cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Neverwhere – maanalainen Lontoo
Neverwhere – maanalainen Lontoo on Neil Gaimanin vuonna 1996 julkaistu fantasiaromaani. Se on julkaistu suomeksi vuonna 1998 Mika Kivimäen kääntämänä.
Teos sai Ranskassa Julia Verlanger -palkinnon, se palkittiin parhaana fantasia- tai tieteiskirjana vuonna 1999, ja se oli Mythopoeic-palkintoehdokas vuonna 1998.
Juoni
Richard Mayhew on menestyvä nuori mies, joka joutuu maanalaiseen Lontooseen pelastettuaan nuoren tytön, Doorin. Door on Alapuolisesta Lontoosta. Doorin vanhemmat ja sisarukset murhattiin, sillä Doorin isä yritti avata oven Ylä- ja Alapuolisen Lontoon välille, eivätkä tätä kaikki suinkaan hyväksyneet. Richard yrittää ensin auttaa Dooria, mutta murhaajia pakenevan tytön pelastaminen koituu hänelle kohtalokkaaksi.
Vastaanotto
Helsingin Sanomien Jussi Ahlrothin mukaan teos on esimerkki siitä, kuinka sarjakuvien ja novellien taitaja epäonnistuu romaanien kirjoittajana. Portti-lehden arvostelussa Erkka Leppänen toteaa, ettei romaani kuulu Gaimanin tuotannon parhaimmistoon. Teos on liiankin rönsyilevä, ja televisiosarjan pohjalta tehty tarina kaipaa kuvia tuekseen. Toni Jerrman kirjoittaa kirjassa Ulkomaisia fantasiakirjailijoita, että teoksen rikkaat kulissit kätkevät sisäänsä hieman onton tarinan. Rakenteessa ”noudatetaan perusfantasian kliseisintä kaavaa, jossa esineitä keräilemällä ja koettelemuksia voittamalla edetään tehtävän tasolta toiselle”.
Rizhao
Rizhao (, pinyin:Rìzhào Shì) on prefektuuritason satamakaupunki Kiinan Shandongin maakunnassa. Kaupunki sijaitsee linnuntietä noin 260 kilometriä maakunnan pääkaupunki Jinanista kaakkoon. Prefektuurin pinta-ala on 5 310 neliökilometriä ja väkiluku 2,80 miljoonaa (2010). Kaupungissa sijaitseva Rizhaon satama lukeutuu maailman 20 suurimman rahtisataman joukkoon.
thumb|left|200px|Rizhaon prefektuurin paikallishallinnollinen jako. 1. Donggangin piiri, 2. Lanshanin piiri, 3. Wulianin piirikunta ja 4. Jun piirikunta. Paikallishallinnollisesti prefektuuri jakautuu neljään piirikuntatason osaan: Donggangin ja Lanshanin piiriin sekä Jun ja Wulianin piirikuntaan. Joskus myös Rizhaon kehittämisvyöhyke ja Shanhaitianin turistikeskuksen alueet ryhmitellään omiksi hallinnollisiksi alueikseen.
Prefektuuri rajoittuu lännessä Linyin, pohjoisessa Weifangin ja koillisessa Qingdaon prefektuuritason kaupunkiin.
Suomi-koulu
Suomi-koulu on kielikoulu, jossa annetaan ulkosuomalaisille opetusta suomen kielessä ja kulttuurissa. Opetusta annetaan pääasiassa lapsille ja nuorille, joiden vanhemmista yleensä toinen tai molemmat ovat alkuperältään suomalaisia. Suomi-kouluja toimii 45 maassa, ja niissä opiskelee noin 4000 lasta ja nuorta. Lisäksi kouluissa on aikuisopiskelija- ja tenavaryhmiä. Keskimääräinen Suomi-koulun koko on n. 30 oppilasta, mutta on myös yli 100 oppilaan kouluja. Ensimmäiset Suomi-koulut perustettiin Kanadaan 1960-luvulla. Tämän jälkeen toiminta on levinnyt lähes kaikille mantereille. Lontoon lauantaikoulu oli ensimmäinen eurooppalainen Suomi-koulu. Se perustettiin vuonna 1972.
Giulia Domenichetti
pienoiskuva|Giulia Domenichetti vuonna 2022. Giulia Domenichetti (s. 29. huhtikuuta 1984 Ancona) on italialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän esiintyi ensimmäisen kerran Italian naisten maajoukkueessa huhtikuussa 2005.
Suomi-koulu
Opetus
Opetuksessa keskitytään suomen kielen ja kulttuurin opetukseen. Joskus opetukseen kuuluu myös Suomen maantietoa ja historiaa. Suomi-koulujen oppilaat asuvat perheineen ulkomailla. Suomi on useimmille toinen tai kolmas kieli. Opetusta suomen kielessä annetaan yleensä 2 tuntia viikossa. Tenavien kanssa leikitään, lauletaan ja loruillaan suomeksi, isompien oppilaiden kanssa luetaan, kirjoitetaan ja perehdytään kulttuuriin oppikirjojen avulla.
Giulia Domenichetti
Domenichetti edusti Italiaa vuosien 2005, 2009 ja 2013 EM-kisoissa.
Domenichetti edustaa seuratasolla ASD Torresia.
Suomi-koulu
Opetus
Suomi-koulut tukevat kotiperuskoulun suorittajia. Joissakin Suomi-kouluissa on kansainvälisissä kouluissa IB-tutkintoa suorittavia oppilasryhmiä. Oppilas saa lukuvuoden päättyessä todistuksen suomen kielen taidosta. Joissakin maissa on mahdollista sisällyttää arvosana suomen kielen taidosta myös paikallisen koulun todistukseen.
Suomi-koulut ja ulkosuomalaiset
Suomi-koulut on ulkosuomalaisten kohtaamispaikka, jossa on tilaisuus tavata maanmiehiä ja pitää yllä perinteitä. Suomi-koulut rohkaisevat ja motivoivat suomen kielen käyttöön ja auttavat lasten monikielisyyskasvatuksessa.
Halkivaha
Halkivaha on kylä ja rukoushuoneseurakunta Pirkanmaan maakunnan lounaisosassa, Urjalan ja Punkalaitumen kuntien pohjoisosissa, Vesilahden ja Sastamalan rajoilla. Halkivahassa on noin 500 asukasta.
Halkivahan naapurikylät ovat Punkalaitumen puolella Liitsola, Moisio, Oriniemi ja Kivisenoja, Urjalan puolella Kehro, Honkola ja Pappilankylä, Sastamalan puolella Sammaljoki ja Rautaniemi sekä Vesilahden puolella Krääkkiö ja Riehu.
Ylimmäinen Sammallampi
Ylimmäinen Sammallampi on Kymenlaaksossa Kouvolassa, Jaalan Kimolassa sijaitseva lampi.
Halkivaha
Historia
Nimensä Halkivaha on saanut kylän keskellä sijaitsevasta suuresta haljenneesta kivestä, joka on toiminut historiallisten Satakunnan ja Hämeen maakuntien välisenä rajamerkkinä ainakin 1300-luvulta lähtien. Vaha merkitsee seudun murteessa suurta kiveä tai siirtolohkaretta, ja koska tämä vaha oli halki, tuli siitä nimi Halkivaha. Tähän kiveen päätyivät Punkalaitumen, Urjalan ja Vesilahden rajat. Kaikkiin näihin kolmeen kuntaan syntyi virallisesti Halkivaha-niminen kylä, mutta käytännössä kuitenkin oli vain yksi Halkivaha.
Ylimmäinen Sammallampi
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 38 hehtaaria, se on 1,9 kilometriä pitkä ja 450 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 4,7 kilometriä.
Halkivaha
Historia
Halkivahan aluetta alettiin asuttaa 1600-luvun lopulla. Asutuksen lisääntyessä alettiin kehittämään myös kulkuyhteyksiä. Tie Vesilahdelta Halkivahaan rakennettiin valtion hätäaputöinä 1860-luvun nälkävuosien aikana ja se valmistui vuonna 1868.
Ylimmäinen Sammallampi
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Pyhäjärven alue (Kymijoki)ella (14.12), jonka Pyhäjärven lähialueeseen (14.121) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 74,4 metriä mpy.
Halkivaha
Historia
Halkivahasta suunniteltiin omaa seurakuntaa 1910-luvulla. Täysin itsenäistä seurakuntaa Halkivahasta ei tullut, mutta sen sijaan siitä muodostettiin rukoushuoneseurakunta 1919. Seurakunnan jälkeen pyrittiin perustamaan Halkivaha-nimimen kunta, mutta valtioneuvosto antoi asiasta kielteisen päätöksen 1930-luvun alussa. Pääosa Vesilahden Halkivahasta liitettiin Urjalaan 1953.
Maantiede
Pinnanmuodostukseltaan Halkivahan länsi- ja eteläosat ovat varsin tasaista. Tämän Halkivahantasangon läpi virtaa Pynnänharjun länsipuolelta alkunsa saava Halkivahanjoki sekä siihen etelästä laskeva Isonsuonoja, idästä laskeva Hutkonoja sekä pohjoisesta laskeva Haukioja. Kylän länsiosassa joessa on Törmänkoski, jonka jälkeen joen nimenä on Punkalaitumenjoki. Törmänkosken lisäksi kylän alueella on Halkivahanjoessa Halkivahankoski ja Punkalaitumenjoessa Hongankoski.
Halkivahan itä- ja pohjoisosat ovat pinnanmuodostukseltaan vaihtelevampia. Halkivahan itäsosan läpi kulkee luode-kaakkosuuntainen harjumuodostuma. Sen nimenä on kylän itäosassa Halkivahankangas, josta Jeltinkulman kohdalla erkanee länteen päin, aina kylän keskustaan ulottuva, Halkivahanharju. Yhdystie 2981 Halkivahasta Urjalaan kulkee Halkivahanharjua ja -kangasta myöten. Pynnänjärven länsipuolella harjumuodostuman nimenä on Pynnänkangas ja siitä eteenpäin Kankaanmaanharju. Kankaanmaanharjua pitkin kulkee yhdystie 2521 Halkivahasta Vammalaan. Sekä Vammalaan että Urjalaan päin mentäessä on suuria osia harjusta muuttunut sorakuopiksi, kun sora on ajettu rakentamisen tarpeisiin.
Halkivahan suurin järvi on kylän koillisosassa sijaitseva 0,9 km²:n laajuinen Pynnänjärvi (110,9 m mpy.). Pynnänjärven koillispuolella on vielä suurempi Ameenjärvi (110,0 m mpy.), mutta siitä on Halkivahan puolella vain länsiosa. Halkivahan itäosassa Halkivahasta Urjalaan vievän yhdystien pohjoispuolella on pieni Pirttilammi (118,4 m mpy.). Pirttilammin pohjoispuolella Jouttunkulmalla on kuivattu Jouttunjärvi. Pirttilammin laskujoki Jouttunkulmanoja ja Pynnänjärven laskujoki Pynnänoja virtaavat Vesilahden Riehun kylän puolelle, jossa joen nimi muuttuu Riehunojaksi. Näiden lisäksi Halkivahan pohjoisrajalla on pieni Kaakkolammi (136,2 m mpy.) ja luoteisrajalla Latvajärvi (109,6 m mpy.). Latvajärvi laskee etelään Punkalaitumenjokeen. Latvajärven lisäksi Punkalaitumenjoen-Halkivahanjoen valuma-alueella ei Halkivahan alueella ole muita järviä.
Halkivahan suurimmat suot ovat Sarkasuo kylän itäosassa, Vaskiluodonsuo kylän keskustan itäpuolella sekä Karhusuo, Heinäsuo ja Kuljunsuo kylän pohjoisosassa.
Kylänosat
Haukiojankulma, Heikkilänkulma, Isosuo (myös Pikku-Viipuri ja Karjalaistenkylä), Jeltinkulma, Jouttunkulma, Kankaanmaa, Kankaanpäänkulma, keskusta, Kuljunmaa, Monnankulma, Pajukannankulma, Poutalankulma, Pynnä, Suonpäänkulma, Vahankulma, Vakkalankulma, Vaskelankulma, Vehmaankulma, Viitasaarenkulma
Nähtävyydet
Halkivahan kirkko on luterilainen kirkko, joka on rakennettu alun perin rukoushuoneeksi 1908. Se laajennettiin kirkoksi rakennusmestari Heikki Tiitolan suunnitelmien mukaan ja vihittiin käyttöön syyskuun lopussa 1926. Kirkon tornissa kumahtelee Suomen toiseksi suurin evankelis-luterilaisen kirkon kirkonkello. Kello on alun perin Hämeenlinnan ortodoksisesta varuskuntakirkosta, joka Suomen itsenäistyttyä jäi tarpeettomaksi, ja jonka kellot valtioneuvosto jakoi niitä tarvitseville seurakunnille. Halkivahaan saatiin kirkon suurin ja pienin kello. Kirkon vieressä on hautausmaa. Kirkon ja hautausmaan omistaa Halkivahan rukoushuonekunta.
Halkivahan Seurojentalo on valmistunut vuonna 1958, ja sen omistavat yhdessä Halkivahan Maamiesseura ja Halkivahan Nuorisoseura.
Elinkeinot ja palvelut
Halkivahassa toimii Suomen pienin meijeri, Halkivahan Meijeri Oy, joka on Arla Oy:n tytäryhtiö (lopetti toimintansa 2015). Halkivahassa on myös SEO-huoltoasema. Halkivahassa toiminut K-extra-myymälä lopetti toimintansa 31. toukokuuta 2008.
Halkivahan koulussa on peruskoulun luokat 1–6 ja lukuvuonna 2010–2011 oppilaita oli 18. Koulussa on kaksi opettajaa, joiden lisäksi opetusta antavat kiertävä erityisopettaja ja englannin kielen opettaja. Koulun yhteydessä toimii esikoulu ja ryhmäperhepäiväkoti. Halkivahan koulu on perustettu vuonna 1902, jolloin myös koulurakennus valmistui. Toinen koulurakennus valmistui 1950-luvulla. Koulu sijaitsee kylän eteläosassa. Aikaisemmin Vesilahteen kuuluneessa kylän pohjoisosassa toimi vuonna 1915 perustettu Pynnän koulu, joka lakkautettiin vuonna 1968. Kylän luoteisosassa Punkalaitumen puolella toimi Halkivahan sittemmin Kuljunmaan supistettu kansakoulu. Tämä koulu perustettiin vuonna 1949 ja lakkautettiin 1963.
John Ross
upright|pienoiskuva|John Ross (1777-1856).
John Ross (1777–1856) oli brittiläinen napaseuduntutkija ja kontra-amiraali. Rossin vuonna 1818 johtama Luoteisväylän etsintäretki oli epäonnistumisestaan huolimatta merkityksellinen. Hänen vuosina 1829–1833 johtamallaan Boothian niemimaalle ja Kuningas Williamin saarelle suuntautuneella retkellä löydettiin magneettinen pohjoisnapa. Vuosina 1850–1851 hän johti kolmatta arktista tutkimusmatkaa.
Emese Szász
Emese Judit Szász  (s. 7. syyskuuta 1982, Budapest) on unkarilainen kalpamiekkailija ja olympiavoittaja. Szász oli mukana Pekingin olympialaisissa 2008, jolloin hän pääsi toiselle kierrokselle. Lontoossa 2012 hän pääsi suoraan toiselle kierrokselle, mutta hävisi tällöin eteläkorealaiselle Choi In-Jeongille. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 Szász voitti olympiakultaa.
Paavo Lukander
Paavo Lukander  (s. 26. maaliskuuta 1961) on suomalainen kartanlukija, joka on lukenut nuotteja Toni Gardemeisterille.
Lukander on osallistunut 70 kilpailuun rallin MM-sarjassa. Ensimmäinen oli Suomen ralli 1996 ja viimeinen oli Katalonian ralli 2004. Paras sijoitus on kolmas Uuden-Seelannin rallissa 1999.
21 Thunder
21 Thunder on kanadalainen draamasarja. Tarina seuraa alle 21-vuotiaita jalkapallonpelaajia Montreal Thunder jalkapallojoukkueessa Montrealissa, Quebecissa. Sarjan loi Adrian Wills, Riley Adams, ja Kenneth Hirsch vuonna 2016. Sarja sai ensi-iltansa Kanadassa heinäkuussa 2017, ja sai enimmäkseen myönteisiä arvioita.
Vastaanotto
Sarja on saanut yleisesti myönteisiä arvioita; John Doyle sekä Globe and Mail kutsui sitä "erittäin nautittavaksi ja koukuttavaksi, vaikka olisit vain rento jalkapallofani. "Enimmäkseen se on nopea, vauhdikas, realistinen ja mukaansatempaava. Se on hienoa viihdettä, ja se on yksi niistä näytellyistä urheiluista jotka onnistuivat"
Viipurin vaakuna
pienoiskuva|150x150px|Viipurin nykyinen vaakuna. pienoiskuva|171x171px|Viipurin suomalainen vaakuna, käytössä vuoteen 1944 saakka. Viipurin vaakuna on Venäjän Leningradin alueella sijaitsevan Viipurin kaupunkikunnan heraldinen tunnus. Vaakuna perustuu kaupungin keskiaikaiseen sinettiin ja sen myöhempiin muunnelmiin. Vaakunassa on kuvattuna enkelien pitelemällä kilvellä kolme kruunua, sekä kaupungin nimeen viittaava W-kirjain.
Viipurin ollessa osa Suomea käytettiin kaupungin tunnuksena pääasiassa linna-aiheista vaakunaa.
Vaakunan historiaa
Viipurin kaupunki perustettiin samannimisen linnan läheisyyteen vuonna 1403 ja kaupunki sai ensimmäisen sinettinsä samoihin aikoihin. Sinetissä kuvattiin vaakuna, jonka yläkenttään oli sijoitettu kolme avonaista kruunua, jotka mahdollisesti viittasivat Ruotsin vaakunaan. Kruunujen alapuolella esitettiin kaupungin nimeen viittaava W-kirjain. Ruotsi menetti Viipurin Venäjälle Uudenkaupungin rauhassa vuonna 1721.
1700-luvulla kaupungin sineteihin lisättiin vanhan vaakunan lisäksi kilvenkannattajiksi kaksi enkeliä. Kyseinen vaakuna virallistettiin vuonna 1788, jolloin kilven punainen yläkenttä ja sininen alakenttä erotettiin kultaisella hirrellä. Kaupungin vanhaa vaakunaa käytettiin myös Viipurin läänin tunnuksena, jonka johdosta kaupungille vahvistettiin Venäjän keisarin päätöksellä uusi vaakuna vuonna 1817. Vaakunassa kuvattiin Viipurin linna ja vanhan vaakunan tapaan W-kirjain. Toisinaan kirjain esitettiin linnan alapuolella, toisinaan sen yllä. Myös vaakunan tarkat värit vaihtelivat. Suomen itsenäistyessä käyttöön vakiintui vaakuna, jossa linna kuvattiin hopeisena sinisellä pohjalla ja W-kirjain kultaisena linnan yllä. Vaakuna pysyi käytössä vuoteen 1944 asti, jolloin Suomi menetti Viipurin osana muita luovutettuja aluita Neuvostoliitolle. Kaupungin vaakuna säilyi Suomen puolella Viipurin perinnejärjestöjen käytössä.
Neuvostoliiton romahdettua Viipurin kaupunginvaltuusto hyväksyi vuoden 1788 vaakunan kaupungin tunnukseksi 28.11.1994. Myös Viipurin piiri käyttää tunnuksenaan samankaltaista vaakunaa. Erotuksena kaupungin vaakunaan piirin vaakunassa ei ole ylä- ja alakenttiä jakavaa kultahirttä ja yläkentän kruunut ovat sijoitettuna 1+2.
Irlantilainen keittiö
thumb|Irish stew -muhennosta Irlantilainen keittiö on tunnettu etenkin perunan tärkeästä asemasta. Irlantilaisen perheen ruokavalio koostui 1600-luvulta lähtien etupäässä perunasta ja maidosta: 1800-luvulla Irlannissa syötiin perunaa jopa 3 kilogrammaa henkeä kohti päivässä. Ennen perunan maahantuloa vuoden 1585 tienoilla Irlannin karu maaperä tuotti ruokaa vain pienehkölle väestölle, mutta saaren maaperään sopineen vaatimattoman ja satoisan perunan ansiosta saaren väkiluku kaksinkertaistui vuosien 1780–1840 välillä. Vuoden 1845 perunaruton ja sitä seuranneen nälänhädän seurauksena maan väkiluku putosi melkein puoleen.
Peruna on säilyttänyt asemansa irlantilaisten perusruokansa nykyaikaan saakka. Irlannissa perunat on tapana keittää kuorineen, ja suosituimpia ovat punertavat, jauhoiset lajikkeet. Tunnetuimpia irlantilaisia perunaruokia on raaoista perunoista valmistettu boxty, joka voidaan valmistaa leipänä, pannukakkuina tai vanukkaana.
Ennen perunaa oli kaura saaren ruokavalion perusta. Perunan lisäksi Irlannissa on syöty perinteisesti kinkkua, kalaa ja munia sekä ennen 1600-luvun puoliväliä myös juustoa. Juustonvalmistus on nykyisin taas elpymässä. Suurin osa irlantilaisista juustoista valmistetaan lehmänmaidosta. Sika on Irlannin vanhin kotieläin, ja maassa tunnetaan useita sianliharuokia, kuten erilaisia makkaroita sekä Dublin Coddle, joka valmistetaan pekonista, makkaroista, keitetyistä perunoista, sipuleista ja omenista. Myös karitsanliha on maassa nykyisin suosittua, ja maan kansallisruokana pidetään lampaanlihasta tehtyä Irish stew -muhennosta. Myös kala ja simpukat ovat tärkeä osa irlantilaista keittiötä etenkin saaren rannikkoalueilla.
Irlantilaiset kuuluvat Euroopan suurimpiin oluenjuojiin asukasta kohti. Irlantilaisista juomista tunnetuimpia ovat musta olut Guinness ja irlantilainen viski, johon pohjautuvat muun muassa Irish coffee ja Irish cream -kermaliköörit, kuten Bailey's Original Irish Cream Liqueur.
Tunnetuimpia irlantilaisia leivonnaisia ovat irlantilainen soodaleipä soda bread sekä hedelmäinen murukakku gurr cake. Irlantilaiset ateriat päättyvät yleensä jälkiruokaan, johon käytetään usein maitoa, hunajaa, omenaa, metsämarjoja, pähkinöitä ja kermaa. Etenkin erilaiset vanukkaat ovat suosittuja jälkiruokia. thumb|Barm brack -kakkuja, jotka kuuluvat irlantilaiseen pyhäinpäiväperinteeseen. Irlantilaiseen pyhäinpäivän perinteeseen kuuluvat perunaomenakakkuset, boxty-pannukakut, vanukkaat, colcannon-sose, barm brack -hedelmäkakku ja mustikkapiiras. Ruokaan piilotetaan usein vihkisormus, jonka löytäjän uskotaan pääsevän seuraavana vuonna naimisiin. Lihaa ei pyhäinpäivänä nautita.
Kauhavan vapaaseurakunta
Kauhavan vapaaseurakunta on Kauhavalla toimiva Suomen Vapaakirkon jäsenseurakunta.
Kauhavan vapaaseurakunta on perustettu vuonna 1908. Seurakuntaan kuuluu yhteensä 201 jäsentä (2014), joista varsinaisia jäseniä on 132. Seurakunnan toimintamuotoihin kuuluvat muun muassa torstain rukousillat, sunnuntain jumalanpalvelukset, lauantain nuortenillat , partiotoiminta lippukuntana Kauhavan Erä-Versot ja ViaDia-toiminta.
Kauhavan vapaaseurakunnan vanhimmiston puheenjohtajana toimii Markku Pelkkikangas, taloudenhoitajana Yrjö Alestalo ja partiolippukunnanjohtajana Salme Annala. Seurakunnan pastori on Kai Almgren ja nuorisotyöntekijä Laura Panula.
Serrano-luokka
Serrano-luokka oli toisessa maailmansodassa palvellut Chilen laivaston hävittäjäluokka, johon kuului kuusi alusta. Alukset tilattiin John I. Thornycroft and Companyltä Woolstonista ja niiden tehtävänä oli parantaa maan kykyä suojata pitkää rantaviivaansa.
Alukset valmistuivat 1929, jolloin ne osoittautuivat liian heikosti valmistetuiksi operoidakseen Chilen etelärannikon myrskyisillä vesillä.
ANNM
ANNM on seosräjähde, jossa on ammoniumnitraattia sekä nitrometaania. Aine on sama kuin ANFO paitsi polttoöljy on korvattu nitrometaanilla. Kuten ANFO, myös ANNM tarvitsee aloituspanoksen; esimerkiksi ison nallin tai tavallisemmin pohjapanoksen, räjähtääkseen.
Alexisonfire
Alexisonfire on kanadalainen post-hardcore-yhtye, joka perustettiin St. Catharinesissa, Ontariossa vuonna 2001.
Yhtye on julkaissut neljä menestynyttä studioalbumia: Watch Out vuonna 2004, Crisis vuonna 2006, Old Crows/Young Cardinals vuonna 2009 ja Otherness  vuonna 2022, jotka ovat kaikki myyneet platinaa heidän kotimaassaan.
Vuonna 2011 yhtye ilmoitti lopettavansa toimintansa. Vuonna 2012 yhtye teki vielä jäähyväiskiertueen.
Yhtye ilmoitti paluustaan vuonna 2015 ja on siitä saakka keikkaillut aktiivisesti ja julkaissut myös singlejä sekä uuden studioalbumin vuonna 2022.
Venera 12
Venera 12 oli toinen Neuvostoliiton Venusta tutkivan Venera-ohjelman kahdesta avaruusaluksesta koostuvan tutkimusohjelman aluksista. Molemmat tutkimusohjelman avaruusalukset, Venera 11 ja Venera 12, sisälsivät ohilento-osan ja laskeutujaosan. Alusten mittalaitteistot olivat identtisiä. Ohilento-osa sisälsi aurinkotuulen koostumusta, gammasäteilypurskeita, ultraviolettisäteilyä ja Venuksen ionosfäärin elektronitiheyttä mittaavia laitteita. Laskeutujaosa sisälsi Venuksen ilmakehän ominaisuuksia tutkivia mittalaitteita. thumb|right|Venera 12 neuvostoliittolaisessa 10 kopeekan postimerkissä.
Jana Jegorjan
Jana Karapetovna Jegorjan (s. 20. joulukuuta 1993 Jerevan, Armenia) on venäläis-armenialainen säilämiekkailija ja olympiavoittaja. Jegorjan voitti olympiakultaa Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 sekä yksilö- että joukkuekilpailussa.
Unta vai rakkautta
Unta vai rakkautta on Sandra Bullockin tähdittämä yhdysvaltalainen romanttinen komedia vuodelta 1995, jonka on ohjannut Jon Turteltaub ja kirjoittanut Daniel G. Sullivan ja Frederic Lebow.
Juoni
Lucy Moderaz (Sandra Bullock) on lipunmyyjänä Chicagon metrossa.Hän näkee usein saman komean miehen asemalla, mutta tämä ei kiinnitä Lucyn juuri mitään huomiota. Eräänä hiljaisena päivänä hän huomaa että tämä mies on raitella ryöstettynä ja hakattuna. Lucy hyppää raitelle koska juna lähestyy asemaa ja saa miehen pois junan tieltä. Myöhemmin kun mies on sairaalassa koomassa, hänen sukulaisensa luulevat paikalla ollutta Lucya hänen morsiammekseen, ja eikä tämä oikaise heidän väärinkäsitystään.
Näyttelijät
Lähde:
Karl Joseph Simrock
Karl Joseph Simrock (1802–1876) oli saksalainen runoilija ja filologi. Hän oli vuodesta 1850 muinaissaksankielisen kirjallisuuden professorina Bonnissa.
Simrock on saavuttanut mainetta etupäässä niillä erinomaisilla runokäännöksillään, joissa hän modernisoi kielellisesti entisajan kirjallisia merkkiteoksia, kuten Nibelungenliediä (1827), Walther von der Vogelweidea, Gottfried von Straßburgia. Simrockin itsenäisiä runoteoksia ovat esimerkiksi eepos Wieland der Schmied (1835) ja kokoelma Gedichte (1844). Hänen tieteellinen toimintansa kohteena olivat pääasiallisesti sadut ja kansanlaulut, joita käsitteleviä teoksia ovat esimerkiksi Handbuch der deutschen Mythologie (1853), Die deutschen Volksbücher (1844–1867), Die deutschen Volkslieder (1851).
Luettelo Suomen ammattikorkeakouluista
Tämä on luettelo Suomen ammattikorkeakouluista. Suomessa on 25 ammattikorkeakoulua. Opetus- ja kulttuuriministeriön hallinnonalalla toimii 22 osakeyhtiömuotoista ammattikorkeakoulua. Opetus- ja kulttuuriministeriön hallinnonalalla toimivien ammattikorkeakoulujen lisäksi Ahvenanmaalla toimii Ahvenanmaan ammattikorkeakoulu eli Högskolan på Åland ja sisäministeriön alaisuudessa Poliisiammattikorkeakoulu.
pienoiskuva|296x296px|Opiskelijamäärä ammattikorkeakouluittain vuonna 2015. Taulukossa opiskelijamäärä sisältää AMK-tutkintoon johtavan nuorten koulutuksen, AMK-tutkintoon johtavan aikuiskoulutuksen, ylempää AMK-tutkintoa opiskelevat, erikoistumisopintoja tekevät, erikoistumiskoulutuksiin osallistuvat ja opettajankoulutuksen.
FTE-luvussa opiskelijamääriä painotetaan seuraavasti: poissaolevilla opiskelijoilla FTE=0, edellisenä lukuvuonna alle 30 op suorittaneilla ja kaikilla YAMK-opiskelijoilla FTE=0,5 ja edellisenä vuonna vähintään 30 op suorittaneet sekä ensimmäisen vuoden opiskelijoilla FTE=1.0.
Per Sivle
Per Sivle (6. huhtikuuta 1857 Aurland, Sogn, Norja – 6. syyskuuta 1904 Kristiania, Norja) oli norjalainen runoilija ja prosaisti. Hän julkaisi 1878 ensimmäisen, vähälle huomiolle jääneen runokokoelmansa. Hän työskenteli toimittajana 1883–1885 vasemmistolaisessa Buskeruds amtstidendessa, joka ilmestyi Drammenissa, ja 1887–1891 liberaalissa Kristianiapostissa, joka oli Johan Sverdrupin kannattaja. Matkusteltuaan 1891–1892 hän teki läpimurron lyyrikkona kokoelmilla Noreg (1894), Bersøglis og andre Viser (1895), Skaldemaal (1896) ja Olavskvæde (1901). Sivle kirjoitti osin riksmåliksi, osin landsmåliksi. Hänen kiihkeä isänmaanrakkautensa ja teosten tunnelmallisuus tekivät hänestä kansan suosikin. Myötätuntoisesti hän esittää menneiden aikojen henkilöhahmoja ja tapahtumia opiksi ja ojennukseksi. Sivlen kolmiosainen Skrifter ilmestyi 1909–1910. Sivlelle pystytettiin 1909 muistomerkki Stalheimiin.
Koiralampi (Kouvola, Kimola)
Koiralampi on Kymenlaaksossa Kouvolan Jaalassa, Kimolassa sijaitseva lampi.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Pyhäjärven alue (Kymijoki)ella (14.12), jonka Pyhäjärven lähialueeseen (14.121) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 95,2 metriä mpy.
Keinotekoinen fotosynteesi
Tehokkaiden tietokoneiden ja tietokoneavusteisen kemiallisen ja biologisen mallinnuksen kehittyminen 2000-luvun alkuun mennessä on nopeuttanut alan tutkimusta.
Helmuth von Moltke
thumb|Kreivi von Moltke Helmuth Karl Bernhard von Moltke (26. lokakuuta 1800 Parchim, Mecklenburg-Schwerin – 24. huhtikuuta 1891 Berliini, Saksan keisarikunta) oli preussilainen kreivi ja sotamarsalkka, josta tuli vuonna 1857 Preussin yleisesikunnan päällikkö. Hän johti operaatioita kaikissa Preussin käymissä sodissa 1860- ja 1870-luvuilla, ja osoittautui yhdeksi maailmanhistorian kyvykkäimmistä sotapäälliköistä.
Monia Moltken kehittämiä malleja organisaation hierarkioista opetetaan vielä nykyään, sotakorkeakoulujen lisäksi myös esimerkiksi kauppakorkeakouluissa. Moltken veljenpoika, Helmuth Johannes Ludwig von Moltke, oli Saksan yleisesikunnan päällikkö vuosina 1906–1914.
Helmuthin pojanpoika, Helmuth James von Moltke, puolestaan vastusti kansallissosialismia, osallistui Hitlerin vastaiseen salaliittoon ja teloitettiin 1945. thumb|left|200px|[[Otto von Bismarck, Albrecht von Roon ja Helmuth von Moltke]]
Robert Mellin
Gustaf Robert Mellin (17. huhtikuuta 1826 Ristijärvi – 13. maaliskuuta 1880 Kempele) oli suomalainen pappi ja kirjallisuuden suomentaja.
Mellin toimi Oulun ala-alkeiskoulun vt. opettajana 1844 ja yläalkeiskoulun vt. kollegana 1845. Hän oli sitten pappina Hyrynsalmella, Muhoksella, Tyrnävällä, Limingassa, Haukiputaalla, Turtolassa, Karungissa, Kemissä, Ylikiimingissä ja Sievissä. Viimeksi Mellin oli Sievin kappalaisena vuodesta 1862. Hänet pidätettiin 1864 virantoimituksesta juopottelun takia ja hänet erotettiin papinvirasta 1866.
Mellin toimi erottamisensa jälkeen kirjallisuuden suomentajana ja Oulun Wiikko-Sanomia-lehden toimittajana vuosina 1866–1874.
Mellin suomensi sekä uskonnollista että kaunokirjallisuutta (Martti Luther, John Bunyan, Jules Verne, Zacharias Topelius, Quintus Horatius Flaccus).
Robert Mellin oli naimisissa Sofia Augusta Therménin kanssa jonka veli oli senaatin esittelijäsihteeri, valtioneuvos Karl Otto Thermén. Heidän poikansa oli Teknillisen korkeakoulun matematiikan professori Robert Hjalmar Mellin.
Dorothy Parker
Vuonna 1933 muutti toisen aviomiehensä Alan Campbellin kanssa Hollywoodiin. He kirjoittivat yli 15 elokuvakäsikirjoitusta. Elokuva Tapahtuipa Hollywoodissa (A Star Is Born, Suomessa myös nimillä Tähti on syntynyt ja Tähti on syttynyt) oli Oscar-ehdokkaana. Parker asui Hollywoodissa Campbellin kuolemaan 1963 asti ja palasi sitten New Yorkiin.
Parker julkaisi useita novellikokoelmia. Niille on tyypillistä ihmiselon kuvaaminen yhtä aikaa säälittävänä ja huvittavana.
Catherine Taylor
Catherine Taylor (s. 8. marraskuuta 1989 Whitby) on brittiläinen suunnistuksen EM-mitalisti. Palmelan EM-kilpailuissa 2014 Taylor saavutti pronssia pitkällä matkalla. Hän on saavuttanut parhaat sijoituksensa Invernessin MM-kilpailuissa 2015 ollen keskimatkan viides ja pitkän matkan kuudes. Strömstadin MM-kilpailuissa 2016 hän sijoittui neljänneksi Ison-Britannian sprinttiviestijoukkueessa. Suunnistuksen maailmancupissa Taylor on 2015 voittanut yhden osakilpailun ja vuotta myöhemmin ollut kerran kolmas.
Kalaton (Iitti)
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 1,8 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 650 metriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Pyhäjärven alue (Kymijoki)ella (14.12), jonka Pyhäjärven lähialueeseen (14.121) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 101,2 metriä mpy.
Tuohikaislampi
Tuohikaislampi tai myös Tuohikaslampi on Kymessä Iitissä Kymentakan kylän lähellä sijaitseva lampi.
Heze
Heze (, pinyin: Hézé Shì) on prefektuuritason kaupunki Kiinan Shandongin maakunnassa. Kaupunki sijaitsee linnuntietä noin 215 kilometriä maakunnan pääkaupunki Jinanista lounaaseen. Hezen prefektuurin pinta-ala on 12 238 neliökilometriä ja väkiluku 8,287 miljoonaa (2010).
Tuohikaislampi
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 0,9 hehtaaria, se on 200 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 450 metriä.
Heze
Prefektuuri rajoittuu idässä Jiningin ja Xuzhoun, etelässä Suzhoun ja Shangqiun, lännessä Kaifengin ja Xinxiangin sekä pohjoisessa Puyangin prefektuuritason kaupunkiin.
Tuohikaislampi
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Pyhäjärven alue (Kymijoki)ella (14.12), jonka Pyhäjärven lähialueeseen (14.121) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 88,1 metriä mpy.
Heze
Hezeä on kutsuttu pionien kotikaupungiksi. Prefektuurin lukuisiin nähtävyyksiin kuuluu esimerkiksi 12 hehtaaria laaja Caozhoun pionipuutarha, jossa on noin 800 erilaista pionilajia tai -lajiketta.
Hallinnollinen jako
thumb|left|200px|Hezen prefektuurin paikallishallinnollinen jako. Piirikuntatasolla piirikunta jakautuu kahteen kaupunkipiiriin ja seitsemään piirikuntaan (numerointi kuten kuvassa):
Prozac Nation
Prozac Nation on Miramax Films -filmiyhtiön elokuva vuodelta 2001. Elokuvan ohjaaja on Erik Skjoldbjærg ja sen pääosissa ovat Christina Ricci, Anne Heche, Jessica Lange, Michelle Williams ja Jason Biggs. Elokuva perustuu Elizabeth Wurtzelin omaelämäkertaan, joka kuvaa hänen opiskeluvuosinaan kokemiaan masennusta ja lääkeaddiktiota. Nimi viittaa lääkemerkkiin, onnellisuuspilleriksi kutsuttuun mielialalääkkeeseen Prozaciin, jota hänelle määrättiin.
Elokuvan maailmanensi-ilta oli 8. syyskuuta 2001 Toronton elokuvajuhlilla.
Jyväskylän suurajot 1993
pienoiskuva|[[Raimo Näsänen vuonna 1993 Suomen MM-rallin Yle TV2:n in-car-kuvaustehtävissä.]] Jyväskylän suurajot 1993 olivat 43. Jyväskylän suurajot, ja ne järjestettiin 27.-29. elokuuta 1993. Se oli rallin maailmanmestaruuskauden 1993 yhdeksäs osakilpailu.
Osallistujat
Kilpailuun ilmoittautui 116 autokuntaa. Mukana olivat tehdastalleista Toyota (Didier Auriol, Juha Kankkunen ja Hannu Mikkola), Subaru (Ari Vatanen ja Markku Alén), Mitsubishi (Kenneth Eriksson ja Armin Schwarz), ja Ford (Malcolm Wilson ja Sebastian Lindholm). Lancian Carlos Sainz puuttui kilpailusta tänäkin vuonna, samoin kuin Fordin tehdaskuljettajat Massimo Biasion ja Francois Delecour. Tommi Mäkinen oli mukana Astra-teamin ilmoittamalla Lancialla.
Kankkusen kartanlukija Juha Piironen oli sairastunut aivoverenvuotoon Argentiinan rallin harjoituksissa. Piirosen tuuraajaksi Argentiinaan valittu Nicky Grist oli puolestaan jo ilmoittautunut Suurajoihin Armin Schwarzin kartanlukijaksi, joten Kankkusen kartanlukijana Suurajoissa oli ranskalainen Denis Giraudet.
Autoista MM-tason ensiesiintymisensä teki Subaru Impreza.
Reitti
Reitin pituus oli 1555,92 km, josta erikoiskokeita 507,53 km. Kolmen vuoden jälkeen reitti oli palautettu jälleen kolmipäiväiseksi, ja reitin runko vastasi vuoden 1989 rakennetta siten, että perjantaina suunnattiin Pieksämäen suuntaan, josta palattiin Harjun erikoiskokeelle, jonka jälkeen käytiin lyhyellä lenkillä Jyväskylän länsipuolella.
Ensimmäistä kertaa MM-rallihistoriansa aikana Suurajot ei alkanut yleisöerikoiskokeella, vaan ensimmäinen erikoiskoe oli Valkola. Laajavuoren yleisöerikoiskoetta ei myöskään ajettu kilpailun aikana ollenkaan.
Kilpailun kulku
Juha Kankkunen teki pohjat ensimmäisellä erikoiskokeella ja piti johtonsa rallin loppuun asti lukuun ottamatta EK 26:tta, jolloin Ari Vatanen onnistui nousemaan hetkeksi johtoon, mutta putosi jälleen toiseksi.
Kilpailun alussa nähtiin dramatiikkaa, kun Markku Alén keskeytti ensimmäisellä erikoiskokeella pienen ulosajon aiheuttamaan jäähdytinrikkoon. Malcolm Wilson puolestaan kaatoi Fordinsa kahdesti, eikä jatkanut enää jälkimmäisen ulosajon jälkeen.
Paras yksityiskuljettaja oli kahdeksanneksi sijoittunut Lasse Lampi. N-ryhmän voitti Jarmo Kytölehto Mitsubishillään.
Sulo Kolkka (sotilashahmo)
Sulo Kolkka oli ilmeisesti kuvitteellinen suomalainen sotilas ja tarkka-ampuja talvisodassa. Kolkasta kerrotaan tarinoita poikkeuksellisen menestyneenä tarkka-ampujana. Hänen tietojaan ei kuitenkaan löydy Puolustusvoimien arkistoista tai aikakauden lehdistä. Kysymyksessä on ilmeisesti urbaani legenda, jonka hahmo on saanut piirteitä tarkka-ampuja Simo Häyhältä ja nimensä TK-mies Sulo Kolkalta.
Kolkan saavutukset legendan mukaan
Kolkan kerrotaan ampuneen talvisodan 105 päivän aikana yli 400 vihollisen sotilasta. Hän käytti Mosin-Nagant-kivääriä avotähtäimellä. Hän vei sodan usein venäläisten takalinjoihin jossa aiheutti paljon pelkoa ja turhautumista. Kolkan kerrotaan olleen kiinnostunut myös konepistooleista, ja ampuneen kaikkiaan noin 200 venäläistä konepistoolilla. Useat venäläiset tarkka-ampujat yrittivät tappaa Kolkkaa, mutta kaikki epäonnistuivat. Hänen kerrotaan surmanneen vihollisen tarkka-ampujan avotähtäimellä varustetulla kiväärillä 500 metrin päästä, yhdellä yksittäisellä laukauksella päivien takaa-ajon jälkeen.
Arveluja legendan synnystä
Suomen Puolustusvoimat eivät tunne Sulo Kolkka -nimistä, maineikasta tarkka-ampujaa lainkaan. Hahmosta ei myöskään löydy esimerkiksi propagandatarkoituksessa otettuja valokuvia tai artikkeleita talvi- tai jatkosodan ajalta, joka on sinänsä outoa mikäli kyseessä oli yli 400 osumaa saavuttanut tarkka-ampuja. Viittaukset Kolkkaan ovat hyvin vähäisiä verrattuna tarkka-ampuja Simo Häyhään; Kolkasta ei juuri löydy mainintoja suomalaisessa sotakirjallisuudessa. Tarkka-ampuja Kolkan tarinassa on kuitenkin hämmästyttävän paljon yhtäläisyyksiä Simo Häyhän sotakokemuksiin.
Eräs selitys Sulo Kolkan tarinan syntymiseen voinee olla sekaannus nimissä. Maineikas toimittaja Sulo "Simeoni" Kolkka toimi sotien aikana TK-miehenä, uutisoiden muun muassa tarkka-ampuja Simo Häyhän toiminnasta niin kotimaahan kuin ulkomaalaisille toimittajillekin. Saattaa olla, että joku ulkomaalainen toimittaja sekoitti, kenties kielivaikeuksien takia, tarinan kertojan toimittaja Kolkan ja tarinan päähenkilö tarkka-ampuja Häyhän nimet. Tämän seurauksena tarkka-ampuja Sulo Kolkka on ajan mittaan alkanut elää omaa elämäänsä urbaanilegendana.
Aku Ankka -sarjakuvan maailma
pienoiskuva|Ankkalinna animaatiosarjassa [[Ankronikka.]] Aku Ankka -sarjakuvan maailma on kuvitteellinen todellisuus, jossa Disney-sarjakuvien hahmot, kuten Aku Ankka, Tupu, Hupu ja Lupu sekä Roope Ankka elävät. Sarjakuva keskittyy Ankkalinnan kaupunkiin, joka sijaitsee kuvitteellisessa Calisotan osavaltiossa Yhdysvaltain länsirannikolla. Sarjakuvan maailman loi ennen kaikkea Carl Barks, mutta sen juuret ovat Walt Disneyn 1930-luvulta alkaen tuottamissa piirroselokuvissa sekä käsikirjoittaja Ted Osbornen ja piirtäjä Al Taliaferron tekemässä strippisarjakuvassa. Sarjakuvalla ja animaatiolla on ollut erilaisia ilmenemismuotoja. Eri piirtäjistä etenkin Don Rosa jatkoi Barksin maailman vakiinnuttamista.
Yksi erikoisuus Aku Ankka -sarjakuvissa on, että hahmot eivät vanhene. Esim. Tupu, Hupu ja Lupu, jotka ovat lapsia jo 1950-luvulle sijoittuvissa tarinoissa, ovat lapsia vielä internetaikaan sijoittuvissakin tarinoissa. Lisäksi Aku Ankka -sarjakuvissa merkittäviä elämäntilanteen muutoksia (avioitumisia, lasten saamisia, työpaikan vaihdoksia, muuttoja jne.) kokevat vain sivuhahmot. Vakiohahmojen tämäntapaiset elämänasiat pysyvät aina ennallaan.
Cheapside Streetin viskivaraston palo
Cheapside Streetin viskivaraston palo tapahtui 28. maaliskuuta 1960, kun Glasgow’n Cheapside Streetillä sijainneessa viskin säilytykseen käytetyssä tullivarastossa syttyi tulipalo noin kello 19.10. Noin kello 19.49 varastolla tapahtui suuri räjähdys, joka sai varaston päätyseinät Cheapside Streetillä ja Warroch Streetillä romahtamaan. Raunioiden alle jäi 14 palomiestä ja viisi Salvage Corpsin jäsentä, jotka kaikki saivat surmansa. Palo tuhosi viskivaraston ja viereisen tupakkavaraston sisältöineen lähes täysin ja vaurioitti lisäksi ympäröiviä rakennuksia aiheuttaen kaikkiaan 3,4 miljoonan punnan aineelliset vahingot.
Cheapside Streetin palo on 19 kuolonuhrillaan pahin palomiehille sattunut rauhanajan onnettomuus Britanniassa.
Rakennus
Palo tapahtui Arbuckle, Smith & Companyn omistamassa varastossa, joka sijaitsi osoitteessa 76–118 Cheapside Street. Varasto koostui useasta toisiinsa liitetystä vierekkäisestä rakennuksesta, joista korkeimmissa oli kellari ja kuusi kerrosta, kun taas matalimmassa oli pelkkä pohjakerros. Rakennukset olivat tiilisiä ja betonisia, ja niiden sisärakenteet ja katot oli tehty osin puusta, osin raudasta. Rakennukset toimivat tullivarastona. Niitä käytettiin pääasiassa viskin säilyttämiseen, minkä lisäksi niihin oli tehty tilat viskin sekoittamista ja pullottamista sekä pullojen pesua varten. Viskivaraston vieressä oli Glasgow Tobacco Warehouse Companyn kuusikerroksinen tullivarasto, jossa säilytettiin tupakkaa.
Palon havaitseminen
Etelämpänä Cheapside Streetillä sijainneen Eldorado Ice Cream Companyn työntekijä haistoi noin kello 19.10 palavan puun hajun. Hän meni ulos kadulle ja näki viskivaraston korkeimmasta osasta tulevan savua noin kolmannen kerroksen tienoilta. Hän palasi yrityksensä tiloihin ja hälytti palokunnan kello 19.15. Tämän jälkeen hän meni viskivarastolle, tapasi siellä tullivirkailijan ja kertoi hänelle savuhavainnostaan. Heidän seuraansa liittyi esimies, ja yhdessä he totesivat savunmuodostuksen lisääntyneen huomattavasti. Esimies palasi varastoon varoittamaan työmiehiä.
Ensimmäiset sammutustoimet
Ensimmäiset kaksi sammutusautoa, puomitikasauto, palovene ja Salvage Corpsin yksikkö saapuivat paikalle kello 19.18. Niiden saapuessa savua tuli jo varaston kaikista kerroksista. Tilannekomentaja lähetti savusukellusryhmän etsimään paloa ja pyysi radioitse hälytysvasteen kasvattamista viiteen sammutusautoon kello 19.21. Sivustakatsojan ilmoitettua, että varaston takaosassa Warroch Streetillä näkyi yläkerroksissa liekkejä, sinne lähetettiin tikasauto ja sammutusauto. Niiden miehistöt näkivät kuitenkin vain savua. Samalla savusukeltajat etsivät paloa Cheapside Streetin puolella. Rakennusta tuntematta he kuitenkin päätyivät sellaiseen varaston osaan, josta ei ollut pääsyä palon luokse, minkä he huomasivat vasta noustuaan ylimpiin kerroksiin asti löytämättä liekkejä tai edes lämpöä.
Räjähdys
Heti apulaispalomestarin viestin jälkeen varastossa tapahtui räjähdys ilman mitään ennakkovaroitusta. Paikalla olleet kuvailivat räjähdystä tyypillisen pamauksen sijaan ikään kuin kaikuvaksi humahdukseksi. Se kulki rakennuksen läpi saaden sekä Cheapside Streetin että Warroch Streetin puoleiset seinät romahtamaan haudaten siten palomiehiä romun alle rakennuksen molemmilla puolilla. Heti räjähdyksen jälkeen kello 19.50 palolaitoksen keskus vastaanotti viestin, jossa pyydettiin vasteen nostamista kymmeneen sammutusautoon ja lähettämään lisäksi paikalle ambulansseja.
Sammutustyöt
Räjähdyksen jälkeen palo kasvoi, ja sitä ruokkivat palon levitessä yhä uudet viskitynnyrit sisältöineen. Sammutustöitä hankaloitti romahtelevien rakenteiden ja räjähtelevien tynnyreiden lisäksi alueen ahtaus, joka lisäsi myös palon leviämisen todennäköisyyttä. Cheapside Streetin toisella puolella oli niin ikään kuusikerroksinen viskivarasto, johon palo uhkasi levitä ja jonka katto ja ikkunanpuitteet syttyivätkin välillä tuleen kuumuuden vaikutuksesta. Warroch Streetin toisella puolella oli puolestaan Harland and Wolffin konepaja, jossa säilytettiin muun muassa nesteytettyä ilmaa ja happea.
Palo levisi pian koko viskivarastoon sekä sen viereiseen tupakkavarastoon. Lisäuhritkaan eivät olleet kaukana, kun palo saavutti kellarissa sijainneet säilytyssammiot, joista yksi räjähti ja romahdutti kokonaisen seinän yhdestä varaston osasta. Palon rajoittamiseksi ja sammuttamiseksi sen ympärille asetettiin vesitykkejä, joilla vettä saatiin suihkutettua vaarallisiinkin paikkoihin ilman, että palomiehiä joutui tarpeettomaan vaaraan. Itse rakennuspalon lisäksi palomiesten oli varottava palavaa viskiä, jota kellui varastosta pois virtaavan sammutusveden päällä heitä kohti.
Kaikkiaan paloa oli sammuttamassa Glasgow’sta ja lähialueilta 30 sammutusautoa, viisi tikasautoa, palovene sekä kolme huolto- ja erikoisyksikköä. Erityisen suuri merkitys oli Clydejoella olleella paloveneellä, joka pumppasi lisävettä palopaikalle 31 letkulla. Palo saatiin hallintaan vasta syttymistä seuranneen päivän aamuna kello 6.18.
Räjähdyksessä Cheapside Streetin puolella kuolleiden kolmen palomiehen ruumiit saatiin pois raunioiden alta yhden aikaan aamuyöllä sammutustöiden ollessa vielä käynnissä. Warroch Streetillä tilanne sen sijaan oli hankalampi, sillä pienemmällä alueella oli enemmän romua ja enemmän uhreja. Ennen raivaustöiden aloittamista osa pystyyn jääneistä seinistä oli kaadettava turvallisuussyistä. Viimeinen Warroch Streetin puoleisista 16 ruumiista saatiin talteen vasta 31. maaliskuuta kello 10.20, kolme päivää palon jälkeen.
Palo tuhosi viskivaraston sekä sen viereisen tupakkavaraston lähes täysin. Lisäksi palossa arvioitiin tuhoutuneen 4 741 972 litraa viskiä, 141 415 litraa rommia ja yli 2 000 paalia tupakkaa. Ympäröivät teollisuuskiinteistöt kärsivät vaihtelevassa määrin palo- ja vesivahinkoja. Kaikkiaan aineellisten vahinkojen kokonaisarvoksi arvioitiin 3,4 miljoonaa puntaa.
Tutkinta
Räjähdyksen syntymekanismi sen sijaan oli todettavissa. Palon kuumuus sai tynnyreistä vuotaneen alkoholin ilmeisesti höyrystymään, jolloin paine varastossa kasvoi samalla, kun herkästi syttyvää alkoholihöyryä levisi ympäri rakennusta. Kun palo sai happea, syntyi suuri ja voimakas paineistetun kaasun räjähdys (ns. BLEVE). Tutkinnassa kiinnitettiin huomiota siihen, että kun rakennus oli muutettu varastoksi, ikkunat oli muutamia lukuun ottamatta muurattu umpeen, mikä heikensi tilan ilmanvaihtoa ja altisti sitä mainitun kaltaiselle räjähdykselle.
Tutkinta totesi myös, että sääntöjä ja määräyksiä suurten viskimäärien turvalliseen säilyttämiseen ei ollut. Tullivarastot kuuluivat tulliviranomaisen valvonnan piiriin, mutta sen tehtävät rajoittuivat vain itse varastojen sisällön valvontaan. Niinpä ketään ei syytetty palosta, sillä Arbuckle, Smith & Company oli noudattanut kaikkia varastorakennukseen ja sen käyttöön liittyviä määräyksiä. Tutkinnan ja oikeuskäsittelyn tuloksena suositeltiin myös sprinklerijärjestelmien asentamista kaikkiin tullivarastoihin, maksimikorkeuden määräämistä tullivarastoille ja tullivarastojen sijoittamista harvempaan rakennetuille alueille.
Uhrit
Räjähdyksessä ja sen aiheuttamissa romahduksissa kuoli 14 Glasgow’n palolaitoksen palomiestä ja viisi Glasgow Salvage Corpsin jäsentä.
Urhoollisuuspalkinnot
Palon jälkeen kuudelle palomiehelle ja yhdelle poliisille myönnettiin palkinnot ”urhoollisuudesta, johtajuudesta ja omistautumisesta velvollisuudelle”.
Muistaminen
pienoiskuva|upright|Palon uhrien muistomerkki [[Glasgow Necropolis -hautausmaalla.]] Palossa kuolleille järjestettiin julkinen hautajaistilaisuus 5. huhtikuuta 1960. Heidät haudattiin Glasgow Necropolis -hautausmaalle, jossa sijaitsee heidän ja Kilbirnie Streetin tulipalossa 1972 kuolleiden seitsemän palomiehen muistomerkki. Menehtyneiden palomiesten vaimojen ja lasten tueksi perustettiin rahasto, joka keräsi avustuksia kaikkiaan 187 360 puntaa.
Palon uhreille järjestetään 28. maaliskuuta vuotuinen muistotilaisuus, johon osallistuu Glasgow’n palolaitoksen ja kaupunginvaltuuston edustajia. Palon 50-vuotispäivänä vuonna 2010 järjestettiin seppeleenlaskutilaisuus, jumalanpalvelus Glasgow’n katedraalissa ja kahden minuutin hiljainen hetki George Squarella. Vuonna 2020 palon 60-vuotispäivänä tilaisuutta ei koronaviruspandemian vuoksi voitu järjestää, vaan Skotlannin palo- ja pelastuslaitoksen johtaja Martin Blunden kävi yksin laskemassa muistomerkille seppeleen.
Viitteet
55.8575°N, -4.27136°W
Neocallitropsis pancheri
Neocallitropsis pancheri on sypressikasvien heimoon (Cupressaceae) kuuluva erittäin uhanalainen havupuulaji. Se on Neocallitropsis-suvun ainoa laji. Se on ainavihanta pensas, joka voi myös olla puumainen. Sitä esiintyy luonnonvaraisena ainoastaan Uudessa-Kaledoniassa.
Nimi
Suvun tieteellinen nimi koostuu etuliitteestä neo-, joka tarkoittaa uutta, sekä nimestä Callitropsis, joka tarkoittaa ”Callitrisin kaltaista”, mikä viittaa lähisukuisiin sädesypresseihin (Callitris). Lajinimi pancheri kunnioittaa 1800-luvulla elänyttä ranskalaista kasvitieteilijää Jean Pancheria.
Kuvaus
thumb|vasen|Nuoren kasvin varhaislehdet ovat paljon pidempiä ja kapeampia kuin vanhemman yksilön lehdet. Neocallitropsis pancheri on puuvartinen kasvi, joka on usein pensasmainen, mutta voi olla myös puumainen. Se kasvaa tavallisimmin 4–6 metrin korkeuteen, mutta voi joskus tulla kymmenenkin metriä korkeaksi. Varret voivat tulla läpimitaltaan 30–50 senttimetriä leveäksi. Paksummissa varsissa harmahtava kuori hilseilee kapeina liuskoina. Suuremmat oksat ovat siirottavia tai kohenevia, ja niiden pienemmät oksanhaarat yleensä yläviistoja tai pystyjä. Latvus on usein pyöreähkö tai leveä mutta voi olla kartiomainenkin. Lehtevät versot ovat enimmillään noin 20 senttimetriä pitkiä ja yleensä 5–10 millimetriä leveitä. Ne kasvavat tiheässä lähellä suurten oksien kärkeä.
Laji on ainavihanta. Lehdet kasvavat säteittäisesti neljän lehden kiehkuroissa. Jokainen kiehkura on kääntynyt 45 astetta edellisestä siten, että lehdet muodostavat kahdeksan riviä rangan ympärille. Lehtiä on useaa tyyppiä. Varhaislehdet ovat tyypillisesti kapean suikeita, teräväkärkisiä, noin 8–14 millimetriä pitkiä ja alle millimetrin levyisiä. Myöhäislehdet ovat usein limittäisiä, vain 4–5 millimetriä pitkiä ja noin 2 millimetriä leveitä. Kasveilla on myös siirtymävaiheen lehtiä, jotka ovat yleensä mittasuhteiltaan jossakin varhais- ja myöhäislehtien välillä. Ilmarakoja on lehtien kummallakin pinnalla. Alapinnalla ne muodostavat kaksi selkeää ilmarakojuovaa.
Laji on yleensä kaksikotinen. Hedekukinnot eli hedekävyt ovat päätteisiä, 10–12 millimetriä pitkiä ja 6–7 millimetriä leveitä. Ne koostuvat kolmesta tai neljästä rangan ympärillä olevasta neljän hedelehden kiehkurasta. Hedelehdet ovat noin 4–6 millimetriä pitkiä ja muodoltaan vinoneliömäisen kilpimäisiä. Hedelehdessä on tavallisesti 6-14 siitepölyä tuottavaa pölylokeroa.
Emikukinnot eli kävyt kasvavat lyhyen oksanhaaran kärjessä ja ovat kypsinä suomujen avauduttua enimmillään noin 1,5 senttimetriä pitkiä. Käpysuomut muodostuvat yhteenkasvaneesta varsinaisesta käpysuomusta ja peitinsuomusta. Käpy koostuu kahdesta neljän käpysuomun kiehkurasta. Suomut avautuvat kävyn kypsyttyä vapauttaen siemenet. Siemeniä kehittyy tavallisesti vain 1–4 käpyä kohden. Ne ovat 6–7 millimetriä pitkiä ja 2,5–3,5 millimetriä leveitä, ja niillä on kaksi tai kolme lenninsiipeä.