cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dogecoin
Käyttö ja vaihtaminen
Tammikuussa 2014 Redditin Dogecoin-yhteisö keräsi rahaa Jamaikan rattikelkkailujoukkueen olympiamatkaa varten. Keräyksellä saatiin kokoon parissa päivässä dogecoinea yli 30 tuhannen dollarin edestä eli merkittävä osa olympiamatkan tarvitsemasta 80 tuhannen dollarin kokonaissummasta. Dogecoinit muutettiin bitcoineiksi 20. tammikuuta, jottei dogecoinin nopeasti heilahteleva kurssi pilaisi hanketta.
Elon Musk
Miljardööri Elon Musk on nykyisin (2022) maailman tunnetuin Dogecoinin kannattaja. Hän alkoi twiittailla Dogecoinista vuoden 2020-2021 nousumarkkinan aikana. Muskin twiitit ovat myös liikuttaneet Dogecoinin kurssia kymmeniä, jopa satoja, prosentteja. Tammikuussa 2022 tietyt Tesla shopin tuotteet oli mahdollista ostaa dogecoineilla. Toukokuussa 2022 Musk Twiittasi, että myös SpaceX:n "merchiä" on mahdollista ostaa dogecoineilla.
Hallintolainkäyttö
Hallintolainkäyttö tarkoittaa hallintoasioista tehtyjen valitusten oikeuskäsittelyä. Hallintoasiat ovat julkisoikeudellisia oikeussuhteita, joille on tyypillistä yksipuolisuus: niissä viranomainen tekee yksipuolisesti yksityishenkilöä velvoittavan päätöksen.
Ranska
Ranskan hallintotuomioistuinjärjestelmä on kolmiportainen. Se koostuu ensimmäisen asteen tribunal administratif-oikeuksista, keskiasteesta, jonka muodostavat cour administratif d'appel-tuomioistuimet, sekä ylioikeudesta Conseil d'Etat. Näistä ylioikeus on ennakkopäätöstuomioistuin, joka käsittelee ainoastaan oikeudellisesti epäselviä kysymyksiä olettaen, että alemmat oikeusasteet ovat selvittäneet tapauksessa olennaiset tosiseikat.
Oikeusprosessi painottuu kirjalliseen puoleen, vaikka myös suullisia käsittelyjä voidaan järjestää. Kuten ranskalaisessa oikeudessa yleisemminkin, tuomioistuimen puheenjohtaja johtaa käsittelyä aktiivisesti ja toimii oma-aloitteisesti saadakseen asiaan selvitystä. Hallintolainkäytön perusteet on säädetty laissa, mutta merkittävä osa prosessioikeudesta perustuu vuosikymmenien mittaan syntyneeseen käytäntöön.
Ruotsi
Koska Suomi on useissa oikeusasioissa seurannut Ruotsin esimerkkiä, Ruotsin hallinto-oikeusjärjestelmä on samankaltainen kuin Suomessa. Se koostuu kolmesta portaasta, jotka ovat lääninoikeus, kamarioikeus ja korkein hallinto-oikeus , jonka nimi oli aikaisemmin regeringsrätten. Tärkeimmät muutoksenhakukeinot ovat hallinto- ja kunnallisvalitus. Käsittelyn perusperiaatteet ovat samat kuin Suomessa, mutta suulliset käsittelyt tuntuvasti yleisempiä. Toisin kuin Suomessa, alkuperäisen päätöksen tehneellä hallintoviranomaisella on aina oikeus valittaa ylempään tuomioistuimeen.
Saksa
Saksa edustaa hallintotuomioistuinten erästä perusjärjestelmää. Saksassa hallintoasiat jaetaan yleisiin hallintoasioihin, verohallintoon sekä sosiaalihallintoon. Kutakin asialuokkaa varten on oma tuomioistuinlaitoksensa. Yleisissä ja sosiaaliasioissa oikeuslaitos on kolmiportainen (Verwaltungsgerichte, Oberverwaltungsgerichte ja Bundesverwaltungsgericht sekä Sozialgerichte, Landessozialgerichte ja Bundessozialgericht), veroasioissa taas kaksiportainen (Finanzgerichte ja Bundesfinanzhof). Käsittely tuomioistuimissa on pääosin suullista ja perustuu kustakin tuomioistuimesta annettuihin tarkkoihin säädöksiin.
Suomi
Suomen hallintotuomioistuinjärjestelmä on kaksiportainen. Useimmissa asioissa ensimmäisenä asteena on hallinto-oikeus, jonka päätöksistä voi valittaa korkeimpaan hallinto-oikeuteen. Eräissä asialuokissa on erityisiä muutoksenhakuelimiä, joihin kuuluvat muun muassa markkinaoikeus, verotuksen oikaisulautakunnat, aluehallintovirastot eräissä asioissa sekä kutsunta-asiain keskuslautakunta.
Hallinto-oikeudellinen prosessi saatetaan vireille joko hallintovalituksella tai kunnallisvalituksella. Näistä hallintovalituksen voi tehdä vain asianosainen, kun taas kunnallisvalituksen voi tehdä kuka tahansa kunnan jäsen.
Oliomalli
Oliomalli on kohdealueen (problem domain) olio-ohjelmoinnin paradigmaan pohjautuva abstraktio, joka on olioanalyysin lopputulos (OOA Object-Oriented Analysis) Oliomallinnus syntyi olio-ohjelmoinnin pohjalta 1980- ja 1990-luvun vaihteessa (kts kirjallisuusluettelo). Olio-ohjelmoinnin yhteydessä olio on teknisesti määritelty kielen ominaisuus.
Mallin oliokäsite
Olio on tässä merkityksessä alun perin syntynyt olio-ohjelmoinnin yhteyteen. Mallinnuksen yhteydessä tätä määritelmää voidaan pelkistää (abstrahoida). Voimmekin sanoa että mallin olio on mikä tahansa todellisuuden osa, joka on itsenäinen kokonaisuus ja jolla on näin ollen identiteetti. Tästä seuraa, että oliot ovat ainutkertaisia ja niillä kaikilla on elinkaari. Oliolla on siis kunkin elämänsä hetkenä sisäinen tila. Tämä tila ilmenee olion ominaisuuksien arvoina. Ottakaamme esimerkiksi olion Kalle Kehveli. Tämän sisäistä tilaa kuvaavat monet ominaisuudet kuten esimerkiksi: pituus, paino, tukan väri, käden pituus, mielentila, verenpaine ja insuliinin määrä veressä. Tällaisia ominaisuuksia eivät kuitenkaan ole suhteet muihin olioihin, kuten koiraan, autoon, vaimoon, lapsiin työhön jne. Nämä ovat olioiden välisiä suhteita (eng. association). Tämä määrää olion pysyvän rakenteen.
Konkreettiset asiat kuten: henkilö, kauppakirja, auto, koira tai lentokone, ovat helppoja mieltää olioiksi. Olioanalyysin kannalta erityisen tärkeitä olioita ovat myös tapahtumat kuten: kokous, työmatka, lento tai häätilaisuus.
Tämän rakenteen rinnalla yhtä tärkeässä asemassa ovat olion palvelut. Nämä ovat asioita joita olio osaa tehdä. Ensimmäinen ja tavallaan alkeellisin palvelu, jonka olio osaa, on kertoa ja asettaa oman sisäisen tilansa. Tämä on muuten aina tapa, jolla olion ulkoinen todellisuus saa tästä tilasta tietää. Näiden lisäksi kaikki oliot osaavat niille luonteenomaisia asioita. Esimerkiksi Kalle Kehveli osaa puhua ja lukea suomen kielellä, syödä, soittaa puhelimella, pelata golfia, katsoa elokuvaa. Todellinen kirjaolio kuten kädessäni oleva Sinuhe Egyptiläinen ( Mika Waltarin romaani) ei itse asiassa osaa mitään. Vastaavasti tekemäni työmatka olio ei myöskään todellisuudessa osaa mitään.
Luokka
Oliomalli koostuu luokista. Luokka on mallintajan mekanismi ryhmitellä todellisuuden tarkastelukulman mukaan riittävän samankaltaisia olioita ryhmiksi. Tämä ryhmittely on läheistä sukua uusien sanojen muodostumiselle kieleen. Tämä on mallinnuksen ratkaiseva vaihe. Tässä vaiheessa päätetään miten paljon malli pelkistää todellisuuden monimutkaisuutta. Luokkaa määritettäessä tunnistetaan myös luokan palvelut. Tässä vaiheessa siis luokalle nimetään ne ominaisuustyypit, joita olioilta edellytetään, jotta ne kuuluvat luokaan. Menetelmällä ei voi sulkea pois ominaisuuksia. Vastaavasti nimetään palvelut, joita luokan oliot osaavat. Tämä on vaihe, jossa mallintaja synnyttää todellisuutta kuvaavan abstraktion. Tämän abstraktion tulee olla pelkistys, joka helpottaa ymmärtämään ja kuvaamaan kohdetodellisuutta. Tehtävä maailman pysyvien rakenteiden osalta on jokseenkin helppo ja suoraviivainen, mutta palvelujen kohdalla tilanne on huomattavasti mutkikkaampi. On nimittäin kiistatta todettu, että malli yksinkertaistuu ja selkeytyy, kun toiminnot sijoitetaan todellisuuden vastaisesti mahdollisimman lähelle niitä rakenteita, joita ne käsittelevät. Tärkeää on kuitenkin löytää mallin tulevan käyttötarkoituksen kannalta oleelliset luokat ominaisuuksineen ja palveluineen.
Näin mallin kirjaoliolla on palvelu kerroSivumäärä tai vaikkapa lueKappale! Jos taas tarkastelukulma on kokoonpano –esim. kännykän, niin kännykkä ja sen komponentit osaavat koota itsensä. Ehkä kaikkein yllättävimmät abstraktit osaamiset liittyvät kuitenkin tapahtumaolioihin. Näiden kohdalla voidaan tavallaan puhua ”yliolioista”, sillä nämä abstraktit oliot osaavat enemmän kuin niiden todellisuusvastineet! Kun siis toiminta sijoitetaan tällaisessa mallissa jollekin luokalle, puhutaan myös vastuun jaosta. Tyypillisesti tapahtumaluokalla –ja sitä myötä siis tapahtumaolioille – määritellään palveluita. Ottakaamme muutama esimerkki. Tapahtumaolioilla on aina alku- ja loppuaika jotka joissain tapauksissa ovat degeneroituneet ajankohdaksi. Tähän aikaan liittyvät osaamiset ovat tietenkin luonnollisesti tapahtumaolio palveluja. Tällaisia ovat esimerkiksi tapahtuman kesto. Tapahtumaan liittyviin ominaisuuksiin liittyy palveluita. Esimerkiksi lento-oliolla tai autoon liittyvällä matkaoliolla tyypillisesti on seuraavia palveluita: polttoainekulutus; keskikulutus. Vastaavasti näihin tapahtumiin voi liittyä osallistujiin liittyviä palveluita kuten esimerkiksi: kerroMatkustajamäärä tai kerroMatkustajat
Mallin abstraktiotaso
Mallin abstraktiotaso määräytyy valittujen luokkien abstraktiotasoista. Luokan abstraktiotaso määräytyy sen mukaan kuinka paljon toisistaan eroavia todellisia olioita luokkaan kuuluu. Mitä suurempia ovat olioiden mahdolliset erot, sitä korkeampi on abstraktiotaso. Mallissa tämä näkyy olion ominaisuuksien lukumääränä. Korkealla abstraktiotasolla ominaisuuksia on vähän ja vastaavasti matalalla paljon. Jos luokat määritellään kovin alhaiselle abstraktiotasolle, malli vastaa erityisen hyvin maailmaa ja sen käsitteellistä monimuotoisuutta, mutta mallin luokkien määrä kasvaa liian suureksi ja koko mallin yksinkertaistava ja selkeyttävä tavoite vaarantuu. Jos taas luokat määritellään liian yleisiksi, niiden semanttinen sisältö kutistuu. Näin saadaan hyvin laaja yleinen ja ymmärrettävä malli, joka vaan ei kerro juuri mitään kohdealueesta. Aloittavat mallintajat sortuvat helposti jälkimmäiseen. Luokkien huolellinen nimeäminen on äärimmäisen tärkeätä. Kun kielen sanat muodostavat todellisten olioiden sumeita joukkoja, luokkaa määriteltäessä tämän mallintaja eliminoin sumeuden poimimalla mukaan vain näkökulman välttämättömät piirteet ja jättämällä kaiken muun monimuotoisuuden luokan ulkopuolelle. Olioiden yhteys
Luokkakaavio
Luokista muodostetaan sitten kaavio nykyään useimmiten UML- (Unified Modeling Language) standardin mukaan. Luokkakaavio (class diagarm) kostuu luokista ja näiden välisistä yhteyksistä. yhteyksiä on kolmenlaisia:
1.	olioiden välinen yhteys 2.	kokoomarakenne 3.	yleistys/erikoistus rakenne (periytyvyys)
Näistä ylivoimaisesti tärkein on olioiden välinen yhteys. Nämä olioiden väliset yhteydet antavat maailmalle sen muodon ja rakenteen. Nämä yhteydet piirretään kuitenkin luokkakaavioon – tämä on muodollisesti epäjohdonmukaista. Luokkakaaviossa siis piirtämällä yhteyksiä näytetään olioiden pysyväisluonteisia siteitä muihin olioihin. Jotkut teoreetikot (Lähde kiitos!) ehdottavat, että kaikkien niiden luokkien välille merkitään yhteys, joiden välillä kulkee viesti. Mielestäni (Kenen mielestä?) tämä on tarpeetonta ja ainoastaan haittaa mallin lukemista. Tällaiselle yhteydelle voidaan antaa myös nimi, joka kertoo minkä on tämän yhteyden luonne. Olioiden yhteys
Tässä yhteys on piirretty luokkakaavioon, mutta tällainen yhteys toteutuu ainoastaan luokista poimittujen olioiden välillä. Näin tarvitsemme henkilöolion Kalle Kehveli ja koiraolion Musti. Ja nyt voimme todeta, että Kallen ja Mustin välillä on olemassa omistaa yhteys.
Seuraava oliomallin yhteystyyppi on kokoomarakenne. Tämä yhteystyyppi on edellisen erikoinen tapaus. Tällä tyypillä voidaan osoittaa olion olevan toisen osa. Kaaviossa yhteysviivan kokonaisuutta edustavan luokan päässä on vinoneliö. Tämä voi olla joko täytetty kuten kuvan Henkilö esimerkissä. (eng. composition) Olioiden kokoonpano
tai se voi olla tyhjä (eng. aggregation). Täysi neliö merkitsee voimakkaampaa sidontaa kuin tyhjä.
Viimeisenä ja analyysin kannalta vähäisimpänä on yleistys/erikoistus (periytyvyys). Tällä rakenteella voidaan kuvata käsitteiden hierarkioita. Tällä rakenteella voidaan luokkakaavioon tuoda useita tarkkenevia abstraktiotasoja samaan kaavioon.
Luokkien yleistys-/erikoistusrakenne
Esimerkin kaaviossa on hyvin yleistä ajoneuvo käsitettä tarkennettu aliluokilla kuten auto ja polkupyörä. Tätä erikoistamista voidaan syventää niin syvälle kuin se on tarpeellista aina lisäämällä uusia aliluokkia. Tässä esimerkiksi polkupyörä on tarkennettu kilpa- ja retkipyöräksi.
Liiketoiminnan abstrakteissa malleissa koko rakenteella on hyvin vähän oikeaa käytännöllistä käyttöä.
Peter Coadin värikoodaus
Tässä siis kaikki luokat luokitellaan neljään kategoriaan:
Luokkien värikoodit Tämän luokan oliot ovat tarkastelunäkökulmassa ja aikaikkunassa pysyviä – siis olemassa ennen tarkastelun alkua ja jäävät olemaan sen loputtua. Tyypillisiä esimerkkejä kaikki todellisuuden konkreettisia asioita edustavat luokat kuten: Auto, Henkilö, Tuoli, Yritys jne. (Togetherin stereotype: )
Tämän luokan oliot antavat tyypillisesti jollekin pysyvän luokan oliolle roolin jossain tapahtumassa. Esimerkkejä: oikeudenkäynnissä on läsnä, joukko henkilöluokan oliota, joilla kuitenkin on eri roolit: syytetty, tuomari, asianajaja, syyttäjä, kantaja, todistaja jne.
Tämän luokan oliot ovat kuvauksia jostain muusta. Keittokirjan resepti on kuvaus ruokalajista, näytelmän käsikirjoitus on kuvaus näytelmätapahtumasta, nuotit on kuvaus musiikkiesityksestä.
Tämän luokan oliot ovat olioiksi muutettuja tapahtumia – siis ajanjaksoja joilla on alku tai loppu. Esimerkkejä: kokous, liikenneonnettomuus, reittilento, häät, juhla, verovuosi, mansikka-aika. Kaikilla tapahtumaluokan olioilla on siis aina kaksi attribuuttia: alkuaika ja loppuaika. (sovittaessa nämä voidaan jättää kirjaamatta, jolloin pelkän värin perusteella tämä tiedetään).
Pulmana näissä –kuten kaikessa abstraktioissa – on joidenkin tapausten kohdalla vaikeus päättää mihin kategoriaan se kuuluu. Silloin tulee vaan valita ”paras” kompromissi.
Kirja:	 Java Modeling In Color With UML: Enterprise Components and Process by Peter Coad, Eric Lefebvre, Jeff De Luca
Yhteistoimintakaavio
Yhteistoimintakaaviot vastaavat pitkälti oliomaailmassa käyttötilanteen esimerkkiä (skenaariota). Yhteistoimintakaavio (collaboration diagram) koostuu siis oliota kuvaavista suorakaiteista. Kustakin kaavion oliosta ilmoitetaan se identiteetin lisäksi se luokka, johon olio kuuluu. Yhteistoimintakaavion tarkoituksena on kuvata olioiden viestinvaihtoon perustuva yhteistoiminta. Tässä UML2:ssa asia on ymmärretty väärin ja siellä puhutaan pelkästään vuorovaikutuksesta (communucation)! Kyseessä on kuitenkin siis aito yhteistyö, jonka avulla kaavion oliot yhdessä saavat aikaan halutun lopputuloksen. Kaaviossa esitetään olioiden toisilleen lähettämät viestit. Viestit numeroidaan, jotta niiden ajallinen lähettämisjärjestys (siis ajan kulku) näkyy kaaviossa. Kaavion tehtävä ei siis ole kuvata viestejä vaan epäsuorasti viestin avulla olioyhteisön toiminta –yhteistyö.
Liiketoiminnan abstrakti oliomalli
Teknisesti tällainen malli koostuu joukosta kaaviota. Yhdestä luokkamallista (joka pyritään piirtämään yhteen luokkakaavioon) ja 1 – 15 yhteistoimintakaaviosta, joissa esimerkein esitetään liiketoiminnan keskeisimmän ydintoiminnon abstraktisti.
Mallin liittyviä näkökohtia
Mallin keskeisin tavoite on antaa liiketoiminnan varsin abstrakti simulaatiomalli, joka selittää kohdealueen rakenteen ja toiminnan valitulla yksityiskohtaisuuden tasolla. Näin varmistutaan siitä, että mallin koko ja sen seurauksena kompleksisuus eivät kasva käyttökelvottomiksi vaan tätä kompleksisuutta hallitaan. ( kts. Stuart Kauffman:.”At home in the universe” ja NK-kompleksisuus) Luokkamalli antaa kohdetodellisuuden rakenteellisen kuvan, joissa kuitenkin tulee näkyä luokan keskeiset liiketoimintapalvelut. Nämä yhdistyvät yhteistoimintakaavioiden viesteihin. Näin oliomalli on aina kokonainen maailman simulaatiomalli ja kuvaa abstraktisti mutta täydellisesti koko kohdetodellisuuden (sekä rakenteen että toiminnan). Toisaalta olioparadigma on uloin ja kokonaisvaltainen lähestymistapa. Kun toiminta kuvataan olioiden välisenä yhteistoimintana, sitä oikeastaan voi (ainakaan tarvitse) kuvat enää millään muulla tavoin. Näin funktionaalinen dekompositio ja olioiden yhteistoiminta ovat toisensa poissulkevia esitystapoja. Liiketoimintamallien keskeisenä voimavarana on olioitetut tapahtumat (kts. ed. värikoodaus).Liiketoiminnan abstraktissa mallissa periytyvyydelle on harvoin oikeata käyttöä ja usein miten liiketoimintamallissa on tyypillisesti 0 – 3 käyttökelpoista periytyvyysrakennetta.
Zebra-luokka (hävittäjä)
Zebra-luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston torpedovenehävittäjäluokka.
Suunnittelu
Alusten voimanlähteenä olivat 4 500 hevosvoiman White-Forster -kattilat, joiden avulla ne saavuttivat vaaditun 27 solmun nopeuden.
Paolo De Ceglie
Seura
De Ceglie on pelannut useita vuosia torinolaisen Juventuksen riveissä. Hän liittyi seuraan pienenä poikana ja on pelannut muun muassa Campionato Primaverassa sekä Coppa Italia Primaverassa. De Ceglie teki Inter Milania vastaan hattutempun Coppa Italia Primaveran pelissä, kun Juventus voitti Interin 5-1.
Edustusjoukkueessa De Ceglie debytoi 6. syyskuuta 2006 1–1-tulokseen päättyneessä ottelussa Napolia vastaan. Hän tuli vaihdosta sisään Nicola Legrottaglien tilalle 55 minuutilla. Ensimmäisen edustusjoukkuemaalinsa De Ceglie teki toisessa pelissään Lecceä vastaan, jonka Juventus voitti 4–1. Hän pelasi lopulta kaudella 2006–2007 8 ottelua. Kauden päätteeksi De Ceglie myytiin puoliksi Sienaan. Sienassa hän sai arvokasta kokemusta Serie Asta. 9. kesäkuuta 2008 De Ceglie palasi kasvattajaseuraansa. Juventus maksoi siirrosta Sienalle 3,5 miljoonaa euroa.
Kansainvälinen
Hyvien otteiden ansiosta Sienassa De Ceglie nostettiin Italian alle 21-vuotiaiden maajoukkueeseen. Hän teki debyyttinsä 12. joulukuuta 2006 Luxemburgia vastaan käydyssä ottelussa. Siitä lähtien hän on ollut mukana aloittavassa kentällisessä, yleensä vasempana puolustajana.
Firefly Studios
Firefly Studios on Lontoossa vuonna 1999 perustettu tietokonepelejä kehittelevä yhtiö. Yhtiö on keskittynyt etenkin historiallisien strategiapelien kehittämiseen.
430-luku eaa.
Kreikka
Kulttuurin kukoistuksesta todistavat Parthenon (438 eaa.), Zeuksen kuvapatsas Olympiassa (435 eaa.) ja näytelmä Medeia (431 eaa.).
Peloponnesolaissota syttyi vuonna 431 ja veti mukaansa kaikki miltei kaikki kreikkalaiset kaupungit. Lähes 30 vuotta kestänyttä sotaa edelsi useita pienempiä sotia.
Rooma
Cincinnatus pelasti Rooman voittamalla eekvit vuonna 439 eaa.
Lapporten
thumb|Lapporten Lapporten on u-kirjaimen muotoinen vuoristolaakso Abiskon alueella Kiirunassa Pohjois-Ruotsissa. Laakso on eräs alueen nähtävyyksistä, ja se on nähtävissä junasta Abisko turiststationin ja Björklidenin rautatieaseman välisellä rataosalla. Laakso yhdistää vuorijonon lounaispuolella sijaitsevan Nissunčorrun ja koillispuolella sijaitsevan Čuonačohkan. Alueella risteilee myös useita viitoitettuja vaelluspolkuja.
Vaahteraliigan kausi 1999
Vaahteraliigan kausi 1999 oli Vaahteraliigan 20. kausi. Liigan runkosarjassa oli tarkoitus pelata kymmenen kierrosta, mutta yhden joukkueen jättäytyessä sarjasta kauden kintaalla seitsemän joukkuetta pelasivat epätasaisen määrän otteluita. Runkosarjan neljä parasta joukkuetta etenivät pudotuspeleihin, kun taas viimeiseksi jäänyt joutui karsimaan sarjapaikasta I-divisioonan toiseksi sijoittuneen kanssa.
Vaahteramaljassa kohtasivat viime kauden tapaan Helsinki Roosters ja Turku Trojans. Roosters voitti Trojansin toistamiseen ja voitti samalla viidennen peräkkäisen mestaruutensa. Arctic Circle Stars voitti pronssia. Sarjanousija Oulu Northern Lights jäi runkosarjassa viimeiseksi, mutta voitti karsintaottelunsa jäi säilytti sarjapaikkansa.
Pudotuspelit
Northern Lights – Wolverines : 49 (0) – 6 (0)
Sisko Istanmäki
Aino Sisko Istanmäki (s. 16. marraskuuta 1927 Laihia) on suomalainen kirjailija. Hänen tunnetuin teoksensa on Liian paksu perhoseksi, josta hän sai Kiitos Kirjasta -mitalin. Sen pohjalta on tehty myös televisioelokuva, jonka ohjasi Heidi Köngäs ja pääosaa Kaisua esittää Kaarina Hazard. Teos on muokattu 2006 selkokielelle.
Istanmäen monet teokset sijoittuvat 1900-luvun puolenvälin ja loppupuolen suomalaiselle maaseudulle. Niissä on sekä traagisia että humoristisia sävyjä.
Chicago Steel
Chicago Steel on vuonna 1996 perustettu yhdysvaltalainen juniorijääkiekkoseura, joka pelaa USHL:ssa. Seura on kotoisin Bensenvillestä Illinoisista.
Rauli Eskolin
Rauli ”Rake” Ilari Eskolin (s. 1969) on suomalainen tuottaja ja lauluntekijä. Eskolinin tuottamia yhtyeitä ja artisteja ovat muun muassa CMX, Maj Karma, Neljä Ruusua, Anna Abreu, Disco, Hanna Pakarinen, Ilkka Alanko, Herra Ylppö & Ihmiset, Suburban Tribe, Apocalyptica, Day Eleven, Ronya, ja Piru Kange.
Syksyllä 1999 Eskolin perusti yhdessä Gabi Hakasen ja A. W. Yrjänän kanssa Inkfish-tuotantoyhtiön. 1990-luvun alussa hän oli mukana perustamassa Provoice Oy:ta, jonka päätoimialana on äänimainonnan ja musiikin tuottaminen. Hän on ollut myös jäsenenä yhtyeissä Ann Bell Fell ja Campaus 1990-luvulla ja 2000-luvun alkuvuosina.
Eskolin on säveltänyt ja sanoittanut muun muassa hittisinglet "Ivory Tower" (Anna Abreu), "Hard Luck Woman" (Hanna Pakarinen) sekä säveltänyt singlet "Haloo Helsinki!", "Perjantaina", "Jos elämä ois helppoo", "Yksi ilta unohdusta", "Kokeile minua", "Sairastun sinuun", "Maailman toisella puolen" (Leo Hakasen kanssa) ja "Sankaritar" (Tiktak). Eskolinin ja Patric Sarinin yhdessä kirjoittamat singlet "Vinegar" ja "Silent Despair" olivat vuoden 2008 soitetuimpia kappaleita. Vuonna 2009 Anna Abreun "Music Everywhere" oli yksi soitetuimpia kappaleita radioissa. Mariskan kanssa yhdessä tehty tango "Sua kaipaan" voitti Seinäjoen Tangomarkkinoiden sävellyskilpailun vuonna 2010. Vuonna 2011 Eskolin kirjoitti musiikkia Ronja Stanleyn kanssa tämän vuonna 2012 julkaistulle The Key Is the Key -albumille. Albumilta on julkaistu Ronyan ja Eskolinin yhteisbiisit "Annoying" ja "Hyperventilating".
Vuoden 2012 alkupuoliskolla Eskolin äänitti, tuotti ja miksasi Neljä Ruusua -yhtyeen uuden albumin. Samana vuonna hän tuotti äänitti, miksasi ja tuotti yhdessä Gabi Hakasen kanssa Haloo Helsingin! neljännen albumin Maailma On Tehty Meitä Varten, joka on myynyt platinaa. Eskolin vastasi myös albumin jousisovituksista sekä oli mukana osasäveltäjänä useassa kappaleessa, muun muassa "Vapaus Käteen Jää" ja "Huuda". Saman vuonna hän tuotti CMX:n albumin Seitsentahokas, joka myi kultaa.
Eskolin äänitti, miksasi ja tuotti 2013 Apocalypticasta tutun Eicca Toppisen ja hänen silloisen vaimonsa Kirsi Ylijoen bändin, Cherry & The Vipersin, debyyttialbumin, ja kesäkuusta 2013 alkaen käynnistyivät Happoradion Elefantti -albumin sessiot, jotka saatiin päätökseen vuoden vaihteessa. Elefantti on myynyt kultaa.
Alkuvuodesta 2014 Eskolin äänitti, tuotti (yhdessä Gabi Hakasen kanssa) sekä miksasi Haloo Helsinki! -yhtyeen viidennen studioalbumin Kiitos Ei Ole Kirosana. Levyltä on julkaistu ensimmäinen single "Beibi", joka nousi iTunesin, Spotifyn, Latauslistan sekä radiosoittolistan ykköseksi. Hän myös äänitti, miksasi ja tuotti Don Huonojen jo levytettyjen kappaleiden uudet versioinnit We Want More -tosi-TV-ohjelmaan sekä lisäksi kaksi uutta kappaletta.
Eskolin on tehnyt yhteistyötä myös laulaja-lauluntekijä Elviira Niemisen kanssa.
Delaware Blue Coats
Delaware Blue Coats on koripalloseura Delawaren Wilmingtonista. Se pelaa D-liigassa ja toimii NBA-seura Philadelphia 76ersin farmijoukkueena.
Heinäveden historia
thumb|upright|Heinäveden kunnan entiset suurpiirteiset rajat olivat käytössä ennen kuin Heinäveden kunta perustettiin ja rajat uudistettiin. Vuonna 1865 toimeen pantiin kuntauudistus, jonka jälkeen 1869 perustettiin Heinäveden kunta. thumb|Heinäveden nykyiset rajat.
Heinäveden kunta (Pohjois-Karjala, Itä-Suomen lääni) perustettiin vuonna 1869. Asutusta alueella on ollut jo kivikaudella, josta kertovat myös alueelta löytyneet kalliomaalaukset. Pysyvän asutuksen alue on saanut myöhemmin. Asutus kasvoi kovasti 1700-luvun lopulla ja 1800-luvun alussa, ja siitä hillitymmin pitkälle 1900-luvun lopulle. Sittemmin asukasluku on kääntynyt laskuun.
Heinäveden reitti kanavoitiin Suvasvedestä Kermajärvelle ja Joutenveteen 1895-1906 ja Juojärvelle 1911–1916. Töissä meni siis noin 20 vuotta. Heinäveden reitillä on myös pitkät perinteet matkustajaliikenteessä ja tukinuitossa. Tiestön lisäännyttyä 1950-luvulla myös matkustajaliikenteen määrän tarve laski, jolloin reitti siirtyi kuljettamaan enimmäkseen turisteja. Nykyään Heinäveden reitti on Suomen suosituimpia vesireittejä.
Heinäveden seurakunta perustettiin Rantasalmen rukoushuonekuntana 1744. Vuonna 1748 rakennettiin seurakunnan ensimmäinen kirkko, puinen kappeli. Sen rappeuduttua rakennettiin 1840 C. L. Engelin allekirjoittamien piirustusten pohjalta puinen, temppelimäinen, massiivinen ristikirkko. Se kuitenkin paloi salaman sytyttämänä 1887. Seurakunnan nykyinen kirkko on Josef Stenbäckin suunnittelema 2 000 hengen puukirkko ja se rakennettiin 1890–1891.
Heinävesi kuului Etelä-Savon maakuntaan vuoden 2020 loppuun saakka. Vuodesta 2021 alkaen Heinävesi on ollut osa Pohjois-Karjalaa.
Jääkausi
Heinäveden alue alkoi paljastua mannerjäätikön alta noin 10 000 vuotta sitten. Jäällä meni noin 300 vuotta ehtiä vetäytyä kunnan päästä päähän. Jäätikön reunalla oli Yoldiameri, jolloin veden pinta oli noin 120–130 metriä nykyistä korkeammalla. Vain korkeimmat mäet Heinäveden alueella olivat merenpinnan yläpuolella. Haukivesi, Kermajärvi ja Juojärvi erottuivat omiksi järvialtaikseen noin 9 000–8 000 vuotta sitten, jonka jälkeen Saimaa alkoi laskea Ancylusjärveen samaa lasku-uomaa kuin Päijännekin. Maan kohottua järvet alkoivat saada vähitellen luode-kaakko -suuntaisia muotojaan. Noin 2 500 vuotta sitten syntyi Palokkiin, Karvioon ja Kermaan maa-alueet, jotka erottivat järvet toisistaan niin, että järvet saivat nykyiset muotonsa.
Asutus kehittyy hitaasti (1562 – n. 1750)
Kirjattuja tietoja Heinäveden asutuksesta saadaan ensimmäisen kerran vuodelta 1561, jolloin Heinävesi oli Rantasalmen takamaita. Silloin tehdystä Savon verollepanomaakirjasta ja maakirjoista on voitu tutkia alueen asutusta, mutta lähde on epätarkka ja osittain aukokas. Kyliäkään ei mainittu. Laskelmien perusteella taloja oli 19 ja ne olivat painottuneet Lounais- ja Etelä-Heinävedelle.
Taloja oli harvassa ja suurin osa niistä oli järven rannalla, sillä teitä ei ollut nimeksikään. Kermajärven rannat olivat noihin aikoihin asuttamattomia. Vain eteläpuolella järveä parin kilometrin päässä siitä, lähellä nykyistä kirkonkylää, oli Antti Hasusen talo. Kirkonkylän nimi, Hasumäki, on hänen peruaan. Vasta seuraava omistaja, Mikko Pakarinen, muutti nykyisen kirkonkylän tienoille. Muitakin Heinäveden vanhoja sukuja voidaan nimetä. Hasusten lisäksi heitä olivat muun muassa Salliset, Tiilikaiset (Raaminmäki), Puustiset (Sompasaari) ja Jääskeläiset (Koivumäki). Asutusta oli myös mm. Juurikkasalmella, Kypäräjärvellä, Polvijärvellä, Varistaipaleella ja Rummukkalassa.
Niin sanottu pitkä viha, 25 vuotta kestänyt sota Venäjän kanssa, autioitti Heinäveden alueita, nälkävuodet 1601–1602 tätä edesauttaen. Autioituminen tapahtui sillä tavoin, että veronmaksukyvyttömästä talosta tuli verollisesti autio, ja mikäli tällaiset vuodet jatkuivat, asukas joutui lähtemään talostaan ja siitä tuli varsinaisesti autio. Heinäveden alueella 11 talosta tuli autio. Joihinkin taloihin asukkaat palasivat, joihinkin asutettiin uusia asukkaita. Kun asutustietoja saadaan seuraavan kerran, vuodelta 1644, taloja oli vain 24. Autioitumisen vaikutuksesta lukumäärä ei ollut päässyt kasvamaan paljoakaan. Uusia taloja oli perustettu jonkun verran, mutta osa vanhoista oli kadonnut.
1600-luvun lopussa Heinävedellä koettiin jälleen nälkävuosia. Pohjan sota levisi 1710-luvulla Rantasalmenkin alueille tuoden mukanansa kulkutautiepidemioita. Heinävedellä kärsittiin väestökatoa ja kolmasosa taloista autioitui. Vuosina 1706–1710 kuolleita oli erityisen paljon. Vuonna 1714 isoviha oli levinnyt Heinävedelle ja venäläismiehitys häiritsi sen elämää. Tästä riesasta päästiin vuoden 1721 rauhan myötä, ja väkiluku jatkoi kasvuaan entiseen malliin. Uudelleen kasvu järkkyi 1740-luvulla, kun 1740 kärsittiin jälleen katovuotta. Pian syttyi hattujen sota, joka päättyi uuteen venäläismiehitykseen, pikkuvihaan. Suhteellisen pian, jo vuosikymmenen loppupuolella, päästiin jo takaisin väestönkasvuun, joka jatkui nopeana pitkään.
thumb|upright|Kansallispuku Heinävedeltä 1800-luvun alusta vuoden 1973 postimerkissä. Heinäveden kappelin perustamisen aikoihin 1750 merkityn luettelon mukaan taloja oli nyt 37 ja torppia monia, 90. Myös Kermajärven pohjoispuoli oli asutettu. Torpat toimivat asutuksen levittäjinä, sillä myöhemmin Heinävedellä oli tapana perustaa talo torpan perusteille. Torpat olivat 1700-luvun puolivälissä levittäytyneet melkein koko Heinävedelle.
Kappelin perustaminen helpotti kansan elämää. Aiemmin ristiäisiä, hautajaisia ja häitä jouduttiin lykkäämään. Häätilaisuuden painottuivat syksylle, jolloin vielä pääsi veneellä, mutta kesän työt eivät olleet esteenä. Hautajaisten kanssa ei yleisesti voinut juuri viivytellä, mutta joskus saatettiin odotella pahimpien talvikelien ohimenoa. Ristiäisten pidossa otettiin samalla matkalle usein monta lasta.
Asutus kasvaa nopeasti uudisasutuksen myötä (n. 1750–1865)
1700-luvun puolivälin jälkeen ja 1800-luvun alussa Heinävedellä alkoi uudisasutuskausi, jonka myötä Heinäveden asukasluku kasvoi 1700-luvun puolivälin runsaasta tuhannesta vuonna 1865 kirjattuun 7 031:een. Taloja oli silloin yhteensä 198. Asukasluku oli siis viisinkertainen sadan vuoden takaiseen verrattuna. Tiloja oli itse asiassa vielä enemmän, sillä monet tilat hajotettiin moneksi tilaksi isojaossa. Listasta selviää, että talot olivat levittäytyneet joka puolin Heinävettä.
Pääsyitä oli suuri väestönkasvu ja isojako, myös kappelin perustaminen varmasti laski kynnystä uudisasukkaiden muuttamiselle. Syntyi taloja kantataloja jaettaessakin. Esimerkiksi Varistaipaleella yhdestä talosta jaettiin 12 taloa 1700-luvun lopulla. Yhteensä Heinävedellä syntyi 36 uutta taloa tätä kautta. Lukuja kasvatti myös alueliitos: Leppävirralta saatiin 1851 Kypäräjärven, Polvijärven ja Varistaipaleen kylien alueet. Suurimmat kylät vuonna 1865 olivat Petruma (23 taloa) ja Vihtari (19 taloa).
Ennen kappelia
Heinäveden kuuluessa Rantasalmen erämaa-alueisiin heinäveteläiset halusivat oman kappelikirkon Kermajärven rantaan jo 1690-luvulla, sillä seurakunnan kirkolle Rantasalmeen matkaa oli Kermanselältä kaksi peninkulmaa. Hanke ei kuitenkaan edennyt nälkävuosien takia.
1740-luvulla hanke tuli uudestaan esille, sillä lapsien kastamista ja vainajien hautaamista oli aina lykättävä, eikä kansa päässyt kirkkoon montaakaan kertaa vuodessa. Näin heinäveteläisten keskuudessa liikkui taikauskoa ja hengellistä pimeyttä.
Rakentaminen
Porvoon tuomiokapituli hyväksyi 8. lokakuuta 1744 kappelin rakentamisen Heinävedelle ja maaherra suostui 25. lokakuuta 1744 tähän. Kappelia rakentamaan saatiin heinäveteläisten lisäksi kaikki muut pitäjäläiset. Pitäjänkokous päätti rakennettavan puisen ristikirkon Hasumäen kylään. Rakentaminen aloitettiin talvella 1745–1746, ja syksyllä 1747 pidettiin ensimmäisiä jumalanpalveluksia keskeneräisessä kappelissa, jossa ei ollut penkkejä, saarnastuolia, alttaria eikä muuta sisustusta.
Kappelikirkosta ei ole säilynyt piirustuksia tai muita tietoja. Näin ei voida olla varmoja, oliko kappeli risti- vai pitkäkirkko. Joitain hajatietoja on omaisuusluettelon perusteella, joista ensimmäinen on vuodelta 1799. Köyhä seurakunta ei saanut kustannettua kummoista sisustusta kappeliinsa.
Kellokiista
Vuonna 1749 Rantasalmen emäseurakunnalta saatiin kirkonkello, jonka hasumäkeläiset olivat nostaneet Laatokan pohjasta isonvihan aikana. Rantasalmen seurakunta lupasi kellon Heinäveden kappelille 1748 piispantarkastuksen yhteydessä. Kellosta tuli kuitenkin riitaa, sillä Rantasalmen kirkon kolmesta kirkosta suurin oli juuri haljennut. Rantasalmelaisille jäisi vain pienin kello, jos heinäveteläiset veisivät keskimmäisen kellon. He tulivat katumapäälle ja turhaan maksua kellon sijasta tarjottuaan valittivat asiasta maaherralle asti, mistä ei kuitenkaan ollut mitään hyötyä. Näin rantasalmelaiset joutuivat antamaan kellon Heinävedelle ja joutuivat itse vielä rahavaikeuksiin uuden kellon hankinnassa. Heinäveden kirkkoon saatiin toinen kello 1756, joka on käytössä vielä nykyisessäkin Heinäveden kirkossa. Sen kyljessä lukee latinaksi ”CAMPANA IN GRATA PACE AD USUM ECCLESIAE HEINEWESI EMPTA ANNO 1756 CURANTE IOHANNE C:PONTANO SACELL:LOCI” (”Kirkonkello, jonka osti mieluisan rauhan aikana Heinäveden seurakunnan käyttöön vuonna 1756 Johannes C. Pontanus, paikkakunnan kappalainen”).
Kappelin viimeiset vuodet
1740-luvulla rakennettu kappeli alkoi käydä jo pieneksi ja oli sitä paitsi surkeassa kunnossa. Jo 1799 kappeli alkoi olla eteistä myöten täynnä kirkkoväkeä, ja juhlapyhinä kaikki eivät edes mahtuneet sisään. Kappelin väliseinä poistettiin, ja Alexander Magnus von Becker ja Abraham Airas rakensivat eteiseen penkit. Ratkaisu oli väliaikainen, sillä heinäveteläiset tiesivät, että on pakko vielä rakentaa isompi kirkko. Syksyllä 1827 asiaa käsiteltiin pitäjänkokouksessa. Vanhan kappelikirkon korjaamista ei edes ehdotettu. Uuden kirkon päätettiin olevan puinen kaksoisristikirkko.
Kuukausi pitäjänkokouksen jälkeen katselmusmiehet lähetettiin katsomaan kirkolle paikkaa Mustikkamäeltä. He löysivät riittävän suuren tasaisen kohdan. Heinäveden nykyinen kirkko on samalla paikalla. Paikka kuului Mikko Pakariselle, joka vaati korvausta maansa käytöstä. Hän ehdotti pitäjänkokouksessa elokuussa 1892 vapautusta kirkon rakentamisesta itselleen, mutta turhaan. Halua maksaa Pakariselle ei myöskään pitäjän asukkailta löytynyt. Lokakuussa 1830 päätettiin, ettei Pakarisen tarvitse osallistua hirsien, lankkujen ja muiden puutavaroiden hankintaan. Näin seurakunta sai rakentaa kirkon Mustikkamäelle.
Rakentaminen
Rantasalmen kirkkoherra lähetti keisarille ehdotuksen kirkon piirustuksista. 10. toukokuuta 1831 keisarillinen senaatti lähetti piirustukset takaisin hyväksyen ne. Kirkkoon edellytettiin mahtuvan 3 000 henkeä. 15. elokuuta 1831 intendentinkonttorissa valmistuivat konduktööri A.V. Arppenin suunnittelemat piirustukset, jotka olivat kylläkin C. L. Engelin allekirjoittamat.
Rakennuslupa tuli vuoden 1831 lopulla. Rakennusmestariksi valittiin Taavetti Rahikainen. Keväällä 1839 kirkon rakentaminen aloitettiin kivijalasta ilman Rahikaista. Kun hän saapui, oli jo kivijalka pystyssä. Heinävedellä määrättiin jopa ulosmuuttomaksu, 1 ruplaa ja 50 kopeekkaa, vähentämään kirkon rakentamista pakoilevien muuttamista naapuripitäjiin. Aleksei Demisoff valittiin tekemään kirkon sisustuksen, ikkunat ja penkit, ja muun sisustuksen. Hän sai työstään 20 viljatynnyriä ja 550 ruplaa. Työn piti valmistua helmikuussa 1840, mutta sitä ei ole merkitty ylös. Heinäveteläisten sahojen omistajat osallistuivat rakentamiskustannuksiin.
Kirkko oli sisältä maalattu valkoiseksi, katto sisältä vaaleansiniseksi, penkit, ovet ja lehterit vaaleanvihreiksi, saarnatuoli ja alttari helmenharmaiksi. Ulkoa kirkko oli vihreä, nurkiltaan valkoinen ja laterniineiltään tummansininen. Maalauksen maksoi Kerman ja Kytöojan sahojen omistaja, viipurilainen Rosenius, ja suorittivat Ivan Borisoff ja Vasili Ivanoff. Työn he saivat valmiiksi syksyllä 1841.
Temppeliä muistuttavan ristikirkon keskellä oli suuri kupoli. Kellotapuli oli erillinen. Vuonna 1861 kirkon korjaamistarve huomattiin, ja sitä korjattiin 3 055 ruplan ja 73 kopeekan hopeaa arvosta.
Toisen kirkon palo
Sunnuntaina 3. heinäkuuta 1887 pidettiin suuressa ja komeassa Heinäveden kirkossa jumalanpalvelusta. Aamupäivällä oli kaunis sää. Kesken jumalanpalveluksen Mustikkamäen ylle kerääntyi tummia pilviä ja alkoi sataa rankasti vettä ja rakeita. Jo edellisenä päivänä oli ollut kova ukkosmyrsky. Sateen yltyessä alkoi myös ukkostamaan. Suoraan kirkon kohdalla iski salama nuolena tornista alas kovan pamauksen saattelemana. Pallosalama tuli kynttiläkruunun kannatinta pitkin ja hipaisi saarnaamassa olleen pastori Mielosen päälakea. Salama osui joihinkin muihin ja Kettunen kuoli. Kirkkokansa juoksi paniikin vallassa ulos, mutta rankkasade toppuutteli osan väestä takaisin sisään. Lukkari ehti aloittaa virren, kun ulkoa huudettiin, että kirkon torni on tulessa. Lukkari veisasi virren loppuun ja loputkin poistuivat kirkosta. Kaikki tavarat uutta kynttiläkruunua lukuun ottamatta saatiin kirkosta pelastettua. Rankkasateesta huolimatta kirkko paloi maan tasalle kuumuuden ollessa hirveä. Puolessatoista tunnissa temppelikirkosta oli jäljellä vain kivijalka ja joitakin kyteviä parruja. Vakuutusta ei kirkolla ollut.
Ennen rakentamista
Heinäveden toisen kirkon palaminen 1887 oli suuri menetys heinäveteläisille. Pian palon jälkeen ruvettiin suunnittelemaan jo uutta kirkkoa. Albin Luostarinen ehdotti Heinävedelle kahta kirkkoa, toista pohjoiseen Petruman lähistölle ja etelään Säynetkoskelle, molemmin puolin Kermajärveä. Ehdotusta ei kuitenkaan hyväksytty.
Syksyllä 1887 valittu 30-jäseninen rakennustoimikunta päätti rakentaa kirkon entisen paikalle. Yksimielisesti päätettiin kirkon rakennusaineeksi puu. Päätettiin myös, että kirkossa on noin 2 000 istumapaikkaa, ja se on suoraseinäinen ristikirkko. Aikeet oli rakentaa samanlainen kirkko kuin naapuripitäjään Tuusniemelle oli juuri rakennettu. Tarkoitus olikin hankkia kopiot piirustuksista.
Väliaikainen kirkko päätettiin tehdä jatkamalla kansakoulun rakennusta. Äänestyksessä toinen vaihtoehto oli muodostaa kansakoulun rakennuksesta kirkko ilman laajennusta. Kannatusta saivat myös aatteet väliaikaisen kirkon rakentamisesta laudasta ja uuden kirkon rakentaminen heti.
Uutta kirkkoa suunnitellaan
Vuoden 1889 alussa alettiin suunnitella uutta kirkkoa. Keisarillinen senaatti antoi luvan puisen kirkon rakentamiseen vastoin yleistä käytäntöä, jonka mukaan kaikki julkiset rakennukset tuli rakentaa kivestä. Kassa rakentamista varten perustettiin elokuussa 1888. Vuosittain siihen oli pantava kaksi markkaa miehiltä ja markka naisilta.
Ensiksi piirustukset kirkkoa varten tilattiin kuopiolaiselta arkkitehti Öhmanilta. Kiinnostuneita oltiin edelleen Tuusniemen kirkosta, ja myös Karttulan ja Kontiolahden kirkoista.
Helmikuun lopussa pidetyssä kirkonkokouksessa päätettiin, mikä kirkko Heinävedelle rakennetaan. Vaihtoehtoina oli Öhmanin Karttulan kirkon piirustukset sekä helsinkiläisen arkkitehti Josef Stenbäckin lähettämät luonnokset Heinäveden kirkkoa varten Hankasalmen kirkon valokuvilla varustettuna. Hän oli tehnyt kaksi vaihtoehtoa Heinäveden kirkkoa varten: pienempi matalampitorninen ja suurempi korkeampitorninen. Rakennustoimikunta valitsi matalatornisen 3 100–3 200 hengen vaihtoehdon, perusteena kellotapulin hyvä kunto, jolloin kelloja ei tarvitsisi siirtää kirkon torniin. Lämpimänpitävyys oli myös tärkeää rakennustoimikunnalle. Kustannusarvio rakentamista varten oli 88 000 markkaa. Piirustuksista Heinäveden seurakunta maksoi tuhat markkaa.
Kuusi talollista valitti kirkon suuresta koosta, sammaltilkityistä seinistä sekä tarpeen kalliista katonrakennusmateriaalista. Tämän vuoksi kirkon kokoa pienennettiin 2 600 henkeen ja katto vaihdettiin höylättyihin päreihin lukuun ottamatta kirkon tornia. Sammalta ei myöskään enää haluttu laittaa hirsien väliin. Tuomiokapituli kuitenkin kumosi nämä suunnitelmat ja edellisen kirkolliskokouksen päätökset. Samalla päätettiin, ettei kirkkoon tule lämmitystä.
Rakennusmestaria haettiin lehti-ilmoituksilla Uudessa Suomettaressa. Kesäkuussa 1890 Stenbäck lähetti lopulliset piirustukset, mutta niihin tahdottiin vielä muutoksia. Hirsien kokoon ja määrään ei oltu vielä tyytyväisiä ja piirustukset lähetettiin takaisin.
Rakentaminen
Rakentamiseen otettiin lainaa ja palovakuutus jouduttiin ottamaan jo rakennettaessa. Rakennusmestariksi valikoitui Erik Johan Holopainen, hänen erinomaisten rakennuskoulun arvosanojensa ja useilta arkkitehdeilta Hankasalmelta ja Lappeenrannasta saamiensa kehujen perusteella. Hänen palkkionsa oli 3 000 markkaa. Rakentaminen alkoi 12. marraskuuta 1890 ja kirkon rakensivat heinäveteläiset miehet. Palokin sahalta tilattiin lautoja ja lankkuja. Kellojen kellotorniin sijoittamista varten päätettiin tornista tehdä suuren painon kestävä. Näin kellotorni purettiinkin tuomiokapitulin kehotuksesta, kuitenkin vasta 1915. 40 markan sakon uhalla oli kiellettyä tupakan poltto ja avotulen teko.
Rahat loppuivat jo maaliskuussa 1891, eikä valtioltakaan saatu lainaa. Rakennusmestari lainasi seurakunnalle 8 000 markkaa rakentamisen madellessa. Katto tehtiin kalliimmasta materiaalista, ”Ruotsin parhaasta galvanoidusta kattopellistä no 1”. Ikkunalasit tilattiin Öhmanilta Kuopiosta. Valtiolta otettiin lainaa 15 000 markkaa ja yksityisiltäkin lainaa saatiin. Katto saatiin laitettua paikalleen lokakuussa. Kirkko saatiin valmiiksi, kun sitä oli rakennettu tasan vuosi. Juhlajumalanpalveluksessa kirkon vihki 6. maaliskuuta 1892 piispa C. H. Alopaeus.
1892 seurakunta tilasi Johan Kortmanilta alttaritaulun. ”Kristus Getsemanessa” jäi Kortmanin ainoaksi alttaritauluksi. Hän maalasi lähinnä Karjalaan ja Kalevalaan liittyviä tauluja.
Maalaaminen ja urut
Kirkon maalaajiksi, vuoraajaksi ja riveäjäksi valittiin V. Berg Kuopiosta. Juha Korhonen sai sisämaalaustyöt. Bergin yhtiö meni konkurssiin kesken maalauksen ja hänen urakkamiehensä hoitivat maalauksen loppuun. Vuonna 1900 työ valmistui ja vasta kesällä 1901 lääninarkkitehti saapui tarkistamaan työn laadun ja totesi sen kelvottomaksi; maali oli kuulemma lohkeillut suurina levyinä. Koska urakkamiehille ei maksettu luvattua 2 000 markan palkkiota, he haastoivat Heinäveden seurakunnan käräjille, aina hovioikeuteen ja senaattiin asti. Sisämaalaukset sen sijaan hoidettiin loppuun lattiaa myöten ennen kuin 1905 Bergin takuumiehet maalasivat uudelleen kirkon ulkoapäin, jolloin työ hyväksyttiin välttävästi.
25-äänikertaiset urut hankittiin J.A. Zachariassenilta Uudestakaupungista ja ne maksoivat 14 500 markkaa paikalleen asennettuina. Vuonna 1981 Kangasalan urkutehdas uudisti niistä 33-äänikertaiset käyttäen 20:tä hyvin toimivaa äänikertaa edellisistä uruista.
Heinäveden reitin kanavointi
Heinäveden reitti päätettiin kanavoida, sillä liikkuminen Heinävedellä oli vaikeaa vielä 1800-luvun lopulla. Teitä oli vain vähän eikä rautateitäkään silloin vielä mennyt Heinävedeltä. Kanavoinnista povattiin ratkaisua kunnan liikenneongelmiin. Näin Kuopion ja Savonlinnan välinen vesiyhteys kanavoitiin ja saatiin laivamatkustuskelpoisiksi. Se nimettiin Heinäveden reitiksi – monien mielestä se on ”maailman kaunein vesireitti”.
Kanavointiajatus lähti vuoden 1872 kuntakokouksessa syntyneestä ajatuksesta Pilpan kosken raivaamiseksi rahti- ja kirkkoveneiden kulun helpottamiseksi. Ensimmäisenä kuitenkin alettiin toteuttaa Karvion kosken kanavoimista. Jo silloin puhuttiin myös Juojärven yhdistämistä Heinäveden reittiin.
Kanavointisuunnitelma Suvasvedeltä Kermajärvelle ja Joutenveteen päätettiin 1870-luvulla kokonaisuudessaan ja siitä tuli tärkeä Heinäveden kunnalle, enemmistölle asukkaista sekä Heinäveden sahoille ja höyrylaivayhtiöille. Niinpä se päätettiin tehdä ennen Juojärven kanavoimista.
Kanavointityöt alkavat – Karvion kanava
thumb|left|upright|Karvion kanava thumb|upright|Pilppa
Talvella 1892 alettiin perata Suvasveden ja Kermajärven välistä kulkuväylää Kärängänvirran ja Rusinvirran kautta Varisveteen ja siitä Karvioon. Kuitenkin huomattiin väylän olevan paikoin liian kapea, alle 30 jalkaa. Näin päätettiin tehdä esitys väylän oikaisemisesta.
Karvionkosken viereen oli seuraavaksi rakennettava kanava, joka ratkaisi kuljetuspulmat Heinävedeltä Kuopioon. Kanavan rakennustyöt aloitettiin 1895 heinäkuun alussa. 31. elokuuta 1986 kanava oli sulkuportteineen valmis ja kanavahenkilökunnan asunnot valmiita. rakentaminen maksoi kunnalle 120 206 markkaa. Pituutta kanavalle tuli 175 metriä, pohjaleveydeksi 9 metriä. Sen sululle tuli pituutta 35,5 metriä, syvyyttä 2,1 metriä ja leveyttä 7,5 metriä. Siihen mahtuvat 31 metrin pituiset, noin seitsemän metrin levyiset ja 1,4 metrin syvyydessä kulkevat laivat.
Kanavointi Kermajärveltä Savonlinnaan – Kerman, Vihovuonteen ja Pilpan kanavat
thumb|upright|Varistaival ja Taivallahti
Karvion kanavan auettua liikenteelle 5. marraskuuta 1896 ehdotettiin kanavoinnin jatkamista Savonlinnaan Kerman, Vihovuonteen, Pilpan ja joidenkin muiden koskien kautta. Kustannusarvio 2,1 metriä syvän laivaväylän rakentamisesta oli 559 100 markkaa. Ylihallitus kuitenkin huomioi kohtia, jota ei kustannusarviossa ollut laskettu ja kustannusarvio nousi 757 000 markkaan.
Victor Loche
Victor Jean François Loche (1806 - 1863) oli ranskalainen luonnontieteilijä ja sotilas, arvoltaan kapteeni. thumb|200px|Lochen nimeämä [[hietakissa]] Loche tutki Algerian Saharan alueen eläimistöä 1855–1856. Hän julkaisi teokset Histoire naturelle des mammifères de l'Algérie (1867) ja Histoire naturelle des Oiseaux de l'Algérie (1867). Loche nimesi hietakissan (Felis margarita) 1858. Linnuista hän nimesi afrikansuopöllön (Asio capensis) alalajin tingitanus 1867.
Heinäveden historia
Kanavointi Kermajärveltä Savonlinnaan – Kerman, Vihovuonteen ja Pilpan kanavat
Tammikuussa 1902 hankkeelle myönnettiin 850 000 markkaa ja työt alkoivat jo 1903. Sulkukanavat päätettiin rakentaa Pilppaan, Vihovuonteeseen sekä Kermaan. Avokanava tuli Vääräkoskeen. Kapeikkoja ruopattiin monin paikoin. Työt valmistuivat 1906 Vihovuonteen myötä.
Kerman yksisulkuinen kanava rakennettiin 200 metriä pitkäksi Kermajärven ja Koskilahden väliin. Sulkumitoista tehtiin samat kun Karvion ja Saimaan kanaviin. Vedenpintojen korkeusero kanavan molemmin puolin on 2,65 metriä. Kaivannonniemen poikki kahden kilometrin päähän Kerman kanavasta rakennettiin Vihovuonteen kanava ohittamalla Vihovuonteenkoski. Pituutta kanavalle tuli 190 metriä. Vääräkosken avokanava on kilometri Vihovuonteen kanavasta. Pituutta sillä on 140 metriä ja leveyttä 15 metriä. Alimmainen Heinäveden reitin kanavista tuli Pilpankosken itäiseen haaraan. Läntistä haaraa syvennettiin ampumalla vedenalaisia kallioita. Pohjaa kaivettiin 1903 tammikuusta lähtien vuoteen 1904, ja sulku portteineen valmistui elokuussa 1904. Liikenteelle kanava avautui lokakuussa. Rakentaminen maksoi yhteensä 204 578 markkaa. Pituutta sillä on 200 metriä.
Juojärven vesistön yhdistäminen muuhun Heinäveden reittiin
thumb|300px|Taivallahden kanavaa rakennetaan. thumb|300px|Varistaipaleen kanavan väliaikainen pato.