cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tutkimusmatkat Etelämantereelle
Moottoreiden aika Etelänavalla
Vuonna 1950 Etelämantereesta oli tutkimatonta enää noin neljäsosa sisämaan mantereesta.
3. lokakuuta 1960 Mirnyissä syttyi tulipalo, jota ei kyetty sammuttamaan vedellä kovassa myrskyssä. Puolessa tunnissa paleltui kahdeksan venäläistä tiedemiestä kuoliaaksi.
Suomalaissyntyisen Yhdysvaltain armeijan majuri Antero Havolan johtama lumitraktoriretkikunta pääsi etelänavalle 1960–1961 kestäneellä retkellään 11. tammikuuta 1961 kello 05:00 Zulu-aikaa. Matka oli vienyt 33 päivää, 10 tuntia. Lumimyrskyt ja jään halkeamat olivat hidastaneet matkaa tuon 10 tuntia.
1950-luvulla perustettavien tutkimusasemien tavoite oli tieteellinen tutkimus, mutta myös luoda pohjaa aluevaatimuksille. Toistaiseksi valtioiden Etelämannerta koskevat aluevaatimukset on estetty sopimuksella, joka tehtiin kansainvälisen geofysiikan vuoden (IGY) jälkeen.
1968 Molodeznajasta tuli Mirnyin sijasta Neuvostoliiton Etelämantereen tutkimuksen keskus.
1988 Suomi perusti Kuningatar Maudin maalle pienen Aboan tutkimusaseman, jota on käytetty vain kesäisin. Suomen ensimmäisen Etelämantereen tutkimusmatkan johtaja 1989–1990 oli sittemmin Merentutkimuslaitoksen pitkäaikaisena ylijohtajana toiminut Pentti Mälkki.
1991 uusi sopimus rauhoitti Antarktiksen tieteellisen tutkimuksen alle vielä 50 vuodeksi. Kaivostoiminta kiellettiin.
1993 Norjalainen 20-vuotias Erling Kagge kulki ensimmäisenä yksin ilman huoltoa maanpintaa pitkin Etelänavalle saapuen sinne 7. tammikuuta 1993. 1 400 km:n matka vei 50 päivää.
1992–1993 Entinen SAS:n mies, kuuluisa seikkailija Ranulph Fiennes ja ravitsemustieteeseen erikoistunut tohtori Mike Stroud ylittivät 97 päivässä Antarktiksen kulkien 1 350 mailia 90 päivässä. Retki oli vaikea. Mantereen yli oli kuljettu, muttei Rossin lauttajään reunaan päästy, kun miehet nälkiintyivät ja paleltuivat. 95. päivänä oli pakko kutsua hakupartio avuksi. Retken lopussa miehet vihasivat toisiaan.
1997 Norjalainen Boerge Ouslan ylitti ensimmäisenä Antarktiksen ilman huoltoa, vetäen 180 kg:n painoista tarvikerekeä. Matka Berkner Island:ilta Scottin asemalle vei 64 päivää.
2009 Kiina avasi Etelämantereen mannerjäätikön korkeimmalla ja luultavasti kylmimmälle kohdalle Dome A:han oman tutkimusaseman Kunlunin.
Aiheesta muualla
Antarktis Antarkto Antarktik
Bill Brown (kriketinpelaaja)
thumb|right|Bill Brown William Alfred "Bill" Brown (31. heinäkuuta 1912 – 16. maaliskuuta 2008) oli australialainen maajoukkuetason kriketinpelaaja. Hän aloitti uransa 1930-luvulla ja palveli toisessa maailmansodassa, mutta jatkoi pelaamistaan ammattitasolla sen jälkeenkin.
Brown syntyi Queenslandin Toowoombassa, mutta muutti 3-vuotiaana perheineen Sydneyyn. Hän kuului The Invinciblesiksi nimettyyn aussijoukkueeseen, joka lajin ensimmäisenä teki vuonna 1948 kierroksen Englannissa häviämättä kertaakaan. Hän oli vuonna 1939 yksi "Wisden Cricketers of the Year" -pelaajista ja eteni joukkuekapteeniksikin.
Kotitapaturmien ehkäisykampanja
Kotitapaturmien ehkäisykampanja on Suomessa vuosien 2021–2030 ajan toimiva ohjelma, jonka avulla pyritään tiedottamalla vähentämään kotitapaturmien määrää. Ohjelmaa koordinoi Suomen Punainen Risti, ja ohjelmassa on mukana seuraavat yhteistyökumppanit:
Arjen turvatunti
Hankkeella on etäopetusohjelma, Arjen turvatunti, joka koostuu seuraavista osioista:
Merentutkimuslaitos
Merentutkimuslaitoksen Aranda-tutkimusaluksista viimeinen valmistui vuonna 1989, ja laitoksen lakkauttamisen yhteydessä se siirtyi Suomen ympäristökeskuksen hallintaan.
Merentutkimuslaitos perustettiin vuonna 1918, ja viimeinen toimipaikka oli Helsingin Kumpulassa Dynamicumissa, samassa rakennuksessa kuin Ilmatieteen laitos. Laitos lakkautettiin vuoden 2009 alusta lukien ja sen toiminnot jaettiin Suomen ympäristökeskukseen (SYKE) ja Ilmatieteen laitoksen (IL) kesken. Laitoksen fysikaalinen tutkimus aallokko- ja vedenkorkeuspalveluineen siirrettiin Ilmatieteen laitokseen ja biologinen tutkimus Suomen ympäristökeskuksen yhteyteen perustettuun Merikeskukseen.
Laitos paitsi suoritti ja johti Suomea ympäröivien merien tutkimusta, myös edusti Suomea alan kansainvälisessä yhteistyössä. Sen osastot olivat fysiikan osasto, kemian osasto ja biologian osasto. Tutkimusalus Arandan lisäksi sillä oli kiinteitä rannikkoasemia.
Lakkauttamiseen liittynyt keskustelu
Lakia perusteltiin mm. sillä, että merentutkimuksen resurssit kasvavat ja Arandan käyttö lisääntyy. Resurssit eivät ole lisääntyneet ja sektoritutkimuksen rahoitusuudistuksen seurauksena olemassa oleviin resursseihinkin on tulossa merkittäviä leikkauksia. Arandan käyttö rajattiin käytännössä 120:een päivään vuodessa. Lain hyväksymisen yhteydessä myös lakkautettiin IL:n johtokunta.
Meksikolainen keittiö
Meksikolainen keittiö yhdistää asteekkien ja espanjalaisten vivahteikkaita ruoka-aineita ja ruokakulttuureita. Myös Portugalin, Ranskan ja Itävallan keittiöillä oli vaikutusta meksikolaiseen keittiöön. Tunnusomaista meksikolaiselle keittiölle on etenkin chilipippurien, tortillojen eli vehnä/maissileipästen sekä mustien papujen käyttö. Mausteita meksikolaiset käyttävät runsaasti, ja ruoan tulisuus ja chilit ovatkin meksikolaisen ruoan sielu, vaikka kaikki ruoat eivät sisälläkään chiliä ja tulisia makuja. Meksikolaista ruokakulttuuria on kutsuttu yhdeksi maailman kolmesta tärkeimmästä gastronomiasta kiinalaisen ja ranskalaisen keittiön ohella.
Espanjalaiset toivat Meksikoon raaka-aineista etenkin sianlihan, sipulin, valkosipulin, kanelin ja riisin, kun taas esikolumbiaaniseen keskiamerikkalaiseen ruokavalioon kuuluivat Vanhassa maailmassa tuntemattomat avokado, bataatti, chili, kaakao, kurpitsa, maapähkinä, maissi, pavut, tomaatti ja vanilja.
Perinteinen meksikolainen rosvopaistin valmistusmenetelmä on barbacoa, joka on antanut nimensä barbecue-grillijuhlille.
Hyönteisten syöminen on Meksikossa suhteellisen suosittua. Maassa syödään 549:ää eri hyönteislajia, mikä on enemmän kuin millään muulla seudulla maailmassa.
Tyypillisiä meksikolaisia jälkiruokia ovat hedelmät ja erilaiset hyytelöt.
Meksikossa tehdään alkoholijuomia agavekasveista; näistä tunnetuimpia ovat tequila ja mezcal.
Texmex ei ole meksikolaista vaan teksasilais-meksikolaista ruokaa, joka on peräisin Yhdysvalloista.
Kathleen Barr
Kathleen Barr (s. 6. huhtikuuta 1967) on kanadalainen ääninäyttelijä, joka sai vuonna 2000 Annie-ehdokkuuden animaatiosarjasta Dragon Tales.
Ura
Barr esiintyi aluksi teattereissa, jonka jälkeen hän siirtyi ääninäyttelijäksi 1990-luvulla, jolloin Barr teki ensimmäisen roolinsa animaatiossa Battletoads. Muutama vuosi myöhemmin hän sai ensimmäisen merkittävän roolin ReBootissa, jossa hän toimi vuosien 1994–2001 aikana. Uransa alkuvaiheessa Barr teki dubbauksia ja tekee niitä edelleenkin alkuperäisten ääniroolien lisäksi. Vuonna 1999 Barr oli Kevinin äänenä Ed, Edd n Eddyssä vuoteen 2007 asti ja vuonna 1999 Wheezien äänenä Dragon Talesissa, josta hän sai Annie-ehdokkuuden vuonna 2000. Kaksi vuotta myöhemmin Barr oli He-Man animaation uusitussa versiossa Evil-Lynin äänenä. Muita animaatioita, joissa Barr on tehnyt äänirooleja ovat ¡Mucha Lucha!, Class of the Titans, Pucca ja Johnny Test. Vuonna 2009 hän uusi Kevinin roolinsa elokuvassa Ed, Edd n Eddy's Big Picture Show.
Jack Kramer
thumb|Jack Kramer John Albert ”Jack” Kramer (1. elokuuta 1921 – 12. syyskuuta 2009) oli yhdysvaltalainen tennispelaaja. Hän syntyi Las Vegasissa, Nevadassa, mutta muutti 13-vuotiaana perheineen Kalifornian San Bernadinoon.
Kramer oli lajinsa suurimpia nimiä 1940-luvulla. Hän voitti yhden kaksinpelimestaruuden Wimbledonissa ja kaksi Yhdysvaltain avoimissa. Vuosina 1946 ja 1947 hän kuului Davis Cupin voittaneeseen joukkueeseen. Vuoden 1947 Wimbledon-finaalissa hän voitti maanmiehensä Tom Brownin ennätyksellisen lyhyessä ajassa, 47 minuutissa. Ottelussa pelattiin vain 24 peliä, mitä vähemmällä on miesten kaksinpelin Wimbledon-finaaleissa toisen maailmansodan jälkeen selvitty vain neljä kertaa.
Kramer opiskeli floridalaisessa Rollins Collegessa ja sai vuonna 1968 paikan International Tennis Hall of Famesta Rhode Islandissa.
Lepinkäinen (sarjakuvahahmo)
Lepinkäinen on Marvel-kustantamon sarjakuvissa esiintyvä superroisto. Lepinkäisen ensiesiintyminen tapahtui Rampaging Hulk -lehden ensimmäisessä numerossa (tammikuu 1977). Hahmon loivat Doug Moench ja Walt Simonson.
Voimat ja varusteet
Lepinkäisellä on suuret fyysiset voimat, joiden avulla hän voi nostaa arviolta tuhannen kilon verran. Myös Lepinkäisen refleksit, notkeus, kestävyys ja kyky sietää vammoja ovat tehostetut äärirajoilleen. Lepinkäinen voi lentää kirurgisesti häneen istutettujen antigravitaatioyksikköjen avulla (sijaitsevat Lepinkäisen selkärangassa).
Yksikkö aktivoidaan hermoimpulssien avulla. Laitteen avulla Lepinkäinen voi lentää jopa 128 km/h. Hän kykenee myös kantamaan lentäessään noin 200 kg lastin (mukaan lukien itsensä). Muista Lepinkäisen laitteista mainittakoon hänen pukunsa, joka on tehty kestävästä terässeoksesta. Puvun metalli kestää jopa pienikaliiperisten aseiden tulitusta.
Lepinkäisen pääasiallinen ase on kuitenkin hänen ranteisiinsa kiinnitetyt voimaiskujen ampujat. Kummassakin rannekkeessa on kaksi käyrää titaaniterää, joilla Lepinkäinen voi helposti viiltää lihaa, puuta tai kevytmetalleja.
Rannekkeista voi myös ampua korkeataajuuksisen iskun sähköenergiaa (maksimiteho 35 000 volttia). Näiden iskujen maksimietäisyys on hieman yli kymmenen metriä tai 15 metriä mikäli Lepinkäinen ampuu yhteislaukauksen molemmista rannekkeistaan.
Lepinkäinen on myös kokenut lähitaistelija ja hän on harjoitellut lukuisia eri taistelulajeja, kuten kung fua. Hän on myös harjaantunut veitsien ja tuliaseiden käyttäjä.
Roller Eagles
Roller Eagles oli rullakiekon erikoisseura Uudestakaupungista. Joukkue oli mukana SM-liigassa sen perustamisesta lähtien, ja osallistui jo vuoden 1997 SM-lopputurnaukseen. Seuran ainoa Suomen mestaruus on vuodelta 2003. Mestaruuden lisäksi saavutuksiin kuuluu yksi hopea ja neljä kappaletta pronssimitaleja. Seura lopetti toimintansa kauden 2008 jälkeen.
Playmobil
thumb|250px|Playmobil-logo. Playmobil on saksalaisen Brandstätter Groupin valmistama leikkikalusarja. Playmobilin kehitti keksijä Hans Beck 1970-luvun puolivälissä.
Playmobil-leikkikalut sisältävät noin 7,5-senttimetrisiä muovisia ihmishahmoja, joiden ohella saatavilla on runsaasti erilaisia esineitä, eläinhahmoja ja rakennuksia. Tuotesarjoissa on ollut monenlaisia teemoja, kuten merirosvot, villi länsi ja nykyaikainen kaupunki poliiseineen ja sairaaloineen. Vuoden 1974 lanseerauksen jälkeen maailmalla oli vuoteen 2009 mennessä myyty noin 2,2 miljardia Playmobil-hahmoa.
Brandstätter Group valmistaa myös Playmobil-värityskirjoja, paitoja, palapelejä ja sarjakuvalehtiä.
Bolton
Bolton on noin asukkaan kaupunki ja  asukkaan metropolihallintopiiri (metropolitan borough) Suur-Manchesterin metropolikreivikunnassa Luoteis-Englannissa. Hallintopiiri sijaitsee Manchesterista luoteeseen ja ulottuu pohjoisessa Penniinien alarinteille.
Reebok-urheiluasut ovat peräisin Boltonista, ja tehdas sponsoroi Bolton Wanderers FC:n kotistadionia. Macron Stadiumille (ent. Reebok Stadium ) mahtuu yli 28 000 katsojaa.
Vuorelan koulukoti
Vuorelan koulukoti (ruots. Vuorela skolhem) on Vihdissä, Uudellamaalla sijaitseva yksi Suomen valtion kuudesta koulukodista, jota valvoo Opetushallitus ja Terveyden ja hyvinvoinnin laitos. Vuorelan koulukoti on tarkoitettu lastensuojelun sijaishuoltoa tarvitseville peruskouluikäisille nuorille.
Vuorelan koulukodin alue on valtakunnallisesti merkittävä rakennettu kulttuuriympäristö ja siten suojeltu.
Historia
Vuorelan koulukodin tontti on erotettu valtiolle jo vuonna 1891 tyttöjen suoja- ja koulukodiksi. Koulukoti oli Suomen ensimmäinen vain tytöille tarkoitettu koulukoti. Koulun opetus- ja asuinrakennukset on rakennettu 1800-luvun lopulla ja 1900-luvun vaihteessa. Koulukodin johtajana toimi Hanna Hernberg. Hernberg vieraili Tanskassa ottamassa mallia Holstejnminden -nimisestä vuonna 1833 perustetusta kasvatuslaitoksesta. Hernberg asui läheisessä Solmilan huvilassa.
Ensimmäisessä rakennusvaiheessa 1890-luvulla pihapiiriin valmistui Vanhala, Miehelä ja Johtola. Opistola -niminen rakennus valmistui heti 1900-luvun alussa. 1930-1950-luvuilla on rakennettu myös laajennusosia ja lisärakennuksia. Vanhalan ja Miehelän ovat suunnitelleet arkkitehdit Theodor Decker ja Sebastian Gripenberg. Opistolan ja Johtolan Hugo Lindberg ja Sebastian Gripenberg.
Concerto for Group and Orchestra
Concerto for Group and Orchestra on Deep Purplen ja Royal Philharmonic Orchestran vuonna 1969 esittämä konsertto rockyhtyeelle ja orkesterille. Teoksen sävelsi kosketinsoittaja Jon Lord. Konsertto äänitettiin 24. syyskuuta 1969 Lontoon arvostetussa Royal Albert Hallissa ja julkaistiin albumina saman vuoden joulukuussa. Teos on perinteisen klassisen konserton tavoin kolmiosainen. Albumilla kapellimestarina toimi Malcolm Arnold.
Konsertto oli uraauurtava, sillä se oli ensimmäisiä populaarimusiikin ja klassisen musiikin yhdistäviä teoksia. Se oli myös Deep Purplen läpimurto kotimaassaan Englannissa. Yhtiö meni pian levyn julkaisun jälkeen konkurssiin eikä ehtinyt tehdä isoa painosta albumista. Purplen ja orkesterin lämmittelysetit sekä encore on julkaistu albumin CD-painoksissa.
Amurinpiikki
Amurinpiikki (Pungitius sinensis) on piikkikalojen heimoon kuuluva kala, jonka ranskalainen Alphone Guichenot kuvasi vuonna 1869.
Ulkonäkö ja koko
Laji on melko pienikokoinen, parhaimmillaan kymmenen sentin mittainen. Amurinpiikillä on selässään yksilöstä riippuen 7–11 piikkiä.
Levinneisyys ja elinympäristö
Amurinpiikkiä tavataan lähinnä Aasiassa. Euroopassa lajia esiintyy Venäjällä. Amurinpiikki elää meri-, murto- ja makeassa vedessä. Lajin uhanalaisuusluokitus on Kansainvälisen luonnonsuojeluliiton mukaan vaarantunut.
Lisääntyminen
Uroskala rakentaa pesän, jonne naaras sijoittaa mätimunat.
Augsburgin piirikunta
Augsburgin piirikunta on Schwabenin hallintopiirissä sijaitseva piirikunta Baijerin osavaltiossa Saksassa. Piirikunnan pinta-ala on 1 071 neliökilometriä, ja siihen kuuluu 46 kuntaa. Piirikunnan väkiluku oli vuoden 2020 lopussa 255 900. Piirikunnan hallintokeskus on Augsburg, mutta suurin piirikuntaan kuuluva kaupunki on Königsbrunn. pienoiskuva|Augsburgin piirikunta ja sen kunnat.
Siikamäki
Siikamäki voi tarkoittaa:
Taimur Sullivan
Taimur Sullivan on yhdysvaltalainen saksofonisti. Hän on esiintynyt solistina sekä kamarimuusikkona ja esiintynyt PRISM-kvartetin jäsenenä muiden muassa Clevelandin, Detroitin ja Dallasin sinfoniaorkesterien kanssa. Sullivan on esiintynyt Carnegie Hallissa, Lincoln Centerissä, Knitting Factoryssa, Moskovassa, Lontoossa, Saksassa ja Latinalaisessa Amerikassa. Hän on levyttänyt muun muassa Modelle, New Worldille ja Albanylle. Sullivan levytti Naxokselle James Aikmanin konserton. Hän on edistänyt uuden ohjelmiston luomista, ja häntä varten ovat säveltäneet yli sata teosta muiden muassa William Bolcom, Libby Larsen, Greg Osby, Gunther Schuller, Tim Berne, Alvin Lucier, John Harbison, Olga Neuwirth, Keith Moore, Louis Karchin, Larry Polansky, Jason Eckardt, Eve Beglarian ja James Fulkerson.
Sullivan on esittänyt myös jazzia. Hän kiersi jazzmuusikkona Neuvostoliitossa ja on esiintynyt The Plattersin, The Driftersin, Louis Bellsonin, Cecil Bridgewaterin, Bunky Greenin, Tim Riesin, Rick Margitzan, Ben Monderin ja Jimmy Heathin kanssa.
Sullivan opiskeli Illinoisin yliopistossa ja Michiganin osavaltionyliopistossa James Forgerin, Joseph Lulloffin ja Debra Richtmeyerin kanssa. Hän liittyi Pohjois-Carolinan yliopiston taidekoulun henkilökuntaan täysiaikaisena saksofoninsoiton opettajana vuonna 2005.
Jaakko Mikkonen
Jaakko Herman Mikkonen oli suomalainen jääkäri. Hän sai sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa, ja sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Riianlahdella vuonna 1916. Hän kaatui Aa-joella käydyssä taistelussa.
Perhe ja koulutus
thumb|300px|Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppania. Hänen vanhempansa olivat työmies Herman Mikkonen ja Kaisa Albertiina Särkioja. Mikkonen kävi kansakoulun Kalajoella.
Jääkärikausi
Mikkonen työskenteli työmiehenä Kalajoella, kunnes liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 16. kesäkuuta 1916, josta hänet siirrettiin 4. lokakuuta 1916 pataljoonan pioneerikomppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Riianlahdella ja Aa-joella, jossa hän kaatui saatuaan osuman päähänsä kranaatin sirpaleesta 7. tammikuuta 1917 kello 22. Tuolloin pioneerikomppania oli siirtymässä pois rintamavastuusta Wynekenin luonna, jossa se oli hetkeä aikaisemmin tukkinut noin 3 kilometrin aukon rintamalinjassa. Hänet haudattiin Sumarakin kylän lähellä olevaan sotilashautausmaahan, mutta hänen  nimensä on Kalajoen sankarihautapatsaassa.
Jääkäritoveri Aarne Kuula kirjoitti päiväkirjaansa: ”Mikkonen sai niin pahan täräyksen kranaatista että kuoli ennen aamua eräässä kämpässä johon hänet heti kannettiin.”
Purppuravalo
350px|thumb|Purppuravalo Purppuravalo on auringon laskettua samalla suunnalla taivaanrannassa havaittava purppuran värinen kaareva alue. Se on voimakkaimmillaan porvarillisen hämärän lopulla, kun aurinko on 4-6 astetta horisontin alapuolella. Se ulottuu 20-30 asteen korkeudelle horisontista. Ilmiö näkyy parhaiten ilmakehän ollessa puhdas, kuten sään seljettyä sateen jälkeen. Sama ilmiö näkyy myös aamulla auringonnousun suunnassa porvarillisen hämärän alussa.
Purppuravalo syntyy punaisen ja sinisen valon sekoittuessa. Sininen valo on alemmasta ilmakehästä maapallon varjoon sironnutta valoa. Punainen valo puolestaan on ilmakehässä pitkän matkan kulkenutta punertunutta valoa, joka siroaa stratosfäärin alaosissa noin 20-30 kilometrin korkeudessa leijailevasta erittäin hienojakoisesta pölystä. Purppuravalon voimakkuus vaihtelee, ja joinakin iltoina sitä ei näy lainkaan. Mitä enemmän pölyä stratosfäärin alaosissa on, sitä voimakkaampana purppuravalo näkyy. Esimerkiksi Pinatubon tulivuoren purkauksen jälkeen 1991 purppuravalo näkyi hyvin usein noin vuoden verran.
Luettelo Mayennen kunnista
border|right|200px|Mayennen sijainti Tämä on luettelo Mayennen departementin kunnista Ranskassa. Departementissa on 261 kuntaa.
Uiguurien kansanmurha
thumb|[[Xinjiangin uiguurien autonomisen alueen (punaisella) sijainti Kiinan kartalla.]] Uiguurien kansanmurhalla viitataan Kiinan kansantasavallan toimiin maan uiguurivähemmistön kulttuurin tukahduttamiseksi terrorismin torjumisen nimissä. Joidenkin valtioiden mukaan nämä toimet täyttävät kulttuurisen kansanmurhan kriteerit. Vuodesta 2021 alkaen toimia on Kiinan ulkopuolella kutsuttu myös kansanmurhaksi.
Toteutus
Uiguurien pakkoassimilaation johtajana aloitti vuonna 2016 Chen Quanguo, joka oli aiemmin toiminut Tiibetin autonomisen alueen puoluesihteerinä ja tukahduttanut tiibetiläisten vastarintaa. Chen laajensi uiguurien valvontajärjestelmän täydeksi poliisivaltioksi. Jokaisesta uiguurista kerättiin kaiken muun tiedon lisäksi myös biometriset tiedot valvontajärjestelmään. Tietojen perusteella jokaiselle uiguurille määriteltiin henkilökohtainen turvallisuusluokitustaso. Turvallisiksi arvioidut uiguurit saivat jatkaa elämäänsä normaalisti, joskin valvonnan alaisena. Poikkeaviksi luokitellut joutuivat kuulusteluihin, pidätetyksi, vangituksi tai uudelleenkoulutukseen.
thumb|Uudelleenkoulutus- ja pidätyskeskusten sijainti Xinjiangin autonomisella alueen kartalla vuoden 2017 jälkeen (Aineistolähde: Australian Strategic Policy Institute (ASPI) tutkimus 24.9.2020).
Yli miljoona muslimia (joista enemmistö on uiguureja) on sijoitettu internointileireille (tunnetaan myös uudelleenkoulutusleirien ja keskitysleirien nimellä) ilman mitään oikeudenkäyntiä tai vastaavaa juridista prosessia. Tämä on etnisten ja uskonnollisten vähemmistöjen laajamittaisin sijoitus internointileireille (uudelleenkoulutus- ja pakkotyökeskuksiin) toisen maailmansodan jälkeen.
Tuhansia moskeijoita on tuhottu tai vaurioitettu, satoja tuhansia lapsia on pakotettu eroon vanhemmistaan ja lähetetty kiinalaisiin sisäoppilaitoksiin.
Kiinan valtionjohdon politiikaan on kuulunut myös pakkotyöleirit, uiguurien uskonnollisten käytäntöjen tukahduttaminen (islam Kiinassa), poliittinen indoktrinaatio, vakava kaltoinkohtelu, pakkosterilisointi, pakotettu ehkäisy, ja pakkoabortit. Pääosin uiguurien asuttamien Hotanin ja Kašgarin prefektuurien syntyvyys putosi Kiinan valtiollisten tilastojen mukaan vuosina 2015–2018 yli 60 prosenttia. Samoina vuosina syntyvyys laski koko Kiinassa 9,69 prosenttia, 12,07:stä 10,9:ään tuhatta ihmistä kohden. Kiinan viranomaiset ovat myöntäneet, että vuonna 2018 syntyvyys laski Xinjiangissa lähes kolmanneksella, mutta ovat kiistäneet pakkosteriloinnista ja kansanmurhasta kertovat raportit. Vuonna 2019 syntyvyys laski Xinjiangissa vielä 24 prosenttia lisää (vertailuna koko valtion 4,2 prosenttia).
Määrittely kansanmurhaksi
Kiinan sortotoimia luonnehdittiin aluksi pakotetuksi valtaväestöön sulauttamiseksi, etniseksi puhdistukseksi tai kulttuuriseksi kansanmurhaksi. Syyskuussa 2022 YK:n ihmisoikeusvaltuutetun toimisto kutsui Kiinan toimia mahdollisesti rikoksiksi ihmisyyttä vastaan. Myös Amnesty ja Human Rights Watch -järjestö ovat syyttäneet Kiinaa rikoksista ihmisyyttä vastaan.
Kun lisää tietoja alkoi selvitä vuoden 2020 jälkeen, jotkut hallitukset, aktivistit, riippumattomat kansalaisjärjestöt (NGO), ihmisoikeusasiantuntijat, tutkijat sekä itsensä Itä-Turkestanin pakolaishallitukseksi nimittynyt ryhmä, nimesivät vuonna 2021 tapahtumat kansanmurhaksi Yhdistyneiden kansakuntien kansanmurhan määrittelevän yleissopimuksen mukaisesti, sillä tarkoituksena on ollut "aikomus tuhota etninen tai uskonnollinen ryhmä" kokonaan tai osittain. Hallituksista Kiinaa ovat kansanmurhasta syyttäneet esimerkiksi Yhdysvallat, Iso-Britannia, Kanada ja Alankomaat.
Kiina kiistää väitteet uiguurien kansanmurhasta ja katsoo väitteissä olevan kyse poliittisesta pelistä ja Kiinan-vastaisuuden levittämisestä.
Siikamäen rautatieasema
Siikamäki avattiin liikenteelle 1. marraskuuta 1914. Pysäkkirakennus on Thure Hellströmin suunnittelema ja se on todennäköisesti rakennettu vuonna 1913. Rakennusta on laajennettu 1946. Henkilöliikenne lakkautettiin 28. toukokuuta 1989 ja Siikamäen sivuraiteet purettiin 1998. Liikennepaikka lakkautettiin 1. helmikuuta 1999, mutta se avattiin uudelleen välisuojastuspisteenä 6. marraskuuta 2003.
Étard-reaktio
thumb|250px|Étard-reaktiolla voidaan [[tolueeni hapettaa bentsaldehydiksi]] Étard-reaktio on kemiallinen reaktio, jossa kromyylikloridi hapettaa tolueenijohdannaisen tai jonkin muun aromaattisen yhdisteen hiilivetysivuketjun aldehydiksi tai ketoniksi. Reaktio on nimetty löytäjänsä ranskalaisen Alexandre Léon Étardin mukaan. Hän julkaisi kuvauksen reaktiosta vuonna 1880.
Reagenssit ja mekanismi
Hapettimena Étard-reaktiossa toimii kromyylikloridi, ja liuottimena käytetään joko tetrakloorimetaania tai hiilidisulfidia. Aromaattisena hiilivetynä reaktiossa käytetään useimmiten tolueenijohdannaisia, jotka sisältävät metyyliryhmän, joka hapettuu aldehydiryhmäksi ja tuotteena muodostuu bentsaldehydijohdannainen. Käytettäessä alkyyliaryyleja, joissa hiilivetyketju on pidempi kuin metyyliryhmässä muodostuu tuotteena ketoneja ja usein myös muita yhdisteitä. Esimerkiksi propyylibentseenin Étard-reaktion tuotteina muodostuu propiofenonia, fenyyliasetonia, bentsaldehydiä, 1-fenyylipropan-1-olia, 1-kloori-1-fenyylipropaania, 1-fenyyli-1-klooripropan-2-onia, ja 1-fenyyli-2-klooripropan-1-onia.
Étard-reaktion reaktiomekanismista ei ole täyttä varmuutta. Reaktion ensimmäisessä vaiheessa muodostuu ruskea liukenematon kompleksi, joka saostuu ulos liuoksesta. Tämän kompleksin hydrolysoituessa muodostuu aldehydi tai ketoni. Kompleksin magneettisen suskeptibiliteetin perusteella muodostuva kompleksi olisi asylaalityyppinen, mutta myös muita rakenteita on esitetty. Kompleksin muodostumisen mekanismista ei ole yksimielisyyttä, ja sille on esitetty sekä ioni- että radikaalimekanismi.
Euroopan työterveys- ja työturvallisuusvirasto
thumb|270px|Euroopan työterveys- ja työturvallisuusviraston rakennus [[Bilbaossa.]] Euroopan työterveys- ja työturvallisuusvirasto (EU-OSHA) on vuonna 1994 perustettu, Espanjan Bilbaossa toimiva EU:n erillisvirasto. Se kerää, erittelee ja jakaa tietoa työterveys- ja työturvallisuusasioiden parissa toimiville tahoille. Virasto tekee yhteistyötä esimerkiksi Eurofoundin, Euroopan kemikaaliviraston ja Euroopan tasa-arvoinstituutin kanssa. Euroopan työterveys- ja työturvallisuusviraston palveluksessa työskentelee noin 67 ihmistä.
Mūza Rubackytė
Mūza Rubackytė on liettualainen pianisti. Hän voitti vuonna 2006 Liettuan kansallispalkinnon.
Rubackytė syntyi muusikkojen perheeseen. Hän esiintyi 7-vuotiaana Vilnassa Joseph Haydnin D-duuripianokonserton solistina Liettuan kansallisen kamariorkesterin kanssa. Kuusi vuotta myöhemmin hän voitti ensipalkinnon maan kansallisessa nuorten taiteilijoiden kilpailussa. Tämä takasi hänelle pääsyn opiskelemaan Moskovan konservatorioon, jossa häntä opettivat Jakov Flier, Mihail Voskressensky ja Bela Davidovitš. Opiskeluaikoinaan Rubackytė voitti ensipalkinnon pianokilpailussa Tallinnassa, ja pian tämän jälkeen hänelle myönnettiin konservatorion ensipalkinto soolosoitossa, kamarimusiikissa ja säestyksessä. Hän voitti Budapestin kansainvälisessä pianokilpailussa suurpalkinnon.
Rubackytė on esiintynyt Baltian maiden lisäksi muun muassa Ukrainassa, Armeniassa, Uzbekistanissa, Kazakstanissa, Valko-Venäjällä, Venäjällä, Kairossa, Prahassa ja Budapestissa. Liettuan itsenäistymisen jälkeen Rubackytė on ottanut pääpaikakseen Pariisin.
Göran Hägglund
Bo Göran Hägglund (s. 27. tammikuuta 1959) on ruotsalainen poliitikko kristillisdemokraattisesta puolueesta ja puolueensa entinen puheenjohtaja vuosina 2004–2015. Hägglund istui valtiopäivillä vuosina 1991–2015 ja toimi Fredrik Reinfeldtin hallituksessa sosiaaliministerinä vuosina 2006–2014.
Poliittinen ura
Poliittisen uransa Hägglund aloitti kristillisdemokraattien nuorisojärjestössä ja työskenteli myöhemmin myös puolueen Jönköpingin läänin piirijärjestössä. Vuodesta 1982 vuoteen 1986 hän toimi Jönköpingin kunnanvaltuuston jäsenenä.
Vuoden 1985 valtiopäivävaalien jälkeen hän toimi työskenteli puolueensa eduskuntaryhmässä. Vuonna 1988 hän jätti väliaikaisesti politiikan työskennelläkseen vakuutusyhtiö WASA Livissä vakuutuskonsulttina. Vuoden 1991 valtiopäivävaaleissa hänet valittiin kansanedustajaksi kristillisdemokraattien historian parhaan vaalituloksen jälkeen. Vaalien jälkeen hänestä tuli puolueen eduskuntaryhmän puheenjohtaja ja hän toimi tehtävässä aina vuoteen 2002 asti. Huhtikuussa 2004 hänet valittiin yksimielisesti puolueensa puheenjohtajaksi pitkään, vuodesta 1973 puolueen johdossa toimineen Alf Svenssonin jälkeen.
Yksityiselämä
Hägglund varttui Degerforsissa Ruotsin keskiosassa, mutta muutti vuonna 1978 Jönköpingiin. Hänen vanhempansa muuttivat Ruotsiin Vaasasta, Suomesta.
Hägglund on naimisissa ja hänellä on vaimonsa Karinin kanssa kaksi lasta, vuosina 1989 ja 1991 syntyneet pojat.
Hannes Reichelt
Hannes Reichelt (s. 5. heinäkuuta 1980 Altenmarkt im Pongau, Itävalta) on itävaltalainen alppihiihtäjä, supersuurpujottelun maailmanmestari vuodelta 2015 ja maailmancup-voittaja kaudelta 2007–2008.
Argyllin herttua
Argyllin herttua on skotlantilaisessa Campbellin klaanissa oleva aatelisarvo (herttua vuodesta 1701), jota kukin suvun päämies vuorollaan kantaa. Heistä voidaan mainita:
Hannes Reichelt
Reichelt saavutti pronssia junioreiden MM-kilpailujen supersuurpujottelussa Kanadassa helmikuussa 2000. Torinon olympialaisissa 2006 hän oli samassa lajissa kymmenes. Garmisch-Partenkirchenin MM-kilpailuissa 2011 Reichelt oli hopealla supersuurpujottelussa. Schladmingissa 2013 hän sijoittui samassa lajissa neljänneksi. Vailissa / Beaver Creekissä 2015 Reichelt saavutti kultaa supersuurpujottelussa ja oli kolmastoista syöksylaskussa. Sankt Moritzin MM-kilpailuissa 2017 hän sijoittui supersuurpujottelussa kymmenenneksi. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän oli supersuurpujottelussa yhdestoista ja syöksylaskussa kahdestoista.
Reichelt on kilpaillut maailmancup-tasolla kaudesta 2001–2002 lähtien. Hän sai ensimmäisen palkintokorokepaikkansa oltuaan toinen supersuurpujottekilpailussa Val Gardenassa 20. joulukuuta 2002. Ensimmäisen voittonsa hän sai samassa lajissa Beaver Creekissä 1. joulukuuta 2005.
Matti Fält
150px|thumb|Matti Jaakko Fält. Matti Jaakko Fält (26. toukokuuta 1894 Oulujoki – 13. elokuuta 1917 Hannover, Saksa) oli jääkäri ja puuseppä. Hänen vanhempansa olivat torppari Matti Fält ja Liisa Hatunen.
Jääkäriaika
Matti Fält oli kansakoulun käynyt. Hän värväytyi jääkäriksi Saksaan Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan, jonne hän saapui 4. marraskuuta 1915. Hän menehtyi haavoihinsa Hannoverin sotilassairaalassa haavoituttuaan Schmardenin taistelussa 25. heinäkuuta 1916. Fält oli hoidettavana sairaalassa yli vuoden ennen menehtymistään, ja oli viimeinen itärintaman taisteluissa kuollut suomalainen jääkäri. thumb|300px|Jääkäripataljoona saapuu paraatista Libaussa kesällä 1917. Joukkoa johtaa ratsailta luutnantti Basse ja häntä seuraa pataljoonan pioneerikomppania.Fält palkittiin toisen luokan Rautaristillä 12. elokuuta 1916. Suomen jääkärien historiikeissa hänelle on annettu kunnianimeksi "Schmardenin sankari". Fält on haudattu Hannoverin sotilashautausmaalle, mutta Oulujoen hautausmaalla on hänen nimensä Vapaussodan muistokivessä.
Matti Fält oli historioitsija ja professori Olavi K. Fältin isän setä.
Fältin kuolema
Pioneerikomppanian kokki Fält jätti kenttäkeittiönsä ja päätti ilmoittautua vapaaehtoisena Schmardenissa 25. heinäkuuta 1916 toteutettuun venäläisten eteen työnnettyjen asemien tuhoamisretkeen ansaitakseen oman Rautaristinsä. Ristinsä hän myös sai, mutta hintakin oli kova, sillä hän haavoittui taistelussa kiväärinluodista menettäen oikean silmänsä ja jääden verenvuodon heikentämänä metsään makaamaan. Paikalle ilmaantui myöhemmin vihollisen sotilas, joka yritti vangita Fältin. Seuranneessa nujakassa Fält surmasi vastustajan pistimellä. Lähes viisi vuorokautta haavoittumisensa jälkeen, 29. heinäkuuta, Fält onnistui palaamaan saksalaisten asemiin. Hän kuoli runsas vuosi myöhemmin vammojensa komplikaatioihin sotasairaalassa.
Muuta
Aarne Sihvo on kirjoittanut Matti Fältin muistoksi runon.
Neuvostoliiton 13. kaartin kivääridivisioona
'''Neuvostoliiton 13. kaartin kivääridivisioona''' oli Neuvostoliiton puna-armeijan jalkaväkidivisioona.
87. kivääridivisioonan ensimmäiset joukko-yksiköt saapuivat Stalindgradiin 14. syyskuuta 1942 ja se osallistui Vasili Tšuikovin komentaman 62. armeijan alaisuudessa Stalingradin taisteluihin tammikuusta 1943, jolloin divisioonankomentajana oli Aleksander Rodimtsev. Divisioona korotettiin 19. tammikuuta 1943 kaartindivisioonaksi nimellä 13. kaartindivisioona. Saman vuoden syyskuussa se sai kunnianimen "Pultava".
Vuodesta 1943 jälkeen 13. kaartindivisioona taisteli Voronežin rintamalla 5. kaartinarmeijan osana. Divisioona otti osaa Operaatio Polkovodets Rumjantseviin, jonka tavoitteena oli vallata Belgorod ja Harkova ja edetä Dneprille. Silloin se toimi osana 32. kaartinkivääriarmeijakuntaa. Sodan lopulla se liitettiin 1. Ukrainan rintamaan puna-armeijan edetessä Saksaan.
Sodan jälkeen divisioonasta tuli 13. kaartinmekanisoiduksidivisioonaksi organisoituna osa Eteläistä armeijanryhmää. Se lakkautettiin 1950.
Seán T. O’Kelly
Seán Thomas O’Kelly (25. elokuuta 1882 Dublin – 23. tammikuuta 1966 Dublin) oli irlantilainen poliitikko, joka toimi maansa presidenttinä 1945–1959.
O’Kelly työskenteli nuorena kirjastossa. Hänestä tuli Sinn Féinin perustajan Arthur Griffithin työtoveri. Vuodesta 1913 hän osallistui vapaaehtoisten värväykseen, ja joutui vankilaan 1916 pääsiäiskapinan yhteydessä. Hänet valittiin parlamenttiin 1918 ja hän edusti siellä Dublinin eri osien vaalipiirejä vuoteen 1945 asti. Éamon de Valeran hallituksessa hän oli varapääministeri, myöhemmin terveysministeri ja valtiovarainministeri. Hän oli harras katolinen ja hoiti puolueen yhteyksiä kirkkoon. O’Kelly valittiin presidentiksi 1945 ja toiselle kaudelle 1952 ilman vastaehdokkaita. Toisen kautensa päätyttyä hän vetäytyi politiikasta.
Steve Jobs (kirja)
Steve Jobs on Walter Isaacsonin kirjoittama elämäkertakirja Applen perustajasta Steve Jobsista. Teoksen on suomentanut Jyri Raivio, ja se ilmestyi 2011 Otavan kustantamana.
Tausta
Kirjoittaja Isaacson on Timen entinen päätoimittaja ja työskennellyt myös CNN:llä. Hän on kirjoittanut aiemmin elämäkerrat Benjamin Franklinista ja Albert Einsteinista.
Elämäkerran kirjoittaja Isaacson kertoo, että Jobs otti häneen useita kertoja yhteyttä, jotta hän ottaisi kirjan tehtäväkseen, mutta Isaacson halusi lykätä aloitusta jopa vuosikymmenien päähän, "siinä vaiheessa kun jäät eläkkeelle". Kun Jobsin vaimo Laurene Powell otti yhteyttä Jobsin jäätyä sairauslomalle ja sanoi, että on viimeinen hetki, Isaacson tarttui työhön. Hän tapasi Jobsin puolentoista vuoden aikana nelisenkymmentä kertaa. Lisäksi hän haastatteli yli sataa Jobsin tavalla tai toisella tuntenutta ihmistä. Jobs suostui siihen, ettei hänellä ole tekstin suhteen mitään sananvaltaa.
Vastaanotto
Helsingin sanomien kriitikon Aleksi Moision mukaan teos ei sisällä varsinaisesti suuria uusia tietoja, mutta se syventää kuvaa ikoniksi nousseesta Jobsista. Moision mukaan kirjan julkisuuteen saamisen kiire näkyy suomennoksessa.
Morgause
Morgause on kuningas Arthuriin liittyvissä legendoissa Arthurin sisarpuoli. Morgause on Igrainen ja hänen ensimmäisen aviopuolisonsa Gorloisin tytär. Vulgata-syklin tarinoissa ja Maloryn Le Morte d’Arthur -kirjassa Morgausella on ollut insestinen suhde Arthuriin, ja heille on syntynyt siitä poika Mordred, Arthurin päävihollinen. Morgause on naimisissa kuningas Lotin, Arthurin vihollisen, kanssa. Heillä on neljä poikaa: Gawaine, Agravaine, Gaheris ja Gareth. Morgausella on myöhemmin suhde ritari Lamorakin kanssa, ja hänen poikansa Gaheris surmaa äitinsä, kun löytää heidät vuoteesta.
Useissa uudemmissa legendojen tulkinnoissa Morgausen ja Morgan le Fayn hahmot on yhdistetty.
Frank Middlemass
Francis George "Frank" Middlemass (28. toukokuuta 1919 Eaglescliffe, County Durham – 8. syyskuuta 2006 Northwood, Lontoo) oli englantilainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten vuosina 1992–1993 esittämästään Dr. Alex Ferrenbyn roolista tv-sarjassa Sydämen asialla sekä Rocky Hardcastlen roolista sarjassa Vanha suola janottaa.
Nuoruus ja ura
Middlemass syntyi Eaglescliffessä vuonna 1919. Hän oli rahtiyhtiön johtajana työskentelevän isänsä nuorin lapsi, ja hänellä oli kolme siskoa. Middlemass liittyi brittiarmeijaan 19-vuotiaana ja haavoittui Dunkirkissä vuonna 1940. Hän erosi armeijasta 30 vuoden ikäisenä ollessaan everstiluutnantti.
Erottuaan armeijasta Middlemass liittyi Penzancen teatterin jäseneksi ja esiintyi viikoittain repertuaareissa 1950-luvun aikana. Sen jälkeen hän näytteli Old Vic -teattereissa Lontoossa ja Bristolissa, kunnes vuonna 1984 hän liittyi Royal Shakespeare Companyn jäseneksi. Middlemass näytteli muun muassa Holofernesiä näytelmässä Turhaa lemmen touhua, munkkia Kesäyön unelmassa sekä Poloniusta Hamletissa.
Vuonna 1982 Middlemass toimi Dan Archerin äänenä radiokuunnelmassa The Archers. Hän vieraili myös useissa komedia- ja draamasarjoissa, kuten esimerkiksi sarjoissa Kyllä, herra ministeri ja Neiti Marple. 1990-luvun alussa hän näytteli tohtori Alex Ferrenbyä draamasarjassa Sydämen asialla sen ensimmäisen 21 jakson ajan.
Middlemass jätti Sydämen asialla -sarjan vuonna 1993, ja jo samana vuonna hän aloitti Rocky Hardcastlen roolissa komediasarjassa Vanha suola janottaa. Middlemassin roolihahmo oli Geoffrey Palmerin esittämän Lionelin arvaamaton isä. Sarjan ohella Middlemass esiintyi yhä teatterinäytelmissä. Middlemass jatkoi sarjassa sen päättymiseen vuonna 2005 asti.
Yksityiselämä
Middlemass ei koskaan avioitunut. Hän asui yhdessä näyttelijä Geoffrey Toonen kanssa yli 40 vuoden ajan: heitä luultiin usein virheellisesti pariskunnaksi. Middlemass kuoli 87-vuotiaana näyttelijöiden lepokoti Denville Hallissa Lontoossa 8. syyskuuta 2006.
Saksan varakansleri
Saksan varakansleri, epävirallisesti Saksan liittotasavallan varakansleri, virallisesti liittokanslerin sijainen on toiseksi korkein Saksan hallituksen jäsenistä. Liittokansleri on hallituksen päämies, ja Saksan peruslain mukaan tämä sijaisen arvonimi annetaan yhdelle hallituksen ministereistä. On yleistä, että arvonimi annetaan hallituskoalition pienemmän puolueen edustajalle.
Vaikka Stellvertreter, on viran perustuslaillinen nimi, useimmat saksalaiset tuntevat viran nimellä Vizekanzler. Suomalaisessa mediassa käytetään myös muotoa varaliittokansleri.
Saksan nykyinen varakansleri on Robert Habeck, joka astui virkaan Olaf Scholzin seuraajana, joka luopui tehtävästä tullessaan liittokansleriksi.
Varakanslerin tehtävät
Arkipolitiikassa varakanslerina toimiminen on enemmäkin kunnianimike. Varakansleri voi johtaa hallituksen kokouksia liittokanslerin ollessa ulkomailla. Varakanslerin tehtävänä on käyttää kanslerin erityisiä perustuslaillisia valtuuksia siinä tapauksessa, että liittokansleri ei pysty hoitamaan tehtäviään. Tällaista korvaamista ei ole koskaan käytetty Saksan liittotasavallan historiassa.
Jos kansleri eroaa, kuolee tai on pysyvästi estynyt hoitamaan tehtäviään, varakanslerista ei automaattisesti tule seuraavaa liittokansleria. Liittopresidentti määrää tällaisessa tapauksessa ministerin toimimaan virkaatekevänä liittokanslerina, kunnes liittopäivät valitsee uuden liittokanslerin. Ainoan kerran, kun varakanslerista on tullut virkaatekevä liittokansleri tapahtui Willy Brandtin erottua vuonna 1974, jolloin Walter Scheel hoiti reilun viikon ajan liittokanslerin tehtäviä.
Moana Pozzi
thumb|Moana Pozzi vuonna 1992. Anna Moana Rosa Pozzi (26. huhtikuuta 1961 – 15. syyskuuta 1994 ) oli italialainen poliitikko, kirjailija ja pornonäyttelijä. Häneltä ilmestyi vuonna 1991 kirja La filosofia di Moana, ja hän oli ehdolla sekä Italian parlamentin jäseneksi että Rooman pormestariksi. Hän perusti unkarilais-italialaisen Ilona Stallerin kanssa oman Partito dell’Amore -puolueen, jonka päämääränä oli laajemman seksuaalisen vapautumisen toteutuminen yhteiskunnassa.
Pozzi sairastui hepatiittiin Intiassa. Hän kuoli maksasyöpään Lyonissa 33-vuotiaana. Vuonna 2007 Pozzin kuolemaa tutkittiin uudelleen, kun hänen aviomiehensä Antonio di Ciesco kertoi Il Messaggero -lehdelle, että auttoi vaimoaan sairauskipujen lievittämisessä ilmaamalla tiputuslääkitystä.
Vatroslav Lisinski
Vatroslav Lisinski (syntymänimi Ignatius Fuchs) (8. heinäkuuta 1819 Zagreb, Itävallan keisarikunta – 31. toukokuuta 1854 Zagreb) oli kroatialainen säveltäjä.
Elämäkerta
Lisinski syntyi vuonna 1819 saksanjuutalaiseen perheeseen. Hänelle annettiin nimeksi Ignatius Fuchs, mutta hän vaihtoi sen myöhemmin Vatroslav Lisinskiksi, joka on kroatialainen versio hänen alkuperäisestä nimestään.
Lisinski sävelsi ensimmäisen kroatiankielisen oopperan Ljubav i zloba (suom. Rakkaus ja ilkeys) vuonna 1846,<font color="#004000">  oopperan Porin vuonna 1851, sekä lukuisia orkesteri- ja kuoroteoksia. Vatroslav Lisinskin konserttitalo Kroatian pääkaupungissa Zagrebissa on nimetty hänen mukaansa.
Lisinski oli myös yksi Illyrian liikkeen perustajista, joka kannatti Kroatian ja yleisemmin eteläslaavilaisen kulttuuriperinnön merkitystä Itävalta-Unkarin vallan aikana.
Lisinski kuoli Zagrebissa 31. toukokuuta 1854 ja haudattiin Mirogoj:n hautausmaalle kaupungin keskustaan.
Claude Cheysson
thumb|Claude Cheysson vuonna 1981. Claude Cheysson (13. huhtikuuta 1920 – 15. lokakuuta 2012 ) oli ranskalainen sosialistisen puolueen poliitikko.
Cheyssonille on myönnetty useita kunnianosoituksia, kuten Kunnialegioonan komentajan arvo.
Sinirihmakala
Sinirihmakala (Trichogaster trichopterus) on rihmakaloihin kuuluva kala. Sen keltaista värimuunnosta kutsutaan joskus keltarihmakalaksi.
Koko ja ulkonäkö
Sinirihmakala on pituudeltaan 10–15 cm. Yleisväriltään se on siniharmaa, koiraalla on varsinkin kutuaikana selvä täpläkuvio evissä ja pyrstössä. Rihmakalana myös sinirihmakalalla on pitkiksi rihmoiksi venyneet vatsaevät. Kalasta on myös keltainen, tummalaikkuinen ja hopeanhohtoinen värimuunnos.
Alkuperä
Sinirihmakalaa tavataan Laosissa, Thaimaassa, Kambodžassa ja Vietnamissa.
Käyttäytyminen ja lisääntyminen
Luonteeltaan sinirihmakala on aggressiivinen ja varsinkin kutuaikana koiras kiusaa tai häiritsee muita kaloja. Useampaa kuin yhtä koirasta ei voi pitää samassa altaassa. Yhtä koirasta kohti pitäisi olla 2-3 naarasta. Tällaiselle haaremille sopiva akvaario olisi 300 litrainen tai suurempi, johtuen kalan aggressiivisesta luonteesta. Yhtä sinirihmakalaa voi pitää jo vähän yli 150-litraisessa altaassa. Sinirihmakalan altaaseen ei kannata yhdistää muita rihmakaloja, kuten rauhallista hunajarihmakalaa tai sinirihmakalan kokoista, mutta paljon rauhallisempaa helmirihmakalaa. Myös lehtikaloja ja taistelukaloja on syytä välttää pitämästä sinirihmakalojen akvaariossa. Sinihmakala ei ole kuitenkaan kiinnostunut muun tyyppisistä kaloista, kuten monneista tai tetroista, mutta eviä ja rihmoja nyppiviä kaloja, kuten tiikeribarbeja tulisi välttää. Kutuaikana koiras rakentaa vaahtopesän.
Vesiolot ja ravinto
Veden lämpötilan tulisi olla 22–28 °C ja pH:n 6–8.
Ravinnoksi sinirihmakalalle kelpaavat kaikenlaiset kuivahiutaleruoat, kuten myös tuore ruoka tai pakasteruoat.
Riipuskala
Riipuskala on kylä Karjalan tasavallan Aunuksen piirin Aunuksen kaupunkikunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Alavoisenjoen rannalla viisi kilometriä Aunuksen asemalta maanteitse lounaaseen. Kylässä on 757 asukasta (vuonna 2011).
Vuodesta 1927 lähtien Riipuskala toimi Aunuksen piiriin kuuluneen kyläneuvoston keskuksena. Vuonna 1933 siellä oli noin 1 550 asukasta, joista lähes kaikki olivat karjalaisia. Myöhemmin kylät liitettiin Aunuksen kyläneuvostoon. Huohpoila eli Sozoila (Sozoila), Šokkoila, Tšongiela (Tšengelitsy), Vaatšila (Vattšelitsy), Vaikkoila (Vaikoila) ja Ylä-Sieksi (Verhnjaja Sedoksa) yhdistettiin Riipuskalaan vuonna 1957.
Riipuskalan kautta kulkee Aunuksen ja Sortavalan välinen maantie A130. Palveluihin kuuluvat peruskoulu, kulttuuritalo, kirjasto ja posti. Kylässä on ortodoksinen kirkko.
Sansui
Sansuin vahvistimet ja viritinvahvistimet olivat 1970-luvulla erittäin suosittuja ja arvostettuja Yhdysvalloissa ja Euroopassa kilpailijoidensa Marantzin, Pioneerin, Kenwoodin ja Yamahan laitteiden rinnalla.
1980-luvun lopulla taloudellisiin vaikeuksiin joutuneen Sansuin osti brittiläinen tekstiilialan yritys Polly Peck osana sen hallitsematonta laajenemista monille eri toimialoille. Kyproksenturkkilaisen keinottelijan Asil Nadirin johtama Polly Peck ajautui konkurssiin pari vuotta myöhemmin.
Lesbo
thumb|Sana lesbo on johdettu [[Lesbos|Lesboksen saaresta, jolla naisten välistä rakkautta kuvannut Sapfo muinoin eli. Kuvassa Simeon Solomonin maalaus Sapfo ja Erinna Mytilenen puutarhassa (1864).]] thumb|Lesbopari. Lesbo tarkoittaa naispuolista homoseksuaalia eli naista, jonka tunnepohjainen ja/tai seksuaalinen mielenkiinto kohdistuu naisiin.
Jotkut lesbot haluavat itseään kutsuttavan homoksi.
Antiikki ja keskiaika
Suhtautuminen homoseksuaalisuuteen on vaihdellut paljon. Historiallisesti homoseksuaalisuutta on kuitenkin yleensä pidetty tabuna ja siihen on suhtauduttu voimakkaan kielteisesti. Juutalaisuus, kristinusko ja islam ovat perinteisesti pitäneet homoseksuaalisuutta syntinä.
Antiikin kirjallisuus käsittelee miesten välistä homoseksuaalisuutta melko paljon. Sen sijaan ajalta ei ole löydetty juuri lainkaan kirjallisuutta, jossa puhuttaisiin naisten välisistä romanttisista tai seksuaalisista suhteista. Tämä saattaa johtua siitä, että antiikin käsitys seksuaalisuudesta ja himosta liittyi vahvasti miehuuteen. Siitä huolimatta nykyaikana tunnetaan ainakin kaksi kreikkalaista runoilijaa, jotka kirjoittivat naistenvälisestä rakkaudesta. Alkman kirjoitti hymneissään nuorten naisten välisistä tunteista, jotka historioitsijat tulkitsevat eroottisiksi tai seksuaalisiksi. Sapfo oli naisrunoilija, joka runossaan ”Oodi Afroditelle” pyytää apua Afroditelta naisen viettelemiseen. Sapfo asui Lesboksen saarella, ja sana lesbo tätä perua.
Keskiajan Euroopassa kirkko suhtautui homoseksuaalisuuteen tuomitsevasti. Keskiajalta on säilynyt muutamia merkintöjä homoseksuaalisista naisista, jotka joutuivat lesbouden vuoksi rikosoikeuteen. Rudolph Hisin mukaan esimerkiksi Saksassa tuomittiin vuonna 1477 kuolemaan tyttö "lesbolaisen rakkauden takia": hänet teloitettiin hukuttamalla. Osa tuomioista oli lievempiä. Varhaisella 1400-luvulla Laurence Poitevin tuomittiin vankeuteen, koska hän oli ollut suhteessa Jehanne-nimisen naisen kanssa. Potevin selvisi kuudella kuukaudella vankeutta, sillä hän kertoi Jehannen aloittaneen sen ja sanoi katuvansa syntejään. 1600-luvulta taas tunnetaan nunna, joka harrasti seksiä toisen nunnan kanssa luostarissa. Benedetta Carlinin sanottiin olevan mieshengen riivaama ja hänet tuomittiin loppuelämäkseen vankeuteen.
Keskiajalla arabimaissa lesbouden ajateltiin johtuvan häpyhuulten lämpenemisestä, jota nainen yrittäisi helpottaa hieromalla niitä toisen naisen sukuelimiä vasten. Ajateltiin myös, että nainen voi syntyä lesboksi, jos kätilö syö tiettyjä ruokia kuten selleriä. Keskiajan juutalaiset kielsivät lesbouden, sillä he pitivät sitä Egyptissä harjoitettuna tapana, ja Vanha testamentti kielsi heitä toimimasta egyptiläisten tapaan.
Uusi aika
thumb|upright|[[Henri de Toulouse-Lautrecin maalaus avoimesti lesbosta viihdyttäjästä 1890-luvulta.]]
Uudella ajalla naisten homoseksuaalisuus sai Euroopassa hieman lisää näkyvyyttä. Kulttuuri ei tuominnut sitä yhtä vahvasti kuin miesten homoseksuaalisuutta, eivätkä naiset esimerkiksi Englannissa joutuneet oikeudessa syytteeseen siitä. Englannin laki jätti lesbouden suurelta osin huomiotta, mutta sosiaalinen stigma lesbouden ympärillä oli olemassa. Osa historioitsijoista on sitä mieltä, että lesboutta ei jätetty huomiotta hyväksynnän takia, vaan koska kulttuuri ei tahtonut myöntää sen olemassaoloa.