cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ryhmä Talvela
Ryhmä Talvelan joukot
Tulevalla toiminta-alueella oli taisteluissa mukana jo muun muassa seuraavia joukkoja: Ilomantsin suunnalle koottiin kolmesta täydennyspataljoonasta sekä Er.P. 11:stä osasto A, jonka johtoon määrättiin eversti Per Olof Ekholm. Tolvajärven suuntaan muodostettiin osasto P, johon keskitettiin pääosa suomalaisten voimista. Ne olivat ym. erillispataljoonat sekä alueelle siirrettävä Jalkaväkirykmentti 16. Osasto P:n johtoon määrättiin everstiluutnantti A. Pajari.
Andrei Korotajev
thumb|Andrei Korotajev [[Tansaniassa vuonna 2008.]] Andrei Vitaljevitš Korotajev (, s. 1961 Moskova) on venäläinen antropologi, taloustieteen historioitsija ja sosiologi. Hänen erikoisalojaan ovat kulttuurienvälinen tutkimus, kaikkeudenhistoria, Lähi-idän historia ja sosiaalisen ja taloudellisen makrodynamiikan matemaattinen mallintaminen. Hän teki merkittävän tutkimuksen Lähi-idän historiasta. Hänet tunnetaan myös hänen sosiaalisen kehityksen teoriastaan. Korotajev toimii Venäjän tiedeakatemian Afrikan ja Itämaiden tutkimuksen instituuttien tutkimusprofessorina sekä Venäjän humanistisen valtionyliopiston professorina Moskovassa. Lisäksi hän ollut Princetonin Institute for Advanced Studyn jäsen (2003-2004).
Poliittiset hyveet
Poliittiset hyveet ovat hyve-etiikan mukaisia poliittisen pakkovallan käytössä vaadittavia hyveitä. Bernard Crick listasi kirjassaan In defense of politics vuonna 1982 muun muassa seuraavat hyveet:
Viljo Hirvonen
Viljo Johannes Hirvonen (18. helmikuuta 1916 – 24. maaliskuuta 1975) oli suomalainen metalliseppämestari-sähköteknikko, joka tunnetaan erityisesti Alvar Aallon suunnittelemien valaisinten rakentajana vuosilta 1953–1975.
Hirvosen vuonna 1952 Helsingissä perustama Valaistustyö Ky oli alusta asti Alvar Aallon suunnittelemien valaisinten pääasiallinen valmistaja. Valaisimet kehittyivät usein monien kokeiluvaiheiden kautta yhteistyössä arkkitehdin kanssa. Valaisimia tehtiin sekä räätälintyönä Aallon suunnittelemiin rakennuksiin että sarjatuotantona myytäväksi muun muassa Artekin kautta. Tunnetuimmat Aallon ja Hirvosen yhteistyönä syntyneet valaisimet saivat lempinimiä kuten Kultakello, Juolukka, Lentävä lautanen ja Mehiläispesä.
Hirvonen valmisti yrityksessään myös muita pienesineitä Artekin myyntivalikoimaan, pääosin kuparista ja messingistä: koruja, kahvipannuja, sokerikkoja ja kermakkoja, kynttilänjalkoja, tarjottimia ja kastelukannuja. Näitä suunnittelivat Aallon ja Hirvosen itsensä lisäksi muiden muassa Maija Heikinheimo ja Hellevi Ojanen.
Valaistustyön toiminta hiipui pian Hirvosen kuoleman jälkeen. Tehtaan jäämistö pakattiin laatikoihin ja varastoitiin - ja unohdettiin. Varasto tuli ajankohtaiseksi vasta vuonna 2008, Viljo Hirvosen lesken Toini Hirvosen (1916–2007) kuoleman jälkeen. Perheen tytär Helena Ruokojärvi päätti tuolloin siirtää Valaistustyön jäämistön Alvar Aalto -museoon Jyväskylään. Tehtaan jäämistöstä muodostettiin vuonna 2009 Valaistustyö Viljo Hirvosen kokoelma.
Viljo Hirvonen sai Taideteollisuuden valtionpalkinnon vuonna 1969.
Animaatio (taideteos)
Animaatio on Tuula Närhisen Leinelän rautatieasemalle luoma taideteos, jossa on viittauksia evoluutioon. Teos koostuu 27:n siluettikuvan sarjasta eläin- ja ihmishahmoja, jotka on leikattu alumiinilevystä ja kiinnitetty aseman betoniseen tukimuuriin.
Animaatio-teos on Helsinki-Vantaan lentoaseman rautatieasemalta Helsingin keskustaan vievän junaradan varressa vastapäätä laituria olevassa betonisessa tukimuurissa. Se on tehty alumiinilevyistä leikatuista 27 siluetista, jotka kuvaavat eläin- ja ihmishahmoja. Teoksen kokonaispituus on 98 metriä ja korkeus 3 metriä.
Lentoaseman suunnasta tultaessa teos alkaa kurjella, joka käy vähittäisiä muodonmuutoksia kehittyen nisäkkäiksi. Siitä kehittyy vähitellen ihminen, minkä jälkeen teoksen hahmot alkavat taas muuttua vähitellen päätyen eläimiksi. Tuula Närhinen sanoo teoksen asettavan kyseenalaiseksi rajan ihmisen ja eläimen välillä.
Ympäristötaiteen säätiö valitsi vuonna 2015 Kehäradan taiteen ympäristötaidekohteeksi. Palkintoperustelussa todettiin muun muassa: ”Kehäradan taide on oiva esimerkki taiteen nivomisesta osaksi julkista ympäristöä suunnitteluvaiheesta lähtien”. Kokonaisuuden ovat tilanneet Vantaan kaupunki, Liikennevirasto ja Finavia Oy.
Simon Holmström
Simon Holmström (s. 24. toukokuuta 2001 Tranås, Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-seura New York Islandersin organisaatiossa. Hän pelannee lähinnä AHL-joukkue Bridgeport Sound Tigersissa. Hän on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä. Islanders varasi Holmströmin ensimmäisellä kierroksella 23. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2019.
Seuraura
Kauden 2017–2018 Holmström pelasi suurimmaksi osaksi HV71:n J20-junioreissa, joita valmensi hänen isänsä Jonas Holmström. Simon Holmström teki J20 SuperElitin runkosarjassa 28 ottelussa tehot 11+19=30, joilla hän oli koko sarjan tehokkain U17-ikäinen pelaaja. Pudotuspeleissä Holmström oli joukkueen paras syöttäjä seitsemällä syöttöpisteellään. Hän voitti kauden päätteeksi SuperElitin mestaruuden. Holmström sai kauden aikana tililleen myös ensimmäisen SHL-ottelunsa vain 16-vuotiaana 19. joulukuuta 2017 Luleå HF:ää vastaan. Hän jäi ottelussa kuitenkin ilman peliaikaa. Kesällä 2018 Holmströmille suoritettiin lonkkaleikkaus, joka piti hänet sivussa lokakuulle saakka. Holmström pelasi kauden ainoaksi jääneen SHL-ottelunsa 3. marraskuuta 2018 Timrå IK:ta vastaan, jolloin hän sai myös ensimmäiset jääaikansa liigassa ja pelasi ottelussa 7.58 minuuttia. Holmström pelasi myös seitsemän ottelua HV71:n J20-junioreissa, kunnes hän joutui joulukuussa loppuvuodeksi sivuun peukalomurtuman vuoksi. Holmström palasi kaukaloihin tammikuussa 2019, mutta Holmström kuitenkin joutui päävamman vuoksi sivuun pelatessaan alle 18-vuotiaiden viiden maan turnauksessa Venäjällä. Hän kuitenkin kuntoutui pian HV71:n J20-joukkueen vahvuuteen.
New York Islanders varasi Holmströmin ensimmäisellä kierroksella 23. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2019. Jo heinäkuussa hän teki seuran kanssa kolmivuotisen tulokassopimuksen. Holmström pelasi kauden 2019–2020 kokonaan AHL-joukkue Bridgeport Sound Tigersissa, jossa hän pelasi 46 runkosarjaottelua tehopistein 8+7=15, kunnes koronaviruspandemia keskeytti päätti AHL-kauden maaliskuussa 2020. Elokuussa Islanders lainasi Holmströmin toistaiseksi voimassa olevalla sopimuksella kotimaansa toiseksi korkeimmalle sarjatasolle HockeyAllsvenskan-joukkue HC Vita Hästeniin. Hän pelasi siellä 11 runkosarjaottelua tehopistein 1+1=2, kunnes marraskuussa Holmströmin lainasopimus vahvistettiin päättyneeksi, kun hänet oli nimetty Ruotsin alle 20-vuotiaiden MM-leiriryhmään. Islanders kutsui Holmströmin myös palaamaan organisaatioonsa turnauksen jälkeen.
Maajoukkueura
Holmström pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2021. Hän jakoi viidellä syöttöpisteellään Ruotsin sisäisen syöttöpörssin voiton Victor Söderströmin kanssa. He jakoivat joukkueen sisäisen pistepörssin voiton Noel Gunlerin ja Lucas Raymondin kanssa. Holmström pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2019, jolloin hän voitti maailmanmestaruuden. Yhteensä Holmström on pelannut 27 poikien maaottelua.
Muuta
Holmströmin isä Jonas pelasi omalla urallaan hyökkääjänä Ruotsin alemmissa sarjoissa. Hän toimii nykyään HV71:n SHL-joukkueen apuvalmentajana.
Lin Wood
thumb|right|Lin Wood
Lucian Lincoln "Lin" Wood nuorempi (s. 19. lokakuuta 1952) on yhdysvaltalainen juristi.
Wood sai humanististen tieteiden kandidaatin arvon Mercerin yliopistosta vuonna 1974 ja oikeustieteen tohtorin arvon Mercerin yliopiston lakikoulusta vuonna 1977. Hän on edustanut oikeudessa monia tunnettuja henkilöitä, kuten Richard Jewelliä, Gary Conditia ja JonBenét Ramseyn vanhempia.
Toiminta Yhdysvaltain presidentinvaalien 2020 yhteydessä
Wood on Donald Trumpin kannattaja. Hän yritti nostaa Yhdysvaltain presidentinvaalien 2020 jälkeen monia oikeusjuttuja kumotakseen vaalitulokset. 1. tammikuuta 2021 Wood ehdotti Twitterissä varapresidentti Mike Pencen pidättämistä ja teloittamista ampumalla maanpetoksesta. Hän syytti "vaalien varastamisesta" demokraattien lisäksi republikaaneja, George Sorosia, Bill Gatesia, CIA:a ja ulkovaltoja. Jotkut republikaanit olivat kohdistaneet Mike Penceen kritiikkiä siitä, että tämä ei suostunut julistamaan Trumpia vaalien voittajaksi.
7. tammikuuta 2021 Twitter vahvisti poistaneensa Woodin tilin palvelusta pysyvästi.
Coursac
Coursac on kunta Lounais-Ranskassa Dordognen departementissa Akvitanian alueella. Kunnassa on historiallisesti tärkeä linna Château de la Jarthe.
Irtaimisto
Irtaimistoon kuuluvat kaikki ne esineet, jotka eivät kuulu kiinteisiin esineisiin. Irtaimisto voidaan jakaa tavanomaisiin irtaimiin reaaliesineisiin ja ei-tavanomaisiin esineisiin.
Tavanomaisiin esineisiin luetaan kaikki tavanomaiset esineet, kuten kirjat tai astiat.
Ei-tavanomaisiin irtaimiin esineisiin kuuluvat:
動産
Greetings from Asbury Park, N.J.
Greetings from Asbury Park, N.J. on yhdysvaltalaisen laulaja-lauluntekijä Bruce Springsteenin esikoisalbumi vuodelta 1973.
Kappaleet
Kaikki kappaleet tehnyt Bruce Springsteen.
A-puoli
B-puoli
Cover-versiot
Kappaleesta "For You" on tehnyt oman versionsa vuonna 1977 Greg Kihn albumillaan Greg Kihn Again sekä singlellä For You / "Mood Mood Number" (Beserkley Records BZZ 4).
Ranska talviolympialaisissa 2002
Ranska osallistui Salt Lake Cityn talviolympialaisiin 2002. Maa saavutti neljä kultaa, viisi hopeaa ja kaksi pronssia. Mitalitilastossa Ranska sijoittui kuudenneksi.
Chosen One
Chosen One on suomalaisen rap-artisti Gettomasan ensimmäinen sooloalbumi, joka julkaistiin 11. maaliskuuta vuonna 2016. Albumin kappaleista suurimman osan tuotti Ruuben, jonka kanssa Gettomasa oli tehnyt edellisen levynsä Vellamo LP.
Albumissa Gettomasa käsittelee mm. arkisia ilmiöitä ja ihmissuhteita. Paljon huomiota saaneessa kappaleessa Pelkuri Gettomasa käsittelee alkoholisti-isän lapsena varttumista.
Haapana
Haapana (Mareca penelope) on yleinen ja laajalle levinnyt sorsalaji.
Koko ja ulkonäkö
Haapana on 42–52 cm pitkä ja sen siipien kärkiväli on 73–87 cm. Haapana painaa 600–850 grammaa. Haapana on keskikokoinen ja lyhytkaulainen. Sillä on pyöreä ja suhteellisen suuri pää, korkea otsa, pieni nokka, kapea kaula ja terävät siivet ja pyrstö. Haapanalla on kaikissa puvuissa valkoinen vatsa ja epäselvärajaisen likaisenharmaat kainalot ja siiven alapeitinhöyhenet. Nokka on pieni ja vaaleansiniharmaa, ja siinä on tumma kärki.
Juhlapukuisella koiraalla on punaruskea pää ja kaula ja kellanbeige päälaen etuosa. Rinta on punertava, kupeet ja selkä harmaat sekä peräpää mustavalkoinen. Siiven yläpuolella on suuri valkoinen laikku ja vihreä siipipeili. Naaraan värityksessä on pientä vaihtelua, mutta punaruskea tai harmahtava ovat kaksi päävärityyppiä. Naaras on epäselvästi täplikäs, mutta jotkut yksilöt ovat hyvin yksivärisiä. Siipipeili on tumma ja sisimmät kyynärsulat ovat usein vaaleareunaiset. Sulkasatoinen koiras muistuttaa naarasta, mutta sen puku on voimakkaamman punaruskea ja sen valkoinen siipilaikku säilyy.
Vanhin suomalainen rengastettu haapana on ollut 9 vuotta 11 kuukautta ja 28 päivää vanha. Euroopan vanhin oli brittiläinen 34 vuotta ja 8 kuukautta vanha sorsa.
Levinneisyys
Haapana suorittaa pesimisen Siperiassa, Skandinaviassa, Pohjois-Englannissa tai Islannissa. Suomessa haapanaa tavataan koko maassa aina pohjoisinta Lappia myöten. Etelässä kanta on harvalukuista, pohjoisessa runsaampaa.
Talven haapana viettää yleensä Keski-Euroopassa, Etelä-Euroopassa tai Pohjois-Afrikassa. Suomeen talveksi jääneet haapanat viettävät talviajan Etelä-Suomen rannikolla. Maailman haapanapopulaatioksi arvioidaan 2,8–3,3 miljoonaa yksilöä ja IUCN luokittelee lajin elinvoimaiseksi. Kanta on kuitenkin laskussa. Suomessa arvioitiin 1990-luvun lopulla pesivän noin 70 000 haapanaparia, mutta kanta on taantunut 1990-luvulta lähtien.
Elinympäristö
Haapana pesii hyvin monenlaisissa vesistöissä sekä sisämaassa että saaristossa. Karuimmissa järvissä ja lammissa se ei kuitenkaan viihdy hyvin, sillä se vaatii kasvillisuutta ruokailuun. Syksyllä haapanat ruokailevat rehevillä lahdilla ja lintujärvillä suurina parvina. Keväisin haapanat ruokailevat tulvaniityillä ja jopa taajamien nurmikoilla.
Lisääntyminen
Haapana rakentaa pesänsä ruoikon laitaan tai metsän reunaan, aluskasvillisuuden suojaan. Jotkut parit ovat alkaneet pesiä kaupunkien puistoissa ja pihoilla. Naaras munii huhti-kesäkuussa 7–9 munaa, joita se hautoo n. 24 vuorokautta. Naaras huolehtii poikasistaan noin kuusi viikkoa, jolloin poikasista tulee lentokykyisiä. Useiden muiden sorsalintujen tapaan myös haapanan poikaset ovat pesäpakoisia, eli ne etsivät ravintonsa ja varhaisessa vaiheessa itse, mutta pysyttelevät silti tiiviinä poikueena naaraan seurassa.
Talvehtimaan jääneet haapanat voivat risteytyä sinisorsien kanssa.
Ravinto
Haapana on puolisukeltaja. Haapanan ravinto koostuu lähes yksinomaan kasvinosista, mutta se saattaa ajoittain syödä myös vesihyönteisiä. Suomessa rehevillä vesillä tehdyn tutkimuksen mukaan sen suosimia kasvilajeja ja kasvinosia olivat pikkulimaska, vesirutto, kilpukan talvehtimissilmut ja vesikasvien siemenet.
Nimi
Haapanan nimityksiä ovat olleet muun muassa Haapasorsa (Kälviä), Viusorsa (Kustavi) ja Kirnulintu (Enontekiö). Historiallisia nimiä ovat olleet muun muassa haapana (Juslenius, 1745), Wiusuorsa (Lencqvist, 1760-l.) ja haapana, haapalo, viusuorsa (Lönnrot, 1861).
Tieteellinen nimi Mareca tulee Brasilian portugalista ja tarkoittaa pientä ankkaa (marrecco). Sana juontuu roomalaisesta mytologiasta, missä marica oli joen tai veden nymfi. Lajinimi penelope tulee kreikan sanasta pēnelops. Näin kutsuttiin erästä vesilintua tarinan mukaan, joka kertoi tämän linnun pelastaneen Odysseuksen puolison Penelopen ja ruokkineen tätä. Näin tapahtui sen jälkeen, kun Penelopen vanhemmat olivat heittäneet tämän veteen. Sana pēnē tarkoittaa palmikkoa tai koristenauhaa ja ops ulkonäköä. Haapanakoiraalla on otsassaan keltainen "koristenauha".
Pyhän Olavin katolinen seurakunta
Seurakunnan syntymistä edeltävät vaiheet
Tiettävästi ensimmäinen katolilainen Jyväskylän seudulla reformaation jälkeen oli puolalaissyntyinen Leopold Starczewski, joka muutti Vaajakoskelle 1922. Pappi Henrik Hartwijk kävi 1920- ja 1930-luvuilla yleensä kerran vuodessa tämän perheen luona, viettäen siellä kesällä joskus useita viikkoja kääntäen Kalevalaa hollanniksi pitäen samalla aamuisin messuja Starczewskin perheen kodissa ja opettaen perheen lapsia. Hänen jälkeensä toisetkin papit kävivät pitämässä jumalanpalveluksia.
Vuonna 1940 Jyväskylään tuli jonkin verran katolilaisia evakkoja, kuten Käkisalmesta paenneet Riedererin ja Bayerin perheet. Vuonna 1941 vietettiin Riedererien kodissa Tourulan kaupunginosassa ensimmäistä messua, mutta muulloin kokoonnuttiin yleensä Starczewskeillä, missä oli enemmän tilaa. Näihin jumalanpalveluksiin osallistui kymmenisen henkeä. Pastori Henrik de Heij kävi Lahdesta käsin pitämässä messuja kunnes muutti kesällä 1942 Vaajakoskelle. Samoihin aikoihin myös useita muita katolilaisia siirtyi Lahdesta joko Vaajakoskelle tai muualle Jyväskylään. Niinpä piispa Gulielmus Cobben havaitsi vierailullaan Riedererien luona Jyväskylässä sinne tarvittavan oman kappelin. Sellaiseksi sopiva tila löydettiinkin Vaasankatu 17:stä, jolla sijainnut tontti ja puurakennus saatiin käyttöön marraskuussa 1943. Siihen sijoitettiin kappeli ja papin asunto. Tässä kappelissa kirkkoherra Theodor Schwering kävi kuukausittain pitämässä jumalanpalveluksia majoittuen tällöin sakaristonakin toimivassa papin asunnossa. Talon muissa huoneissa oli vuokralaisia paitsi siinä osassa, missä talonmiehenä toimiva Josef Riederer asui perheineen. Kappelin sisustuksesta ja alttarin rakentamisesta huolehti Leopold Starczewski.
1940-luvun lopulla kappelirakennusta kunnostettiin niin, että työt alkoivat syksyllä 1948 ja päättyivät huhtikuussa 1949. Tällöin katolle tehtiin pieni kelloteline kattoristeineen, ja myöhemmin siihen saatiin kellokin.
Seurakunta perustetaan
Seurakunnan ydinalueella Jyväskylässä lähiympäristöineen asui 1950-luvulla vain 40-50 katolilaista, mutta nämä harjoittivat aktiivista seurakuntaelämää ja messuissa kokoontui 20-30 henkeä. Valtaosa seurakuntalaisista asui kuitenkin kaueampana ja kaikkien seurakuntalaisten luona pyrittiin käymään ainakin muutamia kertoja vuodessa. Käsitystä seurakunnan toimikentän laajuudesta antaa osaltaan luettelo paikkakunnista, joilla pidettiin 1950 jumalanpalveluksia: helmikuussa niitä pidettiin Heinävedellä, Mikkelissä, Kiuruvedellä, Sukevalla, Ämmänsaaressa, Puolangalla, Kemissä, Torniossa, Rovaniemellä, Oulussa, Kokkolassa, Vaasassa, Heinolassa ja Lahdessa. Huhti-toukokuussa kirkkoherra teki uuden matkan, jossa käytiin Lahdessa, Heinolassa, Loviisassa, Kotkassa, Haminassa, Inkeroisissa, Voikkaalla, Vuoksenniskassa, Lappeenrannassa, Savonlinnassa, Mikkelissä, Vaasassa, Kokkolassa, Varkaudessa, Kuopiossa, Iisalmessa, Ämmänsaaressa, Kemissä, Ylitorniossa, Rovaniemellä, Oulussa ja Ruovedellä. Väki toisaalta oli liikkuvaa, mikä saattoi muuttaa tilanteita nopeastikin. Esimerkiksi Varkaudessa asui yhteen aikaan yhteensä 30-40 seurakunnan jäsentä, jotka työskentelivät paikallisissa teollisuuslaitoksissa. Tämän vuoksi sinne aiottiin hankkia kappeli, mutta asia raukesi valtaosan muutettu sieltä pois.
Ottaen huomioon seurakunnan valtavan koon ei ole ihme, että sitä alettiin pian pienentää. 1954 perustettiin Pyhän Marian katolinen seurakunta, johon liitettiin Tampere ja Lahti ympäristöineen. Samalla Kotkan ja Haminan alueet liitettiin Pyhän Henrikin katoliseen katedraaliseurakuntaan. Vuonna 1957 perustettiin Tampereen Pyhän Ristin katolinen seurakunta, johon Pyhän Olavin seurakunnasta irroitettiin vielä Vaasan, Pietarsaaren ja Ruoveden seudut näiden itä- ja pohjoispuolisten alueiden jäädessä yhä osaksi Pyhän Olavin seurakuntaa.
Kappelin käytyä pieneksi seurakuntalaisten määrän kasvaessa hankittiin uusi tontti Yrjönkadulta, jonne rakennettu Pyhän Olavin kirkko vihittiin käyttöön 26. elokuuta 1962. Seurakuntaan kuului vuonna 1990 runsas 100 henkeä.
Seurakunta oli hyvin laaja, kattaen Keski-Suomen, Etelä-Savon, Pohjois-Savon ja Pohjois-Karjalan alueet. Sen alue kuitenkin supistui huomattavasti 19. maaliskuuta 2016, kun Kuopiosta käsin toimiva Pyhän Joosefin katolinen seurakunta perustettiin. Siihen liitettiin Etelä- ja Pohjois-Savo sekä Pohjois-Karjala, jolloin Pyhän Olavin seurakunnan toimialueeksi jäi Keski-Suomi. Vuoden 2016 lopussa Pyhän Olavin seurakunnan jäsenmäärä oli 431.
Fritz Haarmann
thumb|Fritz Haarmann (keskellä) Friedrich "Fritz" Heinrich Karl Haarmann (25. lokakuuta 1879 – 15. huhtikuuta 1925) oli pahamaineinen sarjamurhaaja Hannoverissa, Saksassa.
Murhat
Vuosina 1919-1924 Hannoverin Vampyyriksi kutsuttu Haarmann murhasi ainakin 24 nuorta poikaa. Pojat olivat useimmiten kodittomia tai kotoaan karanneita, ja viettivät aikaansa rautatieasemalla ruoan tai almujen toivossa. Haarmann houkutteli pojan asuntoonsa luvaten ruokaa ja yösijan, mutta tappoikin tämän puremalla tätä kaulaan. Murhan aikana Haarmann koki seksuaalista tyydytystä. Ruumiit hän hävitti heittämällä ne Leine-jokeen ja poikien vähäiset omaisuudet hän antoi apulaiselleen, Hans Gransille, myytäväksi. Huhuttiin myös, että hän myi murhaamiensa poikien lihaa mustan pörssin sianlihana, mutta todisteita ihmislihan myymisestä ruoaksi ei löydetty.
Oikeudenkäynti
Oikeudenkäynnissä Haarmann käyttäytyi huolettomasti. Syystä tai toisesta häntä kohdeltiin toisin kuin olisi voinut luulla: Hän esimerkiksi sai polttaa oikeudenkäynnin aikana sikaria, ja hänen pyynnöstään kaikki naiset poistettiin salista. Haarmann oli myös ilomielin kirjoittanut tunnustuksensa, jossa kertoi syyllistyneensä usean pojan murhaan. Tunnustus oli täynnä pienellä kirjoitettuja kommentteja siitä, kuinka hän oli nauttinut teostaan tai kuinka jokin tapaus oli ollut hupaisa. Tuomio oli teloitus mestaamalla. Rangaistus pantiin täytäntöön 15. huhtikuuta 1925.
Haarmannin apulainen Hans Grans sai 12 vuotta vankeutta. Haarmannin pää säilöttiin, jotta tutkijat saattaisivat myöhemmin tutkia hänen aivojensa rakennetta. Päätä säilytettiin n. 90 vuoden ajan teloituksen jälkeen Göttingenin yliopistossa. Haarmannin pää on nyttemmin haudattu kaikessa hiljaisuudessa.
Kirjallisuus
Fritz Haarmann esiintyy sivuhenkilönä Margit Sandemon kuvitteellisessa kirjasarjassa Jääkansan tarina.
Elokuvissa
Aiheesta on tehty myös saksalainen elokuva Der Totmacher (1995). Elokuvan on ohjannut Romuald Karmakar ja pääosassa, Fritz Haarmanina, esiintyi komisario Schimanskina paremmin tunnettu Götz George. Elokuva on pienimuotoinen kamarinäytelmä, joka keskittyy "Hannoverin teurastajan" kuulusteluun. TV 2 esitti elokuvan 1990-luvun lopulla nimellä Kuolonenkeli.
Toinen Haarmannia käsittelevä elokuva on Die Zärtlichkeit der Wölfe (1973).
Gem Archer
Colin Murray ”Gem” Archer (s. 7. joulukuuta 1966 Durham, Englanti) on brittiläinen muusikko, joka tunnetaan parhaiten rockyhtye Oasiksen kitaristina vuosina 1999–2009. Yhtyeen hajottua hän jatkoi Liam Gallagherin, Andy Bellin ja Chris Sharrockin kanssa Beady Eye -yhtyeessä, ennen kuin se lopetti toimintansa 2014. Vuonna 2017 Archer liittyi Noel Gallagher's High Flying Birdsiin, ja näin palasi yhteen entisen Oasis-jäsenen Noel Gallagherin kanssa.
Günther Stranner
Günther Stranner (s. 26. huhtikuuta 1967 Gmünd, Itävalta) on itävaltalainen mäkihyppääjä, joka kilpaili vuosina 1984–1991. Hän edusti SV Villach -seuraa.
Stranner voitti hopeaa suurmäen joukkuekilpailussa hiihdon maailmanmestaruuskilpailuissa 1985.
Romanechiitti
thumb|Romanechiitti Romanechiitti on mineraali, joka on tavallisesti pääosa psilomelaaniyhdisteissä. Romanechiitti löydettiin ensimmäisen kerran Romanéchessa, Ranskassa, mistä se on saanut nimensä. Sen kovuus on Mohsin kovuusasteikolla 5–5,5. Kidejärjestelmä on monokliininen. Kemiallinen kaava on (BaH2O)2Mn5O10.
Newtonin jäähtymislaki
Newtonin jäähtymislaki on Sir Isaac Newtonin muotoilema laki kappaleen jäähtymisessä vakiolämpötilassa. Newtonin jäähtymislaissa tarkkaillaan lämmintä kappaletta, kun sitä jäähdytetään esimerkiksi vedessä ja samalla viilennetään itse vettä, jotta vesi pysyisi vakiolämpötilassa. Jäähtymislaki ei ota huomioon sitä, että jos kappale on massiivinen niin kappale jäähtyy pinnastaan nopeammin kuin sisältä. Laissa ei myöskään huomioida veden epätasaista lämpenemistä, jolloin veden pitäisi olla myös jatkuvassa liikkeessä, jotta viileneminen ja lämpeneminen olisi tasaista kaikkialla nesteessä. Laki on muotoa:
jossa:
Lampaannataryhmä
Lampaannataryhmä (Festuca ovina -Ryhmä) on lampaannadan (Festuca ovina) sekä sen lähisukuisten natalajien muodostama lajiryhmä. Ryhmässä on kuitenkin vaihtelua siinä, mitkä kaikki lajit tai taksonit ryhmään sijoitetaan.
Närpiön baptistiseurakunta
Närpiön baptistiseurakunta (, aik. Yttermark baptistförsamling) on vuonna 1886 perustettu närpiöläinen baptistiseurakunta. Suuri osa seurakunnan perustajajäsenistä kuului Åmossan baptistiseurakuntaan. Vuonna 2004 seurakuntaan kuului n. 80 jäsentä.
Salem-kappeli
Närpiön baptistiseurakunnan Salem-kappeli valmistui vuonna 1912. Kappelin suuressa salissa oli valmistuessaan paikat 200 henkilölle ja lisäksi kappelissa oli pieni sali sekä pastorin asunto. Talon rakennuskustannukset olivat noin 115 000 markkaa. Rukoushuoneen alttaritaulun on maalannut Anni Krokfors ja se kuvaa pitkäperjantain ristiinnaulitsemista.
Historia
Baptismi saapui Närpiöön Nämpnäsin kylällä syntyneen ja Ruotsissa asuneen Mikael Erikssonin myötä. Vuonna 1884 Närpiössä perustettiin Nämpnäsin baptistiseurakunta, jonka saarnaajana Eriksson toimi. Vuonna 1886 perustettiin nykyinen Yttermarkin baptistiseurakunta, joka koettiin tarpeelliseksi pitkien etäisyyksien ja huonojen yhteyksien vuoksi.
Seurakunnan perustava kokous pidettiin 17. lokakuuta 1886 Erik Janssonin johdolla Anders Frostin kotona Yttermarkissa. Kokouksessa seurakuntaan liittyi 25 henkilöä ja seurakunnan johtajaksi valittiin aikaisemmin Närpiön veljesseurakunnassa työskennellyt saarnaaja Lars Öhman, jonka avuksi valittiin Gabriel Söderman.
Yttermarkilaisilla oli aluksi rukoushuone nykyisen meijerin luona. Yttermarkin Salemkappeli rakennettiin vuonna 1912. Rangsbyn Betelkappeli vihittiin käyttöön 1916. Myös Gottböleen perustettiin Elim-rukoushuone vuonna 1927. Vuonna 1931 seurakuntaan kuului 114 jäsentä. Vuonna 1933 perustettiin Rangsbyn baptistiseurakunta.
Venäjän turvallisuuspalvelu
Venäjän federaation turvallisuuspalvelu (, lyh. FSB) on Venäjän turvallisuuspalvelu, joka toimii järjestäytynyttä rikollisuutta, huumekauppaa, terrorismia ja korruptiota vastaan koko Venäjän liittovaltion alueella.
Venäjän rajavartiolaitos eli Venäjän federaation turvallisuuspalvelun rajapalvelu (, lyh. PS FSB Rossii) toimii FSB:n alaisuudessa.
Historia
Neuvostoliiton vallankaappausyrityksen jälkeen Neuvostoliiton salainen poliisi KGB hajotettiin marraskuussa 1991.
Merkittävimmästä osasta KGB:n virastoja muodostettiin turvallisuusministeriö MB. Venäjän presidentti Boris Jeltsin hajotti turvallisuusministeriön vuoden 1993 perustuslaillisen kriisin jälkeen ja korvasi sen uudella virastolla nimeltä FSK vuoden 1994 alussa. FSK järjestettiin uudelleen säädetyllä lailla FSB:ksi.
FSB:n murhat
Vuonna 1998 Aleksandr Litvinenko ja seitsemän muuta FSB:n 1990-luvulla perustetun ”tappohallinto” Urpon miestä kertoi sotilassyyttäjänvirastossa saaneensa tehtäväkseen surmata Mihail Trepaškinin. Myöhemmin Urpo lakkautettiin, mutta vuonna 2006 laillistettiin terroriepäiltyjen murhat ulkomaillakin. Urpon alkuperäinen tehtävä oli tuhota Venäjän rikollisorganisaatioita, jolloin se alkoi murhata rikollisia ilman tuomioita.
BBC:n nimettömien lähteiden mukaan Vladimir Putinin aikana FSB toimii paljon itsenäisemmin kuin vakoilutehtävissä toimivat organisaatiot tavallisesti. Boris Berezovskin väitetty epäonnistunut murhayritys vuonna 2007 osoittaa BBC:n lähteen mukaan FSB:n jatkuvaa valmiutta toimia läntisiä tahoja vastaan.
Mafiaväitteet
Yleensä joillain yksittäisillä FSB:n virkailijoilla katsotaan monesti olevan mafiayhteyksiä. Nämä saivat alkunsa, kun Neuvostoliitto hajosi. Turvallisuuspalvelu ja venäläinen mafia ajoivat tšetšeenimafian yhteistyössä pois Moskovasta 1990-luvun puolivälissä. Jotkut FSB-virkailijat ovat sekaantuneet huumeiden salakuljetukseen Etelä- ja Keski-Aasiassa.
Tšetšenian sodat
Lontoossa radioaktiivisella poloniumilla murhattu venäläisagentti Litvinenko väitti myös Moskovan kerrostaloräjäytysten olevan tiedustelupalvelun ja viime kädessä Kremlin vastuulla. Räjäytyksiä väitettiin tšetšeenien tekemiksi ja niillä puolusteltiin toisen Tšetšenian sodan aloittamista.
FSB-eversti Mihail Trepaškinin sisäisen tarkastuksen tutkijaryhmä löysi vuonna 1994 Moskovasta suuren asekätkön ja pidätytti 30 ihmistä: GRU:n ja FSB:n väkeä, poliiseja sekä poliitikkoja oli sotkeutunut asekauppaan Tšetšeniaan ensimmäisen Tšetšenian sodan aikana. Trepaškinin mukaan tšetšeenit jaettiin meikäläisiin, joiden kanssa muun muassa käytiin kauppaa ja muukalaisiin, joita saattoi ryöstää ja tappaa. Paljastuksesta ei seurannut kiitosta, vaan Putinin kumppani erotti Trepaškinin.
FSB:n kritiikki
FSB ei ole saanut islamilaista terrorismia hallintaan.
FSB:tä on arvosteltu korruptiosta ja ihmisoikeusloukkauksista. Kriitikot ovat katsoneet FSB:n myös liian voimakkaasti kietoutuvan Venäjän valtionhallintoon, koska maan presidentillä Putinilla on turvallisuuspalvelutausta.
Venäläisen ihmisoikeusjärjestö Memorialin mukaan FSB:n oikeuksia laajentanut lakiesitys, jossa FSB:lle annetaan oikeus antaa varoituksia henkilöille jotka toimivat niin että syntyy edellytyksiä rikoksille, on suunnattu ensi sijassa oppositiota vastaan aivan kuten KGB aikoinaan antoi varoituksia toisinajattelijoille.
FSB:tä usein syytetään siitä että se kiduttaa kuulusteltaviaan.
FSB:n on epäilty olleen osallisena ainakin joihinkin Venäjän oppositioon ja muihin Kremlin kriitikoihin kohdistuneisin murhiin. Näistä tunnetuin lienee Alexander Litvinenkon murha.
Bellingcat ja muut tutkivat läntiset ja Venäjän oppositiomediat ovat esitelleet aineistoa, jonka mukaan FSB:n myrkytysryhmä seurasi Kremliä kovasti arvostellutta oppositiojohtaja Aleksei Navalnyitä vuosia ja myrkytti tämän elokuussa 2020. Navalnyi joutui sairaalaan. Putin ja muut Venäjän viranomaiset ilmoittivat, ettei ole syytä tutkia Navalnyin sairauskohtauksen syitä. Kreml ei pitänyt tavanomaista tiedotustilaisuutaan 15. joulukuuta, ja sen media vaikeni Bellingcatin raportista. Bellingcatin mukaan myrkkyryhmään kuuluneet agentit seurasivat kolmea vuosina 2014, 2015 ja 2019 äkisti kuollutta ihmistä.
Jyrkin FSB:tä vastaan esitetty syytös on, että se olisi tehnyt Moskovan kerrostaloräjäytykset vuonna 1998. Näistä syytettiin tšetšeenejä. Tällöin olisi syy Tšetšenian liittämiselle takaisin Venäjään ja Putin olisi noussut presidentiksi häikäilemättömän juonen avulla.
Venäjän federaation turvallisuuspalvelun ja sen edeltäjien johtajat vuodesta 1992
FSB:n johtajalla on ministerin asema ja armeijakenraalin sotilasarvo. Johtajat vuodesta 1992:
Luettelo 3DO-peleistä
Tämä on luettelo julkaistuista 3DO Interactive Multiplayer -peleistä.
Ghost Trick: Phantom Detective
Ghost Trick: Phanton Detective on Capcomin kehittämä ja julkaisema seikkailupeli, joka on julkaistu vuonna Nintendo DS:lle.
Peli julkaistiin ensimmäisenä Japanissa kesäkuussa 2010 ja sen jälkeen Pohjois-Amerikassa ja Euroopassa tammikuussa 2011. Pelin ohjaaja on Shu Takumi, joka tunnetaan myös Ace Attorney -pelisarjan kehittäjänä. Peli käännettiin myös iOS-laitteille. iOS-versiossa pelin kaksi ensimmäistä lukua ovat pelattavissa ilmaiseksi.
Tarina
Pelin päähahmona on kummitus nimeltä Sissel. Hän herää kaatopaikalla, nähtävästi murhan kohteeksi joutuneena. Sissel näkee maassa ruumiinsa, mutta hän on täysin menettänyt muistinsa, eikä tiedä edes omaa nimeään. Aikaa ei ole hukattavana, sillä Sissel näkee kaatopaikalla olevan mustaan pukeutuneen miehen osoittavan aseella siellä olevaa punatukkaista naista. Sissel ei omien sanojensa mukaan ole tyyppi, joka jättäisi naisen pulaan, mutta hänen nykytilanteensa tekee auttamisesta vaikeaa. Samaan aikaan pöytälampun muodossa oleva toinen kummitus nimeltä Ray ilmestyy, ja kertoo että Sisselin täytyy nopeasti pelastaa nainen. Ray selittää että Sissel on erikoistapaus, ja hänellä on "kuolleiden voimat" joiden avulla Sissel pystyy siirtämään sielunsa esineisiin ja manipuloimaan niitä. Sisselin kykynä on myös siirtyä 4 minuuttia ajassa taaksenpäin, minkä avulla hän pystyy muuttamaan kuolleiden kohtaloita.
Pelaaminen
Ghost Trick on seikkailupeli, joka esitetään kaksiulotteisessa kuvakulmassa. Pelaaja liikuttaa päähahmo Sisseliä kosketusnäytöllä. Sissel pystyy hyppimään esineestä toiseen ja käyttämään niitä eri tavoin esineestä riippuen. Usein pelaajan tulee ratkaista esineiden avulla erilaisia pulmia. Usein Sisselin tehtävänä on siirtyä 4 minuuttia aikaan ennen jonkun hahmon kuolemaa ja pelastaa heidät muuttamalla menneisyttä. Ghost Trick on suuresti tarinaan painottuva peli ja sisältää paljon hahmojen välistä dialogia.
Guadalupe Ortiz de Landázuri
Guadalupe Ortiz de Landázuri y Fernández de Heredia (12. joulukuuta 1916 Madrid – 16. heinäkuuta 1975 Pamplona) oli espanjalainen kemisti, professori ja Opus Dein jäsen. Guadalupe Ortiz syntyi Madridissa. Hän sai nimekseen Guadalupe, sillä 12. joulukuuta vietetään Guadalupen Neitsyt Marian juhlapäivänä.
Martinez de la Hozin mukaan Guadalupe Ortiz joutui tunnekuohun valtaan ja kuuli Jumalan äänen osallistuessaan messuun madridilaisessa kirkossa vuonna 1944. Ortiz piti tätä Jumalan kutsuna. Perheystävä antoi hänelle Opus Dein perustajan Josemaría Escriván yhteystiedot. Guadalupe Ortiz sai Escriválta hengellistä ohjausta. Escrivá opetti hänelle, että Kristuksen voi löytää ammatillisessa työssä ja arkielämässä. Vuonna 1944 hän liittyi Opus Dein maallikkojäseneksi.
Vuonna 1956 Guadalupe Ortiz muutti Roomaan, mutta palasi pari vuotta myöhemmin Espanjaan. Hänellä oli sydänoireita, joiden takia hän joutui leikkaukseen. Hän jatkoi opetustointaan ja tutkimustyötään luonnontieteissä teknillisessä yliopistossa. Hän suoritti tohtorintutkinnon kemiasta vuonna 1965. Samanaikaisesti hän myös hoiti Opus Deissä kasvatus- ja hallinnollisia tehtäviä. Hänelle myönnettiin Juan de la Cierva -palkinto tutkijan työstään vuonna 1965.
Guadalupe Ortiz kuoli Pamplonassa vuonna 1975.
Paavi Franciscus ilmoitti, että Guadalupe Ortiz de Landázuri julistetaan autuaaksi Madridissa 18. toukokuuta 2019. Katolisessa kirkossa autuaaksi julistaminen on pyhäksi julistamisen ensimmäinen vaihe. Ihme, johon autuaaksi julistaminen perustuu, tapahtui vuonna 2002: rukoiltuaan Guadalupea pahanlaatuista ihosyöpää sairastaneen 76-vuotiaan miehen syöpäkasvain hävisi odottamattomasti ja äkillisesti.
Jesse Bledsoe
thumb|right|Jesse Bledsoe
Jesse Bledsoe (6. huhtikuuta 1776 Culpeperin piirikunta, Virginia – 25. kesäkuuta 1836 Nacogdochesin lähistö, Texas) oli yhdysvaltalainen demokraattis-republikaanisen puolueen poliitikko. Hän istui vuosina 1813–1815 Yhdysvaltain senaatin jäsenenä Kentuckysta. Hän oli myös Kentuckyn osavaltion edustajainhuoneen (1812) ja senaatin (1817–1820) jäsen.
Bledsoe opiskeli oikeustiedettä Lexingtonissa ja sai juristinoikeudet vuoden 1800 paikkeilla. Vuonna 1808 hänestä tuli Kentuckyn Secretary of State. Bledsoe toimi myös Transylvania Universityn oikeustieteen professorina ja Disciples of Christ -kirkon pappina. Hän muutti vuonna 1833 Mississippiin ja vuonna 1835 Texasiin, jossa kuoli. Poliitikkoja olivat myös Bledsoen sisaruksenpoika Robert Emmett Bledsoe Baylor ja lapsenlapsensa Benjamin Gratz Brown.
Natasa Dusev-Janics
Natasa Dusev-Janics (24. kesäkuuta 1982 Bačka Palanka, Jugoslavia) on unkarilainen kilpauransa lopettanut ratameloja, moninkertainen olympiavoittaja ja maailmanmestari. Hänellä on kolme olympiakultaa ja yhteensä kuusi olympiamitalia.
Dusev-Janics on osallistunut viidesti olympialaisiin. Ensimmäisen kerran hän oli mukana Sydneyn olympialaisissa 2000, jolloin hän osallistui kajakkiyksikön 500 metrin kilpailuun. Hän oli kilpailun neljäs jääden pronssimitalista hieman yli sekunnin. Neljä vuotta myöhemmin Ateenan olympialaisissa hän kilpaili 500 metrillä sekä yksikkö- että kaksikkokilpailussa. Kajakkiyksikössä hän oli alkueränsä nopein päästen suoraan loppukilpailuun, jossa voitti toiseksi sijoittuneen italialaisen Josefa Idemin noin kahden sekunnin erolla voittaen uransa ensimmäisen olympiakullan. Hän saavutti Ateenassa myös toisen olympiakullan kajakkikaksikkokilpailussa Katalin Kovácsin kanssa. Neljä vuotta myöhemmin Pekingin olympialaisissa Janics kilpaili kajakkikaksikon 500 metrin kilpailussa Kovácsin kanssa. He uusivat olympiakultansa alle sekunnin erolla toiseksi sijoittuneeseen puolalaispariin. Janics oli lisäksi osa olympiahopeaa saavuttaneessa kajakkinelikossa 500 metrin matkalla. Lontoon olympialaisissa Dusev-Janics oli kolmas kajakkiyksikön 200 metrin kilpailussa häviten voittajalle puoli sekuntia. Hän oli lisäksi Kovácsin kanssa toinen 500 metrin kajakkikaksikkokilpailussa. Viimeisen kerran Dusev-Janics osallistui olympialaisiin Rion olympialaisissa 2016, kun hän kilpaili kajakkiyksikön 200 metrin kilpailussa. Hän pääsi jatkoon alkuerästään, mutta oli välierässään neljäs ja kilpaili näin B-finaalissa. Hän voitti B-finaalin ollen lopputuloksissa yhdeksäs.
Dusev-Janics voitti urallaan lisäksi kaksikymmentä MM-kultaa ja yhteensä 26 MM-mitalia. Lisäksi hänellä on 18 EM-kultaa. Hän lopetti kilpauransa vuonna 2019 välilevypullistuman takia. Hänen isänsä Milan Janić oli myös ratamelonnan olympiamitalisti ja maailmanmestari.
Pyhän Mikaelin ja Pyhän Yrjön palatsi
Pyhän Mikaelin ja Pyhän Yrjön palatsi eli Vanha kuninkaanpalatsi (Παλαιά Ανάκτορα, Palaiá Anáktora) on palatsi Korfun kaupungissa Korfun saarella Kreikassa. Se valmistui vuonna 1824 ja on toiminut muun muassa Jooniansaarten käskynhaltijan palatsina sekä kuninkaallisena residenssinä. Nykyisin rakennuksessa toimii Aasialaisen taiteen museo.
Historia
thumb|left|220px|Palatsin edustaa ja Sir [[Frederick Adamin patsas.]] thumb|left|220px|Palatsin sisätiloja.
Pyhän Mikaelin ja Pyhän Yrjön palatsi rakennettiin vuosina 1819–1824. Sen rakennutti Sir Thomas Maitland, joka toimi Yhdistyneen kuningaskunnan protektoraatin Jooniansaarten yhdysvaltojen ensimmäisenä käskynhaltijana. Arkkitehtina toimi Sir George Whitmore, joka suunnitteli myös Korfulla sijaitsevan Mon Repón palatsin. Pyhän Mikaelin ja Pyhän Yrjön palatsi oli nykyaikaisen Kreikan ensimmäinen uusklassista arkkitehtuuria edustanut rakennus. Rakennus toimi paitsi käskynhaltijan palatsina myös Joonian parlamentin ja senaatin kokoontumispaikkana. Siinä toimi myös Pyhän Mikaelin ja Pyhän Yrjön ritarikunta (Order of St Michael and St George), mistä se on saanut nimensä.
Kun Jooniansaaret liitettiin Kreikkaan vuonna 1864, palatsista tuli Kreikan kuninkaallisten kesäasunto. Se jäi kuitenkin vähäiselle käytölle, koska kuningas Yrjö I viihtyi enemmän melko lähellä sijaitsevassa Mon Repóssa. Niin Pyhän Mikaelin ja Pyhän Yrjön palatsia käytettiin lähinnä kuninkaan toimistona. Tässä käytössä se säilyi toiseen maailmansotaan saakka. Kreikan sisällissodan aikana palatsissa majoitettiin Epeiroksesta tulleita pakolaisia. Rakennus kunnostettiin 1950-luvulla, jonka jälkeen se toimi kuninkaallisena edustustilana vielä vuoteen 1967 saakka.
Vuonna 1967 palatsi siirtyi Korfun kunnan omistukseen, ja siinä toimi jonkin aikaa Korfun arkeologinen museo. Tämän jälkeen siinä toimi Kiinalais-japanilainen museo, josta tuli myöhemmin Aasialaisen taiteen museo. Museo sai alkunsa Kreikan Itävallan suurlähettiläs Grigórios Mánoksen kokoelmista. Vuonna 1994 rakennusta käytettiin yhtenä Euroopan unionin huippukokouksen pitopaikkana.
Rakennus
thumb|Palatsin sisätiloja.
Pyhän Mikaelin ja Pyhän Yrjön palatsi sijaitsee Korfun vanhan kaupungin itälaidalla lähellä meren rantaa ja Vanhaa linnoitusta. Palatsi edustaa uusklassista arkkitehtuuria. Päärakennuksessa on kolme kerrosta. Sen julkisivussa on rivi doorilaisia pylväitä, ja pylväsrivin kummassakin päässä triumfikaari, joista toinen on omistettu Pyhälle Mikaelille ja toinen Pyhälle Yrjölle. Triumfikaarien takana päärakennuksen kummallakin puolella on pienemmät, symmetrisesti sijoitetut rakennukset.
Palatsin sisätiloja hallitsevat aulat sekä suuri keskusportaikko. Rakennuksen alakerrassa on muun muassa Joonian parlamentin vanha istuntosali. Yläkerrassa on käskynhaltijan valtaistuinsali, jossa on muun muassa käskynhaltijan valtaistuin, sekä ruoka- ja tanssiaissalit. Rakennuksen sisätiloissa on lukuisia veistoksia ja seinämaalauksia. Päärakennuksen katon korniisissa on Jooniansaaria kuvaavat veistokset, jotka on tehnyt kuvanveistäjä Pávlos Prosaléntis.
Aasialaisen taiteen museon kokoelmiin kuuluu yli 11 000 aasialaisen taiteen teosta. Rakennuksessa on myös kokoelma kreikkalaista, erityisesti korfulaista taidetta 1800- ja 1900-luvuilta. Palatsia ympäröi suuri puutarha, jossa on paljon eksoottisia puita ja kukkia. Se toimi alun perin kuninkaallisena puutarhana. Nykyisin sitä kutsutaan ”Kansan puutarhaksi” (Kípos tou Laoú). Palatsin edessä on Jooniansaarten kolmannen käskynhaltijan, Korfua kehittäneen Sir Frederick Adamin patsas, joka on myös Prosaléntiksen veistämä.
Paul McGuigan
Paul Francis ”Guigsy” McGuigan (s. 9. toukokuuta 1971 Manchester, Englanti, Yhdistynyt kuningaskunta) on brittiläinen muusikko. Hänet tunnetaan parhaiten urastaan rockmusiikkia esittäneen Oasis-yhtyeen perustajajäsenenä ja alkuperäisenä basistina. Hän soitti yhtyeessä sen perustamisesta vuonna 1991 vuoteen 1999, jolloin hän erosi yhtyeesä.
McGuigan on suuri jalkapallon ystävä, ja hän oli nuorena myös lupaava jalkapalloilija, kunnes hänen 16-vuotiaana saamansa polvivamma esti toteutumasta hänen haaveensa ammattilaisjalkapalloilijan urasta.
Nykyään McGuigan asuu Lontoon lähistöllä vaimonsa Ruthin ja poikansa Patrickin kanssa. Hän tekee satunnaisesti DJ-keikkoja.
Intiantupaija
Intiantupaija (Anathana ellioti) on suvun intiantupaijat (Anathana) ainoa laji. Se muistuttaa tupaijaa (Tupaia glis), mutta eroaa siitä siten, että sillä on suuremmat korvat ja tiheämpi turkki. Intiantupaijalla on keltaisia, punaisia, ruskeita ja mustia täpliä. Lajia tavataan Ganges-joen seudulla sekä Länsi- ja Etelä-Intiassa ja sitä esiintyy metsissä. Eläin on kaikkiruokainen ja syö enimmäkseen hyönteisiä, matoja ja hedelmiä.
Free jazz
thumb|250px|right|[[Ornette Coleman, free jazzin ensimmäisiä artisteja]]
Free jazz on hyvin vahvasti improvisointia harjoittava jazzsuuntaus, joka on vapaa muille tyyleille ominaisista rytmisistä, harmonisista ja sävellyksellisistä rakenteisista. Siinä missä perinteisempi jazz on yleensä 4/4-tahtilajissa ja soolot noudattavat sointurakenteita, on free jazzin olemus ennemminkin rytmisesti ja sävelellisesti aaltoileva. Free jazz syntyi Yhdysvalloissa 1960-luvulla, ensimmäisiä artisteja olivat saksofonisti Ornette Coleman ja pianisti Cecil Taylor. Tyylisuunta on hankalasti määriteltävä, sillä se on hyvin monimuotoinen ja lainaa aineksia erilaisista avantgarde-suuntauksista. Free jazz ja avantgarde-jazz ovat osin päällekkäisiä käsitteitä, mutta jälkimmäisessä on vapaan improvisoinnin lisäksi ennalta sävellettyjä melodioita.
Suuntaus aiheutti paljon keskustelua jopa nopeasti liikkuvalla jazz-alalla: monien mielestä oli kyseenalaista, oliko free jazz musiikkia lainkaan. Jazzia runsas vuosikymmen aiemmin bop-tyylillä uudistaneet radikaalit olivat uudessa tilanteessa vanhoillisia. Tunnettuja free jazz -tyylisiä levytyksiä ovat julkaisseet mm. John Coltrane, Albert Ayler ja Pharoah Sanders. Tyyli on jatkanut olemassaoloaan nykypäiviin saakka, mutta ei ole juuri tullut laajemman yleisön suosioon. Suomen merkittävin free jazz -artisti oli rumpali Edward Vesala.
Tyylisuuntauksen nimen ”free jazz” sanotaan olevan peräisin Ornette Colemanin albumin Free Jazz: A Collective Improvisation (1961) nimestä.
Asiakirja
Asiakirja on todistusvoimainen, laillisesti pätevä dokumentti.
Asiakirjan määritelmiä
ISO-standardin mukaan asiakirjat ovat: "organisaation tai henkilön tehtäviensä tai lakiperusteisten velvollisuuksiensa hoitamisen yhteydessä todisteeksi tai informaatioksi tuottamaa, vastaanottamaa ja ylläpitämää tietoa" [ISO RM 2001].
Asiakirjan ja dokumentin ero
Dokumentilla on sosiaalinen tarkoitus: se on tarkoitettu organisaatiossa monien henkilöiden luettavaksi ja myös aloittamaan vuorovaikutuksen näiden henkilöiden välillä. Asiakirja eroaa muista dokumenteista neljällä sektorilla. Muihin dokumentteihin verrattuna asiakirjalla on kontekstuaalinen, evidentaalinen (todistusvoimainen), kollektiivinen ja historiallinen osa. Kontekstuaalisuus kertoo missä ja milloin asiakirja on laadittu ja kuka sen on laatinut. Kontekstuaalisuudella tarkoitetaan siis asiakirjan tuontantoympäristöä. Se ohjaa asiakirjan elinkaarta luomisesta pysyväissäilytykseen, sillä kontekstitietojen perusteella asiakirja liitetään sen tuottaneeseen toimintaan sekä arkistokokonaisuuteen. Evidentaalisuus tarkoittaa todistusvoimaisuutta: asiakirja on lainvoimainen todiste toiminnasta. Asiakirjan evidentaalisuuden korostamisesta käydään keskustelua, sillä sen korostaminen aiheuttaa asiakirjan kulttuurillis-historiallisien ominaisuuksien vähempää painotusta. Laajemman käsityksen mukaan asiakirjat ovatkin sekä todistevoimaisia jälkiä toiminnasta, että säilyttämisenarvoisia muistielementtejä. Asiakirjan tulee linkittyä muihin toiminnan aikana syntyneisiin asiakirjoihin, sillä todistusvoimaisuus syntyy kollektiivisuudesta. Kollektiivisuus tarkoittaa sitä, että asiakirja saa todistusvoimansa ja arvonsa linkitettynä toimintaprosessin tuottamiin muihin asiakirjoihin. Irrallisena asiakirja on dokumentti vailla todistusvoimaa ja kontekstia. Historiallisuudella taas tarkoitetaan kyseisen asiakirjan muutosta sen elinkaaren aikana. Asiakirjan merkitys voi ajan kuluessa muuttua useaankin otteeseen, ja niin organisaation kuin yhteiskunnan muistin kannalta muutokset tulee kirjata ylös. Jopa tyhjät paperit ja mainokset voivat olla dokumentteja, mutta ne eivät ole asiakirjoja, koska niillä ei ole asiakirjalle ominaisia arvoja. Joidenkin asiakirja-ammattilaisten näkökulmasta asiakirjoiksi pitäisi luokitella vain sellaiset dokumentit, jotka on suunniteltu säilytykseen tai formaaliksi kirjattu asiakirjahallinnan tietokantoihin. Ne voi kuitenkin nähdä myös laajemmassa merkityksessä informaation kategoriana Muista informaation kategorioista asiakirja eroaa olemalla tyypillisesti ainutkertainen. Asiakirjan ja dokumentin erottamista vaikeuttaa vielä se, että dokumentin määritelmästä on eriäviä mielipiteitä. Jotkut oikeusistuimet eivät hyväksy videoita tai filmejä dokumenteiksi evidentiaalisessa merkityksessä. Jos dokumentin alkuperäinen määritys on hankalaa, niin vielä hankalampaa on erotella dokumentti ja asiakirja toisistaan.
Määritelmä 1930-luvulla
Asiakirja on kirjallinen todiste, jolla on oikeudellista merkitystä.
Varsinaiset asiakirjat ovat sellaisia, jotka jo niitä laadittaessa on tarkoitettu todisteiksi ja sen vuoksi tätä tarkoitusta varten laadittu kuten esimerkiksi kauppakirja, testamentti tai kuitti. Tilapäiset asiakirjat ovat sellaisia kirjallisia selityksiä, joilla niitä laadittaessa ei ole ajateltu todistaa mitään, mutta joita myöhemmin voidaan käyttää todisteina kuten esimerkiksi yksityinen kirje. Asiakirjan tarkoituksena on todistaa jostain tosiseikasta, jolla on oikeudellista merkitystä.
Määritelmä nykyään
Suomessa asiakirja on käsitetty olevan hallinnon väline ja tulos orgaanisaation toiminnasta ja erinäisistä tehtävistä. Sen tehtävä on tukea tulevaa päätöksen tekoa eli asiakirja toimii organisaation muistielementtinä. Käytännöllis-hallinnollisista syistä asiakirjoja laaditaan paljon, mutta suurin osa niistä kuitenkin hävitetään määräajan kuluttua. Vain juridista, kulttuurista tai tutkimuksellista merkitystä tai muuta todistusarvoa omaavia asiakirjoja säilytetään pitkään tai pysyvästi.
Suomenkielen sana "asiakirja" on luultavammin ollut alun perin lakitermi, joka on kuvannut tuomioistuinten käsittelemistä asioista luotuja kirjoja.
Asiakirja maailmalla
Maailmalla, varsinkin Yhdysvalloissa, asiakirjat erotellaan toisistaan termeillä "records" ja "archives". Records tarkoittaa lyhyempään säilykseen tarkoitettuja asiakirjoja kun taas archives tarkoittaa pitkäaikaissäilytyksessä olevia asiakirjoja. "Archives" on myös käsitetty tarkoittavan joukkoa historiallisia asiakirjoja, jotka sisältävät informaatiota paikasta, instituutiosta tai ihmisryhmästä.