellykset Ilpo Murtojärvi. Sanoitukset Jocke Sumelius.
Unelmatarha
Unelmatarha on brittiläinen, Ragdoll Productionsin tuottama lasten televisiosarja, jota on esitetty BBC:n kanavilla keväästä 2007. Sen on luonut Andrew Davenport, joka on myös toinen Teletappien luojista. 1–4-vuotiaille suunnattu sarja on saanut kahdesti Bafta-palkinnon kategoriassa "Best Pre-School Live Action Series". Suomessa sarjaa on esittänyt C More Juniori ainakin vuonna 2009.
Key Ensemble
Kuoron toiminta
Kuoron kotisäveltäjänä on Mikko Heiniö.
Seututie 148
Seututie 148 kulkee Tuusulan Hyrylästä Keravan ja Sipoon halki Porvoon Kilpilahteen. Tien pituus on vajaa 30 kilometriä. Tie kulkee nimillä Kulloontie, Keravantie, Öljytie ja Nesteentie vaihtelevasti siten, että se kulkee Hyrylästä Keravan läntiselle rajalle nimellä Kulloontie, Keravan rajalta Nikkilän eteläpuolelle nimellä Keravantie, Nikkilän eteläpuolelta Helsingintielle nimellä Öljytie ja Helsingintieltä Kilpilahteen nimellä Nesteentie.
J. L. Mackie
Mackie toimi filosofian professorina Otagon (1955–59), Sydneyn (1959–63) ja Yorkin yliopistoissa (1963–67). Hän oli Oxfordin University Collegen (1967–) ja British Academyn (1974–) jäsen.
Oskari Lehtonen
Lehtonen oli koulutukseltaan filosofian maisteri ja lakitieteiden lisensiaatti. Hän toimi oikeusministerinä 1940–1944 Rytin, Rangellin ja Linkomiehen hallituksissa. Tämän ohella hän toimi asianajajana vuosina 1914–1945 ja Kansallis-Osake-Pankin Lahden konttorin johtajana vuosina 1930–1945 ja uudelleen vuosina 1949–1958 sekä KOP:n Tampereen konttorin johtajana vuosina 1945–1949.
Lehtoselle myönnettiin ministerin arvonimi vuonna 1954.
Oskari Lehtosen veli oli kirjallisuudentutkija Johannes Vihtori Lehtonen. Lehtori, filosofian tohtori, kirjailija ja pakinoitsija Kai R. Lehtonen on Oskari Lehtosen poika.
Holographic Versatile Disc
Holographic Versatile Disc eli HVD on optinen levyformaatti, jonka on kehittänyt HSD Forum. Se on yksi formaateista, joita on suunniteltu korvaamaan Blu-ray. HVD -levyt perustuvat holograafisen levyn luentaan lasersäteillä. Levyä luetaan vihreällä sekä punaisella säteellä. Vihreä laser lukee datan levyn ylemmältä kerrokselta, punaista käytetään paikantamaan raita CD-tyyliseltä kerrokselta. HVD-levyihin on teoriassa mahdollista tallentaa 6 teratavua tietoa. Ensimmäiset 100 GB:n HVD -levyt julkistettiin vuonna 2007, mutta niitä ei tuotu markkinoille. Niille asetettiin useita julkaisupäivämääriä, joista kaikki on ohitettu. Formaatti on silti edelleen kehityksessä.
Friedrich Merz
Joachim-Friedrich Martin Josef Merz (s. 11. marraskuuta 1955 Brilon) on saksalainen kristillisdemokraattista unionia (CDU) edustava poliitikko. Joulukuussa 2021 puolueen neuvoa-antava jäsenäänestys äänesti hänet puheenjohtajaksi. Merz valittiin Saksan kristillisdemokraattisen unionin puheenjohtajaksi tammikuussa 2022.
Merz oli Euroopan parlamentin jäsen 1989–1994 ja istui Saksan liittopäivillä 1994–2009. Sittemmin hän toimi liike-elämässä ja muun muassa BlackRock-sijoitusyhtiön hallituksessa. Hän palasi parlamenttiin syyskuun 2021 vaaleissa.
Merz on koulutukseltaan talousjuristi.
Kemal Atatürk
Mustafa Kemal Atatürk (1881  – 10. marraskuuta 1938 ) oli Osmanien valtakunnan kenraali ja turkkilainen valtiomies, Turkin tasavallan perustaja ja ensimmäinen presidentti.
Nuoruus
Mustafa syntyi Osmanien valtakuntaan tuolloin kuuluneessa Selânikissa, nykyisessä Thessalonikissa Kreikassa. Hänen synnyinpaikallaan sijaitsee nykyisin Turkin konsulaatti ja museo. Tavan mukaisesti hän sai syntymässään vain nimen Mustafa. Mustafan isä Ali Rıza Efendi oli tullivirkamies, joka kuoli pojan ollessa kuusivuotias, ja äiti Zübeyde Hanım. Andrew Mangon mukaan hänen perheensä oli keskiluokkaisia, turkinkielisiä muslimeja. Jotkut kirjoittajat uskovat hänen isänsä Ali Rızan olleen albanialaista alkuperää; Falih Rıfkı Atayn, Vamık D. Volkanin, Norman Itzkowitzin, Müjgân Cunburin, Numan Kartalin ja Hasan İzzettin Dinamon mukaan Ali Rızan esi-isät olivat kuitenkin turkkilaisia ja alkujaan kotoisin Söken piirikunnasta Anatolian Aydınin maakunnassa. Hänen äitinsä Zübeyden uskotaan olleen turkkilaista alkuperää, ja Şevket Süreyya Aydemirin mukaan hän oli Yörükin sukukunnasta.
Mustafa opiskeli Selânikissa, jossa hänen matematiikanopettajansa antoi hänelle nimen Kemal (täydellisyys) hänen menestyksensä ansiosta. Mustafa Kemal liittyi sotilasakatemiaan Monastirissa (nyk. Bitola Pohjois-Makedoniassa) 1895. Hän valmistui luutnantiksi 1904 ja sijoitettiin Damaskokseen. Hän liittyi pian salaiseen uudistusmieliseen järjestöön nimeltä Vatan (isänmaa). Vuonna 1907 hänet siirrettiin Selânikiin, jossa hän liittyi nuorturkkilaisina tunnettuun nationalistiseen uudistuspuolueeseen.
Vuonna 1908 Osmanien valtakunnan nöyryyttävä asema Makedoniassa johti nuorturkkilaisten kapinaan, ja pelätessään armeijan marssivan Konstantinopoliin sulttaani Abdul Hamid II antautui 23. heinäkuuta. Vuonna 1875 kumottu perustuslaki nostettiin jälleen voimaan, ja ilmiannot ja sensuuri lopetettiin. Parlamentti avattiin uudelleen 10. joulukuuta. Seuraavana vuonna 13. huhtikuuta sotilaiden ja muslimien kapina johti vastavallankumoukseen ja hallituksen kaatumiseen. Selânikin joukot nostivat hallituksen takaisin valtaan, ja komitea päätti syrjäyttää sulttaanin ja nostaa hänen veljensä valtaistuimelle Mehmet V:nä. Syrjäytetty sulttaani asetettiin arestiin Selânikiin.
Heinäkuussa 1913 Kemal pääsi palaamaan Konstantinopoliin, ja määrättiin Gallipolin alueen puolustuksen komentajaksi Traakian rannikolle. 1914 hänet siirrettiin syrjään pääkaupungin politiikasta sotilasattasea 88:ksi Sofiaan.
thumb|right|upright|Mustafa Kemal vuonna 1907.
Ensimmäinen maailmansota
thumb|upright|Mustafa Kemal (istumassa) [[Aleppossa vuonna 1918.]]
Vuosina 1917 ja 1918 pašša Kemal oli Kaukasiassa johtamassa taistelua Venäjän keisarikunnan joukkoja vastaan, ja sitten Hijazissa, jossa arabit nousivat kapinaan turkkilaishallintoa vastaan. Hänestä tuli epäluuloinen sulttaanin hallituksen sodanjohdon saksalaisten vaikutusvaltaa kohtaan. Hän erosi asemastaan, mutta palasi viimein turkkilaisten joukkojen komentajaksi Palestiinassa.
Lokakuussa 1918 turkkilaiset antautuivat ympärysvalloille, Talat ja puolueen ministeriö erosivat ja aselepo allekirjoitettiin brittiläisen taistelulaivan kannella Egeanmerellä.
Kemal oli yksi puolueen johtajista, jotka kannattivat perääntymistä turkkilaisalueiden ulkopuolelta puolustamaan Turkin sydänmaita. Turkkilaisten kansallistunne nousi Kreikan miehitettyä Smyrnan (nyk. İzmir) toukokuussa 1919. Miehitys tapahtui Sèvresin rauhansopimuksen perusteella, jonka sulttaani oli hyväksynyt ympärys­valtojen painostuksesta, mutta jota parlamentti ei koskaan ratifioinut. Sodan lopuksi osmanien hallitus oli täysin romahtanut, ja maa jaettiin voittajavaltojen kesken.
Hallitus lähetti Kemalin jälleen pääkaupungista Itä-Anatoliaan kukistamaan kapinaa, jota ei edes ollut tapahtunut. Kemal käytti tilaisuutta hyväkseen ja perusti kansallisen liikkeen, joka valitsi keskuksekseen Ankaran. Huhtikuussa 1920 Ankaran väliaikaishallitus tarjosi Kemalille kansalliskokouksen presidentin paikkaa. Tämä uusi parlamentti ilmoitti hylkäävänsä vanhan hallituksen ja Sèvresin sopimuksen.
Kreikkalaiset olivat jo edenneet sisämaahan ja kohti Ankaraa. Marmaranmeren pikkukaupunkeja alettiin kreikkalaistaa ja esim. Aydıniin ja İzmiriin muutti manner-Kreikasta tuhansia siirtolaisia asuttamaan Kreikalle luovutettuja alueita. Kemal ja hänen kakkosmiehensä pašša Ismet (myöhemmin İsmet İnönü) löivät kuitenkin kreikkalaiset Sakaryan ja Dumlupınarin taisteluissa elokuussa 1921 ja elokuussa 1922. Italia, jolle osa Anatoliasta oli luovutettu, ei puolustanut osuuttaan, eikä Ranskalla ja Britannialla ollut enää kiinnostusta liittyä sotaan. Kemalin joukot valloittivat İzmirin 9. syyskuuta 1922, ja armeija aloitti siellä kreikkalaisten ja armenialaisten systemaattisen vainoamisen. 13. syyskuuta 1922 Turkin armeija sytytti İzmirin armenialaiskaupunginosan palamaan. Suotuisten tuulten ja bensiinillä kasteltujen katujen vuoksi tuli levisi myös kreikkalaisten asuttamaan kaupungin keskustaan. Jopa 100 000 ihmistä sai surmansa tuhopoltossa ja sitä edeltäneessä kansanmurhassa. Satoja tuhansia jäi kodittomaksi ja lähti pakolaiseksi Kreikkaan. Kemalin voitto itsenäisyys­sodassa pelasti Turkin itsenäisyyden, ja Sèvresin sopimus korvattiin Lausannen sopimuksella, jossa Turkki sai takaisin Kreikalle menettämänsä alueet Anatoliassa ja Itä-Traakiassa.
Turkin presidenttinä
thumb|upright|Atatürk vierailee Izmirin lukiossa vuonna 1931. Turkin tasavalta perustettiin 29. lokakuuta 1923, ja Kemalista tuli sen ensimmäinen presidentti. Tasavalta oli periaatteessa demokraattinen, mutta Kemal hallitsi sitä diktatoriaalisesti. Yritykset monipuoluejärjestelmän luomiseksi lopetettiin alkuunsa, ja islamistien kapinat nitistettiin. Kemal ihaili joitain Neuvostoliiton ja fasistisen Italian piirteitä, mutta yksityisomistus säilytettiin, eikä poliittisia vastustajia kohdannut yleensä maakuntiin karkotusta rankempi kohtalo.
Kreikan kanssa tehdyn sopimuksen perusteella valtiot suorittivat 1923 väestönvaihdon, jossa noin 1,1 miljoonaa ortodoksia muutti Turkista Kreikkaan ja noin 400 000 muslimia Kreikasta Turkkiin. Koska väestönsiirto perustui uskontoon eikä äidinkieleen, monet Kreikkaan siirtyneistä olivat äidinkielenään turkkia puhuvia. Lausannen väestönvaihtosopimus ei koskenut Pohjois-Kreikan Traakiaa eikä Istanbulia tai sen lähisaaria. Tästä syystä Turkissa elää edelleen noin 5 000 henkilön kreikkalainen vähemmistö.
thumb|upright|Atatürkin patsas Istanbulissa katsoo [[Bosporinsalmi|Bosporin yli.]]
Yksityiselämä
Mustafa Kemal oli naimisissa vain lyhyesti. Hän kannatti naisten vapauttamista ja näytti esimerkkiä avioitumalla länsimaissa koulunsa käyneen Latife Uşşakin kanssa 29. tammikuuta 1923. He erosivat 5. elokuuta 1925. Kemal adoptoi 13 lasta, 12 tyttöä ja yhden pojan. Kemal oli omistautunut sotilasuralleen ja taisteluiden puuttuessa hän turhautui.
Uudistukset
Kemal aloitti laajat uudistustoimet, joihin liittyi maan maallistaminen ja uudenaikaistaminen. Kalifaatti lopetettiin maaliskuussa 1924 ja paššan arvonimet lakkautettiin, joten Pašša Kemalista tuli jälleen Mustafa Kemal. Uskonnolliset koulut lakkautettiin ja yleinen oppivelvollisuus otettiin käyttöön. Islamilainen šaria-laki korvattiin Sveitsin lakiin perustuvalla lailla. Italiasta lainattiin rikoslaki ja Saksasta taloussäädökset. Turkista tuli tunnustukseton valtio. Kemalin kova uudistusvauhti aiheutti myös vastarintaa, monesti lähinnä ryhmittymistä, jotka halusivat pitää kiinni islamilaisesta järjestelmästä. Kesällä 1926 paljastui salaliitto Kemalin surmaamiseksi İzmirin kaupungissa. Ankaran itsenäisyystuomioistuin tuomitsi useita paikallisia poliitikkoja kuolemaan.
Vuonna 1930 päätettiin, että Konstantinopolin kaupungista oli myös kansainvälisissä yhteyksissä käytettävä sen turkkilaista nimeä Istanbul.
Maahan avattiin taidekouluja, ja alkoholin kieltolaki kumottiin. Kemal itse arvosti perinteistä rakia ja kumosi sitä suuria määriä. Vuonna 1935 hän määräsi kaikki turkkilaiset ottamaan käyttöön länsimaiset sukunimet. Parlamentti antoi hänelle nimen Kemal Atatürk, turkkilaisten isä.
Vuonna 1931 hallitseva Tasavaltalainen kansanpuolue (CHP) julisti hallituksen virallisen ideologian, ns. kemalismin, jonka Atatürk määritteli. Kemalismin periaatteita ovat tasavaltalaisuus, nationalismi, populismi, valtiojohtoisuus, sekularismi ja vallankumouksellisuus (tai uudistusmielisyys, reformismi). Vuonna 1930 hän oli määrännyt Fethi Okyar Beyn perustamaan oppositiopuolueen demokratian nimissä. Vapaan tasavaltalaispuolueen ideologia oli sama, lukuun ottamatta etatismia. CHP:tä vastustava oppositio kerääntyi pian uuden puolueen ympärille, ja seurauksena oli että puoluejohtaja Fethi Okyar lakkautti puolueen.