cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hausjärvi
Ruokakulttuuri
Vuonna 2004 julkaistiin romaanin ja keittokirjan yhdistelmä Isomummin keittiö (kirj. Hanna Pukkila ja Kai Linnilä), joka on muodoltaan kuvitteellisen Hausjärvellä asuneen, läheisessä kartanossa keittiöapuna toimineen Elsa Helmisen päiväkirja vuodelta 1896.
Englanninkielinen HLBT-slangi
pienoiskuva|Sateenkaariliput [[Helsingin kaupungintalo|Helsingin kaupungintalolla vuoden 2021 Pride-viikolla.]] Englanninkielistä HLBT-slangia käyttävät englanninkielisen kielialueen seksuaali- ja sukupuolivähemmistöt; slangisanat liittyvät usein kyseiseen vähemmistöön ja sen kulttuuriin. Vaikka joitakin sanoja käytetään yleisesti myös suomessa, ei monille ole olemassa varsinaista suomennosta.
Leena Lehtolainen
Leena Katriina Lehtolainen (s. 11. maaliskuuta 1964 Vesanto) on suomalainen kirjailija, joka on tullut tunnetuksi erityisesti poliisi Maria Kalliosta kertovasta kirjasarjastaan, josta tehtiin myös MTV3:lla esitetty televisiosarja Rikospoliisi Maria Kallio (2003) sekä niin ikään MTV:n C More-suoratoistopalvelussa esitettävä Maria Kallio (2021).
Ura
Lehtolainen on myös kirjoittanut kolumneja lehtiin sekä julkaissut muitakin kaunokirjallisia teoksia kuin dekkareita. Hänen teoksiaan on käännetty 29 kielelle. Lehtolaisen teokset ovat suosittuja varsinkin Saksassa.
Lehtolaisen tekstiin on sävelletty Pojat-yhtyeen albumilla Ketä sä rakastat julkaistu kappale ”Saatanan Sheena”.
Yksityiselämä
Lehtolainen on ollut vuodesta 1987 lähtien naimisissa tutkija Mikko Lensun kanssa. Heillä on kaksi lasta.
Tuotanto
Helsingin Sanomien kriitikko Pertti Avolan mukaan Maria Kallio -kirjat ovat ”tasalaatuisia poliisiromaaneja poliisin työstä ja perhe-elämästä sekä suomalaisesta yhteiskunnasta” kun taas Henkivartija-sarjan romaanit ovat ”kansainvälisiä trillereitä muistuttavaa toiminnallisempaa jännitystä”.
Mårten Johansson
Mårten Johansson (s. 10. marraskuuta 1952 Porvoo) oli Raaseporin kaupunginjohtaja. Hän toimi kaupunginjohtajana Raaseporin perustamisesta vuoden 2009 alusta vuoteen 2015. Sitä ennen hän oli Tammisaaren kaupunginjohtaja vuodesta 2005. Hän oli Svensk Ungdomin pääsihteeri 1977–1979 ja puheenjohtaja vuosina 1979–1981, Pär Stenbäckin poliittinen sihteeri vuosina 1981 ja 1982–1983, Pellervon taloudellisen tutkimuslaitoksen tutkija vuonna 1985 ja Pohjoismaisen ministerineuvoston projektipäällikkö vuosina 1987–1997. Vuonna 2005 Tammisaaren kaupunginvaltuusto valitsi hänet yksimielisesti kaupunginjohtajaksi.
Johanssonia on syytetty rattijuopumuksesta. Hänen mukaan tämä on valheellista, ja syyskuussa 2013 hän teki poliisille väitteistä tutkintapyynnön.
Façonnable
pienoiskuva Façonnable on kansainvälinen miesten ja naisten vaatteiden luksusmerkki, jonka on perustanut ranskalainen Jean Goldberg Nizzassa vuonna 1950.
Merkki tunnetaan myös silmälasikehyksistään.
Historiaa
Jean Goldberg perusti räätäliliikkeen 1950 Nizzan rue Paradis’lle palvelemaan kansainvälisiä elokuvatähtiä, jotka lomailivat seudulla tai vierailivat läheisen Cannesin kaupungin elokuvajuhlilla ja tarvitsivat räätälintekoisia smokkeja ja iltapukuja. Vuonna 1961 Jean Goldbergin poika Albert otti yrityksen johtaakseen, nimesi sen Façonnableksi ja siirsi sitä räätälipalveluista kohti valmisvaatteita.
Vuonna 1973 perustettiin uusia liikkeitä pitkin Ranskan Rivieran rannikkoa Monte Carloon, Cannesiin, Saint-Tropez’hen ja Marseilleen. Pariisiin Façonnable eteni vuonna 1984.
Tehtyään 1988 jakelusopimuksen yhdysvaltalaisen Nordstrom-luksustavarataloketjun kanssa yritys avasi ensimmäisen liikkeen New Yorkin Viidennelle avenuelle 1993. Kaksi muuta liikettä avattiin Yhdysvaltojen länsirannikolle 1997. Vuonna 2000 Nordstrom osti koko Façonnable-yrityksen Goldbergin perheeltä 170 miljoonalla Yhdysvaltain dollarilla. Vuonna 2007 Nordstrom myi Façonnablen libanonilaiselle M1 Groupille 210 miljoonalla dollarilla.
Jynkän kirjasto
Aiemmasta kirjastotilasta (Soikkokuja 12) tehtiin läheisen Käskynkkä-ravintolan juhlatila.
Progenies of the Great Apocalypse
Progenies of the Great Apocalypse on norjalaisen sinfonista black metalia soittavan Dimmu Borgirin ensimmäinen single, joka on julkaistu albumilta Death Cult Armageddon.
Kappaleessa vierailevana laulajana toimii Immortal-yhtyeen keulahahmo Abbath.
Maria Sid
Maria Charlotta Sid-Achrén (s. 13. toukokuuta 1968 Helsinki) on suomalainen näyttelijä, ohjaaja ja Tukholman kaupunginteatterin johtaja. Hän asuu ja työskentelee sekä Suomessa että Ruotsissa.
Elämä ja ura
Sid on näytellyt Turun ruotsalaisessa teatterissa, missä hänellä oli pääroolit musikaaleissa My Fair Lady ja Cancan. Helsingin Svenska Teaternissa hän on näytellyt muun muassa näytelmissä Topelius, Teaterbåten ja Cellofan. Sid on työskennellyt myös ohjaajana, ja hänen suurin ohjaustyönsä oli vuonna 2003 musikaalissa My Fair Lady Svenska Teaternissa. Hän on ohjannut myös 2009 Play Me -musikaalin Svenska Teaterniin, sekä Äidinmaa-näytelmän 2017 Espoon kaupunginteatterissa ja Chess-musikaalin Svenska Teaterniin vuonna 2018.
Sid on näytellyt Donna Paukku -televisiosarjan nimiroolissa sekä televisiosarjassa Karjalan kunnailla. SVT esitti 2008–2009 sarjaa Oikeutta ja rakkautta Fagervikissa, jossa Sid oli pääroolissa.
Sid toimi Tukholman kaupunginteatterin varajohtajana lokakuusta 2018 lokakuuhun 2019, ja toimii johtajana ainakin vuoteen 2025 saakka.
Yksityiselämä
Sidin isä Sven Sid on näyttelijä ja näytelmäohjaaja Svenska Teaternissa. Hänen äitinsä Tuula Mäkelä työskenteli kuvaussihteerinä. Vanhemmat erosivat Sidin ollessa yksivuotias. Sidin isänäiti oli opettaja ja kirjailija Ulla Sid ja isoisä opettaja ja pianisti Sven Sid.
Sid asuu Ruotsissa puolisonsa, oopperalaulaja-viulisti Peter Achrénin kanssa. Heillä on kaksi yhteistä lasta, minkä lisäksi Sidillä on tytär ensimmäisestä avioliitostaan.
Fernando Ricksen
Fernando Ricksen (27. heinäkuuta 1976 Heerlen, Alankomaat – 18. syyskuuta 2019 ) oli alankomaalainen jalkapalloilija. Hän edusti kotimaansa seurojen lisäksi Skotlannin liigan Rangersia, jossa hän oli joukkueen kapteeninakin, ja Pietarin Zenitiä. Ricksenin pelipaikka oli puolustuksessa tai keskikentällä. Ammattilaisuransa Fortuna Sittardissa vuonna 1993 aloittanut Ricksen siirtyi Rangersiin AZ Alkmaarista 3,6 miljoonan punnan siirtosummalla vuonna 2000.
Rangersissa Ricksen voitti kahdesti Skotlannin liigan mestaruuden, keväällä 2003 ja 2005. Skotlannin cupin hän voitti vuosina 2002 ja 2003 ja liigacupin vuosina 2003 ja 2005. Muut pelaajat valitsivat hänet Skotlannin liigan parhaaksi pelaajaksi vuonna 2005. Venäjällä hän voitti kertaalleen maan pääsarjan mestaruuden ja vuonna 2008 UEFA-cupin.
Ricksenillä diagnosoitiin vuonna 2013 liikehermoja rappeuttava ALS-tauti. Hän kuoli sairauteen vuonna 2019.
Boleyn Ground
Boleyn Ground, joka tunnettiin sijaintinsa mukaan myös nimellä Upton Park, oli jalkapallostadion Upton Parkin kaupunginosassa Lontoossa, Englannissa. Se toimi West Ham Unitedin kotistadionina Vuosina 1904-2016. Vuonna 1904 valmistuneen stadionin katsojakapasiteetti oli 35 647 henkeä. Stadionin yleisöennätys tehtiin 17. lokakuuta 1970, kun West Hamin ja Tottenham Hotspurin kohtaamista seurasi 42 322 katsojaa.
West Ham on neuvotellut siirtyvänsä pelaamaan Lontoon olympiastadionille vuonna 2016, ja siirto on myös hyväksytty. Samana vuonna seura myy Boleyn Groundin Galliard Groupille.
Einar Lagerwall
Erik Viktor Einar Lagerwall (12. joulukuuta 1921 – 11. toukokuuta 1992) oli Ruotsin ensimmäinen Danish Gutenbergin palkkaama taiteilija (1960-luvulla). .
Apataki
Apataki on atolli Ranskan Polynesiassa, Tyynellä valtamerellä. Se kuuluu Tuamotu-saarten saariryhmään. Ensimmäinen eurooppalainen näki atollin vuonna 1722. James Cook kävi Apatakilla vuonna 1774. Atollin suurin kylä on Niutahi. Atollilla on muun muassa lentokenttä.
Apataki on yksi saariryhmänsä suurimpia atolleja. Se on karkeasti ottaen neliön muotoinen ja pinta-alaltaan yli 745 neliökilometriä. Atollin saarien yhteismaapinta-ala on noin 20 neliökilometriä.
Janne Tulkki
Janne Tulkki (s. 18. kesäkuuta 1975 Orivesi) on suomalainen laulaja, lauluntekijä ja muusikko. Äänialaltaan Tulkki on bassobaritoni. Tulkki soittaa tenorisaksofonia, pianoa, klarinettia ja kitaraa. Vuonna 1999 ensimmäisen albuminsa julkaissut Tulkki tunnetaan myös Syksyn Sävel -kilpailun voittajana vuonna 2001. Hän voitti kilpailun kappaleellaan ”Yksinäinen pitkä tie”.
Tulkki teki läpimurtonsa vuonna 1999 kappaleella ”Sinisen taivaan sateenkaari”. Hänen suuria hittejään ovat myös ”Tulvii Pohjanmaa”, ”Yksinäinen pitkä tie”, ”Tulinen sydän”, ”Sisältä kultaa” ja ”Kulkurin kuu”. Hänet valittiin vuoden solistiksi 1999 ja vuonna 2000 hän sai vuoden 1999 miesartistitulokkaan Emman. thumb|Janne Tulkki Tulkin ensimmäinen albumi Janne Tulkki on myynyt tuplaplatinaa ja kolme hänen muuta levyään kultalevyn verran. Viimeisin single ”Kerran eksynyt” julkaistiin maaliskuussa 2023.
Konserttisaleissa Janne Tulkki on vieraillut vuonna 2000 Sisältä kultaa -kiertueen ja vuonna 2003 Janne Tulkki Valkokankaalla -show'n merkeissä. Seuraava konserttikiertue Elämää Tulkiten oli syksyllä 2008 Tulkin 10-vuotisjuhlavuoden kunniaksi. Kesän 2012 Janne Tulkki sekä orkesteri Tulinen sydän viettivät kiertäen eri kaupunkien kesäteattereita Tapio Rautavaaran musiikin merkeissä.
Vuonna 2017 Tulkki alkoi tehdä lauluja tilauksesta muille artisteille, muun muassa Nina Åkermanille ”Aikuinen oon” ja Mervi Koposelle ”Tuhkimotarina”.
Yksityiselämä
Tulkki asuu Lopella. Hän on ollut naimisissa kolmesti. Hän on aiemmin kärsinyt pahoista taloudellisista ongelmista ja myös alkoholiongelmista.
Palembang
Palembang on kaupunki Sumatralla, Indonesiassa. Se on Etelä-Sumatran provinssin pääkaupunki. Palembang oli aiemmin Srivijayan kuningaskunnan pääkaupunki. Kaupungin pinta-ala on 224 neliökilometriä. Vuoden 2000 väestönlaskennassa kaupungin väkiluku oli 1 194 000, vuoden 2010 arvio oli 1 276 000.
Sévaré
Sévaré on Moptin esikaupunki Malissa. Se sijaitsee Nigerjoen tulva-alueen reunalla 13 kilometriä Moptista koilliseen. Hallinnollisesti Sévaré kuuluu Moptin kaupunkikuntaan, jossa se muodostaa kolme kaupunginosaa. Asukkaita on 43 800 henkeä (vuonna 2009).
Kristillinen metallimusiikki
Kristillinen metallimusiikki (tunnetaan myös white metalina) on metallimusiikkia, jossa on kristillinen sanoma. Kristillinen metallimusiikki on tyypillisesti uskoaan tunnustavien kristittyjen tekemää, usein kristillisten verkostojen sekä tuottamaa että jakelemaa ja kohderyhmänä ovat joissakin tapauksissa etupäässä kristityt metallimusiikin kuuntelijat.
Suuntaus alkoi 1970-luvun lopulla tarkoituksenaan evankelioida metallimusiikin piirejä, ja uranuurtajia olivat chicagolainen Resurrection Band sekä ruotsalainen Jerusalem. 1980-luvulla Los Angelesin Stryper saavutti suurta suosiota, vaikka muuten suuntaus jäi valtavirrassa vähälle huomiolle. Kalifornialainen Tourniquet ja australialainen Mortification johtivat suuntausta 1990-luvulla. 2000-vuosikymmenellä Revolver-lehden ”The Holy Allianceksi” nimittämät Demon Hunter, Underoath, Norma Jean ja As I Lay Dying toivat kristilliselle metallimusiikille jossakin määrin valtavirran huomiota saavutettuaan sijoituksia Billboard 200 -listalla.
Erityispiirteitä
Kristillinen metalli ei ole yksittäinen laji, vaan se käsittää joukon aatteellisesti väritettyjä metallimusiikin alalajeja. Siten ainoa oleellinen ero muuhun metallimusiikkiin onkin nimenomaan sanoituksissa. Myös tyylilajin muusikot ovat poikkeuksia lukuun ottamatta yleensä uskovaisia, joiden tekstit pohjaavat juutalais-kristilliseen perinteeseen. Sanoitusten lähestymistapa on yhtyekohtainen: jotkut keskittyvät korostamaan uskonasioiden myönteisiä puolia, osa kertaa Kristuksen opetuksia, toiset taas pitävät asian kielikuvien peitossa ja hienovaraisena. Vain hyvin pieni vähemmistö kristillisistä metalliyhtyeistä ottaa hyökkäävän asenteen kristinuskoa vastaan puhujia kohtaan. Viittaukset eskatologiaan ja apokalyptisiin aiheisiin kuten meneillään olevaan hyvän ja pahan väliseen taisteluun sekä Tuomiopäivään ja syntiinlankeemukseen ovat tyypillisiä.
Tausta: metallimusiikki ja kristinusko
Kun metallimusiikista tuli suosittua 1960-luvun lopulla, tyyli yhdistettiin kielteisiin, kapinallisiin aiheisiin. Yksi varhaisista yhtyeistä, jotka vaikuttivat metallimusiikki-termin kielteiseen mielikuvaan, oli Black Sabbath. Yhtye yhdisti metallimusiikkiin "okkultistisia symboleja ja oodeja paholaiselle". Varhaisten yhtyeiden tapa käyttää tritonusta, "keskiajan riitasointuista paholaisen sointua", aiheutti sen, että vanhoillisissa piireissä tyyli "tyrmättiin tyhmänä, karkeana ja, tapauskohtaisesti, saatanallisena; musiikkina, joka tuskin sopii älykkääseen keskusteluun, saati sitten teologiseen pohdiskeluun".
Yhtyeet kuten Mötley Crüe, Ratt ja Twisted Sister veivät "yleisen raivon, seksuaalisen luopumisen, päihteiden käytön, väkivallan ja epätoivon teemat miljoonien levynostajien koteihin". 1980-luvulla metallimusiikin suosion ollessa suurta National Coalition on Television Violence -järjestö "vaati huomiota [metalliyhteiden] musiikkivideoiden tuhoisalle potentiaalille, sillä ne sisälsivät väkivaltaa ja kapinaa". Brittiläinen pappi ja metallimusiikkiharrastaja Rachel Mann arvioi, että juuri särökitaroiden, “intensiivisten” rytmien ja "lihaksikkaiden" vokalisointien vuoksi "metallimusiikin kappaleissa ei pelätä käsitellä kuolemaa, väkivaltaa ja tuhoa". Mann mainitsee esimerkkinä Slayerin sanoman, että kristinusko on "abortti" sekä sanoitukset "I'll take the devil any day, hail satan!" todetessaan, että “metallimusiikin kiinnostus saatanaan tai pahuuteen on paljolti esittämistä, joka johtuu halusta järkyttää".
Alkuvaiheet
Kristillisen metallimusiikin juuret ulottuvat 1960-luvun Jeesus-liikkeeseen, joka oli hippiliike kristillisillä aatteilla ja koostui hipeistä, jotka kääntyivät kristinuskoon. Liikkeen kristityt hipit tunnettiin nimityksellä "Jesus People", ja he aloittivat "Jeesus-musiikkina" tunnetun suuntauksen, joka pääasiassa alkoi eteläisessä Kaliforniassa, kun katumuusikkohippejä kääntyi kristinuskoon. Nämä muusikot soittivat edelleen samoja musiikkityylejä, joita olivat soittaneet ennen uskoon tuloaan, mutta nyt kyllästivät sanoituksensa kristillisellä sanomalla. Jeesus-liikkeen Yhdysvaltojen haarassa, Jesus People USA:ssa, Larry Norman, joka oli suosittu kristillinen rockmuusikko, julkaisi albuminsa Upon This Rock vuonna 1969. Se oli ensimmäisiä kristillisiä rockalbumeja. Hän herätti huomiota kirjoittamalla sellaisia kappaleita kuin "Why Should the Devil Have All the Good Music?" , joilla hän vastusti yleistyviä luuloja, että rockmusiikki on peräisin paholaisesta. Petran kaltaiset varhaiset kristilliset rockyhtyeet olivat tyypillisesti osa Nashvillen Contemporary Christian Music -alaa, kun taas kristillinen metallimusiikki alkoi itsenäisenä suuntauksenaan.
Ensimmäinen kristillinen hard rock -yhtye oli mahdollisesti kalifornialainen Agape, joka perustettiin 1960-luvun lopulla. Yhtye tunnettiin psykedeelisistä rock ja blues rock -vaikutteistaan. Agape julkaisi vuonna 1971 albumin nimeltä Gospel Hard Rock, jota seurasi Victims of Tradition vuonna 1972. Agapen jälkeen merkittävänä kristillisenä esimetalliyhtyeenä pidetään Milwaukeessa perustettua Resurrection Bandia, joka soitti blues rock -vaikutteista hard rockia. Yhtye julkaisi kasetin Music to Raise the Dead vuonna 1974. Toisena merkittävänä yhtyeenä pidetään ruotsalaista, vuonna 1975 perustettua Jerusalem-nimistä hard rock -yhtyettä. Vuonna 1978 Resurrection Band julkaisi ensimmäisen albuminsa Awaiting Your Reply ja Jerusalem Jerusalem (Volume 1) -albuminsa. Nämä kaksi julkaisua aloittivat kristillisen metallimusiikkisuuntauksen menestyksellään ja vaikuttivat merkittävästi kristilliseen musiikkikulttuuriin. Metallimusiikki oli uusi tyylilaji kristillisellä alalla, ja monet kristilliset levy-yhtiöt eivät odottaneet tyylin myyvän hyvin. Awaiting Your Reply meni sijalle kuusi gospellistoilla. Jerusalemia myytiin kuudessa kuukaudessa 20 000 kappaletta, mikä oli ennen kuulematonta eurooppalaisen kristillisen rockin parissa. Varhaisiin yhtyeisiin lukeutuvat myös 1970-luvun lopulla perustetut Barnabas ja kanadalainen Daniel Band, joka saavutti suhteellista menestystä kristillisellä alalla.
1980-luku
thumb|270px|Stryperin näyttävää lavatarpeistoa menestyksekkäällä To Hell with the Devil -kiertueella vuonna 1986.
1980-luvun alun merkittävimpinä kristillisinä heavy metal -yhtyeinä pidetään Leviticusta, Saintia, Messiah Prophetia ja Stryperiä. Ei ole varmaa mikä näistä yhtyeistä oli ensimmäinen varsinainen kristillinen metalliyhtye, mutta Stryper oli niistä suurin. Stryper oli myös ensimmäinen yhtye, joka nimitti musiikkiansa julkisesti ”kristilliseksi metalliksi”. Glam metal -suuntauksen kärkinimiin noussut yhtye tuli tunnetuksi voimaballadeistaan, keltamustaraidallisista trikoistaan sekä tavastaan heitellä konserteissa tarroillaan varustettuja Uusia testamentteja. Stryperin kolmatta albumia To Hell with the Devil (1986) myytiin kaksi miljoonaa kappaletta. Lisäksi albumilta tehdyt kolme videota, ”Free”, ”Calling on You” ja ”Honestly” olivat useita viikkoja Music Televisionin videolistan Top 10:ssä. Yksikään toinen yhtye ei ollut saavuttanut vastaavaa. ”Free” pysyi ensimmäisellä sijalla kaksitoista viikkoa. Yhtyeen albumeita on myyty yli kahdeksan miljoonaa kappaletta. Stryperin menestyksen myötä kristillisestä rockmusiikista tuli suosittua.
1980-luvulla metallimusiikki jakautui alalajeihin. Tutkija Deena Weinstein (2000) kirjoittaa 1980-luvun metallin aatteiden kirjosta ja kärjistymisestä: "1980-luvulla nousivat esille white metal ja black metal. Niiden sanoitusten aiheet ovat täysin vastakohtaisia, toinen levittää 'hyviä uutisia' ja toinen 'huonoja uutisia'. Molempiin kuuluu yhtyeitä, joiden soundi kattaa koko metallimusiikin kirjon. White metal tunnetaan yleisemmin kristillisenä metallimusiikkina. Osittain vastauksena metallimusiikin suosiolle kristillinen metalli muuntaa metallimusiikin koodin palvelemaan evankelisten kristillisten lahkojen ja muiden vakaumusten tarkoituksia. Osaltaan kristillinen metallimusiikki on myös hyvin tehty lähetystyöväline, jolla rekrytoidaan jäseniä ja pelastetaan sieluja. [...] Black metal on aiheiltaan täysin kristinuskoa vastaan ja suuntaa katseensa taivaan sijaan alamaailmaan. Saatanalliset symbolit ovat olleet osa metallimusiikkia alusta lähtien Black Sabbathin ja Led Zeppelinin myötä. Länsimaissa ei ole parempaa symbolia kapinalle. Yhtyeet kuten Mercyful Fate väittivät, että ne eivät esitä. Heidän väitteensä, että ovat tosiuskovia, alamaailman herran palvojia, nähtiin kaupallisena tempauksena."
Kristinuskon ja metallimusiikin yhdistäminen itsessään oli kiistanalaista, koska metallimusiikki ajoi individualismin asiaa. Vuonna 1985, kun Stryper matkusti hollantilaisille metallifestivaaleille, yhtye kertoi saaneensa vihamielisen vastaanoton yleisöltä, ja kokeneensa karusti kuinka uskonnollisuus aiheuttaa eripuraa metallipiireissä.
Kristilliset metalliyhtyeet saivat vastustusta myös kirkon sisäisiltä ryhmiltä ja puolueilta kuten kristilliseltä oikeistolta. Allmusic kirjoitti, että "kun kirkolliset johtajat syyttivät metallimusiikkia satanismiin rohkaisemista, Stryper pyrki todistamaan, että metallimusiikkia ja hard rockia voisi käyttää kristinuskon levittämiseen. Sekä metallistitoverit että saarnaajat (jotka kieltäytyivät uskomasta, että metallimusiikki ja kristinusko sopivat yhteen) katsoivat tätä eteläkalifornialaista yhtyettä epäillen. Kuitenkin Stryperin onnistui myydä miljoonia albumeja sekä uskoville että uskottomille." Televisiosaarnaaja Jimmy Swaggart kirjoitti ja julkaisi vuonna 1987 kirjan Religious Rock n' Roll – A Wolf in Sheep's Clothing, jossa hän arvosteli Stryperia ja kristillisiä metallipiirejä metallimusiikin käyttämisestä kristinuskon ilosanoman levittämiseen. Uusia yhtyeitä perustettiin, ja kristilliseen musiikkiin erikoistuneet levy-yhtiöt kiinnostuivat suuntauksesta.
Yhteisön, verkostojen ja Sanctuary Internationalin syntyminen
Kristittyjen metallistien määrä maailmassa kasvoi koko ajan, ja kristilliselle metallille oli aina vain enemmän kysyntää. Kristillisestä metallista kehkeytyi oma musiikinalansa, joka on kuitenkin pysynyt erillään CCM:stä (Contemporary Christian Music), perinteisestä yhdysvaltalaisesta kristillisestä populaarimusiikista. Syntyi alaan erikoistuneita levy-yhtiöitä, joista ensimmäinen oli vuonna 1986 perustettu Pure Metal Records. Muita alkuaikojen levy-yhtiöitä ovat R.E.X. Records ja Intense Records.
Harrastajamäärän kasvaessa syntyi kysyntää myös kristillistä metallia käsittelevälle lehdelle, koska tavalliset musiikkilehdet eivät kirjoittaneet aiheesta usein. Kysyntään vastasi aloitteleva yhdysvaltalainen toimittaja Doug Van Pelt. Hän alkoi julkaista kesäkuusta 1985 lähtien Heaven's Metal -fanzinea, joka kasvoi sittemmin säännöllisesti ilmestyväksi lehdeksi. Kristillisten metallialbumien yleisimmät jakelukanavat 1980-luvulla olivat kristilliset kirjakaupat.
Monet kertoivat tulleensa uskoon kristillisen metallimusiikin kautta 1980-luvulla yhdysvaltalaiset seurakunnat paheksuivat kuitenkin esimerkiksi miesten pitkää tukkaa, joten niissä suhtauduttiin heavy rockin harrastajiin torjuvasti. Kaliforniassa vuonna 1984 pastori Bob Beeman huomasi ongelman ja päätti kollegoidensa kanssa perustaa väliaikaisen seurakunnan uudestisyntyneille kristityille, joiden juuret olivat rockin, punkin ja metallimusiikin alakulttuureissa. Näin syntyi Sanctuary – The Rock and Roll Refuge. Seurakunnan ensimmäisinä kanttoreina toimivat Stryperin Michael Sweet ja myöhemmin Barren Crossin Jim LaVerde. Koska Sanctuary oli täynnä muusikoita, he ottivat Bob Beemanin johdolla tehtäväkseen varmistaa, että nuorilla olisi aina saatavilla kristillistä raskasta musiikkia. Sanctuary tuki ensimmäistä tunnettua alan festivaalia The Metal Mardi Grasia, joka järjestettiin ensimmäisen kerran 1987 Long Beachilla Kaliforniassa. Sen jälkeen vastaavia tapahtumia on järjestetty ympäri maailmaa, kuten Ruotsissa Bobfest (1999–2005), Norjassa Nordic Fest (2002–2011) ja Sveitsissä Elements of Rock. .
Sanctuaryn toiminta laajeni: sillä oli 1990-luvulla parhaimmillaan 36 kiinteää seurakuntaa ympäri Yhdysvaltoja. 1990-luvun lopulla yhdysvaltalaisissa kirkoissa suhtautuminen alakulttuureihin oli muuttunut suvaitsevammaksi, joten Sanctuaryn henkilökunta ei katsonut tarpeelliseksi jatkaa seurakuntaansa. Sanctuaryn nimi muuttui Sanctuary Internationaliksi, ja se harjoittaa nykyisin kansainvälistä luento- ja opetustoimintaa.
Ugetsu – kalpean kuun tarinoita
Ugetsu – kalpean kuun tarinoita on vuonna 1953 valmistunut japanilainen elokuva, jonka on ohjannut Kenji Mizoguchi. Elokuva on kummitustarina keskiajan Japanissa, ja sen pääosassa ovat Masayuki Mori ja Machiko Kyō.
Kristillinen metallimusiikki
1980-luvun loppu ja 1990-luku
HM-lehden toimittajan Doug Van Peltin mukaan 1980-luvun loppu ja 1990-luvun alku oli "selvästi [kristillisen metallimusiikin] kukoistusaikaa". Oli tyypillistä, että kristilliset yhtyeet seurasivat valtavirran kehityssuuntia. Eräs toimittaja totesi vuonna 1987, että tuolloin oli satoja toiminnassa olevia kristillisiä metalliyhtyeitä, joiden levyjä myytiin sekä kristillisissä kirjakaupoissa että yleisissä myymälöissä. Vuoden 1988 tienoilla neljä suurinta kristillistä metalliyhtyettä (pois lukien valtavirran menestyjän Stryperin) olivat Barren Cross, Bloodgood, Whitecross ja Leviticus. Bride saavutti suosiota albumillaan Snakes in the Playground (1992). Jyrkistä kehityssuuntia myötäilevistä tyylimuutoksistaan huolimatta Bridea pidetään edelleen "alkuvoimana kristillisen metallimusiikin keskuudessa".
1990-luvulla kristillisten metalliyhtyeiden määrä kasvoi, vaikka nousussa olleet musiikkityylit, varsinkin grunge, alkoivat syrjäyttää metallimusiikkia ja ajoivat sen lähes vuosikymmenen ajaksi pois julkisuudesta. Tyylin kehittäjät alkoivat myös etsiä musiikillisia rajoja. Täten myös osa myöhemmistä kristillisistä metalliyhtyeistä alkoi soittaa extreme metalia sekä muita, erikoisempiakin alalajeja.
Ugetsu – kalpean kuun tarinoita
Elokuva voitti Hopeisen leijonan parhaasta ohjauksesta Venetsian elokuvajuhlilla 1953.
Kristillinen metallimusiikki
1980-luvun loppu ja 1990-luku
Metallimusiikin toimittaja Bruce Moore kirjoittaa e-kirjassaan Metal Missionaries (2010), että 1990-luvun puolivälissä kristillinen metallimusiikki "lakkasi leikkimästä ota kiinni -leikkiä (kopioimasta yleisiä yhtyeitä) ja alkoi sulautua oikeuttuun asemaansa extreme-musiikin piireissä, ja soittavat yhtyeet alkoivat vaikuttaa siihen, miten tämä suhteellisen uusi mutta kasvava tyylilaji määriteltäisiin." Mooren mukaan yhtyeiden taito, laatu ja katu-uskottavuus kasvoivat, yhtyeet saivat levytyssopimukset Tooth and Nailin, Solid Staten ja Facedown Recordsin kanssa sekä suurten yleisten yhtiöiden kuten Metal Bladen ja Victory Recordsin kanssa. Yhtyeiden levyjä myytiin yleisissä myyntipisteissä: "Ensimmäistä kertaa kristillinen extreme-musiikki siirtyi kristillisten kirjakauppojen pölyisistä takalaareista suurten myymälöiden etuhyllyihin, sellaisten kuin Best Buy, Circuit City, FYE, Target, Wal-Mart ja Hot Topic."
Ugetsu – kalpean kuun tarinoita
Vuonna 1979 kolmekymmentä suomalaista elokuva-arvostelijaa ja -asiantuntijaa äänestivät kaikkien aikojen sadasta merkittävimmästä elokuvasta, ja Ugetsu oli mukana heistä kuudentoista listalla. Vuonna 2018 BBC:n kansainvälinen asiantuntijaraati äänesti sen kaikkien aikojen sadan parhaan ei-englanninkielisen elokuvan joukkoon.
Kristillinen metallimusiikki
2000-vuosikymmen
thumb|240px|[[As I Lay Dying -yhtye on ollut vuodesta 2002 metalcore-tyylin etulinjassa. ]]
2000-vuosikymmenellä jotkut yhtyeet ovat saavuttaneet valtavirran menestystä. Nykyisin kristillisiä artisteja on lähes jokaisessa metallimusiikin alalajissa. Toiminnassa olevia yhtyeitä on satoja, ja ne ovat verkostoituneet ympäri maailmaa. Tyylin marginaalisuudesta huolimatta osa on menestynyt kaupallisesti. 2000-vuosikymmenen metallimusiikin suosion paluusta innostuneina ovat myös monet 1980-luvulla vaikuttaneet mutta 1990-luvun alussa hajonneet yhtyeet, kuten Stryper ja Saint, tehneet paluun. Lisäksi Doug Van Pelt toi lokakuussa 2004 Heaven's Metalin takaisin omana fanzinenaan. Internetillä on ollut merkittävä osa kristillisen metallin kuten muunkin metallimusiikin nykyisessä elpymisessä. On internetsivustoja, jotka ovat keskittyneet keskusteluun kristillisten metallipiirien musiikista, tapahtumista ja yhtyeistä.
Tietyt kristilliset yhtyeet on hyväksytty myös suuren yleisön piirissä, ja niiden albumeita on myyty miljoonia niin kristityille kuin ei-kristityille ihailijoille. Alternative metal -ryhmä P.O.D. saattaa olla Stryperin jälkeen kaupallisesti menestynein kristillinen metalliyhtye: se on saanut 6 Grammy-ehdokkuutta, ja Satellite-albumin menestys toi sille multi-platina-arvon. Metalcoren suosio on erityisesti sellaisten kristillisten yhtyeiden kuin crossover-menestyjät Zao, Demon Hunter, Norma Jean, Underoath ja As I Lay Dying ansiota. Vuonna 2006 AOL Music nimesi Demon Hunterin yhdeksi "10:stä artistista joita täytyy seurata". Elokuussa 2007 As I Lay Dying -yhtyeen albumi An Ocean Between Us saavutti Billboard 200 -listalla sijan 8. Kanadan listoilla albumi oli avausviikolla sijalla 19, Englannissa sijalla 117 ja Japanissa 154. Single "Nothing Left" sai Grammy-ehdokkuuden "Best Metal Performance" -luokassa. Syyskuussa 2008 Underoathin albumi Lost in the Sound of Separation saavutti ilmestymisviikolla sijan 8 Billboard 200 -listalla myytyään yli 56 000 kappaletta.
Kristillinen metalli on käsitteenä noussut näkyvästi esille musiikkipiireissä. Esimerkiksi yhdysvaltalainen metallilehti Revolver Magazine nimitti kristillisen metallin ”vuoden ilmiöksi” helmikuun 2007 numerossaan, jonka teemana oli katsaus vuoteen 2006. Etusivun artikkelissaan päätoimittaja Tom Beaujour haastatteli laulajia eri yhtyeistä, kuten As I Lay Dying (Tim Lambesis), Demon Hunter (Ryan Clark), Norma Jean (Cory Brandan) ja Underoath (Spencer Chamberlain). Lehti nimitti näitä yhtyeitä ”The Holy Allianceksi”. Lehdessä mainittiin myös levy-yhtiö Tooth and Nail Records sekä yhtyeet P.O.D., Zao, War of Ages, Still Remains ja He is Legend.
Thrash metal
230px|thumb|left|Tourniquet kuuluu menestyneimpiin kristillisiin thrash metal -yhtyeisiin. Kuvassa alkuperäisjäsen, lauluntekijä ja rumpali [[Ted Kirkpatrick.]]
Kristillisen thrash metalin tärkeimpiä yhtyeitä olivat yhdysvaltalaiset Tourniquet, Believer, Deliverance ja Vengeance Rising. Allmusicin mukaan Vengeance Risingin albumi Human Sacrifice (1988) ja sitä seurannut Once Dead (1990) "olivat suuria menestyksiä kristillisen musiikin maailmassa, ja ne tekivät Vengeance Risingistä yhden suuntauksen harvoista yhtyeistä, jotka ylittivät rajoja ei-kristillisiin musiikkipiireihin." HM Magazine nimitti Human Sacrifice -esikoislevyä "radikaaleimmaksi koskaan julkaistuksi kristilliseksi albumiksi". HM-lehden lukijat äänestivät Tourniquetin Pathogenic Ocular Dissonancen 1990-luvun suosikkialbumikseen. Deliverancen albumin Weapons of Our Warfare (1990) nimikappaleesta kuvattu video oli 12 viikkoa MTV:n Headbanger's Ball -ohjelman videolistan Top 3:ssa. Allmusicin Bradley Torreano kirjoitti Believerin Sanity Obscure -albumista: "Ennen vuotta 1990 kristillinen metallimusiikki poikkesi harvoin perusriffeistä ja surkeista sanoituksista. Juuri tämän takia yhtyeet kuten Petra ja Sacred Warrior eivät koskaan lyöneet itseään läpi valtavirrassa. Sitten, vähien odotusten saattelemana, Believer julkaisi tämän raskaan levyllisen sulaa metallia. Vaikka siitä ei koskaan tullut todella suosittua, monet valtavirran lehdet ylistivät albumia."
Euroopassa kristillistä thrash metalia edustivat brittiläiset Seventh Angel ja Detritus. Seventh Angel oli aikanaan suosittu yhtye myös kotimaansa ulkopuolella, ja yhtyeen doom metal -vaikutteista tunnettua albumia Lament for the Weary (1992) pidetään merkkiteoksena yhteisössä. Yhtyeen albumit saivat valtavirran jakelua Music for Nations -yhtiön kautta. Viestimissä huomioituihin yhtyeisiin kuuluu myös Betrayal. Myöhemmistä yhtyeistä Temple of Blood on saanut kriitikoiden arvostusta.
Death metal
thumb|left|130px|[[Sacrificium Sveitsin Elements of Rockissa 2007]]
Australialaista Mortificationia pidetään yleisesti kristillisen death metalin uranuurtajana. Ensimmäisen albumin Mortification jälkeen yhtye sai levytyssopimuksen Nuclear Blast Recordsin kanssa. Allmusicin mukaan Mortificationin toinen albumi Scrolls of the Megilloth (1992) "toi yhtyeelle huomiota metallimusiikin alakulttuurissa", ja sisältää "joitain pelottavimmista koskaan äänitetyistä vokalisoinneista".
Yhdysvalloissa kristillisen death metalin huomattava edustaja on Crimson Thorn, jota Allmusic kuvailee "varmasti yhdeksi maailman äärimmäisimmistä kristillisistä metalliyhtyeistä." Living Sacrifice soitti death metalia erityisesti albumeillaan Nonexistent (1992) ja Inhabit (1994). Niiden jälkeen, Allmusic kuvailee, yhtye "kehittyi varhaisesta death metal -vaikutteisesta jyrinästään murskaavaksi, staccato-vetoisen voimakkaan rytmikkääksi metalliseksi behemotiksi, joka hakkaa kuulijaa intensiivisellä riffittelyllä ja tarkoituksellisen henkilökohtaisella – joskin usein evankelisella – näkökulmalla".
Skandinaavista death metalia johtivat kristillisissä piireissä norjalaiset Extol, Groms ja Schaliach sekä suomalaiset Deuteronomium ja Immortal Souls. Allmusicin mukaan Extolin vuoden 1998 albumi Burial oli "raikas poikkeus genressä, jonka painopiste on saatanallisissa tempauksissa." Teknistä death metalia edustavat sellaiset yhtyeet kuin Aletheian ja Sympathy.
Black metal
thumb|180px|left|Norjalainen kristillinen black metal -yhtye [[Antestor Elements of Rockissa 2011.]]
Ensimmäiset kristilliset, black metalilta kuulostavat julkaisut olivat australialaisen Horden Hellig Usvart (1994) ja norjalaisen Antestorin Martyrium samalta vuodelta. Molemmat yhtyeet olivat huomattavan kiistanalaisia black metal -piireissä aikanaan. Hellig Usvartin julkaissut Nuclear Blast sai tappouhkausia, joissa vaadittiin lopettamaan albumin jakelu ja paljastamaan Horden Anonymous -salanimeä käyttävän muusikon oikea nimi. Anonymous ei kutsunut musiikkiaan black metaliksi vaan holy unblack metaliksi (sanaleikki Darkthronen sloganista "unholy black metal"), koska "en usko, että kristillinen metallimusiikki voi olla koskaan aidosti 'mustaa'. Humoristisuudestaan huolimatta jotkut kristityt ovat sittemmin alkaneet nimittää kristillistä black metalia "unblack metaliksi" tai "white metaliksi" –välttääkseen black metaliin liitetyt kielteiset mielikuvat. Aiemmin nimellä Crush Evil vaikuttanut Antestor aiheutti kohua erityisesti paikallisissa black metal -piireissä: Mayhem-yhtyeen Euronymous oli ennen kuolemaansa suunnitellut Crush Evilin pois raivaamista.
Screams of Abel -verkkolehden Phil Powellin mukaan 1990-luvun lopulla ja 2000-luvun alussa "kristillisten black metal -yhtyeiden kansainvälinen määrä kasvoi räjähdysmäisesti", ja black metal "vaikutti olevan nopeimmin kasvava tyylilaji kristillisissä metallipiireissä". HM-lehden mukaan ruotsalaisen Crimson Moonlightin The Covenant Progress "haastaa parhaimmat tuotokset mitä mikä tahansa yhtye (kristillinen tai sekulaari) tässä alalajissa voi tarjota". Kristillisen black metalin johtaviksi yhtyeiksi nousivat myös ruotsalainen Sanctifica, norjalaiset Lengsel ja Drottnar sekä indonesialainen Kekal. Vuonna 1998 Antestorin Cacophonous Records -levy-yhtiöllä julkaisema The Return of the Black Death "asetti normit kristilliselle black metalille".
Vaikka unblack- ja black metal -yhteisöjen välillä vallitsee erimielisyyksiä, joissain tapauksissa muusikot ovat tehneet yhteistyötä: Dimmu Borgirin kosketinsoittaja Stian Aarstad tuotti Vaakevandringin nimi-ep:n Vaakevandring vuonna 1999, ja Mayhemin Jan Axel Blomberg (Hellhammer) soitti rumpuja Antestorin The Forsaken -albumilla vuonna 2005. Toimeliaimmat unblack metal -piirit ovat Skandinaviassa, Yhdysvalloissa ja Etelä-Amerikassa. Etelä-Amerikan unblack metal -piirit tunnetaan poikkeuksellisen kumouksellisista ja antisaatanallisista sanoituksistaan.
Power metal ja progressiivinen metalli
thumb|left|230px|Saksalainen pitkän linjan power metal -yhtye [[Seventh Avenue.]]
Melodisemmat metallimusiikin muodot kuten erityisesti power metal ovat suosittuja lajeja kristillisen metallimusiikin piireissä, varsinkin Pohjoismaissa. Varhaisiin kristillisiin power metal -yhtyeisiin kuuluu saksalainen Seventh Avenue ja ruotsalainen neoklassista metallia soittava Narnia tekivät kristillistä metallia tunnetuksi. Seventh Avenuen Tales of Tales (1996), meni sijalle 18 Japanin metallimusiikin listoilla. Myöhemmin 1990-luvulla Narnia alkoi vaikuttaa kristillisen power metalin historiaan saatuaan levytyssopimuksen Nuclear Blast Recordsin kanssa. Muita eurooppalaisyhtyeitä ovat saksalaiset Chrystyne ja Lightmare sekä ruotsalaiset XT, Harmony ja Heartcry.
Progressiivisen metallin osalta brittiläinen Balance of Power sain jossain määrin suosiota. Yhdysvaltalaisista yhtyeistä Magnitude Nine ja Metal Blade Recordsille kiinnitetty Jacobs Dream ovat olleet erityisen suosittuja kristillisissä piireissä. Metal Blade Recordsin kanssa. Etelä-Amerikassa Eterna ja Dracma ovat johtavia kristillisiä power metal- ja progressiivisia metalliyhtyeitä. Tuoreemmista yhtyeistä kriitikoiden arvostusta ovat saaneet Divinefire ja Theocracy, joka HM-lehden mukaan "edustaa erinomaisuutta nykyisessä kristillisessä metallimusiikissa".
Doom metal ja goottimetalli
thumb|230px|left|Sinfoninen gootti-doom metal -yhtye [[Morphia on suuntauksen kärkinimiä Alankomaissa.]]
Veni Domine on varhaisimpia kristillisiä progressiivisia doom metal -yhteitä, ja HM magazine sijoitti Fall Babylon Fall -esikoislevyn kaikkien aikojen 38. vaikutusvaltaisimmaksi kristilliseksi metallialbumiksi.
Kristillisen goottimetallin uranuurtajiin kuuluu vuonna 1989 perustettu kalifornialainen Saviour Machine. Sen ja Wedding Partyn lisäksi 1990-luvulla vaikutti kolme kristillistä goottimetalliyhtyettä: Undish, Necromance ja Kohllapse. Puolalainen Undish äänitti 1997 esikoisalbumin Acta Est Fabula, jonka julkaisi saksalainen Massacre Records. Albumia seurasi Euroopan kiertue Theatre of Tragedyn ja Saviour Machinen kanssa sekä esiintyminen Wacken Open Air -festivaaleilla. Industrial-vaikutteitakin hyödyntänyt Necromance sai myönteisiä arvioita lehdiltä kuten Rock Hard ja Metal Heart. Myös konemusiikkivivahteita käyttänyt australialaisperäinen Kohllapse sai jonkin verran suosiota maallisissakin piireissä, erityisesti albumillaan Distant Mind Alternative.
Alternative metal
Alternative metalin johtaviin kristillisiin yhtyeisiin lukeutuvat nu metal -yhtyeet P.O.D., Thousand Foot Krutch, Disciple ja Pillar. Zao uursi uraa metalcorelle sekä näytti suuntaa Underoathille ja Norma Jeanille. Industrial metal -tyylin ensimmäisenä kristillisenä artistina pidetään yleisesti kalifornialaista Mortalia. Joskaan ei ensimmäinen industrialia soittanut kristillinen yhtye,Mortalilla oli kuitenkin merkittävin rooli sikäli, että se avasi tien 1990-luvun muille kristillisille industrial-yhtyeille.
Toinen kristillisen industrial metalin maineikas yhtye on Circle of Dust, joka sai hieman suosiota MTV:llä musiikkivideollaan ”Telltale Crime”, ja osaa kappaleesta ”Deviate” käytettiin pitkän aikaa jo lopetetun MTV Sports -ohjelman tunnusmusiikkina. Huomiota sai myös kristillisen industrial metalin superyhtye Argyle Park sekä Klank albumeillaan Still Suffering ja Numb, jonka kappale ”Blind” sai jonkin verran radiosoittoaikaa.
Alkuvaiheet
Suomen Larry Normaniksikin kutsuttu tamperelainen rokkipappi Tarvo Laakso lienee Suomen ensimmäinen kristillisen hard rockin esittäjä. Hänen vuonna 1981 ilmestyneellä Sähköpaimen-levyllä on hard rock -kappaleita, kuten hänen tunnetuin kappaleensa Krusifiksin juurella sekä Tervetuloa punkkiluostariin, joissa molemmissa kitarasoolot soittaa Heikki Silvennoinen. Rokkipapin ennenkuulumaton asenne ja tyyli herätti kohua ja hän pääsi jopa Ajankohtaiseen kakkoseen esiintymään ja vastailemaan kysymyksiin.
Suomalaisessa kristillisessä rokissa alkoi olemaan yleisemmin heavy-vaikutteita vasta 1980-luvun lopulla, eli selvästi myöhemmin kuin muualla. Vuotta 1987 voitaneen pitää jonkinlaisena merkkivuotena. Tällöin hevivaikutteisia bändejä alkoi syntymään erityisesti nykyisen Pirkanmaan alueella.
Tamperelaista loppuvuodesta 1987 perustettua Terapiaa on nimitetty uranuurtajaksi raskaan rockin saralla. Yhtyeen musiikissa oli vain vaikutteita metallimusiikista, esimerkiksi sen ensimmäisellä albumilla Tule & kazo (1993), mutta silti monet myöhemmät suomalaiset kristilliset metalliyhtyeet ovat nimenneet Terapian vaikuttajakseen. Kappale "Hei sinä" vuodelta 1988 ja varhaisin Terapian esittämä kappale, joka päätyi debyyttilevylle. Vuoden 1988 demoäänityksessä kappaleesta voi kuulla hevitilutusta.
Toinen, Ikaalisista kotoisin oleva, 1987 perustettu The Rain -yhtye kuuluu lajin varhaisiin edustajiin. Yhtyeen musiikki pysyi kautta linjan voimakkaasti melodisen hard rockin linjoilla. Yhtä kuin voitto (2008) -albumilla oleva "Ohiko kuljet?" -kappale on kirjoitettu vuonna 1989 ja alun perin The Rainin vuonna 1990 julkaistulla ensimmäisellä demokasetilla mukana. Tuosta kappaleesta, sekä "1988"-introsta, jossa on pätkä alkuperäistä demoa, voi kuulla The Rainin varhaiset heavy-vaikutteet.
Samantyyppistä musiikkia soitti myös tamperelainen Sator. Sator julkaisi yhden 12" EP:n vuonna 1987 . Tuo levy sekä kajaanilaisen Heurekan debyytti Heureka (äänitetty 1987) lienevät yksiä varhaisimpia suomalaisen kristillisen rockin julkaisuja, joissa on havaittavissa heavy-vaikutteita. Satorissa vaikutti jäseniä, jotka tulivat myöhemmin tunnetuksi 90-luvulla uranuurtavista gospelbändeistä. Laulaja-kitaristi Mikael Lindell vaikutti myöhemmin nokialaisessa Bass’n Helenissä. Myös Bass'n Helenin (perustettu 1992) alkuajan materiaalissa oli hevityylisiä kappaleita . Satorin Harri Karhe ryhtyi Terapian rumpaliksi vuonna 1991. Basisti Sami Lahdensuo oli mukana tamperelaisessa gospelrockyhtye Veronikassa.
Kankaanpääläisen The Roadin 1988 ilmestynyt kakkosalbumi Ykkösuutinen sisälsi myös rockia heavy-vaikuttein. Tamperelaisen Gospel Powerin hevahtava kappale "Uusi uljas" vuodelta 1988 on höystetty Heikki Helan hevikiljahduksin.
Mäntästä nousi myös 1987 perustettu, melodista progressiivista metallia soittanut Face-yhtye. Face voitti vuonna 1988 Kouvolassa pidetyssä Gospel Soundcheckissä parhaan bändin kannukset ja soitti seuraavana vuonna iltakonsertissa Q.Stonen kanssa. Yhtye kiinnitettiin myöhemmin Music Vision ohjelmatoimiston listoille ja esiintyi mm. Lahden Suurhallissa pidetyllä Gospel Rock -festivaalilla 1990. Yhtye lienee ensimmäinen, joka jo perustamisestaan asti panosti musiikin lisäksi myös ulkoiseen visuaalisuuteen ja jäi kenties tämän takia suomigospelin "outolinnuksi", herättäen ristiriitaisia tuntemuksia kautta kentän. Face soitti viimeisen keikkansa Mäntässä 4.10.1996.
Monet näistä bändeistä, kuten Bass'n Helen, The Road, The Rain ja Terapia ovat olleet suosittuja Suomen gospel-piireissä ja esiintyneet suurissa kristillisissä nuorisotapahtumissa.
90-luku
1990-luvun alussa Suomessa vaikutti joukko kristillisiä extreme metal -yhtyeitä, joista suurin osa jäi demotasoisiksi.
Suomen ensimmäinen kristillinen extreme metal -yhtye oli tiettävästi kokkolalainen 1990 perustettu Cathacomb (alun perin DBM, Destroyer of Black Metal). Hieman myöhemmin aloittivat yhtyeet Sanctify, Immortal Souls ja Suomen tärkeimmäksi kristilliseksi metalliyhtyeeksi nimitetty Deuteronomium, joka julkaisi vuonna 1993 demon Paths of Righteousness. Sen ja Sanctifyn Reality-demon katsotaan aloittaneen Suomen kristilliset metallimusiikkipiirit.
Uranuurtajan osa toi myös Deuteronomiumille hankalan aseman: metallipiireissä yhtyettä katsottiin alaspäin, ja kotiseurakuntansa tiloissa harjoitellessaan Deuteronomium sai tietää, että seurakunnassa rukoiltiin, jotta jäsenet "tulisivat oikeasti uskoon ja lopettaisivat saatanallisen musiikkinsa soiton." Vuoden 1997 Tribal Eagle -ep-levylle on toisinaan annettu kunnia ensimmäisenä suomalaisena kristillisenä metalli-cd:nä. Basisti Manu Lehtinen perusti kitaristi-solisti Miika Partalan kanssa maaliskuussa 1998 Little Rose Productions ky:n tarkoituksenaan edistää ja monipuolistaa Suomen kristillisen musiikin kulttuuria. Yritys toimi albumien maahantuojana ja myi niitä. Little Rose oli osaksi myös levy-yhtiö, ja se julkaisi Deuteronomiumin esikoisalbumin Street Corner Queen (1998). Myöhemmin yritys tunnettiin Maanalaisen Levykauppana ja se vastasi pääasiassa kristillisen metallimusiikin välityksestä ja julkaisusta Suomessa.
1990-luvun lopulla Suomessa alettiin toimittaa kolmea alaan erikoistunutta fanzinea, Ristillinen Rock & Heavy Metal -lehteä, INRI - White Metal Magazine, ja The Christian Underground Zineä The Christian Underground Ry (TCU) järjesti toimintaa kristitilliselle metalliyhteisölle keikkojen ja leirien muodossa. Vuonna 1996 euroopan suurimmassa kristillisessä nuorisotapahtumassa Maata Näkyvissä -festareilla aloitettiin Alternatiivipommisuoja-konsertit, joka kokosi perjantai-iltaan raskaamman kristillisen musiikin esittäjiä.
90-luvun loppupuolella nousi myös muutama suomalainen kristillinen nu metal -yhtye, jotka nauttivat jossain määrin myös maallisten piirien suosiota, kuten Dust Eater Dogs ja Jacks of All Trades. Jos Deuteronomiumin Tribal Eagle EP oli ensimmäinen suomalainen kristillisen metallin levytys, Dust Eater Dogsin Motoria (1998) pidetään ensimmäisenä suomalaisena kristillisenä metallialbumina. Jacks of All Trades sai kunnian olla ensimmäinen suomalainen nu-metal-yhtye, joka teki levytyssopimuksen monikansallisen levy-yhtiön kanssa.
2000-luku
Vuodesta 2001 Nokialla alettiin järjestää alan musiikkitapahtumaa, Immortal Metal Festiä. Kristilliset metalliyhtyeet esiintyvät myös muissa hengellisissä musiikkitapahtumissa muitten musiikkityylien edustajien ohella. Kristilliset yhtyeet eivät olleet osattomia maallisissakaan piireissäkään: Immortal Souls esiintyi Tuska Open Air Metal Festivalissa 2003, ja Deuteronomium on lämmitellyt Sentencedia 1998 sekä esiintynyt Sauna Open Air ja DBTL -festivaaleilla 2009. Sana-lehti uutisoi 14. tammikuuta 2010, että kristillisen metallimusiikin ympärille on muodostunut Suomen suurin kristillinen alakulttuuri: Suomessa on 20–30 toiminnassa olevaa kristillistä metalliyhtyettä, "metallisteja puolestaan on erään arvion mukaan 500–1000, ja kuuntelijoita huomattavasti enemmän".
Vuonna 2006 järjestettiin kokeellinen jumalanpalvelus metallimusiikilla, Metallimessu, jonka Suomen Luterilainen kirkko otti osaksi toimintaansa. Metallimessuista tuli suosittuja, ja AFP uutisoi syyskuussa 2008, että niiden menestys on sidoksissa metallimusiikin valtavirransuosioon Suomessa.
2000-luvulla kristillistä metallia on myyty näkyvästi Suomessa: uranuurtajayhtye The Rainin Yhtä kuin voitto -albumi kipusi peräti sijalle 2. viikolla 35 vuonna 2008. Aiemmin selkeästi evankelioiva gospel-levy ei ollut sijoittunut näin korkealle. Forssalaisen HB-yhtyeen albumi Enne oli 2006 yhteensä neljä viikkoa Suomen virallisella listalla ja oli parhaimmillaan sijalla 27, ja vuonna 2007 Frozen Inside oli avausviikollaan sijalla 15 ja sijalle 25 toisella viikolla. Deuteronomiumin paluualbumi From the Midst of the Battle meni 2008 julkaisuviikolla 34 sijalle 11 ja seuraavalla viikolla sijalle 16. Muita sijoituksia ovat saaneet esimerkiksi Sotahuuto albumillaan Ihmisen jälki (2007 viikolla 34 sijalla 35 ), Oratorio albumillaan Redemption (2006 viikolla 47 sijalla 36 ), Mehida albumillaan Blood & Water (2007 viikolla 35 sijalla 23 ) ja VIP-yhtye Maasta olet tullut -pitkäsoitollaan (40. sija viikolla 22 vuonna 2009).