cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Äärioikeisto Suomessa (kirja)
Vastaanotto
Tutkija Jussi Jalonen kirjoittaa Agricola-sivustolla, että teos kartoittaa huolellisesti äärikansallista toimintaa vuosituhannen vaihteessa. Aihe olisi kuriositeetti, ellei kyseessä olisi osin valtavirtapolitiikkaan rantautunut ilmiö. Jalosen mukaan kirjan kuvatessa Suomen Sisun toimintaa ”ristiriita äärioikeistolaisen alakulttuurin teennäisen suomalaiskansallisena esiintymisen ja vierasmaalaisista propagandatehtaista omaksuttujen opinkappaleiden välillä tulee hyvin julki”. Toisaalta järjestelmällisen toiminnan sijasta sisulaisten menestyksen takana voi olla myös silkka onni. Heikoimmillaan teos on perussuomalaisten toiminnan kuvauksessa. Loppuarvio, että puolueen suurin saavutus on suomalaisen poliittisen ilmapiirin oikeistolaistaminen, kaipaisi enemmän perusteluja. Jalosen mukaan ”yleisesti ottaen teos on lukemisen arvoinen, ja keskeisten lukujensa osalta kyseessä on kelpo tietokirja”.
Aamulehden arvostelijan Sanna Seväsen mukaan tarkat lähdeviitteet ja väitteille esitetyt perusteet kertovat, että työ on tehty huolellisesti, eikä kirjoittajien poliittinen kanta juuri näy. Teos on suositeltavaa luettavaa jokaiselle politiikasta tai yhteiskunnasta kiinnostuneelle.
Turun yliopiston poliittisen historian professori Timo Soikkanen kirjoittaa Turun Sanomissa, että kirjaa voi pitää aineiston määrän kannalta tieteellisenä tutkimuksena ja tietokirjana, mutta monikulttuurisuuden tarkastelun yksipuolisuuden suhteen poliittisena pamflettina. Soikkasen mukaan kirjoittajien näkökulma monikulttuurisuuteen on ultraliberaali, minkä lisäksi tekijöiden vasemmistolaisuus ”vilahtelee rivien välistä”.
Vapaa Ajattelija -lehden julkaiseman Kalevi Höltän arvostelun mukaan kirja ei vastaa otsikkoaan, vaan se on vain eräiden alakulttuurien, kuten rasistiporukoiden, toiminnan kritiikitön kuvaus. Kirjassa on keskeistä taikauskon eli uskonnon puolustaminen hyökkäyksiä vastaan, ja erityisesti painotetaan, että islamin vastustaminen on rasismia.
Väkivaltaa kirjan esittelytilaisuudessa Jyväskylässä
Tammikuussa 2013 Jyväskylän kaupunginkirjastossa kolme henkilöä yritti väkivalloin tunkeutua kirjan esittelytilaisuuteen. Yksi hyökkääjistä löi tapahtuman järjestäjää puukolla lapaluuhun. Hyökkääjiä taas lyötiin teleskooppipampulla. Teoksen kirjoittajista paikalla olivat Andersson ja Brunila. Silminnäkijät yhdistivät hyökkääjät äärioikeistolaiseen Suomen vastarintaliike -järjestöön. Muun muassa sisäministeri Päivi Räsänen tuomitsi kokoontumis- ja sananvapautta loukkaavan väkivallan ja pääministeri Jyrki Katainen vaati blogikirjoituksessaan nollatoleranssia sananvapautta ja kokoontumisvapautta vastaan tehtyjä rikoksia kohtaan. Myös useat sanomalehdet ja järjestöt, kuten Suomen Pen tuomitsivat iskun.
Mikael Brunila sanoi haastattelussa teoksen julkaistilaisuudessa marraskuussa 2012: ”Vielä muutama vuosi sitten ei ollut realistinen uhka, että vaikkapa Pride-kulkueeseen tai rasismin vastaiseen mielenosoitukseen hyökätään. Tänä päivänä vastaavien tapahtumien järjestäjät joutuvat aina ottamaan sen mahdollisuuden huomioon”. Li Andersson kertoi muun muassa ihmettelevänsä äärioikeistolaisten liikkeiden vähättelyä. Esimerkiksi Suojelupoliisi on Anderssonin mukaan vähätellyt etenkin katuryhmien uhkaa. Anderssonin mukaan on traagista, että poliittisen keskustelutilaisuuden järjestäjät joutuvat miettimään turvallisuutta. Dan Koivulaakson mukaan terrori kertoo siitä, että äärioikeiston uhkailujen vuoksi harva on suostunut puhumaan aiheesta julkisesti. Kirjatapahtumaa järjestämässä ollut Jyväskylän yhteiskunnallisen opiston rehtori Irma Hirsjärvi kommentoi, että julkiseen tilaisuuteen kohdistunut hyökkäys on ”kulminaatiopiste, jossa me suomalaisina otamme kantaa siihen, tapahtuuko tällaista jatkossa vai ei.”
Maria Tolppanen
Eeva Maria Tolppanen (o.s. Leinonen, s. 24. marraskuuta 1952 Kemi) on suomalainen poliitikko ja toimittaja. Hän on toiminut Vaasan kaupunginvaltuuston jäsenenä vuodesta 2013 alkaen ja toimi vuosina 2011–2019 kansanedustajana Vaasan vaalipiiristä. Hän on kesäkuusta 2016 edustanut SDP:tä kuuluttuaan aiemmin perussuomalaisiin. Tolppanen työskenteli 30 vuoden ajan freelancetoimittajana Ylellä.
Elämä ja ura
Tolppanen valmistui nuorisotyöntekijäksi ja nuorisosihteeriksi vuonna 1973 ja sosionomiksi vuonna 1974. Hän työskenteli nuorisosihteerinä Sievissä 1973–1974, ohjaajana Lapin Nuorison Liitossa 1974–1975 ja lastentarhanopettajana Rovaniemellä 1976.
Tolppanen valmistui 1980 toimittajaksi Yleisradion ammattiopistosta. Hän työskenteli Ylen Rovaniemen toimituksessa 1977–1983 ja Vaasan toimituksessa 1986–2011. Vuodet 1983–1986 Tolppanen oli toimittajana Pohjolan Työ -lehdessä. Vuosina 1991–2011 hän oli oman yrityksensä Lappia Media Oy:n toimitusjohtaja ja toimittaja.
Tolppanen kuului aiemmin SDP:hen, mutta erosi puolueesta 1990-luvulla työskennellessään toimittajana. Hänet valittiin eduskuntaan perussuomalaisten ehdokkaana ensimmäisen kerran vuoden 2011 vaaleissa 2 855 äänellä. Kunnallisvaaleissa 2012 Tolppanen valittiin Vaasan kaupunginvaltuustoon. Vuoden 2015 eduskuntavaaleissa hänet valittiin toiselle kansanedustajakaudelle. Hän on ollut eduskunnassa muun muassa valtiovarainvaliokunnan varapuheenjohtaja (2015−2016) ja työelämä- ja tasa-arvovaliokunnan jäsen (2011–2015). Hän toimi myös Yleisradion hallintoneuvoston jäsenenä 2011–2019.
Syyskuussa 2021 julkaistussa mielipidekirjoituksessa Tolppanen kirjoitti, että seksuaalisen häirinnän vähentämiseksi ”tytöille on myös hyvä kertoa, miten luonto toimii”. Tolppasen mukaan esimerkiksi tietyllä tavalla pukeutuminen ”voi antaa väärän viestin vastakkaiselle sukupuolelle”. Niitä, joiden mukaan tytöt saavat pukeutua haluamallaan tavalla, Tolppanen kehotti ”avaamaan silmänsä”. Muun muassa SDP:n varapuheenjohtaja Matias Mäkynen sekä Sosialidemokraattisten Nuorten puheenjohtaja Pinja Perholehto kommentoivat, että Tolppasen kirjoitus ei edusta puolueen linjaa tai arvoja.
Yksityiselämä
Tolppanen oli naimisissa toimittaja Juhani Tolppasen kanssa 1975–2000 tämän kuolemaan saakka. Hänellä on kolme lasta.
Yongzheng
Keisari Yongzheng (, mantšuksi Hūwaliyasun Tob hūwangdi; 13. joulukuuta 1678 – 8. lokakuuta 1735), alku­peräiseltä nimeltään Yinzhen, oli mantšulaisen Qing-dynastian viides keisari ja kolmas tähän sukuun kuulunut Kiinan hallitsija vuosina 1722–1735.
Vaikka Yongzhengin hallitus­kausi oli paljon lyhempi kuin sekä hänen isänsä Kangxin että hänen poikansa Qianlongin, hänen äkillinen kuolemansa toden­näköisesti aiheutui raskaasta työ­kuormasta. Yongzhengin hallitus­kausi oli rauhallinen ja menestyksellinen; hän vastusti tehokkaasti korruptiota ja tuhlausta ja uudisti valtion raha-asioiden hallinnon. Hänen hallitus­kaudellaan perustettiin Suuri neuvosto, jolla myöhemmin oli suuri vaikutus­valta keisarien hallitsemassa Kiinassa.
Prinssi Yinzhen
Yinzhen oli keisari Kangxin neljäs aikuiseksi saakka elossa pysynyt poika ja keisarinna Xiaogongrenin vanhin poika. Kangxin mielestä olisi ollut virhe kasvattaa lapset yksin­omaan palatsissa, minkä vuoksi hän lähetti poikansa, myös Yinzhenin, maailmalle ja antoi heille ankaran kasvatuksen. Yongzheng kävi Kangxin kanssa useilla tarkastus­matkoilla Pekingin seudulla ja kerran myös kauempana etelässä. Hän oli Täysin punaisen lippu­kunnan kunnioitettu johtaja Kangxin toisessa taistelussa mongoli­kaani Galdania vastaan. Yinzhen sai beilen arvo­nimen vuonna 1689 ja sai toisen luokan prinssin arvon vuonna 1698.
Riidanalainen vallanperimys
Kangxin kuolessa Yinti toimi rajojen rauhoitus­joukkojen johtajana ja oli sodassa luoteessa nykyisessä Xinjiangissa. Joiden­kuiden histori­oitsi­joiden mielestä tämä osoittaa, että Kangxi suosi Yintiä seuraajakseen ja perehdytti täten seuraavan keisarin sotilas­asioihin, toisten mukaan hän taas yritti tällä tavoin pitää Yintin kaukana pää­kaupungista varmistaakseen, että valta periytyy rauhan­omaisesti Yinzhenille. Juuri Yinzhen oli nimittänyt Yintin tähän virkaan, ei Yinsi, joka oli Yintin läheinen ystävä.
Virallisissa asiakirjoissa, joita Yongzheng on saattanut myöhemmin muuttaa poliittisista syistä, sanotaan, että 20. joulukuuta 1722 sairaalloinen keisari Kangxi kutsui seitsemän poikaansa ja Pekingin santarmin komentajan Longkondon sairas­vuoteensa äärelle; tällöin Longkodo luki hänen testamenttinsa ja julisti, että Yinzhen seuraisi häntä keisarina valtaistuimelle. On esitetty tosi­seikkoja, jotka viittaavat siihen, että Yinzhen oli tavannut Longkodon kuu­kausia ennen kuin hän luki testamentin ja valmistautui järjestämään vallan­perimyksen itselleen sotilaallisin keinoin. Legendan mukaan Yongzheng muutti Kangxin testamenttia lisäämällä siihen kappaleita ja muuttamalla merkkejä. Yleisimmin tunnetun version mukaan Yongzheng muutti joko sanan "neljä­toista" (, shisi) sanaksi "neljä" (, yúsì) tai sanan "neljäs­toista" sanaksi "neljäs". Vaikka tällaisiin väitteisiin on yleisesti uskottu, niille ei ole voitu esittää todisteita, varsinkaan kun merkkiä 于 ei Qing-dynastian aikana kovinkaan paljon käytetty, vaan se korvattiin virallisissa asia­kirjoissa merkillä 於 (yú). Lisäksi Qing-dynastian perimä­tiedon mukaan testamentti oli kirjoitettu sekä mantšuksi että kiinaksi, mutta mantšun kirjoitus­järjestelmässä ei merkkejä olisi vastaavalla tavalla voitukaan muuttaa toisiksi. Sitä paitsi Qing-dynastian prinsseistä käytetään nimiä "keisarin poika" heidän syntymä­järjestyksessään, esimerkiksi "keisarin neljäs poika". Siksi väitettä, että Yinzhen olisi muuttanut testamenttia päästäkseen valta­istuimelle, pidetään hyvin epä­toden­näköisenä.
thumb|left|Kiinalainen maalaus 1700-luvulta: keisari Yongzheng eurooppalaisessa asussa peruukki päässään valmistautumassa lyömään tiikeriä kolmikärjellä thumb|Keisari Yongzheng toimittaa uhreja maanviljelyksen jumalan, [[Shennongin alttarilla]] thumb|left|Keisari Yongzhengin muotokuva 1700-luvulta Yinghen valitsi hallitsija- ja aikakausinimen, joka äänteellisesti muistutti hänen omaa nimeään: vuodesta 1723 tuli Yongzhengin kauden ensimmäinen vuosi. Hänen ensimmäinen virallinen tekonsa hallitsijana oli hänen pitkä­aikaisen liittolaisen, 13. prinssi Yinxiangin vapauttaminen, jonka keisari Kangxi oli vanginnut samoihin aikoihin kuin kruunun­prinssin. Joidenkin lähteiden mukaan Yinxiang, prinsseistä sotilaallisin, kokosi tällöin joukon pekingiläisiä sotilaita vartioimaan Kiellettyä kaupunkia ja sitä ympäröiviä alueita, jotteivät Yinsin kannattajat voisi kaapata valtaa. Oman kertomansa mukaan Yongzhen oli tunne-elämältään epävakaa ja syvästi surullinen isänsä kuoltua ja tiesi, että hänelle olisi "aivan liian raskas taakka", jos hänen olisi seurattava isäänsä hallitsijana. Lisäksi kun testamentti oli luettu, Yinzhen kirjoitti, että virka­miehet (pääministeri Xhang Tingyi, Longkedo ja prinssi Yinzhi) sekä prinssi Cheng johdattivat muut prinssit seremoniallisiin kolmeen polvistumiseen ja yhdeksään tervehdykseen keisarille. Seuraavana päivänä Yongzhen kutsui Yintin takaisin Qinghaita ja myönsi äidilleen "Pyhän äidin" ja leskikeisarinnan arvon sinä päivänä, jolloin Yinti saapui hautajaisiin.
Feng Erkang kirjoitti ensimmäisen laajan keisari Yongzhengin elämä­kerran, jossa hän myös asetti Yongzhengin vallan­perimyksen yhteyksiinsä Fengin mukaan on olemassa epäilyttäviä seikkoja, jotka viittaavat kadonneisiin testamentteihin ja julkaisu­päiviin, mutta valtaosa todisteista viittaa siihen, että Yinzhen peri valtaistuimen laillisesti, vaikkakin se silloisessa tilanteessa edellytti poliittisia ja sotilaallisia toimen­piteitä. Kahdeksas prinssi, Yinsi, oli koko ikänsä lahjonut viran­omaisia saadakseen heiltä tukea. Edelleen Feng arvioi, että "vaikka emme voi olla vielä aivan vamoja siitä, mitä vallanp­erimyksessä tapahtui ja mikä puoli on oikeassa, on uskottavaa, että Yongzhengin poliittiset viha­miehet levittivät epäilyttäviä tietoja testamentin taustasta saadakseen Yongzhengin huonoon valoon ja keisarillisen Kiinan aikaiset perimä­tiedot ovat saaneet jotkin koulu­kunnat uskomaan, että Yongzhengin koko hallitsija­kausi voitaisiin sivuuttaa laittomana yksin­kertaisesti siksi, koska hänen vallan­perimyksensä ei ollut hänen isänsä, keisarin ja Kiinan viime­kätisen päätöksen­tekijän tahdon mukainen." Lisäksi hän arvelee, että Kangsi teki vakavan virheen antaessaan poikiensa tulla huomattaviksi poliittisiksi vaikuttajiksi, varsinkin kun kruunun­prinssin paikka oli avoinna, mistä Kiinan oloissa olisi voinut seurata verinen sisällis­sota ja mahdollisesti vallan­kaappaus. Siksi olisi vielä suurempi virhe arvioida hallitsijaa yksin­omaan sen perusteella, millä tavalla hän pääsi valtaan. Keisari Yongzhen itse varmisti, että hänen seuraajansa pääsisi aikanaan valtaan ilman mainittavia kiistoja.
Hallitsijakausi
Sen jälkeen kun Yinzhen oli joulukuussa 1722 noussut valta­istuimelle, hän valitsi aika­kausi­nimen Yongzhen, joka merkitsee "sopu­sointuista oikeutta". On arveltu, että nimen jäkimmäinen osa oli yritys peitellä hänen laiton valtaannousunsa sillä, että hän nimitti itseään "lainmukaiseksi". Heti valtaan päästyään Yongzhen valitsi uuden hallitsevan neuvoston. Sen muodostivat kahdeksas prinssi Yinsi, kolmastoista prinssi Yinziang, Zhang Tingyu, Ma Qi ja Longkodo. Yinsi sai arvonimien Prinssi Lian, Yinziang arvonimen Prinssi Yi; molemmat toimivat korkeissa viroissa.
Nian ja Long
Nian Gengyao oli Yongzhengin kannattaja kauan ennen kuin tämä nousi valta­istuimelle. Vuonna 1722, kutsuessaan veljensä Yintin takaisin, Yongzheng nimitti Nianin kenraaliksi. Tilanne Xinjiangissa oli siihen aikaan edelleen vaarallinen, ja alueella tarvittiin voimakasta kenraalia. Muutaman sotilaallisen valloituksen jälkeen Nian Gengyaon vallanhimo kuitenkin kasvoi ja hänen väitettiin haluavan olla Yongzhengin vertainen. Tilanteen kehittyessä uhkaavaksi Yongzheng antoi keisarillisen määräyksen, jolla Nian alennettiin Hangzhoun alueen joukkojen komentajaksi. Kun Nian ei osoittanut mielen­muutosta, hänelle annettiin uhka­vaatimus, ja vuonna 1726 hän teki itse­murhan ottamalla myrkkyä.
Yongzhengin noustessa valtaan Pekingissä olleita sota­väen­osastoja komensi Longkodo. Hänkin joutui vuonna 1728 epä­suosioon ja kuoli kotiarestissa.
Tultuaan keisariksi Yongzheng hävitti kirjoitukset, jotka hän katsoi hallituksensa kannalta epäsuotaviksi, ja varsinkin sellaiset, jotka osoittivat mantšujen vastaista mielialaa. Sellaisten kirjoittajista huomattavin oli Jeng Jing, virka­­tutkinnoissa epä­onnistunut kokekas, johon 1600-luvun oppinut Lü Liuliang oli suuresti vaikuttanut. Zengiin oli hänen lukemansa tehnyt niin suuren vaikutuksen, että hän yritti yllyttää Shaanxi-Sichuanin kenraali­kuvernööri Yue Zhongqin kapinaan. Kenraali­kuvernööri kävi hänen luonaan, ja vuonna 1730 tapaus tuli keisari Yongzhengin tietoon. Syvästi huolissaan siitä, mihin tapaus saattaisi johtaa, keisari toimitti Zeng Jingin Pekingiin tuomittavaksi. Keisarin antama tuomio näytti osoittavan kungfutse­laisen valtiaan hyvän­tahtoisuutta: hän katsoi Zengin toimien osoittavan nuoren miehen herkkä­uskoisuutta ja naiiviutta niin, että hän oli ottanut Lün herjaavan ja liioittelevan retoriikan todesta. Lisäksi keisari arveli, että Lün alku­peräinen mantšuihin kohdistuva arvostelu osui väärään kohteeseen, sillä pitkän valta­kautensa aikana mantšut olivat omaksuneet kungfutse­laisen sivistyksen ja tulleet sen tärkeiksi tukijoiksi.
Yongzheng tunnetaan myös siitä, että hän toteutti valtakaudellaan ehdottoman itse­valtiuden. Hän vihasi korruptiota ja rankaisi rikokseen syyllistyineitä virkamiehiä ankarasti. Vuonna 1729 hän antoi määräyksen, jolla madakin, tupakan ja oopiumin sekoituksen, polttaminen kiellettiin. Yongzhengin aikana Qing-dynastian hallitsemasta Kiinasta tuli Aasian suurvalta ja rauhallinen maa. Jottei hänen isänsä jälkeinen murhe­näytelmä toistuisi, hän antoi yksityis­kohtaiset ohjeet siitä, miten seuraaja valitaan. Hänet tunnetaan luottamuksestaan mandariini­virka­miehiä kohtaan. Li Wei ja Tian Wenjing hallitsivat Kiinan eteläisiä alueita Ortain avustamina.
Valtakunnan laajentuminen luoteessa
thumb|Ranskalainen Kiinan ja kiinalaisen Tartarian kartta Yongzhengin kaudelta (1734) Isänsä tavoin Yongzheng käytti sotilaallista voimaa pitääkseen Ulko-Mongolian dynastiansa hallinnassa. Kun Tiibetissä vuosina 1727–1728 käytiin sisällissota, hän sekaantui siihen sotilaallisesti. Vetäydyttään sieltä hän jätti sinne Qingin edustajan turvaamaan dynastian edut. Sota­toimiin Tiibetissä osallistui 230 000 miehen vahvuinen sotaväenosasto, jota johti Nian Gengyao. Heitä vastassa olivat dzungarit, joiden armeijan vahvuus oli 80 000. Maan­tieteellisistä syistä Qing-armeija, vaikka olikin luku­määräisesti suurempi, ei aluksi pystynyt voittamaan liikkuvampaa vihollistaan. Vähitellen Qing kuitenkin pääsi heistä voitolle. Sota­retken kustannukset olivat ainakin 8 miljoonaa taelia hopeaa. Myöhemmin Qing lähetti vielä pienen 10 000 miehen armeijan taistelemaan dzungareja vastaan. Tämä armeija kuitenkin tuhottiin ja Qing oli vähällä menettää otteensa Mongoliasta. Onnekseen hän sai liittolaisikseen Khalkha-mongolit, jotka lopulta voittivat dzungarit.
Vuoden 1729 uudistusten jälkeen valtion rahasto, jossa vuonna 1721 oli 32 622 421 taelia, kasvoi vuoteen 1730 mennessä 60 miljoonaan taeliin, mikä oli suurempi kuin koskaan Yongzhengin isän Kangxhin hallitsessa. Qinghain alueen sotaretket ja rajojen puolustaminen olivat kuitenkin raskaita taakkoja. Pelkästään rajojen turvaamiseen tarvittiin vuosittain 100 000 taelia. Koko sotilas­budjetti oli 10 miljoonaa taelia vuodessa. Vuoden 1735 loppuun mennessä sotilaallisiin menoihin oli kulunut puolet valtion rahaston varoista, joita oli jäljellä 33 950 000 taelia. Tämä taloudellinen taakka sai keisari Yongzhengin tekemään rauhan dzungarien kanssa.
Uskonto
Yongzheng vastusti päättäväisesti oman kansansa jäsenten, mantšujen kääntymistä kristinuskoon. Hän varoitti heitä siitä, että mantšujen piti seurata vain mantšulaisia tapoja palvoa taivasta, sillä eri kansat palvoivat taivasta eri tavoin. Yongzhengin mukaan Taivaan Herra oli Taivas itse, ja keisarikunnassa oli temppeli Taivaan kunnioittamista ja uhrien toimittamista varten. Mantšuilla taas oli Tiao Tchin. Jokaisen vuoden ensimmäisenä päivänä he polttivat suitsuketta ja paperia Taivaan kunniaksi. Hänen mukaansa mantšuilla oli oma riittinsä Taivaan kunnioittamiseksi, kun taas mongoleilla, kiinalaisilla, venälisäillä ja eurooppalaisilla oli kullakin omansa. Hänen mukaansa Urcen, eräs Sunun poika, saisi kyllä kunnioittaa Taivasta kuten kaikki muutkin, mutta mantšuna hänen oli tehtävä se mantšulaisella tavalla.
Kuolema ja vallanperimys
Keisari Yongzheng hallitsi 13 vuotta, kunnes hän äkillisesti kuoli 56-vuotiaana vuonna 1735. On kerrottu, että hänet olisi murhannut Lü Siniang, Lü Liuliangin tytär, jonka perhe oli teloitettu kirjoitustensa vuoksi, joilla he olivat vastustaneet mantšuvaltaa. Toinen mahdollinen syy on, että hän olisi ollut Lü Siniangin rakastaja ja että Siniang olisi ollut keisari Qianlongin todellinen isä, mutta Yongzheng kieltäytyi myöntämästä Siniangille kuningattaren asemaa. Toden­näköisempää kuitenkin on, että hänen kuolemansa johtui lääkkeiden yliannostuksesta, joden hän uskoi pidentävän hänen elin­aikaansa. Keisari Yongzhengin perhe-elämä oli muutoinkin murheiden varjostama. Hänen 14 lapsestaan vain viiden tiedetään eläneen aikuiseksi. Jotteivät vallan­perimyksen yhteydessä toistuisi saman­laiset riidat, joista hän itse oli joutunut kärsimään, hän määräsi kolmannen poikansa Hongshin, Yinsin liittolaisen, tekemään itse­murhan. Hän kehitti myös tavan, jolla seuraaja voitiin valita salaisesti. Yongzeng kirjoitti valitsemansa seuraajan nimen kahdelle paperi­palalle, pani toisen paperi­palan sinetöityyn laatikkoon ja säilytti laatikkoa pylvään takana Qianqingin palatsissa. Toisen kopion hän piti itsellään tai piilotti sen. Hänen kuoltuaan ministerit voisivat verrata laatikossa olevaa paperia Yongzhengin hallussa olevaan. Jos ne olivat yhtäläiset, henkilön nimi, joka niihin oli kirjoitettu, oli oleva seuraava keisari.
Legendoja
On yleisesti kerrottu, että Yongzhengin olisi murhannut Lü Siniang, Lü Liuliangin kuvitteellinen tyttärentytär tai toisten tietojen mukaan tytär. Tämän hän olisi tehnyt kostaakseen sen, että Yongzheng oli väärin perustein tuominnut hänenisoisänsä (tai isänsä) kuolemaan. Tämä legenda on ollut monien elokuvien ja televisiosarjojen aiheena.
Yongzhengin pojan ja seuraajan Qianlongin syntyperästä kerrottiin kahta legendaa. Ensimmäisen, Etelä-Kiinassa laajemmalle levinneen mukaan Qianlong olisi todellisuudessa ollut hainingilaisen ministeri Chen Shiguanin poika. Pian syntymänsä jälkeen hänet olisi vaihdettu yhden Qianlongin tyttären kanssa, jolloin hän olisi päätynyt Yongzhengin poikien joukkoon ja lopulta seuraajaksi. Louis Cha (Jing Yong) on käyttänyt tätä legendaa wuxiaromaanissaan The Book and the Sword. Toisen, Pohjois-Kiinassa suositumman tarinan mukaan Yongzheng olisi matkallaan Mulanin metsästysmaille Rehen maakuntaan tehnyt syrjähypyn hovineidon kanssa ja saanut tämän kanssa pojan, josta tuli keisari Qianlong.
Kirjallisuutta
Beatrice S. Bartlett. Monarchs and Ministers: The Grand Council in Mid-Ch'ing China, 1723-1820. (Berkeley: University of California Press, 1991). ISBN 0520065913.
Dennis Wise
Dennis Wise (s. 16. joulukuuta 1966) on entinen englantilainen maajoukkuetason jalkapalloilija, nykyinen jalkapallovalmentaja sekä urheilutoimenjohtaja. Tällä hetkellä hän toimii Newcastle Unitedssa ja vastaa pelaajahankinnoista yhdessä Kevin Keeganin kanssa.
Chelsea-ikoni Dennis Wisea ei tunneta jalkapalloilijana taidoistaan, vaan keskikentän periksiantamattomana taistelijana, joka osasi koiruudet ja vastustajan ärsyttämisen. Hän oli osa myös Wimbledonin kuuluisaa "crazy gang" -jengiä 80-luvun lopulla. Wise joutui vaikeuksiin äkkipikaisuutensa takia myös kentän ulkopuolella. Vuonna 1995 hän oli joutua vankilaan otettuaan yhteen taksikuskin kanssa. Vankilatuomio kuitenkin kumottiin anomuksen jälkeen. Leicesteristä Wise puolestaan sai potkut kesällä 2002 aiheutettuaan joukkuekaverilleen poskimurtuman tämän nukkuessa.
Pelaajauralla "Wiseyn" edustamia seuroja olivat Wimbledon FC (1985–1990), Chelsea (1990–2001), Leicester City FC (2001–2002), Millwall FC (2002–2005), Southampton FC (2005) ja Coventry City (2005–2006). Englannin maajoukkuepaidassa otteluita kertyi 21, joissa hän onnistui kerran maalinteossa.
Valmennuspuolen tehtävät alkoivat jo Millwallissa 2003, jossa hän toimi pelaamisen ohella myös managerina. Millwallista Wise siirtyi Englannin neljänneksi ylimmälle sarjatasolle Swindon Townin manageriksi. Hän ehti valmentaa vain viisi kuukautta Swindonia. Swindonista Wise siirtyi Englannin kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolle entisen suurseura Leeds United AFC:n manageriksi. Wise sai käännettyä velkaisen Leedsin kurssin kohti parempaa. Hän hankki syksyllä 2008 mm. suomalaisen Sebastian Sorsan Leedsiin.
Tammikuussa 2008 Wise siirtyi Newcastle Unitedin organisaatioon. Leeds United sai Wisen siirtymisestä noin 1 miljoonan punnan siirtokorvauksen. Wisen lähdettyä Newcastleen myös Wisen marraskuussa hankkima apuvalmentaja Dave Bassett päätti jättää eronpyyntönsä Leeds Unitedille.
Ólympos
Maantiede
pienoiskuva|vasen|upright=0.95|Ólympoksen korkein huippu Mýtikas.
Ólympos sijaitsee kreikkalaiseen Makedoniaan kuuluvan Pierian alueyksikön ja Thessaliaan kuuluvan Lárisan alueyksikön rajalla noin 18 kilometriä länteen pohjoisen Egeanmeren rannikosta, noin 80 kilometriä etelään Thessalonikin kaupungista ja noin 260 kilometriä pohjoiseen Ateenasta. Vuori muodostaa Thessalian pohjoisrajan. Sen pohjoispuolella sijaitsee Makedonian tasanko. Eteläpuolella Témpin eli Tempen sola erottaa Ólympoksen Óssavuoresta. Vuori sijaitsee suhteellisen erillään muista Kreikan korkeimmista vuorista, joista suuri osa, mukaan lukien toiseksi korkein vuori Smólikas, sijaitsee Píndosvuoristossa.
Ólympoksen vuorimassiivi käsittää noin 500 neliökilometrin kokoisen alueen. Sen ympärysmitta on noin 80 kilometriä ja halkaisija keskimäärin 25 kilometriä. Vuorimassiivi koostuu 52 huipusta, joiden korkeus on 2 918 metrin ja 760 metrin välillä. Huippujen välissä on jyrkkiä solia ja rotkoja. Prominenssiltaan Ólympos on Kreikan toiseksi korkein Kreetalla sijaitsevan Ídavuoren jälkeen. Koko Balkanilla Ólympos on toiseksi korkein vuori Rilavuorten Musalan jälkeen.
Ólympoksen korkeimmat huiput ovat: <br style="clear: left;"/>
Huipuista Mýtikas tunnetaan myös ”kaikkiin jumaliin” viittaavalla nimellä Pántheon (Πάνθεον), ja Stefáni nimellä Thŕonos tou Día (θρόνος του Δία, ”Zeuksen valtaistuin”).
pienoiskuva|vasen|upright=0.95|Ólymposvuori 3D-animaatiossa. Ólympos on lumipeitteinen marraskuusta toukokuulle. Keskimääräinen lämpötila on talvella –20…+10 °C ja kesällä 0…20 °C. Ylöspäin noustessa lämpötila laskee keskimäärin 0,5 °C sataa metriä kohden. Vuoristossa sataa paljon, noin 3–4 kertaa enemmän kuin Kreikan sisämaassa keskimäärin. Puolet sateesta tulee lumena talvisaikaan ja puolet vetenä. Alueella on paljon virtoja sekä lumen sulamisesta syntyviä kausittaisia pieniä järviä.
Ólympoksen kansallismetsä käsittää hehtaarin eli noin 40 neliökilometrin kokoisen alueen vuoren itärinteessä. Laajempi suojelualue vuoren ympäristössä käsittää 238 neliökilometrin alueen. Ólympos on julistettu myös Unescon biosfäärireservaatiksi sekä merkittäväksi lintujensuojelualueeksi. Vuoren alueella elää 1700 kasvilajia sekä lukuisia eläinlajeja, joista osa on harvinaisia. Vuoren rinteillä kasvaa lehtimetsää noin 500 metrin korkeudelle. Ylempänä kasvaa havumetsää. Puuraja on noin metrissä.
Useimmat vuorelle kiipeävät aloittavat taipaleen vuoren itäpuolella sijaitsevasta Litóchorosta.
Historia
pienoiskuva|upright=0.95|Ólymposvuori [[Litóchorosta nähtynä.]] pienoiskuva|upright=0.95|Polku Skoúrtan huipulla kohti Ólymposvuoren korkeimpia huippuja.
Ólympos sai erityisen maineensa antiikin ajalla. Kreikkalaisessa mytologiassa vuori oli olympolaisten jumalten eli kreikkalaisen uskonnon keskeisimpien jumalten asuinpaikka. Siellä ajateltiin sijaitsevan erityisesti ylijumala Zeuksen valtaistuimen. Nimi ”Olympos” on ollut alun perin ilmeisesti yleinen nimi idealisoidulle jumalten asuinpaikalle, ja alkanut viitata tiettyyn vuoreen vasta myöhemmin. Vielä Homeroksella on epäselvää, missä ”Olympos” tarkalleen ottaen sijaitsi, ja eri puolilla antiikin maailmaa sijaitsi (ja sijaitsee edelleen) useita samannimisiä vuoria; antiikin aikana niitä tunnettiin ainakin 14 kappaletta, muun muassa Eliissä, Kyproksella, Lakoniassa, Lyykiassa ja Myysiassa. Nykyään tunnetuimpia ovat Euboian Ólympos ja Lesboksen Ólympos Kreikassa sekä Tróodos-vuorten Ólympos Kyproksella.
Nimestään huolimatta Ólymposvuorella ei ole yhteyttä Olympian kisoihin, jotka saivat nimensä Peloponnesoksen niemimaalla lähes 300 kilometriä vuoresta etelään sijaitsevasta Olympian lehdosta, joka oli panhelleeninen Zeuksen kulttipaikka. Ólymposvuoren lähellä sen koillispuolella sijaitsi sen sijaan Dionin kaupunki, joka oli Makedonian valtakunnalle tärkeä Zeuksen kulttipaikka.
Antiikin aikana Ólymposta kutsuttiin myös Makedonian vuoreksi tai Thessalian vuoreksi. Paikallisesti vuoren nimi on tunnettu myös murremuodoissa Élympos tai Élymbo (Ἔλυμπο(ς)). Eeppisessä runoudessä esiintyy nimimuoto Ūlympos (Οὔλυμπος).
Ólymposvuori valloitettiin ensimmäisen kerran 2. elokuuta 1913. Tuolloin sinne kiipesivät ensimmäisinä paikallinen Chrístos Kákalos sekä sveitsiläiset Frederic Boissonnas ja Daniel Baud-Bovy. Kákalos (1882–1976) toimi tämän jälkeen vuoren ensimmäisenä oppaana ja kiipesi sinne viimeisen kerran vuonna 1972.
Ólympoksen kansallispuisto perustettiin vuonna 1938. Se oli Kreikan ensimmäinen kansallispuisto.
Perkeleen luoma
Perkeleen luoma on suomalaisen black metal -yhtye Azaghalin neljäs studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2004 levymerkillä Aftermath Music.
Quickstep
Quickstep on 2/4- tai 4/4-jakoinen nopeatempoinen (noin 50 tahtia minuutissa) tanssilaji, jota tanssitaan yhtenä viidestä vakiotanssista tanssikilpailuissa. Musiikkina quickstep on hyvin samankaltainen nopean foxtrotin kanssa, mutta tanssikuvioiltaan ja tekniikaltaan se on hyvin erilainen.
Historia
Quickstep kehittyi Englannissa 1920-luvulla foxtrotin ja charlestonin sulautuessa yhteen nopeatempoisen musiikin tanssiksi. Quickstep on nykyisin foxtrottiin nähden hyvin erilainen muun muassa miehen astuessa tyypillisissä kuvioissa jalat yhteen. Monet kuviot ja tanssitekniikka ovatkin nykyään hyvin lähellä valssia, joka tanssitaan 3/4-rytmiin.
Quickstep muotoutui vähitellen tanssiksi, jossa liikutaan paljon. Kuviot sisältävät hyppyjä, juoksuja, nopeita askelia ja pyörimistä. 1900-luvun lopulle tultaessa edistyneiden tanssijoiden quickstep-kuviot nopeutuivat entisestään. Alkuaikojen kuviot sisälsivät vain nopeita ja hitaita askelia (esimerkiksi ajoitus nopea-nopea-hidas). Nykyään quickstepille hyvin luonteenomaisia ovat nopeammat, musiikin iskujen väliin astuttavat ajoitukset (esimerkiksi nopea-ja-nopea-ja-nopea-nopea-hidas, sisältäen siis seitsemän askelta).
1800-luvulla quickstep-nimeä käytettiin myös eräästä marssinomaisesta tanssista, jolla ei ole mitään yhteyttä nykyiseen quickstep-tanssiin.
Tyyli
Quickstep on foxtrotin tapaan hyvin elegantti ja liikkeeltään jatkuva tanssi. Hyvä quickstep-tanssija näyttää hyvin kepeältä jaloistaan, ja musiikin luonteen mukaisesti liike on hyvin nopeaa. Tanssikilpailuissa soitettuna quickstep-musiikin tulee olla tempoltaan 50–52 tahtia minuutissa.
Tunnettuja quickstep kappaleita
"No Me Voy Sin Bailar", Ana Belen
Sallitut kuviot kilpatanssissa
Kilpatanssissa noudatetaan Suomen tanssiurheiluliiton sääntöjä, joissa on määritelty erikseen eri taitoluokissa sallitut kuviot :
F - LUOKKA
1 Quarter Turn to Right N SQQS(S) 2 Progressive Chasse N SQQS(S) 3 1-3 Natural Turn N SQQ 4 Tipple Chasse to Right N (S)QQSQQS(S) 5 Natural Pivot Turn N SQQS 6 Forward Lock, Forward Lock Step N (S)QQS(S)
E – LUOKKA
7 Chasse Reverse Turn N SQQ 8 Natural Spin Turn N SQQ SSS 9 Natural Turn N (SQQ)(SS(S)) 10 Natural Turn with Hesitation N (SQQ)SS(S) 11 Quick Open Reverse Turn N SQQ(S) 12 Tipple Chasse to Left N SQQS 13 Back Lock, Backward Lock Step N (S)QQS(S) 14 Progressive Chasse to Right N SQQS(S) 15 Running Finish N QQS(S), SQQ(S) 16 Natural Turn – Back Lock – Running Finish N SQQSQQSQQS(S), SQQSQQSSQQ(S) 17 Four Quick Run N SQQQQS(S) 18 Telemark N SSS(S) 19 Impetus Turn N SSS(S)
D – LUOKKA
20 Cross Chasse N SQQ(S) 21 Change of Direction N SSSS 22 Fish Tail N SQQQQS(S) 23 Cross Swivel N SS(S) 24 Running Right Turn N SQQSSSS(QQS)(S), SQQSSQQ(SQQ)(S) 25 V6 N ((S)QQS)S(QQ(SQQS(S))) 26 Hover Corte N SSS(S) 27 Double Reverse Spin N SSQQ 28 Reverse (Slip) Pivot N S, & 29 Zig-Zag – Back Lock – Running Finish N SSSQQS(QQS(S)), SSSQQS(SQQ(S)) 30 Quarter Turn to Left N SQQ(S)
C - LUOKKA
11 Quick Open Reverse Turn N QQQ 15 Open Running Finish N-P QQS(S), SQQ(S) 18 Telemark N SQQ(S), QQS(S) 19 Impetus Turn N SQQ(S), QQS(S) 31 Open Impetus Turn N-P SSS, SQQ, QQS 32 Six Quick Run N QQQQQQ(S) 33 Rumba Cross N QQS ¤ 34 Tipsy to Right, Left N, P-N (S)Q&Q 35 Outside Spin N SSS, &QQ 36 Running Cross Chasse N, N-P SQQS(S) 37 Running Spin Turn N (SQQ)SSQQS, (SQQ)SSSS 38 Turning Lock to Right N, N-P QQSS, QQQQ 39 Outside Change N, N-P SSS, SQQ 40 Passing Natural Turn P-N SQQ 41 Fallaway Reverse Slip Pivot N-P-N SQQS, QQQQ 42 Whisk N-P SSS 43 Back Whisk N-P SSS 44 Open Telemark N-P SSS, SQQ(S), QQS(S) 45 Oversway N-P  1 to 3 bars of music 46 Throwaway Oversway N-P 1 to 3 bars of music 47 Pointing Oversway N S 48 Contra Check N, N-P 1 to 3 bars of music 49 Chair Line P-N SQQ, SSS 50 Pepperpot Forward, Backward N, P-N (S)Q&QQQ(S) 51 Chasses to Right N Q&Q&, QQQQ 52 Chasses to Left N Q&Q&, QQQQ 53 Step Hop on Right Foot N, P, P-N S&, QQ 54 Step Hop on Left Foot N, P, P-N S&, QQ 55 Woodpecker N Q, S 56 Pendulum Points N, N-P Q, S, QQ
István Széchenyi
István Széchenyi [] (unkariksi Széchenyi István; 21. syyskuuta 1791 Wien, Itävallan arkkiherttuakunta – 8. huhtikuuta 1860 Döbling, Itävallan keisarikunta) oli kreivi ja varakas maanomistaja, joka käynnisti 1800-luvulla Unkarissa useita kehityshankkeita. Unkarissa hänestä käytetään kunnianimeä ”Suurin unkarilainen”. Yksi tunnetuimmista Széchenyin saavutuksista on Tonavan ylittävä Széchenyin ketjusilta (Széchenyi Lánchíd), joka yhdistää Budan ja Pestin kaupungit. Széchenyi oli perustamassa Unkarin tiedeakatemiaa ja Unkarin kansallisteatteria, ja hän toimi liikenneministerinä Unkarin hallituksessa vuoden 1848 vallankumouksen jälkeen. Vallankumouksen epäonnistuttua Széchenyi sai hermoromahduksen ja vietti loppuelämänsä mielisairaalassa. Hän teki itsemurhan vuonna 1860.
Széchenyi aloitti päiväkirjan kirjoittamisen 23-vuotiaana vuonna 1814 ja piti sitä koko elämänsä ajan. Tämän vuoksi hänen ajatuksensa ja tuntemuksensa ovat säilyneet jälkimaailmalle paremmin kuin kenenkään muun Unkarin historian merkkihenkilön.
Sukujuuret ja varhaisvuodet 1791–1825
Széchényit olivat vanha ja vaikutusvaltainen unkarilainen aatelissuku, johon kuului paljon sotilaita ja kirkonmiehiä. Esimerkiksi György Széchényi oli Unkarin ylin arkkipiispa (primás) 1600-luvun lopulla. István Széchenyin isä, kreivi Ferenc Széchényi (1754–1820), lahjoitti suvun yksityiskokoelmia ”kansakunnalle” 1802 ja vaikutti näin sekä Unkarin kansallismuseon että Unkarin kansalliskirjaston perustamiseen. Kansalliskirjasto on nimetty hänen kunniakseen Széchenyin kirjastoksi. István Széchenyin äiti oli kreivitär Juliána Festetics. Unkarilaisen ylimystön tapaan perhe asui vuorotellen sekä Wienissä että sukutilallaan Nagycenkissa Länsi-Unkarissa, Sopronin kaupungin lähellä.
Myllyjärvi (Hämeenlinnan Lietsa)
Myllyjärvi on Kanta-Hämeessä Hämeenlinnassa oleva järvi, joka kuuluu Ilmetynjoen valuma-alueeseen. Joki kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella olevaan Turpoonjoen valuma-alueeseen.
Mestareiden mestari
Ohjelman ensimmäisen kauden esittäminen alkoi MTV3:lla 2. tammikuuta 2012. Juontajana ensimmäisellä kaudella toimi Ville Klinga, ja sen voitti hiihtäjä Jari Isometsä. Ensimmäinen kausi voitti parhaan Game Show -ohjelman Kultainen Venla -palkinnon vuonna 2012.
Myllyjärvi (Hämeenlinnan Lietsa)
Maantiede
Järven pinta-ala on 40 hehtaaria ja sen pituus on 950 metriä ja leveys 800 metriä. Siihen laskee neljä suo-ojaa, joista yksi on Pitkäjärven laskujoki. Järven luusua sijaitsee järven etelärannalla, josta saa alkunsa 3,6 kilometriä pitkä Jokiniitunjoki. Joki on padottu Myllylammi, Nyypakanlammi, Onkilammi, Pernunjärvi, Pikku Hirvilammin kohdalta.
Mestareiden mestari
Toisen kauden juontaa Eero Ettala. Sen esittäminen alkoi MTV3:lla 8. lokakuuta 2017.
István Széchenyi
Sukujuuret ja varhaisvuodet 1791–1825
Széchenyi liittyi 18-vuotiaana veljiensä kanssa Itävallan armeijaan ja taisteli husaarijoukoissa Napoleonin sodissa kunnostautuen muun muassa Leipzigin taistelussa (1813), jossa hän vei tärkeän viestin vihollisen linjojen taakse. Széchenyi sai urotöistään Wienin seurapiireissä huomiota. Sitä lisäsi hänen isänsä testamenttaama lähes 30 000 hehtaarin maaomaisuus. Széchenyi matkusteli paljon varsinkin Englannissa ja Ranskassa, jotka olivat Länsi-Euroopan edistyneimpiä maita. Erityisesti Englannin demokraattinen poliittinen järjestelmä ja taloudellinen kehitys höyrylaivoineen ja rautateineen tekivät häneen vahvan vaikutuksen, jopa niin että häntä on luonnehdittu anglofiiliksi. Lisäksi Széchenyi luki paljon yhteiskunnallista ja filosofista kirjallisuutta, kuten Rousseauta, Adam Smithia ja Jeremy Benthamia.
Mestareiden mestari
3. kausi
Yleisurheilujoukkue:
Myllyjärvi (Hämeenlinnan Lietsa)
Maantiede
Järven rantaviiva on 4,8 kilometriä pitkä ja sen ranta on pääosin moreenipohjaista metsämaastoa. Kolmessa kohdassa rannat ovat soistuneita. Järvi on kivinen ja siinä on kolme suurta saata, joista yhtä kutsutaan Leppisaareksi. Näiden lisäksi on 10 pikkusaarta tai luotoa. Muualle paitsi järven länsirannalle on rakennettu loma-asuntoja, joille johtaa tiet valtatieltä 10 tai kantatieltä 54.
István Széchenyi
Sukujuuret ja varhaisvuodet 1791–1825
Vuonna 1820 Széchenyi tutustui paroni Miklós Wesselényiin, joka kuului tunnettuun transilvanialaiseen aatelissukuun. Kummatkin olivat isänmaallisia ja uudistushaluisia nuoria aatelismiehiä, ja he tekivät yhdessä kolmivuotisen opintomatkan Saksaan, Ranskaan ja Englantiin. Takaisin Unkariin he palasivat 1823. Jo 1820-luvun alussa Széchenyi turhautui maanomistajien kapeakatseisuuteen ja feodaaliseen järjestelmään yleensäkin, ja hän ja Wesselényi olivat mukana perustamassa liberaalien ryhmää vuoden 1825 valtiopäiville.
Suuri uudistaja 1825–1840
left|thumb|350px|Széchenyi vuoden 1825 valtiopäivillä. ”Jos syntyy semmoinen laitos, joka edistää unkarin kieltä ja sen kautta kansalaistemme unkarilaista kasvatusta, niin annan minä sille yhden vuoden tulot tilastani.” Vinzenz Katzlerin litografia. left|thumb|350 px|Széchenyi järjesti Unkarin ensimmäiset [[raviurheilu|ravikilpailut Pestissä 1827. Hevosurheilun edistäminen oli kuitenkin vain toissijainen tavoite: "Jotkut ystävistäni eivät varmaankaan ilahtuisi jos he huomaisivat, että itse asiassa yritän kouluttaa heitä eikä hevosia." Johann Prestelin väritetty litografia.]]
Mestareiden mestari
3. kausi
Kamppailujoukkue:
István Széchenyi
Suuri uudistaja 1825–1840
Vuonna 1825 Széchenyi osallistui Unkarin valtiopäiville, jotka keisari Frans I oli kutsunut koolle Pozsonyyn. Ylähuoneessa Széchenyi herätti huomiota pitämällä puheensa unkariksi, vaikka siihen asti virallisissa yhteyksissä oli käytetty lähes yksinomaan latinaa. Vielä suuremman yllätyksen hän järjesti alahuoneessa, jossa keskusteltiin rahoituksen hankkimisesta Unkarin kielen ja kirjallisuuden aseman parantamiseksi. Széchenyi ilmoitti lahjoittavansa asiaa varten tilustensa yhden vuoden tuoton, 60 000 forinttia. Lahjoitus toi hänelle paljon mainetta, ja monet seurasivat hänen esimerkkiään. Asian edistämiseksi perustettiin Unkarin tieteellinen yhdistys, josta kehittyi myöhemmin Unkarin tiedeakatemia.
Mestareiden mestari
3. kausi
Suksijoukkue:
Ensimmäinen kausi
Ensimmäisen jakson ensimmäinen kilpailu oli nimeltään Sähkölabyrintti, jonka voitti Toni Nieminen. Toinen kilpailu oli nimeltään Pisan torni, jossa voiton vei Timo Peltomaa. Kahdessa kilpailussa vähiten pisteitä saivat Anne Haanpää ja Sanna Stén, joten he joutuivat Yötestiin. Haanpää hävisi kaksintaiston, mutta hän sai vielä toisen mahdollisuuden ja pääsi jatkamaan kilpailua.
István Széchenyi
Suuri uudistaja 1825–1840
Széchenyi erosi armeijasta helmikuussa 1826 ja omistautui elämäntyölleen Unkarin kehittämiseksi. Hän yritti saada muutkin Unkarin aateliset viettämään enemmän aikaa kotimaassaan ja havahtumaan siellä vallitseviin epäkohtiin. Sitä varten Széchenyi järjesti Pestissä ravikilpailuja ja perusti sinne vuonna 1827 ”herrasmiesten klubin” nimeltä Nemzeti Kaszinó. Esikuvana olivat englantilaiset klubit, joissa yläluokan miehet kokoontuivat keskustelemaan julkisista asioista ja pelaamaan korttia.
Mestareiden mestari
Ensimmäinen kausi
Toisessa jaksossa urheilijat kilpailivat joukkueina. Jakson päätteeksi kaksi vähiten pisteitä saanutta olivat Sanna Stén ja Jyrki Järvi. Yötestin säännöt kuitenkin muuttuivat, eivätkä kaksi vähiten pisteitä saanutta joutuneet suoraan Yötestiin. Vähiten pisteitä saanut Stén hävisi Yötestin viime jaksossa toisen mahdollisuuden saaneelle Haanpäälle, ja joutui jättämään kilpailun ensimmäisenä.
István Széchenyi
Suuri uudistaja 1825–1840
Széchenyi ei ollut vain teoreetikko, vaan kävi käsiksi moniin käytännön hankkeisiin. Hän edisti varsinkin liikenneyhteyksiä. Vuonna 1830 Széchenyi oli mukana perustamassa höyrylaivayhtiötä Tonavalle, ja hän purjehti useita kertoja jokea alas Mustallemerelle asti selvittääkseen sen liikennöintikelpoisuuden. Hänen aloitteestaan Tonava päätettiin kunnostaa höyrylaivaliikenteelle sopivaksi. Työn tärkein vaihe, Rautaportin putouksen ohittava kanava, valmistui 1834. Széchenyi pani alulle Tisza-joen perkaustyöt, jotka käynnistettiin 1840-luvulla. Joen mutkia oiottiin ja rantoja pengerrettiin, ja ennen tulvan alle joutuneet maat voitiin ottaa viljelykseen. Hän teki myös suunnitelman Unkarin rautatieverkkoa varten. Széchenyin tunnetuin liikennehanke oli kuitenkin vakinaisen siltayhteyden rakentaminen Budan ja Pestin kaupunkien välille. Széchenyin ketjusillaksi nimetty silta valmistui lopulta vuonna 1849.
Mestareiden mestari
Ensimmäinen kausi
Kolmannen jakson ensimmäinen kilpailu oli nimeltään Robin Hood, jossa kilpailijoiden piti ampua jousipyssyllä mahdollisimman keskelle taulua. Voiton vei Timo Peltomaa. Toisessa tehtävässä kilpailijoiden piti hioa heille annetusta kivestä mahdollisimman painava kuutio, joka kuitenkin sopisi heille näytetyn laatikon sisälle. Kilpailun voitti Jyrki Järvi. Päivän päätteeksi vähiten pisteitä sai Anne Haanpää, joka valitsi vastustajakseen Yötestiin Amin Asikaisen. Haanpää häviää, mutta molemmat saivat jatkaa kilpailua, koska Pertti Ukkola joutui jättämään kilpailun kesken polvivamman vuoksi.
István Széchenyi
Suuri uudistaja 1825–1840
Széchenyin ansioksi voidaan lukea myös Kansallisteatterin synty. Vuonna 1832 hän kirjoitti pamfletin, jossa hän ajoi unkarilaisen teatterin perustamista Pestiin. Vaikka ensimmäinen unkarilainen näytelmä olikin esitetty 1790, Pestissä toimi edelleen ainoastaan saksalainen teatteri. Unkarilainen teatteri rakennettiin rahankeräyksen, yksityisten lahjoitusten ja talkootyön avulla. Se avattiin vuonna 1837, ja nykyisen nimensä Nemzeti Színház eli Kansallisteatteri se sai 1840.
Perheen perustaminen
István Széchenyin suuri rakkaus oli kreivitär Crescence Seilern (1799–1875), joka oli kolmen lapsen äiti ja naimisissa iäkkään kreivi Károly Zichyn kanssa. Yli kymmenen vuoden ajan suhde kuitenkin säilyi pelkkänä ystävyytenä, kunnes Crescence jäi leskeksi vuonna 1834. István ja Crescence menivät naimisiin 1836, ja heille syntyi kaksi poikaa, Béla ja Ödön.
Mestareiden mestari
Ensimmäinen kausi
Neljännessä jaksossa ensimmäinen kilpailu on joukkuetehtävä, jossa voiton vei Jari Isometsän, Toni Niemisen ja Anne Haanpään joukkue. Yökisassa voiton vie myös Isometsä. Anne Haanpää sai jälleen vähiten pisteitä, ja hän valitsi Yötestiin Eeva-Maria Saaren. Saari voittaa ja Haanpää joutuu lähtemään kotiin.
István Széchenyi
Kohti vallankumousta 1840–1848
Toisin kuin yläluokkainen Széchenyi, Kossuth nojasi alempaan aateliin ja porvaristoon. Hän ei ajanut pelkästään uutta perustuslakia vaan myös Unkarin itsenäisyyttä. Kossuth sai lehtimiehenä ja erinomaisena puhujana yleisön puolelleen. Széchenyin mielestä Kossuth oli kansankiihottaja, joka yksinkertaisti asioita ja vetosi enemmän tunteisiin kuin järkeen. Kirpeässä pamfletissaan Kelet Népe (Idän kansa, 1841) Széchenyi varoitti, että uusi politiikka veisi väistämättä vallankumoukseen ja saattaisi Unkarin konfliktiin Habsburgin dynastian kanssa. Pian ilmeni, että hän oli oikeassa.
Vaikka Kossuthin ja Széchenyin välillä oli ristiriitaa, heillä oli myös yhteisiä tavoitteita. Kossuth vaati talonpoikien välitöntä vapauttamista, vapaata maanomistusta ja aateliston etuoikeuksien, varsinkin verovapauden, poistamista. Széchenyi halusi samoja asioita, mutta olisi edennyt hitaammin. Kyseessä oli liberalismin ja radikalismin kamppailu. Kossuth jatkoi siitä, mihin Széchenyi jäi. Hän myös kunnioitti Széchenyiä ja kutsui häntä ”suurimmaksi unkarilaiseksi”.
Vaikka Széchenyi olikin varoittanut vallankumouksesta, hän ei kuitenkaan sanoutunut siitä irti, vaan ylisti vallankumouksellisia sanomalehti Pesti Hírlapin pääkirjoituksessa 27. maaliskuuta 1848: ”Nämä miehet ovat onnistuneet luomaan Unkarin tulevaisuudelle sellaisen perustan, jota me muut emme olisi saavuttaneet ehkä koskaan tai vain sukupolvien ponnistuksien jälkeen.” Kun ”ensimmäinen itsenäinen Unkarin hallitus” aloitti toimintansa Lajos Batthyányn johdolla keväällä 1848, Széchenyi nimitettiin liikenneministeriksi.
Loppuvuodet mielisairaalassa 1848–1860
left|thumb|200px|Széchenyi Döblingissä. Zsigmond Löschingerin litografia. Vallankumouksen jälkeinen uusi hallitus oli vahvasti unkarilaishenkinen, ja se joutui sangen pian törmäyskurssille Unkarin kansallisten vähemmistöjen kanssa – etenkin kroatialaisten. Wienin hallitus ei yrittänyt mitenkään hillitä tätä kiistaa, päinvastoin. Elokuun lopussa Wien julisti Unkarin hallituksen päätökset laittomiksi ja antoi poliittisen ultimaatumin. Sodan uhka oli ilmeinen.
Vallankumouksen kärjistyminen aseelliseksi konfliktiksi oli valtava henkilökohtainen pettymys ja järkytys idealistiselle Széchenyille, joka oli muutenkin rasittunut jatkuvasta huolehtimisesta ja liiallisesta työskentelystä. Hän syytti ensin Kossuthia, sitten itseään siitä, että hän oli saattanut uudistusliikkeen alkuun. Syyskuussa 1848 hän joutui kolmen epäonnistuneen itsemurhayrityksen jälkeen Döblingin mielisairaalaan Wienin lähistölle. Viikkoa myöhemmin Kroatian joukot hyökkäsivät Unkariin, ja sota oli syttynyt. Se päättyi vasta seuraavana vuonna, kun Unkarin joukot antautuivat Venäjän armeijalle. Kossuth pakeni maasta ja Batthyány teloitettiin. Széchenyi vietti Döblingissä elämänsä viimeiset 12 vuotta, jona aikana hän poistui mielisairaalan ulkopuolelle vain kaksi kertaa.
Mielisairaalassa Széchenyi saattoi oleskella melko vapaasti, työskennellä ja tavata vieraita. Hän teki lukuisia käsikirjoituksia, joista laajin oli Önismeret (Itsetuntemus, julkaistiin postuumisti 1875). Nimettömänä hän julkaisi poliittisesti erittäin merkittävän tekstin, joka lopulta koitui hänen kohtalokseen. Se sai alkunsa lokakuussa 1857, kun wieniläinen sanomalehti Der Wanderer julkaisi kirjoituksen Rückblick auf die jüngste Entwicklungsperiode Ungarns (Silmäys taaksepäin Unkarin viimeaikaiseen kehitykseen). Kirjoitus oli nimetön, mutta sen takana oli sisäministeri, paroni Alexander von Bach. Siinä ylistettiin propagandamaisesti Unkarin kehitystä sodan jälkeen ja väitettiin sen olevan absolutismin eli itsevaltiuden ansiota. Széchenyi kirjoitti, niin ikään nimettömänä, ironisen vastineen Blick auf den anonymen "Rückblick", Von einem Ungarn (Erään unkarilaisen silmäys nimettömään ”Silmäykseen taaksepäin”). Kirjoitus oli suunnattu Itävallan hallintoa, erityisesti vihattua sisäministeriä vastaan. Széchenyi väitti, että absolutistinen hallinto oli tuhoisaa eikä edes palvellut imperiumin omia etuja. Saksankielinen Blick julkaistiin 2 000 kappaleen painoksena Englannissa, jonne Széchenyin poika Béla oli salakuljettanut käsikirjoituksen. Kirja levisi nopeasti myös Unkariin.
Széchenyin traaginen kuolema herätti paljon huomiota, ja hänelle pidettiin muistotilaisuuksia ympäri Unkaria; yksin Budapestissä tilaisuuteen osallistui 80 000 henkeä.
Széchenyin ketjusilta
thumb|500 px|Széchenyin ketjusilta yövalaistuksessa. 1800-luvun alussa Tonavan yli kulki vain ponttonisilta, joka saattoi olla pitkiäkin aikoja poissa käytöstä esimerkiksi vaikeiden jääolosuhteiden vuoksi. Näin tapahtui vuonna 1820, kun István Széchenyi joutui odottamaan joen ylitystä kokonaisen viikon päästäkseen isänsä hautajaisiin Wieniin. Tästä tuskastuneena hän päätti perustaa säätiön kiinteän sillan rakentamiseksi. Vuonna 1832 Széchenyi matkusti Lontoon Hammersmithiin keskustellakseen sillan rakentamisesta tunnetun siltojen suunnittelijan, arkkitehti William Tierney Clarkin kanssa.