cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pragmatismi
Naturalismi ja anti-kartesiolaisuus
Pragmatistit pyrkivät alusta pitäen uudistamaan filosofiaa ja tuomaan sen lähemmäksi tiedettä. Yksi ongelmista, joka oli yhteinen sekä idealistiselle että realistiselle filosofialle, oli taipumus nähdä inhimillinen tietämys jonakin sellaisena, joka on tieteen tavoittamattomissa, mikä johti joko Kantin innoittamaan fenomenologiaan tai tyhjiin vastaavuus- eli korrespondenssiteorioihin. Pragmatistit arvostelevat ensin mainittua, koska se ei kyennyt kuvaamaan todellisuutta mielekkäästi sellaisena kuin koemme sen, ja jälkimmäistä, koska se on ontto teoria, joka ottaa vastaavuuden erittelemättömänä tosiasiana. Pragmatismi pyrkii sen sijaan selittämään sekä psykologisesti että biologisesti, kuinka tietäjän ja tiedetyn välinen suhde todellisuudessa toimii.
Richard Rorty käsitteli näitä väitteitä teoksessaan Philosophy and the Mirror of Nature, jossa hän arvosteli monien tieteenfilosofien pyrkimyksiä luoda tilaa tieto-opille, joka ei ole missään suhteessa empiirisiin tieteisiin, ja jota he pitävät joskus jopa empiiristen tieteiden yläpuolella olevana.
thumb|right|[[Hilary Putnamin mukaan pragmatismia kuvaa ennen kaikkea antiskeptisismin ja fallibilismin yhdistäminen.]]
Antiskeptisismin ja fallibilismin yhteensovittelu
Hilary Putnam esitti, että amerikkalaisen pragmatismin keskeisin väite on antiskeptisismin ja fallibilismin yhteensovittaminen. Peirce vaati, että päinvastoin kuin René Descartes oli esittänyt kuuluisasta ja vaikutusvaltaisesta menetelmästään teoksessaan Mietiskelyjä ensimmäisestä filosofiasta, epäilyä ei voida teeskennellä tai luoda pelkästään filosofisten tutkimusten suorittamisen apukeinoksi. Epäily, samoin kuin käsitys, vaatii oikeutusta: se nousee siitä, kun tutkija joutuu vastakkain jonkin niskoittelevan tosiasian (jota Dewey kutsui ”situaatioksi”) kanssa, ja tämä horjuttaa uskoa johonkin tiettyyn väittämään. Tutkimus on tällöin järkiperäinen itseään korjaava tapahtumasarja, joka pyrkii palauttamaan tosiasiaa koskevien käsitysten tasapainoisuuden. Tällainen antiskeptisismi on lähinnä vaste nykyaikaista Descartesin herättämää akateemista skeptisismiä vastaan. Pragmatistien ajatus siitä, että kaikki tietämys on alustavaa, sopii itse asiassa hyvin yhteen vanhemman antiikin ajalta peräisin olevan skeptisen perinteen kanssa.
Pragmatismi filosofian eri aloilla
Vaikka pragmatismi toimi alussa lähinnä tiedon ja teorioiden merkityksen mittapuuna, se laajensi pian alaansa täysimittaiseksi tieto-opiksi, jolla on ollut paljon vaikutusta koko filosofiseen kenttään.
Tieteenfilosofia
W. V. O. Quinen Empirismin kaksi dogmia vuodelta 1951 on 1900-luvun analyyttisen filosofian merkittävimpiä kirjoituksia. Se hyökkää kahta loogisten empiristien keskeistä oletusta vastaan. Ensimmäinen on analyyttisen ja synteettisen totuuden erottaminen. Quine kuvasi nämä totuuksiksi, jotka perustuvat pelkkiin merkityksiin ja ovat tosiasioista riippumattomia, ja totuuksiksi, jotka perustuvat tosiasioihin. Toinen on reduktionismi, jonka mukaan jokainen merkityksellinen väittämä saa merkityksensä sellaisesta termien loogisesta konstruktiosta, joka viittaa pelkästään välittömään kokemukseen. Quinen argumentti tuo mieleen Peircen näkemyksen, jonka mukaan aksioomat eivät ole apriorisia totuuksia vaan synteettisiä väittämiä.
Logiikka
F. C. S. Schiller tuli myöhemmällä iällään kuuluisaksi hyökättyään logiikkaa vastaan teoksessaan Formal Logic. Tuohon aikaan Schillerin pragmatismi oli kehittynyt lähemmäksi arkikielen filosofiaa kuin muiden klassisen pragmatismin edustajien ajattelu. Schiller pyrki horjuttamaan koko formaalin logiikan mahdollisuuden ajatusta osoittamalla, että sanoilla oli merkitys vain todellisessa käyttötilanteessa. Hän tiivisti näkemyksensä ennen kuolemaansa myös esseessään "Are All Men Mortal?" Schiller pyrki muotoilemaan uuden logiikan järjestelmän, joka korvaisi hänen juuri tuhoamansa formaalin logiikan. Hän tarjosi tilalle jotain, minkä tämän päivän filosofit tunnistaisivat keksimistilanteen ja hypoteettis-deduktiivisen menetelmän kattavaksi logiikaksi.
Siinä missä Schiller kielsi formaalin logiikan mahdollisuuden kokonaan, muut pragmatistit suhtautuvat kriittisesti lähinnä siihen, että logiikka pyrkii lopulliseen sitovuuteen, ja näkevät logiikan lähinnä yhtenä loogisena työkaluna muiden joukossa — tai formaalien logiikoiden monilukuisuuden huomioon ottaen, yhtenä joukkona työkaluja muiden joukossa. C. S. Peirce kehitti useita formaalin logiikan menetelmiä. Toulminin The Uses of Argument, joka oli ensi sijassa tietoteoreettinen teos, innoitti tutkijoita informaalin logiikan ja retoriikan tutkimukseen.
Metafysiikka
James ja Dewey olivat mitä suurimmassa määrin empiristejä: heille kokemus on lopullinen koe ja samalla se, mitä tulee selittää. He olivat tyytymättömiä tavalliseen empirismiin, koska Humea seuranneessa perinteessä empiristit ovat olleet taipuvaisia pitämään kokemusta pelkästään yksittäisinä aistimuksina. Pragmatisteille tämä oli empirismin hengen vastaista: meidän tulisi pyrkiä selittämään kaikki, minkä saamme kokemuksen kautta, mukaan lukien asioiden väliset yhteydet ja merkitys, sen sijaan että selittäisimme ne pois ja asettaisimme aistitiedon lopulliseksi todellisuudeksi. Radikaali empirismi, tai Deweyn sanoin välitön empirismi, haluaa antaa paikan merkitykselle ja arvoille sen sijaan, että selittäisi ne pois subjektiivisina lisäyksinä kiitävistä atomeista koostuvaan todellisuuteen.
F. C. S. Schillerin ensimmäinen teos Riddles of the Sphinx julkaistiin ennen kuin hän tuli tietoiseksi tuolloin Yhdysvalloissa suosiotaan kasvattaneesta pragmatismista. Teoksessa Schiller kannatti materialismin ja absoluuttisen metafysiikan väliin sijoittuvaa metafysiikkaa. Schiller katsoi, että näiden kahden selitysmallin, joita voi verrata siihen mitä William James kutsui voimakastahtoiseksi empirismiksi ja hellämieliseksi rationalismiksi, välisen jaon tuloksena mekanistinen naturalismi ei voi saada selkoa filosofian tutkimusalueen "korkeammista" puolista (kuten vapaa tahto, tietoisuus, tarkoitus, universaalit, Jumala), kun taas abstrakti metafysiikka ei voi saada selkoa maailmamme "alemmista" piirteistä (epätäydellisyys, satunnaisuus, muutos, fysikaalisuus). Vaikka Schiller ei kuvaa selvästi, millainen tämä hänen tavoittelemansa välimaasto olisi, hän ehdottaa metafysiikkaa tutkimusta auttavaksi työkaluksi ja katsoo sen olevan arvokasta ainoastaan niin kauan, kuin se todella auttaa todellisuuden selittämisessä.
1900-luvun jälkipuoliskolla Stephen Toulmin esitti, että tarve tehdä ero todellisuuden ja vaikutelmien välille nousee ainoastaan selitysmallin sisällä, ja siksi ei ole mieltä kysyä mistä ”perimmäinen todellisuus” koostuu. Hänen jälkeensä samanlaisen ajatuksen on esittänyt postanalyyttinen filosofi Daniel Dennett, jonka mukaan jokainen joka haluaa ymmärtää todellisuutta joutuu omaksumaan erityisen asenteen ja hyväksymään sekä todellisuuden ”syntaktiset” piirteet (kuten kiitävät atomit) että tästä nousevat ”semanttiset” ominaisuudet (kuten merkitykset ja arvot).
Radikaali empirismi antaa mielenkiintoisia vastauksia kysymyksiin tieteen rajoista, jos sellaisia on olemassa, merkityksen ja arvojen luonteesta, sekä reduktionismin sovellettavuudesta. Nämä kysymykset ovat näkyvästi esillä esimerkiksi väittelyissä tieteen ja uskonnon suhteista, joissa oletetaan usein, että tiede alentaa kaiken merkityksellisen pelkästään fysikaaliksi ilmiöiksi. Suurin osa pragmatisteista olisi tästä eri mieltä.
Mielenfilosofia
Sekä John Dewey (teoksessaan Nature and Experience, 1929) että Richard Rorty (teoksessaan Philosophy and the Mirror of Nature, 1979) esittivät, että suuri osa mielen ja ruumiin suhteesta käytävistä väittelyistä johtuvat pelkästään käsitteellisistä sekaannuksista. He katsoivat sen sijaan, ettei ole tarvetta pitää mieltä erillisenä ontologisena kategoriana.
Etiikka
William Jamesin panosta etiikkaan, sellaisena kuin se on esitetty hänen esseessään The Will to Believe, on usein pidetty virheellisesti puheenvuorona relativismin ja irrationalismin puolesta. Realistisemmin hän katsoo, että etiikkaan sisältyy aina tietty määrä luottamusta tai uskoa, emmekä voi aina odottaa riittävää todistusaineistoa, kun teemme moraalisia päätöksiä.
Klassisista pragmatisteista John Dewey kirjoitti laajimmin moraalista ja demokratiasta. Artikkelissaan Three Independent Factors in Morals hän pyrki yhdistämään moraalin kolme perusnäkökulmaa: oikea, hyve ja hyvä. Hän katsoi, että kaikki kolme tarjoavat merkityksellisiä tapoja tarkastella moraalisia kysymyksiä ja että näiden kolmen näkökulman välillä on sellainen mahdollisuus ristiriitoihin, jota ei aina voida ratkaista.
Astypalaia (Kykladit)
Rakennukset ja löydökset
Astypalaian kaupungista ja muualta saarelta tehtyjä esinelöytöjä on esillä Astypálaian arkeologisessa museossa.
Pragmatismi
Etiikka
Dewey myös arvosteli jaottelua keinoihin ja päämääriin, mikä oli hänen mukaansa vastuussa jokapäiväisen työelämämme ja koulutuksemme huonontumisesta, kun sekä työelämä että koulutus nähdään vain keinoina päästä päämääriin. Dewey painotti työn merkityksellisyyttä ja koulutusta elämänä, ei pelkästään elämään valmistautumisena.
Dewey vastusti monia muita aikansa filosofisia suuntauksia, ennen kaikkea Alfred Ayer emotivismia. Dewey kuvitteli mielessään etiikan kokeellisena tutkimusalana, ja katsoi, ettei arvoja voida luonnehtia parhaiten tuntemuksina tai imperatiiveina, vaan hypoteeseina siitä, mitkä teot johtavat tyydyttäviin lopputuloksiin. Tästä seuraa myös, että koska emme aina ole varmoja siitä mitä haluamme, tai emme tiedä onko se mitä haluamme jotain mikä tyydyttäisi meitä parhaiten, etiikka on erehtyväinen hanke.
Estetiikka
John Deweyn Art and Experience, joka perustui William Jamesin Harvardin yliopistossa pitämiin luentoihin, oli pyrkimys osoittaa taiteen, kulttuurin ja jokapäiväisen kokemuksen eheys ja koskemattomuus. Deweylle taide on tai sen pitäisi olla osa jokaisen luovaa elämää eikä pelkästään valittujen taiteilijoiden etuoikeus. Hän painotti myös, että yleisö oli muutakin kuin vain passiivinen vastaanottaja. Deweyn taidenäkemys oli askel poispäin Immanuel Kantin transsendentaalista estetiikasta, joka painotti taiteen ainutlaatuista luonnetta ja esteettisen arvostelman puolueetonta ja tasapuolista luonnetta.
Uskonnonfilosofia
Sekä Dewey (teoksessaan A Common Faith) että James (teoksessaan Uskonnollinen kokemus) ovat tutkineet sitä asemaa, mikä uskonnolla voi olla nykyaikaisessa yhteiskunnassa. Jamesille jokin asia oli totta vain siinä määrin kun se toimii. Siksi esimerkiksi väittämä, että rukous kuullaan, voi toimia filosofisella tasolla mutta se (1) ei auta todellisuudessa toteuttamaan rukouksessa anottuja asioita (2) voidaan paremmin selittää viittaamalla sen lievittävään vaikutukseen kuin siihen, että rukoukset todella kuultaisiin. Siten pragmatismi ei ole antiteististä mutta ei myöskään apologeettistä.
Jamesin mukaan pragmatismi on panteistinen filosofia.
Yhteydet muuhun nykyfilosofiaan
1900-luvulla loogisella empirismillä, behaviorismilla, funktionalismilla ja arkikielen filosofialla on kaikilla ollut yhtäläisyyksiä pragmatismin kanssa. Kuten pragmatismi, looginen empirismi tarjoaa merkityksen todentamiselle tunnusmerkit, joiden on tarkoitus vapauttaa meidät "metafysiikan hölynpölystä". Looginen empirismi ei kuitenkaan painota toimintaa samoin kuin pragmatismi. Pragmatistit eivät myöskään yleensä käytä merkitykselle antamaansa maksiimia rajatakseen kaiken metafysiikan pois hölynpölynä. Pragmatismia on usein sovellettu metafyysisten oppien korjaamisessa tai empiirisesti todennettavissa olevien oppien muodostamisessa metafysiikan täydellisen hylkäämisen sijasta.
Arkikielen filosofia on lähempänä pragmatismia kuin muuta kielifilosofiaa, koska se on luonteeltaan nominalistista ja koska se keskittyy kielen laajempaan toimintaan ympäristössään sen sijaan että tutkisi abstrakteja suhteita kielen ja maailman välillä.
Pragmatismilla on yhteyksiä myös prosessifilosofiaan. Monet pragmatistien ajatuksista ovat kehittyneet vuoropuhelussa sellaisten filosofien kuin Henri Bergson ja Alfred North Whitehead kanssa. Heitä ei yleensä lueta pragmatisteiksi, koska he ovat monissa muissa asioissa eri mieltä pragmatistien kanssa.
Arvostelu
Vaikka monet myöhemmät pragmatistit, kuten W. V. O. Quine, olivat tosiasiassa analyyttisiä filosofeja, klassisen pragmatismin kiivain vastustus on tullut analyyttisen filosofian suunnalta. Erityisesti Bertrand Russell tunnettiin herjaavista hyökkäyksistä hänen pelkkänä tietoteoreettisena relativismina ja lyhytnäköisenä praktikalismina pitämäänsä ajattelua kohtaan. Realistit eivät voineet useinkaan ymmärtää, kuinka pragmatistit saattoivat kutsua itseään vakavissaan empiristeiksi tai realisteiksi, ja katsoivat pragmatistisen tieto-opin olevan vain naamioitua idealismia.
Pragmatismi kärsi myös toisenlaisesta arvonalennuksesta: koska analyyttinen filosofia kasvatti suosiotaan ja oli luonteeltaan ahistoriallista, klassiset pragmatistit unohdettiin ja heidät kuvattiin kuolemansa jälkeen usein irvikuvina. Tämä pätee erityisesti Schilleriin. Hänen töistään ei ole saatavilla juurikaan muiden kirjoittamia toissijaisia lähteitä, eikä hänen omia teoksiaankaan ole painettu paljon. Jotkut katsovat Schillerin olevan yksi niistä filosofeista, joka antoi pragmatismille huonon maineen liioitellulla retoriikallaan ja puolustamalla pragmatismin karkeaa muotoa.
Richard Rortyn uuspragmatismia ovat arvostelleet relativistiseksi sekä uusklassiset pragmatistit, kuten Susan Haack, että monet analyyttiset filosofit. Rortyn varhaiset analyyttiset teokset eroavat kuitenkin hänen myöhemmistä teoksistaan, joiden jotkut — Rorty itse mukaan lukien — katsovat olevan lähempänä kirjallisuuskritiikkiä kuin varsinaista filosofiaa. Suurin osa arvostelusta on suuntautunut tähän Rortyn myöhempään ajatteluun.
Markus Lammenrannan tieto-opin oppikirjassa esitetään pragmatismin ongelmaksi, että praktiset seikat eivät saa aikaan uskomista. Emme pysty uskomaan tiedollisesti perusteettomiin propositioihin, vaikka meillä olisi miten hyvät praktiset syyt siihen, esimerkiksi vaikka saisimme uskomisesta hyvin suuren summan rahaa. Näin ollen praktiset perusteet eivät voisi olla hyviä perusteita uskoa, koska niiden perusteella uskominen ei ole mahdollista eikä tähän voi sen takia olla velvollisuuttakaan. Toisekseen, hyvät perusteet eivät yksin riitä tietoon, vaan meidän on myös uskottava noiden perusteiden takia. Mutta emme voi uskoa praktisten perusteiden takia. Näin ollen praktiset syyt eivät anna perusteita tietoon eivätkä tietämisen oikeuttamiseen.
Juha (nimi)
Juha on suomalainen miehen etunimi.
Juha on lyhentymä suomalaisesta etunimestä Juhani, joka on palautettavissa heprealaisperäiseen nimeen Johannes, joka merkitsee 'Jahve on armollinen'. Juhan, kuten Juhanin ja Johanneksenkin, nimipäivää vietetään vanhana juhannuspäivänä 24. kesäkuuta.
Vuoden 2019 loppuun mennessä Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan 62 044 miestä ja ainakin kaksi naista on saanut ensimmäiseksi tai muuksi etunimekseen Juhan. Juha on perinteikäs nimi, sillä se on ollut käytössä jo 1800-luvulla, mutta sen suurinta suosiota kesti 1950-luvun lopulta 1980-luvun alkuun. Vuosina 1960–1979 sen sai peräti noin 32 800 henkilöä. Vuosi 2005 oli vuoden 1940 jälkeen ensimmäinen kalenterivuosi, jolloin Suomessa nimen Juha sai alle 100 poikaa. Johanneksen lyhyet muodot Juha ja Juho näyttävät vuorottelevan keskenään suosiossa. Pian sota-ajan jälkeen Juha ohitti Juhon suosiossa ja 1980-luvulla Juho puolestaan Juhan, vaikkakin vielä 2010-luvulla Juha-nimen sai Suomessa 663 henkilöä.
Juha-Matti ja Juha-Pekka kuuluvat Suomen yleisimpiin yhdysnimiin.
Kai Kartio
Kai Johannes Kartio (s. 17. kesäkuuta 1961 Tampere) on suomalainen taidemuseonjohtaja.
Kai Kartion äiti on mallisuunnittelija Paula Kartio, vuoteen 1935 Johansson. Hänen ensimmäinen puolisonsa 1996–2008 oli Marina Giljam ja toinen vuodesta 2009 on Tanja Saarto. Kartio tuli ylioppilaaksi 1980 ja valmistui filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1989. Hän opiskeli École des Beaux-Arts -taideoppilaitoksessa Avignonissa Ranskassa 1980–1981. Toimittuaan Bukowskis-huutokauppakamarissa Tukholmassa 1989–1990 Kartio tuli amanuenssiksi Sinebrychoffin taidemuseoon 1991, oli siellä tutkija 1994–1997, vt. museonjohtaja 1997 ja intendentti 1997–1999. Turun taidemuseon johtajana hän toimi 1999–2001 ja vuodesta 2001 hän on ollut Amos Andersonin taidemuseon johtaja. Amos Andersonin taidemuseon toimintaa jatkaa taidemuseo Amos Rex, jonka johtajana Kartio on työskennellyt vuodesta 2018.
Kartiolle myönnettiin Suomen Kuvanveistäjäliiton Pro Sculptura -mitali vuonna 2005.
Charílaos Vasilákos
Charílaos Vasilákos (, 1877–1969) oli kreikkalainen juoksija.
Trípolista kotoisin ollut Vasilákos voitti vuonna 1896 kuukautta ennen ensimmäisia nykyaikaisia olympialaisia järjestetyn kautta aikojen ensimmäisen maratonin ajalla 3 tuntia ja 18 minuuttia.
Rembrandt
Rembrandt aloitti uransa Leidenissa ja siirtyi Amsterdamiin 1630-luvun alussa. Hän oli jo elinaikanaan arvostettu, ja nykyisin häntä pidetään eräänä kaikkien aikojen merkittävimmistä maalareista.
Charílaos Vasilákos
Vasilákos sijoittui olympialaisten maratonjuoksussa toiseksi ajalla 3.06,03. Hän jäi kilpailun voittaneesta maanmiehestään Spyrídon Loúisista hieman yli seitsemän minuuttia. Kuukautta ennen juostussa kilpailussa Loúis oli jäänyt viidenneksi.
Rembrandt
Taiteilijanuran alku
Rembrandt keskeytti yliopisto-opinnot vuonna 1621 aloittaakseen taidemaalarin opinnot paikallisen taiteilijan Jacob van Swanenburghin johdolla. Kolmen vuoden kuluttua noin vuonna 1624 Rembrandt meni seitsemäksi kuukaudeksi Amsterdamiin Pieter Lastmanin oppiin. Palattuaan Leideniin 1625 tai 1626 hän perusti sinne ateljeen. Hän oli jo tuolloin arvostettu taiteilija.
Rembrandt ystävystyi Leidenissa toisen paikallisen taiteilijan Jan Lievensin kanssa. Miehet tekivät useita vuosia yhdessä töitä, ja joistakin heidän teoksistaan on vaikea erottaa, kumman maalaamia ne ovat. Leidenin-aikoinaan Rembrandt teki lähinnä pienikokoisia uskonnollisaiheisia maalauksia ja joitakin muotokuvia, henkilötutkielmia ja omakuvia.
Rembrandt alkoi vuonna 1628 ottaa oppilaita. Heistä myöhemmin tunnetuimpia olivat esimerkiksi Gerrit Dou, Govaert Flinck, Carel Fabritius ja Aert de Gelder. Oppilaat maksoivat Rembrandtille vuosittaisen sadan guilderin lukukausimaksun, joka oli melko suuri summa noihin aikoihin.
Uran alku Amsterdamissa
Rembrandt muutti Amsterdamiin talvella 1631–1632 ja asettui kaupunkiin pysyvästi. Hän alkoi maalata virallisia tilausmuotokuvia, jotka toivat hänelle mainetta ja tekivät hänestä pian kaupungin kysytyimmän taiteilijan. Hän ystävystyi nimekkään taidekauppiaan Hendrick van Ulenburghin kanssa. Rembrandt työskenteli Ulenburghin ateljeessa vuosina 1631–1635. Näin hän teki ehkä päästäkseen kaupungin taiteilijakillan jäseneksi, mikä vaadittiin taiteen myyntioikeuteen kaupungissa. Hänestä tuli Pyhän Luukkaan killan jäsen vuonna 1634.
Rembrandt maalasi yhden tunnetuimmista teoksistaan, Yövartion, vuosina 1640–1642. Teoksen jälkeen vuosien 1643–1652 välillä Rembrandtin maalaustuotanto väheni huomattavasti. Sinä aikana hänen tyylinsä muuttui aiempaa monipuolisemmaksi, ja sitä seurannutta kautta kutsutaan Rembrandtin myöhäiskaudeksi.
Avioliitto
Rembrandt kihlasi vuonna 1633 Ulenburghin varakkaan serkun Saskian, ja seuraavana vuonna he menivät naimisiin. Rembrandt osti vuonna 1639 perheelleen suuren talon. Saskia kuoli vuonna 1642. Hän oli ehtinyt synnyttää neljä lasta, joista vain viimeinen jäi henkiin. Rembrandt löysi rinnalleen uuden naisen, Hendrickje Stoffelsin (1626–1663), josta tuli hänen toinen vaimonsa ja kahden lapsensa äiti. Perheestä oli Rembrandtin kuollessa elossa vain vuonna 1654 syntynyt tytär Cornelia.
Oma taidekokoelma
Rembrandt käytti omaisuuttaan taidekokoelmansa kasvattamiseen vaikka ei enää ansainnutkaan muotokuvamaalauksillaan entiseen tapaan. Hän alkoi keräillä taidetta ja muita esineitä jo Leidenissa asuessaan, ja hänen kokoelmastaan kasvoi monipuolinen ja laaja. Siihen kuului taiteen lisäksi simpukoita, koralleja, mitaleita, kipsivaloksia, aseita ja soittimia.
Taloudelliset ongelmat
Englantia vastaan käyty sota 1652–1654 oli kohtalokas Hollannin talouselämälle ja pakotti Rembrandtin myymään osan kokoelmistaan ja ottamaan lainaa. Hän ei kyennyt maksamaan lainojaan takaisin ja suostui vararikkoon vuonna 1656 välttääkseen vankilan. Hänen omaisuutensa myytiin, ja hän joutui muuttamaan vaatimattomaan huoneistoon Amsterdamin Rozengrachtiin. Tämän jälkeen Rembrandtin sosiaaliset ja psyykkiset ongelmat alkoivat helpottaa. Hän sai kaksi suurikokoista tilaustyötä.
Vhutemas
pienoiskuva|Vhutemasin arkkitehtuuri 1920–1927 -julkaisun kansikuva. Kannen on suunnitellut [[El Lisitski.]] Vhutemas tai Vkhutemas (, ”Valtion ylemmät taiteellis-tekniset työpajat”) oli neuvostoliittolainen taideoppilaitos, joka perustettiin Moskovassa vuonna 1920. Sen taustalla oli alun perin Pietarissa vuonna 1918 perustettu Svomas, joka organisoitiin uudelleen vuonna 1920 Inhukin tapaan. Vhutemasissa kiinnostus kohdistui nousemassa olevaan konstruktivismiin, ja sieltä valmistuvat taiteilijat oli tarkoitus sitoa uuteen yhteiskuntajärjestelmään. Vhutemas ja Inhuk olivat toisiaan täydentävässä yhteistyössä, mutta Vhutemas suuntautui selvemmin Bauhaus-tyyppiseen moderniin käyttötaiteeseen.
Rembrandt
Viimeiset vuodet
Taiteilijana Rembrandt oli viimeisinäkin vuosinaan hyvin arvostettu, ja hän työskenteli ahkerasti loppuun asti. Rembrandt kuoli 4. lokakuuta 1669. Hänet haudattiin Amsterdamissa paikkaan, jonka sijaintia ei tiedetä.
Vhutemas
Vhutemasin opetusohjelma oli samantyyppinen kuin Bauhausissa. Ensimmäisenä opiskeluvuonna opiskelijat kävivät peruskurssin, jonka aineisiin kuuluivat väriteoria, rakentaminen, taidehistoria sekä taide- ja poliittinen kasvatus. Peruskurssin lisäksi opetettiin metallitöitä, puutöitä, tekstiilisuunnittelua ja arkkitehtuuria. Valokuvaus ja elokuva eivät kuuluneet varsinaiseen opinto-ohjelmaan, mutta niitä hyödynnettiin oppilaitoksen projektitöissä.
Rembrandt
Tyyli
Valtaosa Rembrandtin tuotannosta on muotokuvia ja uskontoaiheisia teoksia. Hän maalasi huomattavan monta omakuvaa. Lisäksi hän teki historiallisia, mytologisia ja allegorisia töitä sekä maisemia, arkielämän kuvauksia ja asetelmia. Maalausten lisäksi Rembrandt teki paljon piirustuksia ja etsauksia. Häneltä tunnetaan kolme–neljäsataa maalausta, lähes kolmesataa etsausta ja yli tuhat piirustusta. Rembrandt yhdisti grafiikan töihinsä usein myös nykyisin kuivaneulaksi kutsuttuja menetelmiä, ja syövyttämisen lisäksi hän myös kaiversi painolaattaan viivoja.
Vhutemas
Vhutemasissa oli kaksi tiedekuntaa: taiteellinen (maalaustaiteen osasto, kuvanveiston osasto, arkkitehtiosasto) ja tuotannollinen (kirjapainoteollisuuden osasto, tekstiilitaiteen osasto, puutyön osasto ja metallityön osasto). Vhutemasista valmistui pääasiassa taiteilijoita ja arkkitehteja. Taiteilijat eivät kuitenkaan olleet perinteisiä taidemaalareita tai kuvanveistäjiä, vaan pikemminkin uudentyyppisiä luovia suunnittelijoita, jotka kykenivät myös suunnittelemaan taloustavaroita, työkaluja ja muita käyttöesineitä.
Rembrandt
Tyyli
Rembrandtin maine muotokuvamaalarina perustuu hänen tarkkaan havainnointikykyynsä ja taiturilliseen tekniikkaansa. Hän kykeni kuvaamaan esimerkiksi kalliita pukuja hyvin realistisesti. Hän oli myös taitava ihon kuvaaja, mutta hänen maalaustensa, myös omakuviensa, näköisyyttä kohteensa kanssa arvosteltiin toisinaan.
Tyylin kehitys
Pieter Lastmanilta saatu oppi oli Rembrandtin taiteelliselle kehitykselle ratkaisevampaa kuin Swaneburghin vaikutus. Nuoren Rembrandtin töissä näkyy Leidenin kaudella (1625–1631) Lastmanin vaikutus: hänen maalauksensa olivat silloin vielä verrattaen pienikokoisia, valovaikutelmaltaan voimakkaita ja henkilöiden eleet ja ilmeet eloisia. Pääväreinä olivat uran alussa keltainen ja sinivihreä, ja aiheet olivat usein uskonnollisia ja vertauskuvallisia. Rembrandtin väripaletti oli hänen uransa alussa verrattain kylmä, mutta vuodesta 1640 lähtien hän alkoi käyttää lämpimämpiä värejä, kuten täyteläisen ruskeita ja viimeisinä vuosina myös punaisia ja kullanruskeita. Hänen maalaustensa kuuluisa valohämy myös pehmeni ja rikastui loppua kohti. Valohämyyn Rembrandt oli tutustunut erityisesti Lastmanin opastuksella. Rembrandt saavutti täyden kypsyyden Amsterdamin muuttoa vuonna 1631 seuranneina neljänä vuonna. Töistä tuli suurikokoisia ja aiheet olivat dramaattisia. Hän maalasi paljon muotokuvia, mutta myös mytologisia ja Raamatun aiheita sekä maisemaalauksia ja muita luontoaiheita. Rembrandtin tyyliin tuli 1640-luvun vaikeuksien jälkeen hiljaista surumielisyyttä. Rembrandtin myöhäiskauden tunnusmerkkejä ovat leveämmät ja näkyvämmät siveltimenvedot, jotka vaikuttavat joskus myös aiempaa vapaammilta ja sattumanvaraisemmilta. Muotokuvien hahmot ovat kuitenkin liikkumattomia. Myöhäiskaudella maalauksista tuli pienempiä, mutta vuodesta 1650 töiden koko alkoi taas suureta. 1660-luvulla hän maalasi lukuisa muotokuvia ja omakuvia. Hänen kypsälle tuotannolleen ovat ominaista emotionaalinen aitous, vapautuminen taiteen sovinnaisista kaavoista sekä väkevä sivellintyöskentely.
Signeeraus
Nuorena miehenä Rembrandt signeerasi työnsä monogrammilla RH, joka tuli hänen etunimistään. Vuodesta 1626/1627 alkaen hän käytti signeerausta RHL (L viittaa ilmeisesti Leideniin), vuonna 1632 RHL van Rijn, vuoden 1632 lopulla Rembrant (ilman d:tä), ja vuoden 1633 alusta lähtien aina Rembrandt. Pelkän etunimen käytön Rembrandtin on arveltu omaksuneen italialaisilta mestareilta, joiden vertaisena hän itseään piti. Rembrandt oli myös hyvin harvinainen etunimi.
Arvostus
Rembrandt oli 1600-luvun johtava hollantilainen maalari. Hänen kuoltuaan klassisismin suosio oli syrjäyttänyt Hollannissa realismin, mutta Rembrandtin maine ulkomaisten taiteentuntijoiden ja keräilijöiden keskuudessa säilyi korkeana. Rembrandtin kuoleman jälkeen hänen maineensa himmeni joksikin aikaa. Häntä alettiin arvostaa uudelleen 1810-luvun jälkeen romantiikan aikakaudella, jolloin taidekriitikot painottivat tunneilmaisun tärkeyttä. Rembrandtia alettiin pitää taidehistorian suurimpana mestarina 1900-luvun alussa, ja hänen maineensa on edelleen hyvin korkealla. Rembrandt on Hollannissa noussut paitsi suuren taiteilijan myös hollantilaisuuden symboliksi.
Kokoelmia
Tärkein Rembrandtin teosten kokoelma on Amsterdamin Rijksmuseumissa, jossa on esillä myös Yövartio.
Suomessa
Rembrandtin myöhäistuotantoon kuuluva Lukeva munkki (1661) on Kansallisgallerian kokoelmassa, kuten myös 13 grafiikanlehteä, jotka on ajoitettu 1600-luvulle.
Vhutemas
Koulussa opettivat muun muassa Aleksandr Rodtšenko, Gustav Klutsis, Aleksandra Ekster ja Ljubov Popova. Vhutemasin arkkitehtiosastolla opetettiin kolmella linjalla, Ivan Žoltovskin johtamalla uusklassismin linjalla, Nikolai Ladovskin johtamalla rationalistisella linjalla sekä Konstantin Melnikovin ja Ilja Golosovin johtamassa ”Uudessa akatemiassa”. Koulun opiskelijat saivat toteuttaa ideoitaan melko vapaasti, mistä esimerkkejä olivat Nikolai Sokolovin konstruktivistinen kylpylä, joka oli tarkoitus rakentaa osittain vuoren uumeniin, tai Georgi Krutikovin suunnittelema ”Lentävä kaupunki”.
Inkeroinen (Kouvola)
Inkeroinen on taajama Kouvolassa, entisen Anjalankosken kaupungin alueella. Inkeroinen sijaitsee nykyisen Kouvolan kaupungin eteläosassa Kymijoen itärannalla vastapäätä entisen Anjalan pitäjän kirkonkylää.
Vhutemas
Neuvostoliiton politiikkaa muuttui 1920-luvun lopussa pragmaattisempaan suuntaan, ja Vhutemasilta ryhdyttiin vaatimaan vahvempaa tukea kansalliselle teollisuudelle. Stalinismi merkitsi oppilaitoksen vääjäämätöntä lakkauttamista, ja samalla utopistisimmat muotokokeilut saivat väistyä modernismin ja kansainvälisen tyylin tieltä. Vuonna 1928 Vhutemas uudelleenorganisoitiin ja nimettiin Vhuteiniksi (Ylempi taiteellis-tekninen instituutti). Vuonna 1930 oppilaitos suljettiin lopullisesti.
Inkeroinen (Kouvola)
Tilastokeskuksen mukaan Inkeroisten tilastollisessa taajamassa, joka käsittää myös Anjalan kirkonkylän, oli vuoden 2020 lopussa 4 581 asukasta.
Inkeroisten taajamaa ympäröi Inkeroisten kaupunginosa, johon kuuluu myös Anjala ja Marinkylä.
Väestönkehitys
Vuosien 1980 ja 1985 väkiluvut sisältää silloisten Inkeroisten ja Anjalan taajamien yhteenlasketut väkiluvut. Taajamat kasvoivat yhteen 1980-luvun loppupuolella ja nimeksi tuli Inkeroinen.
Historia
Inkeroinen kuului ennen teollisuustaajaman syntyä Sippolan pitäjän Mämmälän kylään. Nimi Inkeroinen tuli käyttöön kylään syntyneen puuhiomon ja paperitehtaan mukaan, jotka perustettiin sen nimisen maakirjatalon maille vuonna 1872. Taajama kuului Sippolaan Anjalankosken kauppalan perustamiseen saakka vuonna 1975 ja Anjalankoskeen vuoden 2009 Kouvolaan liittämiseen saakka. Sillä on myös epävirallinen ruotsinkielinen nimi Ingerois.
Liikenneyhteydet
thumb|[[Inkeroisten rautatieasema.]] Kotkan radan Inkeroisten rautatieasemalta on henkilöjunayhteys Kouvolaan ja Kotkaan. Inkeroisten linja-autoasemalta pääsee Anjalan ja Porvoon kautta Helsinkiin.
Teollisuus
Inkeroisissa on Stora Enson Anjalankosken tehtaat.
Intiaanisodat
thumb|upright|Goyaałé ([[Geronimo). Monet intiaanisoturit saivat hankituksi länsimaisen tuliaseen. Monesti eurooppalaiset katsoivat edukseen aseistaa intiaaneja esimerkiksi toisia eurooppalaisia ryhmiä vastaan.]] Intiaanisodat olivat sarja yhteenottoja eurooppalaisperäisen väestön ja Pohjois-Amerikan intiaanien välillä. Sodat, jotka ulottuivat uudisasukkaiden maahantulosta 1600-luvulla Wounded Kneen joukkomurhaan 1890, johtivat Pohjois-Amerikan alkuperäisten asukkaiden alistamiseen ja pakkomuuttoon.
Intiaanisodat on huono termi, koska se antaa ymmärtää, että intiaanit olisivat taistelleet yhtenä joukkona. Intiaanit ovat kuitenkin iso joukko kansoja, joilla on erilliset historiat. Nämä kansat tai heimot olivat eri lailla organisoituneita ja yleensä tekivät päätökset sodasta tai rauhasta paikallistasolla, vaikka toisinaan perustivat kansainliittoja, kuten Irokeesiliitto.
CTI Records
CTI Records (Creed Taylor Incorporated) on yhdysvaltalainen jazzmusiikkiin keskittynyt levy-yhtiö, jonka musiikkituottaja Creed Taylor perusti vuonna 1967. Levy-yhtiön ensimmäinen albumijulkaisu oli Wes Montgomeryn A Day in the Life vuonna 1967. CTI Recordsille levyttäneitä artisteja ovat muun muassa George Benson, Bob James, Walter Wanderley, Freddie Hubbard, Hubert Laws, Stanley Turrentine, Ron Carter, Antônio Carlos Jobim ja Deodato.
Inkeroinen (Kouvola)
Palvelut
thumb|right|250px|Näkymä Päätieltä Valtatielle. Inkeroisissa on tori, neljä kauppaa, Alko, kirjasto, partureita, uimahalli ja jäähalli, jossa kylän jääkiekkoseura Aakoo pelaa. Taajamassa sijaitsevat lisäksi mm. kaksi pizzeriaa. Inkeroisten vastaanottokeskus toimi Hotelli Kantrin entisissä tiloissa Inkeroisten keskustassa 2016-2018. Toimintaa ylläpiti Hoivapalvelu Metsätähti Oy.
CTI Records
CTI Recordsin tytäryhtiö Kudu Records perustettiin vuonna 1971 ja keskittyi soul jazziin. Kudu julkaisi musiikkia artisteilta kuten Grover Washington, Jr., Esther Phillips, Hank Crawford, Johnny Hammond, Grant Green, Joe Beck, Lonnie Smith ja Idris Muhammad.
Intiaanisodat
On myös vaikeaa rajata, mitkä sodat olivat intiaanisotia. Intiaanit osallistuvat aktiivisesti Yhdysvaltain vapaussotaan ja vuoden 1812 sotaan, ja näillä sodilla oli suuri vaikutus intiaanien elämään, mutta niitä ei silti yleensä lasketa intiaanisodiksi. Myös kuvitelma siitä, että ”kalpeanaamat” ja ”punanahat” olivat aina vastakkain, on yksinkertaistus: useat eurooppalaissyntyiset taistelivat intiaanien puolella, ja intiaanit taistelivat toisiaan vastaan.
Inkeroinen (Kouvola)
Palvelut
Inkeroisissa sijaitsee myös Kymenlaakson Opisto, joka on visuaalisiin aloihin erikoistunut kansanopisto sekä entisen Anjalankosken kaupungin alueella toimiva kansalaisopisto.
Intiaanisodat
On arvioitu, että intiaanisodat vaativat vuosien 1775 ja 1890 välillä 45 000 intiaanin ja 19 000 eurooppalaisen hengen. Laskelmissa ovat mukana naiset ja lapset, sillä siviileitä tapettiin usein rintamalla.
Kultainen spiraali
Kultainen spiraali on logaritminen spiraali, jonka kasvutekijä on φ, kultainen leikkaus. Siis kultainen spiraali levenee (tai etenee kauemmaksi alkupisteestään) tekijän φ verran joka neljänneskierroksella jonka se kääntyy.
CTI Records
Salvation Records sekä Greenestreet olivat myös CTI Recordsin lyhytikäisiä tytäryhtiöitä.
Intiaanisodat
Intiaanisodat
Sodat voidaan jakaa kolmeen osaan:
Kultainen spiraali
Yhtälö
Kultaisen spiraalin napakoordinaattiyhtälö on sama kuin muille logaritmisille spiraaleille, mutta erikoisarvolla kasvutekijälle b:
tai
jossa e on luonnollisten logaritmien kantaluku, a on mielivaltainen positiivinen reaalivakio, ja b sellainen, että θ on suora kulma (neljänneskäännös jompaankumpaan suuntaan):
b:n numeerinen arvo johtuu siitä onko suora kulma mitattu 90 asteena vai radiaanina; ja kun kulma voi olla kumpaan tahansa suuntaan, on helpointa kirjoittaa yhtälö b:n itseisarvolle (siis b voi olla myös tämän arvon vastaluku):
Vaihtoehtoinen yhtälö logaritmiselle ja kultaiselle spiraalille on:
Craig MacTavish
Craig MacTavish (s. 15. elokuuta 1958 London, Ontario) on kanadalainen jääkiekkovaikuttaja, entinen valmentaja ja jääkiekkoilija. Nykyisin hän on NHL-joukkue Edmonton Oilersin varatoimitusjohtaja.
Kultainen spiraali
Yhtälö
jossa vakio c on:
mikä kultaiselle spiraalille antaa c:n arvot:
Craig MacTavish
Jääkiekkoilijana MacTavish oli pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Hän pelasi NHL:ssä vuodesta 1979 vuoteen 1997 viidessä eri joukkueessa (Boston Bruins, Edmonton Oilers, New York Rangers, Philadelphia Flyers ja St. Louis Blues) yli 1 000 ottelua ja voitti neljästi Stanley Cupin. Pelaajauransa jälkeen hän toimi vuosina 1997–2000 New York Rangersin ja Edmonton Oilersin apuvalmentajana ja vuodesta 2000 vuoteen 2009 Edmontonin päävalmentajana. Kaudella 2011–2012 hän toimi AHL-joukkue Chicago Wolvesin päävalmentajana, jota ennen ehti työskennellä kaksi vuotta TSN-kanavan analyytikkona.
Kaudeksi 2012–2013 MacTavish palasi NHL:ään, kun Edmonton Oilers palkkasi hänet jääkiekkotoiminnasta vastaavaksi varapresidentiksi.
Kultainen spiraali
Yhtälö
jos θ on mitattu asteina, ja
jos θ on mitattu radiaaneina.
Craig MacTavish
Ura pelaajana
Ennen ammattilaisuraansa MacTavish pelasi vuodesta 1977 vuoteen 1979 yliopistojääkiekkoa Lowellin yliopiston joukkueessa Chiefsissä. Boston Bruins varasi hänet NHL:ään vuorolla 153 vuoden 1978 varaustilaisuuden yhdeksännellä kierroksella. MacTavish aloitti NHL-uransa kaudella 1979–1980, josta pelasi osan myös AHL:n Binghamton Dustersissa. Seuraavat kaudet hän pelasi suurimmaksi osaksi AHL:ssä, Springfield Indiansissa ja Erie Bladesissä, kunnes vakiinnutti paikkansa Bostonin NHL-kokoonpanossa kaudella 1982–1983.
Kultainen spiraali
Kultaisen spiraalin approksimaatioita
On useita samanlaisia spiraaleita, jotka approksimoivat, mutteivat ole täsmälleen samoja kuin kultainen spiraali. Näitä usein sekoitetaan kultaiseen spiraaliin.
Esimerkiksi, kultaista spiraalia voidaan approksimoida "kääntyvällä suorakaide diagrammilla," jossa spiraloivien kultaisten suorakaiteiden muodostamien neliöiden vastakkaiset kulmat ovat yhdistetty neljännesympyröillä. Lopputulos on erittäin lähellä aitoa kultaista spiraalia. (Katso kuva ylimpänä oikealla).
Craig MacTavish
Ura pelaajana
MacTavish ajoi tammikuussa 1984 autollaan alkoholin vaikutuksen alaisena ja aiheutti 26-vuotiaan naisen kuoleman törmäämällä tämän ohjaamaan autoon. Hänelle langetettiin toukokuussa 1984 vuoden vankeusrangaistus, josta hän vapautui toukokuussa 1985. Tämän vuoksi hän ei pelannut otteluakaan NHL-kaudella 1984–1985. Hän pelasi viimeiset ottelunsa Bostonissa kauden 1983–1984 lopulla. MacTavish teki vapaana pelaajana pelaajasopimuksen Edmonton Oilersin kanssa helmikuussa 1985 ja siirtyi kaudeksi 1985–1986 Edmontoniin.
Dennis Nilsen
Dennis Andrew Nilsen (23. marraskuuta 1945 – 12. toukokuuta 2018) oli skotlantilainen sarjamurhaaja joka toimi Lontoossa. Hän murhasi viiden vuoden aikana viisitoista miestä. Hän teki myös muutamia epäonnistuneita murhayrityksiä.
Craig MacTavish
Ura pelaajana
MacTavish pelasi Edmontonissa yhdeksän kautta ja voitti joukkueessa kolme Stanley Cupin mestaruutta vuosina 1987, 1988 ja 1990. Hän oli tärkeä pelaaja mestaruusjoukkueille. Hän toimi joukkueen kapteenina kaudesta 1992–1993 alkaen, kunnes siirtyi maaliskuussa 1994, kesken kauden 1993–1994, New York Rangersiin. Edmonton sai pelaajakaupassa Todd Marchantin. Kesäkuussa 1994 MacTavish oli voittamassa yhdessä kuuden muun entisen Oilers-pelaajan (Glenn Anderson, Jeff Beukeboom, Adam Graves, Kevin Lowe, Mark Messier ja Esa Tikkanen) kanssa Stanley Cupia Rangersille. Mestaruus oli Rangersin ensimmäinen sitten vuoden 1940.
Kultainen spiraali
Kultaisen spiraalin approksimaatioita
Toinen approksimaatio on Fibonaccin spiraali, mikä ei ole aito logaritminen spiraali. Se muodostuu sarjasta neljännesympyräisiä kaaria joiden säteet ovat peräkkäin kasvavia Fibonaccin lukuja. Joka neljännes käännös Fibonaccin spiraali levenee φ:n sijasta muuttuvan tekijän, joka on yhtäsuuri kuin Fibonaccin lukujonon termin suhde edeltäjäänsä, verran. Peräkkäisten termien suhteet Fibonaccin sarjassa lähestyvät φ:tä, joten spiraalit muistuttavat toisiaan.
Dennis Nilsen
Ennen murhia
Nilsen syntyi Aberdeenshiressa norjalaiselle isälle ja skottilaiselle äidille. Isä kärsi alkoholiongelmasta, ja vanhemmille tuli avioero Nilsenin ollessa 4-vuotias. Äiti meni uusiin naimisiin ja lähetti poikansa isovanhemmilleen. Parin vuoden kuluttua Nilsen palasi asumaan äitinsä luokse.
Craig MacTavish
Ura pelaajana
Heinäkuussa 1994 MacTavish teki vapaana pelaajana pelaajasopimuksen Philadelphia Flyersin kanssa, jossa pelasi työsulun lyhentämän kauden 1994–1995 ja suurimman osan kaudesta 1995–1996. Hän pelasi jälkimmäisellä kaudella ensimmäisen ja ainoan kerran urallaan NHL:n tähdistöottelussa. Maaliskuussa 1996 Philadelphia myi MacTavishin St. Louis Bluesiin, josta se sai vaihdossa Dale Hawerchukin. MacTavish lopetti pelaajauransa kauden 1996–1997 jälkeen.
Kultainen spiraali
Spiraaleja luonnossa
Approksimaalisia logaritmisia spiraaleja voi ilmetä luonnossa (esimerkiksi spiraaligalaksien kierteissä). Helmiveneiden kuorien joskus sanotaan levenevän kultaisen spiraalin mukaisesti, ja ne liittyvät siten sekä φ:hin että Fibonaccin sarjaan. Todellisuudessa, helmiveneiden kuorissa (ja monissa nilviäisten kuorissa) esiintyy logaritmisen spiraalin mukaista kasvua, mutta eri kulmassa kuin kultaisessa spiraalissa. Tämä sallii organismin kasvun muotoa muuttamatta. Spiraalit ovat yleisiä luonnossa ja kultaiset spiraalit ovat yksi erikoistapaus niistä.
Dennis Nilsen
Ennen murhia
Nilsen värväytyi vuonna 1961 Britannian armeijaan. Hän toimi kokkina Adenissa, Kyproksella ja Berliinissä ennen kuin jätti armeijan 1972 ja toimi hetken poliisina. 1970-luvun puolivälissä hän pääsi virkamieheksi työnvälitystoimistoon.
Craig MacTavish
Ura pelaajana
MacTavish pelasi 17 kautta kestäneellä NHL-urallaan yhteensä 1 093 runkosarjaottelua, joissa teki 480 tehopistettä, 213 maalia ja 267 syöttöpistettä. Hän pelasi myös 193 pudotuspeliottelua tehden 58 tehopistettä, 20 maalia ja 38 syöttöpistettä. Hän voitti neljä Stanley Cupia. Hänet muistetaan myös viimeisenä NHL-pelaajana, joka ei käyttänyt pelatessaan kypärää.
Dennis Nilsen
Sarjamurhaajaksi
Kaikki Nilsenin uhrit olivat opiskelijoita tai kodittomia miehiä. Sarjamurhaaja vei heidät kotiinsa seksiä varten tai vain seuraksi. Yön aikana hän kuristi uhrinsa ja hävitti ruumiit.
Craig MacTavish
Ura valmentajana
MacTavish liittyi New York Rangersin valmennusryhmään apuvalmentajana kaudella 1997–1998 ja jatkoi seurassa myös seuraavan kauden. Kaudeksi 1999–2000 hän siirtyi Edmontoniin entisen joukkuetoverinsa Kevin Lowen johtamaan valmennusryhmään ja vuonna 2000, Lowen siirryttyä general manageriksi, MacTavishista tuli Edmontonin päävalmentaja. Vuonna 2006 hän valmensi Edmontonin Stanley Cupin loppuotteluihin, joissa Carolina Hurricanes oli kuitenkin parempi otteluvoitoin 4–3.
Dennis Nilsen
Sarjamurhaajaksi
Vuonna 1981 Nilsen muutti yläkertaan. Hän jatkoi tappamista, mutta havaitsi ruumiiden hävittämisen hankaloituneen. Nilsen alkoi säilyttää uhriensa jäännöksiä vaatekaapissa, muovikasseissa ja lattialautojen alla. Yrittäessään vetää ruumiinosia vessanpöntöstä alas hän onnistui tukkimaan koko viemäriverkoston.
Craig MacTavish
Ura valmentajana
MacTavish on toiminut Kanadan jääkiekkomaajoukkueen valmentajana. Hän oli joukkueen apuvalmentaja maailmanmestaruuskilpailuissa vuosina 2005 ja 2008 sekä päävalmentaja 2010.
Dennis Nilsen
Sarjamurhaajaksi
Kun viemäriverkostoa tultiin korjauttamaan, havaittiin, että siellä oli jotakin lihan kaltaista sekä pieniä luita, joiden todettiin olevan peräisin ihmisruumiista. Paikalle hälytettiin poliisi, joka jo pian oli Nilsenin kannoilla.
Craig MacTavish
Ura valmentajana
MacTavish toimi Edmontonin päävalmentajana kauden 2008–2009 loppuun saakka, jonka jälkeen hänet vapautettiin tehtävästään. Hän toimi vuosina 2009–2011 televisiokanava The Sports Networkin (TSN) jääkiekkoasiantuntijana, kunnes aloitti AHL-seura Chicago Wolvesin päävalmentajana. MacTavish valmensi Wolvesia vain kauden 2011–2012. Kesällä 2012 Edmonton Oilers palkkasi hänet jääkiekkotoiminnasta vastaavaksi varapresidentiksi.
Dennis Nilsen
Pidätys, oikeudenkäynti ja tuomio
Kolme poliisia tuli tutkimaan Nilsenin asunnon, jossa huomattiin välittömästi mädäntyneen lihan haju. Kun poliisi kysyi, missä olivat loput ruumiista, Nilsen kertoi, että ne olivat kahdessa muovikassissa hänen vaatekaapissaan. Nilsen pidätettiin välittömästi epäiltynä murhista.
Craig MacTavish
Ura valmentajana
MacTavish palasi vielä hetkeksi valmennustehtäviin kaudella 2014–2015 toimiessaan Oilersin väliaikaisena päävalmentajana.
Dennis Nilsen
Pidätys, oikeudenkäynti ja tuomio
Poliisiasemalle vietäessä Nilseniltä kysyttiin hänen uhriensa määrää, hän kertoi niitä olleen 15 tai 16.
Craig MacTavish
Ura valmentajana
Vuonna 2019 hän toimi kahdeksan ottelun ajan KHL:ssä Lokomotiv Jaroslavin päävalmentajana kunnes sai potkut syyskuussa 2019.
Dennis Nilsen
Pidätys, oikeudenkäynti ja tuomio
Nilsen sai elinkautisen vankeusrangaistuksen 4. marraskuuta 1983. Hänelle myönnettiin 25 vuoden kuluttua - 2008 - mahdollisuus hakea armahdusta. Sisäministeri poisti armahdusmahdollisuuden kokonaan, mikä tarkoitti, että Nilsen istuisi vankilassa loppuelämänsä. Tämä sisäministerin oikeus poistettiin kuitenkin marraskuussa 2002, joten Nilsenillä oli alkuperäisen tuomion mukaisesti vapautumisen mahdollisuus aikaisintaan 2008.
Craig MacTavish
Taustahenkilönä
Huhtikuussa 2013 MacTavish ylennettiin Edmonton Oilersin toimitusjohtajaksi Steve Tambellinin irtisanomisen jälkeen. MacTavish oli Oilersin toimitusjohtajana vain kaksi kautta. Seuran menestys oli surkea ja Peter Chiarelli tuotiin korvaamaan hänet. Syyskuussa 2015 ilmoitetiin, että MacTavish siirtyy seuran varatoimitusjohtajaksi.
Dennis Nilsen
Pidätys, oikeudenkäynti ja tuomio
Nilseniltä evättiin eräässä vankilassa pääsy homopornon pariin. Asia vietiin oikeuteen, ja toinen oikeusjuttu syntyi 2003, kun Nilseniä estettiin julkaisemasta omaelämäkerrallista teostaan The History of a Drowning Boy.
Craig MacTavish
Pelityyli
MacTavish oli pelaajarooliltaan puolustava hyökkääjä ja oli myös hyvä aloittaja. Hän oli hyvä karvaaja, mutta osasi tehdä myös maaleja. MacTavish johti joukkueen pelaajistoa ja lisäksi hän osasi pelata kovaotteisesti. Craig MacTavish muistetaan myös NHL:n viimeisenä ilman kypärää pelanneena pelaajana.
Joel Koch
Joel Koch (s. 12. heinäkuuta 1998) on suomalainen tubettaja, joka tunnetaan sosiaalisessa mediassa paremmin nimellä JKokki. Hän kuvaa pääasiassa Minecraftista YouTube-kanavalleen videoita, jotka on suunnattu lapsille sekä nuorille. Kanavalla on yli 100 000 tilaajaa ja hänen videoitaan on katsottu tähän mennessä yli 39 miljoonaa kertaa.
Ura
Koch aloitti videoiden tekemisen alkuvuonna 2013. Ensimmäiset vuodet eivät vielä nostaneet häntä suosioon, mutta vuonna 2015 hänen kanavansa lähti nousuun keräten lähes 15 000 uutta tilaajaa kesän aikana. Nykyään hän on yksi suosituimmista suomenkielisistä pelitubettajista.
YouTube-uransa ohella Koch työskentelee täysipäiväisenä ohjelmoijana. Hän valmistui datanomiksi vuonna 2017.
Chiriquí
Alueella on kaksi luonnonsuojelualuetta, merikilpikonnien pesimispaikka La Barquetan luonnonsuojelualue ja merialueelta rajattu Chiriquínlahden kansallispuisto, jossa tavataan valaita, haita, rauskuja ja delfiineitä.
Apulaisohjaaja
Apulaisohjaaja on ohjaajan apulainen (”oikea käsi”) elokuvan tekovaiheessa. Hän varmistaa, että ihmiset ja välineistö ovat saatavilla silloin kun tarvitaan.
Apulaisohjaaja vastaa muun muassa elokuvan kuvausten päivittäisestä aikatauluttamisesta ja kuvausryhmän käytännön johtamisesta kuvauspaikalla. Apulaisohjaaja antaa valmistautumis-, käynnistys- ja toimintakäskyt kuvausten aikana.
Elokuvan ennakkosuunnittelun aikana apulaisohjaaja tekee, yhdessä muun muassa tuotantopäällikön kanssa, käsikirjoituksen tuotannollisen purun, jonka perusteella kuvauspäiviä, järjestelyitä, näyttelijöiden kiinnityksiä ynnä muuta sellaista voidaan ryhtyä suunnittelemaan ja toteuttamaan. Ennen kuvauksia apulaisohjaaja pitää tuotannon osastovastaavien (kuvaaja, valaisija, järjestäjä, äänittäjä, lavastaja, rekvisiitta, erikoisefektit sekä tarvittaessa myös puku ja maski) yhteispalaverin, jossa elokuva käydään kohtauksittain läpi ja katsotaan mitkä asiat millekin osastolle kuuluvat ja että kaikki tulee hoidettua kuvauksiin mennessä. Tämä palaveri on mahdollisesti reccen jälkeen, jolloin apulaisohjaajalla on käytetävissään reccemuistio, johon hän on merkinnyt muistiin erilaisia asioita, joita kuvauspaikkakäynnillä on tullut ilmi, sekä ohjaajan ja muiden taiteellisesti vastaavien toiveita ja vaatimuksia.
Toinen apulaisohjaaja työskentelee ensimmäisen apulaisohjaajan apuna erityisesti suurissa avustajakohtauksissa. Toinen apulaisohjaaja vastaa esimerkiksi siitä, että kuvauspaikalla on tarvittava määrä avustajia silloin kun heitä tarvitaan ja hän ohjaa esimerkiksi kuvan taustalla tapahtuvaa toimintaa.
Apulaisohjaaja on useimmiten henkilö, joka huutaa ennen ottoa ”hiljaisuus!” ja käskee kameraoperaattoria käynnistämään kameran.
Poliisitarkastaja
150px|pienoiskuva|Poliisitarkastajan arvomerkki Poliisitarkastaja on Suomen poliisin virka. Viran tehtäviä ovat muun muassa poliisilaitoksilla tehtävät tarkastukset. Poliisitarkastajaa ylempi virka on apulaispoliisipäällikkö ja alempi ylikomisario, johtuen nimismies-viran lakkautuksesta.
Pikkukiitäjä (lintu)
pienoiskuva|Apus affinis Pikkukiitäjä (Apus affinis) on kiitäjälintujen lahkon pienimpiä edustajia. Lajin nimesi John Edward Gray 1832.
Koko ja ulkonäkö
Linnun pituus on 10–13 cm, siipien kärkiväli 32–34 cm ja paino noin 25 g. Tummanruskea, räystäspääskyn kokoinen kiitäjä, jolla on valkoinen kurkku ja yläperä. Sukupuolet ovat samanvärisiä. Lentelee parvina hyönteisjahdissa, lento on tavallisesti hitaampaa kuin isompien kiitäjien. Ääni on vaihtelevan voimakasta viserrystä. Lajista tunnetaan 6 alalajia.
Levinneisyys
Afrikka ja Aasian eteläosat Indonesiaan saakka. Euroopassa, lähinnä Turkissa, mainitaan elävän 1 800–5 000 yksilöä. Lajia ei ole tavattu Suomessa. Osa kannasta on paikkalintuja, osa pohjoisimmista populaatioista muuttaa etelään.
Elinympäristö
Taajamat ja kaupungit, vuoristoseudut.
Lisääntyminen
pienoiskuva|Apus affinis Pesii yhdyskunnittain rakennuksissa ja kalliojyrkänteillä. Pari pesii samassa kolossa vuodesta toiseen. Munia on 1–3, joskus 4, haudonta-aika on noin 3 viikkoa ja molemmat emot osallistuvat haudontaan. Poikaset lähtevät pesästä lentokykyisinä 5–6 viikon ikäisinä.
Ravinto
Ilmameren hyönteiset ja hämähäkit.