cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sileäkarvainen skotlanninpaimenkoira
Merle Collie
1800-luvulla collie-asiantuntija W.P. Arkwright yritti jalostaa blue merleistä sileäkarvaisista collieista kokonaan oman rotunsa, joka tunnettiin siihen aikaan nimillä merlecollie (Marled Collie), marmoroitu collie (Marbled Collie) ja harlekiinicollie (Harlequin Collie). Huolellisesta jalostusohjelmastaan huolimatta hän törmäsi suureen ongelmaan: blue merle x blue merle -yhdistelmistä seurasi usein kuuroja, sinisilmäisiä ja kokonaan valkoisia yksilöitä. Mahdollisesti tästä johtuen uuden rodun luomisprojekti ei kestänyt kovin kauaa.
Terveys
Collie on yleisesti katsottuna terve rotu. Collie kuuluu Suomen Kennelliiton perinnöllisten vikojen ja sairauksien vastustamisohjelmaan PEVISAan. Jotta colliepennut rekisteröitäisiin, niiden vanhemmilla täytyy olla lonkka- ja kyynärkuvauslausunnot ja silmätarkastustulokset. Lyhytkarvaisen collien perinnöllisiin sairauksiin kuuluvat mm. lonkkaniveldysplasia, CEA ja haiman vajaatoiminta. Lonkkaniveldysplasia eli lonkkanivelen kasvuhäiriö on perinnöllinen vika, mutta se ei kuitenkaan periydy selvän ja yksinkertaisen kaavan mukaan. Lonkkavian ilmenemiseen vaikuttavat paljon myös ympäristötekijät. Sileäkarvaisella colliella ei lonkkavikaa kuitenkaan ole ongelmaksi asti.
CEA (Collie eye anomaly) on yleisnimitys collierodulla tavattaville silmäsairauksille. Se on hyvin yleinen, mutta onneksi se on vain todella harvoin vakava. Nykyään CEA:lle on olemassa geenitesti ja jalostuskoiria geenitestataan melko paljon, joten tilanne on CEA:n osalta paranemassa. CEA:n ensimmäinen aste, CH ja CRD ei vaikuta koiran näkökykyyn mitenkään. Toinen aste, coloboma ei yleensä vaikuta koiran näkökykyyn. Kolmas aste ablaatio vaikuttaa näkökykyyn heikentävästi, ja koira saattaa jopa sokeutua kokonaan. Se on kuitenkin harvinaista, ja useimmiten se näkyy vain toisessa silmässä, jolloin näkökyky ei mene kokonaan. Neljäs muoto on silmänsisäiset verenvuodot. Se voi osittain parantua, mutta on todennäköistä että niitä ilmenee iän myötä uudelleen. Tämä on todella harvinainen, mutta kuitenkin äärettömän vakava tila colliella, ja voi aiheuttaa kivuliasta silmän sisäistä painetta. Sileäkarvaisella collieilla silmäsairauksia ei esiinny yhtä paljon kuin pitkäkarvaisilla.
Ronald Lacey
Ronald Lacey oli englantilainen näyttelijä. Hän esiintyi muun muassa elokuvissa Kadonneen aarteen metsästäjät, Indiana Jones ja viimeinen ristiretki sekä Red Sonja. Lacey näytteli eri elokuvissa muun muassa Arnold Schwarzeneggerin, John Rhys-Daviesin ja Harrison Fordin rinnalla.
Ura
Lacey kävi koulua Harrow Weald Grammar Schoolissa. Suoritettuaan asepalveluksen ja Lontoon Academy of Music and Dramatic Artsin hän aloitti näyttelemisen vuoden 1961 TV-sarjassa ''The Secret Agent. Hänen ensimmäinen merkittävä roolinsa oli Royal Court Theatressa vuoden 1962 Chips with Everything'' -näytelmässä. Laceylla oli epätavallinen mopsimainen ulkonäkö, johon kuuluivat nappisilmät ja erikoisen malliset posket ja jonka avulla hän sai toistuvasti erikoisia rooleja näytelmissä ja elokuvissa.
Näyteltyään vuosina 1960–1970 brittiläisessä TV:ssä erilaisissa rooleissa, joihin lukeutui ikimuistoinen Harrisin rooli Ronnie Barkerin tilannekomediassa Hilut kintuissa, Lacey sai vihdoinkin roolin, joka antoi hänen näyttää kykynsä. 1970-luvun lopussa Lacey oli näet pettynyt näyttelijänuraansa, ja hän harkitsi kykyjenvälitystoimiston perustamista. Juuri silloin Steven Spielberg ehdotti Laceylle roolia natsivihollisena elokuvassaan Kadonneen aarteen metsästäjät. Elokuvan saaman suosion ansiosta Lacey muutti mieltään uransa suhteen. Hän näytteli tämän jälkeen useissa elokuvissa vihollisen roolissa seuraavien viiden-kuuden vuoden aikana. Hän esiintyi muun muassa Saharassa Brooke Shieldsin kanssa ja vuoden 1985 Red Sonjassa Arnold Schwarzeneggerin kanssa. Laceylla oli rooli myös vuoden 1982 elokuvassa Firefox, jossa esiintyi myös Clint Eastwood. Firefoxissa Laceyn roolihahmona oli tiedemies, joka auttoi länttä rautaesiripun takaa.
Yksityiselämä
Lacey syntyi Harrow’ssa Lontoossa. Hänet tunnettiin jalomielisyydestään ja lämpimästä suhtautumisestaan faneja kohtaan, mutta hän oli yhtälaisesti tunnettu Lontoon teatterin näyttämöllä myös suuresta kiintymyksestään alkoholiin ja tupakkaan. Hän esiintyi usein juorulehdissä.
Lacey oli kahdesti naimisissa. Hän oli ensin naimisissa näyttelijätär Mela Whiten kanssa, jonka kanssa hän sai kaksi lasta 1960-luvulla, Rebeccan ja Jonathanin, joista kummastakin tuli näyttelijöitä. Myrskyisän eron jälkeen hän meni uudelleen naimisiin vuonna 1972. Hänen toinen vaimonsa Joanna Baker synnytti hänelle hänen kolmannen lapsensa Matthew'n. Laceyn tyttärestä Rebeccasta tuli televisiossa suosittu BBC:n sarjassa Sairaalaelämää. Hänen poikansa Matthew on Hammer Film Productionsissa toimivan Barbara Shelleyn kummipoika.
Lacey oli syntyperältään walesilainen, ja hän omisti perheineen mökin Walesissa, missä he viettivät yhdessä useita lomia. Mökki periytyi Laceyn kolmelle lapselle hänen kuolemansa jälkeen.
Kuolema
Lacey kuoli Lontoossa maksan vajaatoimintaan 15. toukokuuta 1991. Laceyn tytär Rebecca huolehti isästään ennen tämän kuolemaa. Lacey haudattiin vasta noin kolmen kuukauden kuluttua hänen kuolemansa jälkeen.
Filmografia
Elokuvat
TV
Grahovo
Grahovo (, tai Грак, Grak) on kylä ja maalaiskunta Udmurtiassa Venäjällä. Se sijaitsee Umjakin sivujoen Adamkan varrella 164 kilometriä Iževskistä lounaaseen. Kylä on Grahovon piirin keskus. Asukkaita on 3 400 henkeä (vuonna 2002).
Kylä on perustettu vuonna 1813. Sen asukkaat ovat etupäässä venäläisiä, udmurtteja, mareja ja tataareja.
Grahovosta on maantieyhteydet Alnašiin, Kizneriin ja Možgaan. Siellä toimii elintarviketeollisuutta, tiilitehdas ja puunjalostuslaitos. Osa asukkaista työskentelee maataloudessa. Kylässä on keskikoulu, ammattikoulu, kulttuuritalo, kaksi kirjastoa ja piirisairaala.
Aiheesta muualla
56.04472°N, 51.95528°W
A. Aimo ja Dallapé-orkesteri 3
A. Aimo ja Dallapé-orkesteri 3 on A. Aimon kokoelma-albumi johon on koottu vanhoja savikiekkokappaleita. Dallape-orkesteri säestää A. Aimoa.
Lobsang Sangay
thumb|Lobsang Sangay Lobsang Sangay (s. 1968) on lakimies ja Tiibetin pakolaishallituksen pääministeri. Pääministerin virkaan hänet valittiin huhtikuussa 2011. Hänen roolinsa on edeltäjiään merkittävämpi tiibetiläisten uskonnollisen johtajan dalai-laman siirrettyä kaikki poliittiset tehtävänsä pääministerille. Sangay keräsi pääministerivaalissa 55 prosenttia äänistä. Vaaleissa äänesti liki 50 000 ulkomailla asuvaa tiibetiläistä. Sangay vannoi virkavalansa 8. elokuuta 2011.
Ibrahima Dahirou Dembélé
thumb|Puolustusministeri Dembélé (vasemmalla) tervehtii maavoimien esikuntapäällikkö Kéba Sangaréa syyskuussa 2019. Ibrahima Dahirou Dembélé (s. 9. tammikuuta 1967 Ségou ) on malilainen kenraali. Hän on toiminut maan puolustusministerinä vuodesta 2019 lähtien.
Dembélé on opiskellut Katin ja Koulikoron sotakouluissa, Montpellierin jalkaväkikoulussa Ranskassa sekä Bandungin sotakoulussa ja Jakartan puolustuskorkeakoulussa Indonesiassa. Hän on palvellut eri puolilla Malia sekä työskennellyt Koulikoron sotakoulun opettajana.
Dembélé nimitettiin Malin asevoimien esikuntapäälliköksi vuoden 2012 sotilasvallankaappauksen aikana. Hän hoiti tehtävää seuraavaan vuoteen saakka. Helmikuussa 2018 Dembélé nimitettiin kenraalimajurina armeijan päätarkastajaksi. Päätös herätti epäilyjä tuomiotaan odottavien vallankaappajien paluusta politiikkaan.
Dembélé nimitettiin Boubou Cissén hallituksen puolustus- ja veteraaniministeriksi toukokuussa 2019.
Vilho Kuorikoski
Vilho Antero Kuorikoski (24. huhtikuuta 1892 Helsinki – 25. maaliskuuta 1946 Helsinki) oli suomalainen näytelmäkirjailija.
Kuorikoski kävi kansakoulun ja sen jälkeen Sortavalan merimieskoulun, josta hän valmistui laivuriksi. Hän toimi sisävesilaivurina ja teki lisäksi sekatyömiehen ja talonmiehen töitä. Hän asui Vihdissä vuosina 1913–1921 ja uudelleen vuodesta 1925 alkaen. Kuorikoski oli Vihdissä asuessaan työssä konepuuseppänä Edvard Helteen puusepänverstaassa. Viimeksi hän oli Vihdin seudun osuusliikkeen talonmiehenä. Kuorikoski kuoli tapaturmaisesti 54-vuotiaana.
Kuorikoski kirjoitti useita seuranäytelmiä, joista monia esitettiin Vihdin Nummelan työväentalolla jo käsikirjoitusvaiheessa.
Vilho Kuorikoski oli naimisissa Amanda Ihanderin kanssa. Heillä oli viisi lasta.
Ta Ha
Ṭā Hā (/ˈtääˈhää/; arab. طه / طٰهٰ ) eli TH:n suura on Koraanin 20. suura joka sisältää 135 jaetta. Se on saanut nimensä ensimmäisen jakeen mystisistä kirjaimista TH (arab: طه ).
Suuraan liittyy tarina, jonka mukaan juuri tämän suuran lukeminen sai Umar ibn al-Khattabin kääntymään islamiin. Umarin kääntyminen islamiin tapahtui Ibn Ishaqin ja Ibn Hishamin kertoman mukaan seuraavasti. Umar lähti tappamaan Muhammedia, koska tämä oli aiheuttanut heimossaan hajaannusta ja solvannut sen jumalia. Hänelle sanottiin, että menisi mieluummin kotiinsa, sillä hänen sisarensa Fatima miehensä kanssa oli jo kääntynyt islamiin. Kun Umar meni heidän luokseen, Fatima piilotti TaHa -suuran sisältävän lehden reitensä alle. Välikohtauksen jälkeen, jossa Umar iski sisarensa nenän verille, hän sai lehden, kun suostui ensin peseytymään, sillä Fatiman mukaan lehteen saivat koskea vain puhtaat. Luettuaan TH:n suuran Umar huudahti: "Kuinka kaunista ja jaloa puhetta!" Umar kääntyi islamiin, ja hänestä tuli myöhemmin mahtava hallitsija, järjestyksessä toinen oikeaan johdetuista kalifeista.
Sisältö
TH:n suura on muitten tapaan sisällöltään hajanainen ja sisältää useita toisiinsa liitettyjä kokonaisuuksia. Erikoisuutena on Moosesta koskeva laaja osuus. Myös Aadamista kerrotaan lyhyesti. Tuomiopäivään ja siitä varoittamiseen palataan toistuvasti.
"Mystiset kirjaimet"
Suura alkaa jakeella 1, joka kuuluu: "TH" (luetaan tää, hää). Kaikkiaan 29 suuraa alkaa mystisillä kirjaimilla, joiden merkitystä on satoja vuosia yritetty selittää. Tabari kirjoitti 900-luvulla kirjaimista pitkän esseen, jossa hän kävi läpi erilaisia ehdotettuja ratkaisuja. Niihin kuuluivat arvelut, että kyseessä olisi Jumalan tai suuran nimi, Koraanin nimi, Jumalan ominaisuus, valaformula, jokaisella kirjaimella olisi oma merkitys, kyseessä olisi avauslause, kirjaimilla on numeroarvo, kyseessä olisi salaisuus jne. Tabari asettuu sille kannalle, että jokainen kirjain kantaa omaa merkitystään, joka koostuu useista merkityksistä, joihin kuuluvat Jumalan, nimi, hänen ominaisuutensa ja niin edelleen.
Jaakko Hämeen-Anttila asettuu valaformulan kannalle. Christoph Luxenberg etsii ratkaisua syyrialais-antiokialaisen kirkon perinteestä. Liturgiseen rukouskirjaan merkittiin lyhenteillä hetkijumalanpalveluksessa (Officium) käytetyt psalmit. Kristillisissä kirkoissa hetkijumalanpalvelus koostuu edelleen psalmeista, hymneistä ja Raamatun lukukappaleista. Kun käytössä ovat yksittäiset kirjaimet, ne voisivat olla viittauksia tiettyyn psalmiin, kun taas kirjainyhdistelmät voisivat olla lyhenteitä. Kun TH tulkitaan syyroaramean pohjalta, se tarkoittaa "Hän (Herra) on hyvä".
Jumala ja Koraani
Suuran ensimmäinen kokonaisuus (2–8) mainitsee, että Koraani on lähetetty varoitukseksi niille, jotka pelkäävät (viimeistä tuomiota). Jakeet kuvailevat Jumalan mahtavuutta.
Mooses
Pääosa suurasta kertoo 2. Mooseksen kirjasta löytyviä asioita Mooseksesta (jakeet 9-98). Kokonaisuus alkaa kysymyksellä: "Oletko kuullut Mooseksen tarinan?" Vastaavuudet Moosekseen kirjaan ovat kuitenkin vain sinne päin, sillä kertomukset ovat voimakkaasti typistyneet ja vääristyneet. Islamilaisen tulkinnan mukaan Koraanin kertomukset ovat kuitenkin alkuperäisiä, ja ne ovat päinvastoin vääristyneet Mooseksen kirjoissa. Kyseessä on Koraanin laajin Moosekseen keskittynyt jakso. Kokonaisuus päättyy Jumalan ylistykseen jakeessa 98.
Tuomiopäivä
Seuraava kokonaisuus (jakeet 99–112) alkaa toteamuksella, että näin on kerrottu tarinoita siitä, mitä on tapahtunut, ja ne on tarkoitettu muistutukseksi. Teksti siirtyy jälleen tuomiopäivään, jolloin pasuunaan puhalletaan ja kuolleet herätetään. Heränneet sanovat olleensa haudassa kymmenen päivää, mutta he saavat tietää olleensa siellä vain päivän. Tuomion päivänä vuoret jauhetaan tasaiseksi tomuksi. Toisen puolesta voi puhua vain se, jolle Armollinen on antanut luvan. Kohta viittaa kristinuskossa esiintyvään esirukoustapaan. Korostetaan uskon ja hyvien tekojen tärkeyttä.
Koraanin lukeminen
Jakeet 113-114 korostavat, että Koraanin kieli on arabiaa ja puhuvat Koraanin esittämistä varoituksista. Neuvotaan, ettei sen lukemista pidä kiirehtiä ennen kuin se on kokonaan ilmoitettu.
Aadam ja syntiinlankeemus
Aihe siirtyy Aadamiin (115–123) ja mainitaan paholainen, Iblis, joka ei suostunut kumartamaan Aadamia. Tarinaa ei löydy Raamatusta. Lyhyesti puhutaan myös syntiinlankeemuksesta jakeissa, jotka ovat suuraan tehtyjä myöhempiä lisäyksiä.
Tuomiopäivä
Suura palaa käsittelemään ikäviä asioita, joita ylösnousemuksen päivänä kohtaavat ne, jotka eivät usko varoituksiin (jakeet 124-129).
Kehotus rukoilla viisi kertaa vuorokaudessa
Viimeinen kokonaisuus (jakeet 130–135) alkaa kehotuksella rukoilla viisi kertaa päivässä: yöllä, ennen auringonnousua, keskipäivän molemmin puolin sekä ennen auringonlaskua. Ajoitukset eivät vastaa islamissa voimassa olevia rukousaikoja ja muistuttavat enemmän luostareiden käytäntöjä. Kristillisissä luostareissa hetkipalveluksia oli normaalisti yhdeksän, joista yksi, vigilia, oli yöllä. Benedictus Nursialaisen luostarisäännön mukaan se oli hiukan yön puolivälin jälkeen.
Lopuksi luvataan, että hurskaat menestyvät ja käsitellään epäuskoisten esittämää kysymystä, miksi Herralta ei tule merkkiä. Vastaus on, että "kyllä te vielä saatte tietää". Jaakko Hämeen-Anttila katsoo, että viimeinen kokonaisuus on "Muhammadin rohkaisua". Tulkinta perustuu islamiin, sillä suura ei missään mainitse Muhammedia nimeltä.
Suuran alkuperä ja historia
Nöldeken luokituksessa suura kuuluu niin sanottujen mekkalaisten suurien keskimmäiseen ryhmään eli sisällön ja tekstin analyysin perusteella se ei ole kirjan vanhimpia eikä liioin nuorimpia.
Suuran 20 ensimmäiset jakeet 1 - 40 löytyvät niin sanotusta Birminghamin käsikirjoituksesta, joka on Koraanin vanhin tunnettu käsikirjoitus. Se käsittää kaksi pergamenttisivua, joissa on katkelmia kolmesta suurasta. Mukana ovat jakeet 18:17–31, 19:91–98 ja 20: 1–40. Katkelmat sisältävät varhaiskristillisiä tarinoita mukaan lukien kertomuksen luolaan nukkuneista unikeoista. Pergamentin ikää tutkittiin vuonna 2015 radiohiilimenetelmällä. Tutkimus osoitti, että nahka oli 95,4 % todennäköisyydellä peräisin aikaväliltä 569 - 645 keskikohdan ollessa vuosi 607. Pergamentilla olevan kirjoituksen ikää ei selvitetty.
Suura sisältää kristillisiä aiheita, kuten lyhyitä viittauksia 1. ja 2. Mooseksen kirjassa esitettyihin kertomuksiin. Kertomus Iblisistä on toisaalta epäkristillinen ja osoittaa, että suurassa on myös sellaisia teemoja, jotka esiintyvät myöhemmin vain islamissa. Rukousajoista annetaan ohje, joka määrän suhteen vastaa islamilaista šaria-lakia, mutta rukousaikojen suhteen ei. Yöllinen rukousaika vastaa kristillisten luostarisääntöjen vigilia -palvelusta.
Islamilaisen perimätiedon mukaan TH:n suura, kuten Koraani muutenkin, perustuu profeetta Muhammedin (570-632) saamiin ilmestyksiin, jotka kirjattiin täydellisesti muistiin 640-luvulla. Birminghamin käsikirjoituksen ajoitusta on pidetty todisteena siitä, että Koraani on peräisin Muhammedilta. Suomalaisista orientalisteista Jaakko Hämeen-Anttila katsoo, että Koraani perustuu melko tarkasti Muhammedin saamiin ilmestyksiin.
Toiset tutkijat ovat varovaisempia, sillä Muhammedista kerrotaan ensimmäisen kerran vasta 200 vuotta myöhemmin Ibn Hishamin kirjoittamassa elämäkerrassa. Koska Muhammedista ei ole säilynyt aikalaistietoa, häntä on myös pidetty fiktiivisenä hahmona, joka olisi syntynyt arabialaisessa tarinaperinteessä 700-luvulla. Näiden tutkijoiden keskuudessa suurinta osaa Koraanista on pidetty jonkin itäisen kristillisen kirkon liturgisina teksteinä. Myös TH:n suura on sisällöltään oikeastaan kristillinen, ja siinä kerrataan etenkin Moosekseen liittyviä tarinoita. Tarinat tosin sisältävät useita virheitä, kun niitä vertaa Raamattuun. Kertomus Iblisistä on poikkeavuuksista suurin ja selkeästi kristinuskolle vieras. Aadamin syntiinlankeemuksesta kertovan tarinan mukana olo on kiinnostava yksityiskohta, koska islam ei toisaalta hyväksy perisyntiä, kuten kristinusko tekee.
Harjankylä
thumb|Suomen sodan muistomerkki Harjankylässä. Harjankylä on yksi Kauhajoen kuudesta virallisesta kylästä. Se sijaitsee kunnan pohjoisosassa ja on tyypillinen jokirantakylä, jossa vanhimmat talot sijaitsevat nauhamaisesti Kyrönjoen rannoilla. Kylässä rakennukset on rakennettu tien ja joen väliin, jolloin molemmat kulkuväylät ovat helposti käytettävissä ja ne myös rajaavat tontin. Laajojen peltoaukeiden ja joen lisäksi kylässä on myös suuria yhtenäisiä nevoja sekä metsiä. .
Yhdystie 6900 ja Suupohjan rata kulkevat etelä-pohjoissuuntaisesti kylän läpi Kauhajoen keskustan suunnasta kohti Kurikkaa.
Suomen sota
Suomen sodan aikana Kauhajoki ja varsinkin Harjankylä oli venäläisten tuhovimman kohteena. Venäläinen kuormasto joutui jäämään 7. ja 8. heinäkuuta 1808 väliseksi yöksi Harjankylässä sijainneeseen Harjan taloon. Pohjalaisia talonpoikia oli pitkin päivää saapunut kylään noin sata. Talonpojat ryöstivät onnistuneesti venäläisten kuormaston. Parin päivän kuluttua venäläisen kenraali Vasili Orlov-Denisovin kasakat saapuivat tuhoamaan Kauhajokea kostoksi.
Harjankyläläiset ovat pystyttäneet kylään Suomen sodan muistomerkin, jolla he kunnioittavat kylänsä esi-isien työtä. Muistomerkin paljastus tapahtui 16. elokuuta 1998. Kivessä olevan laatan teksti on Liisa Ruismäen käsialaa.
Turkin vaakuna
250x250px|Turkin vaakuna|pienoiskuva Turkin tasavallalla ei ole virallista, laissa määrättyä valtiontunnusta, mutta tähteä ja puolikuuta (turk. ay-yıldız) käytetään muun muassa turkkilaisissa passeissa, henkilökorteissa ja Turkin lähetystöissä ulkomailla.
Tähti ja puolikuu periytyvät Osmanivaltakunnan lipusta, mutta sirppi oli käytössä jo aikaisemmin Konstantinopolin vaakunana.
N’Diaye Ramatoulaye Diallo
thumb|Yhdysvaltojen suurlähettiläs Paul Fomsbee ja ministeri Diallo näyttelyä avaamassa vuonna 2017. N’Diaye Ramatoulaye Diallo on malilainen poliitikko. Hän toimii maan kulttuuriministerinä.
Ramatoulaye Diallo on entisen työministerin Diallo Lalla Syn tytär. Hän on suorittanut viestintä-, markkinointi- ja johtamisalan tutkintoja Yhdysvalloissa ja Pariisissa. Diallo työskenteli oman viestintätoimistonsa Starcomin johtajana vuosina 1998–2014 sekä lääkkeitä ja terveydenhuollon laitteita myyvän Phamaflore-yrityksensä johtajana vuosina 2009–2011.
Diallo osallistui Ibrahim Boubacar Keïtan vaalikampanjaan vuonna 2013. Hän on toiminut Malin kulttuuriministerinä vuodesta 2014 ja vuosina 2015–2016 myös käsityö- ja matkailuministerinä. Diallo on ollut presidentti Keïtan Rassemblement pour le Mali -puolueen poliittisen toimiston jäsen vuodesta 2016.
Mikitamäe
Mikitamäe oli kunta Põlvamaalla, Virossa. Vuoden 2017 kuntauudistuksessa põlvamaalaiset Mikitamäen ja Värskan kunnat sekä võrumaalaiset Meremäen kunta ja Misson kunnan Luhamaan kulmakunnan kylät yhdistettiin Võrumaahan kuuluvaksi Setomaan kunnaksi.
Entinen kunta
Pinta-alaa Mikitamäen kunnalla oli 104 neliökilometriä, ja asukkaita siellä oli 1 231 (1.9.2003). Mikitamäen kunnanjohtajana toimi Inge Hirmo. Kunnan keskus oli nimeltään Mikitamäe, jonka historia ulottuu 700 vuoden taakse.
Maantiede
Mikitamäen naapurikunnat olivat Värska kaakossa, Orava etelässä ja Veriora lännessä ja Räpina luoteessa. Idässä kunta rajautuu Lämmijärveen ja Pihkovanjärveen. Pohjoisessa, Mikitamäen ja Räpinan rajalla virtaa Pihkovanjärveen laskeva Võhandu jõgi -niminen joki.
Lämmijärven rannalla sijaitsee 1 553 hehtaarin kokoinen suonsuojelualue, Lüübnitsan suojelualue. Alueella pesii useita kahlaajia, ja muuttolinnut pysähtyvät alueella. Kasveista alueella kasvaa esimerkiksi kämmeköitä, harmaaleppää, tervaleppää ja pajuja. Suon läpi virtaa Lüüdjan puro. Alueen pohjoisosassa sijaitsee kaksi umpeenkasvanutta järveä: Lüübnitsa ja Beresje.
Kylät
Mikitamäe muodostui seuraavista kylistä : Audjassaare, Beresje, Igrise, Järvepää, Kahkva, Karisilla, Laossina, Lüübnitsa, Mikitamäe, Niitsiku, Puugnitsa, Rõsna, Rääsolaane, Selise, Toomasmäe, Usinitsa, Varesmäe ja Võõpsu.
Väestö
Vuonna 2011 Mikitamäen kunnassa oli 897 asukasta, joista 777 (86,6 %) oli virolaisia, 111 (12,4 %) venäläisiä ja 6 (0,7 %) muita kansallisuuksia.
Historiaa
Mikitamäen kylässä sijaitsevan hautausmaan iän perusteella oletetaan paikalla olleen ihmisasutusta jo 700 vuotta sitten. Ensimmäisen kerran Mikitamäe mainitaan Moskovan aikakirjoissa vuonna 1500 nimellä Nikitina Gora.
Mikitamäen kylän ympärillä sijaitsee soita ja metsiä. Teitä kylään ei juurikaan ole rakennettu, eikä siellä harjoiteta maanviljelyä, vaan kyläläiset elättävätkin itsensä kalastamalla Pihkovanjärvellä sekä metsästyksellä. Aikoinaan yhteydenpito Mikitamäestä ulkomaailmaan oli vaikeaa, ja vainajat haudattiin keskelle kylää hiekkaiselle alueelle. Kirkkoa ei Mikitämäen kylän lähellä sijainnut, joten hautausmaalle rakennettiin tsasouna.
Pihkovanjärven rannalla sijaitseva Beresjen kalastajakylä mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1582. Tuolloin kylän pääelinkeino oli kalastus. Nykyisin kylässä kalastuksen ja kalan kuivaamisen rinnalla viljellään vihanneksia. Setumaan ainoassa kylässä Beresjessä asuu stratoverejä, jotka harjoittavat omia uskonnollisia tapoja. Tupakointi ja alkoholin juonti on ollut heidän keskuudessaan kielletty. Vanhoja tapoja ei enää nykyisin noudateta niin tarkasti. Beresjessä sijaitsee hautausmaa, jonne myös stratoverit haudataan.
Pihkovanjärven rannalla sijaitsee myös Laossina, johon kuuluvat Laossinan ja Liiva-Laossinan kylät. Kylät sijaitsevat toisistaan 200–300 metrin päässä. Laossinan kylässä ja ympäristössä on monia arkeologisia kohteita, joita Viron valtio suojelee. Laossinassa on asuttu jo 5 300 vuotta sitten. Ensimmäinen kirjallinen maininta Laossinasta on vuodelta 1780 nimellä Klavšina. Pääelinkeino Laossinassa on kautta aikojen ollut maanviljely, ja kyläläiset ovat aikoinaan kuljettaneet lotjilla viljaa ja viinaa Pihkovaan ja Narvaan. Nykyisin kalastus ja kalan kuivattaminen ovat tärkeitä elinkeinoja.
Lüübnitsan kylä puolestaan mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1582, vaikkakin on mahdollista, että kylässä oli jo aikaisemmin ollut satama. Kylä mainittiin vuonna 1749 uudisasutuksena. Kylän asukkaat kalastivat, valmistivat kalatuotteita ja viljelivät maata. Talonpoikien ja Petserin luostarin välillä oli vuokrasopimus, jolla säädeltiin kalastusta. Kyläläisillä oli velvollisuus kalastaa Petserin luostarille. 1900-luvulla Lüübnitsan kylä muodosti 15 kylän yhteisön. Osa kylistä oli venäläisiä. Nykyisin kyläläiset viljelevät vihanneksia ja kalastavat. Kylässä järjestetään elokuussa perinteeksi muodostuneet sipuli- ja kalamarkkinat.
Võõpsun kylästä on aikakirjoissa ensimmäinen maininta vuodelta 1428. Kylä on kehittynyt oikealle puolelle Võhandun jokea, joka on pitkään ollut koko alueen tärkeä liikenneväylä. Võõpsun tsasouna on rakennettu 1300-luvun lopulla tai 1400-luvun alussa Pyhän Nikolain kunniaksi. Lähellä tsasounaa sijaitsee maanalainen hautausmaa, joka on nykyisin suojeltu. Võõpsun kautta on vuosisatojen ajan kulkenut sotajoukkoja, ja kylässä on sattunut lukuisia tulipaloja. Võõpsu oli toiseen maailmansotaan saakka tärkeä kauppakeskus ja satama. Paikkakunnalla asui pääasiassa maanviljelijöitä ja käsityöläisiä. Võõpsu sai vuonna 1920 kauppalan oikeudet ja pysyi kauppalana vuoteen 1938 saakka, kun hallintouudistuksen yhteydessä siitä tuli pieni kauppala, sillä sataman merkitys oli vähentynyt. Vuonna 1939 sattuneen tulipalon vuoksi Võõpsun kehitys pysähtyi kokonaan.
Justus
Justus voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Nof HaGalil
Nof HaGalil eli entinen Nasaret Illit on kaupunki Israelin Pohjoisella hallintoalueella. Vanhalta nimeltään Nasaret Illit eli Ylä-Nasaret sijaitsee Nasaretin vieressä, mutta arabienemmistöisestä Nasaretista poiketen kaupungin asukkaat ovat pääosin juutalaisia. Kaupungin nimi vaihdettiin uuteen äänestyksen jälkeen vuonna 2019. Kaupunki perustettiin vuonna 1957 ja vuoden 2017 lopussa sen asukasluku oli 40 596.
Historia
thumb|vasen|Nasaret Illitin kaupungintalo. Juutalaiset valtasivat Nasaretin Israelin itsenäisyyssodan aikana vuonna 1948. Monista muista Palestiinan asutuskeskuksista poiketen suuri osa kaupungin arabiväestöstä jäi Nasaretiin. Nasaretin ja laajemmin Galilean suuren arabiväestön vastapainoksi päätettiin perustaa vuonna 1957 juutalainen kaupunki Nasaret Illit eli Ylä-Nasaret Nasaretin viereisille kukkuloille. Maa takavarikoitiin paikallisilta. Kaupungin aseman Nasaret Illit sai vuonna 1974.
Nasaret Illit sai uuden nimen Nof Hagalil vuonna 2019. Nimi vaihdettiin paikallisten äänestyksen mukaisesti, koska paikka sekoitettiin usein kuuluisampaan Nasaretin kaupunkiin.
Talous
Nof Hagalilissa toimii useita suuria yrityksiä ja useita teollisuuslaitoksia. Kaupungin teollisuuteen lukeutuvat esimerkiksi elintarvike-, tekstiili-, elektroniikka- ja terästeollisuus. Kaupunki työllistää myös monia nasaretilaisia.
Väestö
Nof Hagalilin asukasluku vuoden 2017 lopussa oli 40 596. Kaupungin väestön valtaosa on juutalaisia. Vuonna 2012 arabit muodostivat virallisten lukujen mukaan 19,2 % väestöstä ja epävirallisten arvioiden mukaan jopa 30 %.
A. Aimo ja Dallapé-orkesteri 2
A. Aimo ja Dallapé-orkesteri 2 on A. Aimon kokoelma-albumi, johon on koottu vanhoja savikiekkokappaleita. Dallapé-orkesteri säestää A. Aimoa.
Pekko Aikamiespojan poikamiesaika
Pekko Aikamiespojan poikamiesaika on vuonna 1993 ensi-iltansa saanut Timo Koivusalon ensimmäinen Pekko Aikamiespoika -elokuva. Elokuvan kahden miljoonan markan tuotantobudjetti kerättiin kokoon Koivusalon omalla riskillä – hän kiinnitti jopa perheensä asuttaman omakotitalon elokuvan pantiksi – sekä vakuutusyhtiöiltä.
Tausta
Pekko Aikamiespoika -hahmo esiintyi aluksi televisiossa Koivusalon ja Joel Hallikaisen vetämässä Tuttu Juttu Show'ssa. Vuonna 1992 Pekosta syntyi kahdeksanosainen televisiosarja Koivusalon ja Visa Mäkisen yhteistyönä. Mäkisellä oli suunnitelmissa tehdä Ilkka Liettyän käsikirjoitukseen perustuva kokoillan elokuva, mutta se kariutui Suomen elokuvasäätiön kielteiseen tukipäätökseen.
Elokuva syntyi lopulta ilman Mäkistä, joka ennen elokuvan ensi-iltaa nosti polemiikkia Pekko-hahmon tekijänoikeuksista. Nämä väitteet Koivusalo kuittasi kertomalla, että Pekko-hahmo oli syntynyt jo paljon ennen kuin hän tapasi Mäkisen. Pekko Aikamiespojan poikamiesajan käsikirjoittivat Koivusalo ja Elina Tunturi (oik. Irma Hirsjärvi). Elokuvasta tuli televisiosarjasta itsenäinen kokonaisuus, joka kattoi sarjan osat 3–6. Elokuvalla ei Koivusalon esittämän päähahmon lisäksi ollut juurikaan mitään yhteistä sarjan käsikirjoituksen kanssa ja Koivusaloa lukuun ottamatta yhteisiä näyttelijöitä ei ollut.
Tuotanto
Elokuvaa kuvattiin kesä–heinäkuussa 1993 pääosin Kuhmoisten Pihlajakoskella ja se sai ensi-iltansa 17. syyskuuta 1993. Koska Suomen elokuvasäätiö ei elokuvaa tukenut, Koivusalo hankki sen sponsoreiksi yli 40 itsenäistä vakuutusyhtiötä ympäri Suomen. Elokuvan tuottajina toimivat Jorma K. Lehtosen R-Filmi Production Oy ja Koivusalon ja Hallikaisen Tahti-Musiikki Oy. Elokuvan budjetti oli noin 2 miljoonaa markkaa.
Elokuvan ohjaajalle Sina Kujansuulle Pekko Aikamiespojan poikamiesaika on ensimmäinen elokuvaohjaustyö. Kujansuu oli kuitenkin kokenut televisio- ja teatteriohjaaja. Kujansuu osallistui myös elokuvan kuvausten aikana jatkuneeseen käsikirjoitustyöhön ja hän sai mukaan tulevien Pekkojen vakiohahmot, ammattinäyttelijät Satu Silvon, Esko Nikkarin ja Tuija Piepposen.
Elokuvassa kuullaan Koivusalon ja Hallikaisen musiikkia sekä Pekka Siistosen säveltämää ja sovittamaa musiikkia.
Vastaanotto
Olavi Similä kuvaa tämän ensimmäisen Pekko-elokuvan saamia arvosteluja ”odotetun murhaaviksi”, mutta toteaa elokuvan päässeen kannattavuusrajan vaatimaan 50 000 katsojan määrään.
Working on a Dream
Working on a Dream on amerikkalaisen laulaja-lauluntekijä Bruce Springsteenin 16. studioalbumi, ja kaikkiaan hänen 22. albuminsa. Se julkaistiin 28. tammikuuta 2009. Levystä julkaistiin myös puolen tunnin dokumentti-DVD:n sisältävä versio.
Albumilla soittaa Springsteenin tunnetuin kokoonpano The E Street Band, kuten edelliselläkin, vuoden 2007 Magic -albumilla.
Albumi debytoi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan piikkipaikalla. Niin ikään Suomessa se nousi julkaisuviikollaan suoraan virallisen albumilistan sijalle 1.
Kappaleet
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Bruce Springsteen.
Odal Stadius
Odal Stadius (18. tammikuuta 1903 Rönninge, Ruotsi – 22. heinäkuuta 1961 Helsinki) oli suomalainen taloustieteilijä ja Svenska Handelshögskolanin professori vuodesta 1942 ja rehtori 1949–1958. Hän oli samanaikaisesti myös SOK:n johtaja.
Stadius kirjoitti ylioppilaaksi 1922, valmistui filosofian kandidaatiksi 1925 ja väitteli kansantaloustieteen tohtoriksi 1937. Hän aloitti SOK:n palveluksessa vuonna 1926 Handelslaget-lehden toimitussihteerinä. Hän oli vuodesta 1930 SOK:n tilasto-osaston päällikkö ja vuodesta 1950 johtokunnan jäsen. Hän oli myös Helsingin kauppakamarin jäsen vuodesta 1944.
Hugo E. Pipping oli Satdiuksen edeltäjä Helsingin ruotsalaisen kauppakorkeakoulun kansantalouden professorina. Stadiuksen seuraaja Helsingin ruotsalaisen kauppakorkeakoulun kansantalouden professorina oli Gösta Mickwitz.
Manhattan (lautapeli)
Manhattan (1994) on Andreas Seyfarthin suunnittelema lautapeli, jossa pelaajat kilpailevat toisiaan vastaan rakentamalla eri pituisista osista koostuvia pilvenpiirtäjiä. Pelaajat pystyvät rakentamaan pilvenpiirtäjiään kuuteen eri suurkaupunkiin, joista jokainen koostuu yhdeksästä rakennusruudusta. Ruutuihin rakennetaan pelaajille jaettavien rakennuskorttien avulla, jotka määräävät mihin ruutuun pilvenpiirtäjän osa on sijoitettava, kaupungin voi kuitenkin valita itse. Pelissä on neljä kierrosta ja jokaisen kierroksen lopussa pelaajille jaetaan pisteitä pisimmästä tornista, yksittäisistä rakennuksista sekä kaupunkien omistuksesta. Pelin voittaa lopussa eniten pisteitä saanut pelaaja.
Manhattan on palkittu ilmestymisvuotenaan Saksassa Spiel des Jahres -palkinnolla, ja se oli Suomen vuoden peli 1995.
Pelin sisältö
Pelilauta
Göteborgin EU-kokouksen aikaiset mielenosoitukset
pienoiskuva|280px|Mellakkapoliisi yrittää pitää järjestystä yllä 15. kesäkuuta. Göteborgin EU-kokouksen aikaiset mielenosoitukset eli Göteborgin mellakat tapahtuivat Göteborgissa Ruotsissa 14.–16. kesäkuuta 2001 tällöin kaupungissa pidetyn EU-huippukokouksen yhteydessä. Mielenosoitukset kohdistuivat pääasiallisesti EU:n militaristista kehityssuuntaa, Schengenin sopimusta, Ruotsin EU-jäsenyyttä ja kapitalistista globalisaatiota vastaan.
Poliisin mukaan osanottajia oli noin 50 000. Valvomassa oli noin 2 500 ruotsalaista poliisia. Mielenosoituksen järjesti pääasiallisesti kolme koalitiota, Bush go home, ruotsalainen Network Göteborg 2001 ja kansainvälinen Gothenburg action 2001. Mukana oli myös muun muassa iranilaiskoalitio ja kadunvaltaajia.
Mellakat
Varsinaiset rauhanomaiset mielenosoitukset varjoonsa jättäneet mellakat alkoivat jo tapahtumien ensimmäisenä päivänä, 14. kesäkuuta. 15. päivänä poliisi otti väkivaltaisesti yhteen osan kaupungin pääkadulla järjestetyn anti-kapitalistisen mielenosoituksen osanottajien kanssa. Huippukokouksen aikaisten eri mellakatilanteiden yhteydessä mielenosoittajat heittivät katukiviä, rikkoivat ikkunoita ja polttivat muun muassa puistonpenkkejä. Poliisit taas löivät mielenosoittajia pampuilla ja yhdessä tilanteessa käyttivät tuliaseita.
Vasaplatsin ampumavälikohtaus
15. kesäkuuta Vasaplatsin kadulla järjestetty kadunvaltausjuhla päättyi mellakaksi, kun ensin joukko uusnatseja hyökkäsi mielenosoittajien kimppuun, mielenosoittajien lopulta ajaen uusnatsit pois alueelta. Yksi paikalle tilannetta rauhoittamaan tulleista poliiseista sai iskun ja kaatui maahan, jolloin väkijoukko hyökkäsi hänen kimppuunsa. Poliisi ampui varoituslaukauksia, ja kun yksi mellakoitsijoista heitti kiven poliiseja kohden, yksi poliiseista ampui tätä kohti, haavoittaen häntä vakavasti.
Jälkipyykki
Virallisten tilastojen mukaan 90 mielenosoittajaa ja 53 poliisia loukkaantui, 1 115 pidätettiin, joista 64:lle luettiin tuomio. Syytettyjen joukossa olivat suomalaiset Reko Ravela ja Tapio Laakso. Yhtään poliisia ei asetettu syytteeseen lukuisista valituksista huolimatta. Poliisit ovat myös myöntäneet vääristelleensä todistusaineistoa.
Malaja Purga
Malaja Purga on kylä ja maalaiskunta Udmurtiassa Venäjällä. Se sijaitsee 37 kilometriä Iževskistä lounaaseen. Kylä on Malaja Purgan piirin keskus. Asukkaita on 6 900 henkeä (vuonna 2002).
Malaja Purgan kautta kulkee Iževskin ja Možgan välinen maantie. Lähistöllä sijaitsee Agryzin rautatieasema. Kylässä toimii elintarviketeollisuutta sekä maatalouden ja öljyntuotannon tukipalveluja. Siellä on kaksi keskikoulua, lasten luomistyön keskus, musiikkikoulu, kirjasto ja piirisairaala.
Aiheesta muualla
56.55417°N, 52.99528°W
Miss Italia
Kilpailu voitiin kuulla radiosta ensi kertaa vuonna 1950 ja katsoa televisiosta vuonna 1987. Vuonna 1994 kilpailu avattiin naimisissa oleville ja äideille. Vuoden 1987 voittaja oli diskattu sen takia, että hän oli naimisissa. Vuodesta 1991 on järjestetty Miss Italia nel Mondo -kilpailu Italian ulkopuolella asuville italialaisille naisille.
Miss Italian organisoi Enzo Mirigliani. Monet kilpailuun osallistuneet ovat sittemmin luoneet uran televisiossa ja elokuvissa.
Ismail pašša
Ismail pašša (31. joulukuuta 1830 Kairo – 2. maaliskuuta 1895 Istanbul, Osmanien valtakunta) oli Egyptiä vuosina 1863–1879 hallinnut kediivi. Hänen valtakaudellaan Egypti velkaantui ja joutui sen seurauksena Euroopan suurvaltojen, erityisesti Britannian vaikutusvallan alaiseksi.
Nuoruus
Ismail oli Ibrahim paššan poika ja sukudynastian perustaneen Muhammad Alin pojanpoika. Ismailin setä oli kediivi Said pašša. Ismail sai länsimaisen koulutuksen Pariisissa ennen kuin palasi synnyinmaahansa vuonna 1849. Hänen setänsä lähetti hänet diplomaattisena edustajanaan komennuksille Ranskaan ja Italiaan, minkä jälkeen hänet kutsuttiin hallituksen jäseneksi. Johtaessaan vuonna 1861 hallitusta Saidin poissaolon aikana Ismail kukisti kapinan Sudanissa.
Egyptin kediivinä
Setänsä Saidin kuoltua 18. tammikuuta 1863 Ismailista tuli Egyptin käskynhaltija ja varakuningas. Ismail tähtäsi riippumattomuuteen Osmanivaltakunnasta ja onnistui saamaan Turkin sulttaanilta useita myönnytyksiä. Vuonna 1866 Turkki antoi Egyptille fermanilla uuden perimysjärjestyksen, jonka mukaan varakuninkuus periytyisi isältä pojalle eikä ottomaanikäytännön mukaisesti suvun vanhimmalle miehelle. Tämä varmisti Ismailin sukulinjan säilymisen vallassa. Vuonna 1867 Turkin sulttaani tunnusti Ismailin perinnöllisen kediivin arvon, jota hänen edeltäjänsä Muhammad Alista alkaen olivat epävirallisesti käyttäneet. Tämä antoi Egyptin varakuninkaalle erityisaseman muihin Osmanivaltakunnan käskynhaltijoihin nähden. Vuonna 1873 annettiin vielä uusi säädös Egyptin asemasta ja varakuninkaan valtaoikeuksista.
Yksi Ismailin merkittävimpiä valtiollisia päätöksiä oli kansallisen edustajakokouksen perustaminen marraskuussa 1866. Kyseinen elin oli tosin vain neuvoa-antava, mutta ajan myötä sen jäsenet – jotka olivat pääosin paikallisia kyläpäälliköitä – saivat suuren vaikutusvallan maan johdossa. Hallinnollisiin uudistuksin kuului kapitulaatiojärjestelmän lakkauttaminen ja Egyptissä asuvien ulkomaalaisten saattaminen maan oikeuslaitoksen alaisuuteen vuonna 1875 perustetuilla sekatuomioistuimilla.
Ismail pyrki innokkaasti modernisoimaan Egyptiä, mutta hänen finanssipolitiikkansa oli varomatonta ja altisti Egyptin velkaantumiselle sekä taloudelliselle hyväksikäytölle. Myös Turkin sulttaanin antamien valtaoikeusmyönnytysten hintana oli Egyptin sulttaanille suorittamien vuosittaisten maksujen kasvaminen. Ismail johti myös neuvotteluja Suezin kanavan rakentamisen loppuun saattamisesta ja päätti muuttaa alkuperäistä kanavasopimusta: Egypti ei luovuttaisikaan kanavayhtiölle sivukanavan rakentamiseen tarkoitettua maayhteyttä Suezilta Niilille eikä tarjoaisi rajattomasti halpatyövoimaa rakennustöihin. Sopimuksen muuttamisen vuoksi kansainvälinen välitysoikeus määräsi Egyptin maksamaan suuria korvauksia. Kanavan avajaisjuhlista marraskuussa 1869 Ismail teki mahtavan näytöksen ja oman loistonsa osoituksen, mutta ne ajoivat hänet lähes vararikkoon.
Ismail halusi tiukentaa Egyptin otetta Sudanista ja palkkasi sitä varten puolueettomina pitämiään eurooppalaisia ja amerikkalaisia sotilaita (kuten brittiläiset Samuel White Baker ja Charles Gordon) vastaamaan Sudanin siviili- ja sotilashallinnosta. Tämä suunnitelma ei kuitenkaan onnistunut kunnolla. Ismailin kaudella Egyptin valtapiiri laajeni muutenkin etelään. Jo vuonna 1865 sulttaani oli antanut Egyptille Sawakinin ja Mitsiwan satamat Punaisellamerellä, mistä käsin myös Somalian rannikko päätyi Egyptin valtaan. Darfurin sulttaanikunta valloitettiin vuonna 1874 ja seuraavana vuonna vallattiin Harerin kaupunki. Sen sijaan vuosina 1875 ja 1876 tehdyt hyökkäykset Etiopiaan torjuttiin. Vuoteen 1879 jatkuneessa sodassa Etiopia ei kuitenkaan saanut vallattua takaisin menettämäänsä yhteyttä merelle.
Taloudelliset vaikeudet ja syrjäyttäminen
thumb|Ismail paššan patsas [[Aleksandriassa.]] Ismailin hallinnon menot kasvoivat hyvin suuriksi ja vuosina 1863–1876 valtionvelka kasvoi seitsemästä miljoonasta punnasta sataan miljoonaan puntaan. Velkojat olivat pääasiassa eurooppalaisia. Velkojen lyhentämiseksi Ismail myi vuonna 1875 omistamansa Suezin kanavayhtiön 176 000 osaketta briteille. Ne edustivat 44 prosenttia koko osakekannasta ja tekivät Britanniasta yhtiön suurimman yksittäisen osakkaan. Tämäkään kauppa ei pelastanut Ismailia, ja seuraavana vuonna hänen oli velkojien vaatimuksesta asetettava Egyptin valtionvelan hoitoa valvova komissio (Caisse de la Dette Publique), jonka jäsenet edustivat Britanniaa, Ranskaa, Itävaltaa ja Italiaa. Lisäksi Egyptin tulot ja menot asetettiin Britannian ja Ranskan valvontaan. Vuonna 1878 Ismail joutui nimittämään Nubar paššan johtaman hallituksen, johon tuli raha-asiainministeriksi brittiläinen ja yleisten töiden ministeriksi ranskalainen virkamies. Tämä nostatti vihaa Egyptin kansallismielisissä piireissä. Ismailkaan ei halunnut luopua valta-asemastaan. Vuonna 1879 hän kaatoi armeijan ja edustajakokouksen avulla Nubar paššan hallituksen ja horjutti ulkovaltojen vaikutusvaltaa Egyptissä. Ismail menetti kuitenkin samalla kansainvälisen uskottavuutensa, joten Britannian ja Ranskan vaatimuksesta Turkin sulttaani Abdul Hamid II erotti hänet kesäkuussa 1879 ja nimitti uudeksi kediiviksi hänen poikansa Muhammad Tewfikin.
Jouduttuaan eroamaan 26. kesäkuuta 1879 Ismail asui vuosia Euroopassa, pääasiassa Italiassa. Vuodesta 1888 hän asui Turkin sulttaanin valvonnassa Emirganin linnassa lähellä Istanbulia. Hän kuoli siellä vuonna 1895.
Joensuun Seulaset
Joensuun Seulaset on Joensuun alueella toimiva Ursan jäsenyhdistys, jonka tavoitteena on edistää alueensa tähtitieteen harrastusta. Yhdistyksen tarkoituksena on edistää ja tukea tähtitieteen harrastamista, ylläpitää tähtiharrastustoimintaa, järjestää kokouksia, esitelmiä ja tähtinäytöksiä sekä toimia harrastajien yhdyssiteenä.
Jakokosken tähtitorni
Seulaset Ry. ylläpitää Jakokosken Tähtikallion observatoriota. Observatoriolla järjestetään sään salliessa yleisönäytäntöjä. Lisätietoja yhdistyksen sivulla.
Roope-setä Liikemiespeli
Roope-setä Liikemiespeli on Tacticin vuonna 2010 julkaisema lautapeli, jonka tavoitteena on kerätä mahdollisimman paljon omaisuutta ennen pelin loppumista. Se on saanut vaikutteita Monopolysta, mikä takia se on samankaltainen. Pelissä omaisuus voi olla rahaa, osakkeita tai kultarahoja. Kultarahoja voi ostaa ja myydä pelin aikana.
Valko-Venäjä kesäolympialaisissa 2012
Valko-Venäjä osallistui Lontoon kesäolympialaisiin 2012 166 urheilijan voimin. Avajaisissa Valko-Venäjän lippua kantoi Maks Mirny ja päättäjäisissä meloja Raman Pjatrušenka.
Mitalit
Valko-Venäjä voitti kisoissa kaksi kultaa, viisi hopeaa ja viisi pronssia. Mitalit oikeuttivat mitalitaulukossa sijalle 26. Mitalitaulukossa alapuolelle jäivät muun muassa Suomi sekä Ruotsi. Joukkueessa oli kaksi tuplamitalistia: tennispelaaja Viktoryja Azarenka voitti kultaa ja hopeaa, uimari Aljaksandra Herasimenja voitti kaksia hopeaa.
Joukkue
Valko-Venäjää edusti kisoissa 166 urheilijaa, joista 95 oli miehiä ja 71 naisia. Joukkueeseen sisältyi 22 henkinen Valko-Venäjän jalkapallomaajoukkue. Joukkueen nuorimmat osallistujat olivat voimistelijat Aljaksandra Narkevitš ja Natalija Leštšyk, joilla oli ikää vain 17 vuotta. Joukkueen vanhin urheilija oli 57-vuotias ampuja Andrei Kavalenka. Kavalenka on Valko-Venäjän olympiahistorian vanhin urheilija: ikää hänellä oli Lontoon olympialaisten alkaessa 57 vuotta ja 150 vuorokautta.
Doping
Naisten kuulantyönnössä Valko-Venäjän Nadzeja Astaptšuk voitti tuloksella 21,36 metriä. Astaptšuk oli kuitenkin antanut 5. elokuuta positiivisen dopingnäytteen, joten kultaa sai lajin arvokisoja vuosien ajan hallinnut Uuden-Seelannin Valerie Adams tuloksella 20,70. Venäjän Jevgenija Kolodko otti hopeaa ja pronssille tuli Kiinan Gong Lijiao. Astaptšukin käyttämä dopingaine oli anabolinen steroidi metenoloni.
Cheongju
Cheongju on Pohjois-Chungcheongin maakunnan pääkaupunki Etelä-Koreassa.
Vuonna 2010 kaupungissa oli 666 924. asukasta. Cheongju alkoi kasvaa nopeasti vuonna 1970, kun sieltä vedettiin moottoritie Souliin.
Kaupungissa on kansainvälinen lentoasema.
Maatalouslaskenta
Maatalouslaskenta on kerran kymmenessä vuodessa tehtävä maailmanlaajuinen tilastotutkimus. Suomessa maatalouslaskenta tehtiin ensimmäisen kerran vuonna 1910. EU-maissa maatalouslaskennan tekemistä koordinoi EU:n tilastoviranomainen Eurostat ja maailmanlaajuisesti FAO. Suomessa maatalouslaskennan toteuttamisesta vastaa Luonnonvarakeskus (Luke).
Maatalouslaskennan historia
Maatalouslaskentaa on tehty jo sadan vuoden ajan Suomessa. Ensimmäinen maatalouslaskenta oli vuonna 1910. EU-asetusten mukaisia maatalouden rakennetutkimuksia Suomessa on tehty ensimmäisestä jäsenyysvuodesta 1995 alkaen. Näin ollen vuoden 2000 maatalouslaskenta oli ensimmäinen EU-säädösten mukaisesti toteutettu laskenta.
Sadan vuoden aikana suomalaisessa yhteiskunnassa ja maataloudessa on tapahtunut monia muutoksia ja murroksia, joita laskentojen pohjalta tehdyt tilastot heijastavat. Maatalousyhteiskunta on vaihtunut teolliseen ja maatilojen määrä on tuntuvasti vähentynyt. Samaan aikaan tilakoko, keskimääräinen peltopinta-ala sekä maataloustuotanto ovat kasvaneet.
Maatalouslaskenta 2020
Maatalouslaskenta 2020 -tilastokysely avautuu verkossa joulukuussa. Sen kohteena ovat kaikki Suomen maatalous- ja puutarhayritykset, joita on laskennan alkaessa noin 46 000. Tilastotutkimus selvittää suomalaisen maatalouden rakennetta eli muun muassa työvoimaa, yritystoimintaa ja energian käyttöä.
Maatalouslaskennat maailmanlaajuisesti
Maatalouslaskenta on kansainvälinen, maailmanlaajuinen tilastotutkimus, joka tehdään FAO:n suositusten mukaisesti.
Maatalouslaskennan tulokset
Luke julkaseen tilastotutkimuksen tuloksia ennakollisena vuoden 2021 lopulla ja lopullisina alkuvuodesta 2022 luke.stat.fi -verkkosivustolla.
The Dreaming (yhdysvaltalainen yhtye)
The Dreaming on yhdysvaltalainen rock-yhtye, jonka perusti Stabbing Westwardin entinen jäsen Christopher Hall Kaliforniassa vuonna 2002.
Hall toimii yhtyeen solistina. Lisäksi yhtyeeseen liittyivät basisti Jonathan Dyke ja kitaristi Diego Russo. Rumpuja soittaa Johnny Haro (Econoline Crush, Masque).
Yhtyeen uusi albumi Puppet ilmestyi 1. marraskuuta 2011. Se sisältää laajalti yhtyeen vanhempaa tuotantoa, jota ei ole julkaistu Etched in Bloodilla, kuten kappaleet Solo Crucifixion, Puppet ja Depeche Mode -cover It’s No Good. Ensimmäiseksi singleksi on vahvistettu Every Trace, josta kuvattiin myös musiikkivideo – yhtyeen ensimmäinen sitten vuonna 2005 ilmestyneen Elektra-elokuvan soundtrackille päätyneen Beautiful-kappaleen. The Dreaming julkaisi uudelta albumiltaan musiikkivideot kronologisessa järjestyksessä kappaleille Every Trace, Puppet, It's No Good ja Breathing. Yhtye myös kuvasi videon edellisen albumin punk-henkiselle Bullet-kappaleelle, taltioinut Stabbing Westward-coverin Sometimes it Hurts ja Adele-coverin Set Fire to the Rain, joka ei esiinny yhdelläkään albumilla.
Yhtye julkisti alkuvuodesta 2013 solmineen levytyssopimuksen Goomba Recordsin kanssa ja työstää uutta materiaalia. Christopher Hall on myös ilmoittanut, että uusi levy saattaa sisältää uudelleennauhoitetun version Stabbing Westwardin hitistä Sometimes it Hurts.
Kesäkuussa 2013 yhtye koki taas kokoonpanovaihdoksia, kun Christopher Hall ilmoitti yhtyeen Facebook-sivuilla basisti Martin Kellyn jättäneen yhtyeen, ja basistin paikalle palasi parin vuoden takainen pitkäaikaisjäsen Brent Ashley. Myös Carlton Bostia oli hänen omien sanojensa mukaan, "yritetty kosiskella takaisin yhtyeeseen, koska olihan hän myös säveltänyt kaksi uutta kappalettakin heille". Kumminkin kesällä 2013 The Dreaming vahvisti Carlton Bostin epäviralliseksi osaksi The Dreamingia. Ilmoitukseen liitettiin myös miehen kiireet Orgyn ja Berlinin kitaristina, jonka vuoksi ei välttämättä ehdi jokaiselle keikalle.
Vuoden 2013 elokuussa kitaristi Richard Jazmin ilmoitti jättävänsä yhtyeen. Syyt ovat epäselviä ja kiisteltyjä, sillä mies jätti yhtyeen viikkoa ennen kiertuetta, mistä erityisesti rumpali Johnny Haro on ollut sosiaalisessa mediassa avoimesti käärmeissään.
Christopher Hall on vahvistanut myös kolmannen Dreaming-levyn olevan suunnitteilla alkuvuodelle 2014, ja lupailisi kovasti albumin jatkavan Stabbing Westward -vaikutteista suuntaa. Hän myös kaavailee tuottajaksi muun muassa HIMin kanssa työstänyttä John Fryeria.
Ensimmäisiä maistiaisia uudelta levyltä voidaan kuulla yhtyeen Soundcloud-sivulta, jonne on ladattu pieni pätkä Alone-kappaleesta. Alonella Hallin mukaan voi myös kuulla Walter Flakusin soitantaa.
Kolmannen Dreaming-albumin tekemiseen liittynyt dramatiikka on Christopher Hallin mukaan ohi. Yhtye on kertonut saaneensa levytyssopimuksen myötä paremman rahoituksen levyn tekemiseen, ja Euroopan kiertueen suunnittelemiseen. Myös vuoden 2014 puolivälissä Walter Flakus ilmoitettiin liitetyksi yhtyeeseen.
Halloweenina 2014 Christopher Hall vahvisti Stabbing Westwardin paluun the Dreamingin nimellä. Samana päivänä myös julkaistiin uusi "Alone"-musiikkivideo, joka toimisi helmikuussa julkaistavan Rise Again-albumin debyyttisinglenä.