cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Finzi Continin puutarha
Vastaanotto ja myöhempi arvostus
The New York Timesin kriitikot valitsivat Finzi Continin puutarhan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Eurooppa-liigan kausi 2012–2013
UEFA Europa Leaguen kausi 2012–2013 oli jalkapallokilpailu Eurooppa-liigan neljäs kausi nykyisellä nimellään ja 42. UEFA:n järjestämä turnaus eurooppalaisille seurajoukkueille. Loppuottelu pelattiin Amsterdam Arenalla Amsterdamissa Alankomaissa. Mestaruuden voitti Chelsea FC. Atlético Madrid lähti kauteen puolustavana mestarina.
Osallistujat
Osallistujat Eurooppa-liigaan tai sen karsintaan jakautuivat maittain UEFA:n maakertoimen mukaan.
Simson Pilkka
Simson Pilkka (12. kesäkuuta 1880 Uusikirkko Vl – 6. marraskuuta 1959 Nastola) oli suomalainen maanviljelijä ja kansanedustaja.
Eurooppa-liigan kausi 2012–2013
Ohjelma
Muut arvonnat paitsi lohkovaiheen arvonta suoritettiin UEFA:n päämajassa Nyonissa Sveitsissä.
Simson Pilkka
Simson Pilkan vanhemmat olivat talollinen Petter Pilkka ja Maria Määttänen. Pilkka kävi kiertokoulua ja valmistui kansanopistosta 1904. Hän työskenteli maanviljelijänä Uudellakirkolla vuoteen 1925, Kanneljärvellä vuoteen 1939 ja 1941–1944, Sysmässä 1945 ja Nastolassa 1945–1959. Hän oli myös Kuuterselän osuuskassan johtaja 1922–1929 ja Kanneljärven kunnan rahastonhoitaja 1926–1937.
Pilkka valittiin eduskuntaan maalaisliiton edustajaksi Viipurin läänin läntisestä vaalipiiristä vuosiksi 1919–1924 ja 1929–1930. Hän oli eduskunnan työväenasiainvaliokunnan puheenjohtaja 1922–1923 ja 1930 sekä suuren valiokunnan jäsen. Pilkka toimi myös Kanneljärven kunnallislautakunnan puheenjohtajana, Kanneljärven ja Uudenkirkon kunnanvaltuutettuna sekä useissa muissa luottamustehtävissä.
Eurooppa-liigan kausi 2012–2013
Ohjelma
UEFA:n vahvistama aikataulu:
Ensimmäinen karsintakierros
Ensimmäisen ja toisen karsintakierroksen arvonta suoritettiin 25. kesäkuuta 2012. Ensimmäiset osaottelut pelattiin 5. heinäkuuta 2012 ja toiset osaottelut 12 heinäkuuta 2012.
Toinen karsintakierros
Ensimmäisen ja toisen karsintakierroksen arvonta suoritettiin 25. kesäkuuta 2012. Ensimmäiset osaottelut pelattiin 19. heinäkuuta ja toiset osaottelut 26 heinäkuuta 2012.
Kolmas karsintakierros
Kolmannen karsintakierroksen arvonta suoritettiin 20. heinäkuuta 2012. Ensimmäiset osaottelut pelattiin 2. elokuuta 2012 ja toiset osaottelut 9 elokuuta 2012.
Play-off -kierros
Play-off -kierroksen arvonta suoritettiin 10. elokuuta 2012. Ensimmäiset osaottelut pelattiin 23. elokuuta 2012 ja toiset osaottelut 30 elokuuta 2012.
Kierrokselle osallistui 62 joukkuetta: 29 voittajaa edelliseltä kierrokselta, ja seuraavat 33 joukkuetta.
Lohkovaihe
Lohkovaiheen arvonta suoritettiin 31. elokuuta 2012. Ottelut pelattiin 20. syyskuuta – 6. joulukuuta 2012
Varjotarha
Varjotarha on Noitalinna huraa! -yhtyeen kolmas albumi vuodelta 1989. CD-versio albumista ilmestyi vuonna 2012.
A. J. Kaski
A. J. Kaski oli suomalainen 1930- ja 1940-luvulla vaikuttanut arkkiveisujen tekijä.
Anatolialaiset kielet
thumb|Heettiläisten valtakunta laajimmillaan
thumb|Alue, jossa luuvian kieltä puhuttiin
thumb|Alue, jossa anatolialaisia kieliä puhuttiin viimeisinä aikoinaan
Anatolialaiset kielet ovat indoeurooppalaisiin kieliin kuuluva kieliryhmä, johon kuuluvia kieliä puhuttiin muinoin Vähässä-Aasiassa, nykyisen Turkin alueella. Ryhmän kaikki kielet ovat kuolleet yli 2000 vuotta sitten, mutta niillä kirjoitettuja tekstejä on säilynyt. Parhaiten ryhmän kielistä tunnetaan heetin kieli.
Alkuperä
Yleensä otaksutaan, että anatolialainen kieliryhmä erkani indoeurooppalaisesta kantakielestä ensimmäisenä. Joskus puhutaankin indoheettiläisestä kantakielestä, jolla tarkoitetaan indoeurooppalaista kantakieltä sellaisena kuin se oli ennen anatolialaisten kielten erkanemista, tavallisimman arvion mukaan neljännen vuosituhannen puolivälissä ennen ajanlaskumme alkua. Mikäli kurgaanihypoteesi kielikunnan alkuperästä pitää paikkansa, anatolialaisten kielten varhaisimmat puhujat ovat voineet saapua Mustanmeren pohjoispuolelta Anatoliaan joko Kaukasian kautta idästä tai Balkanin kautta lännestä. Toisaalta esimerkiksi Colin Renfrew on väittänyt, että indoeurooppalaista kantakieltä olisikin puhuttu Anatoliassa, missä tapauksessa tämän ryhmän kielten puhujat olisivatkin jääneet alkuperäiselle alueelle muiden levittäytyessä muualle.
Kielet
Seuraavista anatolialaisista kielistä on säilynyt kirjallisia tekstejä, muista paitsi heetistä kuitenkin vain lyhyitä katkelmia:
Ryhmään kuului todennäköisesti muitakin kieliä, mutta niistä ei ole säilynyt kirjallisia tekstejä. On mahdollista, että esimerkiksi lykaonian ja isaurian kielet kuuluivat tähän ryhmään.
Anatoliassa puhuttiin vanhalla ajalla eräitä muitakin kieliä kuten kaarian ja pamfylian kieltä, joista on myös säilynyt piirtokirjoituksia, mutta ne eivät ilmeisesti kuuluneet tähän kieliryhmään vaan olivat isolaattikieliä, joilla ei ole tunnettuja sukulaisia.
Häviäminen
Aleksanteri Suuren valloitusretkien jälkeen Anatolia kreikkalaistui voimakkaasti, myös kielellisesti, ja yleensä otaksutaan, että viimeistään 1. vuosisadalla eaa. kaikki anatolialaiset kielet olisivat hävinneet käytöstä kreikan tullessa alueen käytännössä ainoaksi kieleksi, josta asemasta turkki syrjäytti sen yli tuhat vuotta myöhemmin. Anatolialaiset kielet ovatkin tokaarilaisten kielten ohella ainoa tunnettu indoeurooppalaisten kielten ryhmä, johon kuuluvia kieliä ei nykyään enää missään puhuta.
Kielten piirteitä
Morfologisesti heetti oli selvästi yksinkertaisempi kuin muut vanhimmat tunnetut indoeurooppalaiset kielet. Jotkin indoeurooppalaisille kielille tyypilliset piirteet olivat tästä kielestä hävinneet. Heetissä ei esimerkiksi ollut kielikunnalle yleensä tyypillistä eroa maskuliinin ja feminiinin välillä; sen sijaan substantiivit jakautuivat kahteen sukuun sen mukaan, tarkoittivatko ne elollista vai elotonta.
Vastavalkea
Vastavalkea tarkoittaa metsäpalon sattuessa keinoa pysäyttää tulen eteneminen. Vastavalkea on siis palonsammuttajien sytyttämä palo, joka poltetaan hallitusti. Kun metsäpalorintama sitten etenee siihen saakka, se laantuu pois koska palava materiaali on jo poltettu.
Dynasty Warriors: Gundam
Dynasty Warriors: Gundam (, Gandamu Musō) on vuonna 2007 julkaistu Gundam-aiheinen videopeli. Pelin kehitti Omega Force ja julkaisi Namco Bandai Games. Se julkaistiin PlayStation 2:lle, PlayStation 3:lle ja Xbox 360:lle. Gundamin pelattavuus on samantyylinen, kuin Koein Dynasty Warriors -pelisarjassa. Peli julkaistiin alun perin Japanissa 1. maaliskuuta 2007 ja sen jälkeen elokuussa 2007 Yhdysvalloissa ja Euroopassa marraskuussa 2007.
Pelitilat
Versus Modessa on mahdollista pelata kaksinpelinä, jossa on kolme eri pelimuotoa. Normal Match, jossa pelaajat ottelevat toisiaan yksi vastaan yksi pelissä. Warriors Matchissä pelaajat ensin taistelevat omilla pelialueellaan tekoälyn joukkoja vastaan, kunnes he voivat suorittamisen jälkeen otella toisiaan vastaan. Shotdown Constestissa kumpikin pelaajista pyrkii tuhoamaan vihollisjoukkonsa omalta alueelta toista pelaajaa nopeammin.
Vastaanotto ja arvostelu
Gundam sai pääosin keskinkertaisia arvosteluja. Japanilainen videopelilehti Famitsū antoi arvosanaksi 33/40 PS3 versiolle. IGN kritisoi pelin juonta, sillä pelaajan täytyisi olla perehtynyt Gundamiin, jotta ymmärtäisi mitä on tapahtumassa pelin aikana. Kaiken kaikkiaan arvostelun mukaan peli soveltuu parhaiten faneille, sillä pelistä tulee melko nopeasti itseään toistava. 1UP vertasi peliä aivottomaan kesäelokuvaan. Myös kamerakulma sai kritiikkiä, jolla on hankala seurata omaa hahmoa.
Jatko-osat
Gundam sai kaksi jatko-osaa. Ensimmäinen Dynasty Warriors: Gundam 2 julkaistiin joulukuussa 2008 Japanissa ja muualla maailmassa huhtikuussa 2009. Toinen jatko-osa Dynasty Warriors: Gundam 3 julkaistiin Japanissa joulukuussa 2010, Yhdysvalloissa kesäkuussa 2011 ja muualla maailmassa heinäkuussa 2011. Pelille julkaistiin vielä kolmas osa Dynasty Warriors: Gundam Reborn joulukuussa 2013 Japanissa ja muualla maailmassa kesäkuussa 2014.
Toy (kappale)
Toy on israelilaisen laulajan Netta Barzilain esittämä kappale, jolla hän edusti Israelia vuoden 2018 Eurovision laulukilpailussa, Lissabonissa. Se voitti Euroviisut 529 pisteellä 12. toukokuuta 2018 pidetyssä finaalissa. Kappaleen sanat kertovat siitä, miten mies kohtelee tyttöystäväänsä kuin lelua, ja kertosäkeen kotkotukset symboloivat miehen pelkuruutta. thumb|left|250px|Netta esittämässä kappalettaan Euroviisujen harjoituksissa.
Riitta Brusila
Riitta Brusila-Räsänen (s. 1954 ) on suomalainen yhteiskuntatieteiden tohtori ja professori. Hän on Lapin yliopiston taiteiden tiedekunnan graafisen muotoilun professori. Hän astui virkaan 2003. Hän on ollut graafisen suunnittelun ammattilaisten järjestön Grafian hallituksen puheenjohtaja.
Volkovskajan metroasema
Volkovskaja on yksi Pietarin metron asemista. Se avattiin 20. joulukuuta 2008.
Tommi Saarinen
Tommi Saarinen (s. 31. tammikuuta 1995 Espoo) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Miesten Ykkösessä pelaavaa KPV:ta. Pelipaikaltaan hän on keskuspuolustaja tai keskikenttäpelaaja. Debyyttinsä hän teki liigatasolla FC Hongan riveissä vuonna 2013 ja kauden aikana hän pääsi pelaavaan kokoonpanoon kaikkiaan viisi kertaa.
Lappeenrannan Lyseon lukio
Lappeenrannan Lyseon lukio on lukio-opetusta antava oppilaitos Lappeenrannan keskustassa Leirin kaupunginosassa. Vuonna 2018 Lyseon lukiossa oli 591 opiskelijaa (2019 571 kpl). Lyseon lukio on Kimpisen lukion ohella toinen Lappeenrannan kunnallisista lukioista.
Vuodesta 2004 lähtien samassa rakennuksessa on toiminut Etelä-Karjalan IB-lukio, joka noudattaa International Baccalaureate -organisaation opetussuunnitelmaa. Lappeenrannassa opiskeli 60 IB-lukiolaista syksyllä 2019. IB-lukion opetus on yhteistä Imatran yhteislukion kanssa ja iso osa tunneista järjestetään etäopetuksena videoyhteydellä. Koulun yhteydessä toimii myös venäjän kieltä ja kulttuuria painottavan yksityisen Itä-Suomen suomalais-venäläisen koulun lukion Lappeenrannan yksikkö (vuonna 2018 yhteensä 128 lukiolaista Lappeenrannassa, Imatralla ja Joensuussa).
Historia
Koulu perustettiin nimellä Lappeenrannan reaali- ja porvarikoulu vuonna 1892. Helsinkiläisen arkkitehdin Onni Tarjanteen suunnittelema uusi koulurakennus valmistui 1897. Tyyliltään punainen tiilitalo oli pohjoista uusrenessanssia. Rakennus oli kaksikerroksinen ja sitä oli koristeltu runsaasti. Koulu oli aikoinaan kaupungin hienoin rakennus.
1908 valmistui viipurilaisen arkkitehdin Karl Hård af Segerstadin suunnittelema laajennus päärakennukseen. Pohjapiirustukseltaan rakennus oli nyt H-kirjaimen muotoinen. Samalla päärakennuksen läheisyyteen rakennettiin puinen voimistelusali.
Vanhan tiilirakennuksen saneeraus vuosina 1974–1976, sekä uuden ja tarpeellisen lisärakennuksen valmistuminen vanhan voimistelusalin tilalle. Vuonna 1975 koulu jaettiin Lönnrotin lukioksi ja Lönnrotin yläasteeksi.
Uskon sanat
Uskon sanat on Tuomas Nevanlinnan ja Jukka Relanderin vuonna 2011 julkaisema kirja kristinuskosta.
What Is Life
What Is Life on saksalaisyhtye Sash!:n kappale heidän viidenneltä, Life Is A Beach-studioalbumilta. Sen julkaisi Tokapi Recordings albumin ensimmäisenä singlenä 2. marraskuuta 2012. Kappaleelle on tehty myös musiikkivideo, joka julkaistiin videopalvelu YouTubessa 27. syyskuuta 2012.
Kappaleet
Digitaalinen lataus
Tyynysota
thumb|300x300px|Tyynysotaa julkisella paikalla [[Bolognassa, Italiassa.]] Tyynysota on yleinen leikki lasten keskuudessa, mutta sitä voivat harrastaa myös nuoret ja aikuiset. Leikissä käytetään tyynyjä taisteluvälineinä kamppailussa toisia vastaan.
Kansainvälistä tyynysotapäivää vietetään vuosittain huhtikuussa. Sen on ideoinut julkisten tilojen käyttöön kannustava Urban Playground -liike ja se järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 2008. Suomessa tapahtumaa on vietetty pienimuotoisesti ainakin Oulussa, jossa se järjestettiin vuonna 2014 neljättä kertaa.
Floridalainen Pillow Fight Championship -järjestö pyrkii tekemään tyynysodasta ammattiurheilulajin Ultimate Fighting Championshipin tyyliin. PFC järjestää maksullisilla kanavilla televisioituja tyynysotaotteluita. Ottelussa on kolme 90 sekunnin erää. Lajissa käytetään erikoisvalmisteisia 0,9 kg painoisia tyynyjä. Ottelun voittaa se, joka useimmin onnistuu iskemään vastustajaansa tyynyllä päähän. pienoiskuva|300x300px|Pillow Fight League Aikaisemmin samaan on pyrkinyt kanadalainen Pillow Fight League, jonka osanottajat pukeutuivat esiintymisasuihin ja käyttivät taiteilijanimiä kuten showpainissa. Pelkästään naisille tarkoitettu liiga oli toiminnassa vuosina 2006–2011.
Buharestskajan metroasema
Buharestskaja on yksi Pietarin metron asemista. Se avattiin 28. joulukuuta 2012.
Halleluja (albumi)
Halleluja on 13. tammikuuta 2011 julkaistu Matti Eskon albumi. Levy sisälsi Matti Eskon versioita Leonard Cohenin kappaleista (Halleluja ja Oon sun mies) sekä Matti Eskon ensimmäisen hitin Tietää saat viimeinkin uuden version. Oman elämäni cowboy kappaleen Matti Esko omisti edesmenneelle ystävälleen Kari Tapiolle. Albumi voitti ylivoimaisesti radiokanavien Kuukauden Levy äänestyksen.
Martha Neiglick-Platonoff
Martha Platonoff, o.s. Neiglick (20. syyskuuta 1889 Helsinki – 9. elokuuta 1964 Helsinki) oli suomalainen ikoni- ja taidemaalari sekä puku- ja lavastesuunnittelija.
Martha Platonoffin vanhemmat olivat filosofian tohtori Hjalmar Neiglick (1860–1889) ja Helene Kristina Lupander (s. 1868). Hän opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1904–1906 sekä R. Petersenin johdolla Kööpenhaminassa 1911–1912 ja Académie Ransonissa Pariisissa 1913. Platonoff toimi Ruotsalaisen teatterin ja Suomen Kansallisoopperan lavastus- ja pukusuunnittelijana. Hän aloitti ikonimaalauksen tultuaan ortodoksisen kirkon jäseneksi 1948 ja hänen maalaamiaan ikoneita on useissa 1950- ja 1960-luvulla rakennetuissa ortodoksisissa kirkoissa.
Paluu tulevaisuuteen (kappale)
Paluu tulevaisuuteen on rap-duo JVG:n single, joka julkaistiin 31. joulukuuta 2015. Kappale sijoittui Suomen singlelistalla että Suomen latauslistalla kärkeen.
Kappaleen nimi on lainattu tunnetusta elokuvasarjasta Paluu tulevaisuuteen, ja lisäksi siinä mainitaan useita elokuvasarjaan liittyviä asioita, esimerkiksi aikakoneauto DeLorean. Kappaleessa mainitaan myös Keke Rosberg.
Kellositra
pienoiskuva|Hampurilaisen soitinrakentaja [[Hinrich Koppin vuonna 1686 valmistama kellositra (Baijerin kansallismuseo, München)]] pienoiskuva|Carl Michael Bellman soittamassa kellositraa. Per Krafft nuoremman öljymaalaus, 1779 ([[Ruotsin kansallismuseo, Tukholma)]]
Kellositra, hampurilainen kellositra, hampurinkellositra eli sitrinkia (engl. bell guittern, cithrinchen, Hamburg cithrinchen; saks. Cithrinchen, Citrinchen, Hamburger Cithrinchen; ransk. guitare allemande) on hampurilaisen soitinrakentaja Joachim Tielken (1641–1719) viimeistään vuonna 1669 kehittelemä sisteri, jossa on viisi metallikieliparia (yhteensä siis kymmenen kieltä) ja 18 otenauhaa. Soittimen runko on matala ja etuprofiililtaan soittokelloa muistuttava. Kellositran kielten soivan osan pituus on noin 36–38 cm ja tavanomainen viritys f–a–c′–e′–a′; vaihtoehtoisia virityksiä ovat d–g–c′–e′–a′ ja f–b–d′–f′–b′.
Kellositraa käytettiin erityisesti Pohjois-Saksassa, jossa sellaisia rakennettiin muuallakin kuin Hampurissa. On myös kirjallisia viitteitä siitä, että soitin olisi tunnettu ainakin 1690-luvulla Englannissa. Vastaavasti ruotsalainen Carl Michael Bellman (1740–1795) käytti kellositraa yhtenä laulujensa säestyssoittimena, ja sellainen (myöhempänä 12-kielisenä muunnoksena) on kuvattu myös Per Krafft nuoremman hänestä vuonna 1779 maalaamassa muotokuvassa.
Suunta on vain ylöspäin
Suunta on vain ylöspäin on suomalaisyhtye Indican kappale heidän kuudennelta, Akvaario-studioalbumilta. Sen julkaisi Suomen Musiikki albumin toisena singlenä 19. maaliskuuta 2014. Kappaleeseen liittyvä musiikkivideo julkaistiin videopalvelu YouTubessa päivää ennen singlejulkaisua. Kappale ei ole toistaiseksi päässyt lainkaan listoille.
Kansalliskirjaston verkkoarkisto
Kansalliskirjaston verkkoarkisto on Suomen Kansalliskirjaston ylläpitämä palvelu, johon tallennetaan pysyvästi suomalaisia verkkosivustoja kansallisen kulttuuriperinnön säilyttämistarkoituksessa. Arkiston sisältöä on mahdollista katsella ja kuunnella tähän tarkoitukseen varatuilla erityisillä työasemilla, joita on Kansalliskirjaston päärakennuksessa, Kansallisen audiovisuaalisen arkiston tiloissa, Eduskunnan kirjastossa sekä erikseen määritellyissä vapaakappalekirjastoissa. Internetissä verkkoarkiston sisältöä ei voi katsella, mutta verkkoarkiston hakemistopalvelussa käyttäjä voi tutkia, onko jokin verkkosivu tallennettu arkistoon.
Sisältö
Kansalliskirjasto on kerännyt verkkoarkistoonsa aineistoa vuodesta 2006 lähtien tekemällä laajoja koko Suomen kattavia verkkosivujen keräyksiä sekä erillisiä teemakeräyksiä, joilla on reagoitu ajankohtaisiin tapahtumiin tai aiheisiin, kuten vaaleihin, tai kerätty aineistoa, joka ei ole muuten tarttunut kirjaston haravaan (esim. ulkomailla sijaitsevat verkkosivut). Vuosittain Kansalliskirjasto kerää talteen kymmeniä miljoonia verkkosivuja suomalaisesta internetistä.
Cēsisin linna
pienoiskuva|Asuintorni ja yksi muurin torneista. pienoiskuva|Surmestarin asuintorni. pienoiskuva|Asuintorni linnan sisäpuolelta. Cēsisin linna on keskiaikainen raunioitunut ritarilinna Cēsisin kaupungissa Latviassa.
Kansalliskirjaston verkkoarkisto
Sisältö
Vapaakappaletyöasemakoneilta, joilla verkkoarkiston sisältöä voi tutkia, on mahdollista katsoa ja kuunnella myös Kansallisen audiovisuaalisen arkiston keräämiä Suomen televisio- ja radiolähetysten tallenteita.
Cēsisin linna
Linnan rakentamisen aloittivat Kalparitarikunnan soturit vuonna 1209. Linna toimi ritarikunnan suurmestarin linnana. Siihen lisättiin myöhemmin torneja ja muita rakenteita. Linna vaurioitui suuressa Pohjan sodassa ja autioitui. Nykyisin linna kuuluu tärkeänä osana vanhankaupungin rakenteeseen. Linnaan voi tutustua oppaan johtamana tai omin päin. Linnan pihamaalla voi myös tutustua keskiaikaisiin huvituksiin ja peleihin, sekä kasvimaahan.
Under the Yoke
Käsikirjoituksesta vastasi Adrian Johnson, joka laati sen George Scarboroughin novellin Maria of the Roses pohjalta. Under the Yoke kuvattiin Kalifornian San Jacinto Mountainsilla työnimellä Spanish Love, ja sen tuotanto- ja jakeluyhtiönä toimi Fox Film Corporation. Elokuva sai Yhdysvaltain ensi-iltansa 9. kesäkuuta vuonna 1918. Under the Yoken oletetaan olevan kadonnut elokuva.
Juoni
Under the Yoke sijoittuu Filippiineille. Nuori espanjalaisnainen Maria Valverde (Theda Bara) palaa kotiin luostarista, missä hän oli ollut koulussa. Pian Mariaa alkaa lähennellä paikallinen plantaasien työnjohtaja Diablo Ramirez (G. Raymond Nye), joka toivoo voittavansa Marian sydämen. Maria kuitenkin torjuu Ramirezin lähentely-yritykset, koska hän on tavannut Manilassa komean amerikkalaisen armeijassa työskentelevän kapteeni Paul Winterin (Albert Roscoe). Raivostunut Diablo organisoi kapinallisien joukon, joka tappaa Marian isän ja pitää Mariaa vankina omassa kodissaan. Kun kapteeni Winter kuulee kapinasta, hän kiirehtii Marian avuksi. Kapteeni joutuu kuitenkin itsekin vangiksi. Pian vahvistukset saapuvat Amerikan armeijan toimipaikasta, ja taistelun lomassa talo syttyy ilmiliekkeihin. Diablon aikomuksena on siepata Maria, mutta kapteeni Winter tulee paikalle ja ampuu hänet. Viimein amerikkalaiset voittavat, ja Maria saa rakkaan kapteeninsa.
Kansalliskirjaston verkkoarkisto
Verkkoaineistojen kerääminen maailmalla
Maailmalla eri maiden kansalliskirjastot ovat aloittaneet omien maidensa verkkosivujen tallentamisprojekteja noin vuodesta 2000 lähtien, jonka jälkeen toiminta on vakiintunut monissa maissa. Perinteisesti kansalliskirjastot ovat tallentaneet oman maansa kirjallista tuotantoa arkistoihinsa kulttuuriperinnön säilyttämistarkoituksessa, mistä toiminta on laajentunut musiikin ja elokuvien kautta myös verkkosivujen kaltaisiin elektronisiin aineistoihin. Verkkoaineistojen keräämisessä eri maiden kansalliskirjastot tekevät yhteistyötä sisarorganisaatioidensa kanssa kansainvälisen katto-organisaation International Internet Preservation Consortiumin kautta.
Sian Ka'an
Sian Ka'an on Tulumin kunnassa, Quintana Roon osavaltiossa, Jukatanin niemimaalla sijaitseva luonnonsuojelualue. Alueella on trooppisia metsiä, mangrovemetsiä ja suota. Rannikolla on myös valliriutta. Sian Ka'anissa on hyvin paljon erilaisia kasvi- ja eläinlajeja. Erityisesti lintulajeja on yli 300. Nisäkkäistä alueella on muun muassa jaguaareja, oselotteja, bairdintapiireja ja puumia. Sian Ka'an tarkoittaa mayakielellä taivaan alkua. Alueen koko on yli viisituhatta neliökilometriä, ja alueella on noin 120 kilometriä rantaviivaa. Sian Ka'an valittiin UNESCOn maailmanperintöluetteloon vuonna 1987.
Tomi Astikainen
Tomi-Pekka Astikainen (s. 11. marraskuuta 1981 Lappeenranta) on suomalainen kirjailija. Hänet tunnetaan Suomessa parhaiten kirjastaan ”Miten elää ilman rahaa” (Into Kustannus, 2015). Se perustuu Astikaisen 2010–2014 harjoittamaan rahattomaan elämäntapaan. Kirjassa annetaan monentasoisia vinkkejä eri elämäntilanteissa oleville lukijoille.
Astikainen on julkaissut koko aikaisemman tuotantonsa ilmaiseksi internetissä Creative Commons Zero -lisenssillä.
Elämä ja ura
Tomi Astikainen valmistui kauppatieteiden maisteriksi Lappeenrannan teknillisestä yliopistosta vuonna 2006. Opiskeluaikoinaan hän toimi Teekkarilehti Aalef in päätoimittajana ja maailmanlaajuisessa, nuorten johtajuuskehitysorganisaatiossa AIESEC:ssa. Sen jälkeen hän on ollut mm. johtajuuskouluttaja, konsultti, yrittäjä, liftari ja toimitusjohtaja. Hänen rahattomasta elämästään tehtiin lyhyt dokumenttielokuva "Auki elämälle ".
Robert Kelly (sarjakuvahahmo)
Robert Edward Kelly on fiktiivinen hahmo, joka esiintyy Marvel Comicsin sarjakuvissa. Hän on Yhdysvaltain senaattori, joka aloitti uransa mutanttien vastaisella vaaliohjelmalla toimien Ryhmä-X -lehtien antagonistina. Hahmo on Chris Claremontin ja John Byrnen luoma ja se esiintyy ensimmäisen kerran Uncanny X-Men -sarjakuvasarjan lehdessä 133.
Hahmon elämäkerta
Senaattori Robert Kelly nähtiin ensimmäisen kerran kokoontumisessa Helvetintulen klubilla, missä mutanttiterroristi Aivo loi hänelle illuusion Ryhmä-X:n Kykloopista ammuskelemassa säteellään yleisöä. Tämän myötä hänessä heräsi mutanttivastaisuutta ja hän alkoi tukea mutanttien rekisteröimistä sekä Vahtien käyttöönottoa.
Kelly näytteli merkittävää osaa Menneen tulevaisuuden päivät -tarinassa. Siinä Ryhmä-X pysäyttää Mystikon ja Pahojen Mutanttien Veljeskunnan, jotka yrittävät murhata Kellyn. Ryhmä-X oli saanut tietää, että murhayrityksen onnistuttua koko mutanttikunnan tulevaisuus olisi vaarassa ja heidät kaikki olisi eliminoitu lähes täysin.
Kun Kelly esiintyi seuraavan kerran Uncanny X-Menin numerossa 246, hän oli naimisissa Sharonin kanssa, joka oli toiminut aikaisemmin Helvetintulen Klubilla palvelustyttönä. Tavatessaan Sebastian Shaw’n myöhemmin, Kelly järkyttyi nähdessään vaimonsa astuvan sisään entisessä palvelijanasussaan. Sharon pahoitteli tätä tosissaan ja sanoi ettei olisi pukeutunut asuun muuten kuin Kellyn ja Shawin seurassa. Sharon kuitenkin kuolee seuraavassa lehdessä, jossa hän saa surmansa sivullisena Roguen ja Vahdin taistelun aikana. Tämä saa Kellyn vastustamaan mutantteja yhä vahvemmin.
Kelly pysyi aktiivisena mutanttien vastustajana pitkään, mutta lopulta muuttui avarakatsesemmaksi ja suvaitsevaisemmaksi mutantteja kohtaan, luvaten Ryhmä-X:lle toimivansa mutanttien oikeuksien puolesta. Tämä kuitenkin koitui hänen kohtalokseen, sillä puhuessaan mutanttien puolesta mutantteja vastustava aktivisti Alan Lewis tappoi Kellyn uskottuaan tämän pettäneen ihmiset. Edes Kellyn henkivartijana toiminut Cable ei kyennyt auttamaan senaattoria vaan tämä kuoli Cablen käsivarsille.
Esko Rahikainen
Esko Rahikainen (s. 1942 ) on suomalainen kirjallisuudentutkija, oppiarvoltaan filosofian lisensiaatti. Hän on Kansalliskirjaston kirjastonhoitaja ja Kansalliskirjasto-lehden päätoimittaja (1982–2012) sekä The National Library of Finland Bulletin -lehden toimittaja 1998–2010.
Rahikainen on tutkinut erityisesti Aleksis Kiveä ja julkaissut Kivestä ja tämän elämänvaiheista ja tuotannosta artikkeleita ja teoksia, kuten Kivi (1984), ''Lumivalkea liina. Aleksis Kivi ja rakkaus (1998), Metsän poika (2004), Fanjunkars – Aleksis Kiven kirjailijakoti (2008) ja Impivaaran kaski'' (2009). Lisäksi hän on julkaissut lukuisia sukututkimuksia ja on tutkinut Rahi-alkuisten sukujen historiaa, kirjojen keräilijä Matti Pohtoa sekä kirjailija Helvi Hämäläisen suvun vaiheita ja erityisesti kirjailijan ”runokylää” Somerniemen Härjänojaa.
Esko Rahikainen on suomentanut, sanoittanut ja säveltänyt laulumusiikkia, jota ovat levyttäneet Ajopuut-yhtye, Trio Launis, The Waves ja duo Epa ja Akku. Joitakin lauluja ovat levyttäneet Susanna Haavisto, Eeva-Leena Sariola (Pokela), Liisa Lääveri ja Juha Poikela.
Malin jalkapallomaajoukkue
Malin jalkapallomaajoukkue edustaa Malia jalkapallon miesten maajoukkuekilpailuissa. Sitä hallinnoi Malin jalkapalloliitto.
Malin maajoukkue ei ole selviytynyt kertaakaan MM-kilpailujen lopputurnaukseen. Se osallistui MM-karsintoihin ensimmäisen kerran vasta vuoden 2002 kisojen karsinnoissa. Olympiakisojen jalkapalloturnauksessa Mali oli mukana Ateenassa 2004. Se voitti alkulohkonsa, mutta hävisi puolivälieräottelussa Italialle jatkoajan jälkeen 0–1.
Malin maajoukkue on selviytynyt 11 kertaa Afrikan mestaruuskilpailujen lopputurnaukseen. Kamerunin kisoissa 1972 se voitti välieräottelussa Zairen jatkoajalla 4–3. Loppuottelussa Mali hävisi Kongolle 2–3 saaden ensimmäisissä kisoissaan hopeaa. Tunisiassa 1994 Mali sijoittui neljänneksi: se hävisi välieräottelussa Sambialle 0–4 ja pronssiottelussa Norsunluurannikolle 1–3. Kotikisoissaan 2002 Mali voitti puolivälieräottelussa Etelä-Afrikan, mutta hävisi välierässä Kamerunille 0–3 ja pronssiottelussa Nigerialle 0–1. Mali sijoittui neljänneksi myös Tunisiassa 2004. Se hävisi välieräottelussa Marokolle 0–4 ja pronssiottelussa Nigerialle 1–2. . Ghanan kisoissa 2008 Mali putosi jatkosta alkulohkon jälkeen. Nigerialaisen Stephen Keshin johdolla Angolan kisoihin 2010 matkannut Mali ei onnistunut hyvästä taistelusta huolimatta etenemään lohkostaan jatkoon. Tappio Algerialle ratkaisi lopulta tasapisteisiin päätyneen Malin putoamisen lohkovaiheen jälkeen. Päiväntasaajan Guinean ja Gabonin isännöimissä 2012 kisoissa Mali voitti Alain Giressen alaisuudessa pronssia. Hävittyään välieräottelussa Norsunluurannikolle 0–1 se voitti pronssiottelussa Ghanan 2–0. Mali saavutti pronssia myös vuonna 2013.
Amílcar Cabral Cup
(Läntisen Afrikan maiden turnaus)
Lähteet
🇨🇫
Prospekt Slavyn metroasema
Prospekt Slavy on yksi Pietarin metron asemista. Se avattiin 3. lokakuuta 2019.
Kolinaa
Kolinaa on Noitalinna huraa! -yhtyeen neljäs albumi. Se julkaistiin vuonna 1991.
Korppikortteli
Korppikortteli (Kvarteret Korpen) on Bo Widerbergin käsikirjoittama ja ohjaama ruotsalainen draamaelokuva vuodelta 1963. Sen pääosaa, kirjailijan urasta 1930-luvun loppupuolella haaveilevaa köyhää malmöläisnuorukaista Andersia näyttelee Thommy Berggren.
Mustavalkoinen, rosoisen realistinen Korppikortteli oli ehdolla parhaan vieraskielisen elokuvan Oscar-palkinnon ja Cannesin Kultaisen palmun saajaksi. Vuonna 1995 se äänestettiin parhaaksi ruotsalaiselokuvaksi kautta aikojen. Nöjesguiden-lehden kokoaman asiantuntijaraadin äänestystulosta arvosteltiin tuoreeltaan ennen kaikkea siksi, että valinnalla ohitettiin kaikki Ingmar Bergmanin mestariteokset.
Val Lewton
Val Lewton (oik. nimi Vladimir Ivan Leventon, 7. toukokuuta 1904 Jalta, Venäjän keisarikunta (nyk. Ukraina) – 14. maaliskuuta 1951 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen elokuvatuottaja ja käsikirjoittaja. Hänet tunnetaan parhaiten 1940-luvulla RKO:lle tuottamistaan kauhuelokuvan klassikoista.
Val Lewton on harvoja tuottajia, joilla on ollut oma tunnistettavissa oleva yhtenäinen tyyli. Lewtonin tuottamat elokuvat ovatkin ensi sijassa Lewtonin elokuvia ja vasta toissijaisesti elokuvan ohjaajan. Kaikki Lewtonin RKO-elokuvat ovat tyylillisesti yhtenäisiä, vaikka elokuvien ohjaajat vaihtuivat.
Lewton tuotti RKO:lle 11 pienen budjetin B-elokuvaa. Parhaat niistä hän teki ohjaaja Jacques Tourneurin kanssa: Kissaihmiset, Yö voodoo-saarella ja Leopardimies.
Yksityiselämä
Val Lewton syntyi Jaltassa 7. toukokuuta 1904 Vladimir Ivan Leventonina. Hänen isänsä Max Hofscheider kuoli 1908, ja seuraavana vuonna Leventovit (äiti Nina ja lapset Val ja Lucy) muuttivat Yhdysvaltoihin. Äiti englantilaisti samalla perheen nimen Lewtoniksi. Yhdysvalloissa Nina Lewton oli sisarensa Alla Nazimovan palveluksessa. 1920-luvun alussa Lewton opiskeli journalismia Columbian yliopistossa ja toimi sen jälkeen lehtimiehenä ja kirjailijana. Hän avioitui Ruth Knappin kanssa 1928. Avioliitto kesti Lewtonin kuolemaan asti.
Val Lewton kuoli sydänkohtaukseen 14. maaliskuuta 1951.
Kirjoittajana
Lewtonin ensimmäinen teos, runokokoelma Panther Skin and Grapes ilmestyi omakustanteena 1923. Hänen äitinsä Nina Lewton, joka oli töissä MGM:n käsikirjoitusosastolla, hankki hänelle töitä yrityksen mainososastolta 1928.
Lewton oli myös kirjoittanut useita romaaneja. Britanniassa 1926 ilmestynyt The Cossack Sword oli myyntimenestys siellä, muttei menestynyt Yhdysvalloissa. Hänen tunnetuin romaaninsa on 1932 ilmestynyt No Bed of her Own, josta Paramount teki elokuvan Mies minua varten (No Man of Her Own, 1933). Sen pääosissa olivat Clark Gable ja Carole Lombard.
Lewton lähti MGM:ltä 1932 ja solmi Vanguard Pressin kanssa sopimuksen, joka käsitti vuosittain viisi romaania. Osan näistä romaaneista hän kirjoitti salanimellä Carlos Keith. 1933 Nina Lewton auttoi jälleen poikaansa, kun David O. Selznick pyysi Nina Lewtonia etsimään venäläissyntyisen kirjailijan, joka pystyisi tekemään käsikirjoituksen Taras Bulbasta. Lewton palkattiin kirjoittamaan käsikirjoitusta, ja vaikka elokuvaa ei koskaan tehtykään, Lewton muutti Kaliforniaan ja työskenteli Selznickin kirjoittajana ja apulaisena vuoteen 1942 asti. Hän ohjasi muun muassa Giljotiinin varjossa elokuvan taistelukohtaukset.
RKO:n kauhuelokuvayksikön johtaja (1942–1946)
RKO oli 1942 vararikon partaalla. Studiota pelastamaan tuotiin ensin Joseph Breen ja sitten Charles Koerner. Koerner tarjosi Lewtonille omaa b-elokuvien tuotantoyksikköä RKO:lla seuraavilla ehdoilla: Lewton hyväksyi tarjouksen.
Lewton kokosi ympärilleen ryhmän tekijöitä, joiden kanssa hän teki monet elokuvistaan. Näitä olivat muun muassa ohjaaja Jacques Tourneur, käsikirjoittaja DeWitt Bodeen, säveltäjä Roy Webb, kuvaaja Nicholas Musuraca ja leikkaaja/ohjaaja Mark Robson. Tavallisesti Bodeen kirjoitti käsikirjoituksen ensimmäisen version, jota sitten kaikki työstivät, ja lopuksi Lewton kirjoitti käsikirjoituksen vielä kokonaan uudestaan.
Ensimmäinen Koernerin antama elokuvan nimi oli Kissaihmiset. Se kertoo nuoresta naisesta, joka on vakuuttunut, että hänellä on kissaihmisten kirous ja hän muuttuisi pantteriksi ollessaan mustasukkainen. Elokuva kuvattiin nopeasti ja alle budjetin. Se menestyi erittäin hyvin ja tuotti yli 3 000 000 dollaria. Käytännössä se pelasti RKO:n vararikolta. Lewtonin seuraavat kaksi elokuvaa menestyivät myös hyvin. Kissaihmisiä seurasi Yö voodoo-saarella (I Walked with a Zombie, 1943). Lewton ei pitänyt elokuva nimestä ('Kävelin zombien kanssa'), joten hän päätti tehdä siitä modernin sovituksen Kotiopettajattaren romaanista. Leopardimies (1943) kertoo murhasarjasta, jonka syylliseksi epäillään mustaa pantteria. Tourneur ohjasi kummatkin elokuvat.
Lewtonin ja Tourneurin kolme elokuvaa olivat tuottaneet niin hyvin voittoa, että RKO päätti erottaa kaksikon, koska he Lewtonin mukaan uskoivat ansaitsevansa siten vielä enemmän. Lewton sai ylennyksen a-elokuviin, mutta palasi omasta halustaan b-elokuvien tuotantoon, sillä niissä hänellä oli enemmän vapautta ja lisäksi hän halusi antaa Mark Robsonille ylennyksen ohjaajaksi. Jacques Tourneur pääsi ohjaamaan a-luokan elokuvia RKO:lla. Seuraavan elokuvan nimi oli jälleen markkinointiyksikön hyväksi havaitsema Seitsemäs uhri (1943), joka kertoo saatananpalvojien kynsiin joutuneesta naisesta. Lewtonin kolme ensimmäistä elokuvaa leikannut Robson ohjasi elokuvan. Se ei ollut sellainen menestys kuin edelliset elokuvat, eivätkä kriitikot arvostaneet sitä Lewtonin odottamalla tavalla.
Aavelaivassa (1943) merimies yrittää varoittaa muita siitä, että kapteeni on psykopaattinen tappaja. Elokuva poistettiin levityksestä, kun sitä syytettiin plagioinnista. RKO hävisi oikeusjutun, ja elokuvaa ei näytetty vuosikymmeniin. Seuraavaksi Lewton sai tehtäväksi ohjata jatko-osan Kissaihmisille, jonka nimi olisi Kissaihmisten kirous (1944). Lewton ei ollut lainkaan innostunut koko ajatuksesta. Elokuvassa on samat näyttelijät ja roolihahmot kuin Kissaihmisissä, mutta siitä ei tullut kauhuelokuvaa vaan tarina pikkutytöstä, joka elää omassa mielikuvitusmaailmassaan. RKO:n johtoporras ei ollut siihen tyytyväinen, eikä se menestynyt hyvin. Se sai kuitenkin hyviä arvosteluja – varsinkin vaikutusvaltaiselta James Ageelta.
Lewton tuotti 1944 kaksi elokuvaa, jotka poikkeuksellisesti eivät olleet kauhuelokuvia: Fifi perustui Guy de Maupassantin novelliin ja Kotirintaman ongelmanuoret. Kumpikaan ei menestynyt kovin hyvin, vaikka Fifi saikin hyviä arvosteluja. RKO halusi hillitä Lewtonia ja palkkasi Universalilta Lewtonin uudeksi esimieheksi Jack Grossin, jonka kanssa Lewton ei tullut lainkaan toimeen. Grossin ensimmäinen tehtävä Lewtonille oli tehdä kaksi Boris Karloff -elokuvaa. Karloff oli solminut sopimuksen RKO:n kanssa, koska oli kyllästynyt Universalin kauhuelokuvien tyyliin.
Seuraavan elokuvan piti olla Tuhoon tuomittu saari, mutta sen kuvauksia jouduttiin lykkäämään, koska Karloff sairastui ja hänen toivuttuaan leikkauksesta muut näyttelijät olivat varattuja. Sen sijaan Lewton ehdotti Ruumiisieppaajia (1945), joka perustui Robert Louis Stevensonin novelliin. Sen pääosissa oli Karloffin lisäksi Bela Lugosi, toinen tunnettu Universal-kauhuelokuvien näyttelijä. Elokuva kertoo lääkäristä, joka palkkaa miehen hankkimaan ruumiita lääketieteellisiä tutkimuksia varten. Ruumiinsieppaajat kuuluu sekä Karloffin että Lugosin parhaimpiin elokuviin. Lewton kirjoitti myös käsikirjoituksen elokuvaan salanimellä Carlos Keith.
Ruumiinsieppaajien jälkeen Tuhoon tuomitun saaren tuotanto alkoi uudestaan joulukuussa 1944. Koerner oli vakavasti sairas ja Lewton joutui kiistelemään Grossin kanssa siitä, kuinka paljon kauhua elokuvassa pitäisi olla. Lewtonin ja Karloffin kolmas (ja viimeinen) yhteinen elokuva oli Bedlam – kauhujen talo. Käsikirjoituksen tekivät Lewton (salanimellä Carlos Keith) ja ohjaaja Mark Robson. Elokuva jäi Lewtonin viimeiseksi RKO:lla. Hän sai sydänkohtauksen marraskuussa 1946 ja lähti sen jälkeen pois RKO:lta.
Viimeiset vuodet (1946–1951)
RKO-vuosien jälkeen Lewton hylkäsi kauhuelokuvat ja siirtyi tuottamaan suuren budjetin elokuvia. Ensimmäinen näistä oli romanttinen Toivoton rakkaus (1949) Paramountille. Elokuvan tuotanto oli kaoottinen ja Paramountilta kesti vuoden ennen kuin se salli elokuvan ensi-illan. Toivoton rakkaus oli ensimmäinen Lewtonin elokuva, joka tuotti tappiota.
Paramountilta Lewton siirtyi MGM:lle, jolle hän tuotti romanttisen komedian Yhteinen rakkaus (1950). Se oli Lewtonin kallein elokuva, joka kuitenkin kärsi heikosta juonesta. Edmund G. Bansakin mukaan se on Lewtonin huonoin elokuva.
Viimeisen elokuvansa Kuoleman rummut (1951) Lewton tuotti Universalille. Se oli pienen budjetin lännenelokuva ja myös Lewtonin ensimmäinen värielokuva. Kahdesta edellisestä elokuvasta poiketen se on tyylillisesti luonteva jatko Lewtonin RKO-elokuville. Kuoleman rumpujen jälkeen Lewton solmi sopimuksen itsenäisen tuottajan Stanley Kramerin kanssa, mutta Lewton kuoli pian yhteistyön alettua.
Visuaalinen tyyli
Lewtonin RKO-elokuvat ovat tyylillisesti hyvin yhtenäisiä. Niissä kauhu oli hienovaraista ja vihjailevaa – tärkeää ei ollut se mitä näytettiin vaan se mikä jäi näyttämättä. Universalin tuonaikaiset kauhuelokuvat keskittyivät näyttämään hirviöt, mutta Lewtonin elokuvissa hirviöitä nähdään hyvin harvoin. Kuvauksen, valaistuksen ja leikkauksen keinoin kuvat rajattiin niin, että hirviö jäi juuri kuvan ulkopuolelle tai varjoihin. Lewton itse sanoikin: ”Jos valkokangas on tarpeeksi pimeä, mielessäsi voit kuvitella sinne mitä tahansa. Me olemme erittäin hyviä pimeissä kohdissa.” Lewtonin elokuvissa valon, varjojen ja pimeyden leikki luo ainutlaatuisen ilmapiirin.
Lewtonin visuaalinen tyyli ei ollut tietoinen valinta vaan osittain pakon sanelema. Elokuvien budjetti ja aikataulu oli äärimmäisen tiukka. Koska hirviömaskeeraus oli kallista, hirviöihin vain vihjattiin. Kustannussyistä lavasteet olivat usein valmiita lavasteita muista elokuvista tai jopa keskeneräisiä. Taitavalla valaistuksella lavastuksen puutteet saatiin kuitenkin piilotettua.
Kloraniili
Ominaisuudet
Huoneenlämpötilassa kloraniili on kirkkaankeltaista kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee vain vähäisessä määrin veteen. Emäksisten liuosten vaikutuksesta se hydrolysoituu kloraniilihapoksi. Kloraniili liukenee hyvin dietyylieetteriin ja vähäisessä määrin etanoliin, kloroformiin ja asetonitriiliin. Kuumennettaessa kloraniilia noin 80 °C:n lämpötilaan se sublimoituu. Kloraniili ärsyttää, ihoa, silmiä ja hengitysteitä
Valmistus ja käyttö
Kloraniilia valmistetaan klooraamalla fenolia tai kloorifenoleja. Reaktiossa muodostuva heksakloorifenoli hydrolysoidaan happamissa olosuhteissa kloraniiliksi. Yhdistettä voidaan valmistaa myös 1,4-bentsokinonin ja vetykloridin välisellä reaktiolla. Kloraniilia voidaan käyttää orgaanisen kemian synteeseissä hapettimena ja väriaineiden valmistuksen lähtöaineena. Lisäksi sitä voidaan käyttää pH:n mittauksessa käytettävien elektrodien valmistukseen ja fungisidina.
Marmoripeukaloinen
Marmoripeukaloinen (Microcerculus bambla) on peukaloisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Marmoripeukaloista tavataan Etelä-Amerikan pohjoisosissa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 1 640 000 km2. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Dunaiskajan metroasema
Dunaiskaja on yksi Pietarin metron asemista. Se avattiin 3. lokakuuta 2019.
Iisakki Vahe
Isak (Iisakki) Vahe (14. heinäkuuta 1860 Eura – 3. tammikuuta 1929 Haapavesi) oli suomalainen maanviljelijä ja kunnallisneuvos joka oli Suomalaisen puolueen kansanedustajana.
Vaheen vanhemmat olivat rusthollari Johan Vähävahe ja Karolina Vilhelmina Isakintytär. Hän toimi maanviljelijänä Eurassa 1881–1885, Pöytyällä 1885–1895 ja vuodesta 1895 Haapavedellä. Vahe sai kunnallisneuvoksen arvon 1928.
Vahe oli kansanedustajana 1907–1909 ja 1910–1917 edustaen Oulun läänin eteläistä vaalipiiriä. Hän oli Haapaveden kuntakokouksen puheenjohtajana ja kuului Haapaveden kansanopiston johtokuntaan.
Iisakki Vahe oli naimisissa kolme kertaa: 1885–1890 Amanda Maria Lukkolan kanssa (jäi leskeksi), 1895–1913 Miili Sarénin kanssa (jäi leskeksi) ja vuodesta 1914 Emma Loviisa Järven kanssa.
Espanja talviolympialaisissa 2010
thumb|250px|Espanjan joukkue kisojen avajaisissa.
Espanja osallistui vuoden 2010 talviolympialaisiin 18 urheilijan vahvuisella joukkueella. Urheilijoista 10 oli miehiä ja kahdeksan naisia, ja he kilpailivat kaikkiaan seitsemässä lajissa. Joukkueen lipunkantajana kisojen avajaisissa toimi lumilautailija Queralt Castellet.
Pentin linnavuori
Pentin linnavuori on myöhäisrautakautinen muinaislinna, joka sijaitsee Sastamalassa entisen Karkun pitäjän Kärppälän kylässä.
Yleistä
Pentin linnavuori sijaitsee Kuloveden itärannalla, noin 600 metrin päässä järvestä. Se on yksi historiallisen Satakunnan alueen seitsemästä tunnetusta linnavuoresta. Nimensä linnavuori on saanut läheisestä Pentin tilasta. Sen länsipuolella kulkee maantie, joka on todennäköisesti syntynyt jo keskiajalla.
Kyseessä oli pakolinna, joka otettiin käyttöön ilmeisesti 1220-luvun lopulla, ja siitä luovuttiin mahdollisesti jo 1270-luvun aikana mutta viimeistään 1300-luvun alkuun mennessä. Se kuuluu muinaislinnojen ketjuun, joka alkaa Janakkalan Hakoisista ja kulkee Hämeenlinnan, Sääksmäen ja Nokian Siuron linnavuoren kautta Pentin linnavuoreen. Joidenkin tulkintojen mukaan kyseessä olisi Hämeen ja Karjalan vaikutuspiirien väliselle rajalle rakennettu ketju, jota käytettiin puolustautuessa idästä tullutta uhkaa vastaan.
Rakenne
Pentin linnavuoren muinaislinna muodostui kahdesta eri tasosta, joista ylempää käytettiin puolustustarkoituksessa ja vartiotulen paikkana. Alemmalla puolestaan olivat asumukset, karja ja keittopaikat. Kulku linnoitukseen tapahtui itäpuolella sijainneesta pääportista. Varustuksista on nykyään jäljellä kivivalleja, porttirakennelmia sekä neljä asumuksen pohjaa. Arkeologi Hjalmar Appelgren suoritti paikalla kaivauksia vuonna 1886.
Kallioisen mäen länsi- ja pohjoissivut ovat äkkijyrkkiä ja kulkukelvottomia. Loivemmille itä- ja etelärinteille on rakennettu vallituksia, joiden tukikiveykset ovat edelleen nähtävissä. Ne ovat pituudeltaan 16 ja 30 metriä, leveydeltään 1–3 metriä ja korkeudeltaan noin metrin. Valleissa on nähtävissä myös kaksi porttia, joista toinen on kuitenkin raivattu jälkikäteen eläinten kulkutieksi. Idänpuoleinen portti sen sijaan on ilmeisesti alkuperäinen. Kiveysten rajaama sisäpiha on noin 4 500 m²:n laajuinen. Asumusten pohjat ovat noin 3×9 metrin kokoisia kivilatomuksia. Lisäksi lännenpuoleisissa kallionkoloissa on kaksi kivitarhaa, joita pidetään mahdollisina hautoina.
Hjalmar Appelgren kertoo vuonna 1891, että linnan omituisuutena ovat sen pihan keskelle erikokoisista kivistä ladotut neliskulmaiset tarhat, jotka ovat 3–9 metriä pitkiä. Kivet ovat paikoittain yksitellen rivissä ja toisaalla vieritysten. Hän arvelee, että linnalle paenneille perheillä oli jokaisella oma tarhansa, jossa he pitivät majaa, ja että kivirivit olisivat olleet rajamerkkeinä eri kattilakuntien välillä. Vastaavia tarhoja Appelgren löysi myös Arasalon linnavuorelta sekä Kirvunlinnasta.
Hoitaminen
Museovirasto aloitti linnavuoren raivauksen vuonna 1994, jolloin sen puustoa harvennettiin ja samalla avattiin näkymää ympäröivälle peltoaukealle.
Pentin linnavuori on mukana Pirkanmaan maakuntamuseon Adoptoi monumentti -ohjelmassa. Vuonna 2016 tamperelainen luonnonsuojeluyhdistys Villi vyöhyke linnavuoren hoitoonsa aikoen kunnostaa sen 1200-luvun mukaiseen tilaan.
Sauli Pietiläinen
Sauli Pietiläinen (s. 20. heinäkuuta 1941) on entinen suomalainen jalkapalloilija.
Laitahyökkääjänä pelannut Pietiläinen edusti urallaan Kotkan Jäntevää 1960–1961 ja 1968–1970, Turun Palloseura 1962–1963, Kotkan Työväen Palloilijoita 1964–1967. Hän voitti KTP:ssa Suomen Cupin 1967. Kaikkiaan Pietiläinen pelasi kuuden pääsarjakauden aikana 119 ottelua, joissa hän teki 36 maalia.
Pietiläinen pelasi maajoukkueessa vuonna 1961 yhteensä kuusi maaottelua, joissa hän teki yhden maalin.
Ystävyydenpuisto (Moskova)
Puisto on perustettu 1957, jolloin Moskovassa pidettiin Maailman nuorison ja ylioppilaiden VI maailmankonferenssi. Osallistujat istuttivat puistoon 3 000 puuta.
Sierra de San Franciscon kalliomaalaukset
thumb|230px|right|Sierra de San Franciscon kalliomaalaukset Sierra de San Franciscon kalliomaalaukset on UNESCOn maailmanperintökohde Baja California Surin osavaltiossa, Sierra de San Franciscon vuoristossa. Kalliomaalaukset on maalattu vuosien 100 eaa. ja 1 300 jaa. välillä. Kalliomaalaukset kuvaavat ihmisiä ja eläimiä. Ne ovat säilyneet hyvin johtuen kuivasta ilmastosta.
Funny Girl (kappale)
Funny Girl on latvialais-brasilialaisen laulajan Laura Rizzotton esittämä kappale, jolla hän edusti Latviaa vuoden 2018 Eurovision laulukilpailussa.
Kappale kilpaili Euroviisujen toisessa semifinaalissa, jossa se sijoittui kahdenneksitoista ja täten karsiutui finaalista. thumb|left|250px|Rizzotto esittämässä kappalettaan Euroviisujen harjoituksissa.
Bangaloren pommi-isku 2013
Bangaloren pommi-isku 2013 tapahtui 17. huhtikuuta 2013, kun Intian Bangaloressa räjäytettiin moottoripyörään asetettu pommi lähellä Intian kansanpuolueen toimistotiloja. Iskussa haavoittui ainakin 16 henkilöä. Intian sisäministeriö on vahvistanut, että kyseessä oli terrori-isku, mutta iskun takana olevaa tahoa ei ole kyetty saamaan pommituksesta vastuuseen.
Ammattikorkeakouluosakeyhtiö
Ammattikorkeakouluosakeyhtiö on suomalainen yhtiömuoto. Suomalaiset ammattikorkeakoulut ovat ammattikorkeakouluosakeyhtiöitä vuodesta 2015 alkaen.
Muista osakeyhtiöistä ammattikorkeakouluosakeyhtiöt poikkeavat siten, että ne eivät saa tavoitella voittoa eivätkä jakaa osinkoa. Ne eivät saa tuottaa muutakaan taloudellista etua osakkeenomistajille tai toimintaan osallistuville.
Ammattikorkeakouluosakeyhtiö saa harjoittaa liiketoimintaa rajoitetusti. Liiketoiminnan on palveltava ammattikorkeakoulun laissa määriteltyjä tehtäviä.
Ammattikorkeakouluosakeyhtiön hallinto ja asiakirjojen julkisuus poikkeavat joiltain osin muista osakeyhtiöistä.
Ammattikorkeakouluosakeyhtiön toimitusjohtaja on rehtori. Osakkeenomistajina ovat yleensä kunnat mutta myös kuntayhtymät, koulutuskuntayhtymät, yliopistot, säätiöt, yritykset, maakuntien liitot ja kauppakamarit.
Sierra Gordan fransiskaanilähetysasemat
Sierra Gordan fransiskaanilähetysasemat on viiden lähetysaseman muodostama UNESCOn maailmanperintökohde. Ne sijaitsevat Sierra Gordan alueella Querétaron osavaltiossa. Lähetysasemat on valmistettu 1700-luvun puolessavälissä. Santiago de Jalpan ja Nuestra Señora de la Luz de Tancoyol sijaitsevat Jalpan de Sierrassa, Santa Maria del Agua de Landa ja San Francisco del Valle de Tilaco Landa de Matamorossa ja San Miguel Concá Arroyo Secossa. Lähetysasemat valittiin maailmanperintöluetteloon vuonna 2003.
Michal Krčmář (ampumahiihtäjä)
Michal Krčmář (s. 23. tammikuuta 1991 Vrchlabí) on tšekkiläinen ampumahiihtäjä. Hän edustaa SKP Kornspitz Jablonec -seuraa.
Nightlife
Nightlife voi tarkoittaa seuraavia:
Michal Krčmář (ampumahiihtäjä)
Arvokilpailut
Krčmář osallistui nuorten MM-kisoihin vuosina 2009–2012 parhaana sijoituksenaan viestihopea Kontiolahdella 2012. Ridnaun-Val Ridannan nuorten EM-kisoista 2011 hän saavutti pronssia pikakilpailussa ja takaa-ajossa. Nové Měston MM-kisoissa 2013 Krčmář hiihti Tšekin miesten kuudenneksi sijoittuneessa viestijoukkueessa. Sotšin olympialaisissa 2014 hän oli normaalimatkan 60:s ja viestin 11:s. Kontiolahden MM-kisoissa 2015 Krčmářin paras sijoitus oli takaa-ajon 57:s. Oslon MM-kilpailuissa 2016 hän sijoittui normaalimatkalla viidenneksi. Hochfilzenin MM-kilpailuissa 2017 hän oli samalla matkalla kuudes.