cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Atlantin yli
Julkkisosallistujat
Miehistöön kuuluvat kapteenina Kenneth Thelen, Joel Harkimo, veneen omistava Jyrki Mäki ja Patrick Neuhaus. Purjehduksen lähtösatama on Portugalin Cascais, josta on määrä purjehtia kolmessa viikossa Karibian Saint-Martinille. Atlantin yli -sarjan 3. kausi nähtiin TV5:llä ja Discovery+-palvelussa syksyllä 2022.
Taustaa
Ohjelman vastaavana tuottajana toimi Tuomas Summanen ja tuotantoyhtiö oli Rabbit Films. Mukaan haluttiin julkkiksia, joilla on elämäntarinaa kerrottavanaan, mutta eivät tunne toisiaan entuudestaan. Myös kokemattomuus purjehtijoina oli julkkisosallistujien kriteerinä.
Purjehduksen ajankohtaa ja suuntaa on luonnehdittu epätavalliseksi, sillä tässä ajankohdassa reitti Karibialta Kanariansaarille vei venekunnan reippaisiin vastatuuliin. Navigointiin saatiin kuitenkin Suomesta asiantuntevaa apua päivittäin.
Vene jolla ylitys suoritettiin 57-jalkainen Lintu jonka omistaa Jyrki Mäki. Jyrki Mäki oli myös mukana miehistössä. Kuvauksia varten mukaan oli varattu 17 kameraa nelihenkiselle kuvausryhmälle.
Tiehöylä
thumb|300px|[[Vammas-tiehöylä.]]
Tiehöylä eli tiekarhu, joskus myös maantiekarhu, on maanteiden hoitoon ja rakentamiseen tarkoitettu järeä työkone, jolla on tarkoitus ensisijaisesti tasoittaa ja muotoilla tien rakennekerrosten pintoja tai sorateiden pintaa. Tiehöylässä voidaan käyttää yhdestä kolmeen terää. Mahdolliset terien paikat ovat etupyörien edessä, etu- ja takapyörien välissä ja takapyörien takana. Useimmin höylässä käytetään vain yhtä, etu- ja takapyörien välissä olevaa terää, jonka korkeustasoa ja kaltevuutta voidaan säädellä hydrauliikan avulla.
Tiehöylän terän säätelyä on helpotettu 3D-koneohjausta kehittämällä. Tällaiset 3D-ohjatut tiehöylät ovat yleistyneet varsinkin Ruotsissa ja Norjassa 2000-luvulla. Perusperiaatteena 3D-koneohjauksessa on se, että joko robottitakymetrillä tai RTK-GPS:llä paikannetaan tiehöylä ja tiehöylän on-board tietokoneeseen kytketyt kallistusantureiden avulla paikannetaan terän asento. On-Board-tietokoneeseen on syötetty rakennettavan tierakenteen koneohjausmalli, jolloin tietokone tietää missä asennossa terän pitäisi olla kullakin hetkellä. Ohjaajan työksi jää periaatteessa vain tiehöylän ohjaaminen ja kaasun painaminen.
Tiehöylää voidaan käyttää myös sorapäällysteisten teiden routavaurioiden korjaamiseen ja jäätyneiden tienpintojen parantamiseen. Varsinaisesti lumiauraksi siitä ei ole, vaan runsaan lumentulon jälkeen on käytettävä lumilinkoa tai -auraa.
Tiehöyliä käytetään myös lentokentillä kiitoteitä lumesta puhdistavissa ns. conga-ketjuissa. Niitä on useita vierekkäin suurten lumiaurojen ja -linkojen takana. Tiehöylät hinaavat moottoroituja harjoja jotka poistavat irronneet jäänkappaleet. Nykyisin tiehöyliä valmistaa Suomessa Veekmas.
For Unlawful Carnal Knowledge
For Unlawful Carnal Knowledge (myös tunnettu lyhennetyllä nimellä F.U.C.K.) on yhdysvaltalaisen hard rock -yhtye Van Halenin yhdeksäs studioalbumi ja kolmas albumi vokalisti Sammy Hagarin kanssa. Se julkaistiin 1991 ja se voitti Best Hard Rock Performance –Grammyn. Voitto oli bändin ensimmäinen.
Albumilta hiteiksi nousi kappaleet "Poundcake", "Right Now", "Runaround" ja "Top of the World", jotka kaikki julkaistiin singleinä. Albumi oli Billboard 200 ensimmäisellä sijalla kolme viikkoa. Myöhemmin tunnetuiksi kappaleiksi tulivat metallihitti Judgment Day, jossa kuullaan myös Michael Anthonyn kijuntaääntä, akustinen Spanked, Man on a Mission ja metallikappale The Dream Is Over. Albumilla on myös Eddie Van Halenin rauhallinen kitarasoolokappale 316. Albumi on myynyt 3-kertaista platinaa eli yli kolme miljoonaa kappaletta Yhdysvalloissa.
Albumi
Billboard (Pohjois-Amerikka)
Singlet
Billboard (Pohjois-Amerikka)
Ruutiukot
Ruutiukot (Dad's Army) on brittiläisen BBC-yhtiön tilannekomediasarja, jota tehtiin vuosina 1968–1977.
Sarja sijoittuu toisen maailmansodan aikaiseen, kuvitteelliseen Walmington-On-Sean merenrantakaupunkiin. Sarjassa seurataan usean armeijaan liian vanhan tai nuoren kodinturvajoukkojen jäsenen toilailuja kotirintaman puolustuksessa.
Sarjaa esitettiin Yleisradion kanavilla ja uusittiin 2005.
Vuonna 2000 British Film Instituten kyselyssä ammattilaiset valitsivat Ruutiukot kaikkien aikojen 13. parhaaksi brittiläiseksi TV-ohjelmaksi.
Lakritsirousku
Lakritsirousku (Lactarius helvus, aikaisemmin "lakritsarousku" ) on havu- ja sekametsissä kasvava, lievästi myrkyllinen rouskulaji. Lakritsirousku on männyn ja koivujen mykorritsasieni.
Ruutiukot
Sarjan pohjalta on tehty kaksi elokuvaa, joista vuonna 1971 valmistunut Dad’s Army käytti sarjan alkuperäisiä näyttelijöitä. Vuoden 2016 elokuvassa Dad’s Army on uudet näyttelijät.
Lakritsirousku
Koko ja ulkonäkö
Lakritsirouskun lakki on väriltään keltaruskea tai harmahtavan vaaleanruskea ja halkaisijaltaan noin 5–15 cm. Lakki on aluksi kupera ja reunoiltaan sisäänpäin kääntynyt, vanhemmiten lakki muuttuu laakeaksi ja halkeilee kuivuessaan. Toisinaan lakissa on nipukka, joka vajoaa sienen kasvaessa. Pinta on samettimainen, kiilloton ja hieman karhea, eikä märkänäkään limainen. Heltat ovat rouskuille tyypillisen vaaleat. Sienen rikkoutuessa niistä tihkuu kirkasta nestettä, tosin kuivista tai vanhoista sienistä nestettä ei tule välttämättä ollenkaan. Lakritsirouskun jalka on tasapaksu, ja se on usein vaaleampi kuin lakki. Erityisesti kuivana ja kuivuessaan sieni tuoksuu lakritsille.
Samankaltaiset lajit
Lakritsirouskun voi sekoittaa kangasrouskuun (Lactarius rufus), jonka maitiaisneste on valkoista, kun taas lakritsirouskulla se on kirkasta. Myös lakritsirouskun lakki on vaaleampi kuin kangasrouskulla.
Kasvuaika ja -paikka
Lakritsirouskuja voi löytää heinäkuusta lokakuuhun, vaikkakin se on yleisimmillään elo–syyskuussa. Se on yleinen Etelä- ja Keski-Suomessa, ja sitä esiintyy paikoin myös Pohjois-Suomessa. Lakritsirousku esiintyy usein isoina ryhminä, toisinaan samoilla paikoilla kangasrouskun kanssa; karuilla kalliomänniköillä ja niiden soistumilla, lampien rahkamättäillä ja suo-ojien reunoilla.
Käyttö ravinnoksi
Lakritsirouskua ei suositella ruokasieneksi. Se on lievästi myrkyllinen ja suurina määrinä nautittuna se voi aiheuttaa vatsanväänteitä, oksentelua ja ripulia. Tosin lakritsirouskuja on useinkin kerätty kangasrouskuina, eikä sen tiedetä aiheuttaneen myrkytystapauksia. Keskieurooppalaisissa sienikirjoissa, joissa esimerkiksi haapa- ja kangasrouskua pidetään syömäkelvottomana, neuvotaan käyttämään lakritsirouskua mausteena.
Edward William Vernon Harcourt
Edward William Vernon Harcourt (1825–1891) oli englantilainen luonnontieteilijä.
Hänen isänsä oli tiedemies William Vernon Harcourt (1789–1871). Hänen samanniminen veljensä William Vernon Harcourt (1827–1904) oli poliitikko.
Harcourt tutki Madeiran luontoa ja julkaisi kirjan Sketch of Madeira (1851), jossa hän kuvaili ja nimesi muun muassa madeirankeijun (Oceanodroma castro).
Myöhemmin hän siirtyi politiikkaan ja toimi muun muassa Oxfordshiren sheriffinä 1875 ja parlamenttiedustajana 1878–1885.
Christian Boltanski
Elämä
thumb|Christian Boltanski vuonna 1990. thumb|Boltanskin Kuiskauksia-niminen [[Äänitaide|ääni-installaatio Folkestonessa.]] Christian Boltanski syntyi Pariisissa vuonna 1944. Hänen isänsä oli Ukrainan juutalainen ja hänen äitinsä korsikalainen. Boltanski jätti 12-vuotiaana koulunkäynnin ja alkoi kaksi vuotta myöhemmin plastoliiniveistoksia ja maalata suuria maakabereiden aiheiden ympärille keskittyneitä teoksia.
Boltanskin ensimmäinen yksityisnäyttely pidettiin vuonna 1968 Pariisissa. Samoihin aikoihin hän oli jättänyt maalaustaiteen ja päättänyt keskittyä valokuva- ja veistostaiteisiin. Boltanski julkaisi vuonna 1969 ensimmäiset kirjansa, ja 1970-luvulla hänen teoksiansa oli esillä useissa merkittävissä näyttelyissä. Hänen töitänsä oli vuonna 1970 Pariisin modernin taiteen museossa, vuonna 1972 Kasselin Documenta 5 -näyttelyssä ja vuonna 1973 Baden-Badenin taidehallissa. Boltanskin 1980-luvun tuotannossa sarja Monumentit on tärkein teossarja. Hän on usein pitänyt näyttelyitä museoiden ja gallerioiden ulkopuolella, kuten kirkoissa ja rautatieasemilla.
Boltanskin taiteen lähtökohta on tila. Hän rakentaa siihen kokonaistaideteoksen, tarinan. Kuolema on hänen keskeisiä aiheitaan, ja taustalla on todellisuutta, lapsuuden kokemuksia, sillä Boltanskin isä oli juutalainen. Lähipiiri kuitenkin pääasiassa pelastui tuholta. Syyllisyys on toinen hänen keskeisiä teemojaan.
Suomessa
Boltanski osallistui Ars 74 -näyttelyyn, ja hän oli Helsingin juhlaviikkojen vuoden 1998 taiteilija, jolloin hänellä oli näyttely Elokuun yö Helsingin Taidehallissa. Boltanskin teos Sydänarkisto toteutettiin Helsingissä, Joensuussa, Rovaniemellä ja Vaasassa vuonna 2012 osana Ihme-nykytaidefestivaalia.
Manetho
Manetho ( Manethōs tai Μανέθων Manethōn tai Μανεθῶι Manethōi; syntymäpaikka Sebennytos) oli 200-luvulla eaa. Ptolemaios-hallitsijoiden aikakaudella elänyt egyptiläinen pappi, joka ensimmäisenä alkoi tutkia Egyptin historiaa järjestelmällisesti. Hän asetti faaraoiden elämäkerrat kronologiseen järjestykseen hallitsijakausien mukaan. Hän jakoi kaikki Egyptin hallitsijat hallitsijasukuihin, dynastioihin, mikä on toiminut pohjana nykyajan egyptologien käyttämälle yhtenäiselle kronologialle. Manetho luetteli Egyptiä hallinneet kolmekymmentä dynastiaa, ja nykyinen egyptologia tuntee kolmekymmentäyksi dynastiaa, joiden lisäksi käytetään vielä yhtä ylimääräistä dynastiaa, ”nolladynastiaa”, joka sijoittuu noin vuoden 3100 eaa. tienoille. Manetho jakoi dynastiat pääasiassa hallituskeskuksen mukaan, kun taas nykyään dynastioiden jaotteluperusteena käytetään hallitsijoiden sukulaisuussuhteita.
Awake Again
Historia
Awake Againin perustivat solisti/basisti Matti Österman, kitaristi Kasper Hellström ja rumpali Markus Puranen vuonna 2013 Turussa. Yhtye soitti triona muutamia kymmeniä keikkoja, lähinnä paikallisissa baareissa ja yökerhoissa sekä muutamia keikkoja muissa Etelä-Suomen kaupungeissa.
Manetho
Manethon teoksen alkuperäisiä kappaleita ei ole säilynyt, ja sen sisältö tunnetaan vain osittain ja välillisesti myöhempien kirjoittajien tekemien viittausten perusteella.
Awake Again
Historia
Yhtye valittiin mukaan Turku Rock Academy bändivalmennusohjelmaan keväällä 2015 ja samalla alkoi basistin etsintä. Uudeksi basistiksi löytyi Ville Loukola.
Turku Rock Academyn kanssa bändi äänitti singlet “Turning Point” (2016) ja “Drop The Bomb” (2017) musiikkivideoiden kera.
Awake Again voitti kansainvälisen Wacken Metal Battle -bändikilpailun Nummirock issa juhannuksena 2018. Voiton myötä yhtye pääsi esiintymään Wacken Open Air -festivaaleilla Saksa ssa kansainvälisissä finaaleissa. 3.8.2018 yhtye julkisti tehneensä kansainvälisen levytyssopimuksen Spinefarm Records in kanssa. Samalla julkaistiin uusi single Below. Myöhemmin sopimus purkautui.
Useamman vuoden levyntekoprosessin jälkeen Awake Again julkaisi esikoisalbuminsa No Matter How The World Turns maaliskuussa 2023. Levy on miksattu ja tehty yhdessä tanskalaisen Jacob Hansenin, sekä Jonas Olsson in kanssa. Albumin singlenä julkaistulla kappaleella "Busy Doing Nothing" esiintyy myös Infected Rain yhtyeen keulahahmo Lena Scissorhands. Albumi on julkaistu Odyssey Music Networkin kautta.
Gösta Andersson
Erik Gösta Andersson (15. helmikuuta 1917 Selånger – 12. syyskuuta 1975 Sundsvall) oli ruotsalainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija, olympiavoittaja ja Euroopan mestari.
Bhatarsaigh
Bhatarsaigh on Ulko-Hebridien saariryhmän eteläisin asuttu saari Skotlannissa. Saarelta on siltayhteys suuremmalle Barran saarelle. Vuonna 2001 Bhatarsaigh'lla oli 53 asukasta, ja heistä 56,4% puhui gaelin kieltä.
Milan Horvat
Milan Horvat (28. heinäkuuta 1919 Pakrac, Serbien, kroaattien ja sloveenien kuningaskunta – 1. tammikuuta 2014 Innsbruck, Itävalta ) oli kroatialainen kapellimestari. Hän aloitti uransa Zagrebin radion sinfoniaorkesterin johtajana vuonna 1946.
Horvat toimi vuosina 1969–1975 Wienin radion sinfoniaorkesterin ylikapellimestarina. Sen jälkeen hän johti Zagrebin oopperaa ja esiintyi muun muassa Lontoossa, Berliinissä, Pietarissa, Pariisissa, Moskovassa, Milanossa ja Zürichissä.
Horvatin levytyksiä ovat julkaisseet Decca, Philips ja Deutsche Grammophon.
Kalevi Nyman
Kalevi Nyman (oik. Veikko Torvinen) on suomalainen laulaja, jonka ensisingle julkaistiin vuonna 1967. Vuonna 1968 Nyman lauloi Unto Monosen tekemän kappaleen Haave kaukomaasta, joka olikin viimeinen Monosen tekemä ja julkaistu kappale hänen elämänsä aikana.
Lennart Skoglund
thumb|Lennart Skoglund (vasemmalla) ja [[Kjell Rosén ennen Interin ja Torinon välistä ottelua noin vuonna 1950.]]
Karl Lennart ”Nacka” Skoglund (24. joulukuuta 1929 Tukholma - 8. heinäkuuta 1975 Tukholma) oli ruotsalainen jalkapalloilija.
Boeing X-45
Boeing X-45 on miehittämättömän taistelukoneen prototyyppi, jonka ensilento tehtiin vuonna 2002. Koneen kehitti Boeing Phantom Works ja konetta valmistaa Boeing Integrated Defense Systems. Kone ei ole sarjatuotannossa vielä vuonna 2010.
Kehitystyö
Koneen suunnittelun pohjana on aiempi Boeing Bird of Prey -projekti, jota toteutti Boeingiin 1990-luvulla fuusioitu McDonnell Douglas.
X-45-koneesta on kolme kehitysversiota: alkuperäinen X-45A, tätä suurempi versio X-45B ja B-versiosta kehitelty häiveversio X-45C. Kone muistuttaa ulkoasultaan hieman B-2 Spirit -pommikonetta, mutta on kooltaan pienempi.
X-45A-koneella on tehnyt koelentoja vuodesta 2002 lähtien kauko-ohjattuna kuin koneen autonomista ohjausjärjestelmää käyttäen.
Ensilento koneen C-versiolla piti tehdä 2006–2007. Boeing toivoo, että vuoteen 2010 mennessä heillä on ratkaisu X-45-koneiden ilmatankkaukseen, jolloin kone olisi toimintakykyinen pitkillä matkalla, joilla haittana on koneen matala lentonopeus, noin 900 km/h.
Yhdysvaltain ilmavoimat ilmoitti maaliskuussa 2006 hylkäävänsä X-45-projektin. Boeing jatkaa kuitenkin kehitystyötä toiveena saada konetyyppi myytyä Yhdysvaltain laivastolle.
Français Pour Une Nuit
Francais Pour Une Nuit, French For One Night, "Yksi Ranskalainen Yö" on Metallican ensimmäinen virallinen konserttitaltionti 2000-luvulla ja myös ensimmäinen 10 vuoteen sitten vuoden 1999 S&M julkaisun, jolla Metallica soitti sinfoniaorkesterin säestyksellä.
Konsertin taltionti
Francais Pour Une Nuit on kuvattu roomalaisessa amfiteatterissa, Nimes'n kaupungissa, Ranskassa. Tämän lisäksi keikka taltioitiin kokonaan ranskalaisin voimin, sillä se kuvattiin, nauhoitettiin ja edioitiin ranskalaisilla kamera- ja nauhoitusryhmillä. Julkaisun ulkoasun on suunnitellut ranskalainen suunnitteluryhmä. Myös lopputekstit ovat ranskaksi. Ainoat ei-ranskalaiset osat julkaisussa ovat Metallican kolme amerikkalaista, James, Kirk ja Robert, seka bändin yksi tanskalainen, Lars ja bändin kuvaaja, englantilainen Ross Halfin. Myös viisi onnekasta ranskalaista kisavoittajaa pääsi kuvaamaan konserttia yleisöstä. Kisavoittajien taltioinnit tulivat mukaan DVD:n extroihin.
Saatavuus ja eri formaatit
Konsertti DVD on saatavilla kaupoista vain ranskassa. Sen voi tilata internetistä osoitteesta www.metallica.com tai www.metallicanimes.com. Suomessa DVD:tä voi tilata osoitteesta www.emp.fi tai www.cdon.com. Konsertti julkaistaan kolmessa formaatissa: Standardi DVD digipack jossa on mukana 16-sivuinen vihkonen, Blu-ray ja deluxe limited edition boksi, jossa on mukana DVD, death magnetic albumi, t-paita, laminoitu passi ja viisi eksklusiivia kuvaa. thumb|right|200px|Julkaisun kansitaidetta.
Settilista
Kappaleet, jotka Metallica soitti Nimes'n konsertissa.
Philippe Étancelin
Philippe Étancelin (28. joulukuuta 1896 Rouen, Ranska – 13. lokakuuta 1981, Ranska) oli ranskalainen kilpa-autoilija ja Formula 1 -kuljettaja. Hän osallistui 12:een F1-sarjan osakilpailuun kausina 1950–1953 ja saavutti yhteensä 3 MM-pistettä. Hän ajoi myös sarjan ulkopuolisissa kilpailuissa.
Étancelin isä oli maatilallinen ja varakas villakauppias, mutta poika halusi kilpa-ajajaksi, johon hän ryhtyi vuonna 1926 kilpaillen Bugatillaan mäkiajoissa. Étancelinin uran parhaat vuodet sijoittuivat ajalle ennen toista maailmansotaa. Vuonna 1927 Étancelin voitti Marnen kilpailun ja uusi voittonsa pari vuotta myöhemmin. Vuonna 1930 hän ajoi suuremmissa kilpailuissa voittaen Ranskan osakilpailun Bugatillaan. Hän voitti myös Algerian GP:n vuonna 1930. Vuotta myöhemmin kilpa-auto vaihtui Bugatista Alfa Romeoon, mutta menestys oli kohtalaisempaa, mm. vuoden 1933 Ranskan osakilpailussa, jossa kytkin- ja vaihteistoviat veivät häneltä johtoaseman sekä voiton kilpailusta. Vuoden 1934 kohokohta oli Le Mansin 24 tunnin ajon Luigi Chinettin kanssa 1934.
Sodan jälkeen Étancelin kaivoi esille Alfa Romeonsa ja osallistui vuoden 1945 Prisoners' Cup -kilpailuun, jossa kilpailu päättyi hänen osaltaan kolariin. Parempaa menestystä tuli, kun Étancelin vaihtoi Alfa Romeonsa Talbot-Lagoon, jolla voitti vuoden 1949 Pariisin osakilpailun ja oli toinen Italian ja Tšekkoslovakian osakilpailuissa.
Ollessaan jo viidenkymmenen ikävuoden puolella Étancelin osallistui vuonna ensimmäiselle Formula 1-kaudelle. Hän ajoi kauden aikana kaksi kertaa viidennelle sijalle Ranskan GP:ssä ja Italian GP:ssä (Ranskan GP:ssä hän tosin jakoi sijan Eugène Chaboudin kanssa). Kaksi seuraavaa kautta menivät heikommin eikä hän kerännyt yhtään pisteitä. Viimeisessä kilpailussaan vuoden 1952 Ranskan GP:ssä Étancelin palkittiin ennen kilpailun alkua Légion d'Honneur -arvopalkinnolla juhlallisin seremonioin ja sai samana vuonna myös Croix de Guerre -arvoristin. Lopullisesti hän luopui kilpa-ajamisesta vuoden 1953 Rouenin osakilpailun jälkeen. Jäätyään eläkkeelle ja asumaan Pariisin esikaupunkialueelle Étancelista tuli Entisten kuskien kerhon jäsen.
Taha Yasin Ramadan
thumb|right|Taha Yasin Ramadan
Taha Yasin Ramadan (1938 Mosul, Irak – 20. maaliskuuta 2007) oli Irakin varapresidentti maaliskuusta 1991 lähtien aina Saddam Husseinin hallinnon kaatumiseen saakka toukokuussa 2003.
Ramadan toimi pankkivirkailijana ennen siirtymistään upseeriksi. Tuolloin vielä kiellettyyn Baath-puolueeseen hän liittyi 1956. Ramadan oli mukana Baath-puoleen suorittamassa onnistuneessa vallankaappauksessa 1968 ja liittyi vallankumousneuvostoon välittömästi tämän jälkeen. Hän johti myös puolisotilaallista Irakin kansanarmeijaa aina sen hajottamiseen saakka saatuaan nimityksen varapresidentiksi. Muun johdon tapaan hän oli muslimi.
Irakin sodan jälkeen Ramadan onnistui piileskelemään etsijöiltään 19. elokuuta 2003 saakka, jolloin Kurdistanin isänmaallisen liiton taistelijat pidättivät hänet Mosulissa ja luovuttivat Yhdysvaltojen joukoille. Yhdysvallat puolestaan luovutti hänet edelleen Irakin väliaikaishallinnon tuomittavaksi 30. kesäkuuta 2004 osallisuudestaan vuonna 1982 tapahtuneeseen al-Dujailin šiiakylän hävittämiseen ja 148 kyläläisen teloittamiseen.
Ramadan tuomittiin 5. marraskuuta 2006 elinkautiseen vankeuteen, mutta 26. joulukuuta 2006 vetoomustuomioistuin palautti asian uudelleenkäsiteltäväksi korkeimpaan oikeuteen pitäen rangaistusta liian lievänä. Irakin korkein oikeus tuomitsi 12. tammikuuta 2007 Ramadanin hirtettäväksi rikoksista ihmisyyttä vastaan. 15. maaliskuuta vetoomustuomioistuin vahvisti kuolemantuomion. Ramadan hirtettiin ennen aamunkoittoa 20. maaliskuuta 2007 ja haudattiin vuorokauden kuluessa lähelle Saddam Husseinin hautapaikkaa Tikritiin.
Yhdysvaltojen Irakin sodan aikana julkaisemissa etsintäkuulutuspelikorteissa Taha Yasin Ramadan edusti ruutukymppiä eli oli sijalla 20.
37 mm automaattinen ilmatorjuntatykki M/1939 61-K
thumb|250px|37 Itk 39 ilmatorjuntakanuuna. 37-mm avtomatitšeskaja zenitnaja puška obraztša 1939 goda, lyhyemmin 61-K eli 37 millimetrin automaattinen ilmatorjuntatykki vuoden 1939 mallia, oli neuvostoliittolainen kevyt ilmatorjuntakanuuna. 37 Itk 39 on suomalainen tyyppimerkintä talvisodassa Neuvostoliitolta sotasaaliiksi saaduille 61-K-mallin ilmatorjuntakanuunoille.
Neuvostoliitto valmisti tämän tyypin ilmatorjuntakanuunoita noin 18 000 toisen maailmansodan aikana. Myös Kiina valmisti samaa tyyppiä suuria määriä.
Suomessa 37 Itk 39 on nähtävissä Ilmatorjuntamuseossa.
M/S Mega Victoria
M/S Mega Victoria (aik. M/S Amorella) on Corsica Ferries -varustamon matkustaja-autolautta. Laiva on rakennettu vuonna 1988 Brodosplitin telakalla Jugoslaviassa Splitissä (nyk. Kroatiassa) Viking Line -konserniin kuuluvalle SF Line Ab -osakasvarustamolle. Laivan pituus on 169,4 metriä, leveys 27,6 metriä ja suurin syväys 6,35 metriä. Laivan koneet tuottavat 24 000 kilowatin tehon ja 20,5 solmun maksiminopeuden.
M/S Mega Victoria on M/S Isabellen, M/S Gabriellan ja M/S Crown Seawaysin sisaralus. Mega Victoriaan mahtuu 2 480 matkustajaa, ja hyttipaikkoja on 1 946 hengelle. 4,7 metriä korkealle autokannelle mahtuu 450 henkilöautoa tai noin 50 rekkaa. Laivan jääluokitus on 1A Super.
Viking Line ilmoitti elokuussa 2022 myyvänsä M/S Amorellan Corsica Ferriesille. Laivan uudeksi nimeksi tuli M/S Mega Victoria. Amorellan viimeinen kaupallinen lähtö Itämerellä oli 17. syyskuuta 2022 Tukholma–Helsinki-välillä.
Käyttöhistoria
Amorellan tilaaja oli Viking Line -konserniin kuuluva SF Line Ab, joka alkoi liikennöidä Turku–Maarianhamina–Tukholma-reitillä lokakuussa 1988. Laivan oli tarkoitus aloittaa reitillä jo keväällä 1988, mutta laiva valmistui puoli vuotta myöhässä, koska telakka kärsi muun muassa valuuttapulasta eikä saanut hankituksi rakennusmateriaaleja. Laivan omistus rekisteröitiin vuonna 1995 Viking Line Ab:n nimiin.
Amorella liikennöi lähes koko historiansa ajan vakituisesti linjaa Turun ja Tukholman välillä lukuun ottamatta paria muutaman päivän tai yhden viikon mittaista vierailua Helsinki–Maarianhamina–Tukholma-reitillä. Alus väistyi vakituisesti Helsinki–Maarianhamina–Tukholma-reitille, kun M/S Viking Glory korvasi sen keväällä 2022. Amorellan pareina ovat aiemmin toimineet M/S Viking Sally, M/S Kalypso, M/S Rosella, M/S Cinderella, M/S Isabella ja M/S Viking Grace. Helsinki–Tukholma-reitillä sen linjaparina oli M/S Gabriella.
Viking Line ilmoitti tammikuussa 2017 myyvänsä M/S Amorellan Kiinasta tilattavan ja joulukuussa 2021 valmistuneen aluksen, M/S Viking Gloryn tieltä. Elokuussa 2021 uutisoitiin Viking Linen laittaneen Amorellan myyntiin.
Siirtäminen Helsinki–Maarianhamina–Tukholma-reitille
Viking Line ilmoitti tammikuussa 2022 asettavansa M/S Amorellan Helsinki–Maarianhamina–Tukholma-reitille M/S Gabriellan pariksi M/S, kun Viking Glory aloittaisi liikennöinnin Turusta. Amorella aloitti liikenteen Helsingistä Maarianhaminan kautta Tukholmaan 1. huhtikuuta 2022.
Myynti
Viking Line ilmoitti lehdistötiedotteessaan 5. elokuuta 2022 myyvänsä M/S Amorellan ranskalais-italialaiselle Corsica Ferries SAS -varustamolle 19,1 miljoonalla eurolla. Alus siirtyisi uudelle omistajalle lokakuun aikana. Aluksen henkilökunnalle pyrittiin löytämään työpaikkoja Viking Linen muilta aluksilta. Helsinki–Maarianhamina–Tukholma-reitin liikennöintiä oli tarkoitus jatkaa yhdellä aluksella. Amorella saapui Helsinkiin viimeisen kerran 18. syyskuuta 2022.
Kansikuvaus
500px|thumb|M/S Amorellan kansikartta.Tiedot ovat Viking Linen ajoilta.
Hytit
Viking Gracen myötä Viking Line on muuttanut hyttiluokkien nimet perinteisistä kirjain-numerolyhenteistä uusiin kuvailevampiin nimiin. Nimet on muutettu hiljalleen myös muilla Viking Linen aluksilla. Kaikissa hyteissä Budget-luokkaa lukuun ottamatta on WC ja suihku.
Gheorghe Popescu
thumb|250px|Gheorghe Popescu Gheorghe Popescu (s. 9. joulukuuta 1967 Calafat) on romanialainen jalkapalloilija, joka pelasi puolustajana ja lukeutui maansa merkittävimpiin pelaajiin 1990-luvulla.
Seuratasolla Popescu edusti uransa aikana lukuisia seuroja. Vuosina 1985–1990 hän pelasi Universitatea Craiovassa viettäen osan kaudesta 1987-88 Steaua Bukarestissa. Vuosina 1990–1994 hän edusti hollantilaista PSV Eindhovenia ennen siirtymistään Englantiin Tottenhamiin, missä hän pelasi yhden kauden. Vuosina 1995–1997 hän pelasi kahden kauden ajan FC Barcelonassa ja voitti seuran kapteenina Cup-voittajien Cupin vuonna 1997. Saman vuoden kesäkuussa hän siirtyi Turkkiin Galatasarayhin neljän kauden ajaksi. Galatasarayssa hän voitti kaudella 2000 UEFA Cupin ammuttuaan loppuottelussa ratkaisevan rangaistuspotkun vastustaja Arsenalin verkkoon. Saman vuoden syksyllä hän voitti seurassa myös UEFA Super Cupin, ja eteni seuraavalla kaudella Mestarien liigan puolivälieriin. Popescu pelasi urallaan vielä Leccessä (2001-02), Dinamo Bukarestissa (2002) sekä Hannover 96:ssa (2003).
Popescu teki mittavan uran myös Romanian maajoukkueessa ja on vuoden 2018 lopulla yhä 115 maaottelullaan kolmanneksi eniten maaotteluita pelannut romanialainen. Hän edusti maataan kolmissa MM-kisoissa (1990, 1994 ja 1998) sekä kaksissa EM-kisoissa (1996 ja 2000 ). Hän teki maajoukkueurallaan 16 maalia.
Karismaattinen liike
Karismaattiselle kristillisyydelle on ominaista Pyhän Hengen toiminnan korostaminen, jumalallisen läsnäolon kokemus sekä spontaani ja epämuodollinen uskonnonharjoittamisen tyyli. Keskeistä ovat Raamatun korinttolaiskirjeessä mainitut armolahjat. Eri karismaattisten kirkkojen, liikkeiden ja suuntausten painotukset ovat erilaisia. Karismaattisuuden käsite tulee kreikan armolahjaa tarkoittavasta sanasta kharisma.
Karismaattisen kristillisyyden kehitys voidaan jakaa kolmeen vaiheeseen: helluntailaisuuden syntyyn ja leviämiseen, karismaattisuudeen laajentumiseen perinteisten kirkkokuntien pariin sekä uuskarismaattisuuteen. Karimaattista liikehdintää on tapahtunut myös eri mantereilla ja niiden välillä. Viime vuosikymmeninä yksi karismaattisuuden näkyvä ilmentymä on ollut maailmanlaajuisesti levinneet megakirkot.
Helluntailais-karismaattisiin seurakuntiin ja liikkeisiin kuului vuonna 2011 yli 584 miljoonaa jäsentä, mikä on yli neljäsosa maailman noin kahdesta miljardista kristitystä. Center for the Study of Global Christianity-keskuksen mukaan näistä noin 305 miljoonaa kuului karismaattisiin seurakuntiin ja liikkeisiin. Erityisen voimakasta karismaattisen kristillisyyden kasvu on Latinalaisessa Amerikassa, Afrikassa ja Kaakkois-Aasiassa.
Oppi
Raamatun mukaan armolahjat ovat Jumalan antamia erityistaitoja hengelliseen palveluun. Tunnetuimpia armolahjoja ovat kielilläpuhuminen, profetoiminen ja rukouksella parantaminen. Kielilläpuhuja puhuu vieraalla kielellä tai niin sanotulla enkelien kielellä, jonka joku toinen voi tulkita kuulijoiden ymmärtämälle kielelle. Profetoiminen tarkoittaa Jumalan tahdon tai sanojen tuomista jollekulle, joillekin tai johonkin tilaisuuteen. Karismaatikkojen mukaan yleisimpiä parantamisilmiöitä ovat jalkojen pidentämiset tai muut selvästi havaittavat muutokset. Ilmiön yleisyydestä huolimatta siitä on varsin vähän lääketieteellisiä tutkimuksia.
Karismaattinen liike, samoin kuin muu herätyskristillisyys, korostaa konkreettisen, henkilökohtaisen jumalasuhteen merkitystä. Karismaattinen liike opettaa yleisesti, että Jumala voi puhua yksittäiselle kristitylle ja johdattaa rukouksen kautta elämässä oikeaan suuntaan. Toisin kuin monissa muissa herätysliikkeissä, ihmisestä jolla on armolahja, voi tulla karismaattisissa ryhmissä tärkeä Jumalan sanan ja tahdon tulkitsija. Tämä voi olla hyvä asia mutta voi myös aiheuttaa epätervettä vallankäyttöä seurakunnassa.
Positiivisen käsityksen mukaan karismaattisuuteen liittyy valoisa elämänasenne ja kokemus siitä, että Jumala lahjoittaa uskovalle ilon ja rauhan Pyhän Henkensä välityksellä. Negatiivisen käsityksen mukaan taas karismaatikko on henkilö, joka antautuu liiaksi tunteiden ja subjektiivisuuden valtaan uskonelämässään.
Karismaattinen liike ei ole opillinen liike vaan laaja-alainen ekumeeninen karismaattisuutta korostava herätysliike, joka pyrkii vaikuttamaan karismaattisten armolahjojen leviämisessä ja uudistamaan seurakuntia yli kaikkien seurakunta- ja kirkkokuntarajojen. Sakramenteissa karismaattiseen liikkeeseen kuuluvat noudattavat samanlaisia käytäntöjä kuin emäkirkkonsa, tai jos kyseessä on allianssipohjainen yhteisö, niin pidättäytyvät niistä turhien oppiriitojen välttämiseksi.
Tausta
Vaikka nykyaikaisen karismaattisen liikkeen synty usein ajoitetaan 1960-luvulle Yhdysvaltoihin, ammensivat nuo liikkeet paljon vanhemmasta amerikkalaisesta maallikkosaarnaajaperinteestä. Jo ennen itsenäistymistä Amerikan siirtokunnissa saavuttivat suosiota erilaiset hurmoshenkiset ja karismaattiset saarnaajat. Englantilainen saarnaaja George Whitefield kiersi runsaasti siirtokunnissa vaatimassa syntisiltä parannuksen tekoa. Hänen kuuluisin Amerikan-matkansa tapahtui 1739. Samoin kuin muut johtavat herätyssaarnaajat – muun muassa Jonathan Edwards Uudessa Englannissa ja Theodore Freylinghuysen New Jerseyssä – Whitefield julisti, että kaikki uskovat kristityt voivat kokea ”uudestisyntymisen”, jos he todella antavat sielunsa Kristukselle. Vaikka Whitefield puhui enemmän Jumalan rakkaudesta kuin helvetin kauhuista, kaikui hänen kantava äänensä kuin tuomion pasuuna syntisten korvissa. Ihmisiä kertyi tuhatmäärin kuulemaan virallisten kirkkojen ulkopuolella pidettyjä tulisia saarnoja. Whitefield tehosti julistustaan hurjalla naurulla, laulamalla kesken kaiken, rajuilla kädenliikkeillä ja pyörähdyksillä, jotka pian saivat hänen kuulijansa huudahtelemaan, tanssimaan ja kiemurtelemaan maassa. Tämä tulkittiin Herran hengen tarttumiseksi heihin.
Kääntymysten määrä paisui kaikkialla, minne Whitefield saapui. Aikakautta kutsutaan Yhdysvaltain historiassa ”suureksi herätykseksi” (”The Great Awakening”). Silti tämä ensimmäinen laaja uskonnollinen joukkoliike paloi pian loppuun. Se jätti kuitenkin amerikkalaiseen uskonnolliseen elämään vahvan tunnepohjaisen sävyn, ja siitä tuli esikuva myöhemmille herätysliikkeille, jotka ovat uudistaneet uskontoa Amerikassa ja nykyisin myös maailmanlaajuisesti.
Nykyisen karismaattisen liikkeen synty
Karismaattisen liikkeen katsotaan saaneensa alkunsa vuonna 1959 Kaliforniasta, Los Angelesin lähellä olevasta Van Nuyisin episkopaaliseurakunnasta. Liike herätti syntyaikanaan huomiota seurakunnassa ilmenneiden armolahjojen ja kielillä puhumisen vuoksi. Aikaisemmin nämä ilmiöt olivat tulleet esille pääasiassa vain helluntaiherätyksessä. Karismaattisen liikkeen keulakuvaksi nousi Van Nuyisin episkopaalisen Pyhän Markuksen korkeakirkollisen kirkon kirkkoherra Dennis Bennett, joka joutui eroamaan kirkostaan, kun oli kertonut kärsimyssunnuntaina huhtikuussa 1960 pitämässään kokouksessa täyttyneensä Pyhällä Hengellä. David J. du Plessis oli myös keskeinen vaikuttaja karismaattisessa liikkeessä. Bennett siirtyi Seattleen toisen episkopaaliskirkon papiksi ja saarnasi kokemuksistaan. Kirkko kasvoi varsin nopeasti, ja Bennett sai julkisuutta Newsweek- ja Time-lehdissä. Hän kirjoitti kokemuksistaan kirjan nimeltä Aamulla kello yhdeksän.
1960-luvulla karismaattisen liikkeen syntymiselle loivat maaperää karismaattiset kansainvälisesti tunnetut uskolla parantajat, kuten Oral Roberts, T. L. Osborn ja Kathryn Kuhlman. David Wilkersonin Risti ja linkkuveitsi ja John L. Sherill He puhuvat uusilla kielillä kirjat avasivat myös tietä karismaattiselle herätykselle. Liike sai runsaasti julkisuutta, kun tunnettuja julkisuuden henkilöitä, kuten muusikot Pat Boone ja Johnny Cash, liittyi mukaan siihen.
Täyden evankeliumin liikemiesten kansainvälinen seura (The Full Gospel Business Men's Fellowship International) on eri kirkkokuntiin kuuluvien kristittyjen liike- ja ammattimiesten ryhmä, jonka tarkoituksena on julistaa ”täyttä evankelista sanomaa henkikasteesta, jonka todisteena on kielilläpuhuminen”. Tämä ryhmä on erityisen paljon myötävaikuttanut karismaattisen herätyksen leviämiseen eri kirkkokuntiin.
Karismaattinen herätys oli yleensä rajoittunut protestanttisiin kirkkoihin vuoteen 1967 asti. Vuonna 1962 pidetty Vatikaanin toinen kirkolliskokous laati Pyhän Hengen työhän ja armolahjoihin positiivisesti suhtautuvan linjavedon. Katolisen kirkon karismaattinen herätys sai alkunsa siitä, kun kolmessa Yhdysvaltojen katolisessa yliopistossa joukko professoreja ja ylioppilaita oli kokoontunut pitkän ajan kuluessa rukoilemaan sekä tutkimaan apostolien tekoja.
Pittsburgissa sijaitsevan katolisen Duquesnen yliopiston professori Ralf Keifer ja professori William Storeyh olivat lukeneet David Wilkersonin Risti ja linkkuveitsi -kirjan sekä John L. Sherill kirjan He puhuvat uusilla kielillä. Nämä kirjat olivat tehneet heihin suuren vaikutuksen, olivat saaneet heidät kaipaamaan Pyhän Hengen täyteyttä. Keifer ja Storeyh ottivat yhteyttä karismaattisten protestanttien ryhmään ja saivat kokea henkikastekokemuksen ja kielilläpuhumisen, jonka vaikutuksesta karismaattinen liike alkoi katolisten keskuudessa.
Luterilaisuus
Suomen luterilaisten keskuudessa karismaattinen liike levisi nopeasti helluntailaisen saarnaaja Niilo Yli-Vainion vuonna 1977 alkaneen suurkokoustoiminnan saaman suuren julkisuuden kautta. Ensimmäiset uutiset luterilaisen kirkon karismaattisesta liikkeestä ilmestyivät lehtiin vuonna 1978, jolloin lehdet kirjoittivat: ”Nyt kaatuu kirkossakin.” Vuonna 1995 karismaattista toimintaa oli 13 prosentissa luterilaisista seurakunnista.
Luterilaisen kirkon sisällä esiintyvä karismaattinen liike on tunnettu vuodesta 1978 lähtien nimellä Hengen uudistus kirkossamme. Toimintaa tukemassa ovat Kansan raamattuseura, Kansanlähetys ja Suomen raamattuopisto. Järjestöön kuuluu noin 2 000 jäsentä, ja järjestön lehtenä toimii Kädenojennus-lehti.
Suomessa karismaattinen herätys otettiin myönteisesti vastaan luterilaisten keskuudessa. Arkkipiispa Mikko Juva antoi myönteisiä lausuntoja herätyksestä muun muassa Suomen Kuvalehden sivuilla. Samoin uuteen herätykseen suhtautui Pirkkalan kirkkoherra Erkki Pennanen todeten, että rakkaus on uuden herätyksen tuntomerkki eivätkä kaatumiset ja kielilläpuhumiset, vaikka niihin kiinnitetäänkin eniten huomiota.
Karismaattisen liikkeen vaikutuksesta karismaattisen herätyksen vastaanottaneet kirkot saivat runsaasti uusia kävijöitä.
Leo Meller on voimakkaasti vaikuttanut karismaattisen liikkeen leviämiseen Suomessa järjestämällä karismaattisia kokouksia 1970-luvulla. Leo Meller kutsui toukokuussa 1972 Jim Palosaaren ja 40 Jeesus-liikkeen edustajaa Suomeen. Hakaniementorilla pidettiin ulkoilmakokous, ja sitten osallistujat marssivat Taivallahden kirkkoon. Jim Palosaari, jota kutsuttiin parrakkaaksi hippijohtajaksi, antoi Jeesus-liikettä koskevan haastattelun Helsingin Hospiz-kabinetissa Vuorikadulla, sanoen: ’’Jeesus-liike on Jeesuksen liikehdintää Pyhän Hengen vuodatuksessa.”
Karismaattinen liike jakaantui vuonna 1972 viiteen eri kanavaan: Täyden evankeliumin liikemiesten järjestöön, useisiin seurakuntien ja pappien yhteysliikkeisiin, vuonna 1967 alkaneeseen katoliseen karismaattisuuteen, hippinuorten Jeesus-liikkeeseen ja yliopistonuorten keskuudessa vaikuttaneeseen Ylioppilaslähetys-liikkeeseen.
Suomen luterilaisen kirkon piirissä karismaattinen liike toimii suurimmaksi osaksi kirkon tiloissa ja siunauksella. Kirkon pappien ja päättäjien suhtautuminen karismaattisuuteen on kuitenkin kirjavaa ja vaihtelee sekä paikallisesti että riippuen siitä, minkä tyyppisestä karismaattisuudesta on kyse. Poikkeuksen tekee Nokia Missio, joka ajautui kirkon piiristä omaksi uskonnolliseksi yhdyskunnakseen. Hengen uudistus kirkossa -järjestön lisäksi luterilaisen kirkon piirissä vaikuttavia karismaattisia yhteisöjä ovat mm. Rukouspalvelu ry, Palatsiseurakunta ja Ilpoisten piiri.
Hyksot
pienoiskuva|Faarao [[Ahmose I voittaa hyksot.]] pienoiskuva|Hyksojen hyökkäys, Hermann Vogelin metalligrafiikka 1800-luvulta.
Karismaattinen liike
Luterilaisuus
Suomen kuuluisimpia luterilaisia karismaatikkoja ovat pastori Seppo Juntunen, lehtori Ulla-Christina Sjöman, ekonomi Pirkko Jalovaara sekä entinen Nokian kirkkoherra, Nokia Mission erotettu johtaja Markku Koivisto.
Hyksot
Hyksot olivat Lähi-idästä saapuneita pohjoisen Egyptin hallitsijoita 15. dynastian aikana.
Gheorghe Popescu
Popescu on valittu Romanian vuoden jalkapalloilijaksi vuosina 1989, 1990, 1991, 1992, 1995 ja 1996.
Hyksot
Kun Ala-Egyptin 13. ja 14. dynastiat heikkenivät ja katosivat 1600-luvun eaa. puolivälissä, nimistään päätellen seemiläiset hyksokuninkaat ottivat vallan. Kuusi peräkkäistä hyksofaaraota hallitsi Avaris pääkaupunkinaan 15. dynastiana noin vuosina 1630–1523 eaa. Pohjoisessa heidän valtansa ulottui aina Cusaeen (Asyutiin) asti. Ylä-Egyptissä samanaikaisesti hallinneet 16. dynastian hyksokuninkaat olivat mahdollisesti 15. dynastian hyksokuninkaiden vasalleja.
Hyksokuninkaat eivät sekaantuneet egyptiläiseen kulttuuriin politiikan ulkopuolella. "Hyksoiksi" heitä kutsui ainakin 300-luvulla eaa. elänyt historioitsija Manetho. Nimi tulee ilmeisesti egyptinkielisestä termistä heqa-khase, 'vieraiden maiden hallitsijat'.
Kun Theba alkoi kapinoida, hyksot yrittivät tuloksetta liittoutua Kušin hallitsijoiden kanssa. Ahmose teki lopun hyksoista ja alisti heidät sekä nubialaiset heimot ja yhdisti hajanaisen Egyptin valtansa alle.
Uuronkylä
Uuronkylä (arkikielessä useimmiten vain Uuro) on kylä Kauhajoen kaupungissa. Kylä sijaitsee noin 26 kilometriä lounaaseen kaupungin keskustasta Isojoelle vievän seututien 661 varrella aivan Isojoen rajan tuntumassa.
Uuronkylä sijaitsee Lauhanvuoren ja Pyhävuoren välissä ja on näin ollen jonkinlaista laaksoaluetta, johon sana uurokin viitannee. Uuronkylän läpi virtaa Uuronluoma.
Karismaattinen liike
Katolilaisuus
Karismaattinen levisi katolisen kirkon sisällä hyvin nopeasti maailmanlaajuiseksi 1960-luvun lopusta alkaen. Vuonna 2000 arvioitiin olevan 120 miljoonaa katolista karismaatikkoa 235 maassa. Liike on katolisen kirkon virallisesti hyväksymä ja tukema.
Karismaattisuus Suomessa
Karismaattinen liike saapui Suomeen 1960- ja 1970-lukujen taitteessa. Ensimmäiset tiedot karismaattisen liikkeen tulosta Suomeen saatiin helluntailaisen Ristin Voitto -lehden välityksellä 1960-luvun puolivälissä. Syntyyn vaikutti ruotsalainen karismaattisuus ja etenkin Tukholmassa pidetty Karisma-72-kokous, jonka vaikutuksesta Suomeen perustettiin ensimmäiset karismaattiset pienryhmät. Karismaattisen liikkeen alkutaipaleella sen johtohenkilöinä toimivat Erik Ewalds, Ulla-Christina Sjöman ja Olli Valtonen.
Helluntailaisperäiset ja yhteiskristilliset liikkeet korostivat uskon kokemuksellista puolta, kuten kielillä puhumista ja ihmeparantumista. Näitä liikkeitä olivat mm. Missionuoret, Raamattu Puhuu -liike, Suomen täyden evankeliumin liikemiesten kansainvälinen veljesliitto ja Suomen Yhteiskristillinen Raamattukoulu. Karismaattisuus alkoi vaikuttaa myös luterilaisen kirkon piirissä näkyen yksittäisten henkilöiden toimintana sekä verkostoitumisena yhteiskristillisiin karismaattisiin kokoussarjoihin.
Laajempaa merkitystä karismaattisuus sai Niilo Yli-Vainion kokoustoiminnan aikana, jolloin organisoitui luterilaisen kirkon sisäinen liike Hengen uudistus kirkossamme. Liikkeen vaikutuksesta sanan ja rukouksen illat yleistyivät seurakunnissa. Tukijoita toiminnalle ovat olleet mm. Kansan Raamattuseura ja Suomen Evankelisluterilainen Kansanlähetys. Kirkon sisäisen karismaattisen liikkeen piirissä syntyi 1980-luvun lopulla ja 1990-luvulla uusia yhteisöjä, joista merkittävimpinä on pidetty pastori Seppo Juntusen ja Pirkko Jalovaaran parantamiskokouksia tukeva Rukouspalvelu.
1990-luvulla karismaattisuuden uudessa aallossa syntyi joukko uusia yhteiskristillisiä yhteisöjä, kuten Via dolorosa, Suur-Helsingin seurakunta, City Agape, Tampereen Voitonkeskus ja Turun Messiasseurakunta.
Karismaattisia ja uuskarismaattisia seurakuntia on runsaasti erityisesti uskonnollisiin yhdyskuntiin rekisteröitymättömien seurakuntien eli niin sanottujen vapaiden suuntien joukossa. Esimerkkejä Suomen uuskarismaattisista seurakunnista ovat Cityseurakunnat ja Suur-Helsingin seurakunta. Helluntai- ja Vapaaseurakuntien suhde karismaattisuuteen vaihtelee merkittävästi seurakunnittain.
Arvostelu
Karismaattinen liike on saanut runsasta kritiikkiä osakseen. Konservatiivisen kristillisyyden suunnalta tyypillisiä kritiikin aiheita on mm. karismaattisen liikkeen vähäinen painotus oikeaoppisuuteen. Toisin kuin esimerkiksi helluntaiherätyksessä, karismaattisessa liikkeessä ei ole tehty opillisia linjauksia suhtautumisessa harhaoppeihin ja sielullisuuteen.
Osa kritiikistä nojaa siihen, että karismaattisissa tapahtumissa esiintyy ilmiöitä, joille Raamattu ei anna täsmällistä esikuvaa. Esimerkiksi kaatumisia rukouspalvelussa on kritisoitu siitä, että ihmiset yleensä kaatuvat kopparin ohjaamina selälleen, vaikka Raamatussa mainitaan suoraan vain kasvoilleen kaatuminen.
David Wilkerson on kritisoinut joitakin uuskarismaattisessa liikehdinnässä (Toronton siunaus) paikoin esiintyneitä ilmiöitä, kuten vapinaa, lattialle kaatumista, hysteeristä naurua, hoipertelua ja outoa ääntelyä.
Matti Väisänen on varoittanut uskonnollisista ihmeistä.
Suomen Raamattuopiston toiminnanjohtaja Raimo Mäkelä osallistui 20. heinäkuuta 1989 Filippiineillä Manilassa Lausanne II:een eli maailmanevankelioimiskongressiin, samaan tilaisuuteen osallistui myös karismaattinen liike yhden illan jälkiosan ajan. Karismaattisessa kokouksessa laulettiin ylistyslauluja, pidettiin toisten käsistä kiinni, heittäydyttiin johdettuun tunnelmaan ja rukoiltiin yhdessä. Kaiken tarkoituksena oli ennalta tarkoin suunnitellun tekniikan, määrättyjen laulujen, liikkeiden ja puheiden kautta elämyksien vyöryvässä aallossa kokea Pyhän Hengen erityinen läsnäolo ja parantava vaikutus. Raimo Mäkelä kirjoitti kokemuksestaan: ”Meidän pitäisi pyrkiä purjehtimaan oikean lipun alla eli pyrkiä pitämään Pyhä Henki todella pyhänä ja olla nimittämättä Pyhän Hengen vaikutuksiksi sellaista, mikä saadaan aikaan tietyin inhimillisin menetelmin.” Lausanne-liike tahtoisi pitää karismaattisuuden muun evankelisen kristillisen yhteydessä, mutta ongelmatonta se ei ole. Kongressissa reagoitiin tiettyihin karismaattisiin ilmiöihin välittömästi.
Leivonmäen kansallispuisto
Leivonmäen kansallispuisto on Joutsan kuntaan liitetyssä entisessä Leivonmäen kunnassa Keski-Suomen maakunnassa sijaitseva kansallispuisto. Kansallispuisto on perustettu vuonna 2003. Sen pinta-ala on runsaat 30 neliökilometriä. Puiston tyypillistä maisemaa ovat suot, rannat ja harjumetsät. Vuonna 2021 puistossa tehtiin 33 400 käyntiä.
Puisto nimettiin poikkeuksellisesti silloisen sijaintikuntansa mukaan. Leivonmäen kansallispuistoon on kaavailtu erillistä suo- tai luontokeskusta, mutta hanke odottaa vielä kävijämäärien kasvua. 1970-luvulla syntyi kiivas taistelu kun Vapo oli kiinnostunut alueesta, mutta luonnonsuojelijat olivat toista mieltä. Lopulta alue jaettiin puoliksi turvetuotantoon ja suojelualueeksi. thumb|225px|left|Soimalampi Leivonmäen kansallispuistossa.
Puiston soita alettiin entisöidä, so. palauttaa luonnontilaan vuonna 1989. Ojia täytettiin ja avosoille kasvanutta nuorta puustoa poistettiin. Toiminta on jatkunut näihin päiviin asti. 2000-luvulla alettiin myös metsiä entisöidä, kun erityisesti Syysniemen alueella kaadettiin istutettuja tasarakenteisia kuusikoita rehevillä mailla lehtipuuston kasvuedellytysten parantamiseksi. Syysniemessä sijaitsee myös vanha perinnetila, jonka laidunniittyjä on ylläpidetty maisemasyistä. Eräitä metsäkuvioita on poltettu nuoren luonnonmetsän luomista varten. Leivonmäen kansallispuiston lähellä sijaitsee useita yksityisiä luonnonsuojelualueita, muun muassa Rutajoen rannoilla ja Rutajärven saarilla. Myös Vapo on rauhoittanut osan turvetuotantoon aikoinaan varatusta alueesta.
Leivonmäen kansallispuiston reitit
Leivonmäen kansallispuistossa on pääosin helppokulkuisia reittejä, jotka soveltuvat hyvin päiväretkille. Kirveslammen kierros on 1,7 km rengaslenkki, joka kiertää suolampien ja Kirveslammen maisemissa lähellä Haapasuota. Haapasuon avosuon maisemia ei reitin varrelta kuitenkaan näe. Samalta parkkipaikalta lähtee 2,2 km pituinen Luupään lenkki. Tämä rengaspolku vie Harjujärven puolikodalle. Harjujärven kota on saavutettavissa myös autolla, ja kodalta pystyy kulkemaan Turasenlammille esteetöntä polkua pitkin. Kirveslammen parkkipaikalta kulkee yhdyspolku Rutajärven Harjulahden luonnonhiekkarannalle, jonka uimaranta on rakennettu niin ikään myös esteettömäksi.
Selänpohjan pysäköintialueelta lähtee kaksi rengasreittiä. Harjunkierros on 4,5 km pituinen lenkki, joka vie harjujen, suppakuoppien sekä lampien ja järvien ohitse petäjäisessä maisemassa. Lenkki on merkitty punaisella. Sinisellä merkitty 5,5 km mittainen Mäyränkierros kulkee polkujen lisäksi myös metsäteitä pitkin, ja kierrokselta voi poiketa pistoreittiä pitkin Soimalammen laavulla. Toinen upea pistoreitti on Joutsniemen kärkeen harjun päällä kulkeva polku.
Puiston pohjoisosassa on Rutalahden kylä, jonka kyläkoulun läheltä alkaa 2,8 km pituinen luontopolku nimeltä Koskikaran kierros, jonka hienoimpia nähtävyyksiä on Korvenkosken vesiputous.
Katso myös
.
Valkealan reitti
Valkealan reitti, Väliväylä, Kivijärven reitti tai Lakanvirta on vesistöreitti Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) ensimmäisen ja toisen Salpausselän välissä. Reitin eri osissa on lukuisia järviä ja lyhyitä jokiosuuksia, joiden kautta tuleva vesi yhtyy Kouvolassa Harjunjokena Kymijokeen. Vesireitti sijaitsee Kymijoen alueella (14.1) kahden toisen jakovaiheen, Harjunjoen–Lappalanjärven alueen (14.18) ja Kivijärven reitin valuma-alueen (14.19), alueilla.
Mehrin kieli
Mehrin kieli on seemiläinen kieli, jota puhutaan osissa Jemeniä ja Omania. Kielellä on nykyisin arviolta 100 000 puhujaa.
Valkealan reitti
Valkealan reitin valuma-alue
Jotta vesireitin pääuoma olisi hydrologisesti oikein määritelty, tulisi reitille tulevien sivureittien virtaamat tuntea. Sellaisia lähteitä ei ole tässä käytettävissä. Valkealan reitiksi onkin ilmoitettu sellainen reitti, jota on käytetty tukiuitossa 1800-luvulta asti. Se alkaa Rutolasta, jonka kapean kannaksen takana sijaitsee Pien-Saimaa. Saimaalta uitettiin puutavaraa Valkealan reitille Telataipaleen kaivantoa myöten. Reitin pituus Rutolasta Kymijokeen on 113 kilometriä ja sille kertyy pudotusta 19 metriä. Reitin valuma-alueen pinta-ala on 1 325 neliökilometriä (eli km²) tai 1 282 km². Vesistöviranomaisilla on valuma-alueesta kaksi tilastoyksikköä (vesistöalueet 14.18 ja 14.19), joiden välinen raja sijaitsee Kannuskoskessa. Alueiden pinta-alat ovat vastaavasti 475 ja 850 km² ja järvisyydet 14,0 % ja 16,2 %. Koko valuma-alueen järvisyys on 15,4 % ja alueen järvien yhteispinta-ala on 195,8 km².
Mehrin kieli
Levinneisyys
Mehrin kieltä puhutaan Itä-Jemenin Mahran kuvernoraatissa ja Omanin puolella maiden rajaa Dhofarin kuvernoraatissa. Mehrin kielen puhujia on noin 100 000 ja heistä yli puolet asuu Jemenissä. Puhujien määrästä ei ole väestönlaskentoja ja lukumäärä perustuu tutkijoiden arvioihin. Kielen puhujat kuuluvat pääosin al-Mahran heimoon ja sitä puhuu myös osa al-Kathiri-heimon jäsenistä. Kielen puhujat ovat puolipaimentolaisia, jotka kasvattavat kameleita, nautakarjaa ja vuohia.