cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Seanan McGuire
Useita McGuiren teoksia on ollut Hugo-palkinnon ehdokkaana, ja eräänä vuonna hän oli samana vuonna Hugo-ehdokkaana viidellä kirjalla, joukossa salanimellä julkaistut teokset. Vuonna 2017 McGuiren pienoisromaani Every Heart a Doorway sai pienoisromaanien sarjassa Nebula-palkinnon, Hugo-palkinnon ja Locus-palkinnon.
Rypsiöljy
Rypsiöljy on rypsin (lat. Brassica rapa L., ennen Campestris) siemenistä puristettu öljy, jota käytetään teollisissa prosesseissa, elintarvikkeena ja rehujen ainesosana. Rypsiöljyä sisältäviä kylmäpuristettua rypsiä ja rypsipuristetta käytetään myös sellaisenaan karjan ruokinnassa. Rypsiöljypitoisella rehulla ruokittu sianliha on tavallista marmoroituneempaa eli sian lihakset ovat tavallista rasvoittuneempia.
Rypsiöljy kuuluu tärkeimpiin teollisuuden käyttämiin kasviöljyihin. Ravintokäyttöön tarkoitettu rypsiöljy on halpaa ja sillä on pitkä säilyvyysaika.
Noin 40 prosenttia rypsin rasvahappokoostumuksesta muodostuu luontaisesti terveydelle haitallisesta erukkahahaposta, mutta ravintokäyttöön jalostettujen rypsilajikkeiden rasvahapposisällöstä tyypillisesti alle puoli prosenttia on erukkahappoa.
Kansainvälinen CODEX-elintarvikestandardi käyttää englanninkielistä nimitystä rapeseed- tai canola oil sekä rypsi- että rapsiöljystä (latin. Brassica napus L). Rypsiöljyn tarkka englanninkielinen nimitys on turnip rapeseed oil tai turnip oil. Rapsia ei voida viljellä Pohjois-Suomessa.
Dorothy Fields
Dorothy Fields (15. heinäkuuta 1905 Allenhurst, New Jersey – 28. toukokuuta 1974 New York) oli yhdysvaltalainen sanoittaja ja teatterikäsikirjoittaja. Hän oli pitkän uransa aikana yksi aikansa suosituimmista naispuolisista lauluntekijöistä yhdysvaltalaisessa populaarimusiikissa. Hän kirjoitti lukuisia menestyskappaleita muun muassa Jimmy McHugh’n ja Jerome Kernin kanssa ja voitti uransa aikana yhden Oscar-palkinnon ja kaksi Tony-palkintoa. Hänet valittiin vuonna 1971 Songwriters Hall of Fameen.
Rypsiöljy
Historia
Ravintokäyttöön soveltuva rypsi jalostettiin alun perin perinteisesti risteyttämällä. Osa nykyisin viljeltävistä rypsilajikkeista on kuitenkin tuhohyönteisten takia geneettisesti muokattuja varsinkin Pohjois-Amerikan markkinoilla.
Dorothy Fields
Elämä ja ura
Fields syntyi vuonna 1905 Allenhurstissa, New Jerseyn osavaltiossa ja varttui New Yorkissa. Hänen isänsä Lew Fields oli puolanjuutalainen vaudeville-näyttelijä, josta tuli myöhemmin vaikutusvaltainen tuottaja teatterimaailmassa. Dorothy oli nuorena kiinnostunut näyttelemisestä, mutta isä ei hyväksynyt tyttären kiinnostusta teatteriin ja teki kaikkensa, jotta tämä ei pääsisi suuntautumaan teatterialalle.
Aleksanteri I
thumb|Aleksanteri I ratsailla [[Franz Krügerin maalaamassa muotokuvassa vuodelta 1837.]] thumb|100px|Aleksanteri I:n keisarillinen monogrammi. vasen|pienoiskuva|199x199px|Nuori suuriruhtinas Aleksandr Pavlovitš, Jean-Louis Voille 1792 vasen|pienoiskuva|236x236px|Nuori suuriruhtinas Aleksandr Pavlovitš, Vladimir Borovikovski 1800 Aleksanteri I (23. joulukuuta (J: 12. joulukuuta) 1777 Talvipalatsi, Pietari, Venäjän keisarikunta – 1. joulukuuta (J: 19. marraskuuta) 1825 Taganrog, Venäjän keisarikunta) oli Venäjän keisari, Suomen suuriruhtinas ja Puolanmaan kuningas.
Rypsiöljy
Historia
Rypsin viljely aloitettiin Suomessa 1940-luvulla. Rypsiöljyn teollinen tuotanto alkoi Raisiossa Oy Kasviöljyn tehtaalla vuoden 1952 lopussa. 1970- ja 1980-luvuilla viljelyyn tuli uusia rypsi- ja rapsilajikkeita.
Dorothy Fields
Elämä ja ura
Fields kirjoitti high schoolin jälkeen runoja ja opetti näyttämötaidetta ennen ryhtymistään sanoittajaksi. Hän kirjoitti ensimmäiset menestyskappaleensa säveltäjä Jimmy McHugh’n kanssa. Seitsemän vuoden yhteistyön aikana syntyivät muun muassa kappaleet ”I Can’t Give You Anything But Love” (1928), ”On the Sunny Side of the Street” (1930), ”Exactly Like You” (1930), ”Don’t Blame Me” (1933) sekä ”I’m in the Mood for Love” (1935).
Rypsiöljy
Historia
Perinteisellä kasvinjalostuksella vähennettiin ensin erukahappopitoisuutta ja sitten glukosinolaattipitoisuutta. Helsingin Herttoniemessä sijaitsevasta Öljynpuristamo Oy:stä tuli toinen merkittävä rypsiöljyn valmistaja 1980-luvulla. Tuotantoprosessit perustuivat öljyn erottamiseen siemenestä ensin puristamalla ja sen jälkeen uuttamalla loppu öljy heksaanilla. Vuonna 1993 Öljynpuristamo Oy:n toiminta siirtyi Kantvikiin Mildolan Oy tehtaalle, jossa otettiin käyttöön lämpöpuristukseen perustuva menetelmä. Raision öljynpuristamon toiminta päättyi vuonna 2014.
Aleksanteri I
Aleksanteri nousi keisariksi vuonna 1801 isänsä Paavali I:n murhan jälkeen. Hänet oli kasvatettu isoäitinsä Katariina II: n ohjeitten mukaisesti valistusajan hengessä, mutta hän oli myös taipuvainen romantismiin ja mystiikkaan, etenkin valtakautensa loppuvaiheissa. Aleksanterin valtakaudella Suomi liitettiin Venäjään 1809 ja hän oli ensimmäinen Venäjän hallitsija, joka toimi Suomen suuriruhtinaana. Aleksanterin johtamalla Venäjällä oli Napoleonin sotien lopulla merkittävä rooli Napoleonin kukistamisessa, ja Napoleonin sotien päätyttyä hän solmi liiton Itävallan ja Preussin kanssa. Myös Puola liitettiin Venäjään 1815. Aleksanteri korvasi Pietari Suuren perustamat kollegiot ministeriöillä ja perusti Venäjän valtakunnanneuvoston, mutta menetti kiinnostuksensa suurempiin hallintouudistuksiin.
Rypsiöljy
Valmistus
Suurin osa rypsiöljystä uutetaan kemiallisesti heksaanilla, minkä yhteydessä käytetään usein myös kuumennusta. Kyseinen kuumennus saattaa aiheuttaa transrasvojen muodostumista sekä hapettaa öljyn rasvahappoja ja tuhota sen alfalinoleenihappoja. Rypsiöljyn maun ja hajunpoistossa käytetään yli 200 celsiusasteen lämpötiloja ja alipainetta. Tämän aiheuttaa sen, että pieni osa öljyn linoli- ja alfalinoleenihaposta muuntuu rasvaksi.
Aleksanteri I
Suku ja koulutus, nuoruusvuodet
Suuriruhtinas Aleksandr Pavlovitš oli keisari Paavali I:n ja Sofia Dorotean (Maria Fjodorovna) vanhin lapsi ja Katariina Suuren ja Pietari III:n pojanpoika. Aleksandrin kasvatuksesta vastasi hänen isoäitinsä keisarinna Katariina II, joka oli ottanut pojan ja hänen nuoremman veljensä Konstantinin vanhemmiltaan jo sylilapsena ja he olivat hyvin läheiset, kun taas Katariinan välit poikaansa Paavaliin olivat etäiset ja jopa vihamieliset. Katariinan kerrotaan jopa suunnitelleen Aleksandrin nimeämistä seuraajakseen Paavalin sijasta.
Koulutus
Katariina II:n hovin ja sveitsiläisen opettajansa, journalisti Frédéric-César de La Harpen (1754–1838) vapaa-ajattelun ilmapiiristä hän siirtyi Jean-Jacques Rousseaun ihmiskunnan evankeliumin periaatteisiin. Sotilastaitojen opettajaltaan, kenttämarsalkka Nikolai Ivanovitš Saltykovilta hän omaksui Venäjän itsevaltiuden perinteet, kun taas hänen isänsä oli inspiroinut häntä intohimollaan sotilasparaateihin ja opettanut häntä yhdistämään teoreettisen rakkauden ihmiskuntaa kohtaan ihmisten halveksumiseen käytäntöön. Andrei Afanasjevitš Samborski, jonka keisarinna Katariina valitsi hänen uskonnolliseen opetukseensa, oli epätyypillinen, parraton ortodoksinen pappi. Samborski oli asunut pitkään Englannissa ja opetti Aleksandrille ja nuoremmalle veljelle Kontantinille englantia, mikä oli tuolloin hyvin harvinaista potentiaalisille venäläisille itsevaltiaille. Hänen opettajanaan vuosina 1784-1795 oli myös baltiansaksalainen diplomaatti, vapaaherra Andreas Eberhard von Budberg (1750–1812).
Ensimmäisen lastenhoitajansa rouva Gesslerin hoivissa suuriruhtinas oppi ensimmäisenä kielenään englantia. Varsinaisesti hän opiskeli ranskaksi, etenkin yleissivistäviä aineita, historiaa ja valtiotietoa, ja sotilaskasvatuksen kautta hän oppi venäjän ja saksan. Aleksanteri oli lapsena päivittäin isoäitinsä kanssa, joka itse kirjoitti pojanpoikiaan varten aapisen ja Venäjän historian oppikirjan. Sekä henkisesti että ruumiillisesti hyvin ja varhain kehittynyt Aleksanteri sai kuusivuotiaana veljensä kanssa opettajakseen kenraali Nikolai Saltykovin ja samaan aikaan ranskanopettajaksi sveitsiläisen, paroni Melchior Grimmin suositteleman Frédéric-César de La Harpen (1754–1838), josta pian tuli suuriruhtinaiden pääopettaja.
Aleksanteri kiintyi opettajaansa syvästi ja todisti usein myöhemminkin, että kaikki minkä hän osasi ja kaikki minkä arvoinen hän ehkä oli, oli La Harpen ansiota. La Harpen kasvatusohjelma keskittyi laajaan yleissivistykseen ja historian kautta opetettuun moraaliin ja valtio-oppiin roomalais-tasavaltalaisessa hengessä, mielivaltaa, yksinvaltaa ja maaorjuutta vastaan rehellisyyden ja oikeamielisyyden puolesta. Käytännössä tämä ohjelma suuntautui privilegio yhteiskuntaa ja siten etenkin aatelin erioikeuksia vastaan, ja näin ollen myös La Harpen myöhempi vaikutus tuli tärkeäksi.
Suhde isään ja isoäitiin
Aleksanteri joutui hankalaan tilanteeseen dominoivan isoäitinsä ja omien vanhempiensa välissä; vanhemmat saivat aluksi tavata poikiaan vain kerran viikossa. Myöhemmin Aleksanteri sai tasapainoilla Pietarissa asuvan isoäitinsä ja Hatsinan palatsissa oleskelevan kruununperillis-suuriruhtinasparin vastakkaisten mielipiteiden välillä; tämän on arveltu vaikuttaneen kielteisesti hänen luonteeseensa, vaikka se tietysti myös opetti häntä. Ikätoveriensa kanssa hän tuli hyvin toimeen fyysisen ja henkisen kehityksen jatkuessa harvinaisen suotuisasti. "Minä ennustan, että hänellä tulee olemaan yksi suuri vaara, nimittäin naiset, he tulevat ahdistamaan häntä, sillä hänellä on ulkonäkö, joka saa kaikkiin liikettä", keisarinna Katariina kirjoitti 12-13-vuotiaasta Aleksandrista.
Aleksandr alkoi tuntea enemmän myötätuntoa isäänsä kohtaan, ja näki vierailun isänsä tiluksilla Hatsinan palatsissa helpotuksena keisarinna Katriinan loisteliaalle hoville. He käyttivät yksinkertaisia ​​preussilaisia ​​armeijan univormuja hovissa suosittujen räikeiden ranskalaisten vaatteiden sijaan, joita heidän piti käyttää Katariinan luona. Vierailut tsarevitsin luona eivät sujuneet ilman vaivaa. Paavali oletti vieraittensa suorittavan sotilasharjoituksia, joita hän tyrkytti myös pojilleen Aleksandrille ja Konstantinille. Hän sai usein raivokohtauksia, jos asiat eivät menneet hänen mielensä mukaisesti.
Katariinan kuolema marraskuussa 1796, ennen kuin hän ehti nimittää Aleksandrin seuraajakseen, toi hänen isänsä Paavalin valtaistuimelle. Aleksandr piti hänestä keisarina jopa vähemmän kuin isoäidistään. Hän kirjoitti, että Venäjästä oli tullut "hullujen leikkikalu" ja että "absoluuttinen valta häiritsee kaikkea". On todennäköistä, että kahden itsevaltaista valtaansa väärinkäyttävän hallitsijan toiminnan näkeminen teki hänestä yhden edistyksellisimmistä keisareista 1800- ja 1900-luvuilla. Muualla maassa Paavali oli laajalti epäsuosittu. Hän syytti vaimoaan keisarinna Maria Fjodorovnaa salaliitosta tullakseen itsevaltiaaksi keisarinnaksi ja kaapatakseen vallan itselleen, kuten hänen oma äitinsä teki hänen isälleen Pietari III:lle. Hän myös epäili Aleksandria salaliitosta itseään vastaan, vaikka poika oli kieltäytynyt kaappaamasta valtaa Paavalilta.
Katariina II:n kuoltua vuonna 1796 Paavali I:sta tuli keisari, mutta hän kuoli pian salaliiton uhrina vuonna 1801, jossa myös Aleksandr oli osallisena.
Freddie Jones
Frederick ”Freddie” Charles Jones (12. syyskuuta 1927 Stoke-on-Trent, Staffordshire – 9. heinäkuuta 2019 Bicester, Oxfordshire ) oli englantilainen näyttelijä. Suomessa hänet tunnetaan parhaiten Sandy Thomasin roolista draamasarjassa Emmerdale. Jones näytteli 1960-luvulta lähtien yli 150 televisiosarjassa ja elokuvassa.
Rypsiöljy
Valmistus
Rypsin siementen öljypitoisuus on noin 40 prosenttia ja valkuaispitoisuus noin 20 prosenttia. Rypsiöljyn puristuksessa hyödynnetään siemenen esilämmitystä, joka edesauttaa öljyn irtoamista kovasta siemenestä. Kylmäpuristettu öljy puristetaan pelkällä ruuvivoimalla ja sen tuottamalla kitkalämmöllä. Samoin kuin leivän ja kahvin paahtamisessa, siemenen esilämmityksessä muodostuu aromi- ja väriaineita. Tumma, voimakkaanmakuinen raakarypsiöljy puhdistetaan fysikaalisin tai kemiallisin menetelmin, jolloin sen maku miedontuu ja säilyvyys paranee, kun siitä poistetaan helposti hapettuvat vapaat rasvahapot. Suomessa on käytössä fysikaalinen puhdistusmenetelmä Mildola. Valkuaispitoinen siemenpuriste käytetään eläinten rehuksi.
Aleksanteri I
Nousu valtaan
Aleksandrista tuli keisari 23. maaliskuuta 1801 isänsä Paavali I:n kuoltua, ja hänet kruunattiin keisariksi Moskovassa Uspenskin katedraalissa 15. syyskuuta samana vuonna. Hänen keisarinnansa Elisabet Aleksejevna otti kruunun vastaan mieheltään seisallaan, eikä polvistuneena, mikä oli uutta. Aleksanteri katui osallisuuttaan isänsä kuolemaan koko loppuelämänsä, vaikkei suorasti osallistunutkaan murhaan. Omien sanojensa mukaan hän oli mukana isänsä vastaisessa salaliitossa, muttei ollut tietoinen aikeesta murhata keisari, vaan kuvitteli tulevansa sijais- tai kanssahallitsijaksi isänsä rinnalle.
Sodat ja suhteet ulkovaltoihin
pienoiskuva|[[Moskovan Kreml|Moskovan Kremlin Katedraaliaukio juhlavalaistuksessa Aleksanteri I:n kruunajaisten kunniaksi syyskuussa 1801, taustalla vas. kruunajaiskirkko Uspenskin katedraali]] Aleksanterin valtakaudella Napoleonin kasvava valta oli Euroopan maiden pääasiallisena huolenaiheena, ja Venäjä liittyi jälleen Britannian ja Itävallan rinnalle Napoleonia vastaan. Napoleon löi koalition Austerlitzin taistelussa 1805 ja voitti venäläiset uudelleen Friedlandin taistelussa 1807. Aleksanteri joutui taipumaan rauhaan, ja 1807 solmitulla Tilsitin sopimuksella hänestä tuli Napoleonin liittolainen. Pakottaakseen Ruotsin Britannian-vastaiseen saartoon hän valloitti Suomen Suomen sodassa 1809 ja hyökkäsi vielä 1812 osmanien valtakuntaa vastaan vallaten Bessarabian.
Venäjän–Ranskan-liitto alkoi rakoilla Napoleonin suhtautuessa epäluuloisesti Venäjän aikeisiin Bosporinsalmen ja Dardanellien suhteen, ja Aleksanteri epäili Napoleonin uudelleen perustaman puolalaisen Varsovan suuriruhtinaskunnan tarkoitusta. Mannermaasulkemus ei palvellut Venäjän taloudellisia eikä inhimillisiä etuja, ja Aleksanteri sanoutui irti siitä 1810. Kesäkuussa 1812 Napoleon hyökkäsi Venäjälle 600 000 miehen Grande Arméen kanssa. Joukot marssivat Moskovaan asti, mutteivät saavuttaneet ratkaisevaa voittoa. Perääntyessään armeijassa oli jäljellä enää 30 000 miestä.
Freddie Jones
Nuoruus
Jones syntyi Stoke-on-Trentissä vuonna 1927 Charles ja Ida Jonesille. Hän kävi oppikoulua Longtonissa. Jones teki ensimmäisen teatteriensiintymisensä Theatre Royalissa Hanleyssa toimiessaan partiopoikana. Koulut käytyään hän työskenteli ensin kodinkonemyymälässä Blythe Bridgessä ja sen jälkeen laboranttina kemikaalitehtaalla Tamworthissa kymmenen vuoden ajan.
Rypsiöljy
Koostumus
Rypsiöljy sisältää 34 prosenttia monityydyttymättömiä rasvahappoja, noin 60 prosenttia kertatyydyttymättömiä ja noin 6 prosenttia tyydyttyneitä rasvahappoja. Elintarvikkeena myytävä rypsiöljy saa sisältää lisäksi korkeintaan 2 prosenttia terveydelle haitallista erukkahappo-nimistä rasvahappoa.
Dorothy Fields
Elämä ja ura
Myöhemmin Fields sanoitti Jerome Kernin elokuvasävellyksiä. Kern ja Fields tekivät yhdessä muun muassa kappaleet ”I Won’t Dance”, ”A Fine Romance” sekä ”The Way You Look Tonight”, joista jälkimmäinen voitti vuonna 1937 parhaan laulun Oscar-palkinnon. Fields sanoitti elokuvamusiikkia myös Cole Porterin kanssa.
EMS-koodi
EMS-koodi (Easy Mind System) on FIFen (Fédération Internationale Féline) kehittämä kissarotujen yksinkertainen tunnistuskoodi, jossa kaikkien rotujen ominaisuudet ilmaistaan yhtenäisellä tavalla.
Freddie Jones
Ura
Jones sai näyttelijänkoulutuksensa Rose Bruford Collegessa Lontoossa. Ennen tätä hän oli esiintynyt repertuaariteattereissa Stoke-on-Trentin alueella. Hän teki ensiesiintymisensä ammattinäyttelijänä Royal Shakespeare Companyn (RSC) kanssa David Rudkinin näytelmässä Afore Night Come Arts Theatressa vuonna 1962. Jonesista tuli nopeasti yksi RSC:n omaperäisimmistä näyttelijöistä. 1960-luvulla hänet nähtiin muun muassa näytelmissä Windsorin iloiset rouvat ja Marat/Sade.
Dorothy Fields
Elämä ja ura
Fields kirjoitti myös käsikirjoituksia Broadway-näytelmiin veljensä Herbert Fieldsin kanssa. He käsikirjoittivat muun muassa Sigmund Rombergin näytelmän Up in Central Park (1945), Irving Berlinin Annie Get Your Gun (1946), Harold Arlenin A Tree Grows in Brooklyn (1951) sekä Arthur Schwartzin Excuse My Dust ja Texas Carnival.
Freddie Jones
Ura
Jones teki ensimmäisen televisioroolinsa Claudiuksen roolissa ITV:n draamasarjassa The Caesars vuonna 1968. Sen jälkeen hän näytteli muun muassa rehtoria televisiosarjassa Pennejä taivaasta vuonna 1978 sekä Sir George Uproar -nimistä haamua lastenohjelmassa The Ghost of Motley Hall vuosina 1976–1978. Kaksi vuotta myöhemmin hän teki menestyneimmän teatteriroolinsa Sirin roolissa Ronald Harwoodin näytelmässä Pukija-teatteriesityksessä manchesteriläisessä Royal Exchange Theatressa.
Dorothy Fields
Elämä ja ura
Albert Haguen säveltämä ja Fieldsin sanoittama ja käsikirjoittama musikaali Redhead (1959) voitti kuusi Tony-palkintoa, mukaan lukien parhaan musikaalin ja parhaan käsikirjoituksen palkinnot.
Fields kirjoitti 1960-luvulla musiikkia säveltäjä Cy Colemanin kanssa. Vuonna 1971 hänet valittiin ensimmäisenä naisena Songwriters Hall of Fameen. Fields kuoli New Yorkissa 28. toukokuuta 1974.
Freddie Jones
Ura
Vuonna 1980 Jones näytteli raakalaismaista Bytesiä David Lynchin elokuvassa Elefanttimies. Elefanttimiehen jälkeen hän esiintyi myös Lynchin elokuvissa Dyyni (1984) ja Villi sydän (1990) sekä lyhytelokuvassa Hotel Room (1993). Hän toimi myös Dallbenin äänenä Disneyn elokuvassa Hiidenpata vuonna 1985.
2000-luvulla Jones on vieraillut muun muassa televisiosarjoissa Herrasmiesliiga (2000), Casualty (2000, 2004), Kyläsairaala (2004) ja Midsomerin murhat (2004) sekä näytellyt elokuvissa Ladies in Lavender (2004) ja The Libertine (2004). Vuonna 2005 Jones aloitti papin isä Sandy Thomasin roolissa draamasarjassa Emmerdale. Hän näytteli sarjassa yli 90-vuotiaaksi saakka, jättäen sarjan vuonna 2018.
Yksityiselämä
Jones oli naimisissa Jennie Heslewoodin kanssa vuodesta 1965 kuolemaansa saakka. Heillä on kolme poikaa, joista yksi on näyttelijä Toby Jones.
Jones kuoli 91-vuotiaana sairastettuaan lyhyen aikaa 9. heinäkuuta 2019.
Rypsiöljy
Koostumus
Rypsiöljyssä on ravitsemuksellisesti optimaalisessa suhteessa omega-6- ja omega-3 -rasvahappoja. Lisäksi se sisältää E-vitamiinia, K-vitamiinia ja kasvisteroleja.
Aleksanteri I
Sodat ja suhteet ulkovaltoihin
Liittolaisten kanssa ranskalaiset ajettiin takaisin Pariisiin, ja Napoleon syöstiin vallasta. Liittolaisten voiton jälkeen Aleksanteri sai maineen Euroopan pelastajana, ja hänen osuutensa oli merkittävä vuonna 1815 pidetyssä Wienin kongressissa, jossa Euroopan rajat piirrettiin uudelleen.
Rypsiöljy
Koostumus
Rypsiöljyn rasvahappokoostumuksessa on kasvuympäristön, lajin (rypsi vai rapsi) ja lajikkeiden välistä luonnollista vaihtelua, mikä on huomioitu vaihteluvälinä CODEX-standardissa. Suomessa viljellyssä rypsissä (B. rapa) on enemmän monityydyttymättömiä rasvahappoja, erityisesti alfa-linoleenihappoa, kuin rapsissa (B. napus). Lisäksi pohjoiset kasvuolosuhteet lisäävät tyydyttymättömien rasvahappojen pitoisuuksia.
Aleksanteri I
Sodat ja suhteet ulkovaltoihin
Wienin kongressin jälkeen Aleksanteri perusti Pyhän allianssin Itävallan ja Preussin kanssa, joiden johtajien kanssa hän julisti ylläpitävänsä kristillisiä arvoja Euroopassa. Allianssin takaisi Aleksanterin mukaan monarkkien kristillinen ja veljellinen yhteiselo. Samalla maat turvasivat selustansa Ranskan suuresta vallankumouksesta lähtöisin olevia huolestuttavia yksinvaltaa vastustavia ja vapautta vaativia arvoja vastaan. Liitosta tuli neliliitto Britannian myötä ja viisiliitto Ranskan liittyessä siihen 1818.
Aleksanterin perustelut hankkeelle herättivät kummastusta ja jopa pilkkaa. Niitä pidettiin mystiikkaan perustuvana hölynpölynä. Britannian lähettiläs Castlereagh jopa tiedotti hallitukselleen epäilevänsä tsaarin henkistä terveyttä. Osin tämän vuoksi Britannia pysyi paljolti syrjässä toiminnasta, mutta mannermaiset jäsenet kukistivat menestyksekkäästi perustuslaillisten kapinat Italiassa 1821 ja Espanjassa 1823.
Venäjä jatkoi laajenemistaan länteen. Wienin kongressi perusti uudelleen Puolan kuningaskunnan, jolle Aleksanteri myönsi perustuslain. Hänestä tuli Venäjän itsevaltaisen keisarin ja Suomen suuriruhtinaan (1809) aseman lisäksi myös Puolan perustuslaillinen monarkki. Aleksanteri oli järjestänyt Suomessa Porvoon valtiopäivät vuonna 1809. Vuonna 1813 Venäjä valloitti Bakun Kaukasiassa Persialta, ja Alaskakin oli jo tiukasti keisarikunnan hallussa. pienoiskuva|214x214px|Aleksanteri I, Stepan Semjonovitš Štšukin 1806
Speranskin suunnitelma
Tilsitin rauhan sopimuksen allekirjoittamisen jälkeen vuonna 1807 Aleksanteri oli antanut Mihail Speranskille tehtäväksi laatia uudistussuunnitelman Venäjän yhteiskunnan täydelliseksi muuttamiseksi. Lokakuussa 1809 Speranski esitteli suunnitelmansa, jonka mukaan poliittiset oikeudet ja kansalaisoikeudet riippuivat säätyyn kuulumisesta. Molemmat oikeudet kuuluivat vain aatelistolle. Kauppiaiden, porvareiden ja kruununtalonpoikien poliittiset oikeudet olivat tulojen mukaiset. Työläisille ja maaorjille kuuluivat vain kansalaisoikeudet. Lainsäädäntö-, toimeenpano- ja tuomiovalta tuli erottaa toisistaan Montesquieun periaatteiden mukaisesti. Ylin poliittinen laitos oli valtioneuvosto, jonka jäsenet asetti keisari. Keisari myös hyväksyi kaikki päätökset ja lakiehdotukset.
Aleksanterin mielestä suunnitelma oli "tyydyttävä" ja "käyttökelpoinen", mutta ministerit ja muut korkea-arvoiset virkamiehet vastustivat sitä liian radikaalina. Aleksanterin sisaren, suuriruhtinatar Jekaterina Pavlovnan ympärille kerääntyi henkilöitä, jotka suhtautuivat hyvin skeptisesti keisarin ja Speranskin kunnianhimoisiin uudistuksiin. Mihail Speranski erotettiin maaliskuussa 1812, ja Napoleonin hyökkäys Venäjälle syrjäytti kaikki uudistusajatukset. pienoiskuva|220x220px|Aleksanteri I, Stepan Semjonovitš Štšukin 1808
Luopuminen uudistuksista
Aleksanterin hallitsijakauden kymmenelle viimeiselle vuodelle oli ominaista jatkuva uskonnollinen mietiskely. Muutaman vuoden ajan sivistymättömällä munkki Fotiuksella, jota pidettiin ihmeidentekijänä, oli suuri vaikutusvalta keisariin. Sisäpolitiikassaan Aleksanteri muuttui konservatiiviseksi: maanomistajat saivat jälleen oikeuden lähettää kapinoivia maaorjia Siperiaan, sotilaita valvova salainen poliisi perustettiin, vapaamuurariloosit ja muut ei-ortodoksiset yhteisöt kiellettiin, kirjojen maahantuontikielto tuli taas voimaan, epämieluisia professoreita erotettiin yliopistosta ja yliopiston kirjastosta poistettiin kirjat, jotka edustivat vahingollista suuntausta. Keisarin ensisijainen neuvonantaja oli kenraali Aleksei Araktšejev.
Tyytymättömät alamaiset
vasen|pienoiskuva|191x191px|Aleksanteri I, Stepan Semjonovitš Štšukin Aleksanteri I:n aikana syntyivät ensimmäiset vallankumoukselliset liikkeet. Ranskasta palaavat upseerit toivat mukanaan ajatukset ihmisoikeuksista, edustuksellisesta hallituksesta ja kansanvallasta. Itsevaltaisuuden vastustus ja vaatimukset maaorjuuden lopettamisesta alkoivat lisääntyä. Jyrkimmät olivat jopa valmiit itsevaltiuden väkivaltaiseen päättämiseen vallankumouksella. Etenkin se herätti kummastusta, että Kongressi-Puolalle oli sallittu lakiasäätävä parlamentti, joka oli vastuullinen vain Puolan varakuninkaalle, kun taas Venäjällä oli itsevaltius ilman perustuslakeja. Tilanne herätti tyytymättömyyttä ja useat ryhmät olivat jo valmistautumassa kapinaan, kun Aleksanteri kuoli yllättäen vuonna 1825. Hänen veljensä Konstantin, joka oli perimysjärjestyksessä seuraavana, kieltäytyi kruunusta ja valtaistuimelle nousi hänen nuorin veljensä Nikolai I. Upseeriryhmä, jolla oli komennossaan 3 000 miehen joukot, kieltäytyi tunnustamasta uutta hallitsijaa ja vaati sen sijaan perustuslakia. Kapinan ajankohdan mukaan sitä kutsutaan dekabristikapinaksi. Dekabristit esiintyivät Konstantinin liittolaisina ja vaativat hänen ympärilleen muodostettavaa perustuslaillista monarkiaa, mutta heidän joukossaan oli myös tasavaltalaisia. Konstantinin kieltäydyttyä kruunusta armeija murskasi kapinan. Sen johtajat teloitettiin ja loput karkotettiin Siperiaan. vasen|pienoiskuva|248x248px|Keisarinna [[Elisabet Aleksejevna, Jean-Laurent Mosnier 1807]] pienoiskuva|256x256px|Ruhtinatar [[Marija Naryškina|Marija Naryškina, Josef Grassi 1807]]
Perhe ja naissuhteet
Aleksanteri meni naimisiin vuonna 1793 Elisabet Aleksejevnan - alkujaan Badenin prinsessa Louise - kanssa, jonka isoäiti Katariina II valitsi hänelle puolisoksi. Nuori suuriruhtinas Aleksandr Pavlovitš oli 15-vuotias avioituessaan 14-vuotiaan Elisabetin kanssa. He saivat kaksi tytärtä, jotka molemmat kuolivat lapsina.
Katariina rakennutti Aleksanterin palatsin (ven. Александровский дворец, alunperin Uusi palatsi) kesäpalatsiksi pariskunnalle vuosina 1792-1796 Tsarskoje Seloon lähelle Katariinan palatsia. Tämä ei auttanut yhtään heidän suhdettaan, sillä Katariina teki parhaansa viihdyttääkseen heitä tanssiaisilla ja juhlilla, mikä ärsytti Elisabetia. Palatsissa asuminen painosti Aleksandria myös esiintymään aviomiehenä, vaikka hän tunsikin vain veljellistä rakkautta suuriruhtinattareen. Myöhemmin hän kertoi ystävälleen Preussin kuningas Fredrik Vilhelm III: lle, että avioliitto, hänen isoäitinsä Katariina II Suuren suunnittelema poliittinen naimakauppa, osoittautui valitettavasti onnettomuudeksi hänelle ja hänen puolisolleen. Kun Aleksanteri tuli vuonna 1801 keisariksi, pariskunta asui kesäisin Katariinan palatsissa ja nuorempi veli Nikolai sai Aleksanterin palatsin.
Keisari Aleksanteri I:lla oli myös pitkäaikainen yli 15 vuotta pitkä suhde naimisisa olevan puolalaissyntyisen ruhtinatar Marija Naryškinaan vuosina 1803–1818. Heillä oli kolme lasta, jotka kuitenkin saivat aviomiehen sukunimen. Kun Naryškinan tytär Sofia Dmitrjeva Naryškina (1805-1824) kuoli 18-vuotiaana keuhkotautiin häittensä kynnyksellä vuonna 1824, keisarin on sanottu olleen lohduton surusta. pienoiskuva|Aleksanteri I, Thomas Lawrence 1814-1818|305x305px
Kuolema ja legenda erakosta
Aleksanteri I koki Napoleonia vastaan käymänsä pitkät sodat paitsi ruumiillisesti, myös henkisesti erittäin raskaina. Hän alkoi kiinnostua uskonnosta ja luki paljon Raamattua. Kun hänen nuorin veljensä, tuleva keisari Nikolai I vuonna 1818 sai pojan (tuleva Aleksanteri II), Aleksanteri I kävi onnittelemassa veljeään. Hän totesi vierailulla useaan otteeseen, että on tyytyväinen tavasta, jolla Nikolai suorittaa velvollisuuksiaan ja että hänen pitää valmistautua pian nousemaan valtaistuimelle. Aleksanteri I jatkoi, että aikoo luopua tehtävistään ja vetäytyä maailmasta. Nikolai oli luonnollisesti järkyttynyt ilmoituksesta.
Marraskuun alussa 1825 Nevajoki tulvi aiheuttaen Pietarissa paljon vahinkoa. Keisari johti pelastustöitä henkilökohtaisesti valvoen pitkiä aikoja. Samaan aikaan hänen aviovaimonsa keisarinna Elisabet Aleksejevna sairastui. Akuuteimman tulvakriisin mentyä ohi, Aleksanteri I päätti lähteä puolisoineen etelään Taganrogiin lepäämään ja hoitamaan terveyttä. Mukana seurasi poikkeuksellisen pieni seurue, vain kolme henkilöä. Myös oleskeluun varattu huvila oli tavanomaista vaatimattomampi.
Keisari vilustui melko pian saavuttuaan Taganrogiin ja kuume vaivasi häntä pitkään. Marraskuun 14. päivänä Aleksanteri I pyörtyi kesken aamutoimiensa. Paikalle saapui lääkäri, joka totesi että aikaa ei ole paljoakaan jäljellä. Kuolema seurasi viisi päivää myöhemmin 19. marraskuuta vuonna 1825. Keisari oli kuollessaan 47-vuotias. Hänen aviovaimonsa keisarinna Elisabet Aleksejevna kuoli 4. toukokuuta 1826, puoli vuotta aviomiehensä jälkeen 47-vuotiaana. vasen|pienoiskuva|333x333px|Keisari Aleksanteri I, George Dawe 1826 Kuoleman jälkeen Britannian suurlähettiläs ilmoitti, että keisari oli lähtenyt laivalla Englantiin. Tämä jäi kuitenkin vahvistamattomaksi. Venäjällä jäi sitkeästi elämään legenda, jonka mukaan Aleksanteri I ei kuollutkaan, vaan vetäytyi uskonnolliseen mietiskelyyn. Legendaa vahvistivat tiedot siitä, että Aleksanteri I oli kuollut syrjäseudulla ja että perinteisiä keisarin kuolemaan liittyneitä hoviseremonioita ei tehty. Lääkärit yrittivät palsamoida vainajan, mutta heillä ei ollut käytössään kaikkia vaadittavia aineita. Keisarin ruumis alkoi nopeasti mädäntyä ja kasvot muuttuivat tunnistamattomiksi.
Vuonna 1838 Permin kaupungin poliisi pidätti erään pyhänä miehenä pidetyn vanhuksen. Hänen nimensä oli Fjodor Kusmitš. Hän oli suurin piirtein saman ikäinen kuin tsaari olisi ollut, myöskin sinisilmäinen ja myös hänen toinen korvansa oli kuuro, kuten Aleksanterin oli ollut. Hän osasi ranskaa ja tiesi kertoa hovista asioita, joita vain siellä ollut voi tietää. Poliisi pahoinpiteli häntä, mutta edes kidutettuna hän ei suostunut kertomaan mitään menneisyydestään. Tapauksen jälkeen Kusmitš jatkoi elämäänsä maata kiertävänä erakkona, joka opetti kansalle Raamattua. Hän kuoli vuonna 1864 ja monet uskoivat, että hän oli tsaari Aleksanteri I.
Tarina sopii venäläiseen kulttuuriympäristöön täydellisesti. Siinä on kertomuksia pyhästä tsaarista, joka pakenee hovin pahoja aristokraatteja ja ryhtyy tekemään hyviä töitä. Tapaus kiinnosti myös keisari Aleksanteri III:ta. Hän määräsi Aleksanteri I:n haudan avattavaksi ja hauta paljastui tyhjäksi.
Aleksanteri I:n kuolemaan liittyy piirteitä, joiden perusteella on arveltu, ettei hän olisikaan kuollut vaan paennut sairautensa varjolla ja elänyt loppuelämänsä munkkina. Keisari oli joskus viitannut mahdollisuuteen saada elää tuntemattomana kansan joukossa, ja oli ilmeistä, että Aleksanteri I oli politiikassaan todellisessa ratkaisemattomassa ongelmatilanteessa. Pietarista lähtiessään hän oli puhunut historioitsija Nikolai Karamzinin kanssa perustuslain antamisesta, ja Karamzin oli edellyttänyt häneltä vielä pitkää hallituskautta reformien takia. Raportit tulevien dekabristien toiminnasta askarruttivat Aleksanteria, ja hän myönsi niiden olevan sopusoinnussa hänen vanhojen ja häntä edelleen velvoittavien periaatteittensa kanssa. Toisaalta sitoutuminen vallankumouksen vastaiseen rintamaan koko Euroopassa, epäilykset (väistämättä aatelisvaltaiseen) parlamentaariseen järjestelmään siirtymisestä sekä konservatiivien tyytymättömyys syvällisiin reformeihin estivät häntä ryhtymästä toteuttamaan uudistushankkeita. Ristiriita ei tulisi ratkeamaan vaan säilyisi hänen ongelmanaan. Myös uskonnollinen ja mystillinen viehtymys puhuivat vetäytymisen puolesta.
Kaksi seikkaa on vahvistanut hypoteesia Aleksanterin luopumisesta: yhtäältä se, että Taganrogista Pietariin tuotu ja siellä haudattu arkku osoittautui myöhemmin tyhjäksi, toisaalta se, että Siperiassa kuoli 1860-luvulla munkki Fjodor Kuzmin, jonka puheista ilmeni, että hän tunsi läheisesti vuosisadan alkupuolen hallitsijoita ja valtiomiehiä ja jonka tavat osoittivat hänen olleen peräisin ylhäisöpiireistä. Munkki olisi ikänsä ja näkönsä puolesta voinut olla Aleksanteri I. Jos vetäytyminen todella tapahtui, on selvää, ettei sitä ole voitu tai saatu mainita missään asiakirjoissa tai muissa lähteissä. N. K. Schilder, joka on kirjoittanut perusteellisimman elämäkerran Aleksanteri I:stä, on kallistunut vetäytymishypoteesin kannalle, mutta muut tutkijat ovat epäilleet sitä. Ainakaan keisarinna tai kukaan muukaan viimeisten päivien läheinen ei viittaa mihinkään sellaiseen. Keisarinnan kirjeet ja henkilääkäri Wylien päiväkirja ovatkin vahvimpia todisteita todellisen kuoleman puolesta.
Vallanperimys
Aleksanteri I:tä seurasi valtaistuimelle hänen veljensä, Nikolai I. Aleksanterilla ei ollut poikaa, joten vallanperimyksestä oli päätettävä veljesten kesken. Vuoden 1821 alkuvuodesta Aleksanteri I:n veli suuriruhtinas Konstantin Pavlovitš ilmoitti, että ei ole kiinnostunut ryhtymään hallitsijaksi ja luopuu perintöoikeudestaan. Elokuun 16. päivänä vuonna 1823 Aleksanteri I antoi manifestin, jossa Nikolai julistettiin vallanperijäksi. Aleksanteri I vain vihjaili asiasta veljelleen, sillä manifestia ei julkistettu. Tämä aiheutti vallansiirron yhteydessä ongelmia.
Perintö
pienoiskuva|289x289px|Keisari Aleksanteri I :n rintakuva Yliopiston kirjaston pihalla. Kuvanveistäjä [[Ivan Martos, 1814. Vuosina 1814-1832 Turun akatemiatalon juhlasalissa, Helsingin yliopiston juhlasalissa 1832-1932. Yliopiston kirjaston pihalla vuosina 1957-2013. Vuonna 2013 veistos konservoitiin ja siitä tehtiin vuonna 2014 kopio Turun akatemialle.]] Aleksanteri I:n mukaan on nimetty Eteläisellä jäämerellä sijaitseva Aleksanterinsaari, jonka venäläinen tutkimusmatkailija Fabian Gottlieb von Bellingshausen löysi vuonna 1821.
Keisari Aleksanteri I kielsi monumenttien pystyttämisen itselleen ja useimmat muut henkilökohtaiset huomionosoitukset elinaikanaan. Poikkeuksena hän salli kolossaalirintakuvansa teettämisen Keisarilliselle Turun Yliopistolle. Veistoksen teki kuvanveistäjä Ivan Martos vuonna 1814, ja se asetettiin yliopiston uuteen juhlasaliin Turussa, ja tuotiin yliopiston mukana Helsinkiin vuonna 1832. Aleksanteri I:n rintakuva, joka vuosina 1957-2013 sijaitsi Kansalliskirjaston pihapuistikossa, on siirretty Helsingin yliopistomuseon kokoelmiin.
Suomen keisarillinen yliopisto nimettiin vuonna 1828 uusien statuuttien antamisen yhteydessä Keisarilliseksi Aleksanterin-Yliopistoksi Suomessa. Nimi säilyi virallisesti vuoteen 1919 ja epävirallisesti senkin jälkeen. Aleksanteri I:n mukaan on Suomessa nimitetty myös katuja Helsingissä ja Porvoossa sekä kirkko Tampereella.
Rypsiöljy
Terveysvaikutukset
Euroopan ruokaturvallisuusviranomainen (EFSA) esitti vuonna 2021, että liian runsas rypsiöljyn käyttö saattaa heikentää alle 10-vuotiaiden lasten terveyttä.
EU-komissio hyväksyi vuoden 2012 asetuksessa N:o 432/2012 seuraavan terveysväitteen käytön pakkausmerkinnöissä: ”Alfalinoleenihappo edistää veren kolesteroliarvojen pysymistä normaalina. Edullinen vaikutus saavutetaan nauttimalla päivittäin 2 grammaa alfalinoleenihappoa. Suositeltu määrä saadaan esimerkiksi 20 grammasta eli puolestatoista ruokalusikallisesta rypsiöljyä”.
Osaa sioista ruokitaan Suomessa rypsiöljyllä, mikä vähentää lihassa olevan tyydyttyneen rasvan määrää ja lisää monityydyttymättömän rasvan määrää. Tällä ei ole kuitenkaan vaikutusta rypsiporsaan lihaa syövien ihmisten veren kolesteroli- tai muihin rasva-arvoihin.
Suomalaisten ym. ravitsemussuositusten mukaan transrasva on terveydelle haitallista, ja sitä tulisi saada ravinnosta mahdollisimman vähän. Harvardin yliopiston dosentin Guy Crosbyn mukaan sata grammaa raffinoitua rypsiöljyä sisältää noin 1,9–3,6 grammaa kuumennuksen yhteydessä syntyneitä suoraketjuisia transrasvoja perustuen vuonna 2005 julkaistuun tutkimukseen. Sen jälkeen rypsiöljyn prosessointimenetelmiä on muunneltu transrasvojen syntymisen välttämiseksi. Suomalaisen Fineli-ravintoainekoostumustietopankin mukaan rypsiöljyssä ei ole lainkaan transrasvaa. Myöskään Juhee Songin ym. vuonna 2015 julkaisemassa tutkimuksessa, jossa tutkittiin kuuden kasviöljyn transrasvapitoisuuksia, rypsiöljystä ei löytynyt yhtään transrasvaa.
Rypsiöljy sisältää suomalaistutkijoiden mukaan ihanteellisessa suhteessa elimistön välttämättöminä rasvahappoina pidettyä linolihappoa ja alfalinoleenihappoa. Vuonna 2010 julkaistussa suomalaistutkimuksessa havaittiin, että alfalinoleenihapon puute vähentää veren hyytymisestä vastaavien fibrinogeenien määrää sellaisilla potilailla, joiden veressä on liikaa fibrinogeenejä. Näiden potilaiden fibrinogeenitaso aleni, kun he korvasivat rypsiöljyllä neljänneksen margariinin, juuston ja voin sisältämästä rasvamäärästä. Fibrinogeenin määrä lisääntyy liikaa esimerkiksi silloin, kun diabeetikolla on kroonisesti liian alhainen verensokeri. Veren liiallinen fibrinogeenipitoisuus lisää dementiariskiä. Veren kohonnut fibrinogeenipitoisuus on myös harvinainen aivoinfarktin syy, mutta fibrinogeenin liian pieni pitoisuus lisää aivoinfarktin riskiä.
Ympäristövaikutukset
Suomalaisen rypsin viljelyssä käytetään mehiläisille ja muille pölyttäjille haitallisia neonikotinoidi-torjunta-aineita. Eu asetti ne käyttökieltoon vuonna 2013, mutta Suomi ja eräät muut maat ovat hakeneet kiellolle vuosittain öljykasvien viljelyyn myönnettäviä poikkeuslupia, koska kevätrypsin viljeleminen olisi "lähes mahdotonta" ilman niitä. .
Luciferion
Luciferion oli ruotsalainen death metal -yhtye. Se perustettiin vuonna 1993 perustajajäseninään Michael Nicklasson, Peter Weiner ja Wojtek Lisicki. Pian joukkoon liittyi myös Martin Furängen. Kokoonpano oli saanut aiemmin innoitusta Morbid Angelilta, Deicideltä, Celtic Frostilta, Forbiddeniltä, Coronerilta, Immolationilta ja muilta 1980-luvun heavy metal -yhtyeiltä.
Luciferion teki ensimmäisen nauhoituksensa, viisiraitaisen promonauhan vuonna 1993. Promon noteerasi ranskalainen Listenabra Records, ja se julkaisi promon nimellä The Demon of 1994.
Vuonna 1994 Luciferion nauhoitti albumin Demonification (The Manifest Studio Fredmanilla. Albumi sisälsi yhden cover-raidan, Blasphemerin, joka on alun perin Sodomin kappale. Sessioiden jälkeen rumpali Peter Weiner jätti yhtyeen palaten alkuperäiseen bändiinsä Sarcazmiin. Hänen vakanssinsa paikkasi Hans Nilsson, Liers in Wait -yhtyeen entinen rumpali. Johan Lund, joka oli aiemmin vastannut syntetisaattoreiden teknisestä puolesta, liittyi  live-kokoonpanoon kosketinsoittajaksi.
Luciferion hajosi vuoden 1996 loppupuolella. Hajaantumisen jälkeen Michael Nicklasson liittyi Dark Tranquillityyn (basistiksi) ja Wojtek Lisici yhdessä Martin Furängenin kanssa perustivat uudelleen heidän edesmenneen heavy metal -yhtyeensä Highlanderin, joka nykyään tunnetaan nimellä Lost Horizon. Hans Nilsson liittyi Crystal Ageen, ja myöhemmin toimi useammassa muussa kokoonpanossa. Diaboliquessa, Dimension Zerossa ja The Great Deceiverissä.
Taape tähtenä
Taape tähtenä on Armand Lohikosken ohjaama elokuva vuodelta 1962. Elokuva toisintaa Teuvo Tulion ohjaamaa, päätähden oikkujen vuoksi puolituntiseksi jäänyttä elokuvaa Se alkoi omenasta, joka kertoo Tabe Slioorin kohuelämästä. Tuija Halonen nousee tässä jatkopalassa Taabeksi ja diivaksi. Taustoja tuntematta elokuvasta ei välttämättä saa paljon irti, mutta suomalaisesta julkkishistoriasta kiinnostuneelle se kertoo yhdestä vaiheesta.
Aikalaiskritiikissä elokuva sai murska-arviot: ”– – jälleen on saavutettu suomalaisen elokuvan uusi nollaraja”. Myöhemmässä Helsingin Sanomien kritiikissä Arto Pajukallio toteaa, että Taape tähtenä elokuva on paitsi löyhämoraalista draamaa, myös tuottajan julkean kostonhimoinen satiiri Slioorista, jonka oikkujen vuoksi edellinen yritys meni myttyyn. Tuija Halonen loistaa diivana koko rahan edestä.
Lilja Lehto
Lilja Lehto (s. 2004) on suomalainen näyttelijä, joka on esiintynyt elokuvissa Onneli ja Anneli (2014), Onnelin ja Annelin talvi (2015) sekä Onneli, Anneli ja salaperäinen muukalainen (2017).
Loimaan rautatieasema
Loimaan rautatieasema on rautatieasema Suomen rataverkkoon kuuluvalla rataosuudella. Liikennepaikka sijaitsee lähes tarkalleen rataosan puolivälissä, ja sijaintinsa vuoksi se on liikenteellisesti tärkeä paikka. Loimaa on myös Turusta Toijalaan johtavan rataosuuden suurin välipaikkakunta.
Loimaan asema otettiin käyttöön Turun radan ainoana III luokan rautatieasemana rataosan valmistuessa vuonna 1876. Asema sijoitettiin rautatien ja Loimaan kirkolta Ypäjälle menevän maantien risteykseen Loimijoen läheisyyteen, noin kuuden kilometrin päähän kirkosta. Paikka oli silloin metsäaluetta Vesikosken ja Peltoisten kylien välillä. Asemarakennuksen on todennäköisesti suunnitellut Knut Nylander, joka toimi tuolloin Valtionrautateiden rakennussuunnittelijana. Aseman piirustuksia ei kuitenkaan ole signeerattu. Aseman alkuperäinen veturitalli siirrettiin vuonna 1902 Humppilaan ja sen tilalle rakennettu talli on myöhemmin purettu. Aseman ensimmäinen vesitorni räjäytettiin kansalaissodan aikana ja uusi torni rakennettiin samoilla piirustuksilla kuin Humppilan vastaava. Loimaan aseman ympärille syntyi nopeasti asutuskeskus, joka oli Suomen itsenäistymisen aikoihin jo varsin merkittävä kauppoineen, pankkeineen, rukoushuoneineen ja sähkövalaistuksineen. Asemanseudusta ja Vesikosken kylästä muodostettiin itsenäinen Loimaan kauppala vuonna 1921 (vuodesta 1969 kaupunki), ja Loimaan maalaiskunnan keskukseksi jäi kirkonkylä Hirvikoski, kunnes kunnat yhdistettiin vuonna 2005.
Loimaan asemalta rakennettiin sivuraide viljavarastolle vuonna 1951. Asema muutettiin kauko-ohjatuksi vuonna 2000. Asemarakennus siirtyi Senaatti-kiinteistöille vuonna 2007 ja lipunmyynti asemalla loppui seuraavana vuonna. Asemarakennuksen ulkonäköä on myöhemmin muutettu joitakin kertoja, mutta muutoksista huolimatta se edustaa omaa rakennustyyliään viimeisenä jäljellä olevana rakennuksena.
Asema sijaitsee Loimaan kaupungin keskustaajamassa, rautatien ja seututien 213 risteyskohdassa. Asemalla pysähtyvät kaikki rataosalla liikennöivät henkilöjunat, ja siellä on myös tavaraliikennettä. Kaikki henkilöjunat liikennöivät raiteelta yksi, paitsi illan viimeinen juna Turkuun, joka käyttää raidetta 2.
Money for Nothing (albumi)
Money for Nothing on brittiläisen rock-yhtye Dire Straitsin kokoelmalevy, joka julkaistiin lokakuussa 1988. Albumi sisältää suosituimmat kappaleet yhtyeen viideltä ensimmäiseltä albumilta. Kansikuva on kuvankaappaus ”Money for Nothing” -kappaleen musiikkivideosta.
Loimaan rautatieasema
Museovirasto on määritellyt Loimaan rautatieaseman yhdeksi Suomen valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä. Höyryveturikauden muistomerkiksi Loimaalla on säilytetty rautatien vesitorni vesiviskureineen.
Aiheesta muualla
thumb|200px|left|Rautatien vanha vesitorni
Juha-Matti Iivarinen
Juha-Matti (Juha) Iivarinen (11. marraskuuta 1983) on suomalainen lentopalloilija. Hän pelaa kaudella 2013–2014 hakkurina Puijo Wolleyssa ykkössarjassa. Kaudella 2012–2013 hän pelasi Maaningan Mahdissa miesten kakkossarjassa.
Kaudella 2007–2008 Iivarinen pelasi Pielaveden Sammossa SM-liigassa.
Troy Kemp
Troy Kemp (s. 18. maaliskuuta 1966) on entinen bahamalainen korkeushyppääjä, joka voitti kultaa vuoden 1995 yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa Göteborgissa tuloksella 2,37. Kempin ennätys on 2,38 voimassa oleva Kansainyhteisön ennätys.
Kempin muita arvokisasaavutuksia olivat vuosien 1991 ja 1993 MM-kilpailujen viidennet sijat ja neljäs sija Toronton sisäratojen MM-kilpailuista 1993. Hän sijoittui lisäksi kolmanneksitoista Atlantan olympialaisissa 1996.
HMNB Harwich
Her Majesty's Naval Base (HMNB) Harwich oli ensimmäisen maailmansodan aikana Harwichiin muodostettu laivastotukikohta. Harwich muodostui Alankomaiden ja Englannin välisen liikenteen tärkeimmäksi satamaksi. Satamalla oli tähän hyvät edellytykset, koska sinne oli Lontoosta hyvät junayhteydet ja satama oli riittävän suojainen.
Tukikohtaan oli sijoitettu kaksi kommodorien johtamaa osastoa: sukellusvenelaivue kommodori (myöhemmin kontra-amiraali) Roger Keyesin komennossa ja hävittäjäosasto kommodori (myöhemmin kontra-amiraali) Reginald Tyrwhittin komennossa. Hävittäjäosasto koostui suurimmillaan kahdesta laivueesta eli yhteensä yli kahdestakymmenestä hävittäjästä, joiden johtoaluksina toimivat kevyet risteilijät.
Vihtori Rantanen
Vihtori Rantanen (30. maaliskuuta 1917 Murole, Ruovesi – 9. marraskuuta 1983 Helsinki) oli suomalainen ammattiyhdistyspoliitikko, joka toimi SAK:n puheenjohtajana suomalaisen ammattiyhdistysliikkeen hajaannuksen vuosina 1960–1966.
Nuoruusvuodet
Vihtori Rantanen meni kansakoulun jälkeen Mänttään metsätöihin ja eteni sitten ensin Serlachiuksen puunostajaksi ja sitten valkaisimon työntekijäksi. Rantanen oli jalkainvalidi eikä vammansa vuoksi osallistunut sotiin vaan jatkoi työtään Mäntässä. Heti sodan jälkeen Rantanen oli perustamassa Mäntän paperityöntekijäin ammattiosastoa ja valittiin pääluottamusmieheksi 1945. Seuraavana vuonna Rantanen siirtyi täyspäiväisesti ammattiyhdistysliikkeen palvelukseen kun hänet valittiin Paperityöväen Liiton järjestäjäksi. Sosiaalidemokraatti Rantanen oli 1940-luvun loppuvuosina mukana SDP:n ja SKP:n välisessä taistelussa Paperityöväen liiton hallinnasta. Niinpä Rantanen sai keväällä 1949 potkut, kun kommunistit pääsivät enemmistöasemaan. Kamppailu huipentui toukokuussa 1949 Tampereella pidettyyn liittokokoukseen jossa Paperityöväen liiton puheenjohtajaksi valittiin Vihtori Rantanen. Tässä asemassa hän kuului SAK:n “hokkimiehiin” eli vahvojen liittojen puheenjohtajiin.
SAK:n johtotehtävissä
Rantasesta tuli 1954 SAK:n toinen puheenjohtaja ja hänen puheenjohtajuutensa Paperiliitossa päättyi. Vuoden 1957 SDP:n ylimääräisessä puoluekokouksessa Rantanen ja SAK kannattivat Emil Skogin valintaa SDP:n puheenjohtajaksi. Puheenjohtajaksi valittiin kuitenkin Väinö Tanner ja puoluesihteeriksi leskisläinen Kaarlo Pitsinki. Skogilaiset järjestäytyivät oppositioksi jota SAK tuki myös taloudellisesti. TPSL perustettiin 1959.
Työttömyyden kasvu ja inflaation aiheuttama reaaliansioiden putoaminen alkoivat lisätä paineita SAK:n johdossa. Puheenjohtaja Eero Antikainen joutui eroamaan ja siirtymään Lomaliiton johtoon 1959. Aluksi vahvimpana seuraajaehdokkaana oli kuntatyöntekijöiden puheenjohtaja Reino Heinonen, mutta toukokuussa 1960 SAK:n sosiaalidemokraattien ryhmän hajottua Heinonen erosi SAK:sta ja lähti perustamaan kilpailevaa keskusjärjestöä SAJ:ta. SAK:n kommunistien tukemana Rantanen jatkoi ensin SAK:n väliaikaisena puheenjohtajana ja sitten helmikuusta 1961 lähtien vakinaisena puheenjohtajana. Rantanen joutui ankaran arvostelun kohteeksi, kun hän järjesti kolme SAK:n/TPSL:n edustajaa (Onni Närvänen, Onni Koski ja Olavi Saarinen) mukaan ministereinä Ahti Karjalaisen hallitukseen 1962. Arvostelijoiden mielestä SAK oli tällä mennyt oman toimipiirinsä ulkopuolelle. Tosin Rantanen vaati, että hallituksessa piti olla myös työnantajajärjestön edustaja Osmo P. Karttunen.
Syrjään joutuminen
Puheenjohtajana Rantanen halusi vahvistaa keskusjärjestön asemaa jäsenliittoihin nähden ja tasoittaa jäsenliittojen välisiä eroja heikompien liittojen hyväksi muun muassa solmimalla runkotyöehtosopimuksia. Rantasen kaudella otettiin myös työeläkejärjestelmä käyttöön 1962. Itsevaltaista Rantasta pidettiin kuitenkin esteenä SAK:n ja SAJ:n yhdistämiselle ja niinpä hän hävisi kesäkuussa 1966 puheenjohtajavaalissa Niilo Hämäläiselle.
Rantanen sai paikan Eläketiedotustoimiston johtajana 1967 ja jatkoi tässä tehtävässä kunnes jäi sairauseläkkeelle 1973.
Edifício Copan
Edifício Copan on 140 metriä korkea pilvenpiirtäjä São Paulon kaupungissa. Vuosina 1951–1966 rakennetun Edifício Copan on suunnitellut arkkitehti Oscar Niemeyer.
Kaisa Collin
Kaisa Collin (s. 16. huhtikuuta 1997) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa ruotsalaisseura AIK:ta. Suomessa hän on edustanut Gnistania, Helsingin Jalkapalloklubia ja PK-35 Vantaata. Ruotsissa hän on edustanut aiemmin Eskilstuna Unitedia. Hän oli vuoden 2017 SM-liigakauden paras maalintekijä 20 maalilla.
Collin pelasi ensimmäisen naisten maaottelunsa 7. huhtikuuta 2017 Puolaa vastaan. Hän on pelannut maaliskuun 2021 loppuun mennessä 26 naisten maaottelua ja tehnyt niissä viisi maalia, joista ensimmäisen syyskuussa 2017 Portugalia vastaan, toisen marraskuussa 2017 MM-karsintaottelussa Israelia vastaan, kolmannen maaliskuussa 2020 Kypros Cupin ottelussa Tšekkiä vastaan, neljännen samassa turnauksessa Slovakiaa vastaan ja viidennen helmikuussa 2021 EM-karsintaottelussa Kyprosta vastaan.
Hefei
Hefei (, pinyin: Héféi Shì) on Anhuin maakunnan pääkaupunki Kiinassa. Kaupunki on maakunnan politiikan, talouden ja kulttuurin keskus. Prefektuuritason kaupungin pinta-ala on 11 445,1 neliökilometriä ja väkiluku oli 7,869 miljoonaa vuoden 2016 arvioiden mukaan, kun vuoden 2010 väestönlaskennassa asukkaita oli 7,457 miljoonaa.