cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Matica Srpska -galleria
Matica Srpska -gallerian kokoelman eurooppalaisia ilmiöitä
Serbian päivät Srpskan tasavallassa -tapahtuman kunniaksi 24. lokakuuta 2019 tasavallan nykytaiteen museossa avattiin näyttely nimeltä "Matica Srpska -gallerian kokoelman eurooppalaisia ilmiöitä". Ensimmäisen kerran näyttely järjestettiin Euroopan kulttuuriperinnön teemavuoden kunniaksi vuonna 2018. Näyttely esittelee eri aikakausien taiteilijoiden muun muassa serbitaiteilijoiden Petar Omčikusin, Lazar Vujaklijan, Anastas ja Danica Jovanovićien, Špiridon Špiro Bocarićin teoksia. Esillä olleiden tunnetuimmat taiteilijanimet olivat myös Petar Dobrović, Paja Jovanović, Sava Šumanović, Milan Konjović, Vasa Pomorišac, Bogdan Šuput, Uroš Predić, Dragutin Inkiostri Medenjak, Zaharije Orfelin, Stefan Tenecki, Hristofor Žefarović ja muut suositut taiteilijat.
Idols 2005
Idols 2005 on vuoden 2005 Idols-finalistien laulamista kappaleista koottu albumi, joka julkaistiin 2. joulukuuta 2005. Albumi saavutti kultalevyn rajan julkaisuvuonnaan 2005.
Diana-57
Diana-57 on vuonna 1957 perustettu vaasalainen jousiammunnan erikoisseura. Seuran ensimmäinen puheenjohtaja oli Tauno Rintala. Ensimmäiseksi sihteeriksi valittiin Kyllikki Haapasilta (myöh. Loukonen) ja rahastonhoitajaksi hänen sisarensa Meri Haapasilta (myöh. Pylkkä). Jo vuonna 1961 seura järjesti Hietalahden urheilukentällä jousiammunnan SM-kilpailut. Vuonna 2017 seuran puheenjohtajana toimii Petri Lehtomäki.
Seuran edustajista Jorma Sandelin on saavuttanut tähtäinjousella henkilökohtaisen MM-pronssimitalin 1961 ja Olavi Laurila henkilökohtaisen EM-pronssimitalin 1972. Molemmat edustivat Suomea vuoden 1972 kesäolympialaisissa. MM-kisaedustajia ovat olleet myös Paavo Pylkkä, Juha Pylkkä, Tero Lindroos ja Antti Tekoniemi. Sandelin voitti tähtäinjousen tauluammunnan henkilökohtaisen Suomen-mestaruuden vuosina 1962, 1965-1967 ja 1969-1970 sekä Laurila vuonna 1977 ja Lindroos vuonna 2003. Joukkuemestaruuden Diana-57:n miehet voittivat vuosina 1969–1970 ja 2007–2010.
Säännöllinen viisikulmio
pienoiskuva|Säännöllinen konveksi viisikulmio pienoiskuva|Säännöllinen itseään leikkaava viisikulmio eli pentagrammi Säännöllinen viisikulmio on geometriassa viisikulmainen monikulmio eli viisikulmio, jossa kaikki sivut ja kulmat ovat yhtä suuria. Antiikin Kreikassa se piirrettiin ympyrään jakamalla sen kehä viiteen yhtä pitkään kaareen ja yhdistämällä näin saadut pisteet janoilla. Samalla menetelmällä voitiin piirtää myös pentagrammi.
Viru – Tarinoita hotellista
Viru – Tarinoita hotellista on Taru Mäkelän ja Jolle Onnismaan ohjaama suomalais-virolaisena yhteistuotantona tehty yhteiskunnallinen dokumenttielokuva vuodelta 2013.
Elokuva on dokumentti Tallinnassa sijaitsevasta Viru-hotellista. Elokuvassa käydään läpi hotellin historia sen Neuvostoliiton aikaisesta rakentamisajankohdasta, aina Viron itsenäistymisen jälkeiseen hotellin yksityistämiseen saakka. Elokuva käsittelee myös neuvostoaikaista Suomen ja Viron välistä suhdetta sekä Viroon suuntautunutta suomalaisturismia.
Säännöllinen viisikulmio
Kirjallisuudessa säännöllinen viisikulmio tarkoittaa säännöllistä konveksia viisikulmiota. Sana viisikulmio voidaan suomeksi kirjoittaa myös 5-kulmio. Se on yksinkertainen ja konveksi monikulmio. Koska sivut ovat saman pituiset, on se tasasivuinen, ja koska kulmat ovat yhtä suuria, on se myös tasakulmainen monikulmio. Tämä tekee siitä säännöllisen monikulmion. Jokaisen säännöllisen monikulmion sisä- ja ulkopuolelle voidaan piirtää ympyrät, joiden kehällä on kaikki monikulmien kärjet tai sitä sivuavat kaikki sivut. Säännöllinen viisikulmio on siksi myös syklinen ja tangentiaalinen viisikulmio.
Muodostuminen
Ympyränkaaren säännöllisen osittamisen lisäksi säännöllisen viisikulmion voidaan ajatella syntyvän murtoviivasta, jossa on viisi yhtä pitkää janaa, kun se asetetaan ympyrän kehälle niin, että sivujen keskikohdat koskettavat ympyrää tangentiaalisesti. Pienentämällä sisäympyrän sädettä, liikkuvat murtoviivan päätepisteet lähemmäksi toisiaan ja ne koskettavat toisiaansa, on syntynyt säännöllinen viisikulmio (k = 1), ja kun ne koskettavat toisiaan toisen kerran, on syntynyt pentagrammi (k = 2, katso viereinen animaatio). Viisikulmioita on olemassa kmax erilaista variaatiota, koska Variaatioita kutsutaan k-tangentiaalisisiksi säännöllisiksi viisikulmioiksi. Silloin 1-tangentiaalinen säännöllinen viisikulmio tarkoittaa säännöllistä viisikulmiota ja 2-tangentiaalinen säännöllinen viisikulmio tarkoittaa pentagrammia. Muita kosketuksia ei enää synny, joten nämä kaksi kuviota ovat ainoat säännölliset viisikulmaiset kuviot.
Kulmat
Merkitään ympyrän kehältä tasavälein viisi pistettä, joiden välisten kaarten keskuskulmat ovat 1/5−osa täydestä kierroksesta eli 72°. Kahden vierekkäisen pisteen yhdistäminen janalla muodostaa yhden monikulmion sivun. Viiden sivun piirtämiseksi joutuu kiertämään ympyrän keskipistettä 5 · 72° = 360°. Monikulmion ulkokulma kertoo, miten suuri on sivun jatkeen ja seuraavan sivun välinen kulma, eli miten jyrkästi sivun kärjessä käännytään, kun piirretään seuraavaa sivua. Säännöllisen viisikulmion ulkokulma on 360° / 5 = 72°. Sisäkulma on sivujen välinen kulma, joka aukeaa monikulmion sisäosaan päin. Se on viisikulmiossa (5 − 2) · 180° / 5 = 108°.
Lävistäjät ja osakolmiot
pienoiskuva|300px|Säännöllisen viisikulmion kaksi muotoa, konveksi viisikulmio ja pentagrammi, syntyvät murtoviivan kiertyessä sopivan kokoisen ympyrän ympäri. Kaikki lävistäjät, joita on, ovat kaikki saman pituisia. Kukin lävistäjä leikkaa kahta muuta lävistäjää kahdesta kohtaa ja kumpikin leikkauskohta jakaa lävistäjän kultaisessa suhteessa. Jos viisikulmion jakaa symmetriakeskipisteestä alkavilla ja kärkiin päättyvillä säteillä osiin, saadaan viisi yhtenevää tasakylkistä kolmiota. Niiden kulmat ovat 72°−54°−54° ja sivut R−R−s (katso mitat seuraavassa). Kolmion kannan suhde kylkeen on kultainen suhde ja kolmiota kutsutaan kultaiseksi kolmioksi. Kun kolmion jakaa puoliksi apoteemalla eli korkeusjanalla r, saadaan suorakulmaisesta kolmiosta 54°−36°−90° laskettua  r.
Kun sama viisikulmio jakaa kolmeen kolmioon monikulmion lävistäjien avulla, saadaan kahdenlaisia tasakylkisiä kolmioita. Keskelle sijoittuu suurin kolmio, jolla on kulmat 36°−72°−72°, korkeus H ja sivut d−s−d. Kolmion kummallekin puolelle sijoittuu kolmiot, joiden kulmat ovat 72°−36°−36°, korkeus h ja sivut s−d−s.
Sisäympyrän säde
Säännöllisen tangentiaalisen viisikulmion sisäympyrän säteen rk (jota kutsutaan myös pieneksi säteeksi eli apoteemaksi ) laskemiseksi ratkaistaan sisäympyröiden säteet generoiva yhtälö (siinä on sivu väliaikaisesti s = 1) eli josta saadaan säännöllisen viisikulmion sisäympyrän säde (k = 1, sivun pituus on taas s) tai pentagrammin sisäympyrän säde (k = 2)
Mittoja
Säännöllisen viisikulmion sivun pituus on s. Silloin siihen liittyviä mittoja ovat
Säännöllisen viisikulmion pinta-ala on
Konstruktio
pienoiskuva|Vaihtoehtoinen tapa konstruoida säännöllinen viisikulmio tai pentagrammi. Jo antiikin kreikan geometrian puhtaassa haarassa korostettiin ratkaisujen älyllisiä perusteluita ja kuvioiden konstruoitavuutta. Vain harppia ja viivainta käyttäen tuli kuvio voida piirtää lähtien vain muutamasta lähtötiedosta ja joukosta päättelysääntöjä. Viisikulmiolla on muutama antiikin aikainen ratkaisu.
Viisikulmiot voidaan piirtää ympyrän avulla, kunhan kehä pystytään jakamaan viiteen yhtä pitkään kaareen. Näin toimitaan sekä Euklideen että Ptolemaioksen esittelemissä menetelmissä, mutta vaiheet ovat erilaiset. Euklideen kirjassa IV (lause 11) on ohje piirtää säännöllisen viisikulmion sivu on käyttää tasakylkistä kolmiota, jonka kantakulma on kaksi kertaa huippukulma. Kolmiossa on silloin huippukulmana 36 ja kantakulmissa 72. Ympyrään, jonka halkaisija puolittaa sen, kopioidaan mainitut kulmat ja piirretään tasakylkinen kolmio. Kolmion kanta on säännöllisen viisikulmion sivun pituus. Ptolemaios suoritti säännöllisen viisikulmion piirtämisen eri tavalla. Piirretään ympyrä annetun keskipisteen O ympärille ja sille halkaisija AOB. Pisteeseen O piirretään kohtisuora säde OP, joka puolitetaan pisteellä M. M keskipisteenä ja MP säteenä piirretään kaari halkaisijan AB yli kohtaan R. Jana OR on säännöllisen 10-kulmion sivu ja merkitsemällä näitä kaksi peräkkäin ympyrän kaarelle, saadaan jänteeksi säännöllisen 5-kulmion sivun pituus.
Modernimpi esitys on seuraava. Jana AB, joka tulee olemaan pentagrammin sivu, jaetaan kultaiseen suhteeseen. Janan päätepisteeseen B piirretään kohtisuora pisteeseen P, jonka pituus BP on puolet janasta AB. Kohtisuoran päätepisteestä P pyöräytetään ympyrän kaari, joka alkaa pisteestä B ja leikkaa hypotenuusan AP pisteessä Q. Siirretään harppi pisteeseen A ja piirretään kaari, joka alkaa pisteestä Q ja leikkaa janan AB pisteessä X. Piste X jakaa janan AB kultaiseen suhteeseen, jossa AX on pitempi sivu ja AX : XB = φ : 1. Mitataan BX ja piirretään janalle AB toinen jakopiste Y pisteen A päähän. Kaksi muuta lävistäjää tulevat kulkemaan pisteiden X ja Y kautta. Kolmas kehäpiste C löytyy leikkauspisteessä, missä pisteistä X ja Y säteenään AY piirrettyjen ympyröiden kaaret leikkaavat. Piirretään pisteiden ABC kautta kulkeva ympyrä ja lisätään siihen janat CXE ja CYF, jotka ovat viisikulmion lävistäjät.
Viereinen animaatio esittää vaihtoehtoisen tavan konstruoida viisikulmio tai pentagrammi:
Kaksinkertainen viisikulmio
pienoiskuva|Kaksinkertainen viisikulmio eli 10-kulmio. Säännöllisellä viisikulmiolla voidaan muodostaa kaksinkertainen tähtimonikulmio, joka on samalla 10-kulmio. Sen Schläflin symboli on {10/2}.
Resurrection (Venomin albumi)
Resurrection on brittiläisen metalliyhtye Venomin kymmenes albumi, jonka Steamhammer Records julkaisi vuonna 2000. Se oli viimeinen virallinen Venom-albumi, jolla kitaristi Jeffrey ”Mantas” Dunn soittaa.
Albumi julkaistiin CD-muodossa sekä tuplavinyylinä, jossa oli aukeavat kannet ja kaksi kuvalevyä.
Arvostelut
Soundin Marko Säynekoski arvosteli albumin tuoreeltaan. Hänen mukaansa Venomin taso romahti ensimmäisten levyjen jälkeen, mutta Resurrection teki yhtyeestä jälleen kiinnostavan. ”Resurrection ei aivan murhaa kaikkia muita metallilevyjä, mutta bändi pystyy näyttämään, mitä pahansuopa viha on aidoimmillaan. Venom on kokeillut monenlaista kokoonpanoa, mutta trio on ainoa oikea tapa tehdä Venom-musiikkia. [– –] Bändi saa triona tiivistettyä ideansa kaikkein parhaiten kompaktiin muotoon, jossa tarvitaan vain nippu iskeviä riffejä ja tukeva komppi. Se riittää. Sitä paitsi Venom on taitava yhtye. Toista oli silloin, kun bändi julkaisi Welcome To Hellin. Levy oli jopa ilmestymisvuotensa 1981 standardien mukaan heikosti tuotettu, vaikka biiseissä olikin ideaa. Nyt bändi kuulostaa siltä kuin se haluaisi lunastaa paikkansa takaisin hiilihankomiesten keulakuvana.”
AllMusic-sivustolla Gary Hill kehuu Resurrectionia ”vahvaksi ja ammattitaitoiseksi” metallialbumiksi, jolla yhtye teki aiempaa monipuolisempaa musiikkia. Mukana on sekä ”nopeita ja vimmattuja” että ”hitaasti jyrääviä” kappaleita. Myös tuotantoarvot ovat aiempia Venom-albumeja korkeammat. Hill pitää parhaina kappaleina ”All There is Fearia”, ”Firelightia” ja ”Pandemoniumia”. Hän kritisoi kappalemateriaalin ajoittaista epätasaisuutta, mutta pitää kokonaisuutta vahvana ja omaperäisenä. Hillin mukaan Resurrectionin pitäisi sekä tyydyttää vanhoja faneja että houkutella yhtyeen pariin uutta yleisöä.
Resurrectionin jälkimaine on ollut myönteinen. Vuonna 2011 julkaistussa arviossa Imperiumin Janne Rintala piti sitä Venomin viimeisenä hyvänä albumina. Myöhäisempiä, ilman Mantasia tehtyjä albumeja, hän kuvaili ylipitkiksi ja epätasaisiksi. Metalliluolan vuonna 2020 julkaistussa arviossa Tomi Väänänen nosti Resurrectionin koko Venomin uran parhaaksi albumiksi. Yhtyeestä kiinnostuneille se on ihanteellinen aloituspiste. Väänänen kehuu albumin huolella harkittua äänimaailmaa, soittoa ja kappalemateriaalia, joita ei kuitenkaan ole hiottu liian hienostuneiksi. Erityisesti hän nostaa esiin keulahahmo Conrad ”Cronos” Lantin, joka ”örisee voimiensa tunnossa”. Aiemmasta poiketen Cronos laulaa myös melodioita, mikä tukee albumin monipuolista kappalemateriaalia.
Helsingin oikeustalo
thumb|Istuntosali Helsingin käräjäoikeudessa Helsingin oikeustalo (kutsutaan myös nimellä Salmisaarentalo) sijaitsee Helsingin Ruoholahdessa ja siinä toimivat Helsingin käräjäoikeus, Helsingin kihlakunnan syyttäjänvirasto sekä Helsingin oikeusaputoimisto. Helsingin hovioikeus toimii rannan puoleisessa siipirakennuksessa. Porttirakennuksessa on useita asianajotoimistoja. Oikeustalo on aivan Lauttasaaren sillan pielessä, Porkkalankadun pohjoispuolella. Sen osoite on Porkkalankatu 13.
Oikeustalon rakennus rakennettiin arkkitehti Väinö Vähäkallion suunnitelmien mukaan 1937–1940 Oy Alkoholiliike Ab:n tehtaaksi, pääkonttoriksi ja keskusvarastoksi, ja sitä laajennettiin vuonna 1956. Se oli 2000-luvun alkuun saakka Alkon ja sen tytäryhtiön Altian käytössä. Rakennus saneerattiin Museoviraston valvonnan alla 2004 Helsingin oikeustaloa varten. Saneerauksen suunnitteli Arkkitehtitoimisto Tuomo Siitonen Oy. Työ palkittiin vuoden betonirakenteena arkkitehtuuri- ja rakennesuunnittelustaan. Rakennus on suojeltu asemakaavalla.
Oikeustalolta kulkee maanalainen tunneli noin 25 metrin syvyydessä Kauppakeskus Ruoholahteen. Tunneli on peruja Alkon ajalta, kun tunnelissa kuljetettiin alkoholia Alkon varastolle. Nykyisin tunneli on käytössä Ruoholahden yhteissuojana.
Aiheesta muualla
60.16361°N, 24.90083°W
Svenska Barnträdgården i Uleåborg
Svenska Barnträdgården i Uleåborg on yksityinen lastentarha Oulun kaupungissa Vanhatullin kaupunginosassa. Svenska Barnträdgården i Uleåborg on perustettu 1.3.1966 Sepänkadun ja Torikadun kulmaukseen Svenska Privatskolan i Uleåborg in yhteyteen. Päiväkoti perustettiin koulun rehtori Greta Wetterstrandin ja rouva Kathy Klärichin aloitteesta. Tavoittena oli saada aikaan puolipäivätarha ruotsinkielisessä koulussa (Svenska Privatskolan i Uleåborg) olevien lasten sisaruksille.
Lastentarhan ensimmäinen johtaja oli Maj-Britt Granholm ja tarhan johtajana toimiii tällä hetkellä Jaana Lehtiniemi. Molemmat ovat valmistuneet Pietarsaaren ruotsinkielisestä lastentarhaopettajakoulusta (Barnträdgårdsutbildningen i Jakobstad).
Lastentarhassa oli vuonna 2020 noin 60 lasta ja tarha toimii historiallisessa Snellmanin talo:ssa keskellä Oulua. Tarhan opetuskieli on ruotsi ja monien lapsien kohdalla koulutie käy ruotsinkielisen koulun puolelle.
Tarhan omistaa Skolgarantiföreningen r.f, joka ylläpitää myös Svenska Privatskolan i Uleåborg nimistä koulua samassa korttelissa.
Tikkurilan vanha kirkko
Tikkurilan vanha kirkko oli Vantaan Tikkurilassa vuosina 1956–2018 sijainnut Tikkurilan seurakunnan kirkkorakennus. Tiilikirkon suunnittelivat arkkitehdit Leena ja Kalle Niukkanen, jotka myöhemmin suunnittelivat Vantaalle myös Vaaralan kirkon.
Työsuojeluviranomaiset asettivat kirkon käyttökieltoon vuoden 2013 kesällä sisäilman laadun vuoksi. Lopulta kirkko purettiin, vaikka se oli suojeltu asemakaavassa. Sen paikalle rakennettiin vuonna 2021 valmistunut nykyinen Tikkurilan kirkko.
Tikkurilan vanha kirkko ja sitä vastapäätä Asematien toisella puolella oleva kaupungintalo olivat ainoat 1950-luvulta 2010-luvulle säilyneet säilyneet julkiset rakennukset Tikkurilan keskustassa.
Suunnittelu ja rakentaminen
pienoiskuva|vasen|Kirkko vuonna 1957. Tikkurilan kirkko rakennettiin alun perin Helsingin pitäjän seurakuntalaisten, erityisesti nuorison kokoontumistiloiksi. Se oli arkkitehti Leena Niukkasen mukaan Suomen ensimmäisiä seurakunnallisia monitoimitiloja. Rakennusta kutsuttiin aluksi työkeskukseksi, sen jälkeen seurakuntakeskukseksi ja lopulta kirkoksi. Rakentamistahti oli nopea: suunnittelutoimikunta asetettiin maaliskuussa 1954 ja tontti ostettiin kesäkuussa. Arkkitehti esitteli ensimmäiset luonnokset lokakuussa 1954, lopullinen rakentamispäätös tehtiin tammikuussa 1955. Kirkon peruskivi muurattiin 19. marraskuuta 1955 ja harjakaisia vietettiin huhtikuun 1956 lopussa. Yleislakko talvella 1956 viivästytti rakentamista. Rakennus valmistui marraskuun 1956 alkupuolella, ja työkeskuksen tupaantuliaiset pidettiin joulukuun alussa. Työkeskuksen kahdet vihkiäiset pidettiin 30. joulukuuta 1956. Suomenkielinen Helsingin pitäjän seurakunta ja ruotsinkielinen Helsinge församlingen pitivät erikseen omat juhlat. Vihkimisen toimittivat Tampereen piispa Eelis Gulin ja Porvoon piispa G. O. Rosenqvist.
Kirkkorakennus
pienoiskuva|vasen|Sisäpihan puoli. pienoiskuva|vasen|Rakennuksen kappelipääty. pienoiskuva|upright=0.75|Kellotorni. Pohjaltaan suorakaiteen muotoinen kirkko oli harjakattoinen, siinä oli kaksi kerrosta ja kellarikerros. Rakennuksen runko oli betonia ja julkisivut punatiiltä. Erillinen kellotorni valmistui vuonna 1969, ja sen suunnitteli arkkitehti Kalle Niukkanen. Tornissa oli kolme kelloa.
Tilat
Kirkkosalin lisäksi kaksikerroksisessa kellarillisessa Tikkurilan kirkkorakennuksessa oli seurakuntasali sekä muun muassa lasten päiväkerhotiloja ja muita kerhotiloja, neuvotteluhuone, sakaristo. Rakennuksessa oli myös Vantaan ruotsinkielisen seurakunnan toimitilat ja kappeli. Kirkkosalissa oli 282 istumapaikkaa.
Hissin puute vaikeutti liikuntarajoitteisten kulkemista rakennuksessa. Vantaan seurakunnilla oli aina vuoden 2012 loppupuolelle saakka suunnitelmana korjata ja mahdollisesti laajentaa kirkkoa. Kirkon laajennuksesta käydyn arkkitehtikilpailun voitti Verstas-arkkitehtien ehdotus Liitto.
Sisustus ja taideteokset
Kirkon sisustus oli arkkitehti Tauno Toiviaisen käsialaa. Vakiokalusteet kirkkoon hankittiin Vakiopuu Oy:lta ja Stockmannilta, eteisen naulakot Helsingin Teräshuonekalutehdas Oy:ltä ja erikoiskalusteet puusepänliike S. Tullalta.
Tikkurilan kirkon urut olivat 12-äänikertaiset mekaaniset urut vuodelta 1961 ja Kangasalan urkutehtaan valmistamat. Kirkon kahdet ehtoollisvälinesarjat olivat Eero Rislakin suunnittelemat.
Kirkkosalin takaseinällä oli patinoitua poltettua savea ollut vantaalaisen kuvataiteilija Raimo Jaatisen valmistama ylösnoussutta Kristusta esittävä keramiikkapatsas vuodelta 1997. Lisäksi salissa oli keraamikko Ammi (Ann-Mari) Sundelinin keramiikkateos Noas ark. Suomalaisilla eläimillä lastattu keraaminen arkki oli sijoitettu lasten silmien korkeudelle. Taideteosten eteen olisi ollut rakennettavissa matala sivualttari.
Seurakuntasali-kahviossa oli tekstiilitaiteilija Maija Lavosen Suuri stoola -tekstiilitaideteos ja hänen poikansa taidemaalari ja -graafikko, professori Kuutti Lavosen maalaama Rafael-taideteos.
Kirkon pääsisäänkäynnin lasijulkisivuun oli mahdollista ripustaa taidetta ulkoapäin katseltavaksi.
Purkaminen
pienoiskuva|vasen|Kirkko ja sen ympärillä sijainneet seurakuntarakennukset vuonna 2017. Sittemmin koko kortteli [[Tikkurilan terveysasema|terveysasemaa lukuun ottamatta purettiin.]] Joulukuussa 2012 kokoontunut Vantaan seurakuntien yhteinen kirkkovaltuusto päätti äänin 37–7, että Tikkurilan kirkon suunniteltua laajennusta ei toteuteta, vaan kirkko puretaan ja sen tilalle rakennetaan uusi kirkkorakennus. Vantaan apulaiskaupunginjohtaja muistutti, että suojellun kirkon purkaminen edellytti vuonna 2010 hyväksytyn asemakaavan muutosta. Vantaan kaupunginmuseo edellytti, että kirkkoa ei purettaisi maan tasalle. Kaupunginmuseon rakennustutkijan mukaan seurakunnan toimittamissa kuntotutkimuksissa ei esitetty rakennuksessa olevan sellaisia ongelmia, joita ei pystyttäisi korjaamaan. Purkupäätös edellytti myös Ely-keskuksen hyväksyntää.
Tikkurilan kirkon purkamista perusteltiin rakennuksen epäkäytännöllisyydellä ja huonolla kunnolla. Tarvittavat korjaukset osoittautuivat arvioitua kalliimmiksi. Taloustilannetta ei helpottanut se, että Vantaan seurakunnat harkitsivat myös samoihin aikoihin rakennetun Vaaralan kirkon purkamista ja korvaamista uudella rakennuksella. Myös syksyllä 2006 palanut Kaivokselan kirkko odotti purkua.
Purkamisen jälkeen vanhan kirkon kellot otettiin uuteen käyttöön. Pienimmästä kellosta tuli osa Tikkurilan uuteen kirkkoon rakennettua carillon-kellopeliä. Keskimmäinen kelloista myytiin Saksaan ja se soi nykyään Zorgen kylän kirkossa. Suurin kolmesta kelloista odottaa vielä sijoituspaikkaa.
Heinrich Kley
pienoiskuva|Omakuva vuodelta 1910 Heinrich Kley (1863 Karlsruhe – 1945 München) oli saksalainen taidemaalari ja kuvittaja. Kley sai taidemaalarin koulutuksen ja valmistui taideakatemiasta vuonna 1885. Seuraavana vuonna hän meni naimisiin Theophanie Krauterun kanssa. Kleylla oli aluksi vaikeuksia löytää töitä, mutta vuonna 1901 hänen onnensa kääntyi. Kley sai huomattavan tilauksen Kruppin teräsvalimolta. Hänen oli määrä tehdä sarja maalauksia, jotka kuvaisivat Kruppin tehtaiden teollisia prosesseja. Onnistunut projekti johti uusiin tilauksiin Kruppilta ja muilta suurilta teollisuusyrityksiltä.
Vapaa-aikanaan Kley viihdytti itseään ja vaimoaan piirtämällä omalaatuisia ja ilkikurisia kuvia. Hän maalasi päivisin tilaustöitä, jotka mainostivat tehtaita, mutta piirsi iltaisin jättiläismäisiä demoneja, jotka vaanivat tehdasrakennusten yllä, painoivat kouransa piippujen päälle ja hukuttivat tehdassalit savuun. Kley täytti luonnoskirjansa kuvilla groteskeista antropomorfisista eläimistä sekä satiirisilla luonnoksilla virkamiehistä ja papistosta. Hän kuvasi piirroksissaan ruumintoimintoja, roomalaisia orgioita ja mytologisia hahmoja koomisissa tilanteissa.
Kley ei näyttänyt piirroksiaan asiakkailleen eikä muillekaan, mutta vähitellen hänen ystävänsä saivat vihiä erikoislaatuisista piirroksista. Vuonna 1908 eräs Kleyn ystävä näytti hänen luonnoskirjaansa satiirilehti Simplicissimuksen kustantajalle Albert Langenille. Langen tunnisti Kleyn lahjat ja pestasi hänet välittömästi piirtäjäksi lehteensä. Kleyn taidokkaat piirrokset osoittautuivat menestykseksi. Langen julkaisi lisäksi kaksi Kleyn luonnoskirjaa, Skizzenbuch I ja Skizzenbuch II. Pian Kleyn piirroksia alettiin julkaista säännöllisesti myös kulttuurilehti Jugendissa ja sanomalehti Berliner Illustrierte Zeitungissa. Vuonna 1910 Kleyn originaalipiirroksia ryhdyttiin myymään taidegalleriassa.
Menestyksen myötä Kleyt muuttivat Karlsruhesta Müncheniin, jonka vilkkaassa taide-elämässä vaikuttivat muun muassa Wassily Kandinsky, Paul Klee ja Der Blaue Reiter -taiteilijaryhmä. Kley jatkoi piirtämistä lehtiin ja menestyi myös kirjankuvittajana. Hänen töitään julkaistiin lisäksi albumeina.
Canoas
Canoas [kano:´-], on kaupunki Brasilian eteläosassa, Rio Grande do Sulin osavaltiossa, noin 15 kilometriä Porto Alegresta pohjoiseen.
Vuonna 2010 siellä asui 324 025 ihmistä. Canoasissa on elintarvike-, lääke- ja kemianteollisuutta sekä öljynjalostamo. Suurin osa sen väestöstä käy työssä osavaltion pääkaupungissa Porto Alegressa.
Hernando (Mississippi)
Hernando on kaupunki Mississippin osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli vuoden väestönlaskennassa 14 090. Kaupunki on DeSoton piirikunnan hallintokeskus. Hernando on osa Memphisin suurkaupunkialuetta.
Ciudad Real Madrid
thumb|250px|Tervetuloa Ciudad Real Madridiin.
Santadi
Santadi on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Etelä-Sardinian maakunnassa. Kunnassa on arviolta 3 439 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 116,49 neliökilometriä. Se sijaitsee 135 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.
Ciudad Real Madrid
Ciudad Real Madrid on jalkapallosta tunnetun espanjalaisen urheiluseuran Real Madridin harjoituskeskus. Se sijaitsee Valdebebasin puistossa Espanjan pääkaupungin Madridin koillisosassa lähellä IFEMA-messukeskusta ja Barajasin lentoasemaa. Keskuksen peruskivi muurattiin 12. toukokuuta 2004 ja virallisia avajaisia vietettiin 30. syyskuuta 2005 seuran puheenjohtajan Florentino Pérezin, Madridin kaupunginjohtajan Alberto Ruiz-Gallardónin ja Madridin itsehallintoalueen puheenjohtajan Esperanza Aguirren johdolla. Alueen suunnittelusta vastasi yhdysvaltalainen EDSA.
Alue
Alue on kooltaan 1,2 neliökilometriä, josta urheilukäyttöön on varattu noin 360 000 neliömetriä. Ensimmäisen rakennusvaiheen kokonaiskustannukset olivat noin 90 miljoonaa euroa.
Alue on jaettu kolmeen osaan: urheilu-, palvelu- ja huvialueeseen. Jo valmistuneeseen urheilualueeseen kuuluu 10 jalkapallokenttää, muut harjoitus- ja kuntoutustilat sekä kahvila ja lehdistökeskus, jossa toimii myös seuran televisiokanavan Real Madrid TV:n studio.
Palvelualueelle on tarkoitus rakentaa asuintalo seuran pelaajille, urheilulääketietellinen klinikka sekä hotelli- ja kongressikeskus myös ulkopuolisten käyttöön. Huvialueelle puolestaan rakennetaan koripallostadion Real Madridin koripallojaosta varten, kauppakeskus, amfiteatteri kulttuuritapahtumia varten sekä jalkapalloaiheinen teemapuisto.
Estadio Alfredo Di Stéfano
Yksi Ciudad Real Madridin jalkapallokentistä on 6 000 -paikkainen, Real Madridissa 1950- ja 1960-luvuilla pelanneen Alfredo Di Stéfanon mukaan nimetty Estadio Alfredo Di Stéfano, jolla Real Madridin reservijoukkue Castilla pelaa kotiottelunsa. Stadion avattiin virallisesti 9. toukokuuta 2006 ystävyysottelulla, jossa kohtasivat Real Madrid ja ranskalainen Stade Reims muistellaakseen samaisten seurojen välillä 50 vuotta aiemmin pelattua Euroopan cupin ensimmäistä loppuottelua. Real Madrid voitti avajaisottelun maalein 6–1 ja stadionin ensimmäisenä maalintekijänä sai kunnian olla puolustaja Sergio Ramos. Stadionin kapasiteetti on tulevaisuudessa mahdollista nostaa 25 000:een lisäkatsomoiden avulla.
Vanha Ciudad Deportiva
Real Madridin vanha harjoituskeskus Ciudad Deportiva sijaitsi Madridin keskustassa Paseo de la Castellanan varrella. Keskus poistui käytöstä vuonna 2003.
Ciudad Deportiva valmistui puheenjohtaja Santiago Bernabéun alaisuudessa 18. toukokuuta 1963 ja sijaitsi tuolloin vielä Madridin laitamilla. Kompleksiin kuului harjoituskentät edustusjoukkueelle ja juniorijoukkueille sekä kuntoilu- ja virkistystilat. Tuolloin seuralla oli jaosto myös muun muassa tennikselle, jonka pelaajat harjoittelivat samoissa tiloissa. Alueella sijaitsi myös vuonna 1966 rakennettu Pabellón Raimundo Saporta, jossa Real Madridin koripallojoukkue pelasi kotiottelunsa 38 vuoden ajan.
Manhattan-projekti
thumb|Manhattan-projektin johtajat kenraali [[Leslie Groves ja fyysikko Robert Oppenheimer]]
Ciudad Real Madrid
Vanha Ciudad Deportiva
Lähestyttäessä 1900-luvun loppua Ciudad Deportivaa ympäröivä alue ei ollut enää Madridin laitamilla, vaan siitä oli tullut kaupungin pohjoisosan tärkeä liikenteen solmukohta. Sijainti Paseo de la Castellanan varrella nosti alueen arvoa entisestään. Real Madridin velkojen kasaantuessa 1990-luvulla alueen uudelleenkaavoittaminen ja -kehittäminen otettiin esille useasti, mutta lopulliset suunnitelmat alkoivat edetä vasta puheenjohtaja Florentino Pérezin kaudella. Vuonna 2000 tehtiin esitys Ciudad Deportivan alueen uudelleenkaavoittamisesta, jonka Madridin kaupunginvaltuusto hyväksyi. Real Madridin ja paikallishallinnon välinen sopimus edellytti, että Real Madrid luovuttaisi osan alueesta kaupungille. Tämän jälkeen sekä Real Madrid ja kaupunki myivät omat osuutensa neljälle yhtiölle, jotka olivat Repsol, Mutua Madrileña, Sacyr Vallehermoso ja OHL. Real Madrid ansaitsi kaupassa noin 450 miljoonaa euroa. Yhtiöt rakentavat alueelle neljä pilvenpiirtäjää, jotka tunnetaan yhteisnimellä Cuatro Torres.
Manhattan-projekti
Manhattan-projekti (Manhattan Project) oli Yhdysvaltain käynnistämä toisen maailmansodan aikainen ohjelma, jonka tavoitteena oli kehittää ydinase. Tavoite saavutettiin 27 kuukauden työn jälkeen. Työhön osallistui 129 000 työntekijää: joista 84 500 oli rakentajia, 45 000 erilaisilla tehtailla ja tuotantolaitoksilla työskenteleviä, lisäksi 1 800 armeijan palveluksessa olevaa. Projektiin uhrattiin 2 mrd. silloista Yhdysvaltain dollaria (USD). Lokakuussa 1942 käynnistettiin Los Alamosin ydintutkimuslaboratorio, jonka ”kätilönä” toimi Vannevar Bush.
Ciudad Real Madrid
Aiheesta muualla
40.47917°N, -3.61167°W
Manhattan-projekti
Ydinaseprojektin luominen
Suhteellisuusteorian kehittäjä Albert Einstein kirjoitti 2. elokuuta 1939 Yhdysvaltain presidentti Franklin D. Rooseveltille kirjeen, jossa hän kertoi Saksasta kantautuneiden tietojen pohjalta atomipommin rakentamisen olevan mahdollista. Yleisen käsityksen mukaan Einstein myönsi tukensa ydinpommin kehittämiselle ja atomitutkimukselle. Einstein allekirjoitti itse ja laati fyysikko Leo Szilardin kanssa kirjeen presidentti Rooseveltille. Einstein tiedosti mahdollisen vaaran, jonka natsi-Saksa muodostaisi jos se onnistuisi saamaan ydinaseen ensimmäisenä. Vaikka Einstein katsoi olevansa pasifisti, hän piti voimankäyttöä joskus tarpeellisena ja kannatti yhdysvaltalaisten atomitutkimusta ja atomipommitutkimusta. Itse kirjeessä Rooseveltille korostettiinkin eritoten natsi-Saksan atomitutkimuksen verkkaista etenemistä, ja kehotettiin Yhdysvaltoja panostamaan atomitutkimukseen. Samassa kirjeessä nostettiin esille mahdollisen atomipommin suuri tuhovoima, sekä fissioreaktion mahdollisuudet energiantuotantoa varten.
Vasta toisen maailmansodan jälkeen Einstein tuli katumapäälle koska oli tukenut vuonna 1939 atomipommin kehittämistä. Haastattelussa Einstein oli todennut, että jos hän olisi tiennyt natsien atomipommiprojektin epäonnistuvan, niin Einstein ei olisi tuolloin tukenut atomipommin kehittämistä kirjeellään. Einstein kuitenkin oli jo vuonna 1939 pitänyt natsi-Saksaa pahana uhkana, joten atomipommin tukemista amerikkalaisille hän ei pitänyt yhtä huonona vaihtoehtona.
Vuonna 1939 Otto Hahn, Lise Meitner ja Fritz Strassmann olivat tehneet Saksassa kokeita, joissa todettiin uraaniytimien halkeavan neutronipommituksessa.
Manhattan-projektia johtivat fyysikko Robert Oppenheimer ja armeijan puolelta insinöörikenraali Leslie Groves. Pommin rakentaminen edellytti lukuisia tutkimuksia ja keksintöjä. Hankkeeseen värvättiin mukaan suuri määriä ihmisiä ja laitoksia. Erilaiset kaupalliset yritykset, kuten esimerkkinä mainiten: Bechtel, B&W (Babcock and Wilcox), Union Carbide, Kellex Co. (nyk. KBR) sekä Monsanto ja DuPont osallistuivat nekin tähän suurimittaiseen projektiin. Työt aloitettiin alkuvuodesta 1939: ensin perustamalla erityiskomitea (Interim Committee) — joka oli suoraan vastuullinen Yhdysvaltain presidentille, ja ostamalla 6 000 dollarin arvosta grafiittia, jota tarvittiin hallitun ydinfission hidastimena.
Ydinaseiden tuotantoon tarvittavaa materiaalia eli pikivälkettä: luonnonuraania, ei saatu vielä tuolloin ainakaan riittävästi Yhdysvalloista, vaan sitä tuotettiin Kanadasta: Suuren Karhujärven La Bienesta sekä Afrikasta: Belgian Kongosta.
Kehittäminen ja testaus
Huomattiin, että rikastetun uraanin lisäksi myös plutoniumia voitiin käyttää pommimateriaalina. Enrico Fermi suoritti 2. joulukuuta 1942 hankkeen kannalta välttämättömän ketjureaktiokokeen, jonka pelättiin riistäytyvän käsistä, mutta joka kuitenkin pysyi hallinnassa. Fermi oli valinnut tarkasti miehet, jotka hoitivat ohjaussauvoja. Lisäksi miilun yläpuolelle oli sijoitettu erityiselle telineelle itsemurharyhmäksi kutsuttu neljän miehen ryhmä, joiden vieressä oli neljä sadan litran pullollista väkevöityä kadmiumliuosta. Jos reaktio olisi voimistunut hallitsemattomaksi, miehet olisivat murskanneet pullot – tämä olisi kuitenkin merkinnyt käytännössä reaktorin tuhoa.
Reaktorin kolme säätötankoa kuitenkin toimivat täysin lasketusti, ja määräaikaan Fermi määräsi apulaisensa Walter Zinnin laskemaan köydellä ohjatun säätötangon alas, mikä hiljensi reaktion.
Ensimmäinen atomimiilu (CP-1 eli Chicago Pile 1) oli syntynyt. Ohjelmassa tutkittiin muutamaa uraanin rikastamismenetelmää, joista Harold Clayton Ureyn johdolla toteutettu kaasudiffuusio osoittautui käyttökelpoisemmaksi, kuin kilpaileva sähkömagneettinen diffuusio. Kaasudiffuusion hyödyntämiseksi oli rakennettava valtava erottelutehdas. Plutonium, jota syntyy atomimiilussa (ydinreaktorissa) erotellaan niin sanotussa jälleenkäsittelyssä. Tämäkin ala vaati omat keksintönsä. Niistä eräs merkittävin oli uraaniheksafluoridin (UF6) käyttöönotto.
Tammikuuhun 1945 mennessä, aloitti toimintansa Hanford Site:n plutoniumin erottelulaitos ja Oak Ridgen rikastuslaitos. Hanford Site:n rakennustyöt aloitettiin kesäkuussa 1943, 1. yksikkö käynnistettiin syyskuussa 1944, ja 3. patteri valmistui vuoden 1945 alussa. Teho ylitti 1 milj. kW. Havaittiin, ettei plutoniumpommista kannata käytännössä tehdä tykkityyppistä, koska tykistä tulisi epäkäytännöllisen pitkä sekä niin painava, ettei sitä voitaisi kuljettaa pommikoneessa. Siten hylättiin Mk.2 -tyypin Thin Man.
Atomipommin räjäytystä edelsi monia laboratoriokokeita, joissa muun muassa etsittiin sopivat muodot räjähdelinsseille, jotka taittavat sytyttimestä lähtevät shokkiaallot kohti pallon keskipistettä. Räjähdelinssissä on sekä hidasta että nopeaa räjähdettä. Fissioasetta päästiin kuitenkin testaamaan vasta kesällä 1945, jolloin sota Euroopassa oli jo loppunut. Ennen atomipommia räjäytettiin kokeeksi radioaktiivisella aineella suolattu 108 tonnin räjähdelataus eli ns. ”sadan tonnin testi”.
Viherpuukäärme
Viherpuukäärme (Dendrelaphis punctulatus) on tarhakäärmeiden heimoon kuuluva käärmelaji.
Manhattan-projekti
Trinity-koe
thumb|Trinityn pommi ”The Gadget” koottuna
Viherpuukäärme
Ulkonäkö ja koko
pienoiskuva|vasen|Viherpuukäärme etsimässä saalista suonreunalla. pienoiskuva|vasen|Viherpuukäärme kiipeilemässä puutarhassa. pienoiskuva|vasen|[[Valkohuulilehtisammakko|Valkohuulilehtisammakon napannut viherpuukäärme.]] Viherpuukäärmellä on hoikka, virtaviivainen ruumis ja pitkä, hyvin ohut häntä. Sen pää on hieman ruumista leveämpi ja sillä on suuret, pyöreäpupilliset silmät. Se on täysikasvuisena tavallisesti noin 0,9–1,5 metriä pitkä, mutta suurimmat yksilöt voivat kasvaa kaksimetrisiksi. Viherpuukäärmeen väri vaihtelee sijainnista riippuen. Selkäpuoli on väriltään oliivinvihreän, kirkkaanvihreän, harmaan, ruskean, mustan, sinisen ja keltaisen välillä. Sillä on useimmiten keltainen tai kermanvärinen vatsapuoli ja kirkkaankeltainen kaula. Nahka on suomujen välissä vaaleansininen, ja se näkyy erityisesti käärmeen nieltyä suuren saaliin ja sen puolustautuessa.
Manhattan-projekti
Trinity-koe
Uraanipommia ei katsottu tarpeelliseksi testata koeräjäytyksellä. Pommin toimintaa eli lähinnä kriittisen massan suuruutta, kuitenkin mallinnettiin erilaisin testein, joista osa oli vaarallisia.
Plutonium-pommi oli sen sijaan rakenteeltaan niin monimutkainen, että sen toiminta haluttiin varmistaa koeräjäytyksellä. Luvun laskijana ”count downiin” oli toiminut Samuel K. Allison. Plutoniumin tuotantoon vaadittiin puhdasta alumiinia.
Viherpuukäärme
Elintavat
Viherpuukäärme on nopea kiipeilijä, joka viettää suurimman osan ajastaan puissa ja pensaissa. Se tarttuu kiinni oksista kiertämällä piiskamaisen häntänsä niiden ympärille. Viherpuukäärme on terävänäköinen ja pääasiassa aktiivinen päivällä. Se ottaa usein aurinkoa aamuisin ja pakenee häirittynä nopeasti suojaan. Viherpuukäärme viettää yönsä puunkoloissa, kallionhalkeamissa, kapeissa luolissa tai hylätyissä rakennuksissa. Talvella käärmeet kokoontuvat ryhmiin pysyäkseen lämpiminä.
Häirittynä viherpuukäärme voi päästää kloaakistaan epämiellyttävän hajun. Se saattaa myös nousta ylös ja pullistaa kurkkunsa ja ruumiinsa etuosan, jolloin sen suomujen välissä oleva vaaleansininen nahka näkyy. Saalistajan pelästyessä käärme pääsee luikertelemaan pakoon. Tarvittaessa käärme myös puree, vaikkei sillä olekaan myrkkyhampaita tai myrkkyä.
Manhattan-projekti
Trinity-koe
Alamogordossa 30 metriä korkeassa terästornissa (koordinaatit ) 16. heinäkuuta 1945 suoritettu ensimmäinen koeräjäytys – koodinimeltään Trinity (kolminaisuus) – onnistui hyvin. thumb|Trinityn tulipallo 25 ms räjähdyksestä
Viherpuukäärme
Ravinto
Viherpuukäärme etsii ravintonsa maasta ja matalasta aluskasvillisuudesta. Se on aktiivinen peto, joka tutkii päällään lehtiä ja löysää maaperää haistaakseen saaliinsa, jonka se nielee elävänä. Viherpuukäärmeen pääasiallista ravintoa ovat sammakot, mutta se syö myös gekkoja, skinkkejä ja muita liskoja. Lisäksi sen on joskus havaittu syövän matelijoiden munia, pieniä nisäkkäitä, rannalle ajautuneita nuijapäitä ja kalaa.
Lisääntyminen
Viherpuukäärmeet parittelevat kesäkuukausina. Naaras munii kerralla 3–16 munaa, jotka kuoriutuvat usein helmi- tai maaliskuussa. Vastakuoriutuneet poikaset ovat kuonosta peräaukkoon mitattuina noin 24-senttisiä.
Manhattan-projekti
Trinity-koe
Ulospäin räjähdys näkyi aluksi sokaisevana välähdyksenä, johon osattiin varautua: tarkkailijoilla oli suojalasit. Ensimmäisen kokeen voimaksi arvioitiin ennalta 5–10 kilotonnia TNT:tä. Pommin voima kuitenkin yllätti tiedemiehetkin, sillä räjähdys oli useita kertoja suunniteltua voimakkaampi, sen teho vastasi 20–22 kilotonnia. Räjähdys oli niin voimakas, että se rikkoi monia mittalaitteita. thumb|Trinity värikuvassa Pommin välähdys nähtiin noin 300 kilometrin päähän ja se oli 30 kilometrin päässä useita keskipäivän Aurinkoja kirkkaampi, niin että se kykeni sokeuttamaan ihmisen tilapäisesti noin 15 kilometrin päästä. Välähdys muuttui nopeasti laajenevaksi tulipalloksi, joka kasvoi kahdessa sekunnissa 600 metrin läpimittaiseksi ja lopulta 1,5-kilometriseksi. Tulipallon sisällä tapahtuva kaasun virtaus muutti tulipallon hehkuvaksi pilveksi, johon syntyi maasta imeytyvästä aineesta koostuva kanta. Kun tulipallo kohosi ja jäähtyi, räjähdys näytti sienipilveltä ja lopulta pilarilta. Sitten eri suunnilta puhaltavat tuulet hajottivat pilven eri suuntiin. Pilvi kohosi viidessä minuutissa noin 12 kilometrin korkeuteen. Ääni kuultiin ainakin 160 kilometrin päähän. thumb|Groves, Oppenheimer ja muita henkilöitä Trinityn räjähdyspaikalla jonkin aikaa räjäytyksen jälkeen Pommin alustana ollut terästorni haihtui valtaosin: siitä jäi maan pinnalle vain vääntynyttä terästä ja betonia. Kaikki kasvillisuus hävisi matalasta 80 metrin säteisestä kraatterista, joka vietti lievästi keskustaa kohti. Kraatteri syntyi pääosin pommin paineaallon puristuksesta. Kraatterin keskellä oli noin 50 metrin läpimittainen matala malja, jonka syvyys oli 2 metriä. Pommi ei kaivanut suurta kuoppaa, sillä sitä ei räjäytetty aivan maan pinnalla. Radioaktiivinen laskeuma silti syntyi.
Merkittävää radioaktiivisuutta ei havaittu räjäytyspaikan läheisyydessä, mutta kauempana laskeuma oli paikoin huomattavan voimakas. Radioaktiivisuutta havaittiin ainakin 160 kilometriä pitkällä ja 50 kilometriä leveällä alueella. Noin 30 kilometrin päässä havaittiin ”kuuma kohta”, jossa oli runsaasti säteilyä. Joitakin evakuointeja tehtiin, muttei siirretty esimerkiksi 900 metrin päästä ”Kuumasta kanjonista” sijaitsevaa Ratcliffin perhettä.
Ydinaseen käyttö
Pian tämän jälkeen keskusteltiin siitä, voitaisiinko atomiasetta käyttää Japania vastaan. Monet vastustivat ajatusta, mutta lopulta päädyttiin pudottamaan kaksi pommia. Pommituskohteiksi valittiin 16. huhtikuuta 1945 Hiroshima, Niigata, Kokura ja Nagasaki. Nämä kaupungit säästettiin tavanomaisilta pommituksilta, jotta atomipommin vaikutukset pystyttäisiin mittaamaan. Sotaministeri Henry L. Stimson hylkäsi listalta Kioton, jota prikaatikenraali Groves oli ehdottanut.
Suomen Fed Cup -joukkue
Suomen Fed Cup -joukkue edustaa Suomea Fed Cupissa. Se toimii Suomen Tennisliiton alaisuudessa. Suomi osallistui Fed Cupiin ensimmäisen kerran vuonna 1968 ja on osallistunut 40 vuonna. Sinä aikana Suomi on pelannut 133 maaottelua, voittanut niistä 64 ja hävinnyt 69. Joukkueen paras saavutus on sijoittuminen kahdeksan parhaan joukkoon vuonna 1993.
Katetri
thumb|Katetri Katetri on ohut putki, joka tutkimusten tai hoitojen vuoksi työnnetään tiehyttä pitkin elimistöön. Katetrit sallivat nesteiden poistamisen, injektion tai instrumenttien viemisen kohteeseen. Katetrin asettamista kutsutaan katetroinniksi. Muinaisten egyptiläisten on kerrottu käyttäneen papyruksesta käärittyjä katetreja, ja kreikkalaiset taas käyttivät korsia. Taipuisa virtsakatetri lienee Benjamin Franklinin keksimä, oman veljensä käyttöön.
Rakenne
Useimmiten katetri on ohut, joustava putki eli "pehmeä" katetri; toisinaan käytetään suurempaa ja jäykkää "kovaa" katetria. Katetri voi olla valmistettu muovista, metallista, kumista tai lasista.
Käyttö
Katetrin asettaminen tiettyyn kehonosaan voi mahdollistaa:
Keskuslaskimokatetri on iso katetri laskimossa lähellä sydäntä tai sen atriumissa.
Sant’Andrea Frius
Sant’Andrea Frius on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Etelä-Sardinian maakunnassa. Kunnassa on arviolta 1 786 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 36,16 neliökilometriä. Se sijaitsee 280 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.
The Tokyo Showdown
The Tokyo Showdown on ruotsalaisen melodista death metalia soittavan In Flamesin live-albumi vuodelta 2001.
Solomon
Solomon -nimisiä henkilöitä ovat tai ovat olleet:
Easy Love (Kim Heroldin albumi)
Easy Love on malli-laulaja Kim Heroldin 5. lokakuuta 2011 julkaistu toinen studioalbumi.
Jotunheim
Jötunheim oli skandinaavisessa mytologiassa yksi yhdeksästä maailmasta, jääjättiläisten ja kivijättiläisten asuinpaikka. Se sijaitsee Midgårdista itään, valtameren takana olevilla äärimmäisillä rannoilla. Jättiläiset kävivät usein sotaa jumalten kanssa, joiden maailman Asgårdin erotti Jotunheimista Iving-joki, joka ei koskaan jäädy. Mytologian mukaan maailmoja yhdisti elämänpuu Yggdrasil. Yksi Yggdrasilin kolmesta juuresta ulottuu Jotunheimiin ja imee ravintoa Mimirin (tunnetaan myös nimellä Mimer) kaivosta.
Jotunheimia hallitsee jääjättiläisten pelätty kuningas Thrym. Jotunheimin suurinta kaupunkia ja linnoitusta Utgardia puolestaan pitää hallussaan Utgarda-Loki. Muita linnoituksia ovat Gastropnir, Menglad-naisjätin koti, ja Thrymheim, Thiazin vuorilinna.
Suomalainen metalliyhtye Moonsorrow on levyttänyt 20-minuuttisen kappaleen nimeltä Jotunheim.
Pääkomponenttianalyysi
Pääkomponenttianalyysi on dimension redusointitekniikka. Pääkomponenttianalyysin tavoitteena on löytää monidimensioisesta datasta ne komponentit, joiden avulla sen keskeisimmät piirteet voidaan esittää ilman, että merkittävää informaatiota menee hukkaan.
Määritelmä
Pääkomponenttianalyysi pyrkii löytämään datasta keskeisimmät komponentit, eli löytämään ne avaruuden pinnat, joille projisoituna data tuottaa suurimman varianssin ja joiden avulla ilmaistuna datasta menee mahdollisimman vähän informaatiota hukkaan.
Voidaan osoittaa, että varianssin maksimoi datan kovarianssimatriisin suurinta ominaisarvoa vastaava ominaisvektori.
Pääkomponenttianalyysi asettaa siis datamatriisin komponentit suuruusjärjestykseen ominaisarvojen mukaan. Pääkomponenttianalyysin suorittamisen jälkeen tulee vielä suorittaa valinta siitä, että mitkä komponentit voidaan hylätä vähämerkityksisinä, sillä menetelmä ei automaattisesti hylkää mitään komponentteja, vaan ainoastaan asettaa löytämänsä komponentit suuruusjärjestykseen.
Thomas Hardwicke
thumb|250px|Thomas Hardwicke, [[John Edward Gray|John Grayn litografia, 1830]] Thomas Hardwicke (1755 – 3. toukokuuta 1835) oli englantilainen ammattisotilas ja eläintieteilijä.
22-vuotiaana Hardwicke liittyi Itä-Intian komppaniaan ja asui Intiassa 1777–1823. Hän sai kenraalimajurin arvon 1819, erosi virastaan ja muutti Englantiin 1823. Täällä hän kirjoitti yhdessä John Edward Grayn kanssa teoksen Intian eläimistä, Illustrations of Indian Zoology (1830–35).
Hardwicken innostus Intian luonnonhistoriaan tarttui hänen maanmiehiinsä, joiden kanssa hän oli kirjeenvaihdossa. Hän oli yhteydessä Sir Joseph Banksin kanssa, joka oli Royal Societyn puheenjohtaja, ja hänestä tuli Royal Societyn jäsen 1813. Hänen kokoelmaansa käyttivät hyväkseen monet eläintieteilijät, kuten J. E. Gray. Hardwicke itse kustansi Illustrations of Indian Zoologyn ja se käsitti 202 suurta käsinmaalattua taulua, mutta hän ehti kuolla ennen kuin tekstiosa oli kirjoitettu.
Hardwicke tutki etenkin lintuja ja kuvaili ja nimesi muun muassa viiruhelmikanan (Acryllium vulturinum). Nisäkkäistä hän nimesi goraalin. Hänen kunniakseen on nimetty japaninkurppa (Gallinago hardwickii) ja rusovatsalehvi (Chloropsis hardwickii).
Karakum
Karakum kirjoitetaan monesti myös Kara-Kum, Gara Gum (“Musta hiekka”), Garagum tai Karakumy.
Turkmenistanin hallinnon suunnitelmissa on kuitenkin luoda aavikon keskelle Karashorin syvänteeseen 2000 km² laajuinen "Kultaisen ajan järvi" täyttämällä syvänne puuvillapeltojen kasteluun käytetyllä vedellä. Projektin kustannuksiksi arvioidaan 20 miljardia Yhdysvaltain dollaria.
Nyrkkeilyn Euroopan-mestaruuskilpailut 1961
Vuoden 1961 nyrkkeilyn Euroopan-mestaruuskilpailut järjestettiin 3.–10. kesäkuuta 1961 Belgradissa, Jugoslaviassa.
Sant’Anna Arresi
Sant’Anna Arresi on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Etelä-Sardinian maakunnassa. Kunnassa on arviolta 2 737 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 36,68 neliökilometriä. Se sijaitsee 77 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.
Murkowski
Murkowski on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Villieläin (yhtye)
Villieläin on suomalainen yhtye. Yhtyeen musiikkia on kuvattu sinfoniseksi metalliksi ja power metaliksi.
Niflheim
Niflheim tai Niflheimr ( "Sumun koti") on skandinaavisessa mytologiassa jään, sumun, pimeyden ja kylmyyden valtakunta. Nimi voidaan johtaa muinaisenglannin pimeää tarkoittavasta sanasta nifle, ja saksan sekä latinan pilveä tarkoittavasta sanasta neble. Muoto Niflheimr esiintyy vain kahdessa lähteessä, Gylfaginningissa ja Hrafnagaldr Óðins -tekstissä.
Niflheimissä asuivat jääjättiläiset, ja sen kerrotaan sijainneen pohjoiseen Ginnungagapista, maailman alkulähteestä. Joissain lähteissä Niflheim ja kuoleman valtakunta Helheim kuvataan samaksi maailmaksi. Toisissa lähteissä Helheim on osa Niflheimistä. Mytologian mukaan maailma oli jakautunut yhdeksään maailmaan, joita yhdisti elämänpuu Yggdrasil. Niflheim on Yggdrasilin kolmannen juuren alla, lähellä Hvergelmir-lähdettä.
Gylfaginningin mukaan Niflheim oli toinen kahdesta alussa olleista valtakunnista, joista toinen oli Muspelheim, tulen valtakunta. Näiden kahden valtakunnan, kuuman ja kylmän, välissä alkoi luominen. Myöhemmin niiden väliin syntyi Helheim, paikka jonne muut kuin soturikuoleman kokeneet joutuivat.
Gylfaginning
Snorri Sturlusonin Gylfaginningissa kuningas Gylfi saa Odinilta opetusta kolmen miehen hahmossa. Gylfi oppii Jafnhárrilta, joka on yksi noista kolmesta miehestä, että Nilfheim oli ensimmäinen Muspelheimin jälkeen rakennetuista maailmoista:
.
Myöhemmin Þriðina (Thridi), Odin kertoo Gylfille, Niflheimin jään ja Múspelheimin liekkien kohtaamisen aloittaneen luomisen ja Ymirin syntymän:
Kertomuksessa maailmanpuu Yggdrasillista, Odin kertoo Jafnhárrina Gylfille Niflheimrin sijaitsevan kolmannen juuren alla, missä Ginnungagap kerran sijaitsi:
Gylfi sai lisäksi tietää että Lokin luotua Helin, asetti Odin Helin Niflheimiin:
Näin Helistä tuli sairauteen ja vanhuuteen kuolleiden valtakunnan emäntä. Viimeinen maininta Niflheimistä esiintyy kohdassa jossa jättiläinen on saanut valmiiksi Asgardin ja Thor tappaa hänet: