cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
U-2-välikohtaus
Powersin oikeudenkäynti Moskovassa
Powers oli ollut vangittuna Lubjankan vankilassa yli, ja hänen vanhempansa ja puolisonsa olivat tulleet Moskovaan seuraamaan hänen oikeudenkäyntiään. Powersin oikeudenkäynti alkoi 16. elokuuta 1960 Moskovan ammattiliittojen talo ssa, jossa oli 1930-luvulla Stalinin aikana järjestetty näytösoikeudenkäyntejä. Powersia syytettiin rikollisesta vihamielisestä toiminnasta Neuvostoliiton kansaa vastaan.
Antero Mertaranta
Palkinnot
Mertaranta palkittiin vuoden 2010 Radio Gaalassa Kaikkien aikojen radiopersoonana. Hänet valittiin Vuoden Positiivisimmaksi suomalaiseksi vuonna 2011
U-2-välikohtaus
Powersin oikeudenkäynti Moskovassa
Powersin oikeudenkäyntiä oli katsomassa tuhatpäinen yleisö, jonka joukossa istui muun muassa Neuvostoliiton puolelle loikannut tunnettu brittivakooja Guy Burgess. Powers itse odotti saavansa kuolemantuomion vakoilusta. Oikeudessa Powers myönsi syyllisyytensä mutta syyttäjä Roman Rudenko päätti kuitenkin jatkaa tämän hiillostamista kolmen päivän ajan. Lopulta Powersin puolustusasianajaja Mihail I. Grinev suositteli kuolemantuomion välttämiseksi, että Powersin olisi hyvä kertoa oikeudelle olevansa syvästi pahoillaan tapauksesta ja pyytäisi anteeksi, että hän oli ollut vakoilemassa Neuvostoliittoa ja ylittänyt maan ilmatilan laittomasti. Powers katui tekojaan oikeudessa ja sai kolmen vuoden vankeuden ja seitsemän vuoden pakkotyötuomion välttäen näin kuolemantuomion.
Antero Mertaranta
Palkinnot
Kalevalaisten naisten liitto palkitsi vuonna 2011 Antero Mertarannan vuotuisella Larin Paraske -palkinnollaan.
Mertaranta palkittiin vuoden 2012 Suomen urheilugaalassa Urheilujournalismipalkinnolla.
U-2-välikohtaus
Powersin vapauttaminen
Helmikuun 2. päivään vuoteen 1962 mennessä Powers oli istunut Lubjankan vankilassa 21 kuukautta ja rangaistusta olisi jäljellä vielä kahdeksan vuotta. Powersin isä oli vedonnut presidentti John F. Kennedyyn, jotta hänen poikansa vaihdettaisiin neuvostovakooja Rudolf Abeliin, jonka amerikkalaiset olivat vanginneet vuonna 1957 ja joka oli tuomittu vankeuteen 30 vuodeksi vakoilusta. Pitkällisten ja vaikeiden neuvotteluiden jälkeen Neuvostoliitto suostui vaihtamaan Powersin Abeliin, joka itsekin oli hyvin halukas palaamaan Neuvostoliittoon. Powers ja Abel tulivat saattajineen 10. helmikuuta 1962 Glienicken sillalle, joka ylittää Haveljoen Itä- ja Länsi-Berliinin rajalla. CIA kuljetti Powersin Azoreiden saarille, jossa Powers vietti jonkin aikaa, kunnes hänet 18. helmikuuta lennätettiin kotiin Yhdysvaltoihin. Powers asui aluksi Ashford Farm -nimisessä CIA:n turvatalossa lähellä Washingtonia, jossa hän totutteli normaalin arkielämän rutiineihin ja mukavuuksiin.
Jälkipyykki
Yhdysvaltain tiedotusvälineet suhtautuivat Powersin tapaukseen hyvin ristiriitaisesti. Herald Tribune kirjoitti Powersista jopa isolla otsikolla seuraavasti: Sankari vai sähläri? Seuraavien kuukausien ajan Powers antoi haastatteluja tiedotusvälineiden edustajille. Powers kutsuttiin kuultavaksi Yhdysvaltain kongressin komiteaan, joka syytti Powersia salaisten laitteiden luovuttamisesta vihollisen käsiin. Komitea kuitenkin vapautti Powersin, mutta hän ei enää palannut entiseen työhönsä tiedustelulentäjänä, vaan meni koelentäjäksi yksityiseen yritykseen. Elokuussa vuonna 1977 Powers kuoli ollessaan koelennolla ohjaamassa helikopteria, joka syöksyi maahan. Vuonna 2000 Yhdysvaltain ilmavoimat myönsi Powersille postuumisti kaikkiaan kolme kunniamitalia.
Populäärikulttuurissa
Steven Spielbergin ohjaama elokuva Bridge of Spies, joka perustuu U-2-välikohtaukseen ja Powersin alasampumiseen, sai ensi-iltansa 16. lokakuuta 2015.
Aberdeenshire
Hallintoalue syntyi vuonna 1996, kun Grampianin alue jaettiin uudelleen. Nykyisin Aberdeenshire ei käsitä Aberdeenia, vaikka sen hallinnolliset rakennukset sijaitsevatkin kaupungin alueella. Aberdeenshiren naapurialueita ovat etelässä Angus sekä Perth ja Kinross ja lännessä Ylämaa ja Moray.
Aberdeenshiren alueelta on tehty monia neoliittisen kauden ja pronssikauden aikaisia arkeologisia löytöjä.
Pillisipuli
thumb|Pillisipulin siemeniä.
Pillisipuli eli talvisipuli (Allium fistulosum) on laukkojen eli sipulien (Allium) sukuun kuuluva monivuotinen kasvi, jota viljellään vihanneksena. Alkuperäisenä se kasvaa Itä-Aasiassa.
Pillisipuli kasvaa 30–60 senttimetriä korkeaksi. Sen varsi ja lehdet ovat ontot ja pullistuneet, varsi on paksuin keskiosastaan. Lehdet ovat liereät ja yhtä pitkät kuin varsi. Pillisipulin kukintona on runsaskukkainen, pyöreähkö, itusilmuton sarja. Kukat ovat kooltaan 7–9 mm.
Aapo Laurén
August (Aapo) Laurén (2. maaliskuuta 1897 Bergö – 29. tammikuuta 1953 Turku) oli suomalainen vaatetusteollisuudessa toiminut kauppaneuvos ja kirjailija, joka käytti myös nimimerkkiä P. Laurila.
Laurénin vanhemmat olivat merikapteeni Viktor Walfrid Laurén ja Aurora Karolina Grönvall. Hän kävi viisi luokkaa Raahen yhteiskoulua ja suoritti 1915 Raahen Porvari- ja Kauppakoulun. Laurén lähti sitten merille ja hän ehti osallistua Kanadan armeijan riveissä ensimmäisen maailmansodan taisteluihin länsirintamalla. Suomeen palattuaan Lauren oli Tampereen Puuvillateollisuus Oy:n palveluksessa 1920-1927 ja hän toimi viimeiset kaksi vuotta yhtiön osto- ja kirjanpito-osaston päällikkönä. Tämän jälkeen Laurén oli vielä Vaasan Puuvilla Oy:n apulaisjohtajana 1927–1928 kunnes hänestä tuli turkulaisen Kestilän Pukimon toimitusjohtaja vuonna 1928.
Laurén hoiti toimitusjohtajan tehtävää vuoteen 1945 saakka ja hänen aikanaan Kestilän Pukimo Oy:stä tuli Suomen johtava pukutehdas. Laurén perusti myös 1928 naisille trikooalusvaatteita valmistaneen Kudos Oy Silon josta tuli 1930-luvulla alallaan Suomen toiseksi suurin yritys. Kirjailija Olavi Paavolainen toimi 1930-luvulla Silon mainospäällikkönä ja hän keksi muun muassa mainoslauseen Silo luo suloa. Lauren perusti 1937 mainostoimisto Ponsi Oy:n hoitamaan sekä Kestilän Pukimo Oy:n että Silon markkinointia. Silon uusi tehdas valmistui Kupittaan rautatieaseman lähelle 1942. Laurén perusti myös Lima Oy:n 1931, Kodinrakentajat Oy:n 1940 ja Kustannus Oy Auran 1942. Lauren omisti lisäksi Maskussa Taipaleen tilan ja Maskun Saha Oy:n sahan.
Laurén julkaisi 1944 pamfletin Suomen tie : kansallista itsetutkistelua, jossa hän kannatti läheisempää yhteistyötä muiden Pohjoismaiden ja anglosaksisten suurvaltojen kanssa sekä tuomitsi fasismin ja kansallissosialismin ”pohjoismaiselle maailmankatsomukselle täysin vieraina”.
Kansan Arkisto
thumb|Kansan Arkiston toimitilat Vetehisenkujalla [[Vilhonvuori|Vilhonvuoressa.]]
pienoiskuva|Kansan Arkiston logo Kansan Arkisto on Helsingin Sörnäisissä sijaitseva valtakunnallinen kansalaisjärjestöjen ja vasemmistolaisen työväenliikkeen keskusarkisto. Se perustettiin tammikuussa 1957, kun Suomen Kommunistisen Puolueen arkisto (1945–1956) ja Poliittinen lehtileikearkisto yhdistyivät. Arkistoa ylläpitää marraskuussa 1956 perustettu Yhteiskunnallinen Arkistosäätiö.
Kansan Arkisto toimii Kansallisarkiston valvonnassa sekä yhteistyössä muiden yksityisten keskusarkistojen ja työväenperinnettä tallentavien laitosten kanssa. Vuodesta 1975 se on kuulunut lakisääteisen valtionavun saajiin.
Jokaisessa muussa Pohjoismaassa toimii yksi työväenarkisto eikä Suomen kaltaista eriytymistä ole tapahtunut.
SKP:n Arkisto
Suomen vasemmistolaisen työväenliikkeen arkistotoimintaa alettiin järjestää toisen maailmansodan jälkeen, kun äärivasemmisto sai takaisin julkiset toimintaoikeutensa. SKP:n valistusjaosto alkoi suunnitella asiaa joulukuussa 1944. Helmikuussa 1945 aloitettiin hanke maanalaisen kauden aineiston keräämiseksi. Kokoelmat alkoivat projektin myötä karttua ja SKP:n arkisto perustettiin toukokuussa 1945. Se sai tilat puoluetoimistosta Kaisaniemenkadulta. Ensimmäisenä arkistonhoitajana toimi Työväen Arkistossa pitkään työskennellyt Anna Wiik, joka aloitti vuoden 1946 alussa. Wiik loi arkistolle itsenäisen profiilin ja linjan. Hänet valittiin myös arkistotoimikunnan puheenjohtajaksi. SKP:n arkisto avattiin yleisölle 1. lokakuuta 1946. Wiikin jälkeen arkistonhoitajaksi nousi Anni Ikonen vuonna 1948.
1950-luvun alussa SKP tiukensi otettaan arkistosta. Vuonna 1952 arkistotoimikunta lakkautettiin ja laitos siirtyi puolueen valistusjaoston alaisuuteen. Arkisto pyrittiin sitomaan puolueen tarpeisiin. Maaliskuussa 1952 SKP:n arkisto muutti Lehdistötaloon Kotkankadulle ja lokakuussa 1956 Kulttuuritaloon. Kulttuuritalolla arkisto alkoi tehdä läheistä yhteistyötä, sinne myös siirtyneen, Poliittisen lehtileikearkiston kanssa. Tämä johti pian arkistojen yhdistymiseen.
Kansan Arkisto
28. marraskuuta 1956 perustettiin Yhteiskunnallinen Arkistosäätiö. Säätiön kokouksessa 15. tammikuuta 1957 päätettiin muodostaa uusi keskusarkisto, jolle annettiin nimeksi Kansan Arkisto. Uusi laitos sai haltuunsa lakkautettujen SKP:n arkiston ja Poliittisen lehtileikearkiston kokoelmat. Arkistonhoitajaksi nimettiin Anni Ikonen, jota seurasi tammikuussa 1958 Onni Ulaska. Ulaskan kuoltua vuonna 1962 tuli tehtävään Kauko Heikkilä.
1960-luvulla Kansan Arkiston toiminta uudistui vähitellen. Vuodesta 1966 arkistohoitajana toimi Anna-Liisa Lehtoranta, jonka ohjauksessa hyväksyttiin muun muassa uusi ohjesääntö, jossa painottuivat järjestöaineiston keruu sekä asema keskusarkistona. Lehtileikearkiston toimintaa supistettiin ja kirjastoluonteisen toiminnan keskeinen rooli alkoi väistyä.
1970-luvulla Kansan Arkiston toiminnassa tapahtui monia muutoksia. Keväällä 1973 Suomen Kansan Demokraattinen Liitto asetti työryhmän, jonka tehtävänä oli selvittää arkistotyön tilaa sekä antaa ohjeita arkistoinnista kansandemokraattisille keskus- ja piirijärjestöille. Vuonna 1975 Kansan Arkiston ohjesääntöön kirjattiin uusi toimintalinja, joka asetti keskusarkistotehtävät ensisijaisiksi. Leikearkiston kartuttaminen päätettiin lopettaa. Arkiston kokoelmat laajenivat, kun sille alkoivat luovuttaa aineistoa esimerkiksi ammattiliitot ja kansalaisjärjestöt. Vuodesta 1975 alkaen arkiston kokoelmia alettiin organisoida uudelleen siten, että aineisto järjestettiin kaikilta osin provenienssiperiaatteen mukaisesti. Myös valokuva-arkisto järjestettiin uudelleen. Kansan Arkiston omat näyttelyt aloitettiin vuonna 1976.
Toiminnan laajentuminen oli 1970-luvulla mahdollista lisääntyneen valtionavun ansiosta. Kansan Arkisto sai valtiolta harkinnanvaraista tukea vuodesta 1971 alkaen, mutta toiminnan kannalta keskeisin tapaus oli loppuvuodesta 1974 säädetty laki yksityisluontoisten arkistojen valtionavusta. Lain mukaan tuki kattoi nyt 80 prosenttia arkiston niistä menoista, jotka opetusministeriö hyväksyi. Vuonna 1982 arkisto sai uudet laajemmat ja ajanmukaiset tilat Lehdistötalolta.
1980-luvulla Kansan Arkisto alkoi toimia aiempaa tiiviimmin yhteistyössä tutkijoiden ja muiden työväenperinteestä kiinnostuneiden tahojen kanssa. Se oli aktiivisesti mukana Työväenperinne-yhdistyksen sekä Työväen historian ja perinteen tutkimuksen seuran perustamisissa sekä toiminnassa. Aineistojen keruussa paikallishistoria sai aiempaa suuremman roolin.
1980-luvun lopussa Kansan Arkiston toiminta vaikeutui, kun sitä ylläpitäneet järjestöt (SKP & SKDL) kokivat takaiskuja ja lopulta lakkautettiin. Vuonna 1989 arkisto irtisanottiin tiloistaan Lehdistötalolta ja se siirtyi Vetehisenkujalle Näkinpuiston alueelle Hämeentien varteen. Samanaikaisesti aineistot ja tutkijakäynnit jatkoivat kasvuaan. Kokoelmia kartuttivat mm. järjestöjen, lehtien, yhtiöiden sekä työväentalojen lakkauttamiset ja konkurssit.
Vuosina 1982–1994 Yhteiskunnallinen Arkistosäätiö ylläpiti Työväenaatteen museota, jonka haltuun siirtyivät perustettaessa Kansan Arkiston esinekokoelmat. Lakkauttamisen yhteydessä museon kokoelmat siirrettiin (1993 aloittaneen) Työväenmuseo Werstaan haltuun. Työväenaatteen museo oli ollut aktiivisesti mukana keskusmuseohankkeessa 1980-luvulta lähtien.
Kokoelmat
Kansan Arkistoon on talletettu noin 7 000 työväen- ja kansalaisjärjestön arkistoaineistoa sekä satoja henkilöarkistoja, muistitietoa, äänitteitä, valokuvia, julisteita ja merkkejä. Puolueista arkistossa sijaitsevat vanhan SKP:n, SKDL:n, Suomen (Sosialistisen) Työväenpuolueen ja Sosialistisen Yhtenäisyyspuolueen arkistot sekä aineistoa muista vasemmistopuolueista. Sosiaalidemokraateista vasemmalla olevien/olleiden poliittisten järjestöjen lisäksi Kansan Arkistossa on ammatillisten järjestöjen, nais-, nuoriso- ja varhaisnuorisojärjestöjen, asukas-, kulttuuri-, sivistys-, eläkeläis-, raittius- ja ympäristöjärjestöjen, ystävyysseurojen, työväenteattereiden sekä työväentalojen arkistoja. Kokoelmissa on paikallisten yhdistysten arkistoja eri puolilta Suomea. Arkistossa on myös ns. yhdenasianliikkeiden aineistoja.
Kansan Arkiston kokoelmissa on yli 1,1 miljoonaa valokuvaa. Kokoelmat koostuvat vasemmistolaisen työväenliikkeen, kansalaisjärjestöjen ja työväestön sosiaali-ja kulttuurihistoriaan liittyvästä aineistosta, mutta mukana on myös kuvia arjesta. Monien vasemmistolaisten lehtien kuva-arkistot on tallennettu Kansan Arkistoon. Vuodesta 1999 alkaen kuvia on koordinoinut erillinen kuva-arkistoyksikkö. Suurin yksittäinen kuvakokoelma on valokuvaaja Yrjö Lintusen aineisto, jota esitellään arkiston kotisivuilla olevassa verkkonäyttelyssä Vasen silmä. Valokuvia on digitoitu yli 30 000. Osa digitoiduista kuvista on kahden arkiston ja seitsemän museon yhteisessä portaalissa www.arjenhistoria.fi, josta kuvia voi hakea katseltaviksi ja niistä voi myös tilata kopioita.
Arkisto on järjestänyt lukuisia muistitiedon keruuprojekteja vuodesta 1958 alkaen. Ensimmäiset suuremmat hankkeet koskivat Suomen sisällissotaa (1958) ja SKP:n maanalaisen kauden historiaa (1966). Muistojen keräämisessä Kansan Arkisto on 1960-luvulta alkaen tehnyt yhteistyötä Työväen Arkiston kanssa.
Kansan Arkistossa on sattumanvaraisesti lahjoitusten yhteydessä syntynyt taidekokoelma, johon kuuluu noin 500 teosta. Kokoelman suurin yhtenäinen kokonaisuus muodostuu Tapio Tapiovaaran teoksista, joita on arkiston hallussa yli sata.
Palvelut
Kansan Arkisto palvelee järjestöjä vastaanottamalla ja tallentamalla niiden arkistoja sekä tarjoamalla aineistoja tutkijoiden käyttöön. Arkistojen luovuttajat voivat asettaa käytölle ehtoja. Myös puoluepoliittisesti sitoutumattomat ruohonjuuritason kansalaisjärjestöt voivat tarjota arkistojaan tallennettaviksi.
Arkistoon otetaan vastaan yksityisten kansalaisten ja perheiden arkistoja – varsinkin, jos niillä on jokin kytkentä Kansan Arkiston muuhun aineistoon. Arkistot järjestetään ja luetteloidaan. Arkiston kotisivuilla on tietokanta, josta voi tehdä hakuja järjestön nimen, paikkakunnan ja toimialan mukaan.
Võron instituutti
Historiaa
Viron valtio perusti instituutin vuonna 1995 etelävirolaiseen kaupunkiin Võruun. Instituutin johtajina ovat olleet Enn Kasak, Kaido Kama ja Külli Eichenbaum. Nykyisin toimii johtajana Rainer Kuuba.
Toimintaa
Instituutilla on monenlaista toimintaa võron kielen ja kulttuurin kehittämisen ja tutkimisen alalla: koulutusohjelmat, kielentutkimus ja kielenhuolto paikannimien tutkimus, kielineuvonta, võronkielisten oppimateriaalien, tieteellisten kokoelmien ja kaunokirjallisuuden julkaiseminen, jokavuotisten kansainvälisten pienten itämerensuomen kielten konferenssien järjestäminen.
Carlos Mesa
Mesa yritti erota tammikuussa 2005 protestien vuoksi, mutta kongressi hylkäsi eronpyynnön. 6. kesäkuuta 2005 yli 80000 mielenosoittajaa ympäröi presidentinpalatsin. Mielenosoittajat vaativat maan kaasuvarojen kansallistamista ja alkuperäisväestön olojen parantamista. Kongressi hyväksyi Mesan eron 10. kesäkuuta. Hänen seuraajakseen tuli korkeimman oikeuden ylituomari Eduardo Rodríguez. Mesa sai myöhemmin syytteen yhdestä kaudellaan tekemästään kauppasopimuksesta.
João da Matha de Andrade e Amaral
João da Matha de Andrade e Amaral (8. helmikuuta 1898 – 7. marraskuuta 1954) oli brasilialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Nazarén hiippakuntaan 20. maaliskuuta 1921 ja nimitettiin Cajazeirasin hiippakunnan johtoon 24. maaliskuuta 1934. Piispaksi vihkiminen seurasi 20. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Sebastião Leme da Silveira Cintra, jota avustivat José Pereira Alves ja Ricardo Ramos de Castro Vilela.
De Andrade e Amaral sai 12. toukokuuta 1941 nimityksen Amazonasin ja 20. maaliskuuta 1948 Niteróin piispaksi, jona hän toimi, kunnes kuoli 56-vuotiaana virassa.
Qatar olympialaisissa
Qatar osallistui olympialaisiin ensimmäisen kerran Los Angelesin 1984 kesäolympialaisissa. Siitä lähtien se on osallistunut kaikkiin kesäolympialaisiin. Talviolympialaisiin se ei ole osallistunut. Ennen Lontoon 2012 kisoja ei olympialaisissa ollut kilpaillut yhtään qatarilaista naisurheilijaa. Lontoon kisoissa Qatarin 12 urheilijasta neljä oli naisia.
Qatarin menestynein laji olympialaisissa on yleisurheilu, josta se on saanut suurimman osan mitaleistaan. Maan menestynein olympiaurheilija on korkeushyppääjä Mutaz Essa Barshim.
The Story of Francine
The Story of Francine on suomalaisen rock’n’roll -yhtye Francinen järjestyksessään toinen kokoelmalevy. Se julkaistiin keväällä 2007. Kokoelma sisältää tunnetuimmista hiteistä kootun CD-levyn sekä muun muassa musiikkivideoista ja TV-esiintymisistä kootun DVD:n.
Francinen ensimmäinen kokoelmalevy The Francinest (1997) kattaa yhtyeen ensimmäiset kymmenen vuotta. The Story of Francine esittelee seuraavat kymmenen vuotta, jolloin yhtye siirtyi yhä enemmän rockabilly-musiikista rock’n’rolliin.
Kokoelma juhlisti Francinen 20-vuotista taivalta.
CD
Sisältää 21 Francinen tunnetuinta kappaletta vuosilta 1998–2007 sekä yhden ennenjulkaisemattoman kappaleen ”Taxi Driver”, joka on Hanoi Rocks -cover.
Kaikki sovitukset Francine.
DVD
Sisältää kaikki Francinen musiikkivideot, TV-esiintymisiä, dokumentin 20-vuotisesta historiasta yhtyeen itsensä kertomana sekä valokuvagallerian. Mukana on myös ennenjulkaisematon video ”Taxi Driver” -kappaleesta.
Historiadokumentti
Kesto: 55 minuuttia.
Valokuvagalleria
Valokuvat: Teemu Töyrylä, Harri Hinkka, Kari Lahtinen, yhtyeen jäsenet sekä levy-yhtiöiden väki.
Kultainen trumpetti – äänitteitä vuosilta 1953–1984
Kultainen trumpetti – äänitteitä vuosilta 1953–1984 on suomalaisen Ossi Runnen kokoelma-albumi vuodelta 2011.
Urho Lehtovaara
thumb|right|250px|Morane M.S. 406 -hävittäjä – Lehtovaara oli tyypin kärkiässä. Urho Sakari Lehtovaara (27. lokakuuta 1917 Pyhäjärvi – 15. tammikuuta 1949 Lapinlahti) oli suomalainen hävittäjälentäjä ja Mannerheim-ristin ritari. Sotilasarvoltaan hän oli lentomestari. Hän lensi noin 400 taistelulentoa joilla saavutti 44 ilmavoittoa ja tuhosi ainakin 6 veturia, useita junia, kuljetuskolonnia ja useita yksittäisiä ajoneuvoja. Lehtovaara nimitettiin Mannerheim-ristin ritariksi 9. heinäkuuta 1944 numerolla 142. Lehtovaara tunnettiin lyhyytensä vuoksi nimellä "Pikku-Jätti".
Elämä ja ura
Urho Lehtovaara syntyi Pyhäjärvellä, Oulun läänissä, liikkeenharjoittaja Emil ja Anni (o.s. Kantonen) Lehtovaaran perheeseen. Perhe muutti Saloon vuonna 1934. Lehtovaara suoritti ohjaajakurssin (RAOK 4) Kauhavan Lentosotakoulussa vuonna 1938.
Helmikuussa 1940 hänet komennettiin Lentolaivue 28:aan, jonka kalustona oli Morane-Saulnier M.S. 406 -koneet. Lehtovaara saavutti ensimmäisen ilmavoittonsa talvisodassa, kun hän ampui alas SB-2 -pommikoneen Kiikalan Rekijoella 2. maaliskuuta 1940.
Jatkosodan Lehtovaara aloitti samassa Morane-laivueessa, ollen lentokonetyypin kärkiässä 15 ilmavoitolla. 28. maaliskuuta 1943 Lehtovaara komennettiin Lentolaivue 34:ään, jossa hän saavutti Messerschmitt Bf 109 -koneilla lentäen 29 ilmavoittoa. Lehtovaara palveli vielä Lentolaivue 28:ssa 15. syyskuuta 1944 alkaen, osallistuen Lapin sotaan.
Lehtovaara erosi palveluksesta 28. marraskuuta 1946, siviilissä hän toimi Lapinlahdella elokuvateatterin toimitusjohtajana. Lehtovaara teki itsemurhan 15. tammikuuta 1949 ollessaan kuulusteltavana osallisuudesta asekätkentään, ja hänet on haudattu samaan hautaan vanhempiensa kanssa Salon hautausmaalle.
Péclet’n luku
Péclet'n luku (Pe) on termohydrauliikassa käytetty dimensioton suure, joka vertaa advektion suuruutta lämmön johtumiseen. Luku on nimetty ranskalaisen fyysikon Jean Claude Eugène Péclet'n mukaan.
Péclet'n luvulle on olemassa useita hieman toisistaan poikkeavia määritelmiä, joista yleisimmät ovat: Missä:
Vapaan Intian väliaikainen hallitus
Vapaan Intian väliaikainen hallitus eli Azad Hind oli väliaikainen hallitus, joka perustettiin Japanin miehittämässä Singaporessa vuonna 1943. Japanin keisarikunnan lisäksi sitä tukivat Saksa, Italian sosiaalinen tasavalta, Itsenäinen Kroatian valtio, Thaimaa, Burman valtio, Wang Jingwein hallitus Kiinassa ja Filippiinien toinen tasavalta. Liittolaisistaan poiketen Vichyn Ranska ei kuitenkaan virallisesti tunnustustanut Azad Hindia.
Azad Hind oli osa 1940-luvulla alkanutta poliittista liikettä, jonka tarkoituksena oli vapauttaa Intia Britannian vallasta akselivaltojen tuella. Se perustettiin 21 lokakuuta 1943. Aate kuivui kokoon, kun akselivallat hävisivät maailmansodan.
Suomenlinnan lautta
pienoiskuva|[[M/S Suokki|M/S Suomenlinna-Sveaborg matkalla Suomenlinnaan Ryssänsaaren edessä elokuussa 2001.]]
Sininen muistolaatta
thumb|[[Jimi Hendrixin entinen asunto merkittynä sinisellä muistolaatalla.]] Sininen muistolaatta on Yhdistyneessä kuningaskunnassa tunnettujen henkilöiden tai tapahtumien muistoksi paljastettava muistolaatta, josta on vuodesta 1986 lähtien vastannut maan kulttuuriministeriön alainen English Heritage. Ensimmäiset muistolaatat paljastettiin Lontoossa 1800-luvulla.
Suomenlinnan lautta
Suomenlinnan lautta kuljettaa matkustajia Helsingin edustalla sijaitseville Suomenlinnana tunnetuille saarille. Lautta liikennöi Helsingin Kauppatorilta Suomenlinnan kaupungin puoleiseen rantaan. Suomenlinnan lautan suunnitteli Stig Nyman.
Tausta
Suomen itsenäisyyden alkuajan Suomenlinna oli Suomen puolustusvoimien tukikohtana. Saarten historia ja siellä olleet Sotamuseo ja Ehrensvärd-museo tekivät saarista suositun matkailukohteen 1930-luvulla. Sotien ajan Suomenlinna oli suljettua sotilasaluetta, jonne menemiseen tarvittiin pakollinen maihinnousulupa vuoteen 1948 saakka. Sodan jälkeen saarilla oli 1 500 asukasta ja yli tuhat työpaikkaa.
Liikennettä saarille hoiti yksityisten yrittäjien moottoriveneiden lisäksi puolustusvoimien erillisyksikkö Varuskunnan Laivaliikenne, jolla oli moottoriveneitä ja neljä höyrylaivaa: HL Suomenlinna (valmistunut 1912), HL Vallisaari (1912), HL Kustaanmiekka (1915) ja HL Suvasvesi (1919). Kolme vanhinta olivat ehtineet palvella Venäjän laivastoakin. Laivat eivät pystyneet kulkemaan jäissä, joten talveksi laivaliikenne pysähtyi. Talvella saarille käveltiin jäätietä pitkin Kaivopuiston rannasta tai ajettiin autolla Katajanokan kärjestä.
Lauttaliikenteen alku
Uuden lautan tulon jälkeen Varuskunnan Laivaliikenne hoiti pelkästään puolustusvoimien kuljetuksia ja höyrylaivaliikenne saarille lakkasi muutaman vuoden kuluttua. Uuden lautan myötä saarille pystyttiin kuljettamaan matkustajien lisäksi myös autoja kaksi kappaletta kerrallaan.
Liikenne laajenee
Suomenlinna-Sveaborgin ja Ehrensvärdin lisäksi saarille on ajanut myös muita aluksia. Näitä ovat olleet esimerkiksi Korkeasaaren lautta M/S Korkeasaari-Högholmen sekä yksityisten varustamoiden vesibussit, jotka ovat alihankkijoina ajaneet Kauppatorin ja Suomenlinnan välisen reitin hiljaisempien aikojen vuoroja. Vuonna 1992 Suomenlinnan Liikenteen alihankkijalle Sun Linesille valmistui vanhan satamahinaajan rungon päälle rakennettu M/S Tor, joka ryhtyi hoitamaan reitin varhaisaamun- ja myöhäisillan vuoroja sekä talviliikennettä, jossa Suomenlinna-Sveaborg oli usein ollut vaikeuksia. Kesäisin saarten turistivirtojen ollessa suurimmillaan nämä alukset liikennöivät myös yhtaikaisesti tihentäen näin vuoroväliä.
Lautan uusinta
pienoiskuva|[[M/S Suomenlinna II|Suomenlinna II -lautta]] 2000-luvun alussa jo puolen vuosisadan ikäiselle Suomenlinna-Sveaborgille ryhdyttiin suunnittelemaan korvaajaa. Uuden aluksen tie suunnittelupöydältä liikenteeseen oli kuitenkin monella tapaa kivikkoinen.
Ensimmäinen aluksesta järjestetty tarjouskilpailu riitautettiin, ja vasta vuonna 2002 ratkenneessa uudessa tarjouskilpailussa saatiin voittaja selville. Tällöin voiton vei tanskalainen Johs. Gram-Hanssen Product, joka rakennutti aluksen alihankintana puolalaisella Stocznia Marynarki Wojennej -telakalla. Telakka ei kuitenkaan pysynyt rakentamisaikataulussaan, ja uusi alus luovutettiin tilaajalleen vasta huhtikuussa 2004 useita kuukausia myöhässä, jolloin se sai kasteessa nimen Suomenlinna II. Tämän jälkeen alus seisoi kaksi kuukautta tyhjän panttina Eteläsatamassa, kunnes sille saatiin neuvoteltua työehtosopimus, ja se pääsi liikenteeseen kesäkuussa 2004.
Suomenlinna-Sveaborgin taru Suomenlinnan lauttana ei kuitenkaan päättynyt uuden lautan valmistumiseen, vaan se palasi toimeen kesällä 2005 alihankkija Sun Linesin väreihin myytynä Suokki -nimisenä. Alusta on käytetty erityisesti Kauppatori-Suomenlinna reitin kesäviikonloppuliikenteessä, jota on kesästä 2004 alkaen liikennöity kolmella aluksella samanaikaisesti.
Lauttaliput
Kesäkuun alussa vuonna 1971 lauttaliikenne siirrettiin kaupungin yhteistariffiin.
Suomenlinnan lautalla kelpaavat nykyään normaalit HSL:n liput. Vuoden 2019 vyöhykeuudistuksen yhteydessä Suomenlinna sijoittui A-vyöhykkeelle, ja kaikki tämän vyöhykkeen sisältävät liput kelpaavat lautalla.
Vuoteen 2020 asti myynnissä oli myös erillinen Suomenlinna-lippu, joka oikeutti edestakaiseen matkaan lautalla ilman vaihto-oikeutta muuhun HSL-liikenteeseen. Liikennettä hoitaa tänäkin päivänä Suomenlinnan Liikenne Oy. On kuitenkin tehty suunnitelmia liikenteen kilpailuttamisesta pääkaupunkiseudun bussiliikenteen tapaan. Lauttalaiturilta voi ostaa kertalippuja lähimaksulla, eikä sillä ole vaihto-oikeutta. Lauttalaitureilla on myös lippuautomaatit.
Richie Hawtin
thumb|right|Richie Hawtin Richie Hawtin (s. 4. heinäkuuta 1970 Banbury, Oxfordshire, Englanti) on kanadalainen elektronisen musiikin artisti ja kansainvälisesti keikkaileva DJ. Hawtin oli yksi merkittävimmistä Detroit-teknon toisen aallon artisteista 1990-luvun alkupuolella. Hänet tunnetaan Plastikman-aliaksen alla julkaisemistaan synkistä, minimalistisista kappaleistaan.
Hawtin soittaa DJ-seteissään minimalistista teknoa, jota hän höystää ekvalisaattorikikoilla ja rumpukoneella. Hawtin perusti John Acquavivan kanssa Plus 8 -levymerkin toukokuussa 1990, ja Minus-levymerkin vuonna 1998 Berliinissä, jossa hän nykyään myös asuu.
Hawtin on levyttänyt myös nimillä F.U.S.E., Concept 1, Circuit Breaker, The Hard Brothers, Hard Trax, Jack Master ja UP!. Hän on myös esiintynyt ja levyttänyt muiden artistien kanssa nimillä 0733, Cybersonik, Final Exposure, Spawn ja States Of Mind. Pete Namlook tuotti Hawtinin kanssa From Within -albumisarjan.
Cusco
Cusco eli Cuzco on Andeilla Kaakkois-Perussa sijaitseva kaupunki. Kaupunki on Cuscon maakunnan ja Cuscon alueen pääkaupunki. Vuoden 2017 väestönlaskennassa kaupungissa oli 428 450 asukasta.
Nykyisin useimmat Perussa käyvät matkailijat vierailevat myös Cuzcossa, joka on myös matkan varrella Machu Picchulle.
Maantiede
Cusco sijaitsee 3400 metrin korkeudessa rehevässä laaksossa, johon virtaa useita jokia ja puroja ympäröiviltä Andeilta.
Inkojen aikana tärkeimmät tulvia aiheuttaneet joet ohjattiin kanaviin, ja kaupunkiin suunniteltiin erikseen uskonnollisille ja hallintorakennuksille varattu keskusta ja sen ympärille esikaupunkeja, joissa maanviljelijät ja käsityöläiset asuivat. Espanjalaiset korvasivat inkojen rakenteita omillaan, Viracochan palatsin paikalle tehtiin katedraali ja Acclahuasin tilalle luostari. Silti kaupungissa näkyy inkojen aikaisia kivimuureja ja kohtisuorien katujen muodostama ruudukko. Auringon temppeli on raunioina ja sen kultaisesta puutarhasta on ryöstetty jalometallit Espanjan kuninkaan kirstuihin. Siirtomaa-ajalta on jäljellä valkoiseksi kalkittuja taloja.
Nykyisin kasvanut turismi näkyy kaupunkikuvassa, lähes jokainen Plaza de Armasia ympäröivä rakennus on hotelli, matkatoimisto tai internetkahvila.
Historia
Cuscon alueella on ollut asutusta jo tuhansien vuosien ajan. Varsinaisen kaupungin perustajia on vaikea määrittää; tiedetään ainakin kolme heimoa, jotka ovat asuneet laaksossa jo ennen inkavaltion syntyä. Perustajaksi on mainittu ensimmäinen inka Manco Cápac vuoden 1200 vaiheilla, sekä inkojen yhdeksäs hallitsija Pachacútec  vuonna 1438. Francisco Pizarro perusti kaupungin uudelleen Espanjan kuninkaan alaiseksi kaupungiksi vuonna 1534. Seuraavana vuonna Pizarro perusti uuden pääkaupungin Limaan. 1536 Manko Inka aloitti pitkän sodan espanjalaisvalloittajia vastaan. Lopulta vuonna 1572, sodan kestettyä 36 vuotta, Túpac Amaru alistettiin ja teloitettiin Cuscon keskustorilla.
Sitsit
Sitsit (, sitz tai erityisesti Ruotsissa sittning;, sitz tai sittning) on pohjoismainen akateeminen opiskelijatapahtuma, joissa syödään ja lauletaan juomalauluja muita opiskelijalauluja sekä joissain tapauksissa seurataan ohjelmaa ja myös pidetään puheita. Sitsien pitoa eli sitsaamista harrastavat pääosin yliopisto-opiskelijat. Sitseillä on yleensä jokin aihe tai teema, jonka mukaan voi tai pitää pukeutua.
Historia
Sitsien alkuperästä ei ole varmuutta: yhden arvion mukaan perinne olisi lähtenyt liikkeelle brittiläisestä ratsuväkiosastosta, jossa raskaiden työpäivien jälkeen olisi syöty ja juotu. Sieltä tapa olisi sitten siirtynyt Ruotsiin ja lopulta Suomeen. Suomessa sitsikulttuuri alkoi kukoistaa maanlaajuisesti 1990–2000-luvuilla.
Eurooppalaisessa opiskelijakulttuurissa tunnetaan useita sitsejä muistuttavia pöytäjuhlia, kuten cantus, Keski- ja Itä-Euroopan yliopistojen tableround ja sitä hieman muodollisempi Keski- ja Pohjois-Euroopan yliopistojen commercium, kuten myös Yhdysvaltain ja Britannian asevoimissa (engl. Dining in).
Sitsikulttuuri Suomessa
Ruokailun ja juomien osalta joissain paikoissa tarjolla on pääruoka ja juomat. Joissain paikoissa nautitaan kolmen ruokalajin illallinen, jonka päätteeksi tarjoillaan kahvi ja jaloviinaryyppy tai punssi. Joillain sitseilla juomat ja toisinaan myös ruoat tuodaan itse, jolloin sitseistä tulee halvemmat osallistujalle. Laulujen ja joillain sitseillä yleisten puheiden päätteeksi yleensä nostetaan malja joko snapsia tai mietoa juomaa. Laulusta riippuen lasi joko tyhjennetään yhdellä kertaa tai siitä vain otetaan pitkä siemaus (ruotsalainen tapa on juoda esimerkiksi snapsi kolmella huikalla). Maljaa kohotetaan määrätyllä tavalla, joka on perinteisesti ensin oman pöytäseuralaisen kanssa (miehet oikealle, naiset vasemmalle), seuraavaksi toiselle puolelle ja lopuksi vastapäätä istuvan henkilön kanssa.
Sitsien pukeutumisohje vaihtelee eri opiskelijajärjestöissä. Puvuksi valitaan esimerkiksi sitsien teeman mukainen naamiaisasu, opiskelijahaalarit, siisti asu tai miehillä tumma puku ja naisilla cocktail-asu.
Juhlijoille on yleensä nimikoitu istumapaikat pöydistä. Perinteisesti miehet ja naiset pyritään sijoittamaan istumaan vuorotellen siten, että sitsaajan vierustoverit ja vastapäätä istuva ovat vastakkaista sukupuolta. Seuralaiset ovat normaalin etiketin mukaan vierekkäin (nainen oikealla ja mies vasemmalla) tai etenkin Otaniemessä vastapäätä toisiaan.
Shaolin Temple 3: Martial Arts of Shaolin
Shaolin Temple 3: Martial Arts of Shaolin on vuonna 1986 julkaistu hongkongilainen taisteluelokuva ja jatko-osa elokuville Shaolin Temple ja Shaolin Temple 2: Kids from Shaolin. Elokuvan pääosia esittävät Jet Li, Wong Chau-yin, Hu Jianqiang, Yu Chenghui, Yu Hai, Sun Jiankui, Lau Waai-leung, Ji Chunhua, Mak Wai-cheung, Cheung Gin-man, Yan Di-hua, Zhang Jian-wen ja Hung Yan-yan. Elokuvan on ohjannut Lau Kar-leung. Elokuva oli ehdolla parhaan toimintakoreografian palkinnolle kuudensilla Hongkongin Film Awards tilaisuudessa.
Eduardo Rodríguez
Eduardo Rodríguez Veltzé (s. 2. maaliskuuta 1956) oli Bolivian korkeimman oikeuden presidentti ja väliaikainen presidentti 9. kesäkuuta 2005 – 22. tammikuuta 2006 Carlos Mesan erottua protestien vuoksi.
Senaatin puhemies Hormando Vaca Diez ja edustajainhuoneen puhemies Mario Cossío kieltäytyivät ottamasta vastaan presidentin asemaa, joten neljäntenä varamiehenä virkaan viimeksi vaaleilla valitun presidentti Gonzalo Sánchez de Lozadan jälkeen olleesta Rodríguezista tuli maan presidentti. Hänen nimitystään tervehdittiin innolla, koska Rodríguez oli yksi harvoista johtajista jota ei pidetty syyllisenä maan poliittisiin ongelmiin.
Rodríguezin kausi päättyi tammikuussa 2006 Evo Moralesin astuttua virkaan vaalien jälkeen. Rodríguez sai myöhemmin syytteen taivuttuaan Yhdysvaltain vaatimukseen luovuttaa Bolivian armeijan ohjuksia tuhottavaksi Yhdysvaltoihin. Rodriguez puolustautui sanomalla, että armeija kertoi ohjusten olleen vanhentuneita ja turvallisuusriski. Hän erotti kenraalin virheellisen tiedon levittämisestä.
Eddie Griffin
thumb|Eddie Griffin Eddie Griffin (s. 15. heinäkuuta 1968 Kansas City, Missouri) on yhdysvaltalainen koomikko ja näyttelijä. Hän on sijalla 62. Comedy Centralin listalla sadasta parhaimmasta stand up -koomikosta. Griffinillä on yksi lapsi, Eddie Jr. (s. 1986).
Nissi
Nissi on entinen kunta Pohjois-Virossa, Harjumaan maakunnassa, Tallinnan lounaispuolella. Nissi liitettiin osaksi uutta Sauen kuntaa vuoden 2017 lokakuussa, jolloin Nissin suurimmista taajamista, Riisiperestä ja Turbasta tuli Sauen kunnan pienkauppaloita (alevik).
Nissin kunnan keskus oli Riisipere, jonka lisäksi kuntaan kuului Turba sekä 17 pienempää kylää. Kunnan pinta-ala oli 264,92 neliökilometriä. Vuoden 2014 alussa sen asukasluku oli 2 897 asukasta ja asukastiheys 10,9 asukasta neliökilometrillä. Nissin väkiluku oli vuoden 2006 alussa 3 360.
Riisipereen on rautatieyhteys Tallinna–Paldiski-radalta Keilasta.
Väestö
Vuonna 2011 Nissin kunnassa oli 2 902 asukasta, joista 2 670 (92,0 %) oli virolaisia, 174 (6,0 %) venäläisiä ja 57 (2,0 %) muita kansallisuuksia.
Sääkansi
thumb|Konttialuksen sääkansi käytetään tehokkaasti lastitilana Sääkansi on laivan kattamaton, avoin, sään vaikutuksille alttiina oleva kansi. Yleissopimus ihmishengen turvallisuudesta merellä määrittelee sääkannen seuraavasti: "Sääkansi on kansi, joka on täysin kattamaton sekä avoin ainakin kahdelta sivultaan". Lastialuksissa myös sääkannella kuljetetaan usein lastia, esim. kontteja.
thumb|[[Jäänmurtaja Wäinämöinen|Jäänmurtaja Suur Tõllin sääkannen alainen työtila]] 1800-luvun jälkipuoliskolla tuli joissakin laivoissa käyttöön korotettu sääkansi. Kun liikenne Suomen vesillä muuttui hiljalleen avovesikaudesta ympärivuotiseksi, huomattiin pian, että kansityöskentely talvella oli vaikeata ja vaarallista. Oli keksittävä jotain, mikä suojelisi merimiehiä talven oikuilta.
Ratkaisuksi tuli se, että laivan laitoja korotettiin ja niiden varaan rakennettiin erillinen tavallisesti puinen suojakansi. Se oli korkeammalla merestä kuin varsinainen kansi eivätkä aallot lyöneet sen yli aivan niin helposti; sääkannen alla kulki laivan kylkiä pitkin käytävä, jossa huomattava osa kansityöstä voitiin tehdä säältä suojassa.
Eräs tunnetuimpia korkealla sääkannella varustettuja aluksia on museoitu majakkalaiva Kemi.
El Alto
El Alto on Bolivian pääkaupungin La Pazin naapurikaupunki, joka sijaitsee ylängöllä (La Paz sijaitsee kanjonissa). Vuonna 2010 kaupungin väestöksi arvioitiin 953 300.
Sääkansi
Samasta syystä myös komentosiltoja alettiin kattaa, joskin monet kapteenit kieltäytyivät työskentelemästä muulla kuin avoimella komentosillalla, koska heidän mielestään kattaminen vaaransi näkyvyyden.
El Alto
La Pazin lentokenttä eli El Alton kansainvälinen lentoasema sijaitsee El Altossa. El Alto on yksi maailman korkeimmalla sijaitsevista kaupungeista, ja kohoaa jopa 4 150 metriä merenpinnan yläpuolelle. Kaupungin ilmasto on erityisesti korkeuden seurauksena kylmä ja saavuttaa korkeintaan 17 asteen lämpötilan. Se on myös Bolivian nopeasti kasvava kaupunki nopean urbanisoitumisprosessin seurauksena: vuonna 2001 asukkaista oli alle 650 000.
Kaupunkikuvan erikoispiirre ovat aimara-taustaisen arkkitehdin Freddy Mamani Silvestren suunnittelemat värikkäät talot, joissa on elementtejä aimaroiden kansanperinteestä.
Mielenosoitukset El Altossa hankaloittivat 2003–2005 säännöllisesti pääsyä La Pazin kansainväliselle lentokentälle ja kaupungissa tapettiin 60 Bolivian "kaasusodan" aikana, josta presidentti Gonzalo Sánchez de Lozada sai myöhemmin syytteen.
Messier 36
Messier 36 (M36, NGC 1960) on yksi kolmesta Ajomiehen tähdistössä sijaitsevasta Messierin kohteesta, jotka Giovanni Batista Hodierna löysi ennen vuotta 1654. Se on noin 14 valovuoden levyinen avoin tähtijoukko ja sijaitsee noin 4 100 valovuoden päässä Maasta.
Majakkalaiva Werkkomatala
Suunnittelu ja rakentaminen
Koivistonsalmen suulla sijaitsee hankala ja vaarallinen Verkkomatala-niminen karikko; se oli varsinkin sakealla säällä inhottava vaaratekijä vilkasliikenteisessä salmessa, eikä sen ruoppaaminen vaarattomaksi ollut mahdollista 1800-luvun kalustolla. Siispä matalikko tuli merkitä majakalla; aluksi suunniteltiin kiinteätä majakkaa, mutta kasuunitekniikan kehitys oli niin varhaisessa vaiheessa, ettei rakentaminen onnistunut. Luontevaa oli että paikalle sijoitettiinkin majakkalaiva.
Uusi majakkalaiva valmistui keväällä 1884 Helsingissä Skeppsdockalla eli myöhemmällä Hietalahden telakalla. Se oli uppoamaltaan 150 tonnin alus, mitoiltaan 28,5 x 6,5 x 2 metriä. Alus oli koneeton ja purjeilla varustettu. Lämmitystä, sumusireeniä ja ankkuripeliä varten aluksella oli höyrykattila. Mastojen huipuissa oli kaksi kiinteää punaista ympäri näköpiirin näkyvää öljyvaloa. Nimeksi alukselle annettiin asemapaikan mukaan Werkkomatala.
Persianlahden oireyhtymä
pienoiskuva|Köyhdytetyn uraanin käyttö Persianlahden sodassa
Tera Lynn Childs
Tera Lynn Childs on yhdysvaltalainen kirjailija, jonka esikoisteos on Jumalten jälkeläiset (Oh. My. Gods.) vuodelta 2008. Suomeksi hänen teoksiaan on julkaissut Stabenfeldt.
Persianlahden oireyhtymä
Persianlahden oireyhtymä on yleisnimitys Persianlahden sodassa 1991 palvelleita sotilaita vaivaaville erilaisille psykologisille ja fysiologisille oireille. Tosin ei olla varmoja, liittyvätkö nämä oireet sotapalvelukseen tai yleensä toisiinsa. Oireiksi on esitetty muun muassa krooninen väsymys, kivut nivelissä ja lihaksissa, päänsärky, ripuli, muistinmenetykset, unihäiriöt, tasapainohäiriöt sekä ihottuma.
Tera Lynn Childs
Lapsuus
Childs syntyi Minneapolisissa, Minnesotassa. Hänen lapsuudessaan perhe muutti usein, sillä hänen vanhempansa olivat näyttelijöitä. Kun Childs sai muun muassa teatteritiedettä sisältäneet opintonsa valmiiksi, hän ei tarkkaan tiennyt, mihin ammattiin ryhtyisi. Lopulta hän alkoi vähin äänin kirjoittaa kirjaa Jumalten jälkeläiset, mistä tulikin menestys.
Persianlahden oireyhtymä
Syndrooman aiheuttajat
Syitä on esitetty useita: sotilaiden saamat rokotteet pernaruttoa vastaan, erilaiset virukset, köyhdytetty uraani, kemiallisten aseiden jäämät ja stressi ovat olleet ehdokkaina, kuten myös aspartaamimyrkytys, rakettipolttoaineet ja joukkohysteria.
Rokotteiden apuaineissa käytetyn skvaleenille elimistössä muodostuvien vasta-aineiden on virheellisesti epäilty liittyvän oireyhtymään. Skvaleenin vasta-aineita esiintyy osalla ihmisistä luonnostaan, ja erään tutkimuksen mukaan vasta-aineita esiintyy veteraaneilla yhtä usein kuin yleisessä väestössäkin eikä rokotteen skvaleeni muuta vasta-aineiden pitoisuuksia. Sotilaille annetuissa rokotteissa ei myöskään käytetty skvaleenia adjuvanttina vaan alumiinia.
Marraskuussa 2004 riippumaton brittiläinen tutkimus ehdotti, että sotaveteraaneilla oli kaksinkertainen mahdollisuus sairastua muualla palvelleisiin sotilaisiin verrattuna. Tutkimuksen johtopäätöksenä oli, että oireet johtuivat monien tekijöiden yhteisvaikutuksesta, mukaan lukien hyönteismyrkyt, köyhdytetty uraani ja hermokaasut.
Tulane University School of Medicine julkaisi tutkimuksen helmikuun 2000 Experimental Molecular Pathology -lehden numerossa löydöksistään: 95 % potilaista, jotka kärsivät Persianlahden oireyhtymästä tunnistettavin oirein, kehitti vasta-aineita skvaleenille. Toisaalta kukaan oireettomista ei ollut kehittänyt vasta-aineita skvaleenille. Tutkimuksen metodeita on kuitenkin kritisoitu muiden tutkijoiden osalta, eikä muissa tutkimuksissa ole havaittu vastaavanlaista yhteyttä. Rotilla tehdyssä kokeissa injektoitu skvaleeni aiheutti eläimille immuunivälitteisen kroonisen nivelreuman. Yhteenvedon mukaan tutkimus herätti kysymyksiä adjuvanttien roolista kroonisissa tulehdustaudeissa.
Majakkalaiva Werkkomatala
Suunnittelu ja rakentaminen
Venäläistämiskaudella aluksen rungossa oli valkea vyö, jossa nimi oli kyrillisin kirjaimin. Sitä ei vaihdettu venäläiseksi vaan nimi oli kirjoitettu mustalla muotoon "Вeрккоматала". Luotsilaitoksen sinivalkoinen kompassilippu vaihdettiin venäläiseen tapaan kokosiniseen.
Toiminta majakkalaivana
Keväällä 1884 tarkastusalus hinasi uuden majakkalaivan paikalleen, jossa se sitten olikin likimain puoli vuosisataa. Alus toimi normaaliin tapaan myös luotsivartiopaikkana. Se talvehti tavallisimmin Viipurissa, jonne se vietiin viimeisenä kanavassa kunakin syksynä liikennöineenä aluksena ennen talvisulkemista ja keväällä tuotiin ensimmäisten joukossa pois. Usein alusta hinasi vieläkin palveleva tarkastusalus Saimaa.
Merenmittausretkikunnan asuntolaivana
Vuonna 1933 valmistui uusi syväväylä, joka teki majakkalaivan tarpeettomaksi. Alus riisuttiin mastoistaan ja majakkavarusteistaan sekä muunnettiin asuntolaivaksi Pohjanlahtea mittaavalle 1. merenmittausretkikunnalle. Alus oli tarkoitukseen pieni ja osan väestä oli asuttava maissa. Alus ei saanut uutta nimeä vaan merkinnän MKH 4.
20. toukokuuta 1954 mittausalus Åland hinasi asuntolaivaa retkikunnan siirtyessä Vaasasta Kristiinankaupunkiin. Sakeassa sumussa Åland harhautui pois väylältä Bergön saaristossa ja asuntolaiva sai pohjakosketuksen ja pahan vuodon. Henkilövahingoilta vältyttiin, mutta itse alus upposi. Alus nostettiin, mutta vanhahaikaisena ja huonokuntoisena alus päätettiin myydä romuksi. Alus makasi rannassa vuoden, kunnes se romutettiin Turussa.
FS Linois (1867)
Linois oli Ranskan laivaston vuonna 1867 vesillelaskettu puurunkoinen parkkitakiloitu 1. luokan aviso.
Valmistus
Alus tilattiin Toulonin laivastontelakalta ja sen köli laskettiin 18. toukokuuta 1865. Alus laskettiin vesille 31. lokakuuta 1867 ja se otettiin palvelukseen 1. helmikuuta 1869.
Palvelus
Linois poistettiin alusluettelosta 31. joulukuuta 1890.
Viestijuoksun Suomen-mestaruuskilpailut 1915
Viestijuoksun Suomen-mestaruuskilpailut 1915 olivat kuudennet viestijuoksun Suomen-mestaruuskilpailut. Kilpailut käytiin Helsingissä Eläintarhan urheilukentällä 19.–20. kesäkuuta 1915 Helsingin IFK:n järjestäminä. Kilpailuissa juostiin myös naisten 100 metrin henkilökohtainen mestaruuskilpailu.
Miehet 4 × 100 metriä
<br style="clear:both;"/>
Miehet 1 600 metriä
(800 + 400 + 200 + 200) <br style="clear:both;"/>
Miehet 5 × 2 000 metriä
<br style="clear:both;"/>
3 000 metrin piirienvälisen joukkuejuoksun voitti Helsinki, toisena Finlands Svenska Gymnastik- och Idrottsförbund
Naiset 4 × 100 metriä
<br style="clear:both;"/>
Naiset 100 metriä
<br style="clear:both;"/>
Suomen lentoasemat ja -paikat
thumb|Helsinki-Vantaan lentoasema on Suomen selvästi suurin ja vilkkain lentoasema. Suomessa on 24 lentoasemaa, jotka luetellaan alla olevassa luettelossa. Helsinki-Vantaan lentoasema on Suomen selvästi suurin ja vilkkain lentoasema ja Pohjoismaiden neljänneksi vilkkain.
Finavia ylläpitää Suomen lentoasemista suurinta osaa (20 asemaa). Mikkelin lentoasemaa ylläpitää Mikkelin kaupunki, Enontekiön lentoasemaa Enontekiön kunta, Seinäjoen lentoasemaa Seinäjoen lentoasema Oy ja Lappeenrannan lentoasemaa Lappeenrannan kaupunki.
Finavian lentoasemista maakunta-asemien ylläpito ja lennonvarmistuspalvelut ovat tulleet rahoitetuiksi Helsinki-Vantaan lentoaseman tuotoilla. Tämä on merkinnyt, että Helsinki-Vantaan lentoaseman ja Finavian maakuntakenttien välillä vallitsee ristisubventio.
Siviililentoasemat
thumb|Oulun lentoasema on Suomen toiseksi vilkkain lentoasema. thumb|Ivalon lentoasema on Suomen pohjoisin. Seuraavat lentoasemat ovat pääasiassa vain siviili-ilmailua varten eikä niillä ole pysyvää sotilaslentotoimintaa:
Sotilaslentoasemat
Seuraavat lentoasemat ovat pääosin sotilaskäytössä, ja siviililiikennettä on niillä jossain määrin rajoitettu:
Lentopaikat
thumb|Iisalmen lentokenttä. thumb|Nummelan lentokenttä.
Seuraavassa on lueteltu Suomen lentopaikat :
Varalaskupaikat
thumb|Vieremän varalaskupaikka sijaitsee kantatien 88 varrella Vieremällä, Pohjois-Savossa.
Matkustajamäärät
Matkustajamäärät Finavian ylläpitämillä lentoasemilla vuonna 2017.
Leonard Woolley
pienoiskuva|Leonard Woolley (oikealla) [[Karkemišin kaivauksilla 1913.]]
Leonard Woolley (17. lokakuuta 1880 Lontoo, Yhdistynyt kuningaskunta – 20. helmikuuta 1952 Lontoo,Yhdistynyt kuningaskunta) oli brittiläinen arkeologi, joka tunnetaan parhaiten kaivauksistaan Urin kaupungissa Mesopotamiassa.
Hässelby gård
thumb|300px|Näkymä Hässelby gårdiin.
Hässelby gård on yksi Ruotsin pääkaupungin Tukholman kaupunginosista. Se sijaitsee läntisen Tukholman alueella (Västerort), ja kuuluu hallinnollisesti Hässelby-Vällingbyn kaupunginosa-alueeseen. Kaupunginosaa rajaavat Hässelby strandin, Hässelby villastadin, Vinstan, Vällingbyn ja Grimstan kaupunginosat. Nykyisen Hässelby gårdin alue on rakennettu pääosin vuosina 1953-1955, mutta alueella on historiaa keskiajalta lähtien. Maa-alaltaan kaupunginosa on 1,34 neliökilometrin suuruinen, ja asukkaita siellä on noin 8 500. Siellä sijaitsee Hässelby gårdin metroasema.
Isotalvio
Ulkonäkö ja koko
Isotalvio on talvivihanta, maitiaisnesteellinen varpu. Se kasvaa 20–50 senttimetriä korkeaksi. Varret kasvavat kaarevasti maanpinnalta koheten. Soikeat lyhytruotiset lehdet ovat 2,5–9 cm pitkiä. Isotalvion sinivioletit kukat ovat 3–5 cm leveitä. Kukan verhiö on kapealiuskainen ja liuskat karvaisia laidoiltaan. Lähisukuinen laji pikkutalvio (Vinca minor) on kooltaan isotalviota pienempi.
Discovery Channel Pro Cycling Team
Discovery Channel Pro Cycling Team (UCI-tunnus DSC) oli yhdysvaltalainen maantiepyöräilyn ammattilaistalli. Talli tunnettiin vuoteen 2004 saakka nimellä U.S. Postal Service Pro Cycling Team. Ranskan ympäriajon seitsenkertainen voittaja Lance Armstrong oli vuoteen 2005 saakka tallin menestynein ajaja. Talli osallistui UCI ProTour-sarjaan vuodesta 2005 lähtien.
Tallia sponsoroi myös toinen yhdysvaltalainen tv-kanava Versus (aiemmin OLN) joka vastaa suurien pyöräilykilpailujen televisioinnista Yhdysvalloissa. Vaikka nämä kaksi kanavaa ovat toistensa kilpailijoita, ei asialla ollut vaikutusta pyöräilyn televisiontioikeuksiin.