cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Noormarkku
Urheilu
Noormarkussa yleisimpiä harrastuksia ovat hiihtäminen, jalkapallo, koripallo ja yleisurheilu. Yleisurheilua ja hiihtämistä järjestää urheiluseura Noormarkun Nopsa, jonka tunnetuimpia jäseniä ovat hiihtäjä Kati Venäläinen sekä pikajuoksija Matti Välimäki. Jalkapallosta, lentopallosta ja koripallosta vastaa Noormarkun Koitto. Suunnistuksen maailmanmestari, Porin Rastikarhuja edustava Heli Jukkola sekä myös Suomen jääkiekon maailmanmestaruusjoukkueessa 2019 mukana ollut Juho Lammikko ovat kotoisin Noormarkusta.
Kylät ja kulmakunnat
Noormarkun kyliä ovat (tieto vuodelta 1973):
Yllä lueteltujen lisäksi vuonna 1971 Noormarkkuun liitettiin eräitä tiloja Kullaan kunnan Paluksen kylästä. Noormarkussa sijaitsee myös Kahaluodon kulmakunta.
Nykyisessä Porin kaupungin tilastollisessa aluejaossa entisen Noormarkun alueet kylät Finby, Harhala, Harjakangas, Kairila, Karkunkylä, Lassila, Noormarkku, Palus, Rudanmaa ja Söörmarkku kuuluvat Pohjois-Poriin. Vuonna 2013 Finbyssä oli 2 168 asukasta, Harhalassa 39, Harjakankaalla 84, Karilassa 47, Karkunkylässä 8, Lassilassa 200, Noormarkussa 2 510, Paluksessa 32, Rudanmaalla 77 ja Söörmarkussa 1 004. Näiden tietojen perusteella entisen Noormarkun kunnan alueella olisi 6 169 asukasta.
Nuoraa
Nuoraa eli Sokolinskoje on maaseututaajama ja rautatiepysäkki (ennen asema) Viipuri–Koivisto-radalla Johanneksen kunnassa Viipurin eteläpuolella, nykyisin Venäjälle kuuluvalla Karjalankannaksella. Suomelle kuuluessaan Nuoraa oli Viipurin maalaiskunnan kylä, joka sijaitsi kunnan eteläosassa Viipurin kaupungin etelärajalla Viipurinlahden rannalla.
Viipurin maalaiskunnan Nuoraan kylä
Viipurin maalaiskunnassa Nuoraan naapurikyliä olivat Alasommee, Tirhilä, Järvelä ja Korpela-Autio. Nuoraan kautta kulki ja kulkee rauta- ja maantie Viipurista (Suomen aikana kantatie 64) Koivistolle.
Vuonna 1937 Nuoraalla oli 301 asukasta. Nuoraalla oli Samolan osuuskaupan myymälä ja joitakin yksityiskauppoja. Teollisuutta edusti Karjalan Peruna Oy:n perunajauhotehdas, jossa oli 56 työntekijää vuonna 1937. Vuonna 1937 Nuoraalla oli 279 ha peltoa, seitsemän ha niittyä ja 265 ha metsää. Nuoraa kuului Alasommeen koulupiiriin, jonka koulu sijaitsi Alasommeen kylässä. Nuoraalla toimi nuorisoseura Tähti.
Talvisodan aikana Nuoraan väestö evakuoitiin Keski-Suomeen. Sodan loppuvaiheessa taistelut ulottuivat Nuoraalle asti. Moskovan rauhassa Nuoraa muun Viipurin maalaiskunnan kanssa luovutettiin Neuvostoliitolle. Jatkosodassa alue vallattiin takaisin 1941 ja väestö pääsi palaamaan koteihinsa, mutta uusi evakuointi oli edessä 1944.
Nuoraan kyläneuvosto Neuvostoliitossa
Neuvostoliitossa Nuoraasta tuli entisen Viipurin maalaiskunnan eteläosat ja entisen Johanneksen kunnan pohjoisosat käsittäneen kyläneuvoston keskuskylä. Venäjän kunnallishallintouudistuksessa Nuoraasta tuli osa Johanneksen kaupunkikuntaa.
Käärmeenlumooja
thumb|190px|Silmälasikobra pillistä kantautuvan äänen lumoissa.
Käärmeenlumoojat ovat etenkin Intiassa suosittuja katutaiteilijoita, jotka ovat soitollaan ja kehon liikkeillään hypnotisoivinaan käärmeitä. Käärmeenlumoajan esityksiin kuuluu soiton lisäksi usein myös käärmeenkäsittelyä sekä muita katuesityksiä, kuten jonglöörausta ja silmänkääntötemppuja. Intian lisäksi käärmeenlumoojia voi nähdä Bangladeshissa, Sri Lankassa, Thaimaassa, Malesiassa sekä Pohjois-Afrikassa Egyptissä, Tunisiassa ja Marokossa.
Lauttasaari
Lauttasaari on Lounais-Helsingissä sijaitseva Lauttasaarensalmen Helsingin mantereesta ja kantakaupungista erottama saari, kaupunginosa, lähiö sekä peruspiiri. Alueella oli 24 811 asukasta (2020) ja 7 065 työpaikkaa (2018). Lauttasaaren etäisyys Helsingin keskustasta on noin viisi kilometriä. Kaupunginosa on pääasiallisesti asuintalovaltainen, mutta siellä sijaitsee myös monien yritysten toimitiloja ja julkisia rakennuksia.
Lauttasaaren kaupunginosan osa-alueet ovat Kotkavuori, Vattuniemi ja Myllykallio sekä Koivusaari, jonka kapea salmi erottaa varsinaisesta Lauttasaaresta. Länsiväylä-moottoritie kulkee Lauttasaaren halki.
Lauttasaareen on Länsimetro-projektin myötä avattu metroasema, jonka yläpuolelle on rakennettu kauppakeskus Lauttis. Koivusaaren metroaseman tällä hetkellä ainoa sisäänkäynti sijaitsee Lauttasaaren puolella.
Nimen etymologia
Ennen keskiaikaa saari on todennäköisesti ollut suomalaisten nautinta-alueena ja sillä on ollut suomalainen nimi. Se kuitenkin väistyi myöhemmin ruotsalaisen uudisasukkaan perustettua sinne talon. Muutama ruotsalainen paikannimi on kuitenkin mahdollisesti säilyttänyt alkuperäisen suomenkielisen paikannimen itsessään, kuten Lemisholm ja Porovik.
Lauttasaaren nimi mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1540 muodossa Drommensöö, vuonna 1543 muodossa Drommensby, vuonna 1556 muodossa Dromansöö ja Dromssöö, josta nykyinen nimi Drumsö on kehittynyt. Nimen on perinteisesti katsottu tulevan paksua ja kömpelöä ihmistä tarkoittavasta ruotsinkielisestä henkilön liikanimestä Drumber.
2000-luvulla on esitetty nimen perustuvan moreeniharjua tarkoittavaan gaelilais-saksilaiseen drum-sanaan (vrt. geologinen termi drumliini). Tällöin nimi olisi peräisin Suomen rannikoilla liikkuneilta viikingeiltä.
Lauttasaaren suomenkielinen nimi on otettu käyttöön vuonna 1919 ja sen aiheena on silloinen lauttaliikenne saareen. Ruoholahden ja Lauttasaaren välillä liikennöi vuosina 1914–1936 Julius Tallbergin omistama Drumsö-niminen höyrylautta. Lauttasaaren sillan valmistuttua lauttaa pidennettiin telakalla, ja se siirtyi vuonna 1941 Korkeasaaren lautaksi. Vuonna 1945 alus luovutettiin sota­korvauksena Neuvosto­liitolle.
Historia
pienoiskuva|Vuodesta 1914 alkaen Lauttasaareen liikennöi Drumsö-lautta, joka muuttui tarpeettomaksi vasta [[Lauttasaaren silta|Lauttasaaren sillan valmistuessa vuonna 1935. ]] Lauttasaaressa oli aikoinaan kaksi maatilaa, Heikas ja Bertas. Vuonna 1650 kuningatar Kristiina lahjoitti saaren Helsingin kaupungille, mutta 1600-luvun lopulla ison reduktion yhteydessä lahjoitus peruutettiin ja tilat päätyivät jälleen yksityiseen omistukseen. Myöhemmin ne yhdistettiin Lauttasaaren kartanoksi, jonka nykyisen päärakennuksen rakennutti Claes Wilhelm Gyldén vuonna 1837.
Lauttasaaren eteläisin osa otettiin Krimin sodan aikana Venäjän sotavoimien käyttöön. Varsinaista varuskuntaa sinne ei perustettu, mutta sinne rakennettiin vallituksia ja sijoitettiin rannikkotykistön asevarastoja. Suomen itsenäistymisen jälkeen alue oli Suomen valtion omistuksessa, mutta kun puolustusvoimilla ei ollut sille käyttöä, se siirtyi vuonna 1927 aluevaihdolla Helsingin kaupungin omistukseen, joka perusti alueelle kansanpuiston.
Talvi- ja jatkosodan aikana Lauttasaaren Myllykalliolla toimi Helsingin ilmatorjuntaan osallistunut ilmatorjuntapatteri. Jatkosodassa patterin aseistuksena oli kuusi raskasta ilmatorjuntakanuunaa (76 Itk 31). Yksi näistä kanuunoista paljastettiin muistomerkiksi Myllykalliolle 12. kesäkuuta 1980. Lauttasaaren Veijarivuorenniemessä toimi lounaissektorin patteriston johtopatteri, jonka kanuunoista yksi (88 Itk 37) on säilytetty paikalla muistomerkkinä.
Julius Tallbergin aikakausi ja varhaiset rakennussuunnitelmat
Lauttasaaren kehitystä ovat rytmittäneet liikenneyhteydet. 1900-luvun alkuvuosikymmeninä saarella oli maatilan lisäksi vain huvila-asutusta. Vuonna 1911 Julius Tallberg osti 750 000 markalla Lauttasaaren kartanon, jonka maat kattoivat noin puolet saaresta. Hän yritti myydä maita Helsingille, mutta koska kaupungin ei uskottu leviävän saarille, ei kauppoja syntynyt. Tallberg alkoi itse kehittää saarta ja teetti Birger Brunilalla rakennussuunnitelman. Sen mukaisesti saari olisi suurelta osin rakennettu huvilakaupungiksi, mutta kesti vielä yli 20 vuotta, ennen kuin sitä alettiin toteuttaa. Tallberg perusti saarelle merikylpylän ja kahvilan nimeltä Drumsö Casino. Vuosina 1913–1917 saarella liikennöi myös hevosvetoinen raitiovaunu, joka kulki nykyisen Lauttasaarentien alkupäästä lauttalaiturilta Katajaharjunniemeen.
Eliel Saarisen vuoden 1918 Suur-Helsinki-suunnitelman mukaan (Pro Helsingfors) suuri osa Lauttasaaresta olisi varattu satama-alueeksi, jonne olisi johtanut myös raideyhteys Leppävaaran rautatieasemalta nykyisten Kehä I:n ja Länsiväylän kohdalla. Tästä suunnitelmasta ei kuitenkaan ole toteutettu mitään.
Kunnallishistoria
Vuonna 1919 Lauttasaari erotettiin Helsingin maalaiskunnasta yhdessä Munkkiniemen kanssa muodostamaan Huopalahden kunta. Hallinnollisesti Lauttasaari oli vuonna 1917 muodostettu taajaväkiseksi yhdyskunnaksi. Lauttasaari liitettiin Huopalahden kunnan mukana 1. tammikuuta 1946 Helsingin kaupunkiin Helsingin suuressa alueliitoksessa. Seurakunnallisesti Lauttasaari oli liitetty Helsinkiin jo muutamaa vuotta aiemmin, Helsingin pohjoiseen suomalaiseen ja pohjoiseen ruotsalaiseen seurakuntaan vuonna 1939.
Vattuniemi
Vattuniemi on Lauttasaaren osa-alue saaren eteläosassa. Vattuniemi rakennettiin 1940- ja 1950-luvuilla teollisuusalueeksi, jolle sijoittui monipuolista yritystoimintaa, kuten Suomen Tupakan tehdas, joka lopetti toimintansa vuonna 1995. Muita alueella aiemmin toimineita tehtaita olivat muun muassa Hellbergin radiotehdas (Oy Radio E Hellberg Ab), Mahogany Oy:n puuviilu tehdas ja Eri Oy:n liimatehdas. Lisäksi alueella ovat sijainneet muun muassa Helkama Oy:n ja Lääketukku Oy:n pääkonttorit.
Vattuniemen pienteollisuusalueella toimii edelleen useita yrityksiä, kuten Solar Films. 1970-luvulta lähtien Vattuniemen alue on muuttunut huomattavasti. Muutos on jatkunut voimakkaana 2000-luvulla. Alueelta on purettu teollisuus- ja toimistorakennuksia ja niiden tilalle on rakennettu asuinkerrostaloja. Tämän myötä Vattuniemen asukasmäärä on kasvanut nopeasti, ja työpaikkojen määrä on vastaavasti vähentynyt. Alueen palvelutarjonta on monipuolistunut, ja siellä on päivittäistavarakauppojen (S-Market, K-Supermarket, Lidl) lisäksi myös esimerkiksi useita ravintoloita, kahviloita ja kuntosaleja sekä veneilytarvikkeiden myyntiin keskittyviä erikoisliikkeitä erityisesti Veneentekijäntiellä.
Katajaharju
Katajaharju on niemi Lauttasaaren luoteisosassa, ja se luetaan nykyään kuuluvaksi Myllykallion osa-alueeseen.
Katajaharju sijoittuu kokonaisuudessaan Länsiväylän pohjoispuolelle. Katajaharjun ranta-alueilla talot ovat rivi- tai omakotitaloja laajoilla tonteilla. Sen sijaan niemen keskiosassa rakennukset ovat pääosin 1960-luvulla rakennettuja kerrostaloja.
Katajaharjusta on kävelysiltaa myöten yhteys Kaskisaareen.
Viheralueet ja virkistäytyminen
Laajin viheralue on saaren eteläisimmän osan entinen sotilasalue Veijarivuoren puisto, joka tunnetaan myös nimellä "Ryssänkärki". Saaren korkein kallio, Myllykallio, on myös viheralue, josta avautuu laajat näköalat eri suuntiin.
Holger Thesleff
Berndt Holger Thesleff (s. 4. joulukuuta 1924 Helsinki) on suomalainen antiikintutkija ja filologi. Thesleff on erikoistunut Platonin tuotantoon ja pythagoralaisiin kirjoituksiin, ja hän oli Helsingin yliopiston kreikkalaisen filologian henkilökohtainen professori vuosina 1968–1987.
Lauttasaari
Viheralueet ja virkistäytyminen
Saarella on niin ikään kaksi yleistä uimarantaa, joista niin sanottu Kasinonranta sijaitsee Merikylpylän puistossa ja Veijarivuoren ranta saaren eteläkärjessä.
Holger Thesleff
Thesleff esittää Platonista uudenlaisia näkemyksiä, joita hän selostaa teoksessaan Studies in Plato’s Two-level Model (1999). Hän on esimerkiksi sitä mieltä, että Sokrates-dialogit ovat paljon nuorempia kuin aiemmin on esitetty.
Thesleffille myönnettiin Kordelinin säätiön palkinto vuonna 2006.
Lauttasaari
Julkiset rakennukset
1950-luvulla valmistuneita julkisia rakennuksia ovat muun muassa Lauttasaaren kirkko ja Lauttasaaren ala-aste, joka käsittää kaksi rakennusta (Pajalahden ja Myllykallion koulut).
Lauttasaaren kirkko vihittiin käyttöön 20. syyskuuta 1958. Kirkon on suunnitellut lauttasaarelainen professori Keijo Petäjä. Kirkon kellotorni otettiin käyttöön syksyllä 1957. Kirkon peruskorjaus valmistui keväällä 2022.
Lauttasaaren vesitorni valmistui 1958, ja se purettiin loppuvuodesta 2015.
Lauttasaaren Yhteiskoulun nykyinen rakennus otettiin käyttöön 1968. Rakennusta on laajennettu viimeksi vuonna 2019 valmistuneella lisäosalla, jossa sijaitsee liikuntatiloja.
Lisäksi Lauttasaaressa on oma terveyskeskus, uimahalli, urheilukenttä sekä kirjasto.
Muut rakennukset
Lauttasaaressa sijaitsee Koneen Säätiön nykyisin omistama Lauttasaaren kartanon rakennus.
Isokaarella olevista 1950-luvun asuinkerrostaloista monet ovat Else Aropaltion suunnittelemia.
Asukkaat ja asunnot
Lauttasaaren väestöstä 79,0 % on suomenkielisiä, 13,6 % ruotsinkielisiä ja 7,4 % muunkielisiä. Alueen 25 vuotta täyttäneestä väestöstä 70,6 prosentilla on korkea-asteen tutkinto (31.12.2018).
Lauttasaari on pääasiallisesti kerrostalovaltainen alue. Lauttasaaressa asuntojen keskikoko on 63,3 neliömetriä. Kahden huoneen asunto on tavallisin. Yleisimpiä ovat 1950- ja 1960-luvulla rakennetut asunnot; 1970-luvulta alkaen asuntotuotanto alueella vähentyi, kunnes 2000-luvulla alettiin rakentaa voimakkaasti erityisesti Vattuniemen alueelle. Vuokra-asuntoja Lauttasaaressa on 35,7 %. Vuonna 2019 Lauttasaaren postinumeroalueella 00200 asuntojen keskihinta oli 6 102 euroa ja Vattuniemen postinumeroalueella 00210 puolestaan 5 976 euroa, kun Helsingin keskiarvo oli 4 323 euroa. pienoiskuva|[[Lauttasaaren vesitorni oli näkyvä maamerkki.]]
Liikenneyhteydet
pienoiskuva|[[Lauttasaaren silta.]]
Yhteys mantereeseen
Helsingin kantakaupungista Lauttasaareen johtaa kaksi siltaa. Lauttasaaren silta johtaa Ruoholahdesta Lauttasaarentielle, ja Lapinlahden silta sen pohjoispuolella on osa Helsingistä länteen johtavaa moottoritietä, Länsiväylää, joka rakennettiin 1960-luvulla Lauttasaaren pohjoisosien kautta. Valmistuessaan Lapinlahden silta oli Suomen pisin silta. Ennen Länsiväylän rakentamista Lauttasaarentie oli osa Helsingistä länteen johtavaa päätietä. Länsiväylän edeltäjä, Jorvaksentie, alkoi sen länsipäästä.
Alkuperäinen vuonna 1935 valmistunut Lauttasaaren silta osoittautui saaren asukasluvun kasvaessa 1950-luvulla aivan liian kapeaksi, ja se purettiin vuonna 1967, kaksi vuotta sen jälkeen, kun moottoritiesilta oli valmistunut sen pohjoispuolelle. Puretun sillan paikalle rakennettiin nykyinen nelikaistainen Lauttasaaren silta.
Bussilinjat
Lauttasaareen kulkevat seuraavat bussilinjat
Järjestötoiminta
Lauttasaari on paikallisesti aktiivinen kaupunginosa. Tästä on osoituksena muun muassa vaikutusvaltainen, poliittisesti sitoutumaton kansalaisjärjestö, Lauttasaari-seura.
Vuonna 1916 perustettiin postiljooni Emil Wathénin aloitteesta ja Julius Tallbergin taloudellisella tuella oma palokunta, Lauttasaaren vapaaehtoinen palokunta, jolle Tallberg lahjoitti tontin ja rakennustarvikkeet omaa palokunnantaloa varten. Kyseinen puinen talo, malliltaan klassinen letkutornilla varustettu puutalo, palveli aina vuoteen 1965 asti jolloin se purettiin kun samalle tontille mutta entisen viereen valmistui nykyinen kivirakenteinen palokunnantalo.
Erikoisuutena VPK:n historiasta voinee mainita, että eräänä sen päällikkönä toimi useiden vuosien ajan Lauttasaareen kotiutunut taiteilija Ola Fogelberg, ”Fogeli”. Hänen muotokuvansa on edelleen palokunnantalon seinällä muiden entisten päälliköiden ja kunniajäsenten rivistössä. Hänen päällikkökautensa päättyi talvisodan sytyttyä.
Tulevaisuus
pienoiskuva|Lauttasaaren uusia kerrostaloja ja kauppakeskus [[Lauttis vuonna 2016.]] Lauttasaaren asukasluvun arvioidaan olevan 2020-luvun lopussa 24 797 asukasta.
Lauttasaaren Koivusaareen suunnitellaan 27 hehtaarin merentäytöt ja 5 150 asukkaan ja 3 800–4 500 työpaikan keskittymää uuden metroaseman kupeeseen. Luonnoksen mukaan saarella voisi olla tulevaisuudessa asukkaita 40 000.
Joentaus
Joentaus on asuinalue Siilinjärvellä. Alue sijaitsee noin kilometrin päässä Siilinjärven keskustasta itään. Alue koostuu pääasiassa omakotitaloista.
Lauttasaari
Tulevaisuus
Lauttasaari-seuran mukaan ongelmana kuitenkin jo tällä hetkellä ovat alueen riittämättömät julkiset palvelut ja suuri vajaus päiväkoti- ja koulupaikoista. Lauttasaaren ala-aste on yksi Helsingin ahtaimmista kouluista.
Joentaus
Joentauksen omakotitaloista suurin osa sijaitsee Siilinlahden, sekä Siilinjoen tuntumassa. Alueen lounaiskulmassa Siilinjoki laskee Siilinlahteen.
Lauttasaari
Tulevaisuus
Liikenteen määrä tulee Lauttasaaressa kasvamaan, koska Lauttasaaren metroaseman ja Koivusaaren metroaseman käyttäjämäärät tulevat ennusteiden mukaan olemaan yhteensä 30 000 henkilöä vuorokaudessa.
Joentaus
Joentauksen länsipuolella sijaitsevat Saharan urheilualue, Mäntyrannan kesäteatteri, Siilinlahden uimaranta ja Siilinlahden koulu.
GAZ
GAZ on autonvalmistaja, jonka tuotantolaitos on Gorkin autotehdas. Toisen maailmansodan jälkeen käynnistyi kohtalaisen nopeasti jo sotavuosina aloitetun suunnittelun tuloksena uuden, hyvin nykyaikaisen henkilöauton, GAZ M-20 Pobedan ja legendaarisen, 31 vuotta lähes muutoksitta tuotetun GAZ-51 -kuorma-auton valmistaminen.
Zim
Vuonna 1948 syntyivät ensimmäiset amerikkalaisvaikutteiset ZIM-12-mallin koesarjan autot, ja sarjatuotantoon tämä suuri automalli tuli vuonna 1950. Tavoitteena oli ollut hyödyntää mahdollisimman paljon jo tuotannossa olevia komponentteja. Kirja Avtomobili Rossii i SSSR kertoo, että Zimissä ja Pobedassa oli yhteisiä osia noin 50 prosenttia.
Kahdeksalle hengelle rekisteröidystä Zimistä tuli Suomessakin varsin suosittu muun muassa taksikäytössä sen jälkeen kun se oli ensiesitelty Helsingin autonäyttelyssä 1953. Zimissä oli 3,5 litran kuusisylinterinen sivuventtiilimoottori, joka kehitti 90 hevosvoimaa.
Muita GAZ-malleja
Myös edustusauto Tšaika ja tunnettu maastoauto GAZ-69 tulevat GAZin tehtaalta Nižni Novgorodista. Osaltaan myös GAZin tekniikkaan perustuivat ensimmäiset UAZ:t. GAZ ilmoitti 8. joulukuuta 2005 lopettavansa Volga-henkilöautojen valmistuksen, joka oli alkanut vuonna 1956, keskittyäkseen vain pikkubusseihin ja kuorma-autoihin, mutta jälleenmyyjien toiveesta jatkoi tuotantoa jälleen syksyllä 2006.
GAZ-jeeppien kutsumanimi on alusta lähtien ollut "kozjol", pukki.
Valmistetut mallit
thumb|GAZ Ural NEXT. thumb|GAZelle NEXT. thumb|GAZ-12 ZIM [[Minskissä 2014.]]
Marriott World Trade Center
Marriott World Trade Center (Three World Trade Center, 3 World Trade Center, lyhenne 3 WTC) oli Lower Manhattanilla, New Yorkissa sijainnut hotelli, joka oli osa New Yorkin alkuperäistä World Trade Centerin rakennuskompleksia. Rakennuksessa oli 22 maanpäällistä kerrosta ja 825 hotellihuonetta. Hotelli avattiin vuonna 1981 nimellä Vista International. Vuonna 1995 Hilton International myi hotellin Marriott International -hotelliketjulle, ja hotellin uudeksi nimeksi tuli Marriott World Trade Center. Hotellirakennus tuhoutui lähes täysin syyskuun 11. päivän iskuissa vuonna 2001 World Trade Centerin kaksoistornien romahdettua. Rakennuksen jäänteet purettiin lokakuussa 2001.
Rakennus
Hotelli sijaitsi World Trade Centerin kaksoistornien välissä Liberty Street- ja West Street -katujen varrella. Hotellihuoneiden ja neuvottelutilojen lisäksi rakennuksessa toimi ravintoloita ja kahviloita. Rakennuksesta oli suora yhteys World Financial Centeriin ja World Trade Centerin kaksoistorneihin.
Terrori-iskut
thumb|vasen|160px|Rakennus syyskuun 11. päivän iskujen jälkeen.
Vuoden 1993 autopommi
26. helmikuuta 1993 terroristien räjäyttämä autopommi World Trade Centerin maanalaisissa kerroksissa miltei aiheutti hotellirakennuksen sortumisen. Pommi vaurioitti pahoin hotellin alapuolella olleita maanalaisia kerroksia. Rakennus pysyi kuitenkin ehjänä.
Kuivatusosa
thumb|right|300px|[[Pensacolan lähellä olleen paperikoneen kuivatusosa]] Kuivatusosa on paperikoneen neljäs osa perälaatikon, viiraosan ja puristinosan jälkeen. Kuivatusosa vie eniten energiaa, koska siinä pyritään saamaan paperiradasta, kartonkiradasta tai selluloosaradasta loppu kosteudesta pois ennen mahdollista kalanterointia leikkaamista ja rullaamista leikkaamista kirjapainojen käyttämään muotoon.
Marriott World Trade Center
Syyskuun 11. päivän iskut
11. syyskuuta 2001 19 kaappaajaa otti haltuunsa neljä matkustajalentokonetta Yhdysvalloissa. Yksi kaapatuista koneista oli American Airlinesin lento 11, joka törmäsi One World Trade Centeriin kello 8.46 paikallista aikaa. Kello 9.03 iskeytyi United Airlinesin lento 175 Two World Trade Centeriin. Kello 9.59 sortui Two World Trade Center ensimmäisenä rakennuksena. One World Trade Center sortui puoli tuntia myöhemmin kello 10.28. Tornien sortumisen syynä on pidetty viranomaisten selvityksen mukaan lentokoneiden törmäyksessä aiheutuneiden valtavien tulipalojen aiheuttamaa vaikutusta rakennusten teräspilareihin ja -rakenteisiin. Rakenteiden paloeriste tuhoutui kuumuudessa ja niiden lujuus sekä kantavuus heikkenivät, mikä aiheutti pilarien vääntymisen ja rakennusten sortumisen. Marriott World Trade Center vaurioitui pahoin kaksoistornien sortumisessa. Rakennus purettiin lokakuussa samana vuonna.
Kuivatusosa
Perinteisessä kuivatusosassa paperirata kulki yläkuivatusryhmissä kuumiksi höyryllä lämmitettyjen yläkuivatussylintereiden yläpuolelta yläkuivatusviiran alta alaryhmille alakuivatussylinterin alle alaviiran päällä. Uudemmassa ratkaisussa, mitä kutsutaan slalom-viiraksi kuivatusviirat kulkevat ylhäältä alas ja alhaalta ylös pujottelua muistuttavalla tavalla.
Marriott World Trade Center
Syyskuun 11. päivän iskut
Iskujen aikana hotellirakennus toimi pakotienä monille kaksoistornien työntekijöille. Hotellissa kuolleiden määrästä ei ole tarkkaa tietoa; silminnäkijöiden arvioiden mukaan hotellissa olisi kuollut 50 ihmistä. Kuolleista suurin osa oli palomiehiä.
Kuivatusosa
Höyryllä kuumaksi lämmitettyjen sylintereiden vaihtoehtona voi prosessissa olla myös muita kuivatuskeinoja.
Marriott World Trade Center
Perintö
Muutaman päivän jälkeen iskuista World Trade Centerin raunioista löydettiin Marriott-hotelliketjun lippu, joka oli liehunut hotellirakennuksen edessä. Lippu kuljetettiin Bethesdaan, Marylandiin Marriott-yhtiön pääkonttoriin, jossa sitä pidettiin rakennuksen aulassa muistona iskuissa kuolleille yhtiön työntekijöille. Elokuussa 2011 lippu siirrettiin New Yorkiin, jossa se on tarkoitus laittaa näytteille Syyskuun iskujen muistomuseoon.
Kuivatusosa
Joillain kuivatusosille ennen aivan viimeisiä kuivatusryhmiä on liimapuristin, millä voidaan paperiin lisätä eri aineita. Liimapuristin lisää paperiradan kosteutta, minkä vuoksi sen jälkeenkin on yleensä kaksi kuivatusryhmää palauttamaan liimapuristinta edeltänyt kuiva-ainepitoisuus.
Marriott World Trade Center
Perintö
Uusi Three World Trade Center avattiin 11. kesäkuuta 2018.
Johan von Bonsdorff
Johan Henrik ”Seppi” von Bonsdorff (4. kesäkuuta 1940 Porvoo – 8. maaliskuuta 2002 Tammisaari) oli suomalainen toimittaja ja vasemmistoaktivisti. Von Bonsdorff kuului Bonsdorff-suvun aateliseen haaraan. Hänen isänsä oli päätoimittaja Henrik von Bonsdorff, ja hänen poikansa on toimittaja Juri von Bonsdorff.
Ura
Bonsdorff opiskeli Helsingin yliopistossa valtio-oppia ja osallistui aktiivisesti opiskelijajärjestöjen toimintaan ja kuului mm. Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan edustajistoon 1961 ja 1963 sekä hallitukseen 1962-63. Lisäksi Bonsdorff toimi Suomen ylioppilaskuntien liiton hallituksessa 1964.
Von Bonsdorff aloitti toimittajanuransa Hufvudstadsbladetin julkaisemassa Nya Pressen -iltapäivälehdessä 1964. Von Bonsdorffin raportointi Vietnamin sodasta, Lähi-idän tapahtumista ynnä muista silloin ajankohtaisista asioista poikkesi kuitenkin lehden virallisesta porvarillisesta linjasta, ja von Bonsdorff erotettiin lehdestä 1968. Tämän jälkeen von Bonsdorff oli vuoden työttömänä ja hänellä oli mahdollisuus osallistua täyspäiväisesti useiden vapaiden kansalaisjärjestöjen toimintaan, muun muassa Tricont-ryhmässä, joka pyrki lisäämään tietoisuutta kolmannen maailman asioista. Hän toimi asiantuntijana muun muassa rikkaiden ja köyhien maiden elintasokuilua pohtineessa TV-kabareessa Sirkus Europa. Von Bonsdorff oli myös mukana marraskuussa 1968 tapahtuneessa Vanhan ylioppilastalon valtauksessa.
Von Bonsdorff jatkoi toimittajanuraansa Yleisradion ruotsinkielisen ajankohtaistoimituksen palveluksessa ulkomaantoimittajana ja toimituspäällikkönä. Hän oli muutaman vuoden työssä SAK:n kansainvälisellä osastolla ja siirtyi vuonna 1977 Ny Tid -lehden päätoimittajaksi.
Bonsdorff kuului 1979–1985 SKDL:n liittohallitukseen ja oli 1976–1980 yhden kauden Helsingin kaupunginvaltuutettuna.
Vuodesta 1985 von Bonsdorff oli vapaana toimittajana, ja hän teki ulkomaisista aiheista juttuja vasemmistolaisiin lehtiin sekä Yleisradion ruotsinkielisiin ajankohtaisohjelmiin ja Yle Radio 1:n Kolmannen maailman puheenvuoroja -ohjelmasarjaan. Von Bonsdorff julkaisi myös useita kirjoja kansainvälisistä kysymyksistä, muun muassa Tammen julkaisemassa Huutomerkki-sarjassa, ja hänellä oli vakituinen ulkomaankolumni Kansan Uutisten Viikkolehdessä.
Bonsdorff oli myös 2001 perustamassa Suomen Attacia.
Remember (Becky Hillin ja David Guettan kappale)
Remember oli kaupallisesti kohtalainen menestys päästyään singlelistan viiden parhaan joukkoon Irlannissa, Iso-Britanniassa ja Norjassa sekä kymmenen parhaan joukkoon Alankomaissa. Lisäksi kappale myi Iso-Britanniassa kultaa.
Laukku
thumb|250px|Cartierin valmistama käsilaukku. thumb|250px|Kankainen olkalaukku. Laukku on tavallisesti kädessä tai olalla pidettävä (suljettava) kantoväline. Laukkuja valmistetaan erilaisista raaka-aineista, esimerkiksi nahasta tai kankaasta.
Käyttö
Laukkuja valmistetaan moneen eri tarkoitukseen.
Kangaslaukku
Kankaasta valmistetuissa laukuissa on usein painatteita tai kuvio-ompeleita. Kangaslaukun voi pestä laukun likaantuessa. Kangaslakkuja käytetään esimerkiksi kauppakasseina.
Nahkalaukku
Nahkaa käytetään usein asiakirjasalkkujen, iltapukulaukkujen ja pienten pussien valmistukseen. Nahasta valmistettuja laukkuja on kahdenlaisia.
Muovinen laukku
Muovinen laukku on helppohoitoinen. Muovin voi pestä ja muovisen matkalaukun mahdolliset renkaat voi tarvittaessa öljytä. Muovista laukkua on kuitenkin kuljetettava varovasti, sillä muovi lohkeaa helposti pudotessaan.
Aiheesta muualla
كيس ورق Sac'h paper Bossa de paper Tüte Paberkott Paper bag Bolsa de papel Sac en papier Бумажный пакет
Josef Neman
Josef Grigorejevitš Neman (26. helmikuuta 1903 – 1952) oli neuvostoliittolainen lentokonesuunnittelija.
Opintojensa jälkeen hän työskenteli Konstantin Kalininin suunnittelutoimistossa vuodesta 1926 alkaen kehittäen lentokoneet Kalinin K-3, Kalinin K-4 ja Kalinin K-5. Vuodesta 1931 alkaen hän työskenteli Harkovan ilmailuinstituutissa. Vuosina 1938–1941 hän oli työleirillä vuoden 1937 poliittisten puhdistusten seurauksena. Leirillä hän osallistui Tupolev Tu-2:n kehitystyöhön. Vuodesta 1944 vuoteen 1952 hän toimi ko. instituutissa.
Lentokoneita
Alla käytetty translitterointi on Suomen Siivet -lehden 2/1973 mukainen:
Rafína
Rafína on Kreikan kaupunki sekä samanniminen Rafína-Pikérmin kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Ραφήνας, Dimotikí Enótita Rafínas) ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Itä-Attikan alueyksikössä Attikan alueella. Koko kunnallisyksikön väkiluku on 13 091 ja varsinaisen Rafínan kaupungin väkiluku 12 168 (vuonna 2011). Rafína on Rafína-Pikérmin kunnan kuntakeskus.
pienoiskuva|vasen|220px|Rafínan satamaa. Rafínan kaupunki sijaitsee Attikan itärannikolla Petaliónlahden rannalla noin 25 kilometriä Ateenan keskustasta koilliseen. Kaupungin oletetaan perineen nimensä antiikin aikaisesta Arafenin demoksesta, joka sijaitsi samalla seudulla. Rafína on (Lávrion ohella) Attikan alueen merkittävimpiä satamia Pireuksen jälkeen. Sieltä kulkee laivoja Euboialle sekä Kykladien saaristoon, muun muassa Ándrokselle, Tínokselle ja Mýkonokselle.
Rafínan seutu kärsi suuria tuhoja vuoden 2018 maastopaloissa.
Kunnallisyksikön osat
Rafínan kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kylistä, kaupungeista tai muista asutuksista:
Suomiklassikot 2 (Kaija Koo)
Suomiklassikot 2 on Kaija Koon kokoelmalevy vuodelta 2010.
HMS Zephyr (R19)
HMS Zephyr (viirinumero R19) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Z-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus
Alus tilattiin 12. helmikuuta 1942 kymmenennessä hätälaivueessa Vickers Armstrongilta Newcastlesta, missä köli laskettiin 13. heinäkuuta 1942. Alus laskettiin vesille 15. heinäkuuta 1943 ja valmistui seuraavana vuonna 6. syyskuuta.
Palvelus
Vastaanottotestit ja varustautuminen aloitettiin 9. syyskuuta. Niiden päätyttyä alus siirrettiin Scapa Flowhun Kotilaivastoon miehistön koulutukseen. Alus liitettiin 23. lokakuuta Kotilaivastosta muodostettuun operaatio Hardyn osasto Force 2:een, joka miinoitti laivareittejä sekä muuten häiritsi Norjan rannikon merenkulkua. Seuraavana päivänä alus suojasi miinoituslentojen ajan saattuetukialuksia. Lennot peruutettiin 25. lokakuuta heikon sään vuoksi ja osasto palasi 27. lokakuuta Scapa Flowhun.
Alus siirrettiin 1954 Portsmouthin reserviin. Se sijoitettiin toukokuussa 1958 poistolistalle ja myytiin kesäkuussa BISCOlle romutettavaksi. Alus saapui 2. heinäkuuta hinattuna Dunstoniin romutettavaksi Clayton and Davielle.
Klassikko (elokuva)
Klassikko on vuonna 2001 ensi-iltansa saanut suomalainen elokuva, joka perustuu Kari Hotakaisen samannimiseen romaaniin. Elokuvan on ohjannut Kari Väänänen.
Pertti Sveholm voitti elokuvasta vuoden 2002 parhaan miessivuosan Jussi-palkinnon.
Juoni
Elokuvan päähenkilönä on melko tuntematon kirjailija Kari Hotakainen (Martti Suosalo), jolta tämän kustantaja (Pirkka-Pekka Petelius) tilaa omaelämäkerran julkisuuden toivossa. Kirjoittaminen vaatisi inspiraation lähteeksi käytetyn Alfa Romeon, johon Hotakainen on ihastunut, mutta siihen tarvitaan rahaa. Autokauppias (Matti Onnismaa) varaa auton Hotakaiselle, mutta ongelmia ja vaarallisia tilanteita aiheuttaa kaahari Pertti Kiilopää (Janne Hyytiäinen). Ennen pitkää Hotakainen joutuu autokauppiaan hampaisiin.
Lisa Leslie
thumb|right|Lisa Leslie Lisa Leslie (s. 7. heinäkuuta 1972 Gardena, Kalifornia ) on yhdysvaltalainen uransa päättänyt koripalloilija. Hän pelasi WNBA-liigassa Los Angeles Sparksissa vuosina 1997–2009 ja voitti neljä olympiakultaa Yhdysvaltain maajoukkueessa.
High schoolin jälkeen Leslie opiskeli ja pelasi Etelä-Kalifornian yliopistossa. Hän voitti kultaa vuoden kesäolympialaisissa 1996 Atlantassa, Sydneyssä 2000, Ateenassa 2004 ja Pekingissä 2008.
Leslie valittiin kahdeksan kertaa WNBA:n tähdistökentälliseen ja kolme kertaa WNBA:n arvokkaimmaksi pelaajaksi. Vuonna 2015 Leslie valittiin Naismith Memorial Basketball Hall of Fameen.
30. heinäkuuta 2002 Leslie teki WNBA:n historian ensimmäisen donkkauksen (tässä tapauksessa yhden käden sellaisen).
Koripallouran ohella Leslie on työskennellyt näyttelijänä ja mallina. Marraskuussa 2005 hän avioitui Michael Lockwoodin kanssa. Pari sai tyttären kesäkuussa 2007.
Jervis Drummond
Jervis Drummond Johnson (s. 8. syyskuuta 1976) on costaricalainen jalkapalloilija. Hän edusti kahta Heredianossa vietettyä kautta lukuun ottamatta koko uransa costaricalaista Deportivo Saprissaa. Drummond oli pelipaikaltaan puolustaja, mutta toisinaan hän pelasi myös puolustavana keskikenttämiehenä.
Drummond oli mukana nuorten MM-kisoissa Qatarissa vuonna 1995. Ensimmäisen aikuisten maaottelunsa hän pelasi 27. syyskuuta 1995 Jamaikaa vastaan. Hän pelasi 70 maaottelua, joissa teki yhden maalin. Drummond oli mukana vuosien 2002 ja 2006 MM-kisajoukkueissa. Vuoden 2006 kisoissa hän pelasi kahdessa pelissä yhteensä 94 minuuttia.
Juan de la Cierva
De la Cierva syntyi varakkaaseen perheeseen Murciassa. Hän pääsi lentokoneeseen jo poikana ja kiinnostui lentämisestä. Hän opiskeli insinööriksi, jonka jälkeen muutti Englantiin, missä skotlantilaisen teollisuusmiehen James G. Weirin tuella perusti Cierva Autogiro Company -yhtiön.
Jervis Drummond
Drummond pelasi urallaan 452 liigaottelua ja cup- sekä maaottelut mukaan luettuna kaikkiaan 574 ottelua.
Saprissa tiedotti marraskuussa 2010 Drummondin lopettavan uransa.
Juan de la Cierva
Espanjan sisällissodassa hän toimi Francon puolella. Hän kuoli 41-vuotiaana lento-onnettomuudessa Englannissa.
Cierva Autogiro Company lisenssivalmistaja saksalainen Focke-Achgelis kehitti vuoteen 1936 mennessä ensimmäisen täysin toimivan helikopterin, Focke-Wulf Fw 61:n.
Siilinjoki
thumb|250px|Siilinjoen yläjuoksua
Siilinjoki on joki Siilinjärven kunnassa. Joki kulkee pohjois-etelä-suunnassa noin kilometrin päässä Siilinjärven keskustasta itään. Joki alkaa Pieni-Sulkava järvestä ja laskee Siilinlahteen.
Joki on vajaa kaksi kilometriä pitkä. Noin puolessa välissä joki alittaa Kantatie 75:n. Näillä paikkeilla joen varrella on myös vanha mylly.
Joen varrella Siilinjärven asuinalueista ovat Ahmo, Siilinpää ja Joentaus.
Narodnaja volja
Narodnaja volja oli elokuussa 1879 perustettu venäläinen poliittinen terroristijärjestö, joka vaati Venäjän demokratisoimista. Se oli vaikutusvaltaisin venäläisestä talonpoikaissosialismista syntyneistä ryhmittymistä. Narodnaja volja piti Venäjän kansaa pohjimmiltaan sosialistisena ja näki kyläyhteisössä hallinnollisen ja taloudellisen esikuvan. Järjestön kannattajat katsoivat, että Venäjän kehittyminen porvarilliseen ja kapitalistiseen suuntaan täytyi estää, koska se viivyttäisi vallankumousta.
Ohjelmaan kuuluivat muun muassa demokraattisten instituutioiden toteuttaminen, perustuslakia säätävän kokouksen koolle kutsuminen, yleinen äänioikeus, pysyvä kansanedustuslaitos, sananvapaus, painovapaus, omantunnonvapaus sekä maan siirtäminen maaorjuudesta vapautetuille talonpojille.
Samana päivänä kuin Aleksanteri II allekirjoitti perustuslakiluonnosta, Vera Fignerin johtamaan Narodnaja voljaan kuuluva puolalainen aktivisti Ignacy Hryniewiecki heitti pommin Katariinankanavan sillalla Aleksanteri II:n vaunuja kohti, ja keisari kuoli saamiinsa vammoihin Talvipalatsissa 13. maaliskuuta 1881. Narodnaja voljan terroristit olivat tehneet tätä ennen jo seitsemän epäonnistunutta murhayritystä keisaria vastaan.
Get Lucky (Daft Punkin kappale)
Get Lucky on ranskalaisen housemusiikkiduo Daft Punkin kappale, jolla vierailee Pharrell Williams. Kappaleen ovat sanoittaneet Pharrell Williams sekä Daft Punk. Se on Daft Punkin neljännen, Random Access Memories-studioalbumin johdantosingle. Ennen julkaisuaan singlenä "Get Luckya" käytettiin Saturday Night Liven aikana esitetyissä televisiomainoksissa, jonka jälkeen Rodgers ja Williams ilmoittivat heidän molempien esiintymisestä kappaleella. Pieniä otteita kappaleesta on myynninedistämistarkoituksessa havaittavissa videosarjassa The Collaborators.
Narodnaja volja
Narodnaja voljan johdossa toimi toimeenpaneva komitea, jossa olivat jäseninä muun muassa Aleksandr Mihailov, Nikolai Morozov, Andrei Željabov, Aleksandr Kvjatkovski, Sofja Perovskaja, Vera Figner, Mihail Frolenko, Lev Tihomirov, Marija Ošanina, Anna Jakimova ja Gesja Gelfman. Liike levisi noin 50 kaupunkiin Venäjällä. Niissä muodostettiin paikallisia klubeja. Jäseniä liikkeeseen kuului noin 500, mutta sitä kannatti yhteensä noin 2 000 henkilöä. Järjestö julkaisi alkaen 1. lokakuuta 1879 aina lokakuuhun 1885 omaa lehteä, jonka nimi oli myös Narodnaja volja.
Get Lucky (Daft Punkin kappale)
"Get Lucky" on disco ja funkkappale, jonka sanoitukset kertovat Williamsin mukaan onnesta olla yhdessä jonkun kanssa, kuten myös seksuaalisesta kemiasta. Vuodettuaan nettiin huhtikuun puolessavälissä single julkaistiin digitaalisesti ladattavana 19. huhtikuuta 2013. "Get Lucky" on saanut suosiota kriitikoilta,  ja siitä on tehty lukuisia coverversioita ja parodioita. Kappale on saavuttanut sijoituksia kymmenen parhaan joukossa yli 32 valtion musiikkilistoilla sekä on myynyt yli 9,3 miljoonaa kopiota. Kappale voitti palkinnot 56:ssa Grammy-palkintogaalassa kategorioissa "Vuoden levytys" ja "Paras popduon/yhtyeen esitys", jonka aikana Stevie Wonder liittyi Daft Punkiin, Williamsiin ja Rodgersiin esittääkseen kappaleen lavalla näiden seurassa.
Alfred Neuland
Neuland oli Viron ensimmäinen olympiavoittaja. Hän voitti kultaa painonnoston alle 67,5 kilon sarjassa Antwerpenissa 1920 tuloksella 257,5 kiloa. Belgian Louis Williquet sijoittui hopealle 17,5 kiloa heikommalla tuloksella. Neulandin eri nostomuotojen tulokset olivat 72,5 kiloa yhden käden tempauksessa, 75 kiloa yhden käden työnnössä ja 110 kiloa kahden käden työnnössä.
Pariisin 1924 olympialaisissa Neuland sai hopeaa alle 75 kilon sarjassa. Hän hävisi Italian Carlo Galimbertille 37,5 kiloa yhteistuloksellaan 455 kiloa. Neulandin tulokset viidessä eri nostomuodossa olivat maailmanennätys 82,5 kiloa yhden käden tempauksessa, 90 kiloa yhden käden työnnössä, 77,5 kiloa kahden käden punnerruksessa, 90 kiloa kahden käden tempauksessa ja 115 kiloa kahden käden työnnössä.
Neuland voitti maailmanmestaruuden Tallinnassa 1922. Hän teki urallaan 12 maailmanennätystä.
Becky Hill
Becky Hill (oik. Rebecca Claire Hill, s. 14. helmikuuta 1994) on brittiläinen laulaja-lauluntekijä Bewdleystä.
Hän nousi suuren yleisön tietoon esiinnyttyään The Voice UK-laulukilpailun ensimmäisellä tuotantokaudella koe-esittäessään John Legendin kappaleen "Ordinary People". Esityksen jälkeen hän liittyi Jessie J:n tiimiin ja saavutti kilpailun semifinaalin. Hillistä tuli 29. kesäkuuta 2014 ensimmäinen (ja toistaiseksi ainoa) The Voice UK-kilpailija jonka single on päässyt Britannian singlelistan kärkeen, kun hänen Oliver Heldensin kanssa esittämä "Gecko (Overdrive)" saavutti listan ensimmäisen sijan.
Hillin äitinsä Susan Hill on hänen kertoman mukaan sukujuuriltaan englantilais-walesiläinen ja isänsä Stephen Hill puolestaan englantilainen. Hän aloitti musiikinteon 13-vuotiaana sanoitettuaan silloin ensimmäisen singlensä ja ensimmäisen albuminsa hän oli säveltänyt 16-vuotiaana. Hill on tehnyt uransa aikana yhteistyötä muun muassa David Guettan, Matoman ja Sigalan kanssa.
Lähdesuoja
Lähdesuoja estää viranomaisia saamasta selville, kuka on antanut toimittajalle tai tiedotusvälineelle tietoja.
Lähdesuoja määritellään Suomessa sananvapauslain 16 pykälässä seuraavasti: "'Yleisön saataville toimitetun viestin laatijalla sekä julkaisijalla ja ohjelmatoiminnan harjoittajalla on oikeus olla ilmaisematta, kuka on antanut viestin sisältämät tiedot. Julkaisijalla ja ohjelmatoiminnan harjoittajalla on lisäksi oikeus olla ilmaisematta viestin laatijan henkilöllisyyttä.'"
Oikeudenkäymiskaaren mukaan yleisön saataville toimitetun viestin laatija taikka julkaisija tai ohjelmatoiminnan harjoittaja saa todistajana kuultaessa kieltäytyä vastaamasta kysymykseen, kuka on antanut viestin perusteena olevat tiedot, samoin kuin kysymykseen, johon ei voi vastata paljastamatta tietojen antajaa.
Lähdesuojan murtaminen
Lähdesuojan murtamisella tarkoitetaan säädöksiä, jotka sisältävät poikkeuksia lähdesuojasta. Oikeudenkäymiskaaren mukaan oikeudenkäynnissä, joka koskee sellaista rikosta, josta saattaa seurata vankeutta kuusi vuotta tai ankarampi rangaistus, taikka tällaisen rikoksen yritystä tai osallisuutta siihen taikka tietoa, joka on annettu vastoin salassapitovelvollisuutta, voidaan toimittaja velvoittaa vastaamaan kysymykseen lähteestään.
Suomessa lähdesuoja voidaan siis murtaa vasta oikeudenkäynnissä, jossa syyttäjä vaatii jollekulle rangaistusta. Näin ollen lähdesuojaa ei voida murtaa siinä tarkoituksessa, että löydettäisiin henkilö, johon syyte voitaisiin kohdistaa.
Esimerkiksi Ruotsissa lähdesuoja voidaan murtaa jo esitutkinnassa, mutta tällöinkin vain tuomioistuimen päätöksellä tilanteessa, jossa on olemassa todennäköisin syin epäilty henkilö. Lähdesuoja voidaan kuitenkin murtaa vain siten, että toimittaja voidaan velvoittaa kertomaan onko kyseinen henkilö hänen lähteensä.
Suomessa on keväällä 2009 mietintönsä jättänyt, esitutkinta- ja pakkokeinolakien kokonaisuudistusta valmistellut toimikunta esittänyt, että lähdesuoja voitaisiin murtaa jatkossa jo esitutkintavaiheessa. Ehdotuksen mukaan murtaminen mahdollistettaisiin sellaisissa tapauksissa, joissa tiedon alkuperäinen antaja on todennäköisesti syyllistynyt salassapitovelvollisuuden rikkomiseen. Lisäedellytyksenä kuitenkin olisi, että lähteen ilmaiseminen on välttämätöntä rikoksen selvittämiseksi ja perusteltua rikoksen vakavuuteen ja seurauksiin nähden. Asia voitaisiin viime kädessä saattaa tuomioistuimen ratkaistavaksi. Toimikunnan ehdotuksen taustalla on kerrottu olleen Alpo Rusin tapaus, jossa jäi lähdesuojan takia epäselväksi se, kuka oli vuotanut julkisuuteen alun perin vain suojelupoliisilla olleen tiedon Rusiin kohdistuneesta rikosepäilystä.
Lähdesuoja herätti keskustelua myös silloin, kun SIG-yhtyeen laulaja Matti Inkinen tappoi itsensä luultavasti sensaatiolehdissä olleen lapsipornoepäilyistä kertovan jutun takia. Inkisen harjoittamaa tahallista lapsipornon hankintaa ja levitystä ei voitu ainakaan vielä sitovasti todistaa ja tapaus oli vasta menossa syyteharkintaan. Seiska-lehti sai tiedon Inkiseen kohdistuvista epäilyistä luultavasti viranomaisilta, joilla on vaitiolovelvollisuus. Tällöin lähdesuoja esti lakia rikkoneen viranomaisen saamisen kiinni.
Lähdesuojalain taustaa
Laki lehdistön uutislähdesuojasta (176/66) hyväksyttiin eduskunnassa helmikuussa 1966. Helsingin Sanomien toimittaja Irene Huurre oli marraskuussa 1964 kirjoittanut jutun Raha-automaattiyhdistyksen sadoista käyttämättömistä levyautomaateista. Huurre haastettiin raastupaan, jossa hän kieltäytyi kertomasta lähdettään. Hänelle määrättiin sadan markan sakko niskoittelusta. Helsingin hovioikeus kumosi sakon marraskuussa 1965, ja seuraavana vuonna eduskunta sääti lähdesuojalain. Vuonna 1971 lähdesuoja ulotettiin radioon ja televisioon ja vuonna 2004 verkkojulkaisuihin.
Lokakuussa 1966 pääministeri Rafael Paasio pyysi oikeuskansleria selvittämään niin sanottua budjettivuotoa, eli tapausta jossa Helsingin Sanomat oli julkaissut tietoja valtion tulo- ja menoarvion sisällöstä budjetin valmisteluvaiheessa. Vuotajaa ei saatu tutkimuksissa selville.
Cannaen taistelu
Cannaen taistelu oli tärkeä taistelu toisen puunilaissodan aikana. Taistelussa, joka käytiin 2. elokuuta 216 eaa., karthagolaisen kenraalin Hannibalin armeija saartoi ja murskasi täydellisesti roomalaisten paljon suuremman armeijan, jota johtivat konsulit Lucius Aemilius Paullus ja Gaius Terentius Varro.
Taustaa
Hannibal halusi kostaa ensimmäisessä puunilaissodassa (264–241 eaa.) Karthagon kärsimän tappion, joten hän kokosi Hispaniassa armeijan ja marssitti sen Alppien yli Italiaan. Hannibal toivoi, että Italian kansat nousisivat kapinaan Roomaa vastaan ja liittyisivät Hannibalin armeijaan. Toive oli realistinen, sillä Italian kansat oli kukistettu ja monet kaupungit olivat ärtyneitä jouduttuaan Rooman valtaan ja Pohjois-Italian gallit olivat sekä valloittamattomia että vihamielisiä.
Taistelu
Taistelun alussa Hannibalin kuuluisa raskas ratsuväki teki rynnäkön Paulluksen johtamaa Rooman jalkaväkeä vastaan, jolloin Paullus hylkäsi lyödyt joukkonsa ja liittyi pääjoukkoon, joka rynnisti päin karthagolaisten päälinjaa vastaan antaen hitaasti periksi.
Kreikkalainen historioitsija Polybios kertoo näin:
Samaan aikaan Varro johdatti ratsuväkensä Maharbalin numidialaisia vastaan, mutta se elpyi pian heikon roomalaisen ratsuväen takaa-ajosta ja hyökkäsi rintamalinjan takaa Varron ratsuväen kimppuun, jolloin Rooman ratsuväki joutui hyökkäyksen kohteeksi kahdelta puolelta. Roomalaiset ratsumiehet pakenivat jättäen Rooman jalkaväen taakse tuhansia karthagolaisia ratsumiehiä kenenkään vartioimatta.
250px|thumb|Rooman jalkaväen hyökkäys. 250px|thumb|Roomalaisten armeijan tuhoutuminen
Lopputulos
Taistelun jälkeen suurin osa Etelä-Italian kaupungeista siirtyi Karthagon puolelle. Rooma ei kuitenkaan kukistunut vieläkään.
Jacques Bénigne Bossuet
thumb|upright|[[Hyacinthe Rigaud: Jacques Bénigne Bossuet'n muotokuva.]] Jacques Bénigne Bossuet (27. joulukuuta 1627 Dijon, Ranska – 12. huhtikuuta 1704 Pariisi, Ranska ) oli ranskalainen teologi, saarnaaja ja kirjailija.
Bossuet'a pidetään yhtenä ranskankielisen proosan mestareista.
Alkuperä ja vaiheet
Bossuet syntyi perheeseen, joka oli palvellut hallitsijaa erilaisissa tehtävissä. Hän kävi koulunsa Dijonin jesuiittojen koulussa, ja viidentoista ikäisenä hän tuli Pariisiin päättääkseen siellä koulunsa. Pariisilaisessa Navarran collegessa oli yhtenä hänen opettajanaan maisteri Nicolas Cornet, joka oli tunnettu teologi ja jansenismin vastustaja. Vuonna 1652 Bossuet sai valmiiksi tutkintonsa, sen jälkeen kun hän oli läpäissyt useita julkisia testejä, jotka kiinnittivät häneen yleistä huomiota, ja hän sai osakseen myös ruhtinas Louis II Condén ystävyyden. Pappistutkinnon suoritettuaan ja tohtorin arvon saatuaan hän lähti Pariisista Metziin, jonne hänen isänsä oli nimitetty alueparlamentin neuvonantajaksi ja johon hän itse sai nimityksen kaniikiksi.
Saarnat
thumb|Jacques Bénigne Bossuet. Bossuet kutsuttiin usein Pariisiin, ja hän sai arvostusta ja yleistä arvonantoa saarnoistaan ja pyhimysten muistoksi pitämistään ylistyspuheista. Hän saarnasi eräänä adventtina ja paastonaikana kuningataräidin ja kuninkaan läsnä ollessa. Hän onnistui hyvin myös protestanttien käännyttämisessä takaisin katoliseen kirkkoon. Käännynnäisistä on mainittava muun muassa kenraali T. Dangeau ja Mademoiselle de Duras. Helpottaakseen kääntymistä katolisuuteen hän kirjoitti teoksen: Exposition de la doctrine de l’Eglise.
Useimmat näistä improvisoidusti pidetyistä saarnoista ovat kadonneet. Hänellä oli tapana mietiskellä aihetta muutama tunti ennen saarnatuoliin nousemista, merkitä paperille jotain avainsanoja, kirkkoisien sanontoja, joita hän käytti saarnapolkunsa maamerkkeinä. Joskus hän saneli pitkiä osia saarnastaan, mutta sitten hän ajautui hetken innoituksen valtaan sekä kuulijoissaan heränneeseen vaikutelmaan.
Condomin piispa
Kun Charles-Maurice Le Tellier nimitettiin 21. syyskuuta 1670 Reimsin arkkipiispa-herttuaksi, siunattiin Bossuet paavin suostumuksella Condomin piispaksi. Tämä tapahtui Pontoisen fransiskaanikirkossa.
Hautajaispuheet
Vuonna 1670 ja vielä seuraavanakin vuonna hän piti hautajaispuheita, joissa hän toi esille hienostuneella tavalla inhimillisen suuruuden mitättömyyden. Hän piti hautajaispuheet muun muassa Ranskan Henrietta Marialle, joka oli myös Englannin kuningatar ja kuningas Kaarle I:n puoliso, sekä kuningas Ludvig XIII:n puolisolle Anna Itävaltalaiselle.
Dauphinin opettaja
Bossuetista tuli kruununperillisen (dauphinin), Ludvig XIV:n ja Maria Teresian pojan, opettaja. Vuonna 1681 hän kirjoitti teoksen Discours sur l'histoire universelle, jossa hän, esitettyään aluksi lyhyen yhteenvedon tapahtumista, pohtii Jumalan tahtoa kirkkonsa suhteen. Kuten Voltaire sanoi, voi vain ihmetellä, miten majesteetillisesti hän kuvaa tapoja, hallituksia, suurten valtakuntien kasvua ja tuhoa ja nämä yhdellä nopealla energisellä katsauksella. Kruununperillisen käyttöön hän kirjoitti myös teoksen Traité de la connaissance de Dieu et de soi-même, jossa hän noudattelee yleisesti René Descartesin doktriineja yhtä syvällisesti kuin Descartes.