cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ruijanpallas
Levinneisyys
Ruijanpallas esiintyy Euroopassa Biskajanlahdelta Huippuvuorille ja Islantiin, Pohjois-Amerikassa Virginiasta Labradoriin ja Keski-Grönlantiin. Se elää rannikoiden läheisyydessä ja mannerjalustan reunan tuntumassa aina kahden kilometrin syvyyteen. Ruijanpallasta on tavattu myös Itämeren eteläosassa. 250px|thumb|right|Ruijanpallas, vertailukohtana New Yorkin pormestari F. H. LaGuardia (1939)
Ravinto ja elintavat
Ruijanpallas käyttää ravintonaan pääasiassa muita kaloja, mutta syö myös äyriäisiä ja mustekaloja.
Päivät ruijanpallas viettää pohjalla, mutta liikkuu yöaikaan uiden ja saalistaen ravintoa. Se voi myös vaeltaa pitkiäkin matkoja paikalta toiselle.
Ruijanpallas tulee sukukypsäksi 5–7 vuoden iässä, koiraat noin 55 senttimetrin ja naaraat yli metrin pituisina. Kutu tapahtuu talviaikaan syvässä (300–700 m) vedessä, mutta nuoret kalat kasvavat lähempänä rannikkoa 20–60 metrin syvyydellä.
Kanta ja kalastus
Aikaisemmin ruijanpallas oli tärkeä ruokakala. Se on myös urheilukalastuksen himoittu kohde. Ennen 1960-luvun puoliväliä vuotuiset saaliit olivat 10 000–15 000 tonnin luokkaa. Liikakalastuksen ja hitaan lisääntymisen takia kanta on romahtanut ja laji on erittäin uhanalainen koko levinneisyysalueellaan. Nykysaaliit (v. 2004) ovat olleet alle 2 000 vuositonnin, josta yli puolet Norjan pyyntiä.
Talven 2009–2010 lumipyryt Pohjois-Amerikassa
thumb|300px|[[Washington (DC)|Washington, D.C.]] Talvella 2009–2010 Pohjois-Amerikan itärannikolla oli useita lumipyryjä. Sen sijaan mantereen länsirannikolla lunta oli vähän, mikä vaikeutti Vancouverin olympialaisten järjestämistä.
Joulukuun 2009 lumipyry
thumb|Satelliittikuva lumimyrskystä. Vuoden 2009 joulukuussa Meksikonlahden ylitti laaja lumipyry, joka toi useisiin Yhdysvaltojen osavaltioihin runsaasti lunta, jopa 30–41 senttimetriä. 16. joulukuuta 2009 meteorologit havaitsivat, että Meksikonlahdella on muodostumassa voimakas matalapaine. Texasissa satoi ennätysmääriä, ja sateen arvioitiin voimistuvan liikkuessaan Georgian ja Floridan yli pohjoisemmaksi. Sunnuntai-iltapäivänä 20. joulukuuta matalapaine ohitti Virginian ja siirtyi Washingtonin metropolialueelle.
Lumipyryssä oli sunnuntai-iltapäivään mennessä kuollut ainakin viisi ihmistä. Lisäksi kymmenettuhannet olivat ilman sähköä. Lumipyrystä ennustettiin pahinta sitten vuoden 1885, jolloin säätilastointi aloitettiin. BBC mainitsi, että pyrystä odotettiin mahdollisesti vuosikymmenen rajuinta.
Lukemat ovat poikkeuksellisia tuossa osassa Yhdysvaltoja. Avoveden vaikutuksen epävirallinen ennätys on 77 tuumaa (154 cm) vuorokaudessa Montaguessa tammikuussa 1997. Samassa paikassa kertyi vuoden 2002 alussa 127 tuumaa (320 cm) lunta viikon aikana.
Helmikuun alun 2010 lumipyry
thumb|Satelliittikuva lumimyrskystä 6. helmikuuta 2010. Pohjois-Amerikan lumipyry (myös Snowmageddon ja Snowpocalypse ) oli vuoden 2010 helmikuussa Meksikonlahden ylittänyt suuri lumipyry, jonka yhteydessä lunta tuli runsaasti useisiin Yhdysvaltojen itärannikon osavaltioihin, jopa 61–102 senttimetriä. Pyrystä ennustettiin muun muassa Washingtonin pahinta yli 90 vuoteen. Sen takia ainakin 230 000 ihmistä menetti sähköt. Virginiassa kaksi ihmistä kuoli jäätyään traktoriinsa jumiin lumimyrskyn ajaksi.
Helmikuun alkupuolella Washingtonissa mitattiin ennätykselliset 139,4 senttimetriä lunta ja Baltimoressa 184 senttiä lunta.
Helmikuun lopun 2010 lumipyry
Yhdysvaltojen kaakkoisosissa oli Snowicane-niminen lumimyrsky 25.–27. helmikuuta 2010. Vaikutusalueeseen kuuluivat myös Länsi-Virginia, New York ja Kanadan itäosa. Myrskyn aikana alueelle satoi lunta 30–60 senttiä, paikoin yli metrin.
Maaliskuun 2010 talvimyrsky
Maaliskuun puolivälin 2010 talvimyrsky vaati ainakin yhdeksän kuolonuhria. Myrsky osui Yhdysvaltojen kaakkoisosiin ja Kanadan itäosiin. Myrskyyn kuului jopa 25 senttimetrin sademäärä, joka aiheutti tulvia. Voimakas 110 kilometrin tuntivauhtia puhaltanut tuuli pahensi tilannetta.
Aiheesta muualla
North American blizzard of 2010 Tempête de neige en Amérique du nord-est en 2010
Scooby Doo ja Loch Nessin hirviö
Scooby-Doo ja Loch Nessin hirviö on vuonna 2004 suoraan DVD:lle julkaistu yhdysvaltalainen animaatioelokuva, joka perustuu animaatiohahmoon Scooby-Doohon. Se oli samalla järjestyksessään seitsemäs suoraan DVD:lle julkaistu Scooby-Doon elokuvasarjassa, jonka aloitti Scooby-Doo ja saaren zombiet vuonna 1998. Elokuvan ohjasivat Scott Jeralds ja Joe Sichta. Käsikirjoituksesta vastasivat George Doty IV, Ed Scharlach ja Mark Turosz, jotka loivat sen Joe Sichtan kirjoittaman tarinan pohjalta. Pääosassa ääninäyttelivät Frank Welker, Casey Kasem, Mindy Cohn ja Grey DeLisle.
Elokuva huomioitiin Annie-ehdokkuudella vuonna 2005 parhaan suoraan videolle julkaistun elokuvan kategoriassa. Se oli samalla ensimmäinen Scooby-Doo elokuva, joka käytti vuoden 2002 Scooby-Doo televisiosarjan Mysteeri Oy:n asuja.
Suomessa elokuvan ensi-ilta nähtiin MTV3:lla 29. syyskuuta 2007.
Mustaisjärvi
Mustaisjärvi on Kauhajoella, Keturinkylässä sijaitseva pienehkö järvi. Pinta-alaa sillä on 3,2 hehtaaria ja rantaviivaa kaikkiaan 0,8 kilometriä. Järvi kuuluu Päntäneenjoen valuma-alueeseen ja Kyrönjoen veistöalueeseen.
Antti Jokela (jääkiekkoilija)
Antti Jokela (s. 7. toukokuuta 1981 Rauma) on entinen suomalainen jääkiekkomaalivahti. Jokela edusti urallaan SM-liigassa Rauman Lukkoa ja Porin Ässiä, Elitserienissä Timrå IK:ta ja Brynäs IF:ää. Jokela oli Carolina Hurricanesin 237. varaus vuoden 1999 varaustilaisuudessa, mutta hän ei koskaan pelannut seurassa.
Voima (fysiikka)
thumb|right|230px|Voima kuvaa kykyä muuttaa kappaleen liiketilaa. Koska sillä on sekä suunta että suuruus, sitä voidaan kuvata vektoreilla (nuolet kuvassa).
Voima (, tunnus F) on fysiikassa vuorovaikutuksen voimakkuutta kuvaava vektorisuure, jolla on sekä suuruus että suunta. Voiman yksikkö SI-järjestelmässä on newton, N. SI-perusyksiköiden avulla ilmaistuna voiman yksikkö on
Kappaleeseen kohdistuva kokonaisvoima muuttaa kappaleen liiketilaa. Dynamiikan peruslain mukaan vakiovoima \bar{F} antaa kappaleelle, jonka massa on m, kiihtyvyyden \bar{a} siten, että.
Kaikki voimat johtuvat kappaleiden välisistä vuorovaikutuksista. Newtonin kolmannen lain mukaan kahden kappaleen vuorovaikuttaessa keskenään molempiin kohdistuu yhtä suuri, mutta vastakkaissuuntainen voima.
Maan pinnalla oleviin kappaleisiin vaikuttaa Maan vetovoiman lisäksi myös pinnan tukivoima. Kappaleen pysyessä paikoillaan maan pinnalla ovat painovoima ja maan pinnan tukivoima yhtä suuret mutta vastakkaissuuntaiset, jolloin ne kumoavat toistensa vaikutuksen.
Voimat voidaan myös jakaa konservatiivisiin ja häviöllisiin voimiin. Esimerkiksi painovoima on konservatiivinen, liukukitka ja väliaineen vastus häviöllisiä voimia. Jos kaikki jossakin systeemissä vaikuttavat voimat ovat konservatiivisia, systeemin mekaaninen energia säilyy, häviöllisten voimien kuten kitkan vaikutuksesta osa siitä muuttuu lämmöksi.
Voimaa voidaan mitata esimerkiksi jousivaa'alla.
Voimasta saatavia johdannaissuureita ovat impulssi, joka kertoo liikemäärän muutoksen aikavälillä ja työ.
Pyörivässä liikkeessä voimaa vastaa momentti.
Kirjallisuutta
Neart
Karhejärvi (Ylöjärvi)
Karhejärvi on Pirkanmaalla Ylöjärvellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Lavajärven valuma-alueeseen. Karhejärvi on osa Karhejärven valuma-aluetta.
Maantietoa
Karhejärvi sijaitsee Karhen kylässä ja se on Karhejärven valuma-alueen pääjärvi, jonka laskujoki on Ruonanjoki. Karhejärvi on 6,2 kilometriä pitkä, 2,4 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 302 hehtaaria. Järven ilmiasu on kuitenkin kapea ja pitkä. Vettä virtaa järven tilavuuteen nähden vähän, sillä veden laskennallinen viipymä järvessä on noin 300 vuorokautta.
Karhejärven pohjoinen järviallas sijaitsee Nopanperän ja Karhen kylien välissä. Se on kolmiosainen järviallas, joka jakautuu Vartijasaaren erottamiin osiin. Pohjoisessa on 1,2 kilometriä pitkä kapea lahti, jonka perällä sijaitsee Myllylahti. Saaren länsipuolellejää 750 metriä leveä lahdelma, joka sijaitsee Nopanperän eteläpuolella. Lahdelmassa ovat Aronlahti (entinen Arostenlahti ) ja Kävynlahti, jotka ovat matalia lahdenosia. Vartijasaaren, Suomelanniemen ja Karhen kylän väliin jää kilometrin pituinen osuus.
Pohjoiseen järvialtaaseen laskee Myllyjoki, joka virtaa läheisen Karhelammin läpi. Sen kautta laskee seitsemän muun järven vedet Karhejärven Myllylahteen. Lahden vastarantaan laskee myös Survoslammin laskuoja. Aronlahden viereen laskevat Työläjärven, Haapalammin ja Kyntöjärven yhteinen laskuoja.
Karhejärven keskimmäinen järvialtaan pituus Karhen kylän pengersillasta eteläisen Korpilahden perukkaan on 3,8 kilometriä. Se on leveimmillään Nikinsaaren kohdalla, missä järvi on 700−800 metriä leveä. Nikinsaareen on rakennettu pengertie, joka yhdistää sen mantereeseen pohjoiskärjestään. Pengertietä ei näkynyt vielä vuoden 1962 peruskartassa, mutta vuoden 1982 kartassa se näkyy. Nikinsaari kohoaa yli 30 metriä järven pinnan yläpuolelle ja sen eteläpuolella on vielä kaksi pientä nimetöntä luotoa.
Järven itäinen järviallas on vanhalta nimeltään Rahaniemenselkä, mutta nykyään se on Pahaniemenselkä. Se yhtyy Karhejärven altaaseen Unisillan kohdalla, jossa on järvessä kapeikko ja sen ylittävä maantiesilta. Tämä allas on ilmeeltään keskimmäistä osaa kapeampi ja sen pisin ja kapein lahti on 900 metriä pitkä Kalattomanperä (entinen Sauninlahti ). Pahaniemi (entinen Rahaniemi ) pistää esiin pitkänä niemenä järvialtaan länsirannalta. Niemen pohjoispuolella sijaitsee leveä lahdelma, jossa on neljä luotomaista saarta ja joista suurin on 30 metriä pitkä. Lahden perukkaan laskee Mälitynjärven laskuoja. Sauninjärven ja Suurlammin yhteinen oja laskee Unisillan lähelle.
Tampere-Seinäjoki-junarata kulkee järven suuntaisesti ja ohittaa sen länsipuolelta 250−900 metrin etäisyydeltä rannasta.
Rekisterikilpinumerotarkkailu
thumb|right|200px|Suomessa rekkaribongauksessa tarkkaillaan suomalaisia autojen rekisterikilpiä. Rekisterikilpinumerotarkkailu eli rekkaribongaus on harrastus, jossa tarkoitus on etsiä autojen rekisterikilpien numerot järjestyksessä esimerkiksi 1:stä 999:ään. Tarkkailua harrastetaan muun muassa Suomessa, Isossa-Britanniassa, Yhdysvalloissa ja Ruotsissa.
Karhejärvi (Ylöjärvi)
Virkistyskäyttö
Järvellä astui vuonna 1992 voimaan veneliikenteen nopeusrajoitus, jossa maksiminopeus on 10 kilometriä tunnissa.
Historiaa
Karhejärven vedenpinta on aiemmin ollut useita metrejä korkeammalla. Tämän näkee monissa paikoissa, missä entiset rantatörmät sijaitsevat kuivalla maalla. Järvi on kelvannut myös kivikauden ihmisille, sillä Soikion, Kanervan ja Perkiön tiloilta on toimitettu asuinpaikoilta löytyneitä kiviesineitä Kansallismuseoon. Tästä on lisäesimerkkinä pyyntikuoppa, jollainen tunnetaan Nokalan tilan läheltä.
Järven edullinen sijainti Näsijärveen nähden ja alueen savikot ovat olleet houkuttelevia ominaisuuksia, kun alueelta on raivattu uudisasutukselle tiloja. Vanhoista kartoista ja muista merkinnöistä tiedetään, että alueella oli ensiksi neljä kantataloa, jotka aloittivat kiinteämmän asutuksen. Ne olivat Soukko (keskiaika), Noppa (ennen vuotta 1608), Kauppi ja Nikki (1550-luvulla). Myös Muotiainen (vuonna 1598) ja Korpilahti (vuodesta 1744 sukutila) liittyivät pian mukaan. Vuoden 1799 isojakokartassa näkyy Muotiaisessa pieni tila.
Rekisterikilpinumerotarkkailu
Idea
Rekkaribongausta voi harrastaa yksin tai muiden kanssa. Tarkoituksena on tarkkailla autojen rekisterikilpiä ja etsiä niistä numerot järjestyksessä esimerkiksi 1:stä 999:ään tai vaihtoehtoisesti "väärinpäin" aloittaen esimerkiksi 999:stä 1:een. Rekisteritunnusten kirjaimilla ei ole väliä. Suomessa tarkkailun kohteena ovat vain suomalaiset musta- tai valkopohjaiset autojen rekisterikilvet, mukaan lukien Ahvenanmaan kilvet, joissa on 1–3 kirjainta ja 1–3 numeroa.
Turun Seudun Rekisterikilpinumerotarkkailijoiden Klubin mukaan perävaunujen, moottoripyörien tai mopojen kilvet, keltapohjaiset työkonekilvet, diplomaattikilvet tai puolustusvoimien kilvet eivät käy.
Bongattavat kilvet tulee nähdä selkeästi omin silmin, ja kilvissä tulee olla vain se luku, jota sillä hetkellä etsitään. Numeroon 999:ään pääseminen voi kestää useita vuosia.
Kilpitarkkailija voi pitää kirjaa edistymisestään. Päiväkirjaan voi merkitä esimerkiksi auton rekisteritunnuksen, päivämäärän ja kunnan, josta kilpi on bongattu. Kilpitarkkailijat voivat auttaa toisiaan kertomalla esimerkiksi Internetissä, mistä tiettyjä numeroita löytää, tai huomauttaa, mikäli bongaa toisen tarkkailijan etsimän kilven, eikä tämä itse sitä huomaa.
2,3-oksidoskvaleeni
2,3-oksidoskvaleeni (C30H50O) on triterpeeni ja skvaleenin hapettunut johdannainen. Yhdiste on tärkeä välituote useiden eri sterolien biosynteesissä.
Biosynteesi ja biologinen rooli
2,3-oksidoskvaleenia muodostuu eliöissä skvaleenista skvaleenimono-oksigenaasientsyymin katalysoimana. Entsyymi tuottaa ainoastaan S-isomeeria. 2,3-oksidoskvaleenin hiilirungossa on kolme erillistä π-elektronisysteemiä, jotka vaikuttavat sterolien synteesissä muodostuvien rengasrakenteisten välituotteiden stabiilisuuteen. Entsyymit tuottavat 2,3-oksidoskvaleenista useita eri tuotteita. Tuotteen muodostumiseen vaikuttaa se, minkä konformaation entsyymin substraatti ottaa entsyymin pinnalla. Yhdistettä substraattinaan käyttäviä entsyymejä kutsutaan 2,3-oksidoskvaleenisyklaaseiksi, joita ovat muun muassa lanosterolisyntaasi, sykloartenolisyntaasi ja dammareenidiolisyntaasi. Nämä entsyymit tuottavat steroleja, joiden esiaste on lanosteroli, sykloartenoli tai dammaraani.
Last.fm
Last.fm on Isossa-Britanniassa vuonna 2002 perustettu musiikkiyhteisöverkkosivusto ja internet-radiopalvelu, joka pohjautuu omaan tietoliikenneprotokollaansa ja asiakasohjelmaansa. Nykyinen Last.fm on vuonna 2002 perustettu yhdistelmä kahdesta aikaisemmasta projektista, Last.fm-internet-radiosta ja Audioscrobbler-musiikkistatistiikkajärjestelmästä.
Last.fm-ohjelmisto, Last.fm-yhteensopivat mediasoittimet, sekä mediasoittimet joihin on asennettu Last.fm-lisäosa, kirjaavat kaikki yli 30 sekuntia kestoltaan olevat kappaleet, joita käyttäjä kuuntelee radion tai mediasoittimen kautta. Kaikista soitetuista kappaleista lähetetään palveluun kappaleen nimi, albumi ja kappaleen esittäjä; kappaleiden lähetyksen voi kytkeä myös pois päältä.
Sen sijaan että last.fm-radio tarjoaisi pelkkiä ennalta valittuja soittolistoja, kuten monet muut Internet-radioasemat, Last.fm-ohjelman avulla käyttäjä voi kuunnella satunnaista musiikkia eri kriteerien pohjalta, esimerkiksi tietyn artistin musiikkia muistuttavaa musiikkia tai musiikkia, jonka käyttäjät ovat merkinneet tietyillä avainsanoilla ("tag radio").
Lähetettyjen tietojen avulla asema ja sivusto voi myös tarjota musiikkiehdotuksia käyttäjälle. Sivuston kautta käyttäjä voi seurata tilastoja omista ja muiden käyttäjien musiikin kuuntelusta; näihin kuuluvat esimerkiksi viimeaikaiset suosikkikappaleet ja artistit, ja kaikkien aikojen soitetuimmat kappaleet ja artistit. Palvelu myös löytää käyttäjän "musiikilliset naapurit", käyttäjät jotka kuuntelevat samantyyppistä musiikkia, ja pystyy antamaan ehdotuksia käyttäjää mahdollisesti kiinnostavista muista artisteista.
Levy-yhtiöt ja riippumattomat artistit voivat tarjota musiikkiaan Last.fm:n kautta eri tavoin. Radiosoiton lisäksi palveluun lisätyt kappaleet voi tarjota myös kuunneltavaksi suoraan Last.fm-sivuston kautta, joko 30 sekunnin esittelypätkinä tai kokonaisina kappaleina. Musiikin voi tarjota myös imuroitavaksi kokonaisena MP3-muodossa.
Sivusto on hyvä esimerkki Web 2.0 -tyyppisestä sosiaalisen verkoston luovasta ja yhteydenpitoon kannustavasta web-sivustosta. Viimeaikaiset kuuntelutiedot saa RSS-muodossa, kuvamuodossa (jolloin ne voi näyttää esimerkiksi muilla foorumeilla), sekä muun muassa Facebook, MySpace ja Pigdin-palveluihin integroituna sovelmana.
24.3.2009 annetun ilmoituksen mukaan Last.fm-radion kuuntelu muissa maissa kuin Yhdysvalloissa, Isossa-Britanniassa ja Saksassa muuttuu kuukausimaksuperustaiseksi.
Ohjelmistoja
Last.fm:n oma radionkuunteluohjelma on saatavilla Windowsille, Mac OS X:lle ja Linuxille, ja ohjelmaa levitetään GNU General Public Licensen alla. Tämä ohjelma myös lähettää automaattisesti eri mediasoittimilla kuunnellut kappaleet Last.fm:ään. Ohjelmiin on myös saatavilla Apple iPod- ja iPhone-tuki. Ohjelman Windows-versio osaa lähettää kappaleet Windows Media Playeristä, Winampista, iTunesista ja foobar2000:sta. OS X -versio tukee iTunesia. Ohjelman radio-osuus toimii Linuxissa, mutta kappaletietojen lähetystä varten Linux vaatii mediasoittimiin joko lisäosan tai suoran tuen.
Last.fm:n kappaletietojen lähetyksen toteutusspesifikaatio on vapaasti saatavilla. Myös muut web-sivustot, esimerkiksi Libre.fm ja Jamendo, pystyvät vastaanottamaan kappaletietoja Last.fm-protokollan avulla. Kaikki Last.fm-asiakasohjelmat eivät kuitenkaan tue muita palveluita kuin Last.fm:ää, mutta joissain ohjelmissa voi jopa lähettää kappaletietoja useammalle sivustolle yhtä aikaa ("multiscrobbling").
Last.fm:ää suoraan tukevia ohjelmistoja ovat muun muassa Amarok, Rhythmbox, Spotify ja Xbox Media Center. Lisäksi moniin mediasoitinohjelmiin on saatavilla tarvittava laajennus. Tällaisia ohjelmia ovat muun muassa AmiScrobbler, Audacious, Beep Media Player, foobar2000, iTunes, J. River Media Center, MPD, Noatun, QCD, SlimScrobbler, Winamp, Windows Media Player ja XMMS. Myös erilaisiin mp3-soittimiin on saatavilla Rockbox-ohjelmisto, jolla voidaan lähettää soitettujen kappaleiden tietoja. Ohjelmisto tukee muun muassa useimpia eri iPod-malleja.
Last.fm-radiokanavia voi Last.fm-radionkuunteluohjelman lisäksi kuunnella ainakin Last Exit -nimisellä ohjelmalla sekä Amarok-mediasoittimella.
Myös Fring tukee Last.fm -palvelua, joka mahdollistaa kuuntelun S60 3rd -puhelimilla. Joillain alueilla Xbox 360 tukee myös Last.fm -palveluita.
René Arnold Valero
René Arnold Valero (15. elokuuta 1930 Manhattan – 10. maaliskuuta 2019 ) oli yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Brooklynin hiippakuntaan 2. kesäkuuta 1956 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Vicus Turriksen titulaaripiispaksi 4. lokakuuta 1980. Piispaksi vihkiminen seurasi 24. marraskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Francis John Mugavero, jota avustivat John Joseph Snyder ja Charles Richard Mulrooney.
Valero jäi eläkkeelle 27. lokakuuta 2005.
Karan pakkotyövankila
thumb|250px|Ust-Karan vankila vuonna 1891. Aleksei Kuznetsovin valokuva Karan pakkotyövankila on Venäjällä nykyisessä Taka-Baikalian aluepiirissä Šilkan sivujoen Karan varrella sijainneista rangaistuslaitoksista käytetty nimitys. Ne kuuluivat Nertšinskin pakkotyövankilan alaisuuteen.
Karan pakkotyövankila toimi 1830-luvulta aina vuoteen 1898 saakka. Aluksi sinne lähetettiin vain tavallisia rikollisia. Vankilat sijaitsivat Kara-joen varrella 35 kilometrin matkalla. Vangit työskentelivät seudun kultakaivoksilla.
Vuonna 1873 Karan pakkotyövankilaan alettiin lähettää poliittisia vankeja. Ensimmäisiä olivat ns. Netšajevin jutussa tuomitut Aleksei Kuznetsov ja Nikolai Nikolajev. Heitä seurasivat Nikolai Išutin, Pjotr Uspenski sekä ns. 50:n ja 193:n oikeudenkäynneissä ja Kazanin katedraalin mielenosoituksen yhteydessä tuomitut. 1880-luvulla pakkotyövankilaan lähetettiin Narodnaja voljan ja puolalaisen Proletariaatti-puolueen jäseniä. Vankien joukossa oli tunnettuja narodnikkeja kuten Ippolit Myškin, Dmitri Rogatšov, Porfiri Voinaralski, Sergei Kovalik, Lev Deitš, Aleksandr Pribyljov, Feliks Kon, sosialistivallankumouksellisten myöhempi johtaja Jekaterina Breško-Breškovskaja sekä ensimmäiset työläisvallankumoukselliset Pjotr Aleksejev ja Viktor Obnorski. Karassa kärsi tuomiotaan ja teki itsemurhan suomalaissyntyinen Karl Ivanainen.
Syyskuussa 1880 Nertšinskin vankiloihin alettiin siirtää kaikkia pakkotyöhön tuomittuja poliittisia vankeja. Marraskuussa 1881 Nižnjaja Karaan avattiin poliittisille vangeille tarkoitettu miesvankila. Naiset sijoitettiin Ust-Karaan. Kaikkiaan Karan pakkotyövankilan läpi kulki noin 300 poliittista vankia, joista 32 oli naisia.
Toukokuussa 1882 leiriltä karkasi kahdeksan poliittista vankia, jotka kaikki saatiin kiinni. Karkureita rangaistiin fyysisesti ja Taka-Baikalian kuvernöörin Luka Iljaševitšin aloitteesta Karan vankilaoloja kovennettiin. Tämän seurauksena entinen poliittinen vanki Marija Kutitonskaja yritti murhata Iljaševitšin.
Vuonna 1886 Karan pakkotyövankilassa vieraili amerikkalainen tutkimusmatkailija George Kennan, joka arvosteli kirjassaan sen epäinhimillisiä oloja. Vuosina 1888–1889 vankilassa tapahtui ns. Karan tragedia, joka päättyi vankien joukkoitsemurhaan. Karan tragedian jälkeen poliittiset vangit siirrettiin muihin vankiloihin. Karan kultakaivoksille jäi rikollisia ja palkattua vapaata työvoimaa. Toukokuussa 1898 Amurin kenraalikuvernööri määräsi Karan pakkotyövankilan suljettavaksi.
Nykyään Karan kultaesiintymiä hyödyntää OAO Priisk Ust-Kara. Joen suussa sijaitsee Ust-Karskin taajama.
William Thomé
William Gustaf Thomé (30. heinäkuuta 1880 Alajärvi – 1. helmikuuta 1918 Vihti ) oli Thomesto-yhtiön perustaja.
Lauri Karan johtama Hyvinkään punakaartin osasto murhasi Thomén sekä hänen veljensä Valterin ja Ivarin sisällissodan aikana Vihdissä.
Kyösti Suokas
Kyösti Antero Suokas (s. 6. kesäkuuta 1958 Nurmijärvi) on helsinkiläinen varatuomari ja oli Rakennusliiton varapuheenjohtaja vuosina 2003–2019. Hän oli yli kymmenen vuotta työeläkevakuutusyhtiö Eteran hallituksen jäsen ja varapuheenjohtaja. Lisäksi hän oli yli kymmenen vuotta työtuomioistuimen varajäsen. Suokas on työeläkeyhtiö Ilmarisen hallituksen jäsen.
Suokas on työskennellyt Rakennusliitossa vuodesta 1987 lähtien, ensin lakimiehenä, jonka jälkeen pitkään vastaavana lakimiehenä. Hän on toiminut vuosia SAK:laisen ammattiyhdistysliikkeen asiantuntijana ulkomaiseen työvoimaan ja verotukseen liittyvissä kysymyksissä. Nuoruudessaan hän teki töitä rakennuksilla ja virkamiehenä.
Vuoden 2012 presidentinvaaleissa Suokas antoi tukensa vihreiden Pekka Haavistolle. Vuonna 2013 Suokas haki valtakunnansovittelijan virkaa.
Sari Luhtanen
thumb|Sari Luhtanen [[Frankfurtin kirjamessut|Frankfurtin kirjamessuilla vuonna 2014.]] Sari Luhtanen (s. 25. heinäkuuta 1961) on suomalainen kirjailija, käsikirjoittaja ja suomentaja.
Luhtanen on opiskellut Helsingin yliopistossa englantilaista filologiaa, yleistä kirjallisuustiedettä ja teatteritiedettä. Luhtasen ja kuvittaja Tiina Pajun sarjakuvia on ilmestynyt eri lehdissä, ja he ovat julkaisseet yhdessä sarjakuvakirjoja ja kalentereita. Luhtasen ja Pajun sarjakuvia on ollut mukana useissa näyttelyissä Suomessa. Heidän töitään oli esillä myös pohjoismaisessa Cap du Nord -näyttelyssä Angoulêmessa Ranskassa 1997. Luhtasen ja Pajun Maisa ja Kaarina -sarjakuva palkittiin Kemin valtakunnallisessa sarjakuvakilpailussa vuoden parhaan lehtisarjakuvan Lempi-palkinnolla vuonna 1991.
Luhtasen esikoisromaani Tuulin viemää ilmestyi vuonna 2011 Tammen kustantamana. Se edustaa niin sanottua chick lit -kirjallisuutta. Hän on kirjoittanut myös kaksi Nymfit-televisiosarjan yhteydessä ilmestynyttä kirjaa.
Luhtanen asuu Fiskarsissa.
Luhtanen sai yhdessä Tiina Pajun kanssa vuoden 2019 Puupäähattu-palkinnon sarjakuvasta Maisa ja Kaarina.
Isojoen kirkko
Isojoen kirkko on vuonna 1833 valmistunut puurakenteinen ristikirkko Isojoella. Kirkko edustaa empiretyyliä. Kirkon suunnitteli saksalainen arkkitehti Carl Ludvig Engel ja rakennusmestarina toimi kirkonrakentaja Erik Kuorikoski. Istumapaikkoja kirkossa on 900. Kirkko on vanhan hautausmaan ympäröimä.
Kirkko noudattaa Engelin Lapualle ja Alajärvelle suunnittelemaa kirkkotyyppiä. Kirkossa on suuri ristikeskusta korostava keskikupoli ja kupolin laella sijaitsee lanterniini. Kirkon sisäkulmat ovat viistettyjä ja puuholvit kattavat ristivarsia.
Isojoen kirkon vieressä sijaitsee vuodelta 1854 peräisin oleva Mats ja Karl Hannuksen rakentaman kellotapuli, jossa on vuosina 1756 ja 1765 hankitut kaksi kelloa. Kellotapulin seinällä nykyisinkin olevan vaivaispojan on tehnyt Ananias Andersson. Lähellä sijaitsee myös pappila, jonka päärakennuksesta osia on rakennettu 1700-luvun lopulla sekä 1850- ja 1890-luvuilla.
Ensimmäinen kirkko
Isojoki kuului yhdessä Lapväärtin kanssa Närpiön suurseurakuntaan vuoteen 1594, jolloin muodostettiin Lapväärtin seurakunta. Isojoen asukkaat kokivat aikoinaan tarvetta omalle kirkolle, koska paikkakunnalta oli Lapväärtin kirkkoon pitkä matka eli yli kolme peninkulmaa. Pitäjässä oli 1700-luvun alkupuolella noin 200 asukasta. Nykyistä edellinen kirkko oli alun perin tarkoitus rakentaa Vanhaankylään ja sen jälkeen nykyisen kirkon paikalle eli Pökän mäkeen. Isojoen tuonaikainen mahtimies Luukas Svartti halusi pystyttää kirkon nykyiselle vanhalle hautausmaalle. Sovintoa ei tullut, jonka jälkeen Svartti lähti miehineen ja hevosineen metsään kaatamaan hirsiä kirkkorakennusta varten. Svartilla oli 15 hevosta. Hirret ajettiin Svartin talon läheisyyteen, johon alkoi vähitellen nousta rukoushuone. Svartti rakensi rukoushuoneen tasakertaan saakka yksin, jonka jälkeen muut tulivat apuun, kun huomasivat, että oli tosi kyseessä. Isojokisten lisäksi rukoushuonetta olivat rakentamassa Ikaalisten pastoraattiin eli kirkkoherrakuntaan kuuluvan Honkajoen asukkaat. Honkajokiset olivat saaneet tähän luvan. Rukoushuoneen sakaristolla oli pituutta 12 kyynärää, leveyttä 11 kyynärää ja korkeutta seitsemän kyynärää. Sakariston alle rakennettiin viinikellari ja itse sakaristossa pidettiin kirkolliskokoukset. Perimätiedon mukaan sakaristo oli myös lämmitettävä. Rukoushuone valmistui vuonna 1710 ja vuonna 1716 se vihittiin käyttöönsä, kun oli ensin saatu lupa sille. Vuosikymmenten ajan tätä rukoushuonetta nimitettiin sitten Luukkaan kirkoksi.
Rukoushuoneen valmistuttua Isojoen asukkaat pyrkivät vapautumaan emäkirkon eli Lapväärtin kirkon kustannuksiin osallistumisesta, vaikka useasti oli määrätty, että kappeliseurakuntienkin tuli osallistua näihin kustannuksiin. Tästä yritettiin kuitenkin monissa tapauksissa vapautua. Syksyn 1711 aikana nimismies Jonas Falck kertoi isojokisten kieltäytymisestä koskien Lapväärtin kirkon ja pappilan ylläpitoa. Isojoen asukkaat puolustautuivat, että heillä oli muitakin töitä ja, että he olivat varattomia. Eli he eivät ylläpitäneet emäkirkkoa sen vuoksi, että olisivat olleet vastahakoisia. Joidenkin vuosien kuluttua Lapväärttiin valmistui uusi pappila ja jumalanpalveluksen jälkeen rahvasta kehotettiin korjaamaan piispan tupaa, sillä piispantarkastus lähestyi. Eräs juopunut isojokinen kuitenkin sanoi mielipiteensä asiasta hieman säädyttömästi, minkä vuoksi nimismies haastoi hänet käräjille.
Lapväärtin kirkko oli isonvihan (1713–1721) jälkeen huonossa kunnossa ja papin palkkaukseen alettiin vaatia talonpojilta yhä suurempaa osuutta. Talonpojat maksoivat pappien palkat päivätöinä. Isojokisia lukuun ottamatta kaikki toteuttivat velvollisuutensa. Isojokiset olivatkin useasti käräjillä asian tiimoilta. Honkajoen asukkaiden ei tarvinnut osallistua näihin Lapväärtin seurakunnan päivätöihin, sillä he kuuluivat Ikaalisten pastoraattiin. Esimerkiksi vuoden 1734 syyskäräjillä 18 isojokista talonpoikaa oli vastaamassa pappilan päivätöiden laiminlyönnistä. Lapväärtin kirkkoherra kuitenkin antoi tekemättömät päivätyöt anteeksi vaatien ne ensi vuonna tehtäviksi. Kuitenkaan isojokisia ei seuraavanakaan vuonna päivätöissä näkynyt, jonka vuoksi kirkkoherra ilmoitti asiasta nyt maaherralle. Maaherra velvoitti nimismies Jonas Falckia vaatimaan isojokiset töihin, sillä laki näin velvoitti. Myös kirkkoherra haastoi isojokiset käräjille, mutta sielläkin isojokiset esiintyivät vain entistä määräilevämpinä. Isojokiset määrättiin sakon uhalla päivätöihinsä. Tätäkin päätöstä eräs talonpoika vielä arvosteli. Hän sai sakon. Tulevina vuosina sama meno jatkui, eikä isojokisia päivätöissä näkynyt. Siten myös käräjillä he olivat joka kerta.
Isojoen rukoushuoneeseen alettiin haluta isonvihan jälkeen omaa pappia, sillä siellä kävivät saarnaamassa ajoittain Lapväärtin ja ajoittain puolestaan Ikaalisten papit. Tästä isojokiset eivät pitäneet ja he kääntyivät Turun tuomiokapitulin puoleen, joka vuonna 1725 määräsi, että kummastakin seurakunnasta tulevat papit asuvat vuorollaan Isojoella. Vuonna 1731 Ruotsin kuningas vahvisti päätöksen, koska Suomi kuului noihin aikoihin Ruotsiin. Papit eivät saaneet haudata tai järjestellä muutenkaan Isojoen rukoushuoneen asioita. Vuonna 1725 selvisi, että Isojoen rukoushuoneen viereen oli haudattu papiston tietämättä yhteensä yhdeksän vainajaa. Tämän jälkeen alkoi jälleen käräjöinti ja isojokiset anoivat kirkonkokoukselta hautauslupaa sekä omaa seurakuntaa. Viranomaiset alkoivat vaatia isojokisilta ja Lapväärtin kirkkoherralta lisäselvitystä asiasta. Tammikuussa 1739 selvisi, ettei rukoushuoneen viereen vainajia haudanneita tuomittaisi. Ennen kuin päätös tuli, kieltäytyivät isojokiset osallistumasta Lapväärtin kirkon ja sen pappien rahamenoihin sekä kellotapulin rakentamiseen. Vuoden 1732 syyskäräjillä isojokiset muistuttivat Lapväärtin kirkkoherraa siitä, ettei hän pitänyt, kuin harvoin heille suomenkielisen jumalanpalveluksen. Lapväärtin seurakunnan papit saarnasivatkin Isojoen rukoushuoneessa vain muutaman kerran vuodessa.
Isojoki sai joidenkin asiakirjojen mukaan vuonna 1725 pitäjänapulaisen. Isojoella ei tyydytty myöskään vuorollaan paikkakunnalla asuviin pappeihin, minkä johdosta kuninkaalle lähetettiin anomus omasta, Isojoella asuvasta papista. 21. elokuuta 1732 päivätyssä kirjeessään kuningas hyväksyi anomuksen sillä ehdolla, että isojokiset maksavat oman pappinsa palkan lisäksi myös Lapväärtin kirkkoherran palkan. Isojoella tämä ehto hyväksyttiin, jonka jälkeen syntyi Isojoen kappeli. Vuonna 1733 Isojoen rukoushuone vihittiin kirkoksi. Vuonna 1792 alettiin valittaa kirkon ahtautta, vaikka kirkon pituus oli 42,5 kyynärää ja leveys 14 kyynärää. Näin ollen kirkko oli ainoastaan noin kymmenen metriä nykyistä kirkkoa lyhyempi. Kirkkoa oli vieläpä jatkettu vuoden 1763 aikana. Kirkossa oli yhdeksän kappaletta suurta ikkunaa, joista kuusi oli korkeudeltaan 3,5 kyynärää ja leveydeltään kaksi kyynärää. Pienimpien ikkunoiden korkeus oli 2,5 kyynärää ja leveys kaksi kyynärää. Kirkon seinillä oli korkeutta kahdeksan kyynärää. Kirkon länsiosassa sijaitsivat lehterit naisille ja miehille. Molemmille oli 12 penkkiä. Ikkunanpuitteet, lehterinrinta, saarnastuoli ja alttarikehys olivat väriltään vaaleansinisiä. Saarnastuolin listat olivat lisäksi kullatut. Alttarin ympäristöä lukuun ottamatta muu kirkko oli maalaamaton. Alttaritauluna oli 4,5 kyynärää korkea ja kolme kyynärää leveä Jeesusta ristillä esittävä teos. Kirkkoon tuli vähitellen valonpitimiä ja pääasiassa nykyisen kirkkorakennuksen kynttilänjalat, lampetit ja kruunut olivat jo vanhassa kirkossa.
Toinen kirkko
1820-luvulla kirkon havaittiin rapistuvan. Vuonna 1826 useiden kokousten jälkeen päätettiin rakentaa Isojoelle uusi kirkko. Rakentaminen alkoi vuonna 1829 Carl Ludvig Engeliltä tilattujen piirustusten pohjalta. Erik Kuorikoski toimi rakennusmestarina. Jokaisen seurakunnan jäsenen, aivan sairaita, vanhoja ja köyhiä lukuun ottamatta, oli osallistuttava rakennustöihin varojensa mukaisesti. Uusi kirkko valmistui vuonna 1833. Vuonna 1855 Isojoki erotettiin Lapväärtistä omaksi seurakunnakseen.
Kjeld Philip
Kjeld Løwenstein Philip (3. huhtikuuta 1912 – 27. lokakuuta 1989) oli tanskalainen kansantaloustieteilijä ja poliitikko.
Philip väitteli tohtoriksi Aarhusin yliopistossa 1942 ja nimitettiin yliopiston sosiaalipolitiikan ja finanssiopin professoriksi. Vuosina 1949–1951 hän toimi professorina Tukholman Medborgarhögskolanissa ja sitten Kööpenhaminan yliopiston valtiotieteen professorina. Vuonna 1960 Philip pääsi kansankäräjille radikaalin puolueen edustajana ja istui siellä vuoteen 1964 asti. Jo tätä ennen 1957–1961 Philip toimi kauppaministerinä ensin H. C. Hansenin ja sitten Viggo Kampmannin hallituksessa. Vuonna 1961 hän siirtyi talousministeriksi, jona toimi vuoteen 1964 asti.
Vuodesta 1965 lähtien Philip toimi YK:n erilaisissa kehittyviin talouksiin liittyvissä tehtävissä muun muassa Nairobissa, Teheranissa ja Genevessä. Vuonna 1972 hänet nimitettiin YK:n Afrikan talouskomission johtoon.
Jolt
Jolt on fiktiivisessä Transformers-universumissa esiintyvä hahmo, joka esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 1994 Transformers Generation 2 lelusarjassa.
Jolt on Transformers G2-sarjan leluissa yksi Laser Rod -ryhmän Decepticoneista.
Transformers: Armada
Transformers: Armadassa Jolt on Hot Shotin Mini-Con -kumppani.
Transformers: Cybertron
Transformers: Cybertronissa Jolt on Mini-Con, joka kulki vuosia toveriensa, Six-speedin ja Reverbin ohella Tilan ja Ajan Vartijan, Vector Primen, matkakumppanina. Hän käyttää paljon aikaa internetissä surffaamiseen ja tietää paljon maasta. Jolt muuntautuu helikopteriksi. Hän voi siirtä itsensä ja muut lähellä olevat paikasta toiseen laittamalla sormensa yhteen ja pyörittämällä selässään olevaa propelia.
Transformers: Kaatuneiden kosto
Transformers: Kaatuneiden kostossa Jolt on sininen Autobotti, joka nähtiin vain parilta vilaukselta elokuvassa. Muun muassa NEST tukikohdan lentokentällä ja tiellä ajoneuvomuodossa muiden autobottien kanssa. Hänen ainoa merkittävä näyttäytymisensä elokuvassa oli, kun hän muunsi Jetfiren osat lisävarusteiksi Optimus Primelle. Jolt muuntautuu siniseksi Chevrolet Voltiksi.
Jolt oli yksi elokuvan eloonjääneistä Autoboteista. Mutta hahmon vähäisen merkityksen vuoksi, tämä jäi ainoaksi elokuvaksi, jossa Jolt esiintyi. Hänen kohtaloaan ei kuitenkaan jätetty selittämättä. Sarjakuvan Rising Storm mukaan Shockwave tappoi hänet.
Kollarla
Kollarla on kylä Salon kaupungin Perniössä. Kylä sijaitsee aivan Perniön koilliskulmassa Kiskonjoen varrella.
Kollarla sijaitsee Kiskonjoen pohjoisrannalla entisen kunnanrajan tuntumassa. Kosken ja Aijalan välinen Kiskontie kulkee Kollarlan läpi. Kyläalueen pohjoisosassa ovat Rapasuo ja miltei umpeen kasvanut Kollarinjärvi. Kylän kantatila on hävinnyt joskus sotien jälkeen ja kylän maat liitetty Kosken kartanoon, lukuun ottamatta aivan itärajalla sijaitsevaa Kankareen torpan ympärille syntynyttä asutusta. Entinen kantatila sijaitsi Kollarinpellon kohdalla.
Kollarla on keskiaikainen uudisasutuskylä, joka oli 1900-luvulle saakka yksinäistila. Kylään rakennettiin Kosken ruukkia varten pato ja sulku 1820-luvulla. Sulkuvahdin tupa Hålldamm on yhä asuttuna. Kankareen torppa itsenäistyi vuonna 1911 ja siitä on myöhemmin lohkottu muutama muu asunto sekä kesämökkejä.
Markku Ihonen
Markku Ihonen (s. 1960) on Tampereen yliopiston opetuksen kehittämispäällikkö.
Pitäjänkäräjät
Pitäjänkäräjät oli Suomessa keskiajalla käytössä ollut tapaoikeuteen perustuvan oikeudenkäytön ilmentymä. Pitäjänkäräjille kokoontuneet pitäjän asukkaat valitsivat luottamusmiehekseen talonpojan, jota nimitettiin pitäjäntuomariksi. Käräjäyleisö valitsi lisäksi tuomarin apuna toimineen lautakunnan. Pitäjäntuomarin johdolla käräjät käsitteli sekä siviili- että rikosasioita. Pitäjänkäräjiä järjestettiin Suomessa jo 1300-luvulla. Ruotsin kuninkaan vallan vahvistuessa Suomessa ja valtiorakenteen kehittyessä paikallinen itsehallinto alkoi menettää asemiaan. Kruununkäräjät ja kuninkaan nimittämät kihlakunnantuomarit syrjäyttivät pitäjänkäräjät 1300- ja 1400-luvun vaihteessa. Oikeudenkäyntialueiksi tulivat pitäjien tilalle Ruotsin maanlakien mukaiset kihlakunnat, jotka Suomessa olivat kooltaan hyvin laajoja. Käytännön syistä kihlakunnat jaettiin käräjäkuntiin, joista jokaisella oli oma kokoontumispaikkansa. Kihlakunnantuomari kiersi käräjäpaikasta toiseen pitämässä käräjiä. Pitäjänkäräjien lisäksi Suomessa on järjestetty kyläkäräjiä.
Mökille
”Mökille” on suomalaisartisti Mikael Gabrielin kappale hänen kolmannelta studioalbumiltaan Mun maailma. Universal Music Group julkaisi sen albumin toisena singlenä 10. toukokuuta 2013. Kappaleelle on tehty myös singlen julkaisupäivänä julkaistu musiikkivideo, jonka kohtaukset kuvattiin Portugalissa ja Helsingissä. Toisin kuin Mikael Gabrielin edellinen single, ”Mökille” ei päässyt lainkaan listoille.
Kappalelista
Digitaalinen lataus
Ignatius Anthony Catanello
Ignatius Anthony Catanello (23. heinäkuuta 1938 Brooklyn – 11. maaliskuuta 2013) oli yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Brooklynin hiippakuntaan 28. toukokuuta 1966 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Deultumin titulaaripiispaksi 28. kesäkuuta 1994. Piispaksi vihkiminen seurasi 22. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Thomas Vose Daily, jota avustivat Joseph Michael Sullivan ja René Arnold Valero.
Mary Wortley Montagu
Mary Wortley Montagu (o.s. Pierrepoint) (26. toukokuuta 1689 Lontoo, Englanti – 21. elokuuta 1762 Lontoo, Englanti) Lady, oli englantilainen aatelinen, näytelmäkirjailija ja runoilija. Hän oli Kingston-upon-Hullin herttuan Evelyn Pierrepointin ja Lady Mary Fieldingin tytär.
Ignatius Anthony Catanello
Catanello erosi tehtävistään vihkipiispana 20. syyskuuta 2010.
Mary Wortley Montagu
Mary Pierrepoint avioitui Edward Wortley Montagun kanssa elokuussa 1712. Vuonna 1713 heille syntyi poika, joka nimettiin isänsä mukaan. Joulukuussa 1715 Mary Wortley Montagu sairastui isorokkoon, joka arpeutti hänen kasvojaan.
Edward Wortley Montagu nimitettiin suurlähettilääksi Turkkiin, ja he muuttivat Konstantinopoliin vuonna 1717. Seuraavana vuonna heille syntyi tytär Mary. Turkissa Mary Wortley Montagu tutustui paikalliseen terveydenhuoltoon ja rokotukseen isorokkoa vastaan. Hän myös rokotutti oman poikansa.
Mary Wortley Montagun palasi perheineen Englantiin vuonna 1718, ja he muuttivat Länsi-Lontoossa sijaitsevaan Twickenhamiin. Hän esitteli isorokkoa vastaan keksityn rokotteen englantilaisille lääkäreille ja auttoi rokotteen markkinoinnissa.
Baranovka
Baranovka (, karjalaksi Boruaniha) on kylä ja maalaiskunta Tverin alueen Lihoslavlin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee 10 kilometriä Lihoslavlista luoteeseen Moskovan ja Pietarin välisen pääradan varrella. Asukkaita kunnassa on noin 1 000.
Kylän nimi perustuu venäläiseen henkilönimeen Baran < appelatiivi baran ”pässi”. Karjalainen muoto juontuu rinnakkaisnimestä Baraniha. Kunta on vanhaa tverinkarjalaisten asuinseutua. Nähtävyyksiä ovat arkkienkeli Mikaelin kirkko (1873) Lokotsyssa ja Kazanin jumalanäidin ikonin kirkko (1884–1886) Bolšoje Ploskojen kylässä.
Toivakan asevarikko
Toivakan Asevarikko (lyhenne ToiAseV) oli Puolustusvoimien itsenäinen varikko ja nykyinen varasto-osasto Toivakassa Keski-Suomessa. Varikon päätehtävänä on ampumatarvikkeiden huoltaminen ja varastointi.
Vuoden 2008 alusta lukien taka-Toivakassa sijaitseva varikko on ollut osa Itä-Suomen Huoltorykmenttiä. Puolustusvoimien Materiaalilaitokseen se liitettiin 1. tammikuuta 1993.
Henkilöstö ja johto
Varikon päällikkönä toimivat muun muassa
Historia
Varikko perustettiin vuonna 1941 Nastolan Uuteenkylään. Tuolloin varikon kansanomainen nimitys oli Uudenkylän Asevarikko. Toivakkaan varikko siirtyi vuonna 1976.
Aikaisemmat nimet
Varikon aikaisemmat nimet ovat olleet:
Lentopallon miesten Euroopan-mestaruuskilpailut 1993
Lentopallon Euroopan-mestaruuskilpailut 1993 pelattiin Turussa ja Oulussa, Suomessa 4. -12. syyskuuta. Kyseessä olivat järjestyksessään 18. miesten lentopallon Euroopan-mestaruuskilpailut.
Lohko A
Oulu
Lohko B
Turku
Charles Woodruff
Charles Sherman Woodruff (15. elokuuta 1844 Cincinnati – 6. syyskuuta 1927 Cincinnati) oli yhdysvaltalainen jousiampuja ja olympiamitalisti. Hänen seuransa oli Cincinnati Archers.
Woodruff voitti vuonna 1901 maansa mestaruuden kaksoisamerikkalaiskierroksella ja sijoittui samassa lajissa neljänneksi St. Louisin olympialaisissa 1904. Hän oli olympiakisoissa kaksoisyorkilaiskierroksella kahdeksas ja oli voittamassa hopeaa joukkuekilpailusta. Myös Charlesin vaimo Emily oli jousiampuja.
Johnny Test
Johnny Test on Scott Fellowsin luoma ja Warner Bros. Animationin, Cookie Jar Entertainmentin, Teletoon Productionsin, Collideascope Digital Productionsin, Studio B Productionsin ja Top Draw Animationin tuottama piirrossarja, jota esitettiin ensi kerran Yhdysvalloissa Kids' WB -kanavalla 17. syyskuuta vuonna 2005. Siitä tuotettiin aluksi 39 jaksoa, kolmen tuotantokauden verran, mutta toisesta kaudesta eteenpäin tuotannosta vastannut Cookie Jar päätti sarjan suosion myötä tuottaa neljännen tuotantokauden. Myös sarjan pääroolia esittävä James Arnold Taylor kertoi saaneensa kesäkuussa 2009 4. tuotantokauden jaksojen äänittämisen valmiiksi.
Sarjassa edetään tavallisen kaupunkilaispojan Johnny Testin seikkailuja, kun hän yrittää saada nerojen siskojensa tekemään useita kokeita hänen ajankuluksi, kuten luoda leluroboteista oikeita taistelevia robotteja. Yleensä hän kuitenkin aiheuttaa suuria ongelmia saadessaan siskojensa tekemään haluamiaan luomuksia.
Juoni
Sarja kertoo nuoresta pojasta nimeltä Johnny Test, joka asuu siskojensa Susan ja Mary Testin luona Porkbellyssä. Siskokset yrittävät saada naapurinsa Gillin huomion tekemällä erilaisia kokeita, mutta käyttävätkin usein Johnnyä koehenkilönä. Päähahmo Johnny on vaaleahiuksinen nuori kaupunkilaispoika, jolla on puhuva koira nimeltä Dukey. Hän joutuu kuitenkin usein naamioimaan puhuvan koiransa pikkupojaksi, jottei kukaan saisi tietää hänen koiransa kykenevän puhumaan. Johnnyn vanhemmat ovat äiti Lila ja isä Hugh Test.
Sarjassa nähdään myös vihollisia, kuten The X-Treme Teen Team, Mole King ja Eugene, joka tunnetaan myös nimellä Bling-Bling poika on ainut useamman kuin yhden esiintymisen tehnyt konna.
Hahmoja sarjassa
Yli vilkas ja täynnä mielikuvitusta oleva 11-vuotias Johnny on elämänhaluinen ja kunnianhimoinen poika. Hän haluaisi ajaa monsteriautoilla, olla baseball sankari ja olla luokkansa älykkäin oppilas, mutta ennen kaikkea Johnny haluaisi kävellä kuussa. Lisäksi hengittää veden alla ja saada omat supervoimat. Kaiken tämän mahdollistaa Johnnyn kaksoissiskot Susan ja Mary, jotka antavat Johnnyn unelmien käydä toteen pienten vastapalvelusten ja siskosten vastahakoisuuden myötä.
Johnny halusi syntymäpäivä lahjaksi koiran, joten hän valitsi haisevimman, tyhmimmän ja ystävällisimmän koiran eläinkaupasta. Johnny nimesi sen Dukeyksi ja koska hänen siskonsa Susan ja Mary inhoavat tyhmiä ja haisevia koiria, he päättivät geneettisesti muuttaa koiraa, jotta se kykenisi kävelemään, puhumaan ja käymään kylvyssä. Huolimatta sen ainutlaatuisista ihmisten kyvyistä, Dukey on edelleen koira ja kaipaa rotunsa tarpeita tehdä mitä koirat yleensä tekevät.
Supernerot ihmekaksoset, jotka eivät kuitenkaan ole identtisiä. Susan ja Mary ovat vasta 13-vuotiaita ja käyvät joskus tohtorintason teknologia instituutissa Porkbellyssa. Tulevaisuudessa siskokset saattavat voittaa nobelin palkinnon, mutta juuri nyt heitä kiinnostaa miten saada herätettyä Gil -nimisen naapuripojan huomio heitä kohtaan.
Kind Soul
Levyn kansi on Antti Eerikäisen käsialaa.
Orange Caramelin diskografia
Orange Caramel on kolmihenkinen korealainen musiikkiyhtye. Yhtyeen jäsenet ovat Raina, Nana ja Lizzy. Raina, Nana ja Lizzy ovat myös yhtyeessä After School.
Otto Tynkkynen
Perhetausta
Tynkkysen vanhemmat olivat maanviljelijä Paavo Tynkkynen ja Anna Helena Ukkonen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1934 Elvi Linnea Intin kanssa.
Opinnot
Tynkkynen kävi kansakoulun ja suoritti yksityisesti viidennen luokan Viipurin reaalikoulussa vuonna 1926. Hän suoritti reserviupseerikurssin Kadettikoulussa vuonna 1921 ja suojeluskuntaupseeritutkinnon vuonna 1923 sekä taktiikan soveltamiskurssin Suojeluskuntain päällystökoulussa vuosina 1925 ja 1927. Komppanianpäällikkökurssin ensimmäisen jakson hän kävi vuonna 1933 ja suoritti Ilmatorjuntaupseerikurssin Suojeluskuntain päällystökoulussa vuonna 1941.
Jääkärikausi
thumb|300px|Jääkäripataljoona 27:n 1. komppania. Tynkkynen työskenteli kelloseppänä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 28. joulukuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Schmardenissa sekä Aa-joella.
Suomen sisällissota
Tynkkynen saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana vääpeliksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan vääpeliksi ensin 4. jääkärirykmentin 8. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 24. maaliskuuta 1918 alkaen 11. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Viipurissa.
Sisällissodan jälkeinen aika
Tynkkynen toimi sisällissodan jälkeen koulutusaliupseerina 4. Jääkärirykmentistä muodostetussa Jääkäripataljoona 4:ssä, joka tunnettiin myöhemmin nimellä Pohjolan jääkäripataljoona. Armeijasta hän erosi 28. helmikuuta 1919 ja siirtyi varastonhoitajaksi Hyppösen kenkätehtaalle vuosiksi 1919–1921. Varastonhoitajan työnsä lisäksi hän toimi samalla komppanianpäällikkönä Tampereen suojeluskunnassa. Lopulta hän astui 1. syyskuuta 1921 alkaen suojeluskuntajärjestön palvelukseen ja hänet nimitettiin Etelä-Hämeen suojeluskuntapiirin IV alueen päälliköksi. Pohjois-Hämeen suojeluskuntapiirin III alueen päälliköksi hänet nimitettiin 1. maaliskuuta 1922 ja VI alueen päälliköksi 1. helmikuuta 1933. Tynkkynen erosi suojeluskunnista 29. lokakuuta 1937 ja työskenteli sen jälkeen maanviljelijänä Punkaharjulla.
Talvi- ja jatkosota
Tynkkynen osallistui talvisotaan Kerimäen suojeluskunta-alueen päällikkönä. Jatkosodan puhjettua hänet komennettiin Ilmavalvonta-aluekeskus 136:een, josta hänet siirrettiin Savonlinnan suojeluskuntapiirin Ilmasuojelutäydennyspataljoonan komentajaksi. Myöhemmin hänet siirrettiin Parikkalan Ilmasuojelualueen päälliköksi. Seuraavaksi hänet siirrettiin Itä-Savon sotilasläänin esikuntaan ilmasuojelutoimiston päälliköksi. Vuonna 1942 hänet siirrettiin toimistoupseeriksi Savonlinnan suojeluskuntapiirin esikuntaan. Sotien jälkeen Tynkkynen pidätettiin epäiltynä syylliseksi niin sanotussa asekätkentäjutussa. Eläkepäivinään hän toimi Punkaharjun Säästöpankin isännistössä vuosina 1945–1956 ja Kesälahden Meijerin hallituksen jäsenenä vuosina 1946–1956. Hänet haudattiin Punkaharjulle.
Logiikkapiiriperhe
Logiikkapiiriperheet ovat elektroniikan komponenttiluokkia, joilla toteutetaan logiikkaportti-toimintoja.
Logiikkaperheitä ovat esim. CMOS-, TTL- ja ECL-piirit.
Logiikkapiiriperheiden signaalit ovat joko yhdessä johtimessa kulkevia jännitetasoja tai signaaliparissa kulkevat differentiaaliset (eromuotoiset) jännitetasot. Differentiaalisia signalointeja ovat esim. LVDS ja LVPECL.
Perustietoja
Eräiden logiikkatyyppien perusteita: