cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Harmaalokki
Harmaalokki ja lähisukulaiset
Aiemmin harmaa- ja selkälokin oletettiin olevan rengaslaji, joka muodostuu useista keskenään risteytyvistä populaatioista ääripäiden ollessa selvästi erillisiä lajeja, jotka eivät risteydy keskenään. Tämän hypoteesin esitti ensimmäisenä Ernst Mayr teoksessaan Systematics and the origin of species (1942). Tämän jälkeen tätä harmaalokki-selkälokki-lajikompleksia on käytetty rengaslajiteorian malliesimerkkinä useissa oppikirjoissa ja lähdeteoksissa. Nykykäsityksen mukaan rengaslajiutuminen ei kuitenkaan päde näiden lajien kohdalla, vaan niiden lajiutumishistorian katsotaan olevan monimutkaisempi. Aiheesta on tehty useita tutkimuksia, joiden esittämien mallien merkittävin ero Ernst Mayrin esittämään hypoteesiin on, että amerikanharmaalokki ja harmaalokki eivät ole erityisen läheistä sukua keskenään, eivätkä rengaslajin päät näin ollen kohtaa toisiaan Euroopassa.
Nimi
Harmaalokki on tunnettu Suomessa useilla nimillä. Niitä olivat loue tai louve (Ii, Hailuoto), koppaloue tai siikaloue (Oulu ja Hailuoto), kajava, kaija, moosa (mm. Rovaniemi), ja truutti (Uusikaupunki). Historiallisia nimiä ovat olleet merikana (Renvall, 1826) ja harmaalokki Lönnrot,1861).
Tieteellinen nimi Larus on latinaa ja lainattu kreikan sanasta laros. Sanalla on tarkoitettu lokkia tai jotain muuta ryöstelevää merilintua. Lajinimi argentatus on Linnén antama ja tarkoittaa hopeista.
Kirjallisuutta
thumb|Harmaalokki teoksessa Nederlandsche Vogelen (1797).
Halszka Osmólska
Nuoruus ja opiskelu
Osmólska opiskeli vuonna 1949–1952 Poznańin yliopistossa, ja maisterin tutkintonsa hän suoritti vuonna 1955 paleontologiasta Varsovan yliopistossa. Osmólska valmistui tohtoriksi Varsovan yliopistosta vuonna 1962 ja väitteli toistamiseen vuonna 1971.
Trilobiiteista dinosauruksiin
thumb|Kuva Osmólskan [[Borogovia-tutkimuksen julkaisusta.]] Osmólskan akateeminen ura alkoi vuonna 1953, kun hän sai paikan Roman Kozłowskin tutkimusryhmän avustajana. Osmólska keskittyi noin 15 vuoden ajan Puolasta löytyneisiin devoni- ja kivihiilikauden trilobiitteihin. Osmólskasta sai vuonna 1964 vakituisen paikan Varsovan yliopiston paleozoologian laitokselta, ja vuonna 1983 hänestä tuli paleontologian professori.
Osmólskan uran suunta kääntyi 1960-luvulla puolalais-mongolialaisten paleontologian tutkimusretkien ansiosta. Niiden myötä Puolaan saatiin Gobista dinosaurusten fossiileja. Osmólska keskittyi erityisesti myöhäisliitukauteen. Hänen ensimmäiset tutkimuskohteet olivat Deinocheirus mirificus ja Gallimimus. Osmólska tutki tämän jälkeen monia pieniä ja keskikokoisia Maniraptora-jäänteitä, kuten dromaesaurien sukua Hulsanpes, Troodontidae-heimoon kuuluneita sukuja Borogovia ja Tochisaurus sekä oviraptoreiden sukua Oviraptor.
Osmólska oli mukana monien muidenkin linnunlantioisten dinosaurusten tutkimustyössä. Pachycephalosauria tunnistettiin omaksi osalahkokseen Osmólskan ja Teresa Maryańskan tulosten perusteella. Osmólska oli mukana määrittämässä monien dinosaurusten paleomaantieteellistä ja stratigrafista levinneisyyttä. Osmólskan tutkimuksiin kuuluu myös dinosaurusten biomekaniikka ja fysiologia sekä kehityshistoria. Teropodien ja linnunlantioisten kehityshistorian tutkimukset olivat uraauurtavia.
Julkaisut ja hallintotyöt
Osmólska tunnettiin kansainvälisestikin dinosaurusten asiantuntijana, ja hän oli mukana tekemässä laajinta siihen mennessä tehtyä yleiskatsausta dinosaurusten paleontologiasta. The Dinosauria julkaistiin vuonna 1992 ja sen toinen kokonaan tarkistettu laitos vuonna 2004. Vuosina 1975–1992 Osmólska puolestaan toimitti puolalaista tiedejulkaisua Acta Palaeontologica Polonicaa.
Osmólska ei varsinaisestin pitänyt hallintotehtävistä, mutta hän suostui niihin yleisen hyvän vuoksi. Hän toimi Puolan tiedeakatemian paleobiologian instituutin varajohtajana 1974–1981, johtajana 1983–1989 ja uudestaan varajohtajana 1992–1995.
Meriharakka
Meriharakka (Haematopus ostralegus) on oranssinokkainen lintu, joka on muuttumassa ulkoluotojen kahlaajasta kaupunkilinnuksi.
Koko ja ulkonäkö
Musta pää ja selkä, mustat valkoläikkäiset siivet ja pyrstö, valkea rinta ja vatsapuoli. Punaiset jalat ja punainen vahva nokka. Nuoren linnun selkä on ruskehtavan tummanharmaa, ja sen nokan kärki on tumma. Ääni on raikuvan kova, kimeä ’piik’. Muutkin äänet ovat kauaskantavia ja saariston luontoa elävöittäviä kiljahteluja.
Pituus 40–49 cm Siipien kärkiväli 80 cm Paino 330–750 g.
Vanhin suomalainen rengastettu meriharakka on ollut 23 vuotta 11 kuukautta 10 päivää vanha. Euroopan vanhin on ollut saksalainen, peräti 43 vuoden 4 kuukauden ikäinen yksilö.
Levinneisyys
Pesimisalueet ovat Länsi-Eurooppa, Keskinen Euraasia ja Kamtšatka sekä Kiina. Näiden mukaan meriharakat joskus jaetaan kolmeen alalajiin. Talvehtimisalueita ovat Pohjois-Afrikka, Etelä-Eurooppa ja Etelä-Aasia. Euroopassa pesii vähintään 200 000 paria pääasiassa merenrannikoilla. Suomen pesimäkanta on noin 4 000 paria, mistä sisämaapesijöiden osuus on 50–100 paria. Muuttolintu, joka saapuu Suomeen huhtikuussa ja lähtee pois heinä-elokuussa. Arktisten alueiden pesimälinnut muuttavat Suomen yli toukokuussa.
Elinympäristö
pienoiskuva|250px|left|Meriharakka lennossa pienoiskuva|Meriharakan muna Lajia tavataan rannikoilla, hiekkarannoilla, meren saarilla, järvien ja jokien rannoilla, kosteikoissa ja viljelysmailla.
Lisääntyminen
Pesä on vaatimaton maakuoppa soraisella alustalla muutama metri vesirajasta. Munia on 3 kappaletta, mikä on poikkeuksellista kahlaajalle, joilla normaalisti on 4 munaa. Haudonta-aika on noin 4 viikkoa, molemmat aikuiset hautovat. Poikaset oppivat lentämään 5 viikon iässä. Päinvastoin kuin muut kahlaajat, meriharakat ruokkivat poikasiaan. Emot noukkivat vedestä poikasille pikkueläimiä. Monissa kaupungeissa meriharakka on alkanut pesiä rakennusten tasakatoilla.
pienoiskuva|347px|Meriharakka Helsingin Kaivopuiston edustalla.
Ravinto
Meriharakat syövät pääosin nilviäisiä, simpukoita sekä kastematoja. Myös hyönteistoukat ja pikkukalat kelpaavat.
Erityistä
Meriharakka on Färsaarten kansallislintu.
Paini kesäolympialaisissa 1908
Kesäolympialaisten 1908 painissa kilpailtiin kreikkalais-roomalaisessa painissa neljässä sarjassa ja vapaapainissa viidessä sarjassa. Vapaapainimenestyjistä Iso-Britannia voitti kolme kultamitalia ja Yhdysvallat kaksi. Kreikkalais-roomalaisen painin kultamitalit menivät neljään eri maahan.
Kaita (Loppi)
Kaita on Kanta-Hämeessä Lopella Pernunnummella Räyskälän kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 4,8 hehtaaria ja se on 600 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Se sijaitsee Pernunnummella, missä maaperä on muodostunut jääkauden loppuvaiheessa jäätikköjoen muodostumissa, joista alueella sanduri tai delta on vallitsevin maa-aineksen kasautumismuoto. Sen rantaviivan pituus on 1,3 kilometriä ja se ranta on soistuvaa metsämaata. Pohjoisrannalla sijaitsee kuusi vapaa-ajan asuntoa, joille johtaa tie järven eteläpuolelta kulkevalta yhdystieltä 13623.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä Vanajan reitin valuma-alueella Hyvikkälänjoen valuma-alueeseen, johon Kaartjärven valuma-alue kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 121,9 metriä mpy. Siihen on johdettu ojitetulta Kaidansuolta kaksi suo-ojaa, jotka tuovat myös Honkalammin ja Perslammin vesiä. Järven oma laskuoja lähtee itäpääsätä ja se laskee Särkijärveen, jonka vedenpinta 20 senttimetriä alempana.
Mika Palonen
Mika Palonen (s. 1976 Helsinki) on suomalainen kokki ja keittiömestari. Hän voitti suomalaisen Vuoden kokki -kilpailun vuonna 2010. Hän työskenteli tuolloin ravintola Bläkin palveluksessa. Hän edusti Suomea Bocuse d’Or -kokkikilpailussa vuosina 2012–2013.
Vuonna 2017 hän oli Bistro Sinnen keittiömestari (Porvoo). Hän on työskennellyt tätä aiemmin muun muassa Villa Strösvikin, Faro Channelside Bar & Restaurantin, Sasson, Gaijinin ja Nokan keittiöissä. Hän on omistaja-osakkaana vuonna 2017 perustetussa yrityksessä Nood Ramen.
U10 (Berliinin metro)
thumb|300px|U10-linjan suunniteltu reitti ja U3-linjan laajennussuunnitelma. thumb|300px|[[Innsbrucker Platzin metroaseman kesken jäänyt asema.]]
U10 on suunniteltu metrolinja Berliinissä. Sen rakennustyöt jäivät kesken puuttuvan rahoituksen vuoksi. Linja olisi kulkenut Weißenseeltä Drakestraßelle. Radalle ehdittiin jo rakentaa osittain viisi asemaa, Rathaus Steglitz, Schloßstraße, Walther-Schreiber-Platz, Innsbrucker Platz ja Kleistpark. Viimeksi mainitusta asemasta tehtiin BVGn toimitiloja, muut asemat ovat edelleen tyhjillään.
Matti Jämsén
thumb|Keittiömestari Matti Jämsen (2014). thumb|Matti Jämsénin parhaana palkittu lihavati (Bocuse d’Or 2015). Matti Kalervo Jämsén (18. elokuuta 1979 Helsinki – 14. lokakuuta 2020 Helsinki ) oli suomalainen keittiömestari. Hän voitti suomalaisen Vuoden kokki -kilpailun vuonna 2005. Hän työskenteli tuolloin ravintola G. W. Sundmansin palveluksessa. Matti Jämsén edusti Suomea vuoden 2011 Bocuse d’Or -kilpailussa sijoittuen viidenneksi ja vuoden 2015 kilpailussa, jossa hän nousi neljänneksi ja voitti palkinnon parhaasta lihavadista. Hän voitti Food & Fun -kilpailun Islannissa vuonna 2011.
Jämsén toimi muun muassa ravintola Cellassa (Helsinki), hotelli Vaakunan Memphis-ravintolassa, ravintola Piratessa (Hanko), Kalastajatorpalla, Fishmarketissa, Katajanokan kasinolla, Chez Dominiquessa, oslolaisissa huippuravintoloissa Restaurant Bagatellessa (kaksi Michelin-tähteä) ja vuoden 1993 Bocuse d’Or -voittaja Bent Stiansenin omistamassa Restaurant Statholdergaardenissa (Michelin-tähti) sekä Die Quadricassa Saksassa. Hän toimi Tallink Siljan ravintoloista vastaavana ravintolatoimenjohtajana. Hän oli myös yrittäjä omassa Matti Jämsen Oy:ssä.
Vuodesta 2017 lähtien Jämsén toimi Suomen Bocuse d’Or -joukkueen johtajana (presidenttinä) ja osallistui myös kilpailujen tuomaristoon. Häntä ennen Suomen kisajoukkuetta johti Pekka Terävä.
Jämsén kuoli 41-vuotiaana 14. lokakuuta 2020.
Hintta
thumb|210px|Hintan seurakuntatalo Hintantiellä.
Hintta on Oulun 67. kaupunginosa. Se sijaitsee Oulujoen pohjoisrannalla, rajoittuen pohjoisessa Kuusamontiehen ja Vaalantiehen, idässä Parkkisenkankaaseen, etelässä Oulujokeen sekä lännessä Laanilaan. Kaupunginosassa asuu 963 asukasta. Hintta kuuluu Myllyojan suuralueeseen.
Hintan kaupunginosa on väljähkösti rakennettua, pääasiassa omakotitaloja sekä rivitalo- ja luhtitaloyhtiöitä käsittävää asuinaluetta. Vuonna 2004 alkoi Hintan jokirantojen kehittäminen lähiötyyliseksi omakotitaloalueeksi.
Nimi Hintta on peräisin saksalaistyyppisestä henkilönnimestä Hintza.
Palvelut
Kaupunginosassa on muun muassa päiväkoti, koulu, Sale ja Hovinsuon urheilupuisto. Muuten palvelut on keskitetty pääasiassa Tuiran ja Myllyojan keskuksiin.
Jättimarskinlilja
Jättimarskinlilja (Eremurus robustus) on suurikokoinen aurinkoisen paikan perenna.
Ulkonäkö ja koko
thumb|180px|left
Jättimarskinliljan kukkavana kasvaa kaksi, jopa kolme metriä korkeaksi, ja suorat miekkamaiset lehdetkin kohoavat metrin mittaisiksi. Kukinto voi olla valkoinen, keltainen tai vaaleanpunainen. Tähtimäisissä kukissa on kuusi terälehteä.
Levinneisyys
Jättimarskinlilja on kotoisin Keski-Aasiasta.
Elinympäristö
Jättimarskinlilja viihtyy aurinkoisella paikalla. Se vaati kasvupaikan, jossa vesi ei seiso.
Lähteet
Эремурус
Henri Kotkavuori
Henri Kotkavuori (s. 1984 Espoo) on suomalainen kokki. Hän voitti suomalaisen Vuoden kokki -kilpailun vuonna 2011. Hän työskenteli tuolloin ravintola Savoyn palveluksessa.
Keltakruunukukastaja
Keltakruunukukastaja (Dicaeum anthonyi) on kukastajien heimoon kuuluva varpuslintu.
Henri Kotkavuori
Hän on työskennellyt myös ravintola Rosterissa ja Maxillissa Helsingissä ja hetken Café Pacissa (Sydney). Hän toimi kilpailujohtajana vuoden 2018 kokkikilpailussa.
Robert Gordon
thumb|Robert Gordon vuonna 1979. Robert Gordon (29. maaliskuuta 1947 – 18. lokakuuta 2022) oli yhdysvaltalainen rockabillymuusikko. Hän nousi maineeseen esittämällä useita eri musiikkityylejä, kuten esimerkiksi rockia, punk rockia ja rock and rollia. Gordon on ollut muun muassa laulajana newyorkilaisessa yhtyeessä Tuff Darts 1970-luvun uuden aallon musiikin alkuaikoina.
Keltakruunukukastaja
Levinneisyys
Keltakruunukukastajaa tavataan kotoperäisenä Filippiineillä. Lajin levinneisyysalue ja populaatio ovat pienet, ja populaatio on pienenemässä elinympäristöjen tuhoutumisen takia. Laji on luokiteltu silmälläpidettäväksi. Sen kannaksi arvioidaan 10 000–19 999 yksilöä.
Elinympäristö
Keltakruunukukastaja elää sammaleisissa metsissä yli 800 metrin korkeudella merenpinnasta.
Aura (lehti)
Aura on seuraavien lehtien niimi
Robert Gordon
Nuoruus ja uran alku
Gordon syntyi 1947 Marylandin Bethesdassa. Elvis Presleyn musiikki vaikutti häneen jo nuorena, kun ”Heartbreak Hotel” -kappaleesta tuli hitti. Gordon piti Presleyn lisäksi Gene Vincentin, Jack Scottin ja Eddie Cochranin musiikista. Hän alkoi myös 15-vuotiaana esiintyä ja lauloi monissa paikallisissa yhtyeissä. Gordon värväytyi 1960-luvun lopulla kansalliskaartiin välttääkseen joutumisen Vietnamin sotaan. Gordon meni 19-vuotiaana naimisiin ja sai puolisonsa kanssa kaksi lasta.
Gordon muutti vuonna 1970 perheineen New Yorkiin, missä hän avasi vaateliikkeen. Musiikin pariin hän palasi vasta muutaman vuoden päästä avioeron jälkeen. Gordon pääsi mukaan New Yorkin varhaiseen punk-aaltoon ja liittyi yhtyeeseen Tuff Darts. Hän lähti kuitenkin yhtyeestä ennen sen ensimmäistä albumia. Tuottaja Richard Gottehrer oli ehdottanut Gordonille rock and roll -albumin tekemistä kuultuaan Tuff Dartsin Presley-coverin ”One Night”.
Rock and roll -muusikkona
Gordon ja Gottehrer saivat mukaan kitaristi Link Wrayn, ja he julkaisivat 1977 albumin Robert Gordon with Link Wray. Sen retrotyyli vetosi yleisöön, ja se oli mukana käynnistämässä rockabillyn uutta tulemista. Gordonin ja Wrayn vuoden 1978 LP Fresh Fish Special herätti jo niin paljon huomiota, että Presleyn vanha levy-yhtiö RCA Records kiinnitti Gordonin.
Gordonin ensimmäinen uusi albumi RCA:lla oli Rock Billy Boogie (1979). Gordonin yhteen johtokitaristi oli tässä vaiheessa vaihtunut brittiläiseen Chris Speddingiin. Albumi ei menestynyt aivan odotusten mukaisesti, eikä niin tehnyt myöskään vuoden 1980 LP Bad Boy. Seuraavan levyn tuotannon aikana RCA painosti Gordonia muuttamaan materiaalia monipuolisemmaksi ja vaihtamaan taustayhtyeen. Are You Gonna Be the One (1981) sisälsikin rockabillyn lisäksi R&B- ja country-vaikutteita. Siitä tuli Gordonin myydyin albumi, ja se teki kitaristi Danny Gattonista underground-suosikin. Pian tämän jälkeen Gordonia pyydettiin tekemään musiikkia elokuvaan Tunteettomat, ja hän sai siitä myös sivuroolin.
thumb|Robert Gordon Japanissa 1993. Gordonin ja RCA:n yhteistyö päättyi vuonna 1982, kun osapuolet riitautuivat seuraavan albumin budjetista. Gordon ei saanut uutta levysopimusta vuosikymmeneen ja toimi 1980-luvulla lähinnä esiintyvänä artistina. Liveäänite Live at Lone Star (1989) julkaistiin ilman lupaa, mutta Greetings from New York (1991) julkaistiin puolestaan Gordonin suostumuksella. All for The Love of Rock ’N’ Roll ilmestyi 1994, ja sillä oli sekä uutta materiaalia että musiikkia Tuff Dartsin ajalta. Sen jälkeen häneltä julkaistiin kokoelma ja harvinaisuuksia ja vuonna 1997 uusi studioalbumi Robert Gordon. Sillä ja albumilla Satisfied Mind (2004) oli varhaista rock- ja country-musiikkia, ja vuonna 2007 Gordon ja Chris Spedding tekivät äänitteen It’s Now or Never. Vuonna 2014 Gordon julkaisi albumin I’m Coming Home ja vuonna 2020 albumin Rockabilly for Life.
Gordonin viimeinen albumi Hellafied oli vielä kesken, kun hän kuoli lokakuussa 2022.
Bisher Al-Khasawneh
Bisher Al-Khasawneh (s. 27. tammikuuta 1969) on jordanialainen poliitikko ja diplomaatti, joka on toiminut Jordanian 43. pääministerinä ja puolustusministerinä 12. lokakuuta 2020 lähtien.
Al-Khasawneh oli Jordanian suurlähettiläs Egyptissä, Ranskassa, Keniassa, Etiopiassa, Afrikan unionissa, Arabiliitossa ja Unescossa. Hän toimi myös Jordanian rauhanprosessi- ja neuvottelutoimiston pääkoordinaattorina ja johtajana. Hän toimi ulkoasiainministerinä vuosina 2016–2017. Tämän jälkeen hän toimi lakiasiainministerinä vuosina 2017–2018. Hän toimi kuningas Abdullah II:n viestintä- ja koordinointineuvonantajana Jordanian kuninkaallisessa hovissa huhtikuusta 2019 elokuuhun 2020. Pääministeriksi nimittämiseensä saakka Al-Khasawneh toimi kuninkaan politiikan neuvonantajana.
Adrian Dantley
Adrian Delano Dantley (s. 28. helmikuuta 1955 Washington) on yhdysvaltalainen koripalloilija. Hän pelasi pienenä laitahyökkääjänä NBA:ssa kausina 1976–1991. Hän voitti Yhdysvaltain maajoukkueessa olympiakultaa Montrealissa 1976. Hänet nimettiin Naismith Memorial Basketball Hall of Fameen vuonna 2008.
Johanna Buchert
Ulla Johanna Buchert (o.s. Ronkanen; s. 16. maaliskuuta 1960 Juva) on suomalainen tekniikan tohtori, kemisti ja Luonnonvarakeskuksen pääjohtaja. Ennen vuonna 2018 alkanutta pääjohtajuuttaan Buchert toimi vuodesta 2015 alkaen Luonnonvarakeskuksen tutkimuksesta vastaavana ylijohtajana Helsingin Viikissä, ja tätä ennen Teknologian tutkimuskeskus VTT:n tutkimusjohtajana.
Adrian Dantley
Dantley pelasi NBA-urallaan 955 runkosarjaottelua, joissa hän teki keskimäärin 24,3 pistettä, otti 5,7 levypalloa ja antoi 3,0 koriin johtanutta syöttöä. Pudotuspelejä hänelle kertyi 73, ja niissä hän teki keskimäärin 21,3 pistettä, otti 5,4 levypalloa ja antoi 2,3 koriin johtanutta syöttöä. Hän pelasi NBA:n tähdistöottelussa vuosina 1980–1982 ja 1984–1986. Hän oli runkosarjan paras pistemies kausina 1980–1981 ja 1983–1984, ja samoina kausina hänet valittiin NBA:n kakkostähdistökentälliseen. Avauskaudellaan hänet valittiin NBA:n vuoden tulokkaaksi.
Johanna Buchert
Buchert tuli ylioppilaaksi Kesyn lukiosta (1979). Hän valmistui Teknillisestä korkeakoulusta (TKK) diplomi-insinööriksi (1985) ja tekniikan lisensiaatiksi (1988). Hän väitteli tekniikan tohtoriksi (1991) kemian tekniikan alalta. Hänen englanninkielinen väitöskirjansa (1990) oli otsikoitu Biotechnical oxidation of D-xylose and hemicellulose hydrolyzates by Gluconobacter oxydans. Hän on ollut Åbo Akademin dosentti vuodesta 1995.
Adrian Dantley
Dantley voitti olympiakultaa Montrealissa 1976. Hän oli Jugoslaviaa vastaan pelatun loppuottelun paras pistemies 30 pisteellään.
Johanna Buchert
Työuransa alkupuolella Johanna Buchert toimi TKK:n opetusassistenttina (1985–1986) ja Suomen Akatemian tutkijana (1988–1990). Hän oli VTT:n Biotekniikan laboratorion tutkija ja erikoistutkija 1991–1993, ja Tukholmassa vierailevana tutkijana (STFI Stockholm) 1993–1994. Tämän jälkeen hän työskenteli VTT:n Bio- ja Elintarviketekniikan erikoistutkijana (1994–1995), VTT Biotekniikan ryhmäpäällikkönä (1996–1999) ja tutkimuspäällikkönä (2000–2005) sekä VTT:n tutkimusprofessorina (2005–) ja tutkimusjohtajana 2015 saakka.
Buchertin tieteellinen tuotanto käsitti vuoteen 2007 mennessä noin 90 vertaisarvioitua julkaisua ja useita patentteja. Sittemmin tieteellinen tuotanto on jatkunut. Hänen saamista tunnustuksista merkittävimpiin kuuluu metsäteollisuuden tieteellisestä edistämisestä myönnetyn Marcus Wallenberg -palkinnon saaminen vuonna 2003 yhdessä professori Tapani Vuorisen, tohtori Anita Telemanin ja professori Maija Tenkasen kanssa. Buchert on Teknillisten tieteiden akatemian jäsen.
Adrian Dantley
Utah Jazz jäädytti Dantleyn pelinumeron 4 vuonna 2007.
Buena Vista (Walt Disney Company)
Buena Vista on Buena Vista Streetin varrella Burbankissa, Kaliforniassa sijainneiden The Walt Disney Companyn levittäjäjaostojen käyttämä tavaramerkki. Sen perusti Walt Disney vuonna 1953 Peter Panin julkaisun jälkeen levittääkseen itse omia elokuviaan ja televisiotuotantojaan ja samalla päättäen 20-vuotisen levittäjäsuhteen RKO Picturesin kanssa. The Walt Disney Company aloitti tavaramerkin käytöstäpoiston toukokuussa 2007 ja Suomessa hieman myöhemmin.
Uudelleenbrändäys
Buena Vista -tavaramerkin käyttö lopetettiin ja osa jaostoista nimettiin uudelleen yrityksen uuden brändäyssuunnitelman mukaisesti.
Mindanaonkukastaja
Levinneisyys
Mindanaonkukastajaa tavataan Filippiineillä. Sitä on kuvattu melko yleiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Kumagaya
Kumagaya on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kantōn alueella Saitaman prefektuurissa. Se sijaitsee prefektuurin pohjoisosassa Gunman prefektuurin rajalla prefektuurin pääkaupungin Saitaman luoteispuolella. Kaupungissa on 199 427 asukasta (vuonna 2017) ja sen pinta-ala on 159,82 neliökilometriä. Kumagaya on nimitetty yhdeksi Japanin erityiskaupungeista.
Kumagaya on Saitaman pohjoisosan kaupungeista suurin ja toimii paikallisena talous-, koulutus- ja teollisuuskeskuksena. Edo-kaudella 1600–1800-luvuilla se kehittyi Nakasendō-tien varren postiasemana (shukuba). Kaupunkioikeudet Kumagayalle myönnettiin vuonna 1933, toisena Saitaman prefektuurissa. Prefektuurin kaupungeista Kumagaya tuhoutui toisen maailmansodan pommituksissa pahiten: noin 75 prosenttia kaupungista paloi. Vuonna 1982 kaupunki sai luotijunayhteyden Jōetsu Shinkansenin avautuessa. Kaupunkia palvelevat myös JR Higashi-Nihonin Takasaki-linja ja Chichibu-rautateiden Chichibu-päälinja.
Kumagaya tunnetaan yhtenä Japanin kesän kuumimmista paikoista. Alueen poikkeava kuumuus johtuu Tokiosta virtaavasta, kaupunkisaarekeilmiön lämmittämästä kuumasta ilmasta ja Chichibuvuorilta virtaavasta föhntuulesta. Kaupunki onkin ottanut tunnuslauseekseen ''Atsui zo! Kumagaya'' (, ’Tosi kuuma! Kumagaya’).
Jupiler
Jupiler on belgialainen olutmerkki, tyyliltään pilsner. Jupileria valmistaa maailman suurin panimoalan yritys InBev.
Stridsbåt 90 H
Strisbåt 90 H (Strb 90 H) on ruotsalaisen Dockstavarvetin kehittämä syöksyvene, joka on käytössä Ruotsin merivoimissa ja nimellä Combat Boat 90 (CB90) useissa muissa laivastoissa kuten Norjan (S90N), Kreikan, Meksikon (CB90 HMN), Malesian ja Brasilian laivastoissa. Alusta on valmistettu yhteensä 250-300 kappaletta, joista 200 Ruotsin laivastolle.
Jupiler
Jupiler on yksi Belgian suosituimpia olutmerkkejä, ja panimo sijaitsee Jupillen kaupungissa, josta olut on saanut nimensäkin.
Stridsbåt 90 H
Suunnittelu
Alus on nopea ja ketterä, joka kykenee erittäin tiukkoihin käännöksiin suuressa nopeudessa. Se kykenee pysähtymään täydestä vauhdista 2,5 veneenpituuden matkalla ja vähentämään pituus ja poikittaissuuntaista keinuntaa ajon aikana. Aluksen uppouma on pieni ja syväys pieni. Aluksen kaksi vesisuihkuvetolaitetta mahdollistavat jopa 40 solmun nopeuden matalassakin vedessä.
Jussi Valtonen
Jussi Valtonen (s. 1974) on suomalainen kirjailija ja psykologi. Hänen lähitulevaisuuteen sijoittuva romaaninsa He eivät tiedä mitä tekevät sai vuoden 2014 kirjallisuuden Finlandia-palkinnon.
Jupiler
Jupiler on Belgian jalkapalloliigan pääsponsori.
Galleria
Piedboeuf Brewery
Jussi Valtonen
Vuonna 2000 Valtonen julkaisi yhdessä Ben Furmanin kanssa teoksen Jossakin on ilo: tietoa ja toivoa masennuksesta kärsiville ja heidän läheisilleen. Vuonna 2002 Valtonen voitti J. H. Erkon kirjoituskilpailun. Hänen esikoisromaaninsa Tasapainoilua ilmestyi Liken kustantamana vuonna 2003. Vuonna 2006 ilmestyi novellikokoelma Vesiseinä ja vuonna 2007 toinen romaani Siipien kantamat, joka sijoittui toiseksi Tammen ja Bonnierin pohjoismaisessa romaanikilpailussa. Vuonna 2008 Valtonen voitti Pohjois-Karjalan ammattikorkeakoulun ja Yleisradion kuunnelmakäsikirjoituskilpailun.
Valtonen on ollut helsinkiläisen kirjoittajaryhmä Nobelistiklubin jäsen. Hän soittaa kitaraa Kuha-yhtyeessä.
Jussi Valtosen isä on pappi Olli Valtonen. Valtosella on kaksi lasta.
Lee Trevino
thumb|Lee Trevino. Lee Buck Trevino (s. 1. joulukuuta 1939) on yhdysvaltalainen golfaaja. Hän syntyi Dallasissa, Teksasissa meksikolaislähtöisille vanhemmille ja palveli neljä vuotta Yhdysvaltain merijalkaväessä.
Trevino voitti kahdesti US Openin (1968, 1971), British Openin (1971, 1972) ja PGA Championshipin (1974, 1984). Hän voitti viisi kertaa Vardon Trophyn, ja vuonna 1981 hänelle myönnettiin paikka World Golf Hall of Famessa.
Vuonna 2000 Golf Digest -lehti nimesi Trevinon lajin kaikkien aikojen 14. suurimmaksi pelaajaksi.
Forge of Empires
Lähteet
http://fi.forgeofempires.com/
Uttarakhand
Uttarakhand, ent. Uttaranchal on osavaltio pohjoisessa Intiassa. Uttarakhandin pinta-ala on 53 483 neliökilometriä ja asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan noin 10,1 miljoonaa. Osavaltion talvipääkaupunki on Dehradun ja kesäpääkaupunki Gairsain. Uttarakhand muodostettiin vuonna 2000 Uttar Pradeshin osavaltion luoteisosan vuoristoalueesta.
Maantiede
Intian suuret joet Ganges ja Yamuna virtaavat pitkästi Uttarakhandissa. Joet lähteineen ovat tärkeitä hinduille, ja alueella on muitakin hindujen pyhiinvaelluskohteita. Uttarakhand on perimätiedon mukaan paikka, jossa Vedat ja Śāstrat sekä suuri runoelma Mahabharata kirjoitettiin. Rishikesh on maailman joogaharrastajien keskus.
Uttarakhandin pinta-alasta peräti 65 prosenttia on metsää. Uttarakhandissa on Unescon maailmanperintökohde, jonka muodostavat kaksi kansallispuistoa: Nanda Devin kansallispuisto ja Valley of Flowersin kansallispuisto. Siellä tavataan harvinaisia nisäkkäitä, kuten lumileopardeja, sepelkarhuja ja puolilampaita.
Uttarakhand sijaitsee Himalajan etelärinteellä, ja lämpötilaolot riippuvat korkeudesta. Kesät ovat yleensä miellyttäviä, paikoin kuumia. Lämpötila voi nousta 40 asteeseen. Talvella lämpötila on alle +15 astetta, paikoin jopa pakkasen puolella. Monsuunisateet ajoittuvat heinäkuusta syyskuuhun.
Vuonna 2013 osavaltiossa oli pahoja tulvia, joissa menehtyi tuhansia ihmisiä.
Aluejako
pienoiskuva|vasen|Garhwal merkittynä keltaisella, Kumaon oranssilla ja piirikuntien rajat harmaalla. Talvipääkaupunki Dehranun on merkitty tähdellä. Osavaltio jakaantuu historiallisesti kahteen alueeseen, Garhwaliin ja Kumaoniin. Hallinnollisesti se jakautuu kolmeentoista piirikuntaan, joista seitsemän on Garhwalissa ja kuusi Kumaonissa.
Alun perin osavaltion ainoa pääkaupunki oli Garhwalin alueella sijaitseva Dehradun. Vuonna 2020 osavaltio sai toisen pääkaupungin, kun Gairsainista tuli kesäpääkaupunki ja Dehranunista talvipääkaupunki. Aktivistit olivat olleet pitkään sitä mieltä, että Gairsan kuvasti osavaltiota paremmin kuin Dehradun. Kumaonin alueen asukkaat ovat olleet huolissaan siitä, että heidän alueensa suurimmalla kaupungilla, Nainitalilla, ei ole virallista asemaa.
Historia
Kalliomaalaukset ja muut arkeologiset löydöt osoittavat, että vuoristoalue on ollut asuttuna jo esihistoriallisella ajalla. Siitä, keitä varhaisimmat asukkaat olivat, ei ole säilynyt tietoa. Vuosien varrella aluetta ovat hallinneet lukuisat eri tahot, kuten Guptat ja Kuturyin ja Chandin radžat. Nepalilaiset gurkhat valloittivat sen 1700-luvulla, ja britit valtasivat sen heiltä vuonna 1817.
Britit yhdistelivät alueen hallintoa moneen kertaan. Kun Intia itsenäistyi, Uttaranchal liitettiin osaksi Uttar Pradeshin osavaltiota. Sen irtautumiseen johtaneet pyrkimykset alkoivat jo 1930-luvulla.
Vuonna 2000 Uttarakhand erotettiin omaksi osavaltiokseen.
Liikenne
Osavaltiossa on kolme lentokenttää, joista suurin on Jolly Grantin lentoasema Dehradunissa.
Uttrakhandin sisäistä liikennettä hoitaa osavaltion linja-autoyhtiö.
Väestö
Uttrakhand on keskimääräistä kehittyneempi osavaltio: vuonna 2001 lukutaitoisia oli 72,3 prosenttia (koko Intian arvo 65,2 %). Imeväiskuolleisuus oli 37,6 lasta tuhannesta, kun koko maan keskiarvo oli 67,7.
Osavaltion viralliset kielet ovat hindi ja sanskrit.
Väestöstä suurin osa on hindulaisia. Muslimit, sikhit ja kristityt muodostavat vähemmistöjä.
Honkalammi (Loppi)
Honkalammi on Kanta-Hämeessä Lopella Pernunnummen metsäalueella sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 3,5 hehtaaria ja se on 300 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Se sijaitsee Räyskälän kylän ympäristössä Pernunnummella, missä maaperä on muodostunut jääkauden loppuvaiheessa jäätikköjoen muodostumissa, joista alueella sanduri tai delta on vallitsevin maa-aineksen kasautumismuoto. Sen rantaviivan pituus on 800 metriä ja sen rannat ovat soistunutta metsämaata. Lampi on autio eikä sinne johda tietä.
Merilokki
Merilokki (Larus marinus) on suurin lokkilaji maailmassa, ja se pesii myös Suomessa.
Koko ja ulkonäkö
pienoiskuva|left|Nuori merilokki Aikuisen merilokin pää ja vartalo ovat valkoiset, selkä ja siivet mustat, siivenkärjissä on valkea läikkä. Tukeva nokka on keltainen ja siinä on punainen pilkku. Koivet ovat lihanpunaiset tai harmaanpunertavat. Pituus on 61–74 senttimetriä ja siipien kärkiväli 1,4–1,7 metriä. Paino voi olla yli kaksi kiloa. Selkälokista sen erottaa tanakamman olemuksen, harmahtavampien mustien osien, jalkojen värin ja äänien perusteella. Nuoret yksilöt ovat ruskehtavia parin ensimmäisen elinvuoden ajan. Ensimmäisen elinvuoden aikana merilokki voi olla vaikea erottaa saman ikäisestä harmaalokista. Aikuispuvun merilokki saa noin neljän vuoden ikäisenä.
Äänet muistuttavat harmaalokin ääniä, mutta ovat syvempiä ja voimakkaampia. Kaklatus on hieman lyhyempi kuin harmaalokin. Varoitushuuto on haukkuva, matala ”ga-ga-ga-ga”. Nuoret linnut ääntelevät korkeata, pihisevää vinkunaa.
Rengastettaessa jalkaan laitetaan teräksinen rengas, jonka koko Suomessa ilmaistaan kirjainkoodilla DT. Merilokkeja on myös rengastettu muovisilla värirenkailla. Tämä niin sanottu lukurengas on noin korkea putkirengas, johon on kaiverrettu lyhyt kirjaimista ja numeroista koostuva koodi. Lukurenkaan pystyy lukemaan kiikarilla tai kaukoputkella jopa satojen metrien päästä.
Vanhin Suomessa rengastettu merilokki on elänyt, yhden kuukauden ja 14 päivää. Se on samalla Euroopan vanhin merilokki.
Levinneisyys
Merilokki pesii Luoteisen Euroopan ja Pohjois-Amerikan rannikoilla, saarissa ja paikoin myös sisämaassa. Linnaeus kuvaili lajin holotyypin Gotlannista. Lajin elinympäristön ala on noin miljoona neliökilometriä ja maailman populaation kooksi arvioidaan 540 000–750 000 yksilöä. Euroopassa pesii noin 96 000–120 000 paria. Suomessa pesii noin (harmaalokkipareja on noin ), pääosa Saaristomerellä ja Suomenlahdella. Sisämaassa pesii noin merilokkeja, pääasiassa Lapin suurilla järvillä sekä muutamilla eteläsuomalaisilla järvillä. Valtaosa merilokeistamme muuttaa talveksi joko Ruotsin itärannikkoa tai Baltian rannikkoa seuraten Tanskan, Puolan ja Pohjois-Saksan vesille, osa pysyttelee merialueellamme läpi vuoden. Silloin harvoin, kun Itämeri jäätyy lähes kokonaan, muuttavat kaikki merilokit Tanskaan ja Pohjanmeren rannikoille.
Elinympäristö
Nimensä mukaisesti merilokki on ollut mereinen lintu. Vuosikymmeniä sitten laji oli hyvin vähälukuinen ja pesi vain kaikkein uloimmilla kareilla. Kanta on lisääntynyt voimakkaasti ja nykyisin laji pesii kaikkialla saaristossa. Esiintymisen painopiste on pienten puuttomien karien täplittämässä väli- ja ulkosaaristossa. Suurilla metsäpeitteisillä saarilla merilokki ei pesi, joitakin karuja niemenkärkiä lukuun ottamatta. Lisääntymisen ansiosta laji on siirtynyt pesimään suurimmille järville, ja myös joillekin soille harmaalokkiyhdyskuntiin.
Kaatopaikoilla ruokailevien ja lorvivien merilokkien määrä on myös kasvanut nopeasti. Näin etenkin rannikon läheisillä suurilla jäteasemilla. Turun Topinojan kaatopaikalla on tapettu satoja, ehkä jopa tuhansia merilokkeja viimeisten parinkymmenen vuoden aikana. Tappamisen avulla pyritään hillitsemään pesivän kannan kasvua, sillä merilokki on paha vesilintupoikueiden tuhoaja. Ne ovat oppineet ilmasta seuraamaan nopeita veneitä, jotka aiheuttavat häiriötä ja paniikkia etenkin haahkapoikueissa. Haahkaemojen säikähdettyä venettä lokit syöksyvät poikueiden kimppuun ja voivat hetkessä hotkia suihinsa koko poikueen. Vielä turvattomampia ovat sotkien, pilkkasiiven ja telkkien poikueet, jotka pahimmilla alueilla tuhoutuvat järjestelmällisesti.
Lisääntyminen
pienoiskuva|left|Hautova merilokki pienoiskuva|Merilokin vastakuoriutuneet poikaset ja muna pienoiskuva|Merilokin munat, jotka on poimittu Heinäsaarelta. Merilokit pesivät ensi kertaa 4–5-vuotiaina. Tyypillisesti vain yksi pari asuttaa pientä puutonta karia, mutta kannan kasvun myötä yhdyskuntapesiminen on yleistynyt. Suomen suurimmassa koloniassa on ollut. Toistaiseksi koloniat ovat vielä pieniä, muutamasta parista 10–20:een. Monissa harmaalokkikolonioissa pesii myös muutamia merilokkipareja. Vanha merilokkipari pysyttelee pesimäluotonsa tuntumassa niin kauan kuin meri on sula, ja ne palaavat jo ennen jäiden lähtöä. Jäättöminä talvina monet parit eivät lähde muutolle lainkaan, vaan jopa tammikuussa saattaa nähdä vanhan linnun makailevan vanhassa pesäkuopassa, ikään kuin hautomassa.
Pesä on suuri ja tehdään kuivista heinistä ja sammalista. Yleensä se sijaitsee karin korkeimmalla huipulla, mistä hautova emo voi esteettömästi tarkkailla ympäristöä. Munia on kolme, uusintapesissä yleensä kaksi. Muninta alkaa jäiden lähdön jälkeen, Etelä-Suomessa huhtikuun puolivälin jälkeen. Haudonta kestää noin neljä viikkoa ja molemmat emot hautovat, naaras hieman aktiivisemmin. Poikaset kuoriutuvat eri päivinä. Ne lähtevät pesästä jo päivän-parin ikäisinä, mutta eivät kulje kovin kauas, vaan piileskelevät yleensä jossain kolossa, kiven alla tai kasvillisuuden kätkössä, minne emot tuovat niille ruokaa oksentamalla niille osittain sulanutta kalaa. Poikasten kasvaessa ne liikkuvat enemmän, pysytellen silti lähellä toisiaan ja pesimäluodolla. Pari-kolmeviikkoiset poikaset lähtevät usein uimaan, kun veneellä rantaudutaan pesimäluodolle. Veneen poistuttua ne uivat nopeasti rantaan. Emot tarkkailevat tilannetta korkealta ilmasta huudellen taukoamatta varoituksia, ja tehden ihmistä kohden päätä hipovia huimia, suhisevia syöksyjä. Lentokykyisiä poikaset ovat vasta noin ikäisinä, Etelä-Suomessa kesä-heinäkuun vaihteessa. Emot huolehtivat niistä vielä joitakin viikkoja. Viimeistään elokuussa poikaset itsenäistyvät ja lähtevät omille teilleen.
Ravinto
Merilokki on kaikkiruokainen. Pääravintona on kala, Suomessa usein silakka. Usein ne ryöstävät muilta linnuilta niiden saaliin. Kesällä ne syövät vesilintujen poikasia ja jopa aikuisia pieniä vesilintuja. Ruokavalioon kuuluu lisäksi hyönteisiä, jyrsijöitä ja marjoja. Merilokit ruokailevat myös kaatopaikoilla. Poikasille emot syöttävät lähes pelkästään kalaa.
Filippiinienkukastaja
Filippiinienkukastaja (Dicaeum australe) on kukastajien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Filippiinienkukastajaa tavataan kotoperäisenä Filippiineillä. Sitä on kuvattu yleiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Sarah Kaufman
Sarah Kaufman (s. 20. syyskuuta 1985 Victoria, Brittiläinen Kolumbia) on kanadalainen vapaaottelija. Hän on ollut toukokuusta 2018 lähtien Invictan kääpiösarjan mestari. Kaufman oli myös Strikeforcen ensimmäinen naisten kääpiösarjan mestari.
Alkuvuodet
Kaufman harrasti tanssia kaksivuotiaasta asti. Hän harjoitteli tanssikoulussa muun muassa balettia, jazzia ja hip hopia. Hän valmistui sittemmin Claremontin ammattiopistosta, jonka jälkeen hän opiskeli kaksi vuotta Victorian yliopistossa tavoitteena valmistua sydänkirurgiksi. 17-vuotiaana Kaufman alkoi harjoittelemaan aerobista potkunyrkkeilyä, kun hänen tanssikoulun rakennuksen tilojen alakertaan avattiin Adam Zugecin vapaaottelusali.
Vapaaottelu
Kaufman aloitti vapaaottelun 2006, jolloin hän otteli ensimmäisen kerran 3. kesäkuuta North American Challenge -organisaatiossa. Hän kohtasi Liz Posenerin, jonka Kaufman voitti tyrmäyksellä kolmannen erän alussa. Hän otteli seuraavat kaksi ottelua King of the Cage -organisaatiossa. Ensin lokakuussa Sarah Drahtia vastaan, jonka hän voitti teknisellä tyrmäyksellä 17 sekunnissa. Seuraava ottelun Kaufman kävi marraskuussa Misty Sheareria vastaan, jonka hän voitti myös teknisellä tyrmäyksellä lääkärin keskeyttämänä toisen erän päätyttyä.
2007 Kaufman kohtasi huhtikuussa ensimmäistä vapaaotteluaan käyvän Alexis Davisin, jonka hän voitti teknisellä tyrmäyksellä kolmannessa erässä. Kesäkuussa Kaufman kohtasi Valérie Létourneaun, joka oli myös käymässä toista vapaaotteluaan. Kaufman voitti kamppailun edellisen tapaan teknisellä tyrmäyksellä. Voittojen myötä hän siirtyi ottelemaan Hardcore Championship Fighting -organisaatioon, jossa Kaufmanille tarjoutui mestaruusottelu Ginele Marquezia vastaan. Kamppailu käytiin 19. lokakuuta 2007, jossa Kaufman saavutti mestaruuden voitettuaan kamppailun teknisellä tyrmäyksellä toisessa erässä. Hän puolusti mestaruuttaan heti seuraavassa ottelussaan 29. maaliskuuta 2008. Kaufman voitti Molly Helselin teknisellä tyrmäyksellä toisessa erässä.
Kääpiösarjan mestaruus
Kaufman pääsi ottelemaan Strikeforcen naisten ensimmäisestä kääpiösarjan mestaruudesta 26. helmikuuta 2010. Hän kohtasi yhtä kokeneen, mutta ensimmäistä Strikeforce ottelua käyneen Takayo Hashin Strikeforce Challengers: Kaufman vs. Hashi -tapahtumassa. Kaufman saavutti mestaruuden voitettuaan Hashin tuomariäänin.
Kaufman puolusti ensimmäisen kerran mestaruuttaan 23. heinäkuuta 2010 Roxanne Modafferia vastaan. Ottelu käytiin Strikeforce Challengers: del Rosario vs. Mahe -tapahtumassa, jossa Kaufman onnistui puolustamaan mestaruuttaan tyrmäyksellä kolmannen erän lopussa. Modafferia piti guard asennossa Kaufmanista kiinni, joka nosti vastustajansa ilmaan paiskaten hänet mattoon, jonka seurauksena Modafferia löi päänsä mattoon ja menetti tajunsa.
Mestaruuden menettäminen ja toinen yritys
Kaufman puolusti mestaruuttaan toisen kerran Marloes Coenenia vastaan 9. lokakuuta 2010. Ottelu käytiin Strikeforce: Diaz vs. Noons II -tapahtumassa, jossa Kaufman menetti mestaruutensa hävittyään kamppailun käsilukolla kolmannen erän alussa.
Menetettyään mestaruutensa Kaufman kohtasi Strikeforcessa seuraavaksi Liz Carmouchen heinäkuussa 2011. Hän voitti ottelun tuomariäänin. Maaliskuussa 2012 Kaufman kohtasi urallaan toisen kerran Alexis Davisin, jonka hän voitti toistamiseen, mutta tällä kertaa tuomariäänin. 18. elokuuta 2012 Kaufman sai tilaisuuden otella uudelleen kääpiösarjan mestaruudesta hallitsevaa mestaria Ronda Rouseyta vastaan. Strikeforce: Rousey vs. Kaufman -tapahtumassa käyty kamppailu päättyi Kaufmanin tappioon käsilukolla 54 sekunnissa.
UFC
2014 Kaufman kohtasi Leslie Smithin, jonka hän oli aiemmin voittanut Invictassa 2013. Tällä kertaa kaksikko kohtasi huhtikuussa, Kanadassa, jossa Kaufman voitti kamppailun tuomariäänin (30–27, 30–27, 30–27).
2015 Kaufman kohtasi urallaan kolmannen kerran Alexis Davisin, joista kaksi edellistä päättyi Kaufmanin voittoon. Kamppailu käytiin huhtikuussa UFC 186 -tapahtumassa, Kanadassa, jossa tällä kertaa Kaufman kärsi tappion käsilukolla toisessa erässä. Joulukuussa Kaufman kohtasi moninkertaisen thainyrkkeilyn mestarin Valentina Ševtšenkon UFC on Fox: dos Anjos vs. Cerrone 2 -tapahtumassa. Kaufman hävisi kolmieräisen kamppailun hajaäänin (29-28, 28-29, 28-29).
Kaufmanin sopimus päättyi Ševtšenko ottelun jälkeen, mutta UFC ei päättänyt jatkaa hänen sopimustaan.
Invicta
6. joulukuuta 2017 Kaufmanin julkistettiin tehneensä sopimuksen Invictan kanssa ja olisi määrä palata ottelemaan tammikuussa 2018. Hän kohtasi ensimmäisessä ottelussaan entisen Cage Warriors kääpiösarjan mestarin Pannie Kianzadin, jonka Kaufman voitti tuomariäänin (30-27, 30-27, 30-27).
Kääpiösarjan mestaruus
4. toukokuuta 2018 Kaufman pääsi ottelemaan vapaana olleesta kääpiösarjan mestaruudesta Katharina Lehneria vastaan, joka oli ennen ottelua voittanut kaikki seitsemän vapaaotteluaan. Ottelu käytiin Invicta FC 29: Kaufman vs. Lehner -tapahtumassa, jossa Kaufman saavutti mestaruuden takakuristuksella kolmannen erän lopussa. Se oli samalla hänen uran ensimmäinen voitto luovutuksella. Kaksikon välinen ottelu palkittiin myös illan kamppailu bonuksella.
Lucas Abadamloora
Lapsuus ja koulutus
Abadamloora syntyi 22. joulukuuta 1938 Chianassa lähellä Navrongoa Ghanan pohjoisosassa Upper East Ghanan alueella. Hän oli vanhin Charles ja Joanna Abadamlooran seitsemästä lapsesta. Charles ja Joanna olivat ensimmäisten joukossa Chianassa ottaneet vastaan katolisen uskon. Ensimmäiset kahdeksan elinvuottaan Lucas Abadamloora opiskeli yhdessä muiden kylän poikien kanssa katekismusta, kantoi vettä lähetystyöntekijöille sekä tiskasi heidän astioitaan. Lisäksi hän auttoi isäänsä maatilan töissä.
Pappisura
Abadamloora vihittiin papiksi 3. elokuuta 1968 Navrongon hiippakunnassa. Vihkimyksen toimitti Navrongon katedraalissa piispa Gerard Bertrand. Vuonna 1989 piispa Rudolph Akanlu kutusi hänet takaisin St. Victor's Major Seminary:stä toimimaan Navrongon katedraalin administraattorina. Hänet nimitettiin Navrongo-Bolgatangan hiippakunnan piispaksi 14. maaliskuuta 1994. Piispaksi vihkiminen tapahtui 29. kesäkuuta 1994. Pääkonsekraattorina toimi André Pierre Louis Dupuy, jota avustivat Peter Poreku Dery ja Rudolph A. Akanlu.
Abadamlooran tullessa piispaksi Aids -pandemia oli levinnyt Ghanaan. Lähes välittömästi hän otti sairauden torjumisen, hoitamisen ja siihen liittyvän koulutuksen yhdeksi päätavoitteistaan. Hän toi katolisen avustusjärjestön Catholic Relief Services:in hiippakuntaansa auttamaan tässä työssä.
Abadamloora toimi Ghanan katolisten piispojen konferenssin presidenttinä. Eräs hänen saavutuksistaan oli rauhanvälitystyö radikaalimuslimien kanssa. Hän ystävystyi Bolgatangan pääimaamin kanssa, jonka seurauksena järjestettiin lähes 5000 kristityn ja muslimin yhteinen rauhanmarssi.
Kuolema
Abadamloora kuoli 23. joulukuuta 2009 Bolgatangan aluesairaalassa, jonne hän oli mennyt hoidettavaksi pian sen jälkeen, kun oli saapunut Bolgatangaan Cape Coastista. Hän oli kärsinyt väsymyksestä ja yleisestä ruumiinheikkoudesta ja päättänyt siksi käydä sairaalassa. Oltuaan sairaalassa vähän yli kaksi tuntia oli hänen kuntonsa kuitenkin nopeasti huonontunut ja hän menehtyi.
Spartakistiliitto
Spartakistiliitto oli vasemmistolainen, marxilainen ja vallankumouksellinen järjestö, joka organisoitiin Saksassa ensimmäisen maailmansodan ja sen jälkeisinä poliittisesti epävakaina vuosina. Liitto nimettiin Rooman tasavallan suurimman orjakapinan johtajan Spartacuksen mukaan.
Spartakistiliiton perustivat Rosa Luxemburg (lempinimeltään Punainen Rosa) ja Karl Liebknecht. Sen aktiivisinta aikaa oli Saksan vallankumouksen aika vuonna 1918, jolloin se pyrki nostattamaan Venäjän bolševikkivallankumouksen kaltaisen vallankumouksen levittämällä laittomaksi julistettuja julkaisuja, kuten esimerkiksi sanomalehteä Spartakuskirjeet.
Sekä Luxemburg että Liebknecht olivat tunnettuja vasemmistosiiven jäseniä Saksan Sosiaalidemokraattisessa Puolueessa (SPD). He perustivat yhdessä itsenäisen organisaation vuonna 1914, kun SPD päätti tukea Saksan hallituksen päätöstä julistaa sota Venäjälle, mikä johti ensimmäiseen maailmansotaan. Heidät tunnettiin aluksi ”internationaalin ryhmänä”. Sen lisäksi, että he vastustivat imperialistiseksi katsomaansa sotaa, he kannattivat myös vallankumouksellisten menetelmien käyttöä – keinoja, jotka eivät tulisi toteutumaan parlamentaariseen prosessiin sitoutuneessa SPD:n johdossa.
Huhtikuussa 1917 spartakistit liittyivät Saksan itsenäiseen sosiaalidemokraattiseen puolueeseen, mutta säilyttivät oman organisaationsa.
Venäjän vallankumouksen jälkeen spartakistit päättivät pyrkiä samanlaiseen kehityskulkuun Saksassa. Vallankumouksellisen hallinnon oli määrä koostua Venäjän mallin mukaan paikallisista työläisten neuvostoista. Liebknecht ja Luxemburg olivat vangittuina vuosina 1916–1918, koska he olivat organisoineet julkisen mielenosoituksen Saksan sotaan osallistumista vastaan. Kun marraskuun vallankumous syöksi keisarin vallasta ja johti ensimmäisen maailmansodan päättymiseen, alkoi epätasapainon ja vallankumouksien aika, joka jatkui aina vuoteen 1923 asti. Liebknecht julisti sosialistisen tasavallan perustetuksi Berliinin kaupunkilinnan parvekkeelta marraskuussa 1918, samana yönä kuin Philipp Scheidemann SPD:stä ilmoitti Valtiopäivätalon parvekkeelta Weimarin tasavallan syntyneeksi.
Joulukuussa 1918 järjestö liittyi Kominterniin ja muutti nimekseen 31. joulukuuta Saksan kommunistinen puolue. 1. tammikuuta 1919 kommunistiset spartakistit nousivat kapinaan Berliinissä, oman johtonsa määräyksiä vastaan. Esimerkiksi Luxemburgin mielestä vallankumous oli ennenaikainen, koska spartakisteilla ei ollut tarpeeksi kannatusta työläisten keskuudessa.
Nationalistiset voimat murskasivat spartakistien vallankumousyrityksen nopeasti. Yhteistyössä toimineet SPD:n joukot, Saksan armeijan jäänteet ja oikeistolaiset puolisotilaalliset Freikorpsit hajottivat kommunistien yrityksen kansleri Friedrich Ebertin määräyksestä. Monien muiden ohella Luxemburg ja Liebknecht joutuivat Freikorpsin surmaamiksi ja heidän ruumiinsa heitettiin jokeen. Satoja spartakisteja teloitettiin kansannousua seuranneina viikkoina. Eloon jääneet jatkoivat kommunistipuolueen toimintaa.
Bjarni Thorarensen
Bjarni Thorarensen (1786 Brautarholt, Islanti – 1841 Möðruvellir, Islanti) oli islantilainen runoilija ja 1811–1833 Reykjavikin hovioikeuden tuomari. Hän oli ensimmäinen islantilainen romanttinen lyyrikko. Hänen runoissaan on läsnä luonto ja isänmaanrakkaus. Runo "Eldgamla Ísafold" oli aiemmin Islannin epävirallinen kansallislaulu. Nykyinen virallinen on "Lofsöngur".
Aku Marsio
Aksel August (Aku) Marsio (3. maaliskuuta 1882 Helsinki – 28. heinäkuuta 1938 Helsinki) oli suomalainen diplomi-insinööri ja Helsingin kaupungin sähkölaitoksen johtaja.
Aku Marsion vanhemmat olivat ylijunailija Juho Alfred Marsio ja Johanna Lovisa Näsman. Hän kävi Helsingin teollisuuskoulun 1903, suoritti yksityisoppilaana oppikoulukurssin ja valmistui insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta 1911. Marsio teki opintomatkoja Skandinavian maihin, Keski-Eurooppaan ja Englantiin.
Irlannin laivasto
Irlannin laivasto (, engl. Irish Naval Service) on yksi kolmesta Irlannin asevoimien puolustushaarasta. Sen päätukikohtana on Haulbowline Corkin kreivikunnassa. Laivaston alukset on nimetty perinteisin naisen nimin, jotka on poimittu historiasta ja kelttiläisestä mytologiasta. Alusten etuliitteenä on LÉ, joka tulee iirin kielen sanoista Long Éireannach ('Irlannin alus'). Laivaston juuret juontuvat Irlannin sisällissodan jälkeisiin levottomiin aikoihin, vuoteen 1923. Nykyaikaisessa mielessä laivasto syntyi, kun parlamentti syyskuussa 1946 teki päätöksen Marine Servicen liittämisestä puolustusvoimien osaksi. 245px|thumb|Irlannin laivaston matruuseja.
Aku Marsio
Marsio oli Lahden kaupungin sähkölaitoksen johtajana 1910–1911 ja Helsingin kaupungin sähkölaitoksella käyttöinsinöörinä 1911–1919 sekä laitoksen toimitusjohtajana vuodesta 1919 lähtien. Hän oli Helsingin teollisuuskoulun johtokunnan puheenjohtajana vuodesta 1919, Suomen Sähkölaitosyhdistyksen puheenjohtajana vuodesta 1927 ja Sähkötarkastuslaitoksen hallituksen puheenjohtajana vuodesta 1929. Marsio oli Sähkölakikomitean jäsenenä 1921–1924.
Irlannin laivasto
Tehtävät ja organisaatio
Laivaston tehtävänä on turvata maan merialue, estää häiritsevä tai uhkaava toiminta, suorittaa merivalvontaa, ylläpitää aseellista läsnäoloa alueella, varmistaa kulkuoikeudet, suojata merenkulkua ja estää se tarvittaessa. Näiden sotilaallisten tehtävien lisäksi laivaston tehtävänä on tukea maavoimia kuljetuksin sekä muin tarvittavin tavoin.