cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sydänkeskiaika
Vuonna 989 Bordeaux'n arkkipiispa Gunbald julisti Pax Dein, eli jumalanrauhan, joka kielsi ankarasti kaikki hyökkäykset pappeja ja köyhiä vastaan kirkonkirouksen uhalla. 1000-luvulla jumalanrauhaa laajennettiin Jumalan aselevolla. 27 vuotta myöhemmin katolinen kirkko määräsi ankarasti pitämään sotimisesta taukoa viikonlopun ajan lauantai-illasta maanantaiaamuun saakka. Myöhemmin aikaa pidennettiin keskiviikkoillasta maanantaiaamuun. Sen lisäksi sotiminen kiellettiin kirkollisina juhlapyhinä. Tämän jälkeen sotiminen oli sallittua vain 80 päivänä vuodessa. Määräykset muuttuivat yhä ankarammiksi, ja lopulta myös hyökkäykset kauppiaita, ristiretkeilijöitä ja pyhiinvaeltajia vastaan kiellettiin kirkonkirouksen uhalla.
Sydänkeskiajalla sekä ritariluokka että ritarikunnat kehittyivät. Varsinkin ristiretket vaikuttivat paljon ritariuden kehittymiseen. Pienruhtinaiden sotimishalut eivät kuitenkaan juuri vähentyneet katolisen kirkon Jumalanrauhan vuoksi. Lopulta pienruhtinaat yhdistyivät kirkon siunaamiin ristiretkiin, joiden tarkoituksena oli vapauttaa Pyhä maa muslimien vallan alta. Ristiretkien ansiosta kehittyivät myös ritarikunnat. Yhteensä ristiretkiä järjestettiin kahdeksan: ensimmäinen vuosina 1095–1101, ja viimeinen vuonna 1270.
Hyvin rauhallinen ajanjakso antoi vauhtia kaupankäynnille sekä kaupunkien laajenemiselle. 1150-luvulla saksalaiset kaupungit liittoutuivat keskenään. Liitolle annettiin nimeksi Hansa. Hansasta tuli kuitenkin löyhä kauppiaiden välinen liitto, jolla ei koskaan ollut johtajaa, vaan päätökset päätettiin epäsäännöllisesti Hansapäivien aikana. Ensimmäisiä Hansan kaupunkeja olivat Lyypekki ja Hampuri. Hansan valta kasvoi, ja lopulta saksalaiset hallitsivat koko Itämeren kauppaa lähes yksinään. Hansa myös vauhditti kaupungistumista ja perusti suuren määrän uusia kaupunkeja.
Videotaide
thumb|[[Georg Kleinin interaktiivinen ääni- ja videoinstallaatio TRASA, 2004/2006. Teos oli esillä yhtä aikaa Varsovassa ja Berliinissä.]] Videotaide on taidemuoto, jossa video on taiteellisen ilmaisun väline. Kuvataiteen ja elokuvan välimaastossa oleva videotaide syntyi Yhdysvalloissa 1960-luvulla. Suomessa sen läpimurto oli 1980-luvulla, joskin videotaidetta oli ollut esillä jo 1970-luvulla.
Video taiteena
Videotaide sai nimensä videonauhasta, jota käytettiin taidemuodon alkuvuosina. Tekninen puoli on sittemmin kokenut monia muutoksia, ja ennen videonauhuria taiteilijat olivat työskennelleet kokeilevan elokuvan parissa.
Videotaiteella ja elokuvalla on yhtymäkohtia, mutta videotaide ei kuitenkaan ole elokuvaa. Tärkein ero on, että video ei välttämättä nojaudu esittävän draamaelokuvan konventioihin. Videotaiteessa ei aina ole näyttelijöitä eikä dialogia, juonta tai tarinaa. Videot eivät useimmiten noudata muitakaan elokuvien tai viihteen vakiintuneita toimintatapoja ja niitä harvemmin levitetään elokuvateattereissa. Tämä ero määrittää videotaiteen ja elokuvan rajaa myös lyhytfilmeihin ja avantgarde-elokuviin nähden. Myös videotaiteen päämäärät poikkeavat elokuvataiteen vastaavista, vaikka muoto muistuttaisikin elokuvaa.
Historiaa
Videotaiteen sanotaan saaneen alkunsa Nam June Paikin Sony Portapakilla tehdystä teoksesta jota esitettiin syksyllä 1965. Myös ranskalainen taiteilija Fred Forest käytti samaa välinettä vuodesta 1967 alkaen. Kuitenkaan video ei vielä tuolloin ollut yleisesti käytettävissä, vaan edelläkävijät olivat saaneet laitteen koekäyttöön valmistajalta. Andy Warholin sanotaan kuitenkin näyttäneen underground-videoita ennen Paikin ensiesitystä.
Videolaitteiden tultua yleisön ja samalla taiteilijoiden ulottuville video kiinnosti monia taiteilijoita enemmän kuin filmimateriaalin käyttäminen etenkin editointi- ja muokkausohjelmien tultua markkinoille. Ensimmäinen useita monitoreita soveltanut videoteos oli Ira Schneiderin ja Frank Gilletten Wipe Cycle, jossa käytettiin yhdeksää televisiota. Teos myös yhdisti ensimmäisenä suoraa kuvaa galleriakävijöistä, televisio-ohjelmista lainattuja otteita ja aiemmin nauhoitettuja otoksia.
Monet ensimmäisistä merkittävistä videotaiteilijoista ja alan pioneereista tekivät myös käsitetaidetta, performanssia ja kokeellista elokuvaa. Heihin kuuluivat Vito Acconci, valokuvaaja William Wegman, Bruce Nauman, Richard Serra, Chris Burden ja Dennis Oppenheim. Videotaiteen pioneereja olivat myös Dan Graham, myös performansseista tunnettu Joan Jonas, feministisiä videoita kuten Semiotics of the Kitchen (1974/1975) tehnyt Martha Rosler, espanjalainen Domingo Sarrey, myös ympäristötaidetta ja happeningeja tehnyt saksalainen fluxus-taiteilija Wolf Vostell.
Videotaiteen historiaa Suomessa
Ensimmäisiä videotaiteilijoita olivat Marikki Hakola ja nykyisin Saksassa asuva Mervi Deylitz-Kytösalmi. Hakola alkoi tehdä videotaidetta vuonna 1982. Ars 83 toi videotaiteen laajan yleisön tietoisuuteen. Ensimmäinen valtakunnallinen videotaiteen levitysorganisaatio AV-arkki perustettiin vuonna 1989. Näihin aikoihin toiminta oli vireää, ja Kuopion kansainväliset videofestivaalit vuonna 1989 ja 1990 olivat laajimpia Suomessa nähtyjä videotaiteen katsauksia. Myös Erkki Pirtola toimi aktiivisesti videotaiteen alkuvaiheessa.
Videotaide nykyään
Videotaidetta tehdään yhä aktiivisesti niin videoinstallaatioina kuin yksittäisinä videoina. Videoinstallaatiosta on tullut videotaiteen yleisin muoto. Toisinaan se yhdistyy laajempaan installaatioon tai performanssiin, joskus myös arkkitehtuurin, kuvanveistoon ja mediataiteeseen. Digitaalisen videon tulo 1990-luvulta alkaen on lisännyt mahdollisuuksia editointiin ja vuorovaikutteisten installaatioiden tekemiseen. Myös kokonaan digitaalisesti ilman kameraa tehty video on tullut mukaan ja internet on tuonut uusia videoille sopivia esityspaikkoja.
Yhdysvaltalainen taiteilija Bill Viola, joka aloitti 1970-luvulla, on yhä yksi merkittävimmistä videotaiteilijoista. Muita kansainvälisesti tunnettuja nykyvideotaiteilijoita ovat kokeellista elokuvaa ja veistoksia tekevä Matthew Barney, Tony Oursler, omaelämäkerrallisia videoita tekevä Sadie Benning, myös lyhytelokuvia ja musiikkivideoita tehnyt Miranda July, suomalainen Eija-Liisa Ahtila, sveitsiläinen Pipilotti Rist, käsitetaiteilija ja Young British Artist Gillian Wearing, Shirin Neshat ja venäläinen Oleg Buryan.
Alex Broadhurst
Alexander Broadhurst (s. 7. maaliskuuta 1993 Orland Park, Illinois, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä.
Juniorivuodet
Broadhurst pelasi Illonoisin paikallisia juniorisarjoja mm. Chicago Missionin, Chicago Furyn ja Team Illinoisin joukkueissa, kunnes Green Bay Bay Gamblers varasi hänet 61. pelaajana USHL:n varaustilaisuudessa 2009. Broadhurst pelasi kauden 2009–2010 pääasiassa Chicago Missionin B-nuorissa, jonka jälkeen hän siirtyi kaudeksi 2010–2011 Gamblersiin. Broadhurst teki siellä 55 runkosarjaottelussa tehot 13+20=33 sekä 11 playoff-ottelussa tehot 3+6=9, joilla hän oli joukkueen paras pistemies ja syöttäjä. Broadhurst jakoi myös Gamblersin sisäisen tehotilaston voiton Nolan LaPorten kanssa lukemalla +7. Hän eteni joukkueen kanssa aina Clark Cup -finaaleihin saakka, mutta mestaruuden vei lopulta kuitenkin Dubuque Fighting Saints otteluvoitoin 3–1.
Chicago Blackhawks varasi Broadhurstin seitsemännellä kierroksella 199. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2011. Kaudella 2011–2012 hän jatkoi Green Bay Gamblersin USHL-joukkueessa, joiden sisäisen piste- ja syöttöpörssin Broadhurst voitti tehoilla 26+47=73, joilla hän sijoittui koko liigan pistepörssissä kolmanneksi. Broadhurst voitti myös tehoilla 9+9=18 koko pudotuspelien pistepörssin sekä jakoi maalipörssin voiton Waterloo Black Hawksin Jamie Hillin kanssa. Hän voitti myös USHL:n tehotilaston lukemalla +16. Kolmannessa semifinaaliottelussa 24. huhtikuuta 2012 Youngstown Phantomsia vastaan Broadhurst onnistui tekemään kypärätempun alivoimalla, kun Gamblers voitti ottelun lukemin 6–3. Hänestä tuli USHL:n historian ensimmäinen pelaaja, joka on tehnyt kypärätempun pelkillä alivoimamaaleilla. Broadhurst voitti kauden päätteeksi Clark Cupin. Hänet valittiin USHL:n ensimmäiseen tähdistökentälliseen.
London Knights varasi Broadhurstin 29. pelaajana OHL:n varaustilaisuudessa 2012. Hän siirtyi joukkueeseen kaudeksi 2012–2013, jolloin Broadhurst oli Knightsin kolmanneksi paras pistemies tehoilla 24+40=64. Broadhurst jakoi myös tehoilla 10+18=28 koko liigan pudotuspelien pistepörssin kolmannen sijan Barrie Coltsin Zach Hallin kanssa. Hän voitti kauden päätteeksi OHL:n mestaruuden, J. Ross Robertson Cupin.
Ammattilaisura
Toukokuussa 2013 Broadhurst teki kolmivuotisen NHL-tulokassopimuksen Chicago Blackhawksin kanssa. Hän pelasi kauden 2013–2014 kokonaan farmijoukkue Rockford IceHogsissa, AHL:ssä, jossa pelasi myös Broadhurstin isoveli Terry. Alex Broadhurstin tulokaskausi toi siellä 75 runkosarjaottelussa tehot 16+29=45, joilla hän oli joukkueen kolmanneksi paras pistemies. Blackhawks kutsui Broadhurstin NHL-vahvuuteensa marraskuussa 2013, kuten myös huhtikuussa 2014 loukkaantumisten varalta, mutta hän ei kuitenkaan saanut siellä tililleen otteluakaan. Myös kauden 2014–2015 Broadhurst vietti IceHogsissa. Hänen runkosarjansa jäi kuitenkin vain 29 ottelun mittaiseksi käsivamman vuoksi.
Kesäkuussa 2015 Chicago Blackhawks kauppasi Broadhurstin, hyökkääjä Brandon Saadin ja puolustaja Michael Paliottan Columbus Blue Jacketsiin vaihdossa hyökkääjä Artjom Anisimoviin, Marko Daňoon, Jeremy Moriniin, Corey Troppiin ja neljännen kierroksen varausvuoroon vuoden 2016 varaustilaisuudessa. Hän pelasi kauden 2015–2016 kokonaan AHL-joukkue Lake Erie Monstersin vahvuudessa. Tammikuussa 2016 Broadhurst joutui loukkaantumisen vuoksi sivuun 15 ottelun ajaksi. Broadhurst voitti kauden päätteeksi Calder Cupin. Heinäkuussa 2016 hän teki Blue Jacketsin kanssa vuoden mittaisen ja kaksisuuntaisen jatkosopimuksen. Syksyn harjoitusleirin päätteeksi seura lähetti Broadhurstin Cleveland Monsters -nimeen siirtyneeseen farmijoukkueeseen, jossa hän pelasi kokonaan kauden 2016–2017.
Broadhurst teki kesäkuussa 2017 Columbus Blue Jacketsin kanssa taas vuoden mittaisen ja kaksisuuntaisen jatkosopimuksen. Hänet lähetettiin kaudeksi 2017–2018 siirtolistan kautta Cleveland Monstersin AHL-joukkueeseen, jossa Broadhurst pelasi suurimman osan kaudestaan. Hänen kanssaan siellä pelasi myös Broadhurstin isoveli Terry. Alex Broadhurst nousi joukkueen varakapteeniksi. Hän oli tehoilla 19+22=41 Monstersin paras maalintekijä ja toiseksi paras pistemies Carter Camperin jälkeen. Broadhurst debytoi kauden aikana myös Blue Jacketsin NHL-joukkueessa, jossa hän pelasi kaksi runkosarjaottelua ilman tehopisteitä. Broadhurst teki NHL-debyyttinsä runkosarjan kolmanneksi viimeisellä kierroksella 3. huhtikuuta 2018 Detroit Red Wingsia vastaan. Hän sai ottelussa jääaikaa 5.18 minuuttia ja Broadhurst keräsi yhden kahden minuutin jäähyn korkeasta mailasta.
Kesäkuussa 2018 Broadhurst teki Blue Jacketsin kanssa jälleen vuoden mittaisen ja kaksisuuntaisen jatkosopimuksen. Hänet lähetettiin harjoitusleirin päätteeksi siirtolistan kautta farmiin. Koska Broadhurst saavutti AHL:ssä veteraanistatuksen, NHL:n siirtotakarajalla helmikuussa 2020 Blue Jackets kauppasi hänet Winnipeg Jetsiin tulevaisuudessa päätettävää vastiketta vastaan. Broadhurst jatkoi Jetsista lainalla Monstersin joukkueessa. Elokuussa 2019 hän teki vapaana agenttina vuoden mittaisen AHL-sopimuksen San Diego Gullsin kanssa. Samana syksynä Broadhurst osallistui myös Anaheim Ducksin NHL-joukkueen harjoitusleirille.
Broadhurst siirtyi kaudeksi 2020–2021 vuoden mittaisella sopimuksella SM-liigajoukkue Helsingin IFK:hon. Hän oli tehoilla 7+28=35 joukkueen paras syöttäjä ja Broadhurst jakoi sisäisen pistepörssin voiton Jere Sallisen kanssa. Broadhurst voitti kauden päätteeksi SM-pronssia. Kesäkuussa 2021 hän teki HIFK:n kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen. Kaudella 2021–2022 Broadhurst jakoi tehoilla 11+23=34 joukkueen sisäisen pistepörssin kolmannen sijan Otto Paajasen kanssa.
Perhe
Alexin isoveli Terry Broadhurst pelaa hyökkääjänä ECHL-joukkue Indy Fuelissa.
Judo kesäolympialaisissa 2020 – miesten yli 100 kg
Miesten yli 100 kg painoluokka judossa Tokion olympialaisissa 2020 kilpaillaan Nippon Budōkanilla 30. heinäkuuta. Kilpailuun osallistuu vähintään 19 judokaa.
Karsinnat
Jokaiseen painoluokkaan valitaan suoraan 18 parasta urheilijaa Kansainvälisen judoliiton rankingin perusteella. Ranking-pisteet tarkastellaan 28. kesäkuuta 2021. Yhdestä maasta voi osallistua korkeintaan yksi urheilija yhteen painoluokkaan. Isäntämaa Japani saa näiden lisäksi vähintään yhden judokan jokaiseen painoluokkaan. Näiden lisäksi olympialaisiin valitaan 100 urheilijaa rankinglistojen perusteella. Näistä sadasta paikasta Afrikka saa 24 paikkaa (12 naisille ja miehille), Eurooppa 25 (13 miehille ja 12 naisille), Aasia 20 (kymmenen kummallekin sukupuolelle), Oseania 10 (viisi naisille ja miehille) ja Amerikka 21 paikkaa (10 miehille ja 11 naisille). Myös maanosien paikat pitää jakaa siten, että yhdestä maasta saa tulla yksi judoka yhteen painoluokkaan. Jos maanosasta ei saada täytettyä näin paikkoja, täytetään paikat maailmanlaajuisten rankingien perusteella. Näiden lisäksi eri painoluokkiin kutsutaan yhteensä 20 judokaa.
Yaniv Katan
thumb Yaniv Katan (s. 27. tammikuuta 1981 Kiryat Ata, Israel) on israelilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. 184 senttimetriä pitkä Katan edustaa Maccabi Haifaa.
Israelin maajoukkueessa jo vuonna 1998 ensimmäistä kertaa esiintynyt Katan on pelannut 26 A-maaottelua ja tehnyt niissä viisi maalia.
Aamupojat
Aamupojat oli nimitys Radio NRJ:n aamujuontajille Anssi Honkaselle ja Renne Korppilalle, jotka toimivat myös levylaulajina. Aamupoikien esikoisalbumi julkaistiin 27. toukokuuta 2009. Se nousi debyyttiviikollaan heti Suomen virallisen albumilistan sijalle 5.
Aamupojat aloittivat NRJ:n aamujuontajina kesällä 2007 nimellä Kesäpojat. Jo samana kesänä kaksikko julkaisi ensimmäisen kappaleensa "Kesäpojat". Ensimmäisen kappaleen sanoituksista vastasivat NRJ:n kuuntelijat, mutta myöhemmistä kappaleista ovat vastanneet yhdessä Aamupojat Anssi ja Renne. Kappaleiden sävellykset on tehnyt lähes joka kappaleeseen yksin Anssi, joka tuli tunnetuksi 2000-luvun alkupuolella Kaksio-nimisestä yhtyeestä. Renne Korppila puolestaan on toiminut muun muassa X Factorin tuomarina.
Keväällä 2008 Aamupojat julkaisivat E-typen hengessä tehdyn "Beibi älä vonkaa" -kappaleen. Loppusyksystä Aamupojat tekivät yhdessä Apulannan Toni Wirtasen kanssa "Pummi"-nimisen kappaleen, joka ei kuitenkaan yltänyt "Beibi älä vonkaa" -kappaleen suosioon.
Keväällä 2009 Aamupojat solmivat levytyssopimuksen Universal Musicin kanssa. Ensimmäinen single "Muuvit" julkaistiin toukokuun alussa ja esikoisalbumi Radiohitit toukokuun lopulla. Kesäkuun alussa julkaistiin seuraava single "Eurodance", jolla ovat mukana Waldo’s Peoplen Waldo sekä Movetronin Päivi Lepistö.
Aamupojat juonsivat NRJ:llä 24 tunnin lähetyksen kahdesti: 2.12.2011 klo 6 − 3.12.2011 klo 6 ja 23.11.2012 klo 6 − 24.11.2012 klo 6.
Aamupojat-ohjelma päättyi 20. joulukuuta 2013.
Sotilasasiamies
Sotilasasiamies (lyhenne sasm), myös puolustusasiamies (vanhahtava termi sotilasattasea), on maansa lähetystössä työskentelevä upseeri, joka vastaa erilaisista sotilasasioista. Hän pitää yhteyttä asemamaansa asevoimiin ja osallistuu usein lähetystön turvallisuusasioiden hoitoon. Suurilla valtioilla on tärkeissä edustustoissaan myös laivasto- ja ilmailuasiamiehiä sekä muita erikoisalojen edustajia. Näistä laivastoasiamiehet ovat keskittyneet merivoimiin ja ilmailuasiamiehet ilmavoimiin.
Pienet valtiot, kuten Suomi, ovat usein akkreditoineet sotilasasiamiehen useampaan valtioon samanaikaisesti. Eräillä valtioilla (esimerkiksi Ranskalla) sotilasasiamiehen tehtäviin kuuluu komentaa lähetystöön sijoitettuja turvallisuusyksiköitä.
Sotilasasiamiesinstituution historiaa
Hallitsijat ovat lähettäneet ulkomaille tiedontarpeitaan palvelevia sotilasasiantuntijoita jo 1200-luvulla. Nykyisen kaltaisia sotilasasiamiehiä on toiminut Euroopassa 1700-luvun lopulta lähtien. 1800-luvulla valtiot käyttivät sotilaallisiin näkökohtiin liittyvissä ulkomaantehtävissä sekä sotilasasiamiehiä että muita sotilasasiantuntijoita. Ranskan keisari Napoleon Bonaparte oivalsi näiden merkityksen valtion tiedonhankinnan kannalta. Ensimmäisenä nimeltä tunnettuna sotilasasiamiehen kaltaisen tehtävän hoitajana pidetty Ange-François le Lièvre de la Grangea toimi hänen lähettämänään Itävallan keisarin hovissa vuodesta 1806 lähtien.
Suomessa käytetty vanhempi nimitys sotilasattasea pohjautuu ranskan termiin attaché militaire, jota käytettiin Preussissa jo 1850-luvulla ja kansainvälisesti 1870-luvulta lähtien. Eri maiden lähettämät varhaiset sotilasasiamiehet olivat taustoiltaan samankaltaisia, esimerkiksi hyvin verkostoituneita ja riittävän varakkaita ylläpitämään perheen ja suvun tuella omaa toimintaansa lähettäjämaansa rahoituksen välillä katkeillessakin. Myöhemmin kokemus sotilaana, esimerkiksi tiedustelu-upseerina, alkoi painaa enemmän.
Suomen sotilasasiamiehet
Suomalaiset sotilasasiamiehet ovat Puolustusvoimain pääesikunnan ja puolustusministeriön asemamaahan lähettämiä. Tehtävissä toimivat puolustusasiamiehet ja apulaispuolustusasiamiehet nimittää virkaan ja määrää tehtävään tasavallan presidentti. Heidän palkkauksensa kuluista vastaa yleensä puolustusministeriö. Hallinnollisesti he ovat pääesikunnan tiedustelupäällikön alaisia.
Tyypillisesti puolustusasiamiehen tehtäviin kuuluu muun muassa:
Sýros
Maantiede
Sýros sijaitsee Kykladien saariryhmän keskiosassa ja sen pääkaupunki Ermoúpoli onkin koko Kykladien perinteinen keskuskaupunki ja aiemmin Kykladien prefektuurin pääkaupunki. Sýroksen itäpuolella sijaitsevat Kykladien antiikin aikainen keskus Delos sekä Mýkonos, koillispuolella Tínos, pohjoispuolella Ándros ja länsipuolella Kýthnos. Sýroksesta luoteeseen sijaitsevasta Ateenasta on saarelle noin 144 kilometriä.
pienoiskuva|vasen|Sýroksen Kínin kylä. Sýroksella on vuoristoa erityisesti saaren pohjoisosissa. Suurempia vuoria on myös etelä- ja länsiosissa.
Hallinto, kaupungit ja kylät
Saaren suurimmat asutukset ovat pääkaupunki Ermoúpolin (11 407 asukasta) lisäksi Vári (1 584), Mánna (958), Áno Sýros (862) ja Poseidonía (760). (Katso myös: Luettelo Sýros-Ermoúpolin kunnan kaupungeista ja kylistä.)
Antiikki
Sýros oli merkittävä keskus esihistoriallisen niin kutsutun kykladisen kulttuurin aikana. Eräs sen vaiheista, Kéros-Sýros-kulttuuri, on saanut osan nimestään saaresta. Myöhemmin antiikin aikana saarella oli ainakin kaksi kaupunkia, jotka olivat saaren poliksen eli kaupunkivaltion keskus Syros, joka sijaitsi saaren itärannikolla nykyisen Ermoúpolin paikalla, sekä Galessos, joka sijaitsi saaren länsirannikolla.
pienoiskuva|vasen|[[Ermoúpolin kaupunkia.]] 600-luvulla eaa. Syrosta asuttivat joonialaiset. Aika oli saarelle kulttuurista ja taloudellista nousukautta. Saarelta oli kotoisin filosofi Ferekydes. 400-luvulla eaa. saari liittyi Ateenan kanssa Deloksen meriliittoon. Makedonia valloitti saaren 300-luvulla eaa. Varhaisimmat kristilliset monumentit saarella ovat peräisin 400-luvulta.
Myöhempi historia
1800-luvulla saaresta tuli käytännössä itsenäinen Ranskan protektoraatti. Tuolloin saarelle tuli paljon pakolaisia muualta yhä turkkilaisvallan alla olleesta saaristosta. Ermoúpolin kaupunki syntyi 1820-luvulla. 1850-luvulta lähtien Ermoúpoli oli Kreikan suurin ja tärkein satama Pireuksen nousuun saakka, sillä siellä toimi merkittävä höyrylaivayhtiö Ellinikí Atmóplia, jonka laivat purjehtivat kaikkialle saaristoon ja myös muihin maihin.
Nähtävyydet
Saaren nähtävyyksiin kuuluvat muun muassa Ermoúpolin museot sekä saaren pohjoisosassa sijaitseva varhaisen kykladisen kulttuurin aikainen asuinpaikka, joka nykyisin tunnetaan nimellä Kastrí.
Liikenne
Saaren pääsatama on Ermoúpoli. Sieltä on yhteydet muun muassa Pireukseen sekä lähisaarille. Sýroksen lentoasema sijaitsee noin kaksi kilometriä Ermoúpolista etelään.
Kivikasvot
Kivikasvot on suomalainen laulu- ja viihdekvartetti, jonka RUK:n kurssikaverukset Ismo Sajakorpi, Ilkka Hemming, Matti ”Fredi” Siitonen ja Georg ”Jori” Dolivo perustivat kesällä 1965. Sajakorpi on alkuperäiskokoonpanon ainoa elossa oleva jäsen.
Historia
Kivikasvojen ensimmäinen levytys oli "Tuhon partaalla" ("Eve of Destruction") ja se tehtiin syksyllä 1965. Kivikasvojen tunnetuin kappale on "Tankeros Love", joka myös tunnetaan nimellä "Made in Finland". Siitä tuli vuoden 1975 suuri listahitti ja se oli listojen kärjessä monia viikkoja.
Neljän vuoden tauon jälkeen kesällä 1979 Kivikasvot jatkoi yhteistyötään ja palasi televisioon vuonna 1980 esitetyllä Kivikasvojen pienoismusikaalisarjalla. Tämän jälkeen kvartetti teki vielä oman ohjelmasarjan MTV:lle vuosina 1983, 1985, 1992 ja 1994. Keväällä 1996 MTV3:lla esitettiin Heikki Hietamiehen juontama Kokoillan ilotulitus: Kivikasvot 30-vuotisjuhlashow, jossa esiintyivät kaikki alkuperäiset Kivikasvot.
Yhteensä Kivikasvot-ohjelmia tehtiin vuosina 1969–1996 noin 100 kappaletta. Kriitikot eivät olleet niille kovin suopeita missään vaiheessa. Vuonna 1974 Helsingin Sanomien Jukka Kajava toivoi heidän pitäytyvän kvartettilaulussa eikä kuvittelevan olevansa sketsinäyttelemisen ja ties minkä osaajia. Vuonna 1985 saman lehden Pertti Avola kirjoitti otsikolla Kivikasvot aallonpohjassa: ”Estradilla heiluu neljä keski-ikäistä miestä, joiden käsitys viihteestä on jossain amatöörinäyttämön ja leikkikoulun välillä.” Vuoden 1993 Kultainen ruusu -kilpailuun lähetettyä The Stonefaces -ohjelmaa Helsingin Sanomien Markku Karjalainen piti melko yhdentekevänä pakettina, joka tuskin herättää Montreux’ssä sen kummempia reaktioita.
Vuonna 1987 Georg Dolivo jätti Kivikasvot ja siirtyi Ruotsalaisen teatterin johtajaksi. Hänen tilalleen tuli aluksi laulaja-näyttelijä Kai Hyttinen. Vuonna 1989 Hyttisen korvasi Kivikasvojen pienoismusikaalisarjan vuonna 1980 ohjannut Vesa Nuotio.
1980-luvulla Kivikasvot tekivät televisio-ohjelmien lisäksi myös ravintolarevyitä. He jatkoivat näitä esityksiä 1990-luvulla Ruotsin-laivoilla. Kivikasvot olivat myös perustamassa Komediateatteri Arenaa Helsinkiin 1990-luvun puolivälissä. Ryhmä lopetti toimintansa jälleen vuonna 1998. 40-vuotisjuhlavuotena he tekivät konserttikiertueen nimeltä Kivikausi 40. Suopean vastaanoton ansiosta he uusivat kiertueen loppuvuodesta 2006.
Marraskuussa 2015 ryhmä teki 50-vuotisjuhlavuotenaan jäähyväiskiertueen Kunniakierros. Vuonna 2015 julkaistiin Kivikasvojen 50-vuotisen historian kunniaksi myös kirja Kivikasvot ja mä, jonka kirjoitti Ismo Sajakorpi.
Yleisön pyynnöstä Kivikasvot tekivät paluun vuonna 2017. Keväällä 2017 sai ensi-iltansa Satumaani Suomi -musiikkirevyy Lahden kaupunginteatterissa. Kesällä 2017 ryhmä esitti ohjelmaansa Laulu Suomen soi Lappajärvellä Halkosaaren kesäteatterissa. Syksyllä 2017 Kivikasvot veivät Satumaani Suomi -musiikkirevyyn maan suurille konserttilavoille, muun muassa Tampere-taloon ja Finlandia-taloon.
Jonathan Goulet
Jonathan Goulet (s. 13. heinäkuuta 1979 Victoriaville, Quebec, Kanada) on kanadanranskalainen vapaaottelija (MMA), joka kuuluu tällä hetkellä Ultimate Fighting Championship organisaatioon, jossa hän ottelee välisarjassa. Goulet on 183 senttimetriä pitkä ja 77 kiloa painava.
Jonathan Clements
thumb|right|Jonathan Clements Lonconissa 2014.
Kuurintatasku
Kuurintatasku (Swynnertonia swynnertoni) on afrikkalainen sieppo ja Swynnertonia-sukunsa ainoa laji.
Kuurintatasku kasvaa 13–14 cm pitkäksi. Sen selkäpuoli on siniharmaa, vatsapuoli oranssinsävyinen.
Kuurintataskua tavataan vain muutamilla vuoristoalueilla Zimbabwessa, Mosambikissa ja Tansaniassa.
Täpläsalamanteri
Täpläsalamanteri (Ambystoma maculatum) on Ambystoma-sukuun kuuluva pyrstösammakkolaji. Se liikkuu enimmäkseen öisin ja oleskelee päivisin maan alla.
Ulkonäkö ja koko
Aikuisen yksilön pituus on noin 15–25 senttiä. Keskiruumis on tukeva. Väriltään se on joko musta, sinertävän musta, tummanharmaa tai tummanruskea. Sen ihossa olevat keltaisen tai oranssin väriset pilkut jatkuvat aina hännäntyveen saakka. Pään lähellä sijaitsevat pilkut ovat, joillakin populaatioilla, tummemman sävyisempiä verrattuna muualla ruumista sijaitseviin pilkkuihin. Raajat ovat lyhyet.
Levinneisyys ja elinympäristö
Täpläsalamanteria tavataan Pohjois-Amerikan itäosassa ja eteläisessä Kanadassa. Sitä esiintyy metsissä.
Lisääntyminen
Naaras munii veteen, oksien päälle keväällä. Yksilöt palaavat parittelemaan aina samaan paikkaan.
Ravinto
Täpläsalamanterin ruokavalio koostuu pääosin hyönteisistä, madoista, etanoista, hämähäkeistä, tuhatjalkaisista, sekä muista sammakkoeläimistä.
Varjostinkuusi
Varjostinkuusi (Sciadopitys verticillata) on havupuulaji, joka on varjostinkuusikasvien (Sciadopityaceae) heimon ainoa nykyisin elävä edustaja. Kansainvälisessä uhanalaisuusluokittelussa varjostinkuusi on määritelty silmälläpidettäväksi. Se kasvaa tavallisesti noin 20–30 metriä korkeaksi. Sen kävyt ovat 4,5–10 senttimetriä pitkiä. Neulasmaisten lehtien pituus on jopa yli 10 senttimetriä. Ne kasvavat 10–30 neulasen muodostamissa sateenvarjomaisissa valekiehkuroissa. Jokainen neulanen koostuu joidenkin kasvitieteilijöiden mukaan itsessään kahdesta yhdiskasvuisesta lehdestä. Toisten tieteilijöiden mukaan neulaset ovat muuntuneita lehtivihreällisiä versoja eli laakavarsia.
Luokittelu
Varjostinkuusi on heimonsa ainoa elävä laji. Se on endeeminen laji Kaakkois-Japanissa Honshun vuoristometsissä. Eurooppaan varjostinkuusen toi ensimmäisen kerran John Gould Veitch syyskuussa vuonna 1860. Laji on elävä fossiili, jolla ei ole lähisukulaisia. Heimon esiintymiä tunnetaan jo triaskaudelta. Vanhimmat löydetyt fossiilit ovat 230 miljoonan vuoden takaa.
Joe Rogan
Joseph James ”Joe” Rogan (s. 11. elokuuta 1967 Newark, New Jersey, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen juontaja, näyttelijä, urheiluselostaja ja stand up -koomikko. Roganin isännöimä The Joe Rogan Experience -podcast lukeutuu maailman menestyneimpiin podcasteihin, saavuttaen miljoonia kuuntelijoita jaksoittain. Lisäksi Rogan on tunnettu yhdysvaltalaisen Ultimate Fighting Championship -vapaaottelupromootion asiantuntijakommentaattorina, sekä Pelkokerroin-ohjelman juontajana. Suuren yleisön tietoisuuteen Rogan nousi 1990-luvulla näyteltyään NewsRadio-tilannekomediasarjassa sähköteknikko Joe Garellia.
Elämä ja ura
Rogan on enimmäkseen amerikanitalialaista syntyperää, mutta hänellä on myös amerikanirlantilaisia sukujuuria. Hänen isoisänsä oli Irlannista Yhdysvaltoihin saapunut siirtolainen. Rogan on My Chemical Romance -yhtyeestä tunnettujen Gerard ja Mikey Wayn serkku.
Vuonna 2008 Rogan ja hänen tuleva vaimonsa Jessica saivat tytön. Pari meni seuraavana vuonna naimisiin, ja vuonna 2010 Rogan ilmoitti että heille syntyy toinenkin lapsi. Roganilla on myös tytärpuoli hänen vaimonsa Jessican edellisestä suhteesta.
Rogan on saanut roomalaiskatolisen kasvatuksen mutta hän kertoi vuonna 2010 Alex Jonesin radio-ohjelmassa, ettei se merkitse hänelle mitään, koska hän pitää uskontoja ihmisten luomina. Roganin toistuva aihe stand up -esityksissä, sekä myös hänen omassa elämässään on kannabis sekä psykedeelit, kuten psilosybiini ja DMT. Rogan tukee kannabiksen lääke- ja viihdekäyttöä. Hän esiintyy myös kannabisaiheisessa dokumenttielokuvassa The Union: The Business Behind Getting High. Rogan vieraili 2010 julkaistussa History Channelin dokumentissa, Marijuana: A Chronic History, lääkekannabiksen laillistamisen puolestapuhujana. Hän toimi myös juontajana vuoden 2010 dokumentissa DMT: The Spirit Molecyle.
The Joe Rogan Experience -podcast
Rogan on kerännyt mainetta The Joe Rogan Experience -podcastilla, jota hän tekee Brian Redbanin kanssa. Podcastin ensimmäinen osa julkaistiin 24. joulukuuta 2009.
Podcast on luonteeltaan keskusteluohjelma, jossa vierailee Roganin ystäviä, tunnettuja muusikoita, stand up -koomikkoja sekä monien eri alojen asiantuntijoita ja tieteentekijöitä. Podcastissa keskustellaan kaikesta maan ja universumin väliltä, kuten psykedeeleistä, virallisen historiankirjoituksen ulkopuolisesta historiantutkimuksesta sekä ajankohtaisista tapahtumista kaihtamatta näkökulmia ja yksityiskohtia joita tavallisissa uutisissa ei juuri näe.
Toukokuussa 2020 Rogan ilmoitti Spotify Technology SA:n ostaneen yksinoikeuden ohjelmaan. The Joe Rogan Experience on kuunneltavissa ainoastaan Spotifyn kautta syyskuusta 2020 tammikuuhun 2021. Sopimuksen arvoksi on arvioitu yli 100 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria.
Nita
Nita on Suomessa käytetty naisen etunimi. Monille Nita on englantilainen lyhentymä nimestä Anita tai muista samoin päättyvistä nimistä. Alkuperin nimi on esiintynyt choctaw-intiaaneilla, joiden kielellä Nita merkitsee karhua.
Suomessa Nita-nimisiä henkilöitä on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan ollut vuoden 2019 loppuun mennessä noin 830. Yli puolet heistä on syntynyt 1980- ja 1990-luvuilla. Vuodesta 2015 lähtien Nitan nimipäivä on 22. lokakuuta.
Hampurin kulttuuri
thumb|right|250px| Olkapääkärki.
Hampurin kulttuuri oli viime jääkauden loppuvaiheen peuranmetsästäjien kulttuuri Pohjois-Saksassa ja lähialueilla. Tämä kulttuuri tunnetaan hyvin varhaisista jousista ja nuolista. Hampurin kulttuuri vallitsi ajoitusten mukaan noin 15500–14000 kalenterivuotta sitten. .
Peuran lisäksi alueen asukkaat metsästivät myös pienempää riistaa, muun muassa jäniksiä. Ihmisten arvellaan asuneen saamelaisten kotaa muistuttavissa asumuksissa. He liikkuivat vuotuisen kierron mukaan. Kulttuuri tuotti hyvin niukasti taide-esineitä, ja koruja oli vähän. Kulttuurin esineistä tunnetaan muun muassa Stielspize eli ruotokärki, Kerbspitz eli olkapääkärki, sarviharppuunat ja hihnaleikkurit. Kulttuurissa on sekä tuon ajan itäisiä että läntisiä piirteitä. Monien mukaan kulttuuri lähti Ranskasta, toisten mukaan se olisi tullut idästä päin.
Kulttuurin alkuaika on kylmällä vanhemmalla dryaskaudella, se kukoisti Bölling-lämpökaudella ja päättyi kylmään jaksoon. Hampurin kulttuuri ulottui noin 300 kilometrin levyisellä vyöhykkeellä silloin kuivalta Pohjanmeren pohjalta ja Hollannista Puolaan. Hampurin alueella oli kulttuurin aikoihin pensaita, matalia vaivaiskoivua ja mäntyä harvakseltaan kasvavaa aluetta, joka soveltui hyvin peuralle. Tämän kulttuurin ihmisiä vaelteli myös Etelä-Skandinaviassa ja pitkin Norjan rannikkoa, jossa merenpinta oli 50 metriä nykyistä alempana. Kulttuuri levittäytyi ajan mukana itään päin. Hampurin kulttuurissa on mielenkiintoista se, että se oli ensimmäisiä pohjoiseen jääkauden päättyessä työntyneitä kulttuureja. Hampurin kulttuurin jälkeen tuli Tanskaan Brommen kulttuuri, Pohjois-Saksaan Ahrensburgin kulttuuri, ja sen eteläpuolelle Federmesserin kulttuuri.
Kulttuurin luonne
Peura oli kulttuurin pääriista. Riistan ja muiden luonnonverojen perässä vaellettiin vuosikierron mukaan. Kesä- ja talvileirit leinevät olleen erikseen. Kaikki löydetyt asuinpaikat ovat pieniä ja joissakin niistä on löydetty kiviä ympyrässä kotamaisen tai tiipiimäisen asumuksen peiton painoina. Peuran lisäksi metsästettiin myös hevosta, jänistä, kettua ja lintuja. Jotkut asuinpaikat olivat aivan jään reunan lähellä, jossa kasvoi vain pajua ja koivua. Hampurin kulttuurista säilyneitä kiviesineitä luonnehtivat karkeat, ruotokavennetut nuolen- ja keihäänkärjet sekä luun halkaisuun käytetyt kaarevateräiset uurtimet, joissa soikean litteän osan toisessa päässä oli vino piikkimäinen piikiviulkonema. Oli myös leikkureita, joissa oli kapea sisäänpäin kääntyvä terä, joka kiinnitettiin peuransarveen. Hampurin kulttuuriin liitetään peuransarven työstössä käytetyt talttamaisen purat, joita kutsutaan saksaksi nimellä Zinken. Hampurin kulttuuri oli ensimmäinen joka käytti jousta ja nuolta, Madeleinen ihmiset eivät niitä tunteneet. Samoihin aikoihin jousta ja nuolta käytettiin Ukrainassakin.
Kulttuurin alue
thumb|right|250px|Peuranmetsästäjien Hampurin kulttuuri oli jääkauden lopulla Pohjois-Saksan tienoilla.
Tämä kulttuuri vallitsi viime jääkauden loppupuolen aikaan pääosin Pohjois-Saksassa, Belgiassa ja Hollannissa.
Kulttuuri ulottui karkeasti Belgian länsirajalta Itä-Puolaan asti. Eniten sen tunnistettuja löytöpaikkoja oli Pohjois-Saksassa ja Alankomaiden pohjoisosassa. . Lännessä kulttuuri oli suunnilelen 52 leveysasteen pohjoispuolella, idässä kulttuuri ulottui suunnilleen Krakovan leveyksille etelässä. Pohjoisraja oli Itämeri-Pohjanmeri. Tehdyissä löydöissä on tihentymä Elben jokilaaksossa Hampurin tienoilla, ja ne rajoittuvat entiselle Pommeri-stadiaalin jäätikön rajalle. . toinen tihemntymä varsinkin Havelte-ryhmäsäs on pohjoisessa Itä-Hollannissa. Mannerjäätikkö oli Hampurin kulttuurin aikoihin Gotlannin tasalla, ja alueella oli tundraa vielä 16 000 vuotta sitten ja arokasvillisuutta noin 15 000 vuotta sitten. Hampurin kulttuurin aikainen kasvillisuus lienee ollut yhdistelmä tai ajan/paikan mukaan vaihdellen tundraa, tundra-aroa, koivikkoa ja/tai koivu-mäntymetsiä.
Meiendorfin löytöpaikan lämpötila 14 600 vuotta sitten oli kesällä +13 °C ja talvella –5 °C eli alue oli metsänrajan eteläpuolella. Varhaisimpana aikana Meiendorfia käytettiin kesämetsäleirinä, myöhemmin Elben jokilaaksoon siirryttiin asumaan myös talvisin.
Asutus oli harvaa: noin 1-3 as/100km 2.
Meiendorfista on löydetty tuhansia peuran luita. Stellmoorista Hampurin läheltä on löydetty kaksi asutuskerrosta, joista alempi syntyi kylmällä vanhemmalla dryaskaudella. Stelmoorissa asuttiin vanhemmalla dryaskaudella, joka oli kylmä jakso. Ruotsin vanhin asutus oli Hampurin kulttuuriin liittyvä peuran pyyntipaikka Mölleröd Skånessa, 14 000 vuoden takaa. Tämän kulttuurin ihmisiä vaelsi kesällä pohjoiseen pitkin Norjan rannikkoa, jossa vedenpinta oli silloin 50 metriä nykyistä alempana.
Aikajako
Hampurin kulttuuri päättyi viimeistään noin 14000 vuotta sitten.
Mistä kulttuuri tuli?
Hampurin kulttuuri levisi yleisen käsityksen mukaan Saksan pohjoisosiin Pohjois-Ranskasta tai läntisestä Keski-Saksasta, mutta joidenkin mukaan Saksan-Puolan suunnalta. Jääkauden huippukaudella ennen Hampurin kulttuuria Euroopan väestö oli jakautunut läntiseen Ranskan asutuslohkoon Pyreneiden seuduilla, ja Itä-Euroopan lohkoon Ukrainan seudulla. Lännessä kukoistivat ensin Solutrén ja sitten Madeleinen kulttuurit, ja idässä Gravette-pohjainen Kostenkin kulttuuri. Molempien lohkojen asutus lähti leviämään pohjoiseen ilmaston lämmettyä.
Ihmisen uskotaan saapuneen Hampurin alueella kahtena aaltona, ensin asumaan tilapäisesti, sitten pysyvämmin. Joidenkin tietojen mukaan Hampurin alueella saattoi olla asutusta jo 17 700 vuotta sitten jääkauden huippukohdan mentyä ohi. Ihmisiä nimittäin asui Alppien ja Pohjois-Saksan jäätikön välissä jääkauden lyhytaikaisen kylmimmän huipun mentyä ohi. Noin 16 000 kalenterivuotta sitten lisääntyivät Madeleinen kulttuurin leirit Keski-Saksassa ja Reininmaalla sellaisissa paikoissa kuten Gönnersdorf ja Andernach.
Hampurin kulttuurin alku sijoittuu varhaiseen jääkauden päättymisvaiheeseen, lämpimään Bölling/Meiendorf-interstadiaaliin. Tämän lämpökauden aikana Hampurin kulttuuri levisi Pohjois-Saksassa ja laajeni lyhyessä ajassa 14 700-14 600 vuotta sitten. Arvellaan, että aluksi Hampurin alueelle tultiin kesällä metsästämään, ja ilmaston lämmettyä myöhemmin myös asuttiin talvella.
Ranskasta?
Hampurin kulttuurin katsotaan yleensä levinneen Pohjois-Ranskasta Saksaan. Tällöin kulttuuri pohjautuisi pitkälti alkujaan Etelä-Ranskassa Pyreneiden seuduilla syntyneen Madeleinen kulttuurin leviämiseen. Hampurin kulttuurin kanssa samoihin aikoihin kukoisti Englannissa Madeleine-peräinen Creswellin kulttuuri. Hyvin varhaisena Hampurin paikkana pidetään Schweskaun löytöpaikkaa Lüchow-Donnenbergissä, jossa esineistö muistuttaa sekä Madeleinen, Creswellin että Hampurin kulttuurin esineistöä. Samantyyppinen Madeleinen työstötapaa käyttävä Hampurin kulttuurin löytöpaikka on kaivettu Bornstorfista. Karhun leviämisen mukaan Hampurin kulttuurin seutu kuului läntiseen alueeseen. Niinpä ajattelenkin Hampurin kulttuurin väestön tulleen Madeleinen kulttuurin piiristä Ranskasta.
Idästä?
Joidenkin muhaan Hampurin kulttuuri ei voinut syntyä Ranskan Madeleine kulttuurista. Hampurin perinne ilmestyi jo Madeleine IV-vaiheessa, joka ei ollut ehtinyt levitä pohjoiseen Keski-Ranskasta. Kulttuurien välissä oli yhä 600–800 kilometriä asumatonta tilaa. Monet Hampurin kulttuuripiirteet ovat itäisiä. Näitä ovat kodat, meanderiornametiikka ja peurojen uhraamien järviin. Madeleinen kulttuurin vaikutteet olisivat levinneet vain etelämpänä.
Tämän mukaan Ranskan asutusta olisi tullut Hampurin seuduille vasta Allerödin kaudella.
Molemmista ?
Hampurin kulttuurissa on sekä läntisiä Madeleinen kulttuurin että itäisiä piirteitä. Niinpä joidenkin tutkijoiden mukaan Hampurin kulttuuri oli Iberian ja Ukrainan kulttuurien kohtauspaikka, jossa syntyi uusi Skotlantiin ja Norjan rannikolle levinnyt kulttuuri.
Hampurin kulttuurin jälkeen
Hampurin kulttuurin jälkeen tulivat muun muassa Brommen ja Ahrensburgin kulttuurit. Peuranmetsästäjien kulttuuri levisi Etelä-Skandinaviaan ja Puolaan, ja sieltä Swidryn kulttuurin ja Kundan kulttuurin kautta pohjoiseen muun muassa Suomeen.
Hampurin kulttuurin löytöpaikkoja
Hampurin kulttuurin löytöjä 17 000 – 12 000 vuotta sitten.
Hampurin kulttuurin ajoituksesta
Hampurin kulttuuri on ajoitettu esimerkiksi aikaan 14 600 – 14 100 eli 12 400 – 12 100 radiohiilivuotta sitten. Toiset ajoitukset ajoittavat Hampurin kulttuurin löydöt aikaan 12900–11850 radiohiilivuotta sitten.
Guttaperkka
thumb|Guttaperkan rakennekaava. thumb|Palaquium gutta Guttaperkka on kumipuusta saatava elastomeeri eli kimmoisa polymeeri. Kemialliselta rakenteeltaan guttaperkka on polyisopreeni eli isopreenin (2-metyyli-1,3-butadieeni) polymeroitumistuote. Guttaperkan CAS-numero on 9000-32-2. Sen rakennekaava on sama kuin kautsulla, mutta guttaperkassa polymeeriketjulla on trans-rakenne luonnonkumin cis-rakenteen sijaan. Tästä erosta johtuen polymeeriketjut pakkautuvat tiiviimmin ja guttaperkka on kovempaa kuin luonnonkumi. Guttaperkaa saatiin Palaquium gutta -kasvista.
Guttaperkan toi Lontooseen 1842 Singaporesta ja Malesiasta brittiläinen lääkäri William Montgomerie. Materiaalin havaittiin olevan muokattavissa kuumassa vedessä kuumennuksen jälkeen ja säilyttävän tilansa jäähdyttyään. Michael Faraday huomasi, että materiaali on erinomainen sähköeriste, ja sitä käytettiinkin lähes sadan vuoden ajan kaapeleiden eristeenä, aluksi valtamerien poikki vedettävissä lennätinkaapeleissa. Vuonna 1848 keksittiin guttaperkasta valmistaa golfpalloja, mikä lisäsi lajin suosiota huimasti. Aiemmin palloina oli käytetty höyhenillä pakattuja nahkapalloja, jotka olivat paitsi helposti rikkoutuvia myös työläitä valmistaa ja siksi hyvin kalliita. Viktoriaanisena aikana guttaperkalle keksittiin monia käyttökohteita napeissa, kengissä, leluissa, koruissa yms.
Luonnonpolymeerinä guttaperkan mekaaniset ominaisuudet eivät ole kovinkaan hyvät, ja sillä on taipumus hajota auringonvalossa ultraviolettisäteilyn vaikutuksesta. Näistä syistä synteettiset polymeerit ovat korvanneet sen käytön lähes täysin. Guttaperkalla on vielä jonkin verran käyttöä hammaslääketieteessä. Se on nykyisin juurihoidossa yleisin juurikanavan täyteaine.
Guttaperkan muita merkityksiä
Puhekielessä "guttaperkka"-ilmaisulla tarkoitetaan usein jotakin muovia. Ilmaisu on tullut siitä, että guttaperkka oli ensimmäinen nykyisten muovien tapainen valmistusmateriaali.
Spede Show'ssa oli 1960-luvulla Konsta Kuttaperkka -niminen sketsihahmo, surkea puhuja jolta edes ruokareseptin tai sadun esittäminen ei sujunut.
Hyötykasvikuivuri
Hyötykasvikuivuri koostuu yleensä kuuma- tai lämminilmapuhaltimesta, jonka tuottaman ilman lämpötilaa voidaan säätää, sekä kuivausalustasta tai säiliöstä, johon kuivattavat ainekset ladotaan niin, että ilma pääsee kulkemaan niiden lomitse.
Kuivattavaksi käy melkein mikä ruoka-aine tahansa, joka mahtuu kuivuriin. Esimerkiksi leipää (näkkileipä, korput) yleensä kuivataan muilla menetelmillä, koska kotikäyttöön tarkoitetut kuivurit ovat pienikokoisia.
Kuivaamisen etuna on se, että sillä elintarvikkeista saa kevyitä, ne mahtuvat pieneen tilaan ja säilyvät pitkään. Näitä ominaisuuksia arvostavat retkeilijät, siksi kuivattu ruoka onkin suosittua evästä esimerkiksi pitkillä vaelluksilla. Elävän ravinnon harrastajat käyttävät alhaisessa lämpötilassa kuivaamista ruuanvalmistusmenetelmänä, jolla pystytään muuttamaan ruoka-aineiden makua ja rakennetta.
Intentionaalisuus
Intentionaalisuuden käsite esiintyy eri muodoissa mm. fenomenologiassa, eksistentialismissa ja analyyttisessä filosofiassa, ja se on näin yksi nykyfilosofian keskeisimpiä käsitteitä. Kartesiolainen dualismi sekä muut tietoisuuden vahvasti itsenäistä luonnetta korostavat lähestymistavat painottavat intentionaalisuutta ajatusten ominaisuutena.
Yleiskuva
Jokaisella psyykkisellä, tai mentaalisella, ilmiöllä ja teolla on aina sisältö, ja se suuntautuu jotain objektia (intentionaalista objektia) kohden. Esimerkiksi uskomisella, haluamisella ja rakastamisella on aina kohde: uskominen on aina uskomista johonkin, haluaminen on aina jonkin haluamista, rakastaminen on aina jonkin rakastamista, jne. Brentano käytti ilmaisua "intentionaalinen ineksistenssi" kuvaamaan ajattelun objektien tilaa. Intentionaalisuuden ominaisuus, eli intentionaalisen kohteen omaaminen, oli perustava ero mentaalisten ja fysikaalisten ilmiöiden välillä, koska fysikaalisilta ilmiöiltä puuttuu intentionaalisuus kokonaan. Brentanolla intentionaalisuuden määritelmään sisältyivät "suhde sisältöön", "suuntautuminen objektia kohden" ja "immanentti objektiivisuus".
Edmund Husserl omaksui intentionaalisuuden käsitteen Brentanolta. Hänen kauttaan käsite sai laajemman huomion nykyaikaisessa filosofiassa, sekä mannermaisen että analyyttisen filosofian piirissä. Ranskalainen filosofi Jean-Paul Sartre identifioi intentionaalisuuden teoksessaan Oleminen ja ei-oleminen (1943) tietoisuuteen, koska piti näitä kahta erottamattomina toisistaan. Tämä oli jyrkkä vastakohta Brentanon näkemykselle, jonka mukaan intentionaalisuus oli vain yksi mentaalisten ilmiöiden ominaisuus. Saksalainen filosofi Martin Heidegger määritteli teoksessaan Oleminen ja aika (1927) intentionaalisuuden "huoleksi" (Sorge), tunnetilaksi, jossa yksilön eksistentiaalisuus ja faktisiteetti (täälläolon konkreettinen konteksti edeltävine valintoineen ) määrittelee heidän ontologisen merkityksensä, vastakohtana pelkästään ontisille asioille.
Nykyfilosofiassa
Jotkut 1900-luvun filosofit, kuten Gilbert Ryle ja A. J. Ayer, ovat suhtautuneet kriittisesti Husserlin intentionaalisuuden käsitteeseen ja hänen määrittelemiinsä moniin tietoisuuden tasoihin. Ryle on katsonut, ettei havaitseminen ole prosessi, ja Ayer puolestaan, ettei hallussa olevan tiedon kuvaaminen ole mentaalisten prosessien kuvaamista. Seurauksena tietoisuus olisi niin täydellisen intentionaalinen, että mentaaliset aktit on tyhjennetty kaikesta sisällöstä, eikä puhdas tietoisuus ole mitään (myös Sarte viittasi "tietoisuuteen" "ei-minään").
Roderick Chisholm on herättänyt Brentanon ajatukset eloon kielellisellä analyysillä, erottaen Brentanon käsitteestä kaksi osaa: ontologisen aspektin ja psykologisen aspektin; eli erottamalla kielen joka kuvaa psykologisia ilmiöitä kielestä joka kuvaa ei-psykologisia ilmiöitä. Chisholmin mukaan kriteerit lauseiden intentionaaliselle käytölle ovat: itsenäinen olemassaolo, yhdentekevä totuusarvo, ja viittaussuhteiden läpikuultamattomuus.
Tekoälytutkimuksessa ja mielenfilosofiassa intentionaalisuus on kiistanalainen aihe, ja sitä on joskus pidetty jonakin, jota kone ei voisi koskaan saavuttaa. Kritiikki on kuvattu ns. kiinalaisen huoneen argumentissa: vaikka kone kykenisikin sanomaan sanan "puu", se ei koskaan viittaisi oikeaan puuhun.
Intentionaalinen selittäminen on tieteenfilosofiassa eräs selittämisen muoto.
Muita käyttötarkoituksia
Arkipsykologiassa intentionaalisuudella on eri merkitys. Ihmiset pitävät toimintaa intentionaalisena kun toiminta vaikuttaa siltä, että sillä on joku tarkoitus ja se on tehty tarkoituksellisesti, harkintaan perustuen, ja toteutettu taidolla ja tietoisesti.
Intentionaalisuutta ei tule sekoittaa intensionaalisuuteen, joka on semantiikan käsite (intensionaalinen – ekstensionaalinen).
Onerva Mäki
Onerva Mäki (o.s. Nummelin, s. 16. joulukuuta 1926) toimi erityispedagogiikan lehtorina erikoisalanaan cp-, kuulo- ja näkövammaisuus vuosina 1962–1990.
Kuulo-ja näkövammaisten opettajakoulutus siirtyi Kouluhallitukselta Jyväskylän yliopistoon erityispedagogiikan laitokselle. Onerva Mäki nimitettiin vuonna 1971 aistivammaispedagogiikan yp. lehtorin virkaan. Tehtävänä oli vastata kuulo- ja näkövammaisten lasten erityisopettajankoulutuksesta. 1980-luvulla hän aloitti suomalaisen erityispedagogiikan viennin kehitysmaihin. Afrikkalaisia opettajia alettiin kouluttaa erityisopettajiksi Jyväskylän yliopiston erityispedagogiikan laitoksessa. STAFRICA-projektissa koulutettiin 3 vuoden aikana 54 erityisopettajaa viidestä Afrikan maasta. Kehitysyhteistyö laajeni myös muihin Afrikan maihin. Useat afrikkalaiset opiskelijat jatkoivat Jyväskylän yliopistossa tohtoritutkintoon. Vuonna 1990 perustettiin Niilo Mäki Säätiö, jonka perustajajäseninä olivat professorit Heikki Lyytinen ja Timo Ahonen sekä Onerva Mäki. Hänen työnsä on jatkunut Niilo Mäki Instituutin kehitysyhteistyöhankkeiden parissa ja laajentunut myös Chileen ja Baltiaan.
Onerva Mäki oli naimisissa erityispedagogiikan ensimmäisen professorin, Niilo Mäen, kanssa.
Huomionosoitukset
Mäki sai vuonna 2000 kasvatustieteen kunniatohtorin arvon. Marraskuussa 2009 hänelle myönnettiin Unescon Jan Amos Comenius -palkinto. Mäki oli ensimmäinen suomalainen tämän palkinnon saaja.
Jyväskylässä toimiva valtion erityiskoulu on nimeltään Valteri-koulu Onerva.
Uusi Israelin sekeli
Uusi Israelin sekeli on Israelin virallinen rahayksikkö. Se syntyi vuonna 1985, jolloin 1 000 Israelin sekeliä vaihdettiin 1 uuteen Israelin sekeliin. Sekeli jakaantuu 100 agoraan (אגורה, monikossa אגורות agorot). Vuodesta 2003 lähtien se on ollut vapaasti vaihdettava valuutta.
Abeno Harukas
Abeno Harukas on pilvenpiirtäjä Japanin Osakan kaupungissa. Se valmistui vuonna 2014. Rakennuksen korkeus on 300 metriä, joten se on Japanin korkein pilvenpiirtäjä.
Rakennuksen suunnitteli arkkitehti Pelli Clark. Rakennustyöt alkoivat vuonna 2010.
Rakennuksen suunnittelussa otettiin huomioon ympäristönäkökohtia. Siihen sisältyy kattopuutarhoita ja oma voimala, jossa biojätteistä tuotetaan metaania ja siitä energiaa.
Rakennuksen alaosassa on Ōsaka-Abenobashin rautatieasema ja pysäköintitiloja. Näiden päällä on tavaratalo, taidemuseo, toimistoja, 360-huoneen hotelli ja ylimpänä näköalatasanne.
Isokinoliini
Isokinoliini (C9H7N) on aromaattinen heterosyklinen yhdiste. Yhdistettä käytetään orgaanisen kemian synteeseissä. Isokinoliini on kinoliinin isomeeri.