cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Helmi Vihne
Helmi Vihneen maaseudun sosiaalisiin ja yhteiskunnllisiin epäkohtiin pureutuneen romaanin Syvälle syihin (1938) tapahtumapaikkana oli Kirkkolan kartano Hartolassa. Kirja on omakustanne, josta otettiin 200 kappaleen painos. Aleksanteri Ahola-Valon kertoman mukaan suuri osa painoksesta tuhoutui tulipalossa. Ahola-Valon grafiikantöitä kirjassa on kolme kappaletta.
Roger Cicero
Cicero kuoli aivohalvaukseen 45-vuotiaana 24. maaliskuuta 2016.
Roger Vailland
Roger Vailland (1907 Acy-en-Multien, Ranska – 1965 Meillonnas, Ranska) oli ranskalainen kirjailija. Kirjailijana hän aloitti surrealistina ja perusti 1927 suuntaa edustavan lehden Le Grand jeu. Toisen maailmansodan aikana hän oli sotakirjeenvaihtaja ja toimi vastarintaliikkeessä. Hän kuului 1952–1956 kommunistiseen puolueeseen.
Vailland sai esikoisromaanistaan Drôle de jeu (1945) Goncourt-palkinnon 1958. Teos kuvaa vastarintaliikettä ironisesti. Hemingway-vaikutteisissa romaaneissa näkyy Vaillandin oma historiallinen ja poliittinen tausta.
Korsnäsin baptistiseurakunta
Korsnäsin baptistiseurakunta oli Korsnäsissä vuosina 1929–1969 toiminut baptistiseurakunta. Seurakunta perustettiin 24 henkilön toimesta 10. helmikuuta 1929. Seurakunnan jäsenet kuuluivat aikaisemmin Åmossan baptistiseurakuntaan. Seurakunnan ensimmäinen johtaja oli Gustav Jansson. Seurakunnan oma kappeli oli rakentunut Korsnäsiin jo vuonna 1921 ja siinä oli istumapaikat 150 henkilölle.
Historia
Korsnäsin seutu koki hengellisen herätyksen 1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alussa. Monet seudun uskovat kuuluivat Åmossan baptistiseurakuntaan aina vuoteen 1929 asti, jolloin Korsnäsiin perustettiin oma baptistiseurakunta. Evankelista Hilda Nyman ja saarnaaja Herman Sand vaikuttivat Korsnäsin hengelliseen elämään. Seurakunnan perustamisen aikoihin pastori Gustav Jansson tuli Åmossan baptistiseurakunnasta Korsnäsin pastoriksi. Jansson toimi seurakunnan johtajana aina kuolemaansa 1967 asti.
1930-luvulla seurakunnan aktiivisia jäseniä olivat mm. Anna-Stina Andtfolk, Karl Pellfolk, Karl ja Hulda Uppgård, Johannes Pettersson, Johannes Häggvik, Karl-Johan ja Edith Holtlund sekä Karl-Johan Lenlund. 1930-luvun lopulla seurakunnasaa oli noin 40 jäsentä. 1930-luvulla seurakunta toteutti yhdessä muiden vapaakirkollisten seurakuntien kanssa oman hautausmaan. Seurakunnan toiminta hiipui 1960-luvulla ja useimmat seurakunnan jäsenet liittyivät Korsnäsin Filadelfia-seurakuntaan. Seurakunta lakkautettiin vuonna 1979.
So Wrong, It’s Right
So Wrong, It’s Right on yhdysvaltalaisen pop-punk-yhtye All Time Low’n toinen studioalbumi, jonka julkaisi Hopeless Records 25. syyskuuta 2007. Yhtye aloitti albumin nauhoittamisen 17. huhtikuuta 2017 Matt Squiren ja Paul Leavittin kanssa Marylandin SOMD Studiolla. He kirjoittivat viisitoista kappaletta, joista kolmetoista päätyi albumille.
All Time Low’n ensimmäinen studioalbumi The Party Scene julkaistiin omakustanteena heinäkuussa 2005 ja herätti levy-yhtiöiden huomion. Yhtye yritti päästä Fueled by Ramen -levy-yhtiöön, joka ei hyväksynyt heitä, koska he olivat äskettäin saaneet toisen yhtyeen, Cute Is What We Aim For levy-yhtiölleen. 28. maaliskuuta 2006 he liittyivät Hopeless Recordsiin. Tämä on yhtyeen ensimmäinen levy-yhtiöllä julkaistu studioalbumi.
Sinan Oğan
Sinan Oğan (s. 1. syyskuuta 1967, Iğdır) on turkkilainen poliitikko, joka valittiin maan parlamenttiin 2011 kansallismielisen toimintapuolueen edustajana. Hän on kansallisuudeltaan azeri.
Oğan valmistui 1989 Marmaran yliopistolta. Hän työskenteli Azerbaidžanin taloustieteen valtionyliopistolla. Vuonna 2000 hän palasi Turkkiin ja työskenteli Kaukasian strategisen tutkimuksen euraasialaisessa keskuksessa. Hän perusti Turkin azerien TAK-järjestön.
Hän oli ehdolla Turkin presidentinvaalissa 2023 ja tuli ensimmäisellä kierroksella kolmanneksi saaden vähän yli viisi prosenttia äänistä. Hän sanoi tukevansa istuvaa presidenttiä Recep Tayyip Erdoğania toisella kierroksella.
Timo Harjunpää
thumb|right|Rikoskonstaapelit Onerva Nykänen ([[Hellevi Seiro) ja Timo Harjunpää (Johan Simberg) Yleisradion TV-sarjassa Harjunpää ja ahdistelija vuodelta 1985.]] Timo Juhani Harjunpää on Matti Yrjänä Joensuun kirjoittamien Harjunpää-poliisiromaanien päähenkilö. Hän työskentelee Helsingin rikospoliisin väkivaltaosastossa vanhempana rikoskonstaapelina, sittemmin rikosylikonstaapelina.
Taustaa
Kirjasarjan alussa Timo Harjunpää asuu perheineen Helsingin Katajanokalla, kunnes muuttaa Kirkkonummelle. Hänellä on vaimo Elisa ja kolme tytärtä, Pauliina, Valpuri ja Pipsa. Muita näkyviä hahmoja kirjoissa on muun muassa Harjunpään työtoveri Onerva Nykänen. Ensimmäisen kerran Harjunpää esiintyi vuonna 1976 julkaistussa romaanissa Väkivallan virkamies.
Nimensä Harjunpää on saanut virkatehtävässä vuonna 1966 menehtyneen konstaapeli Reino Harjunpään mukaan. Lahdesta Hennalan varuskunnan päävartiosta karannut sotamies Kalevi Rissanen ampui Harjunpään Helsinkiin suuntautuneen pakomatkansa aikana helmikuussa 1966.
Dramatisoinnit
Kuudesta filmatisoinnista neljä on ohjannut Åke Lindman. 1980-luvulla hän ohjasi ruotsinkielisiksi, neliosaisiksi televisiosarjoiksi teokset Harjunpää ja kapteeni Karhu (nimellä Harjunpää ja kylmä kuolema / Harjunpää och kalla döden, 1983) sekä Harjunpää ja ahdistelija (Harjunpää och antastaren, 1985). Kummassakin Harjunpäätä esitti Johan Simberg. Lindmanin suomenkielisessä televisiosarjassa Harjunpää ja heimolaiset (1995) Harjunpäätä esittää Kari Heiskanen. Lindman ohjasi myös yhden elokuvan, vuonna 1993 valmistuneen Harjunpää ja kiusantekijät, jossa Heiskanen esittää Harjunpäätä.
Vuonna 2007 Juha Lehtola ohjasi 3-osaisen televisiosarjan Rakkauden nälkä romaanin Harjunpää ja rakkauden nälkä pohjalta. Harjunpäänä nähtiin Markku Maalismaa Sarja voitti vuoden parhaan draamasarjan Venlan, Kultainen TV -palkinnon ja Koura-kunniamaininnan 2007.
Danvers (Massachusetts)
Danvers on kunta Massachusettsissa Yhdysvalloissa osavaltion itäosissa Bostonin koillispuolella. Siellä asui vuoden 2019 arvion mukaan 27 549 ihmistä, ja sen maapinta-ala on 34,3 neliökilometriä.
Timo Harjunpää
Dramatisoinnit
Romaanista Harjunpää ja pahan pappi tehtiin elokuva Harjunpää & pahan pappi suomalais-saksalaisena yhteistuotantona. Elokuvassa Harjunpäätä esittää Peter Franzén, ja se sai ensi-iltansa lokakuussa 2010. Elokuvan juoni poikkeaa melko paljon kirjasta.
Ailuk
Ailuk on atolli Marshallinsaarilla, Tyynellä valtamerellä. Se sijaitsee Ratakin saariketjussa noin 72 kilometriä Wotjen atollista pohjoiseen.
Danvers (Massachusetts)
Danvers asutettiin 1630-luvulla, jolloin se tunnettiin vielä Salem Villagena ja se oli hallinnollisesti osa Salemia. Salemin noitaoikeudenkäyntien taustalla oli nimenomaan tapaus, joka sattui Salem Villagessa tammikuussa 1692. Pastori Samuel Parrisin tytär Betty ja tämän serkku Abigail Williams alkoivat käyttäytyä oudosti, ja he saivat kouristuksia ja alkoivat ääntelehtiä oudosti. Paikallisen lääkärin William Griggsin mukaan tytöt oli noiduttu. Tätä seurasi yhdeksän kuukautta kestänyt hysteria koko Essexin piirikunnan alueella. 20 ihmistä tuomittiin kuolemaan.
Ailuk
Ailuk koostuu noin 57 saaresta. Niiden maapinta-ala yhteensä on 5,4 neliökilometriä. Atollin suurimmat saaret ovat Ajelep, Aliej, Ailuk, Alkilwe, Barorkan, Biken, Enejabrok, Enejelar, Kapen ja Marib.
Danvers (Massachusetts)
Salem Village nimettiin vuonna 1752 Danversiksi Danvers Osbornin mukaan. Oman kunnallishallinnon se sai vuonna 1757. Danvers oli alkujaan isompi, mutta South Danvers erosi siitä vuonna 1855 ja muodosti Peabodyn kunnan.
Ailuk
Ailukilla on laguuni, jonka pinta-ala on 177 neliökilometriä. Atollin saarilla oli yhteensä 339 asukasta vuonna 2011.
Danvers (Massachusetts)
Danversin teollisuus alkoi kehittyä jalkineiden, mattojen ja tiilien valmistukseen. Sittemmin palvelualat ovat nousseet talouden keskeisimmäksi haaraksi. Kunnassa on kuitenkin valmistetaan edelleen elektroniikalaitteita, lamppuja ja viestintävälineitä. Kunnassa on vuonna 1965 perustettu North Shore Community College ja vapaussodan kenraalin Isreal Putnamin synnyinkoti.
Timo Harjunpää
Dramatisoinnit
Vuonna 2022 C More -suoratoistopalvelussa julkaistiin kahdeksanosainen televisiosarja Harjunpää, joka perustuu teoksiin Ahdistelija, Poliisin poika, Kiusantekijät ja Rautahuone. Harjunpäätä esittää sarjassa Olli Rahkonen.
Harjunpää-romaanit
thumb|right|150px|Ensimmäinen romaani. Timo Harjunpää on ollut päähenkilönä yhdessätoista romaanissa:
Harjunpää-romaaneista on tehty kuunnelmia, näytelmiä, TV-sarjoja ja elokuvia. Romaaneja on käännetty useille kielille, muun muassa ruotsiksi, englanniksi, saksaksi ja puolaksi.
Pituushyppy
thumb Pituushyppy on yleisurheilulaji, jossa päämääränä on suorittaa pituussuunnassa mahdollisimman pitkä hyppy. Nopea vauhdinotto ja korkea loikka lankulta ovat lajissa menestymisen keskeisiä tekijöitä. Siksi ei olekaan yllättävää, että monet pikajuoksijat, kuten Carl Lewis ja Marion Jones, ovat kilpailleet menestyksekkäästi pituushypyssä.
Pituushyppy on ollut nykyaikaisten kesäolympialaisten ohjelmassa niiden alusta lähtien. Vuosina 1900–1912 olympialajeihin kuului myös vauhditon pituushyppy.
Säännöt
thumb|250px|right|Punainen lippu nousee yliastutun hypyn merkiksi ja [[Salim Sdirin suoritus GE Money -kisassa on hylätty.]] Kilpailijat ottavat hyppyyn vauhtia radalta, joka on päällystetty samalla materiaalilla kuin kentän juoksurata. Vauhdinottoradan päässä on radasta hieman korotettu lankku, johon vahalla merkityn hyppyrajan takaa kilpailijan täytyy suorittaa hyppynsä. Rajalta tai sen jälkeen tehdyn hypyn katsotaan olevan yliastuttu, ja se hylätään. Hylkääminen on seurauksena myös, jos kilpailija ei aloita hyppyään ennen hänelle kilpasuoritukseensa varatun ajan täyttymistä. Laskeutuminen tapahtuu hiekalla täytettyyn kuoppaan. Hypyn pituus saadaan selville, kun mitataan matka lankun hyppyrajasta kilpailijan taaimmaisimpaan jälkeen hiekassa. Matkaa ponnistuskohdasta hyppyrajalle ei lasketa mukaan tulokseen.
Arvokisoissa pituuskilpailu koostuu kahdesta vaiheesta. Ensin on karsinta, johon kaikki kisaan päässeet ottavat osaa. Jokaiseen kisaan määrätään etukäteen valmiiksi karsintaraja, jonka ylittämällä kilpailija pääsee automaattisesti finaaliin. Jos vähintään 12 kilpailijaa ei ole ylittänyt rajaa, otetaan finaaliin mukaan 12 parasta tulosten perusteella. Jos tällöin 12:nnella on sama tulos kuin yhdellä tai useammalla seuraavaksi sijoittuneella, kunkin toiseksi paras hyppy ratkaisee jatkoon pääsijän. Jos sekin on yhtä pitkä, ratkaisee kolmanneksi pisin hyppy. Jos vielä sekin on yhtä pitkä, kaikki edelleen tasoissa olevat kilpailijat pääsevät finaaliin. Joissakin kilpailuissa (esimerkiksi sisäratojen arvokilpailuissa ja Kalevan kisoissa) finaaliin kelpuutetaan 12 parhaan sijasta vain kahdeksan parasta. Finaali, joka on kilpailun toinen vaihe, alkaa niin, että kaikki mukaan päässeet kilpailijat hyppäävät kolme hyppyä, minkä jälkeen 8 parasta pääsee kolmelle viimeiselle kierrokselle.
Finaalissa pisimmän hypyn tehnyt julistetaan voittajaksi. Jos kaksi tai useampi saa saman tuloksen, ratkaisee näiden hyppääjien toiseksi pisin hyppy keskinäisen paremmuuden, sen jälkeen tarvittaessa kolmanneksi pisin ja niin edelleen. Jos kaikki hypyt ovat yhtä pitkiä, sija jaetaan.
Suurin sallittu myötätuuli ennätyshypyissä on 2 metriä sekunnissa.
Tulokset mitataan täysinä senttimetreinä.
Tekniikka
Pituushyppysuorituksen tärkeät vaiheet ovat vauhdinotto, kaksi viimeistä askelta, ponnistus, ilmalento ja alastulo. Ponnistusnopeuden merkitys näkyy siinä, että moni pituushyppääjä on myös erinomainen pikajuoksija. Kolme merkittävintä pituushypyn hyppytekniikkaa ovat saksaus, keriminen ja tempaus. Saksaus on huippuhyppääjien yleisimmin käyttämä tekniikka mutta myös vaikein opetella. Siinä hyppääjä tekee jaloillaan useita saksausliikkeitä kuin jatkaen juoksuaan ilmassa. Kerimisessä ilmalentoa tehostetaan viemällä kädet ensin alhaalla taakse, sitten ylös ja lopuksi eteen. Tempauksessa jalat ja kädet kurotetaan mahdollisimman kauas lantiosta, ja jalat työnnetään eteen vasta hypyn lakipisteen jälkeen.
Ennätykset
thumb|left|150px|Pituushypyn maailmanennätys on [[Mike Powellin vuonna 1991 hyppäämä 895.]] Pituushyppy on tunnettu pitkäikäisistä maailmanennätyksistään. Vuonna 1935 Jesse Owens hyppäsi maailmanennätyksen 813 senttimetriä, joka rikottiin vasta vuonna 1960. Myöhemmin Bob Beamon hyppäsi 890 senttimetriä vuoden 1968 olympialaisissa eikä sitä pidempiä nähty kuin vasta vuonna 1991, jolloin Mike Powell hyppäsi Tokion MM-kilpailuissa voimassa olevan maailmanennätyksen 895 senttimetriä. Vuonna 1995 Iván Pedroso tosin hyppäsi 896 cm, mutta ennätystä ei ilmoitettu ratifioitavaksi, koska toimitsija oli seissyt tuulimittarin edessä, joka näytti sallittua lukemaa 1,2 metrin myötätuulta.
Nykyistä naisten maailmanennätystä 752 senttimetriä pitää hallussaan Neuvostoliittoa edustanut Galina Tšistjakova. Hyppy tehtiin Leningradissa vuonna 1988.
Miesten Suomen ennätys oli pitkään Rainer Steniuksen vuonna 1966 hyppäämä (ja Jarmo Kärnän myöhemmin sivuama) 816 senttimetriä, kunnes Tommi Evilä paransi sitä hyppäämällä 818 senttimetriä vuoden 2005 yleisurheilun MM-kilpailuiden pituushypyn karsinnassa elokuussa 2005. Evilä paransi SE-tulosta Suomi–Ruotsi-maaottelussa Göteborgissa sentillä samana vuonna. Kesäkuussa 2008 Evilä hyppäsi 822 senttimetriä niin ikään Göteborgissa. Se säilyi ennätyksenä kesäkuuhun 2020, jolloin Kristian Pulli hyppäsi 827 senttimetriä Espoossa.
Naisten Suomen ennätystä pitää hallussaan Ringa Ropo tuloksella 685 senttimetriä, joka on hypätty Lahdessa elokuussa 1990.
Pituushyppy arvokilpailuissa
Pituushyppy on yksi nykyaikaisten olympialaisten yleisurheilun alkuperäisiä kilpailutapahtumia. Se on ollut lajivalikoimassa vuodesta 1896. Naisten pituushyppy tuli kisaohjelmaan vuonna 1948. Olympiahistorian alkuvuosina kilpailutapahtumia oli kaksi, kun olympiamitalit ratkaistiin myös vauhdittomassa pituushypyssä. yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa pituushyppy on ollut ensimmäisistä MM-kilpailuista alkaen, vuodesta 1983. Menestynein maa arvokilpailuissa on ollut Yhdysvallat.
Maailma
Miehet
Naiset
Suomi
Miehet
Naiset
Myh’ailo Hruševskyi
Myh’ailo Serhijovytš Hruševskyi (29. syyskuuta (J: 17. syyskuuta) 1866 Chełm, Puola, Venäjän keisarikunta – 25. marraskuuta 1934 Kislovodsk, Neuvostoliitto) oli ukrainalainen kansallismielinen historioitsija ja valtiomies. Hänen laajat teoksensa Ukrainan historiasta voimistivat ukrainalaisten kansallista itsetietoisuutta, ja hän loi ukrainalaisen historiankirjoituksen kansallisen koulukunnan. Hruševskyi toimi vuosina 1917–1918 Ukrainan ensimmäisen parlamentin eli Ukrainan keskusradan (keskusneuvoston) puhemiehenä ja huhtikuussa 1918 yhden päivän ajan Ukrainan kansantasavallan ainoana presidenttinä.
Myh’ailo Hruševskyin sisaruksia olivat historioitsija Oleksandr Hruševskyi ja historioitsija, kääntäjä Hanna Šamrai.
Historiantutkijana
Akateemiseen ukrainalaisperheeseen syntynyt Hruševskyi vietti lapsuutensa Kaukasuksella ja kävi koulunsa Tiflisissä (nyk. Tbilisi Georgiassa). Hän opiskeli Kiovan yliopistossa historioitsija Volodymyr Antonovytšin johdolla ja valmistui vuonna 1890. Samana vuonna hän julkaisi ensimmäiset tutkimuksensa Ukrainan keskiajasta. Antonovytšin suosituksesta Hruševskyi nimitettiin vuonna 1894 Lvivin yliopistoon perustettuun uuteen Ukrainan historian professuuriin. Hruševskyi vaikutti seuraavan vuosikymmenen ajan Lvivissä (puolaksi: Lwów), joka muun Galitsian tavoin kuului Itävalta-Unkariin. Hän organisoi Ševtšenkon tieteellisen seuran toiminnan uudelleen, jolloin se kehittyi tieteellisestä seurasta käytännössä epäviralliseksi Ukrainan kansalliseksi tiedeakatemiaksi. Hän toimi vuodesta 1897 seuran puheenjohtajana ja vuosina 1895–1913 sen lehden päätoimittajana.
Hruševskyin merkittävin tieteellinen työ oli vuosina 1898–1937 kymmenosaisena julkaistu Istorija Ukrajiny-Rusi (”Ukraina-Rusin historia”), ensimmäinen laaja Ukrainan historian yleisesitys, joka ulottui lopulta vuoteen 1658 saakka. Sillä oli suuri merkitys ukrainalaisen kansallismielisen historiakäsityksen muotoutumiselle. Hruševskyi julkaisi myös ukrainaksi ja venäjäksi useita tiiviimpiä esityksiä Ukrainan historiasta 1800-luvulle saakka. Hänen ympärilleen Lvivissä syntyi uusi ukrainalaisen historiantutkimuksen koulukunta, johon kuuluivat muun muassa Myron Korduba ja Ivan Krypjakevytš. Hruševskyi nosti Ukrainan historiassa valtion historian sijasta keskeiseksi kansan ja kuvasi tarkasti talonpoikien aseman kehitystä. Vuonna 1904 hän julkaisi Venäjän tiedeakatemian lehdessä kohua herättäneen artikkelin, jossa hän kyseenalaisti venäläisen historiankirjoituksen vallitsevan tulkinnan esittämällä, että sydänkeskiaikainen Kiovan Rusin valtakunta ei itse asiassa ollut Venäjän valtion vaan Venäjästä erillisen ukrainalaisen kansakunnan historiallinen edeltäjä. Ukrainalainen kansakunta oli hänen mukaansa ollut olemassa yhtäjaksoisesti siitä alkaen. Venäläiset historioitsijat eivät hyväksyneet tätä tulkintaa, mutta ukrainalaiset historioitsijat omaksuivat sen.
Itsenäisyysliikkeen johdossa
thumb|Hruševskyi vuonna 1917. Venäjän vuoden 1905 vallankumouksen jälkeen ukrainalaisnationalistit saattoivat aloittaa avoimen poliittisen toiminnan, jolloin Hruševskyi palasi Venäjän Ukrainaan. Vuodesta 1907 hän keskitti toimintansa Kiovaan, jossa hän perusti samana vuonna Ukrainan tiedeseuran. Hän perusti seuraavina vuosina useita ukrainankielisiä tieteellisiä julkaisuja ja talonpojille suunnattuja kansantajuisia lehtiä sekä julkaisi poliittisia kirjoja Ukrainan kansallisesta kysymyksestä. Hruševskyi säilytti myös oppituolinsa Lvivin yliopistossa vuoteen 1914. Ensimmäisen maailmansodan aikana hän oli Venäjän hallituksen karkottamana Simbirskissä, Kazanissa ja Moskovassa.
Helmikuun vallankumouksen jälkeen Hruševskyistä tuli Ukrainassa käynnistyneen itsenäisyysliikkeen keulahahmo. Hänet valittiin Kiovassa 17. (4.) maaliskuuta 1917 perustetun Ukrainan keskusradan puhemieheksi, ja hän liittyi vasemmistolaiseen Ukrainan sosialistivallankumoukselliseen puolueeseen, jolla oli enemmistö radassa. Ukrainan itsenäiseksi julistanut rada valitsi Hruševskyin viimeiseksi jääneessä istunnossaan 29. huhtikuuta 1918 Ukrainan kansantasavallan presidentiksi. Samana päivänä koko kansantasavalta lakkautettiin, kun saksalaiset miehittäjät nostivat oikeiston tuella Kiovassa valtaan Pavlo Skoropadskin johtaman konservatiivisemman hetmanaatin.
Elämä maanpaossa ja Neuvosto-Ukrainassa
Hruševskyi asui vuosina 1919–1924 maanpaossa Länsi-Euroopassa ja jatkoi aktiivista julkaisutoimintaansa ja kamppailuaan Ukrainan itsenäisyyden puolesta. Hän julkaisi vuosina 1922–1927 viisiosaisen teoksen ukrainalaisen kirjallisuuden historiasta 1600-luvun alkuun saakka. NEP-politiikan vuosina Neuvostoliitto tuki ukrainalaista kulttuurinationalismia, joten Hruševskyi valittiin vuonna 1923 poissaolevana Yleisukrainalaisen tiedeakatemian jäseneksi. Seuraavana vuonna hän palasi Neuvosto-Ukrainaan ja vastaanotti Ukrainan historian professuurin Kiovan yliopistossa, mikä oli propagandavoitto neuvostohallinnolle ja pettymys kommunisminvastaisille emigranttinationalisteille. Hruševskyi toimitti vuosina 1924–1930 Ukrainan tiedeakatemian lehteä, käynnisti useita Ukrainan historian tutkimushankkeita ja pysyi vuosikymmenen loppuun asti Ukrainan tiede-elämän johtavana hahmona. Marxilaiset historiantutkijat kuitenkin hylkäsivät hänen työnsä porvarillisena nationalismina, ja vuodesta 1929 neuvostohallinto asettui heidän puolelleen. Hruševskyi tukijoineen syrjäytettiin, ja hän joutui asumaan vuodesta 1931 arestissa Moskovassa, mutta hän sai julkaistua vielä muutamia artikkeleita Ukrainan historiasta.
Hruševskyi kuoli 68-vuotiaana vuonna 1934 terveyslomamatkalla Kislovodskissa Kaukasuksella, ja hänet haudattiin Kiovaan. Hänen kuolemaansa on väitetty myös itsemurhaksi tai viranomaisten järjestämäksi murhaksi.
Jälkimaine
thumb|Hruševskyin kuva 50 hryvnian setelissä. Hruševskyin kuoltua hänen ”vastavallankumoukselliset” tutkimuksensa olivat Neuvostoliitossa pannassa aina 1980-luvun lopulle saakka, mutta hänet nostettiin uudelleen kunniaan itsenäistyneessä Ukrainassa 1990-luvulla. Hänen teoksistaan on sen jälkeen otettu uusintapainoksia, ja hänen koottuja teoksiaan, kirjeenvaihtoaan ja päiväkirjojaan on julkaistu. Hruševskyin kuva on ollut 50 Ukrainan hryvnian setelissä vuodesta 1996. Hänelle on pystytetty patsaat ja perustettu museot Kiovaan ja Lviviin.
Vjerka Serdjutška
Andri Myh’ailovytš Danylko (syntynyt 2. lokakuuta 1973 Pultava, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto), taiteilijanimeltään Vjerka Serdjutška, on ukrainalainen koomikko, tanssija ja poplaulaja. Hän edusti Ukrainaa Helsingissä Eurovision laulukilpailussa 2007 kappaleella ”Dancing Lasha Tumbai”.
Esityksessään Serdjutška oli pukeutunut naiseksi ja hopeiseen folioasuun, ja hänellä oli päänsä päällä hopeinen tähti. Edustuskappaleessa laulettiin saksaksi, ukrainaksi, englanniksi, venäjäksi ja mongoliksi sanoituksia, jotka eivät tarkoita oikeastaan mitään. Serdjutška oli yksi finaalin ennakkosuosikeista ja sijoittui lopulta toiseksi 235 pisteellään. Hän hävisi voittaneelle Serbialle 33 pisteellä.
Serdjutškan laulua arvosteltiin, kun osa eurooppalaisista oli kuulevinaan laulussa laulettavan Russia goodbye (hyvästi Venäjä). Serdjutška kiisti asian ja varmuuden vuoksi muutti kappaleen nimeksi ”Dancing Lasha Tumbai”. Serdjutškan mukaan Lasha Tumbai on mongolia ja tarkoittaa kermavaahtoa. Dancing Lasha Tumbai sijoittui Britannian singlelistalla sijalle 23. Suomen singlelistalla se sijoittui peräti toiseksi.
Serdjutškan oli myös tarkoitus olla mukana Ukrainan vuoden euroviisukarsinnassa , mutta hän joutui perumaan osallistumisensa aikatauluongelmien vuoksi.
Serdjutškalla oli lyhyt cameorooli vuoden 2015 komediaelokuvassa Spy – vakoojan asussa.
Serdjutška myi vuoden 1974 Rolls-Royce Silver Shadow'n, jota Freddie Mercury ajoi elämänsä viimeisiin päiviin asti, Sotheby’sin huutokaupassa vuonna 2022. Taiteilija päätti lahjoittaa koko summan legendaarisen auton myynnistä Ukrainan kuntoutuskeskuksen rakentamiseen sodasta kärsineiden ukrainalaisten kuntoutukseen.
Televisio
1990-luvun lopussa ja vuoden 2000 alussa Danylko alkoi juontaa keskusteluohjelmaa nimeltään SV-šou (ukrainan sanoista спальний вагон, spalnyi vagon ’makuuvaunu’), jota esitettiin Ukrainan eri televisiokanavilla.
Diskografia
250px|thumb|Vjerka Serdjutška esittämässä kappaletta [[Dancing Lasha Tumbai.]]
Joulun kanssas jaan
Kappale julkaistiin singlenä 1. joulukuuta 2017 ja soitettiin livenä ensimmäistä kertaa seuraavana päivänä yhtyeen Hulluuden highway -areenakiertueen päätöskeikalla Helsingin Hartwall Arenalla. Sen musiikkivideo julkaistiin 8. joulukuuta 2017. Videon on ohjannut, kuvannut ja leikannut Herra Ylppö.
Tekijänoikeusjärjestö Gramexin selvityksen mukaan ”Joulun kanssas jaan” oli vuonna 2018 Suomen yksityisten radioiden neljänneksi soitetuin joululaulu ja soitetuin suomalainen joululaulu. Sitä oli soitettu radioissa 555 kertaa mittausaikana. Kappaleen paras sijoitus Suomen virallisella singlelistalla on ensimmäinen sija vuoden 2022 ensimmäisellä listalla. Radiolistalla se on saavuttanut toisen sijan joulun aikaan sekä vuonna 2019 että vuonna 2020.
Jens Nowotny
thumb|Jens Nowotny Jens Nowotny (s. 11. tammikuuta 1974 Malsch, Länsi-Saksa) on entinen saksalainen jalkapalloilija, joka pelasi Saksan Bundesliigassa Bayer 04 Leverkusenissa.
Nowotnyn ensimmäinen ammattilaisseura oli Karlsruher SC, joka pelasi 2. Bundesliigaa. Vuosina 1991–1996 hän pelasi seurassa 103 ottelua, joissa teki seitsemän maalia. Tämän jälkeen kävi kutsu Bayer Leverkuseniin, jossa hän teki 231 ottelussa neljä maalia. Nowotny lopetti uransa alkuvuodesta 2007.
Ensimmäisen maaottelunsa Nowotny pelasi vuonna 1997 Ukrainaa vastaan. Loukkaantumisten takia hän ei pelannut vuoden 1998 eikä vuoden 2002 MM-kilpailuissa. Vuoden 2006 MM-kotikisoihin Nowotny valittiin, vaikka hänen viimeaikaiset esityksensä olivatkin olleet keskikertaisia. Onkin sanottu, että hänet valittiin joukkueeseen kokemuksensa johdosta, koska Saksan maajoukkueessa on mukana paljon nuoria pelaajia. Hän pelasi maajoukkueessa yhteensä 48 ottelua tehden yhden maalin.
Derek Morris
Derek Morris (s. 24. elokuuta 1978 Edmonton, Alberta, Kanada) on kanadalainen entinen jääkiekkoilija ja maailmanmestari.
Seurajoukkueissa
Morris siirtyi WHL-juniorisarjan Regina Patsiin kaudeksi 1995–1996. Hän pelasi Reginassa kaksi kautta. Vuonna 1996 Calgary Flames varasi Morrisin NHL:ään. Morris pelasi ensimmäiset ammattilaisottelunsa WHL-kauden 1996–1997 jälkeen, kun hän pelasi loppukauden Calgaryn farmijoukkueessa AHL:n Saint John Flamesissa.
Kaudella 1997–1998 Morris pelasi tulokaskautensa NHL:ssä ja vakiinnutti heti paikkansa Calgaryn puolustuksessa. Hän teki kauden aikana 29 pistettä ja hänet valittiin tulokkaiden tähdistökentälliseen kauden päätteeksi. Morris oli Calgaryn johtavia puolustajia seuraavien kausien ajan. Morris joutui sopimuserimielisyyksiin Calgaryn kanssa kauden 1999–2000 jälkeen. Hän teki kolmen vuoden jatkosopimuksen Calgaryn kanssa vasta joulukuussa 2000 kauden 2000–2001 jo alettua. Calgary lähetti Morrisin sopimuksen jälkeen Saint Johniin lyhyelle kuntotuskomennukselle. Hän pelasi lopulta kolme ottelua Saint Johnissa ja loppukauden aikana 51 ottelua Calgaryssä.
Calgaryssä Morris pelasi yhteensä viisi kautta. Lokakuussa 2002 hän siirtyi merkittävässä kaupassa Colorado Avalancheen Dean McAmmondin ja Jeff Shantzin kanssa. Calgary sai Coloradolta tähtisentti Chris Druryn ja Stéphane Yellen. Ensimmäinen Colorado-kausi oli Morrisilta loistava, sillä hän pelasi tehokkaasti ja teki piste-ennätyksensä, 11+37. Seuraava kausi oli kuitenkin Morrisille vaikea, eikä hän pelannut enää yhtä varmasti. Colorado kauppasi hänet lopulta siirtoajan viimeisenä päivänä Keith Ballardin kanssa Phoenix Coyotesiin, josta Colorado sai Chris Grattonin, Ossi Väänäsen ja toisen kierroksen varausoikeuden.
Kaudella 2005–2006 Morris kärsi nilkkavammasta ja oli kaksi kuukautta sivussa peleistä vuoden 2006 alussa. Hän teki kuitenkin Phoenixin kanssa kolmen vuoden jatkosopimuksen maaliskuussa 2006. Phoenixissa Morris pelasi kauteen 2008–2009. Hänet kaupattiin siirtoajan lopulla New York Rangersiin vaihdossa Dmitri Kalininiin, Petr Průchaan ja Nigel Dawesiin. Morris teki 25. heinäkuuta 2009 yksivuotisen sopimuksen Boston Bruinsin kanssa. Hän ei pelannut koko kautta 2009–2010 Bostonissa, vaan hänet kaupattiin takaisin Phoenixiin maaliskuussa 2010 vaihdossa neljännen kierroksen varausoikeuteen vuoden 2011 varaustilaisuudessa.
Maajoukkueessa
Morris edusti ensimmäisen kerran Kanadaa arvoturnauksessa Norjassa 1999. Toisen kerran Morris pelasi MM-tasolla Saksassa 2001. Morris oli mukana myös MM-kilpailuissa 2004, jolloin Kanada voitti kultaa. Morris teki yhdeksessä ottelussa tehot 0+5.
Porvarinsaari
Porvarinsaari on alue Vaasassa. Porvarinsaari on Sundomin sillan kupeessa Sataman pienalueella. Siellä sijaitsee muun muassa useiden öljy-yhtiöiden terminaalit sekä polttonesteiden varastosäiliöt. Porvarinsaaressa on myös Kutterinsatama sekä valtion venelaitureita ja joitain yrityksiä. Porvarinsaaren sillan kuve on suosittu onkimis- ja virvelöintipaikka.
Kerberos (lehti)
Kerberos oli neljä kertaa vuodessa ilmestynyt helsinkiläinen kulttuurilehti. Sen päätoimittaja oli runoilija Timo Hännikäinen. Kerberosta julkaisi Savukeidas Kustannus. Lehti lopetti toimintansa vuonna 2014.
Alppihiihdon maailmancup 2011–2012
Alppihiihdon maailmancup 2011–2012 oli historian 46. alppihiihdon maailmancup -kausi. Kausi alkoi Itävallan Söldenissä 22. lokakuuta 2011 ja päättyi Itävallan Schladmingissa 18. maaliskuuta 2012. Miehillä oli yhteensä 45 osakilpailua ja naisilla 40. Kauden aikana oli tarkoitus laskea kaksi pujottelun kaupunkikilpailua, toinen Münchenissä ja toinen Moskovassa, mutta Münchenin kilpailu jouduttiin perumaan lämpimään sään vuoksi. Lisäksi kalenterissa oli Schladmingissa järjestettävä joukkuekilpailu.
Torus
Torus on geometriassa pyörähdyspinta, joka syntyy ympyrän pyörähtäessä kolmiulotteisessa avaruudessa ympyrän kanssa samassa tasossa olevan akselin ympäri. Jos pyörähdysakseli ei leikkaa eikä kosketa ympyrää, torus on renkaan muotoinen. Suunnilleen tämänlaisen toruksen muotoisia pintoja ovat esimerkiksi autojen ja polkupyörien renkaat, varsinkin niiden sisäkumit, sekä pelastusrenkaat. Nimitystä torus käytetään joskus myös tämänmuotoisen pinnan rajoittamasta kappaleesta, toroidista. Suunnilleen toroidin muotoisia kappaleita ovat tyypillisesti esimerkiksi sormukset sekä myös munkkirinkilät eli donitsit.
Topologiassa torus on mikä tahansa pinta, joka on homeomorfinen kahden ympyrän karteesisen tulon S1 × S1 kanssa, kun tämä varustetaan tulotopologialla. Se on kompakti kaksiulotteinen monisto, jonka genus on 1. Topologinen torus voidaan muodostaa taivuttamalla pitkä ja kapea suorakulmio lieriöksi, liimaamalla sen vastakkaiset sivut yhteen ja sen jälkeen vielä taivuttamalla näin saatu lieriö pituussuunnassa ympyrän muotoon ja liimaamalla sen vastakkaiset päät yhteen. Matemaattisesti symmetrisempi toruksen topologisen määritelmän toteuttava pinta on kuitenkin Cliffordin torus, joka kahden ympyrän karteesisena tulona saatava pinta. Sellaisenaan sitä ei tosin ei voida toteuttaa kolmiulotteisessa avaruudessa, mutta se voidaan kyllä upottaa neliulotteiseen avaruuteen.
Torus geometriassa
thumb|right|Torus on kahden ympyrän tulo, joista vain toinen on merkitty tähän kuvioon. Punainen ympyrä pyörähtää akselin ympäri, jota tähän ei ole merkitty. R on violetin ja r punaisen ympyrän säde.
Torus voidaan määritellä parametrimuodossa seuraavasti:
missä
Sädettä R sanotaan toruksen "suureksi säteeksi" ja sädettä r sen "pieneksi säteeksi". Suhdetta R/r sanotaan aspektisuhteeksi. Tavallisella donitsilla aspektisuhde on yleensä arvojen 2 ja 3 välillä.
Karteesisissa koordinaateissa torusta, joka on säteittäissymmetrinen z-akselin suhteen, esittää yhtälö
toisin sanoen sen muodostavat yhtälön f(x, y, z) = 0 ratkaisut, kun
Tämä voidaan esittää yhtäpitävästi myös neljännen asteen yhtälöllä, joissa ei ole neliöjuuria:
Näin muodostettu torus ei kuitenkaan aina ole renkaan muotoinen, vaan sen muoto riippuu siitä, kumpi säteistä R ja r on suurempi:
Toruksen pinta-alalle ja toroidin tilavuudelle voidaan Pappuksen–Guldinin lauseen nojalla johtaa lausekkeet:
Nämä kaavat voidaan kirjoittaa myös käytännöllisiin, toruksesta suoraan mitattavissa oleviin suureisiin perustuviin muotoihin:
missä on poikkileikkauksen ympärysmitta, poikkileikkauksen halkaisija ja toruksen (suurin) ympärysmitta.
Pinta-ala ja tilavuus ovat siis yhtä suuret kuin sellaisen lieriön, jonka pituus on 2πR ja pohjapinnan säde r. Sellainen lieriö voitaisiin saada leikkaamalla putki ja vetämällä se suoraksi. Putken keskikohdan sisäpuolella oleva osa toruksen pinta-alasta ja tilavuudesta on pienempi kuin lieriöllä, mutta ulkopuolella oleva osa juuri sen verran suurempi, että nämä erotukset täsmälleen kumoavat toisensa.
Jos taas toruksen uloimman pinnan sädettä merkitään p:llä ja sisimmän pinnan sädettä q:llä (niin että ja ), toruksen pinta-ala ja toroidin tilavuus on:
Koordinaatit toruspinnalla
thumb|Torus, johon on merkitty poloidinen suunta θ (punainen nuoli) ja toroidinen suunta ζ tai φ (sininen nuoli).
Koska torus on kahden ympyrän tulo, sen pinnalla olevan pisteen sijainti voidaan ilmoittaa eräänlaisella muunnetulla versiolla pallokoordinaateista.
Tavanomaisissa pallokoordinaateissa pisteen sijainti voidaan ilmaistaa kolmella luvulla: R eli etäisyys origosta sekä kulmat θ ja φ, jotka määritellään valittujen pisteen avulla samaan tapaan kuin maan pinnalla leveys- ja pituusasteet on määritelty napojen Greenwichin avulla.
Näitä termejä on ensin käytetty maan magneettikentän yhteyessä, jolloin "poloidinen" merkitsi "suuntaa kohti napoja". Nykyisin niitä käytetään varsinkin fuusioreaktoreihin suunniteltujen voimakkaiden magneettien yhteydessä, joilla vetyplasma saataisiin pidetyksi paikoillaan.
Torus topologiassa
Topologiassa torus on suljettu pinta, jonka määritellään kahden ympyrän karteesisena tulona varustettuna tulotopologialla:S1 × S1. Sen voidaan ajatella sijaitsevan kompleksisessa koordinaattiavaruudessa, ja se on \sqrt{2}-säteisen 3-pallon S3 osajoukko.
Topologisesti torukseksi voidaan kuitenkin käsittää yhtä hyvin myös mikä tahansa pinta, joka on homeomorfinen näin määritellyn toruksen kanssa. Edellisessä osiossa käsitellyistä geometrisista toruksista vain rengasmainen torus on torus myös tässä topologisessa mielessä. Cliffordin torus voidaan kuvata homeomorfisesti tällaiselle geometriselle torukselle esimerkiksi projisoimalla se stereografisesti :een S³:n käsin.
thumb|right|240px|Kahvikupin jatkuva muuntaminen munkkirinkiläksi (torukseksi), jonka kanssa se on [[homeomorfismi|homeomorfinen.]] Toisaalta topologinen torus voi olla geometriselta muodoltaan mutkikkaampikin: esimerkiksi myös tavallisen (korvallisen) kahvikupin pinta on homeomorfinen tavallisen toruksen kanssa, mikä on antanut aiheen määritellä topologi leikillisesti "henkilöksi, joka ei näe eroa munkkirinkilän ja kahvikupin välillä".
Torus voidaan myös kuvailla karteesisen tason tekijäavaruutena, kun tehdään seuraavat samastukset:
tai yhtäpitävästi yksikköneliön tekijäavaruutena, kun vastakkaiset sivut yhdistetään, mitä voidaan kuvata perusmonikulmiolla ABA−1B−1.
Algebrallisesa topologiassa ympyrän perusryhmä on isomorfinen kokonaislukujen ryhmän \mathbb{Z} kanssa. Tästä seuraa, että toruksen perusryhmä on ympyrän perusryhmän suora tulo itsensä kanssa:
Intuitiivisesti tämä merkitsee sitä, että suljettu silmukka, joka kiertää ensin toruksen keskellä olevan "reiän" ympäri (toroidisessa suunnassa, esimerkiksi sitä kiertävää ympyrää myöten, joka muodostaa toruspinnan "leveyspiirin") ja sitten toruksen renkaan ympäri (poloidisessa suunnassa, esimerkiksi sellaista ympyrää myöten, joka muodostaa toruksen "pituuspiirin"), voidaan jatkuvalla muunnoksella muuntaa silmukaksi, joka kiertää ensin renkaan ja sitten reiän. Niinpä puhtaasti leveyssuuntaiset ja puhtaasti pituussuuntaiset polut kommutoivat.
thumb|Puhkaistun toruksen kääntäminen nurinpäin, sisäpuoli ulospäin. Tällöin renkaan pintaan merkityt poikittaiset juovat muuttuvat pitkittäisiksi tai päinvastoin.
Jos torukseen puhkaistaan reikä eli siitä poistetaan yksi piste (tai pieni alue), jäljelle jäävä pinta voidaan jatkuvalla muunnoksella kääntää nurinpäin, sisäpuoli ulospäin, mutta sen pituussuuntaiset ympyrät muuttuvat leveyssuuntaisiksi ja päinvastoin. Tämä vastaa sitä, miten torus voidaan muodostaa lieriöstä kahdella eri tavalla: joko ulkopuolitse kuten yhdistämällä puutarhaletkun molemmat päät tai sisäpuolitse kuten käärimällä rikkinäinen sukka, josta varpaat pistävät esiin. Kun lisäksi lieriö voidaan muodostaa suorakulmiosta liimaamalla sen kaksi vastakkaista sivua yhteen, voidaan tämä tehdä kahdella tavalla liimaamalla joko vaaka- tai pystysuorat sivut, jolloin riippuen siitä, kummat sivut liimataan toisiinsa, alkuperäiseen suorakulmioon mahdollisesti merkityt raidat tulevat joko pitkittäisiksi tai poikittaisiksi, lieriön ympäri kierretyiksi, riippuen siitä, kummalla tavalla tehdään.
Toruksen ensimmäinen homologiaryhmä on isomorfinen sen perusryhmän kanssa. Tämä seuraa Hurewiczin lauseesta, koska toruksen perusryhmä on Abelin ryhmä.
Toroidiset monitahokkaat
thumb|Toroidinen monitahokas, jolla on 6 × 4 = 24 nelikulmaista tahkoa, 48 särmää ja 24 kärkeä. Monitahokkaita, jotka topologisesti ovat toruksen kaltaisia, sanotaan toroidisiksi monitahokkaiksi. Niiden Eulerin karakteristika on missä V on monitahokkaan kärkien, E särmien ja F tahkojen lukumäärä.
Vastaavasti monitahokkailla, joissa on useampia "reikiä", Eulerin karakteristika on missä N on reikien lukumäärä.
Toruksen väritys
480px|thumb|center|Tässä kaaviossa toruspinta on jaettu seitsemään alueeseen, joista jokainen rajoittuu suoraan jokaiseen muuhun. Siksi sen värittämiseen tarvitaan seitsemän väriä.
Jos toruspinta jaetaan alueisiin ja ne halutaan värittää siten, että mitkään kaksi toisiinsa rajoittuvaa aluetta eivät tule samanvärisiksi, tämä käy aina päinsä niin, että ei tarvita enempää kuin seitsemän väriä. Toisin kuin tasolla, neljä väriä ei siis aina riitä. Tämä torusta koskeva tulos oli todistettu topologisesti jo kauan ennen kuin Kenneth Appel ja Wolfgang Haken vuonna 1976 todistivat tietokoneen avulla tasoalueita koskevan vastaavanlaisen neljän värin lauseen.
Linda Thorson
Linda Thorson (o.s. Robinson, s. 18. kesäkuuta 1947 Toronto) on kanadalainen näyttelijä. Thorson tunnetaan brittiläisestä Herrasmiesagentti (The Avengers) -sarjasta, jossa hänellä oli vakituinen osa 1960-luvun lopulla. Myöhemmällä urallaan hän on esiintynyt muun muassa Star Trek – uusi sukupolvi -sarjan jaksossa vuonna 1993, One Life to Live -sarjassa ja Kuoleman selli -elokuvassa vuonna 2002. Thorson esitti vuosina 2006–2007 Rosemary Sinclairia Emmerdalessa; hän teki viimeisen esiintymisensä sarjassa 13. syyskuuta 2007. Vuoden 2008 aikana Emmerdalesta lähdön jälkeen Thorson esiintyi useissa musikaaleissa Britanniassa. Hän teki yhden jakson myös Tohtoreihin.
Thorson opiskeli Royal Academy of Dramatic Artsissa. Hän asuu New Yorkissa ja on ollut 20. marraskuuta 2005 alkaen naimisissa Gavin Mitchellin kanssa. Hänellä on Trevor-niminen poika aiemmasta avioliitosta. Trevorin kummisetä on Frank Sinatra. Thorson ja Sinatra tapasivat Lindan silloisen poikaystävän kautta.
Flo Hyman
Valmistuttuaan Morningside High Schoolista Flo Hyman opiskeli Houstonin yliopistossa. Ura kilpaurheilussa vei kuitenkin voiton, eikä hän koskaan saattanut yliopisto-opintojaan päätökseen.
Hyman voitti joukkueensa kanssa naisten lentopallon hopeaa vuoden 1984 kesäolympialaisissa Los Angelesissa. Hänellä oli vuonna 1985 rooli elokuvassa Order of the Black Eagle.
Hyman kuoli Japanissa, johon hän oli muuttanut olympialaisten jälkeen. Hänen oli ollut tarkoitus palata Yhdysvaltoihin kesällä 1986, mutta kuolema tuli yllättäen 24. tammikuuta. Alun perin syyksi uutisoitiin sydänkohtaus, mutta ruumiinavauksessa hänellä havaittiin Marfanin oireyhtymä, joka oli aiheuttanut aortan repeämän.
Hyman kelpuutettiin vuonna 1988 postuumisti Volleyball Hall of Fameen.
Valkoinen linna (Monmoutshire)
Valkoinen linna on normannien Englannin valloituksen jälkeen perustama linna Monmouthshiressa, Walesissa. Suuren walesilaiskapinan seurauksena kuningas Tapani muodosti "Kolmen linnan" lordikunnan, joka puolusti aluetta satojen vuosien ajan.
Ensimmäiset rakennelmat ovat olleet maa-ainesta ja puuta. Kuningas Juhana Maaton lahjoitti Grosmontin, Skenfrithin ja Valkoisen linnan Hubert de Burghille, joka jäi sotavangiksi Ranskassa. Palattuaan vankeudesta hän linnan takaisin pitkän omistajuuskiistan päätteeksi. 1260-luvun jälkeen linnaa laajennettiin walesilaisuhan vuoksi. Tällöin lisättiin kehämuuriin pyöreät tornit, korvattiin vanha sydänlinna sisemmällä porttihuoneella ja ulkopiha suljettiin uudella kehämuurilla, johon kuuluivat valtavat kulmatornit ja uusi portti.
Edvard I:n Walesin valloitus teki linnasta strategisesti vähempiarvoisen ja 1500-luvulla se oli jo huonossa kunnossa.
Thaimaan provinssit
thumb|Thaimaan provinssikartta
Thaimaa on jaettu 75 provinssiin (, changwat), jotka on ryhmitelty viiteen maantieteelliseen ryhmään. Toisinaan itäinen ja keskinen ryhmä lasketaan yhdeksi.
Provinssien lisäksi on kaksi erityishallintoaluetta: Bangkokin ja Thonburin muodostama Krungthep Mahanakhon ja Chonburiin kuuluva Pattaya. Bangkok on hallinnollisesti provinssin veroinen yksikkö, "76. provinssi", jota ei virallisesti kuitenkaan lueta provinssien lukuun. Suurin pinta-ala on Nakhon Ratchasiman provinssilla, pienin Samut Songkhramin provinssilla. Mae Hong Son-provinssilla on pienin väestötiheys ja Ranongin provinssilla pienin asukasmäärä (vuoden 2000 laskennan perusteella).
Kutakin provinssia hallinnoi sisäministerin valitsema kuvernööri. Vain Bangkokissa kuvernööri valitaan vaalein. Provinssin pääkaupunki on myös yleensä provinssin suurin kaupunki, paitsi Songkhlassa. Provinssit on nimetty maakuntapääkaupunkinsa mukaan, mutta erotuksena kaupungin nimen edessä käytetään määrettä mueang.
Provinssit jakautuvat 796 piiriin (amphoe, อำเภอ) ja 80 pienempään piirin (king amphoe, กิ่งอำเภอ). Bangkokin 50 aluetta kutsutaan nimellä khet (เขต), mutta jopa virallisissa dokumenteissa niistä saatetaan käyttää erheellisesti nimitystä amphoe. Alueiden lukumäärä provinsseittain vaihtelee kolmesta pienimmissä provinsseissa viiteenkymmeneen Bangkokissa. Jaottelun lisätasoja ovat tambon (kunta) ja muban (kylä).
Ennen vuotta 1892
Monet provinssit olivat aiemmin puoli-itsenäisiä heimokuntia tai kuningaskuntia, jotka muodostivat Ayutthayan kuningaskunnan. Kuten nykyään, provinssit muodostettiin pääkaupungin ympärille (Mueang) ja sisälsivät ympäröivät kylät ja satelliittikaupungit. Provinsseja hallitsi joko kuninkaan asettama kuvernööri tai paikallinen määräävä perhe. Määräävät perheet olivat vanhojen paikallisten kuninkaiden jälkeläisia ja alueiden ruhtinaita, joille "keskuskuningas" antoi luvan hallita provinssiaan. Kuninkaalla ei ollut muita todellisia vaihtoehtoja kuin valita joku paikallisesta ylimystöstä tai taloudellisesti vahva mies, koska hallinto olisi ollut mahdotonta paikallisia voimaryhmiä vastaan. Kuningas ei maksanut kuvernööreille, jotka rahoittivat itse toimensa ja hallintonsa itse määräämillään veroilla. Joka provinssia vaadittiin lähettämään vuosittainen summa Bangkokiin.
Provinssit oli jaettu neljään eri luokkaan. Neljännen luokan provinssit sijaitsivat lähellä pääkaupunkia, kolmannen luokan provinssit oli muodostettu äskettäin jakamalla ne muista provinsseista. Ensimmäisen luokan provinssit olivat rajaprovinsseja, toisen luokan sellaisia, joilla oli aikanaan ollut oma kuninkaallinen sukunsa. Lisäksi verovelvolliset valtiot kuten Lannathain ruhtinaskunnat, Laosin Vientiane- ja Luang Prabang-kuningaskunnat, Kamputsea tai Malesian sulttaanikunta Kedah kuuluivat myös maahan, mutta niillä oli provinsseja suurempi autonomia. Tässä Mandala-järjestelmässä puoli-itsenäiset valtiot olivat joskus useamman kuin yhden valtion hallinnassa.
Uusia provinsseja luotiin, kun jonkin alueen väestö kasvoi hallinnon kykyjen yli, mutta joskus myös poliittisista syistä. Jos kuvernööristä tuli liian voimakas jollain alueella, satelliittikaupungit saattoivat saada provinssin statuksen, kuten esimerkiksi Maha Sarakham.
Provinssihallinnon uudistukset alkoivat 1870-luvulla Ison-Britannian ja Ranskan harjoittaman kolonialismin paineen vuoksi. Erityisesti raja-alueille lähetettiin komissaareja voimistamaan keskushallinnon valtaa.
Hallinnollinen uudistus vuonna 1892
1800-luvun lopussa kuningas Chulalongkorn uudisti keskushallintoa perusteellisesti. Vuonna 1892 ministeriö, jolla aiemmin oli monia päällekkäisiä vastuita, järjestettiin selkeiden osa-alueiden mukaan länsimaiden esikuvan mukaisesti. Prinssi Damrong Rajanubhabista tuli pohjoisen ministeriön (mahatthai) ministeri, alun perin vastaten pohjoisen hallinnosta. Kun etelän ministeriö (kalahom) lakkautettiin 1894, prinssi Damrong:sta tuli sisäministeri, jonka vastuualue oli koko maan provinssihallinto.
Vuonna 1893 silloiset joissakin maan osissa olleet komissaarit nimettiin ylitarkastuskomissaareiksi (khaluang thesaphiban), ja heidän vastuualueensa nimeksi tuli monthon. Stategisesti tärkeiden alueiden monthonit luotiin ensin muiden vähemmän tärkeiden alueiden säilyttäen itsenäisyytensä hieman pitempään. Useiden pienien provinssien statusta laskettiin piireiksi amphoe tai jopa kunnaksi tambon, ja samalla ne liitettiin naapuriprovinsseihin. Joskus syy oli hallinnollinen, joskus taas tarkoituksena oli syrjäyttää yhteistyökyvytön kuvernööri.
Joillain alueilla puhkesi kapinoita uutta hallintosysteemiä vastaan usein paikallisten ylimystöjen organisoimina heidän pelätessään menettävän valtaansa. Huomattavin oli "pyhän miehen kapina" vuonna 1902 Isan-provinssissa. Siitä huolimatta, että kapina oli aluksi messiaaninen tuomiopäivän julistus, myös hallinnon edustajia vastaan hyökättiin koillisessa. Kapinalliset jopa polttivat Khemaratin kaupungin. Kapina kukistui muutamassa kuukaudessa.
Vuoden 1916 jälkeen sana changwat yleistyi tarkoittamaan provinsseja, osittain erottamaan ne provinssin pääkaupungista (mueang tai amphoe mueang), mutta myös painottamaan provinssien uutta hallinnollista rakennetta.
Kun prinssi Damrong erosi vuonna 1915, koko maa jaettiin 19 monthoniksi (mukaan lukien Bangkokin ympärysalue, joka oli eri ministeriön alaisuudessa vuoteen 1922 asti), joihin kuului 72 provinssia.
Joulukuussa 1915 kuningas Vajiravudh ilmoitti alueiden (phak) perustamisesta, joita kutakin hallitsi varakreivi (upparat), ja jotka käsittivät useita monthoneita. Vuoteen 1922 mennessä neljä aluetta oli muodostettu, 1925 ne kuitenkin taas hajotettiin. Samaan aikaan useat monthonit yhdistettiin tarkoituksena vähentää kustannuksia ja yksinkertaistaa hallintoa.
Vuoden 1932 jälkeen
Monthonit hajotettiin viimein, kun Thaimaan absoluuttinen monarkia vaihtui perustuslailliseksi monarkiaksi 1932. Provinsseista tuli jälleen ylätason hallinnollisia yksikköjä. 1900-luvun puolivälin jälkeen luotiin muutamia uusia provinsseja jakamalla isoja provinsseja osiin. Nuorimmat provinssit ovat Srakaeo, Nong Bua Lam Phu ja Amnat Charoen, jotka muodostettiin 1993.
Carlos Baena
Carlos Baena (s. Kanariansaaret, Espanja) on espanjalainen animaattori. Hän oli Annie-palkinnon ehdokkaana vuonna 2007 elokuvasta Autot.
Ponte Sant’Angelo
Historia
Silta rakennettiin vuonna 134 arkkitehti Demetrianuksen suunnitelman mukaan osaksi Hadrianuksen mausoleumia, nykyistä Castel Sant’Angelon linnoitusta.
Keskiajalla Ponte Sant’Angelo tunnettiin nimellä Pons S. Petri, ja se oli kaupungin neljästä toimivasta sillasta ainoa, joka johti Vatikaaniin ja Pietarinkirkkoon. Reitti oli Pyhän Pietarin haudalle matkustavien pyhiinvaeltajien suosima. Vuonna 1450 sillalla tapahtui tuhoisa onnettomuus, kun ihmiset tungeksivat sillalla ja sen kaide sortui. Toistasataa ihmistä sai surmansa.
Vuonna 1527 Klemens VII pystytti sillalle Pyhän Pietarin ja Paavalin patsaat, ja 1669–1671 Klemens IX lisäsi enkeliveistokset, joiden tekoon osallistui Gian Lorenzo Bernini.
Alun perin sillassa oli viisi pientä sivuholvia ja kolme suurta keskikaarta, ja sillan ajorata vietti päistään 15 astetta kohti rantapengertä. 1892 Tiberin pengertämistöiden yhteydessä sillan kolme läntisintä ja kaksi itäisintä holvikaarta yhdistettiin ja rakennettiin uudelleen keskimmäisten kaarten mukaisiksi. Nykyään silta on ainoastaan jalankulkijoiden käytössä.