cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Peach Girl
Sae Kashiwagi
Ääninäyttelijä: Megumi Nasu (Japani), Cherami Leigh (Englanti)
Sae tekee kaikkensa tuhotakseen Momon elämän. Hän on piirteiltään (vaalea iho ja ruskeat hiukset) täysin Momon vastakohta; hänen viattomalta näyttävä olemuksensa on ristiriidassa hänen juonittelevan ja manipuloivan luonteensa kanssa. Hän levittelee ilkeämielisiä huhuja Momosta, ja kaikki ovat taipuvaisia uskomaan ennemmin Saea, kuin "ilmapäistä ganguro tyttöä". Hän yrittääkin usein saada juoniensa avulla ihmiset inhoamaan Momoa, koska on kateellinen tälle. Yksi hänen huhuistaan väitti, että hän itse seurustelisi Toujin kanssa, ja Momo yrittäisi varastaa Toujin häneltä vaikka asia oli toisin päin. Kaikki mitä Sae haluaa, on olla suosittu koulussa, Momo kaikkien vihaamana ja Touji hänelle itselleen. Mikään ei saa häntä pysäytettyä tehtävässään. Myöhemmin hän tapailee suosittua mallia, jotta saisi kostettua Momolle ilkeimmällä tavalla, jonka hän on ikinä juoninut. Hän käytännöllisesti katsoen pilaa Momon ja Toujin elämän.
Kairi Okayasu
Ääninäyttelijä: Kenichi Suzumura (Japani), Orion Pitts (Englanti)
Momon suosittu ja huoleton luokkatoveri. Kairilla on naistenmiesten maine, josta hän ei ole ollenkaan ylpeä. Hän luuli, että Momo antoi hänelle tekohengitystä, kun hän melkein hukkui rannalla kun he olivat nuorempia. Pian selviää, että Momo kyllä kiskoi hänet vedestä, mutta elvytyksen hoiti paikallinen miespuolinen hengenpelastaja. Kairin kiinnostus Momoon lisääntyy, kun Sae levittelee huhuja siitä, että hän ja Momo ovat pari. Tämä kannustaa häntä yrittämään ja tekemään huhusta totta suutelemalla Momoa odottamattomasti animen alussa. Kairi myös tukee Momoa kun kaikki muut ovat kääntäneet tälle selkänsä kaikkien Saen levittelemien huhujen ja valheiden takia.
Kazuya "Touji" Toujigamori
Ääninäyttelijä: Hidenobu Kiuchi (Japani), Robert McCollum (Englanti)
Pesäpallon pelaaja, johon Momo on ollut ihastunut yläasteelta lähtien. He seurustelevatkin jonkun aikaa, mutta Sae onnistuu valheillaan ja juonittelullaan saamaan Toujin eroamaan Momosta.
Ryo Okayasu
Ääninäyttelijä: Sho Hayami (Japani), Charles Baker (Englanti)
Kairin isoveli, joka suunnittelee työkseen video pelejä. Hän on kuin miespuolinen Sae, mutta hän on vain paljon vaarallisempi. Ryo rakastaa Misaoa ja tapailikin tätä, mutta Misao jätti Ryon tämän kylmän ja manipuloivan asenteen takia. Sae rakastuu Ryoon ensisilmäyksellä, mutta Ryo ei ota heidän suhdettaan vakavasti.
Misao Aki
Ääninäyttelijä: Mami Kingetsu (Japani), Colleen Clinkenbeard (Englanti)
Koulun terveydenhoitaja ja Momon isosisko-hahmo. Misao oli kerran Kairin yksityisopettaja ja Ryon vanha ihastus. Vaikka Misao tapaili Ryoa ja pisti välit poikki hänen kanssaan, niin Misao rakastaa Ryoa silti.
Miracle
Miracle voi tarkoittaa muun muassa seuraavia:
Peach Girl
Goro Oji
Miesmalli, joka on ihastunut Saeen. Ei tiedä mitään Saen todellisesta persoonallisuudesta. Sae käyttääkin häntä suunnitelmissaan Momoa vastaan.
Morika
Ääninäyttelijä: Miho Yamada
Morika on nuori nainen, joka on yhteen aikaan tapaillut Okayasun veljeksiä yhtä aikaa. Morika on yhä rakastunut Ryoon ja hän käyttää Kairia hyväkseen päästäkseen tätä lähemmäksi.
Qingdaon taistelu
Qingdaon taistelu oli Japanin ja Saksan välillä käyty taistelu Itä-Kiinan Shandongin niemimaalla sijaitsevan Qingdaon eli silloisen saksalaisen Tsingtaon hallinnasta ensimmäisen maailmansodan aikana 27. elokuuta – 7. marraskuuta 1914. Qingdao antautui kuusi viikkoa kestäneen piirityksen jälkeen ja operaatiota pidettiin japanilaisten kannalta menestyksenä. Taistelu jäi myös ensimmäisen maailmansodan Itä-Aasian rintaman ainoaksi. Japanilaiset miehittivät Qindaota sittemmin vuoteen 1922 saakka, jolloin se palautettiin Kiinalle. Taisteluun oli osallistunut myös pieni joukko brittejä japanilaisten alaisuudessa.
Tausta
thumb|vasen|Saksalaisten puolustusvarustuksia. thumb|vasen|Saksalaisia joukkoja Qingdaossa. Japani oli ennen ensimmäisen maailmansodan syttymistä solminut ystävyyssopimuksen Britannian kanssa vuonna 1902. Sopimus ei kuitenkaan velvoittanut sitä liittymään sotaan Saksaa vastaan. Ympärysvallat eivät edes olleet kovin innokkaita ajatuksesta Japanin liittymisestä sotaan, sillä Japanin vaikutusvallan kasvamisen Kiinassa nähtiin uhkana maiden omille eduille maassa. Japanissa sodan syttyminen nähtiin kuitenkin mahdollisuutena vallata saksalaisten tukikohta Qingdaossa. Saksalaisille annettiin uhkavaatimus Qingdaon luovutuksesta 23. elokuuta 1914 mennessä ja kun vaatimukseen ei vastattu, seurasi sota.
Saksa oli saanut Qingdaon eli tuolloisen Tsingtaon Kiinalta vuonna 1897. Qingdaota puolusti 4 500 miehen vahvuinen saksalainen varuskunta Alfred William Moritz Mayer-Weldeckin alaisuudessa. Qingdao oli linnoitettu ja sen oli oletettu kestävän mahdollista piiritystä vähintään kuuden kuukauden ajan. Qingdaolle hyökänneisiin Kamio Mitsuomin johtamiin japanilaisjoukkoihin kuului 50 000 sotilasta, 102 raskasta tykkiä, 42 kevyempää tykkiä, 4 taisteluristeilijää, 13 risteilijää, 24 hävittäjää ja monia pienempiä aluksia. Qingdaon taisteluun osallistui myös pienempi joukko brittejä kenraalimajuri Nathaniel Barnardistonin komennuksessa. Brittisotilaita oli noin 1 200 ja heidän mukanaan 300 kiinalaista. Qingdaon piiritykseen osallistui myös kaksi brittien sotalaivaa.Yhteistyö japanilaisten kanssa nähtiin parempana vaihtoehtona, kuin japanilaisten jättäminen yksin, kun heidän voittoaan pidettiin joka tapauksessa todennäköisenä.
Japanilaiset olivat keränneet jo kauan ennen hyökkäystä yksityiskohtaisia tietoja Shandongin niemimaan olosuhteista, sekä saksalaisten linnakkeista mahdollista valtausta suunnitellessaan.
Qingdaon piiritys
thumb|Japanilaisia joukkoja saksalaisilta vallatussa juoksuhaudassa. Japani ilmoitti virallisesti asettavansa Qingdaon merisaartoon 27. elokuuta 1914. Ensimmäiset 20 000 japanilaista nousivat maihin 3. syyskuuta Longkoussa kaukana Qingdaosta pohjoiseen ja he miehittivät kohti Qindaota edetessään kiinalaisia kaupunkeja. 23. syyskuuta lisää joukkoja nousi maihin Laoshaninlahdella varsinaisen saksalaisalueen sisällä. Mukana olivat myös japanilaisille alistetut brittijoukot. Qingdaossa japanilaiset valmistelivat etukäteen suunnitellun piirityslinjan Qingdaon ympärille. Tarkoituksena oli tuoda maihin puolustajiin nähden ylivoimainen määrä joukkoja, mutta olla pommittamatta saksalaisia. Saksalaisten haluttiin mahdollisuuksien salliessa antautuvan ilman taistelua viimeiseen mieheen. Kiinalaisten vastalauseista huolimatta he myös miehittivät lisää alaa niemimaalla. Kiinalaisilta otettiin haltuun esimerkiksi rautatie Jinanista Qingdaoon 6. lokakuuta.
22. elokuuta Saksan keisari Vilhelm II oli lähettänyt Qingdaon puolustajille sähkeen, jonka saattoi tulkita vaatimuksena taistella viimeiseen asti. 31. lokakuuta kaupunkia piirittävät joukot aloittivat sen pommituksen. Vuorokauden ympäristä tulitusta mereltä ja maalta kesti viikon ajan. Mitsuomi vältti länsirintaman kaltaisia suuria rintamahyökkäyksiä ja keskittyi tulivalmisteluun, sekä hitaaseen etenemiseen öisillä pistoiskuilla ja juoksuhautoja rakentamalla. Qingdaon taistelun aikana tehtiin myös tiettävästi ensimmäinen ilmaisku laivalta käsin, sekä ensimmäiset öiset ilmaiskut. Saksalaisten ammusvarastot kävivät nopeasti vähiin ylivoimaisen vihollisen edessä. Meyer-Waldeck päätti 7. marraskuuta antautua vain kuusi viikkoa kestäneen piirityksen jälkeen.
Seuraukset
thumb|Qingdao luovutetaan takaisin Kiinalle vuonna 1922. Saksalaiset olivat menettäneet piirityksen aikana noin 200 miestä kaatuneina. Japanilaisten tappiot olivat 422 kaatunutta ja 1 564 haavoittunutta. Qindao siirrettiin japanilaisten hallintaan 11. marraskuuta. Qingdaon valtaus jäi japanilaisten viimeiseksi sotilastoimeksi maailmansodan aikana. Taistelu oli ollut monin tavoin toisinta Port Arthurin piirityksestä Venäjän–Japanin sodan aikana vuosina 1904–1905 ja sitä pidettiin sotilaallisena menestyksenä. Qingdaon kysymyksestä tuli sittemmin Japanin ja Kiinan suhteita hiertänyt kiista. Versailles’n rauhanneuvotteluissa kiinalainen lähetystö vaati kaupungin palauttamista, mutta kun pyyntöön ei vastattu Kiina jätti sopimuksen allekirjoittamatta. Japanilaiset miehittivät kaupunkia aina vuoteen 1922 saakka, jolloin he viimein luovuttivat sen takaisin Kiinalle Washingtonin konferenssin mukaisesti.
Sven Loll
Sven Loll (s. 4. huhtikuuta 1964 Berliini) on saksalainen judoka. Hänen seuransa oli SC Dynamo Hoppegarten.
Loll osallistui Soulin olympialaisiin 1988. Hän saavutti 71 kilon sarjassa olympiahopeaa.
Euroopan-mestaruuskilpailuissa Loll oli 71 kilon sarjassa hopealla Pamplonassa 1988 ja pronssilla Pariisissa 1987.
Itä-Saksan mestaruuden Loll voitti kolme kertaa ja Saksan mestaruuden kerran.
Sayan Sanya
Sayan Sanya (, 31. tammikuuta 1953 – 11. syyskuuta 2013 Thaimaa) oli thaimaalainen laulaja. Hän on laulaja elokuvissa "Lon Klao Phao Thai", "Kai Ja", "Nueng Pee Thi Toraman", "Nam Ta Nang", "Am Nat Hang Kwam id Tueng", "Ai Num Rod Thai".
E.T.T.E.
E.T.T.E. on Elastisen ja Timo Pieni Huijauksen kesäkuussa 2006 julkaistu yhteismixtape. Mixtapen tuotannosta vastaavat Elastisen lisäksi Timo Pieni Huijaus, Jonny Bro, Marks ja Boy Mike.
Miniatur Wunderland
pienoiskuva|Miniatur Wunderlandin talo Hampurissa. Miniatur Wunderland (lyhenne MiWuLa) on maailman suurin pienoisrautatie, joka sijaitsee Saksan Hampurissa vanhankaupungin eteläpuolella HafenCityn kaupunginosassa, Speicherstadtin alueella. Se on yksi Hampurin suosituimmista matkailukohteista. Sen pinta-ala on 1 200 m². Rata on rakennettu H0-mittakaavaan eli 1:87.
Radassa käytetään Märklinin, Rocon, Pecon ja Fleischmannin kiskoja ja vetureita.
Rautatieaiheiden lisäksi Miniatur Wunderlandissa on muun muassa liikkuvia autoja sekä vedessä liikkuvia laivoja. Vesialtaaseen on mallinnettu jopa vuorovesivaihtelu. Kävijöillä on tilaisuus aktivoida mallissa erilaisia pieniä toimintoja painamalla käynnistyskytkimiä. Laivaliikennettä lukuun ottamatta muu liikenne on ohjattavissa täysin automatisoidusti, jolloin henkilökunnan tarve on melko vähäinen. Laivaliikenteen automatisointikokeilut ovat epäonnistuneet toistaiseksi. Nykyisin henkilökunta ohjaa laivaliikennettä radio-ohjaimilla.
Liikkuvat autot on toteutettu Fallerin kehittämällä menetelmällä, jossa sähkömoottorilla ja akuilla toimiva auto seuraa tien pinnan alle sijoitetun teräslangan magneettikenttää. Lanka ohjaa vipumekanismin avulla etupyöriä kääntymään oikeaan suuntaan, jotta auto pysyy reitillänsä.
Alueet
Näyttely on jaettu maantieteellisiin teema-alueisiin:
Metal Heart
Metal Heart on saksalaisen heavy metal -yhtye Acceptin vuonna 1985 julkaistu kuudes studioalbumi. Dimmu Borgir on tehnyt oman version levyn nimikkokappaleesta.
Miniatur Wunderland
Alueet
Vuonna 2010 MiWuLassa oli:
Näyttelyn rakennuskustannukset ovat olleet 12 miljoonaa euroa ja työtunteja on tarvittu 500 000. Pisin juna on ollut 14,51 metriä. Koko näyttelyn arvellaan valmistuvan vuonna 2020.
Hampurin alueessa on pienoismalli Volksparkstadionista. Stadionin mittakaava on sen suuresta koosta johtuen 1:150.
S.O.A.P.
S.O.A.P. on tanskalainen popyhtye, jonka jäsenet ovat sisarukset Heidi ja Line Sørensen. Yhtyeen ensimmäinen single oli ”This is how we party” (1998), joka pääsi Yhdysvaltain Billboard Hot 100 -listalla sijalle 51.
Epsilon Sagittarii
Epsilon Sagittarii (ε Sgr / ε Sagittarii) on tähti Jousimiehen tähtikuviossa. Sitä kutsutaan myös nimellä Kaus Australis.
John Aston, Sr.
Poikansa John Aston Jr.:in tavoin Aston Sr. nousi Manchester Unitedin nuorisojoukkueesta aina edustusjoukkueeseen asti. Ammattilaisuransa hän aloitti joulukuussa 1939. Debyyttinsä Unitedissa hän teki melkein 7 vuotta myöhemmin kun hän pelasi 18. syyskuuta 1946 ottelussa Chelseaa vastaan. Aston tunnettiin voimakkaana ja kovasti taklaavana puolustaja. Vuosien 1948 ja 1950 välillä 17 ottelua Englannin maajoukkueessa pelannut Aston edusti maataan vuoden 1950 MM-kisoissa. Aston edusti ManUa aina vuoteen 1954 saakka, missä ajassa hän oli tehnyt 30 maalia.
Daniel Solà
thumb|Daniel Sola kilpailemassa vuonna 2001. Daniel Solà Villa (3. tammikuuta 1976) on espanjalainen rallikuljettaja. Hän on ajanut 39 kilpailua rallin MM-sarjassa.
Thoughts of a Predicate Felon
Thoughts of a Predicate Felon on Tony Yayon ensimmäinen studioalbumi, joka on julkaistu vuonna 2005.
Daniel Solà
Ura
Solà voitti JWRC-sarjan eli Junioreiden MM-sarjan kaudella 2002. Kaudella 2003 hän ajoi PWRC-sarjassa. Kausilla 2004 ja 2005 Sola ajoi sekä N-ryhmän että WRC-luokan autoilla etenkin asfalttikisoissa.
Kaudella 2006 Sola ajoi Espanjan mestaruussarjassa kaksivetoisella Citroën C2 S1600:lla. Vuonna 2006 Sola voitti Espanjan mestaruuden.
Kaudella 2007 Sola kilpaili Euroopan mestaruudesta uudella Super 2000 -luokan Honda Type R -autolla. Samana vuonna Sola voitti Espanjan soralla ajetun rallisarjan.
Vuonna 2009 Sola ja Xavier Pons muodostivat Espanjan joukkueen Rally of the Nations kisassa ja voittivat kisan kahden päivän yhteistuloksen perusteella.
Makkaratekniikka
pienoiskuva|Saviastian seinämän kasvattamista makkaratekniikalla. Makkaratekniikka on tapa muovailla saviastioita tai muita esineitä. Perinteisesti makkaratekniikkaa on käytetty ruukkujen ja kulhojen valmistamiseen mutta sitä on käytetty myös kuvanveistossa.
Makkaratekniikassa savesta muotoillaan pitkulaisia, makkaranmuotoisia pötköjä. Nämä pötköt asetellaan päällekkäin ja sen jälkeen pinnat siloitellaan. Jos silottamista ei ole tehty huolellisesti saattaat silottelussa tehdyt virheet saattavat näkyä työssä polton jälkeen. Makkaratekniikka on helppo ja nopea tapa tehdä keramiikkaesineitä.
Raku-keramiikka
thumb|Musta raku-teekuppi pienoiskuva|Rakun polttoa Raku-keramiikka on perinteinen japanilainen tapa tehdä keramiikkaesineitä.
Poltto
Ennen varsinaista lasituspolttoa esineet poltetaan raakapoltossa kuten perinteiset keramiikkaesineet. Lasite levitetään esineen pintaan ja asetetaan polttouuniin. Lasitteen ja esineen tulee olla kuivaa ennen polttoa, koska märät esineet menevät erittäin herkästi rikki polton aikana.
Poltettaessa esineet kuumennetaan nopeasti korkeaan lämpötilaan, minkä jälkeen tulikuumat esineet nostetaan esimerkiksi sahanpuruun savustumaan ja pelkistymään. Noin viiden minuutin kuluttua esineet jäähdytetään nopeasti kylmässä vedessä tai lumessa. Tämä saa aikaiseksi raku-esineille tyypillisen pinnan, jossa lasitus on täynnä pieniä halkeamia.
Pieniä raku-esineitä voi polttaa myös mikroaaltouunissa, jossa on pyörivä alusta. Mikroaaltouunin käyttö ei eroa tavallisesta raku-poltosta muuten kuin että poltettavat esineet ovat hyvin pieniä (esimerkiksi koruja) ja uunin tilalla on pieni, mikroaaltouuniin sopiva uuni.
Saven valinta
Raku-keramiikassa on suositeltavaa käyttää karkeaa savea, eli siinä tulee olla myös erikokoisia rakeita. Hieno savi ei kestä suuria lämpötilan vaihteluita, joita tekniikan käytössä on. Esineet menevät yleensä rikki viimeistään veteen laitettaessa.
Ulkonäkö
Jokainen raku-astia on ainutkertainen tuote, koska esimerkiksi lämpötilanvaihteluita on mahdotonta toistaa täsmälleen samalla tavalla. Myös savustuksen taso vaikuttaa raku-esineen väritykseen. Jos savustus onnistuu hyvin, lasittamattomat kohdat ovat hyvin tummia, jopa mustia. Esimerkiksi kuparilasitteen väriin voidaan vaikuttaa savustuksella. Jos kuparilasitteella lasitettu esine peitetään kokonaan puruilla se on kuparinvärinen, jos esinettä ei peitetä, esine on vihreä. Myös poltolla on vaikutusta lasitteiden väriin. Esimerkiksi kuparilasitteella saadaan punainen pinta, jos polttovaiheessa uunista poltetaan happi pois kokonaan. Lopputuloksena on punainen pinta, härän veri.
Raku-esineissä käytettävät lasitteet sisältävät metallioksideja, joten polton ja pelkistyksen jälkeen niissä on kaunis kiiltävä pinta. Metallioksideista johtuen raku-esineet ovat kuitenkin myrkyllisiä, joten niitä ei tule käyttää elintarvikkeiden säilytykseen. Myös poltossa ja savustuksessa syntyvät savut ovat myrkyllisiä, joten niiden hengittämistä tulee välttää.
Jack Herer
thumb|right|Jack Herer Jack Herer (18. kesäkuuta 1939 New York, New York, Yhdysvallat – 15. huhtikuuta 2010 Eugene, Oregon, Yhdysvallat ) oli yhdysvaltalainen kannabisaktivisti, joka tunnetaan erityisesti ”hamppuraamattuna” pidetyn Keisarilla ei ole vaatteita -kirjan kirjoittajana.
Herer oli entinen republikaani ja sittemmin tunnettu hamppuaktivisti. Hän kirjoitti kaksi kirjaa, edellä mainittu Keisarilla ei ole vaatteita ja Grass. Hänen elämästään on tehty myös dokumentti The Emperor of Hemp.
Herer kannatti kannabiksen dekriminalisointia, mikä ilmenee hänen kirjastaan:
Herer myös lupasi 100 000 dollaria sille, joka pystyy kumoamaan kyseisen väitteen. Hänen mukaansa on nimetty Jack Herer kannabislajike. Hän pyrki kaksi kertaa Yhdysvaltain presidentiksi, vuonna 1988 saaden 1 949 ääntä ja vuonna 1992 saaden 3 875 ääntä.
Oumar Baba Diarra
Oumar Baba Diarra (30. joulukuuta 1929 Bamako – 3. syyskuuta 2009 Bamako ) oli malilainen juristi ja poliitikko.
Diarra suoritti oikeustieteiden tutkinnon Pariisissa vuonna 1957. Palattuaan kotiin hän työskenteli julkisten palvelujen ministerin kansliapäällikkönä. Diarra oli Modibo Keïtan hallitusten työ- ja sosiaaliasiain valtiosihteeri vuodesta 1959, karjatalouden valtiosihteeri vuodesta 1961, julkisten palvelujen ja työasiain valtiosihteeri vuodesta 1962 ja työministeri vuodesta 1964. Diarra erotettiin hallituksesta kesäkuussa 1967, vähän ennen hänen veljensä Idrissa Diarran syrjäyttämistä.
Vuoden 1968 vallankaappauksen Diarra työskenteli Kansainvälisen työjärjestön palveluksessa Torinossa, Genevessä, Kinshasassa ja Algerissa. Hän toimi myös ranskalaisen Orstom-tutkimusinstituutin ekonimistina ja myöhemmin lakimiehenä. Diarra oli perustamassa Malin ihmisoikeusjärjestöä vuonna 1988 ja osallistui Moussa Traorén syrjäyttämisen jälkeen uudelleen perustetun Sudanin liiton toimintaan. Tiéoulé Mamadou Konatén kannattajana hän siirtyi vuonna 1993 uuteen puolueeseen Bloc pour la démocratie et l’intégration africaine.
Muusikoiden.net
Muusikoiden.net on suomalainen ja suomenkielinen musiikin ammattilaisille, harrastelijoille ja kuluttajille tarkoitettu Internet-yhteisö.
Muusikoiden.netin tarina alkoi Turussa vuonna 1997, kun Juhani Paaso päätti perustaa Vanities-sivuston. Sivustolla oli kotimaisten tabulatuurien ja lyriikoiden osasto, Wanted-yhtyehakupalsta ja vähän myöhemmin myös keskustelu. Vanities-konsepti jäi kuitenkin pieneksi, ja Paaso perustikin pian puhtaalta pöydältä uuden palvelun, joka sai nimekseen Muusikoiden.net. Paason visio lujittui entisestään, kun mukaan tuli ohjelmistosuunnittelija Markus Petäjä vastaamaan palvelun teknisestä toteutuksesta. Sivusto toteutettiin PHP-ohjelmointikielellä MySQL-tietokantaa käyttäen. Muusikoiden.netin ensimmäinen versio avattiin 14. tammikuuta 2000.
Ylläpitäjät kehittivät palvelua aktiivisesti ja julkaisivat uudistetun version lähes vuosittain. Sivuja pyörittämään hankittiin marraskuun alussa 2002 ensimmäinen oma palvelin, nyt jatkuvasti kasvava palvelu työllistää kaksi rinnakkaista palvelinta. Sivuston ylläpitäjät maksoivat ensimmäiset vuodet kaiken omista taskuistaan, kunnes syyskuun lopulla 2004 sivuston ylläpito siirtyi Muusikoiden.Net ry:n nimiin, joka vastaa sen kuluista ja järjestää jäsenilleen tapahtumia.
Muusikoiden.net on yli kolmella miljoonalla viikoittaisella sivunäytöllään Suomen suurin ei-kaupallinen musiikkiaiheinen sivusto. Rekisteröityneitä jäseniä on yli 150 000. Muusikoiden.net voitti maaliskuun 2003 lopussa järjestetyssä Suomen suurimmassa The Big One -digimediakilpailussa Kultaisen Pikselin parhaasta ei-kaupallisesta verkkopalvelusta. Samana vuonna Turun kaupungin nuorisoasiainkeskus myönsi Muusikoiden.netille promoottoristipendin. Kyseinen stipendi myönnetään vuosittain turkulaiselle musiikkikulttuuria elävöittäneelle henkilölle tai taholle.
Sivuston ympärille on syntynyt myös ympäri Suomea isompia ja pienempiä kokoontumisia, joissa Muusikoiden.netin ylläpito ja jäsenistö ovat viettäneet aikaa yhteisen musiikinteon, keskustelujen ja viihtymisen merkeissä. Tämä on ollut monelle hyvän sivuston parasta antia. Ensimmäinen suurempi, monipäiväinen miitti eli sivujen käyttäjien tapaaminen tapahtui Lohjalla vuoden 2001 syyskuussa. Tästä on syntynyt jokavuotinen perinne, järjestelyvastuun vaihtuessa Muusikoiden.netin aktiivisten jäsenten kesken. Muusikoiden.netin aktiivijäsenet ovat myös edustaneet sivustoa Salibandyn Rock SM -kisoissa, sekä tukeneet yhtyeitä järjestämällä keikkoja Operaatio:Live ry:n nimissä.
Vuonna 2011 ylläpito aloitti Muusikoiden.net aiheisten videoiden sarjan Muusikoiden.net TV:ssä, joka muun muassa esittelee sivuston jäsenten musiikkivideoita eri soittolistoilla sekä käsittelee yleisesti sivustoa ja musiikkia koskevia asioita.
Antisuunnittelumalli
Suunnittelumalleja voidaan myös esittää antisuunnittelumalleina, jolloin tavoitteena on tunnistaa annetun kuvauksen perusteella jokin ohjelmiston, projektin tai prosessin rakenteessa oleva perustavanlaatuinen ongelma johon antisuunnittelumalli esittää korjausehdotuksen tai tavan vähentää ongelman kriittisyyttä. Teoksen määritelmä antisuunnittelumallin käsitteelle on laajempi kuin Erich Gamman suunnittelumallien käsite, koska se sisältää itse ohjelman arkkitehtuurista riippumattomia ongelmakokonaisuuksia, kuten ongelmat ohjelmistotuotantoprosessissa ja projektin johdossa.
Antisuunnittelumallien ymmärtäminen voi olla joskus hyödyllisempää kuin varsinaiset suunnittelumallit, koska niiden perusteella kehittäjät voivat löytää sovelluksestaan toteutustapoja joita he eivät ole aikaisemmin ymmärtäneet ongelmallisiksi. Antisuunnittelumallit antavat hyödyllisiä vinkkejä, kun olemassa olevaa ohjelmistoa tulee parantaa tai kehittää edelleen.
Tangonsaari
Tangonsaari on Iijoen suiston Natura-alueeseen kuuluva ja alueen suurin saari Iijoen etelärannalla Iin kunnassa Perämerellä. Saarella sijaitsevat Alarannan kylään kuuluvat Maa-Klaaman ja Tupakkaperän kulmakunnat.
Tangonsaaren erottaa mantereesta Tangonhaara-niminen Iijoen sivuhaara ja luoteispuolella olevasta Karhun saaresta sen erottaa Sarrionhaara. Saarelle on kiinteä tieyhteys Alarannan Valassaaren alueelta. Maa-Klaaman alue muodostaa pienen niemen saaren lounaisosaan.
Saaren pohjoisosat ovat pääosin metsän peitossa, kun eteläosat ovat seka- ja lehtimetsän peittämät. Saaren etelärannalla Sorsaletonsäikässä on merenrantaniittyjä.
Arthur H. Compton
Arthur Holly Compton (10. syyskuuta 1892 – 15. maaliskuuta 1962) oli yhdysvaltalainen fyysikko, joka tunnetaan Comptonin ilmiön löytäjänä. Hänet palkittiin vuonna 1927 Nobelin fysiikanpalkinnolla ilmiön löytämisestä.
Thomas Mayo Brewer
thumb|200px|Thomas Mayo Brewer Thomas Mayo Brewer (21. marraskuuta 1814 Boston – 24. tammikuuta 1880) oli yhdysvaltalainen luonnontieteilijä.
Arthur H. Compton
Nuoruus ja perhe
Arthur H. Comptonin lähtökohdat akateemiseen maailmaan olivat erinomaiset. Hänen isänsä Elias Compton oli professori ja Woosterin yliopiston dekaani. Arthurin vanhin veli Karl Taylor Compton opiskeli fysiikkaa ja päätyi myöhemmin MIT:n johtajaksi.
Thomas Mayo Brewer
Brewer valmistui Harvard Collegesta vuonna 1835 ja Harvard Medical Schoolista kolme vuotta myöhemmin. 26-vuotiaana Brewer toimitti halvan painoksen Alexander Wilsonin American Ornithologysta. Hän toimi lääkärinä muutamia vuosia, kunnes ryhtyi kirjailijaksi ja poliitikoksi. Myöhemmin hän toimi Boston Atlaksen toimittajana, jonka jälkeen hän siirtyi Swan & Tilestonin palvelukseen, joka muutti nimensä Brewer & Tilestoniksi Brewerin tultua yrityksen osakkaaksi vuonna 1857.
Arthur H. Compton
Nuoruus ja perhe
Compton opiskeli fysiikkaa Woosterin yliopistossa, mistä hän valmistui 1913. Opiskeltuaan Princetonin yliopistossa hän sai tohtorin tutkinnon valmiiksi 1916. Princetonissa Compton keksi elegantin menetelmän Maan pyörimisen havainnointiin, mutta ryhtyi pian tutkimaan röntgensäteilyä.
Vaimala
Vaimala on metsäinen kylä Eurajoen eteläosassa, noin 15 kilometriä Rauman pohjoispuolella. Vaimala oli aikaisemmin maatalousvaltainen kylä, mutta nyt kukaan asukkaista ei ole päätoimisesti maanviljelijä. Vaimala kuuluu Rikantilan koulupiiriin ja kylässä on parisenkymmentä asukasta, joista osa vain kesäasukkaina. Kylä on muodostunut Kareksen tilan ympärille ja sen läpi virtaa Lapinjoki. Kylän poikki kulkee myös rautatie ja Karran pysäkiltä pääsi vielä 80-luvulla junalla Raumalle ja Peipohjaan. Kylässä toimii yritys nimeltä Vaimala Oy.
Thomas Mayo Brewer
Brewer kulutti vapaa-aikansa osallistumalla useiden lintutieteellisten julkaisujen avustamiseen, mukaan lukien John James Audubonin Ornithological Biography. Brewer erikoistui lintujen munien ja pesien tutkimiseen. Parhaiten Brewer tunnetaan kolmiosaisesta teoksesta A History of North American Birds (1874–1884), jonka hän kirjoitti yhdessä Spencer Fullerton Bairdin ja Robert Ridgwayn kanssa.
Arthur H. Compton
Merkittävimmän tieteelliset löydöt
Vuonna 1918 Compton alkoi tutkia röntgensäteilyn sirontaa ja huomasi 1922, että röntgensäteilyn aallonpituus kasvoi, kun se sirosi vapaista elektroneista. Ilmiö nimettiin löytäjänsä mukaan Comptonin ilmiöksi. Säteilyn epäelastinen sironta osoitti, että valolla on aaltoluonteen lisäksi myös hiukkasluonne. Myöhemmin C. T. R. Wilsonin rakentamalla sumukammiolla pystyttiin näkemään sironnassa energiaa saaneiden elektronien radat. Wilson palkittiin Comptonin kanssa Nobelin palkinnolla samana vuonna. Ilmiön todensivat tarkemmin myöhemmin vielä koinsidenssimenetelmällä Compton ja A. W. Simon. Menetelmän avulla yksittäisen sirontatapahtuman sironnut säteilykvantti ja elektroni pystyttiin havaitsemaan yhtä aikaa. Samaan aikaan Saksassa Walther Bothe ja Hans Geiger olivat keksineet samantyyppisen koinsidenssimenetelmän.
Pekka Virtanen
Pekka ”Devil” Virtanen (s. 1964) on suomalainen pitkän linjan kitaristi sekä musiikkituottaja. Virtanen on kuulunut moniin tunnettuihin rock-yhtyeisiin, joita ovat mm. Leningrad Cowboys, Sleepy Sleepers, Freud Marx Engels & Jung ja Turo's Hevi Gee. Lapinlahden Lintujen jäsenenä hän oli vuosina 2002–2005. Virtanen oli mukana myös Irwin Goodmanin viimeisellä esiintymismatkalla.
Tuottajana Virtanen on toiminut muun muassa Marko Haavisto & Poutahaukat -yhtyeen levyillä.
Lisäksi Virtanen on toiminut lauluntekijänä muun muassa Sleepy Sleepersille, Freud Marx Engels ja Jung-yhtyeelle ja Leningrad Cowboysille. Paskan myivät -kappaleen sävellys on myös Virtasen käsialaa.
Cam Ranhin lahti
Cam Ranhin lahti on merenlahti Vietnamissa, noin 290 km koilliseen Ho Chi Minhin kaupungista. Lahtea on käytetty useasti laivastotukikohtana.
Venäjän laivasto käytti Cam Ranhin lahtea tukikohtanaan ennen vuoden 1905 Tsushiman salmen taistelua, jossa japanilaiset upottivat Venäjän vastaisessa sodassa merkittävän osan Tyynellemerelle siirrettyä Venäjän Itämeren laivastoa. Vuonna 1942 lahti toimi Japanin laivaston tukikohtana ennen sen Malesiaan suuntaunutta hyökkäystä. Vietnamin sodan aikana alue palveli Yhdysvaltain käyttämänä tukikohtana ja Yhdysvaltain poistuttua sitä hyödynsi Neuvostoliitto.
Peräpohjola
thumb|right|Peräpohjolan sijainti Suomessa. Peräpohjola (aiemmin myös Peräpohja,  tai vanhempi Överbotten) on historiallisen Pohjanmaan pohjoisin osa, jota välillä on pidetty erillisenä maakuntanakin  , mutta joka nykyisin luetaan Lapin maakuntaan. Se kuului pitkään Oulun lääniin, mutta vuodesta 1938 se muodosti tuolloin perustetun Lapin läänin eteläosan. Peräpohjolan itäisintä osaa sisältänyt Sallan–Kuusamon alue luovutettiin Neuvostoliitolle vuonna 1940 ja uudelleen 1944.
Nimenä Peräpohja kuuluu samaan kategoriaan kuin Länsipohja ja Pohjanlahti. Ruotsin kielessä vastaava kategoria käsittää Pohjanmaankin nimen. Ruotsiksi Länsipohja on Västerbotten, Pohjanlahti Bottniska viken, Peräpohjola Nordbotten ja Pohjanmaa Österbotten. Peräpohjola on nimen Peräpohja uudempi pidentymä.
Tavallisimmin Peräpohjolan katsotaan käsittävät seuraavat nykyiset ja entiset kunnat (entiset kunnat kursivoitu, kaupungit lihavoitu):
Kolarin ja Sallan alueella on kuitenkin selviä Lapille ominaisia luonnonmaantieteellisiä piirteitä, ja Posio taas saatetaan laskea Koillismaahan ja siten tavallaan myös Pohjois-Pohjanmaahan. Toisaalta joskus Peräpohjolaan lasketaan myös Muonio.
Peräpohjolan mukaan on nimetty myös yksi suomen kielen murrealueista, peräpohjalaiset murteet. Siihen kuuluvat kaikki yllä olevat kunnat lukuun ottamatta Ranuaa, joka kuuluu pohjoispohjalaiseen murrealueeseen, ja Posiota, joka kuuluu savolaismurteiden Koillismaan murrealueeseen.
Viime vuosikymmeninä Peräpohjola on kärsinyt pahoista muuttotappioista alueen perinteisten luontoon perustuvien elinkeinojen kuihtuessa. Maakunnan teollisuus on keskittynyt Kemi–Tornion alueelle. Vaikka Peräpohjolan maaperä ja ilmasto eivät sovellu kovin hyvin maataloudelle, sillä on tärkeä asema varsinkin Ranuan, Posion, Sallan ja Tervolan kunnissa. Metsätalouden asema on myös vankka, sillä maakunta on huomattava puuntuottaja sekä paikallisille että muualla Suomessa toimiville puunjalostustehtaille.
Vaikka historiallisessa mielessä Peräpohjolan valtaosa on Pohjanmaan pohjoisin osa ja toisaalta nykyään Peräpohjola kuuluu viralliseen Lapin maakuntaan, on sillä omia maisemallisia erityispiirteitä, joiden perusteella se voidaan katsoa erilliseksi kokonaisuudeksi. Sen luonto poikkeaa sekä Pohjois-Pohjanmaan että varsinaisen Lapin luonnosta paitsi lounaiskolkassa, missä olot ovat pohjoispohjalaiset sekä Kolarissa ja Sallan pohjoisosassa, missä luonto on Lapin luonnon tapaista. Peräpohjolan maisemia hallitsevat metsien peittämät vaarajonot ja niiden välissä olevat suuret suot. Vaarajonojen korkeus on 50 ja 200 metrin välillä. Tunnetuimmat vaarat ovat Aavasaksa (242 metriä merenpinnan yläpuolella) ja Rovaniemellä oleva Ounasvaara (204 m). Maakunnan itä- ja luoteisosissa on tuntureita, samaten kuin pohjoisimmassa osassa Tornionlaaksoa. Järvet ovat muodoltaan usein rikkonaisia ja vaarojen ympäröimiä. Järvet jakaantuvat lähinnä valtajokien mukaan joko Kemijoen tai Tornionjoen vesistöihin. Peräpohjola on osa pohjoista havumetsävyöhykettä. Maakunnan länsiosien maapinta-alasta 50–80 % on metsiä ja itäosien pinta-alasta 80 %. Metsien yleisin puu on mänty. Lehtipuuvaltaisia metsikköjä kasvaa aivan maakunnan lounaisosassa. Peräpohjolan soilla kasvaa pieniä mäntyjä, suot ovat laajoja rämeitä tai nevoja. Alueen ilmasto saa vaikutteita pohjoisesta sijainnista. Maataloudelle suotuisin ilmasto on rannikolla. Päivän pituus vaihtelee erittäin paljon vuodenaikojen mukaan vaikkei aivan yhtä paljon kuin Lapissa. Osa Peräpohjolasta on pohjoisen napapiirin pohjoispuolella, ja eteläisemmästäkin Peräpohjolasta voi nähdä keskiyön auringon, koska siellä on aurinkovuoria eli maankohoamia, joilta voi nähdä keskiyön auringon vaikka paikka on napapiirien välissä. Peräpohjolan aurinkovuoria ovat esimerkiksi Ounasvaara ja Aavasaksa.
Läntisin osa nykyisen Lapin maakunnan tai aiemman Lapin läänin eteläosana määritellystä Peräpohjolasta ei alun perin ole kuulunut historialliseen Pohjanmaan maakuntaan vaan on alkujaan osa Ruotsin historiallista Länsipohjan maakuntaa, josta muu osa vuonna 1809 jäi osaksi Ruotsia, kun Suomi tuolloin tuli osaksi Venäjää ja Suomen ja Ruotsin raja vedettiin Tornionjokea pitkin. Siksi tästä Peräpohjolan läntisimmästä osasta vielä nykyäänkin käytetään myös toisinaan nimiä Länsipohja tai Länsi-Pohja.
Ryhmä (etnologia)
Ryhmä on etnologiassa noin 30–50:n, enintään alle sadan, samansukuisen ihmisen joukko. Se on yleensä klaani tai laajennettu perhe. Joskus pygmien ja sanien kaltaisilla kiertelevillä metsästäjä-keräilijöillä on ryhmiin perustuva yhteiskunta. Ryhmän jäsenet ovat yleensä tasa-arvoisia, mutta ryhmässä saattaa olla erikoistunut šamaani ja suurmies big man. Ryhmän käsitteen esitteli kulttuuriantropologi Elman Service, jonka mielestä ryhmä on pienin ihmisyhteisö.
Ryhmä
Kymmenien ihmisten nomadiset ryhmät elävät lähes aina metsästyksellä ja luonnon antimien keräilyllä, ja niissä vallitsee yleensä tasa-arvo. Ryhmällä on monesti epävirallinen johto, joka voi olla vaikkapa kokenut metsästäjä, jonka neuvoja kuunnellaan, mutta jokainen ryhmän jäsen tekee päätöksensä itse. Ryhmäläiset kuuluvat samaan sukuun ja ovat käytännössä suurperhe. Ryhmäyhteiskunta syntyy niille seuduille, joilla ei kasva viljelykasveja tai ole suuria luonnonvarojen esimerkiksi riistan tai vesielueiden rannoilla kalastettavia kalojen keskittymiä. Näin ihmisten on liikuttava jatkuvasti syötäviä riistaa, kaloja, kasveja tms. etsien.
Tasa-arvoisuus tarkoittaa lähinnä taloudellista tasa-arvoa, eri ryhmäläisten arvovalta voi olla erilainen. "Johto" saattaa olla esimerkiksi joukko vanhimpia tai "big man", joka on hankkinut johtajuuden henkilökohtaisilla taidoillaan. Big manin asema ei periydy. Päätökset vaativat silti yleensä kaikkien hyväksynnän. Ryhmät ovat tavallisimpia harvaan asutuilla alueilla. Joidenkin tietojen mukaan yli 70 henkilön yksikkö hajoaa helposti sisäisiin riitoihin. Ryhmä on etnisesti yhtenäinen.
Ryhmä on pieni, liikkuva ja muuttuva ihmisten muodostama joukko. Ryhmä voi olla hyvinkin lyhytikäinen. Siihen tulee ja siitä lähtee ihmisiä. Siinä on vain vähän tai ei lainkaan kiinteän yhteiskunnan piirteitä. Ryhmä ei synnytä ruoka- tai muuta tarvikeylijäämää. Omaisuus jaetaan kaikkien kesken. Uskontoa pitävät yllä šamaani ja muut ryhmän jäsenet. Ryhmässä ei ole veroja, poliisia, lakia eikä armeijaakaan. Toisaalta vanhukset jätetään heitteille. Ruokaa voi toiselta ottaa kyselemättä, mutta kärsityt vääryydet saatetaan kostaa kenenkään puuttumatta asiaan. Big manin ja šamaanin lisäksi ryhmässä ei ole ammatillista tai muunlaista eriytymistä lukuun ottamatta sukupuoleen ja ikään pohjautuvaa työnjakoa. Suhteiden perusta ryhmässä on sukulaisuus. Nykymaailmassa ryhmäyhteisöjä on muun muassa mbuti-pygmeillä, saneilla ja joillain Australian aboriginaaleilla. Ryhmäyhteisö on todennäköisesti alkuperäisin inhimillisen yhteiskunnan muoto.
Ryhmässä ei ole perinnöllistä eikä oikein muutakaan johtajuutta, pysyvää asuinpaikka, maanjakoa, lakia, poliisia, sopimuksia, sosiaalista kerrostumista, byrokratiaa, vallan ja tiedon monopolia, lakia, asutuksen hierarkiaa, kleptokratiaa, ruoan tuotantoa viljelyllä, työnjakoa, veroja, orjuutta, ylellisyystavaroita, julkisia rakennuksia ja lukutaitoa, joista monet ovat aikain joillekin mutkikkaammille yhteiskunnille ominaisia.
Pygmien ryhmät
Pygmeistä akat, bakat ja mbutit elävät pienryhmissä, joissa on monta toisilleen sukua olevaa perhettä. Perheet ryhmittyvät, koska suurriistan metsästys onnistuu vain ryhminä. Tällöin leireissä on alle 50 ihmistä. Ryhmien koko muuttuu jatkuvasti, kun perheet vierailevat sukulaistensa luona. Perheet asuvat toistaan erillään majoissaan. Ryhmissä kunnioitetaan vanhinta miestä, joka on ryhmäläisten isä, eno tai muu sellainen, joka ei kuitenkaan koskaan käske ketään. Riitoja ratkaistaan puhumalla, ihmisten lähtemisellä joksikin aikaa pois ryhmästä tai rituaalien avulla. Omaisuus jaetaan kaikkien kesken. Yksiavioisuus vallitsee, miehet ja naiset ovat suunnillaan tasa-arvoisia. Silti työnjakoa on, esim. naiset keräävät kasviravinnon, esim. syötävät lehdet, jamssin ja sienet. Miehet metsästävät. Metsästysmenetelmä riippuu muun muassa riistasta, vuodenajasta ja ryhmän koosta. Suurnisäkkäitä, muun muassa norsuja, metsästetään sadekaudella keihäin aseistautunein miesryhmin. Ajometsästyksessä monen leirin miehet, naiset ja lapset ajavat muun muassa piikkisikoja metsään levitettyihin verkkoihin. Ajometsästykseen liittyvät tärkeimmät uskonnolliset menot ja avioliittojen solmiminen. Yksin liikkuvat miehet metsästävät apinoita. Leirit siirretään joskus suuren asuinalueen toiseen osaan. Mbutien ryhmä jakautuu, jos sen koko on yli 7–14 perhettä.
Heimo ja ryhmä
Heimo on ryhmää suurempi, ja siinä on yleensä jonkinlainen johto toisin kuin ryhmässä. Monet heimot koostuvat ryhmistä, esim. ojibwa-intiaanit. Heimot ovat yleensä ryhmää pitkäikäisempiä.
Makroryhmä ja mikroryhmä
Mikroryhmä vastaa yhtä perhettä ja makroryhmä ryhmää. Näin makroryhmä koostuu mikroryhmistä. Toisin sanoen ryhmä koostuu perheistä. Monesti makroryhmä hajoaa tiettyinä vuodenaikoina mikroryhmiksi. Tämä tarkoittaa sitä, että ryhmä hajaantuu perheiksi esimerkiksi metsästämään.
Kovuus
Kovuus on materiaalin mekaaninen ominaisuus, kyky vastustaa muodonmuutosta eli naarmuuntumista, kulumista ja leikkaantumista. Kovuutta mitataan useilla eri tavoilla, joista tärkeimmät ovat Rockwell-kovuus, Brinell-kovuus, Vickers-kovuus ja Mohsin kovuus. Kovin luonnossa esiintyvä aine on timantti, mutta sitäkin kovempia boorioksideja voidaan valmistaa synteettisesti.
Metalliseosten kovuuteen vaikuttavat useat eri seikat, kuten:
Kovuusmittaukset eivät anna kertamittauksella tarkkaa tulosta vaan mittauksia on käsiteltävä tilastollisesti. Samaten kovuusarvoja ei tulisi ilmoittaa "liian" tarkasti. Esimerkiksi kovuusarvo 85,5 HV10 ei ole järkevä, koska samasta kappaleesta mitatuilla HV10 arvoilla on tyypillisesti +/- 2 yksikön hajonta.
Eri kovuusasteikoille on tehty muuntotaulukoita, mutta niiden käytössä tulee olla varovainen. 10 % muunnosvirhe on paitsi mahdollinen, myös todennäköinen.
Mohsin kovuus
Mohsin kovuus on yksinkertainen tapa luokitella mineraaleja, ja sitä on käytetty jo vuodesta 1822. Asteikkoon kuuluu kymmenen mineraalia, jotka on luokiteltu 1–10. Asteikon kovempi mineraali naarmuttaa pehmeämpää. Asteikko ei ole tasavälinen ja väliin jäävää kovuutta on vaikea arvioida.
Sven Dimberg
thumb|250px|Tarton yliopiston luento-ohjelma syksyllä 1674. Punaisella on kehystetty Sven Dimbergin luentojen aihepiirit, josta köy ilmi esimerkiksi luennointi Newtonista. Sven Dimberg (vuodesta 1719 eli aateloimisen jälkeen Dimborg, 1661 Länsi-Götanmaa – 12. kesäkuuta 1731 Tukholma) oli ruotsalainen matemaatikko ja juristi. Hän toimi matematiikan professorina Turun akatemiassa ja Tarton yliopistossa sekä tuomarin tehtävissä Liivinmaalla (Riiassa) ja sittemmin laamannina Ruotsinmaan puolella.
Kovuus
Mohsin kovuus
Tutkittavaa ainetta naarmutetaan näillä eri mineraaleilla ja verrataan niiden kovuutta.
Kynnen kovuus on noin 2,5 (naarmuttaa kipsiä) ja puukon terän kovuus 5,5.
Sven Dimberg
Dimbergin vanhemmat olivat Synnersbergin kirkkoherra Anders Dimbodius ja Kristina Gyllbackius. Dimbergin puoliso oli vuodesta 1691 lähtien Maria Kristina Merling (noin 1672–1742); parilla ei ollut lapsia.
Kovuus
Vickers-kovuus
Materiaalin Vickers-kovuus määritetään laitteistolla, jossa tylpän pyramidin muotoinen timanttikärki painaa materiaaliin tietyllä voimalla. Pyramidin kylkien kulma on 136° ja painona on 1–100 kilopondin voima. Paino pidetään 10–15 sekunnin ajan. Tämän jälkeen kappaleeseen syntyneen kuvion mitat mitataan mikroskoopilla ja eri mittauskertojen keskiarvona lasketaan materiaalin kovuus. Kovuus saadaan jakamalla massa syntyneen kuvion koolla. Yleisimmät kovuusmittaukseen käytetyt laitteet käyttävät 1, 2, 5, 10, 30, 50 ja 100 kp:n voimia.
Sven Dimberg
Dimberg tulii ylioppilaaksi sekä Uppsalassa 1676 että Turussa 1677. Hän valmistui filosofian maisteriksi Uppsalan yliopistosta 1685, jonka jälkeen matkusti ulkomaille. Matkustaessaan Englannissa hän osti Isaac Newtonin vuonna 1687 julkaistun Philosophiae Naturalis Principia Mathematican. Hän oli mahdollisesti ensimmäinen, joka opetti Newtonin luonnontieteellisiä teorioita ruotsalaisissa yliopistoissa.
Kovuus
Vickers-kovuus
Eri massoilla mitatut arvot ovat vertailukelpoisia. Kuormitusmassa valitaan ainepaksuuden ja mitattavan materiaalin mukaan.
Brinell-kovuus
Brinell-kovuustestissä materiaaliin painetaan 10 mm halkaisijaltaan olevalla karbiditeräksestä valmistetulla pallolla. Käytetyt voimat ovat 3000, 1500 tai 500 kp.
Rockwell-kovuus
Rockwellin pintakovuuskokeessa käytetään joko timanttikärkeä tai teräspalloa. Tunkeuma mitataan samassa kokeessa sekä pienemmällä että suuremmalla massalla kokeen aikana. Rockwell-kovuuden yksikkö on HRx. Yksikön viimeinen kirjain kuvaa kuormitusmetodia missä muuttujina ovat penentraatori ja kuormitusmassa. Eri metodeja on 15 erilaista ja niitä merkitään kirjaimella A – V. Kuormitusmetodi valitaan ainepaksuuden ja mitattavan materiaalin mukaan.
Shore-kovuus
Kuten Rockwell-kovuudessa, myös Shore-kovuudella on useita eri luokkia, jotka on ilmaistu kirjaimin A, B C tai D. Shore-kovuudella kuvataan pehmeiden aineiden, kuten elastomeerien ja kumien kovuuksia.
Leebin kovuuskoe
Leebin kovuuskokeessa materiaalin pintaan törmäytetään kuula, jonka nopeus mitataan sekä ennen osumaa että pinnasta kimpoamisen jälkeen. Koekappaleen törmäyksessä absorboima energia edustaa sen dynaamista Leebin kovuutta.
Muut
Vakiokokeiden lisäksi on erilaisia mikrokovuustestejä, joilla voidaan mitata vaikka eri rakeiden kovuuksia monifaasisen metallin hieestä. Yleensä näissä kokeissa käytetään alle 1 kg massoja ja tunkeumat mitataan ±0,2 µm tarkkuudella.
Harlu
thumb|150px|right|Harlun epävirallinen perinnevaakuna. Harlu on entinen Suomen kunta, joka sijaitsi Laatokan Karjalassa lähellä Sortavalaa Neuvostoliitolle vuonna 1944 luovutetulla alueella. Harlun pinta-ala oli vuonna 1939 252,6 km² ja asukasluku 7 828.
Harlun seurakunnan ja kunnan perustaminen
Jänisjärvestä Laatokkaan laskevan Jänisjoen rantamille syntyi 1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alussa nopeasti kasvava teollisuusyhdyskuntien sarja. Muista lähitienoista nopeasti erottautuvalle jokilaaksolle ryhdyttiin puuhaamaan omaa itsehallintoa 1900-luvun alkuvuosina.
Harlun evankelisluterilaisen seurakunta perustettiin Keisarillisen Suomen senaatin 4. huhtikuuta 1916 tekemällä päätöksellä. Uusi seurakunta aloitti toimintansa vappuna 1918. Seurakuntaan lohkaistiin alueita Sortavalan maaseurakunnasta ja Ruskealan seurakunnasta. Myöhemmin seurakuntaan liitettiin myös osia Impilahden ja Soanlahden seurakunnista. Ortodoksista seurakuntaa Harluun ei perustettu, vaikka huomattava osa alueen asukkaista olikin ortodokseja. Harlun ortodoksit kuuluivat Sortavalan ja Suistamon ortodoksisiin seurakuntiin.
Uuden seurakunnan perustamisen jälkeen ryhdyttiin alueella puuhaamaan myös oman kunnan perustamista. Ensimmäinen uuden kunnan perustamiseen tähtäävä kokous järjestettiin 1. toukokuuta 1921 ja anottiin valtioneuvostolta lupaa itsenäisen kunnan perustamiseen. Lupa saatiinkin ja myös Sortavalan maalaiskunnan kanssa syntynyt kiista saatiin ratkaistuksi, ja uusi kunta saattoi aloittaa toimintansa 1. elokuuta 1922. Uuden kunnan pinta-ala oli 210 km² ja asukasluku hieman alle 5 000 henkeä. Molemmat luvut ehtivät kasvaa ennen kunnan toiminnan lakkaamista.
Elämää Harlussa
Harlun kunnan aluetta hallitsee Jänisjärvestä Laatokkaan laskeva Jänisjoki, jonka vuolaasti virtaaviin koskiin oli hyvä perustaa teollisuuslaitoksia. Jokilaaksosta muodostui nopeasti erittäin voimakas puunjalostukseen keskittynyt teollisuuskeskus, jonka ympärille uusi kunta perustettiin. Toki Harlun alueella toimi myös lukuisa määrä maanviljelijöitä, mutta teollisuustyöntekijöiden osuus väestöstä oli poikkeuksellisen suuri. Jänisjoen varteen perustettiin kolme merkittävää tehdasta.
Hämekosken tehtaat
Jänisjoen yläjuoksulle Hämekoskeen oli 1800-luvun lopulla perustettu voimalaitos sekä Suomen ensimmäinen karpiiditehdas. Tehtaan toiminta jouduttiin kuitenkin lopettamaan karpiidin huonon menekin vuoksi ja tilalle valmistui vuonna 1902 puuhiomo ja kartonkitehdas. Puuhiomo korvattiin vuonna 1918 vaneritehtaalla. Vuonna 1921 valmistui vielä rautasulattamo rautaromun sulattamista varten. Hämekosken tehtaiden toiminta lakkasi rakennusten vaurioiduttua pahoin talvisodan pommituksissa. Hämekosken tehtaat toimivat aluksi nimellä Hämekoski Aktiebolaget ja sittemmin Karelia Wood -nimellä.
Leppäkosken tehtaat
1900-luvun alkuvuosina perustettiin Leppäkosken kylään (Harlun kirkonkylä) voimalaitos, saha, puuhiomo sekä paperi- ja tiilitehdas. Leppäkoski Fabrikers Aktiebolag joutui vaikeuksiin 1920-luvun alkuvuosina uusien sahojen aiheuttaman kilpailutilanteen ja Venäjän markkinoiden tyrehtymisen vuoksi. Ratkaisuksi muodostui uuden voimalaitoksen ja selluloosatehtaan perustaminen. Talvisota koitui myös Leppäkosken tehtaiden toiminnan päätepisteeksi.
Läskelän tehtaat
thumb|250px|Läskelän tehtaat Läskelänkoski kasvoi Harlun merkittävimmäksi teollisuuskeskittymäksi. Läskelänkoskeen oli Venäjän tykistöhallitus perustanut pienen sahan jo 1800-luvun alussa. Tykistöhallituksen luopuessa sahasta vuonna 1860 siirtyi koski tehtaineen Wärtsilän rautaruukin perustajan ja omistajan Nils Ludvig Arppen haltuun.
Vuonna 1893 tehdas aloitti toimintansa puuhiomona ja vuonna 1905 tehtaaseen lisättiin paperikone. Myös sahaa laajennettiin. Läskelän tehtaat saivat nimekseen Läskelä Bruks Aktiebolag. Venäjän markkinoille tarkoitetun ruskean paperin valmistuksesta siirryttiin valkean sanomalehtipaperiin Suomen itsenäistyttyä ja idänkaupan tyrehdyttyä. Yhtiö osti vuonna 1924 talousvaikeuksiin ajautuneet Leppäkosken tehtaat. Vuonna 1935 Läskelän tehtaat siirtyivät Kymin Osakeyhtiön haltuun. Läskelän tehtaat pystyivät Harlun ainoina teollisuuslaitoksina jatkamaan toimintaansa myös jatkosodan aikana. Sodan jälkeen tehtaan toiminta jatkui neuvostoliittolaisten omistuksessa.
Harlun koulut
Kunnallisten kansakoulujen lisäksi toimi Läskelän kylässä 1920-luvulta alkaen ammattikoulu, jossa opetettiin pojille puu- ja metallitöitä sekä tytöille kotitaloutta ja käsitöitä. Koulu palveli etenkin Läskelän tehtaan työntekijöiden koulutustarpeita. Vuonna 1938 käynnistyi Harlussa Mieskotiteollisuuskoulun toiminta. Koulu joutui lopettamaan toimintansa nopeasti Talvisodan sytyttyä. Omaa oppikoulua Harluun ei koskaan perustettu, vaan opinhaluisten täytyi suunnata kohti Sortavalan kouluja.
Lukuvuonna 1937–1938 kunta oli jaettu 11 koulupiiriin. Ainakin seuraavat kansakoulut toimi Harlun kunnassa: Läskelässä (1882–), Hämekoskella (1898), Harlu (1900–), Joensuussa (1900–), Häyskynvaarassa, Paussussa, Heinäjoella (1914–) ja Läskelässä (1918–) sekä Viisossa.
Harrastustoimintaa Harlussa
Harlussa toimi aktiivinen suojeluskunta, jolla oli myös oma meriosasto. Lähes jokaisella kylällä oli myös oma työväenyhdistyksensä. Harlulaisten liikuntaharrastuksesta pitivät huolta Harlun Urheilijat, pesäpallon parissa toiminut Urheiluseura Hyrske ja Voimistelu- ja Urheiluseura Läskelän Riento. Nuorille tarjosivat toimintaa partiolippukunnat Läskelän Toimenpojat ja Tytöt, Jänisjoen Vesat sekä Jananuksen Joukamot. Harlussa toimi myös Lotta-Svärd -osasto, metsästys- ja ampumaseura, nuorisoseuroja, marttayhdistyksiä, kaksi maamiesseuraa, kuoroja ja orkestereita sekä opettajayhdistys.
Talvisota ja välirauhan aika
Talvisodan aikana eivät harlulaiset joutuneet vielä evakkotaipaleelle, sillä sotatoimet eivät ulottuneet kunnan alueelle saakka. Ainoastaan kunnan itäisimpien osien asukkaat joutuivat lähtemään pakoon lähestyvää sotaa. Moskovan rauhassa 1940 Harlu siirtyi Neuvostoliiton haltuun, joten harlulaisten täytyi kuitenkin jättää kotiseutunsa sodan päätyttyä. Harlulaisten evakkojunat suuntasivat Kontiolahdelle, josta evakot siirtyivät Pohjois-Savon kautta Keski-Pohjanmaalle. Välirauhan aikana kunnantoimisto toimi ja hoiti harlulaisten asioita Nilsiässä, Kälviällä ja Kokkolassa. Jatkosodan sytyttyä kunnantoimisto palasi Harluun. Harlun seurakunnan kirkkoherranvirasto oli evakossa Kokkolassa, josta sekin palasi takaisin Harluun kesällä 1941. Syksyn aikana palasi valtaosa harlulaisista evakkopaikkakunniltaan takaisin kotiseuduilleen.
Jatkosota ja lopullinen evakkomatka
Toisen kerran harlulaiset joutuivat evakkotaipaleelle Jatkosodassa Neuvostoliiton suurhyökkäyksen edellä kesällä 1944. Evakkojunat suuntasivat tällä kertaa Etelä-Pohjanmaalle. Kunnantoimisto suuntasi tällä kertaa Kauhavalle ja sittemmin Tikkakoskelle.