cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kambodžan politiikka
Vaalit ja puolueet
Puolueita johtaa Kambodža maassa usein voimakas johtaja. Puolueille ei kuitenkaan ole muodostunut mitään selvää omaa suuntausta. Hallitseva CPP-puolue on keskittynyt erityisesti sen johtajien ja niiden lähiliittolaisten etujen ajamiseen. Puolue perustuu vahvaan hierarkiaan ja suhdeverkostoihin. Muilla puolueille ei ole 2020-luvulla juuri mitään valtaa, mutta puolueet pääosin pohjautuvat samanlaisten liittolaissuhteiden ylläpitämiseen. CPP perusti vuonna 2018 pienille puolueille 30-jäsenisen neuvoston, jossa ne voivat esittää neuvoja ja linjauksia sekä valvoa lakien toimeenpanoa. Neuvostolla ei ole mitään perustuslaillista perustetta, joten sen vaikutus on ollut varsin marginaalinen.
pienoiskuva|[[Hun Sen, Kambodžan pääministeri vuodesta 1985]]
Oikeuslaitos
Kambodžan oikeusjärjestelmä on melko nuori ja vasta kehittymässä. Punaisten khmerien valtakauden jälkeen koko oikeusjärjestelmä oli tuhottu täysin, ja se piti luoda käytännössä uudestaan lähes tyhjästä. Maan oikeusjärjestelmä on kaksiportainen. Alemmalla tasolla ovat kunnalliset ja maakunnalliset tuomioistuimet. Niiden yläpuolella on vetoomustuomioistuin, joka käsittelee alempien tuomioistuinten siviili- ja rikosoikeudellisista päätöksistä tehtyjä vetoomuksia. Kambodžan korkein oikeus, johon kuuluu yhdeksän tuomaria ja syyttäjää, käsittelee vain lain soveltamiseen liittyviä kysymyksiä. thumb|225px|[[Kambodžan erityistuomioistuin|Kambodžan erityistuomioistuimen istunto.]] Kambodžassa on myös YK:n ja Kambodžan hallituksen yhdessä perustama erityistuomioistuin, jonka tarkoituksena on tuoda lain eteen punaisten khmerien korkea-arvoisia johtajia ja henkilöitä, jotka ovat suurimmassa vastuussa joukkotuhonnasta, rikoksista ihmisyyttä vastaan, sotarikoksista ja muista kansallista lain mukaisista rikoksista, jotka tapahtuivat maassa punaisten khmerien hallintoaikana. Se antoi ensimmäisen tuomionsa 2010.
Oikeusjärjestelmän siviilioikeus perustuu YK:n hallintoajan säädöksiin, kuninkaallisiin asetuksiin, tapaoikeuteen perustuviin lainsäädäntöön ja kommunistiseen oikeusteoriaan.
Kambodžan oikeuslaitoksen katsotaan olevan täysin lainsäätäjien ohjailtavissa, joten hallitus on käyttänyt sitä 2010- ja 2020-luvuilla opposition ja toisinajattelijoiden sortamiseen. Phnom Penhin kunnallisessa oikeudessa aloitettiin tammikuussa 2021 massaoikeudenkäynti 130:ta entistä CNRP-puolueen jäsentä vastaan. Osa syytetyistä ei pystynyt edes puolustautumaan, sillä heidät oli karkotettu ja heidän maahantulonsa estetty. Oppositiojohtaja Sam Rainsy on esimerkiksi jo tuomittu useita kertoja poissaolevana vankeuteen.
Ulkosuhteet
Kambodžan hallitus on ilmoittanut noudattavansa ulkopolitiikassa liittoutumattomuutta ja puolueettomuutta. Kambodžan historia vaikuttaa edelleen merkittävästi maan ulkopolitiikkaan. Maa on pyrkinyt kehittämään suhteita 1900-luvun lopulta lähtien erityisesti Kiinaan, Japaniin, Etelä-Koreaan, Australiaan ja Lähi-itään, esimerkiksi Kuwaitiin ja Qatariin. Taloudelliset tekijät ohjaavat pitkälti Kambodžan suuntautumista ulkopolitiikassa. Erityisesti Kiinasta on tullut maan merkittävä yhteistyökumppani. Kiina tukee Kambodžaa taloudellisesti, ja maahan suuntautuu merkittävästi kiinalaisia sijoituksia ja turismia. Kambodža onkin tukenut kansainvälisesti Kiinaa useissa poliittisissa kysymyksissä. Yhdysvaltoihin Kambodžan suhteet ovat lämmenneet 2000-luvulla, vaikka Yhdysvallat kritisoi edelleen maan ihmisoikeustilannetta, demokratiaa ja korruptiotilannetta.
Vietnamiin Kambodžalla on hyvät suhteet, ja maiden välillä on ollut useita korkean tason valtiovierailua. Sen sijaan suhde toiseen rajanaapuriin Thaimaahan on ongelmallinen. Maiden välinen rajakiista on äitynyt jopa aseellisiksi yhteenotoiksi. Yhtenä kiistakappaleena on Prasat Preah Vihearin temppelialue, jonka kysymystä on käytetty myös sisäpoliittisena välineenä sekä Kambodžassa että Thaimaassa. Lisäksi Thaimaan ja Kambodžalla on erimielisyyksiä vesialueista Siaminlahdella, pakolaisista ja laittomasta hakkuista. Myös Vietnamin kanssa Kambodžalla on ollut rajaerimielisyyksiä, mutta maat solmivat vuonna 2005 sopimuksen, joka määrittää valtioiden välisen rajan. Rajamerkkien laittaminen aloitettiin loppuvuodesta 2006. Tästä huolimatta rajakiista ei kuitenkaan vielä ole ohitse. Kun UNESCO myönsi 7. heinäkuuta 2008 Prasat Preah Vihear -temppelille maailmanperintöluokan aseman, rajakiista yltyi aseelliseksi yhteenotoksi. Rajakiista kärjistyi uudestaan helmikuussa 2011, jolloin Kambodžan viranomaisten mukaan temppeli vaurioitui tykistötulessa.
Kambodža on useimpien merkittävien kansainvälisten järjestöjen jäsen. Se kuuluu Yhdistyneisiin kansakuntiin ja sen moniin erikoisjärjestöihin, Maailmanpankkiin, Kansainväliseen valuuttarahastoon, Aasian kehityspankkiin ja Maailman kauppajärjestöön.
Amazonas (Venezuela)
Amazonas on yksi Venezuelan osavaltioista. Osavaltio sijaitsee maan eteläosassa muodostaen lähes viidesosan maan pinta-alasta. Kuitenkin vähemmän kuin prosentti Venezuelan väestöstä asuu osavaltiossa. Osavaltion pääkaupunki on Puerto Ayacucho. Amazonas oli liittovaltion territorio vuodesta 1864 vuoteen 1994, jolloin se sai osavaltion oikeudet.
Vuoden 2011 väestönlaskennassa osavaltiossa oli noin 146 500 asukasta.
Bergbom
Bergbom on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Bokator
Bokator on kambodžalainen vanha taistelulaji. Sen on sanottu olevan kaakkoisaasialaisten potkunyrkkeilylajien edeltäjä. Angkor Watissa on kohokuvia, jotka esittävät bokatorottelijoita. Se oli muinaisten khmerien armeijan lähitaistelulaji, ja kehitetty taistelukentille.
Modernissa bokatorissa on tuhansia liikkeitä, jotka yhdistetään liikesarjoiksi, jotka saavat nimensä eläinten mukaan. Liikesarjoja on seisten, polviltaan, istualtaan tai makuultaan aloitettavia sarjoja. Harrastajan edistymisen näkee hänen käyttämästään huivista, joka vastaa budolajien erivärisiä vöitä. Bokatorhuiveissa on värien lisäksi erilaisia eläinaiheita.
Ionía (Chíos)
Ionía (virallisesti Δημοτική Ενότητα Ιωνίας, Dimotikí Enótita Ionías) on yksi Chíoksen kunnan kunnallisyksiköistä ja entinen itsenäinen Kreikan kunta. Se sijaitsee Chíoksen saarella, Chíoksen alueyksikössä Pohjois-Egean saarten alueella. Kunnallisyksikön väkiluku on 3 956 (vuonna 2011).
Ionía käsittää alueen Chíoksen kaakkoisrannikolla. Se oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Chíoksen kuntaan yhdessä Ágios Mináksen, Amanín, Kampóchoran, Kardámylan, Mastichochórian ja Omiroúpolin kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Kunnallisyksikön osat
Ionían kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kylä- ja kaupunkiyhdyskunnista ja asutuksista:
Ivar Berendsen
Ivar Berendsen (1865 Kööpenhamina – 1939 ) oli tanskalainen juristi, poliitikko ja Suomen ystävä. Sortovuosina hän tuki Suomen oikeustaistelua ja suomalaisia poliitikkoja.
Paattanlammi
Paattanlammi eli Paattanlampi on Pirkanmaalla Parkanossa Koskenkylässä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Kovesjoen valuma-alueeseen. Paattanlammi on osa Kovesjoen yläosan aluetta.
Maantietoa
Lammen pituus on 500 metriä, leveys 250 metriä ja sen pinta-ala on 8,3 hehtaaria. Se sijaitsee Paattankankaan ja Kovesjoen välissä ja toisaalta myös Kotojärven Heinilammen välissä. Sen itäranta on kallioinen ja länsirantaan rajautuu kangasmetsä. Pohjois- ja etelärannat ovat suota, joiden suo-ojat laskevat lampeen. Lammen oma laskuoja lähtee sen eteläpäästä ja se laskee 300 metrin jälkeen ojitetulle suolle, joka rajautuu Kovesjokeen. Lammessa on yli 30 metriä pitkä asumaton saari. Rantaviivan pituus on 1,5 kilometriä. Rantaan on rakennettu viisi vapaa-ajan asuntoa, joille pääsee Häädetjärvelle johtavalta tieltä.
Historiaa
Vanhan 1800-luvun pitäjänkartan mukaan lampi oli nimeltään "Alanen Paatanlampi" erotukseksi pohjoisemmasta "Ylinen Paatanlammesta", jota kutsutaan nykyään Heinilammeksi. Joissakin kartoissa esiintyvä "Paalanlampi" lienee kirjoitusvirhe. Lammen eteläpäästä lähti pieni oja, mutta sen voima ei riittänyt Kovejoelle saakka. Lampi oli autio.
Anatoliansisilisko
Liskon yleisväri voi olla vihertävä tai ruskeasävyinen. Sen selässä vuorottelevat vaaleammat ja tummien pilkkujen kirjomat pitkittäisraidat. Naaraalla on keskellä leveä vaalea raita, sen ympärillä tummat raidat ja kyljissä ja vatsassa jälleen vaaleaa. Koiraalla on keskellä tumma raita, sen ympärillä vaaleammat raidat ja kyljissä tummaa.
Rantavahdin sadepäivät
Rantavahdin sadepäivät on suomalaisen laulaja-lauluntekijä Jukka Takalon soolosingle ja kappale vuodelta 2012. Se on kolmas raita Takalon vuoden 2012 Kahden hengen disko-studioalbumilla, ja singlenä kappale julkaistiin vuoden 2012 kesällä. Kappaleesta on myös kuvattu Ville Pohjosen ohjaama musiikkivideo, joka kuvattiin Takalon kotiseudulla Martinniemessä.
American Airlinesin lento 320
American Airlinesin lento 320 oli American Airlinesin Chicagosta New Yorkiin LaGuardian lentoasemalle 3. helmikuuta 1959. Laskeutuessaan kone osui veteen ennen kiitotietä ja upposi noin kymmenen metriä syvään jokeen, minkä seurauksena 65 ihmistä kuoli ja kahdeksan loukkaantui. Onnettomuustutkijat pitivät tärkeimpinä onnettomuuteen johtaneina syinä lentäjien puutteellista kokemusta konetyypistä, väärää laskeutumistekniikkaa, korkeusmittarin vääriä asetuksia ja aistiharhaa.
Württembergin kansanvaltio
Württembergin kansanvaltio oli Württembergin alueella sijainnut Saksan valtakunnan osavaltio Weimarin tasavallan ja natsi-Saksan aikana vuosina 1918–1945. Se muodostettiin entisen Württembergin kuningaskunnan alueesta vuoden 1918 vallankumouksen seurauksena. Toisen maailmansodan jälkeen kansanvaltion alue jaettiin Württemberg-Badenin ja Württemberg-Hohenzollernin osavaltioihin, jotka molemmat yhdistettiin vuonna 1952 osaksi nykyistä Baden-Württembergiä.
Itämetro
Itämetro (myös Östersundomin metro) on Helsingin metron suunniteltu jatko Mellunmäen asemalta itään. Itämetron asemista yksi on suunniteltu Vantaalle, kolme Helsinkiin ja yksi Sipooseen. Metron on tarkoitus palvella Helsingin, Vantaan ja Sipoon alueille rakennettavan uuden Östersundomin alueen noin 70 000 asukasta. Sipoo on selvittänyt metron jatkamista Sipoonlinnaan tai Eriksnäsiin.
Itämetro Mellunmäki–Majvik
Itämetron ensimmäinen suunniteltu osa Mellunmäestä Majvikiin olisi noin kymmenen kilometriä pitkä ja osittain maanalainen. Sille suunniteltiin alun perin kolmesta kuuteen uutta asemaa, joista vuoden 2014 joulukuussa valmistuneessa yleiskaavaehdotuksessa esitettiin toteutettavaksi viittä Vantaan Länsisalmeen, Helsingin Salmenkallioon, Östersundomiin ja Sakarinmäkeen, sekä Sipoon Majvikiin. Uusista asemista neljää suunniteltiin maanalaisiksi.
Johnny Messner
Johnny Messner (s. 11. huhtikuuta 1970 Syracuse, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka on esiintynyt monissa elokuvissa ja televisiosarjoissa. Hän esiintyi sarjan O.C. toisella tuotantokaudella ja vieraili CSI:n toisessa jaksossa. Hän myös näytteli etsivä Jack Halea rikosdraamassa Pahuuden jäljillä (Killer Instinct) ja Bill Johnsonia 2004 valmistuneessa elokuvassa Anacondas: The Hunt for the Blood Orchid. Hän esitti myös entistä FBI-agenttia Burke Wyattia 2008 julkaistussa elokuvassa Ring of Death. Hän on esiintynyt myös lukuisissa muissa sarjoissa ja elokuvissa.
Itämetro
Sipoon metro
Toinen reittivaihtoehto kulkisi jotakuinkin samaa linjausta ensimmäisen kanssa. Metron toinen asema olisi tosin Västerskogin sijasta Sipoon Joensuussa. Toisen reittivaihtoehdon pituudeksi tulisi 6,29 kilometriä Sibbesborgiin ja 8,58 kilometriä Eriksnäsiin.
Henadz Navitski
Henadz Vasilevitš Navitski (,, s. 2. tammikuuta 1949 Mahiljou, Valko-Venäjän SNT, Neuvostoliitto) oli Valko-Venäjän pääministeri vuosina 2001–2003.
Valko-Venäjän presidentti Aljaksandr Lukašenka nimitti hänet virkaa tekeväksi pääministeriksi 1. lokakuuta 2001 erotetun Uladzimir Jarmošynin tilalle. Navitsinskin seuraaja pääministerinä oli Sjarhei Sidorski. Vuosina 2003–2008 Navitski toimi Valko-Venäjän parlamentin ylähuoneen puhemiehenä.
Hajakuormitus
Hajakuormitus on luontoon tulevaa kemiallista kuormitusta, jonka alkuperää ei tarkkaan tiedetä. Esimerkiksi maataloudesta aiheutuva kuormitus on hajakuormitusta, koska vesistöihin valuu ravinteita, kuten typpeä ja fosforia, useista pienistä lähteistä. Myös metsätalouden ja liikenteen typpi- ja fosforipäästöt ovat hajakuormitusta. Hajakuormituksen valvominen on juuri sen hajanaisuuden takia hankalaa, ja siten myös hajakuormituksen vähentäminen on hankalaa. Esimerkiksi Itämeren rehevöityminen aiheutuu paljolti veden ja ilman mukana tulevasta hajakuormituksesta. Hajakuormitukseen on vaikeaa vaikuttaa myöskään uusilla puhdistustekniikoilla, sillä sitä on hankalaa valvoa.
Hajakuormitus eroaa pistekuormituksesta siinä, että pistekuormittaja on helposti paikallistettava.
Nifedipiini
Nifepediini on lääke ja kalsiumkanavan salpaaja, jota käytetään verenpainetaudin ja rasitusrintakivun hoidossa. Kalsiumin määrä soluissa vaikuttaa sydämen toimintaan ja verenpaineeseen. Nifedipiini rentouttaa verisuonten sileää lihaksistoa. Sillä on joitain yhteisvaikutuksia eikä sitä saa missään tapauksessa ottaa esimerkiksi greippimehun kanssa. Depottabletteja ei saa pureskella.
Nifedipiiniä käytetään myös raskausaikana ennenaikaisten supistusten hoidossa. Teho perustuu kohtulihasta rentouttavaan vaikutukseen.
Nifedipiinia ei tule käyttää ainakaan silloin, jos käyttää rifampisiinia, fenytoiinia, itrakonatsolia, ketokonatsolia, erytromysiinia, klaritromysiinia, telitromysiinia tai nefatsodonia. Ainakin seuraavat lääkkeet voivat vähentää tai lisätä nifedipiinin vaikutusta: digoksiini, kinidiini, takrolimuusi, indinaviiri, ritonaviiri, sakinaviiri, amprenaviiri, nelfinaviiri, flukonatsoli, fluoksetiini, kinupristiini/dalfopristiini, simetidiini, sisapridi, karbamatsepiini, fenobarbitaali ja natriumvalproaatti.
Lähteet
http://www.laakeinfo.fi/Medicine.aspx?m=1637&i=BAYER_ADALAT
Jouko Kajanoja
Jouko Kajanoja (s. 23. joulukuuta 1942 Tammela ) on suomalainen poliitikko ja tutkija. Koulutukseltaan hän on valtiotieteiden tohtori ja ekonomi. Kajanoja on toiminut muun muassa työvoimaministerinä, Suomen kommunistisen puolueen puheenjohtajana (1982–1984) ja Kansaneläkelaitoksen yhteiskuntatutkimuksen päällikkönä (2003–2008). Hän kuului Helsingin kaupunginvaltuustoon vuosina 1985–1992. Vuonna 2000 Kajanoja nimitettiin Helsingin yliopiston sosiaalipolitiikan dosentiksi.
Luettelo Suomen virallisen singlelistan ykkösistä vuonna 1998
Tämä on luettelo Suomen virallisen singlelistan kärkipaikkaa hallussaan pitäneistä artisteista ja singleistä vuonna 1998.
Jouko Kajanoja
Politiikkaan ja ministeriksi
Jouko Kajanojan isä oli maataloustieteilijä ja professori Paavo Kajanoja. Jouko Kajanoja kirjoitti ylioppilaaksi Tehtaanpuiston yhteiskoulusta Helsingistä vuonna 1961 ja suoritti sen jälkeen Reserviupseerikoulun Haminassa. Sotilasarvoltaan hän on reservin vänrikki. Koti oli porvarillinen, mutta yliopistovuosina Helsingissä Jouko Kajanoja omaksui vasemmistolaista Marxiin nojautuvaa maailmankatsomusta. Helsingin kaupungin suunnitteluvirastossa vuodesta 1966 työskennellyt Kajanoja liittyi vuonna 1968 Suomen kansan demokraattiseen liittoon (SKDL) ja kolme vuotta myöhemmin Suomen kommunistiseen puolueeseen (SKP). Kunnallisvaaleissa 1972 Kajanoja sai 250 ääntä SKDL:n listalla. SKP:n 17. edustajakokouksessa 1975 hän nousi puolueen keskuskomiteaan saarislaisen enemmistön edustajana.
Suunnitteluviraston jälkeen Kajanojan työskenteli 1970-luvulla sisäministeriössä ja valtioneuvoston kansliassa väestö- ja työvoimapolitiikan parissa. Vuonna 1976 hän siirtyi SKDL:n kiintiöpaikalle Kehitysaluerahaston varatoimitusjohtajaksi Taisto Heikkilän tilalle. Vuosina 1979-1981 Kajanoja toimi Asuntohallituksen rahoitusjohtajana. Kajanoja teki 1970-luvun loppupuolella läheistä yhteistyötä SKP:n pääsihteerinä ja työvoimaministerinä toimineen Arvo Aallon kanssa. Kajanoja piti kuitenkin yhteyksiä myös SKP:n vähemmistöön, jonka edustajien kanssa hän oli yhdessä mukana Vamokap-tutkimushankkeessa. Kajanoja oli yksi puolueensa keskeisimmistä talousasiantuntijoista. Kun Aalto jätti tehtävänsä työministeriössä, nostettiin Kajanoja hänen tilalleen työvoimaministeriksi Mauno Koiviston II hallitukseen. Kajanoja oli presidentin valitsijamiehenä vuoden 1982 vaalissa.
SKP:n johdossa
Kajanoja tuli tunnetuksi lyhyestä ja myrskyisästä kaudestaan SKP:n puheenjohtajana vuosina 1982–1984. Kajanoja valittiin tehtävään ns. kolmaslinjalaisten tukemana kompromissiehdokkaana SKP:n ylimääräisessä edustajakokouksessa 1982, kun vuodesta 1966 puheenjohtajana ollut Aarne Saarinen jätti paikkansa. Puheenjohtajana Kajanoja pyrki yhdistämään puolueensa hajaantuneet rivit, mutta varsin laihoin tuloksin. Sorsan III hallitus oli vähällä kaatua marraskuussa 1982, kun Kajanoja sanoutui irti devalvaatiopäätöksestä. SKDL lähti lopulta hallituksesta vuoden lopussa Kajanojan ajamana puolueen eduskuntaryhmän äänestettyä muiden hallituspuolueiden esittämää puolustusmäärärahojen lisäämistä vastaan. Puheenjohtajan välit pääsihteeri Aaltoon alkoivat näiden toimenpiteiden seurauksena heiketä.
Vuoden 1983 eduskuntavaaleissa SKDL kärsi tappion eikä (hieman alle 4 000 ääntä saanut) Kajanoja itsekään onnistunut pääsemään läpi. SKP:n enemmistö koki Kajanojan myötäilevän liiaksi oppositiota. Puolueen 20. edustajakokouksessa puheenjohtajaksi valittiin 11 äänen erolla Arvo Aalto. Kajanoja totesi loppulausunnossaan: "Alistavat ja pakottavat valtarakenteet jyräsivät alleen orastavan yhteistyön." Kajanojalle tarjottiin töitä kustannusyhtiö Yhteistyön toimitusjohtajana, mutta hän kieltäytyi.
Uusi puolue
Aaltolaisten kirveslinjaa vastustanut Kajanoja lähti opposition mukana SKP:stä, kun hänen puolueosastonsa kesäkuussa 1985 erotettiin puolueesta satojen muiden tavoin. Kajanoja valittiin Suomen kommunistisen puolueen (yhtenäisyys) (SKPy) pääsihteeriksi 1986. Presidentinvaaleissa 1988 SKPy:n yhteistyöpuolue Demokraattinen Vaihtoehto (Deva) asetti Kajanojan ehdokkaakseen ja hän sai 44 428 ääntä (1,4 %) suorassa kansanvaalissa. Devan valitsijamiesehdokkaat saivat 56 528 ääntä, mutta puolue jäi ilman valitsijamiehiä.
Kajanoja toimi SKPy:n puheenjohtajana 1988–1989. Hän erosi tehtävästä lokakuussa 1989 riitaannuttuaan puoluetovereidensa kanssa SKP:n toiminnan jatkamisesta. Kajanojan kannatti vähemmistöön jäänyttä kantaa, jonka mukaan kommunistisen puolueen toiminta voitiin lakkauttaa Vasemmistoliiton perustamisen myötä. Kajanojan ja SKPy:n enemmistön välit katkesivat täysin. Tilalle valittiin Esko-Juhani Tennilä.
Pois politiikasta
Kajanoja jätti puoluepolitiikan 1990-luvulle tultaessa. Hän on kuitenkin osallistunut aktiivisesti yhteiskuntapoliittiseen keskusteluun. Vuonna 1996 Kajanoja väitteli tohtoriksi sosiaalipolitiikasta.
Syksyn 2008 kunnallisvaaleissa helsinkiläinen Kajanoja oli Vasemmistoliiton ehdokkaana, mutta hän jäi valtuuston ulkopuolelle 307 äänellään. Kajanoja valittiin kuitenkin puolueen edustajaksi sosiaalilautakuntaan.
Kajanoja kuuluu Hyvinvointivaltion vaalijat -yhdistyksen hallitukseen.
Kajanoja oli vuodet 1964-1985 naimissa Etelka Vihman kanssa ja vuodet 1985–1996 kansanedustaja Pirkko Turpeisen kanssa. Hänen nykyinen puolisonsa on kauppatieteiden maisteri Anna-Maija Kajanoja. Suomen Pankin johtokunnan neuvonantaja Lauri Kajanoja on Jouko Kajanojan poika.
Rose Henderson
Ennen onnettomuutta
Rosen auton juuttuessa lumihankeen häntä auttaa mies nimeltään Bernard. Tapailtuaan viisi kuukautta Bernard kosii Rosea. Rose paljastaa hänelle olevansa sairas kertomalla sairautensa olleen lepovaiheessa, mutta uusiutuneen hiljattain. Rose kertoo hänellä olevan vain vuosi elinaikaa jäljellä. Kaksikko menee naimisiin ja häämatkallaan Australiassa Bernard vie hänet Isaac-nimisen henkiparantajan luo. Vastahakoisesti Rose suostuu tapaamaan miehen. Isaac ei kuitenkaan pysty parantamaan Rosea. Rose kertoo Bernardille ettei kannata tuhlata enempää aikaa siitä, minkä he ovat yhdessä. Rose saa lipun Oceanic Airlinesin lennolle 815. Lennon aikana Rose keskustelee Jackin kanssa. Kone osuu turbulenssiin ja halkeaa kahtia. WC:ssä ollut Bernard jää lentokoneen takaosaan.
Saarella
Rose makaa turman jälkeen maassa tajuttomana. Boone yrittää pelastaa hänen henkensä mutta Jack käskee hänet pois ja pelastaa Rosen. Selviytyneiden kuultua savuhirviön äänen Rose sanoo äänen kuulostaneen tutulta. Rose pitää välimatkaa muihin selviytyneisiin keskustellen kuitenkin säännöllisesti Jackin kanssa. Jackin oletettua Bernardin kuolleen, Rose sanoo uskovansa hänen olevan yhä elossa. Clairen kidnappauksen jälkeen Rose lohduttaa Charlieta, joka syyttää itseään tapahtuneesta.
Yli 40 päivää myöhemmin Rose tapaa Bernardin jälleen, kun takaosan selviytyneet kohtaavat ensimmäisen ryhmän. Bernardin yrittäessä rakentaa SOS-merkkiä saarelle, Rose ei ota osaa rakentamiseen sanoen Bernardille ettei kannata levittää turhaa toivoa. Rose kertoo saaren parantaneen hänet syövästä ja sanoo pelkäävänsä sairauden uusiutuvan, jos hän pelastuu.
Jack kertoo suunnitelmastaan asettaa ansa Toisille, Rose ei aluksi hyväksy Bernardin jäämistä väijyksiin, mutta suostuu lopulta. Rose pelästyy kuultua Bernardin jääneen vangiksi, mutta helpottuu saadessaan tietää tämän selvinneen. Kun Locke kertoo lähtevänsä parakeille, Rose ei suostu seuraamaan häntä. Jackin sairastuttua umpisuolentulehdukseen Rose ihmettelee asiaa, sanoen ettei saarella pitäisi sairastua.
Benin siirrettyä saarta ajassa Rose ja Bernard siirtyvät myös selviytyneiden mukana. Kadotettuaan selviytyneet Rose ja Bernard rakentavat majan rannalle ja välttävät kontaktia Toisiin ja Dharmaan. Sawyerin, Julietin ja Katen löydettyä heidät Rose kertoo hänen ja Bernardin olevan eläkkeellä ja heidän elävän nyt rauhassa. Rose opastaa heitä löytämään Joutsen-aseman. Michaelin labradorinnoutaja Vincent elää Rosen ja Bernardin huostassa.
Vaihtoehtoinen aikajana
Aikajanassa, jossa lento 815 ei putoa saarelle, Rose istuu Jackiä vastapäätä. Rose huomaa Jackin hermostuneisuuden ja sanoo hänelle koneen olevan turvallinen. Samalla hetkellä kone osuu turbulenssiin, joka kuitenkin loppuu nopeasti. Bernard palaa vessasta Rosen viereen sanoen tietävänsä nyt miltä pyykistä tuntuu pesussa. Rose sanoo kaivanneensa Bernardia. Kaksikko suutelee.
Rose työskentelee Hurleyn yrityksessä työnvälittäjänä. Locken saavuttua hakemaan uutta työpaikkaa, Rose kertoo hänelle syövästään ja tilastaan. Rose vakuuttaa Locken luopumaan rakennusalantyöstä ja tarjoaa tälle töitä sijaisopettajana.
Rose on mukana kirkossa yhdessä Bernardin ja selviytyneiden kanssa, kun Christian avaa kirkon ovet ja kirkas valkoinen valo ympäröi selviytyneet siirtäen heidät eteenpäin.
Juha Kangas
Juha Kangas -nimisiä henkilöitä ovat:
Joakim Berendes
Joakim Berendes (myös Jaakkima Berndes, k. 1623 ) oli virkamies. Hänet nimitettiin vuonna 1611 Viipurin ja 1614 Kaprion käskynhaltijaksi sekä kamarineuvokseksi. Vuonna 1619 hän sai määräyksen toimikuntaan, joka lähetettiin Suomeen tarkastamaan ja järjestämään muun muassa veronkantoa ja hallintoa. Vuonna 1622 hänestä tuli Riian käskynhaltija ja Savon tuomari. Berendesin poika ensimmäisestä avioliitosta Anna von Rosenin (k. 1604) oli valtaneuvos Johan Berendes (1603–1652). Berendes avioitui toisen kerran Henrik Wreden lesken Gertrud von Ungernin kanssa, joka suhtautui ankarasti Elimäen läänitystalonpoikiinsa. Hänen sanotaan olleen tarmokas, omaa etua ajava ja keränneen suuren omaisuuden. Kenraalimajuri, vapaaherra Fabian Berendes (1610–1678) oli Berendesin poika tästä avioliitosta.
Diderot’n ja d’Alembertin puu
right|200px|thumb|Alkuperäinen puu, Systême figuré des connoissances humaines. thumb|200px|Toinen näkemys puusta.
Diderot’n ja d’Alembertin puu oli Encyclopédie-nimisessä valistusajan tietosanakirjassa esiintynyt inhimillisen tiedon luokittelujärjestelmä. Sen suunnittelivat Jean le Rond d'Alembert ja Denis Diderot.
Puu on taksonominen esitys kaikesta tiedosta. Sen inspiraationa on toiminut Francis Baconin teos Advancement of Knowledge. Puun kolme päähaaraa ovat "muisti" eli historia, "järki" eli filosofia ja "mielikuvitus" eli runous.
Luokat
thumb|200px|Kaiverruksen taito, Encyclopédie 1760
Kaljunaama-aratti
Kaljunaama-aratti (Pyrilia vulturina) on eteläamerikkalainen papukaija. Sen elinympäristö käsittää Pohjois-Brasilian Amazonin eteläpuolella, Rio Madeiralta itään Maranhãoon. Lajin holotyypin kuvaili Heinrich Kuhl Brasiliasta 1820.
Jääpallon Viron-mestaruuskilpailut 1934
Otteluihin Jääpallon Viron-mestaruudesta 1934 osallistui kolme joukkuetta. Viron jääpallomestaruus ratkaistiin kaikkiaan 13. kerran. Loppuotteluun selvisivät Tallinna Kalev ja Tallinna Sport. Kolmas osallistunut joukkue oli Tartu Kalev
Mestarijoukkue
Kalevin joukkue: Paul Freiberg, Johannes Hanberg, Erich Jõers, Feliks Kivi, Antoni Koovit, Boris Nelisnoi, Villem Raie, Aleksander Rauk, Bernhard Ruul, Raoul Sauer, Heinrich Uukkivi.
Kampóchora
Kampóchora (myös Kambóchora; virallisesti Δημοτική Ενότητα Καμποχώρων, Dimotikí Enótita Kampochóron) on yksi Chíoksen kunnan kunnallisyksiköistä ja entinen itsenäinen Kreikan kunta. Se sijaitsee Chíoksen saarella, Chíoksen alueyksikössä Pohjois-Egean saarten alueella. Kunnallisyksikön väkiluku on 2 897 (vuonna 2011).
Kampóchora sijaitsee Chíoksen keskiosissa. Se oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Chíoksen kuntaan yhdessä Ágios Mináksen, Amanín, Ionían, Kardámylan, Mastichochórian ja Omiroúpolin kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Kunnallisyksikön osat
Kampóchoran kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kylä- ja kaupunkiyhdyskunnista ja asutuksista:
BMW 5-sarja (E39)
BMW E39 on BMW 5-sarjan neljännen sukupolven malli, jota valmistettiin vuosina 1995–2004. Se korvasi edeltäneen E34-mallin ja seuraajaksi tuli E60.
BMW 5-sarja (E39) 1995–2004
BMW E39 esiteltiin neliovisena sedan-mallina Frankfurtin autonäyttelyssä syksyllä 1995. Etenkin keulan alueella muodot olivat pyöristyneet jonkin verran edellismalliin verrattuna. Akseliväli piteni selvästi, mutta takaistuintilat olivat edelleen auton kokoon nähden ahtaat. Myös 460-litrainen tavaratila oli varsin pieni. Pyöräntuetaosat, jarrusatulat, akselien kannattimet ja vetoakselit oli valmistettu kevytmetallista.
Vuoden 1998 Euro NCAP -kolaritestistä E39 sai tulokseksi neljä tähteä viidestä. vasen|pienoiskuva|BMW E39 TouringEnsimmäisinä malliversioina saapuivat 523i ja 528i. Ensimmäisen vuoden aikana seurasivat myös 520i, 525tds, 535i ja 540i. Moottoreita oli kehitetty aikaisemmasta, vain dieselmoottori oli joiltain osin vanhanaikainen. Kaikissa bensiinimoottoreissa sylinteriryhmät olivat kevytmetallisia. Eniten uudistettu oli 523i:n 2,5-litrainen (170 hv), jossa oli suorasytytys ja muuttuva imuventtiilien ajoitus.
Vakiovarustukseen sisältyi kaksi turvatyynyä, ABS-jarrut, vetoluistonesto, kauko-ohjattava keskuslukitus, lämmitettävät etuistumet, radio/kasettisoitin, sähköikkunat edessä ja lämmitettävät sähköpeilit. Suomessa osa 520i:n varusteista oli sisällytetty Comfort-pakettiin, joka oli käytännössä kaikissa autoissa. Vuosimallin 1997 autoihin tuli sivuturvatyynyt ja vuoden 1998 malleihin lisäksi ajotietokone sekä päätä suojaavat sivuturvatyynyt eteen. Lisävarusteet olivat erittäin kalliita. Esimerkiksi automaatti-ilmastointi maksoi Suomessa 26 400 ja nahkaverhoilu 25 000 markkaa. vasen|pienoiskuva|Facelift-mallin BMW E39. Keväällä 1997 esiteltiin farmarimalli Touring. Tyyliltään se oli niin sanottu ”elämäntapafarmari”, jonka suunnitelussa ei ollut panostettu ensisijaisesti tavarankuljetuskapasiteettiin. Sedaniin verrattuna taka-akselisto oli tilaa säästävää mallia. 528i-mallista lähtien takana oli automaattinen tasonsäätö, joka perustui ilmajousiin. Takaluukun lasi oli avattavissa erikseen pienten esineiden lastamista varten.
Syksyllä 1998 uutuutena oli 530d, jonka moottorissa oli tehoa 184 hevosvoimaa. Vuotta myöhemmin tulivat myös uudet 520d ja 525d. pienoiskuva|vasen|Facelift-mallin BMW E39 Touring.5-sarja koki kasvojenkohotuksen loppuvuodesta 2000. Eräs näkyvimpiä muutoksia oli uudet ajovalot, joissa oli kirkkaat lasit ja ajovalojen ulkokehille renkaiksi muotoillut seisontavalot (angel eyes). Vilkut ja sumuvalot olivat aikaisemmasta poiketen pyöreät. Etusäleikön kromireunus muuttui entistä levemmäksi. Kylkilistoista tuli korinväriset, takavaloissa oli hieman uudenlaista muotoa ja ne oli toteutettu LED-tekniikalla. Sisustukseen ei tullut paljon muutoksia, lähinnä radion ja navigointilaitteen asettelu oli uusittu. Värivalikoima uusiutui kokonaan ja verhoilumateriaaleissa oli myös uudistuksia.
Moottoriosastolla 520i:n moottorin iskutilavuus kasvoi 2,2 litraan (170 hv). 523i:n korvasi 525i (192 hv) ja 528i:n 530i (231 hv). Moottorielektroniikka oli uutta sukupolvea. 530d:n teho nousi 193 hevosvoimaan.
BMW toi vuonna 2002 5-sarjan 30-vuotisjuhlan kunniaksi markkinoille erikoismallit Exclusive, Lifestyle ja Sport. Yhteistä jokaiselle oli muun muassa valkoiset vilkunlasit, erikoisvanteet, automaatti-ilmastointi, xenon-ajovalot, tuulilasinpyyhinten sadetunnistin ja CD-vaihtaja. Lifestylessä oli osittainen nahkaverhoilu, Exclusivessa puolestaan täysnahka- ja Sportissa alcantaraverhous.
Maija-Riitta Hirvonen
Maija-Riitta Hirvonen (s. 20. heinäkuuta 1954, Sääminki) on suomalainen toksikologi ja Itä-Suomen yliopiston ympäristötoksikologian professori (Kuopion kampus). Hän on ollut esillä suomalaisissa tiedotusvälineissä muun muassa puun polton päästöjen terveysvaikutuksiin liittyen.
Hirvonen kirjoitti ylioppilaaksi Sulkavan yhteiskoulusta 1973, ja suoritti tekstiilisuunnittelijan tutkinnon (1977). Hän valmistui Kuopion yliopistosta filosofian maisteriksi 1986 ja filosofian tohtoriksi 1991. Hänen englanninkielinen artikkeliväitöskirjansa (1991) oli otsikoitu Phosphoinositide turnover in the brain : effects of lithium and malaoxon and their interactions. Vuosina 1992–1994 Hirvonen oli Yhdysvalloissa vieraileva tutkija (Burroughs Wellcome Co., Dept. of Cell Biology). Nimityksen Kuopion yliopiston ympäristötoksikologian dosentiksi hän sai 1994.
Työurallaan Hirvonen työskenteli Kansanterveyslaitoksen ympäristöterveyden osaston tutkijana 1986–1990 ja 1994–1998, sekä vanhempana tutkijana 1999–2000. Suomen Akatemian tutkimusassistentti 1990–1993 ja vanhempi tutkija 2000–2001. Vuosina 2001–2002 hän oli Kansanterveyslaitoksessa laboratorionjohtaja, vuosina 2002–2006 erikoistutkija ja vuoden 2007 alusta tutkimusprofessori. Hänet nimitettiin helmikuussa 2007 Kuopion yliopiston ympäristötoksikologian osaaikaiseksi professoriksi alkujaan viiden vuoden määräajaksi.
Orokit
Orokit eli ultat ovat Venäjällä Sahalinin saarella asuva tunguusilaista orokin kieltä puhuva kansa. Nimitys orok perustuu ilmeisesti poroa tarkoittavaan sanaan oron. Sitä ei tule sekoittaa samankantaisiin nimityksiin orotšit tai orotšenit, joista jälkimmäinen on tarkoittanut kaikkia poronhoitoa harjoittavia tunguuseja. Nykyisin kansan ja kielen nimitykseksi on vakiintumassa ulta. Heillä on laissa tunnustettu Venäjän vähälukuisen alkuperäiskansan asema.
Asuinalue ja lukumäärä
Orokit jakautuvat kahteen ryhmään. Pohjoisryhmä asuu Sahalinin alueen Valin taajamassa ja eteläryhmä lähellä Poronaiskin kaupunkia. Vuonna 1897 pohjoisorokkeja laskettiin olleen 445 henkeä ja eteläorokkeja 304. Neuvostoliiton vuoden 1926 väestönlaskennassa rekisteröitiin 162 pohjoisryhmän jäsentä. Eteläryhmän asuinalue kuului tuolloin Japaniin. Myöhemmissä Neuvostoliiton väestönlaskennoissa osa orokeista luettiin orotšeiksi tai Sahalinin evenkeiksi. 1990-luvulla orokkien todelliseksi lukumääräksi arvioitiin noin 400 henkeä.
Venäjän vuoden 2002 väestölaskennassa orokit rekisteröitiin nimellä ulta. Ultia eli orokkeja laskettiin olevan 346 henkeä, joista 298 asui Sahalinilla. Orokin kielen puhujia on vain muutamia kymmeniä. Kaikki orokit osaavat venäjää.
Etninen historia
On arveltu, että orokit ja ultšat muodostivat aikaisemmin yhtenäisen poronhoitajakansan, josta osa muutti muutamia satoja vuosia sitten Sahalinille. Orokin, ultšan ja nanain kielet ovat läheistä sukua keskenään. Kansatieteelliset tutkimukset osoittavat orokkien asuneen Sahalinilla jo pitkään.
Nykytilanne
Neuvostoaikana pohjoisorokit koottiin Valin taajamaan, johon perustettiin yksi suuri kolhoosi (myöhemmin sovhoosi). Eteläorokit muodostivat kalastuskolhoosin. Elintavat ja kulttuuri ovat muuttuneet voimakkaasti, mutta kansallinen itsetunto on vahva ja nuoriso on kiinnostunut kansansa perinteistä.
Aiheesta muualla
Orok
Norman Del Mar
thumb|right|Norman Del Marin hautakivi
Norman Rene Del Mar CBE (31. heinäkuuta 1919 – 6. helmikuuta 1994 Bushey, Hertfordshire) oli brittiläinen kapellimestari ja musiikkikirjailija.
Del Mar soitti alun perin käyrätorvea Royal Philharmonic Orchestrassa Thomas Beechamin johdolla. Vuonna 1947 Beecham järjesti hänen ensimmäisen esiintymisensä kapellimestarina Richard Straussille omistetulla festivaalilla Kuninkaallisessa Drury Lane -teatterissa. Vuonna 1949 Del Mar sai nimityksen English Opera Groupin pääkapellimestariksi, jona hän toimi vuoteen 1954. 1950-luvun puolessavälissä hän aloitti yhteistyön BBC:n sinfoniaorkesterin kanssa, ja vuosina 1960–1965 hän toimi BBC:n skotlantilaisen orkesterin pääkapellimestarina. Del Mar edisti tänä aikana uuttakin ohjelmistoa, kuten Iain Hamiltonin ja Thea Musgraven musiikkia. Välillä hän johti samoihin aikoihin myös Skotlannin kuninkaallista kansallisorkesteria. Hän jatkoi työskentelyä Skotlannissa myöhemmälläkin urallaan esimerkiksi johtamalla Richard Straussin Capriccio-oopperan esityksen Skotlannin oopperassa vielä 1985.
Del Mar pääsi uransa edetessä johtamaan kaikkia keskeisiä brittiorkestereita. BBC:n sinfoniaorkesterin kanssa hän teki paljon levytyksiä esimerkiksi Roberto Gerhardin, Alan Rawsthornen, Elisabeth Lutyensin ja Nicholas Maw'n teoksista. Saman orkesterin kanssa hän kantaesitti musiikkia sellaisilta säveltäjiltä kuin Priaulx Rainierilta, Gordon Crosselta, Nicola LeFanulta ja Martin Dalbylta. Del Mar edisti monien suhteellisen vähälle huomiolle jääneiden säveltäjien, kuten Karl-Birger Blomdahlin, Grażyna Bacewiczin, Havergal Brianin, Don Banksin, Denis ApIvorin, Lord Bernersin ja Michael William Balfen musiikkia. Vuonna 1981 Del Mar ja Gennadi Roždestvenski yhdessä johtivat vuonna 1981 BBC:n sinfoniaorkesteria Kaukoitään suuntautuneella kiertueella, mutta Roždestvenski ei saanut neuvostoviranomaisilta mahdollisuutta Kiinassa vierailemiseen. Del Mar kuitenkin johti orkesteria menestyksellä Pekingissä ja Shanghaissa. Ohjelmistoon kuului muiden muassa Maw'n, Benjamin Brittenin ja Edward Elgarin musiikkia. Vuosina 1983–1985 Del Mar oli Bournemouth Sinfoniettan päävierailija ja vuosina 1985–1988 Aarhusin sinfoniaorkesterin pääkapellimestari sekä taiteellinen johtaja. Hänellä oli Aarhusin sinfoniaorkesterin kunniakapellimestarin asema vielä vuosina 1989–1994.
Del Mar oli orkesterinjohdon professori Guildhall School of Musicissa vuosina 1953–1960 ja Royal College of Musicissa vuosina 1972–1990. Hänen kirjalliseen tuotantoonsa kuuluu kolmiosainen kriittinen kommentaari Richard Straussin elämästä ja teoksista (1962–1972), Anatomy of the Orchestra (1981) ja Conducting Beethoven (1992). Del Mar sai Brittiläisen imperiumin ritarikunnan komentajan arvon vuonna 1975. Hän oli vuodesta 1947 naimisissa Pauline Mannin kanssa ja sai avioliitosta tämän kanssa kaksi poikaa.
Keltahuppuaratti
Keltahuppuaratti (Pyrilia pyrilia) on eteläamerikkalainen papukaija. Sen elinympäristö ulottuu Itä-Panamasta Kolumbian keski- ja pohjoisosiin sekä Luoteis-Venezuelaan. Lajin holotyypin kuvaili Charles Lucien Bonaparte Río Hachasta Santa Martasta Kolumbiasta 1853.
Tampereen Ilveksen SM-liigakausi 2012–2013
SM-liigakausi 2012–2013 oli Tampereen Ilveksen 38. SM-liigakausi ja kaikkiaan 79. kausi jääkiekon SM-tasolla. Ilves pelasi runkosarjassa 60 ottelua ja jäi 14 joukkueen sarjassa viimeiselle sijalle. Runkosarjan jälkeen Ilveksen pelit jatkuivat Mestiksen voittanutta Mikkelin Jukureita vastaan karsintasarjassa, jonka Ilves selvitti voitoin 4–1.
Kausi pähkinänkuoressa
Kauden alku painottui vahvasti kotiotteluihin, kun 11 ensimmäisestä ottelusta ainoasta kolme oli vierasotteluita ja niistäkin yksi Tapparan vieraana Hakametsän jäähallissa. Kausi alkoi kahdella tappiolla hämäläiskilpakumppaneille Tapparalle ja HPK:lle. Ilves voitti kuitenkin seuraavassa ottelussa neljännen hämäläisjoukkueen Pelicansin sekä heti perään KalPan. Joukkue olikin sarjataulukossa hetkellisesti jopa seitsemännellä sijalla. Seuraavan viiden ottelun jaksossa Ilves keräsi pisteitä yhdellä voittolaukauskilpailutappiolla sekä kahdella jatkoaikavoitolla. Tämän jälkeen kurssi kuitenkin kääntyi Ilveksen kerätessä seuraavista kuudesta ottelusta vain yhden pisteen.
Ilves saalisti kauden ensimmäisen vierasvoiton 25.10.2012 TPS:n 90-vuotisjuhlapelistä ja sysäsivät turkulaiset hetkeksi sarjan hännille. Marraskuun alussa tupsukorvat löysivät kuitenkin itsensä 14. sijalta, jolta joukkue ei enää noussut koko kauden aikana. Ilveksen puolustuspeli parani NHL-työsulkupelaajien avulla joulukuun alussa, minkä ansiosta joukkue keräsi pisteitä neljästä pelistä putkeen. Vuoden 2012 viimeisestä pelissä Ilves haki kauden toisen vierasvoiton Porista ja voitti vuoden 2013 ensimmäisessä ottelussa 13. sijalla olleen Pelicansin Tampereella.
Tammikuun puolivälissä Ilves yllätti nousemalla 0-3 tappioasemasta 5-3 voittoon Kuopiossa, jossa edellinen voitto oli vuodelta 2006. Tämän jälkeen Ilves hävisi kuitenkin 7 peliä putkeen saamatta pistettäkään. Tuohon tappioputkeen sisältyi tammikuun tasauskierrosten johdosta kolmen perättäisen ottelun sarja 13. sijalla ollutta Pelicansia vastaan. Lahtelaiset voittivat kaikki kolme ottelua, vaikka Ilves johti kahta ensimmäistä ottelua 2-0. Tuo tappiollinen sarja jumitti Ilveksen lopullisesti sarjan hännille ja maksoi Raimo Helmiselle työpaikan Ilveksen päävalmentajana.
Tuomas Tuokkola astui Ilveksen ruoriin 23.1.2013 ja heti seuraavana päivänä vastassa oli paikallisvastustaja Tappara. Tuokkola peri runsaasti vaihtuneen kokoonpanon, jonka jäljelle jääneistä avainpelaajista moni paranteli vammojaan kevään karsintasarja mielessään. Tuokkola joutui odottamaan neljänteen peliin, ennen kuin sai nauttia ensimmäisestä voitosta Ilveksen päävalmentajana. Helmikuun maaottelutaukoa ympäröivien voittojen jälkeen Ilves ajautui jälleen tappiokierteeseen, kun joukkue jäi pisteittä seitsemässä ottelussa putkeen. Ilves-kannattajat näkivät joukkueen pelissä runsaasti hyviä merkkejä karsintoja ja tulevaisuutta ajatellen, mutta kovasti yrittänyt joukkue jatkoi häviämistä tuskaillessaan maalinteon kanssa. Ilves teki 27.2.2013 Tapparaa vastaan vähemmän mairittelevasti maalittomien pelien SM-liigaennätyksen vastustajan maalivahdin kerätessä 13. nollapelin saman kauden aikana.
Runkosarjan viimeinen sija varmistui 1.3.2013 vierastappiolla JYP:iä vastaan, kun Ilves ei voinut enää saavuttaa TPS:n 18 pisteen etumatkaa. Koko kauden tappioiden kanssa tuskaillut joukkue sai runkosarjan lopulla terveitä avainpelaajia takaisin kokoonpanoon ja petasi hyvän pohjan karsintasarjalle voittaen jäljelle jääneet viisi ottelua putkeen. Voittoputki kasvoi lopulta kahdeksan ottelun mittaiseksi Ilveksen voittaessa kolme ensimmäistä karsintaotteluaan. Jukurit voitti neljännen kamppailun Mikkelissä ja Ilves varmisti sarjapaikkansa kotihallissa pelatussa viidennessä kohtaamisessa.
Sarjataulukko
Päivitetty 12.3.2013
Kokoonpano
Ilveksen kokoonpano kaudella 2012-2013.
Maalivahtien torjuntatilastot
Tuomas Tuokkola korvaa Raimo Helmisen päävalmentajana
Joulukuun puolivälissä Ilves julkisti tehneen päävalmentajasopimuksen seuraavaksi kahdeksi kaudeksi Tuomas Tuokkolan kanssa. Päävalmentaja Raimo Helminen oli aiemmin ilmoittanut seurajohdolle, että hän ei ole käytettävissä seuraavalle kaudelle ja itse suositellut Tuokkolan palkkaamista. Tammikuun lopulla näytti siltä, että Ilves ei enää nouse sarjataulukon viimeiseltä sijalta haastamaan muita joukkueita. Seurajohto teki rankan päätöksen ja siirsi Raimo Helmisen sivuun päävalmentajan tehtävästä. Helmisen korvaajaksi tuli jo seuraavalle kaudelle sopimuksen tehnyt Tuomas Tuokkola. Muu valmennusjohto pysyi muuttumattomana.
NHL:n työsulkuvahvistuksia
Ilves ei ollut SM-liigan ensimmäisiä joukkueita, jotka hankkivat työsulkuvahvistuksia. Lokakuun lopulla Miika Wiikman kuitenkin loukkaantui ja Ilves päätti hankkia syyskauden loppuun asti ulottuvalla työsulkusopimuksella Anders Lindbäckin. Nashvillessa Pekka Rinteen varjoon jäänyt isokokoinen ruotsalaisvahti haki pelituntumaa tehtyään Tampa Bay Lightningin kanssa tuoreen sopimuksen, jonka ansiosta hän pääsisi kokeilemaan kannuksiaan NHL-joukkueen ykkösvahtina, kunhan taalaliigan työsulku päättyisi. Lindbäck haki muutaman pelin torjuntavirettä, mutta sen jälkeen hän oli SM-liigan kuumin vahti pestinsä loppuun asti.
Marraskuun alussa Ilves vahvisti ohutta keskushyökkääjien osastoa sopimalla työsulkusopimuksen Max Talbotin kanssa. Pittsburgh Penguinsissa 2009 Stanley Cupin voittanut NHL-kenttien väriläiskä toi jekuillaan rentoa tunnelmaa tappiosta tappioon taapertaneen Ilves-joukkueen pukuhuoneeseen. Vaikka Talbot ei osoittautunut SM-liigassakaan pistepörssikuninkaaksi, hän oli rakentamassa tärkeitä maaleja ja ammattimaisella otteellaan paransi erityisesti Ilveksen alivoimapeliä.
Joulukuun alussa Ilveksen kokoonpanoon liittyi Boston Bruinsissa 2011 Stanley Cupin voittanut Daniel Paille. NHL:ssä neloskentän laitahyökkääjänä pelaava Paille toi Talbotin tavoin eniten ammattimaista asennetta nuoren joukkueen ammennettavaksi. Paille erikoistui tekemään maalinsa vastustajan maalivahdin hylkäämään maaliin, kun molemmat hänen tekemänsä maalit syntyivät ottelun lopussa tyhjiin. Ilves nimitti Paillen Petri Nygårdin nimikkopelaajaksi kiitoksena Nygårdin spontaanista Support Ilves -tukikampanjasta.
Lindbäck ja Talbot pelasivat viimeiset pelinsä Ilveksessä joulukuun puolella. Paille esiintyi viimeisen kerran Ilves-paidassa 4.1.2013, kun NHL:n työsulun päättymisestä uutisoitiin 7.1.2013 ennen Ilveksen seuraavaa ottelua.
Kauden pelaajaliikenne
Ilveksen pelaajaliikenne oli työsulkuvahvistusten lisäksi varsin maltillista syyskaudella. Entisen Ilves-puolustaja Toni Niemen lainasopimus Mestiksen LeKi:stä venähti 12 ottelun pituiseksi syys-marraskuussa. Kiekkouransa lopettamisen kynnyksellä ollut kovaotteinen Erkki Rajamäki palasi Ilvekseen lokakuussa ja tinkimättömästi joukkueen eteen pelaava laitahyökkääjä saikin kauden edetessä C-kirjaimen paidan rinnukseen. Yhdysvaltalainen Danny Dries sekä Mestiksessä pelituntumaa ylläpitänyt liigakonkari Janne Laakkonen solmivat koesopimukset Ilveksen kanssa, mutta heille Ilves ei nähnyt käyttöä määräaikaisten sopimusten umpeuduttua.
Ilveksen pukuhuoneen ovet alkoivat käydä toden teolla vasta tammikuussa, kun näytti väistämättömältä, että joukkueen kausi päättyy karsinnoissa. Ilves hankkiutui enimmäkseen eroon pelaajista, joille seurajohto ei nähnyt roolia seuraavan kauden joukkueessa. Joukkueen tavoitteena oli selkeästi myös karsia palkkakuluja lähinnä kalliimpia pelaajia myymällä. Joukkueesta poistuivat Kärpissäkin vuokralla ollut Miika Wiikman, Jesse Niinimäki, Teemu Kesä, Teemu Huhtala, Aivaras Benzius sekä HIFK:iin kevääksi vuokralle siirtynyt joukkueen kapteeni Martti Järventie. Toiseen suuntaan saapui nuoria pelaajia jo ensi kautta silmällä pitäen sekä kokeneita liigakonkareita kevään karsintasarjaa ajatellen: Antti Hölli, Alexander Ruuttu, Jarkko Näppilä, Tuomas Huhtanen, Jere Laaksonen, Mika Viinanen, Jaroslav Hübl ja Atte Pentikäinen.
Ilves-Hockey Oy:n ongelmat
Ilveksen ongelmat kaukalon ulkopuolella jatkuivat myös kaudella 2012-2013. Elokuun alussa ennen kauden alkua julkaistiin tiedote, jonka mukaan Ilves ei luovuta. Tiedossa todettiin Ilves-Hockeyn tukala taloudellinen tilanne, muutoksen tarve, YT-neuvottelujen aloittaminen, osakeannin järjestäminen syksyllä 2012 sekä pääomistaja Vincent Manngardin siirtyminen sivuun hallituksesta yhdessä veljensä Ericin kanssa.
Elokuun lopulla julkaistiin tiedote organisaation muutoksista ja uudistuksista. Tärkeimpänä uudistuksena oli Pasi Huuran, Jyrki Lumpeen ja Markku Tuomisen muodostaman urheilukehitysryhmän tavoite tuoda kiekko-osaamista päättäjien avuksi. Myös Erkka Westerlundilla oli ryhmässä jonkinlainen rooli valmentajajäsenenä. Samalla urheilutoimenjohtaja Seppo Hiitelä irtisanoutui tehtävästään. Saman tiedotteen mukaan Ilves ulkoisti sponsorimyyntinsä Sponsvision Oylle, jonka toinen pääomistaja on Ilveksen entinen toimitusjohtaja Esa Honkalehto. Tiedote otettiin vastaan pääasiallisesti myönteisesti Ilves-kannattajien joukossa.
Lupaavasti alkanutta muutosta ei kuitenkaan kestänyt kauan, kun koko Ilveksen johto ilmoitti erostaan tiedotteella 26.9.2012. Eron syynä oli luottamuspula ja eriävät näkemykset enemmistöomistajan Vincent Manngardin kanssa. Eroilmoituksen oli jättänyt kesäkuussa muodostettu hallitus, kesäkuussa valittu toimitusjohtaja Jari Hakovirta, sekä elokuun lopulla muodostettu urheilukehitysryhmä. Myös pääomistaja Vincent Manngard julkaisi samana päivänä tiedotteen, jossa hän muun muassa ilmoitti vahvistaneensa kesällä yhtiön kassaa 500 000 eurolla.
Lokakuun alussa Ilves nimitti vt. toimitusjohtajaksi Heikki Tarvaisen. Samalla uutisoitiin sekä ylimääräisestä että varsinaisesta yhtiökokouksesta. Lokakuun lopulla julkistettiin uusi hallitus sekä suunnitelma, jonka Vincent Manngard myi Ilves-Hockeyn osakkeitaan 10 euron kappalehintaan. Myynnin ehtona oli osakkeisiin kytketty mainossopimus Ilveksen kanssa.
Ilves ilmoitti marraskuun lopulla pidetyn yhtiökokouksen jälkeen suunnatusta osakeannista, jossa laskettaisiin jopa 100 000 uutta osaketta liikkeelle. Samalla hyväksyttiin edellisen kauden tilinpäätös, joka oli 450 700 euroa tappiollinen 5,13 miljoonan euron liikevaihdolla.
Hallitus rikkoi hiljaisuuden helmikuussa kertomalla osakeantiin liittyvien neuvottelujen mahdollisten uusien pääomistajien kanssa olevan vielä kesken.