cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
George Tomkyns Chesney
Vuosina 1871–1880 Chesney toimi Englefield Greenissä sijaitsevan Royal Indian Civil Engineering Collegen rehtorina. Hänet ylennettiin everstiksi 1877, kenraalimajuriksi 1886 ja kenraaliluutnantiksi 1892. Vuonna 1892 hänet valittiin lisäksi konservatiivipuolueen edustajaksi Oxfordista.
Vuonna 1893 Chesney kirjoitti utopiaromaanin The Lesters; Or, a Capitalist's Labour, jossa päähenkilö Lester löytää aarteen ja perustaa sillä mallikaupungin.
Chesney lyötiin vuonna 1890 ritariksi ja hänelle myönnettiin Bathin ritarikunnan jäsenyys. Hän kuoli Lontoossa 64-vuotiaana 31. maaliskuuta 1895.
HMS Truelove (J303)
HMS Truelove (viirinumerot J303 ja M303) oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1944 valmistunut Algerine-luokan miinanraivaaja toisessa maailmansodassa. Alus oli alun perin Yhdysvaltain laivaston USS AM338, joka luovutettiin Britannian kuninkaalliselle laivastolle lend lease -sopimuksen nojalla.
Valmistus
Alus tilattiin Yhdysvaltain laivastolle nimellä USS AM338 Torontosta Toronto Ship Building Companyltä, missä köli laskettiin 7. tammikuuta 1943. Se laskettiin vesille 8. heinäkuuta ja valmistui 3. huhtikuuta 1944.
Palvelus
Alus romutettiin 1957 Blythissä.
Barentsburg
Barentsburg on noin 500 asukkaan kylä Huippuvuorten saaristossa Norjassa. Barentsburgista on linnuntietä 40 km saarten hallintokeskukseen Longyearbyeniin, muttei tieyhteyttä. Barentsburg on Huippuvuorten toiseksi suurin asutuskeskus. Asutus liittyy venäläisomistuksessa olevaan hiilikaivokseen, ja kylän asukkaat ovat pääasiassa ukrainalaisia ja venäläisiä. Paikkakunnalla on Venäjän konsulaatti.
Historia
Vuonna 1920 perustettu Arktikugolin hiilikaivos on Barentsburgin tärkein tulonlähde. Vuonna 1932 Alankomaat myi kaivoksen Neuvostoliitolle. Nykyään hiilikaivoksen omistaa Venäjän valtio.
Tero Harjunniemi
Tero Harjunniemi (s. 17. syyskuuta 1970 Tampere) on suomalainen ooppera-, operetti- ja musikaalilaulaja, äänialaltaan tenori.
Nuoruusvuodet ja opinnot
Lempäälässä syntynyt Harjunniemi aloitti musiikillisen uransa laulamalla muutaman vuoden poikakuorossa Pirkanpojat n. kymmenvuotiaasta lähtien. 18-vuotiaana hän liittyi Lempäälän kamarikuoroon, jota johti tuolloin tenori Hannes Östermann. Hannes toimi Teron ensimmäisenä laulunopettajana ja innoittajana useita vuosia.
Samanaikaisesti kamarikuoron kanssa Harjunniemi aloitti rakennusarkkitehtiopinnot Tampereen Teknillisessä Oppilaitoksessa ja valmistui rakennusarkkitehdiksi 1992. Hän pääsi myös Tampereen Teknilliseen Korkeakouluun arkkitehtilinjalle, mutta valitsi musiikin opiskelun sen sijaan. Rakennusarkkitehdin työtä hän on tehnyt laulamisen kanssa aina vuoteen 2008 asti, jolloin siirtyi freelancer-tenoriksi.
Harjunniemi opiskeli Tampereen Konservatoriossa vuonna 1994, 1997-2001 pääaineena laulu, opettajinaan Reijo Toivokoski ja Petri Antikainen. Yksityisellä puolella hänellä on ollut opettajina mm. Irina Gavrilovici, Jaakko Ryhänen ja Italiassa Francesco Marcacci. Tero on suorittanut myös useita mestarikursseja eri puolilla Suomea. Tampereen Oopperakuorossa hän lauloi 1999-2005.
Kiinnitykset ja roolit
Harjunniemi on vieraillut mm.
Tampereen Ooppera: mm. Simon Boccanegra, kapteeni (Verdi), Aida, sanansaattaja (Verdi), Don Carlos, Conte di Lerma (Verdi) 2001-2009
Tampereen Komediateatteri: Forever Plaid-musikaali, Jinx (Stuart Ross) 2005
Porin Ooppera: Iloinen Leski, Camille de Rosillon (Lehár) 2006
Kokkolan Ooppera: Lepakko, Alfred (Johann Strauss) 2007
Moving Spinto Theater, Helsinki: L'enfant Prodigue, Tuhlaajapoika (Debussy) 2007
Kotkan Kaupunginteatteri: Jazztyttö-musikaali, Mikael (Sajakorpi/Hyvärinen) 2008-2009
Suomen Kansallisooppera debyytti: Aleksis Kivi, Kuku (Rautavaara) 2009
Suomen Kansallisooppera: Koululaisooppera Auringonkukat, Vincent van Gogh (Almila/Itkonen) 2009-2013
Oulun Ooppera: Oopperaduo Cavalleria Rusticana, Turiddu (Mascagni) ja Gianni Schicchi, Rinuccio (Puccini) 2010
Porin ooppera: The Fairy Queen, Oberon (Purcel) 2011
Ooppera Bravo, Kuopion musiikkikeskus: Sevillan Parturi, Almaviva (Rossini) 2012
Vaasan Ooppera, Vaasan Kaupunginteatteri: Iloinen Leski, Camille de Rosillon 2013 kevät
Tampereen Ooppera: Madame Butterfly, Yamadori (Puccini) 2013 kevät
Tampereen Teatteri: Les Miserables, Jean Valjean 2013 syksy ja 2014 kevät
Suomen Kansallisooppera: Oopperan kummitus, Raoul (Webber) 2015 syksy ja 2016 kevät
Tero Harjunniemi -Unplugged
Tero on säveltänyt ja kirjoittanut kappaleita kitaralle 90-luvulta lähtien ja vuonna 2014 kesällä hän kokosi silloin viisihenkisen kokoonpanon nimeltään Tero Harjunniemi - Unplugged. Kokoonpanossa soittaa nykyään Teron (kitara, laulu) lisäksi hänen molemmat poikansa, vanhempi poika Jere (Cajun-rumpulaatikko) ja nuorempi poika Topi (taustalaulu), Antero Kulju (kontrabasso, taustalaulu), Petri Burmoi (toinen kitara) sekä Tony Sikström (piano/saksofoni). Tyylisuuntaa voisi kuvailla sofistikoituneeksi popiksi, laulukielenä suomi.
Unplugged aloitti esiintymiset Tampereen Teatterin Kulttuuriravintola Kivessä soittamalla useita kertoja syksyllä 2014 sekä keväällä 2015. Kokoonpanolta ilmestyi levy syksyllä 2015. Levynjulkistamiskonsertti esitettiin Tampere-talossa 1.11.2015.
Muuta
Näyttelijäkurssi Suomen teatteriopistolla 2005.
Lohjan tenorikilpailujen 2. sija 2008.
Operettikonsertteja useilla paikkakunnilla.
Harjunniemen ohjelmistoon kuuluu kevyitä italialaisia laulelmia sekä useita kirkollisia teoksia.
Tero on nähty useaan otteeseen Lilja Production Oy:n Tuliset Tenorit -konserteissa Pentti Hietasen, Jyrki Anttilan ja Tomi Metsäkedon kanssa.
2015 hän laulaa Tuliset Tenorit, Suloiset Sopraanot -joulukiertueella Pentti Hietasen, Johanna Förstin, Diandran sekä Maria Lundin kanssa 13 eri paikkakunnalla ympäri Suomea.
Petri Ylönen
Petri Ylönen (s. 2. lokakuuta 1962 Helsinki, Suomi ) on suomalaissyntyinen ranskalaistunut jääkiekkomaalivahti, joka pelasi huippuvuotensa Ranskan pääsarjassa Ligue Magnusissa. Yhdeksänä Ranskassa pelaamanaan kautena Ylönen voitti kahdeksan mitalia, joista viisi kultaista ja kolme hopeaa.
Ura
Ylönen oli alun perin Karhu-Kissojen juniori, joka aloitti ammattilaisuransa edustamalla TuTon ykkösdivisioonajoukkuetta kaudella 1986–1987. Tämän jälkeen Ylönen siirtyi kahdeksi kaudeksi Ranskaan, Briançonin joukkueeseen, jossa hänet valittiin kumpanakin vuonna Ranskan parhaaksi maalivahdiksi. Seuraavaksi kaudeksi Ylönen siirtyi Rouenin joukkueeseen, jossa hän pelasi sekä Ligue Magnusta että Euroopan Cup -otteluita vuosina 1989–1996. Rouenin vuodet olivat erittäin menestyksellisiä: joukkue voitti viisi kertaa Ranskan mestaruuden.
Kaksi seuraavaa vuotta Ylönen pelasi Saksan jääkiekon pääsarjaa Augsburgin joukkueessa, ennen kuin lopetti ammattilaistasolla ja muutti Toulousen lähistölle Blagnacin kylään ja perusti jääkiekkoon keskittyvän liikkeen. Ylönen palasi parin vuoden tauon jälkeen vielä kaukaloihin kotikylänsä joukkueeseen Toulouse Blagnac Hockey Clubiin, jossa Ylönen pelasi Ranskan kakkosdivisioonan otteluita kausina 2000–2002.
Ranskan kansalaisuuden saatuaan Ylönen pelasi 150 ottelua Ranskan maajoukkueessa. Ylönen pelasi maalivahtina Ranskan noustessa vuoden 1991 jälkeen MM-kisojen B-sarjasta A-sarjaan. Pitkälti Ylösen torjuntojen ansiosta Ranska myös pysyi MM-tasolla useita vuosia. Ylönen edusti Ranskaa viisissä MM-kisoissa (1992–1996) sekä kaksissa olympialaisissa, 1992 Albertvillessa ja 1994 Lillehammerissa.
Ylösellä on sekä Suomen että Ranskan kansalaisuus.
Perhe
Petri Ylösen poika Sebastian Ylönen on myös jääkiekkomaalivahti.
Corrado Provera
Corrado Provera (s. 18. tammikuuta 1941 Torino, Italia) on italialainen moottoriurheilun taustavaikuttaja. Provera ei itse ajanut koskaan kilpaa, vaan ajautui moottoriurheiluun muita reittejä. Provera suhtautui silti aina intohimoisesti moottoriurheiluun, mikä kävi selväksi monista hänen lausunnoistaan. Proveran tunnetuin työ moottoriurheilussa oli Peugeot’n palkkalistoilla, ensin Formula 1 -sarjassa ja sitten rallissa. Peugeot’n F1-taival päättyi ilmiriitaan Alain Prostin johtaman Prost Grand Prixin kanssa.
Peugeot’n vetäydyttyä F1:stä Provera keskittyi täysin Peugeot’n rallitoiminnan johtoon. Peugeot oli vuonna 1999 esitellyt uuden Peugeot 206 WRC:n. Proveran alaisuudessa Marcus Grönholm voitti kuljettajien maailmanmestaruudet vuosina 2000 ja 2002. Peugeot voitti Peugeot 206:lla tallien maailmanmestaruuden vuosina 2000, 2001 ja 2002. Kun Peugeot vaihtoi uuteen Peugeot 307 WRC:hen, menestystä ei tullut toivotulla tavalla. Peugeot päättikin vetäytyä rallin MM-sarjasta vuoden 2005 jälkeen. Tätä ennen Provera vetäytyi eläkkeelle.
Batman
Batman eli Lepakkomies on yhdysvaltalaisen DC Comics -sarjakuvakustantamon julkaisemissa sarjakuvissa esiintyvä fiktiivinen supersankari. Piirtäjä Bob Kanen ja käsikirjoittaja Bill Fingerin luoma Batman esiintyi ensimmäisen kerran vuoden 1939 toukokuussa Detective Comics -sarjakuvalehden numerossa 27. Alun perin nimellä ”The Bat-Man” tunnettuun hahmoon viitataan esimerkiksi sarjakuvissa ja muissa julkaisuissa usein myös nimillä ”Yön ritari”, ”Viittakostaja” ja ”Maailman paras etsivä”.
Batman on oikealta henkilöllisyydeltään miljardööri Bruce Wayne, joka asuu kuvitteellisessa Gotham Cityn kaupungissa ja on Wayne Enterprises -yhtiön omistaja. Todistettuaan lapsena vanhempiensa murhan hän vannoo kostoa rikollisille ja rikollisuudelle. Wayne kouluttaa itsensä niin fyysisten kuin psyykkisten taitojensa huipulle, ja alkaa taistella Gotham Cityn rikollisuutta vastaan Batmanina. Sarjakuvissa ja muissa medioissa Batmania avustavat muun muassa Bruce Waynen hovimestari Alfred Pennyworth, komisario James Gordon ja apuri Robin. Muista supersankareista poiketen Batmanilla ei ole supervoimia: hahmo luottaa esimerkiksi fyysiseen suorituskykyyn, älykkyyteen, kamppailulajien taitamiseen, etsiväntaitoihin sekä Wayne Enterprisesin avulla kehittämäänsä teknologiaan taistellessaan rikollisia vastaan.
Nopeasti ensiesiintymisensä jälkeen suosituksi hahmoksi muodostunut Batman on vuosien varrella seikkaillut sarjakuvien ohella elokuvissa, televisiosarjassa ja videopeleissä. Vuonna 2011 IGN listasi Batmanin toiseksi listallaan sadasta kaikkien aikojen sarjakuvasankareista.
Hahmo
Batman on todellisuudessa miljardööri Bruce Wayne, joka asuu kuvitteellisessa Gotham Cityn kaupungissa. Waynen vanhemmat Thomas Wayne ja Martha Wayne ammuttiin tämän silmien edessä, kun hän oli vielä pieni poika. Tämän jälkeen hän on vannonut kostavansa kaikille maailman rikollisille. Eräänä iltana lepakko törmäsi hänen ikkunaansa (joissakin tarinoissa vain lensi ohitse). Tästä Wayne sai inspiraation ryhtyä Batmaniksi. Käyttäen rikollisten taikauskoa ja pelkuruutta hyväkseen hän pukeutuu lepakkomaiseen asuun ja käyttää mittavaa omaisuuttaan rakentaakseen itselleen apuvälineitä, joilla hän taistelee niin normaaleja rikollisia kuin Gothamin mielisairaita superrikollisiakin vastaan. Batman pitää fyysistä kuntoaan yllä urheilemalla. Hän hallitsee useita taistelulajeja ja on myös erinomainen analyytikko ja etsivä. Siinä missä Batman on huippuälykäs, vakava ja pessimistinen, hänen alter-egonsa on egosentrinen, ajattelematon ja hedonistinen playboy.
Sarjakuvantekijä Frank Miller siirsi Batman: Yön ritari -sarjassaan (1986) Batmanin lähitulevaisuuteen psykoottisena kostajana, joka palaa eläkkeeltä pysäyttämään vanhat vihollisensa.
Bruce Waynen syntymäpäivä oli alun perin, 1930-luvun lopulta aina 1950-luvun puoleen väliin saakka, merkitty DC Comics universumin kalenteriin 7. huhtikuuta. Tämän jälkeen se muutettiin helmikuun 19. päiväksi.
Batmanin synty
thumb|left|210px|Mainos Batmanin ensiesiintymisestä. Varhain vuonna 1939 Teräsmiehen ja Action Comicsin suosion myötä National Publications -sarjakuvakustantamon toimittajat halusivat kustannettavakseen uusia supersankareita. Tämän seurauksena kuvittaja Bob Kane loi yhdessä käsikirjoittaja Bill Fingerin kanssa hahmon nimeltä ”The Bat-Man”. Kanen varhainen hahmotelma The Bat-Manista muistutti Bill Fingerin mukaan Teräsmiestä: hahmolla oli punertavat trikoot ja saappaat sekä silmät peittävä naamio. Varusteenaan hahmo kantoi köyttä. The Bat-Manilla oli kaksi paksua lepakon siipeä, jotka myöhemmin vaihtuivat Leonardo da Vincin ornitopterista innoituksensa saaneeseen lepakkomaiseen viittaan.
Finger ehdotti Kanen hahmotelman nähdessään, että vain silmät peittävä naamio korvattaisiin suuremmalla ja huppumaisella naamiolla, siivet muutettaisiin viitaksi ja hahmolle lisättäisiin hansikkaat. Finger piti punaista väriä liian kirkkaana, joten kaikki punainen väri poistettiin. Tilalle vaihdettiin harmaata ja mustaa, mikä sai hahmon näyttämään uhkaavammalta. Finger myös keksi hahmon alter egon eli Bruce Waynen nimen. Hänen mukaansa ”hahmon etunimi oli peräisin Skotlannin kuningas Robert Brucelta, ja sukunimi amerikkalaiselta upseeri Anthony Waynelta.” Finger kertoi myöhemmin saaneensa vaikutteita ideoihinsa Mustanaamion hahmosta.
Batmanin luonne, ulkonäkö, toiminta ja varusteet saivat vaikutteita 1930-luvun populaarikulttuurista. Kanen mukaan erityisesti elokuvat Zorron merkki (1920) ja The Bat Whispers (1930) vaikuttivat merkittävästi hahmon olemuksen ja luonteen syntyyn. Finger puolestaan yhdisteli kirjallisuuden hahmoja Doc Savagesta, The Shadow’sta, Dick Tracysta ja Sherlock Holmesista, minkä seurauksena Batmanista tuli mestarietsivä.
Ensiesiintyminen ja varhaiset vaiheet
thumb|right|Batman ensiesiintymisessään. Ensimmäinen Batman -tarina ”The Case of the Chemical Syndicate” julkaistiin vuoden 1939 maaliskuussa Detective Comics -lehden numerossa 27. Batman muodostui nopeasti suosituksi hahmoksi, ja sai vuonna 1940 oman nimikkolehtensä esiintyen yhä myös Detective Comicsin sivuilla. National -yhtiö oli tuolloin sarjakuva-alan vaikutusvaltaisin ja kaupallisesti menestyvin julkaisija, ja Batman oli Teräsmiehen ohella yhtiön sarjakuvien menestyksen perusta. Batman ja Teräsmies esiintyivät yhdessä vuoden 1940 syksyllä ensimmäisen kerran julkaistun sarjakuvalehti Worlds Finest Comicsin tähtinä. Kuvittajat Jerry Robinson ja Dick Sprang työstivät tällöin Batman -sarjakuvastrippejä, joihin lisättyjen elementtien ansiosta Batmanin hahmo kehittyi.
Vuoden 1939 heinäkuussa Batmanin tarvikevyö esiteltiin Detective Comics -lehden numerossa 29. Seuraavina Batmanin apuvälineistä esiteltiin bumerangia muistuttava batarangi sekä lentokone, Batplane. Hahmon syntytarina paljastettiin vuoden 1939 lokakuussa Bill Fingerin käsikirjoittamassa tarinassa, jossa nuori Bruce Wayne todistaa, kun ryöstäjä surmaa hänen vanhempansa. Myöhemmin nuori Bruce vannoo vanhempiensa haudalla kostavansa vanhempiensa kuoleman ja omistavansa elämänsä rikollisuutta vastaan taistelemiselle.
Batmanin varhainen, pulp-vaikutteinen kuvaus alkoi pehmentyä alkaen Detective Comicsin numerosta 38, jossa Batmanin apuri Robin teki ensiesiintymisensä. Robinin tuominen sarjakuviin perusteltiin sillä, että Batman tarvitsi rinnalleen Sherlock Holmes -tarinoiden tohtori Watsonin kaltaisen apurin, jonka kanssa Batman voisi keskustella. Vaikka Bob Kane olisi mieluummin pitänyt Batmanin yksinäisenä hahmona, sarjakuvien myynti lähes kaksinkertaistui. Robinin ensiesiintymisen seurauksena myös muihin sarjakuviin alkoi ilmaantua niin kutsuttuja ”lapsiapureita.” Batman -sarjakuvalehden ensimmäisessä numerossa ensiesiintymisensä tekivät Batmanin pitkäaikaisimmat viholliset Kissanainen ja Jokeri. Lisäksi se oli merkittävä julkaisu, koska lehden tarinassa Batman ampuu hirviömäisiä jättiläisiä kuoliaaksi. Tarinan seurauksena toimittaja Whitney Ellsworth julisti nopeasti, ettei Batman enää saisi käyttää aseita tai tappaa.
Vuoteen 1942 mennessä käsikirjoittajat ja kuvittajat olivat esitelleet sarjakuvissa jo kaikki merkittävimmät Batman -tarinoiden peruselementit. Toisen maailmansodan jälkeen DC Comics otti julkaisemiinsa sarjakuviin tiukan linjan koskien yhteiskunnan arvostelua, ja sarjakuvista muokattiin kevytmielisiä nuorten lukijoiden mielikuvituksen hyväksi. Tämä muutos ilmeni selkeästi Batmanin sarjakuvamaailmassa, sillä hahmo poistui 1940-luvulla sille ominaisesta ”karusta ja uhkaavasta ympäristöstä.” Batman esitettiin uusissa sarjakuvissaan kunnioitettavana kansalaisena ja isällisenä hahmona, jota ympäröi nyt kirkas ja värikäs tapahtumaympäristö.
Kritiikki ja science fiction -vaikutteet
Lukijoiden kiinnostus supersankarisarjakuvia kohtaan laski 1950-luvulla, ja Batman oli yksi aikakauden harvoista nimikkolehdessään seikkailleista supersankarihahmoista. 1950-luvulla Batman oli yksi sarjakuvahahmo, joka joutui kriittisen tarkastelun kohteeksi psykiatri Fredric Werthamin julkaisemassa teoksessa Seduction of the Innocent. Werham vastusti sarjakuvien väkivaltaista kuvitusta, koska piti sitä haitallisena lasten kehitykselle. Batman -sarjakuvia hän kritisoi niiden oletetusta homoseksuaalisesta sävytteisyydestä ja esitti, että Batman ja Robin esitettiin sarjakuvatarinoissa rakastavaisina. Werhamin arvostelu sai yleisössä aikaan voimakasta paheksuntaa, ja johti myös sarjakuvien sisältöä rajanneen Comics Code Authorityn perustamiseen. Tämän jälkeen taipumus esittää Batman ”aurinkoisempana hahmona” voimistui. On esitetty, että naispuoliset sarjakuvahahmot Batwoman ja Betty Kanen Batgirl luotiin poistamaan epäilyjä Batmanin ja Robinin homoseksuaalisuudesta.
1950-luvun jälkipuoliskolla Batman -tarinoista muotoutui vähitellen science fiction -tyylisiä, mikä oli DC Comicsin sarjakuvasankareille tuolloin hyvin ominaista. Batman -sarjakuviin ilmestyivät uusina hahmoina Bat-koira Ace ja Bat-Mite. 1960-luvun alussa Batman esiintyi ensimmäisen kerran Oikeuden Puolustajien jäsenenä sarjakuvalehden The Brave and the Bold numerossa 28.
Camp-tyyli ja sen vaikutus
thumb|left|[[Adam West esitti Batmania 1960-luvun Batman -televisiosarjassa.]] Vuoteen 1964 mennessä Batmanin suosio oli laskenut suuresti, ja DC Comics suunnitteli tappavansa Batmanin pois. Sarjakuvatoimittaja Julius Schwartz kiinnitettiin työstämään Batmanin hahmoa, ja hän esitti hahmon tyyliin huomattavia muutoksia. Toukokuussa 1964 julkaistusta Detective Comicsin numerosta 327 lähtien Batman oli Schwartzin kehittämien ideoiden perusteella nykyaikaisempi, ja hahmo palautettiin alkuaikojen etsivätarinoiden pariin. Schwartz toi kuvittaja Carmine Infantinon mukaan uudistamaan Batmanin ulkoista olemusta. Batmobile -auto suunniteltiin uusiksi, ja 1950-luvun Batman-sarjakuvissa esiintyneet avaruusolennot ja aikamatkustus sekä sivuhahmot Batwoman, Bat-koira Ace ja Bat-Mite poistuivat sarjakuvista. Jopa Alfred Pennyworthin hahmo tapettiin väliaikaisesti, ja sarjakuvissa Bruce Waynen ja Dick Graysonin eli Robinin kanssa asui Waynen perheen täti Harriet.
Vuonna 1966 American Broadcasting Company alkoi esittää Yhdysvalloissa Batman-televisiosarjaa, jonka menestys nosti myös sarjakuvien suosiota. Pitkälti televisiosarjan ansiosta Batmanin sarjakuvalehti saavutti 900 000 kappaleen levikin. Televisiosarjan vaikutuksesta Barbara Gordonin Batgirl -hahmo ja camp-huumori tuotiin mukaan myös sarjakuviin, ja myös Alfred Pennyworthin hahmo teki paluun. Batman -televisiosarja ja sarjakuvien uusi tyyli olivat suosittuja hetken, mutta camp-tyyli vanheni nopeasti ja televisiosarjan esittäminen lopetettiin vuonna 1968. Tämän seurauksena myös sarjakuva oli jälleen vaikeuksissa.
Käsikirjoittaja Dennis O’Neil ja kuvittaja Neal Adams aloittivat vuonna 1969 Batmanin uudistamisen tavoitteenaan erottaa hahmo 1960-luvun televisiosarjan ja sarjakuvien camp-huumorista ja palauttaa Batmanin hahmo takaisin ”yön armottomaksi kostajaksi.” O’Neil ja Adams hakivat innoitusta työhönsä perehtymällä Bob Kanen ja Bill Fingerin vanhoihin Batman -tarinoihin. O’Neilin ja Adamsin yhteistyön ensimmäinen tuotos oli tarina ”The Secret of the Waiting Graves”, joka julkaistiin vuoden 1970 tammikuussa Detective Comicsin numerossa 395. 1970-luvulla O’Neilin ja Adamsin kanssa Batman -tarinoiden parissa työskenteli myös tussaaja Dick Giordano. Kolmikon vaikutusta ja tarinoiden laatua myöhempien Batman -tarinoiden syntymiseen on pidetty hyvin merkittävänä. Vaikka kolmikon synkempi versio Batmanista oli suosiossa lukijoiden keskuudessa, ne eivät merkittävästi nostaneet sarjakuvien laskevaa myyntiä. Sama päti myös käsikirjoittaja Steve Englehartin ja kuvittaja Marshall Rogersin vuosien 1977-1978 tarinoihin, jotka innoittivat myöhemmin suuresti Tim Burtonin vuoden 1989 Batman -elokuvaa sekä 1990-luvun Batman -animaatiosarjaa. Batman -sarjakuvan levikki laski läpi 1970- ja 1980-lukujen, saavuttaen kaikkien aikojen matalimman levikkinsä vuonna 1985.
Yön ritari ja uusi Batman
thumb|right|[[Bane murtaa Batmanin selän yhdessä 1990-luvun tunnetuimmassa Batman -sarjakuvassa (Batman #497, heinäkuu 1993).]] DC Comics julkaisi vuonna 1986 neliosaisen Batman -sarjakuvan Batman: Yön ritari, jonka oli käsikirjoittanut ja kuvittanut aiemmin Marvel Comicsin Daredevil -tarinoistaan tunnettu Frank Miller. Tapahtumiltaan Millerin Batman -tarinat sijoittuivat tulevaisuuteen, jossa 55-vuotias Bruce Wayne palaa eläkkeeltä takaisin Batmaniksi. Millerin Batman virkisti hahmoa merkittävästi, ja siitä tuli kaupallinen menestys. Se myös kasvatti Batmanin suosiota suuresti. Millerin Batman ei ollut ylväs lainpuolustaja, vaan synkempi ja väkivaltaisempi kostaja.
Vuonna 1986 Dennis O’Neil alkoi työskennellä Batman -tarinoiden toimittajana ja asetti mallin Batmanin hahmolle ja tarinoille. O’Neil oletti DC Comicsin palkanneen hänet uudistamaan hahmoa, minkä seurauksena hän pyrki istuttamaan Batmanin ympärille erilaisen tunnelman kuin aiemmin. Yksi O’Neilin aloittaman lähestymistavan tuloksista oli vuonna 1987 julkaistu käsikirjoittaja Frank Millerin ja kuvittaja David Mazzucchellin tarina ”Ensimmäinen vuosi”, jossa Miller ja Mazzucchelli määrittelivät Batmanin syntytarinan uudelleen. Käsikirjoittaja Alan Moore ja kuvittaja Brian Bolland jatkoivat tällä synkällä linjalla vuoden 1988 tarinassaan ”Tappava pila”, jossa Jokeri pyrkii tekemään komisario James Gordonin hulluksi rampauttamalla tämän tyttären Barbara Gordonin ja kiduttamalla komisario Gordonia sekä fyysisesti että psyykkisesti.
Batman -sarjakuva saavutti suuren huomion vuonna 1988 DC Comicsin järjestäessä lukijoilleen äänestyksen siitä, pitäisikö toisen Robinin eli Jason Toddin kuolla. Äänestys toteutettiin puhelinäänestyksenä, ja 28 äänen erotuksella Jason Toddin Robin tapettiin tarinassa ”Kuolema kulkee suvussa”. Seuraavana vuonna ensi-iltansa sai Tim Burtonin elokuva Batman, joka toi Batmanin myös sarjakuvia lukemattoman yleisön tietoisuuteen saavuttamalla valtavan menestyksen elokuvateattereiden lippukassoilla ja oheistuotteilla.
Vuodesta 2005 vuoteen 2008 DC Comics julkaisi Frank Millerin kirjoittamaa ja Jim Leen kuvittamaa sarjakuvaa All Star Batman & Robin, the Boy Wonder, joka oli kaupallisesti hyvin menestynyt. Kriitikoiden keskuudessa se sai kuitenkin yleisesti osakseen negatiivista palautetta käsikirjoituksestaan ja vahvasta väkivallan kuvaamisestaan.
Vuodesta 2006 alkaen Batmanin ja Detective Comicsin keskeisimpinä käsikirjoittajina toimivat Grant Morrison ja Paul Dini. Morrison palautti Batman -sarjakuviin joitain sen kiistellyimmistä elementeistä, tärkeimpänä 1950-luvun science fiction. Morrisonin käsikirjoittamassa ”Final Crisis” -tarinassa oli mukana myös Batmanin ilmeinen kuolema, kun Darkseid onnistui surmaamaan tämän. Vuoden 2009 Batman: Battle for the Cowl -tarinajatkumossa Dick Graysonista tuli Bruce Waynen kuoleman jälkeen uusi Batman, ja Damian Waynesta tuli viides Robin. Vuonna 2009 Judd Winnick palasi Batman -tarinoiden keskeisimmäksi käsikirjoittajaksi, ja Grant Morrison sai kirjoitettavakseen oman sarjakuvansa Batman and Robin. Bruce Wayne käsikirjoitettiin takaisin Batmaniksi vuonna 2010 Batman: The Return of Bruce Wayne -tarinajatkumossa.
The New 52
Tarinassa Dark Knights: Metal, jonka Scott Snyder ja Greg Capullo kirjoittivat vuosina 2017-2018 paljasti, että Barbatos-niminen lepakkojumala Pimeästä Multiversumista oli luonut Batmanin pahimmista peloista ja painajaisista seitsemän pahinta mahdollista versiota Batmanista, joiden avulla Barbatos kykeni hyökkäämään Prime Earthiin aikeenaan yhdistää sen osaksi Pimeää Multiversumia. Juuri Barbatos oli ollut se lepakko, joka oli ilmestynyt Batmanille tämän lapsuudessa ja inspiroinut häntä ryhtymään Batmaniksi. Tarinan jatko-osassa Dark Knights: Death Metal, joka julkaistiin vuosina 2020-2021 selvisi, että on olemassa yhteensä 39 pahaa versiota Batmanista Pimeässä Multiversumissa.
Lepakkoluola
Kuten Teräsmiehen Yksinäisyyden Linnake, myös Batmanilla on oma salainen tukikohtansa nimeltään Lepakkoluola (The Batcave). Lepakkoluola sijaitsee Bruce Waynen sukutilan alla olevassa luolastossa, josta on rakennettu salakäytäviä kartanoon. Tunnetuin salakäytävä kätkeytyy Waynen kartanon työhuoneessa olevan kaappikellon taakse, josta lähtee portaat alas luolaan. Kaappikellon ovi aukeaa aina kun viisarit käännetään osoittamaan 10.47 (Thomas ja Martha Waynen kuolinaika). 1960-luvun televisiosarjassa salakäytävä kätkeytyi myös Waynen työhuoneeseen. Työpöydällä olevan Shakespearen patsaaseen oli piilotettu kytkin, jota kääntämällä seinässä oleva kirjahylly liukui sivuun paljastaen kaksi merkittyä liukutankoa (lepakkotangot), joita pitkin liukumalla pääsi lepakkoluolaan. Lepakkotankojen yhteydessä oli myös automaattinen puvunvaihto, eli ylhäältä kartanosta lähti Bruce Wayne ja Dick Grayson sekä alas tuli Batman ja Robin. Alun perin lepakkoluola esiteltiin vuoden 1943 sarjafilmissä (jossa se oli itse rakennettu maanalainen tukikohta), mistä se myöhemmin tuli osaksi myös sarjakuvien ja myöhempien filmatisointien kaanonia. Nuorena poikana Bruce putosi vahingossa kotinsa lähellä olevaan onkaloon huomaten, että Waynen kartanon alapuolella oli suuria luolaonkaloita. Kun hän päätti aloittaa rikosten vastustajan uransa, hän muutti luolan tukikohdakseen. Luolasto on täynnä lepakoita, joten se sopii hyvin Batmanin käyttötarkoituksiin.
Batman säilyttää luolastossa muassa Lepakkomies-asuaan, varusteitaan, laboratorioinstrumenttejaan ja rikosten ratkaisemiseen suunniteltua Lepakkotietokonetta. Hänen varusteisiinsa kuuluu myös kryptoniitista valmistettu sormus. Ongelmatilanteissa Batman käyttää kryptoniittisormusta Teräsmiehen taltuttamiseen.
Lepakkoluolassa on myös liikuntatila, jossa Batman pystyy ylläpitämään taistelulajitaitojaan ja kouluttamaan nuoria apulaisiaan. Luola on täynnä erilaisia muistomerkkejä Batmanin aiemmista taisteluista: muun muassa jättiläiskokoinen jokerikortti, Kaksinaaman isokokoinen kolikko ja mekaaninen hirmulisko, joka muistuttaa Tappajakrokoa. Batman säilyttää luolassaan myös kulkuvälineitään:
Elokuvat
Batman-elokuvasta oli puhuttu paljon jo 1960-luvulta alkaen, kun camp-tyylinen televisiosarja julkaistiin. Vuonna 1966 sai ensi-iltansa ensimmäinen kokopitkä elokuva, jonka pääosissa Adam West ja Burt Ward toistivat roolinsa. Elokuva oli tyyliltään samanlainen kuin sarja eli camp-tyylinen komedia, ja se julkaistiin ensimmäisen ja toisen tuotantokauden välissä. Elokuva oli Foxin tuottama, kun taas muut Batman-elokuvat ovat Warner Brosin tuottamia.
Tim Burtonin elokuvat
Warner Bros. hankki elokuvaoikeudet Michael Uslan -nimisen pitkän linjan Batman-fanin kautta. Hän onnistui hankkimaan Batmanin elokuvaoikeudet DC:ltä ja alkoi suunnitella elokuvaa. Hän ihaili suunnattomasti Bill Fingerin ja Bob Kanen varhaisia Batman-tarinoita vuodelta 1939 ja suunnitteli tekevänsä filmistä sellaisen. Esitelläkseen studiojohtajille elokuvaan haluamansa tyylin, hän kirjoitti lyhyen tarinan Return Of The Batman, osoittaakseen mitä ajoi takaa. Elokuvan sävyä muokkasi myöhemmin myös Frank Millerin Yön Ritarin paluu.
Ensimmäinen elokuva, Batman sai ensi-iltansa vuonna 1989. Sen ohjasi Tim Burton, jonka tavaramerkiksi muodostunut synkkyys ja gotiikka sopivat elokuvaan tunnelmaan loistavasti. Batmania elokuvassa esitti Michael Keaton. Warner Bros. oli alun perin halunnut tehdä elokuvasta camp-tyylisen ja palkata Bill Murrayn esittämään Batmania sekä Eddie Murphyn Robinia, mutta koska Uslanin oma linja oli selkeä, ei niin tehty. Studio kuitenkin korosti linjaansa vielä valitsemalla ohjaajaksi hittikomediallaan Pee-wees Big Adventure läpi lyöneen Tim Burtonin ohjaajaksi. Burton ymmärsi käyttää tilaisuutensa osoittaakseen kunnioituksensa saksalaiselle ekspressionismille ja toisti sen teemoja elokuvassa.
Batman oli menestys jo ennen ilmestymistään, sillä tehokkaan mainonnan ansiosta oheistuotteita myytiin 750 miljoonan dollarin arvosta. Se oli ensimmäinen elokuva, joka saavutti ensimmäisenä kymmenenä päivänä ensi-iltansa jälkeen sadan miljoonan dollarin rajan ja tuotti lopulta maailmanlaajuisesti 411,35 miljoonaa dollaria. Se oli vuoteen 2008 asti eniten tuottanut elokuva, joka perustui DC Comicsin sarjakuvaan.
Menestyksen takia Burton ja ennen elokuvaa kritiikkiäkin saanut Keaton saivat jatkaa. Seuraava elokuva, Batman – paluu sai ensi-iltansa jo 1992. Se sai kriitikoilta ristiriitaisen vastaanoton, sillä monien mielestä elokuvan edellistä synkempi sävy sotki supersankarielokuvan teeman. Roger Ebert totesi, ettei Burtonin elokuva ole huono, mutta se todistaa silti, etteivät supersankarit ja film noir sovi yhteen. Vaikka elokuva tuotti 266,83 miljoonaa dollaria, Burtonin ei haluttu jatkavan ohjaajana. Myöskään Michael Keaton ei enää jatkanut Batmanina. Keatonille tarjottiin jopa 35 miljoonaa dollaria, mutta hän ei halunnut uusia rooliaan, koska oli tyytymätön uuteen ohjaajaan Joel Schumacheriin.
Joel Schumacherin elokuvat
Koska aiemman elokuvan sävy oli ollut liian synkkä, katsottiin aiheelliseksi, että seuraava elokuva olisi valoisampi. Michael Keaton korvattiin Val Kilmerillä ja ohjaajana aloitti Joel Schumacher. Batman Forever sai ensi-iltansa vuonna 1995, ja se sai kriitikoilta edeltäjänsä Batman – paluun tapaan ristiriitaisia arvosteluja. Kriitikot pitivät elokuvaa sen ilmestymisen jälkeen lapsellisena, mutta päätöstä tehdä siitä valoisampi kuin edeltäjistään pidettiin silti oikeana. Batman-fanit kritisoivat sitä, että Kaksinaamaa ja Arvuuttajaa esittävät Tommy Lee Jones ja Jim Carrey tekivät hahmoistaan liikaa Jokeria muistuttavia. Kaikesta huolimatta elokuva tuotti maailmanlaajuisesti 336,53 miljoonaa dollaria ja Schumacher sai luottamuslauseen jatkaa Batman-elokuvien ohjaajana. Val Kilmer kuitenkin kieltäytyi jatko-osasta, sillä hän katsoi elokuvien keskittyvän enemmän vihollisiin, kuin elokuvan sankariin.
Batman & Robin sai ensi-iltansa vuonna 1997. Studio vaati, että koska Batman Forever oli onnistuneesti siirtänyt Batmanin lapsiystävällisempään suuntaan, päätettiin jatko-osasta tehdä vielä lapsellisempi. Batmanin rooliin palkattiin George Clooney, joka allekirjoitti kolmen elokuvan sopimuksen. Chris O’Donnell jatkoi Robinin roolissa. Elokuva tuotti maailmanlaajuisesti 238 miljoonaa dollaria, mutta elokuvan budjettiin (125 miljoonaa dollaria) verrattuna tuotto ei ollut Warner Bros.'n mielestä riittävä. Elokuvaa oli sarjakuvafanien mielestä inspiroinut enemmän 1960-luvun Batman-televisiosarja, kuin sarjakuvat. Batman & Robin -elokuvalle suunniteltu jatko-osa Batman Triumphant päätettiin hylätä odotettua heikomman taloudellisen tuloksen ja arvostelijoiden kritiikin vuoksi.
Christopher Nolanin elokuvat
Batman-sarja herätettiin henkiin vuonna 2005, kun Christopher Nolan siirtyi ohjaajaksi. Hän oli myös mukana käsikirjoittamassa elokuvaa. Batmanin rooliin valittiin Christian Bale, josta tuli ensimmäinen ei-yhdysvaltalainen Batmanin esittäjä. Nolanin elokuvassa Batmanin ulkoasu uudistettiin täysin, ja esimerkiksi Batmobilen ulkonäkö koki täyden muutoksen. Nolan siirsi rohkeasti sarjan pois sarjakuvamaailmasta ja loi realistisen Batman-elokuvan, joka sai nimekseen Batman Begins. Tarinassa siirryttiin takaisin alkuun, ja kerrottiin kuinka Bruce Waynesta tuli Batman. Elokuva sai hyviä arvosteluja ja tuotti maailmanlaajuisesti 371 miljoonaa dollaria, jolla siitä tuli siihen asti toiseksi eniten tuottanut Batman-elokuva.
Odotukset seuraavaa Batmania kohtaan nousivat. Heath Ledger palkattiin esittämään Jokeria jatko-osaan, joka sai nimekseen Yön ritari. Ennen elokuvaa Ledgerin valintaa kritisoitiin paljon, mutta hänen kuolemansa jälkeen, kun elokuva oli jo jälkituotannossa, alkoi liikkua huhuja aivan uskomattomasta roolisuorituksesta. Kun elokuva lopulta sai ensi-iltansa, se sai kriitikoilta todella hyviä arvosteluja ja Ledgerin roolisuoritusta ylistettiin. Elokuvasta tuli kaikkein menestynein Batman-elokuva ja kaikkien aikojen neljänneksi menestynein elokuva. Se on myös kolmanneksi menestynein elokuva Amerikan mantereella. Yön ritari on tuottanut kaikkiaan 1 004 558 444 dollaria.
Heti Heath Ledgerin kuoleman jälkeen hänen rooliaan alettiin kehua ja hänelle ryhdyttiin ennustamaan postuumisti parhaan miessivuosan Oscar-palkintoa roolistaan. Tätä silmällä pitäen Warner Bros.-tuotantoyhtiö päätti julkaista elokuvan ennen Oscar-gaalaa uudelleen Amerikan teattereissa. Elokuva ilmestyi uudelleen 27. tammikuuta. Yön ritari sai kahdeksan Oscar-ehdokkuutta, mikä oli enemmän kuin millään supersankarielokuvalla ennen sitä. Niistä se voitti kaksi palkintoa: Paras miessivuosa (Heath Ledger) ja Paras äänisuunnittelu (Richard King). Elokuva voitti myös yhden Golden Globe -palkinnon parhaasta miessivuosasta ja oli lisäksi ehdolla yhdeksän Baftan saajaksi.
Nolanin trilogian viimeinen osa, Yön ritarin paluu, sai ensi-iltansa heinäkuussa 2012. Elokuva tuotti 1 081 041 287 dollaria.
DC Extended Universe
Uusi elokuvaversio Batmanista teki ensiesiintymisensä maaliskuussa 2016 ensi-iltansa saaneessa ja Zack Snyderin ohjaamassa elokuvassa Batman v Superman: Dawn of Justice, jonka tapahtumat sijoittuvat samaan jatkumoon vuoden 2013 Man of Steel -elokuvan kanssa. Sen inspiraationa toimivat sarjakuvat Batman: Yön ritari ja Teräsmiehen kuolema. Affleck jatkoi Batmanin roolissa myös muissa samaan elokuvajatkumoon sijoittuvissa elokuvissa. Näihin kuuluvat Suicide Squad (2016) ja Justice League (2017). Batmania esitti Ben Affleck.
Matt Reevesin elokuvat
Matt Reeves ohjaaman uuden elokuvatrilogian ensimmäisen osan, The Batmanin ensi-ilta oli maaliskuussa 2022. Toinen osa, The Batman – Part II, on saava ensi-iltansa lokakuussa 2025. Elokuvissa hahmoa esittää Robert Pattinson.
Hanna-Barbera/Filmation
thumb|220px|Batman Superystävissä. Batman teki ensiesiintymisensä animaationa 8. syyskuuta 1973 Hanna-Barberan tuottamassa Superystävissä, joka perustui löyhästi Oikeuden Puolustajiin. Batmanin äänenä toimi erityisesti elokuvissa ja radio-ohjelmissa näytellyt Olan Soule, joka ääninäytteli roolissa vuoteen 1982 asti.
Samaan aikaan Filmation esitti Batmanin ensimmäisen nimikkosarjan 10. helmikuuta 1977, jolloin The New Adventures of Batmania esitettiin Batman/Tarzan Adventure Hour, Tarzan and the Super 7 ja Batman and the Super 7 ohjelmien yhteydessä. Sarja kesti 16 jakson verran, joka jatkoi 1960-luvun televisiosarjan camp-henkistä seikkailua. Myös hahmojen ulkomuodot muistuttivat 1960-luvun sarjaa ja lisäksi Adam West ja Burt Ward uusivat roolinsa Batmanina ja Robinina.
Superystävien saadessa valmiiksi neljännen sarjansa Super Friends: The Legendary Super Powers Show vuonna 1984, se korvasi Olan Soulen Adam Westillä, joka ääninäytteli Batmania aina Superystävien viimeiseen sarjaan The Super Powers Team: Galactic Guardiansiin vuonna 1985.
1980–1990-luku
thumb|Batman 1990-luvun [[Batman (vuoden 1992 animaatiosarja)|nimikkosarjassaan.]] Superystävien päätyttyä vuonna 1985 Batmanin seikkailuja animaatiossa sai odotella vuoteen 1992 saakka. Tim Burtonin ohjaaman Batman-elokuvan nostettua yön ritarin takaisin televisio- ja elokuvayleisön tietoisuuteen vuonna 1989 sai Warner Bros. Animationin vuotta myöhemmin suunnittelemaan Batmanin paluuta myös animaation pariin. Lopulta sarja sai ensi-iltansa syyskuussa, kun aiemmin kesäkuussa Batman – paluuta esitettiin elokuvateattereissa. Batman: The Animated Series nousi ensimmäisen tuotantokauden jälkeen suureen suosioon niin yleisön kuin kriitikoiden silmissä. Se muun muassa palkittiin Emmylla erinomaisena animaatiosarjana. Sarjassa oli laajasti vaikutteita eri Batmanin ajanjaksoista muun muassa Batmanin asua oli sovellettu 1960-luvun televisiosarjan tapaiseksi pienillä muutoksilla, lisäksi osa rikollisista kuten Pingviini sai ulkomuotoonsa vaikutteita Burtonin ohjaamista Batman-elokuvista. Sarjan tunnelma oli film noir -tyyppinen ja 1940-luvun miljöö auttoi tuomaan salapoliisimaisuutta Batmanin seikkailuihin. Batmanin äänenä toimi Kevin Conroy, joka toimi roolissa myös sarjan pohjalta tuotetuissa elokuvissa Batman – Mustan kostajan paluu ja Batman ja Pakkasherra.
Sarjan suosion ja menestyksen myötä Warnerin oma televisiokanava The WB tilasi uusia jaksoja, joiden myötä vuonna 1997 Batman sai 24-osaisen sarjan The New Batman Adventures. Se jatkoi edeltäjänsä tavoin synkillä tarinoilla. Samoihin aikoihin Batman esiintyi vierailevana hahmona Teräsmiehen omassa piirrossarjassa. Huomattavin ero The New Batman Adventuresin ja The Animated Seriesin välillä oli miljöön muuttuminen modernimmaksi ja hahmojen ulkomuotojen jyrkät muutokset. Batmanin vallitseva sininen taustaväri oli esimerkiksi korvattu harmaalla ja Gotham City sai uuden punasävyisen ilmeen.
Tammikuussa 1999 Warner Bros. esitti uudenlaisen sarjan Batmanista Batman of the Future, jossa Bruce Wayne oli jo ikääntynyt mies ja toimi vain osakkaana Wayne-yhtymässään. Sittemmin hän ryhtyi kouluttamaan nuorta 17-vuotiasta Terry McGinnistä uudeksi Batmaniksi. Sarja nousi erityisesti Yhdysvalloissa suosioon ja sai arvostusta kriitikoilta voitettuaan muun muassa kaksi Emmy-palkintoa. Sarjasta tuotettiin yhteensä 52 jaksoa, joiden esitys loppui joulukuussa 2001.
2000-luku
thumb|[[Rino Romanon esittämä Batman vuoden 2004 animaatiosarjassa.]] Vuosina 2001–2006 Batman esiintyi pääosassa Justice League ja Justice League Unlimited -sarjoissa, jotka perustuivat Superystävien tavoin Oikeuden Puolustajiin. Batmanin luonnetta kuvattiin samanaikaisesti huumorintajuisena ja sarkastisena, mutta myös tuttuun tapaan supersankariryhmänsä ehkä kovimpana luuna. Esimerkiksi Batman on todistanut toimivansa myös pelotteena saaden itseään huomattavasti voimakkaampia supersankareita tahtoonsa pelkällä katseellaan. Samassa sarjassa Batman myös nöyryytti Ihmenaista ja Salamaa hoitaen jokaisen harjoitusvastustajan heidän edestään itse. Tämä antaa Justice League -Batmanista ehkä hieman egoistisen kuvan. Samaan aikaan Batman teki vierasrooleja Static Shockissa, kuten muutaman muut Oikeuden Puolustajien hahmot.
thumb|Batman 1960-luvun henkisessä [[Batman – pelottomat -sarjassa.]] Myöhemmin edellisen sarjan päätyttyä Warner julkisti jatkavan samalla linjalla ja suuntaavaan sen uudemman sarjan edelleen lapsille. Marraskuussa 2008 alkanut Batman: The Brave and the Bold pohjautuu samannimiseen sarjakuvaan, jossa Batman seikkailee yhden tai useamman muun sankarin kanssa muualla kuin tutussa Gotham Cityssä. Sarjan tekijäksi palkattiin James Tucker, joka oli aikaisemmin luonut Legion of Super Heroes -sarjan. Tucker kertoi samalla tilaisuuden luoda Batman-sarjan, jossa hän yhdistäisi omassa lapsuudessaan seurattuja elementtejä sarjakuvista ja televisiosta. Sarja oli myös poikkeus edellisiin nähden, sillä se pyrki olemaan enemmän humoristisempi, jossa myös Batman kertoi sarkastisia vitsejä menettämättä kuitenkaan totista luonnettaan.
Samaan aikaan Batman teki vierasroolin marraskuussa 2010 alkaneessa Young Justicessa, jossa Batmanin rooli on toimia mentorina ja tehtävien jakajana nuorille sankareille. Bruce Greenwood toimi hahmon äänenä oltuaan sitä ennen samaisessa roolissa elokuvassa Batman: Under the Red Hood. Vuonna 2012 Kevin Conroy uusi jälleen roolinsa Batmanina elokuvassa Justice League: Doom, jossa hahmolla oli keskeinen rooli.
Näyttelijöitä
Batmania ovat vuosien saatossa erilaisissa yhteyksissä näytelleet (elokuvat, televisiosarjat) ja ääninäytelleet (animaatiot, videopelit) monet näyttelijät.
Nokia Lumia 820
Nokia Lumia 820 on Microsoft Mobilen valmistama älypuhelin. Sen julkisti Nokia 5. syyskuuta 2012. Sen suositushinta oli 505 € ja se oli 10. tammikuuta 2013 myyntiin tullessaan Nokian toinen Windows Phone 8 -puhelin. Nokia toi aiemmin loppuvuodesta 2012 markkinoille Windows Phone 8 -lippulaivamallinsa Lumia 920:n. Tammikuussa 2013 markkinoille tuli myös halvempi Lumia 620 -malli.
Vaihdettavat kuoret ja langaton lataus
Puhelimen kuoret ovat vaihdettavissa ja värivaihtoehtoja ovat musta, harmaa, punainen, keltainen, valkoinen, sininen ja violetti. Puhelimeen voi vaihtaa myös langatonta Qi-latausta tukevan takakuoren, minkä jälkeen puhelimen lataus onnistuu laskemalla se esimerkiksi lataustyynylle tai jättämällä se JBL PowerUp -kaiuttimen tai jonkun muun ominaisuutta tukevan lisälaitteen päälle. Myös monissa kahviloissa ja lentokentillä on langattoman latauksen mahdollistavia latauspisteitä, jolloin puhelimen lataus onnistuu vaivattomasti esimerkiksi matkalla. SSP ja Powerkiss tuovat ilmaisen langattoman latauksen kymmenille eurooppalaisille lentokentille ja listalla ovat muun muassa Helsingin, Kööpenhaminan, Frankfurtin, Manchesterin, Pariisin ja Malagan lentokentät. Langatonta latausta havainnollistetaan Nokia Conversationsin esittelyvideolla.
Ohjelmisto
Nokia on kehittänyt Windows Phone -laitteille omia ohjelmiaan, joihin kuuluvat muun muassa HERE, Nokia Navigointi, Nokia City-opas, Nokia Julkiset, Offline-kartat, Nokia Mix Radio ja Nokia TV. Nokian kartta- ja navigointiohjelmat mahdollistavat karttojen käytön myös offline-tilassa, minkä lisäksi karttojen kattavuus on laajempaa kuin kilpailevilla alustoilla. Nokia TV taas mahdollistaa Yle Areenan, MTV Katsomon sekä Ruudun ohjelmien seuraamisen suoraan puhelimelta.
Nokian yhteistyökumppanien sovellukset löytyvät laitteista valmiiksi ladattuna, esimerkiksi: Ilta-Sanomat, Helsingin Sanomat, Veikkaus, Fonecta, Hufvudstadsbladet ja MTV3. Lisäksi monia muita sovelluksia on ladattavissa Windows Phone Marketplacesta. Loppuvuonna 2012 sovellusten määrä ylitti 150 000 rajan.
Teknisiä yksityiskohtia
Puhelin tukee NFC, WLAN 802.11, Bluetooth 3.0, GPS/A-GPS ja Glonass yhteyksiä. Puhelimessa on 1650 mAh akku. 8 Gt sisäinen muisti on laajennettavissa maksimissaan 64 Gt:n MicroSD muistikortilla. Lisäksi tarjolla on 7 Gt ilmaista tallennustilaa SkyDrive-pilvipalvelussa.
Supernova Kill Road
Supernova Kill Road on Samer el Nahhalin debyyttialbumi sooloartistina. Albumi julkaistiin 24. heinäkuuta 2020. El Nahhal soittaa albumilla bassoa ja kitaraa. Lisäksi hän toimi albumin tuottajana ja albumin kappaleet ovat pääasiassa hänen kirjoittamiaan. Kitarasooloja soittavat Tommi Mikael ja Mika Kolehmainen. Albumilla laulajina ovat Tommi Mikael, Niki Rock, Henry Lee Roots, Mica, Mike Kuparinen ja Simire.
René Follet
René Follet (10. huhtikuuta 1931 Bryssel – 14. maaliskuuta 2020 ) oli belgialainen sarjakuvan tekijä sekä kuvittaja.
Arje Scheinin
Ura
Arje Scheinin kirjoitti ylioppilaaksi vuonna Helsingin Suomalaisesta normaalilyseosta vuonna 1941. Hän valmistui Helsingin yliopistosta hammaslääketieteen lisensiaatiksi vuonna 1950 ja tohtoriksi vuonna 1958. Vuonna 1960 Scheinin siirtyi Turun yliopistoon perustettuun hammaslääketieteen laitokseen kariesopin professoriksi ja laitoksen johtajaksi. Vuosina 1981–1987 hän toimi Turun yliopiston rehtorina.
Kotimaisten tehtävien lisäksi Arje Scheinin toimi muun muassa Fédération Dentaire Internationale -järjestön puheenjohtajana.
Scheinin oli juutalainen. Hänen veljensä on kirurgian professori Theodor Scheinin ja poikansa oikeustieteilijä Martin Scheinin.
Tuotanto
Scheinin julkaisi yli 220 tieteellistä artikkelia muun muassa fluoriyhdisteiden ja ksylitolin hampaistovaikutuksista.
Nekrotisoiva faskiitti
Nekrotisoiva faskiitti on A-streptokokkibakteerin (Streptococcus pyogenes) aiheuttama hengenvaarallinen pehmytkudoksissa etenevä tulehdus. Se johtaa ihon, ihonalaisen rasvan, lihaskalvon ja joskus lihasten kuolioon Sitä kutsutaan myös lihansyöjäbakteeriksi. Taudinkuvan kuvasi vuonna 1952 yhdysvaltalainen Ben Wilson. Tulehdus voi alkaa pienestäkin ihorikosta, leikkaushaavasta, hyönteisen pistoksesta tai jopa tylpästä vammasta. Kuolleisuus on hyvälläkin hoidolla 10–15 prosenttia.
Laikon rautatieasema
Laikon rautatieasema on lakkautettu rautatieliikennepaikka Karjalan radalla Rautjärvellä Laikon kylässä.
Laikon asema avattiin vuonna 1937, jolloin se oli yksi rataosan tärkeimmistä väliasemista. Tavaraliikenteen tarpeisiin asemalle rakennettiin pistoraide läheiselle sorakuopalle, ja siellä ristesivät myös Simpeleeltä Rautjärven kirkolle sekä Ilmeelle johtavat maantiet. Talvisodan aikaan aseman itäpuolella toimi myös lentokenttä. Jatkosodan aikana aseman kautta kulkivat tuhannet evakot, jotka saapuivat sinne kävellen mm. Kurkijoelta.
Henkilöliikenne Laikkoon lopetettiin vuonna 1969, jonka jälkeen asema oli vielä puutavaraliikenteen käytössä. Kokonaan liikennepaikka lakkautettiin vuonna 2005, ja sen sivuraiteet on purettu. Thure Hellströmin suunnittelema asemarakennus on nykyisin yksityisomistuksessa.
HMS Skipjack (J300)
HMS Skipjack (viirinumerot J300 ja M17) oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1944 valmistunut Algerine-luokan miinanraivaaja toisessa maailmansodassa. Aluksen piti olla alun perin Kanadan laivaston HMCS Solebay, mutta siitä luovuttiin jo ennen vesillelaskua ja alus siirrettiin Britannialle.
Valmistus
Alus tilattiin nimellä HMCS Solebay Torontosta Toronto Ship Building Companylta, missä köli laskettiin 19. marraskuuta 1942. Alus laskettiin vesille 7. huhtikuuta 1943 ja valmistui 29. huhtikuuta 1944.
Palvelus
Alus romutettiin 1959 Blythissä.
Palawaninparatiisimonarkki
Palawaninparatiisimonarkki (Terpsiphone cyanescens) on monarkkien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Palawaninparatiisimonarkkia tavataan Filippiineillä Palawanin saarilla. Vuonna 2012 laji luokiteltiin silmälläpidettäväksi, mutta vuonna 2013 se luokiteltiin elinvoimaiseksi, koska sen huomattiin kestävän elinympäristömuutoksia paremmin kuin aiemmin luultiin.
Lavian kirkko
Kirkon hyväksytyt piirustukset on allekirjoittanut Charles Bassi. Rakennuksen ulkoasuun tuli muutos 1800-luvun lopulla, jolloin tornin yläosa sai uuden ilmeen Helge Ranckenin suunnittelemana.
Alttaritaulu vuodelta 1907 on Alexandra Frosterus-Såltinin maalaama ja se esittää Kristuksen taivaaseenastumista. Kirkon penkit on restauroitu alkuvuonna 2012. Työn tekivät Ikaalisten käsi- ja taideteollisuusoppilaitoksen rakennusrestaurointi-artesaaniopiskelijat. Muutoin kirkkoa on korjattu muun muassa 1976 ja 1985.
Lavian kirkkoon saatiin Bror Axel Thulén rakentamat 8-äänikertaiset urut vuonna 1896. Urut uusittiin 12-äänikertaisiksi vuonna 1918.
Kirkkomaan sankarihautausmaan on suunnitellut kuvanveistäjä Ilmari Wirkkala 1949.
Reijo Koski
Reijo Kalevi Koski (21. marraskuuta 1932 Tampere – 13. lokakuuta 2002) oli suomalainen koripalloilija.