cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ikiru – tuomittu
Vastaanotto
Vuonna 1979 kolmekymmentä suomalaista elokuva-arvostelijaa ja -asiantuntijaa äänesti kaikkien aikojen sadasta merkittävimmästä elokuvasta, ja Ikiru oli mukana heistä neljäntoista listalla. The New York Timesin kriitikot valitsivat sen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa. Vuonna 2018 BBC:n kansainvälinen asiantuntijaraati äänesti Ikirun kaikkien aikojen sadan parhaan ei-englanninkielisen elokuvan joukkoon.
Peter von Bagh kirjoitti: ”Henkilöhahmojen ja ideoidenkin mustavalkoisuus ja byrokratian satirisointi voisi helposti vesittää teoksen, mutta itse asiassa nämä ’valmiselementit’ ovat ohjaajan hurjan formaalisen strategian ja mielikuvituksen kautta teoksen sisintä voimaa: tämä suljetun tilan, kaupunkihuoneistojen ja kokouspaikkojen elokuva on jopa visuaalisesti aivan yhtä väkevä elämys, kompleksinen tutkimusmatka ihmisyyteen, sen onneen ja helvettiin kuin konsanaan ohjaajan virtuoosimaisimmat historialliset elokuvat.”
Mandariini (täsmennyssivu)
Mandariini voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Maksasaarenselän kalliomaalaus
Maksasaarenselän kalliomaalaus sijaitsee Saimaan Viljakansaaressa Puumalassa Etelä-Savossa. Kalliomaalauksen, jossa erottuu muutamia kuvioita, löysi Geri Steve vuonna 1981. Se on ajoitettu kivikauteen.
Kallio ja sen sijainti
Saimaalla Viljakkalansaaressa on laaja Riihonniemi, jonka lounaisreunalla on Maksasaarenselkä. Selkä on saanut nimensä Maksasaaresta, jonka itäkärki sijaitsee maalauskalliosta 300 metrin päässä. Korkealla sijaitseva maalauskallio jää pienen metsäkaistaleen taakse piiloon. Kalliossa on epätavallisia pyöreäksi kuluneita sileitä pintoja, jotka punavärillä maalattuina erottuvat ympäristöstään selvästi.
Tornion Palloveikot
Tornion Palloveikot on torniolainen futsalseura, joka on perustettu vuonna 1935. Aiemmin seurassa on pelattu myös jalkapalloa ja jääpalloa. Futsalissa kotikenttänä toimii Putaan liikuntahalli Torniossa.
Maksasaarenselän kalliomaalaus
Kallio ja sen sijainti
Sattumaa vai ei, mutta noin 100 metrin päässä samalla rannalla lännempänä sijaitsevat Riihonniemen lapinrauniot.
Maalaus
Kalliomaalauksen kokonaisleveys on 9 metriä, mutta merkkejä on vain muutamia. Helposti tunnistettava punainen ja sileä kallionkohouma muistuttaa veristä maksaa. Maalaukset sijaitsevat tämän maamerkin yläpuolella. Yksi kuvioista on maalattu leveällä viivalla ja se esittää eläintä, mahdollisesti hirveä. Hirven vasemmalla puolella on pystyasentoinen hahmo ja hirven oikealla puolella punavärisiä läikkiä ja pieni hirvi eli hirvenvasa. Kauempana alueen toisessa päässä on runsaasti punaväriä, josta ei yhtä eläinhahmoa lukuun ottamatta, saa selvää.
Tornion Palloveikot
Tornion Palloveikot on voittanut miesten jääpalloilun Suomen mestaruuden kuudesti, viimeisin mestaruus on vuodelta 2008. Muutaman heikosti menneen kauden jälkeen, ToPV vetäytyi Bandyliigasta juuri ennen kauden 2014–2015 alkua.
Tornion Palloveikoilla on myös salibandyjaosto. ToPV:n miesten salibandyjoukkue pelaa III divisioonassa
Futsal
Perinteikkään urheiluseuran futsal-jaosto perustettiin vasta 2016. ToPV on perustamisensa jälkeen onnistunut sarjanousussa jokaisena kautena. Palloveikot nousivatkin ensimmäistä kertaa historiassaan Futsal-Liigaan kaudeksi 2019–2020 voitettuaan Futsal-Ykkösen kaudella 2018–2019. Palloveikkojen kotikenttänä toimii Putaan liikuntahalli Torniossa. * = Kausi keskeytettiin koronapandemian johdosta kun runkosarjasta oli pelaamatta viimeinen kierro. ToPV oli tuolloin varmistanut paikkansa pudotuspeleissä, joita ei koskaan pelattu.
Kausi 2019–2020: debyytti Futsal-Liigassa
ToPV debyyttikausi liigassa sujui mainiosti, kunnes kausi jouduttiin keskeyttämään maaliskuussa 2020 koronaviruspandemian johdosta. Runkosarjasta oli tuolloin pelaamatta vain viimeinen eli 22. kierros ja ToPV oli runkosarjan sijalla 4.
Joukkue kaudella 2019-2020
Päävalmentaja: Oleg Eprintsev
Saavutuksia
Tilanne kauden 2010–2011 jälkeen
Alkuhistoria – 1930- ja 1940-luku
Jalkapallo- ja jääpalloseura Tornion Palloveikot perustettiin vuonna 1935. Uuden seuran perustamisen taustalla oli torniolaisen palloilun tilanne, jossa Tornion Pyry oli hallitseva seura ja määräsi Tornion Pallokentän eli Torikentän käytöstä. Nuorista pojista koostunut niin sanottu Torikentän jengi ajettiin kentältä pois, kun vanhemmat tulivat harjoitus- ja pelivuoroilleen. Niinpä päättivät nämä nuoret pallonpelaajat pelivuoroja saadakseen perustaa oman seuran. Ensimmäisten, pyykkirannassa värjättyjen pelipaitojen pääväriksi tuli vihreä. Tornion Palloveikot oli saanut alkunsa.
Alkuvuosinaan TPV voitti useita Lapin-piirin mestaruuksia miesten 1. luokassa sekä jalka- että jääpallossa. Avautuneesta Suomi-sarjapaikasta oli kuitenkin luovuttava rahan puutteen vuoksi. Tornion Pyryn jalka- ja jääpallotoiminta hiipui vähitellen 30-luvun lopulla, mutta Palloveikoissa toiminta jatkui. 1940-luvulla Palloveikot kuitenkin sai uuden kilpailijan, kun Tornion Pallo -47 perustettiin. TPV profiloitui saarella asuvien kaupunkilaisten joukkueeksi, kun taas TP-47:n pelimiehet tulivat maan puolelta.
Ensiesiintymiset jääpalloilun Mestaruussarjassa ja jalkapallotoiminnan loppu – 1970- ja 1980-luku
Kaudella 1974–1975 Tornion Palloveikot oli onnistunut voittamaan jääpalloilun Suomi-sarjan pohjoislohkon ja selviytyi SM-sarjan karsintaan. Karsinnassa olivat mukana torniolaisten lisäksi länsilohkon voittaja Vesta Helsingistä ja itälohkon ensimmäinen Imatran Pallo-Salamat (PaSa). Karsinta-avauksessaan TPV koki tappion PaSa:lle lukemin 5–3. Vesta taas oli aloittanut karsintansa Pirkkolassa 3–1 voitolla imatralaisista. Ratkaiseva ottelu TPV:n ja Vestan välillä pelattiin Torniossa, Pohjan stadionilla. Helsinkiläisille olisi riittänyt SM-sarjaan nousuun tasapeli, mutta Vesta joutui nöyrtymään kotikentällä pelanneelle TPV:lle maalein 6–1. SM-sarjaan nousijan selvittämiseksi tarvittiin näin uusintaottelu PaSa:n ja TPV:n välillä. Ratkaisevassa uusintaottelussa torniolaiset olivat parempia maalein 6–3, ja näin Tornion Palloveikot nousi ensimmäistä kertaa SM-sarjaan. Pääsarjataival jäi kuitenkin lyhyeksi, sillä seura putosi kauden 1975–1976 jälkeen takaisin Suomi-sarjaan.
Uusi nousu pääsarjaan tapahtui kaudeksi 1980–1981. Visiitti jäi nytkin ranskalaiseksi, ja torniolaiset saivat seuraavalla kaudella jatkaa pelejään jälleen Suomi-sarjassa. Toisella pääsarjakaudella joukkueen mielenkiintoisin nimi oli vasta 18-vuotias Jukka Ohtonen, joka siirtyi TPV:n pudottua Oulun Luistinseuran paitaan ja jatkoi Oulusta myöhemmin Ruotsin kentille. Palloveikkojen pääsarjakaudella Ohtonen teki myös ensiesiintymisensä Suomen A-maajoukkueessa. Keväällä 1999 Ohtonen palasi takaisin kasvattajaseuraansa Tornion Palloveikkoihin 13:n Ruotsissa vietetyn kauden jälkeen, ja hänen panoksensa ToPV:n seuraavien vuosien menestyksessä on ollut ratkaiseva.
Sen sijaan jalkapallossa torniolaiset joukkueet, TPV ja TP-47, eivät olleet onnistuneet nousemaan III divisioonaa korkeammalle 1980-luvun alussa. Tämän seurauksena päädyttiin seuroissa yhteistyöhankkeeseen, jonka johdosta Tornion Palloseura (ToPS) aloitti kaudella 1984 Tornion miesten jalkapalloilun ykkösseurana. Perustajaseurat jäivät pyörittämään junioritoimintaa. TPV:n ja TP-47:n seurafuusio kuitenkin epäonnistui, ja tällöin Tornion Palloveikot päätti luopua kokonaan jalkapallotoiminnasta ja keskittyä yksinomaan jääpalloon. Jalkapallotoiminnan pyörittäminen tulevaisuudessa jäi TP-47:n vastuulle.
Nousu kohti Suomen jääpalloilun huippua – 1990-luku
Vielä kerran ToPV:n piti kokea hissiliike pääsarjan ja toiseksi korkeimman sarjatason välillä ennen paikan vakiinnuttamista korkeimmalla sarjatasolla. Kaudelle 1992–1993 Palloveikot oli jälleen selvittänyt tiensä liigan, mutta edellisiltä kerroilta tuttu kaava toistui, ja ToPV:n piti hakea vauhtia sarjatasoa alempaa. Kuitenkin heti seuraavan kauden jälkeen torniolaiset palasivat liigaan, nyt jäädäkseen.
Kaudelle 1995–1996 Tornion Palloveikot oli pystynyt kokoamaan Bandyliigaan niin kovan joukkueen, että se eteni aina SM-finaaliin asti. Historiansa ensimmäisessä finaaliottelussaan ja samalla mitaliottelussaan Tornion Palloveikot sai vastaansa Warkauden Pallo -35:n. Varkautelaiset voittivat Oulunkylässä, Helsingissä, pelatun finaalin lukemin 3–1. Näin ToPV:n seurahistorian ensimmäinen SM-mitali oli väriltään hopeinen.
Seuraavalla kaudella 1996–1997 ToPV eteni toista kertaa finaaliin. Nyt ToPV kohtasi Oulunkylässä helsinkiläisen Botnia-69:n. Taas oli kotiin tuomisina hopeiset mitalit, sillä Botnia voitti ottelun värikkäiden vaiheiden jälkeen 4–3.
Kaudella 1999–2000 Tornion Palloveikot saavutti siihen asti suurimman menestyksensä. Keväällä 2000 Palloveikot oli edennyt jälleen toista kertaa peräkkäin finaaliotteluun, joka pelattiin Oulunkylässä. Vastassa oli toinen pohjoissuomalainen joukkue, Oulun Luistinseura. Torniolaiset kukistivat OLS:n ja pääsivät juhlimaan ensimmäistä mestaruuttaan.
Jääpallossa Suomen huipulla – 2000-luku
Kausilla 2000–2001, 2001–2002, 2002–2003, 2003–2004 SM-finaalit pelattiin Suomen Jääpalloliiton kilpailusääntöjen mukaan runkosarjassa paremmin sijoittuneen kotikentällä. Pelipaikkana oli jokaisella kerralla Oulun Raksila ja vastakkain olivat jokainen kerta Oulun Luistinseura ja Tornion Palloveikot. OLS voitti 2001 lukemin 4–2, ToPV 2002, OLS 2003 maalein 5–4 ja 2004 voittajana oli jälleen ToPV.
Vuonna 2005 jääpallon SM-finaali pelattiin kaksiosaisena. Tällöin torniolaisilla oli vastassaan Narukerä. ToPV voitti molemmat osaottelut, ensin kotonaan Gränsvallenilla, Haaparannalla, ja sitten vieraissa Porissa, ja eteni näin neljänteen Suomen mestaruuteensa.
Vuosiksi 2006 ja 2007 SM-loppuottelu oli palautettu runkosarjassa paremmin sijoittuneen kotikentälle ja pelattiin yksiosaisena. Molempina kerroilla finaali pelattiin Gränsvallenilla, torniolaisten kotikentällä. Vuonna 2006 finaalissa OLS jäi vaille mahdollisuuksia, kun ToPV pelasi 8–4 voiton oululaisista. Tornion Palloveikot pääsi juhlimaan mestaruutta ensimmäistä kertaa kotikentällään ja kotiyleisönsä edessä, jota oli kertynyt paikalle vajaat 4 000 katsojaa.
Vuonna 2007 tiensä finaaliin ToPV:n vastustajaksi oli raivannut HIFK, pudotettuaan OLS:n välierissä pronssiotteluun. Finaalista odotettiin suurta ottelua, sillä yhdeksän vuoden tauon jälkeen loppuotteluun selvinneen HIFK:n odotettiin haastavan todella pohjoisen ylivallan jääpalloilussa 2000-luvulla. Ensimmäisen puoliajan jälkeen tilanne oli tasan, 2–2, mutta toisella puoliajalla torniolaiset karkasivat 7–3 voittoon. ToPV:lle mestaruus oli jo neljäs peräkkäinen. Gränsvallenille oli jälleen kerääntynyt vajaat 4000 katsojaa.
Kausi 2007–2008 oli Suomen jääpalloilun juhlakausi, tulihan ensimmäisen jääpalloilun Suomen mestaruuden ratkaisemisesta kuluneeksi sata vuotta. Sen kunniaksi Suomen Jääpalloliitto oli päättänyt SM-loppuottelun pelipaikaksi Helsingin. Oulunkylässä käydyn Tornion Palloveikkojen ja Oulun Luistinseuran välisen lumisateen sävyttämän ja jännittävän finaalin voitti OLS. Ensimmäisen puoliajan jälkeen OLS johti 3–1, mutta varsinaisen peliajan päätyttyä Palloveikot oli noussut tasoihin. Jatkoajalla ToPV johti 5–6, mutta nyt oli oululaisten vuoro tulla tasoihin. Jatkoajan päätyttyä tasatulokseen oli edessä rangaistuslyöntikilpailu, jonka OLS lopulta voitti. Näin mestaruus matkasi Ouluun, eikä ToPV:n onnistunut sivuta Oulun Palloseuran ennätystä viidestä peräkkäisestä mestaruudesta.
Jääpallossa yhteistyötä haaparantalaisten kanssa - Haaparanta-Tornion Palloveikot ja myöhemmin HT Bandy
Tornion Palloveikot ja haaparantalainen HaparandaTornio Bandy aik. Eurocity Bandy solmivat 22. heinäkuuta 2008 yhteistyösopimuksen, jossa Haaparannalle perustettiin uusi joukkueiden yhteinen seura Haaparanta-Tornion Palloveikot, joka peri haaparantalaisseuran sarjapaikan Ruotsin toiseksi korkeimmalta jääpalloilun sarjatasolta, Allsvenskanista. Parin vuoden jälkeen nimi palautui HaparandaTornio Bandyksi eli paremmin tunnettu HT Bandynä. Haaparantalais-torniolainen seura pelasi kaudella 2008–2009 Allsvenskanin pohjoislohkossa. Joukkueen tavoitteena oli nousu Ruotsin pääsarjaan, Elitserieniin, joka onnistuikin. Seuraavat kaksi kautta eli 2009-2010 ja 2010-2011 HT-Bandy pelasi Ruotsin korkeimmalla sarjatasolla.
ToPV pelasi samaan aikaan nuoremmilla pelaajilla Suomen Bandyliiga. Kaudesta 2009 tuli pohjanoteeraus, sillä seura hävisi kaikki 18 otteluaan suurimmaksi osaksi kaksinumeroisilla luvuilla. Seuraavat kaudet menivät hieman paremmin, mutta ToPV päätti luopua syksyllä 2014 Bandyliigasta. Yhteistyöseura HT Bandy pelasi kahden Eltserien-kauden jälkeen vielä kuusi kautta Allsvenskania. Kauden 2017 lopuksi HT-Bandy putosi Allsvenskanista ja teki vielä konkurssin. Torniossa tämän jälkeen jääpallotoiminta siirtyi alun perin ToPV:n kakkosjoukkueeksi perustetun Länsi-Rajan Konkarit eli LRK Tornio -nimen alle, joka jatkoi torniolaista Bandyliigatason jääpallotoimintaa.
Salibandy
ToPV:lla on jääpallon lisäksi toimintaa myös salibandyssä. Salibandyssä ToPV:lla on sekä miesten että naisten joukkueet. Tornion Palloveikot pelaa miehissä salibandyn III-divisioonaa ja pelaa kotiottelunsa Putaan urheiluhallilla, Torniossa.
Kia KX3
Kia KX3 on Kia Motorsin vuodesta 2015 lähtien Kiinan markkinoille valmistama pieni crossover-tyyppinen automalli.
Kia KX3 I (2015–2019)
KX3 esiteltiin konseptiautona Kantonin autonäyttelyssä syksyllä 2014. Tuotantoversio tuli markkinoille seuraavana vuonna. Se perustuu samalle pohjalevylle kuin Hyundai ix25. vasen|pienoiskuva|Facelift-mallin (2016) Kia KX3. Chengdun autonäyttelyssä syksyllä 2016 esiteltiin kasvojenkohotuksen kokenut KX3. Uudistuksessa se sai uudet puskurit ja aiempaa suuremman etusäleikön.
Toisen kasvojenkohotuksen kokenut malli esiteltiin Chengdun autonäyttelyssä syksyllä 2018. Muutokset kohdistuivat uudistettuun etusäleikköön ja takapuskuriin.
Kia KX3 II (2019–)
Toisen sukupolven KX3 esiteltiin Kantonin autonäyttelyssä marraskuussa 2019. Se on uudelleennimetty Kia Seltos, jota myydään muilla markkina-alueilla.
Moottorina autossa on 1,5-litrainen (113 hv) bensiinimoottori. Voimansiirtona on kahdeksanportainen automaattivaihteisto.
Nivellen offensiivi
Nivellen offensiivi oli ympärysvaltojen ensimmäisen maailmansodan länsirintamalla huhtikuussa 1917 tekemä hyökkäys. Hyökkäyksen luvattiin lopettavan sodan 48 tunnissa ja sen tappioiksi oli arvioitu noin 10 000 miestä. Suunnitelma epäonnistui: vaikka britit hieman etenivätkin ja kanadalaiset saivat vallattua Vimyn harjanteen, läpimurto jäi tekemättä. Suuret tappiot aiheuttivat kapinointia Ranskan armeijassa ja lopulta armeijan johdon vaihtamisen.
Taustaa
thumb|150px|Kenraali Robert Nivelle Vuoden 1916 lopulla Ranskan armeijan uudeksi ylipäälliköksi Joseph Joffren tilalle tuli Robert Nivelle, joka oli vuoden 1916 lopulla toteuttanut onnistuneita vastahyökkäyksiä Verdunin sekä Sommen taistelussa. Hän ryhtyi valmistelemaan länsirintamalla suurta hyökkäystä, jonka tavoitteena oli sodan nopea voittaminen ja lopettaminen. Britanniassa hallitus vaihtui vuoden 1916 lopulla. Uusi pääministeri David Lloyd George ei halunnut uhrata Britannian joukkoja samassa laajuudessa kun oli tapahtunut vuonna 1916. Hän ei kannattanut kenraali Douglas Haigin tapaa käydä sotaa länsirintamalla. Itärintamalla Venäjän keisarikunta kaatui maaliskuussa 1917 ja valtaan nousi Venäjän väliaikainen hallitus. Tämän jälkeen Britannian ja Ranskan johdot alkoivat miettiä miten sota voitaisiin yleensä voittaa.
Kenraali Nivelle oli tehnyt suunnitelman kevään 1917 suurhyökkäyksestä, jonka tuli kohdistua Chemin des Damesiin ja jonka piti pienin menetyksin murskata saksalaisten puolustus koko länsirintamalla. Hänen oli vaikea saada siihen Ranskan ja Britannian hallitusten suostumusta, ja Nivelle uhkasi erota, jollei suunnitelmaa hyväksytä. Lopulta pääministeri Lloyd Georgekin hyväksyi Nivellen esityksen. Brittien tehtävänä oli tukea ranskalaisia tekemällä hyökkäys pohjoisempana Arrasissa. Lloyd George suostui alistamaan brittijoukot Nivellelle. Myöhemmin sopimusta muutettiin niin, että britit olisivat alistettuina Nivellelle vain keväälle suunnitellussa hyökkäyksessä. Sopimuksen vuoksi Lloyd Georgen ja brittien päämajan suhteet pysyivät huonoina sodan loppuun saakka.
Taistelu
Hyökkäys alkoi massiivisella tykistökeskityksellä, jonka jälkeen jalkaväki ja panssarivaunut etenivät saksalaisten asemiin. Suunnitelmaan kuului kolme erillistä osaa:
Arras
Britit saavuttivat jonkin verran menestystä taistelun alkuvaiheessa. Kanadalaisten hyökkäys 9. huhtikuuta Vimyn harjanteelle onnistui. Lisäksi britit valtasivat Arrasissa tärkeän kohteen ja etenivät pidemmälle kuin aikaisemmin sodassa oli yhtenä päivänä edetty. Menestys johtui saksalaisten huonoista asemista mäkien ja harjujen eturinteessä ja tykistön tehokkaasta käytöstä. Menestyksellistäkään hyökkäystä ei helposti voisi muuttaa suureksi, koko sodan lopettavaksi läpimurroksi. Ratsuväki ei soveltunut hyökkäyksen tukemiseen ja tykistö liikkui liian hitaasti tukeakseen hyökkäystä. Muutaman päivän päästä britit eivät enää onnistuneet etenemään Arrasissa ja heidän tappionsa alkoivat kasvaa.
Chemin des Dames
Nivelle oli luvannut, että saksalaisten rintama murrettaisiin täydellisesti 48 tunnissa. Muussa tapauksessa hyökkäys keskeytettäisiin.
Saksalaiset olivat tienneet hyökkäyksestä viikkoja etukäteen, koska siitä oli mainittu jopa lehdessä. Muutamaan päivää ennen hyökkäystä saksalaiset kaappasivat ranskalaisten asemista kolmen armeijakunnan hyökkäyskäskyt ja asettuivat odottamaan hyökkäystä. Ympärysvallat aloittivat viikon kestäneen tykistökeskityksen, joka teki tyhjäksi yllätyshyökkäyksen. Huono sää haittasi hyökkääjien tiedustelua.
Ranskalaisten hyökkäys Chemin des Damesin valtaamiseksi alkoi 16. huhtikuuta, mutta he eivät edenneet edes hyökkäyksen aluksi. Sää oli huono ja kylmä. Nivelle käytti hyökkäyksessä brittien tavoin tehokkaasti tykistöään, mutta saksalaiset vetäytyivät mäkien eturinteistä takarinteille ja käyttivät tehokkaasti hyvin miehitettyjä taaempia puolustuslinjojaan. Saksalaisten oli helppo puolustaa kallioista maastoa, jossa oli linnoitteita. Konekiväärit, vahingoittumattomat puolustusasemat ja ehjät piikkilankaesteet tyrehdyttivät hyökkäyksen. Tämän kaiken seurauksena ranskalaisten hyökkäys pysähtyi. Ensimmäisenä päivänä tuli 20000 miehen tappiot. Lääkintähuolto romahti, kun haavoittuneita tuli valtava määrä.
Nivelle pyörsi lupauksensa keskeyttää hyökkäyksensä jos se ei onnistuisi kahden vuorokauden sisään. Hän suunnitteli uutta suurhyökkäystä ja jatkoi pienempiä operaatioita, jotka menivät myttyyn. Epäonnistumisesta hän syytti eräitä alaisiaan, joita erotti.
Rivimiesten kapinointi
Epäonnistunut hyökkäys ei olisi ollut ongelma Nivellen asemalle vuonna 1915 tai 1916, mutta ranskalaisten miesvahvuus alkoi vuonna 1917 huveta. Ranskalaisten rivisotilaiden taistelutahto oli alkanut horjua jo Verdunissa edellisenä vuonna. Nivelle oli luvannut sotilailleen voiton kevään suurhyökkäyksessä ja sotilaat uskoivat häntä. Pian hyökkäyksen alkamisen jälkeen sotilaille selvisi, että Nivelle tarjosi samaa vanhaa sotaa kuin Joffre. Mielipiteet muuttuivat nopeasti ja laajasti rivimiesten, alempien johtajien ja poliitikkojen keskuudessa. Ranskan hallitukselle ja presidentille selvisi nopeasti, että hyökkäyksen jatkamisella ei saavutettaisi yhtään mitään. Nivelle siirrettiin nopeasti syrjään ja komentajuus siirrettiin kenraali Philippe Pétainille.
Pétain tuli komentajaksi vaikeassa tilanteessa. ”Kollektiivinen tottelemattomuus” oli levinnyt laajalle ranskalaisissa yksiköissä. Tämä oli selkeä osoitus siitä, että ranskalaiset sotilaat eivät aikoneet enää jatkaa sotimista samalla tavalla kuin aikaisemmin sodan aikana. Kapinointia esiintyi 68 divisioonassa 112 divisioonasta. Pääsääntöisesti kapinoivien divisioonien piti osallistua Nivellen hyökkäykseen. Yleensä lepovuorossa olevat yksiköt yksinkertaisesti kieltäytyivät palaamasta etulinjaan.
Yleisesti sotilasjohdon vastaus kapinaan oli sovitteleva: sotilaille luvattiin lomia, parempaa huoltoa ja parempia olosuhteita. Tärkeimpänä tekona Nivellen hyökkäys keskeytettiin ja luvattiin, ettei isoja hyökkäysyrityksiä tehtäisi enää tulevaisuudessa. Nimellisesti ranskalaiset sotilasjohtajat syyttivät ongelmista agitaattoreita ja vallankumouksellisia, mutta todellisuudessa asia ei ollut näin. Laajasta kapinasta huolimatta teloitettuja oli hyvin vähän, vain 50–70 miestä. Jos teloitettuja olisi ollut enemmän olisi kapinalla voinut olla vakavampia seurauksia Ranskan kyvylle jatkaa sotaa.
Seuraukset
Pääministeri Lloyd Georgen tavoitteena oli pitää strateginen aloite ympärysvalloilla. Alkuvuonna 1917 hän yritti käyttää tähän tarkoitukseen italialaisia ja kun se epäonnistui, ranskalaisia. Nivellen offensiivin katastrofin seurauksena strategisen aloitteen ylläpitäminen siirtyi briteille. Samalla kokeilu brittiarmeijan alistamiseksi ranskalaisille päättyi. Haigin asema parani, sillä hän oli ainoa ympärysvaltain sotapäällikkö, jonka maine parantui alkuvuoden 1917 aikana. Brittien poliittisella johdolla oli hyvä syy torjua Haigin esittämä uusi suuri hyökkäys Ypresissä. Nivellen offensiivin epäonnistumisen seurauksena hänen suunnitelmansa kuitenkin hyväksyttiin. Hyväksymiseen vaikutti myös Gallipolin maihinnousun epäonnistuminen. Lloyd Georgella ei ollut muuta mahdollisuutta kuin hyväksyä Haigin ehdottama hyökkäys. Hyökkäys oli Ypresin kolmas taistelu kesäkuussa 1917.
HMS Friendship (J398)
HMS Friendship (viirinumero J398) oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1943 valmistunut Algerine-luokan miinanraivaaja toisessa maailmansodassa. Alus oli alun perin Yhdysvaltain laivaston USS AM329, joka luovutettiin Britannian kuninkaalliselle laivastolle lend lease -sopimuksen nojalla.
Valmistus
Alus tilattiin Yhdysvaltain laivastolle nimellä USS AM329 Torontosta Kanadasta Toronto Ship Building Companyltä, missä köli laskettiin 22. huhtikuuta 1942. Alus laskettiin vesille 24. lokakuuta ja valmistui 15. syyskuuta 1943.
Palvelus
Alus palautettiin 1946 Yhdysvaltain laivastolle ja romutettiin seuraavana vuonna Marylandissä.
Punalyijynokka
Punalyijynokkaa tavataan Länsi-Afrikassa. Sen kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
The Onion
The Onion on yhdysvaltalainen, 1988 perustettu uutisorganisaatio, joka käsittelee ajankohtaisia uutisia ja teemoja satiirin kautta. Uutisoidut tapahtumat voivat olla sekä todellisia että fiktiivisiä.
The Onion julkaisee "uutissivustoa" Onion News Network, joka käsittelee satiirina kansainvälisiä, kansallisia ja paikallisia uutisia. Uutissatiiria levitetään myös oman Youtube-kanavan kautta. The Onion oli alun perin painettu viikkolehti, jota alettiin julkaista 2008. Lehden levikki oli jopa 400 000 kpl. Painetun lehden toimittaminen loppui vuonna 2013.
The Onion kuuluu G/O Media -ryhmään, joka julkaisee mm. myös Gizmodo, Kotaku, Jalopnik, Deadspin, Jezebel, The Root, The A.V. Club, The Takeout, The Inventory ja Quartz -sivustoja.
Fakta ja fiktio sekoittuvat
The Onion tuottaa uutissatiirinsa usein todentuntuisina ja todenmukaisissa ympäristöissä. Kymmenet uutistuottajat ympäri maailman ovatkin erehtyneet julkaisemaan tai siteeraamaan The Onionin fiktiivisiä uutisia todellisina.
Vuonna 2012 The Onion valitsi Kim Jong-unin seksikkäimmäksi elossa olevaksi mieheksi. Kiinan kommunistisen puolueen virallinen äänenkannattaja Kansan päivälehti julkaisi uutisen omalla englanninkielisellä sivustollaan ja lisäsi siihen 55 valokuvan slideshow'n Kimistä.
Pekko (nimi)
Pekko on suomalainen miehen etunimi. Pekon nimipäivä on 29. kesäkuuta. Pekko-nimisiä on Suomessa kesäkuuhun 2021 mennessä ollut 668. Nimeä ei ole annettu yhdellekään naiselle.
Eino Grön (vuoden 1967 albumi)
Eino Grön  on suomalaisen Eino Grönin kokoelma-albumi vuodelta 1967.
Pekko (nimi)
Nimimuunnos Pekko on pääasiassa itäsuomalainen, joskin siitä on tietoja myös Pohjanmaalta. Myös se on jo vanha: asiakirjoissa siitä on tietoja jo keskiajalta, 1400-luvulta. Nimen pohjalta syntyneitä sukunimiä ovat esimerkiksi Hämeessä ja Kymenlaaksossa yleinen Pekkola ja savolainen Pekkonen. Kalenterinimenä Pekko on melko uusi tulokas: se on ollut Pietarin ja Pekan rinnalla vuodesta 1953.
Pekko on suomalaisen mytologian olento, pellonpekko, myyttinen kylväjä. Häneltä sai myös apua peltojen kylvämiseen. Hän oli maanviljelyn ja peltojen jumala. Pekkoa pidettiin myös oluen jumalana. Uno Harvan mukaan Pekko oli antiikin Bacchusen tapaan myös laulun ja runouden jumala.
Kupittaan monitoimihalli
Kupittaan monitoimihalli (sponsorinimeltään Rajupaja-areena, vuosina 2012–2022 Marli-areena, vuosina 2011–2012 OS/G-areena ) on marraskuussa 2006 valmistunut urheiluhalli Kupittaalla Turussa. Se tunnetaan jääkiekkojoukkue TuTo Hockeyn kotihallina. Aiemmin samalla paikalla sijaitsi Kupittaan jäähalli vuosina 1973–2005.
Areenan ensimmäinen ottelu pelattiin 16. marraskuuta 2006, jolloin TUTO Hockey kohtasi Mestis-ottelussa Heinolan Kiekon. Kupittaan halli on myös turkulaisen ringetteseuran Turku Ringeten ja kaukalopalloliigajoukkue Turun Pyrkivän kotihalli.
Kupittaalla ovat pelanneet aiemmin myös turkulaisjoukkueet TPS ja Kiekko-67. Turkuhallin valmistuttua loppusyksystä 1990 TPS siirtyi pelaamaan sinne.
Vanha Kupittaan jäähalli
Alun perin Kupittaalle rakennettiin tekojäärata vuonna 1962. Tällöin jää ei ollut vielä edes katettu vaan joukkueet pelasivat avojäällä. Vuonna 1973 rata katettiin, ja Kupittaan jäähalli valmistui 1973.
Vanha jäähalli purettiin vuonna 2005. TuTo pelasi kotiottelunsa Turkuhallissa kauden 2005–2006 ajan, kunnes uusi halli valmistui.
Vanhan hallin yleisökapasiteetti jääkiekko-otteluissa oli noin 5 500, kun uudessa se on 3 000.
White Flame
White Flame on suomalainen rockyhtye, joka esittää musiikkiaan englanniksi. Yhtyeen muodostavat laulaja Vince, kitaristi Anthon, basisti Sammye sekä rumpali Jony.
2006–2008: Yesterday's News
White Flame teki marraskuussa 2006 kahden vuoden ja kahden albumin levytyssopimuksen indie-yhtiö North & Southin kanssa.
White Flamen kappale ”Kill The Radio”, josta on myös tehty musiikkivideo, joutui Yhdistyneessä kuningaskunnassa osittaiseen soittokieltoon MTV-musiikkikanavalla. Kappale arvostelee radioiden soittolistoja. Suomessa ”Kill The Radio” nousi virallisen singlelistan ykköseksi viikolla 26/2007.
Yhtyeen esikoisalbumi Yesterday’s News julkaistiin 22. elokuuta 2007. Sen ovat tuottaneet Hanoi Rocksinkin takaa tunnetun Major Leidén Productionsin Hannu Leidén ja Petri Majuri. Albumilla on 13 kappaletta, joista ”Swimsuit Issue Centerfoldilla” vierailee Michael Monroe. Euroopassa Yesterday’s News julkaistiin 7. marraskuuta 2008 yhteistyössä Twilight Distributionin ja Sonyn kanssa. Singlen ”Hour of Emptiness” musiikkivideo tehtiin yhteistyössä Star Wreck: In the Pirkinning -elokuvasta tunnettu Energia Productionsin kanssa. Video liittyy löyhästi Iron Sky -elokuvaan. Vuonna 2012, elokuvan ilmestyessä White Flame teki kappaleesta päivitetyn version yhdessä Manzana-orkesterin kitaristi/tuottaja Henri Virsellin kanssa.
Vuoden 2008 alussa yhtye teki ensimmäisen kiertueensa Englannissa. Myöhemmin keväällä yhtye julkaisi ”Phoenix”-livesinglen, joka on taltioitu kiertueella. Kappaleesta on tehty myös video. White Flame teki lokakuussa kymmenen keikan Euroopan-kiertueen Yesterday’s Newsin kansainvälisen julkaisun tueksi yhdessä Lovexin kanssa. Kiertue kattoi Saksan, Tšekin, Sveitsin, Itävallan sekä Viron.
2009: Tour Bus Diaries
Syksyn 2008 ja talven 2009 aikana White Flame työsti seuraavan levynsä Tour Bus Diaries, joka julkaistiin Suomessa 25. maaliskuuta 2009 ja kymmenessä muussa Euroopan maassa 27. maaliskuuta. Levyn ensimmäinen single Suomessa oli ”Tall Thin In” ja Keski-Euroopassa ”Certainly Something”. ”Certainly Something” oli julkaisunsa jälkeen useita viikkoja Suomen virallisella lataus- ja singlelistalla kymmenen kärjessä ja ylsi molemmissa parhaimmillaan kolmanneksi. Albumin ilmestymisen jälkeen yhtye aloitti kiertueensa, joka kattoi Suomen lisäksi viisi muuta Euroopan maata. Bändin seuraava single oli ”Frontrow Girl”, jonka video on laulaja Vincen esikoisohjaus. Video on kuvattu tamperelaisessa rock-ravintola Jack The Roosterissa. ”Frontrow Girl” nousi Suomessa sekä lataus- että singlelistan kärkeen.
2010–2012: Cougar
Vuonna 2010 bändi aloitti kolmannen levynsä kappaleiden työstämisen. Kesällä 2011 kitaristi Anthon liittyi Flinch-orkesteriin. Syksllä 2011 White Flame aloitti äänitykset ruotsalaisella Bauman studiolla tuottaja Chris Laneyn kanssa.
Vuonna 2012 bändin rumpalin Jonyn hallinnoima Live Rock Finland laajensi toimintaansa (muun muassa keikkamyynti) levybisnekseen solmittuaan jakelusopimuksen Playground Musicin kanssa. Live Rock Finlandin ensimmäisenä julkaisuna oli White Flamen kolmannen albumin ensimmäinen single, ”I Know Where You Live”. Bändi oli yksi pääesiintyjä Kukkaisrockissa. Kolmas levy Cougar julkaistiin marraskuussa 2012.
Kanadan Grand Prix 1977
Kanadan Grand Prix 1977 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 9. lokakuuta 1977 viimeistä kertaa Mosport Parkin radalla. Kilpailun voitti Jody Scheckter.
HMS Gozo (J287)
HMS Gozo (viirinumero J287) oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1943 valmistunut Algerine-luokan miinanraivaaja toisessa maailmansodassa. Alus oli alun perin Yhdysvaltain laivaston USS AM330, joka luovutettiin Britannian kuninkaalliselle laivastolle lend lease -sopimuksen nojalla.
Valmistus
Alus tilattiin Yhdysvaltain laivastolle nimellä USS AM330 Torontosta Kanadasta Toronto Ship Building Companyltä. missä köli laskettiin 5. elokuuta 1942. Alus laskettiin vesille 27. tammikuuta 1943 ja valmistui 22. lokakuuta.
Palvelus
Alus palautettiin 1946 Yhdysvaltain laivastolle. Se myytiin seuraavana vuonna Kreikalle, joka liitti sen laivastoonsa nimellä Polemistis. Alus upposi 1975 maalilaivana.
Pikkulyijynokka
Pikkulyijynokka (Pyrenestes minor) on loistopeippojen heimoon kuuluva varpuslintu. Sitä pidetään joskus samana lajina lyijynokan ja punalyijynokanin kanssa.
Pikkulyijynokkaa tavataan Malawissa, Mosambikissa, Tansaniassa ja Zimbabwessa. Sen kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Lophocorona
Lophocorona on pieni perhossuku. Se on koko Lophocoronina-osalahkon ainoa suku.
Ryhmään kuuluu kuusi pientä yöaktiivista perhoslajia, joiden kaikkien levinneisyys rajoittuu Australian etelärannikolle likimain Perthistä Sydneyyn. Siivet ovat pitkänomaiset ja niiden väri on joko ruskea tai ruskean ja valkoisen kirjava. Siipiväli vaihtelee 10–13 mm. Lophocorona-suvun lajit ovat imukärsällisiä perhosia, joilla ei kuitenkaan ole muutamien muiden alkeellisten perhosryhmien tapaan imukärsän sisäistä lihaksistoa. Ryhmän perhosilla on myös hyvin kehittyneet leuat, mutta niihinkin liittyvä lihaksisto puuttuu kokonaan. Eri lajien koiraiden genitaalit ovat keskenään hyvin samankaltaisia ja naaraan munanasetin on lävistävä, mikä viittaa naaraan laskevan munansa kasvien sisään. Ryhmälle ominaisia piirteitä liittyy myös perhosen sisäelinten rakenteisiin.
Kaikkien ryhmään kuuluvien perhosten muna-, toukka- ja kotelovaiheet ovat täysin tuntemattomia, samoin kuin aikuisten perhosten elintavat.
Kulmaläpimitta
Kulmaläpimitta kertoo kuinka suurena jokin esine tai kohde havaitsijalle näkyy eli näennäisen koon. Jotta todellinen koko voidaan määritellä laskennallisesti, on tiedettävä kohteen etäisyys. Yksinkertaistettuna kaukana oleva ihminen näyttää pieneltä ja lähellä oleva suurelta. Esimerkiksi kaukoputki suurentaa kohteen kulmaläpimittaa.
Mitattu tai arvioitu kulmaläpimitta ilmoitetaan kulmayksiköllä, jotka ovat aste, kaariminuutti, kaarisekunti, millikaarisekunti tai harvinaisemmin piiru.
Mitat suhteutuvat toisiinsa siten, että 1 aste on 60 kaariminuuttia tai toisin merkittynä 1° = 60′. Edelleen 1′ = 60 kaarisekuntia eli 60″.
Tähtitaivaan liikkeessä 1° liike vastaa aikana 4 minuuttia - (24 tuntia · 60 minuuttia) / 360° (täysi ympyrä) = 4 min/°.
Auringon ja Kuun kulmaläpimitta on Maasta katsottuna noin 1900 kaarisekuntia eli puoli astetta. Aurinko on 400 kertaa Kuuta suurempi ja 400 kertaa Kuuta kauempana Maasta. Hyvin kaukana olevien tähtien kulmaläpimitat ovat vastaavasti hyvin pieniä. Suoraksi ojennetun käden etusormi peittää noin puolen asteen alueen.
Kulmaläpimitta voidaan ilmoittaa esimerkiksi ilmassa, maastossa tai avaruudessa olevalle kohteelle. Kulmaläpimitta riippuu kohteen todellisesta koosta ja etäisyydestä, kaukana oleva suuri kohde voi olla kulmaläpimitaltaan samankokoinen kuin lähellä oleva pienempi kohde. Kohteen valoisuus, taustan kuviot yms. voivat aiheuttaa vääriä tulkintoja kohteen koolle josta kuuilluusio on tunnettu esimerkki luonnossa.
Kulmaläpimittaa ei tule sekoittaa kulmakorkeuteen, joka ilmoittaa kohteen, esimerkiksi Auringon, korkeuden asteina suhteessa horisonttiin.
Lyijynokat
Lyijynokat (Pyrenestes) on loistopeippojen heimoon kuuluva suku. Birdlife Suomen luokittelussa sukuun kuuluu 3 lajia.
Hyundai ix25
Hyundai ix25 on Hyundain vuodesta 2014 lähtien valmistama crossover-tyyppinen automalli, joka sijoittuu mallistossa pienemmän Konan ja suuremman Tucsonin väliin. Venäjällä ja Intiassa mallin nimenä on Hyundai Creta, Dominikaanisessa tasavallassa Hyundai Cantus. Autoa ei tuoda lainkaan Euroopan markkinoille Venäjää lukuun ottamatta.
Hyundai ix25 GS (2014–)
Ensimmäisen sukupolven ix25 esiteltiin Chengdun autonäyttelyssä elokuussa 2014. Malli perustuu samalle pohjalevylle kuin Kia KX3.
Moottorivalikoimassa ovat 1,4-, 1,6- ja 2,0-litraiset bensiinimoottorit sekä 1,4- ja 1,6-litraiset dieselmoottorit. Neliveto on valittavissa kahden suuremman bensiinimoottorin yhteyteen. Saatavilla olevat moottorit vaihtelevat markkina-alueesta riippuen.
Hyundai ix25 SU2 (2019–)
Toisen sukupolven ix25 esiteltiin Shanghain autonäyttelyssä huhtikuussa 2019. Edeltäjäänsä verrattuna se kasvoi 30 millimetriä pituudeltaan, 10 millimetriä leveydeltään ja 20 millimetriä akseliväliltään. Auto on kuitenkin seitsemän millimetriä aiempaa matalampi.
Animal Magnetism
Animal Magnetism on seitsemäs saksalaisen hard rock -yhtye Scorpionsin vuonna 1980 julkaisema studioalbumi. Singleinä albumilta julkaistiin kappaleet "Make It Real" ja "The Zoo". Yhdysvalloissa albumi myi platinaa ja Kanadassa kultaa
Albumin kansikuvan teki edellisen albumin tavoin Storm Thorgerson. Tällä kertaa kansikuva ei kuitenkaan aiheuttanut kohua, eikä vaihtoehtoista kansikuvaa tarvinnut tehdä.
Ilarion Alfejev
Ilarion Alfejev (s. 24. heinäkuuta 1966 Moskova) on Venäjän ortodoksisen kirkon piispa.
Opiskelu
Alfejev opiskeli aluksi musiikkia – viulun ja pianon soittoa sekä säveltämistä – musiikillisessa keskikoulussa vuosina 1973–1983. Musiikin opintoja hän jatkoi vuonna 1983 Moskovan konservatoriossa. Opinnot keskeytyivät siksi aikaa kun hän suoritti asepalveluksensa Neuvostoliiton puna-armeijassa vuosina 1984–1986.
Asepalveluksen jälkeen hän jatkoi jonkin aikaa opintojaan Moskovan konservatoriossa, kunnes hän tammikuussa vuonna 1987 liittyi Pyhän Hengen luostarin veljestöön Vilnassa Liettuassa. Lähdettyään luostariin hänet jo samana vuonna vihittiin munkiksi, diakoniksi ja papiksi.
Teologisen peruskoulutuksensa Alfejev sai opiskelemalla etäopiskelijana Moskovan hengellisessä seminaarissa ja akatemiassa. Seminaaritutkinnon hän suoritti vuonna 1989 ja akatemiatutkinnon vuonna 1991. Hän toimi vuosina 1990–1993 Kaunaksenkatedraalin kirkkoherrana. Vuosina 1991–1993 hän opetti Moskovan hengellisessä seminaarissa ja akatemiassa homiletiikkaa, dogmatiikkaa, Uuden testamentin eksegetiikkaa ja bysanttilaista kreikkaa. Erityisesti juuri Alfejevin vanhan kreikan kielitaito on antanut hänelle mahdollisuuden syventyä kreikankielisiin kirkkoisiin, kuten Syyrian kielen taito on mahdollistanut syyrialaisen patristisen perinteen syvällisemmän tuntemisen.
Peruskoulutuksensa jälkeen Alfejev suoritti jatko-opintoja ulkomailla ja väitteli bysanttilaisesta teologista ja hengellisestä kirjailijasta Simeon Uudesta Teologista vuonna 1995 Oxfordin yliopistossa Englannissa. Hänen väitöskirjansa ja tutkimustyönsä tieteellisenä ohjaajana toimi Diokleian piispa Kallistos Ware. Väitös oli nimeltään St Symeon the New Theologian and Orthodox Tradition.
Samanaikaisesti työskennellessään väitöskirjansa kanssa Alfejev opiskeli syyrian kieltä, historiaa ja teologiaa tutkija Sebastian Brockin alaisuudessa. Näiden lisäopintojen tulos oli kirja syyrialaisesta teologista ja hengellisestä kirjailijasta Isak Syyrialaisesta. Teoksen nimi on The Spiritual World of Isaac the Syrian. Teos ilmestyi samana vuonna kuin Oxfordin yliopistossa suoritetun väitöskirjan painettu versio, eli vuonna 2000.
Työhistoria
Alfejev työskenteli Venäjän ortodoksisen kirkon ulkomaansuhteiden osastolla vuosina 1997–2002. Hänen esimiehenään siellä oli Kirill Gundjajev, joka on Kaliningradin ja Smolenskin metropoliitta ja Venäjän ortodoksisen kirkon korkeimman hallintoelimen pyhän synodin jäsen. Vuodesta 1996 lähtien Alfejev on ottanut osaa lukuisiin Venäjän ortodoksinen kirkon kahdenvälisiin oppikeskusteluihin eri kirkkojen kanssa. Näitä oppikeskusteluja on käyty esimerkiksi roomalais-katolisen kirkon ja reformoitujen kirkkojen maailmanallianssin, Saksan evankelisen kirkon, Englannin kirkon ja Suomen evankelis-luterilaisen kirkon kanssa. Vuonna 1998 hän oli jäsenenä Euroopan kirkkojen konferenssin keskuskomiteassa ja vuonna 1999 Kirkkojen maailmanneuvoston keskuskomiteassa.
Tammikuussa vuonna 2002 Alfejev vihittiin piispaksi Venäjän ortodoksisen kirkon johtajan patriarkka Aleksi II:n johdolla Kristus Vapahtajan kirkossa Moskovassa. Hänet määrättiin Venäjän ortodoksisen kirkon Englannissa sijaitsevan Surožin hiippakunnan apulaispiispaksi. Kyseistä hiippakuntaa johti tuolloin metropoliitta Antoni Bloom (1914–2003). Alfejevilla oli ongelmia tehtävän hoidossa ja hän riitaantui metropoliitta Antonin kanssa, minkä johdosta Alfejevista jo heinäkuussa 2002 tuli Podolskin piispa. Hän ryhtyi tuolloin hoitamaan Venäjän ortodoksisen kirkon uutta edustustoa Euroopan unionissa. Tämä tehtävä vei hänet Brysseliin, missä edustusto sijaitsee. Vuonna 2003 Alfejevista tuli Wienin ja Itävallan piispa, mutta hän jatkoi työssään edustustossa. Vuonna 2009 Alfajev siirtyi Venäjän ortodoksisen kirkon ulkosuhteiden johtajaksi Volokomskin piispaksi Moskovaan. Hän sai arkkipiispan arvon vuonna 2009 ja metropoliitan 2010.
Mielipiteitä teologiasta
Alfejevin omaelämänkerrallisesta materiaalista ilmenee, että erityisesti jumalanpalvelustekstit ja kirkkoisien kirjoitukset muodostavat hänen teologialleen kaikkein keskeisemmän aineiston. Koska Alfejev ei ota erityisesti esille Raamattua, niin voidaan kysyä mikä on ortodoksisen teologian muiden lähteiden ohella erityisesti Raamatun merkitys hänelle. Hän ei omaelämänkerrallisissa teksteissään kertakaan mainitse Raamatun olleen hänelle tärkeä. Raamatun tärkeys on hänelle joko selviö tai sitten hänelle Raamattu ei ole suuremman mielenkiinnon kohde. Toki hän opetti eksegetiikkaa Moskovan hengellisessä seminaarissa ja akatemiassa, mutta kuitenkin kysymys raamatullisen teologian asemasta hänen teologiansa muotoutumisessa jää jokseenkin epäselväksi.
Omaelämänkerrallisessa materiaalissa ilmenee myös jonkun verran pohdiskelua hänen teologisesta koulutuksestaan ja mitä hän kokee tähdelliseksi siinä. Alfejev mainitsee, että pääkoulutustaan hän ei omasta mielestään saanut yliopistossa eikä hengellisessä akatemiassa, vaan osallistumalla aktiivisesti jumalanpalveluksiin. Tämä siinä mielessä merkillistä, että Alfejev on saanut akateemisen teologisen koulutuksen. Nähtävästi hän kokee muut seikat tähdellisemmäksi teologiselle kehitykselleen, kuin akateeminen koulutus. Alfejev toimitti munkkilaisuutensa alussa useamman vuoden ajan vuorokauden kaikki jumalanpalvelukset päivittäin.
Hän kokee näiden olevan, ja erityisesti jumalanpalvelustekstien olevan teologiaa parhaimmillaan. Alfejev ylistää jumalanpalvelustekstien sisältävän kehittyneellä tavalla ”ortodoksisuuden koko dogmatiikan, koko asketiikan ja koko mystiikan.” Oman kantansa jumalanpalveluksien suhteesta kirkkoisiin Alfejev ilmaisee selvästi, hän näkee jopa jumalanpalvelukset suurempana ja varmempana lähteenä ja kriteerinä teologiassa kuin kirkkoisät. Hän korostaa jumalanpalvelustekstien olevan uskon mittoja ja ohjenuoria. Hänen mukaansa jumalanpalvelustekstit torjuivat tehokkaasti opin vääristymistä ja harhaoppien omaksumista osaksi ortodoksisen kirkon niin sanottua laulettua teologiaa.24 Tässä Alfejevin kannassa ilmenee useasti ortodoksisessa teologiassa korostettu rukouksen ja teologian läheinen suhde.
Toisena perustavanlaatuisena tekijänä omassa teologisessa kasvatuksessaan Alfejev näkee kirkkoisien tekstit. Alfejevin kiinnostus kirkkoisiin nimittäin juontaa juurensa jo nuoruuteen, jolloin hän järjestelmällisesti luki kirkkoisiä venäjänkielisinä käännöksinä. Hän väittää lukeneensa ”kaiken keskeisen patristisen kirjallisuuden, joka oli käännetty venäjän kielelle.”
Muissa omaelämänkerrallisissa merkinnöissä ja maininnoissa Alfejev kertoo, kuinka hän jo nuorena munkkina innostui erityisesti Iisak Syyrialaisesta. Hän oli nuori munkki eikä luostarissa ollut hänelle sopivaa hengellistä ohjaajaa, joten Alfejev tutustui ja löysi Iisak Syyrialaisen teksteistä mielestään luotettavaa ohjausta hengelliseen elämään. Hän kertoo kirjoittaneensa Iisakin tekstien mieleenpainuvia lauseita munkkikammionsa seinälle, kunnes se oli täynnä sitaatteja.
Alfejeville tärkeitä henkilöitä
Omaelämänkerrallisessa materiaalissa, erityisesti yhdessä haastattelussa, Alfejev esittelee henkilöitä joilla on ollut merkittävä osuus hänen elämässään. Erityisen tärkeä hänelle uskonnollisessa mielessä oli hänen äitinsä, joka ensimmäisenä perheessä osoitti uskonnollista kiinnostusta tai harrastuneisuutta. On syytä huomata, että silloin elettiin vielä Neuvostoliiton aikaa ja valtion ja yhteiskunnan suhde uskontoon oli vielä varauksellinen. Alfejev kastettiin 11 vuoden iässä salaa kotonaan ja 13 vuoden ikäisenä hän alkoi omatoimisesti osallistua ortodoksisen kirkon jumalanpalveluselämään. 15 vuoden iässä hän alkoi palvelemaan alttariapulaisena. Hänet uhattiin erottaa koulusta, koska hän osoitti uskonnollista kiinnostusta ja kävi kirkossa. Voisi kuvitella, että tällainen haaste, tai uhka, vain lisäsi Alfejevin sitoutumista valitsemallaan tiellä.
Lisäksi Alfejev luettelee ne kirkkoisät joita hän luki eniten. On syytä olettaa, että tämä luettelo sisältää ne kirkkoisät, jotka Alfejevin mielestä ovat keskeisiä. Näitä ovat seuraavat: varhaiset isät tai niin kutsutut apostoliset isät, Athanasios Suuri, Basileios Suuri, Gregorios Teologi, Gregorios Nyssalainen, Johannes Krysostomos, Makarios Suuri, Iisak Syyrialainen, Simeon Uusi Teologi, ja Filokalia antologiateoksen isät. Alfejev sanoo Iisak Syyrialaisen ja Simeon Uuden Teologin kirjoitusten tehneen häneen suurimman vaikutuksen. Näistä kahdesta Alfejev teki myös monografiat. Alfejev toteaa tämän lukemisen olleen yksi merkittävä tekijä hänen teologiselle kehitykselleen.
Alfejevin henkilöhistoria ja teologinen kehitys ja kypsyminen on yhä avoin, hän syntyi vasta vuonna 1966. Yllä oleva selvitys pyrkii kokoamaan jonkinlaisen yleiskuvan hänen taustastaan ja asioista, jotka ovat vaikuttaneet hänen elämäänsä.
Amour unit deux cœurs
Amour unit deux cœurs – Henry Lönnforsin miniatyyrikokoelma on Turun taidemuseon vuonna 2009 julkaisema kirja, jossa esitellään Henry Lönnforsin museolle lahjoittaman kokoelman 57 miniatyyrimaalausta ja kaksi muuta turkulaista miniatyyrikokoelmaa. Teoksessa on artikkelit kokoelman lahjoittajasta, miniatyyritaiteesta sekä taiteilijoiden esittelyt. Teoksen ulkoasun on suunnitellut Minna Luoma.
Suomen kirjataiteen komitea on valinnut teoksen vuoden 2009 kauneimmaksi kirjaksi. Palkintolautakunta sanoo arviossaan: "Pienikokoinen kaunotar, joka hurmaa heti. Jos uskaltaa koskettaa, tuntee turkoosin pehmeyden ja jos vilkaisee kirjan sivuja, niin kullan loisto häikäisee."
Teoksen ranskankielinen nimi on peräisin kokoelmaan kuuluvan miniatyyrin kääntöpuolta kiertävästä tekstistä.
Miekkamies
Miekkamies on usean Marvel-kustantamon supersankarin nimitys. Kellään heistä ei ole ollut minkäänlaisia supervoimia, ainoastaan kyky käytellä erittäin taitavasti miekkaa. Kaksi ensimmäistä Miekkamiestä olivat aluksi superrikollisia, mutta kaikki (paitsi viimeisin) ovat olleet Kostajien jäseniä.
Jacques Duquesne
Ensimmäinen Miekkamies, Jacques Duquesne, harjoitteli yhdessä Haukansilmän kanssa molempien miesten ollessa vielä sirkuksessa. Sekä Haukansilmä että Miekkamies hairahtuivat rikosten poluille, mutta molemmat liittyivät myöhemmin Kostajiin. Miekkamies kuitenkin petti joukkueen ja lähti Kostajista. Myöhemmin Miekkamies kuoli taistelussa Kang Valloittajaa vastaan.
Vaikka Miekkamies olikin uskomattoman taitava miekkailija, hänen miekkansa oli kuitenkin superrikollinen Mandariini luonut avaruusrotu makluaanien tekniikalla.
Philip Javert
Toinen Miekkamies, Philip Javert, saapui Marvel-universumiin vaihtoehtotodellisuudesta. He hyökkäsivät Kostajien kimppuun, mutta taistelun kuluessa Miekkamies ja hänen ystävättärensä Magdalene liittyivätkin Kostajiin. Tällä haavaa pariskunta on jättänyt Marvel-universumin taakseen syistä, joita ei ole paljastettu.
Myöhemmät Miekkamiehet
Maapallon sankareiden tuhottua Onslaught-nimisen hirviön, loi Reed Richardsin poika Franklin Richards tasku-ulottuvuuden, jossa sankarit tapasivat jälleen uuden Miekkamiehen. Hän liittyi Kostajiin heidän viipyessään tasku-ulottuvuudessa. Tämä Miekkamies ei koskaan saapunut normaaliin Marvel-ulottuvuuteen.
Nyttemmin amerikkalaisissa lehdissä on ilmaantunut jälleen uusi Miekkamies, joka on paljastunut olevan Hydran johtajan Paroni Wolfgang von Struckerin poika Andreas.
Voimat ja varusteet
Mandariini varusti alkuperäisen Miekkamiehen miekan täyteen makluaanien teknologisia saavutuksia. Painamalla yhtä nappia miekkansa kahvassa hän kykeni ampumaan voimakkaan energiasäteen, hajotussäteen, sähköisen tainnutusiskun tai kaasusuihkun joka tainnuttaa vihollisen. Lisäksi miekassa oli vielä voimakas liekinheitin.
Videopelit
Miekkamies on pelattava hahmo videopelin Marvel: Ultimate Alliance PlayStation Portable -versiossa.
Gunvor Grahn
Gunvor Margareta Grahn-Ekroos (9. elokuuta 1907 Tampere – 1982) oli suomalainen ruotsin kielellä kirjoittanut runoilija.