cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jenni Rotonen
Vuonna 2018 Rotonen aloitti yhteistyön Stockmannin kanssa ja lanseerasi A+More by Pupulandia -malliston. Stockmannin A+More asustebrändin ja Jenni Rotosen yhteistyömallistoihin on kuulunut muun muassa neuleasusteita ja kenkiä.
Yhteiskunnallinen vaikuttaminen
Rotonen on ottanut aktiivisesti kantaa erityisesti vastuullisuuteen liittyviin teemoihin, kuten pikamuodin ja ylikulutuksen ongelmallisuuteen. Hän on puhunut avoimesti esimerkiksi masennuksesta ja yksinäisyydestä. Vuonna 2012 Rotonen osallistui Ylen A2 yksinäisyysiltaan, ja hän on nostanut aktiivisesti esiin Punaisen Ristin ystävyystoimintaa, johon Rotonen itse lähti mukaan vuonna 2016. Vuonna 2020 Rotosen päätös lopettaa ihokarvojensa ajelu päätyi laajasti otsikoihin ja medioihin. Rotonen on ottanut näkyvästi kantaa naisiin kohdistuviin ulkonäköpaineisiin ja kertonut haluavansa murtaa naisten ulkonäköön kohdistuvia stereotypioita, jähmeitä sääntöjä ja vaatimuksia. Rotonen on puhunut myös avoimesti suhteestaan rahaan sekä omasta tulotasostaan.
Palkinnot
Rotonen on voittanut useita palkintoja sekä bloggaajana että podcast-juontajana.
= Lähteet =
Rovaniemen kotiseutumuseo
Rovaniemen kotiseutumuseo esittelee vauraan peräpohjalaisen talon elämää 1800–1900-lukujen taitteessa. Museo sijaitsee Rovaniemellä, Pöykkölän tilan pihapiirissä Kemijoen rantamaisemassa. Museon päärakennus, alkuperäisellä paikallaan sijaitseva peräpohjalainen empiretyylinen hirsirakennus 1840-luvulta, on yksi harvoista Lapin sodan hävitykseltä säästyneistä Kemijokivarren kantataloista. Muita Pöykkölän tilaan kuuluneita alkuperäisiä rakennuksia ovat pihapiirin komea puovi sekä kaksi vilja-aittaa. Muut museon rakennukset on siirretty museon alueelle eri puolilta Rovaniemeä.
Pöykkölän tilan historia tunnetaan 1600-luvulta asti. Tila oli 1900-luvun alkuun saakka Pöykön suvun hallussa, kunnes puutavarayhtiö Kemi Oy osti sen vuonna 1911. Vuonna 1957 tila siirtyi Kotiseutuyhdistys Rovaniemen Totto ry:n omistukseen.
Pöykkölä tunnetaan myös kuuluisan ravihevosen Kirpun syntymäkotina.
Museon omistaa ja sitä ylläpitää Rovaniemen Kotiseutuyhdistys Rovaniemen Totto ry. Museo on avoinna yleisölle pääasiassa kesäisin. Museolla järjestetään myös kotiseutupäiviä, erilaisia kulttuuritilaisuuksia, näyttelyitä ja talkoita. Perinteisiin tapahtumiin museolla kuuluvat muun muassa juhannusaaton juhla lipunnostoineen sekä Tuomaan päivän puurojuhla joulukuussa.
Museo sijaitsee Pöykkölässä, Kemijoen varressa, noin 3,5 kilometriä Rovaniemen keskustasta Ranuan suuntaan.
Kuopio-Iisalmi-Nivala
Kuopio-Iisalmi-Nivala on Juice Leskisen viidestoista ja Juice Leskinen Grand Slam -yhtyeen järjestyksessään neljäs albumi. Sen julkaisi Polarvox vuonna 1984. Albumi on niin sanottu tupla-LP, eli se koostuu kahdesta LP-levystä. Ensimmäinen CD-versio levystä ilmestyi vuonna 1988 ja seuraava, remasteroitu versio vuonna 2003.
Live-albumi on äänitetty vuoden 1983 marraskuussa pidetyillä keikoilla Kuopiossa (Kaupunginhotelli 17.11.), Iisalmessa (PK-halli 18.11.) ja Nivalassa (Tuiskula 19.11.).
Yleisradion TV2 kuvasi Nivalan keikan 19. marraskuuta 1983. Televisiossa se nähtiin vuoden 1984 helmikuussa sekä muun muassa Yle Teema -kanavalla marraskuussa 2006.
Kappaletta ”MCMLXXXIV” (laulu Ila Loueranta) ei ole julkaistu Juice Leskisen muilla varsinaisilla levyillä.
Kappaleet
B-puoli
C-puoli
D-puoli
Aamunkoitto (kirja)
Aamunkoitto on Octavia E. Butlerin Xenogenesis-trilogian ensimmäinen osa. Se ilmestyi Yhdysvalloissa vuonna 1987 nimellä Dawn, ja suomennos ilmestyi Kirjayhtymän kustantamana ja Matti Kannoston kääntämänä vuonna 1990.
Juoni
Lilith Iyapo herää ydinsodan jälkeiseen maailmaan huomatakseen, että avaruuden muukalaiset ovat viimeinkin löytäneet Maan. Oankalit, vaeltavat DNA-kauppiaat, ovat pelastaneet ihmiskunnan rippeet ja pitäneet heidät unessa samaan aikaan kun Maata on valmisteltu jälleenasuttavaksi.
Lilith on valittu herättämään ja opettamaan pieniä ihmisjoukkoja, joiden on määrä astua takaisin kotiplaneettansa pinnalle. Hänen tehtävänään on valmistella ihmiset kohtaamaan sekä villiintynyt Maa että hirvittävät oankalit.
Puhvelikutoja
Puhvelikutoja (Bubalornis albirostris) on kutojien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Puhvelikutojaa tavataan Afrikassa Senegalista Etiopiaan ulottuvalla alueella. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Mervi Koski
Mervi Koski (s. 22. toukokuuta 1955 Tampere) on kirjailija ja informaatikko, koulutukseltaan filosofian maisteri. Hän on julkaissut niin tieto- kuin lasten kaunokirjallisuuttakin.
Kosken aihealueena ovat usein olleet erilaiset kansanperinteen taruolennot kuten hirviöt, tontut ja kummitukset. Hänet tunnetaan myös lasten ja nuorten kirjallisuuden alan tietokirjoistaan ja hakemistoistaan. Koski on kirjoittanut myös artikkeleita lasten- ja nuortenkirjallisuusalan lehtiin sekä kolumneja. Kirjallisuutta pääaineenaan Tampereen yliopistossa opiskellut Mervi Koski on toiminut myös luovan kirjoittamisen opettajana. Hän oli perustamassa Suomen ensimmäistä luovan kirjoittamisen koulua, jota Hämeenlinnan kaupunki ylläpiti. Koski vastasi koulusta ja opetti siellä vuosina 1991–1997 luovaa kirjoittamista taiteen perusopetuksen puitteissa. Noina vuosina oppilaita oli n. 100 ja ryhmiä oli esikouluikäisistä aikuisiin. Mervi Koski toimi Hämeenlinnan kaupunginkirjaston lasten ja nuorten palveluista vastaavana informaatikkona, kunnes vuonna 2019 jäi eläkkeelle.
Koski sai vuonna 1999 Pro Arte Tawastica -kunniakirjan taiteen ja kulttuurin hyväksi tehdystä työstä luovan kirjoittamisen parissa; vuonna 2005 Kariston säätiön tunnustuspalkinnon kirjallisesta työstään ja vuonna 2018 Suomen tietokirjailijat ry:n Tietopöllö-palkinnon koko kirjallisesta urastaan.
SILI II -ilmailunäyttely 1938
S.I.L.I.-II eli Helsingin vuoden 1938 Suomen Ilmapuolustusliiton ilmailunäyttely (engl. Second International Aeronautical Exhibition in the league Air Defence of Finland SILI) oli Suomen ilmapuolustusliiton järjestämä toinen kansainvälinen ilmailunäyttely. Näyttely järjestettiin Helsingin Messuhallissa 14–22. toukokuuta 1938. Edellinen vastaava näyttely oli järjestetty Tukholmassa toukokuussa 1936.
Näyttely kuului maailmannäyttely jä järjestävän Bureau International des Expositions (BIE) - organisaation alaisuuteen.
Näyttely oli ensimmäinen kansainvälisesti virallinen Suomessa järjestetty näyttely, sillä Suomi oli liittynyt juuri ennen näyttelyä kansainväliseen näyttelyunioniin. Näyttely oli suunnattu sekä alan ammattilaisille että suurelle yleisölle, ja tarkoituksena oli ilmailun tekeminen tunnetuksi. Lopullinen kävijämäärä nousi kymmeniin tuhansiin. Näytteilleasettajia oli 15:stä eri maasta, ja avajaisten 200:n kutsuvieraan joukossa olivat muun muassa presidentti Kyösti Kallio, marsalkka Carl Gustaf Emil Mannerheim sekä pääministeri A. K. Cajander. ,
Näyttelyn suunnittelu ja toteutus
Suomen Ilmapuolustusliitto järjesti vuonna 1929 ensimmäisen kansainvälisen ilmailunäyttelyn Kaartin maneesissa Helsingissä. Näyttely oli menestys siitäkin huolimatta, että se järjestettiin ilman valtion tukea. Ensimmäisen näyttelyn saaman menestyksen innoittamana ilmailun harrastajat ryhtyivät toimiin uuden näyttelyn järjestämiseksi. Näyttelyn suunnittelu alkoi vuonna 1936, kun päätös järjestämisestä tehtiin. Suomen Ilmapuolustusliitto ryhtyi toteuttajaksi ja perusti päätoimikunnan, jonka puheenjohtajana toimi kauppaneuvos S. A. Harima, sekä näyttelytoimikunnan, jonka puheenjohtajana toimi diplomi-insinööri Gunnar Ståhle. Näyttelyarkkitehdiksi valittiin Aarne Ervi. Näyttelypaikaksi päätetyn Messuhallin tilat osoittautuivat näytteilleasettajien suuren kiinnostuksen takia riittämättömiksi, ja lisätiloja jouduttiin rakentamaan hallin ulkopuolelle. Toisena näyttelypaikkana oli juuri avatulla Malmin lentokentällä.
Näyttelyyn osallistuneet maat ja yritykset
Osallistujamaita olivat: Suomi, Ruotsi, Saksa, Britannia, Ranska, Puola, Latvia, Tšekkoslovakia ja Unkari.
Lentoyhtiöistä Aero Oy, AB Aerotransport, British Overseas Airways Corporation, Det Danske Luftfartselskap , KLM, Sabena, Lufthansa ja LOT.
Lentokonetehtaista olivat mukana Valtion lentokonetehdas (Tampere), Svenska Aeroplan AB (SAAB), ASJA (AB Svenska Järnvägsverkstädernas Aeroplanavdelning), Fokker, Arado, Heinkel, V.E.F, Zlin, Beneš-Mráz, Bristol
Näyttelyssä esillä olleita lentokoneita
- OH-HIPY 5, Grunau Baby IIa - Helsingin Ilmapuolustusyhdistyksen Purjelentokerho "Tölö"
- OH-HIPY 6, Komar - Helsingin Ilmapuolustusyhdistyksen Purjelentokerho "Eira"
- OH-RAUMA 2, Grunau Baby IIb - Rauman Seudun Ilmapuolustusyhdistys "Galkke"
- F1, "Morane-Saulnier Parasol" eli Thulin typ D, Suomen Ilmavoimien ensimmäinen kone, joka oli "koottu koneen F1 runsaista varaosista ja koneen F3 runsaista jäännöksistä"
- FK-, VL Fokker C.X, Valtion lentokonetehtaan II- tai III-sarjasta FK-91 - 111
Vismuttihohde
Vismuttihohde on tärkeä vismuttimalmimineraali. Vismuttihohde esiintyy hydrotermisessä ympäristössä. Sitä esiintyy muun muassa Boliviasta ja Ruotsista.
SILI II -ilmailunäyttely 1938
Näyttelyssä esillä olleita lentokoneita
- VI-2, VL Viima II - Ilmavoimat
- TU-163, VL Tuisku "Pilven Veikko" - Ilmavoimat
- FR-81, Fokker D.XXI - Ilmavoimat
- P1 (SE-AEY, s/n 3), Sparmann S 1-A ”Sparmannjagaren” Kone näyttää kuvissa melko uudelta, eikä siinä ole tunnuksia. Näytteilleasettaja oli ilmeisesti SAAB, koska se osti koneen valmistaneen firman (Sparmanns Flygplanverkstad) lokakuussa 1937.
- SE-AGY (myöhemmin Ruotsin ilmavoimien Sk12 644), Focke-Wulf Fw 44 Stieglitz. Konetta valmistivat Ruotsissa CVV (Centrala Verkstaden i Västerås) ja ASJA (AB Svenska Järnvägsverkstädernas Aeroplanavdelning). ASJA rakensi keväällä 1938 valmiiksi 10 koneen sarjan ja tämä yksilö valmistui vain viikkoa ennen näyttelyn avajaisia.
- YL-ABO V.E.F. I-12 (2-paikkainen)
- OK-LZH, Zlin XII (s/n 220), Zlin. Kone rekisteröitiin Tšekkoslovakiassa 22.03.38
- OK-BEY, Beneš-Mráz Be.51 Beta Minor - Beneš-Mráz -tehtaan oma kone.
Hallin yläkerrassa:
Raina
Raina muodostuu paperikoneen viiraosalla. Rainanmuodostus on erittäin tärkeässä osassa paperin lopullisen laadun suhteen.
SILI II -ilmailunäyttely 1938
Näyttelyssä esillä olleita lentokoneita
- D-ODGY, Arado Ar 95W - Arado Flugzeugewerke.
Raina
Kun valitut ainekset on sekoitettu vesipitoiseksi seokseksi, seos levitetään massarainaksi, josta poistetaan vesi puristamalla ja haihduttamalla, ja näin syntyy kuiva raina. Paperi pysyy koossa rainan kuivatuksen aikana syntyvien vetysidosten ansiosta. Vetysidosten lujuus on riippuvainen rainan muodostuksen aikana syntyneestä kuitujen ja muiden raaka-aineiden jakautumasta.
Lähteet
Papiermaschine Wire
SILI II -ilmailunäyttely 1938
Näyttelyssä esillä olleita lentokoneita
- D-IEFC, Heinkel He 112B-1 - Heinkel Flugzeugwerke
Anne Rouhiainen
Anne Rouhiainen on merkittävä suomalainen taidekriitikko, joka työskenteli Helsingin Sanomien kriitikkona 1992–2006.
Hän on tehnyt myös yhteistyötä esimerkiksi Riihimäen taidemuseon kanssa, ja kuratoinut Riihimäen Kuvataiteilijoiden Biennaali-näyttelyn 2008–2009.
Splash
Splash on vuonna 1984 valmistunut romanttinen elokuva, jonka pääosissa esiintyvät Tom Hanks ja Daryl Hannah. Elokuvan ohjasi Ron Howard.
Daryl Hannah esittää merenneitoa nimeltä Madison, johon Tom Hanksin esittämä mies rakastuu. Elokuvan ansiosta Madisonista tuli suosittu tytön etunimi Yhdysvalloissa.
Arvioita
Video-oppaassa vuodelta 1994 Esko Rautakorpi kutsuu elokuvaa kuplivaksi komediaksi ja antaa sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Lesogorskin vesivoimalaitos
pienoiskuva|Rouhialan voimalaitos syyskuussa 1944 Lesogorskin vesivoimalaitos ( tai Роухиала ГЭС, Rouhiala GES eli ГЭС-10, alkuperäinen nimi: Rouhialan vesivoimalaitos ) on Vuoksessa, Leningradin alueen Lesogorskissa Venäjällä, sijaitseva vesivoimalaitos. Voimalaitos on tyypillinen jokivoimalaitos, jossa sen läpivirtaavaa vesimäärää ei voi itsenäisesti säännöstellä sähköenergian kysynnän mukaan. Saimaalta tulevia vesimääriä säädellään Tainionkosken vesivoimalaitoksella, joka on Vuoksessa ylimmäinen siinä toimivasta neljästä voimalaitoksesta. Lesogorskin voimala on joen neljäs eli alin voimala.
Pato
Voimalaitoksen pato sulkee Vuoksen uoman koko leveydeltä ja sen pituus on 146 metriä ja suurin korkeus 30 metriä. Pato on betonista valamalla valmistettu gravitaatiopato, johon voimalarakennus on integroitu kiinteästi. Padon harjalla kulkee joen ylittävä tie. Padossa on rakenteet ohijuoksutukselle ja tukkirännille, joka on poistettu käytöstä. Myös jäänmuodostus on huomioitu portilla, jota kautta voidaan poistaa jäätä. Ohijuoksutusportteja on kolme ja ne ovat 20 metriä leveät. Kaksi on varustettu sylinterimäisillä porteilla ja kolmas segmenttiportilla. Kolmen ohijuoksutuskanavan läpi mahtuu virtaamaan vettä 1 550 m³/s ja jääportin kautta 79 m³/s.
Voimala
Voimalassa toimii neljä vesiturbiinia, joiden kapasiteetti on kullakin 29,5 megawattia. Vesiturbiinit ovat Kaplan-turbiineja, jotka on suunniteltu toimimaan 15,4 metrin pudotuksella. Voimalan tuottama sähkö siirretään kytkinkentälle, jossa sen jännite nostetaan 110 kilovolttiin kantaverkkoa varten. Voimalaitoksen keskimääräinen vuotuinen energiantuotanto on 661,6 gigawattituntia.
Vuoksen rakentamisen taustaa
Vuoksi on vesirikas joki, joka alkaa Saimaasta ja laskee Laatokkaan. Vielä 1900-luvun alussa se virtasi vapaana lohijokena, jossa oli sen ensimmäisen 30 kilometrin matkalla 18 koskea, joiden yhteinen pudotus oli 64 metriä. Rouhialan koskessa vesi putosi 7,8 metriä. Koska Vuoksi sijaitsi Pietarin lähellä, tarvittiin kaupungin sähköistämiseen luotettavia ja halpoja sähköenergialähteitä. Pietarin ensimmäiset sähkölaitokset tuottivat sähkönsä höyrykoneiden voimalla polttamalla kivihiiltä. Hiili oli kallista kauppasaartojen ja Ensimmäisen maailmansodan vuoksi. Siksi katseet kääntyivät jo 1800-luvulla Vuoksen koskiin. Vuoksen koskiosuuksia olivat ostamassa eurooppalaiset teollisuusyhtiöt ja pankit ja pian ulkomaiset yritykset tai pankit omistivat Vuoksen koskiosuuksista 98 %. Jokeen rakennettiin aluksi pieniä voimalaitoksia, joiden sähköenergia pyöritti vain joen varressa sijaitsevia teollisuuslaitoksia. Ensimmäisen maailmansodan, ja etenkin itsenäistymisen, jälkeen alkoivat koskiosuudet keskittyä kotimaisiin käsiin. Vasta valtion lunastettua tai takavarikoitua koskiosuuksia itselleen päästiin jokeen rakentamaan voimaloita. Ensimmäinen voimala oli Imatran vesivoimalaitos.
Voimalaitoksen rakentamisen vaiheita
Tornatorin omistaja Eugen Wolff oli hankkinut Rouhialan kosken rantoja haltuunsa jo vuonna 1918 ostamalla ne pietarilaiselta yhtiöltä. Hänen ajatuksensa rakentaa voimala ja myydä energia Pietariin kariutui itsenäistyneessä Suomessa vuonna 1919 säädettyyn lakiin, jolla estettiin energian myynti ulkomaille eli Venäjälle. Koska sähköenergia haluttiin valtion kehittämiseksi, ei sähkötuotannon yksityistä omistusta katsottu suopeasti. Niinpä Wolf alkoi kaupata koskiosuuksiaan, ensin Imatran voimalle mutta neuvotteluiden pitkittyessä Kymenlaakson teollisuusyrityksille. Koskiosuudet yhtiöitettiin O.Y. Rouhiala A.B. -yhtiölle. Nyt voitiin Rouhialan kosken yläpuoliset kosket ottaa mukaan suuren voimalan rakentamiseen. Voimalarakentamisen hankevetäjäksi ilmoittautui Enso-Gutzeit, joka halusi osan tuotetusta energiasta itselleen.
Kun Imatran vesivoimala saatiin vuonna 1928 käyttökuntoon ja seuraavana vuonna vihittyä, alettiin kiirehtiä seuraavan voimalan rakentamista. Rouhialan voimalaa rakennettiin elokuusta 1934 vuoteen 1937. Ensimmäinen koneisto alkoi toimia maaliskuussa 1937 ja kaikki koneistot olivat toiminnassa 19. joulukuuta 1937. Siihen asennettiin neljä 25 megawatin koneistoa, jotka toimitti Tampella. Voimalaitoksen kapasiteetiksi tuli 92 megawattia, mikä teki siitä Vuoksen toiseksi suurimman voimalan.
Sotavuosien tapahtumia
Neuvostoliiton hyökkäys aloitti lyhyen talvisodan, jonka seurauksena Karjalankannaksen alueluovutuksessa Suomi menetti sekä Enson että Rouhialan voimalat Neuvostoliitolle. Suomeen kulkeneet suurjännitelinjat korvattiin nopeasti syyskuussa 1940 Leningradiin ja Viipuriin johtavilla suurjännitelinjoilla. Kun suomalaiset hyökkäsivät Natsi-Saksan kanssa kannakselle käynnistäen jatkosodan, vallattiin aluksi takaisin muun muassa talvisodassa menetetyt alueet. Rouhialan voimalasta purettiin kaksi vesiturbiinia, jotka kuljetettiin turvaan Gorkin ja Ust-Kamennogorskin voimalaitoksille. Kaksi muuta vesiturbiinia jätettiin hajotettuna paikalleen. Suomalaiset ottivat voimalan haltuunsa 22. elokuuta 1941. Kun Leningrad vapautettiin saksalaisilta, hyökkäsi Neuvostoliitto Suomea kohti ja alkoi valloittaa kannaksen alueita. Tämä Neuvostoliiton suurhyökkäys pakotti suomalaiset perääntymään ja molemmat voimalat menetettiin taas. Voimalan vauriot korjattiin ja voimala käynnistettiin 19. joulukuuta 1945.
Voimalan myöhempiä vaiheita
Voimalan kaksi koneistoa liitettiin 19. joulukuuta 1945 kannaksen kantaverkkoon. Turvaan viedyt kaksi muuta koneistoa tuotiin takaisin ja asennettiin paikoilleen vuosina 1946–1947. Vuonna 1948 annettiin voimalaitokselle uusi nimi Lesogorskin voimalaitos. Lesogorskin ja Svetogorskin voimalaitokset liitettiin vuonna 1949 samaan yhtiöön ja niitä on siitä alkaen ohjailtu samasta yhtiöstä käsin. Voimalan koneistoja päivitettiin myöhemmin 27 megawatin koneistoiksi, jolloin voimalaitoksen kapasiteetiksi tuli 108 megawattia.
Voimalassa oli vuonna 2006 kolme koneistoa toiminnassa, jolloin voimalan kapasiteetti oli 70,5 megawattia. Vuonna 2009 aloitettiin laitoksen koneistojen modernisointi, jossa vanhat koneistot korvattiin uusilla 29,5 megawatin laitteilla. Koneistot vaihdettiin yksi kerrallaan. Niiden asennukset valmistuivat vuosina 2010, 2011 ja 2012, ja koko urakka valmistui 18. joulukuuta 2013. Laitoksen kapasiteetti kohosi 118 megawattiin. Voimalaitoksen sähkö toimitetaan 110 kilovoltin linjoja pitkin teollisuudelle, asutuskeskuksille ja Suomeen.
Huang Shih-Feng
Huang voitti kultaa alle 18-vuotiaiden MM-kisoissa 2009 Bressanonessa tuloksella 74,00. Hän oli alle 20-vuotiaiden Aasian-mestaruuskilpailuissa kolmas 2010. Itä-Aasian kisoissa hän sijoittui toiseksi 2013. Vuonna 2015 hän voitti kultaa Aasian-mestaruuskilpailuista Wuhanista ja hopeaa kesäuniversiadeista Gwangjusta tuloksella 81,27 m. Vuoden 2017 universiadeissa hän oli kolmas. Hän karsiutui loppukilpailusta olympialaisissa 2016 ja 2020 sekä MM-kilpailuissa 2015.
Sarvikallio
Sarvikallio on Tuusulassa sijaitseva 25 metriä Tuusulanjärven yläpuolelle kohoava jylhä ja jyrkkä kallio järven kapeimmassa kohdassa sen länsirannalla. Se on Tuusulanjärven ympäristön korkein kohta. Sarvikallion 36 hehtaarin laajuista aluetta hallinnoi Uudenmaan virkistysalueyhdistys.
Osa kalliosta on luonnonsuojelualuetta. Aivan reuna-alueet on rauhoitettu kokonaan ja niille on pääsy kielletty myös turvallisuussyistä. Kasvillisuus kallioalueella on tyypillistä kitukasvuista kalliomännikköä, mutta alueella on myös kielorikasta lehtometsää ja jylhää synkkää kuusikkoa. Alueelta löytyy myös kelopuita, jotka houkuttelevat kolopesijälintuja. Keski-Uudenmaan lintuyhdistyksellä APUS ry:llä on alueella ruokintapaikka.
Monet kultakauden taiteilijat, kuten Tuusulan rantatiellä asuneet Pekka Halonen, Venny Soldan-Brofelt ja Eero Järnefelt ovat ikuistaneet kallion maalauksissaan. Järnefelt kutsui toisinaan Sarvikalliota ”Pikku-Koliksi", koska se toi hänelle mieleen Kolin vaaran jylhät maisemat Pohjois-Karjalassa Pielisjärven rannalla. Järnefeltin kuuluisia maalauksia kallioilta ovat esimerkiksi Perhe Retkellä ja Maisema Sarvikalliolta.
Voshod (Moskovan alue)
Voshod on  suljettu kaupunkimainen taajama (ZATO) Moskovan alueella Venäjällä. Se sijaitsee maanteitse 85 kilometriä Moskovan keskustasta länsiluoteeseen, aivan valtatien M9 eteläpuolella. Vuonna 2010 taajamassa asui 2 007 henkeä.
Stas Namin
Stas Namin on venäläinen rockmuusikko ja kulttifiguuri. Hän perusti vuonna 1969 rockyhtyeen, Tsvetyn (ven. Цветы). Yhtye on tunnettu myös nimellä Stas Namin Group, ja se on ollut yksi merkittävimpiä venäläisen rockmusiikin pioneereja. Yhtye oli ensimmäinen rautaesiripun läpäissyt ja maailmankiertueelle päässyt neuvostoyhtye. alt=Kuva Stas Naminista vuodelta 2009|pienoiskuva|Stas Namin 2009 Namin on myöhemmin elämässään toiminut tuottajana, valokuvaajana, taiteilijana, säveltäjänä, teatteri- ja elokuvaohjaajana sekä yrittäjänä. Vuonna 1987 hän perusti Stas Namin Centre (SNC) -nimisen tuotantoyhtiön, joka on ensimmäisen venäläinen valtion kontrolloimaton yhtiö. Samana vuonna hän perusti toisen Gorky Park nimisen yhtyeen. Stas Namin Centressä on vieraillut monia kuuluisia länsimaisia taiteilijoita. Vuonna 1999 Naminin nimellä avattiin musiikki ja draamateatteri.
Varhainen elämä
Stas Namin, syntymänimeltään Anastas Alekseevitŝ Mikojan, syntyi vuonna 1951 Moskovassa. Perhe eli vahvasti sidoksissa politiikkaan ja musiikkiin.
Naminin isoisä oli neuvostoliittolainen poliitikko Anastas Mikojan (1895-1978). Isä Aleksei Mikojan (1925-1986) toimi armeijan lentäjänä toisessa maailmansodassa. Äiti Nami Mikoyan oli muusikko, journalisti ja kirjailija. Hänen ystäväpiiriinsä kuului useita kuuluisia venäläisiä säveltäjiä ja esiintyjiä, jotka olivat yleisiä vieraita perheen kotona. Namin sai jo nuorena vaikutteita rock’n’roll musiikista, jota hän pystyi kuuntelemaan joiltain länsimaisilta radioasemilta. Nuori Mikojan opiskeli korkeatasoisessa Suvorovin sotakoulussa Moskovassa, jossa hän opetteli soittamaan kitaraa ja sai luvan perustaa ensimmäisen yhtyeensä. Bändi esiintyi koulun opiskelijoille ja upseeristolle.
1970-luku
1970-luvun alussa Tsvety-yhtye julkaisi levy-yhtiö Melodijan nimikkeellä kaksi singleä, joista ensimmäinen myi yli 7 milj. kopiota. Yhtye koki kuitenkin paljon vastarintaa valtiolta ja kulttuuriministeriö kielsi Tsvetyn nimen sekä toiminnan syyttäen yhtyettä länsimielisestä propagandasta sekä hippiaatteen levittämisestä. Yhtye koottiin uusiksi nimellä Stas Namin Group. Jatkuvasta suosiostaan huolimatta yhtyeen esiintyminen televisiossa ja radiossa kiellettiin eikä siitä mainittu lehdistössä.
Oxkangarin baptistiseurakunta
Oxkangarin baptistiseurakunta (, aik. Djupsunds baptistförsamling) on Vöyrin Oravaisissa sijaitseva baptistiseurakunta. Seurakunta perustettiin 17 Vöyrin baptistiseurakuntaan kuuluneen jäsenen toimesta vuonna 1885. Vuonna 1931 seurakuntaan kuului 68 jäsentä.
Oxkangarin baptiseurakunnan tausta oli 12 vuotta ennen perustamista syntyneessä uskonnollisessa vaikutuksessa. Baptistista toimintaa Oxkangarilla aloittivat Monåsta kotoisin olevat Sofia Johansson ja Erik Nygård.
Seurakunnan Saron-kappeli rakennettiin vuonna 1899 ja siinä on paikat 150 henkilölle.
Seurakunnan johtajat
Seurakunnan johtajina ovat toimineet muun muassa seuraavat henkilöt.
Puolipäivän riitit
Puolipäivän riitit on Octavia E. Butlerin Xenogenesis-trilogian toinen osa. Se ilmestyi Yhdysvalloissa vuonna 1988 nimellä Adulthood Rites, ja suomennos ilmestyi Kirjayhtymän kustantamana ja Matti Kannoston kääntämänä vuonna 1991.
Juoni
Puolipäivän riitit alkaa kymmenen vuotta Aamunkoiton tapahtumien jälkeen. Ihmiskunta on jakaantunut kahtia: kauppakylissä asuvat elävät oankalien kanssa ja saavat koostelapsia, jotka ovat sekoituksia ihmisten ja oankalien parhaista ominaisuuksista. Vastarintakylissä taas asuvat ne, jotka eivät halua olla tekemisissä oankalien kanssa ja joista on näin ollen tehty steriilejä.
Lilith Iyapo synnyttää pojan, Akinin, joka ihmismäisen ulkomuotonsa vuoksi joutuu vastarintakyläläisten sieppaamaksi. Oankalit käyttävät tilaisuutta hyväkseen oppiakseen enemmän ihmisistä ja kun Akin viimein pelastetaan, hän on oppinut enemmän kuin kukaan arvasikaan. Hän haluaa tarjota ihmisille uuden mahdollisuuden itsenäiseen elämään senkin uhalla, että he tuhoavat itsensä toistamiseen.
Ernesti
Ernesti on suomalainen miehen etunimi.
Ernesti on lähtöisin saksalaisesta Ernst-nimestä, joka tarkoittaa 'totista', 'ankaraa'. Nimi on esiintynyt suomenkielisessä nimipäiväkalenterissa vuosina 1908–1928 ja uudelleen vuodesta 1973.
Vuoden 2019 loppuun mennessä Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan 970 miestä on saanut nimekseen Ernesti.
Cursolo-Orasso
Cursolo-Orasso on kunta Pohjois-Italiassa Verbano-Cusio-Ossolan maakunnassa Piemonten alueella.
Cursolo-Orasso naapurikunnat ovat Cavaglio-Spoccia, Cossogno, Gurro, Malesco, Miazzina ja Re sekä Centovalli Sveitsin Ticinossa.
Punainenlintukoira
Punainen lintukoira (Red Decoy Dog) on sukupuuttoon kuollut englantilainen koirarotu.
Ulkonäkö
Punainen lintukoira oli pieni ja punaruskea.
Alkuperä
Rotua käytettiin vesilintujen houkuttelemiseen verkkoihin. Paikalliset metsästäjät olivat kettujen saalistusta seuraamalla keksineet, kuinka voisi jalostaa myös samalla tavalla lintuja ansaan houkuttelevan koiran. Ei ole varmaa tietoa siitä milloin punainen lintukoira kuoli sukupuuttoon, mutta siihen saattaa olla vaikuttanut entistä tehokkaampien aseiden tulo markkinoille, minkä seurauksena verkolla metsästys harvinaistui.
Pariisi–Roubaix 2023
Pariisi–Roubaix 2023 oli järjestyksessään 120. miesten ja kolmas naisten maantiepyöräilyn Pariisi–Roubaix-kilpailu.
Miesten kilpailu
Mathieu van der Poel voitti miesten Pariisi–Roubaix'n karattuaan seitsemän ajajan kärkiryhmästä viimeisellä viiden tähden mukulakiviosuudella Carrefour de l'Arbrella noin 15 kilometriä ennen maalia. Tätä edelsivät John Degenkolbin kaatuminen ja Wout van Aertin rengasrikko. Van der Poel voitti kilpailun lopulta 46 sekunnin erolla Alpecin-Deceuninck-tallin kaksoisvoiton varmistaneeseen Jasper Philipseniin, van Aert sijoittui kolmanneksi.
Naisten kilpailu
Naisten Pariisi–Roubaix ajettiin 145,4 kilometrin matkalla Denainista Roubaix'hen 8. huhtikuuta 2023. Kilpailu sisälsi 18 mukulakiviosuutta. Se kuului UCI Women's World Touriin 2023.
Alison Jackson voitti naisten Pariisi–Roubaix'n oltuaan Roubaix'n velodromilla käydyssä loppukirissä paras yllättävästä seitsemän ajajan kärkiryhmästä ennen Katia Ragusaa ja Marthe Truyenia. Kärkiryhmässä olleista ajajista Femke Markus kaatui velodromilla. Kilpailun ennakkosuosikit saapuivat maaliin Lotte Kopeckyn johdolla 12 sekuntia kärkiryhmän jälkeen.
Adam Sinclair
Adam R. Sinclair (s. 18. huhtikuuta 1977) on skotlantilainen näyttelijä, joka on näytellyt muun muassa sarjoissa Kymppikerho ja As If ja minisarjassa The Summit.
Sinclair on naimisissa Michelle Kath-Ortizin kanssa. Heillä on kaksi poikaa.
Gerby
Gerby on pääasiassa omakotitaloja käsittävä asuinalue Vaasassa. Se on yksi Vaasan suurimmista kaupunginosista ja 10 961 asukkaallaan Vaasan toiseksi suurin suuralue.
Historia
Gerby oli vielä 1980-luvulla pieni maalaiskylä, joka oli liitetty osakuntaliitoksella Mustasaaresta Vaasaan vuonna 1973. Niin sanotun Uuden Gerbyn rakentaminen 1980- ja 1990-lukujen vaihteessa lisäsi asutusta silloiselle metsäalueelle Första strandenin eli ensimmäisen rannan kohdalta länteen. Myös Storbergetin eli Isokallion alueelle rakennettiin, ja tämän myötä vilkas hiihtoharrastus Storbergetin alueella hiipui. IK Hellas -urheiluseuran hiihtomaja Isokalliolla purettiin jokunen vuosi myöhemmin. Gerbyn vanhin osa on Lillby eli Pienkylä, jossa muun muassa vanha koulu ja nykyinen kylätupa, vanha nuorisoseuratalo sekä vanha VPK:n rakennus sijaitsevat. Gerbyn vanhimmat rakennukset ovat 1800-luvun alusta, osittain jopa 1700-luvun lopulta, ja niitä on nimenomaan Pienkylän ympärillä.
1990-luvun alkuun asti Gerbyssä oli oma kauppa ja posti, jotka sittemmin lakkautettiin. Nyt alueella on suuri S-market. Gerbyn 215-paikkainen pienvenesatama sijaitsee nykyisellä uuden Gerbyn alueella. Se on vanha ja perinteikäs venevalkama, jota laajennettiin 2013–2014. Aivan venesataman vieressä on Vaasan kaupungin ennen ylläpitämä nuorisotalo Villa Gerby, joka on nykyään suljettu.
Palvelut
Alueella toimii kaksi koulua, sekä suomen- että ruotsinkieliset, nimeltään Länsimetsän koulu ja Gerby skola. Alueella sijaitsi myös terveyskeskus, joka kuitenkin suljettiin vuoden 2022 lopulla, kun palvelut siirtyivät uuteen H-taloon keskussairaalan viereen. Alueella on myös Gerbyn seurakuntatalo, Vestiksen toimitilat, kauppa, pankkiautomaatti ja ABC-automaattihuoltoasema. Alueella on pizzeria "Dallas Pizza Palazzo".
Gerbyn venevalkamassa seikkaillaan Yön Polte -yhtyeen hittikappaleessa Tyttö sinä olet meritähti.
Resident Evil: Apocalypse
Juoni
Umbrella-korporaatio avaa Pesän ja aiheuttaa T-viruksen leviämisen Raccoon Cityyn. Special Tactics and Rescue Squadin eli S.T.A.R.S.-ryhmän jäsen Jill Valentine tapaa kollegansa Peyton Wellesin sillalla, jossa Umbrella evakuoi Raccoon Cityn asukkaita. Kun infektio aiheuttaa liikaa kaaosta, Umbrellalle työskentelevä Timothy Cain päättää sulkea uloskäynnin ja pakottaa asukkaat takaisin kaupunkiin. Jill, Peyton ja reportteri Terri pakenevat kaaosta kirkkoon, jossa he kuitenkin kohtaavat Licker-hirviöitä. Raskaasti aseistautunut ja Umbrellan tutkimuksissa fyysisesti vahventunut Alice pelastaa heidät viime hetkellä.
Ashford tapaa Alicen joukon evakuointipaikalla. Paikalle saapuu myös Cain, joka asettaa Alicen ja Nemesiksen taistelemaan. Alice tajuaa, että Nemesis on tuttavansa Matt Addison, eikä siksi tapa häntä. Nemesis alkaa tappaa Umbrellan joukkoja, mutta joutuu lopulta itse tuhotuksi. Cain joutuu zombien tappamaksi, ja Alicen joukko pakenee kaupungista helikopterilla.
Ydinräjähdyksen aiheuttaman paineaallon takia helikopteri pakkolaskeutuu Arklayvuorille. Umbrellan miehet vievät Alicen tutkimuskeskukseen, jossa hän tulee tajuihinsa viikkojen kuluttua. Tohtori Isaacs esittää kysymyksiä, joihin Alice ei aluksi osaa vastata, mutta hetken kuluttua hän sanoo muistavansa kaiken. Umbrellan työntekijöiksi naamioituneet Jill, Carlos, Angela ja L.J auttavat Alicen portille, jonka valvojaan Isaacs ottaa yhteyttä radiopuhelimitse ja antaa käskyn päästää heidät menemään. ”Alice-ohjelma aktivoitu”, Isaacs sanoo, ja Alicen silmässä pilkahtaa Umbrellan logo.
Tuotanto
Resident Evil: Apocalypse kuvattiin Torontossa, ja se hyödyntää kaupungin tiettyjä maamerkkejä, kuten kaupungintaloa elokuvan lopussa.
Elokuvan nimi piti alun perin olla Resident Evil: Nemesis, mutta se vaihdettiin, sillä aiemmin ensi-iltansa saanut Star Trek: Nemesis oli menestynyt huonosti.
Arvioita
Turun Sanomien Tapani Maskula pelkäsi kritiikissään, että ”Resident Evil: Apocalypse tuskin jäänee iljettävän tunkiokasan viimeiseksi pöyhinnäksi päätellen loppukohtauksen avoimesta asetelmasta. Ihmettelen niiden kolportöörien vastuutonta moraalia, joka sallii moisen sonnan valmistamisen ja markkinoinnin alaikäisten keskuuteen.”
Rauhanen
Rauhanen on solu tai soluryhmä, joka erittää aineita elimistöön. Rauhanen syntyy siten, että epiteelin pinnalle muodostuu aluksi erikoistuneiden solujen muodostama paksuuntuma, joka myöhemmin alkaa työntyä epiteelikudoksen sisään. Yhteydestä pintaan muodostuu rauhastiehyt, jolloin kyseessä on avorauhanen eli eksokriininen rauhanen. Avorauhanen tyhjentää eritteensä epiteelin pinnalle. Jos yhteys pintaepiteeleihin ei säily, on kyseessä endokriininen rauhanen eli umpirauhanen (myös sisäeritysrauhanen), jonka eritteet siirtyvät suoraan soluja ympäröivään kudosnesteeseen tai kulkevat sidekudoksen kautta verenkiertoon.
Rauhasepiteelissä ei ole verisuonia, vaan rauhaset saavat muiden epiteelikudosten tapaan ravintonsa viereisestä sidekudoksesta, jonka kautta myös kuona-aineet poistuvat.
Vapaa-ajattelijain liitto
Vapaa-ajattelijain liitto on suomalainen vuonna 1937 perustettu uskonnottomien etu-, oikeusturva- ja aatteellinen järjestö. Järjestön tavoitteena on kirkon ja valtion ero sekä tieteellisen todellisuuskäsityksen edistäminen.
Historia
Vapaa-ajattelijat alkoivat 1920-luvun lopulla perustaa siviilirekisteriläisyhdistyksiä. Yhdistykset muun muassa perustivat omia hautausmaita. 1930-luvun alussa siviilirekisteriläisten järjestäytyminen vaikeutui, mutta vuosikymmenen lopulla järjestäytyminen saattoi jatkua, ja vuonna 1937 perustettiin Siviilirekisteriläisyhdistysten keskusliitto, josta tuli myöhemmin Vapaa-ajattelijain liitto. Liiton äänenkannattaja alkoi ilmestyä vuonna 1937 nimellä Ajatuksen Vapaus, nykyisin se on Vapaa Ajattelija. Liikkeen johdossa oli muun muassa työväenliikkeen toimijoita sekä liberaaliin sivistyneistöön kuuluvia, kuten Ernst Lampén Iso-Keisari ja Vilho Setälä.
Talvisodan lähestyessä hallitusta vaadittiin lakkauttamaan epäilyttäviksi katsottuja järjestöjä. Keskeisen Tampereen yhdistyksen lakkauttaminen lähes lopetti siviilirekisteriläisliikkeen toiminnan jo hieman ennen talvisotaa. Liiton kotipaikka siirrettiin Turkuun, ja tiettävästi varsinaista toimintaa liiton tasolla oli seuraavan kerran vasta keväällä 1942.
Kunnolla toiminta jatkui vasta jatkosodan jälkeen 1945. Lahden liittokokouksessa liiton nimeksi muutettiin Vapaa-ajattelijain liitto ry ja sen kotipaikaksi Helsinki. Jäsenyhdistysten tavoitteeksi asetettiin tieteellisen maailmankatsomuksen levittäminen ja tietojen antaminen siviilirekisteriin kuuluville heidän oikeuksistaan ja velvollisuuksistaan. Järjestäytyminen jatkui vilkkaana, ja myös kirkosta eroaminen yleistyi. Professori V. T. Aaltonen liittyi vapaa-ajattelijoiden jäseneksi vuonna 1947. Aaltosen kirjoitukset ja tilaisuudet saivat paljon yleisöä.
Maailman kolmas ateistien konferenssi
Helsingissä pidettiin vuonna 1983 maailman kolmas ateistien konferenssi. Koollekutsujina olivat Amerikan Ateistien johtaja Madalyn Murray O’Hair ja Vapaa-ajattelijain liiton pääsihteeri Erkki Hartikainen. Kokouksessa oli edustajia lisäksi Norjasta (Levi Fragell, Human-Etisk Forbund), Britanniasta (Barbara Smoker, National Secular Society), Saksan liittotasavallasta (Internationaler Bund der Konfessionslosen und Atheisten), Neuvostoliitosta (Viktor Garadja, Tieteellisen ateismin instituutti), Sveitsistä (Walter Baumgartner, Freidenker-Vereinigung der Schweiz) ja Intiasta (Lavanam, Atheist Centre).
ET-opetus kouluihin
1970-luvulla ja 1980-luvun alussa liiton pääsihteerin Erkki Hartikaisen tavoitteena oli saada Suomen kouluihin oma oppiaine uskonnottomille. Hartikainen teki vuonna 1978 kantelun Yhdistyneitten Kansakuntien ihmisoikeuskomitealle uskontojen historian ja siveysopin peruskoulun opetussuunnitelmasta Suomessa. Kantelu ratkesi vuonna 1981 ja Suomeen saatiin elämänkatsomustieto kouluihin oppiaineeksi.
Bussikampanja
thumb| Suomalaisten uskonnottomien järjestöjen Vapaa-ajattelijain liiton ja Humanistiliiton [[Ateistien bussikampanja|Jumalaa tuskin on olemassa -mainoskampanjan mainos Helsingissä 25. kesäkuuta 2009.]]Kesällä 2009 liitto osallistui kansainväliseen ateistien bussikampanjaan Jumalaa tuskin on olemassa -mainoksilla. Mukana oli myös Suomen humanistiliitto. Osa liikennöitsijöistä piti mainoksen tekstiä uskovaisia loukkaavana ja kieltäytyi laittamasta mainoksia linja-autoihinsa. Kampanjasta pyydettiin myös lausunto Mainonnan eettiseltä neuvostolta. Neuvosto ei pitänyt kampanjaa loukkaavana tai hyvän tavan vastaisena.
Viron venäläiset
thumb|right|200px|Venäjänkielisten osuus Viron väestöstä kunnittain vuoden 2000 väestönlaskennassa. thumb|200px|Venäjänkielinen kartta [[Viron vanhauskoiset|vanhauskoisten asuttamista kylistä Peipsijärven rannoilla (punaisella).]] Viron venäläiset ovat Viron toiseksi suurin etninen ryhmä. Viron venäläisiä on noin 340 000. Heistä noin 90 000 on Venäjän kansalaisia, ja noin 90 000 vailla minkään valtion virallista kansalaisuutta.
Vapaa-ajattelijain liitto
Vapaa-ajattelijain maailmanliitto
Vapaa-ajattelijain liitto oli Vapaa-ajattelijain maailmanliiton jäsen vuosina 1946–1994.
Viron venäläiset
Taustaa
Virossa on jo satoja vuosia asunut venäläisiä, muun muassa vanhauskoisia Peipsijärven rannoilla. Ennen Viron neuvostomiehitystä itsenäisessä Virossa oli noin 8 prosenttia asukkaista venäläisiä, heistä merkittävä osa Neuvostoliitosta paenneita emigrantteja.
Vapaa-ajattelijain liitto
Organisaatio
Sääntöjensä mukaan liitto on uskonnottomien ja uskontokuntiin kuulumattomien henkilöiden muodostamien yhdistysten keskusjärjestö. Vapaa-ajattelijain liitto on osa kansainvälistä vapaa-ajattelija-, humanisti-, sekularisti-, ateisti- ja rationalistiliikettä. Liitto on poliittisesti sitoutumaton. Sen tavoitteena on ajaa uskonnottomien etuja, oikeuksia ja oikeusturvaa sekä edistää tieteeseen perustuvan uskonnottoman todellisuuskäsityksen leviämistä, uskontokritiikkiä ja ajatuksenvapautta. Liiton sääntöjen mukaan liiton kotipaikka on Helsinki ja toiminta-alueena koko Suomi. Liitto koostuu jäsenjärjestöistä, jotka toimivat eri puolilla maata. Vuonna 2019 liiton jäsenyhdistyksissä oli noin 1336 jäsentä.
Viron venäläiset
Taustaa
Molotovin-Ribbentropin sopimuksen jatkona Neuvostoliitto miehitti Viron kesäkuussa 1940. Se pakotti miehittämänsä Viron valitsemaan eduskunnan perustuslain vastaisissa vaaleissa, joissa ehdolla oli vain kommunisteja. Tämä parlamentti päätti sitten liittyä Neuvostoliittoon.
Vapaa-ajattelijain liitto
Tavoitteet
Liiton tarkoituksena on toimia uskonnottomien yhteiskunnallisen ja oikeudellisen aseman parantamiseksi tekemällä aloitteita valtiovallalle ja kunnille ja toimimalla uskonnottomien puolestapuhujana julkisessa keskustelussa. Liiton tavoitteina on myös antaa tietoa uskonnottomien ihmisten oikeuksista ja velvollisuuksista. Liiton tavoitteena on myös valistaa ihmisiä uskonnottomaan tapakulttuuriin liittyvissä tavoissa, kuten nimenantojuhlassa, aikuistumiskoulutuksessa ja -juhlassa, avioliiton solmimisessa ja hautajaisten järjestämisestä.
Aatteelliset tavoitteet
Liiton sääntöjen mukaan liiton tavoitteena on kriittisyyden lisääminen uskontoja kohtaan. Liiton tarkoitus on edistää yksilön ja ajatuksen vapautta, suvaitsevuutta sekä vastuuta muista ihmisistä ja luonnosta.
Viron venäläiset
Taustaa
Neuvostomiehityksen aikana tuhansia virolaisia pakkosiirrettiin muualle Neuvostoliittoon ja Viroon sijoittui venäjänkielistä väestöä. Vuosina 1945–1991 vironvenäläisten määrä kasvoi 23 000 hengestä 475 000 henkeen ja slaavilaisväestö kaikkiaan 551 000 henkeen, 35 prosenttiin väestöstä.
Maailmansodan päätyttyä Stalin ulotti Neuvostoliiton väestönsiirrot laajemminkin Viroon. Viroon siirtyi sotilaita ja monia väestöryhmiä, lähinnä työläisiä. 1980-luvulla venäläiset muodostivat jo kolmanneksen Viron väestöstä.
Vapaa-ajattelijain liitto
Aatteelliset tavoitteet
Sääntöjensä mukaan liitto
Viron venäläiset
Taustaa
Suurin osa Viron venäläisistä on tullut maahan Viron sosialistisen neuvostotasavallan aikana. Neuvostoliitto edellytti raskaampaa teollistumista kuin aikaisemmin. Myös Viroon palkattiin asiantuntijoita raskaaseen teollisuuteen, ja sen painopiste oli Itä-Virossa. Alueelliset kansallisuussuhteet muuttuivat voimakkaasti. Raskaan teollisuuden lisäksi Neuvostoliiton muista osista tulleita työntekijöitä oli erityisesti rautateillä. Maataloudessa työskenteli runsaasti virolaisia.
Vapaa-ajattelijain liitto
Aatteelliset tavoitteet
Vapaa-ajattelulla on tarkoitettu uskonnosta vapaata ajattelua, joka suhtautuu arvostelevasti kirkkoon ja sen yhteiskunnalliseen vaikutukseen ja pyrkii täydelliseen uskonnon ja ateismin vapauteen. Vapaa-ajattelu on yleensä viitannut nimenomaan ateismiin.
Viron venäläiset
Taustaa
On tärkeää huomata, että käsite "venäläinen" on kuitenkin tässä yhteydessä epäselkeä, sillä osa Viroon muuttaneista edusti Venäjän vähemmistökansallisuuksia. Esimerkiksi itsenäistyneen Tšetšenian ensimmäinen presidentti Džohar Dudajev asui neuvostoaikana Virossa. Monet Viron juutalaisista ovat Venäjältä muuttaneita antisemitismiä paenneita tai heidän jälkeläisiään. Nämä vähemmistöt eivät välttämättä pidä itseään venäläisinä, vaikka käyttävätkin venäjän kieltä. Venäläisiksi laskettavat saattavat myös olla todellisuudessa valkovenäläisiä tai ukrainalaisia.
Vapaa-ajattelijain liitto
Aatteelliset tavoitteet
Kirjailija Väinö Voipio määritteli vapaa-ajattelijan seuraavasti (1963):
Viron venäläiset
Itsenäisyyden palauttaminen
Elokuussa 1991 Viro itsenäistyi, kun Venäjän federaatio hyväksyi Viron itsenäisyysjulistuksen. Tähän aikaan yli kolmannes Viron asukkaista oli pääasiassa venäjää puhuvien, Neuvostoliitosta toisen maailmansodan jälkeisellä ajalla muuttaneiden jälkeläisiä.
Hoge Veluwen kansallispuisto
Puistossa on kattava pyörätieverkko ja piilokojuja, joista voi tarkkailla eläimiä.
Viron venäläiset
Itsenäisyyden palauttaminen
Osa vironvenäläisistä, kuten Inter-liike vastusti Viron laulavaa vallankumousta. Itsenäisyyden palautuksen jälkeen venäjänkielisillä teollisuuspaikkakunnilla toimeentulo vaikeutui. Samalla tarve viron kielen oppimiseen palvelualoilla lisääntyi.
Vuoteen 1992 mennessä otettiin uudelleen käyttöön laki, jonka mukaan Viron kansalaisuus varatiin automaattisesti maassa ennen vuotta 1940 asuneille Viron kansalaisille ja heidän jälkeläisilleen. Vain Viron kansalaiset saivat äänestää vuoden 1992 perustuslakia koskevassa kansanäänestyksessä ja samaan aikaan pidetyissä parlamenttivaaleissa, jotka toivat pääministeri Mart Laarin hallituksen valtaan. Vuoden 1940 jälkeen maahan muuttaneet tai heidän jälkeläisensä Virossa saivat anoa maan kansalaisuutta suorittamalla viron kielen ja Viron historian kokeen. Niillä entisillä neuvostoliittolaisilla, joilla ei ole Viron kansalaisuutta, on Neuvostoliiton sisämaan passi, joka mahdollistaisi Venäjän federaation kansalaisuuden saamisen. Näin ollen ne, jotka ovat olleet Neuvostoliiton kansalaisia ja jotka asuvat Viron alueella, ovat Virossa asuvia ulkomaalaisia, vaikka eivät olisi hankkineet entisen neuvostoliittolaisuutensa perusteella Venäjän federaation kansalaisuutta.
Hoge Veluwen kansallispuisto
Varakas saksalais-hollantilainen pariskunta Anton ja Helene Kröller-Müller osti puiston alueen vuonna 1914. Se lahjoitettiin valtiolle vuonna 1930. Helene Kröller-Müllerin ainutlaatuinen taidekokoelma on esillä puistoon kuuluvassa museossa.
Viron venäläiset
Nykytilanne
Vuonna 2008 noin 15 prosenttia Viron asukkaista oli ilman minkään maan kansalaisuutta ja vuonna 2014 yhä 6,5 prosenttia. Viro on eräs niistä maista, jonka pysyvästi asuvasta väestöstä suurehkolla osalla ei ole oikeutta äänestää asuinmaansa eduskuntavaaleissa. Viron venäläisiin on vedottu, että he palaisivat Venäjälle, mutta hallituksen virallinen politiikka on ollut kotouttaminen, jonka mukaan odotetaan, että Virossa asuvilla on ainakin perustaidot viron kielessä ja Viron historiassa.
Amnesty Internationalin vuonna 2006 julkaistun raportin mukaan Viron kielipolitiikka diskriminoi venäjää puhuvan vähemmistön oikeuksia.
Viron kielen taito
Vuonna 1979 tehdyn tutkimuksen mukaan Viron SNT:n vironvenäläisistä 13 prosenttia osasi viroa. Tosin tässä yhteydessä ei ole tarkemmin määritelty, mitä kielen "osaaminen" tarkoittaa. Vuonna 2015 Viron vähemmistökansallisuuksien edustajista 37 prosentilla oli aktiivinen viron kielen taito ja 48 prosentilla passiivinen kielitaito ja 15 prosenttia ei osannut viroa lainkaan.
Nykyisin niistä venäläisistä, joilla ei ole Viron kansalaisuutta, lähes puolet sanoo, ettei osaa viroa ollenkaan tai ymmärtää viroa, mutta ei puhu. Vain 3 prosenttia arvioi kielitaitonsa oikein hyväksi. Huono kielitaito on yleisintä vanhimpien ikäluokkien keskuudessa. Enemmistö (57 %) mitään kansalaisuutta vailla olevista sanoi haluavansa Viron kansalaisuuden, ja yleisimpänä esteenä kansalaisuuden saannille pidetään vaikeutta oppia riittävän hyvin viron kieli.
Vapaa-ajattelijain liitto
Aatteelliset tavoitteet
Kari Saaren mukaan vapaa-ajattelu määritellään nykyisin käsitykseksi, jolle on tunnusomaista järkiperäisyys ja avoimuus uusille perustelluille näkemyksille, sekä kyky jatkuvaan uudistumiseen. Vapaa-ajattelu arvostaa järjen vapaata käyttöä ja tieteellistä ajattelua. Vapaa-ajattelijat eivät pidä totena mitään muuta kuin sellaista, mikä on älyllisesti perusteltua. W. K. Cliffordin tunnetun lausuman mukaan on aina ja kaikkialla väärin uskoa mihinkään riittämättömin perustein. Saaren mukaan aina tulee olemaan asioita, josta ei tiettynä hetkenä ole inhimillistä tietoa. Ei ole kuitenkaan luottamista siihen, että olisi olemassa jokin kokemusperäisen tutkimuksen ja havainnoinnin ylittävä keino hankkia tietoa kaikkeudesta, kuten henkilökohtaiset kokemukset tai pyhien kirjojen tapaiset arvovallat. Vapaa-ajatteluun kuuluu pyrkimys taistella henkistä urautumista ja auktoriteettiuskoa vastaan.
Viron venäläiset
Historian tulkinta
Historiallisten tapahtumien tulkinta on Viron etnisten ristiriitojen ydin. Moni etnisistä virolaisista pitää Viron sosialistisen neuvostotasavallan aikaa laittomana miehityskautena. Tämä on myös Viron tasavallan virallinen kanta. Näkemyksen seurauksena se väestönosa, joka muutti maahan neuvostomiehityksen aikana ja heidän jälkeläisensä, on leimattu joidenkin taholta laittomiksi miehittäjiksi tai kolonisteiksi.
Toimittaja Leena Hietanen väittää, että venäjää puhuva vähemmistö taas näkee suurimmaksi osaksi Viron yhdistämisen Neuvostoliittoon laillisena prosessina, joka on myös Venäjän federaation virallinen näkökanta. He näkevät Pronssisoturi-monumentin symbolina heille keskeisestä oikeudesta elää Virossa sen kansan jälkeläisinä "joka vapautti maan fasismista".
Nuorisoyhdistyksen "Avoin tasavalta" vironvenäläinen puheenjohtaja Jevgeni Krištafovitš sanoo, että kahtiajako ei ole virolaisten ja vironvenäläisten välillä vaan demokraattien ja stalinistien välillä ja että Venäjä rakentaa Virossa "viidettä kolonnaa": venäjänkieliset lehdet ja radio, venäjänkielisten koulujen monet opettajat ja eräät järjestöt "ajavat venäläisiä järjestelmällisesti syrjäytymiseen ja syyttävät tästä Viron hallitusta". Esimerkiksi lehdet väittävät vuoden 2007 mellakoiden olleen Viron hallituksen eikä venäläisten järjestämiä ja opettajat vievät alaluokkalaisia katsomaan Pronssisoturi-patsasta. Krištafovitšin mukaan tästä "stalinismista" irtisanoutuvia vironvenäläisiä painostetaan, jos he pitävät kiinni venäläisestä identiteetistään ja sukunimestään kuten hän eivätkä halua julistautua virolaisiksi. .
Vapaa-ajattelijain liitto
Yhteiskunnalliset tavoitteet
Lainsäädännössä liitto vaatii
Henrik Carl Gustaf August Standertskjöld
Henrik Carl (Karl) Gustaf August Standertskjöld (7. tammikuuta 1841 Janakkala – 4. tammikuuta 1919 Helsinki) oli suomalainen insinööri, virkamies ja moninkertainen valtiopäivämies.
Vapaa-ajattelijain liitto
Uskonnoton tapakulttuuri
Liiton edistämään uskonnottomaan tapakulttuuriin kuuluvat muun muassa elämänkaarijuhlat, kuten häät, nimiäiset, aikuistumisjuhla, hautajaiset sekä vuotuisjuhlat.