cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Messinki
Messingin ominaisuuksia
Vaikka messinki on suhteellisen immuuni korroosiolle, niin messingille ominainen korroosioilmiö on 'sinkinkato' milloin messinki on galvaanisesti sekä kemiallisesti yhteydessä metallien jännitesarjan rikkaamman metallin kanssa kyseisessä kemiallisessa (elektrolyytti) ympäristössä. Erilaisten elektrolyyttisten ympäristöjen vaikutus korroosioon on erilainen. Pelkästään eri metallien galvaaninen ja elektrolyyttinen yhteys ei siis määrää metallien sijaintia yleisesti metallien jännitesarjassa. Toisin sanoen; jännitesarjan järjestys riippuu galvaanisessa yhteydessä olevien metallien lisäksi niiden kemiallisen yhteyden muodostamasta elektrolyytistä. Messingin sinkkikatokestävyyttä voidaan parantaa lisäämällä messinkiin alumiinia, sillä alumiini on useimmissa elektrolyyttiympäristöissä sinkkiä köyhempää, jolloin alumiini syöpyy - 'uhrautuu' - sinkin sijaan.
Messingin eri ominaisuuksien kirjallisuusarvoja
Messingin sulamispiste on seossuhteista riippuen noin 900–940 °C. Punaisen messingin sulamispiste on hieman korkeampi, 1 000 °C, ja esimerkiksi keltaisen messingin sulamispiste on 930 °C. Muokkaamalla kuparin ja sinkin seossuhdetta voidaan valmistaa kovaa tai pehmeää messinkiä.
Historia
Jo 4000 vuotta eaa. on merkkejä kupari-sinkkiseosten käytöstä Kiinassa, ja 100–200 vuotta eaa. niiden käyttö oli levinnyt laajalle alueelle Itä- ja Keski-Aasiaan. Varhaisimmissa muinaisesineissä käytetty messinki on kuitenkin ollut luonnon oma metalliseos, eikä kuparin ja sinkin tietoisesta seostamisesta ole todisteita näin varhaiselta ajalta. Todennäköisimmin varhaista messinkiä on valmistettu sulattamalla sinkkiä sisältävää kuparimalmia.
Sammute
Sammutusjauhe
Sammutusjauhetta käytetään pääasiassa käsisammuttimissa. Myös joissakin paloautoissa on sammutusjauheen levittämiseen käytettävä laitteisto.
Messinki
Historia
Kreikkalaisten ja roomalaisten lähteiden mukaan nykyaikaisen messingin tapaisten seosten valmistaminen kuparista ja kalamiinista eli sinkkisilikaatista alkoi n. 100 vuotta eaa., jolloin messingin ensimmäinen tärkeä käyttökohde olivat messinkikolikot. Samalla aikakaudella messinkiä on valmistettu myös Intian alueella, jossa metallista sinkkiä oli saatavilla satoja vuosia ennen Eurooppaa. Tämä mahdollisti messingin valmistuksen suoraan metallisesta sinkistä ja kuparista, jolloin messingin sinkkipitoisuutta ja näin ollen valmiin seoksen ominaisuuksia voitiin kontrolloida paremmin.
Sammute
Sammutusjauhe
Sammutusjauhe johtaa heikosti sähköä, joten sitä on turvallista käyttää jännitteisiin kohteisiin niin läheltä, kuin normaalitilanteen turvaetäisyydet sallivat. Eräs sammutusjauheen huono puoli on sen sotkevuus: hienojakoinen pöly leviää herkästi ja tekee sen tahrimat sähkölaitteet käyttökelvottomiksi.
Messinki
Historia
Ennen teollista vallankumousta villanvalmistus oli tärkein messinkiä käyttävä teollisuusmuoto. Koska messinkiä oli helppo valmistaa, ja se kesti hyvin konetyöstöä ja korroosiota, siitä muodostui tärkeä standardiseos erittäin tarkkojen instrumenttien, kuten kellojen ja navigointivälineiden, valmistuksessa.
Teollisen vallankumouksen myötä messingintuotannon merkitys kasvoi entisestään. Vuonna 1738 englantilainen metallurgi William Champion patentoi menetelmän sinkin tuottamiseen tislaamalla kalamiinia ja hiiltä. Kankaan­kudonta­teollisuuden tarpeisiin tarvittiin neuloja, joita valmistettiin messinkilangasta. 1800-luvulla messingin valmistus ja käyttökohteet lisääntyivät entisestään. Vuonna 1832 englantilainen teollisuusyrittäjä ja poliitikko George Frederick Muntz keksi 60/40-messingin, joka mahdollisti edullisten, kuumatyöstettävien metallilevyjen valmistuksen. Nämä syrjäyttivät puulaivojen suojaamisessa käytetyt kuparilevyt. Ranskassa vuonna 1846 messingistä alettiin puolestaan valmistaa aseiden patruunoita. Hyvälaatuisten sauvojen valmistaminen edullisesti koki läpimurron vuonna 1894, kun Alexander Dick kehitti suulakepuristimen.
Messingin nimeäminen
Messinkejä voidaan nimetä muun muassa UNS-numeroinnilla, jossa messinkiä tarkoittavat C2***, C3*** ja C4***. Numeron kasvaessa messingin sinkkipitoisuus suurenee. C1*** on varattu puhtaalle kuparille. Lyijyttömiä messinkejä voidaan myös nimetä Ms**-lyhenteellä, jolloin ** korvataan kuparin prosenttiosuudella: esimerkiksi Ms63 sisältää 63 % kuparia. Tompakki on lyijytöntä messinkiä, jonka kuparipitoisuus on korkea. Valkoiseksi messingiksi kutsutaan messinkiä, joka sisältää yli 50 % sinkkiä, keltainen messinki sisältää sinkkiä 33 %, kun taas punainen messinki koostuu noin 85 % kuparista ja 15 % sinkistä. Myös monille eri erikoismessingeille on vakiintunut omat nimensä ja tuotemerkkinsä.
Messingin käyttö
Lyijytön messinki ja tompakki sopivat hyvin plastista muodonmuutosta vaativaan työstöön kuten valssaukseen. Messinkiä käytetään jousista ja taidekäsitöistä hylsyihin, putkiin, sähköisiin kontaktipintoihin sekä rakennusteollisuuden kohteisiin, ja 50–55 % kuparia sisältävää messinkiä käytetään juotosmetallina.
Lyijypitoista messinkiä käytetään mm. hiekka- ja painevalussa venttiilien, sovitteiden ja helojen tuotannossa. Alumiinia käytetään yksin seosaineena, kuten kondensaattorien alumiinimessingissä. Sitä voidaan käyttää myös raudan, mangaanin ja nikkelin kanssa mangaanipronssissa. Messingistä voidaan valmistaa profiileita, tankoja, nauhoja, pyöriä ja levyjä.
Paljon kuparia sisältävä messinki (tompakki, punamessinki) on sävyltään keltaisen sijasta punertavaa. Sitä voidaan käyttää pieniin koriste-esineisiin tai koristeellisiin käyttöesineisiin korvaamaan puhdasta kuparia, sillä sen mekaaninen lujuus ja korroosionkesto ovat paremmat ja sävy vain hieman vaaleampi. Se voidaan päällystää esimerkiksi kromilla, alumiinilla tai hopealla. Kun pinnoite kuluu pois koholla olevista kohdista, niistä paljastuu kuparin sävy, mikä voi olla tarkoituksenmukainen taiteellinen tehoste.
Isojärven kansallispuisto
Reitit ja palvelut
Isojärven kansallispuistossa on monipuoliset retkeilyreitistöt ja levähdyspaikkojen verkosto virkistyskäyttöä varten. Reitit muodostavat useita eripituisia rengasreittejä. Opastuskeskus sijaitsee entistetyllä Heretyn kämpällä. Luutsaaren perinnetilalla hoidetaan lampaita ja Huhtalan perinnetilalla ylläpidetään muun muassa niittyjä.
Messinki
Messingin kierrätys
Messinkiä on helppo kierrättää, ja monissa maissa messingistä kierrätetään jopa 90 %. Kierrätyksen helppous riippuu osaksi siitä, että messinki ei ole ferromagneettinen aine. Tämän vuoksi se voidaan erotella rautaromusta voimakkaan magneetin avulla. Eroteltu messinkiromu sulatetaan ja muovataan harkoiksi, jotka muokataan edelleen haluttuun muotoon ja kokoon.
Kohtalokas suudelma
Kohtalokas suudelma, DVD:nä suomeksi nimellä Tappava suudelma, (Killer's Kiss) on Stanley Kubrickin toinen pitkä elokuva. Elokuva kertoo Davey Gordonista (Jamie Smith), 29-vuotiaasta nyrkkeilijästä, ja hänen suhteestaan tanssijaan (Irene Kane) sekä tanssijan väkivaltaisesta työnantajasta (Frank Silvera).
Paul McKee
Paul McKee (s. 15. lokakuuta 1977) on irlantilainen pikajuoksija.
McKee karsiutui 2001 Pekingin Universiadeissa 200 metrin juoksun toisissa alkuerissä ajalla 21,42. Seuraavana vuonna hän putosi Münchenin EM-kisoissa 400 metrin juoksun välierissä ajalla 45,92. Vuonna 2003 McKee voitti matkan MM-pronssia Birminghamin sisäratojen MM-kisoissa, mutta karsiutui Pariisin ulkoratojen MM-kisoissa alkuerissä. Vuonna 2006 hän juoksi toiseksi Euroopan cupin kakkosliigassa 200 metrillä ajalla 21,15 ja karsiutui Göteborgin EM-kisoissa 400 metrin alkuerissä.
Marcel Pagnol
thumb|Marcel Pagnol vuonna 1948. Marcel Pagnol (28. helmikuuta 1895 Aubagne – 18. huhtikuuta 1974 Pariisi) oli ranskalainen kirjailija, näytelmäkirjailija ja elokuvaohjaaja, jonka tyylilajina oli useimmiten lämmin komedia. Hänet valittiin Ranskan akatemiaan vuonna 1946 ensimmäisenä elokuvantekijänä.
Elämä ja teokset
Pagnol syntyi Etelä-Ranskan Aubagnessa Marseillen lähellä ja opiskeli englanninopettajaksi, jona hän toimi viitisen vuotta kotiseudullaan ja vuosina 1922–1927 Pariisissa. Hänet vapautettiin terveyssyistä sotilaspalveluksesta tykistössä 1915, ensimmäisen maailmansodan alkuhetkillä.
Pagnol kirjoitti Pariisissa väljästi omaelämäkerrallisen näytelmän Topaze sekä suuren suosion saaneen "Marseille-trilogian" Marius, Fanny ja César, jota esitettiin 1930-luvulla Suomenkin teattereissa ja josta on tehty useita elokuva- ja televisiosovituksia. Vuonna 1926 Pagnol näki Lontoossa yhden ensimmäisistä äänielokuvista ja päätti suuntautua elokuva-alalle. Hän otti yhteyttä Paramount Pictures -elokuvayhtiöön, minkä tuloksena Alexander Korda ohjasi filmiversion Pagnolin näytelmästä Marius vuonna 1931. Se oli yksi suosituimpia varhaisia ranskankielisiä äänielokuvia, ja pian Pagnol perusti Marseillen lähelle oman elokuvastudion, josta tuli suuri menestys. Sekä näytelmissään että elokuvissaan Pagnol käytti aikansa tunnetuimpia ranskalaisnäyttelijöitä kuten Fernandel, Raimu ja Blavette.
Muuta
Vuonna 2006 Thierry Chabert ohjasi Pagnolin lapsuus- ja nuoruusmuistoihin perustuvan kaksiosaisen tv-draaman Marcel Pagnolin nuoruusvuodet (Le Temps des secrets, le temps des amours).
Heinz Barth
Heinz Barth (15. lokakuuta 1920 Gransee, Brandenburg, Saksa – 6. elokuuta 2007 Gransee, Brandenburg, Saksa) oli SS-Obersturmführer ja sotarikollinen. Hänet tunnettiin ”Oradour-sur-Glanen murhaajana” osallisuudestaan Oradour-sur-Glanen joukkomurhaan 1944. Barth oli ainoa tästä joukkomurhasta tuomittu natsiupseeri. Hänet tuomittiin vuonna 1983 Itä-Saksassa ja vapautettiin vankilasta vuonna 1997.
Nuoruus
Barth liittyi Hitler-Jugendiin vuonna 1932 ja ansaitsi organisaation kultaisen ansiomerkin. Vuonna 1938 hän liittyi kansallissosialistisiin moottoroituihin joukkoihin ja sai sotilaskoulutuksen. Hän liittyi kansallissosialistiseen puolueeseen 9. marraskuuta 1939 oluttupavallankaappauksen vuosipäivänä.
Barth liittyi sotilaspoliisiin, jolloin hänestä tuli upseeri. Vuonna 1983 itäsaksalainen oikeusistuin totesi hänen syyllistyneen erään poliisiyksikön mukana 92 tšekkiläisen partisaanin ampumiseen Klatovyssä ja Pardubicessa. Hän oli myös 1942 ampumassa 32 Ležákyn kylän asukasta.
Ura SS:ssä
Barth liittyi SS:ään 10. helmikuuta 1943 (nro 458037) Untersturmführerina ja sai komennuksen SS-pioneerijoukkoihin. 15. tammikuuta 1943 hän sai siirron 10. SS-panssaridivisioona Frundsbergiin ja myöhemmin 3. SS-divisioona Totenkopfiin, ja lokakuussa 1943 itärintamalle 2. SS-divisioona Das Reichiin. Hän johti 3. komppanian osastoa 4. panssarirykmentti Der Führerissa. Vuonna 1944 hän joutui Adolf Diekmannin prikaatiin Otto Erich Kahnin alaiseksi. Hän otti osaa kesäkuussa 1944 Oradour-sur-Glanen joukkomurhaan. Kylässä Diekmannin SS-miehet polttivat talot asukkaineen kostona SS-pataljoonankomentaja Helmut Kämpfen murhasta. Vuoden 1983 oikeudenkäynnissä hän todisti ampuneensa 15 laukausta väkijoukkoon. Hän myös todisti, ettei 642 siviilin (koko kylän, mukaan lukien yli 200 lapsen) surmaamisessa ollut sotilaallista tavoitetta.
Elokuussa 1944 Barth haavoittui pahoin Normandiassa ja menetti osan jalastaan. Hänet siirrettiin 2. harjoituspataljoonaan SS-panssarikrenatööreihin ja ylennettiin Obersturmführeriksi 9. marraskuuta 1944.
Sodan jälkeen
Sodan jälkeen Barth palasi kotikaupunkiinsa Brandenburgiin Saksan demokraattiseen tasavaltaan väärällä nimellä. Hänet tuomittiin poissaolevana kuolemaan Ranskassa vuonna 1953.
Hänet tunnistettiin ja pidätettiin Granseessa kesäkuussa 1981. Barth joutui uudestaan oikeuteen 1983 Saksan demokraattisessa tasavallassa ja tuomittiin elinkautiseen sotarikoksista. Barth, joka väitti vain noudattaneensa käskyjä, oli ainoa saksalainen upseeri joka tuomittiin tapauksesta. Toiset tapauksesta vastanneet upseerit olivat paenneet Länsi-Saksaan kuten Das Reichin komentaja Heinz Lammerding.
Barth vapautettiin 1997 ikänsä ja terveytensä vuoksi, ja ”koska hänen todettiin osoittaneen katumusta”. Keskustelua herätti se, että Barth sai 800 mk:n korvausta Normandiassa menetetystä jalastaan haavoittuneena veteraanina. Vuonna 2000 oikeuslaitos Potsdamissa päätti, ettei sotarikollisen tullut saada korvausta. Vuonna 2001 Bundestag sääti lain, jolla estettiin korvauksen määrääminen sotarikollisille.
Barth kuoli syöpään 86-vuotiaana 14. elokuuta 2007.
Marjo-Riitta Järvelin
Marjo-Riitta Järvelin (o.s. Kallio; s. ) on suomalainen lääkäri ja  elämänkaaren epidemiologian professori Lontoossa Imperial College Londonissa (vuodesta 2002). Tämän ohella hän on Oulun yliopiston sivutoiminen kansanterveystieteen professori (vuodesta 1999) ja Lontoon Brunelin yliopiston vieraileva professori.
Järvelin kirjoitti ylioppilaaksi Ylivieskan yhteiskoulusta vuonna 1974. Hän valmistui Oulun yliopistosta lääkäriksi (LL) vuonna 1980 ja lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi epidemologiasta vuonna 1989. Hänen lapsuusiän virtsan karkailua selvittäneen, etiologisen epidemiologian aihepiiriin kuuluneen englanninkielisen artikkeliväitöskirjansa aiheena oli Childhood enuresis : an epidemiological and aetiological survey of seven-year-old children. Järvelin sai lastenlääkärin erikoislääkärin pätevyyden 1987. Tämän jälkeen hän valmistui vuonna 1994 University of Londonista (Lontoo, Iso-Britannia) ympäristöepidemologian maisteriksi (Environmental Epidemiology and Policy) ja laillistettiin lääkärinä myös Britanniassa vuonna 1998.
Professori Järvelin tunnetaan muun muassa suuriin pohjoissuomalaisiin väestöaineistoihin pohjautuvista kansanterveydellisistä tutkimuksistaan yli 25 vuoden ajalta. Keskeisenä tutkimusaineistona ovat olleet Pohjois-Suomen syntymäkohorttiaineistot NFBC1966 ja NFBC1986, joita kerättiin jo tutkittavien äitien ollessa raskaana vuosina 1965 ja 1985. Järvelin on toiminut näiden syntymäkohorttiaineistojen tutkimusjohtajana useiden vuosien ajan. Pitkä seuranta-aika on mahdollistanut koko elämänkaaren kattavan kansanterveydellisen lähestymisen. Näitä aineistoja käyttäen Järvelin on yhteistyökumppaneineen tutkinut muun muassa geneettisten ja varhaisiän ympäristöön liittyvien tekijöiden vaikutusta monien sairauksien syntymisessä. Hän koordinoi myös kansainvälistä DynaHEALTH-tutkimushanketta (eräs Horisontti 2020 -hanke), joka keskittyy terveemmän ja aktiivisemman ikääntymisen tukemiseen ja kakkostyypin diabeteksen ja lihavuuden pienentämiseen.
Järvelin on julkaissut yli 700 tieteellistä artikkelia ja ohjannut 29 väitöskirjatyötä vuoden 2017 alkuun mennessä. Professori Järvelin on myös saanut monia kansainvälisiä tunnustuksia tieteellisestä työstään. Hän on ollut Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen vuodesta 2013 lähtien.
Tarttuva henkitorventulehdus
Tarttuva henkitorventulehdus (lyh. ILT, engl. infectious laryngotracheitis) on lähinnä kanoilla tavattava eläintauti, jonka aiheuttaa herpesvirus. Tautia tavataan myös riikinkukolla ja fasaanilla. Se ei tartu ihmiseen.
Suomessa tautia tavattiin harrastekanalassa helmikuussa 2012 ja sitä ennen vuonna 1978. Muissa Pohjoismaissa sitä esiintyy harrastekanaloissa.
Tautiin voivat sairastua aikuiset ja poikaset. Vakavampi se on aikuisella, mutta se voi olla oireetonkin. Oireina on, että linnut hengittävät nokka auki, hengitys rahisee, ne voivat yskiä verensekaista limaa ja niillä voi olla sierainvuotoa ja silmän sidekalvontulehdusta. Linnut toipuvat parissa viikossa mutta voivat myös kuolla tukehtumalla.
Sammatin koulu
Sammatin koulu on Lohjan Sammatissa toimiva suomenkielinen alakoulu (luokka-asteet 1–6). Se kuuluu Anttilan yläkoulualueeseen. Syksyllä 2015 oppilaita oli 119 ja syksyllä 2014 opettajakuntaa laskennallisesti 7 henkeä. 2017 keväällä henkilökunnassa oli noin 13 henkilöä. Vanha koulurakennus on vuodelta 1954. Uusi koulurakennus valmistui vanhan viereen vuonna 2014. Uudemmassa osassa sijaitsee mm. opetustilat, mediateekki, liikuntasali, ruokasali, opettajainhuone sekä teknisen-ja tekstiilityön tilat.
Ochoa
Ochoa on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Kerrasta poikki
20 suosikkia – Kerrasta poikki on Tarja Ylitalon kokoelma-albumi vuodelta 1997. Levy on osa 20 suosikkia -kokoelmalevysarjaa.
Raita 12
Kokoelman takakannessa ja sleevessä olevien kappaleluetteloiden mukaan levyn 12. raita olisi "Silmät kuin yö". Itse cd-levyllä raita 12 on laulu "Ja jossakin kaukana koski pauhaa".
Red Lights
Red Lights on hollantilaisen house-musiikin tuottajan Tiëston kappale. Kappale julkaistiin 13. joulukuuta 2013.
Thomas Young
Thomas Young (13. kesäkuuta 1773 – 10. toukokuuta 1829) oli englantilainen yleisnero. Hän oli muun muassa egyptologi, fyysikko ja fysiologi. Hänet tunnetaan parhaiten työstään optiikan alalla. Hän huomasi valon taipuvan kaksoisraossa. Tämä oli todiste valon aaltoluonteesta. Young käytti kokeessaan valkoista valoa, jolloin valo taipuu ja muodostaa värispektrin, jossa punainen valo taipuu eniten ja sininen vähiten (vrt. taittuminen).
Opiskeluvuodet ja keski-ikä
Young valittiin luonnonfilosofian professoriksi Royal Institutioniin vuonna 1801. Kahden vuoden työssäoloaikana hän piti yhteensä 91 luentoa.
Fysiikka
pienoiskuva|upright|Mathematical elements of natural philosophy, 2002 Young tunnetaan parhaiten fysiikan saralla hänen kaksoisrakokokeestansa. Kokeessa valo kohdistetaan kahden lähekkäin olevan raon läpi, joista valo taipuu varjostimelle muodostaen interferenssikuvion. Young suoritti kokeen vuonna 1802 ja loi interferenssilait. Hän huomasi valon vahvistuvan säteiden kulkiessa eri reittejä ja aallon huippujen osuessa kohdakkain. Muissa tapauksissa valo taas heikkeni. Young antoi näin selityksen Newtonin renkaille. Interferenssikuvioonsa vedoten Thomas Young esitteli vuonna 1803 Lontoon kuninkaallisen tiedeseuran jäsenille, että Isaac Newtonin käsitys valosta suoraviivaisesti etenevänä hiukkassuihkuna oli väärä, ja että valo todellisuudessa olisi poikittaista aaltoliikettä. Kaksoisrakokokeen lisäksi Youngin nimi esiintyy kimmokertoimessa, jota kutsutaan myös Youngin moduuliksi.
Hieroglyfit
130px|pienoiskuva|Rosettan kivi Egyptistä löytynyt Rosettan kivi kiinnosti Youngia. Young olikin ensimmäisiä, jotka yrittivät ratkaista hieroglyfien arvoitusta. Työssä häntä auttoi paljon monien kielten osaaminen. Apunaan hän käytti Åkerbladin listaa, jossa oli eritelty paikkojen ja henkilöiden nimiä. Listan avulla Young selvitti muutamien henkilöiden nimet hieroglyfeistä, muun muassa Kleopatran. Selvittäessään hieroglyfien merkitystä, Young käytti tekniikkaa, jossa hän laski kreikkalaisia sanoja, jotka toistuivat tekstissä usein ja etsi vastaavat merkit hieroglyfeistä laskemalla kuinka usein ne toistuvat kivessä. Young julkaisi löytönsä vuonna 1819.
Lääketiede
Young tutki paljon näköä ja näkemiseen liittyvää fysiologiaa. Hän keksi niin sanotun kolmiväriteorian, jota hän ehdotti värinäkemisen kivijalaksi. Tämän lisäksi hän selosti ensimmäisenä vuonna 1801 astigmatismia eli optisen järjestelmän kuvausvirhettä.
Kielet
Thomas Young kirjoitti Encyclopaedia Britannicaan ja vertailee "Languages"-artikkelissaan 400 kielen kielioppia ja sanastoa.
Ravintoketju
thumb|Yksinkertaistetut esimerkit kahdesta erilaisesta ravintoketjusta. Ravintoketju kuvaa aineen ja energian kulkua trofiatasolta toiselle eliöyhteisössä. Todellisuudessa ravintoketju on lähes aina yksinkertaistus todellisesta tilanteesta, koska eliöt käyttävät ravinnokseen useita eri lajeja. Paremmin aineen ja energian kulkua kuvaa termi ravintoverkko.
Tuottajat sitovat fotosynteesissä auringon energiaa orgaanisiin yhdisteisiin. Kasvinsyöjät saavat energiansa kasveilta ja niiden kautta se siirtyy pedoille, jotka käyttävät kasvinsyöjiä ravintonaan. Hajottajat saavat oman energiansa kuolleista eliöistä tai elävien eliöiden jätöksistä ja osista.
Etenkin puhuttaessa vieraiden aineiden kertymisestä käytetään usein termiä ravintopyramidi. Tämä kuvaa sitä, että esim. rasvaliukoiset aineet kuten DDT kertyvät ravintoketjussa ylöspäin siirryttäessä yhä suuremmiksi pitoisuuksiksi. Se johtuu siitä, että DDT:n eliminoituminen pilkkoutumalla tai erityksen avulla on paljon hitaampaa kuin saaliin rasvojen ja muiden komponenttien.
Xarxa tròfica מארג מזון Rezo alimantè
Automaattirata
Automaattirata eli automaattimetro on metroliikenteen muoto, jossa kuljettaja on korvattu automaatiolla. Automaattiradat ovat aina metroja, koska automaatio soveltuu vain muusta liikenteestä kokonaan erotettuun liikenteeseen.
Helsingin metroa oli suunniteltu automaattiradaksi jo rakentamisvaiheessa, ja HKL ilmoitti loppuvuodesta 2018 aloittavansa esiselvityksen metron automatisoinnista.
Edut ja ongelmat
Automaattimetron eduiksi on esitetty alhaiset liikennöintikustannukset, kun kuljettajaa ei tarvita, tavallista metroa suurempi liikennöintitiheys sekä tavallista metroa pienemmät investointikustannukset asemien ollessa lyhempiä. Toisaalta ongelmina on nähty automaation mahdollinen epäluotettavuus sekä pikaraitiotietä korkeammat investointikustannukset. Automaattimetron kapasiteetti voi vaihdella raitiotien ja metron kapasiteettien välillä junan koon ja vuorotiheyden mukaan.
Peli on menetetty
Peli on menetetty, DVD:nä suomeksi nimellä Tappo, (The Killing) on Stanley Kubrickin vuonna 1956 ohjaama film noir -elokuva. Se perustuu Lionel Whiten romaaniin Yksi tuhannesta. Elokuva kertoo Johnny Clayn (Sterling Hayden) ja tämän kokoaman joukon ryöstöyrityksestä, jonka kohteena on laukkarata.
Esityshistoria Suomessa
Valtion elokuvatarkastamo asetti elokuvalle ennakkotarkastuksessa heti tuoreeltaan marraskuussa 1956 ikärajan KK (Kokonaan kielletty), joten elokuvaa ei saanut Suomessa laillisesti esittää eikä levittää. Valituskierrosten jälkeen korkein hallinto-oikeus päätti kuitenkin, että elokuvan saa esittää, ja elokuva saikin ensi-iltansa 1961. Elokuva esitettiin uudestaan 18.4.2003, jolloin sen kävi katsomassa vajaat 2 500 katsojaa. Sitä ennen elokuvaa oli esitetty televisiossa kaksi kertaa. Yle Teema on esittänyt elokuvaa 2000-luvulla useita kertoja.
Vaikutus
Elokuvaa pidetään Kubrickin ensimmäisenä mestariteoksena, ja yhtenä film noir -tyylin parhaimmista esimerkeistä. Elokuvaohjaaja Quentin Tarantino on sanonut elokuvaa yhdeksi suurimmista inspiraatioista hänen esikoisohjaukseensa Reservoir Dogsiin, joista näkyvin omaksuttu elementti on elokuvan epälineaarinen tarinankerronta.
Malekula
Malekula (myös Malakula) on Vanuatun toiseksi suurin saari, joka kuuluu Malampan maakuntaan. Saari on noin 95 kilometriä pitkä, noin 45 kilometriä leveä ja pinta-alaltaan 2 023 neliökilometriä. Malekulalla asui vuoden 2016 väestönlaskennan mukaan 31 556 asukasta. Saarella tuotetaan kahvia ja kopraa.
Malekulalla puhutaan yhteensä noin kolmeakymmentä eri kieltä, joista monet ovat uhanalaisia. Asukastiheys on suurin koillisrannikolla ja pienin saaren lounaisosassa. Malekulan keskiosa on vuoristoista, ja korkein kohta on 879 metriä. Vuonna 1965 maanjäristys vaurioitti osaa saaresta pahoin.
Lee Eun-mi
Lee Eun-mi (s. 18. elokuuta 1988) on eteläkorealainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan puolustaja. Hän pelasi Etelä-Korean naisten maajoukkueessa vuoden 2015 MM-kilpailuissa joukkueen kaikki neljä ottelua alusta loppuun. Vuoden 2019 MM-kilpailuissa hän pelasi vain viimeisessä alkulohko-ottelussa. MM-kisojen 2019 päättyessä hän on pelannut kaikkiaan 89 maaottelua ja tehnyt niissä 14 maalia.
Ompelijatar (Työläisnainen)
Ompelijatar (Työläisnainen) on suomalaisen taiteilijan Helene Schjerfbeckin öljyvärityö kankaalle vuodelta 1905. Kooltaan tämä työ on 95,5×84,5 cm ja se kuuluu Ateneumin taidemuseon kokoelmiin.
Ompelijatar (Työläisnainen) kuuluu Schjerfbeckin ”mustiin maalauksiin”, jotka aloittivat hänen tuotannossaan uuden vaiheen. Nämä maalaukset ovat tyyliltään yhteneväisiä. Hän pelkistää niissä muotoa ja käyttää värejä harkitusti. Naiset ovat vaiti ja heitä ympäröivä sisätila on hiljainen, koko maalauksen tunne on rauhallinen. Hänen muita ”mustia maalauksiaan” ovat Kansakoulutyttö II ja Äiti. Viimeksi mainitussa hän kuvaa omaa äitiään Olga Schjerfbeckiä.
Mallina Schjerfbeckillä Ompelijattaressa oli Anna Lintumäki. Vuonna 1927 taidekauppias Gösta Stenman alkoi tilata uusversioita Schjerfbeckin varhaisteoksista. Ateneumin taidemuseolla on hallussaan näistä uustöistä Ompelijattaresta on myös puolivartalokuva vuodelta 1927.
Abraha
Abraha oli Etelä-Arabian alueella vaikuttanut kristitty kuningas, joka saavutti asemansa kapinoimalla Etiopiaa vastaan maksaen kuitenkin myöhemmin Etiopian kuninkaalle suojelurahaa. Muutamien historiallisten lähteiden ohella Abraha tunnetaan myös tarunomaisesta tarinasta Koraanissa, jonka mukaan hän teki epäonnistuneen sotaretken Mekkaa vastaan profeetta Muhammadin syntymävuotena.
Elämäkerta
thumb|vasen|Abrahan kirkon rauniot Sanaassa. Historioitsija Prokopioksen mukaan Etiopian kuningas Hellestheaios hyökkäsi Etelä-Arabiaan muutamaa vuotta ennen vuotta 531 jaa. ja surmasi paikallisen kuninkaan korvaten tämän nukkehallitsijalla nimeltä Esimifaios. Hellestheaios palasi Etiopiaan, jonka jälkeen Etelä-Arabiaan jätetyt joukot kapinoivat Esimifaiosta vastaan ja asettivat valtaistuimelle orjataustaisen Abrahan. Hellestheaios järjesti kaksi sotaretkeä Abrahaa vastaan, mutta ei onnistunut kukistamaan tätä. Hellestheaioksen kuoltua Abraha maksoi kuitenkin suojelurahaa tämän seuraajalle. Justinianus I yritti suostutella Abrahan hyökkäämään Persiaa vastaan, mutta tämä teki vain lyhyen sotaretken pohjoiseen vetäytyen nopeasti takaisin. Kaiverrukset Maribin padolla kertovat puolestaan syrjäytetyn Esimifaioksen pojan johtamasta kapinasta sebalaisen ajanlaskun vuotena 657 (640–650 jaa.). Samassa tekstissä mainitaan patoon tehdyn korjauksia seuraavan vuoden puolella ja Abrahan ottaneen vastaan lähetystöjä Etiopiasta, Bysantista, Persiasta, Hirasta, sekä arabialaisen fylarkki Harith bin Djabalatin. Eri teksteistä voidaan päätellä Esimifaioksen olleen Etiopian kuninkaiden tapaan miafysiitti, kun taas Abraha oli mahdollisesti nestoriolainen. Abrahan tittelinä mainitaan Sheban, Dhu-Raydanin, Hadhramautin, Yamanatin ja ylä- ja alamaiden arabien kuningas. Eräässä tekstissä mainitaan myös titteli 'zly mlkn 'g'zyn, jolle ei ole kuitenkaan yleisesti hyväksyttyä käännöstä. Sen on ehdotettu merkitsevän esimerkiksi "'Ag'azin heimon kuningas", "Abessinian kuninkaan varakuningas" tai "kuninkaan ylhäisyys". Murayghanista Ylä-Tathlithin itäpuolelta löydetyssä tekstissä mainitaan myös Abrahan lyöneen pohjoisarabialaisen Ma'addin heimon taistelussa sebalaisen ajanlaskun mukaan vuonna 662.
Abrahan muusta elämästä ei ole luotettavia historiallisia lähteitä. Islamilaisessa kirjallisuudessa esiintyy tarunomainen tarina Abrahan johtamasta sotaretkestä Mekkaan profeetta Muhammadin syntymävuotena 570, joka tämän tapauksen vuoksi tunnetaan myös nimellä norsun vuosi. Tarinaan viitataan Koraanin suurassa 105 eli al-Fil. Hyökkäyksen syyksi mainitaan Abrahan tavoite tehdä rakennuttamastaan kirkosta Ghurqat al-Qalis Sanaassa Arabian pääasiallinen pyhiinvaelluskohde. Kirkkoa rakentamassa oli käsityöläisiä Bysantin valtakunnasta, josta tuotiin myös marmoria ja mosaiikkeja. Kirkossa oli kullatut ovet ja eebenpuusta ja norsunluusta valmistettu valtaistuin. Islamin myöhemmän nousun aikana kirkko purettiin ja sen paikalle rakennettiin moskeija. Osa moskeijan pylväistä on peräisin alkuperäisestä kirkosta. Sotanorsujen tukema hyökkäys epäonnistui ja aiheutti Persian vastahyökkäyksen Jemeniin, joka tuhosi sen muinaisen kuningaskunnan. Abraha mainitaan myös muutamissa kirkollisissa lähteissä. Martyrium Arethae mainitsee Etiopian kuningas Elesbaasin asettaneen Abrahan valtaistuimelleen Dhu Nuwasin kuoleman jälkeen. Saman kaltainen tarina mainitaan myös teoksessa Leges Homeritarum. Tarinat ovat kuitenkin niin suurelta osin ristiriidassa Prokopioksen ja löydettyjen kaiverrusten kanssa, että niiden uskotaan olevan tulosta sekaannuksista nimien kanssa tai poleemisista syistä tehdyistä vääristelyistä.
Rantalentopallo kesäolympialaisissa 2020 – naisten turnaus
Karsinnat
Olympiaturnaukseen pääsee 24 joukkuetta. Yhteen joukkueeseen kuuluu kaksi urheilijaa. Yhdestä maasta olympialaisiin saa osallistua korkeintaan kaksi paria. Isäntämaa Japani saa turnaukseen saa vähintään yhden joukkueen, mutta saa karsintojen kautta yrittää saada myös toisen joukkueen. Vuoden 2019 MM–kilpailujen voittaja pääsee suoraan olympiaturnaukseen. Kaksi joukkuetta valitaan erillisessä karsintaturnauksessa syyskuussa 2019. Karsintaturnaukseen ei saa osallistua sellainen urheilija, joka on jo saanut paikan MM–kilpailujen kautta. 15 joukkuetta valitaan FIVB:n olympiarankingin perusteella. Ranking tarkastellaan 13. kesäkuuta 2021. Viisi viimeistä joukkuetta valitaan viiden erillisen karsintaturnauksen kautta. Karsintaturnaukset pelataan 21. – 27. kesäkuuta 2021. Viidellä maantieteellisellä alueella on oma turnaus: maantieteelliset alueet ovat Aasia, Afrikka, Eurooppa, Etelä-Amerikka sekä Pohjois- ja Keski-Amerikka.
Saksan Länsi-Afrikka
Saksan Länsi-Afrikalla tarkoitetaan Saksan protektoraatteja Länsi-Afrikassa vuosien 1884 ja 1919 välillä. Termiä käytettiin yleensä yhdessä Saksan Kamerunista ja Togomaasta. Harvemmin myös Saksan Lounais-Afrikka laskettiin mukaan termin alle.
Alueet
Saksan Länsi-Afrikka koostui vuosina 1884–1911 seuraavista alueista, lukuun ottamatta Saksan Lounais-Afrikkaa.
Fear and Desire
Fear and Desire (1953) on Stanley Kubrickin ensimmäinen pitkä elokuva. Se kertoo joukosta sotilaita vihollislinjan takana kuvitteellisessa sodassa.
Juoni
Tarinan tapahtumapaikkana on kahden nimettömän osapuolen välinen sota. Sotilaslentokone putoaa metsään vihollislinjojen takana, mutta neljän hengen miehistö säilyy vahingoittumattomana. Miehet vaeltavat läheiselle joelle ja rakentavat lautan, lähtevät sillä matkaan mutta joutuvat pian piiloutumaan saavuttuaan lähelle vihollisen lentotukikohtaa. He alkavat valmistella hyökkäystä tukikohtaan samalla kun yksi heistä alkaa nopeasti menettää mielenterveytensä.
Muuta
Elokuva on Yhdysvaltojen tekijänoikeuslakiin liittyvän laiminlyönnin takia niin sanotussa public domain -tilassa, jolloin siitä voi vapaasti julkaista kopioita. Kubrick itse yritti päinvastoin estää esikoiselokuvansa esittämisen kokonaan elokuvan huonon menestyksen takia.
FK Dynamo Kiova
FK Dynamo Kiova on jalkapalloseura Ukrainan pääkaupungista Kiovasta. Se on yksi Ukrainan sekä entisen Neuvostoliiton menestyneimpiä palloiluorganisaatioita.
Historia
Neuvostoaikoina Kiovan Dynamo oli yksi maan parhaista joukkueista, ja Moskovan lukuisten huippujoukkueiden vakavin haastaja. Kiovan Dynamo toimi usein koko Ukrainan yhdistävänä voimana otteluissa Moskovan joukkueita vastaan. Ukrainan sosialistisen neuvostotasavallan johtajat epävirallisesti nimesivät Dynamon tasavallan "maajoukkueeksi", ja tukivat sitä voimakkaasti. Joukkueesta kehittyikin pikkuhiljaa täysverinen ammattilaisseura.
Joukkueen kulta-aikoina 1970-luvun puolivälistä Neuvostoliiton romahduksen vuosiin saakka joukkuetta valmensi Ukrainan jalkapalloilun suurhahmo Valeri Lobanovskyi. Lobanovskyi valmensi myös Neuvostoliiton maajoukkuetta 1980-luvun loppupuolella ja 1986 MM-kilpailuissa sekä 1988 EM-kilpailuissa, joista jälkimmäisessä joukkue sijoittui hopealle, pelaajisto koostui pääasiassa Kiovan Dynamon miehistä.
Ukrainan itsenäisyyden aika
2000-luvun puolella Dynamon valtaa on kyennyt horjuttamaan myös suurilla rahoilla pelaava donetskilainen Šah’tar, maan itäosasta. Donetsk on voittanut 2000-luvulla seitsemän mestaruutta, Dynamo kuusi.
Abraham Tokazier
thumb|upright|[[Akseli Neittamon valokuva vuoden 1938 kilpailun maaliintulosta. Tokazier on kuvassa etummaisena.]] Abraham Tokazier (28. syyskuuta 1909 Helsinki – 7. huhtikuuta 1976 Tukholma ) oli suomalainen pikajuoksija. Historiaan hän on jäänyt kesällä 1938 juostun oikeusmurhaksi arvioidun 100 metrin juoksun tulosten takia. Useiden arvioiden ja tilanteesta otetun valokuvan mukaan juoksun todellinen voittaja oli juuri Tokazier, vaikka hänet tulosluettelossa sijoitettiin neljänneksi. Syynä tuloksen vääristelyyn on arveltu olleen hänen juutalaisuutensa.
Helsingin Makkabia edustaneen Tokazierin parhaaksi saavutukseksi jäi vuosikymmeniksi Kalevan kisojen 1938 hopea 100 metrin juoksussa. Hänen veljenpoikansa on muusikko Hillel Tokazier ja sisarenpoika on diplomaatti, suurlähettiläs René Nyberg
Vuoden 1938 kilpailu
Vastavihityllä Helsingin olympiastadionilla 21. kesäkuuta 1938 pidetyissä yleisurheilukisoissa kuuluttajana toiminut pääselostaja Sulo Kolkka näki Tokazierin tulleen ensimmäisenä maaliin ja ehti kuuluttaakin tämän voittajaksi. Tuomarit kuitenkin julistivat juoksun ykköseksi tasaväkisen kilvan kolmosen, Kenttäurheilijoiden Aarre Savolaisen. Kakkoseksi ilmoitettiin Mikkelin Toivo Häkkinen ja kolmoseksi Torsten Avellan IK-32:sta. Kaikkien ajaksi ilmoitettiin sama 11,0. Skandaali oli heti valmis ja heräsi kysymys, eikö juutalainen juoksija saanut voittaa uudella urheiluareenalla. Saksalainen urheiluhistorioitsija Giselher Spitzer Berliinin Humboldt-yliopistosta pitää muun muassa valokuvatodisteiden perusteella antisemitismiä ainoana mahdollisena selityksenä tapahtuneelle. Hänen ja toimittaja Boris Solomonin tekemien tutkimusten perusteella vaikuttimena on pidetty sitä, että katsomossa istui arvovieraita Saksasta.
Polemiikki
Helsingin Sanomat julkaisi seuraavana päivänä Akseli Neittamon valokuvan, jonka mukaan Tokazier ohitti maaliviivan ensimmäisenä; vastaavanlainen kuva julkaistiin myös Hufvudstadsbladetissa. Neittamon otos ei ollut virallinen maalikamerakuva, eikä se ollut tuoreeltaan maalituomareiden käytössä. Sulo Kolkka arveli Helsingin Sanomien jutussa syyksi sitä, että maalituomareiden koroke oli sijainnut liian lähellä rataa. Muutkin lehdet ihmettelivät selostuksissaan Tokazierin kohtaamaa tuomarivirhettä tuoreeltaan, mutta asia jäi sillä erää siihen. Tokazierin perheessä ja Helsingin Makkabissa tapahtunutta pidettiin ilmeisenä juutalaisvastaisuuden osoituksena.
Viherharakat
Viherharakat (Cissa) on varisten heimoon kuuluva varpuslintusuku. Sukuun kuuluu 4 lajia, jotka kaikki esiintyvät Aasiassa:
Abraham Tokazier
Polemiikki
Tapaus on esillä myös kirjailija Kjell Westön romaanissa Kangastus 38 vuodelta 2013.
Tuloslistan korjaus
Suomen urheiluliitto esitti tapahtuneen johdosta anteeksipyynnön 75 vuotta myöhemmin syyskuussa 2013 ja kilpailun lopputulos oikaistiin 4. lokakuuta 2013: Tokazier julistettiin kilpailun voittajaksi. Myös Helsingin Kisa-Veikot olivat vaatimassa tuloksen oikaisua.
Ab urbe condita (kirja)
Ab urbe condita on roomalaisen historioitsija Titus Liviuksen kirjoittama kirja, joka kertoo Rooman osittain myyttisestä menneisyydestä, alkaen Rooman perustamisesta vuonna 753 eaa. Teos kertoo roomalaisten urhoollisista saavutuksista. Teokseen viitataan usein nimellä Rooman historia.
Livius aloitti teoksen kirjoittamisen noin vuonna 27 eaa. ja se päättyy vuoteen 9 eaa. Ab urbe condita on alun perin sisältänyt 142 kirjaa, mutta nykypäiviin niistä on säilynyt vain 35. Kirjat 1–10 kertovat Rooman perustamisesta ja samnilaissodista, kirjat 21–45 kertovat toisesta puunilaissodasta ja päättyvät sotaan Perseusta vastaan.
Ab urbe conditasta on säilynyt hyvin toista puunilaissotaa kuvaava jakso, jossa on erityisesti kuvattu sodan puhkeamiseen johtaneet tapahtumat, roomalaisten ja karthagolaisten välien kiristyminen ja vaivalloinen Alppien ylittäminen. Kirjasta kuvastuu roomalaisten voimakas kansallinen ilo ja ylpeys siitä, että heidän onnistui lopulta selviytyä voittajina "viekkaasta ja vaarallisesta perivihollisestaan" Hannibalista.
Otmar von Verschuer
Otmar Freiherr von Verschuer (16. heinäkuuta 1896 – 8. elokuuta 1969) oli saksalainen biologi, joka tuli tunnetuksi eugeniikan ja rotuhygienian tutkijana. Verschuer uskoi, että kansallissosialistien haaveileman ”herrarodun” kehittämisessä tarvittaisiin kaksostutkimusta.
Otmar von Verschuer työskenteli Frankfurtin perinnöllisysbiologian ja rotuhygienian laitoksessa. Hänen tunnetuin oppilaansa oli Josef Mengele, josta tuli myöhemmin Auschwitzin keskitysleirin johtava lääkäri, jota kutsuttiin ”kuolemanenkeliksi”. Vuonna 1942 von Verschuerinsta tuli Berliinin Antropologian ja perinnöllisyystieteen laitoksen johtaja. Mengele lähti mukaan työskentelemään entisen opettajansa kanssa rotuhygienian parissa.
Mogotojevo
Mogotojevo on Sahan tasavallan suurin järvi maan koillisoassa Allaiahin uluusissa lähellä Indigirkajoen suuta. Järven pinta-ala on 323 km², sen pituus 34 km ja leveys 15 km. Järvi on yhteydessä Itä-Siperian mereen lyhyen kanaalin kautta, ja sen vesi on suolaista. Järvi on jäässä syyskuun loppupuolelta kesäkuulle. Kalastoon kuuluvat muiden muassa omulsiika ja nelma.
Cephenemyia
Cepehenemyia on kiiliäiskärpästen heimoon kuuluva suku, jonka lajit ovat erikoistuneet loisimaan erityisesti hirvieläinten nenässä, nielussa ja nenäonteloissa.
Cephenemyia-suvun lajit ovat kookkaita, karvaisia kärpäsiä, jotka saalistaja hämätäkseen muistuttavat ulkoasultaan kimalaisia. Naaraat munivat isäntäeläimen turpaan, mistä eläimen lämpö, kosteus ja syljen kemialliset aineet johdattavat toukat isäntäeläimen nenäonteloon. Toukat ovat kiusallisia ja aiheuttavat limaneritystä mutteivät muodosta merkittävää terveysuhkaa isännälleen, lukuun ottamatta erittäin runsaan toukkajoukon mahdollisesti aiheuttamaa tukehtumisriskiä. Cephenemyia-infektio ei vaikuta millään tavalla isäntäeläimen lihan syömäkelpoisuuteen.
Suomessa suvun kärpäsistä esiintyy poronnenäsaivartaja eli saulakka eli nokkapaarma (Cephenemyia trompe) sekä hirvennenäsaivartaja (Cephenemyia ulrichii).
Pihlajaveden rautatieasema
Pihlajaveden rautatieasema on rautatieliikennepaikka Pihlajaveden kylässä Keuruun kaupungissa, entisen Pihlajaveden kunnan alueella rataosalla. Liikennepaikalla pysähtyvät kaikki rataosalla liikennöivät taajamajunat. Kaikki henkilöjunat käyttävät raidetta 1. Haapamäen rautatieasemalle on matkaa 12,3 kilometriä.
Vuonna 1883 käyttöön otettu Pihlajaveden pysäkki sijoitettiin syrjäiselle paikalle muutamia kilometrejä kirkosta itään lähinnä junien kohtaamispaikaksi ja korotettiin asemaksi vuonna 1888. Aseman seutu kasvoi merkittävyydessään pian kirkonkylän veroiseksi, mutta ei koskaan erityisen suureksi taajamaksi. Arkkitehti Knut Nylanderin suunnittelema asemarakennus on valmistunut vuonna 1883 ja sitä laajennettiin arkkitehti Bruno Granholmin piirustusten mukaan vuonna 1902. Lipunmyynti asemalla lopetettiin vuonna 1972. Asemarakennus vaurioitui 1980-luvulla sattuneessa tulipalossa, minkä jälkeen junasuoritus siirrettiin parakkirakennukseen. Asemarakennus korjattiin entiselleen, mutta asema muutettiin samoihin aikoihin miehittämättömäksi.
Junakohtaukset miehittämättömällä liikennepaikalla tulivat mahdollisiksi, kun Pihlajavedelle asennettiin aukiajettavat vaihteet vuonna 1996 ja otettiin käyttöön radio-ohjaukseen perustuva kauko-ohjaus vuonna 1998 ensimmäisenä rautatieliikennepaikkana Suomessa. Tavaraliikenne Pihlajaveden asemalla lakkautettiin vuonna 1999, mutta asema on edelleen henkilöliikenteen käytössä ja junien kohtauspaikkana. Asema-alueen rakennukset siirtyivät vuonna 2007 Senaatti-kiinteistöille ja edelleen myyntiin. Asemarakennus on ollut postitoimiston ja nahka-alan yrityksen toimintojen loputtua tyhjillään.
Aseman lähettyvillä sijaitsee Pihlajaveden kyläkoulu. Koulun entinen nimi oli Pihlajaveden kunnan Aseman kansakoulu. Koulun ulkonäössä on vaikutteita asemarakennusarkkitehtuurista.
Pihlajaveden asemaa pommitettiin talvisodassa. Kolme puna-armeijan lentokonetta pudotti noin 30 pommia 29. joulukuuta 1939. Kolme ihmistä kuoli ja kolme raidetta vaurioitui. Aseman oven vieressä on tapausta käsittelevä muistolaatta.
Pihlajaveden asemapäälliköt
Lähde
La Citoyenne
pienoiskuva|La Citoyenne 3. heinäkuuta 1881 La Citoyenne oli ranskalainen feministinen sanomalehti, jota Hubertine Auclert julkaisi Pariisissa 1881–1891. Se alkoi ilmestyä 13. helmikuuta 1881 ja ilmestyi joka toinen kuukausi. Lehti oli ensimmäinen naisten äänioikeutta ajava lehti. Se ajoi hyvin voimakkaasti naisten vapautusta ja lainsäädännön muuttamista niin, että naisen asema olisi tasa-arvoinen. Lehti vaati naisille oikeutta toimia julkisissa viroissa ja esitti, että naista alentavat lait olisivat jääneet hyväksymättä, jos niitä säädettäessä olisi kuultu naisia. Lehteen kirjoittivat monet huomattavat feministit kuten Marie Bashkirtseff.
Taloudellisten vaikeuksien vuoksi Hubertine Auclert joutui 1891 lakkauttamaan lehden. Samana vuonna aktivisti Maria Martin (1839–1910) perusti lehden Le Journal des femmes, ja vuonna 1897 Marguerite Durand (1864–1936) jatkoi työtä ja perusti uuden sanomalehden La Fronde.
Irlanninmeri
Irlanninmeri (ulsterinskotiksi Airish Sea; ; ) on meri, joka erottaa Ison-Britannian ja Irlannin saaret. Pyhän Yrjön kanaali Irlannin tasavallan ja Walesin välissä yhdistää meren Atlantin valtamereen etelässä ja pohjoisessa sen yhdistää valtamereen Skotlannin ja Pohjois-Irlannin välissä sijaitseva Pohjoiskanaali. Keskellä Irlanninmerta sijaitsee Mansaari. Merellä on suuri taloudellinen merkitys paikalliselle kaupankäynnille, laivanvarustukselle ja laivaliikenteelle, kalastukselle sekä energiantuotannolle tuulivoiman ja ydinvoiman tuotannon muodossa. Paljon on myös keskusteltu rautatietunnelista, joka liittäisi Irlannin ja Ison-Britannian saaret. Tunneli olisi noin 80 kilometriä pitkä. Kahden saaren välillä kulkee vuosittain yli kaksitoista miljoonaa matkustajaa ja 17 miljoonaa tonnia kauppatavaraa.
Kim Do-yeon
Kim Do-yeon (s. 7. joulukuuta 1988) on eteläkorealainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan puolustaja. Hän pelasi Etelä-Korean naisten maajoukkueessa vuoden 2015 MM-kilpailuissa yhden alkulohko-ottelun sekä neljännesvälieräottelun Ranskaa vastaan. Vuoden 2019 MM-kilpailuissa hän pelasi kaikki Etelä-Korean kolme ottelua alusta loppuun. MM-kisojen 2019 päättyessä hän on pelannut 83 maaottelua ja tehnyt niissä yhden maalin.
Sigurd Wikström
Sigurd Viktor Wikström (12. tammikuuta 1907 Karjalohja – 10. maaliskuuta 1994) oli suomalainen linja-autoliikennöitsijä ja liikenneneuvos.
Sigurd Wikström oli naimisissa vuodesta 1967 Liisa Marjatta Pulkkilan (1922–1997) kanssa. Vuonna 1988 he tekivät Paulon Säätiölle lahjoituksen, jolla perustettiin säätiön yhteyteen vuonna 1990 Sigurd ja Liisa Wikströmin rahasto.
Mikrotubulus
Mikrotubuluksilla on useita merkittäviä tehtäviä. Mitoosissa ja meioosissa kromosomit jaetaan tytärsoluihin mikrotubulusten ja niihin liittyvien moottoriproteiinien avulla. Nillä on tärkeä tehtävä myös solunjakautumisessa. Mikrotubulusten ja niihin liittyvien moottoriproteiinien muita tehtäviä soluissa ovat muun muassa kalvorakkuloiden kuljetus solulimakalvoston ja Golgin laitteen välillä sekä Golgin laitteen jälleenmuodostus solun jakautumisen jälkeen. Lisäksi mikrotubulukset osallistuvat keskusjyvästen ja värekarvojen muodostukseen. Värekarvan liikkeet perustuvat mikrotubulusten liukumiseen toisiinsa nähden eri puolilla värekarvaa.
Hermosolujen viejähaarakkeiden kasvaessa niiden tukirangan mikrotubulusten rakentumista edistävät ja niiden toimintaa suojaavat tau-proteiinit.
Ameriikan raitti
Ameriikan raitti on vuonna 1990 ensi-iltansa saanut Lauri Törhösen ohjaama elokuva, joka perustuu Antti Tuurin samannimiseen romaaniin. Ameriikan raitti on yksi harvoista suomalaisista elokuvista, joita on kuvattu Pohjois-Amerikassa.
Juoni
Mattokutomonsa tuhopoltossa hävittäneet Erkki Hakala (Kari Sorvali) ja Taisto Matsomppi (Jari Järvimaa) sekä Hakalan vaimo pakenevat Floridaan verovelkoja pakoon, valtavat määrät käteistä mukanaan.
Yrmeät miehet sopeutuvat nopeasti ryypiskelevään amerikansuomalaisporukkaan, mutta etenkin Erkin raskaana olevalla vaimolla Kaisulla (Mari Rantasila) on vaikeuksia sopeutua. Erkki ja Taisto pääsevät suomalaissuhteillaan laittomiksi rakennusmiehiksi, mutta joutuvat pian työstä pois hankalan luonteensa vuoksi.
Erkki saa laittoman apukuskin paikan Amerikassa jo pitkään asuneen Oton (Åke Lindman) ohjaamassa rekassa, mutta miehet joutuvat vaikeuksiin, kun rekan lastista löytyy huumeita. Otto kuolee, ja Erkki päättää palata Suomeen sinne jo edeltä lähteneen vaimonsa ja vastasyntyneen lapsensa luo.
Antti Tuurin alkuperäistarinan arvellaan saaneen vaikutteita muun muassa 1980-luvun Hehkumuovi-jutusta ja muista tuolloisista eteläpohjalaisia yrittäjiä koskeneista tapauksista, joissa välteltiin veroja ja muita velvoitteita ja lähdettiin rahojen kanssa pakoon Floridaan.
Arvioita
Video-oppaassa vuodelta 1994 elokuvaa sanotaan kömpelöksi ja se saa yhden tähden viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”huono”.
Helsingin Sanomien Mikael Fränti kirjoitti 2002: "Törhönen on tehnyt pohjalaisten temmellyksestä koomisen junttihupailun, joka olisi toiminut paremmin 1960-luvulla, jossakin seiväsmatkalaisten Espanjan kohteessa."
A1 Tšekin Grand Prix 2006
A1 Tšekin Grand Prix 2006 oli A1 Grand Prix -kauden 2006–2007 toinen osakilpailu, joka ajettiin 8. lokakuuta Brnon moottoriradalla Tšekissä.
Body of Evidence – Hyytävä syleily
Body of Evidence – Hyytävä syleily on vuonna 1993 ensi-iltansa saanut eroottinen trilleri. Elokuvan pääosia esittävät Willem Dafoe, Madonna, Joe Mantegna, Anne Archer, Frank Langella, Julianne Moore, Jürgen Prochnow, Charles Hallahan, Stan Shaw, Richard Riehle ja Mark Rolston. Elokuvan on ohjannut Uli Edel. Elokuva ei menestynyt taloudellisesti ja voitti Razzie-palkinnon huonoimmasta naispääosasta.
Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano kiteyttää elokuvan härskin pornahtavaksi Basic Instinct -kopioksi, jossa näyttelijät vaikuttavat vaivautuneilta. Hän antaa elokuvalle kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
André Kertész
André Kertész, alk. Andor Kertész, (2. heinäkuuta 1894 Budapest, Unkari – 28. syyskuuta 1985 New York, Yhdysvallat) oli unkarilaissyntyinen valokuvaaja, joka tunnetaan uraauurtavasta panoksestaan valokuvien sommittelussa ja ponnistelustaan luoda ja kehittää valokuvaesseistiikkaa. Kertészin pitkän uran alkuvuosina hänen silloin epäortodoksiset kuvakulmansa ja haluttomuutensa tehdä myönnytyksiä omassa kuvatyylissään estivät hänen työtään saamasta laajempaa arvostusta. Vielä elämänsä loppupuolellakaan Kertész ei tuntenut saavansa ansaitsemaansa maailmanlaajuista arvostusta. Nykyisin häntä pidetään yhtenä valokuvajournalismin, ellei ylipäänsä peräti koko valokuvauksen, merkittävistä hahmoista.
Kertész, josta perhe odotti pörssivälittäjää, oli itseoppinut valokuvaaja, ja hänen nuoruudentöitään ilmestyi lähinnä lehdissä. Tilanne jatkui hyvin myöhäisiin vuosiin asti, jolloin hän ei enää ottanut vastaan työtarjouksia. Ensimmäisen maailmansodan aikana hän oli jonkin aikaa sotapalveluksessa ja muutti 1925 Pariisiin vastoin perheensä toiveita. Siellä hän päätyi emigranttien ja dadaistien seuraan ja sai sekä kriitikoiden arvostusta että kaupallista menestystä. Toisen maailmansodan uhatessa hän siirtyi Yhdysvaltoihin, jossa elämä hankaloitui ja hän joutui rakentamaan maineensa uudestaan tilaustöillä. Hän pahastui muutamiin päätoimittajiin, jotka eivät hänen mielestään arvostaneet riittävästi hänen työtään. 1940- ja 1950-luvulla hän ei enää työskennellyt lehdille ja alkoi saada kasvavaa kansainvälistä menestystä. Huolimatta vuosien varrella saamistaan lukuisista palkinnoista hän ei tuntenut saavansa arvostusta, eikä tämä näkemys muuttunut hänen kuolemaansa mennessä. Hänen uransa jakautuu yleisellä tasolla neljään kauteen sen mukaan, missä hänen ammatillinen toimintansa oli noina aikoina merkittävintä. Ne ovat unkarilainen kausi, ranskalainen kausi, amerikkalainen kausi ja elämän loppupuolella kansainvälinen kausi.