cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ernst Ehrnrooth
Ehrnrooth toimi Helsingin Kivelän sairaalan ylilääkärinä vuosina 1905–1940. Suomen sisällissodan aikana Ehrnrooth toimi valkoisten niin sanotun vihreän pataljoonan ylilääkärinä. Hän osallistui aatelissäädyssä valtiopäiville 1899 ja 1904–1905.
Ehrnroothin isä oli Carl Albert Ehrnrooth ja isoisä kenraalimajuri Gustaf Adolf Ehrnrooth. Ehrnroothin puolisot olivat vuodesta 1896 Karin Selin (ero 1927) ja vuodesta 1927 Alli-Sisko Wuorinen (ero 1937). Ehrnroothin sisaruksia olivat vuorineuvos Georg Casimir Ehrnrooth, pankinjohtaja Axel Ehrnrooth ja laulaja Aina Mannerheim.
Pitsilehdet
Pitsilehdet (Fittonia) on kasvisuku, joka kuuluu akanttikasvien (Acanthaceae) heimoon. Siihen sisältyy muun muassa huonekasvina kasvatettu pitsilehti (Fittonia verschaffeltii), josta on useita viljelylajikkeita.
Robert Morris (poliitikko)
thumb|275px|Robert Morris, [[Charles Willson Pealen maalama muotokuva.]] Robert Morris (31. tammikuuta 1734 Liverpool, Iso-Britannia – 8. toukokuuta 1806 Philadelphia, Pennsylvania) oli yhdysvaltalainen liikemies ja poliitikko. Hänet tunnetaan ”Amerikan vallankumouksen rahoittajana”.
Morris syntyi Englannissa, mutta muutti vuonna 1747 isänsä kanssa Marylandiin Pohjois-Amerikkaan. Hänen muodollinen koulutuksensa jäi vähäiseksi, mutta hän pääsi jo 16-vuotiaana töihin philadelphialaisen Charles Willingin kauppahuoneeseen. Willingin kuoltua pari vuotta myöhemmin Morrisista tuli hänen poikansa liikekumppani ja ajan kuluessa varakas mies. Hänen liikeyrityksensä kärsi vuoden 1765 leimaverolaista, mikä ajoi hänet tukemaan brittihallinnon vastaisia liikkeitä. Morris toimi 1775–1776 Pennsylvanian turvallisuuskomitean varapuheenjohtajana ja oli edustajana toisessa mannermaakongressissa 1775–1778 sekä Pennsylvanian lainsäädäntökokouksessa 1778–1779, 1780–1781 ja 1785–1786. Hän toivoi sovintoa siirtokuntien kiistassa Britannian kanssa, ja viivytteli itsenäisyysjulistuksen allekirjoittamisessa, mutta allekirjoitti sen lopulta kuitenkin.
Morris kuului useisiin mannermaakongressin asettamiin komiteoihin, jotka hoitivat siirtokuntien armeijan rahoitukseen liittyneitä kysymyksiä. Vuoden 1776 alussa kongressi nimitti hänet armeijan rahoituksesta vastanneeksi erityisedustajaksi ja hän sai valtuudet kerätä varoja vekseleillä ja muilla keinoilla. Kahden seuraavan vuoden ajan Morris käytännössä valvoi siirtokuntien sodankäynnin rahoitusta. Hän keräsi varoja muun muassa arpajaisilla, lainaamalla Ranskalta, määrämällä siirtokunnat pakkoluovuttamaan varoja ja jopa lahjoittamalla 10 000 dollaria omista varoistaan kriittisessä tilanteessa syksyllä 1776. Hän myös henkilökohtaisesti takasi kaapparialukset, jotka toivat siirtokuntien armeijalle tarvikkeita brittien asettaman kauppasaarron läpi. Vuonna 1781 Morris lainasi uudelleen omia rahojaan siirtokuntien armeijalle mahdollistaen näin George Washingtonille siirtymisen New Yorkista Yorktowniin, jossa Charles Cornwallisin komentama brittiarmeija saatiin piiritettyä.
Morrisin aloitteesta siirtokuntien kongressi perusti vuonna 1781 Yhdysvaltain ensimmäisen keskuspankin, Bank of North American. Hän toimi 1781–1784 valtionvarojen ylivalvojana eli valtiovarainministerinä ja saattoi siten ohjailla uuden keskuspankin varhaisia toimia. Sen jälkeen Morris oli jälleen Pennsylvanian lainsäädäntökokouksen jäsenenä ja osallistui myös vuoden 1787 perustuslailliseen konventtiin. Vuosina 1789–1795 hän oli senaattorina. Hän kieltäytyi presidentiksi valitun Washingtonin tarjotessa hänelle valtiovarainministerin paikkaa, ja asettui sen sijaan tukemaan kyseiseen virkaan nimitetyn Alexander Hamiltonin politiikkaa. Morris meni myöhemmin henkilökohtaiseen vararikkoon keinoteltuaan suurilla maakaupoilla ja joutui olemaan vuodet 1798–1801 velkavankeudessa.
Leijona Catering
Leijona Catering Oy on Puolustusvoimien ravitsemispalvelujen yhtiöittämisen myötä vuonna 2012 syntynyt suomalainen ruokapalveluja tarjoava yritys. Sen suurin asiakas on Puolustusvoimat, jolle Leijona Catering toteuttaa kaikki ruokapalvelut.
Leijona Catering Oy aloitti toimintansa tammikuussa 2012. Yhtiön edeltäjä perustettiin, kun itsenäistyneen Suomen vasta perustetun armeijan ruokahuolto käynnistettiin helmikuussa 1918. Eduskunta päätti osakeyhtiön perustamisesta joulukuussa 2011. Yhtiöittämisen myötä Puolustusvoimien Ruokahuollon Palvelukeskuksen henkilökunta siirtyi Leijona Catering Oy:n palvelukseen.
Vuonna 2017 yhtiöllä oli toimintaa yli 50 toimipisteessä eri puolella Suomea Dragsvikistä Sodankylään. Vuonna 2019 Leijona Catering oli 75,5 miljoonan euron liikevaihdollaan Suomen neljänneksi suurin ravitsemisalan yritys Compass Groupin, Sodexon ja Finnair Kitchenin jälkeen.
Varuskuntaravintolat
Yhtiön ravintolat toimivat entisissä varuskuntien muonituskeskuksissa, ensimmäisenä on mainittu sijaintikunnan nimi :
Kivikasvot Show
Kivikasvot Show (myös nimillä Kivikasvot ja Kivikasvot-Show) on suomalainen vuosien 1969–1996 välillä valmistunut viihdeohjelmakokonaisuus, joka koostuu noin sadasta ohjelmasta. Ohjelmissa Kivikasvot-yhtye esittää sketsejä ja musiikkiesityksiä.
Alkuhistoria
Yhtye tuli tunnetuksi ensi kerran televisiossa ohjelmallaan Ihan totta Yle TV1:ssä vuonna 1966. Sen jälkeen Kivikasvot olivat Matti Kuuslan Kesäterässä -ohjelman vakiovieraina kesällä 1968.
Vuodet 1969–1975
thumb|250px|1970-luvulla Kivikasvot tekivät Ohukainen ja Paksukainen -imitaatioita. Ohukaisena Georg Dolivo ja Paksukaisena Fredi. Yhtyeen televisioura aukeni Mainostelevisiossa syksyllä 1969 omalla ohjelmalla, jolloin sitä esitettiin nimellä Kivikasvot. Kivikasvojen ohjelma keräsi 1970-luvulla huimia katsojalukuja, jopa yli 2,5 miljoonaa katsojaa jaksolta. Se oli yksi 1970-luvun katsotuimmista ja suosituimmista tv-ohjelmista. Ohjelmat koostuivat sketseistä, musiikkisikermistä ja Ohukainen ja Paksukainen -imitaatioista (nimellä Fatty & Skinny). Sketsejä, joissa Matti ”Fredi” Siitonen esitti paksukaista (Oliver Hardy) ja Georg Dolivo ohukaista (Stan Laurel) tehtiin yhteensä 13. Näitä sketsejä myytiin myös ulkomaille, ainakin Belgiaan, Hollantiin ja Romaniaan.
Yksi Kivikasvot Show:n ensimmäisistä jaksoista aiheutti joulukuussa 1969 eduskuntakyselyn. Linnan juhlia parodioineessa sketsissä Georg Dolivo oli esittänyt tanssivaa Suomen ortodoksisen kirkon arkkipiispaa tavalla, jota ortodoksipiirit väittivät rienaavaksi. Mainos-TV:n johto joutui lähettämään ortodoksikirkon johdolle anteeksipyyntökirjeen.
Ohjelma jatkui yhtä soittoa kuusi vuotta, kevääseen 1975 saakka, jolloin yhtyeen jäsenet lähtivät omille teilleen.
Pienoismusikaalisarja
Yhtye teki comebackin kesällä 1979 ja tekivät vuonna 1980 Mainostelevisioon 3-osaisen pienoismusikaalisarjan, jonka osat olivat Maitonaama, Kultahippu ja Lepakkolinna.
Maitonaama
Maitonaama on gansterimusikaali, joka kertoo kieltolain ajasta Yhdysvalloissa. Nuori mies lähtee etsimään töitä kaupungista ja päätyy töihin rikollisliigaan, joka jakelee maassa laitonta viinaa. Työn ohella hän löytää elämänsä rakkauden...
Kultahippu
Kultahippu on rempseä, parodinen musikaali SF-elokuvista. Lapinmies matkustaa Helsinkiin sukuloimaan, kertoen tietävänsä paikan, mistä löytyisi suuri määrä kultaa. Sukulaiset ja Lapinmies matkustavat Lappiin ja lähtevät etsimään kultaa. Kullasta ovat kiinnostuneet myös muut...
Lepakkolinna
Lepakkolinna on humoristinen kauhumusikaali, joka kertoo 1860-luvun Transylvaniasta. Pastori Isä Buffo ja ranskalainen tiedemies Pierre Pasteau ovat lähteneet selvittämään, onko Transylvaniassa vampyyreja. Eräänä iltana he kuulevat, että Lepakkolinnassa asuva vampyyri on purrut erästä naista. Buffo ja Pasteau lähtevät Franz Emmerich Straussin, Sylva Dietrichin ja kamarineidon kanssa selvittämään tapausta. He saapuvat Lepakkolinnaan, jossa he tapaavat Kreivi Draculan (Vampyyrin) ja hänen hovimestarinsa Frakensteinin. Ryhmä jää asumaan linnaan ja tutkimaan tapausta. He eivät vielä tiedä, mitä tuleman pitää...
Lepakkolinna-musikaali kohahdutti ja pelästytti ensiesityskerrallaan, varsinkin sen ajan nuorempia television katsojia.
DVD-julkaisu
Joulukuussa 2005 julkaistiin DVD, Kivikasvot Show - Kivikausi 1–2, joka sisältää kaikki säilyneet Kivikasvojen televisiotallenteet vuosilta 1969–1975 ja 1979–1980 sekä otteita 30-vuotisjuhlashow'sta vuodelta 1996. DVD:lle on kuvattu myös runsaasti tekijöiden haastatteluja ja muisteluja ohjelmien tekemisestä. MTV3:lla oli tarkoitus julkaista lisää Kivikasvojen televisio-ohjelmia DVD:nä, mutta ohjelmien tekijänoikeudet ja niiden selvittäminen ovat ainakin toistaiseksi julkaisemisen esteenä.
Hannu Syrjälä
Hannu Syrjälä (s. 1966 Kangasniemi) toimii Berggren Groupin toimitusjohtajana. Vuodesta 2018 lähtien hän toimii myös Detection Technologyn hallituksen puheenjohtajana. Aikaisemmin hän toimi Tieto Oyj:n toimitusjohtajana vuosina 2008–2011. Syrjälä on koulutukseltaan kauppatieteen maisteri.
Perhe
Syrjälä on naimisissa ja hänellä on neljä lasta.
Panamapalmut
Panamapalmut (Carludovica) on kasvisuku, joka kuuluu panamapalmukasvien (Cyclanthaceae) heimoon. Siihen sisältyy muun muassa huonekasvina kasvatettu panamapalmu (Carludovica palmata).
Ibn Hisham
Ibn Hisham eli  'Abd al-Malik ibn Hisham al-Baṣri (k. 828 tai 833) on kirjoittanut varhaisimman säilyneen profeetta Muhammedin elämäkerran Sirat rasul Allah eli "Jumalan lähettilään elämäkerta". Alfred Guillaumen mukaan Ibn Hisham syntyi Abbasidien kalifaatissa Basrassa ja kuoli Fustatissa Egyptissä. W.M. Wattin mukaan Ibn Hisham syntyi ja vietti elämänsä Egyptissä.
Ibn Hisham on arvoituksellinen hahmo, sillä hänestä ei tiedetä juuri mitään. Hänellä oli teosten nojalla perusteellinen kielitieteellinen asiantuntemus. "Hisham" on arabiankielisen Messiasta tarkoittavan sanan mashih anagrammi, joten sitä on epäilty myös nimimerkiksi.
Sirat rasul Allah
Hisham ei kuitenkaan pysynyt lähteelleen täysin uskollisena. Hän kertoo valikoineensa tarinoita siten, että hän on jättänyt pois asioita, joista Koraani ei puhu tai jotka eivät ole tarpeellisia kirjan kannalta. Hän kertoo jättäneensä myös pois tarinoita, jotka ovat häpeällisiä kertoa tai jotka voisivat tuntua joidenkin mielestä ahdistavilta.
Muhammedin elämäkerta on koottu tarinaperinteen pohjalta ja pantu aikajärjestykseen. Muhammedista kertovaa hadith -kirjallisuutta alkoi 800-luvulla ilmestyä runsain mitoin, mutta tämä kirjallisuus koostui vain lyhyistä puheenvuoroista, joista puuttuu kokonaan konteksti. Ibn Hisham taas esittää kronologisesti järjestetyn kertomuksen, joka on tietyissä asioissa erittäin yksityiskohtainen ja esimerkiksi täynnä suoria lainauksia keskusteluista. Hadith -kirjallisuus keskittyy Muhammedin elämäntavan esittelyyn, kun taas elämäkerta paneutuu Jumalan profeetan elämänvaiheisiin ja etenkin hänen sotaretkiinsä. Elämäkerta ei kuitenkaan ole varsinaisesti historiateos, vaan pyhimyselämäkerta, hagiografia, jonka tarkoituksena on todistaa, että Muhammed oli Jumalan profeetta. Tätä tarkoitusta palvelevat muun muassa runsaat ihmekertomukset.
Hans Jansen on arvellut, että sotakertomusten runsaus viittaa siihen, ettei tarinoita koottu uskonoppineiden kammioista vaan kalifin sotilasleireistä. Teos on ensimmäinen, joka sisältää viittauksia Koraaniin, ja lisäksi lainaukset vastaavat täysin Koraanin tekstejä. Kirjassa ei toisaalta ole sellaisia Koraanin sitaatteja, jotka puuttuisivat Koraanista. Tämä osoittaa, että nykyisen muotoinen Koraani on täytynyt kanonisoida viimeistään 800-luvun alkuun mennessä. Useimmat tutkijat uskovat, että Koraani koottiin jo 600-luvulla, mutta tätä vastaan puhuu se, että kirjaa ei siteerata missään (poikkeuksena Kalliomoskeija, jonka friisitekstin lainaukset ovat osin epätarkkoja).
Jaakko Hämeen-Anttila on lyhentäen suomentanut Ibn Hishamin Muhammed-elämäkerran. Hän varoittaa, ettei elämäkertaa tule lukea valikoiden eikä kritiikittömästi. Ibn Hisham kertoo Muhammedin johtaneen 27 sotaretkeä ja lähettäneen matkaan 38 pienempää sotaretkeä toisten alaisuudessa eli noin kuusi retkeä vuodessa, mutta tämä ei tarkoita, että islam olisi mitenkään erityisen sotaisa uskonto, sillä sotaretket, jotka johtivat Arabian niemimaan valloitukseen, johtuivat muslimien vainoamisesta. Hämeen-Anttilan mukaan tällaisten "kipupisteiden esille nostaminen palvelee toki propagandistisia tarkoitusperiä, mutta ei anna kokonaisvaltaista kuvaa islamin profeetan toiminnasta."
Ibn Ishaq teoksen edeltäjänä
Ibn Hishamin teos perustuu Ibn Ishaqin suunnilleen 750-luvulla ilmeisesti Bagdadissa tekemään Muhammed -elämäkertaan, johon Hisham on tehnyt lisäyksiä ja poistoja. Ishaqin teosta referoidaan yhteensä 12 keskiajan islamilaisessa lähteessä, joista tärkein Hishamin jälkeen on Tabarin 900-luvulla kirjoittama laaja historiateos. Ibn Ishaqin kadonnutta Muhammed -elämäkertaa on useista lähteistä ennallistanut brittiläinen Alfred Guillaume, joka on julkaissut sen englanninkielisenä versiona. Guillaumen teokseen viitataan Ibn Ishaqin kirjoittamana kirjana ja Hämeen-Anttilan suomennokseen Ibn Hishamin teoksena, koska jälkimmäinen sisältää vain Ibn Hishamin kautta välittyneen tekstin. Ibn Ishaqin alkuperäinen teos sisälsi Muhammedin elämäkerran lisäksi myös koko profeettojen maailmanhistorian Adamista alkaen. Tätä osaa siitä on ennallistanut G.D. Newby.
Tabari kertoo ainakin kaksi asiaa, jotka Hisham on poistanut. Ensimmäinen on kertomus niin sanotuista Koraanin saatanallisista säkeistä ja Muhammedin hetkellisestä lankeamisesta monijumalaisuuteen. Toinen on kertomus, jonka mukaan Muhammed oli tekemäisillään itsemurhan heittäytymällä rotkoon heti sen jälkeen, kun hän oli saanut ensimmäisen ilmestyksensä. Vain enkeli Gabrielin väliintulo esti häntä toteuttamasta aiettaan.
Litoria aurea
Litoria aurea on australialainen maassa liikkuva lehtisammakko.
Ulkonäkö ja koko
L. aurea kasvaa 11 cm pitkäksi, joten se on yksi Australian suurikokoisimmista sammakkolajeista. Sen kuononkärki on terävä ja jalat pitkät; varpaiden välissä oleva kalvo ulottuu lähes varpaankärkiin asti. Pohjaväri on vaaleanvihreä ja sitä peittävät joskus, mutta eivät aina, hiekanruskeat kuviot. Silmän takana on selvä korva-aukko. Tumma viiva kulkee kyljessä melkein kuononkärjestä silmän läpi lähelle pyrstöä. Toukat ovat suuria, ja niillä on keltaiset evät. Vanhetessaan toukat muuttuvat tummemmiksi.
Elinympäristö ja levinneisyys
L. aurea elää hitaasti virtaavissa vesistöissä ja niitä ympäröivissä kosteikoissa. Lisääntyäkseen se tarvitsee lammikoita, joissa ei ole petokaloja, ja poikasten kasvatus onnistuukin parhaiten sellaisissa lätäköissä, jotka kuivuvat kuivan kauden tullen.
L. aurea on australialainen laji, jota tavataan mantereen kaakkoisosassa. Se on istutettu Uuteen-Seelantiin, Uuteen-Kaledoniaan ja Vanuatulle.
Laji on muuttunut viime vuosina harvinaisemmaksi. Sen populaatiosta arvellaan hävinneen kymmenessä vuodessa 30 %. Vähenemiseen ovat syynä elinympäristön tuhoutuminen, loistauti sekä muualta Australiaan istutetut petoeläimet.
Luokittelu
L. aurea luokiteltiin ensin aitosammakoihin (Rana) kuten suomalainenkin sammakko, sillä sen vartalonmuoto muistuttaa aitosammakoita. Luuston ja rustokudoksen rakenteen läheisempi tarkastelu on saanut tutkijat siirtämään sen Litoria-sukuun.
Käyttäytyminen
L. aurea on yksi harvoista sammakkolajeista, joka liikkuu päivisin. Pariutumiskausi on lokakuusta tammikuuhun. Koiraat kurnuttavat uiskennellessaan avovedessä. Kylminä kuukausina nämä sammakot ovat hyvin passiivisia, mutta eivät vetäydy varsinaiseen horrokseen. Samalla niiden väri muuttuu tummemmaksi, melkein mustaksi.
Susan Blackmore
Susan Jane Blackmore (s. 29. heinäkuuta 1951) on brittiläinen toimittaja, luennoija, joka tunnetaan ehkä parhaiten meemejä käsittelevästä teoksestaan The Meme Machine (suom. Meemit – kulttuurigeenit). Blackmore tutki 1970-luvulla parapsykologisia ilmiöitä, muun muassa ruumiistapoistumiskokemuksia vuosikausia saamatta niistä näyttöä. Blackmore on kuulunut Skeptical Inquirer -lehden toimittajiin vuodesta 1998.
Blackmore harjoittaa zeniä, mutta katsoo, että ei ole buddhalainen. Blackmore on ateisti ja evoluutioteorian kannattaja, joka on arvostellut terävästi uskontoa, jota hän pitää epätotena.
Tietoisuuden tutkimuksen oppikirja
Blackmoren viimeisin kirja Consciousness: An Introduction (2004) on tietoisuuden tutkimusta käsittelevä oppikirja. Teoksessa Blackmore käsittelee mieli-ruumis-ongelmaa, mielen filosofiaa, jumalan olemassaoloa, kognitiivista neuropsykologiaa, kognitiotiedettä, tekoälyä, evoluutiota, älykästä suunnittelua, parapsykologiaa, muuntunutta tietoisuuden tilaa, fenomenologiaa, buddhalaisuutta ja mietiskelyä.
Kirjassa on myös profiileja sellaisista alan uranuurtajista kuin Daniel Dennett, John Searle, David Chalmers, Patricia Churchland, Francis Crick, Antonio Damasio, V. S. Ramachandran, John Carew Eccles, Rodney Brooks, Alan Turing, Francisco Varela, René Descartes, David Hume, William James ja Buddha.
Syöttöshakki
Syöttöshakki, jota kutsutaan myös häviäjän shakiksi tai itsemurhashakiksi on shakin variaatio, jossa on tarkoituksena syöttää omat nappulansa vastustajalle. Pelin voittaa se pelaaja, jonka kaikki nappulat on lyöty. Kaikki nappulat liikkuvat ja lyövät normaalisti, mutta muutama erikoissääntö pätee.
Erikoissäännöt
Syöttöshakissa pätevät myös 50 siirron sääntö ja saman aseman kolminkertainen toisto, jotka aiheuttavat tasapelin. Tasapeli seuraa myös, jos kumpikaan pelaaja ei voi enää menettää kaikkia nappuloitaan tai asettaa itseään pattiin. Näin käy esimerkiksi, jos jäljellä ovat vain eriväriset lähetit.
Pelaaminen
Häviäviin avauksiin kuuluvat 1. b4, d3, d4, e4, f4, h3, h4, Rc3 ja Rf3. Nämä kaikki avaukset on ratkaistu tietokoneilla, ja jos valkea pelaa jonkin näistä ensimmäisenä siirtonaan, musta voi pakottaa itselleen voiton. Useat kokeneet syöttöshakin pelaajat muistavat ulkoa vaadittavat siirtosarjat.
Gaon Chart
right|250px Gaon Chart on lista, joka tilastoi viikoittain kappaleiden ja albumien suosiota Etelä-Koreassa. Listaa ylläpitää "Korea Music Content Industry Association" ja sitä sponsoroivat Etelä-Korean kulttuuriministeriö, tavoitteenaan luoda kansallinen lista Etelä-Korealle Yhdysvaltain Billboardin ja Japanin Oriconin tapaan. Se aloitti äänitteiden markkinoinnin alkuvuodesta 2010. Listan toiminta käynnistettiin virallisesti helmikuussa 2010 tilaisuuden ollessa 23. helmikuuta 2010 Westin Chosunin hotellissa Soulissa. Toiminnan käynnistämiseen sisältyi myös pieni palkintotilaisuus, joka palkitsi tyttöbändi Girls’ Generationin tammikuun parhaana artistina/yhtyeenä ja poikabändi Super Juniorin vuoden 2009 parhaasta albumista. Samaan aikaan 2AMin Jo Kwonin sekä Brown Eyed Girlsin Ga-inin esittämä menestyskappale "We Fell In Love" palkittiin suosituimpana puhelimen soittoäänenä.
Gaonilla on kaksi pääasiallista listaa: Gaon Album Chart, joka seuraa fyysistä albumimyyntiä, ja Gaon Digital Chart, joka seuraa ei-fyysistä kuten lataukset ja suoratoisto.
Heinäkuussa 2022 listan nimeksi vaihtui Circle Chart. Circle Chart kattaa sekä Etelä-Korean että maailmanlaajuisen myyntitiedon.
Karjalan valistajien kirkko
Karjalan valistajien kirkko voi viitata ainakin seuraaviin Karjalan valistajien kunniaksi nimettyihin ortodoksikirkkoihin:
Gesneriat
Gesneriat (Gesneria) on kasvisuku, joka kuuluu gesneriakasvien (Gesneriaceae) heimoon. Se on gesneriakasvien tyyppisuku. Gesnerioihin kuuluu 57–86 lajia, muun muassa huonekasvina kasvatettu gesneria (Gesneria cuneifolia).
Valentin Jumašev
Valentin Jumašev (15. joulukuuta 1957 Perm, Neuvostoliitto) on venäläinen toimittaja ja poliitikko, joka oli presidentti Boris Jeltsinin hallinnon sisärenkaan jäsen.
Jumašev oli 1995–1996 tunnetun venäläisen viikkolehden Ogonjokin päätoimittaja ja nimitettiin 1996 Jeltsinin julkisten asioiden neuvonantajaksi. Hän seurasi Anatoli Tšubaisia merkittävässä Venäjän presidentinhallinnon kansliapäällikkönä 3/1997–12/1998. Jumašev avioitui vuonna 2003 Jeltsinin tyttären Tatjana Djatšenkon kanssa. Joidenkin mukaan Jumašev olisi ollut Jeltsinin "Presidentin päiväkirjan" haamukirjoittaja.
Kaskenkatu–Aurakatu
pienoiskuva|200px|Näkymä Kaskenmäeltä yli Auransillan pienoiskuva|200px|Aurakatu 3 pienoiskuva|200px|Aurakatu 18. Turun ruotsinkielisen seurakunnan seurakuntatalo. pienoiskuva|200px|Kaskenkatua Itäisen Pitkäkadun risteyksen kohdalla. Taaempana NMKY:n talon edessä Sirkkalankadun risteys.
Kaskenkatu–Aurakatu on yksi Turun keskustan ruutukaava-alueen nk. perspektiivikaduista. Se kulkee Aurakadun nimisenä Puolalanmäeltä, Turun taidemuseon edustalta, Aurajoelle, josta se jatkuu Kaskenkatuna Kaskenmäen yli. Aurajoen yli katu kulkee Auransiltaa pitkin. Kaskenkatu muuttuu Kunnallissairaalantien risteyksen jälkeen Kaskentieksi, joka puolestaan yhdistyy Kaarinaan kulkevaan Uudenmaantiehen.
Pituutta Aurakadulla on noin 700 metriä ja Kaskenkadulla noin 800 metriä.
Historia
Kaskenkatu ja Aurakatu muodostavat yhden kolmesta Carl Ludvig Engelin Turun palon jälkeen suunnitteleman ruutukaavan muita leveämmistä kaduista, ns. perspektiivikadusta, joille oli suunniteltu myös silta Aurajoen yli.
Kadut tunnettiin Itäisenä ja Läntisenä Aurakatuna 1890-luvulle asti, jolloin perustettu nimistökomitea muutti Läntisen Aurakadun nimeksi pelkän Aurakadun, ja Itäisen Aurakadun nimeksi Kaskenkadun.
Kadut yhdistävä Auransilta valmistui nykyiseen muotoonsa vuonna 1907.
Vuonna 1957 Aurakadun ja Eerikinkadun kulmaan asennettiin Turun ensimmäiset liikennevalot. Vuonna 1995 Aurakatu muutettiin Linnankadun ja Yliopistonkadun väliltä joukkoliikennekaduksi.
Rakennuksia
Kaskenkadun varrella sijaitsevat:
Kaskenkatuun rajoittuvat Vartiovuorenmäen puistoalue ja Samppalinnanpuisto, sekä Hämeenkadun ja Itäisen Rantakadun välissä sijaitseva Runeberginpuisto.
Breakout
Breakout tai Break Out voi tarkoittaa esimerkiksi:
Luomiväri
Luomiväri on meikkituote, jota käytetään silmäluomilla, silmän ympärillä ja kulmakarvan alla. Luomivärin tarkoituksena on tuoda silmää esiin ja tehdä siitä kauniimpi ja puoleensavetävämpi. Luomiväriä myydään tavallisimmin puuterimaisesta väriaineesta puristettuna kakkuna, mutta sitä on saatavilla myös esimerkiksi nestemäisenä, voidemaisena, vaahtomaisena tai jauhemaisena värinä.
Väri laitetaan luomille sormin tai käyttämällä apuna pensseliä tai muuta levitintä. Ennen värin asettamista on mahdollista pohjustaa silmäluomi silmämeikinpohjustusvoiteella, jolloin meikin kestävyys on parempi. Luomivärejä on olemassa kaiken värisiä; suosittuja ovat muun muassa erilaiset sinisen, ruskean, violetin ja vihreän sävyt. Luomivärejä käyttävät ehostuksissaan yleisemmin naiset, mutta joissain kulttuureissa ja yhteyksissä myös miehet voivat käyttää luomiväriä.
Kalkkiniitty
pienoiskuva|Kalkkiniitty [[Kent (kreivikunta)|Kentissä, Englannissa.]] Kalkkiniitty tai kalkkiketo on biotooppi, jonka maaperän happamuus on vähäinen maaperässä esiintyvän kalkin takia. Ohuen humuskerroksen alla on yleensä kalkkikivikallio. Kalkkiniittyjen kasvisto on erittäin monimuotoista – neliömetrillä kalkkiniittyä voidaan tavata jopa 40 kukkivaa kasvilajia. Ylänköalueilla 250 metrin yläpuolella kalkkiniittyjen lajistossa on myös vuoristoille tyypillisiä lajeja.
Jalkapallo kesäolympialaisissa 2008 – miesten turnaus
Pekingin olympialaisten 2008 miesten jalkapalloturnaus pelattiin 7.-23. elokuuta 2008. Olympiaturnauksen pelaajien piti olla alle 23-vuotiaita, mutta jokaisella joukkueella oli oikeus käyttää kolmea yli-ikäistä pelaajaa.
Kalkkiniitty
Suomessa kallio- ja maaperä ovat yleensä karuja ja happamia, ja kalkinsuosijakasveja on vähän.
Jalkapallo kesäolympialaisissa 2008 – miesten turnaus
Olympiakultaa voitti Argentiina. Se voitti loppuottelussa Nigerian maalein 1-0.
Karsinnat
Vuoden 2008 olympialaisten jalkapalloturnaukseen selviytyi karsintojen kautta 15 maata. Isäntämaa Kiina selviytyi kisoihin ilman karsintoja.
Maalintekijät
Turnauksen paras maalintekijä oli neljä maalia tehnyt Italian Giuseppe Rossi.
Tulikit
Tulikit (Gloxinia) on kasvisuku, joka kuuluu gesneriakasvien (Gesneriaceae) heimoon. Siihen sisältyy muun muassa huonekasvina kasvatettu tulikki (Gloxinia sylvatica tai Seemannia sylvatica). Sukua ei pidä nimensä perusteella sekoittaa lähisukuisiin gloksinioihin (Sinningia).
Hata Salmi
Hannu "Hata" Salmi suomalainen kitaristi, joka nykyisin tunnetaan tamperelaisesta Negative-yhtyeestä. Salmi on Turusta kotoisin ja hänellä on takanaan muitakin yhtyeitä. Hän on soittanut Negativessa kitaraa vuodesta 2011, mutta ei virallisesti. Salmi korvasi Negativen entisen kitaristin Larry Loven, joka jätti yhtyeen toukokuussa 2011.
Suomi talviparalympialaisissa 2002
Suomi saavutti Salt Lake Cityn talviparalympialaisista 2002 yhteensä kahdeksan mitalia, joista 4 oli kultaista.
Fodil Hadjadj
Fodil Rahmi Hadjadj (, s. 18. huhtikuuta 1983 Alger) on algerialainen jalkapalloilija. Keskikentällä pelaava Hadjadj edustaa Algerian pääsarjassa MC Algeria.
Ura
Hadjadj aloitti jalkapalloilun kotimaassaan MC Algerin junioreissa 10-vuotiaana ja siirtyi myöhemmin 16-vuotiaana Ranskaan Nantesin junioreihin.
Ammattilaisuransa Hadjadj aloitti 20-vuotiaana tehdessään sopimuksen Nantesin edustusjoukkueen kanssa vuonna 2003. Hän pelasi joukkueessa kaksi kautta, kunnes siirtyi takaisin Algeriaan ja kasvattaja seuraansa MC Algeriin vuonna 2005. Joukkueen riveissä Hadjadj saavutti heti ensimmäisillä kausilla menestystä MC Algerin voitettua muun muassa Algerian cupin kahdesti peräkkäin.
Ulla Katajavuori
Ulla Kyllikki Katajavuori-Koskimies (16. kesäkuuta 1909 Rauma – 5. lokakuuta 2001 Helsinki) oli suomalainen kanteletaiteilija.
Ura
Ulla Katajavuori oli lapsena Suomen Yleisradion ensimmäisiä esiintyjiä Raumalta radioiduissa koelähetyksissä. Hänen soittoaan kuultiin sittemmin radiossa usean vuosikymmenen aikana.
Katajavuoren tulkinnoissa kantele soi klassisena taidesoittimena. Hänen julkisten esiintymistensä määrä nousee satoihin. Muun muassa monissa isänmaallisissa tilaisuuksissa Aino-pukuun pukeutunut Katajavuori kanteleineen oli suosittu esiintyjä; sotien aikana ja niiden jälkeen kanteleensoitolla ja suomalaisella musiikilla oli itsestään selvä tilaus. Hänen soittoaan ehti kuunnella kuusi Suomen presidenteistä.
Katajavuori esiintyi taajaan myös Ruotsissa ja muualla Skandinaviassa. Hän osallistui vuonna 1956 Kölnistä ympäri maailman radioituun Musik kennt keine Grenzen -lähetykseen. 1960-luvun alussa hän teki kaksi konserttimatkaa USA:han ja Kanadaan ja konsertoi sopraano Sylvia Aarnion kanssa New Yorkin Carnegie Hallissa. Folk Music Festival Kaustinen -plaketin Katajavuori sai vuonna 1969. Valtion taiteilijaeläke hänelle myönnettiin 1975.
Lauantain toivottujen levyjen suosituimpiin on kuulunut Karjalan kunnailla, jonka Anna Mutanen ja Ulla Katajavuoren levyttivät; sen – niin kuin suurimman osan Katajavuoren ohjelmistosta – sovitti kanteleelle hänen muusikkopuolisonsa Eero Koskimies, joka oli Radio-orkesterin alttoviulisti ja Sibelius-Kvartetin perustajajäsen. Toinen tunnettu Katajavuoren levyttämä kappale on Konevitsan kirkonkellot (1952), jonka myöhemmin toi laajempaan tietoisuuteen Piirpauke-yhtye.
G-Enka
G-Enka aloitti räppäämisen vuonna 1996 Revon ja DJ Paul Ojan, joka oli G-Enkan koulukaveri, kanssa. He perustivat Toe Tag -yhtyeen. Heidän ensimmäinen albuminsa The Real Kuhnja Homophobes julkaistiin seuraavana vuonna. Vuonna 1998 G-Enka ja Revo liittyivät rapyhtye A-Rühmiin, ja Toe Tag jäi tauolle. G-Enka alkoi tehdä myös omia soololauluja. Tunnetuin hänen kappaleensa oli "Tallinn", joka esitettiin Droopyn kanssa vuonna 2001. Samana vuonna Toe Tag rupesi jatkamaan ja aloitti ison kiertueen. Vuonna 2004 Toe Tag julkaisi toisen albumin, nimeltään Legendaarne. Sen tunnetuimmat kappaleet olivat "Legendaarne" ja "Pankrot", joista jälkimmäinen esitettiin Music Television -kanavalla. Vuonna 2006 G-Enka ja A-Rühm julkaisivat albumin Leegion, jossa on 23 kappaletta.
Kõrvits juonsi Eurovision laulukilpailun 2009 Viron esikarsinnan veljensä Robertin kanssa 7. maaliskuuta 2009.
Keskinäinen vakuutusyhtiö
Keskinäinen vakuutusyhtiö on vakuutusyhtiö, jossa omistajan valtaa käyttävät vakuutuksenottajat sekä erikseen määrätyn takuupääoman omistajat. Keskinäinen vakuutusyhtiö muistuttaa muodoltaan osuuskuntia. Vakuutusyhtiöiden toinen päämuoto ovat vakuutusosakeyhtiöt, joiden omistajina ovat osakkeenomistajat.
Keskinäinen vakuutusyhtiö on eräs maailman yleisimmistä vakuutusyhtiömuodoista. Suomessa suurimpia keskinäisiä vakuutusyhtiöitä ovat LähiTapiola, Fennia, Turva, Pohjantähti sekä eläkevakuutusyhtiöt Ilmarinen, Varma ja Keskinäinen Työeläkevakuutusyhtiö Elo
Keskinäisten yhtiöiden kansainvälisenä yhteistyöjärjestönä toimii AISAM (Association Internationale des Sociétés d’Assurance Mutuelle).
Keskinäisen vakuutusyhtiön piirteitä
Keskinäisen vakuutusyhtiön osakkaita ovat vakuutuksenottajat. Heillä on yhtiökokouksessa kullakin yksi ääni, ellei yhtiöjärjestyksessä ole muuta määrätty. Äänioikeus voi yhtiöjärjestyksessä määräytyä myös vakuutusmaksujen määrän mukaisesti.
Keskinäisellä vakuutusyhtiöllä voi olla myös maksettua omaa pääomaa jota kutsutaan takuupääomaksi. Yhtiökokouksissa näiden takuuosuuksien omistajien äänimäärä on rajoitettu. Suomen vakuutusyhtiölaisäädännössä takuuosuuksien omistajien äänimäärä saa olla korkeintaan yksi kymmenesosa yhtiökokouksessa edustetusta äänimäärästä.
Suomessa keskinäisen vakuutusyhtiön nimessä on oltava sanat "keskinäinen", "vakuutus" ja "yhtiö". Julkisen keskinäisen vakuutusyhtiön nimessä on lisäksi oltava sana "julkinen" tai lyhenne "jy", joka vastaa sanoja "julkinen yhtiö".
Lauri Posti
Elämäkerta
Posti opiskeli sekä Turun että Helsingin yliopistossa, jossa väitteli vuonna 1942 liivin kielen äännehistoriaa käsitelleellä työllä. 1930-luvulla hän teki tutkimusmatkoja vatjalaisten, vepsäläisten ja liiviläisten luo. Opiskeluaikanaan hän toimi Akateemisessa Karjala-Seurassa.
Vuodesta 1945 Posti toimi suomalaisen filologian apulaisena (apulaisprofessorina). Vuonna 1953 hänet nimitettiin Helsingin yliopiston itämerensuomalaisten kielten professoriksi, ja hän hoiti virkaa vuoteen 1971 saakka.
Klassikon aseman on saavuttanut Postin tutkimus From Pre-Finnic to late Proto-Finnic, jossa kirjoittaja ensimmäistä kertaa esittää kantasuomen äänteenmuutosten olleen germaanisten kielten vaikutusta. Näin Postin tutkimukset tulivat luoneeksi pohjaa itämerensuomalaisten ja germaanisten kielten kontaktien tutkimukselle, joka sittemmin ennen kaikkea Jorma Koivulehdon ansiosta mullisti kuvan suomen kielen historiasta. Posti tutki myös itämerensuomalaisten kielten balttilaisia lainasanoja.
Härkähai
Härkähai (Carcharhinus leucas) on suurikokoinen tiikerihaiden (Carcharhinidae) heimoon kuuluva rustokala.
Härkähai ui rannan lähellä, minkä vuoksi se on ihmiselle vaarallisin hai. Vaikka se on merikala, se uskaltautuu joskus myös järviin ja jokiin, ja sitä on kutsuttu myös jokihaiksi. Peto on havaittu noin 2 800 kilometrin päässä merestä Mississipillä ja 5 000 kilometrin päässä Amazonilla.
Levan Kobiašvili
Levan Kobiašvili (, s. 10. heinäkuuta 1977 Tbilisi) on georgialainen jalkapalloilija, joka pelasi yli 15 vuotta ammattilaisena Saksassa SC Freiburgin, Schalke 04:n ja Hertha Berlinin joukkueissa.
Härkähai
Härkähaiden poikaset aloittavat elämänsä jokisuistoissa. Siellä ne ovat muilta hailta turvassa ja uskaltautuvat mereen vasta, kun ne ovat tarpeeksi isoja pitämään pedot loitolla.
Levan Kobiašvili
Georgian maajoukkueessa Kobiašvili on kautta aikain eniten otteluita pelannut pelaaja 100 ottelullaan. Vuosina 2000 ja 2005 hänet valittiin Georgian vuoden jalkapalloilijaksi.
Härkähai
Härkähai elää lämpimissä merissä kaikkien mantereiden rannikoilla. Se pysyy yleensä alle 30 metrin syvyydessä, mutta ajoittain sitä on tavattu 150 metriin asti.
Levan Kobiašvili
Kobiašvilin ura alkoi kotikaupungissaan Avaza Tbilisin joukkueessa. Vuonna 1994 hän siirtyi Metalurg Rustaviin, ja 1995 Dynamo Tbilisiin. Hän oli vuonna 1997 lainalla Alania Vladikavkazissa. Vuonna 1998 hän siirtyi Saksaan SC Freiburgiin, jossa hän pelasi vuoteen 2003 kunnes siirtyi gelsenkircheniläiseen Schalkeen.
Härkähai
Härkähai on nimensä mukaisesti ruumiinmuodoltaan tanakka. Uros voi kasvaa kaksimetriseksi ja 90-kiloiseksi, naaras on paljon isompi: 3,5 metriä ja jopa 230 kiloa. Selkäpuoli on harmaa, vatsa valkoinen. Elinikä on alle 14 vuotta.
Panu
Panu tarkoittaa seuraavia:
Aurinkokellot
Aurinkokellot (Chrysothemis) on kasvisuku, joka kuuluu gesneriakasvien (Gesneriaceae) heimoon. Siihen sisältyy muun muassa huonekasvina kasvatettu aurinkokello (Chrysothemis pulchella).
J. C. Watts
Julius Caesar (J. C.) Watts (s. 18. marraskuuta 1957 Eufaula, Oklahoma, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko ja entinen amerikkalaisen ja kanadalaisen jalkapallon pelaaja.
Urheilu-ura
Vuonna 1981 Watts sai NFL-varauksen, kun New York Jets varasi hänet numerolla 213 NFL:n varaustilaisuuden kahdeksannella kierroksella. Samana vuonna hän siirtyi vapaana pelaajana kanadalaisen jalkapallon ammattilaissarjassa Canadian Football Leaguessa pelanneeseen Ottawa Rough Ridersiin. Hän edusti joukkuetta vuoteen 1986, jolloin siirtyi kesken kauden saman sarjan Toronto Argonautsiin. Tulokaskaudellaan, 1981, Watts oli johdattamassa Rough Ridersia CFL:n loppuotteluun, Grey Cupiin. Joukkue hävisi ottelun pistein 23–26 Edmonton Eskimosille, jonka pelinrakentajana toimi Warren Moon. Watts nimettiin tuona vuonna Grey Cupin arvokkaimmaksi hyökkäyspelaajaksi. Hän lopetti urheilu-uransa vuonna 1986.
Poliittinen ura
Marraskuun 1990 vaaleissa Watts valittiin Oklahoma Corporation Commissionin jäseneksi, jona toimi, kunnes hänet valittiin vuonna 1994 Yhdysvaltain edustajainhuoneeseen Oklahoman neljännestä vaalipiiristä. Hän sai marraskuun 1994 vaaleissa 51,6 prosenttia annetuista äänistä ja päävastaehdokas, demokraatti David Perryman 43,3 prosenttia. Watts toimi edustajainhuoneen jäsenenä 3. tammikuuta 1995 – 3. tammikuuta 2003, neljä kaksivuotiskautta. Hän ei pyrkinyt enää jatkokaudelle vuoden 2002 vaaleissa. Perusteeksi hän ilmoitti, että halusi viettää enemmän aikaa perheensä kanssa.
Vuodesta 2003 vuoteen 2007 Watts oli republikaanijärjestö GOPACin puheenjohtaja. Hänen seuraajakseen valittiin Michael S. Steele.
Muu ura ja perhe
Urheilu-uransa jälkeen, ennen valintaansa Yhdysvaltain edustajainhuoneeseen, Watts työskenteli vuosina 1987–1994 Eteläiseen baptistikonventioon kuuluvan Sunnylane Southern Baptist Churchin pappina Del Cityssä Oklahomassa. Jäätyään pois edustajainhuoneesta hän perusti vuonna 2003 monialayrityksen J. C. Watts Companies.
Watts on naimisissa Frankie Wattsin (o.s. Jones) kanssa, jonka kanssa hänellä on viisi lasta. Yksi lapsista on NFL:ssä vuosina 2014–2015 pelannut keskushyökkääjä Trey Watts. Lisäksi Watts sai nuorena eri naisen kanssa tyttären, jonka hänen setänsä Wade adoptoi.
Wattsin elämäkertakirja What Color is a Conservative?: My Life and My Politics julkaistiin vuonna 2002.
Boguslaw Furtok
Boguslaw Furtok (s. 1967 Katowice) on puolalainen kontrabasisti. Hän aloitti kontrabassonsoiton 9-vuotiaana. Opiskeltuaan ensin Katowicessä hän lähti täydentämään opintojaan Saksaan, jossa hän vuonna 1995 liittyi Frankfurtin radion sinfoniaorkesteriin. Hän on saavuttanut mainetta myös solistina ja duossa pianisti Ewa Warykiewiczin kanssa.
Furtok on levyttänyt muun muassa Giovanni Bottesinin musiikkia.
Giovanni Antonio Scopoli
Giovanni Antonio Scopoli, latinaksi Johannes Antonius Scopoli, (3. kesäkuuta 1723, Cavalese Val di Fiemme – 8. toukokuuta 1788, Pavia) oli italialais-itävaltalainen lääkäri ja luonnontieteilijä.
Giovannin isä oli lakimies. Lääketieteen oppiarvon Giovanni suoritti Innsbruckin yliopistossa, ja hoiti praktiikkaa Cavalesessa ja Venetsiassa. Hän kulutti paljon aikaa keräämällä kasveja ja hyönteisiä Alpeilla. Hän vietti 2 vuotta Seckanin herttuan yksityissihteerinä, kunnes sai lääkärin viran elohopeakaivoksilta Idrijasta, läntisessä Sloveniassa. Täällä hän vietti seuraavat 16 vuotta. 1761 hän julkaisi tutkimuksen De Hydroargyro Idriensi Tentamina, jossa käsitteli elohopeamyrkytysoireiden esiintymistä kaivosmiehissä.
Idrijassa Scopoli tutki paikallista luontoa, julkaisten 1760 Flora Carniolica tutkielman ja laajan tutkimuksen hyönteisistä. 1769–72 hän julkaisi Anni-Historico Naturales tutkimuksen, jossa kuvaili uusia lintulajeja lukuisista kokoelmista.
1769 Scopoli osoitettiin Saksaan Chemnitzin Kaivosakatemian lehtorin virkaan. 1777 hän siirtyi Pavian yliopistoon. Hänen viimeiseksi työkseen jäi Deliciae Flora et Fauna Insubricae (1786-88), missä hän esitti tieteelliset nimet Pierre Sonneratin matkoillaan löytämille ja kuvailemille linnuille ja nisäkkäille.
Scopoli kuvaili tieteelle lukuisia kasveja, hyönteisiä, ja linnuista muun muassa rääkkähaikara, tundrahanhi, pikkuhuitti, pikkutylli, tornipöllö, minervanpöllö, alppirautiainen ja mustapääsirkku ovat hänen nimeämiään.
Scopolin nimeämien kasvien tieteellisen nimen perässä käytetään auktorilyhennettä Scop..
Hanna-Riikka Kuisma
Hanna-Riikka Kuisma (s. 27. maaliskuuta 1978 Pori) on suomalainen kirjailija, taidekriitikko ja kuvataiteilija.
Elämä ja ura
Kuisma opiskeli ilmaisupainotteisessa lukiossa ja valmistui kuvataiteilijaksi Lahden taideinstituutista vuonna 2001, mutta on keskittynyt kirjoittamiseen.
Kuisman esikoisteos, novellikokoelma Elinkautinen (2005) kertoo mielenterveysongelmista ja syrjäytyneistä ihmisistä inhorealismin ja mustan huumorin keinoin. Romaani Käärmeenpesä (2007) käsittelee muun muassa sukupuoli-identiteetin etsimistä ja kolmiodraamaa. Psykologinen trilleri Sydänvarjo (2011) kertoo stalkkaamisesta eli vaanimisesta, ja käsittelee suomalaisen yhteiskunnan kahtiajakautumista. Romaani Valkoinen valo (2013) on jännitteinen ihmissuhdepalapeli, jonka pääteemana on fyysinen kipu. Romaani Viides vuodenaika (2016) on mysteeriromaani traumasta ja siitä selviämisestä. Se käsittelee muun muassa vakavaa dissosiaatiohäiriötä. Teos oli ehdolla Tiiliskivi-palkinnon saajaksi.
Huan Jing
Huan Jing on kiinalainen kaukokartoitussatelliittien perhe.
Sana Huan Jing tarkoittaa ympäristöä. Länsimaissa nämä satelliitit tunnetaan tämän sanan lyhenteen HJ ja numeron koodaamina.
Hanna-Riikka Kuisma
Elämä ja ura
Kirjailijantyön ohella Kuisma on toiminut kolumnistina ja Satakunnan Kansan taidekriitikkona vuosina 2006–2013. Hän on myös työskennellyt arvostelupalveluissa. Ennen omaa teosta hänen novellejaan ilmestyi muun muassa Uusien kirjoittajien kirjassa 2001 ja Novellit 2004 -antologiassa. 2010 hänen tekstinsä oli mukana pakinakokoelmassa Hullu akka!.
Huan Jing
HJ-1 on pieni polaariradalla lentävä satelliittien parvi. HJ-1C-satelliitin SAR-tutka mittaa S-taajuuskaistalla, satelliitit HJ-1A ja HJ-1B mittaavat optisella taajuudella. Ne käyttävät CCD-kameraa mittauksiin infrapuna-alueella (Hj-1B) ja hyperspektaalikuvauksessa (Hj-1A).
6. syyskuuta 2008 Kiina laukaisi kaksi Huan Jing -satelliittia.
Hanna-Riikka Kuisma
Elämä ja ura
Taiteen edistämiskeskus myönsi Kuismalle viisivuotisen (2019–2023) taiteilija-apurahan vuonna 2018. Kuisma sai vuonna 2019 Satakunnan taidepalkinnon siihenastisesta urastaan. Satakunnan kirjallinen kerho palkitsi Kuisman Nortamo-palkinnolla vuonna 2021.
Kuisma asuu ja työskentelee Porissa.
Mäkirikko
Mäkirikko (Saxifraga tridactylites) on yksivuotinen, lähinnä Euroopassa tavattava rikkokasvi.
Ulkonäkö ja koko
thumb|vasen|220px|Mäkirikon lehtiä.
Mäkirikko kasvaa 4–15 cm korkeaksi. Sen varsi on pysty, hento, nystykarvainen ja monilehtinen. Aluslehdet ovat 3–5-halkoisia ja kuihtuvat varhain. Ylimmät lehdet ovat suikeita ja ehytlaitaisia. Valkoiset, kaksineuvoiset kukat ovat kukkaperä lyhyempiä. Verhiö ja teriö ovat viisilehtisiä. Terälehdet ovat 3–4 mm pitkiä ja pyöreäpäisiä. Heteitä on 10 kappaletta. Emiö on kaksilehtinen ja enintään tyvestä yhdislehtinen, ja emilehtien tyvellä on mesisuomuja. Mäkirikko kukkii Suomessa touko-kesäkuussa. Kukinnan jälkeen kypsyy kaksiosainen, monisiemeninen, pallomainen kota. Kotaperät ovat 2–3 kertaa kodan pituisia. Mäkirikko on usein vaikeasti havaittava laji, koska se kuivuu kokonaan pois kuivina keväinä ja alkukesinä.
Levinneisyys
Mäkirikon levinneisyysalue keskittyy Eurooppaan, jossa lajia tavataan Pyreneiden niemimaalta ja Britteinsaarilta Fennoskandian eteläosiin, Baltiaan, Valko-Venäjälle, Romaniaan, Bulgariaan, Etelä-Ukrainaan ja Etelä-Venäjälle. Euroopan ulkopuolella lajia kasvaa paikoitellen Pohjois-Afrikassa, Turkissa ja Lähi-idässä. Suomessa mäkirikko kasvaa levinneisyytensä pohjoisrajoilla. Lajia esiintyy Ahvenanmaalla, Varsinais-Suomessa ja Uudellamaalla. Lisäksi lajista on vanha tulokasesiintymä Etelä-Pohjanmaalta.
Elinympäristö
Mäkirikko kasvaa kuivilla ja ohuthumuksisilla kallionrinteillä, hiekkaisilla kedoilla, kiviaidoilla ja lintujen istumapaikoilla. Laji on kalkinsuosija.
Käyttö
Mäkirikkoa on aikaisemmin käytetty muun muassa Keski-Euroopassa lääkekasvina.
Kotikaupunkipolku
Kotikaupunkipolku on kartalle koottu kävelyreitti, joka esittelee kaupunkia tai kaupunginosaa sen uusille ja vanhoille asukkaille tarkoituksena näiden kotiutumisen edistäminen ja kotipaikkatuntemuksen lisääminen. Joskus kotikaupunkipolkuja kutsutaan lyhyemmin kaupunkipoluiksi, mutta kaupunkipolulla voidaan tarkoittaa myös laajemmin erilaisia kaupunkeihin määriteltyjä sisältöpolkuja. Maalaiskunnissa vastaavia polkuja voidaan kutsua kotiseutupoluiksi.
Kotikaupunkipolkujen kohteiden sisältö on monipuolinen ja monialainen. Kohteiden aiheita voivat olla muun muassa paikallinen geologia, biologia, historia, kulttuuri, kaavoitus, arkkitehtuuri, henkilöhahmot ja tulevaisuudennäkymät. Kotikaupunkipolkujen erityisenä piirteenä onkin useiden eri aihealueiden yhdistäminen kokonaiskuvan muodostamiseksi kohdealueesta.
Kotikaupunkipolku on kehittynyt Leppävaaran Neliapila-reitistöstä, jonka Leppävaara-seura julkaisi vuonna 2000. Sen jälkeen kotikaupunkipolkuja on laadittu ainakin Espoossa, Helsingissä, Vantaalla, Järvenpäässä ja Riihimäellä.
Kotikaupunkipolkujen keskeinen kohderyhmä ovat uudet asukkaat: niin maassamuuttajat kuin maahanmuuttajat. Polut kuitenkin soveltuvat kaikkien kotikulmistaan kiinnostuneiden kuljettavaksi ja myös matkailijoiden käyttöön joko yksin tai ryhmissä. Kotikaupunkipolkuja voi soveltaa koulujen retkipäivien sekä työpaikkojen tyky-toiminnan ohjelmaksi. Kaikille avoimia opastettuja kävelyretkiä kotikaupunkipoluilla on järjestetty esimerkiksi kaupunkijuhlien ja vastaavien tapahtumien yhteydessä.
Kotikaupunkipolkujen suunnitteluun ja toteutukseen ovat osallistuneet kaupunginosayhdistykset sekä eri alojen viranomaiset ja asiantuntijat: muun muassa kulttuuri- ja museoihmiset, matkailuoppaat, paikallishistorian harrastajat, biologit, geologit, arkkitehdit ja kaupunkisuunnittelijat.
Elektreettimikrofoni
pienoiskuva|
Elektreettimikrofoni on mikrofonityyppi, joka on rakenteeltaan samantyyppinen kuin kondensaattorimikrofoni. Sähkövaraus siirretään pysyvästi kapselin takaelektrodin muovimateriaaliin lämpökäsittelyn avulla. Mikrofoni ei tarvitse ulkoista polarisaatiojännitettä, joten se tarvitsee vain 1-9 V jännitteen vahvistinta varten, joka on yleensä rakennettu mikrofonikapselin sisään. Siten muodostuva signaalin taso on millivolttiluokkaa ja tarvitaan lisävahvistusta, jos halutaan saada signaalista linjatasoista. Elektreettimikrofonit ovat edullisia valmistaa ja ne ovat yleensä pienikokoisia mutta äänenlaadultaan käyttökelpoisia useimpiin tarkoituksiin kuten matkapuhelimet ja tietokoneiden mikrofonit.
Pukkipalo
60.73977°N, 22.34404°W
thumb|250px|right|Pukkipalon vanha metsä on maakunnan edustavimpia. Metsän laidalla kasvaa runsaasti eri-ikäistä puustoa pienistä kuusentaimista aina suuriin mäntykeloihin ja maahan kaatuneeseen lahopuuhun asti.
Historia ja yleiskuva
Pukkipaloa pidetään Varsinais-Suomen komeimpana aarniometsänä ja se on yksi lounaisen Suomen viimeisistä yhtenäisistä vanhapuustoisista havumetsäalueista. Pukkipalon säilymisen luonnontilaisena on taannut sen valinta Metsähallituksen aarnialueeksi jo vuonna 1958. Tätä ennenkään metsiä ei ollut hakattu kymmeniin vuosiin. Täysin luonnontilainen ei Pukkipalo kuitenkaan ole, sillä alueelta on hakattu suurimpia puita 1900-luvun alussa ja 1930-luvulla metsään on myös kaivettu muutamia ojia. Alue suojeltiin lailla vuonna 1998, kun Pukkipalonkin kattanut Kurjenrahkan kansallispuisto perustettiin. Alueen ojia on tukittu ennallistamistoimien yhteydessä 2000-vuosikymmenellä.
Metsät ja puusto
Pukkipalon luonnonmetsän kaltaisena säilyneellä aarnialueella kasvaa runsaasti suuria, usein yli 150-vuotiaita puita. Pukkipalossa on myös runsaasti lahopuuta. Tiheimmillään puuta on yli 500 kuutiometriä hehtaarilla. Alueen alavilla ja paikoin kosteapohjaisilla osilla kasvaa pääasiassa vanhoja kuusia. Keskiosan avoimien kallioiden ympärillä ja korkeammilla paikoilla on puolestaan runsaasti suuria, kilpikaarnaisia mäntyjä. Myös keloja ja maapuita on runsaasti. Lehtipuut sen sijaan puuttuvat muutamia haapoja ja koivuja lukuun ottamatta Pukkipalosta lähes kokonaan. Keskiosiltaan aarnialue on soistunut voimakkaasti, mikä on lisännyt kaatuvan ja lahoavan havupuun määrää. Pukkipalon reunoilla on myös muutamia isovarpurämeen reunustamia avosoita. Pukkipalon kivennäismaasaarekkeista suurin osa on jäätikkösyntyisiä moreenikumpuja.
Eliölajisto
right|250px|thumb|Luontopolun reunalla kasvavaa kantokääpää tavataan yleisesti koko Pukkipalon alueella.
Pukkipalo on lahottajasienilajistoltaan Varsinais-Suomen edustavin, sillä alueen vanhat sekä lahonneet puut ylläpitävät monipuolista lajistoa. Näihin lajeihin kuuluvat esimerkiksi uhanalaiset rusokantokääpä ja pursukääpä sekä harvinaiset hentohaprakääpä, korpiludekääpä, rusokääpä ja riekonkääpä. Pukkipalossa tavattavia lahopuusta riippuvaisia hyönteisiä ovat puolestaan muun muassa uhanalainen kovakuoriainen rosopehkiäinen sekä aiemmin uhanalaisina pidetyt ludelajit aarnilatikka ja ruskolatikka.
Pukkipalon perhoslajisto muistuttaa rehevän kuusisekametsän lajistoa, mutta myös suo- ja kosteikkolajeja tavataan alueella. Aarnialueen runsaimpia perhoslajeja ovat tehdyissä kartoituksissa olleet muun muassa isomittari, mustikkalehtomittari ja maitolehtimittari. Vanhoja metsiä jossain määrin suosivista lajeista Pukkipalossa on tavattu muun muassa metsäpohjanmittari, laikkuvarpumittari, pohjanrengasmittari, kuusikkoharmomittari ja metsäsammalkoi. Pukkipalon suo- ja kosteikkolajistoa edustavia lajeja ovat puolestaan esimerkiksi pensasmittari, alpimittari, kanervapikkumittari, suomittari, pyörösiipi, koiyökkönen ja sarakiiltoyökkönen. Yhteensä alueelta on tehdyissä kartoituksissa löytynyt 112 suur- ja 61 pikkuperhoslajia. Suuresta lajimäärästä huolimatta harvinaisia tai uhanalaisia perhoslajeja ei alueelta kuitenkaan ole löytynyt.
Lahopuun runsaus näkyy myös linnustossa kolopesijöiden suurena määränä: alueella tavatuista vähintään 30 lintulajista ainakin 18 on kolopesijöitä. Pukkipalon linnustoon kuuluvat muun muassa helmipöllö ja viirupöllö. Tikoista pohjantikka, harmaapäätikka, palokärki ja käpytikka sekä esimerkiksi kirjosieppo, leppälintu ja puukiipijä pesivät alueella. Nisäkkäistä Pukkipalossa on tavattu muun muassa liito-orava, ilves ja näätä. Tavallisempia metsässä tavattuja eläimiä ovat esimerkiksi metsäjänis, orava, kettu, supikoira, valkohäntäpeura ja hirvi.