cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mauritiuksenluhtakana
Kuvaukset historiassa
Mauritiuksenluhtakana mainitaan lähes jokaisessa Mauritiusta koskevassa raportissa vuodesta 1602 lähtien. Linnusta annetut yksityiskohdat ovat kuitenkin toistamista eivätkä ne juuri valaise linnun historiaa. Kirjoittajat keskittyivät lähinnä kuvaamaan, miten helppoa lintu oli saada kiinni eri metsästystekniikoilla ja miten paahdettua mauritiuksenluhatakanaa pidettiin hyvänä sianlihan korvikkeena. Suurin osa linnun ulkonäköä koskevasta tiedosta tulee Joris Hoefnagelin maalauksista, jotka perustuvat Rudolf II:n eläintarhassa vuoden 1600 tietämillä eläneeseen lintuun. Mauritiuksenluhtakanaa muistuttava lintu kuvataan myös Francesco Bassano nuoremman maalauksessa Arca di Noè (”Nooan arkki”). Bassano kuitenkin kuoli ennen Alankomaiden siirtomaa-aikaa, joka alkoi Mauritiuksella vuonna 1598. Näin ollen maalauksen linnun alkuperä on jäänyt mysteeriksi. Roelant Saveryn kolmessa 1620-luvun dodomaalauksessa on ilmeisesti mauritiuksenluhtakanan varsin karkea kuvaus. Lisäksi Mauritiuksen saarella on neljä asukkaiden tekemää enemmän tai vähemmän tarkkaa kuvaa linnusta.
Fuengirola
Väestö
Fuengirolan pysyvästä rekisteröidystä väestöstä noin 25% on taustaltaan Espanjan ulkopuolista, lähinnä eurooppalaista (mm. englantilaisia, irlantilaisia, skotteja, suomalaisia ja ruotsalaisia), mutta myös marokkolaista ja argentiinalaista.
Martti Tenkanen
Elämä
Tenkanen teki nuoruudessaan maa- ja metsätaloustöitä kotitilallaan ja toimi ajoittain viulistina iltamatansseissa ja hääjuhlissa. Alkoholia nauttineet kutsumattomat häävieraat syyllistyivät 1930-luvun alussa usein miestappoihin ja ammuskeluun seurauksella, että syntynyt kahakka vaaransi eräissä häissä Tenkasen hengen. Hengellisen herätyksen saatuaan Tenkanen ryhtyi evankelisen herätysliikkeen matkapuhujaksi ja piirisihteeriksi Pohjois-Karjalaan, jatkaen tätä työtä, kunnes sotarintamalla 1942 alkanut ja verenmyrkytykseksi kehittynyt sairaus vakavine seurauksineen esti sen.
Mauritiuksenluhtakana
Sukupuutto
Kun luontotieteilijä François Leguat, joka oli edeltävinä vuosina tutustunut rodriguesinluhtakanaan, saapui Mauritiukselle vuonna 1693, hän huomasi mauritiuksenluhtakanan olevan jo harvinainen laji. Leguat oli viimeinen, jonka muistiinpanoissa on maininta mauritiuksenluhtakanasta. Linnun arvioidaan kuolleen sukupuuttoon vuosisadan vaihteen tietämillä. Linnun statuksen ja katoamisen määrittäminen on monimutkaista, sillä dodon paikallista nimeä Todaersen (tai dodaersen, ”paksuperseet”) alettiin käyttää mauritiuksenluhtakanasta, joka oli yhtä pyylevä.
Fuengirola
Väestö
Erityisesti kesällä kaupungissa on runsain mitoin lomalaisia, espanjalaisia ja ulkomaalaisia, mutta eritoten brittejä. Alueen englanninkielinen yhteisö onkin varsin elinvoimainen.
Martti Tenkanen
Elämä
Tenkanen opittiin tuntemaan henkilönä, jolla oli sekä suullinen että kirjallinen sana hallussaan. Hänelle avautui vähitellen vapaa, mutta taloudellisesti vaikea kirjailijan ura. Hänen pääteoksensa, romaani Karjalasta kajahtaa I-II, kuvaa tosipohjaisesti, iloineen ja murheineen, synnyinseutunsa kulttuuria sellaisena kuin se oli ennen sen menettämistä.
Mauritiuksenluhtakana
Taksonomia
pienoiskuva|[[Pieter van den Broecken kuvaus vuodelta 1617]]
Fuengirola
Väestö
Fuengirolalaisista (keväällä 2012) 40 prosenttia oli ulkomaalaisia, joista 4 500 suomalaisia. Kun tätä vertaa vuoden 2015 asukaslukuun, voidaan suomalaisia arvioida olevan noin 6 % kaupungin väestöstä ja näin ollen liki 15 % kaupungin ulkomaalaisesta väestönosasta.
Martti Tenkanen
Elämä
Tunnustukseksi hengellisistä kirjoistaan, joista merkittävimmät kuvasivat runonlaulajasukua olevan herätysevankelista Pietari Kurvisen värikästä elämää Afrikassa ja sittemmin kotimaassa, Tenkanen sai 1954 Turun hiippakunnan tuomiokapitulilta saarnaluvan. Vuosina 1957–1963 hän toimitti kotiseutulehteä ''Vpl. Pyhäjärvi''.
Fuengirola
Väestö
Costa del Solin alueella sanotaan asuvan noin 15 000–20 000 suomalaista pysyvästi eli se on yksi suurimpia suomalaissiirtokuntia maailmassa. Malagan provinssissa on yhteensä liki 1,5 milj. asukasta. Suomalaisasutusta on pääosin Nerjasta Nueva Andaluciaan, eli rannikolla n. 180 kilometrin matkalla. Pysyvien asukkaiden lisäksi suuri määrä suomalaisia lomailee alueella.
Mauritiuksenluhtakana
Taksonomia
Edellä mainitun nimisekaantumisen ja linnusta tehtyjen karkeiden piirrosten välisten erojen takia mauritiuksenluhtakanalla on pitkä lista synonyymeja:
Martti Tenkanen
Elämä
Martti Tenkanen ja hänen puolisonsa, kondiittori Elina Akkanen harjoittivat 1950-ja 1960-luvuilla leipomotoimintaa Harjavallassa.
Teoksia
Nimellä M. V. Tenkanen:
Fuengirola
Nähtävyydet
Fuengirolassa on eläintarha Fuengirola Zoo. Eläimillä on paljon tilaa liikkua, ja niiden aitaukset muistuttavat eläinten luonnollista elinympäristöä. Eläintarha tunnetaan nykyään nimellä Bioparc Fuengirola. Sen vieressä on historiallinen Fuengirolan härkätaisteluareena.
Tasaisen hiekkarannan lounaisen päätöksen lähellä on linna, jonka rakenne on valtaosin kalifi Abd-ar-Rahman III:n hallitusajalta 900-luvulta. Roomalaiset alkoivat linnoittaa tätä 38 metrin korkuista kukkulaa. Muutaman kilometrin päässä lounaassa seisoo 25 metrin korkuinen majakka, jonka valo näkyy 18 meripeninkulman (n. 33 km) päähän. Rannikkoa pitkin oli ketju vartiotorneja.
Martti Tenkanen
Teoksia
Nimellä Martti Tenkanen:
Fuengirola
Suomenkielisiä palveluita
Fuengirolassa, etenkin Los Pacosin ja Los Bolichesin alueilla toimii muun muassa suomalainen kahvila, baareja ja ravintoloita, kirjakauppa, ruokakauppa, parturi, autovuokraamo ja kiinteistövälitystoimistoja. Myös lääkäri- ja hammaslääkäripalvelut saa halutessaan suomenkielellä. Vuonna 1991 Fuengirolaan perustettiin yksityinen suomalainen peruskoulu Escuela Finlandesa. Koulussa alkoi lukio-opetus syksyllä 2007. Fuengirolassa ilmestyy suomenkielinen lehti, josta saa lisää tietoa alueen palvelutarjonnasta. Verkosta palveluita voi hakea Espanjanpalvelut-sivustolta.
Fuengirolassa toimii Suomen evankelis-luterilaisen kirkon alainen Aurinkorannikon seurakunta, jolla on seurakuntakoti keskustassa sekä Pacosintupa Los Pacosissa.
Martti Tenkanen
Teoksia
Nimellä Viktor Marttinen:
Fuengirola
Suomenkielisiä palveluita
Aurinkorannikon Turistikirkko järjestää talvikaudella joka sunnuntai suomenkielisen herätyskristillisen jumalanpalveluksen Fuengirolassa Skandinaviska turistkyrkan tiloissa. Turistikirkon Pacosin Majakalla järjestetään säännöllistä toimintaa.
Fuengirolaan suunnitellaan uutta suomalaista peruskoulua.
1910-luku
1910-luku oli vuosikymmen, joka alkoi 1. tammikuuta 1910 ja päättyi 31. joulukuuta 1919. Vuosikymmen oli 1900-luvun toinen vuosikymmen.
Suuret tapahtumat
1910-luvun alku oli eurooppalaisten suurvaltojen kilpavarustelun aikaa. Suurvallat Saksa, Itävalta-Unkari, Ranska, Italia ja Venäjä muodostivat keskenään erityisesti sotilasliittoja. Sodan syttymistä pidettiin vain ajan kysymyksenä ja Itävalta-Unkarin kruununperijän Franz Ferdinandin salamurha (Sarajevon laukaukset) laukaisi jännitteet suurvaltojen välillä.
Franz Ferdinandin salamurha johti ensimmäisen maailmansodan syttymiseen vuonna 1914. Maailmansota päättyi Versailles’n rauhansopimukseen loppuvuodesta 1918. Maailmansodan loputtua Itävalta-Unkari hajosi moneksi eri valtioksi. Venäjän keisarikunta kaatui helmikuun ja lokakuun vallankumousten myötä vuonna 1917 ja tsaari Nikolai II luopui kruunusta. Myöhemmin Venäjästä tehtiin kommunistinen Neuvostoliitto.
Silloisen maailman loistoaluksena tunnettu RMS Titanic upposi neitsytmatkallaan 15. huhtikuuta 1912 törmättyään jäävuoreen. Haaksirikossa menehtyi 1 500 ihmistä, ja se oli kaikkien aikojen eniten uhreja vaatinut rauhan ajan merionnettomuus.
Vuosi vuodelta
230px|thumb|Venäläisten sotilaiden mielenosoitus [[Petrogradissa helmikuussa 1917.]]
Hallitsijoita
thumb|250px|Saksan keisari Vilhelm II.
1910-luvun lopulla monet eurooppalaiset monarkit kokivat loppunsa. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Saksan keisarikunta romahti ja keisari Vilhelm II joutui pakenemaan maasta. Itävalta-Unkarin kaksoismonarkia päättyi myös ja maa hajosi useaan eri osaan. Venäjällä tapahtuneen vallankumouksen seurauksena tsaari Nikolai II joutui luopumaan kruunusta ja antamaan vallan Aleksandr Kerenskille.
Yhdysvaltojen republikaanipresidentti William Howard Taftin presidenttikausi päättyi vuonna 1913. Uudeksi presidentiksi valittiin demokraattisen puolueen Woodrow Wilson.
Kristuksen hautausikoni
Kristuksen hautausikoni on ortodoksisessa kirkossa käytössä oleva ikonityyppi, jota käytetään vain pääsiäisaikana. Ikonin koko vaihtelee luonnollisesta aivan pieneen kirkosta riippuen, vanhimmat säilyneet ovat luonnollisen kokoisia.
thumb|Kristuksen hautaikoni katafalkilla Uspenskin katedraalissa pitkäperjantaina 2008. Hautakuvan päällä venäläisen perinteen mukainen pääsiäisliljakatos. Keskellä kuvaa [[evankeliumikirja.]]
Hautausikoni esittää kuollutta Kristusta juuri ristiltä otettuna ja hautausliinalle laskettuna. Joissakin kappaleissa on lisäksi kuvat Neitsyt Mariasta ja hautaajista vainajan ympärillä. Hautausikoni säilytetään normaalisti erillisessä suojakotelossa kirkossa; sen päällä palaa palveluksien aikana lampukka.
Piinaviikon eli Suuren viikon perjantaina (pitkäperjantaina) kello 14 alkaa Kristuksen hautauspalvelus. Alttaripöydälle ennen palvelusta viety hautausikoni kannetaan esiin ja asetetaan katafalkille keskelle kirkkoa. Hautauskuvan katafalkki on asetettu normaalista poiketen poikittaiseen asentoon. Kirkkokansa polvistuu hautausikonia esiin kannettaessa. Ikonin päälle keskelle asetetaan evankeliumikirja. Hautauskuvan päälle asetetaan monissa seurakunnissa erikseen venäläisen perinteen mukainen lehvistä ja pääsiäisliljoista koottu kukkakatos.
Palveluksen lopuksi papisto ja kansa käyvät tervehtimässä kuollutta Kristusta: hautakuvan edessä kumarretaan perinteen mukaan kolmesti maahan asti mennen tullen, välissä jokainen tervehtijä suutelee Kristuksen haavoja ja evankeliumikirjaa.
Illalla kello 18 alkaa hautauspalvelus, jonka lopuksi hautausikoni kannetaan ristisaatossa kirkon ympäri symboloiden kahdentuhannen vuoden takaista Kristuksen hautaustoimitusta.
Seuraavana aamuna toimitettava ehtoollisjumalanpalvelus suoritetaan vanhan perinteen mukaan keskellä kirkkoa olevaa hautausikonia alttaripöytänä käyttäen, ja juuri ennen pääsiäisyöpalveluksen alkua, vähäisen ehtoonjälkeisen palveluksen päätyttyä noin kello 23.50, hautausikoni viedään varsinaiselle alttaripöydälle, jossa se sitten onkin helatorstaihin asti. Helatorstain liturgian päätyttyä papisto ja kirkonisännöitsijä hoitavat hautauskuvan takaisin säilytyskoteloonsa seuraavaan pääsiäiseen asti.
Monissa seurakunnissa, esimerkiksi Helsingissä, suuri ja koristeellinen kuva, jonka päälle ehtoolliskalustoa on vaikea asettaa, korvataan pienemmällä tasoon maalatulla alttaripöydälle vietäessä. Pääsiäiseksi 2010 Uspenskin katedraaliin saatiin uusi Valamon luostarissa tehty hautauskuva jota ei tarvitse vaihtaa missään vaiheessa. Kuvan vihki käyttöön Helsingin kirkkoherra, isä Markku Salminen Suuren Perjantain ehtoopalveluksessa, jonka jälkeen kuva vietiin ensi kerran katafalkille.
Kuvia on olemassa runsaasti erilaisia; Kirkkomuseossa on montakin hyvin suurta ja koristeellista, jotka evakuoitiin muun muassa Laatokan Valamosta. Samoin Helsingin seurakunnalla on parikin hyvin kookasta ja kaunista hautausikonia. Suurin niistä, Uspenskin katedraalissa säilytettävä, tosin odottaa konservointia, mutta vielä 1990-luvun alkupuolelle se oli vuosittain käytössä.
Tähän nimenomaiseen, kuten hyvin moniin muihinkin, liittyy oma erillinen puusta tehty koristeellinen katafalkki, jonka kyljissä on kuvia Kristuksen hautaamisesta; kuvat vaihtelevat, koska ne ovat Raamatun ja perimätiedon kertomaan perustuvia eri taiteilijoiden näkemyksiä aiheesta. Pienemmät ikonit, jollaisia on pienemmissä kirkoissa ja tsasounissa, asetetaan yleensä pöydälle.
Useimmat hautausikoneista ovat varakkaiden uskovaisten, muun muassa suuriruhtinaiden, korkeiden upseerien ja varakkaiden kauppiaiden tai näiden leskien lahjoittamia - kuten myös huomattava osa muustakin kirkkojen sisustuksesta. Muun muassa Helsingin entisen sotilassairaalan kirkon hautausikonin lahjoittivat tarkk'ampujarykmentin upseerit. Helsingin Pyhän Kolminaisuuden kirkon vieläkin paikallaan olevista ikonostaasin metallisuojista, riisoista, useat lahjoitti kauppiaanleski Serafina Baturin. Sotilassairaalan hautausikonin ja pääosan muistakin ikoneista veivät mennessään Helsingistä Helmikuun vallankumousta paenneet keisarivaltaa kannattaneet venäläiset upseerit alkuvuodesta 1917 ja sen kohtalo on tuntematon.
Lähteet
Totenhemd Suaire Całun Sudário Kefen
Päivän Tunnussana
Päivän Tunnussana on pieni kirjanen, joka ilmestyy vuosittain ja joka sisältää vuoden jokaiselle päivälle kaksi raamatunlausetta ja raamatunlukuohjelman. Kirjanen alkoi ilmestyä alun perin Herrnhutissa Saksassa vuonna 1731 ja siellä se kootaan edelleen. Tunnusanan "isänä" pidetään Herrnhutin veljesseurakunnan perustajaa Nikolaus Ludwig von Zinzendorfia.
Suomeksi kirjanen alkoi ilmestyä vuonna 1905, ja suomenkielinen painos on nykyisin noin 70 000 kpl. Kirjasta kustantaa Suomessa Karjalan Evankelinen Seura. Kirjanen ilmestyy kaikkiaan yli 50 kielellä, ja suomenkielinen painos on toiseksi suurin saksankielisen painoksen jälkeen.
Kantatie 73
Kantatie 73 on Pohjois-Karjalassa Kontiolahdelta Uuron kylästä Pielisen itäpuolitse Lieksan kautta Nurmekseen kulkeva kantatie. Tien pituus on 140 kilometriä.
Kantatie 73 on kaksikaistainen ja hyvätasoinen, liikennemäärät ovat pääosin noin 1 000–2 500 ajoneuvoa vuorokaudessa. Joensuun ja Enon kirkonkylän välillä liikennemäärät ovat varsin vilkkaat, noin 4 000 ajoneuvoa vuorokaudessa. Lieksan keskustan kohdalla sijaitsee yksi Suomen päätieverkon harvoista rautatien tasoristeyksistä, tie risteää Pankakosken radan. Lieksan ja Nurmeksen välinen osa kantatiestä on samalla osa tunnettua matkailureittiä, Runon ja Rajan tietä.
Reitti ja tieyhteydet
Ahvenisen kautta kulkeva seututie 518 lyhentää Enon ja Lieksan välistä matkaa kolmella kilometrillä verrattuna kantatietä 73 käyttävään reittiin.
Historiaa
Vuoden 1938 tienumerointijärjestelmässä kantatie 73 oli Laatokan Karjalassa Sortavalasta Suistamon kautta Suojärvelle kulkenut tie. Moskovan välirauhansopimuksessa 1944 tie jäi kokonaan luovutetulle alueelle.
Aiheesta muualla
thumb|left|Uimasalmen silta
Ray Houghton
Houghton aloitti liigauransa West Ham Unitedin joukkueessa ja siirtyi vuonna 1982 Fulhamiin. Syyskuussa 1985 hän siirtyi Oxford Unitediin, jossa hän pelasi 2,5 kauden aikana 14 ensimmäistä pääsarjaotteluaan ja teki ensimmäisen pääsarjamaalinsa. Lokakuussa 1987 hän siirtyi Liverpooliin, jossa hän pelasi viiden kauden aikana 153 pääsarjaottelua ja teki niissä 28 maalia. Hän voitti Liverpoolin joukkueessa FA Cupin vuosina 1989 ja 1992 sekä pelasi Liverpoolin tappioon päättyneessä loppuottelussa vuonna 1988. Heinäkuussa 1992 Houghton siirtyi Aston Villaan, jossa hän pelasi 95 pääsarjaottelua ja teki niissä kuusi maalia sekä voitti liigacupin vuonna 1994 istuttuaan tosin koko loppuottelun vaihtopenkillä. Maaliskuussa 1995 Houghton siirtyi Crystal Palaceen, jossa hän pelasi vielä saman kauden aikana kymmenen valioliigaottelua ja teki niissä kaksi maalia. Hän lopetti pelaajauransa alemmilla sarjatasoilla Readingissä vuosina 1997–1999 ja Stevenagessa kaudella 1999–2000.
Houghton pelasi Irlannin maajoukkueessa 73 maaottelua ja teki niissä kuusi maalia vuosina 1986–1998. EM-kilpailuissa 1988 hän pelasi avauskokoonpanossa joukkueensa kaikissa kolmessa ottelussa ja teki ensimmäisessä alkulohko-ottelussa Englantia vastaan kuudennella peliminuutilla ottelun ainoaksi jääneen maalin. MM-kilpailuissa 1990 hän pelasi avauskokoonpanossa Irlannin kaikissa viidessä ottelussa ja teki Romaniaa vastaan pelatun neljännesvälierän päättäneessä rangaistuspotkukilpailussa maalin. MM-kilpailuissa 1994 hän pelasi avauskokoonpanossa joukkueensa kaikissa neljässä ottelussa ja teki ensimmäisessä alkulohko-ottelussa sittemmin MM-hopealle yltänyttä Italiaa vastaan 12. minuutilla ottelun ainoaksi jääneen maalin. Houghton teki maalin myös viimeiseksi jääneessä MM-karsintaottelussaan marraskuussa 1997 Belgiaa vastaan jatkokarsinnassa, jonka Irlanti hävisi kahden ottelun yhteismaalein 2–3 jääden vuoden 1998 MM-kilpailujen ulkopuolelle.
Orientti
Orientti (latinan sanasta oriens ’itä’, joka perustuu sanaan oriri ’nousta’), itämaat, on alkuaan tarkoittanut Etu-Aasiaa ja Egyptiä. Sen jälkeen kun Rooma jakautui Itä- ja Länsi-Roomaan, se tuli merkitsemään koko Bysanttia. Toisinaan orienttiin lasketaan kuuluvan myös Pohjois-Afrikka.
Yhteiskuntatieteellisessä tutkimuksessa orientti nähdään lännen luomana käsitteenä. Edward Said esittää teoksessaan Orientalismi (1978), että orientti on läntisen voimien, tieteentekijöiden, filosofien ja taiteilijoiden luoma käsite. Saidin mukaan länsi on toiseuttanut idän ja tehnyt siitä hegemonisen kulttuuris-maantieteellisen alueen samalla yleistäen alueelle tiettyjä ominaispiirteitä.
Culex aculeatus
Culex aculeatus on kaksisiipisten (Diptera) lahkoon ja hyttysten (Culicidae) heimoon kuuluva hyönteislaji. Lajin kuvasi tieteelle ensimmäisen kerran Donald Henry Colless vuonna 1965. Lajia tavataan Malesiasta ja Thaimaasta. Sillä ei ole alalajeja.
Ruonalan kirkko
Ruonalan kirkko on Kotkassa Ruonalan kaupunginosassa sijaitseva entinen kirkkorakennus. Rakennuksesta käytetään nimitystä kirkko, mutta sitä ei ole virallisesti vihitty kirkoksi, vaan rakennus on oikeasti ollut seurakuntakeskus. Rakennus on kaavan vuoksi mahdollista muuttaa asuintaloksi.
Rakennus on joulukuussa 2019 siirtynyt tämän rakennuksen hallinnointia varten perustetun asunto-osakeyhtiön omistukseen.
Kamenets (Šestin lähdejärvi)
Kamenets on järvi Luoteis-Venäjällä Pihkovan alueen Opotškan piirissä.
Maantietoa
Kamenets on 0,76 kilometriä pitkä, 0,72 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 30,2 hehtaaria. Järvi sijaitsee Bežanitsyn ylängön luoteispuolella. Se on selkeän muotoinen ja sillä on yksi selvä länteen päin työntyvä lahti. Järven etelärannan tuntumassa on kaksi saarta, joiden yhteispinta-ala on 0,2 hehtaaria. Sitä ympäröi sekametsä, jossa on mukana niittymaita. Rannoilla ei asu kukaan, mutta pari kilometriä luoteeseen päin Kuninojärven rannalla sijaitsee pieni Kuninon kylä.
Vesistösuhteita
Kamenets sijaitsee Šestin valuma-alueella. Šest on Velikajan sivujoki ja kuuluu Velikajan valuma-alueeseen, joka on Narvanjoen vesistöalueen eteläisin osa. Velikaja laskee Peipsijärveen, mistä Narvanjoki jatkaa pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Itämerellä Suomenlahteen. Järven valuma-alueen koko on 1,4 neliökilometriä. Järven laskuoja on Šest.
Chris Clark
Chris Clark (s. 8. maaliskuuta 1976 South Windsor, Connecticut) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka pelasi urallaan yli 600 NHL-ottelua kolmessa eri seurassa.
Seurajoukkueissa
Clark pelasi juniorisarja NEJHL:ssä Springfield Olympicsissa kaudet 1991–1994. Viimeisen kautensa jälkeen Calgary Flames varasi hänet NHL:ään varaustilaisuudessa 1994. Kaudeksi 1994–1995 Clark siirtyi ECAC-yliopistosarjaan Clarksonin yliopiston joukkueeseen. Clarksonissa hän pelasi lopulta neljä kautta. Viimeisen kautensa jälkeen Clark valittiin ECAC:n kakkostähdistökentälliseen.
Clark siirtyi kaudeksi 1998–1999 Calgaryn organisaatioon. Ensimmäinen kausi Calgaryssä meni kuitenkin AHL-sarjaa pelanneessa farmijoukkueessa Saint John Flamesissa. Kaudella 1999–2000 Clark pääsi pelaamaan 22 ottelua Calgaryssä. Niissä hän sai tililleen vain yhden syöttöpisteen, mutta säilyi useita kierroksia kokoonpanossa aggressiivisen pelityylinsä ansiosta. Seuraavalla kaudella Clark pystyi tekemään jo viisi maalia Calgaryssäkin pelaamissaan 29 ottelussa. Hän pelasi kuitenkin pääosan kaduesta jälleen Saint Johnissa, jossa oli erityisesti pudotuspeleissä tärkeässä roolissa. Clark oli pudotuspelien kuudenneksi tehokkain pelaaja 14 pisteellään, kun Saint John voitti Calder Cupin.
Clarkin ensimmäinen täysi kausi Calgaryssä oli 2001–2002, jolloin hän sai 64 ottelussa pisteet 10+7. Kauden jälkeen Clark solmi jatkosopimuksen Calgaryn kanssa. Kaudella 2003–2004 Calgary eteni Stanley Cup -finaaleihin asti, mutta hävisi niissä Tampa Bay Lightningille. NHL:n työsulkukaudella 2004–2005 Clark pelasi kahdessa joukkueessa Euroopassa. Ensin hän pelasi Sveitsin pääsarjassa SC Bernissä kolme ottelua ja joulukuusta 2004 alkaen loppukauden Norjan pääsarjassa Storhamar Dragonsissa.
Ennen kauden 2005–2006 alkua Clark kaupattiin Washington Capitalsiin, jonka kanssa hän teki sopimuksen myöhemmin elokuussa 2005. Washingtonissa Clarkin tehot alkoivat nousemaan, ja hänet sijoitettiin kauden 2005–06 kevätpuolella ykkösketjuun Aleksandr Ovetškinin ja Dainius Zubrusin kanssa. Kauden lopputulos oli 20 maalia ja 19 syöttöä. Kauden 2006–2007 alussa Clark nimettiin Washingtonin kapteeniksi. Kausi oli hänen uransa tähänastisesti paras: hän teki 30 maalia ja 24 syöttöä. Kauden jälkeen Clark solmi kolmen vuoden laajennuksen sopimukseensa, josta oli jäljellä ennestäänkin vielä yksi kausi.
Clarkin kaudet 2007–2008 ja 2008–2009 menivät loukkaantumisten takia pilalle. Kaudella 2007–2008 hän pystyi pelaamaan vain 18 ottelua nivusvamman takia. Seuraavalla kaudella hän loukkasi ranteensa harjoituskaudella ja joutui olemaan jo 14 ottelua sivussa marras-joulukuussa. Lopulta Clarkin revennyt jänteentuppi päätettiin leikata helmikuussa 2008. Clark pystyi pelaamaan kauden aikana 32 ottelua.
Clark aloitti kauden 2009–2010 Washingtonissa, jossa pelasi ensimmäiset 38 ottelua. Joulukuun lopulla 2009 hänet kuitenkin kaupattiin puolustaja Milan Jurčinan kanssa Columbus Blue Jacketsiin. Vastineeksi Washington sai hyökkääjä Jason Chimeran. Siirron aikaan Clark oli ehtinyt toimia Washingtonin kapteenin joukkueen historian kolmanneksi pisimmän ajanjakson. Vain Rod Langway ja Dale Hunter ovat olleet pidempään Washingtonin kapteenina. Clark osallistui kauden 2011–2012 alussa Boston Bruinsin harjoitusleirille, mutta ei saanut joukkueesta pelipaikkaa. Marraskuussa hän teki koesopimuksen Bostonin farmijoukkueen Providence Bruinsin kanssa, mutta hänen sopimuksensa purettiin kuuden ottelun jälkeen.
Maajoukkueessa
Clark on edustanut Yhdysvaltoja kaksi kertaa arvokisoissa. Hän on pelannut MM-kilpailuissa 2002 ja 2007.
Pankkiiri
Pankkiiri on yleisnimitys henkilöstä, joka harjoittaa eräitä pankkitoimintaan liittyviä tehtäviä, tekee kauppaa arvopapereilla, suorittaa rahanperimisiä ja välittää lainoja. Rinnakkaisena terminä pankkiirille käytetään yleisesti pankinjohtajanimikettä; vertaa esimerkiksi journalisti – toimittaja. Toisaalta pankkiirilla voidaan ajatella olevan pankinjohtajaa laajempi yhteiskunnallisen vaikuttamisen, diplomatian sekä raha- ja finanssialan tuntemus. Pankkiiri operoi yleensä yhtä pankkia laajemmissa rahoitusalan yrityksissä.
George M. Cohan
thumb|right|George M. Cohan vuonna 1933. George Michael Cohan (3. heinäkuuta 1878 Providence – 5. marraskuuta 1942 New York) oli yhdysvaltalainen teatterimusiikin säveltäjä, näyttelijä ja tuottaja.
Cohanin molemmat vanhemmat olivat vaudeville-näyttelijöitä, ja hän aloitti näyttelijänuransa jo lapsena esiintymällä vanhempiensa ja sisarensa Josephinen kanssa nimellä The Four Cohans (suom. Neljä Cohania).
Vuonna 1904 Cohan aloitti pitkän yhteistyön käsikirjoittaja Sam Harrisin kanssa. Heidän ensimmäinen tuotantonsa oli Little Johnny Jones, jossa Cohan näytteli. Näytelmästä tuli menestys ja sen kappaleista ”Yankee Doodle Boy” ja ”Give My Regards to Broadway” nousivat hiteiksi. Cohan ja Harris ohjasivat ja tuottivat lukuisia näytelmiä Broadwaylla. Heidän yhteistyönsä jatkui vuoteen 1919 asti.
Cohanin sävellys ”Over There” nousi kansalliseen suosioon vuonna 1917 Yhdysvaltojen liityttyä ensimmäiseen maailmansotaan. Yhdysvaltain kongressi myönsi Cohanille mitalin kappaleen säveltämisestä vuonna 1936.
Martin Ryle
Martin Ryle (27. syyskuuta 1918 – 14. lokakuuta 1984) oli brittiläinen radioastronomi, joka kehitti aivan uudenlaisia radioteleskooppijärjestelmiä. Hän oli ensimmäinen tähtitieteilijä joka palkittiin Nobelin fysiikanpalkinnolla. Tämä tapahtui vuonna 1974 yhdessä Antony Hewishin kanssa.
George M. Cohan
Cohanin suosio kääntyi 1920-luvulle tultaessa laskuun, mutta hän jatkoi näytelmien kirjoittamista vuoteen 1928 asti. Yhteensä hän osallistui urallaan yli 40 näytelmän tekemiseen joko tuottajana, ohjaajana, käsikirjoittajana tai näyttelijänä. Hän näytteli 1930-luvulla myös elokuvissa.
Cohan kuoli New Yorkissa marraskuussa 1942. Samana vuonna ilmestyi hänen elämästään kertova elokuva Yankee Doodle Dandy, jossa Cohania esitti James Cagney.
Martin Ryle
Ryle valmistyi Oxfordin yliopistosta vuonna 1939 pääaineenaan fysiikka. Toisen maailmansodan aikana hän osallistui tutkan kehitystyöhön. Sodan jälkeen hän sai viran Cavendishin laboratoriosta, Cambridgestä, missä hänen ryhmänsä tutki Aurinkoa radioaaltojen lähteenä. Ryle osallistui monien mittalaitteiden kehittämiseen, ja oli keskeinen hahmo SAR-tutkan ja tähtitieteellisen interferometrian kehittämisessä.
Ryler oli Britannian kuninkaallinen tähtitieteilijä (Astronomer Royal) vuosina 1972–1982.
New York Public Library
New York Public Library on New Yorkin kaupunginkirjasto. Kirjastojärjestelmään kuuluu neljä tutkimuskirjastoa ja 88 sivukirjastoa Manhattanin, Bronxin ja Staten Islandin kaupunginosissa.
New York Public Library on Yhdysvaltojen toiseksi suurin julkinen kirjasto, sillä sen kokoelmat ovat maan toiseksi suurimmat Kongressin kirjaston jälkeen. Se on myös koko maailman neljänneksi suurin kirjasto.
Pääkirjasto
Vuonna 1911 avattu pääkirjastorakennus, joka tunnetaan muun muassa nimillä New York Public Library ja Stephen A. Schwarzman Building, sijaitsee Manhattanilla Fifth Avenuella 40th ja 42nd Streetien välissä
Pääkirjastossa on kuvattu useita tunnettuja elokuvia: kirjasto on yhtenä tapahtumapaikkana ainakin elokuvissa Olet jo iso poika (1967), Haamujengi (1984), Seikkailija Thomas Crown (1999), Spider-Man – hämähäkkimies (2002), The Day After Tomorrow (2004) ja Sex and the City – Sinkkuelämää (2008).
Ranskan–Hollannin sota
Ranskan–Hollannin sota käytiin vuosina 1672–79 Ranskan johtaman liittokunnan ja Alankomaiden johtaman Ranskan vastaisen liittokunnan välillä. Ranskan liittolaisia olivat Ruotsi, Münsterin piispa, Kölnin vaaliruhtinas ja Englanti. Alankomaiden kanssa liitossa olivat Espanja, keisari Leopold I, Brandenburg ja Tanska. Sotaa käytiin pääasiassa Alankomaissa ja Reinin laaksossa. Usein Ranskan–Hollannin sodan eri osia, esimerkiksi siihen liittyvää kolmatta Englannin-Hollannin sotaa tarkastellaan irrallaan.
Sodan taustaa
thumb|Ranskan kuningas [[Ludvig XIV (Ranska)|Ludvig XIV (1667)]] Ranskan kuningas Ludvig XIV oli tyytymätön vuosina 1667–1668 käydyn Dévolution-sodan lopputulokseen. Sodan tavoitteena oli ollut Espanjan Alankomaiden valtaus, mutta tämä oli epäonnistunut kun Alankomaiden tasavalta katkaisi liittosuhteensa Ludvigin kanssa. Ludvig päätti aloittaa seuraavan sodan hyökkäämällä ensin hollantilaisia vastaan, tavoitteenaan jälleen Espanjan Alankomaiden valtaus.
Aluksi Ludvigin piti hajottaa Dévolution-sodasta periytyvä Ranskan vastainen liittokunta: vuonna 1670 Englanti ostettiin kullalla Ranskan liittolaiseksi ja helmikuussa 1672 Ruotsi sitoutui vuosittaista maksua vastaan pitämään 16 000 sotilasta Pommerissa, tavoitteenaan estää saksalaisia (erityisesti Brandenburgia) liittymästä Hollannin puolelle tulevassa sodassa.
Sota alkaa
Kesällä 1672 ranskalaiset lähtivät hyökkäämään, mutta kiersivät Hollannin eteläisen vahvan linnoitusketjun koukatessaan itään. Hollantilaisten miehittämät Reinin linnoitukset vallattiin helposti ja Alankomaihin tunkeuduttiin idästä. Kölnin vaaliruhtinas ja Münsterin piispa liittyivät Ludvig XIV:n puolelle, ja vuoden lopussa kaksi kolmasosaa Alankomaiden tasavallasta oli hyökkääjien hallussa, mutta lopulta hollantilaiset pysäyttivät hyökkääjät. Ludvig XIV jakoi armeijansa kahtia: Henri Turennen johtama puolikas operoi lähinnä idässä Reinillä saksalaisia vastaan, toisen puoliskon pysyessä lännessä hollantilaisia vastassa.
Kesällä 1673 alkoi sodan ensimmäinen suuri piiritys, joka johti Maastrichtin antautumiseen 30. kesäkuuta. Tämän johdosta myös Espanja liittyi sotaan Alankomaiden puolelle, liitosta oli tosin aikaisemmin vetäytynyt Brandenburg, Ludvigin ostettua heidät ulos kullallaan. Ylimääräinen takaisku Ranskalle tuli, kun Englanti lopetti merisodan Hollantia vastaan helmikuussa 1674.
Ranskalaiset hallitsivat sodankäyntiä Hollannissa valtaamalla useita linnoituksia Sébastien Vaubanin johdolla vuosina 1674–1676.
Sota Reinillä
thumb|Brandenburgin vaaliruhtinas [[Fredrik Vilhelm (Brandenburg)|Fredrik Vilhelm (1663)]] Vuodesta 1673 alkaen Turennen johtama armeija hävitti Reinin jokilaaksoa estääkseen keisarillista armeijaa hyökkäämästä Ranskaan (ns. ensimmäinen Pfalzin hävitys). Turenne voitti keisarin armeijan Sinzheimin taistelussa 16. kesäkuuta 1674. Fredrik Vilhelmin liityttyä sotaan uudestaan Brandenburgin armeija koetti yhdistyä keisarillisten kanssa syksyllä, mutta Turenne löi keisarin armeijan uudestaan Enzheimin taistelussa 4. lokakuuta 1674. Taistelun jälkeen Fredrik Vilhelm ja keisarilliset onnistuivat yhdistämään voimansa ja Turenne jäi alakynteen, ollen pakotettu vetäytymään. Yhdistynyt saksalaisarmeija siirtyi talvileiriin, mutta Turenne jatkoi poikkeuksellisesti sotimista vuoden loppuun, jolloin hän voitti keisarilliset vielä Türkheimin taistelussa 4. tammikuuta 1675. Seuraavan kesän alussa Turenne kuoli taistelussa saksalaisia vastaan ja aloite Reinillä siirtyi saksalaisille seuraavan vuoden ajaksi.
Sota Itämerellä
Helmikuussa 1672 Ruotsi sopi Ranskan kanssa pitävänsä 16 000 miestä aseissa Pommerissa, estääkseen saksalaisia (erityisesti Brandenburgia) liittymästä Hollannin puolelle Ranskan–Hollannin sodassa. Vastineeksi Ranska maksoi huomattavan summan Ruotsille. Brandenburgin vaaliruhtinas Fredrik Vilhelmin liittouduttua Hollannin kanssa toukokuussa 1672 Ruotsi ajautui lähes sotaan Brandenburgin kanssa. Vain Ranskan Fredrik Vilhelmille toimittama kulta piti brandenburgilaiset sodan ulkopuolella.
thumb|Ruotsin kuningas [[Kaarle XI Lundin taistelussa. (David Klöcker Ehrenstrahlin 1682)]] Keväällä 1674 Ranska pelkäsi Brandenburgin liittymistä uudelleen Alankomaiden puolelle ja lisäsi avustuksiaan Ruotsille, jotta armeijaa Pommerissa vahvistettaisiin. Kesällä Fredrik Vilhelm liittyi aktiivisesti sotaan Ranskaa vastaan ja sopimuksen mukaan Ruotsin tuli hyökätä Brandenburgiin. Rahapulassa oleva Ruotsin kuningas Kaarle XI liittyi sotaan ja jouluna 1674 Carl Gustaf Wrangelin johtama armeija marssi Brandenburgiin. Fredrik Vilhelm kääntyi takaisin pohjoiseen ja löi ruotsalaiset Fehrbellinin taistelussa 28. kesäkuuta 1675.
Fehrbellin tappio sai Tanskan kuningas Kristian V:n liittymään sotaan Hollannin puolelle. Tanskalaiset ja brandenburgilaiset valtasivat Bremenin, Verdenin ja Wismarin Ruotsilta. Hollantilais-tanskalainen laivasto valtasi keväällä 1676 Gotlannin ja löi Ruotsin laivaston 1. kesäkuuta Öölannin edustalla käydyssä meritaistelussa. Loppukesästä 1676 tanskalaiset hyökkäsivät Skåneen, ns. Skånen sota, mutta kärsivät tappion Lundin taistelussa 4. joulukuuta. Uusi yritys Skånen valtaamiseksi tehtiin kesällä 1677, mutta Kaarle XI voitti tanskalaiset Landskronassa 12. heinäkuuta. Samaan aikaan Ruotsi menetti suurimman osan Pommerista brandenburgilaisille.
Nijmegenin rauha
Syksyllä 1678 Ruotsi oli menettänyt kaikki alueensa Saksassa. Viimeisenä yrityksenä ruotsalaiset hyökkäsivät Liivinmaalta Preussiin, mutta hyökkäys kuivui kokoon, ja armeija palasi takaisin. Sota Brandenburgia vastaan päättyi, kun Ranskan välittämä, Ruotsille edullinen rauha saatiin aikaan. Lisäksi ranskalaiset miehittivät Tanskan omistaman Oldenburgin ja pakottivat siten Kristian V:n hyväksymään status quo rauhan Ruotsin kanssa Lundissa elokuussa 1679. Viimeiseksi rauha solmittiin Ruotsin ja Alankomaiden välillä lokakuussa 1679.
Sodan seuraukset
Ranska nousi Ranskan–Hollannin sodan jälkeen Euroopan voimakkaimmaksi valtioksi, jota Ludvig XIV käytti häikäilemättömästi hyväkseen sekä ulko- että sisäpolitiikassaan. Tämä johti uuteen Ludvigin vastaiseen liittokuntaan ns Augsburgin liigaan ja uuteen sotaan vuonna 1688.
RollerCoaster Tycoon 2
RollerCoaster Tycoon 2 on Chris Sawyer Productionsin kehittämä ja Infogrames Entertainmentin julkaisema rakentamissimulaatiopeli. Peli on julkaistu vuonna Windowsille. Peli on seuraaja RollerCoaster Tycoonille. Pelille on julkaistu kaksi lisäosaa Time Twister ja Wacky Worlds.
Pelaaminen
Pelissä rakennetaan ja hallitaan omaa huvipuistoa.
Vastaanotto
Peli on saanut GameSpotin arvostelussa arvosanaksi 7/10.
Terry Phelan
Terry Phelan (s. 16. tammikuuta 1967 Manchester, Englanti) on irlantilainen entinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja. Hän on pituudeltaan 172-senttimetrinen. Hän pelasi urallaan 15 kautta Englannin pääsarjassa ja 42 maaottelua Irlannin maajoukkueessa.
Phelan aloitti liigauransa Leeds Unitedin joukkueessa ja siirtyi kesällä 1986 yhdeksi kaudeksi Swansea Cityyn. Kesällä 1987 hän siirtyi Wimbledoniin, jossa hän pelasi viisi kautta pääsarjaa ja voitti FA Cupin vuonna 1988. Phelan siirtyi elokuussa 1992 Manchester Cityyn, marraskuussa 1995 Chelseaan ja joulukuussa 1996 Evertoniin, jossa hän vuonna 2000 päätti pääsarjarupeamansa oltuaan syksyllä 1999 lainalla Crystal Palacessa. Hän pelasi vielä alemmilla sarjatasoilla Fulhamissa ja Sheffield Unitedissa. Pelaajauransa viimeiset vuodet hän vietti Yhdysvalloissa ja Uudessa-Seelannissa.
Phelan pelasi Irlannin maajoukkueessa 42 maaottelua vuosina 1992–2000. MM-kilpailuissa 1994 hän pelasi kolme joukkueensa neljästä ottelusta alusta loppuun.
Alli Saarentaus-Salo
Alli Elisabet Saarentaus-Salo, sukunimi vuoteen 1929 Holmstedt (20. helmikuuta 1907 Helsinki – 10. maaliskuuta 1994) oli suomalainen kansakoulunopettaja, kirjastonhoitaja ja nuortenkirjailija.
Saarentaus-Salo valmistui kansakoulunopettajaksi Hämeenlinnan opettajaseminaarista 1928. Hän oli opettajana Janakkalassa 1929–1930, Luumäellä 1930–1931 ja Askolassa 1931–1967. Hän oli lisäksi sivutoimisena kirjastonhoitajana Askolassa 1952–1967.
Happily Ever After
Happily Ever After on kokoelmalevy, jolle on yhdistetty The Curen albumit Seventeen Seconds ja Faith. Se julkaistiin vain Yhdysvalloissa vuonna 1981.
Potkaisija
250px|thumb|Potkaisija yrittää potkumaalia.Potkaisija on pelipaikka amerikkalaisen jalkapallon joukkueen sisäisessä erikois- eli potkujoukkueessa. Hänen tehtävänsä joukkueessa on potkaista potkumaali- ja lisäpisteyritykset sekä monesti myös aloituspotkut.
Erikoismies
Nykyisin potkaisijat ovat erikoistilannepelaajia, jotka tulevat kentälle ainoastaan potkupeleissä. Silti varsin pitkään joukkueissa ei ollut pelkästään pallon potkimiseen erikoistuneita pelaajia, vaan tehtävät hoiti siihen parhaiten kykenevä pelaaja. Vasta 1960-luvulla ammattilaisjoukkueet alkoivat palkata pelkästään potkimiseen keskittyviä pelaajia. Erikoistuminen jatkui vielä, kun joukkueet hankkivat erikseen potkumaaleja (potkaisija, ) ja lentopotkuja (lentopotkun potkaisija, ) potkivia pelaajia.
Vaikka ammattilais- ja yliopistokentillä potkaisijat ja lentopotkujen potkaisijat ovat usein erikoistuneet omiin töihinsä, useissa amatöörijoukkueissa on ainoastaan yksi potkaisija, joka hoitaa joukkueessa molempia potkuja. Näin on Yhdysvalloissa varsinkin high school -joukkueissa. Joissain joukkueissa ei ole edes erityistä potkaisijaa. Suomessa useimmilla joukkueilla ei ole erityistä potkaisijaa.
Koska potkaisijat harvoin joutuvat kontaktitilanteisiin, heidän ei tarvitse olla erityisen vahvoja ja kookkaita. Jotkut potkaisijat saattavat olla jopa joukkueensa pienimpiä pelaajia. Heillä täytyy olla kova potkujalka: NFL-potkaisijoiden on kyettävä potkumaaleihin jopa yli 50 jaardin etäisyyksiltä ja jopa 70 jaardin mittaisiin aloituspotkuihin. Potkujen pituuden lisäksi tarvitaan myös tarkkuutta: maalihaarukka on vain 5,55 metriä leveä ja sen alarima on kolmen metrin korkeudella.
Potkaisijoilta vaaditaan myös hyvää henkistä kanttia. Parhaimpien ammattilaispotkaisijoiden keskimääräinen onnistumisprosentti potkumaaleissa on yli 75, joten heidän oletetaan myös yleensä onnistuvan potkussaan. Sää- ja tuuliolot vaikuttavat suuresti pallon lentorataan, mutta heidän tulee silti olla varmoja suorittajia, jopa "pisteautomaatteja". Potkaisijat joutuvat myös varsinkin tiukoissa peleissä kentälle ottelun loppuhetkillä, jolloin joukkueen voitto tai tappio on kiinni heidän onnistumisestaan.
Merkitys
Ulkopuolisen leimasta huolimatta hyvät potkaisijat on joukkueilleen korvaamattomia, sillä he ovat usein joukkueensa parhaita pisteidentekijöitä. Myös tiukoissa otteluissa potkaisijoiden merkitys kasvaa entisestään. Peliajan käydessä vähiin tappiolla oleva joukkue pyrkii hyökkäyksellään yleensä vain niin pitkälle, että potkaisijalla on mahdollisuus onnistua potkumaaliyrityksessään. Siksi kovajalkainen potkaisija saattaa olla ratkaiseva tekijä.
Potkutyyli
Nykyisin kaikki potkaisijat käyttävät ns. soccer-tyyliä, jossa palloa potkaistaan samalla tavoin kuin jalkapallossa maalivahti potkaisee rintapotkulla maalipotkut. Tyylin tekivät tunnetuksi veljekset Charlie ja Pete Gogolak, ja se yleistyi 60-luvulla varsinkin eurooppalaissyntyisten potkaisijoiden (em. lisäksi myös Jan Stenerud) myötä. Tätä ennen palloa potkittiin jalkapallon kärkipotkua muistuttavalla tavalla, jossa palloa lähestytään suoraan takaa ja jalan pystysuora saattoliike on korostettu.
Hammerdalin rautatieasema
Hammerdalin rautatieasema oli rautatieliikennepaikka Hammerdalin taajamassa nykyisessä Strömsundin kunnassa Ruotsissa. Liikennepaikka oli Jämtlands Sikåsin rautatieasemalla -radalta haarautuvan 9,4 kilometrin mittaisen sivuradan pääteliikennepaikka. Asemalta johti raide edelleen Hammerdalin satamaan.
Statens Järnvägar avasi liikennepaikan ja sivurataosuuden yleiselle liikenteelle 1. joulukuuta 1912. Liikennepaikalle valmistui puolitoistakerroksinen puinen asemarakennus vuonna 1917.
Randy California
Vuonna 1966 teini-ikäinen Randy California soitti kolmen kuukauden ajan tuolloin vielä tuntemattoman Jimi Hendrixin kanssa tämän yhtyeessä Jimmy James & The Blue Flames. Randyn taiteilijanimi on tiettävästi Hendrixin keksimä erotukseksi toisesta samassa yhtyeessä soittaneesta Randysta (Randy "Texas"). Sittemmin Randy Californiasta tuli yksi 1970-luvun "uutena Hendrixinä" mainituista kitaransoittajista.
Hammerdalin rautatieasema
Jämtlands Sikåsin ja Hammerdalin välillä oli sekä tavara- että henkilöliikennettä. Henkilöliikenne lakkautettiin kolmeen otteeseen: ensimmäisen kerran 28. toukokuuta 1932, mutta aloitettiin uudelleen 21. toukokuuta 1937. Toisen kerran henkilöliikenne lakkautettiin 1. syyskuuta 1939, mutta se jatkui uudelleen 1. joulukuuta 1943. Lopullisesti henkilöliikenne lakkautettiin 1. marraskuuta 1957. Sivurata ja jäljelle jäänyt vähäinen tavaraliikenne lakkautettiin 1. heinäkuuta 1983, ja rata purettiin viimeistä kilometriä lukuun ottamatta vuonna 1985.
The Top
The Top on brittiläisen The Cure -yhtyeen viides studioalbumi, joka ilmestyi vuonna 1984. Levy on lähes Robert Smithin soololevy, sillä hän soittaa levyllä rumpuja lukuun ottamatta lähes kaiken musiikin. Levyn kannet väittävät siitä huolimatta, että levyllä soittaa kokonainen yhtye. Levyltä julkaistiin yksi single, ”The Caterpillar”, jonka B-puolella oli kaksi kappaletta: ”Throw Your Foot” ja ”Happy the Man”.
Randy California
Vuonna 1971 California joutui liikenneonnettomuuteen, minkä seurauksena Spirit hajosi useaksi vuodeksi kunnes hän kokosi sen uudelleen.
The Top
Levy julkaistiin uudelleen vuonna 2006, remasteroituna kahden CD:n versiona. Toinen levy sisältää ennen julkaisemattomia demoja levyn teon ajalta.
Randy California
Randy California hukkui 45-vuotiaana Havaijilla pelastaessaan poikaansa surffaustapaturman yhteydessä.
Jake Abel
pienoiskuva|Abel vuonna 2014 Jacob Allen ”Jake” Abel (s. 18. marraskuuta 1987 Canton, Ohio, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Abelin ensimmäinen läpimurto oli Disney Channelin elokuvassa Go Figure, jossa hän näytteli Spenceriä. Hän oli otettu nousevan tähden palkinnosta kuudennessatoista Hamptonien kansainvälisessä elokuvafestivaalissa lokakuussa 2008 hänen työlleen elokuvassa Flash of Genius. Abel näyttelee Peter Jacksonin ohjaamassa vuoden 2009 elokuvassa Oma taivas ja kymmenosaisessa web-sarjassa Angel of Death. Helmikuussa 2009 Jake esitti 18-vuotiasta Adam Milligania suositussa televisiosarjassa Supernatural. Hän myös asettautui rooliinsa Luke Castellanina elokuvassa Percy Jackson: Salamavaras, joka julkistettiin vuonna 2010. Hän myös näyttelee Ianin roolin vuoden 2013 elokuvassa Vieras.
Wirtschaftsverwaltungshauptamt
SS-Wirtschafts- und Verwaltungshauptamt tai Wirtschaftsverwaltungshauptamt (WVHA) oli 1. helmikuuta 1942 perustettu SS-joukkojen hallinnollinen yksikkö. Se muodostettiin yhdistämällä hallinnosta ja taloudesta vastannut Hauptamt Verwaltung und Wirtschaft sekä budjetista ja rakentamisesta vastuussa ollut Hauptamt Haushalt und Bauten.
WVHA jakautui viiteen toimistoon: A, B, C, D ja W. D-toimiston alajaoston D I (keskitysleirit — yleistoimisto) johdossa toimi joulukuusta 1943 Rudolf Höss.
SS-Hauptämter
Ville Vilén
Ville Petteri Vilén (s. 12. maaliskuuta 1963 Helsinki) on toiminut Ylen Luovien sisältöjen ja median johtajana vuodesta 2020. Vastuualueeseen kuuluu Ylen suomenkielisten lasten, nuorten, draaman, kulttuurin, viihteen, oppimisen sekä asian sisällöt. Lisäksi vastuuseen kuuluu Ylen mediakokonaisuuden rakentaminen, markkinointi, Radion sinfoniaorkesteri ja Ylen toiminta Musiikkitalossa. Hän on ollut myös Musiikkitalon hallituksen puheenjohtajana vuodesta 2016 lähtien.
Aiemmin Vilén on toiminut Yle Luovien sisältöjen johtajana 2011-2020, Yle Vision ohjelmistoalueen johtajana vuosina 2006–2010 sekä Radio Suomen, YleX:n ja YleQ:n ohjelmajohtajana vuosina 2003–2006. Lisäksi Vilén on työskennellyt Radiomafian musiikkipäällikkönä ja toimittajana.
Vilén on kotoisin Helsingistä, mutta hän muutti vuonna 1965 Savonlinnaan ja sieltä Mikkeliin vuonna 1994. Hän on koulutukseltaan kasvatustieteiden maisteri. Hän on naimisissa ja hänellä on kaksi aikuista poikaa. Hänen vaimonsa Katariina Vilén on Peitsarin koulun rehtori.
Arvi Lahtinen
Arvid Henrik (Arvi Heikki) Lahtinen (31. elokuuta 1877 Alavus – 19. maaliskuuta 1949 Imatra) oli suomalainen kansakoulunopettaja ja poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1907–1909.
Elämä
Alavuksen Sulkavankylässä syntyneen Lahtisen vanhemmat olivat torppari Heikki Kaaponpoika Lahtinen (1848−1930) ja Kreeta Erkintytär Tusa (1848−1925). Lahtinen valmistui Sortavalan seminaarista vuonna 1902 ja työskenteli kansakoulunopettajana Soinissa. Lahtinen joutui luopumaan virastaan ensimmäisen sortokauden aikana 1903, jonka jälkeen hän kävi Helsingissä lukkari- ja urkurikoulun. Lahtinen oli jo opiskeluaikoinaan toiminut Sortavalan kaupunkiseurakunnan urkurina. Opettajaksi palattuaan Lahtinen työskenteli kansakoulunopettajana Ilomantsissa 1904–1911, Viipurin maalaiskunnassa 1911–1918, Kymissä 1920–1921, Tuusulassa 1922–1941 sekä Aurassa ja Kaarinassa 1941–1945. Lukuvuoden 1921−1922 Lahtinen oli Tornion alakouluseminaarin musiikinopettajana, jonka lisäksi hän opetti musiikkia Kotkan ja Tuusulan kansanopistoissa sekä toimi kuoronjohtajana ja Kellokosken kirkon kanttorina.
Lehtinen lähti työväenliikkeeseen vuoden 1905 suurlakon jälkeen. Syksyllä 1906 Lahtinen oli perustamassa Ilomantsin sosialidemokraattista kunnallisjärjestöä ja hän toimi myös Ilomantsin kuntakokouksen puheenjohtajana. Vuonna 1907 Lahtinen valittiin kansanedustajaksi Suomen ensimmäisissä yksikamarisen eduskunnan vaaleissa. Eduskunnasta pudottuaan Lahtinen erosi SDP:stä joulukuussa 1910. Karjalan Sanomissa julkaistussa kirjoituksessaan hän arvosteli puolueen ohjelmaa ja syytti sosialidemokraatteja katteettomista lupauksista luonnehtien puolueen edustajia joko ”tyhmiksi” tai ”epärehellisiksi”. Aiemmin samana syksynä SDP:stä oli eronnut myös toinen kansanedustajana toiminut opettaja Josua Järvinen. Sisällissodan jälkeen Lahtinen oli mukana lyhytikäiseksi jääneen Suomen Sosialidemokraattisen Uudistuspuolueen toiminnassa. Hän kuului myös oikeistososialidemokraattien julkaiseman Itä-Suomen Työmiehen toimituskuntaan.
Perhe
Lahtisen puoliso oli Lapinlahdessa syntynyt kätilö Alma Lyydia Luostarinen (1878−1946), jonka kanssa hän avioitui vuonna 1904. Pariskunnalla oli neljä lasta.
Paula Holmila
Paula Holmila, (s. 1953 Lapua) on toiminut vuodesta 1982 asti kulttuuritoimittajana, kriitikkona, tv-toimittajana ja dokumentaristina. Hän asuu Pohjassa. . Paula Holmila toimii Helsingin Sanomien arkkitehtuuritoimittajana ja arkkitehtuurikriitikkona.
Työura
Ennen ryhtymistään toimittajaksi Holmila toimi Taidemaalariliiton pääsihteerinä. Hän on opiskellut muun muassa Helsingin kauppakorkeakoulussa, Helsingin yliopistossa, ulkomaalaisille tarkoitetussa Perugian yliopistossa Italiassa ja useissa musiikkioppilaitoksissa.
Holmila työskenteli Uuden Suomen kulttuuritoimituksessa vuosina 1985–1991 vastuualueinaan kuvataide ja arkkitehtuuri. Uuden Suomen lopettamisen jälkeen hän siirtyi Yleisradion TV1:n palvelukseen ja teki siellä muun muassa dokumentteja ja haastatteluja. Lisäksi hän on avustanut useita lehtiä.
Televisiodokumentteja
Paula Holmilan käsikirjoittamia televisiodokumentteja ovat muun muassa: Hän on tehnyt myös Itse asiassa kuultuna -ohjelmia muun muassa Heikki Sirenistä, Hannu Salamasta, Jarl Hellemannista ja Tapani Raittilasta.
Culex acutipalus
Culex acutipalus on kaksisiipisten (Diptera) lahkoon ja hyttysten (Culicidae) heimoon kuuluva hyönteislaji. Lajin kuvasi tieteelle ensimmäisen kerran Donald Henry Colless vuonna 1965. Sillä ei ole alalajeja.
Nicolin prisma
thumb|Nicolin prisma Nicolin prisma on polarisaatioprisma, joka on tehty kahdesta toisiinsa yhdistetystä kalkkisälpäkiteestä. Se on nimetty fyysikko William Nicolin mukaan.
Kalkkisälvän käyttäminen polarisaation aikaansaamiseksi aiheutti ongelman, koska yleensä kyseisessä kiteessä muodostuu kaksi sädettä polarisoitunutta valoa. Nicol ratkaisi ongelman halkaisemalla kiteen diagonaalisesti ja liittämällä puolikkaat takaisin yhteen sellaisella aineella, esimerkiksi kanadanbalsamilla, jossa toinen polarisoitunut säde heijastuu täysin sisäisestä liitospinnasta. Tällöin vain toinen polarisoituneista säteistä pääsee ulos prismasta.
Kevin Moran
Kevin Moran (s. 29. huhtikuuta 1956 Dublin) on irlantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän on pituudeltaan 180-senttimetrinen. Hän pelasi urallaan 14 kautta Englannissa ja kaksi kautta Espanjassa sekä 71 maaottelua Irlannin maajoukkueessa.
Moran siirtyi vuonna 1978 Irlannista englantilaisseura Manchester Unitediin, jossa hän pelasi kymmenen kautta. Hän voitti FA Cupin vuosina 1983 ja 1985. Vuoden 1985 loppuottelussa Evertonia vastaan hänestä tuli ensimmäinen ulosajettu pelaaja cupin loppuotteluiden historiassa. United voitti kuitenkin ottelun vajaalukuisena jatkoajalla tekemällään maalilla. Kaudet 1988–1990 Moran edusti Espanjan pääsarjan Sporting de Gijónia ja kaudet 1990–1994 Englannin pääsarjan Blackburn Roversia.