cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nissan Micra
Nissan Micra K12 (2002–2010)
Turvallisuus oli parantunut huomattavasti edeltäjään verrattuna, sillä Micra saavutti vuoden 2003 Euro NCAP -kolaritestissä neljä tähteä viidestä. vasen|pienoiskuva|Nissan Micra C+C Moottorivaihtoehtoina olivat 1,0- (65 hv), 1,2- (80 hv) ja 1,4-litraiset (88 hv) bensiinimoottorit. Renault’n 1,5-litraisia (65/82 hv) yhteispaineruiskutusdieseleitä tuotiin Suomeen vain ajoittain, eikä niitä myyty kovinkaan paljon. Voimansiirtona oli Renault’n viisivaihteinen manuaalivaihteisto. 1,2- ja 1,4-litraisten yhteyteen sai lisävarusteena myös neliportaisen automaatin.
Micrasta oli hatchbackin lisäksi myös coupé-cabriolet-versio nimeltään Micra C+C, joka esiteltiin vuonna 2005. Se oli suunniteltu Lontoossa Nissan Design Studio Europessa, kehitetty Nissan Technical Centre Europessa Bedfordshiressä ja rakennettu Sunderlandin tehtaalla. Sähköisesti taittuva lasikatto on Karmannin valmistama. Autossa on 2+2-istuinjärjestys ja 1,4- tai 1,6-litrainen bensiinimoottori.
Varustetasot olivat Suomessa aluksi Visia (1,0), Visia+ (1,2) ja Acenta (1,4).
Perusmalli Visiaan kuului kaksi turvatyynyä, ABS-jarrut hätäjarruassistentilla, kauko-ohjattava keskuslukitus, lämmitettävät sähköpeilit ja sähköikkunat edessä.
Visia+:ssa oli lisäksi ajotietokone, kaksiosainen takaselkänoja, radio/CD-soitin, sivuturvatyynyt (yht. neljä turvatyynyä) ja aktiiviset pääntuet.
Acenta sisälsi korinväriset ulkopeilit ja puskurit sekä nahkaverhoillun ohjauspyörän.
Keväällä 2003 Visiaan lisättiin kaksiosainen takaselkänoja, säädettävä takaistuin ja radio/CD-soitin. Perusmalliksi tuli hieman myöhemmin Hit, jossa kyseisiä varusteita ei ollut.
Vuonna 2005 mallistoon lisättiin urheilullinen 160SR, jossa oli 1,6-litrainen (110 hv) moottori. Jousitus oli tavallista jäykempi ja puskurit oli muotoiltu urheilullisemmiksi. Varusteina oli ESP, automaatti-ilmastointi, takaspoileri, sumuvalot, alumiinipolkimet, kromattu pakoputken pää, tuulilasinpyyhinten sadetunnistin ja kevytmetallivanteet.
Samaan aikaan 1,0-litrainen moottori poistui valikoimasta ja perusmalliksi jäi Visia, jossa oli nyt manuaali-ilmastointi vakiona, muttei enää kaksiosaista takaselkänojaa. Acenta sai varusteikseen ESP:n, automaatti-ilmastoinnin, sadetunnistimen ja monitoimiohjauspyörän. ESP karsittiin kuitenkin myöhemmin varustelusta.
C+C:n varustetasot olivat Tekna ja Tekna+.
C+C:n Teknassa oli Visian lisäksi sivuturvatyynyt, 15 tuuman kevytmetallivanteet, ajotietokone, nahkaverhoiltu urheiluohjauspyörä ja vaihteenvalitsimen nuppi, kuljettajan istuimen ristiseläntuen säätö, urheiluistuimet ja sumuvalot. vasen|pienoiskuva|Facelift-mallin Nissan Micra K12. Tekna+-malliin kuului lisäksi 16 tuuman kevytmetallivanteet, automaatti-ilmastointi, alumiinipolkimet, osittain nahkaverhoillut istuimet, älyavain ja mokkanahkaiset ovipaneelit.
Keväällä 2007 esitellyssä Spirit-mallissa oli Visia+:n lisäksi urheilulliset istuimet ja monitoimiohjauspyörä. Elegancessa puolestaan oli Acenta-varusteiden lisäksi turvaverhot (yht. kuusi turvatyynyä), CD-vaihtaja, nahkaverhoilu ja älyavain.
Vuoden 2007 lopussa Micraa uudistettiin kevyesti. Etusäleikköön tuli lisää kromikoristeita, pystyrivoitus ja kirkaslasiset vilkut. Ajovaloja oli muotoiltu uudelleen ja sumuvalot sijaitsivat nyt alasäleikön sijaan etupuskurin reunoissa.
Perusmalli oli edelleen Visia, joka sisälsi aiemman lisäksi sivuturvatyynyt. Acentassa uutta oli turvaverhot ja pysäköintitutka takana, mutta sadetunnistinta ja automaatti-ilmastointia ei ollut enää vakiona.
Eleganceen kuului Acentan lisäksi automaatti-ilmastointi, nahkaverhoilu, sadetunnistin, sumuvalot, älyavain ja ESP (ei dieselmoottorin yhteydessä).
Uudessa Tekna-varustelussa oli kevytmetallivanteet, sumuvalot, nahkaverhoiltu ohjauspyörä ja sadetunnistin.
Syksyllä 2008 tuli markkinoille 25th Anniversary Edition, johon kuului Acentan lisäksi urheiluistuimet sekä hopeiset mattaviimeistellyt ovenkahvat ja ulkopeilit. Teknaan lisättiin ESP ja CD-vaihtaja.
Vuoden 2009 kesästä lähtien mallistossa oli kaksi varustetasoa; Visia ja N-TEC, jossa oli aikaisemman Acentan lisäksi navigointijärjestelmä, 16 tuuman kevytmetallivanteet, sumuvalot ja urheiluistuimet, muttei pysäköintitutkaa.
Nissan Micra K13 (2010–2017)
Neljännen sukupolven Micra esiteltiin Geneven autonäyttelyssä keväällä 2010. Sen ainoa korivaihtoehto oli viisiovinen hatchback. Suomeen auto saatiin vasta seuraavan vuoden puolella toimitusvaikeuksien takia. Kasvaneen akselivälin ja pituuden ansiosta sisätilat ovat edellismallia suuremmat. Intiassa Micraa on myyty vuodesta 2012 lähtien myös Renault Pulse -nimisenä.
Vuoden 2010 Euro NCAP -kolaritestistä Micra sai tulokseksi neljä tähteä viidestä. vasen|pienoiskuva|Facelift-mallin Nissan Micra K13.Suomessa moottoriksi oli valittavissa vapaasti hengittävä 1,2-litrainen (80 hv) tai mekaanisesti ahdettu 1,2-litrainen (100 hv) DIG-S-bensiinimoottori. Kummassakin moottorissa on start/stop-järjestelmä vakiovarusteena. Vaihteistoksi sai joko viisivaihteisen manuaalivaihteiston tai portaattoman CVT-automaatin. Muilla markkinoilla oli saatavana myös 1,5- (100 hv) ja 1,6-litraiset (106 hv) bensiinimoottorit sekä 1,5-litrainen dieselmoottori. 1,6-litraisen moottorin yhteyteen oli valittavana neliportainen automaattivaihteisto.
Visiassa oli vakiovarustuksen lisäksi manuaali-ilmastointi.
Acentassa oli Visian lisäksi 15 tuuman teräsvanteet pölykapselein, automaatti-ilmastointi, vakionopeudensäädin nopeudenrajoittimella, nahkaverhoiltu ohjauspyörä ja vaihteenvalitsimen nuppi, automaattiset ajovalot, takaspoileri, kaksiosainen takaselkänoja ja tasaiseksi taittuvat takaistuimet.
Parhaiten varustellussa Teknassa oli Acentan varusteiden lisäksi 15 tuuman kevytmetallivanteet, älyavain, NissanConnect-navigointi/multimediajärjestelmä viisituumaisella kosketusnäytöllä, peruutustutka, tuulilasinpyyhinten sadetunnistin, sumuvalot ja mokkatyyppisellä kankaalla verhoillut istuimet.
Vuonna 2013 Micra koki kasvojenkohotuksen, jossa sen ajovaloja ja etusäleikköä uudistettiin, keskikonsoli muuttui selkeämmäksi ja värivalikoimaan tehtiin uudistuksia.
Syksyllä 2015 tarjolle tuli N-TEC-erikoismalli, jossa oli varusteina 16 tuuman kevytmetallivanteet, automaatti-ilmastointi, tummennetut takaikkunat, nahkaverhoiltu ohjauspyörä, sumuvalot, pysäköintitutka, hopeiset ovenkahvat ja sivupeilit, tuulilasinpyyhinten sadetunnistin, automaattiset ajovalot, NissanConnect-järjestelmä, ohjaamon kiiltävän mustat koristeosat ja erikoisverhoilu sinisillä tikkauksilla.
Nissan Micra K14 (2016–)
Viidennen sukupolven Micra esiteltiin Pariisin autonäyttelyssä syyskuussa 2016. Malli on edeltäjäänsä 17 senttimetriä pidempi, kahdeksan senttimetriä leveämpi ja kuusi senttimetriä matalampi. Micraa valmistetaan Ranskassa samalla tehtaalla Renault Clion kanssa, vaikka autojen perusrakenne onkin erilainen. Uusi Micra korvasi Euroopassa myös pienen Note-tila-automallin.
Vuoden 2017 Euro NCAP -kolaritestistä Micra sai tulokseksi täydet viisi tähteä.
Bensiinimoottorit ovat turboahdettu kolmesylinterinen 0,9-litrainen (90 hv) ja vapaasti hengittävä 1,0-litrainen (73 hv). Dieselmoottori on 1,5-litrainen (90 hv). 0,9-litrainen moottori on peräisin Renault Cliosta.
The Witcher (pelisarja)
The Witcher on puolalaisen CD Projekt Redin toimintaroolipelisarja, joka perustuu puolalaisen fantasiakirjailijan Andrzej Sapkowskin Noituri-kirjoihin. Sarjan päähenkilö on hirviöiden metsästäjä Geralt Rivialainen.
Sarjan pelit ovat myyneet yhteensä yli 50 miljoonaa kappaletta vuoden 2020 toukokuun loppuun mennessä.
Muuta
Netflix on tuottanut kirjoihin perustuvaa The Witcher – Noituri -televisiosarjaa.
Arto Sipinen
Arto Kalevi Sipinen (20. huhtikuuta 1936 Helsinki – 23. joulukuuta 2017 Espoo ) oli suomalainen arkkitehti ja professori. Hän lukeutui suomalaisen arkkitehtuurin kärkinimiin. Sipisen päätyöt kuuluvat 1900-luvun suomalaiseen arkkitehtuurihistoriaan. Arto Sipinen on ensimmäinen arkkitehti, jolle on myönnetty Pro Finlandia -mitali.
Carl Larsson
Carl Olof Larsson (28. toukokuuta 1853 Tukholma – 22. tammikuuta 1919 Sundborn, Taalainmaa) oli ruotsalainen kuvataiteilija. Hänet tunnetaan ennen kaikkea värikkäistä kotia ja perhettä kuvaavista akvarelleistaan. Larsson on koristellut myös monia Tukholman julkisista rakennuksista freskoin ja seinämaalauksin.
Arto Sipinen
Ura
Arto Sipinen työskenteli 1959–1961 Alvar Aallon toimistossa ja 1961–1963 Viljo Revellin toimistossa. Vuodesta 1965 hänellä oli oma arkkitehtitoimisto. Sipinen toimi sivutoimisesti TKK:n asemakaavaopin tuntiopettajana, Helsingin kaupungin julkisivutoimikunnan jäsenenä ja TKK:n arkkitehtuurin va. professorina.
Carl Larsson
Varhaisvuodet
pienoiskuva|vasen|upright|Larssonin lapsuudenkoti. Prästgatan 78, Tukholma. Larsson kasvoi köyhässä kodissa Tukholman vanhassakaupungissa. Lapsuutta leimasivat vaikea isäsuhde ja epävarmuus. 13-vuotiaana Larsson pyrki opettajansa kehotuksesta taideakatemiaan, jossa hän opiskeli vuodesta 1869 vuoteen 1876 saakka. Rahoittaakseen opintojaan Larsson joutui samanaikaisesti työskentelemään valokuvien retusoijana, graafikkona ja kuvittajana. Hän kuvitti esimerkiksi H. C. Andersenin satuja (1875–1876) ja Topeliuksen Välskärin kertomuksia (1883–1884). Vielä myöhemminkin uran lähdettyä jo käyntiin Larsson teki kuvituksia, muun muassa Viktor Rydbergin Singoallaan (1894).
Arto Sipinen
Ura
Sipisen tärkeimpiä töitä ovat Espoon, Mikkelin, Imatran, Lahden ja Kuusamon kulttuurikeskukset sekä muun muassa Imatran, Raision ja Kauhajoen kaupungintalot, sekä Mäntsälän, Tammelan ja Liedon kunnantalot. Hän on suunnitellut useita rakennuksia Jyväskylän yliopistolle vuosina 1970-2005. Jyväskylän Ylistönrinteen rakennukset ovat Sipisen käsialaa, kuten myös Jyväskylän korkein rakennus, 15-kerroksinen Innova-torni. Helsingin yliopiston Kumpulan asemakaava on Sipisen suunnittelema. Sipinen oli yksi ensimmäisen palkinnon voittajista Helsingin keskustakilpailussa 1986 ja suunnitteli asemakaavaluonnoksen kaupungin yleiskaavan pohjaksi 1989.
Carl Larsson
Varhaisvuodet
Vuonna 1877 Larsson muutti vuodeksi Pariisiin, jossa ei kuitenkaan saavuttanut menestystä. Hän palasi pettyneenä Tukholmaan ja teki parin vuoden ajan kuvitustöitä. Vuonna 1880 Larsson lähti takaisin Ranskaan ja alkoi maalata. Kotipaikaksi valikoitui pieni taiteilijakylä Grèz-sur-Loing Pariisin lähettyviltä, jossa Larsson tapasi myös tulevan vaimonsa, taiteilija Karin Bergöön (1859–1928).
Arto Sipinen
Ura
Abstrakti valkoisuus vie Sipisen arkkitehtuurin muotokielen lähelle Richard Meierin Corbusier-lähtöistä uusmodernismia. Postmodernia ironiaa on turha etsiä hänen töistään, Sipinen jatkaa sitä modernismin linjaa, joka pohjautuu suomalaiseen funktionalismiin. Sipinen on omassa suunnittelutyössään onnistunut sulauttamaan yhteen Aallon pehmeän humanismin ja Revellin rationalismin ja luomaan tältä pohjalta oman komean arkkitehtuurilinjansa. Hänen arkkitehtuurinsa on vuosien kuluessa kypsynyt ja pehmentynyt. Suunnitelmien runkona hahmottuvaa suorakulmaista perusstruktuuria rikastuttavat tiloja funktion mukaan rajaavat pehmeästi kaartuvat pinnat, aulatiloja jäsentelee rytmikkäiden säleikköjen siivilöimä valo, saleja verhoavat akustisesti motivoidut, visuaalisesti rikkaat paneelit.
Arto Sipinen on kestävämmältä tuntuva ilmiö suomalaisessa arkkitehtuurissa kuin monet päivän muotituotteet, joita parinkymmenen vuoden kuluttua kukaan tuskin näkee arkkitehtuurin päälinjana. Toisinaan taas arkkitehtuuri vaikuttaa ajattomalta; Alvar Aallon työt ovat lähes maagisia juuri tässä suhteessa. Myös Sipisen arkkitehtuurikielen ”klassisesta modernismista” heijastuu Aallon arkkitehtuurin tavoin sisäistä, perinteiseen tukeutuvaa voimaa, joka vahvistuu arkkitehtuurin ikääntyessä. Aikalaisten arviot vanhenevat, mutta rakennukset kestävät.
Arto Sipisen poika Ari Sipinen on myös arkkitehti. Hänet palkittiin Arkkitehtuurin Finlandia -palkinnolla isänsä suunnitteleman rakennuksen peruskorjaustyöstä vuonna 2022.
Julkiset rakennukset
thumb|Helsingin keskustasuunnitelma / XVII Triennale di Milano 1988.
Arkkitehtuurikilpailut
Lisäksi 26 muuta palkintoa tai lunastusta, muun muassa:
Unelmien tanssi
Unelmien tanssi (The Waterdance) on Neal Jimenezin käsikirjoittama ja yhdessä Michael Steinbergin kanssa ohjaama omaelämäkerrallinen draamaelokuva vuodelta 1992. Neliraajahalvauksen vammauttaman kirjailijan toipumisesta kertovan elokuvan pääosissa näyttelevät Eric Stoltz, Wesley Snipes, William Forsythe, Helen Hunt ja Elizabeth Peña.
Vastaanotto
Helsingin Sanomien Mikael Fräntille Unelmien tanssi oli todenmakuinen, vakaumuksella ja ymmärtämyksellä tehty pieni marginaalielokuva. Se toi hänen mieleensä Fred Zinnemannin elokuvan Miehet vuodelta 1950. Ohjausta hän piti epävarmana etenkin elokuvan alkujaksoissa.
The New York Timesin kriitikot valitsivat Unelmien tanssin vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Mosul
Mosul eli Al-Mawṣil on Irakin toiseksi suurin kaupunki ja Ninawan kuvernoraatin keskus. Mosul sijaitsee Tigris-joen varrella maan pohjoisosassa, linnuntietä 355 kilometriä Bagdadista pohjoisluoteeseen.
Atte Sarkima
Atte Sarkima (s. 1971) on suomalainen rumpali, joka soitti Ajattara-nimisessä dark metal -yhtyeessä aliaksella Malakias III. Hän erosi yhtyeestä vuoden 2006 lopussa, mihin liittynee vahvasti Ajattaran esiintyminen Helsingin Virgin Oil Companyssa 17. marraskuuta 2006, jolloin yhtyeen johtohahmo Pasi Koskinen teki muun muassa uusnatsillisia tervehdyksiä esiintymisen aikana. Sarkima toimii yhtyeissä Verenpisara, Mess ja Metropol. Lisäksi hän on vaikuttanut yhtyeissä nimeltä Five Fifteen, Havana Black ja Aigi.
Sarkima on harjoitellut shaolin kung-fua, shootfightia, kick-boxingia, muay thaita ja brazilian jiu-jitsua, ja hän toimii Krav Maga -itsepuolustuskouluttajana. Sarkimalla on kahden ohjaajakollegansa kanssa oma, vuodesta 1997 toiminut Krav Maga -seura.
Sarkima toimi Amorphiksen kiertuerumpalina Far From The Sun -Euroopankiertueella 2003 ja Raskasta Joulua -projektin kiertuerumpalina minikiertueella joulukuussa 2005.
Mosul
Vuonna 2013 Mosulin kuvernoraatin Mosulin piirikunnassa arvioitiin asuvan noin 1,3 miljoonaa ihmistä (YK:n Irakin analyysiyksikön mukaan 43% koko kuvernoraatin 3 041 940 asukkaasta). Toinen, saksalaisen yksityishenkilön laskema väestöarvio (citypopulation.de) kertoi väkiluvuksi 1,475 miljoonaa asukasta (2011). Asukkaiden joukossa on useiden etnisten ryhmien ja uskontojen edustajia, kuten kurdeja, aramealaisia, arabeja ja turkkilaisia.
Maantiede
thumb|vasen|Mosulin kartta. Mosulin historiallinen keskusta sijaitsee Tigrisjoen länsirannalla ja sitä vastapäätä on Assyrian muinaisen pääkaupunki Niniven rauniot. Nykyinen kaupunki on levinnyt myös muinaisten raunioiden ympärille. Matkaa Irakin pääkaupunki Bagdadiin etelässä on noin 360 kilometriä. Kaupungin arabiankielinen nimitys Al-Mawṣil on johdettu liittymistä tarkoittavasta sanasta waşala, joka puolestaan viittaa useisiin eri Tigrisin sivujokiin, jotka liittyvät yhteen virtaan Mosulin alueella. Itse kaupunki on rakennettu jokialangosta törröttävälle laakiolle. Mosul hallitsee alankoa samaan tapaan kuin Ninive ennen Mosulin perustamista. Paikan läpi on kulkenut historian saatossa useita kauppareittejä ja tämän takia kaupunki on ollut kaupan paikallinen keskus.
Ilmasto
Mosulissa kesät ovat kuumia ja kuivia ja talvet viileitä ja sateisia. Kuuminta on heinä- ja elokuussa, jolloin päivän keskilämpötila vaihtelee 24 °C:n ja 43 °C:n välillä. Touko- ja lokakuun välillä sadetta saadaan alle 30 millimetriä. Viileintä on tammikuussa, jolloin päivän keskilämpötila vaihtelee 2 °C:n ja 12 °C:n välillä. Suurin osa sateista saadaan marras- ja huhtikuun välisenä aikana. Vuosittainen sadanta on noin 360 millimetriä.
Varhainen historia
Kalifi Marwan II teki kaupungista Jaziran maakunnan pääkaupungin ja rakensi samalla teitä, sekä Tigriksen ylittäviä siltoja. Abbasidien vallan heiketessä Mosul päätyi arabiheimojen perustamien Hamdanidien ja Ukailidien dynastioiden haltuun. Arabeja seurasivat vuonna 1095 turkkilaiset Seldžukit ja heidän jälkeensä Zangidit ja lopulta Badr ad-Din Lu’lu. Zangidien ja Badr ad-Din Lu’lun valtakaudet olivat kasvun aikaa Mosulissa ja he rakennuttivat kaupunkiin useita rakennuksia ja puutarhoja, sekä korjauttivat vanhoja rakennuksia. Turkkilaisten hallitsijoiden valta päättyi Hülegün johtamien mongolien saapumiseen. Kaupunki säästyi ensin tuholta Badr ad-Dinin diplomatian avulla, mutta hänen poikansa valitsi myöhemmin väärän puolen sodassa ja Mosul tuhottiin vuonna 1261. Myöhemmin kaupunkia hallitsivat muun muassa Timur Lenk ja safavidit. Osmanit valtasivat kaupungin safavideilta vuonna 1535.
Osmanien valtakunta
thumb|Näkymää Mosuliin vuodelta 1932. Taustalla [[al-Nurin moskeijan minareetti.]] Osmanihallitsijoiden asettamien paikallisten hallitsijoiden eli paššojen tavoitteena oli tavallisesti kerätä alueelta suurin mahdollinen taloudellinen hyöty ja heidän virkakautensa olivat usein lyhyitä. Vuosien 1638 ja 1700 välillä paššoja oli yhteensä 48. Hallinnollisesti Mosul oli pitkään Diyarbakırin eyaletin alainen sanjak. 1700-luvulla paššojen asemaa hallitsi al-Jalil-suku. Suvun perustaja Abd al-Jalil oli tullut tunnetuksi puolustaessaan kaupunkia Nadir Šahin joukkojen piiritystä vastaan. Saadakseen alueen kiinteämmin valtaansa Osmanit syöksivät viimeisen Jalil paššan vallasta vuonna 1834. Vuonna 1879 Mosulin sanjakista tehtiin hallinnollisesti vilayet. Itse kaupunki oli kuitenkin taantunut ja sitä vaivasivat sisäiset kiistat muslimien ja kristittyjen välillä, sekä kiistat eri kristittyjen suuntausten kesken.
Itsenäinen Irak
Maaöljy muutti laskusuhdanteen Mosulin historiassa. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen alueen ottivat haltuunsa britit, jotka olivat kiinnostuneita alueesta nimenomaan öljyn takia. Sykes–Picot-sopimuksen mukaan alueen olisi pitänyt siirtyä Ranskalle, mutta maa suostui brittien valta-asemaan, kun sille taattiin osuus alueen öljyvaroista. Osmanien valtakunnan raunioista syntynyt Turkin tasavalta vaati sekin aluetta itselleen. Kansainliitto päätti lopulta vuonna 1925 antaa alueen vastamuodostetulle Irakille. Uuden valtion keskus oli Bagdadissa. Mosul menetti myös asemansa vilayetin pääkaupunkina, entisen vilayetin alueista muodostettiin erilliset Mosulin, Kirkukin, Arbilin ja al-Sulaimaniyyan maakunnat. Vuonna 1969 Mosulin maakunta jaettiin vielä kahtia Dahukin ja Ninawan maakuntiin. Saddam Husseinin valtakaudella kaupungin väestöä pyrittiin arabialaistamaan ja etnisten puhdistusten kohteeksi joutuivat kaupungin kurdit, assyrialaiset ja Irakin turkmeenit. Heidän tilalleen tuotiin arabisiirtolaisia muualta maasta.
Liikenne
Mosulin lentokentällä on yksi kiitotie, joka on rakennettu 1920-luvulla. Sotien jälkeen lentokenttä avattiin kansainväliselle liikenteelle 2007, mutta teknisten ja turvallisuusongelmien takia ensimmäinen kansainvälinen lento lähes 20 vuoden tauon jälkeen saapui vuonna 2009.
Mosulista on rauta- ja maantieyhteydet maan pääkaupunki Bagdadiin, sekä muihin irakilaisiin kaupunkeihin. Yhteyksiä on myös kohti Turkkia ja Syyriaa.
Väestö
Vuonna 2011 Mosulissa oli arviolta 1 475 000 asukasta. Väkivaltaisuudet 2000-luvulla ovat ajaneet tuhannet kaupungin asukkaat pakolaisuuteen. Suurin osa Mosulin asukkaista on sunnimuslimeja ja etniseltä taustaltaan he ovat arabeja ja kurdeja. Pienemmän ryhmän muodostavat kristityt, jotka jakautuvat useisiin eri kirkkokuntiin. Niitä ovat esimerkiksi nestoriolaiset, syyrialais-ortodoksit, kaldealaiset ja syyrialais-katolilaiset. Vielä pienempiä ryhmiä ovat roomalaiskatolilaiset, protestantit ja armenialais-ortodoksit, joiden yhteisöt ovat syntyneet muuttajien ja lähetystyön kautta. Kaupunkia ympäröivillä vuorilla on lisäksi jesidejä, šabakeja ja mandealaisia.
Arabit ja kurdit ovat historiallisesti olleet tasalukuisia ja muodostaneet kumpikin noin kolmasosan kaupungin väestöstä. Toisen kolmanneksen ovat muodostaneet vähemmistöt, kuten turkmeenit ja assyrialaiset. Arabit ovat historiallisesti keskittyneet vanhankaupungin muurien sisäiselle alueelle Tigrisjoen länsirannalla. Itärannan puolella on ollut kurdien ja turkmeenien muodostama enemmistö. Isis-järjestön otettua kaupungin haltuunsa suurin osa etnisistä vähemmistöistä on paennut kaupungista.
Koulutus ja kulttuuri
Mosulin yliopisto on perustettu vuonna 1967. Se antaa opetusta kaikkiaan sadassa eri oppiaineessa.
Carl Larsson
Varhaisvuodet
Vaikka Larssonin lapsuus oli onneton ja mieli masennukseen taipuvainen, pyrki hän korostamaan taiteessaan valoisuutta, kepeyttä ja iloisuutta. Ranskassa Larsson siirtyi öljymaalauksista akvarelleihin ja kehitti tunnusomaisen runsaan ja piirustuksellisen tyylinsä.
Grèz-sur-Loing ja avioituminen
Grèz oli rauhallinen asuinpaikka, jossa Larssonin oli helppoa löytää maalausaiheita; puutarhat, kukat ja hedelmäpuut, uimarannat, talot verantoineen ja köynnöskehikkoineen, vanhat huvimajat ja laiturit, vesistöt pienine vesiputouksineen, puukenkäiset miehet ja auringonvalossa kylpevät nuoret naiset innoittivat taiteilijaa. Akvarellitekniikalla saavutettu keveys ja hienostunut värienkäyttö laitettiin pian merkille Ranskassa.
Vuonna 1883 Larsson avioitui Bergöön kanssa. Pari sai kahdeksan lasta, joista yksi kuoli jo vauvana. Perheestä tulikin pian keskeisin aihe Larssonin teoksille. Perhe-elämä innoitti maalaamaan intiimejä muotokuvia, joiden joukossa ovat muun muassa Bruden (1883) ja Lilla Suzanne (1885).
Vuodesta 1885 vuoteen 1888 asti Carl Larsson oleskeli Ruotsissa ja maalasi tunnelmakuvia eteläisestä Tukholmasta. 1886 hän otti vastaan johtajanpaikan taidekorkeakoulussa Göteborgissa ja toimi virassa vuoteen 1891 saakka. Hänen taiteellinen identiteettinsä oli monimuotoisen työtaustan johdosta kuitenkin yhä hajanainen. Suuret freskot ja seinämaalaukset olivat viehättäneet Larssonia jo lapsesta saakka, ja hän tiesi haluavansa työskennellä monumentaalitaiteenkin parissa. pienoiskuva|upright|Vaimo Karin ja tytär Suzanne, 1885.
Koristemaalaus
Vuonna 1888 Larsson sai tehtäväkseen koristella Fürstenbergin salongin portaikon Göteborgissa. Hän halusi kuvata työssään kolmea eri taiteen aikakautta: renessanssia, rokokoota ja modernismia. Larsson viimeisteli triptyykkinsä Pariisissa, ja valmis työ asetettiin esille myös vuoden 1889 maailmannäyttelyssä. Palattuaan Göteborgiin Larsson sai tehtäväkseen koristella tyttökoulun porraskäytävän. Työssään hän päätyi kuvaamaan ruotsalaista naista eri aikakausilla, mikä jätti tilaa herkkyydelle ja mielikuvituksen käytölle. pienoiskuva|Keskitalven yö, 1910-1915.
Vuonna 1891 Larsson asettui jälleen asumaan Tukholmaan. Ruotsin kansallismuseon porraskäytävät saivat seinämaalauksensa Larssonilta 1896. Maalauksissaan Larsson kuvaa Ruotsin historiaan liittyviä tapahtumia. Myöhemmin hän sai tehtäväkseen koristella myös Tukholman oopperatalon seinä- ja kattomaalauksin.
Larsson piti seinämaalauksia tärkeimpinä teoksinaan. Hänen viimeinen seinämaalauksensa on Keskitalven yö (Midvinterblot, 1915), jossa Larsson kuvaa Ruotsin kuninkaan uhrikuolemaa. Hän tarkoitti teoksen asetettavaksi kansallismuseon seinälle, vastapäätä maalaamaansa Gustav Vasas intåg i Stockholm 1523 -teosta (1915), joka kuvaa Kustaa Vaasan saapumista Tukholmaan. Keskitalven yö sai kuitenkin paljon kritiikkiä, ja vasta 1990-luvulla se päätyi Larssonin tarkoittamalle paikalle.
Anna Saari
Yleisurheilu-uransa jälkeen Saari on pelannut jääkiekkoa ja salibandya. Kaudella 2010–2011 hän pelasi jääkiekon naisten SM-sarjassa Espoo Bluesissa.
Carl Larsson
Sundborn ja perhe-elämä
Larsson oli ennen kaikkea perhe-elämän ja kodin kuvaaja. Ensimmäiset perhettä kuvaavat akvarellit syntyivät jo Grézissä vietettyinä vuosina.
Vuonna 1888 Larssonin perhe sai lahjaksi Karinin vanhemmilta Taalainmaan Sundbornissa sijaitsevan Lilla Hyttnäs -nimisen tilan, joka toimi monen vuoden ajan perheen kesäasuntona. Puutalo remontoitiin perusteellisesti, ja vuonna 1901 Larsson muutti perheineen pysyvästi Sundborniin. Valoisa ateljeekoti oli suuri innoittaja Larssonille. Sundbornissa maalatut tuokiokuvat levisivät maailmalle albumeina, joissa Larsson kertoo perheensä kotielämästä kuvin ja sanoin; muun muassa kirjat Minun perheeni (De mina, 1895), Kotona (Ett hem, 1899) ja Maalla (Spadarfvet, 1906) tekivät Larssonin ja Lilla Hyttnäsin tunnetuiksi myös Ruotsin rajojen ulkopuolella.
Martin Samuelsson
Martin Tobias Samuelsson (s. 25. tammikuuta 1982) on ruotsalainen entinen jääkiekkoilija, joka päätti uransa kotimaassaan Malmö Redhawksissa. Boston Bruins varasi hänet ensimmäisellä kierroksella vuonna 2000.
Suomen joukkue jääkiekon maailmanmestaruuskilpailuissa 2021
Suomen joukkue pääsi finaaliin voittaen Saksan semifinaalissa maalein 2-1.
Suomen joukkue hävisi finaalissa Kanadaa vastaan maalein 2-3. Suomen joukkue sai hopeaa Kanadaa vastaan käydyssä finaalissa.
Fafnir
thumb|[[Arthur Rackham: Sigurd tappaa Fafnirin.]] Fafnir ("Syliksikäyvä") tai Fafner on skandinaavisessa mytologiassa esiintyvä lohikäärme. Fafnir oli alun perin voimakas kääpiö, joka muuttui lohikäärmeeksi voidakseen paremmin vartioida anastamaansa aarretta.
Völsunga-saagassa kerrotaan, että Hreidmarr vaati jumalilta maksua näiden surmaamasta Hreidmarrin pojasta Otrista. Otrilla oli tapana uida koskessa saukon hahmossa, ja kerran Loki surmasi saukon rannalla. Odin maksoi Hreidmarrille verirahana suuren kasan kultaa, jonka he olivat anastaneet kääpiö Andvarilta, mutta Loki kirosi aarteen. Hreidmarrin kaksi muuta poikaa, Reginn ja Fafnir, vaativat osuutta kullasta. Hreidmarr ei suostu siihen, jolloin Fafnir tappoi isänsä miekalla tämän nukkuessa. Murhattuaan isänsä Fafnir muuttui lohikäärmeeksi ja omi kulta-aarteen itselleen. Fafnir vetäytyi Gnitaheidrille, ja hänellä oli kauhukypärä, jota kaikki elolliset pelkäsivät. Myöhemmin Fafnirin veli seppä Reginn suostuttelee kasvattipoikansa Sigurdin tappamaan Fafnirin. Sigurd kaivaa kuopan Fafnirin kulkureitille ja piiloutuu sinne. Fafnirin kulkiessa purolle Sigurd työntää miekan pedon vatsaan. Reginn aikoo kuitenkin tappaa Sigurdin ja anastaa aarteen, mutta Sigurd saa tästä vihiä maistettuaan lohikäärmeen verta ja opittuaan ymmärtämään lintujen puhetta. Linnut varoittavat Sigurdia, ja Sigurd tappaa Reginnin. Sitten Sigurd söi Fafnirin sydäntä ja joi sekä Fafnirin että Reginnin verta. Sigurd myös kylpee lohikäärmeen veressä, sillä tietäjä on neuvonut, että kylpeminen veressä tekee haavoittumattomaksi.
Richard Wagnerin oopperassa Nibelungin sormus lohikäärme esiintyy nimellä Fafner, ja on alun perin jättiläinen eikä kääpiö.
Carl Larsson
Sundborn ja perhe-elämä
Muun maalaustyön ohella Larsson oli ahkera etsaaja ja muotokuvamaalari. Hän maalasi muotokuvat muun muassa Selma Lagerlöfistä, Oscar Levertinistä ja August Strindbergistä.
Carl Larsson kuoli 65-vuotiaana vuonna 1919.
Jälkimaine ja perintö
pienoiskuva|vasen|Lilla Hyttnäs vuonna 2012. pienoiskuva|upright|Larssonin kuva Norwegian Air Shuttlen Boeing 737:n pyrstössä. Kun Karin kuoli vuonna 1928, perheen lapset päättivät säilyttää Sundbornin kodin alkuperäisasussaan. He perustivat Carl ja Karin Larssonin sukuseuran hallitakseen kotimuseoksi muutettua Carl Larsson -gårdenia.
Larssoneiden vaikutus pohjoismaiseen koti- ja perheideaaliin oli suuri. He olivat myös nykyaikaisen, käytännönläheisen kodinsisustusideaalin edelläkävijöitä. Larssoneiden koti poikkesi ajalle tyypillisistä raskailla huonekaluilla ja tummilla sävyillä sisustetuista porvariskodeista. He muokkasivat huonekaluja mieleisekseen, sekoittivat eri tyylejä ja rikkoivat sisä- ja ulkotilan välistä rajaa. Tärkeänä osana sisustusta olivat Karinin suunnittelemat modernit tekstiilit.
Larssonin töitä on esillä useissa eri museoissa, mm. Firenzen Uffizi-galleriassa, Kööpenhaminan kansallisgalleriassa, Berliinin vanhassa kansallisgalleriassa, Pariisin Musée du Luxembourgissa, Tukholman Thielska galleriet -museossa ja kansallismuseossa sekä Göteborgin ja Malmön taidemuseoissa. Lisäksi hänen töitään on Bonnierin muotokuvakokoelmassa.
Suomessa Carl Larssonin ensimmäinen suurnäyttely järjestettiin 1913. Vuonna 1981 Larssonin töitä oli esillä Amos Andersonin taidemuseossa ja vuonna 2012 Ateneumissa sekä Turun taidemuseossa.
Carl Larssons väg Södra Ängbyn kaupunginosassa Tukholmassa on nimetty Larssonin mukaan.
Norwegian Air Shuttle on maalauttanut Larssonin kuvan yhden Boeing 737-800 -koneensa pyrstöön.
Maalauksia
pienoiskuva|Kukkaikkuna, 1894. pienoiskuva|Silta, 1912.
Bors
thumb|200px|Bors ja vaikea valinta. Keskiaikaisen käsikirjoituksen kuvitusta Bors tai Sir Bors on kuvitteellinen henkilö, joka esiintyy kuningas Arthuriin liittyvissä legendoissa. Hän oli pyöreän pöydän ritari ja yksi niistä kolmesta, jotka löysivät Graalin maljan. Kaksi muuta olivat Galahad ja Percival. Bors oli heistä ainoa, joka palasi etsintämatkaltaan.
Arthurin ja Mordredin välisen viimeisen taistelun jälkeen Bors liittyy Lancelotin seuraan ja elää pyhimyksen tavoin. Kun Lancelot kuolee, Bors ja muut Lancelotin sukulaiset lähtevät Pyhään maahan taistelemaan vääräuskoisia vastaan. Siellä Bors kuolee pitkäperjantaina. Myöhemmässä kirjallisuudessa Bors on enää harvoin tärkeä hahmo. Poikkeus on Dorothy James Robertsin romaani Launcelot, veljeni (1954), jossa kertojahahmo Borsin sanotaan olevan Lancelotin veli.
Pilkkurilammi
Pilkkurilammi on Keski-Suomessa Jyväskylässä Ruokkeen kylän lähellä sijaitseva lampi.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Tuomiojärven–Palokkajärven valuma-alueella (14.29), jonka Syväojan valuma-alueeseen (14.293) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 127 metriä mpy.
Risto Kerminen
Risto Kerminen (s. 16. joulukuuta 1956 Eno) on suomalainen jääkiekkovalmentaja ja entinen laitahyökkääjä.
Hän pelasi urallaan Suomen pääsarjatasolla eli SM-sarjassa ja SM-liigassa yhteensä 407 runkosarjaottelua tehopistein 170+98=268 ja kahdeksan playoff-ottelua tehopistein 4+1=5 sekä keräten yhteensä 122 jäähyminuuttia. Kerminen toimi Jokereiden kapteenina vuosina 1982–1984 ja KooKoon kapteenina vuosina 1988–1990. Hän pelasi urallaan myös viisi kautta Ruotsissa.
Seuraura
Kerminen syntyi Enossa, mutta kasvoi Pieksämäellä. Hän on Pieksämäen Pallo-Seppojen kasvatti. Kerminen esiintyi seuran miesten joukkueessa Maakuntasarjassa kaudella 1973–1974. Hän pelasi PiPSissä harjoitusottelun Tapparaa vastaan, jossa tuolloin Tapparan ja alle 18-vuotiaiden maajoukkueen apuvalmentajana toiminut Rauno Korpi huomasi Kermisen ja kutsui hänet maajoukkueleirille. Maajoukkueessa pelatessaan hän herätti kiinnostusta Helsingin IFK:ssa ja Jokereissa. Kerminen päätti valita Jokerit, jonne hän siirtyi kaudeksi 1974–1975. Kermisen tulokaskausi SM-sarjassa toi 23 runkosarjaottelussa yhden maalin. Hän pelasi kauden aikana myös Jokereiden A- ja B-nuorissa.
Kaudeksi 1975–1976 SM-sarjan tilalle perustettiin Jääkiekon SM-liiga. Kauden 1977–1978 päätteeksi joukkue ajautui liigakarsintoihin, mutta Jokerit onnistuivat kuitenkin säilyttämään sarjapaikkansa. Neljän pääsarjakauden jälkeen Kerminen siirtyi Lasse Oksasen ja Timo Lahtisen myötävaikutuksella kaudeksi 1978–1979 Ruotsin toiseksi korkeimmalle sarjatasolle maan I-divisioonan Karlskrona IK:hon. Lahtinen toimi Hän pelasi paljon samassa ketjussa Loobin veljesten, vuorollaan Håkanin, Janin ja Peterin kanssa. Heistä Håkan ja Peter nousivat myöhemmin NHL:ään asti. Kerminen oli Karlskronan toiseksi paras maalintekijä 16 osumallaan. Kaudella 1979–1980 hän jakoi joukkueen sisäisen maalipörssin voiton Peter Loobin kanssa 19 osumallaan. Kaudella 1980–1981 Kerminen oli Karlskronan paras pistemies ja maalintekijä tehoilla 26+14=40.
Kerminen palasi kaudeksi 1981–1982 Jokereihin. Kaudella 1982–1983 hän nousi joukkueen kapteeniksi. Kerminen oli 24 osumallaan Jokereiden toiseksi paras maalintekijä Jari Lindgrenin jälkeen. Hän sijoittui koko SM-liigan maalipörssissä seitsemänneksi. Kerminen johdatti joukkueensa kauden päätteeksi SM-hopeaan. Kaudella 1983–1984 hän oli 23 osumallaan Jokereiden toiseksi paras maalintekijä Hannu Oksasen jälkeen. Kaudella 1984–1985 Kerminen teki SM-liigan yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 31+16=47, joilla hän oli Jokereiden paras maalintekijä ja toiseksi paras pistemies Jari Lindroosin jälkeen. Kerminen sijoittui koko SM-liigan maalipörssissä toiseksi Ilveksen Mikko Mäkelän jälkeen sekä pistepörssissä yhdeksänneksi.
Kaudeksi 1985–1986 Kerminen palasi Ruotsin I-divisioonaan ja siirtyi Västra Frölunda HC:n riveihin. Kahden siellä vietetyn vuoden jälkeen hän siirtyi kaudeksi 1987–1988 KooKoon SM-liigajoukkueeseen. Kerminen oli 21 osumallaan joukkueen toiseksi paras maalintekijä Harri Nymanin jälkeen. Hän ajautui KooKoon kanssa liigakarsintoihin, jossa joukkue onnistui lopulta säilyttämään sarjapaikkansa voitettuaan Kiekkoreippaan otteluvoitoin 3–2. Kerminen voitti karsintojen piste- ja maalipörssin kuudella osumallaan. Kaudeksi 1988–1989 hänet nimettiin KooKoon kapteeniksi. Kerminen oli tehoilla 18+15=33 joukkueen paras maalintekijä Harri Niukkasen kanssa ja sijoittui sisäisessä pistepörssissä kolmanneksi. Kaudella 1989–1990 hän jakoi 17 osumallaan KooKoon sisäisen maalipörssin toisen sijan Harri Niukkasen kanssa edellään vain Tommi Pohja. Joukkue ajautui liigakarsintoihin, jossa tällä kertaa Hockey-Reipas pudotti KooKoon I-divisioonaan voitettuaan ottelusarjan voitoin 3–1.
Kerminen siirtyi kaudeksi 1990–1991 I-divisioonajoukkue Vantaa HT:n riveihin. Kaudella 1991–1992 hän pelasi joukkueessa enää kuusi ottelua, mutta Kerminen ei noussut enää odotetulle tasolle ja lopetti uransa tähän.
Maajoukkueura
Kerminen pelasi Suomen A-maajoukkueessa viisi ottelua tehopistein 2+1=3. Hänellä on pelattuna myös ikäkausimaaotteluita. Kerminen osallistui muun muassa kaudella 1973–1974 Norjan Stavangerissa pelattuun alle 18-vuotiaiden kuuden maan turnaukseen.
Valmentajaura
Kaudeksi 1992–1993 Kerminen nimettiin Jokereiden A-nuorten I-divisioonajoukkueen päävalmentajaksi. Joukkueen kausi päättyi sarjanousuun A-nuorten SM-liigaan, jossa Kerminen jatkoi tehtävässään kaudella 1993–1994. Jokerit ei selviytynyt pudotuspeleihin.
Tammikuussa 1997 Kerminen nimettiin SM-liigajoukkue Kalevan Pallon toimitusjohtajaksi, kun Juha Junno siirtyi aiemmin syksyllä Oulun Kärppien toimitusjohtajan tehtäviin. KalPan kausi 1996–1997 eteni hyvin sekavasti ja Junnon eron lisäksi myös joukkueen päävalmentaja Pekka Hämäläinen vaihtui Jari Härkälään. KalPa jäi runkosarjassa viimeiseksi ja ajautui liigakarsintoihin, jossa joukkue voitti lopulta kuitenkin kolmannella kierroksella Oulun Kärpät otteluvoitoin 3–0.
Kesken kauden 1997–1998, lokakuussa 1997 KalPan hallitus erotti päävalmentaja Jari Härkälän. Tehtävässä jatkoi noin viikon ajan Markku Keinänen, jonka kanssa Kerminen johti KalPan peliä ja harjoituksia. Lopulta Kerminen erosi joukkueen toimitusjohtajan tehtävistä ja hänet nimettiin KalPan päävalmentajaksi. Samalla Jari Härkälä palasi valmennusryhmään katsomovalmentajan tehtäviin. Myös Markku Keinänen jatkoi valmennustiimissä. Toimitusjohtajan tehtävään nimettiin marraskuussa Antti Eskelinen. KalPa jäi runkosarjassa taas viimeiseksi ja ajautui liigakarsintoihin, jossa joukkue voitti jälleen kolmannella kierroksella Oulun Kärpät otteluvoitoin 3–1.
Kaudella 2010–2011 Kerminen toimi KalPan B2-nuorten SM-sarjajoukkueen päävalmentajana. Vuosina 2013–2017 hän toimi II-divisioonajoukkue Lapinlahden Luistin -89:n päävalmentajana.
Marta Orellana
Marta Elena Orellana (s. 29. joulukuuta 1973) on argentiinalainen keskimatkojen juoksija. Hän edusti maataan vuoden 1996 Olympiakisojen naisten 800 metrin juoksussa. Hän jäi alkuerässään kuudenneksi eikä näin selviytynyt jatkoon.
Hän pitää myös hallussaan Argentiinan ennätystä naisten 800 metrin juoksussa. Hän juoksi ennätysaikansa 24. maaliskuuta 1995 Mar del Platassa, Argentiinassa.
Hiukkavaara
Aiemmin Hiukkavaaran kaupunginosaan kuului myös nyttemmin lakkautetun Pohjan Prikaatin vanha kasarmialue, mutta Hiukkavaarasta erotettiin uusia kaupunginosia 6. syyskuuta 2010, jolloin kasarmialuekin jäi Vanhan Hiukkavaaran kaupunginosaan.
Alueelle on suunniteltu laajoja muutoksia, kuten liikenneyhteyksien parantamista sekä runsaasti asuinrakentamista. Hiukkavaara kaavoitetaan yli 30 000 asukkaan kaupunginosaksi.
Aluetta palveleva Hiukkavaaran monitoimitalo valmistui kesällä 2017.
Gentle Giant
Gentle Giant oli englantilainen progressiivisen rockin yhtye, joka toimi vuosina 1970–1980. Gentle Giant julkaisi 11 studioalbumia ja yhden konserttiäänitteen. Suurimpia menestyksiä olivat levyt Octopus (1972) ja Free Hand (1975).
Timo Puustinen
thumb|Timo Puustinen Timo Johannes Puustinen (19. kesäkuuta 1909 Iisalmi – 13. helmikuuta 1962 Kuopio) oli Mannerheim-ristin ritari numero 117. Jalkaväkirykmentti 10:ssä pataljoonan komentajana toiminut Puustinen nimitettiin Mannerheim-ristin ritariksi 1. elokuuta 1943. Sotilasarvoltaan hän oli nimityshetkellä majuri.
Gentle Giant
Jäsenet
Gentle Giantin perustivat veljekset Phil (saksofoni, laulu), Derek (laulu) ja Ray Shulman (basso, viulu). He olivat esiintyneet yhdessä jo usean vuoden ajan Simon Dupree and the Big Sound -yhtyeessä, jolla oli yksi merkittävä singlehitti "Kites" (1967), jonka Kirka levytti suomeksi nimellä "Leijat" (1969). Uuteen yhtyeeseen liittyivät myös Kerry Minnear, joka oli Lontoon Royal School of Musicissa kouluttautunut säveltäjä ja kosketinsoittaja, ja kitaristi Gary Green. Rumpaliksi vakiintui Martin Smithin (1970–1971) ja Malcolm Mortimoren (1971–1972) jälkeen John Weathers. Phil Shulman erosi yhtyeestä Octopus-albumin jälkeen tammikuussa 1973, kun taas John Weathers liittyi siihen ennen kyseisen levytyksen tekoa. In a Glass House -albumista lähtien yhtye jatkoi samalla viisihenkisellä kokoonpanolla.
Timo Puustinen
Sotilasura
Ylioppilaaksi tultuaan Puustinen kävi reserviupseerikurssi 21:n 1931–1932 sekä kadettikurssi 16:n 1932–1934. Puustinen toimi nuorempana upseerina Pohjan rykmentissä 1934–1939 sekä reserviupseerikoulussa 1939. Talvisodan aikana Puustinen toimi kouluttajana ja komppanianvarapäällikkönä Sotakoulutuskeskuksessa. Jatkosodan alettua Puustinen oli komppanianpäällikkönä JR 10:ssä ja sittemmin pataljoonan komentajana 1942–1944. Sodan jälkeen Puustinen toimi muun muassa toimistoupseerina Kuopion sotilaspiirin esikunnassa 1944–1945, JR 2:n esikuntapäällikkönä 1945–1946, toimistopäällikkönä Kuopion sotilaspiirissä 1946–1947, huoltopäällikkönä 1947–1948 ja järjestelytoimiston päällikkönä 1948–1953. Savo-Karjalan sotilasläänin esikunnassa Puustinen oli toimistopäällikkönä 1953–1955. 2. prikaatissa ja myöhemmin Pohjois-Savon prikaatissa hän oli pataljoonankomentajana 1955–1961 sekä esikuntapäällikkönä 1961–1962.
Gentle Giant
Tyyli ja instrumentaatio
Gentle Giantin jäsenet olivat epätavallisia laulu- ja soitinvirtuooseja: yhtyeen albumeilla kuullaan yhteensä 46 eri instrumenttia. Gentle Giantin musiikin tärkeimpiä vaikuttajia olivat klassinen musiikki, jazz, kansanmusiikki, renessanssimusiikki ja rock. Erityisen merkille pantavaa on yhtyeen soveltama monikerroksinen vokaalipolyfonia, jota monet suurempaa suosiota nauttineet yhtyeet, kuten Yes ja Queen, pyrkivät jäljittelemään.
Timo Puustinen
Sotilasura
Asekätkentäjutun yhteydessä 1945–1947 Puustinen oli pidätettynä 23 kuukautta.
Gentle Giant
Tyyli ja instrumentaatio
Esimerkiksi Ray Shulman soitti yhtyeen konserteissa sähköbasson lisäksi runsaasti viulua, kitaraa, nokkahuilua, trumpettia ja eri lyömäsoittimia. Samoin Kerry Minnearin soitinvalikoimiin kuului lukemattomien kosketinsoitinten lisäksi nokkahuilu, sello ja vibrafoni. Yhtyeen jäsenet kehittivät itse jopa uuden kielisoittimen, shulberryn, joka oli lähinnä näppäiltävä kolmikielinen sähköinen ukulele.
Toisin kuin useimmat 1970-luvun suurista progeyhtyeistä Gentle Giant ei erityisemmin suosinut pitkiä, eeppisiä sävellyksiä, vaan se mahdutti kaikki kappaleensa selvästi alle kymmenen minuutin kestoon. Gentle Giant ei kuitenkaan julkaissut menestyneitä singlelevyjä, vaan sen luova työ keskittyi albumeiden ja lavaesiintymisten ympärille.
Timo Puustinen
Sotilasura
Ylennykset: reservivänrikki 14.10.1932, vänrikki 16.5.1934, luutnantti 16.5.1936, kapteeni 20.9.1940, majuri 1.11.1942, everstiluutnantti 13.1.1960.
Gentle Giant
Tyyli ja instrumentaatio
Gentle Giantin sanoitukset käsittelivät hyvin monenlaisia elämänilmiöitä, mutta ilman varsinaista poliittista sanomaa. Yhtyeen nimi viittaa renessanssikirjailija François Rabelais'n Gargantua-jättiläisen hahmoon. Myös Gargantuan ystävät Pantagruel ja Panurge esiintyvät joidenkin kappaleiden teksteissä. Inspiraatio joihinkin lauluihin tuli kirjailijoilta ja filosofeilta kuten Albert Camus’lta ("Cry for Everyone") ja R. D. Laingilta ("Knots"), mutta vastaavasti laulut saattoivat käsitellä myös arkisia asioita kuten yhtyeen roudarien epäsiisteyttä ("A Dog's Life").
Suosio ja uran loppu
Gentle Giant ei koko toimintansa aikana päässyt nauttimaan suuresta suosiosta kotimaassaan Isossa-Britanniassa, mutta oli hyvin suosittu muun muassa Saksassa ja Italiassa sekä myös Yhdysvalloissa, missä etenkin The Power and the Glory (1974) ja Free Hand (1975) olivat kohtalaisen suuria menestyksiä. Kotimaisen menestyksen puutetta kuvaa hyvin se, että Gentle Giant esiintyi tammikuussa 1978 ensimmäisen kerran liki kahteen vuoteen Britanniassa BBC:n taltioimassa konserttiohjelmassa, mutta toimi vielä yli kaksi vuotta tämän jälkeen esiintyen kuitenkin pelkästään ulkomailla. Gentle Giant ei esiintynyt koskaan Suomessa.
1970-luvun loppua kohden Gentle Giantin edustama progressiivinen tyylisuunta jäi pahasti punk-rockin jalkoihin ja yhtye myös itse yksinkertaisti tyyliään yrittäessään tavoittaa laajempaa yleisöä. Tulos oli päinvastainen, sillä yhtyeen omaperäiseen musiikkiin mieltynyt yleisö ei enää kokenut uutta tyyliä omakseen. Kiinnostus Gentle Giantia kohtaan heräsi uudelleen 1990-luvulla ja vanhoja äänitteitä on julkaistu runsaasti uudelleenmasterointeina, minkä lisäksi niukkoja televisiotaltiointeja on julkaistu DVD-tallenteina. Yhtyeen jäsenet ovat pyynnöistä huolimatta kuitenkin yksiselitteisesti torjuneet ajatuksen comebackistä.
Jänikset
Jänikset ovat kooltaan 25–70 senttimetriä ja painoltaan 0,4–7 kilogrammaa. Turkin väri vaihtelee yleensä harmaasta ruskeaan. Jänikset elävät monenlaisissa ympäristöissä aina tundralta sademetsiin.
Gentle Giant
Suosio ja uran loppu
Vuonna 2008 Gary Green, Malcolm Mortimore ja Kerry Minnear perustivat Gentle Giantin musiikkia esittävän Three Friends -yhtyeen; Minnear kuitenkin erosi yhtyeestä loppuvuodesta 2009 henkilökohtaisista syistä. Three Friends on keikkaillut satunnaisesti, mutta ei ole julkaissut yhtään levyä.
Ray Shulman menehtyi pitkäaikaiseen sairauteen maaliskuussa 2023.
Jänikset
Luokitus
Heimo Leporidae: jänikset
Fusedmarc
Fusedmarc on vuonna 2004 perustettu liettualainen yhtye. Yhtyeen muodostavat laulaja Viktorija Ivanovskaja (Cilia), moni-instrumentalisti Denisas Zujevas (Vakx) ja visuaalinen suunnittelija Stasys Žakas (Syrtha). Se edusti Liettuaa vuoden 2017 Eurovision laulukilpailussa kappaleella "Rain of Revolution".
Michael Maze
Michael Maze (s. 1. syyskuuta 1981) on tanskalainen pöytätennispelaaja. Vasenkätinen Maze on yksi Pohjoismaiden parhaista pöytätennispelaajista. Hänen paras saavutuksensa uralla on pronssimitali Ateenan olympialaisien nelinpelistä vuonna 2004, kun hän voitti pronssia Finn Tugwellin kanssa. Mazen pelityyli on varsin puolustava, ja hänen paras lyöntinsä on rystyspinni. Maze on ollut lahjakas pelaaja juniorista lähtien, sillä hän voitti juniorien EM-kisoissa sekä kaksin-että nelinpelin sarjat. Hänen viimeisin huippusaavutuksensa on välieräpaikka MM-kisoissa 2005. Tällä hetkellä Maze on maailmanlistalla sijalla 21. Lontoon olympiakisojen kaksinpelissä Mazen pelit päättyivät puolivälieriin, samassa puolivälierä ottelussa hän sai myös keltaisen kortin lyötyään pallon hävityn pisteen jälkeen tuomaria kohti.
Arvo Askola
Arvo Askola (2. joulukuuta 1909 Valkeala – 23. marraskuuta 1975 Kuusankoski) oli suomalainen kestävyysjuoksija ja olympiamitalisti. Hän edusti seuratasolla Kymintehtaan Urheiluseuraa.
Askola nousi juoksijana huipulle vuonna 1934, jolloin hän saavutti 10 000 metrin juoksussa EM-hopeaa Torinossa hävittyään maanmiehelleen Ilmari Salmiselle 0,6 sekuntia. Saman vuoden SM-kisojen 10 000 metrillä Salminen oli myös 0,6 sekunnin verran nopeampi. Berliinin kesäolympialaisissa 1936 Salminen, Askola ja Volmari Iso-Hollo ottivat 10 000 metrillä Suomelle kolmoisvoiton. Askolan aika oli 30.15,6 ja hän hävisi Salmiselle vain 0,2 sekuntia. Suomen-mestaruuden Askola voitti 8 kilometrin maastojuoksussa vuonna 1936. Hän kilpaili viimeisen kerran vuonna 1938.
Henkilökohtaiset ennätykset
Lähde:
Jaana Niemi
Jaana Kaarina Niemi (s. 18. marraskuuta 1965 Västerhaninge Ruotsi) on aktiiviuransa päättänyt suomalainen pikajuoksija. Hän edusti vuodesta 1982 lähtien Turun Tovereita ja sitä ennen Turun Pyrkivää. Hänen valmentajanaan toimi Martti Raikasniemi. Kalevan kisoista Niemi saavutti 100 metrin juoksusta pronssia vuonna 1985 sekä 200 metrin juoksusta kaksi pronssia vuosina 1985 ja 1986. Lisäksi hän oli viestijuoksun SM-kisoissa mukana voittamassa 4 × 100 metrin viestijuoksun hopeaa vuonna 1986. Sisäratojen SM-kilpailuista Niemi voitti kultaa 200 metrin juoksussa vuonna 1986.
Arvokisoissa Niemi edusti Suomea yhden kerran. Hän oli mukana Stuttgartissa järjestetyissä EM-kisoissa vuonna 1986, jossa osallistui joukkueen osana pikaviestiin. Tuolloin kilpailut päättyivät alkueräjuoksuun.
Virallisissa kilpailuissa Niemi ei ole esiintynyt vuoden 1987 jälkeen.
Andronikos III Palaiologos
thumb|150px|Andronikos III Palaiologos Andronikos III Palaiologos (25. maaliskuuta 1297 – 15. kesäkuuta 1341) oli Bysantin keisari 1328–1341. Hän oli Andronikos II Palaiologoksen pojan Mikael IX:n poika.
Kun Andronikos III:n isä Mikael IX kuoli vuonna 1320, yritti isoisänsä, keisari Andronikos II, riistää häneltä oikeudet kruunuun. Andronikos III nousi kapinaan isoisäänsä vastaan vahvoine tukijoukkoineen. Kapina päättyi vuonna 1325 ja Andronikos III julistettiin keisarin hallitsijakumppaniksi. Riita jatkui vielä myöhemmin, ja vanha keisari, Andronikos II, syöstiin vallasta kolme vuotta myöhemmin, vuonna 1328.
Andronikos III:n läheisin mies oli Johannes Kantakuzenos, joka myöhemmin kruunattiin keisari Johannes VI:ksi. Andronikos III:n aikana sodittiin miltei koko ajan osmaneja vastaan. Osmanit saivat vallattua lähes koko Anatolian. Nikea kaatui vuonna 1331 osmannisulttaani Osman I:lle ja Nikomedeia vuonna 1337.
Andronikos III sai vallatua takaisin alueita Thessaliassa ja Epeiroksessa, mutta ne menetettiin ennen hänen kuolemaansa Stefan Dusanin johtamalle Serbialle. Andronikos III yritti myös elvyttää rappeutunutta laivastoa ja sai vallattua takaisin Lesboksen ja Khioksen saaret genovalaisilta.