cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Aleksandr Mogilnyi
Ura
Heinäkuussa 2001 Mogilnyi siirtyi vapaana agenttina Toronto Maple Leafsiin, jossa pelasi kolme kautta. Toisella Toronto-kaudellaan (2002–2003) hän teki 79 tehopistettä ja oli Toronton paras pistemies. Kauden päätteeksi hän sai Lady Byng Memorial Trophyn NHL:n herrasmiespelaajana. Viimeisellä Toronto-kaudellaan (2003–2004) hän kärsi lonkkavammasta ja oli sivussa suurimman osan kaudesta. Työsulun peruuttamalla kaudella 2004–2005 Mogilnyi ei pelannut missään joukkueessa. Elokuussa 2005 hän teki New Jersey Devilsin kanssa kaksivuotisen pelaajasopimuksen. Tammikuussa 2006, kesken kauden 2005–2006, New Jersey lähetti hänet ensimmäistä kertaa urallaan farmijoukkueeseen, AHL:n Albany River Ratsiin, sillä New Jersey tarvitsi tilaa palkkakattoonsa Patrik Eliášin palatessa joukkueen kokoonpanoon. Mogilnyi pelasi AHL:ssä loppukauden aikana 19 ottelua.
Noitavoimaa
Noitavoimaa on suomalaisen Kaija Kärkinen & Ile Kallio -duon viides studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 1999.
Nuclei Armati Rivoluzionari
Nuclei Armati Rivoluzionari (”Vallankumoukselliset aseelliset solut”, lyhenne NAR) oli Italiassa vuosina 1977–1983 toiminut terroristijärjestö. NAR oli alkujaan yksi Italian väkivaltaisten ”lyijyvuosien” uusfasistisista ryhmistä, mutta se kääntyi myöhemmin muita uusfasisteja vastaan ja toimi sen jälkeen ilman selkeää ideologiaa. Se suhtautui hyvin vihamielisesti valtioon ja poliisiin. NAR:n johtajat Valerio Fioravanti ja Francesca Mambro tuomittiin pääsyyllisinä vuoden 1980 Bolognan pommi-iskuun, jossa kuoli 85 ihmistä.
Aleksandr Mogilnyi
Ura
Mogilnyi joutui lopettamaan uransa lopulta vanhan lonkkavamman vuoksi. Hänen viimeiseksi NHL-ottelukseen jäi 31. joulukuuta 2005 pelattu ottelu New Jerseyn ja Toronton välillä.
Nuclei Armati Rivoluzionari
NAR oli Italian 1970-luvun lopun merkittävin ja väkivaltaisin oikeistolainen terroristijärjestö. Bolognan iskun ohella sen jäsenten tiedetään surmanneen 28 ihmistä, joista 16 oli valtiovallan edustajia (pääosin poliiseja), seitsemän pettureiksi väitettyjä uusfasisteja, kaksi vasemmistolaisia aktivisteja ja kolme erehdyksessä surmattuja sivullisia. NAR:n toiminnasta on tuomittu oikeudessa noin 60 henkilöä. Ryhmän entiset jäsenet ovat tunnustaneet muut murhat mutta kiistäneet syyllisyytensä Bolognan pommi-iskuun.
Aleksandr Mogilnyi
Ura
Mogilnyi pelasi NHL-urallaan 990 runkosarjaottelua, joissa teki yhteensä 1 032 tehopistettä, 473 maalia ja 559 syöttöpistettä. Pudotuspeliotteluita hän pelasi 124, joissa teki 86 tehopistettä, 39 maalia ja 47 syöttöpistettä. Hän on toiseksi eniten pisteitä NHL-urallaan tehnyt venäläispelaaja Sergei Fjodorovin jälkeen. Mogilnyi valittiin urallaan kahdesti NHL:n toiseen tähdistökentälliseen, vuosina 1993 ja 1996, ja hän pelasi neljänä vuonna NHL:n tähdistöottelussa, vuosina 1992, 1993, 1994 ja 1996. Hänet valittiin myös vuoden 2001 tähdistöotteluun, muttei pystynyt tuolloin pelaamaan loukkaantumisen vuoksi.
Nuclei Armati Rivoluzionari
Historia
thumb|NAR:n johtajat [[Valerio Fioravanti ja Francesca Mambro.]] NAR syntyi tilanteessa, jossa Italian viranomaiset olivat 1970-luvun puolivälissä lakkauttaneet tärkeimmät ”ensimmäisen sukupolven” militantit uusfasistiset järjestöt, kuten Ordine Nuovon ja Avanguardia Nazionalen, ja maan äärioikeisto joutui järjestäytymään uudelleen samalla kun äärivasemmiston väkivalta lisääntyi. Monet nuoren polven uusfasistit pettyivät myös MSI-puolueeseen, joka ei tuominnut poliisin suorittamaa nuoren uusfasistin ampumista tammikuun 1978 niin sanottujen Acca Larentian surmien yhteydessä.
Aleksandr Mogilnyi
Ura
Pelaajauran jälkeen Mogilinyi on toiminut vuosina 2008–2010 KHL-seura Amur Habarovskin neuvonantajana ja vuodesta 2013 samassa liigassa pelaavan Admiral Vladivostokin puheenjohtajana.
Nuclei Armati Rivoluzionari
Historia
NAR:n keskushenkilö Valerio ”Giusva” Fioravanti oli alkuaan tunnettu lapsinäyttelijä. Muita perustajajäseniä olivat hänen veljensä Cristiano sekä heidän ystäväpiiriinsä kuuluneet Franco Anselmi ja Alessandro Alibrandi. He olivat tuolloin kaikki hyvin nuoria, ja olivat olleet jo teini-iästä alkaen mukana uusfasististen ja äärivasemmistolaisten ryhmien jatkuvassa keskinäisessä katuväkivallassa, jossa uusfasistit olivat joutumassa altavastaajiksi. Heidät oli väkivaltaisen toimintansa vuoksi erotettu MSI:stä. NAR:n enimmillään kymmenen henkilöä käsittäneeseen ydinryhmään kuuluivat myös Francesca Mambro ja osin eritrealaista sukua ollut Giorgio Vale, vaikka uusfasististen ryhmien johdossa ei yleensä ollut naisia tai afrikkalaistaustaisia. NAR:n teoreetikkoihin kuului Dario Pedretti.
Nimen Nuclei Armati Rivoluzionari keksi Mambro ja se otettiin käyttöön syksyllä 1977. Fioravanti ja Mambro halusivat NAR:n olevan ”avoin toimintamalli” ilman tiukasti määriteltyä organisaatiota, hierarkiaa, jäsenyyttä tai poliittisia päämääriä. Sen nimeä sai käyttää kuka tahansa spontaanista aseellisesta toiminnasta kiinnostunut. Pieni ydinpiiri suoritti kuitenkin lähes kaikki ryhmän nimissä tehdyt murhat. Ne tehtiin pääosin ampumalla, mutta ryhmä teki myös pommiattentaatteja ja polttopulloiskuja. Ensimmäinen murha tapahtui 30. syyskuuta 1977, jolloin Cristiano Fioravanti ja Alibrandi ampuivat Roomassa äärivasemmistolaisen Lotta Continua -järjestön aktiivin Walter Rossin. Kahdessa vuodessa tehtiin yli sata väkivaltaista iskua.
NAR päätti lopulta katkaista hyödyttömän koston kierteen äärivasemmiston kanssa. Koska uusfasisteja kuoli mellakoissa myös poliisien ampumina, NAR alkoi noin vuodesta 1979 lähtien nähdä ensisijaisena vihollisenaan Italian valtion. Aiemmat uusfasistiliikkeet olivat yleensä tähdänneet suunniteltuun vallankaappaukseen, mutta NAR halusi sen sijaan horjuttaa valtiota laajalla väkivallalla. Koska MSI ja vanhat uusfasistiset ryhmät eivät pyrkineet kaatamaan valtiovaltaa ja olivat hyvissä suhteissa poliisiin, NAR alkoi pitää niitä pettureina ja siten myös vihollisina. Syksystä 1980 alkaen NAR murhasi useita kilpailevan uusfasistisen ryhmän Terza Posizionen (TP) johtajia samalla kun monet TP:n nuoret jäsenet loikkasivat NAR:ään. Useimmat NAR:n jäsenistä katsoivat lakkaneensa jossain vaiheessa olemasta uusfasisteja ja olleensa sen jälkeen vain ”vallankumouksellisia” ilman selkeää ideologiaa. NAR teki myös aloitteita yhteistyöstä vasemmistolaisten ryhmien kanssa, jotka eivät kuitenkaan vastanneet tarjouksiin.
NAR:n toiminta oli pääosin suunnittelematonta ja kaoottista. Iskut olivat huonosti valmisteltuja ja uhreiksi valikoitui monesti erehdyksessä viattomia sivullisia. NAR:n ydinpiiriä motivoi halu kostaa ”järjestelmälle” ja ”pettureille” sekä elää yhteiskunnan vallitsevista arvoista poikkeavaa ”sankarillista” elämää. Aseellinen väkivalta oli itsetarkoituksellista. Toimintaa rahoitettiin ryöstöillä ja aseita hankittiin ryöstämällä asekauppoja. Yksi NAR:n merkittävimmistä suunnitelman mukaan onnistuineista iskuista oli uusfasistien toimintaa tutkineen tuomari Mario Amaton murha Roomassa 23. kesäkuuta 1980. NAR teki yhteistyötä Roomassa toimineen järjestäytyneen rikollisjärjestön Banda della Maglianan kanssa muun muassa asekaupassa, suojelurahojen hankinnassa ja murhissakin.
Alkuperäisten jäsenten kuoltua tai jäätyä kiinni NAR:n toimintaa jatkoi toinen sukupolvi, joka muodostui pääosin entisistä TP:n jäsenistä. Bolognan iskuun liittyneet pidätykset ja omien jäsenten epäileminen poliisin ilmiantajiksi heikensivät NAR:ää huomattavasti 1980-luvun alussa. Väkivaltaiset iskut jatkuivat vuoteen 1982. Viimeinen merkittävä jäsen, Gilberto Cavallini, vangittiin syksyllä 1983. Vielä vuonna 1988 NAR:n nimissä yritettiin tehdä pommi-isku Milanon pääpoliisiasemalle.
Bolognan pommi-isku
thumb|Bolognan pommi-iskun tuhoja raivataan. Vakavin terrori-isku, johon NAR on liitetty, on Bolognan keskusrautatieaseman odotussalissa 2. elokuuta 1980 tapahtunut pommi-isku, jossa kuoli 85 ja haavoittui 218 täysin satunnaista ihmistä, joukossa lapsia. Iskun jälkeen paikallisen sanomalehden toimitus sai puhelun, jossa NAR:n ilmoitettiin ottavan siitä vastuun. Iskun motiivi on jäänyt epäselväksi. Siitä nostettiin syytteet 105:aa uusfasistia vastaan, joukossa sekä NAR:n että TP:n jäseniä. Asiaa käsiteltiin vuodesta 1987 alkaen seitsemässä peräkkäisessä oikeudenkäynnissä. Lopulta iskusta tuomittiin NAR:n johtajat Valerio Fioravanti ja Francesca Mambro sekä sen jäsen Luigi Ciavardini. Fioravanti ja Mambro ovat tunnustaneet lukuisia muita murhia mutta väittävät olevansa syyttömiä Bolognan iskuun. Heitä vastaan ei ollut raskauttavaa teknistä näyttöä, ja tuomio perustui pääasiassa yhden todistajan kertomukseen. Monet Italiassa ovat suhtautuneet tuomioon epäillen.
Fioravanti ja Mambro menivät naimisiin vankilassa. He ovat sittemmin vapautuneet.
Muita epäiltyjä murhia
Valerio Fioravantia ja Gilberto Cavallinia syytettiin myös Sisilian aluehallituksen johtajan Piersanti Mattarellan vuonna 1980 tehdystä murhasta, jonka NAR:n väitettiin suorittaneen mafian tilauksesta, mutta oikeus vapautti heidät syytteistä vuonna 1995 samassa yhteydessä kun murhan tilanneet mafiajohtajat tuomittiin. Entinen mafian jäsen Francesco Marino Mannoia nimesi vuonna 1993 Mattarellan surmaajiksi neljä mafian jäsentä, joita ei kuitenkaan ole tuomittu teosta todisteiden puuttumisen vuoksi.
Oulun sarjakuvakeskus
Oulun sarjakuvakeskus on Oulun sarjakuvaseuran vuonna 2014 perustama Pohjois-Suomen sarjakuvamaailman monitoimikeskus. Keskuksen tarkoituksena on lisätä sarjakuvatietoutta, tuoda sarjakuvaa ja sen tekijöitä esille. Keskus järjestää kurssitoimintaa ja auttaa sarjakuvaan liittyvissä kysymyksissä ja ohjaa eteenpäin sarjakuvan maailmaan. Keskukselle kerätään sarjakuva-arkistoa ja myytävänä on paikallisia pienlehtiä ja sarjakuvajärjestöjen julkaisuja. Oulun Sarjakuvakeskuksen tiloissa toimii Turun Sarjakuvakaupan Oulun toimipiste. Keskuksen yhteydessä on myös kirjasto, jonka valikoimaan kuuluu sarjakuvakirjoja ja -lehtiä, kurssi- ja koulutusmateriaalia, ulkomaalaisia lehtiä ja tutkimuksia, jotka käsittelevät sarjakuvaa.
Sarjakuvakeskuksen yhteydessä on Sarjakuvagalleria!, näyttelytila, jossa järjestetään kuukausittain vaihtuvia sarjakuvanäyttelyitä. Ensimmäisessä näyttelyssä tammikuussa 2014 esiteltiin Oulun seudun Ilta-Sanomien kuukauden kotimaisten sarjakuvien tekijöitä.
Oulun sarjakuvakeskuksen toimitilat ovat Oulussa Kulttuuritalo Valveella.
Pekka Tuomisto (tietokirjailija)
Pekka Tuomisto (s. 1965 Kurikka) on suomalainen, antiikin Roomaa käsitteleviä tietokirjoja julkaissut tietokirjailija ja suomentaja. Hän on opiskellut klassista filologiaa Helsingin yliopistossa ja on oppiarvoltaan filosofian lisensiaatti. Tuomisto asuu Turussa.
@450
@450 on Digitan rakentama langaton laajakaistaverkko, joka ensimmäisessä vaiheessa perustui Flarionin kehittämään Flash-OFDM-tekniikkaan. Qualcommin ostettua Flarionin vuonna 2005 siirtyi teknologia Qualcommin haltuun. Verkko käyttää NMT-450 -verkon entistä taajuusaluetta, joka on suhteellisen matala taajuusalue ja soveltuu sen myötä suuren alueen kattavan verkon rakentamiseen. Flash-OFDM -tekniikkaa ei ole standardoitu. Vuonna 2010 99 prosenttia suomalaisista asui @450-verkon peittoalueella. 1. kesäkuuta 2010 Digita ilmoitti, ettei se aio jatkaa @450-liiketoimintaa. 9. maaliskuuta 2011 @450-laajakaistaverkko myytiin Datame Oy:lle, josta tuli kaupan myötä @450-laajakaistaverkon uusi verkko-operaattori. Datame Oy:n ajauduttua konkurssiin marraskuussa 2013 uudeksi verkko-operaattoriksi ryhtyi Ukko Mobile Oy (vuodesta 2020 alkaen Edzcom).
Tulevaisuus
Suomen ja Venäjän välisissä neuvotteluissa on keskusteltu 450 MHz:n taajuuden uudesta käyttöönotosta. Vuonna 2011 tuolloinen viestintäministeri Suvi Lindén kertoi mahdollisuudesta siirtyä Suomen 450-verkossa CDMA-teknologiaan, joka on käytössä myös Venäjällä. Tämä lausunto, 450-verkon siirtyminen Datamelle ja tieto siitä ettei Flash-ODFM -tekniikkaa enää valmisteta, eikä ole Suomen lisäksi käytössä kuin Slovakiassa, tarkoitti Flash-ODFM -tekniikalle pohjautuvan @450-verkon tekniikan täydellistä vaihtumista johonkin toiseen tekniikkaan. Helmikuussa 2011 Valtioneuvosto hyväksyi @450-verkossa käytettäväksi tekniikaksi muunkin kuin Flash-OFDM:n. @450-verkon toiminta jatkui, mutta sen käyttämä Flash-OFDM -tekniikka vaihtui CDMA-tekniikkaan loppuvuodesta 2012. Huhtikuussa 2014 verkko-operaattori Ukko Mobile Oy ilmoitti päivittävänsä verkon 4G LTE450 tekniikkaan 2014 kesän aikana.
Historia
Liikenneministeriö järjesti vuoden 2005 keväällä 450 MHz-alueelle tarjotusta 2 × 1,25 MHz taajuusalueista julkisen hakukilpailun, jonka tavoitteena oli löytää operaattori, joka tätä taajuuslisenssiä hyödyntäen rakentaisi laajakaistapalvelut langattomina sinne mihin valtakunnalliset ADSL-palvelut eivät vielä yltäneet. Tarkoituksena oli nostaa Suomen laajakaistapeitto ensimmäisten joukossa sataan prosenttiin maan asukkaista. Lisenssille ilmoittautui seitsemän hakijaa: Cubio, Digita, Elisa, Finnet, Lynxnet, Nordic Mobile Telephone ja Saunalahti. Näistä Saunalahti, Elisa ja Lynxnet ilmoittivat sitoutuvansa Flash-OFDM-tekniikan käyttäjiksi, NMT ja Cubio olivat sitoutuneet Qualcommin CDMA2000 EV-DO-tekniikkaan. Digita ja Finnet halusivat pitää molemmat optiot avoimina, mutta valitsemaan pakotettuina nostivat vaihtoehdokseen Flash-OFDM:n.
Ministeriö valitsi voittajaksi Digitan, joka sen mielestä parhaiten sopi verkko-operaattoriksi toimintamallissa, jossa verkko-operaattori ei toimita palveluita suoraan loppuasiakkaille. NMT ja Cubio sekä Suomen Sähköyliherkät ry valittivat päätöksestä korkeimpaan hallinto-oikeuteen, joka hylkäsi valitukset ja vahvisti Digitan toimiluvan seitsemän kuukautta myöhemmin helmikuussa 2006. Huhtikuussa 2007 Digita lanseerasi verkon nimellä @450 – Maamme laajakaista. Käytännössä välittömästi Digitan verkkobrändi suppeni muotoon "@450".
Ensimmäisen vaiheen tekniikkaa
Kannettavan tietokoneen käyttäjä tarvitsi vain PCMCIA-kortin ja sen mukana tulevan PC:lle ladattavan ajurin. Alkuvaiheessa toinen vaihtoehto käyttäjälle oli Qualcommin ulkoinen Desktop-modeemi, joka liittyi tietokoneelle Ethernet-kaapelilla ilman tarvetta asentaa ajureita. PCMCIA-korttipaikkojen poistuessa uusista kannettavista tietokoneista tarjolle tuli @450:een myös Express-datakortti ja sen lisäksi USB-liitäntäinen korttimodeemi.
Yhteys toimi vain yhdessä @450-laitteessa kerrallaan. Yhteys oli jaettavissa sisäverkkoon WLAN-reitittimellä johon @450 OFDM yhteys liitettiin PCMCIA kortilla tai @450-USB-datakortilla. Esimerkiksi TeleWell TW-3G 3G/@450 WLAN-reititin.
Digitan ilmoitti verkkoa ylläpitäessään käyttäjän kykenevän saavuttamaan 1 Mbit/s siirtonopeus vastaanottosuunnassa ja 512 kbit/s lähetyssuunnassa tukiaseman lähimaastossa. Maastoesteet, rakennukset ja etäisyys heikensivät signaalia ja siirtonopeutta. Käytännössä suurimmat saavutetut tukiasemaetäisyydet kiinteillä suunta-antenneilla olivat 60 kilometrin luokkaa. Suurimman vastaanottonopeuden arvioitiin nousevan tasolle 2 Mbit/s vuonna 2008.
Lähes kaikilla palveluntarjoajilla @450-laajakaistan tiedonsiirto (liikenne yhteensä sisään ja ulos) oli rajoitettu viiteen gigatavuun kuukaudessa, jonka jälkeen kyseisen rajan ylittäneen liittymän prioriteetti aleni. Tukiaseman mahdollisesti ruuhkautuessa muut liittymät sai käyttöönsä enemmän kaistaa kuin rajan ylittänyt liittymä. Palveluntarjoajalla oli mahdollisuus sulkea liittymä jos tiedonsiirto oli kohtuutonta ja toistuvasti ylitti 5 Gt/kk. Rajaa oli yleensä mahdollista nostaa valitsemalla nopeamman yhteyden. Suosittujen palvelujen, kuten YouTube-sivuston ja nettitelevision aikakaudella viiden gigatavun raja ylittyy todella helposti. Erilaisista ohjelmisto- ja käyttöjärjestelmäpäivityksistä aiheutui myös huomattavia liikennemääriä.
Aikataulu
Verkon ensimmäinen vaihe valmistui vuoden 2007 huhtikuussa. Tässä vaiheessa verkko kattoi osan Lappia, etelärannikkoa sekä Tampereen ja Oulun seudut. Posion kunnan alueella on mahdollista käyttää langatonta laajakaistaa tehdyn Posio-liittymä-sopimuksen mukaisesti. Verkon toinen vaihe valmistui vuoden 2008 kesäkuussa. Tässä vaiheessa verkon on tarkoitus kattaa länsirannikko ja suuri osa Itä-Suomea. Verkon kolmannessa ja viimeisessä vaiheessa tarkoitus on kattaa lähes koko Suomi. Kolmannen vaiheen oli tarkoitus valmistua vuoden 2009 joulukuussa. Ukko Mobile ilmoitti päivittävänsä @450-verkon 4G LTE-tekniikkaan vuonna 2014. Verkko oli toiminnassa saman vuoden syksyllä.
Venäjän–Persian sota (1826–1828)
Tausta
thumb|vasen|Venäjän ja Persian raja ennen vuoden 1804–1813 sotaa (punaisella) ja sodan jälkeen solmitun [[Golestanin rauhan jälkeen (mustalla).]] Alueista Kaukasuksella kiistelleet Venäjä ja qajarien Persia olivat käyneet vuosien 1804–1813 välillä sodan, joka oli päättynyt persialaisten kannalta nöyryyttävään Golestanin rauhaan. Rauhansopimuksen nojalla Persia menetti Venäjälle suuren osan alueistaan Araksjoen pohjoispuolella. Persian käsiin olivat jääneet vain Jerevan ja Nahitševan. Sopimus oli huomattavan epäsuosittu Persiassa, jossa alettiinkin pian puhua uudesta jihadista Venäjää vastaan. Persialaisia aiemmassa sodassa komentanut šaahi Fath Ali Šahin poika Abbas Mirza alkoikin valmistella uutta sotaa esimerkiksi uudistaen johtamansa armeijan joukkoja Azerbaidžanissa. Tukea Abbas Mirza sai briteiltä. Britit olivat olleet Venäjän liittolaisia Napoleonin sotien aikana, mutta Venäjää alettiin pitää jälleen uhkana Napoleonin tappion jälkeen vuonna 1815.
@450
Muut Flash-OFDM- verkot maailmalla
Vastaavia Flash-OFDM-tekniikalla toteutettuja verkkoja on rakennettu Slovakiaan (väestopohja 5,5 miljoonaa), missä on T-Mobilen rakentama verkko, jonka käyttäjämäärä ylitti 50 000 alkuvuodesta 2007. T-Mobile rakentaa myös Saksan rautateitä varten matkustajakäyttöön Flash-OFDM-verkkoa jonka käyttäjärajapinnaksi junan matkustamoissa tullaan tarjoamaan WLAN-radiorajapintaa. Myös muissa pohjoismaissa on myönnetty taajuuslisenssejä Flash-OFDM-tekniikalle, mutta yli 700 MHz taajuusalueella.
Venäjän–Persian sota (1826–1828)
Sota
pienoiskuva|Venäläiset valtaavat Jerevanin vuonna 1827. Maalaus vuodelta 1893. thumb|Taistelu Gəncəsta. [[Franz Roubaudin maalaus 1800-luvulta.]] Uusi sota alkoi Abbas Mirzan ja tämän veljen Muhammad Mirzan johtamalla hyökkäyksellä vuonna 1826. Heidän johtamaansa armeijaan kuului 35 000 miestä. Persialaiset saavuttivat aluksi huomattavia voittoja. Suurin osa Venäjän käsiin jääneestä nykyisestä Azerbaidžanista vallattiin takaisin ja persialaiset uhkasivat myös Tbilisiä Georgiassa. Venäläisiä komentanut kenraali Aleksei Jermolov oli vieraannuttanut monet paikalliset Venäjän uusilla alueilla. Persialaisten edetessä monet paikalliset johtajat siirtyivätkin heidän puolelleen. Jermolov joutui vetäytymään persialaisten uhkaamasta Gəncəsta, mutta pian alueelle saapui venäläisiä vahvistuksia ja uusi komentaja Ivan Paskevitš. Uudet joukot ja komentajat saivat pysäytettyä persialaisten etenemisen. Persialaiset olivat puolestaan odottaneet suurempaa apua briteiltä, joilta sitä ei kuitenkaan herunut. Britit vetosivat vuonna 1809 solmitun ystävyys- ja yhteistyösopimuksen pykälään, jonka mukaan brittien tuli tukea Persiaa siihen kohdistuvan hyökkäyksen tapahtuessa. Kun Persia oli itse hyökkääjän asemassa, apua ei tarvinnut antaa. Sotaonni kääntyi ja Paskevitšin johtamat venäläiset valtasivat takaisin Gəncən ja lokakuun alussa 1827 Jerevanin ja Itä-Armenian. Myöhemmin lokakuussa kukistui myös Tabriz.
@450
Muut Flash-OFDM- verkot maailmalla
Suomen naapurimaissa Venäjällä, Virossa, Ruotsissa, Norjassa ja Tanskassa 450-taajuudelle on rakennettu (tai rakennetaan) verkkoa kilpailevalla CDMA2000 EV-DO-tekniikalla, jonka päätoimittaja maailmalla on Huawei. Flash-OFDM-verkkotoimittajana toimi Nokia Networks, aiemmin Siemens.
Ranskan ympäriajo 2020
Ranskan ympäriajo 2020 oli järjestyksessään 107. maantiepyöräilyn Ranskan ympäriajo. Se oli alun perin tarkoitus järjestää 27. kesäkuuta – 19. heinäkuuta 2020, mutta koronaviruspandemian vuoksi se käytiin vasta 29. elokuuta – 20. syyskuuta 2020. 21 etappia sisältänyt kilpailu alkoi Nizzasta ja päättyi Pariisiin.
Slovenialaispyöräilijät ottivat kilpailussa kaksoisvoiton. Tadej Pogačar nousi kokonaiskilpailun voittoon kukistettuaan toiseksi viimeisen päivän 36 kilometrin aika-ajoetapilla Primož Rogličin lähes kahdella minuutilla. Näin hän nousi 57 sekunnin takamatkalta kokonaisvoittoon 59 sekunnin erolla Rogličiin. Richie Porte sijoittui kolmanneksi. Pogačar oli Ranskan ympäriajon ensimmäinen slovenialainen voittaja ja kilpailun kaikkien aikojen toiseksi nuorin voittaja. Hän voitti myös mäkikirikilpailun ja nuorten kilpailun sekä kaikkiaan kolme etappia. Pistekilpailun voitti Sam Bennett ja joukkuekilpailun Movistar Team
Etapit
Lähde: Pro Cycling Stats
Osallistuneet joukkueet
Lähde: Pro Cycling Stats
Russell Mark
Russell Mark on saavuttanut olympialaisissa kaksoistrapissa kultaa Atlantassa 1996 ja hopeaa Sydneyssä 2000. Lisäksi hän saavuttanut useita MM-mitaleita trapissa ja kaksoistrapissa, joista kirkkaimpia ovat kaksoistrapin maailmanmestaruudet Fagnanosta 1994 ja Limasta 1997.
Alphonso Lisk-Carew
Alphonso Sylvester Lisk-Carew (1887–1969) oli sierraleonelainen valokuvaaja, joka oli aktiivisena noin vuodesta 1905 aina 1920-luvulle asti.
Elämä ja työ
Alphonso Lisk-Carew perusti oman yhtiönsä vuonna 1905, veljensä Arthurin toimien hänen apulaisenaan. Veljekset tekivät valokuvausmatkoja Sierra Leonen sisämaihin ja myös Gambiaan vuoden 1912 tienoilla. Lisk-Carewin veljekset nimettiin myös kuvaamaan Connaughtin herttuaa vuonna 1910 hänen vierailunsa ajaksi.
Ruunihallakko
Ruunihallakko (rnhkko) on hevosen väritys, joka kuuluu hallakkoväreihin. Ruunihallakon pohjaväri on ruunikko, jonka hallakkotekijä haalistaa vaaleaksi punaruskeaksi.
thumb|vasen|Vaaleita ruunihallakkoja [[vuonohevonen|vuonohevosia.]]
Ruunihallakon rungon väri vaihtelee erittäin vaaleasta ruskeasta melko voimakkaaseen punaruskeaan. Harja ja häntä ovat kaksiväriset: keskeltä mustat, reunoilta vaaleammat. Ohutkarvaisilla ja -jouhisilla lämminverisillä ruunihallakoilla jouhien kaksivärisyys ei kuitenkaan välttämättä ole selkeää. Hallakoilla aina esiintyvä siima on musta tai tummanruskea. Pangare-kuviointi voi vaalentaa entisestään vaalean ruunihallakon hyvin haaleanpunertavaksi. Erityisen vaalea ruunihallakko voikin olla vaikea erottaa valkorunkoisesta ruunivoikonhallakosta, joskin voikkouden mahdollisuus pystytään yleensä ottamaan huomioon tai sulkemaan pois hevosen suvun tai pelkän rodunkin perusteella.
Samankaltaisia värejä
Ruunihallakon voi sekoittaa moniin väreihin, myös sellaisiin, joissa ei ole hallakkogeenin vaikutusta.
Adverbi
Adverbi eli seikkasana on verbin tai koko lauseen määritteenä toimiva taipumaton tai vajaasti taipuva sana, joka ilmaisee tyypillisesti aikaa, paikkaa, tapaa, syytä, varmuuden astetta tai keinoa. Samanlaisessa tehtävässä käytetään usein myös nominien taivutusmuotoja, esimerkiksi paikallissijamuotoja, ja adverbejä syntyy myös kiteytymällä taivutetuista nomineista. Monet paikkaa ilmaisevat adverbit muodostuvatkin itse asiassa nominivartalosta, joka on taivutettu muuten suomen nykykielestä hävinneessä sijamuodossa, kuten latiivissa.
Adverbit on suomen kieliopissa ennen luettu kuuluvaksi partikkelien sanaluokkaan, mutta nykyään ne muodostavat oman sanaluokkansa.
Useimpia tapaa ja määrää ilmaisevia adverbejä voi taivuttaa vertailumuotoihin, esimerkiksi hitaasti : hitaammin : hitaimmin ja paljon : enemmän : eniten.
Adverbityyppejä
Tavallisimpia adverbityyppejä ovat
Tahallisuus
Tahallisuus on vahingonkorvaus- ja rikosoikeudellinen termi. Olennaiseksi se tulee, kun teon tahallisuuden astetta arvioidaan osana syyksiluettavuusarviointia. Jotkut rikokset ovat rangaistavia ainoastaan silloin, jos tekijä on syyllistynyt niihin tahallaan. Tekijä on myös voinut syyllistyä tekoon huolimattomuuttaan eli tuottamuksellisesti. Tahallisuus on määritelty rikoslain 3 luvun 6 §:ssä seuraavasti:
Tahallisuuden asteet
Tahallisuus voidaan myös jakaa eri asteisiin seuraavasti:
Tarkoitustahallisuus (dolus determinatus)
Varmuustahallisuus (dolus directus)
Ehdollinen tahallisuus tai välinpitämättömyystahallisuus (dolus eventualis)
Patayan kulttuuri
Patayan kulttuuri on yumaheimon vanhaa kulttuuria. Ensimmäiset kulttuurin piirteet ilmestyivät noin 875 Coloradojoelle. Patayan ihmiset ovat saattaneet viljellä tulva-alueilla maissia. Keramiikka otettiin käyttöön 700 jaa. Alkuaikojen patayan ihmiset asuivat pitkätaloissa, joissa oli huoneita peräkkäin, myöhemmin harvakseltaan sijaitsevissa taloryhmissä.
Satu Sopanen
Satu Sopanen (s. 1967) on suomalainen muusikko ja musiikkikasvattaja, joka tunnetaan erityisesti monipuolisena lastenmusiikin ammattilaisena. Hän on esiintynyt muun muassa Yleisradion TV2:lle tehdyissä lastenmusiikkiohjelmissa, joita hän on myös käsikirjottanut. Sopanen sai vuonna 2011 lastenkulttuurin valtionpalkinnon Pikku Kakkoselle tekemistään musiikkiohjelmista. Niistä esimerkiksi Satutunti-animaatiota syntyi toistasataa jaksoa vuosina 1997–1998 ja Huvitutti-ohjelmaa myös toistasataa jaksoa vuosina 1998–2002.
Sopanen on esiintynyt useiden yhtyeiden ja orkesterien kanssa. Kokoonpanoista mainittakoon Tuttiorkesteri, Loiskis ja UMO sekä Helsingin, Joensuun, Kuopion ja Oulun kaupunginorkesterit samoin kuin Mukaralla ja Tinttaralla sekä Jazzituttaa ja Tuttijazzaa!.
Satu Sopanen aloitti kanteleensoiton parissa kuusivuotiaana kanteleensoittajaisänsä opetuksessa. Hän esiintyi isänsä kanssa jopa Pikku Kakkosessa. Sittemmin Sopanen opiskeli Sibelius-Akatemian musiikkikasvatusta ja valmistui musiikinopettajaksi kanteleensoitto pääaineenaan. Hän on opettanut kantelepedagogiikkaa muun muassa Sibelius-Akatemiassa ja Helsingin konservatoriossa.
Sopasen perheeseen kuului aviomies ja kaksi lasta.
Sopanen on julkaissut monia äänilevyjä ja musiikin oppikirjoja sekä laulukokoelmia. Sopasen yhdessä Markku Kaikkosen kanssa julkaisema Reissutunti palkittiin Vuoden lastenlevynä (2013).
Norsunluurannikon alueet
Norsunluurannikko jakautuu 19 alueeseen (régions), jotka jakautuvat edelleen 58 departementtiin. Alueet ovat:
Pentti Roiko-Jokela
Pentti Tuomas Roiko-Jokela (21. joulukuuta 1941 Kannus – 1. heinäkuuta 2015 Espoo) oli suomalainen metsänhoitaja, tutkija ja virkamies, joka sai metsäneuvoksen arvonimen.
Henkilöhistoria
Roiko-Jokelan vanhemmat olivat maanviljelijä Reino Fredrik Roiko-Jokela ja emäntä Martta Jenny Raita ja puoliso vuodesta 1966 lehtori Marja Tellervo Juntunen. Roiko- Jokela tuli ylioppilaaksi Kannuksen yhteiskoulusta 1961 ja valmistui Helsingin yliopistosta metsänhoitajaksi 1966 ja maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi. Tekniikan tohtorin tutkinnon hän suoritti 1974 Sveitsissä, ETH Zürich -korkeakoulussa. Se rinnastettiin Suomessa maatalous- ja metsätieteiden tohtorin tutkintoon 1988. Roiko-Jokela oli Helsingin yliopiston ja valtion maatalous-metsätieteellisen toimikunnan tutkimusapulainen 1966–1968, Helsingin yliopiston kurssiassistentti 1966–1969 ja tutkija Sveitsissä 1969–1974.
Aateli
pienoiskuva|[[Unkarin kuningaskunta|Unkarin aateli Unkarin valtiopäivien avajaisissa Budan linnassa, 1865.]] Aateli tai aatelisto on yhteiskuntaluokka, joka esiintyy lukuisissa kulttuureissa, jossa on virallinen aristokratia. Aatelisto on tavallisesti luokiteltu heti kuninkaallisista seuraavaksi vallitsevaksi luokaksi. Aatelisto tarkoittaa syntyperänsä, maaomistuksensa ja osin myös ansioidensa perusteella etuoikeutettua yhteiskunnan kerrosta.
Delft
Delft on kaupunki Alankomaissa, Etelä-Hollannin provinssissa. Delft sijaitsee Rotterdamin ja Haagin välissä ja kuuluu Rotterdamin ja Haagin metropolialueeseen. Vuoden 2019 alussa siellä arvioitiin olevan 103 217 asukasta.
Aateli
Euroopan aateli oli keskiajalla ja varhaisella uudella ajalla ennen kaikkea maanomistaja- ja sotilassääty, ja sittemmin myös ylempi virkamiessääty (virka-aateli). Aatelisto jakautuu yleensä useisiin luokkiin ylimystöstä alhaisaateliin.
Aatelisto nykyisin
Useimmissa maissa aateli on menettänyt valistusajan aatteiden vaikutuksesta erioikeutensa yhteiskunnan siirtyessä monarkiasta demokratiaan. Saksassa muutos tapahtui Weimarin tasavallan myötä vuonna 1919, Itävallassa aatelisto menetti etuoikeutensa vuonna 1920, Italiassa vuonna 1946, Puolassa vuonna 1918 (ja uudestaan 1945) ja Venäjällä vuonna 1917. Norjassa aatelisto lakkautettiin vuonna 1815, ja Tanskan aatelisto menetti erioikeutensa vuonna 1849. Tämän jälkeen aateluus on ollut luonteeltaan lähinnä symbolista.
Delft
Delft perustettiin vuonna 1075 ja se sai kaupunkioikeudet vuonna 1246 nimellä Nieuwe Delft (suom. ”Uusi Delft”). Kun Hollannin Itä-Intian kauppakomppania perustettiin vuonna 1602, yksi sen kuudesta kamarista sijoitettiin Delftiin, millä tuli olemaan suurta merkitystä kaupungin kehitykselle. vasen|pienoiskuva|Delftiläistä keramiikkaa. thumb|left|240x240px|Kartta Delftin kunnasta. Rajat esittävät osoitteiden ja rakennusten perusrekisterin mukaisia asuinpaikkoja (Basisregistratie Adressen en Gebouwen (BAG) woonplatsen). thumb|left|upright 1.1|Raatihuone 1620 Delftissä thumb|upright 1.1|Delftin kaupungin portti "Oostport"
Vuonna 1654 Delftin ruutitehdas räjähti.
Aateli
Aatelisto nykyisin
Suomen aatelistoa ei tasavaltaisesta hallitusmuodosta huolimatta ole varsinaisesti lakkautettu, joskin se on menettänyt erityisasemansa ja kaikki erioikeutensa. Itsenäisessä Suomessa ei ole virallisia aatelisia tai aatelistoja, eikä Suomessa siis anneta aatelisarvoja, vaan aatelisuuden ideologiaa ylläpitävät ja harrastavat yksityiset henkilöt ja suvut, jotka ylläpitävät mm. aateliskalenteria. Suomen aatelistoon kuuluvat suvut ja henkilöt on lueteltu aateliskalenterissa. Lisäksi Suomessa asuu eurooppalaisten aatelissukujen jäseniä, joiden sukuja ei ole rekisteröity Suomen Ritarihuoneeseen. Ruotsissa ja Suomessa aateliston esimiestä ja puheenjohtajaa on nimitetty maamarsalkaksi.
Aatelin synty ja oikeudet
Aateli nautti aiemmin lain tai perinnäisoikeuden määräämiä, tavallisesti perinnöllisiä erioikeuksia. Uudenaikainen aateli sai alkunsa keskiajalla läänityslaitoksen yhteydessä. Aateli syntyi hallitsijalle uskollisista alamaisista, jotka saivat palkkiokseen verovapauksia ja läänityksiä. Aluksi aateluus oli henkilökohtainen arvo ja verovapaus, mutta sittemmin siitä kehittyi perinnöllinen, ja näin syntyi aatelissääty.
Delft
Delft on maailmankuulu käsinmaalatusta ”Delftin sinisestä” keramiikasta (Delfts blauw) ja 1600-luvulla eläneestä taiteilijamestari Johannes Vermeeristä. Tiedemies Antoni van Leeuwenhoek, joka löysi bakteerit, syntyi Delftissä.
Delftin yliopisto on perustettu vuonna 1842.
Aateli
Aatelin synty ja oikeudet
Maa-aatelilla tarkoitetaan sitä osaa aatelistosta, jonka taloudellinen ja poliittinen asema perustuu laajoihin maaomistuksiin.
Euroopan aatelisto omaksui monia asioita klaaniperinteestä. Tosin useimmissa maissa hylättiin klaaniperinteen keskeinen käytäntö, että päätöksenteossa on kuultava kaikkia klaanin jäseniä. Sen sijaan kehittyi senioraattiperiaate, jonka mukaan sukua edustaa sen vanhin miespuolinen jäsen. Tiukasti tulkittuna tämä kehittyi myös primogenituuriksi, jonka mukaan aatelisarvon perii vain perheen vanhin poika. Mikäli primogenituuria ei sovellettu, saattoi aatelistoon kuuluvien määrä vähitellen lisääntyä suureksi. Niinpä Puolan asukkaista oli aatelisia enimmillään lähes 10 prosenttia. Myös Espanjassa aatelisia oli suhteellisen paljon (7–8 % asukkaista 1700-luvulla – eniten Baskimaassa, jossa lähes jokainen mieshenkilö oli aatelinen). Samaan aikaan Italiassa, Saksassa, Ranskassa, Venäjällä ja Britanniassa aatelisia oli 1–2 % asukkaista. Aatelisten suuri määrä johti usein siihen, että alempi aateli oli melko köyhää ja eli tavallisen kansan tavoin.
Englanti
pienoiskuva|vasen|Kuningatar [[Anna (Englanti)|Anna pitämässä puhetta parlamentin ylähuoneen jäsenille, noin vuonna 1708–1714.]] Englannissa on ylhäisaateliin (nobility, peers) kuuluvilla eli herttuoilla, markiiseilla, jaarleilla (earl) kreiveillä, varakreiveillä (viscount) ja paroneilla päärinarvo. Tämän mukana heillä oli vuoden 1999 reformiin saakka oikeus istua parlamentin ylähuoneen (House of Lords) jäseninä. Tämä arvo ja siihen kuuluva maaomaisuus menee perintönä ainoastaan vanhimmalle pojalle. Alhaisaateli (gentry) käsittää baronetit ja ritarit (knights), jotka käyttävät arvonimeä Sir ristimänimen edellä.
Ranska
pienoiskuva|Ranskalaista aatelistoa, noin 1774. Ensimmäiset varsinaiset aatelissuvut eli vanha aateli syntyivät Kaarle Suuren ajalla ritaristosta ja korkeista sotilasvirkamiehistä, jotka olivat perinteisesti vanhojen feodaaliperheiden jäseniä. Kuningas pyrki aateliston perustamisella alkujaan kuningasvallan vahvistamiseen sekä maa-ja aluehallinnon järjestämiseen. Niinpä markiisin (ransk. marquis, latin. marchis) arvo on peräisin Kaarle Suuren hallinnon ajoilta. Varhaiskeskiajan feodaaliylimysten ja myöhemmin aateliston johtamat ristiretket saivat alkunsa Ranskasta ja vahvistivat osaltaan varhaisaateliston asemaa läänitysten ja korkeiden virkanimitysten johdosta. Ranskan hovin etiketti on käytössä Euroopan muissa hoveissa. Aateliston kieli on ollut Euroopan hoveissa ranskan kieli.
Ranskassa aatelisto samoin kuin papisto menetti kaikki erioikeutensa kansalliskokouksen 4. elokuuta 1789 tekemällä päätöksellä.
Preussi
Erityisesti Saksan pohjoisosiin vakiintui junkkerilaitos. Junkkerit olivat maanomistajaylimystöä, ja heillä oli runsaasti vaikutusvaltaa ja erioikeuksia. Nimitys junkkeri periytyy keskiajan yläsaksan sanasta Juncherre, joka tarkoittaa nuorta herraa. Järjestelmä syntyi 1300–1400-luvulla, kun hallitsijat pyrkivät asuttamaan saksalaisalueen rajoille upseereita, jotka pystyisivät puolustamaan maataan. Vuosisatojen ajan junkkerit hallitsivat Preussin maanomistusta, teollisuutta, kauppaa ja armeijaa. 1400-luvulta alkaen suurin osa Preussin virkamiehistä ja upseeristosta oli junkkereita. Saksassakin kuului tapoihin, että junkkerin poika ei voinut asettua porvarilliseen ammattiin vaan hänen piti pysyä maanomistajana.
Yleisurheilun GP-kisat 2021
Yleisurheilun GP-kisat järjestettiin vuonna 2021 kuudella paikkakunnalla: Jyväskylässä, Espoossa, Kuortaneella, Joensuussa, Lapinlahdella ja Lahdessa. Tällä kaudella yleisö äänesti Ylen nettisivujen kautta osakilpailun suosikkiurheilijaa, joka palkittiin tuhannen euron sekillä.
Aateli
Preussi
Varsinainen aatelisluokka oli jo lakkautettu Saksan siirtyessä Weimarin tasavaltaan ensimmäisen maailmansodan jälkeen. Nykyään Junker on käyttönimi Saksan tittelittömästä ylimystöstä.
Historiallinen aateli Suomessa ja Ruotsissa
pienoiskuva|[[Albert Edelfelt, Kaarle-herttua herjaa Klaus Flemingin ruumista, 1878.]] Suomessa aatelissääty eli rälssi alkoi muodostua ristiretkiä ja rannikon ruotsalaisten kolonisaatiota seuranneen Ruotsin vallan myötä 1200–1300-luvuilla. Suomalaiset moisioiden suurtalonpojat joutuivat uusien vallanpitäjien seurauksena luopumaan asemastaan ja heidän tilansa joutuivat Ruotsin kruunun ja katolisen kirkon omistukseen. Pääasiassa Suomen rälssi koostui ruotsalaisista ja saksalaisista suvuista. Tilusten rakenteista on päätelty, ettei käytännössä kukaan suomalainen suurtalonpoika päässyt nousemaan rälssiin. Vaikka alkuun heidän joukossaan oli muutama suomalainen nimi (Hyvälempi, Mielivalta), niin nämä lopulta katosivat.
Yleisurheilun GP-kisat 2021
Jyväskylä
Miehet
Aateli
Historiallinen aateli Suomessa ja Ruotsissa
Ruotsissa aatelissääty oli alkanut muodostua kuningas Maunu Ladonlukon antamasta Alsnön säännöstä (1279-1280), joka myönsi henkilökohtaisen rälssin eli verovapauden niille, jotka suorittivat ratsupalvelusta. Näitä henkilöitä nimitettiin vapaamiehiksi eli rälssimiehiksi (frälsemän). Ruotsin vanhinta aatelia on kutsuttu nimellä uradeln tai självadeln. Saksankielestä lainattu aateli-käsite tuli Ruotsissa käyttöön 1500-luvulla.
Yleisurheilun GP-kisat 2021
Jyväskylä
Naiset
Aateli
Historiallinen aateli Suomessa ja Ruotsissa
Keskiaikainen rälssiasema oli lähtökohtaisesti henkilökohtainen, eikä periytyvä. Käytännössä monet suvut kuuluivat rälssiin kuitenkin sukupolvesta toiseen. Jo 1300-luvulla Ruotsissa ja Suomessa tunnustettiin rälssiaseman periytyminen. Käytäntö jatkui Ruotsissa tällaisena aina 1400-luvulle asti, jolloin Sten Sture vanhempi ja hänen seuraajansa alkoivat jakaa ”nimitys- eli rälssikirjeitä”, yleensä jonkin palveluksen johdosta. Rälssiaseman sai 1500-luvulta lähtien pitää perintönä sekin, joka ei kyennyt suorittamaan ratsupalvelusta. Kuningas Eerik XIV perusti kreivin ja vapaaherran aatelisarvot vuonna 1561. Aatelisto sai suuria etuoikeuksia varsinkin maanomistukseen ja virkoihin nähden, ja siitä tuli vaikutusvaltaisin sääty valtiopäivillä.
Kuningas Kustaa II Aadolf perusti vuonna 1625 Ruotsin ritarihuoneen, joka yhdisti aatelissäädyn järjestäytyneeksi yhteisöksi, ja antoi vuonna 1626 ritarihuonejärjestyksen. Tarkoitus oli, että vanhimmat suvut saisivat ensimmäiset järjestysnumerot Ritarihuoneessa, näin tehtiinkin kreivien, vapaaherrojen ja ritareiden osalta, mutta todistusongelmien johdosta kaikkien 92 aatelissuvun numerot arvottiin. Kuningatar Kristiinan aikana Ruotsiin myönnettiin suuri määrä uusia aatelisarvoja. Myös kuningas Kaarle XI aateloi vilkkaasti, sillä hän halusi lujittaa kuninkaan valtaa uusien sukujen avulla, ”vanhojen” sukujen kustannuksella.
Yleisurheilun GP-kisat 2021
Espoo
Miehet
Aateli
Historiallinen aateli Suomessa ja Ruotsissa
Aateliset olivat 1600-luvulla varsin velkaantunut väestöryhmä. He saivat helposti velkaa suuria tilojansa vastaan. Myöhemmin 1700-luvulla sallittiin rälssimaan omistus myös talonpojille ja aatelin omaisuutta saattoi siirtyä kauppiaille ja varakkaille talonpojille.
Suomen aateli oli vähälukuinen ja etäisyydet aateliskartanoiden välillä olivat pitkät. Kun seurustelu alempisäätyisten kanssa oli sopimatonta niin elämä saattoi olla yksinäistä.
Yleisurheilun GP-kisat 2021
Espoo
Naiset
Postpositio
Postpositio on adpositio, joka liitetään sen sanan jälkeen, joka määrittää postpositiota. Koska postpositiot ovat yleensä taivutukseltaan vaillinaisia, ne on suomen kieliopissa perinteisesti luokiteltu partikkeleiksi. Postposition pääsana on yleensä genetiivissä, joskus partitiivissa. Raja postposition ja adverbin välillä on hämärä.
Yleisurheilun GP-kisat 2021
Kuortane
Kuortaneen GP-kisat järjestettiin 26. kesäkuuta 2021. Yleisön suosikkiurheilijaksi valittiin Kristiina Mäkelä.
Dmitri Vasiljev
Dmitri Vasiljev on seuraavien henkilöiden nimi:
Yleisurheilun GP-kisat 2021
Kuortane
Miehet
Naiset
Joensuu
Miehet
Naiset
Lapinlahti
Lapinlahden GP-kisat järjestettiin 17. heinäkuuta 2021. Yleisön suosikkiurheilijaksi valittiin Eemil Helander.
Miehet
Naiset
Lahti
Lahden GP-kisat järjestettiin 19. elokuuta 2021. Yleisön suosikkiurheilijaksi valittiin Wilma Murto.
Miehet
Naiset
Aateli
Suomen aateli 1800-luvulta lähtien
Venäjän valloitettua Suomen vuonna 1809 säilyivät Ruotsin aikaiset lait muuttumattomina ja vuoden 1723 säätyerioikeudet jäivät voimaan. 1800-luvun lopulla niiden monet tärkeimmät kohdat kuitenkin kumottiin. Viimeiset aateloinnit tapahtuivat vuonna 1904 ja vuoden 1906 eduskuntauudistuksessa säätyvaltiopäivät lakkautettiin.
Postpositio
Postpositiot ilmaisevat suomen kielessä paikkaa, liikettä, liittymistä, aikaa, syytä ja seurauksia sekä suhdetta.
Aateli
Suomen aateli 1800-luvulta lähtien
Vuoden 1919 hallitusmuoto kielsi myöntämästä aatelisarvoja tai muita perinnöllisiä arvoja. Kuitenkin vasta vuonna 1995, kun hallitusmuodon perusoikeussäännökset uudistettiin, kumottiin samalla viimeisetkin vielä muodollisesti voimassa olleet, mutta jo kauan sitä ennen lähes merkityksettömiksi jääneet säätyerioikeudet. Nykyisessä vuoden 2000 perustuslaissa ei enää mainita aatelisarvojen kieltoa
Postpositio
Germaanisissa ja romaanisissa kielissä suomen postpositioita vastaavat yleensä prepositiot, jotka sijoitetaan määrittävän sanan eteen. Esimerkkejä suomen ja ruotsin kielistä:
Myös suomen kielessä käytetään joskus prepositioita. Usein nämä ovat käytössä sekä pre- että postpositioina. Näissä tapauksissa käytetään usein yleisnimitystä adpositio.
Merkittävä osa suomen kielen postpositioista on peräisin substantiiveista. Niitä käytettäessä pääsana on genetiivissä. Esimerkiksi: poliisin toimesta ja asian osalta. .
Aateli
Suomen aateli 1800-luvulta lähtien
Yhteisöä kutsutaan ritarihuonejärjestyksessä ritaristoksi ja aateliksi. Aateliskokouksessa luokkia puhutellaan seuraavasti: Korkeastijalosukuiset Herrat Kreivit ja Vapaaherrat; Jalosukuiset Herrat Ritarit ja Aatelismiehet. Aateliskokous kokoontuu joka kolmas vuosi.
Postpositio
Postpositiot maailman kielissä
Postpositioita käyttäviä kieliä ovat suomen lisäksi mm. japani, korea, turkki, hindi ja unkari.
Aateli
Ruotsin aateli 1800-luvulta lähtien
Ruotsin valtiopäivillä aatelisto oli omana säätynään vuoteen 1866, jolloin Ruotsissa siirryttiin kaksikamarijärjestelmään. Tämän jälkeen Ruotsin ritari­huone ei ole enää toiminut valtio­säätynä, mutta vuoteen 2003 saakka sillä oli edelleen julkis­oikeudellisen yhteisön asema, josta säädettiin erityisellä Ritari­huone­järjestyksellä.
Kun Ruotsin uusi hallitus­muoto tuli voimaan vuonna 1975, kuningas menetti oikeutensa myöntää uusia aatelis­arvoja. Sitä ennenkään tätä oikeutta ei ollut enää vuosi­kymmeniin käytetty, vaan viimeinen Ruotsissa aateloitu henkilö oli tutkimusmatkailija Sven Hedin vuonna 1902. Ruotsin ritarihuoneeseen on kuitenkin introdusoitu joitain sukuja aina 1900-luvun loppuun saakka muinoin myönnetyn aatelisarvon perusteella.
Postpositio
Postpositiot maailman kielissä
Maantieteellisesti postpositiot ovat prepositioita yleisempiä Aasiassa (paitsi Kaakkois-Aasia), Uudessa-Guineassa (paitsi saaren luoteisosat) sekä suurimmassa osassa Etelä-Amerikkaa. Myös pama-nyungalaisten kielten keskuudessa tavataan paljon postpositioita.
HST
HST voi tarkoittaa seuraavia:
Aateli
Ruotsin aateli 1800-luvulta lähtien
Vuonna 1723 vahvistettu laki aateliston eri­oikeuksista kumottiin lopullisesti vasta vuonna 2003, mutta jo kauan sitä ennen se oli käytännössä menettänyt kaiken merkityksensä. Ritarihuone on organisaationa edelleen olemassa, mutta samassa yhteydessä lailla se menetti julkisyhteisön asemansa. Vuoden 1866 ritari­huone­järjestystä ei kumottu, mutta siihen tehtiin erinäisiä muutoksia. Samalla se myös menetti julkis­oikeudellisen säädöksen luonteensa ja on voimassa enää vain yksityis­oikeudelliseksi muuttuneen järjestön perus­kirjana.
Aatelisarvoiksi vakiintuivat Ruotsissa:
Venäjä
Kreivin ja paronin arvonimi otettiin käyttöön Pietari I Suuren aikana. Paronin arvonimeä jaettiin myös menestyville liikemiehille. Vanha aateli piti paroneita hieman alempiarvoisina. Keisariperheen jäsenillä oli suuriruhtinaan arvonimi. Venäjällä oli tapana, että isän arvonimi periytyi kaikille lapsille, toisin kuin Ranskassa ja Englannissa. Useisiin Venäjän ritarikuntiin liittyi aatelisarvo, joka oli henkilökohtainen tai perinnöllinen.
Sebük Tegin
Sebük Tegin eli Sabuktagin (s. 940-luku – k. 997) oli turkkilaistaustainen alun perin samanidien alaisuudessa palvellut sotilasorja, josta tuli itsenäisen ghaznavidien hallitsijasuvun perustaja.
Elämäkerta
Sebük Tegin syntyi todennäköisesti 940-luvulla ja hänen elämänsä varhaisista vaiheista tiedetään vain vähän. Sebük Tegin oli turkkilaistaustainen ja kuului mahdollisesti karlukien heimoon. Hänen kotiseutunsa olivat nykyisessä Kirgisiassa sijaitsevan Issyk Kul -järven rannikkoalueet. Myöhemmin hän toimi Alp Tegin -nimisen samanidien alaisuudessa toimineen turkkilaistaustaisen sotilasorjan sotilaspäällikkönä. Alp Tegin oli samanidien kruununperimyyteen liittyneiden kiistojen jälkeen paennut Ghazniin, jossa hän syrjäytti paikallisen hallitsijasuvun. Alp Tegin ja hänen välittömät seuraajansa tunnustivat kuitenkin samanidien yliherruuden. Sebük Tegin nousi hallitsijaksi vuonna 977 ja häntä pidetään ghaznavidien hallitsijasuvun perustajana. Alkuvuosinaan hän oli kuitenkin muodollisesti edelleen samanidien kuvernööri.
Hieman valtaantulonsa jälkeen uutta hallitsijaa uhkasi Džajapala niminen hindušah. Alivoimaisen Sebük Teginin onnistui kuitenkin torjua tämän hyökkäys Ghaznia vastaan, jonka jälkeen hän alkoi vallata alueita hindušaheilta edeten kohti Panžabia. Sebük Teginin kasvattaessa valtakuntaansa samanideille ilmestyi uusi uhka pohjoisesta. Karakhanidit olivat alkaneet levittäytyä Keski-Aasiata Syrdarjan eteläpuolelle. Samanidien armeijaa hallitsivat turkkilaistaustaiset komentajat, jotka olivat keskittyneet kiistelemään keskenään. Heikentyneet samanidiemiirit kutsuivat apuunsa Sebük Tegin, joka päätyi kuitenkin hylkäämään entiset ylempänsä. Karakhanidien hyökätessä vuonna 996 hän vaihtoi puolia ja samanidien entiset alueet jaettiin karakhanidien ja Sebük Teginin kesken. Amudarjasta tuli kahden valtakunnan raja.
Sebük Tegin kuoli vuonna 997. Kuolemaa seurasi lyhyt veljessota hänen poikiensa välillä, jonka voittajaksi osoittautui ghaznavidien sittemmin kuuluisimmaksi hallitsijaksi osoittautunut Mahmud Ghaznilainen, joka levitti edelleen valtakunnan rajoja Iraniin ja Intiaan.
Policarpa Salavarrieta
thumb|[[José María Espinosan maalaus Policarpa Salavarrieta.]] Policarpa Salavarrieta (k. 14. marraskuuta 1817 Bogotá, Kolumbia) Ríos oli kolumbialainen itsenäisyystaistelija, ompelija, vakooja ja marttyyri. Hänen syntymäajastaan ei ole tarkkaa tietoa. On arveltu, että hän olisi syntynyt vuonna 1793, 1794 tai 1795. Espanjalaiset tiettävästi ampuivat hänet 14. marraskuuta 1817. Myöskään hänen syntymäpaikastaan ei ole täyttä varmuutta. Hänen sanotaan syntyneen Guaduasissa, jossa hänen tiedetään viettäneen joitakin vuosia. Muiden teorioiden mukaan hän olisi syntynyt Mariquitassa tai Bogotássa.
Nuoruus
Salavarrieta muutti lapsena perheensä kanssa Bogotáan, jossa hänen vanhempansa Joaquín Salavarrieta ja Mariana Ríos kuolivat vuonna 1802 isorokkoepidemian aikana Policarpa Salavarrietan ollessa alle kymmenvuotias. Vanhempiensa kuoleman jälkeen Salavarrieta palasi nuoremman sisarensa kanssa Bogotán ja Magdalenajoen väliseen kauttakulkupaikkaan Guaduasiin. Siellä hän asui nuoremman sisarensa kummitädin Margarita Beltránin luona. Joidenkin lähteiden mukaan hän olisi toiminut opettajana, jota ei tuohon aikaan pidetty kovin tavallisena naisten ammattina. Beltránin perheenjäsenet olivat osallistuneet kapinaan espanjalaisvaltaa vastaan vuonna 1781. Saatuaan isänmaallisia vaikutteita Salavarrieta alkoi myöhemmin työskennellä ompelijana ja liittyi pian espanjalaisvaltaa vastustavaan liikkeeseen.
Vakoojana
Espanjalaisjoukot oli vuonna 1810 saatu väliaikaisesti häädetyksi Kolumbiasta, ja Kolumbia itsenäistyi lyhyeksi aikaa. Itsenäisyys päättyi pian rojalistien (Ferdinandia kannattavien) ja tasavaltaa kannattavien välisiin kiistoihin ja espanjalaisjoukkojen takaisinvalloitukseen sen jälkeen, kun Napoleon I oli syrjäytetty valtaistuimelta ja karkotettu Elballe. Espanjalaisjoukot etenivät Kolumbiassa kenraali Pablo Morillon johdolla ja vangitsivat useita kapinallisia ja terrorisoivat siviiliväestöä. Niihin aikoihin Salavarrieta alkoi vakoilla espanjalaisvaltaa vastustavien kapinallisten hyväksi. Ompelijana hän pääsi helposti kreoliylimystön koteihin, joissa hän selvitti, ketkä olivat rojalisteja ja ketkä tasavaltalaisia. Vakoilutyössään hän kuuli uutisia, jotka olivat hyödyllisiä tasavaltalaiskapinallisille ja sai selville tietoja vihollisjoukoista ja heidän liikkeistään. Hän myös toimitti esimerkiksi ruokaa vangiksi jääneille kapinallisille. Salavarrietan tavoitteena oli myös saada rojalisteja kääntymään tasavaltalaisten puolelle espanjalaisvaltaa vastaan.