cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Malesianluumio
Malesianluumio (Gnetum gnemon) on luumioiden sukuun kuuluva kasvilaji, jonka levinneisyysalue ulottuu Aasian itä- ja eteläosista Tyynenmeren saarille. Kasvin siemenet, lehdet ja hedelmäpohjukset ovat syötäviä, kuoresta valmistetaan köysiä ja verkkoja ja myös puuainesta hyödynnetään monin tavoin.
Malesianluumio muistuttaa huomattavasti tyypillisiä koppisiemenisiä, mutta lukuisista samankaltaisuuksista huolimatta se luokitellaan paljassiemenisiin. Esimerkiksi kypsä emikäpy muistuttaa huomattavasti koppisiemenisten hedelmää, ja myös sen tarkoitus on sama kuin hedelmän: silmiinpistävän punainen siemenvaippa paitsi suojaa siementä, myös houkuttelee eläimiä levittämään kasvia uusille kasvupaikoille.
Ulkonäkö ja koko
pienoiskuva|vasen|Piirros kasvista. pienoiskuva|Vastakkaisia lehtiä ja siemeniä. pienoiskuva|Hedekäpy ja lehtiä. pienoiskuva|Yksittäisiä siemeniä, toinen halkileikattuna. Malesianluumio on ainavihanta pensas tai korkeintaan 22 metrin korkuiseksi kasvava pieni puu, jolla on kapea latvus ja harmaahtava, renkaallinen kuori. Toisinaan se kasvaa myös kiipeilevänä. Vastakkaiset lehdet jakautuvat lehtilapaan ja 0,5–1,8 senttimetrin mittaiseen lehtiruotiin; yksinkertaisen lehtilavan pituus on 7,5–20 senttimetriä ja leveys 2,5–10 senttimetriä. Tuoreet lehdet ovat tummanvihreitä ja kiiltäviä, kuivuneet kellertäviä. Ehytlaitaisen lehtilavan tyvi kapenee lehtiruodiksi. Pienemmät lehtisuonet ovat huomaamattomia.
Malesianluumio on kaksikotinen eli sen hede- ja emikävyt sijaitsevat eri yksilöissä. Hedekävyt kasvavat yksittäin lehtihangoista. Ne ovat vähintään 1, mutta tavallisesti 3–6 senttimetriä pitkiä ja 2,5–3 millimetriä leveitä, haarautumattomia tai kerran haarautuneita. Emikävyt ovat 5–13 senttimetriä pitkiä, ja niiden jokaisessa nivelessä on 5–8 siemenaihetta. Siemenet ovat perättömiä tai lähes perättömiä. Kypsiä siemeniä peittää mehevä, raakana vihreä ja kypsänä keltainen, punainen tai oranssi kerros, jonka alla oleva kova kuori ympäröi tärkkelyspitoista sisusta. Siemenet ovat soikeita, vahapintaisia ja 2–7 senttimetriä pitkiä. Kasvi on hyönteispölytteinen.
Levinneisyys
Malesianluumio kasvaa luonnonvaraisena Koillis-Intiassa, Tiibetissä ja Kiinan etelä- ja keskiosissa, Myanmarissa, Vietnamissa, Thaimaassa, Malakan niemimaalla, Borneossa, Sulawesissä, Molukeilla, Filippiineillä, Pienillä Sundasaarilla, Uudessa-Guineassa, Bismarckinsaarilla, Salomonsaarilla, Fidžillä ja Samoalla.
Elinympäristö ja ekologia
Malesianluumio kasvaa trooppisissa sademetsissä 0–1 700 metrin korkeudella merenpinnasta alueella, jolla vuotuinen sademäärä vaihtelee välillä 750–5 000 millimetriä. Suotuisin sademäärä on 3 000–5 000 millimetriä vuodessa, mutta malesianluumio kestää myös useiden kuukausien kuivuutta, kunhan maaperä ei pääse kokonaan kuivumaan. Malesianluumio sietää sekä aurinkoisia että varjoisia kasvupaikkoja samoin kuin voimakkaita tuulia. Malesianluumio viihtyy parhaiten lievästi happamassa tai neutraalissa maaperässä, mutta kestää myös emäksisyyttä. Sademetsän ohella kasvupaikkoja ovat kallioiset saaret, joenrannat ja niemet.
Malesianluumio muodostaa ektomykorritsaa yhdessä Scleroderma-suvun ja muutamien muiden, vielä määrittämättömien sienilajien kanssa.
Uhanalaisuus ja suojelu
Malesianluumio oli luokiteltu vuonna 2014 IUCNin punaisessa listassa elinvoimaiseksi, sillä laji on laajalle levinnyt, kasvaa varsin monenlaisissa elinympäristöissä ja kasvustot uusiutuvat nopeasti. Kasvia viljellään, mutta siemeniä, lehtiä ja kuorta kerätään usein myös luonnonvaraisista yksilöistä. Lajin uhkia ovat metsien muuttaminen viljelmiksi, puiden kaataminen ja kaupunkialueiden laajentaminen, mutta kasvin levinneisyysalueella on kuitenkin myös useita suojelualueita.
Luokittelu
Malesianluumion kuvasi ensimmäisenä Carl von Linné vuonna 1767. Luokittelijasta riippuen kasvista voidaan erottaa neljä tai viisi muunnosta:
Käyttö
Malesianluumion siemenet ovat ravinteikkaita, tärkkelys- ja kivennäisainepitoisia sekä sisältävät A- ja C-vitamiineja, ja niitä voidaan syödä raakoina, keitettyinä tai paahdettuina. Siemenillä on myös antimikrobisia vaikutuksia, ja lehdistä puristettu mehu auttaa eräisiin silmäsairauksiin. Nuoria lehtiä ja käpyjä käytetään vihanneksina. Siemenvaippa on erittäin ohut, joten sillä ei ole kulinaarista merkitystä. Kuituisesta kuoresta valmistetaan siimoja ja kalaverkkoja. Puuainesta käytetään polttopuuksi ja työkalujen kahvoiksi; Malesiassa, Hongkongissa ja Indonesiassa puuta käytetään paperin valmistukseen ja talonrakennukseen.
Levinneisyysalueellaan malesianluumiota viljellään hedelmätarhoissa ja yksityisissä puutarhoissa. Papua-Uusi-Guineassa sitä kasvatetaan usein yhdessä leipäpuiden (Artocarpus), Pandanus conoideusin ja muiden ravinto- tai kuitukasvien kanssa. Koristekasvina malesianluumio sopii kapean, lieriömäisen latvuksensa ansiosta pieneenkin puutarhaan tai kadunvarteen.
Bruno Frietsch
Bruno Engelbrecht Frietsch (2. joulukuuta 1896 Hanko – 9. joulukuuta 1996 Kerava) oli suomalainen ampuja. Hän voitti pienoiskiväärillä joukkuemaailmanmestaruuden vuonna 1939 ja edusti Suomea Berliinin olympialaisissa vuonna 1936. Hän on Jalmari Kivenheimon ja Aarne Kainlaurin ohella ainoa yli satavuotiaaksi elänyt suomalainen olympiaurheilija.
Frietsch voitti vielä vuonna 1951 vapaakiväärin Suomen-mestaruuden tuloksella 1 120, joka oli sinä vuonna yksi maailman parhaista tuloksista.
Ampumaurheilun ulkopuolella Bruno Frietsch toimi Suomen Pankin konttorinjohtajana Porissa vuosina 1932–1942 ja Lahdessa vuosina 1942–1963.
Ilmoilanselkä
Ilmoilanselkä on Kanta-Hämeessä Hämeenlinnan Hauholla ja Pirkanmaalla Pälkäneellä sijaitseva järvi. Se luetaan kuuluvaksi Suur-Längelmäveteen, koska sen vedenpinta on samalla korkeudella muiden järvien kanssa.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 1 475 hehtaaria eli 14,8 neliökilometriä. Se on 8,4 kilometriä pitkä ja 4,1 kilometriä leveä. Sillä on luoteisosassa nimeänsä kantava järvenselkä, joka kohtaa etelässä järvenkeskiosassa saariston. Järvenselän etelärannassa järvelle työntyy kaksi niemeä, joita kutsutaan Pärnäniemeksi ja Lentolankärjeksi. Saarten lounaispuolelle jää Karhunsaaren suojaan laajempi lahti, jossa sijaitsevat pienemmät Ilmoilanlahti ja Lehtelänlahti, ja saariston eteläpuolelle jää Liinaniemen suojaan toinen lahti, jota kutsutaan Matkantaustanlahti. Vielä voidaan mainita Ilmoilanselän pohjoisrannassa oleva pieni ja suojaisia Kuisemanlahti, joka jää Saksankärjen taakse. Lisäksi Lautisian eteläpuolella sijaitsee itärannalla Iso-Urpion ja Hevossaaren suojaama Niemelänlahti.
Järvellä on kartan mukaan 19 saarta. Niistä huomattavimpia ovat esimerkiksi Särkisaari, joka on 800 metriä pitkä ja yli 400 metriä leveä. Saari on autio, mutta se on viljelty. Järven keskiosan saaristossa sijaitseat Salpasalo, Karhunsaari, Linkissaari, Hevossaari, Iso-Urpio, Pikku-Urpio ja Karisaari. Niistä vain Salpasaaressa on ollut kiinteää asutusta ja muissa on korkeintaan vapaa-ajan asutusta.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Hauhon alueeseen (35.77), jonka Ilmoilanselän alueeseen (35.771) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 84,2 metriä mpy.
Järven laskujoki on Kyllönjoki, joka laskee Pinteleen (304 ha) kautta Mallasveden Ruotsilanselkään.
Luontoarvoja
Järven ekologinen tila on luokiteltu tyydyttäväksi. Järven kuormitus on hajakuormitusta ja suuret pistekuormittajat puuttuvat järveltä. Järvi on lievästi rehevä ja sitä kuormittaakin rehevämpi Hauhonselkä Hauhon reitin yläjuoksulta. Järvessä esiintyy kesäisin planktonlevää. Järvi on matala ja sen muutamissa syvänteissä esiintyy kesäisin happivajausta. Järven vesipatsaan alusvedessä ei ole esiintynyt happikatoa, mutta siinä on happikatoa säännöllisesti talvisin. Järven rannoilla kasvaa runsaasti järviruokoa. Ilmoilanselän kalastoon kuuluvat esimerkiksi taimen, muikku, hauki, ahven, lahna ja kuha.
Sør-Aurdal
Sør-Aurdal on Norjan kunta Opplandin läänissä. Sen rajanaapureita ovat pohjoisessa Nord-Aurdal ja Etnedal, koillisessa Nordre Land, idässä Søndre Land, etelässä Ringerike ja Flå sekä lännessä Nes ja Gol. Kunnan hallinnollinen keskustaajama on Bagn, Begnadalenin laakson pohjoisosassa. Tammikuussa 2013 tehdyn väestönlaskennan mukaan kunnassa oli 3 147 asukasta.
Rāznan kansallispuisto
thumb|Rāznajärvi. Rāznan kansallispuisto on latvialainen vuonna 2007 perustettu suojelualue, joka sijaitsee maan itäosan järvialueella Latgalliassa, Rēzeknen kaupungin eteläpuolella. Puisto on 596,15 neliökilometrin laajuinen.
Kansallispuiston keskeisin osa on Rāznajärvi, joka on Latvian toiseksi suurin järvi (57,56 km²). Järven pääallas on saareton. Sen etelä- ja itärannat ovat hiekkarantojen ansiosta sopivia virkistyskäyttöön, mutta pohjois- ja länsirannat ovat mutaisia. Lisäksi puistoon sisältyy metsä- ja ruohikkoalueita. Järven itärannalla on majoituspalveluja ja sinne on bussiyhteydet Rēzeknestä. Pyöräily on yksi vaihtoehto tutustua alueeseen.
James Aldridge
Harold Edward James Aldridge (10. heinäkuuta 1918 White Hills, Victoria, Australia – helmikuu 2015 Lontoo, Britannia) oli australialainen kirjailija.
Wallace Shawn
thumb|Wallace Shawn vuonna 2014. Wallace Michael ”Wally” Shawn (s. 12. marraskuuta 1943 New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä, näytelmäkirjailija ja esseisti. Hänen tunnetuimpia elokuvaroolejaan ovat Wallyn rooli elokuvassa Ilta Andrén kanssa (1981) ja Vizzinin rooli elokuvassa Prinsessan ryöstö (1987).
James Aldridge
Aldridge työskenteli jonkin aikaa melbournelaisissa lehdissä, ennen kuin hän lähti Britanniaan toimittajaksi. Hän oli sotakirjeenvaihtaja toisen maailmansodan aikana Neuvostoliitossa, josta hän poistui 1944. Hänen juttujaan jäi julkaisematta, mutta hänen 1940-luvulla kirjoittamansa kolme romaania, muun muassa Albaniassa käydystä Kreikan ja Italian välisestä operaatiosta kertova Signed with Their Honour, toivat hänelle mainetta, joskin kritiikeissä arvosteltiin tekstien marxilaista sävyä. Hollywoodin väitetään maksaneen kirjan filmausoikeuksista 50 000 puntaa. Hän siirtyi sittemmin kokonaan kirjailijaksi. Britanniaan muutettuaan hän kävi enää harvoin Australiassa.
Aldridge sai muutamista "St Helen" -lastenromaaneista Children's Book Councilin ja New South Wales Premier's Awardsin palkintoja. Kaksi kirjaa, My Brother Tom ja Ride a Wild Pony, on muokattu televisiosarjoiksi. Hän on saanut kiitosta Australian maaseudun ja maaseutukaupunkien sosiaalisten jännitysten kuvauksista.
Wallace Shawn
Shawnin kirjoittamia näytelmiä ovat The Designated Mourner, Aunt Dan and Lemon ja Grasses of a Thousand Colors. Yhdessä Andre Gregoryn kanssa hän kirjoitti myös Illan Andrén kanssa ja vastasi toisenkin Louis Mallen ohjaaman elokuvan, 42. kadun Vanjan, käsikirjoituksesta. Vuoden 2004 elokuva Kuume perustui hänen omasta näytelmästään tekemäänsä käsikirjoitukseen.
Wallace Shawn syntyi New Yorkin vauraaseen juutalaisperheeseen. Hänen isänsä oli The New Yorker -aikakauslehden pitkäaikainen toimittaja, ja myös äiti Cecille toimi journalistina. Shawnin veli Allen on säveltäjä.
Shawn kävi yksityistä high schoolia Vermontin osavaltion Putneyssä, suoritti sitten Harvardin yliopistossa bachelor-tutkinnon historiassa ja opiskeli taloustiedettä ja filosofiaa Oxfordin yliopistossa Englannissa tavoitteenaan diplomaatin ura. Hän opetti englantia Intiassa Fulbright-ohjelman kautta. Vuodesta 1979 hän on toiminut pääasiassa näyttelijänä. Hänen ensimmäiset elokuvaroolinsa olivat Woody Allenin Manhattanissa ja Bob Fossen elokuvassa Syke ei sammu. Shawnin elokuvauraan kuuluu myös monia äänirooleja animaatioelokuvissa kuten Toy Story ja Ihmeperhe.
Iltaa Andrén kanssa on esitetty suomeksi Tampereen Teatterissa 1993 ja Teatteri Jurkassa 1997.
Työajanseuranta
Työajanseuranta on järjestelmä, jossa työntekijä leimaa itsensä työhön, tauoille ja vapaa-ajalle tai muuten kirjaa työaikansa.
Suomessa eräs vanhimpia työajanseurantajärjestelmiä oli päiväpulkka. Teollistumisen myötä keksittiin kellokortti. Käyttöön otettiin kellokorttikoneet, joissa työntekijä leimasi oman kellokorttiliuskansa. Kone leimasi aikaleiman liuskaan, mutta laskenta tehtiin silti käsin. Perinteisiä kellokorttilaitteita ei juurikaan enää käytetä. Niiden tilalle ovat tulleet digitaalisilla leimauspäätteillä, puhelinapplikaatioilla ja web-portaaleilla toimivat työajanseurantajärjestelmät, joista saadaan työajat tietokoneelle valmiiksi laskettuina. Nykyaikaiset työajanseurantajärjestelmät mahdollistavat työaikatietojen sekä palkka-aineistojen siirron sähköisesti eri henkilöstö- ja palkkahallinnon ohjelmistoihin suoraan tehtyjen työaikaleimausten mukaisesti.
Työajanseurannan ansiosta voidaan paitsi seurata työntekijän fyysistä läsnäoloa ja myös käyttää työaikapankkia sekä laskea ja maksaa palkat sujuvasti. Se mahdollistaa myös erilaisten asiakas-, osasto-, prosessi- ja projektikohtaisten työvaiheiden kulujen ja keston mittamisen ja seurannan. Reaaliaikaiset työajanseurantajärjestelmät, joilla työaikojen erittelyt ja laskennat hoituvat automaattisesti, ovat nykyään niin edullisia, että yhä useammin yrityksen tuntikirjanpito päätetään tehdä tietokonepohjaisesti. Nykyaikaiset internetpohjaiset ohjelmistot soveltuvat myös liikkuvan työvoiman seurantaan, jolloin työaikakirjaukset voidaan tehdä myös matkapuhelimella ajasta ja paikasta riippumatta.
Työaikalain vaatimuksia
Toteutuneiden työaikojen seuranta on Suomessa nykyään pakollista myös kuukausipalkkaisille työntekijöille sekä toimihenkilö- ja asiantuntijatyössä. Työaikalaki ei tässä suhteessa erottele kuukausipalkkaisia ja tuntipalkkaisia työntekijöitä, vaan sen mukaan työnantajan on pidettävä työaikakirjanpitoa työntekijöittäin kaikista tehdyistä tunneista ja niistä suoritetuista korvauksista. On kuitenkin työntekijäryhmiä, joihin ei sovelleta työaikalakia: poikkeuksia, jotka määrittelee 2 §, ovat esimerkiksi johtamassa asemassa olevat.
Työaikalaki uudistui ja uusi laki astui voimaan 1.1.2020. Uuden työaikalain mukaan myös etätyö luetaan jatkossa työajaksi ja myös etätyötä tekevät kuuluvat työaikalain piiriin. Uuden työaikalain mukaan työpäivä voi koostua myös osista, jolla pyritään työ- ja yksityiselämän parempaan yhteensovittamiseen joustoja lisäämällä, mutta se asettaa myös työajanseurannalle aiempaa laajemmat vaatimukset.
Työaikakirjanpitoa voidaan pitää palkkakirjanpidon yhteydessä. Työtunnit voidaan kirjata kahdella tavalla: Ensinnäkin voidaan merkitä säännöllisen työajan työtunnit, lisä-, yli-, hätä- ja sunnuntaityötunnit sekä niistä suoritetut korvaukset, mitä tapaa suositellaan käytettävän, kun työntekijät ovat kuukausipalkkaisia. Tuntipalkkaisilla työntekijöillä ja toimihenkilöillä suositeltavampi merkitsemistapa on kirjata kaikki tehdyt työtunnit samoin kuin erikseen yli-, hätä- ja sunnuntaityötunnit sekä niistä suoritetut korotusosat. Työaikalain työaikakirjanpitoa koskevan pykälän 37 § mukaan työnantajan on säilytettävä työaikakirjanpito vähintään laissa säädetyn kanneajan päättymiseen asti.
Automaattinen TES-tulkinta
Työehtosopimusten tulkinta on vaativa ja monimutkainen prosessi joka vaatii huolellisuutta ja tarkkuutta sekä monien eri laskentasääntöjen huomioimista yhtäaikaisesti. Ennen automaattisen TES-tulkinnan yleistymistä työehtosopimusten erilaiset ylityö- ja muut säännökset oli tapana laskea käsin. Tämä oli palkanlaskijoiden eniten ammattitaitoa edellyttävä työvaihe. Nykyiset työajanseurantajärjestelmät sisältävät automaattisen TES-tulkinnan, joka tekee laskennan käyttäjän puolesta asetettujen sääntöjen ja määräysten mukaisesti. Nykyaikaiset TES-tulkintajärjestelmät muodostavat myös automaattisesti eri henkilöstö- ja palkkahallinnon järjestelmiin siirrettävän tietoaineiston. Esimiehet huolehtivat vain palkanlaskennan ohjauksista kuten ylityömääräyksistä sekä kirjaustietojen hyväksynnästä. Näin automaattinen TES-tulkinta ja palkanlaskennan automatisointi ylipäänsä säästävät aikaa ja vähentävät virheitä yrityksen tai yhteisön taloushallinnossa.
Palkkaluokka
Palkkaluokka (taulukkopalkka) on työehtosopimuksiin kirjattu kunkin työtehtävän peruspalkkataso. Palkkaa maksetaan tehdystä työstä ja se voi perustua aikaan (tunti- tai kuukausipalkka) tai työn suoritukseen ja tulokseen (urakkapalkka tai tulospalkka). Esimerkkinä matkailu- ja ravintola-alan vuoden 2014 työehtosopimuksessa ykköspalkkatasoon kuuluva työntekijä (pikkolot ja apuntyöntekijät) sai alle kahden vuoden työkokemuksella peruspalkkaa 9,96 euroa tunnilta. Kun taas kokemusta oli yli kaksi vuotta, nousi palkka 10,24 euroon tunnilta. Vuosien mittaan palkkaa korotetaan työehtosopimuksessa sovittavalla tavalla, vaikka palkkaluokka pysyisi ennallaan.
Under
Under on puolalaisen hardcore/thrash metal -yhtye Rootwaterin ensimmäinen studioalbumi, joka on julkaistu vuonna 2004.
Dieter Hoffmann
Dieter Hoffmann (27. elokuuta 1942 – 16. syyskuuta 2016 ) oli itäsaksalainen kuulantyöntäjä.
Hoffmann saavutti uransa ainoan ulkoratojen arvokisamitalin Ateenan EM-kilpailuissa 1969, kun hän voitti kuulantyönnössä kultaa tuloksella 20,12 m. Budapestin EM-kilpailuissa 1966 hän sijoittui kahdeksanneksi tuloksella 18,02 m ja Helsingin EM-kilpailuissa 1971 seitsemänneksi tuloksella 19,38 m. Parhaan olympialaissijoituksensa hän saavutti Méxicossa 1968 sijoittuessaan neljänneksi tuloksella 20,00 m.
Ensimmäisissä sisäratojen EM-kilpailuissa Dortmundissa 1966 Hoffmann saavutti hopeaa tuloksella 18,25 m.
Vihassa ja rakkaudessa
Vihassa ja rakkaudessa (Enemies, A Love Story) on Paul Mazurskyn ohjaama yhdysvaltalainen draamakomedia vuodelta 1989. Tarina perustuu Isaac Bashevis Singerin romaaniin Vihassa ja rakkaudessa (1972, suom. Tammi 1991), jonka pohjalta Mazursky teki elokuvan käsikirjoituksen yhdessä Roger L. Simonin kanssa. Pääosissa näyttelevät Ron Silver, Anjelica Huston ja Lena Olin.
Juoni
Puolanjuutalainen Herman Broder (Silver) on asettunut New Yorkin Brooklyniin yhdessä katolisen palvelustytön kanssa, joka piilotteli häntä vintillä toisen maailmansodan aikana. Naimisissa he eivät ole. Umpimielisellä Hermanilla on suhde myös kauniin mutta naimisissa olevan Mashan (Olin) kanssa. Triangelidraama saa farssin piirteitä, kun Hermanin Euroopassa vihille viemä vaimo (Huston) saapuu yllättäen kaupunkiin.
Vastaanotto ja myöhempi arvostus
Helsingin Sanomien ensi-ilta-arvostelussa Helena Ylänen pitää Hermania näyttelevää Ron Silveriä kenties aikansa taitavimpana amerikkalaiselokuvien näyttelijänä. Hän kehuu myös Mazurskyn elokuvan lämmintä ja vahvaa eroottisuutta.
Elokuva tuotti kolme Oscar-ehdokkuutta: Olinille ja Hustonille naissivuosistaan sekä Mazurskylle ja Simonille käsikirjoituksestaan. New York Film Critics Circlen palkintogaalassa 1989 Mazursky palkittiin parhaana ohjaajana ja Lena Olin parhaasta naissivuosasta.
The New York Timesin kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa.
1 500 metrin juoksu olympialaisissa
1 500 metrin juoksu on ollut kesäolympialaisten ohjelmassa vuodesta 1896. Naisten 1 500 metrin juoksu on ollut olympialaisten ohjelmassa vuodesta 1972. Menestynein maa olympialaisten 1 500 metrin juoksussa on ollut Iso-Britannia.
Ernő Goldfinger
Unkarilaisen sahanomistajaperheen vesa aikoi aluksi insinööriksi, mutta kiinnostui arkkitehtuurista luettuaan Hermann Muthesiusin teoksen Das englische Haus. Goldfinger muutti Pariisiin 19-vuotiaana 1921, kun Itävalta-Unkari oli hävinnyt ensimmäisen maailmansodan. Vuonna 1923 hän aloitti opinnot École des Beaux-Arts -oppilaitoksessa Léon Jausselyn johdolla, ja tutustui seuraavien vuosien aikana moniin kaupungissa toimineisiin arkkitehteihin, kuten Auguste Perret’hen, Mies van der Roheen ja Le Corbusieriin. Vuodesta 1929 hän teki opiskelujensa ohella monia sisustus suunnitelmia.
Goldfingeriin teki suuren vaikutuksen Le Corbusierin julkaisema teos Vers une architecture, ja hän kiinnostui tämän oppi-isän Auguste Perret’n kehittämistä teräsbetonirakenteista. 1930-luvun alussa Goldfinger avioitui Crosse & Blackwell -elintarvikeyrityksen perijättären Ursula Blackwellin kanssa ja loi siitä lähtien elämänuransa Englannissa.
Modernistina Lontoossa
1930-luvulla Goldfinger rakensi itselleen ja kahdelle muulle perheelle talot Pohjois-Lontoon Hampsteadiin, osoitteeseen 1-3 Willow Road. Näistä hänen oma entinen talonsa on nyt National Trustin hallinnoima suojelukohde.
Sodan pommitusten jälkeisen asuntopulan edessä Lontoon päättäjät alkoivat etsiä ratkaisua korkeista tornitaloista, ja Goldfingeristä tuli tämän tyyppisten rakennusten erikoisosaaja. Hänen tunnetuimpia töitään ovat 27-kerroksinen Balfron Tower ja sen viereinen 11-kerroksinen Carradale House Itä-Lontoossa. Niiden tyyliä noudattaa myös 31-kerroksinen Trellick Tower Pohjois-Kensingtonissa (1968–1972). Sen asunnot ovat kaksikerroksisia.
Goldfinger tunnettiin huumorintajuttomana luonteena, joka sai usein raivokohtauksia ja erotti helposti liian vitsailevia alaisiaan. Hän myös lopetti yhteistyön joidenkin mielestään ymmärtämättömien asiakkaidensa kanssa.
Kirjailija Ian Fleming vastusti vanhojen huviloiden purkua Goldfingerin pientalojen tieltä Hampsteadin Willow Roadilla. Myöhemmin Fleming nimesi roistohahmon agenttiromaanissaan 007 ja Kultasormi (1959) Goldfingerin mukaan. Arkkitehti haastoi Flemingin oikeuteen, mutta veti lopulta haasteen pois Flemingin kustantajan suostuttua maksamaan hänenkin asianajokulunsa.
Vuonna 2000 Ernő Goldfingerin perikunta perusti rahaston, jonka tarkoituksena on tarjota unkarilaisille arkkitehtiopiskelijoille mahdollisuuksia opiskeluun, opintomatkoihin tai työskentelyyn Britanniassa.
Tauno Mustanoja
thumb|Tauno Mustanoja Tauno Frans Mustanoja (vuoteen 1945 Salminen; 30. maaliskuuta 1912 Tampere – 2. maaliskuuta 1996 Helsinki) oli suomalainen kielitieteilijä ja professori, joka saavutti kansainvälistä arvostusta keskiajan englannin kielen tutkijana.
Mustanoja kirjoitti ylioppilaaksi Tampereen lyseosta vuonna 1931, valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi Helsingin yliopistosta 1938 pääaineenaan englantilainen filologia sekä suoritti jatko-opintoja Cambridgen yliopistossa Englannissa vuosina 1938–1939. Hän osallistui talvi- ja jatkosotaan ja oli sotilasarvoltaan yliluutnantti. Tohtoriksi Mustanoja väitteli vuonna 1948 tutkimuksella, joka käsitteli 1300-luvun englantilaista runoa The Good Wife Taught Her Daughter. Mustanoja oli Helsingin yliopistossa englannin kielen opettajana vuodesta 1939 sekä englantilaisen filologian dosentti vuodesta 1948, apulaisprofessori vuosina 1957–1961 ja professori vuosina 1961–1975. Hänen kansainvälisestikin tunnettu pääteoksensa oli keskiajan englannin kielen lauseoppia käsitellyt Middle English Syntax vol. I vuodelta 1960. Siihen on myöhemmin viitattu lähteenä lukuisissa ulkomaisissakin tutkimuksissa, koska aiheesta ei ollut aiemmin julkaistu kunnollista perusteosta. Mustanoja oli vierailevana professorina Kalifornian yliopistossa Los Angelesissa vuosina 1965–1966.
Mustanoja kutsuttiin monien kansainvälisten kielitieteellisten seurojen jäseneksi. Hän kuului Suomalaiseen Tiedeakatemiaan vuodesta 1961 ja sai Emil Aaltosen säätiön kunniapalkinnon vuonna 1962. Hän oli Uusfilologisen yhdistyksen puheenjohtaja vuosina 1981–1987 ja sen lehden Neuphilologische Mitteilungenin toimitussihteeri 1947–1965 sekä päätoimittaja 1981–1987. Lisäksi hän oli British Council Scholars’ Associationin Suomen osaston puheenjohtaja vuosina 1948–1951, Suomi-Amerikka Yhdistysten Liiton puheenjohtaja 1966–1968 ja Yhdysvaltain Suomen-opetussäätiön (USEF) johtokunnan puheenjohtaja 1974–1984.
Mustanojan viimeinen teos oli esseekokoelma Runo ja kulkuri.
Helsingin yliopiston kirjastossa on Mustanojan lahjoittamista teoksista alkunsa saanut Tauno F. Mustanojan kirjakokoelma.
Pelinkehitys
Videopelien kehitys on prosessi, jossa idean pohjalta luodaan videopeli. Videopelien kehittäminen on yhteistyötä vaativaa taidetta. Useimmiten pelin kehitystiimiin ja -työhön kuuluu useita rooleja sekä vaiheita, joita voidaan kategorisoida.
Vaiheet
Videopelin kehittäminen voidaan jakaa useaan eri vaiheeseen.
Esituotanto
Suunnitteluvaihe, joka keskittyy idean kehitykseen. Peli-idea voi tulla keneltä tahansa yhtiössä, riippuen siitä miten luomisprosessi toteutetaan sekä siitä, liittyykö projektiin lisenssi. Lisenssipeliä tehdessä on tärkeää, että suunnitelma vastaa lisenssinantajan vaatimuksia.
High concept
Lyhyt kuvaus siitä, mistä pelissä on kyse.
Pitch
Kuvaus, joka esittää, miksi pelin kehittäminen olisi tuottoisaa.
Concept
Yksityiskohtainen kuvaus, joka sisältää mm. pelin ominaisuudet, kohdeyleisön, julkaisualustan, aikataulun, markkina-analyysin, riskianalyysin sekä kehitystiimin tarpeet.
Prototyyppi
Interaktiivinen, toimiva versio pelistä, joka voi jo sisältää pelille olennaisia mekaniikkoja. Peliä on helpointa muuttaa tässä varhaisessa vaiheessa, ennen kuin pelituotanto on edennyt pidemmälle.
Tuotanto
Pelinkehityksen päävaihe.
Suunnittelu (Design)
Pelisuunnittelu on oleellinen ja useamman tahon yhteistyössä tekemä prosessi, jossa tarvitaan taiteellista ja teknistä osaamista sekä kirjoitustaitoja. Suunnittelu koskee pelin sisältöä ja sääntöjä.
Ohjelmointi (Programming)
Ohjelmoimalla toteutetaan konkreettisesti se, mitä ollaan suunniteltu. Pelikoodi vaikuttaa lähes kaikkeen, kuten pelilogiikkaan, tekoälyyn, fysiikoihin ja käyttöliittymään.
Kentän luominen (Level creation)
Kenttäsuunnittelussa luodaan tila, jossa peli tapahtuu. Kaikki muiden tiimiläisten tuotokset yhdistetään kokonaisuudeksi, josta syntyy pelimaailma.
Taiteen luominen (Art production)
Pelitaide vaikuttaa moniin asioihin, kuten käyttöliittymään ja pelimaailman ulkoasuun. Taiteen luominen on muuttunut monimutkaisemmaksi vuosien saatossa. Pelin taiteella on suuri vaikutus kuluttajiin, sillä se luo ensivaikutelman kuvien ja videoiden kautta.
Äänituotanto (Audio production)
Peliäänet voidaan jakaa kolmeen osaan: ääniefekteihin, musiikkiin ja ääninäyttelyyn. Musiikkia voidaan esittää eri tavoin:
Testaus (Testing)
Testaamista tapahtuu jo kehityksen alkuvaiheissa, ja se lisääntyy prosessin edetessä. Testatessa löydetään pelivirheitä ja ongelmia, joita pyritään korjaamaan niiden vakavuuden mukaan ennen pelin julkaisua.
Virstanpylväät
Julkaisijat voivat asettaa tavoitteita peliprojekteille. Seuraavanlaisia virstanpylväitä voidaan käyttää pelin edistymisen merkkeinä:
First playable
Versio, joka sisältää edustavia pelielementtejä ja sisältöä. Se perustuu usein prototyyppiin, joka on luotu jo esituotannossa.
Alfa
Vaihe, jossa tärkein toiminnallisuus on pelissä ja osa sisällöstä on valmis.
Code freeze
Uutta koodia ei enää ohjelmoida, ja vain pelivirheitä korjataan tästä eteenpäin.
Beeta
Peli on ominaisuuksiltaan ja sisällöltään valmis. Virheitä voidaan vielä korjata, mutta ne eivät enää estä pelin julkaisua.
Code release
Monta virhettä on korjattu, ja peli on valmis julkaisuun tai konsolivalmistajan arvioitavaksi. Tätä versiota käytetään laadunvarmistuksessa.
Gold master
Pelin viimeinen versio, jota käytetään pelin tuotannossa.
Crunch time
Ylityö on yleistä peliteollisuudessa. Crunch time -ajalta ei kuitenkaan saa ylityökorvausta. Asetettujen aikarajojen saavuttamiseksi kehittäjien ylityö on usein tarpeen, sillä muuten peliprojekti saatetaan peruuttaa tai työntekijöitä irtisanoa.
Tuotannon jälkeen
Peliä pitää markkinoida ja jakaa jälleenmyyjille. Kehitystiimin markkinointiosasto luo markkinointikampanjan pelille. Lisäksi voidaan tehdä ohjekirja, strategiaopas, demo yms. Nykyään pelejä huolletaan vielä pitkään julkaisun jälkeen. Kehittäjät voivat julkaista ladattavia päivityksiä, jotka korjaavat pelin ongelmia.
Tuottaja
Tuottajat ohjaavat koko pelin kehitystiimiä ja toimivat tiimin edustajina ylemmälle johdolle sekä julkaisijoille. Tuottajat voivat olla kehitystiimin sisäisiä tai ulkoisia tuottajia. Tuottaja, joka työskentelee kehittäjille on kehitystiimin sisäinen tuottaja. Sisäinen tuottaja hallinnoi asioita kuten pelin kehitystiimin aikataulutusta, raportoi edistymisestä, palkkaa henkilökuntaa ja määrää sitä eri tehtäviin. Tuottaja, joka työskentelee julkaisijalle on kehitystiimin ulkoinen tuottaja. Ulkoinen tuottaja hallinnoi asioita kuten kehitystiimin edistymistä ja budjetointia.
Julkaisija
Videopelijulkaisija on yritys, joka julkaisee itse tuottamansa, tai jonkin muun yrityksen pelin. Julkaisija on vastuussa pelin valmistumisesta ja markkinoinnista. Julkaisijan toimenkuvaan kuuluu yleensä myös pelin lisenssien ja lokalisoinnin maksaminen, mahdollisesti pelin manuaalin kirjoittaminen sekä graafiset elementit, kuten pelin pakkauksen suunnitteleminen. Koska julkaisija yleensä rahoittaa pelin kehitystä, se pyrkii minimoimaan riskejä tuottajien kanssa ja avustamaan tarvittaessa. Julkaisijan rahoittaessa jonkin muun yrityksen peliä rahoitus maksetaan usein, kun kehitystiimi on saavuttanut jonkin pelinkehityksen virstanpylväistä.
Jos videopelillä ei ole julkaisijan taloudellista tukea, on kyseessä indie-peli.
Kehitystiimi
Kehitystiimin koko vaihtelee peliprojektin laajuuden mukaan pienistä ryhmistä satoihin työntekijöihin. Peliyritykset jaottelevat pelikehitystä eri vaiheisiin ja rooleihin. Jotkut jäsenistä voivat kuulua useampaankin kuin yhteen rooliin. Edustetuimpana kehitystiimissä ovat järjestyksessä taiteilijat, ohjelmoijat, suunnittelijat ja viimeiseksi ääniteknikot. Nämä ovat täysipäiväisiä rooleja. Toiset kehitystiimin roolit, kuten testaajat, saattavat olla vain osa-aikaisissa tehtävissä.
Tiimiin kuuluvat yleensä seuraavat roolit:
Suunnittelija (Designer)
Pelisuunnittelijan roolina on luoda rakenne ja säännöt, jotka muodostavat pelin. Kehitystiimeillä on usein johtava suunnittelija, joka koordinoi muiden suunnittelijoiden työtä. Suunnittelijat nitovat kaikki pelin elementit kuten tarinan, hahmot ja asetukset toimivaksi kokonaisuudeksi ollen samalla vastuussa siitä, että pelistä tulee hauska pelata.
Graafikko (Artist)
Peligraafikko suunnittelee ja luo pelille sen visuaalisen ilmeen. Työn johdossa on usein johtava peligraafikko varmistuakseen siitä, että hänen näkemystään seurataan. Johtava peligraafikko ohjaa koko graafikoiden tiimiä, aikatauluttaa sitä sekä koordinoi kehitystiimiä
Ohjelmoija (Programmer)
Peliohjelmoija on usein ohjelmistosuunnittelija (software engineer), joka kehittää pelejä, tai kehittämiseen liittyviä ohjelmistoja. Kehitystiimissä on usein yksi tai useampi johtava ohjelmoija, jotka toteuttavat pelin aloituskoodipohjan ja ohjaavat tiimin tulevaa kehitystä, sekä määräävät muita ohjelmoijia yksittäisiin tehtäviin.
Kenttäsuunnittelija (Level designer)
Henkilö, joka kehittää peliin tilan, haasteet ja tehtävät käyttämällä siihen kehitettyjä ohjelmistoja. Ohjelmistot voivat olla joko kaupallisesti jaettavia 3D tai 2D-suunnitteluohjelmia, tai sitten erityisesti yksittäiseen peliin kehiteltyjä kenttäsuunnitteluohjelmia.
Ääniteknikko (Sound engineer)
Ääniteknikko on vastuussa kaikista pelissä esiintyvistä äänitehosteista.
Testaaja (Tester)
Pelitestaaja testaa videopelejä dokumentoidakseen ohjelmiston vajavaisuuksia laadun takaamiseksi. Testaaminen vaatii korkeaa teknologista ymmärrystä tietokoneohjelmistoista.
Testaajat varmistavat, että peli on suunnitellun mukainen: se toimii ja on viihdyttävä. Tähän kuuluu kaikkien osa-alueiden testaaminen, kuten yhteensopivuus eri alustoilla, lokalisointi jne. Vaikka testaaminen olisi tarpeellista koko kehitystyön ajan, se on kallista ja usein painottuu enemmän pelin viimeisiin versioihin.
Luettelo The Strokesin kappaleista
Tämä on luettelo The Strokes -yhtyeen levyttämistä kappaleista aakkosjärjestyksessä. Katso myös The Strokesin diskografia.
Sami Karjala
Sami Karjala (s. 1980) on uransa lopettanut suomalainen pesäpalloilija ja nykyinen pelinjohtaja. Karjala on Kuortaneen Kunnon kasvatti, ja hän on pelannut myös Alajärven Ankkureissa, Seinäjoen Maila-Jusseissa ja Kouvolan Pallonlyöjissä. Ammatiltaan hän on merkonomi. Hänet tunnetaan yhtenä Superpesiksen nopeimmista etenijöistä, mistä osoituksena on muun muassa kolme Itä–Länsi-ottelun etenijäkisan voittoa. Ulkopelissä hän pelaa polttolinjassa.
Pelinjohtajana
2018 Karjala aloitti Koskenkorvan Urheilijoissa Jukka Latvalan kakkospelinjohtajana
Līgatnen kunta
Līgatne on paperiteollisuuden varassa kasvanut yhdyskunta Gaujajoen varressa Latvian keskiosassa. Vuoden 2009 hallintouudistuksessa siitä muodostettiin itsenäinen kunta. Nykyisin Līgatne tarkoittaa siis sekä kuntaa että sen keskustaa. Paikkakunnan paperitehdas perustettiin vuonna 1815 ja silloin sai alkunsa myös alueen asutus. Tehdas työllistää nykyisin noin 140 henkeä.
Neuvostoaikainen bunkkeri
Līgatnen kuntoutuskeskuksen alla on aikanaan salainen 2 000 neliömetrin kokoinen bunkkeri. Se oli tehty kylmän sodan aikana Latvian neuvostotasavallan johtohenkilöiden turvaksi sodan varalta. Bunkkeriin järjestetään turistikierroksia.
Suur-Israel
300px|thumb|[[Kuningas Daavidin valtakuntaa kuvaava kartta ennen juutalaisten diasporaa.]]
Suur-Israel (hepr. ארץ ישראל השלמה) on sionistinen ideologia, jonka mukaan Israelin valtion kuuluisi laajentua kokonaan yhdeksi valtioksi yhdistämällä palestiinalaishallinto ja Israel toisiinsa. Suur-Israelin kannattajia ovat muun muassa aktivisti-rabbi Meir Kahane ja Likud-puolueen poliitikot Reuven Rivlin ja Tzipi Hotovely.
Mikko Räisänen
Mikko Antero Räisänen (8. huhtikuuta 1953 Helsinki – 15. heinäkuuta 2009 Helsinki ) oli MTV Oy:n varatoimitusjohtaja, koulutukseltaan diplomi-insinööri. Räisäsen työ- ja luottamustehtäviä ovat olleet Subtv:n ja Suomen uutisradio Oy:n (Radio Nova) hallituksen puheenjohtajuus, Bonnier Publications Oy:n hallituksen jäsenyys sekä Pretax Oy:n hallituksen puheenjohtajuus.
Davide Lanzafame
Davide Lanzafame (s. 9. helmikuuta 1987 Torino) on italialainen jalkapalloilija, joka pelaa Serie A:ssa pelaavassa Bresciassa. Hän on lainalla Juventuksesta.
Ura
Lanzafame aloitti seurauransa Juventuksessa. Kaudella 2007-2008 hän oli lainalla Barissa, jossa hän teki 37 ottelussa kymmenen maalia. Sen jälkeen hän on pelannut Palermossa ja Parmassa. Kaudella 2010–2011 hän pelasi vain kolme ottelua Juventuksessa, kunnes siirtyi lainalle Bresciaan.
Cung Le
Cung Le (s. 25. toukokuuta 1972 Saigon, Etelä-Vietnam) on vietnamilais-yhdysvaltalainen näyttelijä ja uransa lopettanut vapaaottelija ja potkunyrkkeilijä. Hän on vuoden 2000 IKF-järjestön sandan maailmanmestari, sekä vapaaottelussa Strikeforcen keskisarjan mestari vuodelta 2008.
Ura ottelijana
Cung Le pakeni 3-vuotiaana äitinsä kanssa Etelä-Vietnamista Yhdysvaltoihin San Joséen. Hän joutui rasismin kohteeksi, jonka myötä Le kiinnostui taistelulajeista. Aluksi hänen äitinsä vei 10-vuotiaan Len harjoittelemaan taekwondoa, josta hän saavutti vuosia myöhemmin mustan vyön. 14-vuotiaana Le ryhtyi painimaan kilpailumielessä ja voitti high schoolin nuorten mestaruuden. Sittemmin hän voitti myös California Junior College osavaltion mestaruuden vuonna 1990. Le aloitti sandan ja potkunyrkkeilyn noin 19-vuotiaana, koska se sopi hyvin hänen taekwondo- ja painitaustansa kanssa. Myöhemmin hän alkoi myös harjoitella samboa, brasilialaista jujutsua, lukkopainia, thainyrkkeilyä sekä länsimaista nyrkkeilyä tukeakseen tyyliään vapaaottelussa.
Pääosin Cung Le otteli sandan parissa ja oli ammattilaisuransa aikana voittamaton kuudellatoista voitolla. Hän saavutti ISKA:n kevyensarjan mestaruuden vuonna 1998 ja Yhdysvaltain kevyen raskaansarjan mestaruuden vuonna 2000 ja samana vuonna myös IKF:n järjestämän turnauksen. Le otteli vielä muutaman ottelun K-1:ssä, kunnes siirtyi vuonna 2006 vapaaottelun pariin.
Strikeforce
Hänen avausottelunsa vapaaottelussa oli 10. maaliskuuta 2006 Mike Altmania vastaan. Ottelu päättyi Len tyrmäysvoittoon ensimmäisessä erässä.
UFC
UFC:ssä Le otteli ensi kerran marraskuussa 2011 Wanderlei Silvaa vastaan, jolle hän kärsi uransa toisen tappion. Seuraavan kerran Le otteli UFC 148 -tapahtumassa Patrick Côtéa vastaan heinäkuussa 2012. Ottelu päättyi Len voittoon tuomariäänin. Hänen kolmas ottelu käytiin Macaossa, Kiinassa, jossa Le voitti Rich Franklinin tyrmäyksellä ensimmäisessä erässä. Tyrmäys palkittiin myös UFC on Fuel TV: Franklin vs. Le -tapahtuman otteluista illan tyrmäyksenä.
Näyttelijänä
Näyttelemisen parissa Cung Le on ollut vuodesta 1997, mutta vasta vuonna 2008 hän on tavoitellut isompia rooleja elokuvissa. Ensimmäisissä isomman budjetin elokuvissa hän esiintyi vuonna 2009 elokuvissa Fighting ja Pandorum. Sittemmin Cung Lellä on ollut pieniä rooleja hongkongilaisissa elokuvissa Bodyguards and Assassins ja True Legend. Bodyguards and Assassinsissa hänellä oli yhteinen taistelukohtaus Donnie Yenin kanssa. Vuonna 2010 Le esitti Marshall Law:ta videopeliin perustuvassa elokuvassa Tekken. Cung Le esiintyi vuonna 2012 ilmestyneissä elokuvissa The Man with the Iron Fist ja Dragon Eyes, jossa hänellä on päärooli.
Romulus (täsmennyssivu)
Romulus voi viitata seuraaviin:
Suomiseksiä
Suomiseksiä on kolmiosainen musiikkikokoelma, johon on koottu kaikenlaisia seksiin liittyviä lauluja. Levyjä on 3 kappaletta, Suomiseksiä #1, Suomiseksiä #2 ja Kalurautaa - Suomiseksiä Heavy Special.
Mławan piirikunta
Mławan piirikunta on yksi Masovian voivodikunnan piirikunnista. Piirikunnan arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 72 626. Siihen kuuluvat yhdeksän kuntaa ovat Dzierzgowo, Lipowiec Kościelny, Radzanów, Strzegowo, Stupsk, Szreńsk, Szydłowo, Wieczfnia Kościelna ja Wiśniewo.
Mławan piirikunnalla on yhteistä rajaa Nidzican, Przasnyszin, Ciechanówin, Płońskin, Żurominin ja Działdowon piirikuntien kanssa. vasen|pienoiskuva|220px|Piirikunnan väestöpyramidi 2014. Vuoden 2019 lopussa Mławan piirikunnan asukkaista 51 prosenttia oli naispuolisia ja 49 prosenttia miespuolisia. Alle 18-vuotiaat muodostivat 18,5 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäiset 61,5 prosenttia ja eläkeikäiset 20 prosenttia väestön keski-iän ollessa 40,9 vuotta. Vuonna 2019 piirikunnassa syntyi 722 lasta. Mławan piirikunnan väkiluvun ennakoidaan pienenevän 61 806 asukkaaseen vuoteen 2050 mennessä.
Sukusakko
Sukusakko (muinaisruotsin ättarbot) oli Ruotsin keskiaikaisten maakuntalakien määräämä maksu, jonka surmaajan suku suoritti surmatun suvulle. Sakon suuruus vaihteli sukulaisuusasteen mukaan. Sukusakolla torjuttiin henkirikoksesta muuten seuraavaa verikostoa. Suvun kollektiivivastuun osoituksena ollut sukusakko poistettiin 1335 Maunu Eerikinpojan antamassa Skaran säännössä.
Laimont
Laimont on kunta Koillis-Ranskassa Meusen departementissa Grand Estin alueella. Kunnassa asui 461 asukasta vuonna 2017 ja sen pinta-ala on 10,77 neliökilometriä.
Laimontin väkiluku on kasvanut 26 asukkaalla vuodesta 2007, jolloin kunnassa asui 435 asukasta. Vuonna 2012 kunnan väkiluku oli 447, eli siellä asui 14 asukasta vähemmän kuin vuoden 2017 väestönlaskennassa.
Aadolf Luomanen
(Kustaa) Adolf Luomanen (6. marraskuuta 1886 – 26. joulukuuta 1949) oli Kauhavalla asunut suomalainen postikorttitaiteilija ja näytelmäkirjailija.
Luomanen suunnitteli vuosina 1920–1949 useita kymmeniä postikortteja.
Zbigniew Pietrzykowski
Zbigniew Jan Pietrzykowski (4. lokakuuta 1934 Bielsko-Biała – 19. toukokuuta 2014 ) oli puolalainen nyrkkeilijä ja olympiamitalisti. Hän oli László Pappin jälkeen toinen nyrkkeilijä, joka saavutti olympialaisissa kolme mitalia.
Pietrzykowski saavutti Melbournen 1956 olympialaisissa pronssia 71 kilogramman sarjassa. Kultaa voitti tuolloin kolmannen kerran unkarilainen László Papp. Pietrzykowski oli ainoa, joka onnistui Pappin uran aikana lyömään hänet kanveesiin; tämä tapahtui Varsovassa vuonna 1956. Rooman 1960 olympialaisissa Pietrzykowski saavutti hopeaa 81 kilogramman sarjassa. Hän hävisi ainoastaan Cassius Claylle, joka myöhemmin nousi ammattilaisten raskaan sarjan maailmanmestariksi ja vaihtoi nimekseen Muhammad Ali. Tokion 1964 olympialaisissa hän saavutti pronssia 81-kiloisten sarjassa.
Pietrzykowski saavutti EM-pronssia 71-kiloisten sarjassa Varsovassa 1953. Tämän jälkeen hän voitti neljä kertaa Euroopan-mestaruuden: 71-kiloisissa Berliinissä 1955, 75-kiloisissa Prahassa 1957 sekä 81-kiloisissa Luzernissa 1959 ja Moskovassa 1963.
Urheilu-uransa jälkeen Zbigniew Pietrzykowski oli vuosina 1993–1997 Puolan parlamentin jäsen edustaen entisen presidentin Lech Wałęsan johtamaa puoluetta. Hän oli myös useiden vuosien ajan Puolan olympiakomitean varapuheenjohtaja.
Luca Antonio Predieri
thumb|right|Luca Antonio Predieri
Luca Antonio Predieri (13. syyskuuta 1688 Bologna – 1767) oli italialainen säveltäjä.
Predieri sai opetusta sukulaisiltaan sekä Biniltä ja Vitalilta. Hän työskenteli viulistina ja alttoviulistina Bolognan San Petroniossa. Hänellä oli Bolognassa myös kuoromestarin asema. Vuonna 1737 hän muutti Wieniin ensin hovikapellin varajohtajana, vuodesta 1741 johtajana. Elämänsä viimeiset neljätoista vuotta hän vietti Bolognassa. Hän sävelsi oopperoita, oratorioita ja musiikkia liturgisiin teksteihin. Oopperoita hänen tuotantoonsa kuuluu kolmisenkymmentä; niitä esitettiin Bolognassa, muualla Italiassa ja Wienissä. Predierin oopperan Partenope esityksellä avattiin Marsigli–Rossin teatteri. Pietro Metastasion librettoon Predieri sävelsi esimerkiksi oopperan Zenobia, joka esitettiin Wienissä vuonna 1740.
Olavi Niinikoski
Lauri Olavi Niinikoski (22. heinäkuuta 1912 Lavia – 23. joulukuuta 1990 Karkkila) oli suomalainen suojeluskuntaupseeri, työnjohtaja ja näytelmäkirjailija.
Niinikoski kävi keskikoulun. Hän toimi metsätyönjohtajana ja Metsälautakunnassa vuosina 1945–1950, vientitoimijana oy Saxen & co yhtiössä vuosina 1951–1962, varastonhoitajana TVH:lla vuosina 1963–1970 ja Vesihallituksessa 1970–1975. Lavian suojeluskunnan paikallispäälliköksi Niinikoski nimitettiin reservin vänrikkinä vuonna 1939. Siinä ominaisuudessa hän joutui viemään kotikuntansa miehet kahteen sotaan joista selvisi hengissä, luutnantin arvoisena. Niinikoski toimi aktiivisesti Lavian suojeluskunnan näytelmäkerhossa. Näyttelemisen ohella Niinikoski harrasti urheilua.
Koko sodanjälkeisen ajan Niinikoski eli Karkkilassa. Hän kirjoitti yhdessä Olavi Virtasen kanssa urheiluseura Karkkilan Poikien historiikin. Lisäksi hän kuului kirjan "Satakuntalaispataljoonan IX/KT-Pr:n tie 1939-40" toimituskuntaan. Niinikoski kirjoitti yhden näytelmän, jolla hän osallistui Kariston seuranäytelmäkilpailuun.
Niinikosken puoliso oli Hilkka (o.s. Ropo). Niinikoskelle myönnettiin 4 lk Vapaudenristi vuosina 1940 ja 1944. Lisäksi hän on saanut Karkkilan Poikien hopeisen ansiomerkin. Seuran sihteerinä hän toimi vuosina 1946–1951.
Gustav Sule
Gustav Sule (10. syyskuuta 1910 Tartto – 3. huhtikuuta 1942 Kotlas, Arkangelin alue) oli virolainen yleisurheilija, joka kilpaili enimmäkseen keihäänheitossa ja korkeushypyssä. Hän voitti pronssia Torinon EM-kisoista 1934 tuloksella 69,31 m. Sule kilpaili myös Berliinin olympialaisissa 1936, mutta ei päässyt finaaliin.
Ilkka Kylä-Harakka
Ilkka Eemeli Kylä-Harakka (s. 21. tammikuuta 1946 Loimaa) on suomalainen upseeri ja kenraaliluutnantti evp. Hän toimi palvelusuransa loppupuolella Kainuun Prikaatin komentajana 1994–1997 sekä Läntisen maanpuolustusalueen komentajana 2003–2006.
Gustav Sule
Sule voitti urallaan vuosina 1928–1940 yhdeksän Viron mestaruutta keihäänheitossa ja yhden korkeushypyssä. Vuosina 1931–1938 hän paransi Viron keihäänheiton ennätystä kuusi kertaa (69,54 metristä 75,93 metriin). Hän kuului kahdeksan vuoden ajan maailman kymmenen parhaan keihänheittäjän joukkoon - vuosina 1931 ja 1934 hän oli 2., vuonna 1938 3. sekä vuosina 1932, 1933, 1937 ja 1939 4. maailmanlistalla. Vuoden 1932 Los Angelesin kisoissa hän olisi ollut varteenotettava mitaliehdokas, mutta maailmanpulasta aiheutuneet rahoitusvaikeudet estivät virolaisten urheilijoiden matkustamisen kisoihin. Gustav Sule valittiin vuonna 1934 vuoden virolaiseksi urheilijaksi. Torinon vuoden 1934 EM-kisojen pronssimitalin ja Berliinin vuoden 1936 olympiakisojen jälkeen vuoden 1938 EM-kisoissa Pariisissa hän sijoittui neljänneksi suomalaisten Järvisen, Nikkasen ja Unkarin Várszegin jäjessä tuloksella 70,50 ennen maanmiestään Friedrich Issakia. Kaikkiaan Sule edusti Viroa 21 kertaa.
Gustav Sule opiskeli taloustiedettä Tarton yliopistossa. Valmistumisensa jälkeen hän työskenteli kaupunginpankin työntekijänä - ensin Tartossa, vuodesta 1940 Tallinnassa. Vuonna 1941, kun Virosta oli tullut osa Neuvostoliittoa, hänet kutsuttiin palvelukseen Puna-armeijaan. Hän kuoli keuhkokuumeeseen ja aliravitsemukseen Kotlasissa maailmansodan aikaan huhtikuussa 1942 ollessaan työpataljoonassa.
Gustav Sulen urheilullisen menestyksen muistoksi Virossa on järjestetty ”Gustav Sulen muistokilpailu” vuodesta 1958 lähtien.
Rakkauden ja onnensatumaan täysivaltainen suurlähettiläs
Rakkauden ja onnensatumaan täysivaltainen suurlähettiläs on Martti ”Huuhaa” Innasen vuonna 1967 ilmestynyt debyyttialbumi.
Levyn kappaleet olivat parodiaa, joiden synnystä Innanen on sanonut: ”Kerran keikalta palatessani syttyi lamppu. Olisi kiva parodioida tangoa ja katsoa, ottavatko suomalaiset oikein banaalin tsoukin tosissaan”.
Albumi oli yhteenveto Innasen koko siihenastisesta tuotannosta, sillä se sisältää kaikki Innasen vuoden 1967 aikana julkaisemilla singlelevyillä olleet kappaleet sekä yhden aiemmin julkaisemattoman kappaleen ”Koiravaljakko”.
Vuonna 1971 Fazer Finnlevy julkaisi albumista kasettiversion.
Mende (Ranska)
Mende on kaupunki Ranskassa. Se on Lozèren departementin prefektuuri, eli pääkaupunki, Languedoc-Roussillonin alueella (région).
Aiheesta muualla
thumb|400px|left|Näkymä Menden keskustaan
Puistokoulu (Jyväskylä)
Puistokoulu on arkkitehti Wivi Lönnin Jyväskylään suunnittelema koulurakennus, joka on nykyään osa Puistokadun päiväkotikoulua. Vuonna 1912 valmistunut rakennus edustaa varhaista klassista puukoulurakentamista, ja se oli Jyväksylän ensimmäinen kunnallinen kansakoulu. Se on ollut koko sen historian ajan koulukäytössä.
Tyyli
Puistokoulun rakennushistoriallinen arvoa nostaa se, että se edustaa varhaista klassista puukoulurakentamista. Siinä näkyy jo vivahteita siirtymisestä jugendista klassismiin: Sen julkisivut ovat symmetriset, ja siinä on aumakatton. Rakennuksessa on käytetty päätykolmiota ja risti-ikkunat ovat aukoitettu tiukasti.
Historia
Puistokoulu oli lakkautusuhan alla 1980-luvulla, mutta aktiiviset vanhemmat torjuivat koulun lakkauttamissuunnitelmat. Rakennuksen kulttuurihistoriallinen arvo on sen jälkeen tunnustettu ja se suojeltiin 2008 asemakaavalla. Rakennuksen peruskorjaus valmistui vuonna 2014. Sille palautettiin Lönnin suunnittelema ulkoasu, ja samalla luokkahuoneet modernisoitiin. Puistokoulu yhdistyi seuraavana vuonna hallinnollisesti Päivärinteen päiväkodin kanssa Puistokadun päiväkotikouluksi.
Taikurinhattu
Taikurinhattu on vuonna 1984 valmistunut päiväkoti, joka sijaitsee Porissa Vanhakoiviston kaupunginosassa. Sen ovat suunnitelleet arkkitehdit Raili ja Reima Pietilä. Taikurinhatun vieressä on vuosina 1986–1990 rakennettu vanhainkoti Himmeli, joka on niin ikään Pietilöiden suunnittelema. Kokonaisuus on kauppakeskus Bepop:in ohella merkittävin postmodernin arkkitehtuurin kohde Porissa, ja myös yksi merkittävimpiä modernin arkkitehtuurin kohteita koko Satakunnassa.