cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tyyppi 15 -fregatti
Muutostyöt
Alukset varustettiin nopeiksi sukellusveneentorjuntaan soveltuviksi saattajiksi. Aseistuksena oli kaksi kolmeputkista Mark 10 Limbo -sukellusveneetorjuntaheitintä, jotka oli kehitetty toisen maailmansodan lopulla käyttöönotetusta Squid-heittimestä. Heittimet kykenivät laukaisemaan heitteensä kaikkialle aluksen ympäristöön ja ne olivat täysin automaattisia. Lisäksi aluksille asennettiin putket uusien sukellusveneidentorjuntaan suunniteltujen Mark 20E -torpedojen laukaisemiseen, mutta ase todettiin toimimattomaksi ja se poistettiin käytöstä. HMS Rapid, HMS Roebuck sekä V- ja W-luokkien alukset varustettiin varojen puutteen vuoksi Squideilla. Omasuojana aluksilla oli takakannella kaksi 4 tuuman tykkiä kaksiputkisena Mark XIX asennuksena ja siihen liitetty MRS-1-tulenjohtojärjestelmä, johon kuului tyypin 262 tulenjohtotutka. Sillan takana oli kaksiputkinen Boforsin 40 millimetrin ilmatorjuntakanuuna Mark V -asennuksena, jonka tulenjohtojärjestelmänä oli STD.
Useita tyypin 15 aluksia käytettiin koululaivoina, jolloin Boforsit poistettiin ja sillan ylipuolelle tehtiin avoin lisäsilta. HMS Undaunted varustettiin lentokannella, kun se oli helikopterien käytön koealuksena.
16th That’s J-pop
16th That’s J-pop on Morning Musumen kuudestoista studioalbumi. Albumi julkaistiin 31. maaliskuuta 2021. Albumista julkaistiin myös Blu-ray-versio.
Kappaleet
Kappaleet 1-12 ja 15 on sanoittanut ja tuottanut Tsunku. Kappaleet 13 ja 14 on sanoittanut Ameko Kodama ja tuottanut Hiroo Ooyagi.
Octopath Traveler
Octopath Traveler on Square Enixin ja Acquiren yhteistyössä kehittämä ja Nintendon julkaisema taktinen roolipeli. Peli on julkaistu 13. heinäkuuta Nintendo Switchille ja 7. kesäkuuta Microsoft Windowsille.
Pelin kehityksestä ovat vastanneet Masashi Takahashi ja Tomoya Asano.
Vastaanotto
Peli on saanut V2.fin arvostelussa 4,5 tähteä viidestä.
Peli on saanut IGN:n arvostelussa arvosanaksi 9.3/10.
Myynti
Square Enix julkaisi Twitterissä anteeksipyynnön aliarvioituaan pelin kysynnän ja halukkaiden jäädessä odottamaan 1-2 kuukautta pelin laatikoitua versiota. Peli on myynyt avausviikonloppunaan lähes tuplasti saman tekijäryhmän aiempaan Bravely Defaultiin verrattuna. Elokuuhun 2018 mennessä peli oli myynyt miljoona kappaletta maailmanlaajuisesti.
Ääninäyttelijät
Pelin ääninäyttelijät:
Briseis
thumb|right|Briseis ja Foiniks, n. 490 eaa. Briseis oli kreikkalaisessa mytologiassa troijalainen leski, jonka Akhilleus sieppasi surmattuaan ensin taistelussa tämän puolison, Lyrnessoksen kuninkaan Myneen ja tämän kolme veljeä. Kun oraakkeli oli kertonut kuningas Agamemnonille, että päästäkseen rutosta eroon tämän tulisi luovuttaa kaappaamansa Khryseis takaisin tämän isälle Khryseelle, kuningas käski sanansaattajansa Talthybioksen ja Eurybateen hakemaan Briseiin itselleen Akhilleukselta hyvitykseksi menetyksestään. Akhilleus tuohtui tästä niin ettei palannut enää taisteluihin, ennen kuin Hektor oli surmannut hänen ystävänsä Patrokloksen.
Iliaassa Briseis oli Akhilleuksen vanki, jonka kreikkalaisten armeija oli antanut hänelle palkkioksi. Akhilleus kuitenkin myös rakasti Briseistä ja vertasi heidän suhdettaan mieheen ja vaimoon ja tuohtui ajatellessaan, että Agamemnon makaisi Briseiin kanssa. Kun riita oli selvitetty, Agamemnon vannoi, ettei ollut koskenutkaan Briseiiseen.
Igor Savotškin
Igor Jurjevitš Savotškin (14. toukokuuta 1963 – 17. marraskuuta 2021) oli venäläinen teatteri- ja elokuvanäyttelijä.
Hän kuoli Moskovassa 17. marraskuuta 2021 58-vuotiaana.
Suomusjärven kirkko
Suomusjärven kirkko sijaitsee Suomusjärven kirkonkylässä Salossa. Se on rakennettu vuosina 1847–1849. Ristinmuotoisen kirkon on suunnitellut intendentinkonttorissa arkkitehti E. B. Lohrmann, ja sen on rakentanut puuseppä I. Lindström.
Kirkko on järjestyksessä pitäjän kolmas kirkkorakennus. Ensimmäinen kirkko rakennettiin 1635 rukoushuoneeksi Laidikkeen kylään. Kirkoksi se vihittiin 1678. Se siirrettiin Suomusjärven kylään 1697. Kirkon sakariston on yhä jäljellä ruumishuoneeksi muutettuna. Sen jälkeinen kirkko rakennettiin 1703, ja siitä jäljellä oleva kellotapuli rakennettiin Jaakko Härän johdolla vuonna 1750.
Jeesus-lasta ja Jeesuksen ristiinnaulitsemista esittävä alttaritaulun on maalannut R. W. Ekman. Yksi kristallikruunuista on lahjoitus, muut ostettu 1850- ja 1860-luvuilla. Votiivilaiva on peräisin ajalta ennen vuotta 1820, ja sen rakentanut tuntematon merimies. Saarnatuolin on tehnyt turkulainen puuseppä H. J. Stenroosin 1897, ja sen on maalannut Kustaa Lucander. Kuvista tunnistaa Vapahtajan ja Johanneksen, joilla ainoina hahmoina on tuntomerkit. Kirkossa on paikkoja 560 hengelle.
Tyyliltään kirkko edustaa klassismia ja empireä. Uruissa on 13 äänikertaa ja ne on rakentanut 1972 Kangasalan urkutehdas. Kellotapulin on vuonna 1750 rakentanut Kettulan ratsutilallinen Jaakko Härkä.
Kirkko yhdessä Suomusjärven Kirkonkylän kanssa on osa Museoviraston vuonna 2009 määrittelemää Suomusjärven Kirkonkylän valtakunnallisesti merkittävää rakennettua kulttuuriympäristöä.
Kirkon sankarihautausmaan muistomerkki on paljastettu 1956 ja se on Ilmari Wirkkalan teos.
Tšetšeenien ja inguušien karkottaminen
pienoiskuva|Havainnekuva alueista, jonne tšetšeenit ja inguušit karkotettiin. Tšetšeenien ja inguušien karkottaminen oli Neuvostoliiton suorittama tšetšeenien ja inguušien pakkosiirto Pohjois-Kaukasiasta Keski-Aasiaan 23. heinäkuuta 1944. Vuosien 1940–1944 kapinan seuraaman karkotuksen pani toimeen NKVD:n johtaja Lavrenti Berija. Se oli osa Neuvostoliiton väestönsiirtoja, jotka koskivat 1940- ja 1950-luvuilla useita miljoonia etnisiin vähemmistöihin kuuluneita.
Karkottamisen valmistelu oli aloitettu ainakin lokakuussa 1943, ja siihen osallistui 19 000 poliisia ja 100 000 NKVD:n poliisia eri puolilta Neuvostoliittoa. 400 000 karkotetusta tšetšeenistä ja inguušista kolmasosa kuoli. Yli sata tuhatta kuoli tai tapettiin kokoamisten ja kuljetuksen aikana sekä Kazahstanin ja Kirgiisien sosialistisissa neuvostotasavalloissa, jonne karkotetut lähetettiin. Karkotus kesti 13 vuotta, ja karkotetut saivat palata koteihinsa vasta vuonna 1957, kun Nikita Hruštšovin johtamat uudet Neuvostoliiton viranomaiset tuomitsivat Stalinin politiikan, mukaan lukien kansojen karkotukset.
Vuoteen 1961 mennessä 432 000 tšetšeeniä ja inguušia oli palannut Tšetšeenien ja inguušien autonomiseen sosialistiseen neuvostotasavaltaan. Palatessaan he kohtasivat monia ongelmia, kuten työttömyyttä, majoituksen puutetta ja yhteenottoja venäläisten kanssa.
23. heinäkuuta on nykyään tragedian muistopäivä tšetšeenien ja inguušien keskuudessa. Monet Tšetšeniassa ja Ingušiassa pitävät tapahtumaa kansanmurhana. Vuodesta 2012 lähtien Tšetšeniassa muistopäivää on juhlittu 10. toukokuuta, joka on tasavallan entisen johtajan Ahmat Kadyrovin kuolinpäivä.
UART
Ensimmäinen yhden mikropiirin UART oli Western Digitalin vuonna 1971 julkaisema WD1402A. Gordon Bell tarvitsi piirin kaukokirjoittimen liittämiseksi PDP-1-tietokoneeseen ja suunnitteli sellainen diskreeteillä komponenteilla. Western Digital tarjoutui toteuttamaan sellaisen yhdellä mikropiirillä.
IBM PC -koneessa käytettiin National Semiconductorin 8250-piiriä, joka pysyi 9600 baudin nopeuteen (jos käyttöjärjestelmän keskeytyksen käsittely kestää 1 millisekunnin). IBM PC/AT -koneissa käytettiin piirejä 16450 ja 16550. Korjattu 16550A sisältää 16 tavun puskurin, ja kykenee valmistajan mukaan jopa 1,5 Mbit/s nopeuteen.
eUART tai EUART (Enhanced UART) on joidenkin valmistajien nimitys kehittyneemmälle piirille, joka esimerkiksi kykenee synkronisoimaan baudinopeuttaan automaattisesti vastaanotetun datan perusteella.
Eeva Salo
Eeva Sofia Salo (7. huhtikuuta 1926 Rautu – 13. marraskuuta 1988) oli suomalainen kirjailija ja suomentaja.
Vanessa Fisk
Vanessa Fisk on kuvitteellinen hahmo Marvel Comicsin sarjakuvamaailmassa. Hän on Wilson Fiskin eli Kingpinin vaimo. Hänen ensiesiintymisensä oli Amazing Spider-Man #83 -lehdessä, ja hänet loivat Stan Lee ja John Romita Sr.
Vanessa Fisk muissa medioissa
thumb|left|Vanessa Fisk Hämähäkkimiehen animaatiosarjassa Vanessa Fisk esiintyi 1990-luvun Hämähäkkimies-animaatiosarjassa, jossa hän lopulta erosi miehestään, koska tämä ajatteli enemmän rikollista uraansa kuin vaimoaan. Hänen äänenään toimi Caroline Goodall.
Vanessa Fisk esiintyy jaksoissa ”Aikakivi” (24), ”Ajan hammas” (25) ja ”Mies ilman pelkoa” (34).
Ivan Gašparovič
Ivan Gašparovič (s. 27. maaliskuuta 1941) on slovakialainen oikeustieteen professori ja poliitikko, joka toimi Slovakian presidenttinä 2004–2014.
Elämäkerta
Samettivallankumouksen jälkeen Václav Havel nimitti hänet 1990 Tšekkoslovakian valtakunnansyyttäjäksi. Vuonna 1992 hänet valittiin Slovakian tasavallan kansallisneuvoston puhemieheksi ja Tšekkoslovakian varapuheenjohtajaksi, ja loppuvuodesta hän on oli mukana laatimassa Slovakian perustuslakia.
Gašparovič liittyi 1992 Vladimír Mečiarin johtamaan HZDS:aan ja kuului Tšekkoslovakian hajottua Mečiarin autoritaarisena pidettyyn hallintoon. Hän oli parlamentin puhemiehenä jälleen 1994–1998 ja käytti maaliskuusta lokakuuhun 1998 presidentin oikeuksia kun parlamentti ei päässyt sopuun uuden presidentin valinnasta. Lokakuun 1998 jälkeen kun HZDS oli oppositiossa, Gašparovič kuului salaista poliisia valvovaan parlamentin komiteaan.
Hän lähti HZDS:stä heinäkuussa 2002, kun Mečiar ei päästänyt häntä ja eräitä muita HZDS:n jäseniä vaalilistoille. Gašparovič ja muut jäsenet perustivat samana päivänä (12. heinäkuuta) uuden HZD:n, joka sai syyskuun 2002 vaaleissa 3,3 prosenttia äänistä, ei tarpeeksi saadakseen parlamenttipaikkoja. Gašparovič palasi jälleen yliopistoon.
Gašparovič valittiin toiselle kaudelle huhtikuussa 2009. Toisella kierroksella häntä oli vastassa SDKÚ-DS:n Iveta Radičová, jonka hän löi 55,55–44,45 %.
Tanskan jääkiekkomaajoukkue
Tanskan jääkiekkomaajoukkue edustaa Tanskaa kansainvälisissä jääkiekko-otteluissa. Joukkueen sijoitus Kansainvälisen jääkiekkoliiton alkuvuoden 2023 jääkiekon maailmanrankinglistalla oli 11:s. Sijoitus on joukkueen kaikkien aikojen paras.
Vuonna 2015 Tanskassa oli rekisteröityjä jääkiekkoilijoita 4 252. Vuonna 2021 maassa oli 2 500 miesjääkiekkoilijaa ja 27 jäähallia.
Historia
Tanska liittyi Kansainväliseen jääkiekkoliittoon vuonna 1946. Tanska otti osaa ylimmän tason maailmanmestaruuskilpailuihin ensimmäistä kertaa vuonna 1949. Se hävisi kolme ottelua ennen kuin vetäytyi kisoista.
Vuonna 1991 joukkue osallistui ensimmäistä kertaa olympiakarsintoihin, mutta hävisi karsinnat Puolalle. Joukkueen nykyisen menestyksen voidaan katsoa alkaneen 1. divisioonan maailmanmestaruuskilpailuista vuonna 2002, jolloin Tanska voitti ryhmänsä ja nousi maailmanmestaruuskilpailuihin vuodeksi 2003. Suomessa pidetyissä maailmanmestaruuskilpailuissa Tanska pelasi alkulohkossa tasapelin Kanadan kanssa, joka sittemmin voitti samoissa kisoissa maailmanmestaruuden, ja aiheutti Yhdysvaltain joukkueen jäämisen putoamissarjaan. Seuraavina vuosina Tanska on pääosin sijoittunut pudotuspelien ulkopuolelle, mutta on kuitenkin toistaiseksi pystynyt pitämään paikkansa maailmanmestaruuskilpailujen ylimmällä tasolla.
2010-luvulla
Tanskan jääkiekkomaajoukkue on kuitenkin pystynyt voittamaan myös jääkiekon suurmaita. Vuoden 2010 maailmanmestaruuskilpailujen avausottelussaan se voitti Suomen maalein 1–4 ja seuraavassa ottelussaan Yhdysvallat jatkoajan jälkeen lukemin 1–2. Samojen kisojen välisarjassa Tanska voitti Slovakian lukemin 6–0 tehden kaikki ottelun maalit avauserässä. Näin joukkue eteni ensimmäistä kertaa kisojen jatkopeleihin.
Vastaavasti vuoden 2014 kisoissa Tanska voitti omassa lohkossaan pelanneista suurmaista Tšekin voittolaukauskilpailun jälkeen 4–3. Vuoden 2016 kisoissa Tanska voitti jälleen Tšekin voittolaukauskilpailun jälkeen, maalein 2–1. Tanska pääsi jatkopeleihin, mutta tippui ensimmäisellä kierroksella ottelussa Suomea vastaan. Kuitenkin vuoden 2018 kotikisoissaan Tanska kukisti Suomen alkusarjan ottelussa 2–3.
2020-luvulla
Vuoden 2021 maailmanmestaruuskilpailuissa Tanska onnistui voittamaan historiallisesti Ruotsin maalein 4–3.
Elokuussa 2021 Tanska läpäisi olympiakarsinnat ja pääsi ensimmäistä kertaa mukaan olympialaisten jääkiekkoturnaukseen. Pekingin olympialaisissa Tanska voitti avausottelussaan historiallisesti Tšekin maalein 1–2. Näin ollen Tanska oli voittanut kolme maiden neljästä edellisestä arvokisaottelusta.
Vuoden 2022 maailmanmestaruuskilpailuissa Tanska voitti ensimmäistä kertaa maailmanmestaruuskilpailuissa Kanadan, maalein 2–3. Tanska ei päässyt kisoissa pudotuspeleihin siitä huolimatta, että se keräsi alkusarjassa 12 pistettä. Alkusarjan jälkeen joukkueen päävalmentaja Heinz Ehlers totesi, että kyseessä oli ensimmäinen kerta, kun näin monta pistettä alkusarjassa kerännyt maajoukkue jäi maailmanmestaruuskisojen jatkopelien ulkopuolelle.
Nilsiä
thumb|250px|[[Nilsiän kirkko, J. Stenbäck 1905.]] Nilsiä on entinen Suomen kaupunki Pohjois-Savon maakunnan itäosassa. Kunnassa asui lakkautushetkellä 0 ihmistä ja sen pinta-ala oli 0 km2, josta 0 km2 oli vesistöjä. Väestötiheys oli 0 asukasta/km2. Nilsiän naapurikunnat olivat Juankoski, Kuopio, Lapinlahti, Rautavaara ja Siilinjärvi.
Nilsiän kunta perustettiin vuonna 1869. Kaupunki Nilsiästä tuli vuonna 1998. Nilsiä on perinteisesti maatalouspitäjä, mutta nykyisin enää noin kolmasosa väestöstä saa elantonsa maa- ja metsätaloudesta.
Nilsiäläisen maiseman ominaispiirteitä ovat monet järvet ja mäet. Nilsiän merkittävin matkailukohde on Tahkovuori, jolla toimii Pohjois-Suomen ulkopuolisista laskettelukeskuksista suurin, Tahko. Muita merkittäviä kohteita ovat Paavo Ruotsalaisen kotisaari Aholansaari, 270 metriä korkea Pisavuori, 313,7 metriä korkea Kinahmi, joka sijaitsee Halunan ja Tahkon välillä sekä Kinahmin pohjoispään itäpuolella sijaitseva Louhosareena. Louhosareenalla järjestettiin kesäisin muutamia ooppera- ja konserttiesityksiä, joista ainakin yksi oopperaesitys televisioitiin. Järjestävän tahon tehtyä konkurssin areena oli vuosia käyttämättömänä. Nilsiän Louhosareena kuitenkin myytiin yksityiseen omistukseen vuonna 2017, ja siellä järjestetään nykyään esimerkiksi kesäteatteriesityksiä ja konsertteja.
Tahkolahden rannasta on löytynyt mammutin poskihammas vuonna 1873.
Nilsiän suurimmat järvet ovat Syväri ja Vuotjärvi.
Nilsiä liitettiin Kuopion kaupunkiin 1. tammikuuta 2013. Nilsiän keskustaajamasta muodostettiin Kuopion 50. kaupunginosa.
Kyliä
Ahmapuro, Eitikansalo, Hakkarala, Haluna, Hipanlahti, Kaaraslahti, Keyritty, Konttimäki, Lastukoski, Lukkarilansaari, Mikkajärvi, Murtolahti, Niinimäki, Nilsiä, Onkivesi, Pajujärvi, Pajulahti, Palonurmi, Pieksä,(Pieksänkoski), Raatti, Reittiö, Ruokonen (Ruokoiskylä), Siikajärvi, Sydänmaa, Syvärilä, Sänkimäki, Vuotjärvi.
Palo- ja pelastuspalvelut
Nilsiän paloasemalla Simolantiellä sijaitsevat yksiköt: PS 063 tarkastusauto, PS 621 sammutusauto, PS 6212 sammutusauto, PS 623 säiliöauto, PS 627 ensivaste- ja miehistöauto, PS 6282 (Vene), Öljyntorjuntakärry ja mönkijä. Nilsiän satamassa on myös PS 628 (Vene). Nilsiässä on puolivakinainen palokunta.
Nilsiän ensihoito- ja sairaankuljetuspalveluja tuottaa Pohjois-Savon sairaanhoitopiiri.
Tapahtumat
Nilsiän harrastajateatteri tarjoaa esityksiä kesäisin ja ympäri vuoden. Kesällä 2022 teatteri esitti näytelmän Opri, jonka ohjasi Antti Heikkinen ja Eveliina Paussoi. Kesäteatteri sijaitsee samassa pihapiirissä Nilsiän kotiseutukeskuksen ja museon kanssa. Kesäteatterin katettu penkkikatsomo on mitoitettu n. 250 hengelle.
Nilsiässä on järjestetty useita suuria kristillisiä kesätapahtumia. Herättäjäjuhlat on järjestetty Nilsiässä viisi kertaa: 1906, 1920, 1952, 1985 sekä 2017.
Ruokakulttuuri
1980-luvulla jokaiselle Savon silloiselle kunnalle äänestettiin omat nimikkoruoat. Nilsiän perinneruoaksi valittiin kokkelipiimästä ja ohrajauhoista keitetty piimävelli.
Koropí
Koropí on Kreikan kaupunki, joka kuuluu hallinnollisesti Kropían kuntaan, Itä-Attikan alueyksikköön ja Attikan alueeseen. Kaupungin väkiluku on 19 164 (vuonna 2011). Koropí on Kropían kunnan kuntakeskus ja suurin asutus.
thumb|left|240px|[[Koropí (asema)|Koropín asemaa.]] Koropí on osa Ateenan metropolialuetta ja sijaitsee Hymettos-vuoren itäpuolella noin 16 kilometriä Ateenan keskustasta kaakkoon ja noin kahdeksan kilometriä Ateenan kansainvälisestä lentoasemasta lounaaseen.
Koropíssa sijaitsee Ateenan metron ja proastiakós-paikallisjunien yhteinen Koropín asema. Olympic Airin pääkonttori sijaitsee Koropíssa.
Felix (lastenkirjasarja)
Felix on Annette Langenin kirjoittama ja Constanza Droopin kuvittama lastenkirjasarja. Sen on julkaissut Saksassa Coppenrath Verlag Münster ja Suomessa Kustannus Oy Kolibri.
Sarjan kirjasta Rakkain terveisin Felix on tehty animaatiosarja. Se kertoo lelupupusta, joka maailmaa kiertäessään lähettää matkakirjeitä omistajalleen Sannalle (Sophia).
Beloit
Beloit oli yhdysvaltalainen paperikoneenvalmistaja, joka ajautui vararikkoon vuonna 2000 lähinnä 1990-luvun lopun Aasian talouskriisin vuoksi, koska sen ottamat riskit paperikonetoimituksissa toteutuivat. Beloitin huoltopalvelut menivät Metso Paperille (nykyään Valmet) ja jäljellä oleva valmistus pääosin Mitsubishi Heavy Industriesille, joka päätyi myös Metsolle vuonna 2008. Myös pienemmät paperikonevalmistajat hankkivat Beloitin tuotantolaitoksia. Beloit omisti myös puolalaisen Fampa-yhtiön (entinen Füllner) vuodesta 1991 alkaen.
Beloitin vararikon jälkeen maailmaan jäi kaksi merkittävää paperikonevalmistajaa, suomalainen Valmet ja saksalainen Voith Paper.
Alkuajat
Beloitin ensimmäinen toimitusjohtaja Fred Messer menehtyi jo vuonna 1889, mutta hän ehti saada Beloitin toiminnan hyvin käyntiin. Tämän jälkeen siirryttiin toimitusjohtajien pitkiin kausiin, joista alettiin poiketa vasta 1990-luvulla. Seuraavana toimitusjohtajana vuosina 1889–1931 toimi Alonzo Aldrich, ja hän nosti Beloitin Yhdysvaltojen johtavaksi paperikonevalmistajaksi. Aldrich omisti merkittävän osan Beloitista, jossa oli kaikkiaan kuusi osakkeenomistajaa. Beloit panosti tuotekehitykseen, ja jo 1890-luvulla se toimitti maailman siihen asti leveimmän paperikoneen seuraten toimialan kehitystrendiä kohti yhä leveämpiä koneita. Tällöin tapahtui myös ensimmäinen vientitoimitus Japaniin. (Hodge & Ely 1983.)
Beloitin seuraavaksi toimitusjohtajaksi nousi Elbert H. Neese vanhempi vuonna 1916. Hän tuli Beloitin sen aikaiselta kilpailijalta Pusey & Jonesilta mentyään naimisiin Aldrichin tyttären kanssa. Neese vanhemman aikana Beloit nousi johtavaksi paperikonevalmistajaksi, ja yrityksen kannattavuus sekä myynti paranivat lähes joka vuosi.
Aldrich-Neesen perheen pitkäaikainen tavoite toteutui, kun siitä tuli Beloitin ainoa omistaja vuonna 1930. Elbert H. Neese vanhempi nousi yhtiön toimitusjohtajaksi vuonna 1931 Aldrichin kuoleman jälkeen. Hän toimi tehtävässään vuoteen 1952 asti, ja sen jälkeen johtokunnan puheenjohtajana kuolemaansa asti, vuoteen 1961.
Elbert H. Neesen johdolla Beloit selvisi 1930-luvun lamasta tekemällä paperikoneisiin parannuksia, jotka edistivät teknistä osaamista. Sodan aikana Beloit siirtyi lähes kokonaan valmistamaan tuotteita Yhdysvaltojen armeijalle, mutta paperikoneiden valmistaja siitä tuli sotavuosien päätyttyä. Paperikonemarkkinat lähtivät voimakkaaseen kasvuun, ja Beloit kasvoi niiden mukana. Paperikoneiden monimutkaistuessa ja nopeutuessa erityisesti toisen maailmansodan jälkeen firma erikoistui niin, että se pyrki vastaamaan asiakkaiden tarpeisiin, mikä lisäsi asiakkaan ja toimittajan välistä yhteistyötä. (Hodge & Ely 1983.)
Beloitin myynti kohosi 86 miljoonaan dollariin vuonna 1963, ja vuosikymmenen lopulla myynti oli 180 miljoonaa dollaria ja lopulta 1970-luvun alussa 200 miljoonaa. Firman kannattavuus oli kuitenkin alle keskiarvon näinä vuosina huolimatta sen vahvasta asemasta toimialalla, ja ensimmäisen kerran sitten perustamisen Beloit teki tappiota vuonna 1974. Kannattavuuttaan se pystyi parantamaan kuitenkin jo seuraavana vuonna ja teki ennätystuloksia 1970-luvun lopulla. (Hodge & Ely 1983.)
Laajentuminen
Beloit oli vienyt paperikoneita ulkomaille jo vuosisadan alussa, mutta ulkomaan myynti ei ollut merkittävää ennen kuin toisen maailmansodan jälkeen. Harry Moore suuntasi Beloitia ulkomaanmyyntiin, jonka osuus olikin jo 20 prosenttia 1950-luvun puolivälissä.
Eurooppaan alettiin perustaa myyntikonttoreita. Beloit myös hankki osaomistukseensa italialaisen paperikonerakentaja Pinerolon vuonna 1957 ja solmi samana vuonna lisäksi lisenssisopimuksen japanilaisen Mitsubishin kanssa. Kun englantilainen, lähes satavuotias paperikonevalmistaja Walmsley tarvitsi lisää pääomaa, Beloitista tuli sen vähemmistöomistaja ja lisenssinantaja vuonna 1960.
Beloit hankki osaomistukseensa lisäksi Sorelin-telakan Kanadasta ja muutti sen paperikonetehtaaksi 1960-luvulla. Yrityshankintoja täydennettiin vielä espanjalaisen Valladolidin puolikasomistuksella 1960-luvulla. Markkinat oli jaettu siten, että Beloitin päätehdas hoiti USA:n markkinat, Walmsley Englannista käsin Euroopan vapaakauppa-alueen ja kansainyhteisön, Pinorolo Italiasta Euroopan yhteisön. Valladol puolestaan tarjosi kapeat koneet espanjan- ja portugalinkielisille markkinoille.
Mitsubishi kattoi Aasian, Kanadan-tehdas maansa laajat markkinat. Näin Beloit saavutti tulliedun ja kansallisen hyväksynnän tuotteilleen. Tämän verkoston avulla Beloit pystyi myös palvelemaan vanhoja ja kansainvälistyviä paperinvalmistaja-asiakkaitaan, kuten Scott Paperia, Kimberly Clarkia ja Internationalia. (Hodge & Ely 1983.)
1960-luku
Kansainvälisen organisaation koordinoiminen oli vaivalloinen tehtävä, mutta E. J. Justuksen vetämän tutkimuskeskuksen perustaminen vuonna 1955 auttoi. Tutkimuskeskus sai uudet tilat Beloitin pääkonttorin läheltä 1960-luvun alusta, mikä vahvisti Beloitin asemaa paperikoneteknologian johtajana. 1960-luvulla sillä oli hallussaan viisi kertaa enemmän patentteja kuin yhdelläkään kilpailijallaan, ja sen tutkimuskeskus tuotti monia merkittäviä keksintöjä paperiteollisuuteen, kuten telojen bombeerauksen, hydraulisen Converflo-perälaatikon, kaksoisviirakonseptin Bel-Baie II:n. Erityisesti Bel-Baei II antoi Beloitille kilpailuetua sanomalehti- ja pehmopaperikoneissa 1970-luvulta alkaen. (Hodge & Ely 1983.)
Beloit hoiti ensimmäisen avaimet käteen -toimituksen jo 1960-luvun alussa ja perusti oman yrityksen tätä toimintaa varten. Vaikka avaimet käteen -toiminta helpotti uusien koneiden myyntiä, siitä ei tullut kannattavaa yksikköä Beloitille ja se lopetettiinkin 1970-luvun alussa.
Beloitin tietokone- ja automaatiotoiminnalla oli samanlainen elinkaari. Beloit Iron Worksin uudeksi nimeksi muutettiin vuonna 1962 Beloit Corporation. Tätä aikaisemmin Beloit hankki omistukseensa massanvalmistuslaitteita valmistavan massachusettslaisen Jones & Sonsin Pittsfieldistä USAsta vuonna 1958. Kaupan edellytyksenä oli uusi tehdas, jonka Beloit rakensi Daltoniin, ja tämän takia massankäsittelystä tuli hyvin kannattava osa Beloitia. Beloit osti myös Budowin ja Bob Larsonin yritykset vuonna 1963 ja sai tuotevalikoimiinsa puunkäsittelyn. Vuosikymmenen lopulla se osti lisäksi kalanterin teloja valmistavan Wheeler Rollin. Beloit kokeili diversifiointia paperikoneteknologian ulkopuolelle useaan eri otteeseen, mutta yritykset päättyivät enemmän tai vähemmän katastrofeihin. (Hodge & Ely 1983.)
1970-luku
E. H. Neese nuorempi astui Beloitin johtoon vuonna 1974, ja hänestä tuli myös hallituksen puheenjohtaja vuonna 1978. Edellä mainittujen vuosien välissä Beloit osti englantilaisen Walmsleyn, espanjalaisen Seguran ja kanadalaisen Sorelin loputkin osakkeet ja tuli näiden yhtiöiden ainoaksi omistajaksi. Alkuperäinen ajatus oli ollut yhdistää Walmsley tiukasti Beloitin tuotekehitykseen, mutta se pysyi itsenäisenä aina 1990-luvulle asti. Etelä-Amerikan markkinoille meneminen osoittautui pitkälliseksi prosessiksi, sillä useista yrityksistä huolimatta 1960-luvun alusta lähtien Beloit ei saanut vakituista kumppania eikä jalansijaa markkinoilta. Lopulta vuonna 1977 Beloit muodosti suomalaisen Rauman ja brasilialaisen partnerinsa kanssa yhteisyrityksen Beloit Rauma Industrial Ltd.
Beloit hankki rullaimiin, paperirullien käsittelyyn ja eksruudereiden päällystyskoneita tekevän Lenoxin kahdessa erässä – ensin vähemmistöosuuden 1975 ja myöhemmin loput osakkeista vuonna 1978. Johtuen loistavista tuloksista 1970-luvun lopulla Beloit joutui tilanteeseen, jossa sen piti miettiä yrityksen kassan käyttämistä diversifiointiin. Se päätti investoida vuonna 1977 telateknologiaan erikoistuneeseen Raybestos-Manhattaniin, josta tulikin erittäin kannattava ja kasvava osa firmaa.
1980-luku
E. H. Neese nuoremman jälkeen vuonna 1984 Beloitin johtoon tuli Tom McKie. E. H. Neese ilmoitti vuonna 1985, että Beloit on myytävänä. Harnischfeger osti Beloitin paperi- ja sellukonetoiminnot seuraavana vuonna ja liitti sen portfolioonsa. John McKaysta tuli samalla Beloitin vetäjä seuraaviksi kuudeksi vuodeksi. Harnischfeger myi 20 prosentin osuuden Beloitista japanilaiselle Mitsubishille 1986.
Se panosti uudestaan voimakkaasti tuotekehitykseen, ja 1980-luvun loppuvuodet olivatkin Beloitin historian kannattavinta kasvua.
1990-luku
Muutos Harnischfegerissä tapahtui vuonna 1992, kun William Goessel jäi eläkkeelle ja Jeffery Gradesta tuli vetäjä. Beloit hankki omistukseensa puolalaisen paperikonevalmistajan Fampan vuonna 1991 ja investoi siihen merkittävästi. Weldon J. Colesta tuli Beloitin vetäjä vuonna 1992. Jagenberg ja Beloit muodostivat yhteisyrityksen paperikoneteknologian myymiseksi vuonna 1994, mutta yritys kaatui vuotta myöhemmin. Ranskalainen telahuoltoyritys Rollin S.A. ostettiin vuonna 1995.
Konkurssi
Konkurssipesästä paperikoneteknologian oikeudet osti Metso (Valmet) ja Mitsubishi. Metso (Valmet) osti lisäksi Beloit-Manhattanin toiminnot. Sellutoimintoja hankki itselleen GL&V. Ulkomaan toiminnot, kuten Walmsley, Pinerolo ja Fampa, ajautuivat paikallisille omistajille. (Bagnato 2005; Goessel 19.7.2005; Cole 13.6.2005.)
Metso on vuonna 2008 hankkinut Mitsubishin paperikoneliiketoiminnot sekä Mitsubishin osuuden Beloitin paperikonetekniikasta, jonka yhtiöt hankkivat yhdessä amerikkalaisyhtiön konkurssipesältä vuonna 2000.
Christmas in the Heart
Christmas in the Heart on Bob Dylanin studioalbumi, joka sisältää joululauluja. Se ilmestyi 14. lokakuuta 2009. Levyn tuotot menevät kokonaisuudessaan kahdelle kansainväliselle hyväntekeväisyysjärjestölle, World Food Programmelle ja Crisis UK:lle.
Albumi debytoi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan sijalla 23.
Muru
thumb|right|250px|Ravintola Muru. Ravintola Muru on helsinkiläinen ravintola, joka sijaitsee Kampissa. Ravintolan keittiömestarina toimii Henri Alén.
Muru valittiin Vuoden ravintolaksi 2012.
Neápoli (Thessaloniki)
Neápoli on Kreikan kaupunki sekä samanniminen Neápoli-Sykiésin kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Νεάπολης, Dimotikí Enótita Neápolis) ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Thessalonikin alueyksikössä Keski-Makedonian alueella ja kuuluu Thessalonikin metropolialueeseen. Kaupungin ja kunnallisyksikön väkiluku on 27 084 (vuonna 2011).
Neápoli sijaitsee vain pari kilometriä Thessalonikin keskustasta pohjoiseen ja se on käytännössä Thessalonikin kaupunginosa tai esikaupunki. Neápoli oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Neápoli-Sykiésin kunnaksi yhdessä Ágios Pávloksen, Péfkan ja Sykiésin kanssa, jolloin se muuttui yhdeksi Neápoli-Sykiésin kunnan kunnallisyksiköistä. Kaupungin väestöntiheys on yksi maailman korkeimpia.
Wilho Laine
Isak Wilho Laine (aik. Kivelä, 5. heinäkuuta 1875 Köyliö – 21. toukokuuta 1918 Hämeenlinna) oli suomalainen poliitikko ja toimittaja, joka oli yksi Suomen ensimmäisistä kansanedustajista. Laine toimi sosialidemokraattisen puolueen kansanedustajana vuosina 1907–1908 ja 1910–1914. Varsinaiselta ammatiltaan hän oli puuseppä. Laine oli Porin seudun työväenliikkeen merkittävimpiä hahmoja 1800–1900-lukujen vaihteessa. Hän liittyi Porin Työväenyhdistykseen jo sen ollessa porvarivetoinen, ja oli myöhemmin kaappaamassa yhdistystä työväestön haltuun. Laine oli myös käynnistämässä muun muassa Satakunnan sosialidemokraattisen piirijärjestön toimintaa.
Varhaiset vuodet ja kansanedustajuus
Köyliön Pajulassa syntyneen Laineen vanhemmat olivat Köyliönkartanon torppari Isak Johaninpoika Kivelä (1846–1924) ja Kokemäen Järilästä kotoisin ollut Sofia Johansdotter Ritamäki (1848–1920). Kansakoulun käynyt Laine työskenteli vuodesta 1891 lähtien Porissa tynnyrintekijänä ja puuseppänä. Vuonna 1895 hän onnistui pääsemään wrightilaisen Porin Työväenyhdistyksen jäseneksi yhdessä Gustaf Mannisen ja Gustaf Emil Inbergin kanssa. Yrjö Mäkelinin muutettua Poriin kolme vuotta myöhemmin, ryhtyivät he valtaamaan yhdistystä kokonaan työväen haltuun. Laine ja Mäkelin perustivat tarkoitusta varten työväenyhdistyksen sisällä toimineen ”Luuta”-nimisen salaseuran, johon kuului parikymmentä jäsentä. Valtaus onnistui lopulta keväällä 1903.
Laine oli perustamassa Porin puutyöntekijäin ammattiosastoa sekä Porin rakennustyöväen yhdistystä. Vuonna 1905 Laine käynnisti Turun ja Porin läänin pohjoisen vaalipiirin sosialidemokraattisen piirijärjestön toiminnan. Hän oli järjestön piirisihteerinä 13 vuoden ajan kuolemaansa saakka. Vuonna 1906 Laine oli mukana perustamassa Porissa ilmestynyttä Sosialidemokraatti-lehteä muodostaen sen ensimmäisen toimituskunnan Eetu Salinin ja Jussi Rainion kanssa. Hänet valittiin eduskuntaan Turun läänin pohjoisesta vaalipiiristä vuoden 1907 eduskuntavaaleissa, ja edelleen jatkokausille vuosina 1910, 1911 ja 1913. Laine toimi myös SDP:n puolueneuvoston jäsenenä ja oli Porin kaupunginvaltuuston jäsen.
Sisällissodan aika ja kuolema
Kansanedustajavuosiensa jälkeen Laine jatkoi työskentelyään toimittajana, ja vaikutti edelleen sosialidemokraattisessa piiritoimikunnassa. Vuoden 1917 helmikuun vallankumouksen jälkeen hänet valittiin Porin työväenneuvoston johtokuntaan. Seuraavana syksynä puhjenneet väkivaltaisuudet Laine tuomitsi jo elokuussa piiritoimikunnan muiden johtohahmojen, kuten Jussi Rainion, Oskari Leivon ja Fanny Ahlforsin tavoin. Sisällissodan aikana Laine ei osallistunut vallankumoukseen, vaan jatkoi toimittajan työtään sekä luottamustehtäviään. Hän oli ainoastaan muutaman päivän ajan Porin punakaartin raha-asiain jaostossa avustamassa palkanmaksussa. Laineen puoliso Hilma sen sijaan oli Porin vallankumousoikeuden jäsen.
Laineen pariskunta lähti 11. huhtikuuta 1918 tuhansien muiden länsirannikon punaisten tavoin pakomatkalle kohti itää, jossa he lopulta jäivät saksalaisten vangiksi Hollolassa 3. toukokuuta. Tämän jälkeen Laineen kohtalo on epävarma. Suomen sotasurmat -tietokannan mukaan hänet teloitettiin Hämeenlinnan vankileirillä, mutta kuolinaikaa ei mainita. Toisten tietojen mukaan Laine olisi kuollut Hämeenlinnan vankileirillä tai Hämeenlinnan vankilassa 21. toukokuuta. Vuonna 1920 ilmestyneen Porin seudun punakaartilaisten muistojulkaisun mukaan hänet marssitettiin 40 kilometrin matka Hollolasta Hämeenlinnaan, ja juoksumarssin aikana Laineen heikko terveys olisi lopullisesti pettänyt. Kirjan mukaan vakavasti sairasta Lainetta lähdettiin 21. toukokuuta kuljettamaan Hämeenlinnan vankileirin kivikasarmilta Suomen kasarmeille, mutta matkan aikana hän katosi ja todennäköisesti haudattiin jonnekin. Muistojulkaisussa esitettyjen silminnäkijäväitteiden mukaan Laine olisi haudattaessa ollut vielä hengissä.
Perhe
Laineen puoliso oli Porin maalaiskunnan Toukarissa köyhään mökkiläisen perheeseen syntynyt Hilma Nousio, jonka kanssa hän solmi epävirallisen omantunnon avioliiton vuonna 1909. Pariskunnalle syntyi kolme lasta. Hilma Laine oli myös aktiivisesti mukana sosialidemokraattisen työväenliikkeen toiminnassa. Sisällissodan jälkeen hän teki pitkän uran kunnallispolitiikassa muun muassa Porin kaupunginvaltuuston jäsenenä.
Luettelo Kuuban lentoasemista
thumb|400px|Kuuban kartta. Tämä on luettelo Kuuban lentoasemista.
Lentoasemat
pienoiskuva|[[José Martín kansainvälinen lentoasema Havannassa on Kuuban suurin lentoasema.]]
Χ²-jakauma
\chi^2-jakauma on tilastotieteen testeissä käytetty jakauma. Jos satunnaismuuttujat ovat riippumattomia ja standardinormaalijakautuneita, niin niiden neliöiden summa on \chi^2-jakautunut n:llä vapausasteella. Jos, on siis
Jakauman parametri n on positiivinen kokonaisluku. \chi^2-jakauma on jatkuva, ja sen arvojoukko on positiivisten reaalilukujen joukko. Tiheysfunktio on arvojoukossa jossa on Eulerin gammafunktio.
Kertymäfunktiota ei voi yleisessä tapauksessa esittää suljetussa muodossa.
Odotusarvo ja varianssi ovat ja
\chi^2-jakauma on gammajakauman erikoistapaus:
Jakko Jan Leeuwangh
Jakko Jan Leeuwangh (s. 9. syyskuuta 1972 Alkmaarissa, Alankomaissa) on alankomaalainen entinen pikaluistelija.
1998 Naganon olympialaisissa Leeuwangh sijoittui 1 000 metrillä neljänneksi. Vuonna 1999 hän saavutti matkakohtaisista MM-kisoista pronssia sekä 1 000 että 500 metrin kilpailusta. Calgaryssä vuonna 2000 hän luisteli 1 500 metriä silloiseen maailmanennätysaikaan 1.46,43.
Sittemmin Leeuwangh kärsi rauhaskuumeesta eikä päässyt 2002 Salt Lake Cityn olympialaisiin. Hän ei myöskään selviytynyt Alankomaiden kovatasoisista sisäisistä karsinnoista vuoden 2003 sprintterien MM-kisoihin, minkä jälkeen päätti lopettaa aktiiviuransa. Nykyään hän toimii valmennustehtävissä.
Minneapolisin siltaturma
thumb|240px|Sillan romahdus turvakamerakuvana thumb|240px|Silta romahduksen jälkeisen päivän aamuna thumb|240px|Silta toukokuussa 2006 Minneapolisin siltaturmassa Mississippijoen ylittävä I-35W-moottoritiesilta (tunnetaan myös siltana 9340) romahti iltapäiväruuhkassa 1. elokuuta 2007 kello 18.01 paikallista aikaa alla olevaan jokeen ja sen törmille. Turmassa kuoli 13 ja loukkaantui 145 ihmistä.
Taustaa
Silta oli onnettomuushetkellä remontissa. Kyseessä oli kuitenkin lähinnä päällystystyö, eikä se kohdistunut kantaviin rakenteisiin. Sillan kuntoa pidettiin yleisesti tyydyttävänä, vaikka sen rakenteissa olikin selviä ruostevaurioita. thumb|240px|I-35W -moottoritiesilta (vas.) satelliittikuvassa vuodelta 2004
Minnesotan viranomaisia oli varoitettu jo 1990-luvulla, että silta oli "rakenteellisesti vajavainen", viitaten löydettyihin rasitusmurtumiin ja ruostevaurioihin palkkien yhtymäkohdissa. Ongelmat korjattiin, ja osavaltion viranomaisten mukaan vuodesta 1993 lähtien silta tarkistettiin joka toinen vuosi.
Vuonna 2005 liittovaltion tutkimus arvioi sillan jälleen rakenteellisesti vajavaiseksi ja antoi sille pisteytyksen 50/100 rakenteellisesta vakaudesta.
Teemu Laajasalo
Teemu Olavi Laajasalo (s. 10. heinäkuuta 1974 Helsinki) on suomalainen pappi, kasvatustieteen tohtori, yrittäjä ja televisioesiintyjä. Elokuussa 2017 hänet valittiin Helsingin hiippakunnan piispaksi. Hän aloitti tehtävässä 1. marraskuuta 2017.
Koulutus
Laajasalo valmistui teologian maisteriksi 22-vuotiaana vuonna 1997. Hänen pro gradu -tutkielmansa tutki itsetyydytystä seksuaalieettisenä kysymyksenä uskonnonfilosofisesta näkökulmasta. Laajasalo on suorittanut pastoraalitutkinnon vuonna 2002 Helsingin hiippakunnassa sekä ylemmän pastoraalitutkinnon vuonna 2006 samassa hiippakunnassa.
Laajasalo on opiskellut myös kasvatustiedettä, josta hän laati vuonna 1998 pro gradu -tutkielmaa suppeamman laudaturtyön seksuaalisuuden käsittelystä kahdessa uskonnon ja psykologian oppikirjassa. Laajasalolla on pedagogiset pätevyydet kaikilla oppiasteilla opettamiseen. Laajasalo jatkoi kasvatustieteen opintojaan väittelemällä kasvatustieteen tohtoriksi vuonna 2001 aiheenaan seksuaalisuuden käsittely lukion oppikirjoissa. Väitöskirjan arvosana oli cum laude.
Työura
Laajasalo vihittiin vuonna 1997 papiksi Helsingin tuomiokirkkoseurakuntaan, mutta siirtyi sen jälkeen pastorin työstä yliopistoon tutkijaksi lama-aikaa selvittävään hankkeeseen. Laajasalon piti tehdä omasta osuudestaan väitöskirja. Hänelle maksettiin täyspäiväistä tutkimustyötä varten apurahaa 21 kuukauden ajan, mutta väitöskirja ei koskaan valmistunut. Laajasalon itsensä mukaan lopputulos johtui siitä, ettei työ saanut jatkorahoitusta.
Laajasalo toimi Helsingin yliopiston uskonnondidaktiikan yliopistonlehtorina syyslukukauden 2001. Laajasalo palasi sen jälkeen pastorin töihin ja oli vuosina 2003-2012 vakituisessa virassa tuomiokirkkoseurakunnassa. Vuosina 2009–2012 Laajasalo johti Helsingin ydinkeskustassa Mikael Agricolan kirkossa Agricolaliikettä, jonka tavoite on elävöittää Punavuoren alueen seurakuntaa. Agricolaliikkeen taustalla ovat Helsingin tuomiokirkkoseurakunta, HelsinkiMissio, Tuomasmessu ja Helsingin seurakuntayhtymä. Vuonna 2010 Agricolan kirkkoon perustettiin Café Agricola, joka mahdollistaa asiakkaille hyväntekeväisyyden Kirkon ulkomaanavun kautta.
Laajasalo valittiin vuonna 2015 Vuoden papiksi ansioistaan uusien toimintatapojen tuomisesta seurakuntaelämään.
Televisioesiintymiset
Laajasalo on esiintynyt televisio-ohjelmissa Mol.fi (TV2 ja MTV3), Krypta (Yle Teema), Opi oppimaan (Yle 1), Riita (Yle Teema), Hyvät ja huonot uutiset (Nelonen) ja YleLeaks (Yle 1) (muun muassa roolihahmon nimellä Teemu Tammisalo).
Teologia
Laajasalo on puhunut avoimen, uudistuvan ja ulospäinsuuntautuvan kirkon puolesta. Laajasalo on profiloitunut kirkossa liberaaliksi, joka on ensimmäisten pappien joukossa ajanut seksuaalivähemmistöjen asiaa jo ennen parisuhdelakia 1990-luvulla. Sittemmin Laajasalo on ajanut erityisesti kirkon sisäistä yhteyttä, sovintoa ja ymmärrystä sekä toivonut dialogia myös konservatiivien oikeudesta olla kirkossa. Teologiassaan hän korostaa perinteistä kristillistä oppia, kuten Jeesuksen sovituskuolemaa sekä uskolla pelastumista. Laajasalo on kommentoinut moninaisuuden ja tasa-arvon tärkeydestä kirkossa.
Laajasalo on puhunut sen puolesta, että kirkolla pitäisi olla radikaalisti erilaisia kasvoja.
Laajasalo on kritisoinut Vapaa-ajattelijain liittoa. Laajasalo esitti joulukuussa 2012, että vapaa-ajattelijoiden vaatimus koulujen joulujuhlien sekularisoinnista "edustaa uudenlaista fundamentalismia" ja monikulttuurisuuden vastustamista. Lokakuussa 2014 Laajasalo kommentoi seurakuntavaalien aikana jatkunutta vilkasta kirkosta eroamista toteamalla, että Vapaa-ajattelijain liitto ja Eroakirkosta.fi-palvelu ovat pimeyden ytimestä. Elokuussa 2015 vapaa-ajattelijat järjestivät Helsingin Taiteiden yössä performanssin, jossa vapaaehtoisilla oli mahdollisuus symbolisesti pestä kristillinen kaste pois Hämeenlinnasta tuodulla Katumajärven vedellä. Laajasalo kritisoi vapaa-ajattelijoiden tempausta voimakkaasti.
Laajasalo on puhunut oikeudesta oman uskonnon opetukseen ja korostanut myönteistä uskonnonvapautta.
Laajasalon on sanonut, että kristitty ei voi olla rasisti.
Laajasalo linjaa, että Helsingin hiippakunnan papit voivat vihkiä avioliittoon myös samaa sukupuolta olevia pareja.
Aleppon kellot
Kallion kirkkoherrana Teemu Laajasalo mahdollisti suurta huomiota saaneen ja laajalle levinneen Aleppon kellot -kampanjan. Kirkot ympäri maailman soittivat saattokelloja Syyrian sodan uhreille. Kampanja alkoi Olli Sirénin aloitteesta tämän ottaessa yhteyttä kirkkoherra Laajasaloon.
Aleppon kellot valittiin vuoden 2016 mahdollisuusviestijäksi. Kellojen soitolla oli valintaraadin mukaan suuri symbolinen merkitys, sillä voimattomuuden tunne vaihtui tueksi syyrialaisen Aleppon kaupungin pommitusten uhreille.
Huippuvalmennus ja yrityksen kirjanpitoon liittyvä talousrikostuomio
Laajasalo perusti vuonna 1998 Huippuvalmennus-nimisen yrityksen, joka järjesti yliopistojen valintakokeisiin valmentavia kursseja. Laajasalo pyöritti yritystään papin töiden ohella useita vuosia Kursseja pidettiin ehkä jopa 120 opettajan voimin Helsingissä, Tampereella, Turussa, Kuopiossa ja Oulussa ja liikevaihto nousi yli miljoonaan euroon tilikaudella 2006–2007. MTV3:n 45 minuuttia -ohjelmassa käsiteltiin kyseisen tilikauden aikana kriittiseen sävyyn Huippuvalmennus Oy:n järjestämiä valmennuskursseja ja yrityksen mainonnassaan antamia lupauksia. Laajasalo kanteli ohjelmasta Julkisen sanan neuvostoon, mutta ohjelma sai vapauttavan päätöksen.
Tilikaudella 2012/6 yhtiö teki kuitenkin 558 800 euron tappion menettäen oman pääomansa. Yritystoiminnasta kertyi lisäksi muutakin velkaa, ja velan yhteismäärä oli 800 000 euroa vuonna 2012. Laajasalo myi Huippuvalmennuksen koulutustoiminnan pois seuraavana vuonna tultuaan valituksi Kallion kirkkoherraksi. Laajasalon omistukseen jäänyt osa yritystä nimettiin TL Opetus Oy:ksi, jolloin sille jäi noin 250 000 euron pankkivelat. TL Opetus Oy on ollut lisäksi velkaa omistajalleen Teemu Laajasolle. Laajasalon yrityksellä oli vuonna 2017 Suomen Kuvalehden mukaan velkaa runsaat 450 000 euroa, maksamattomia veroja ulosotossa ja yritys oli laiminlyönyt toistuvasti ilmoitusvelvollisuutensa. Laajasalo ja hänen yhtiökumppaninsa olivat myös ottaneet yhtiöstään yli 70 000 euroa lain vastaista lähipiirilainaa. Laajasalo ilmoitti samana vuonna yrityksensä maksaneen verovelat pois, jonka jälkeen sille oli jäänyt vielä 250 000 euroa velkaa.
Suonenjoen Pallo
Suonenjoen Pallo (Supa-52) on vuonna 1952 perustettu suonenjokelainen jalkapallo- ja futsalseura. Seura pelaa kotiottelunsa Suonenjoen keskuskentällä. Suonenjoen Pallolla on toimintaa useissa juniori-ikäluokissa. Kaudella 2021 Suonenjoen Pallo pelasi Vitosessa, jossa se voitti lohkonsa. Seuran futsaljoukkue pelasi kaudella 2021 Futsal-Nelosessa sijoittuen kuudenneksi.
Teemu Laajasalo
Huippuvalmennus ja yrityksen kirjanpitoon liittyvä talousrikostuomio
Laajasalo ei ollut maininnut 15 vuotta kestänyttä yritystoimintaansa piispanvaalikampanjansa ansioluettelossa. Helsingin hiippakuntavaltuuston puheenjohtaja Johanna Korhonen ehdotti Laajasalon yrityksen erityistilintarkastusta epäselvyyksien hälventämiseksi, mutta piispaksi valittu Laajasalo suhtautui ehdotukseen vastahakoisesti.
Suonenjoen Pallo
Suonenjoen Pallo on pelannut Suomen kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla vuosina 1971–1972 (3. divisioona) ja vuosina 1983–1984 (2. divisioona). Seuran kasvatteja ovat muun muassa jalkapalloilija Reijo Vaittinen sekä futsalpelaajat Mikko Kytölä ja Jukka Kytölä.
Teemu Laajasalo
Huippuvalmennus ja yrityksen kirjanpitoon liittyvä talousrikostuomio
Viranomaiset vaativat tämän jälkeen Laajasaloa toimittamaan heille yritystään koskevat asianmukaiset asiakirjat. Laajasalo toimitti vuosien 2015, 2016 ja 2017 tilinpäätökset kaupparekisteriin joulukuussa 2017. Tilitoimisto laati tämän jälkeen uudet tilinpäätökset, jossa luvut muuttuivat aiemmissa dokumenteissa ilmoitetuista niin, että yrityksen liikevaihto kasvoi kymmenillä tuhansilla ja tappiot muuttuivat voitoksi. Laajasalo oli antanut siten aiemmin viranomaisille virheellisiä tietoja yrityksestään.
Laajasalo sai syytteen tuottamuksellisesta kirjanpitorikoksesta, josta syyttäjä vaatii tuomioksi 35:tä päiväsakkoa ja TL Opetus Oy asetettiin selvitystilaan. Laajasalo kiisti rikoksen, mutta myönsi tehneensä kirjanpitorikkomuksen. Kirjanpidon hoidossa oli ollut hänen mukaansa "huolimattomuutta".
Opetus Oy:n tulos vuosina 2014-2016 oli merkitty kirjanpitoon 64 000 euroa todellista pienemmäksi. Tilikauden 2014-2015 tulos oli lisäksi merkitty tappiolliseksi, vaikka yritys oli tuottanut voittoa, ja velat ilmoitettiin 110 000 euroa liian suuriksi. Velat ilmoitettiin myös seuraavalla tilikaudella 61 000 euroa liian suuriksi.
Syyttäjän mukaan Laajasalon toiminta oli törkeän huolimatonta siksi, että virheet toistuivat useina tilikausina. Syyttäjän mukaan tästä kertoo myös tilitarkastuksen laiminlyöminen, virheiden määrä sekä niiden vaikutus yhtiön tulokseen, varallisuusasemaan ja verotuksen lopputulokseen.
Vuoden 2018 kesäkuussa päättyneen tilikauden lopussa yhtiöllä oli edelleen vajaat 400 000 euroa velkaa, mutta vuoden kuluttua yhtiö oli muuttunut velattomaksi, koska sille oli kertynyt tilinpäätöksen mukaan viime vuoden aikana "yhtiön velkojen uudelleenjärjestelyn tuottamat" 440 000 euron tulot. Kaupparekisteriin toimitetuista tuloslaskelma-asiakirjoista ei kuitenkaan selvinyt, oliko velkoja maksettu pois tai annettu anteeksi.
CV:n paisuttelu
Suomen Kuvalehti esitti syyskuussa 2017 Laajasalon liioitelleen ansioluettelossaan olevaa luennointi- ja opetuskokemustaan. Laajasalo kiisti syytökset vetoamalla valmennuskurssi- ja rippikouluopetusten määrään.
Seurakunnan luottokortin käyttö
Tammikuussa 2018 hiippakuntavaltuuston puheenjohtaja Johanna Korhonen pyysi Laajasalolta selvitystä Kallion seurakunnan luottokortin käytöstä. Korhonen toimitti Helsingin tuomikapituliin 40 kysymystä sisältävän asiakirjan, joka oli osoitettu suurelle määrälle ihmisiä. Lista levisi nopeasti laajasti mediaan. Viikon aikana uutisoitiin useita satoja Teemu Laajasaloon liittyviä uutisia. Useat tahot kritisoivat noussutta kohua suhteettomaksi.
Laajasalo oli Johanna Korhosen mukaan ostanut Kallion kirkkoherrana toimiessaan luottokortilla luksushotellihuoneita, konserttilipun ja kukkia työnantajan laskuun, eikä ollut toimittanut suuresta osasta ostoksia kuitteja seurakunnalle. Hiippakuntavaltuuston puheenjohtaja pyysi myös selvitystä siitä, että Laajasalon yritys oli laskuttanut kirkkoa lähes 10 000 euron edestä seurakuntatilaisuuksien järjestämisestä. Laajasalo työskenteli samaan aikaan Kallion kirkkoherrana ja nosti virkatyöstään palkkaa. Laajasalolta pyydettiin myös selvitystä Israelin-matkasta, josta Laajasalo laskutti matkapäivärahoja seitsemän päivän ajalta, vaikka matka kesti lentolippujen mukaan reilut kolme vuorokautta. Yksityishenkilö teki rikosilmoituksen Laajasalon talousepäselvyyksistä Helsingin poliisille. Talousepäselvyyksien uutisoinnin vuoksi kirkosta eroaminen eroakirkosta.fi-sivuston kautta kasvoi hieman. Helsingin hiippakuntavaltuuston enemmistö julkaisi 15. helmikuuta julkilausuman, jossa he irtisanoutuivat Johanna Korhosen toiminnasta ja moittivat menettelyä, jolla Korhonen oli tuonut asiansa julki.
Luottokorttien käytöstä tehtiin ensin seurakunnan sisäinen tarkastus, jonka Laajasalo väitti olleen yksityiskohtaisempi kuin se todellisuudessa oli. Maaliskuun alussa 2018 julkaistiin Helsingin seurakuntayhtymän ulkopuolisella tarkastajalla teettämä selvitys viranhaltijoiden luottokorttiostoista ja matkalaskuista, jossa Laajasalon ostojen todettiin olevan suurimmaksi osaksi asianmukaisia. Selvityksessä todettiin Laajasalon kuitteja olevan hukassa poikkeuksellisen paljon, mutta kahta kallista majoitusta lukuun ottamatta ei poikkeuksellisia ostoja todettu ja kaikkiin ostotapahtumiin saatiin tarkastustoimikunnan puheenjohtajan mukaan riittävä selitys. Laajasalo ilmoitti maksavansa matkakulujaan seurakunnalle takaisin. Poliisi ilmoitti, että asiassa ei ole epäiltävissä rikosta eikä aloittanut asiassa esitutkintaa.