cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tietokoneohjelma
Historia
Ada Lovelace kirjoitti 1800-luvulla Charles Babbagen analyyttiselle koneelle algoritmin Bernoullin lukujen laskemiseen, jonka johdosta Lovelacea pidetään ensimmäisenä ohjelmoijana. Lovelacen työn merkittävyys on sen yksityiskohdissa kuten ryhmittely ja toistorakenteen keksiminen. Lovelace myös totesi muuttujien tilojen seurannan merkityksen ja merkintätavan niiden esittämiselle.
Yleistä
Tavallisesti ohjelmat käsittelevät niille syötettyä tietoja ja tuottavat siitä halutun lopputuloksen. Harvinaisempaa on, että lähtötietoja ei anneta, mutta tämäkin on mahdollista esimerkiksi laskettaessa piille likiarvoa.
Varhaiset ohjelmat olivat pitkälti muotoa lue syöte, tee laskenta, tulosta tulokset. Tämäntyyppiset ohjelmat sopivat hyvin eräajotyyppiseen käsittelyyn, jossa etukäteen valmistellaan syöttötiedot ja itse ohjelman ajo tehdään myöhemmin. Nykyohjelmista vain harvat ovat tätä tyyppiä. Useimmat pöytätietokoneiden ohjelmat ovat interaktiivisia, jolloin ohjelma vastaa käyttäjän tekemiin syötteisiin saman tien. Koska seuraava syöte voi riippua ohjelman antamasta vastauksesta, ero perinteiseen ohjelmaan on suuri.
Varsinaisten tietokoneiden lisäksi ohjelmia on myös monissa laitteissa, kuten matkapuhelimissa, viihde-elektroniikan laitteissa ja kodinkoneissa. Tällaisia laitteita kutsutaan sulautetuiksi järjestelmiksi, koska ohjelma ja laitteisto muodostavat käyttäjän kannalta kiinteän kokonaisuuden. Sulautetuissa järjestelmissä ohjelmat ovat usein reaktiivisia, mikä ohjelman rakenteen kannalta vastaa interaktiivisuutta, mutta laskentaan tulevat tiedot voivat olla lähtöisin käyttäjän lisäksi myös oheislaitteilta, antureilta tai toisista ohjelmista. Esimerkki ohjelmistosta, joka on sekä interaktiivinen että reaktiivinen, on vaikkapa tulospalveluohjelmisto, jolla käyttäjä voi kysyä eri sarjojen tai kilpailijoiden tilannetta (interaktiivisuus), ja jossa tilanne päivittyy muualta kuten väliaikapisteiltä tai maaliviivalta tulevien tietojen mukaan (reaktiivisuus).
Immateriaalioikeuden kannalta ohjelmat kuuluvat tekijänoikeuksien piiriin. Immateriaalioikeuksien kannalta mielenkiintoisia ovat laajalle levinneet vapaat ohjelmistot.
Ulkoiset rajapinnat
Tietokoneohjelmalla ei olisi juurikaan käyttöä, mikäli se ei pystyisi kommunikoimaan millään tavalla ympäristönsä kanssa. Tämän vuoksi jokaiseen tietokoneohjelmaan liittyy ulkoisia rajapintoja, joiden avulla ohjelma voi kommunikoida ympäristönsä kanssa. Esimerkiksi lämpömittariin liitetty anturi voi lähettää väyläsignaalin, jonka antaman arvon perusteella tietokoneohjelma voi ohjata rakennuksen lämpötilaa.
Tietokoneohjelman ohjaama tai tietokoneohjelmaa ohjaava ympäristö voi koostua oheislaitteista tai muista tietokoneohjelmista. Koska erilaisia ympäristöjä voi olla teoriassa rajaton määrä, ohjelmien tarvitsemia ulkoisia rajapintoja on pyritty standardoimaan. Mitä vakiintuneempi ulkoinen rajapinta on, sitä useampi tietokoneohjelma sitä pystyy käyttämään ja sitä kestävämpi hyöty rajapinnasta saavutetaan. Tietotekniikan suurimmat kehitysaskeleet ovatkin usein olleet ulkoisten rajapintojen onnistuneita vakiintumisia, esimerkiksi mikroprosessorien käskykannan vakiintuminen tai käyttöjärjestelmien toimintaperiaatteiden yhtenäistyminen.
Tietokoneohjelman kommunikointi ympäristön kanssa voi tapahtua synkronisesti tai asynkronisesti. Lisäksi ohjelma voi sallia tietyn ulkoisen tapahtuman keskeyttää itsensä. Vaihtoehtoisesti ohjelma voi aika-ajoin tarkkailla ulkoista maailmaa lukemalla ulkoisen rajapinnan kautta tilatietoa.
Fyysisten laitteiden ohjaamista varten tietokoneiden prosessoreissa on määriteltynä mekanismeja, joiden avulla ohjelma voi kirjoittaa tai lukea tietoa mikroprosessorin suorittimen ulkopuolelta. Konekielen tasolla nämä ovat prosessoriin liitettyjä portteja tai I/O -muistialueita, joiden kautta tietokoneohjelmat pystyvät oikein toimiessaan ohjaamaan fyysisiä tai virtuaalisia kokonaisuuksia sekä lukemaan näiden kokonaisuuksien syöttämää tietoa. Tietokoneohjelmien rakentamista helpotetaan siten, että nämä palvelut abstraktoidaan käyttöjärjestelmän, laiteajureiden tai sovelluskirjastojen (API) avulla siten että ohjelman kirjoittajan ei tarvitse ymmärtää ulkoisten palveluiden tai laitteistojen sisäistä toimintaa.
Tietokoneohjelmille ulkoisia rajapintoja tarjoavat muun muassa
Kukin rajapinnan toteuttava ohjelma tai laitteisto voi rajoittaa oikeuksia ulkoisten palveluiden käyttöön. Tietotekniikassa monet turvallisuuskysymykset liittyvät ulkoisten rajapintojen oikeuksien hallintaan.
Ohjelmien siirrettävyys
Tilanne muuttuu, jos käytetään tulkkeja. Tällöin tarvitaan kyseiselle konekielelle ja käyttöjärjestelmälle toteutettu ohjelmointikielen tulkki, mutta sitten tämä tulkki pystyykin suorittamaan lähdekielimuodossa ohjelmaa riippumatta siitä, mihin ympäristöön se on alun perin tehty. Tosin tulkkikin voi tarjota käyttöjärjestelmästä riippuvia palveluita, mutta jos ohjelmoija on osannut välttää näitä, ei siirrettävyysongelmaa pitäisi tulla.
Ohjelmointikielellä kirjoitettu ohjelma voidaan myös kääntää uudelleen eri suoritintyypeille ja käyttöjärjestelmille. Periaatteessa ohjelmien pitäisi olla helposti siirrettäviä tällä tasolla, mutta käytännössä ohjelmoija voi tehdä moniakin sellaisia ratkaisuja, jotka rajoittavat siirrettävyyttä. Näitä ovat muun muassa oletukset kokonaislukujen arvoalueesta tai liukulukujen tarkkuudesta. Ohjelmoija voi myös käyttää käyttöjärjestelmäkohtaisia operaatioita.
Edellä olevien kahden vaihtoehdon ongelmien eli tulkkaamisen hitauden ja käännetyn ohjelman huonon siirrettävyyden takia käytetään joissain tilanteissa niin sanottua välikoodia. Tällöin ohjelma on jo käännetty, mutta ei konekielelle, vaan eräänlaiseen välimuotoon, jota kohdekoneessa oleva välikoodin tulkki tulkitsee. Tätä tekniikkaa voidaan käyttää esimerkiksi verkkosovelluksia ohjelmoitaessa, jossa käyttäjän koneen ominaisuuksia ei voida tietää etukäteen (katso myös Java-kieli).
Ohjelmien siirrettävyyttä voivat rajoittaa myös sen tarvitsemat resurssit kuten muistin määrä, suorittimen nopeus tai jokin erityinen oheislaite. Esimerkiksi DVD:lle tallentava ohjelma on käyttökelvoton ilman laitetta, joka osaa tehdä varsinaisen DVD-levylle kirjoittamisen.
Hankkiessaan ohjelmaa käyttäjän on tiedettävä käyttökoneen suoritinarkkitehtuuri ja käyttöjärjestelmä. Monet vapaat tai valmiiksi käännetyt ohjelmat löytyvät arkistokoneilta näiden tietojen mukaan lajiteltuina.
Ohjelmien luotettavuus
Oikein toimivan ohjelman ohjelmointitavalla ei ole merkitystä käyttäjälle. Valitettavasti ohjelmien täydellinen testaaminen on käytännössä (ja joissain tapauksessa jo teoriassakin) mahdotonta, joten aivan yksinkertaisimpia ohjelmia lukuun ottamatta ohjelmissa on oletusarvoisesti jokin havaitsematon virhe. Siitä huolimatta ohjelma voi olla hyvinkin käyttökelpoinen, sillä virhe voi esiintyä hyvin harvoin tai niin pieni, että siitä ei ole käytännön haittaa.
Eri käyttötarkoitukseen tehtyjen ohjelmien luotettavuusvaatimukset ovat hyvin erilaisia. Interaktiivinen julkaisuohjelma voi olla harmillinen toimiessaan väärin, mutta virheestä ei silti seuraa välittömästi vaaratilanteita tai vastaavaa. Sen sijaan vaikkapa lentokoneen ohjausohjelmiston virhe voisi pudottaa koneen taivaalta.
Osassa ohjelmia on oikean toiminnan lisäksi tärkeää ohjelman oikea ajoitus. Jos ohjelma toimii väärään aikaan, siis joko liian aikaisin tai liian myöhään, seurauksena voi olla järjestelmän täysi toimimattomuus. Esimerkiksi matkapuhelinliikenteessä yksikin väärään aikaan lähettävä puhelin voi pimentää koko tukiaseman alueen liikenteen. Ohjelmia, joissa aikatekijä on osa ohjelman oikeellisuutta, kutsutaan reaaliaikaohjelmiksi.
Yksi ohjelmien toimimattomuusongelma liittyy siihen, että niiden ajoympäristöä vaihdetaan. Syynä voi olla esimerkiksi käyttöjärjestelmän tai dynaamisen ohjelmakirjaston päivittäminen uuteen versioon.
Ohjelmien sovittaminen
Ohjelmien sovittamisella tarkoitetaan sitä, että ohjelman toimintaa voidaan muuttaa käyttöpaikan tarpeiden mukaan. Sovittaminen voi olla tehty käännösvaiheessa, mutta parhaimmillaan sama ohjelma toimii eri tavalla eri käyttöpaikoissa. Tiedot asetuksista on tällöin talletettu joko ohjelma- tai käyttäjäkohtaiseen alustustiedostoon.
Karlskogan piiri
Karlskogan piiri sijaitsee Karlskogan kunnassa Ruotsissa. Piiri kattaa koko kunnan ja sen väkiluku on.
Ruskoukonkorento
Ruskoukonkorento (Aeshna grandis) on yksi Suomen yleisimmistä ukonkorennoista.
Levinneisyys
Laji on levinnyt suurimpaan osaan Pohjois- ja Keski-Eurooppaa sekä Aasiaan 50° ja 60° leveyspiirien välillä Baikaljärvelle asti. Suomessa lajia esiintyy hyvin yleisenä etelästä Etelä-Lappiin asti. Siitä pohjoiseen se harvinaistuu.
Elinympäristö
Ruskoukonkorennon elinympäristöä ovat lähes kaikenlaiset seisovat tai hitaasti virtaavat vedet. Lajia tavataan varsinkin merenlahdilla, lammilla ja jokisuvanteilla, joissa on runsaasti kasvillisuutta. Suoalueilla laji ei ole yhtä yleinen.
Esiintyminen
Lajin lentoaika on kesä-lokakuu, päälentokausi puolestaan on heinä-elokuu. Ruskoukonkorento on yksi yleisimpiä ja helpommin havaittavia syksyisiä lajejamme. Lajin yksilöt lentävät usein kaukana vedestä pihoilla, pelloilla, metsäautoteillä ja kaupunkiympäristöissä.
Tomislav Butina
200px|thumb|Tomislav Butina Tomislav Butina (s. 30. maaliskuuta 1974, Zagreb, Jugoslavia) on kroatialainen jalkapallomaalivahti. Hän solmi helmikuussa 2006 kreikkalaisen Olympiakosin kanssa vuoteen 2009 asti kestävän sopimuksen.
Butina aloitti uransa kroatialaisissa seuroissa mukaan lukien eräs maan suurseuroista Dinamo Zagreb, jossa hän pelasi vuosina 1997-2003. Sieltä hän siirtyi Belgiaan Club Bruggeen, jossa pelasi vuosina 2003-2006.
Butinan ensimmäinen maaottelu oli 5. syyskuuta 2001 San Marinoa vastaan. Hän oli vuosien 2002 ja 2006 MM-joukkueissa, mutta ei päässyt lopputurnauksissa pelaamaan. Sen sijaan vuoden 2004 EM-kisoissa hän torjui Kroatian kaikissa kolmessa ottelussa. Butina on pelannut 28 maaottelua (tilanne 22. kesäkuuta 2006).
Berndt Otto Stackelberg (nuorempi)
Berndt Otto Stackelberg nuorempi (25. marraskuuta 1703 – 4. kesäkuuta 1787) oli ruotsalainen vapaaherra ja sotamarsalkka. Hän toimi vuosina 1772–1780 Ruotsin Suomen joukkojen ylipäällikkönä.
Elämäkerta
Stackelbergin isä oli Berndt Otto Stackelberg vanhempi.
Stackelberg palveli sodassa Hessenissä vuonna 1725. Hän siirtyi keisarin palvelukseen 1731 ja osallistui Puolan perimyssotaan. Hän palveli vuosina 1739–1746 Tanskassa kyrassieerirykmentissä sekä osallistui Itävallan perimyssotaan ennen kuin palasi Ruotsiin vuonna 1746. Ruotsissa hänet nimitettiin everstiluutnantiksi Turun läänin jalkaväkirykmenttiin. Everstiksi samaan rykmenttiin Stackelberg nimitettiin 1749, ja hän osallistui Pommerin sotaan vuosina 1757–1762. Vuonna 1760 hänet ylennettiin kenraalimajuriksi.
Stackelberg kunnostautui velvollisuudentuntoisena upseerina. Vaikka hän oli rykmentinpäällikkö ja sukunsa päämies, hän oli valtiopäivien 1760–1762 aikana tehtävässään armeijassa. Hänestä tuli kenraaliluutnantti 1770 ja hän oli vuosina 1772–1780 Ruotsin Suomen joukkojen ylipäällikkö. Hänet ylennettiin 1776 kenraaliksi ja 1778 sotamarsalkaksi.
Stackelberg nousi Ruotsin Suomen sotavoimien ylipäälliköksi Augustin Ehrensvärdin kuoltua.
Rozhanovce
thumb|300 px|Rozhanovcen sijainti Slovakian kartalla. thumb|300 px|Slovakian pääministeri [[Mikuláš Dzurinda vierailulla Rozhanovcessa 2006.]] Rozhanovce on kunta Itä-Slovakiassa Košicen alueella, 12 kilometrin päässä Košicen kaupungista. Košicessa on myös lähin henkilöliikenteen rautatieasema. Kaupungin hallinnollisen alueen pinta-ala on 22,2 km², josta peltoa 12,1 km² ja metsää 5 km². Ensimmäinen kirjallinen maininta Rozhanovcesta on vuodelta 1270.
Kaupungissa oli 2 141 asukasta vuoden 2005 lopussa. Vuoden 2001 väestönlaskennan mukaan asukkaista 97 % oli slovakkeja, ja uskonnollisista ryhmistä suurimpia olivat roomalaiskatoliset (79 %) ja kreikkalaiskatoliset (8 %).
Rozhanovcessa on kaksi roomalaiskatolista kirkkoa, kirjasto, kulttuuritalo, posti, terveyskeskus, päiväkoti ja peruskoulu. Kaupunginjohtajana toimii Viktor Gazdačko.
Rozhanovcen taistelu
Kaupunki on tunnettu vuoden 1312 Rozhanovcen taistelusta, jonka Unkarin kuningas Kaarle Robert kävi paikallisia ”pikkukuninkaita” Máté Csákia ja Aban veljeksiä vastaan. Csák ja Abat hallitsivat lähes itsenäisesti laajoja alueita nykyisessä Slovakiassa, joka kuului silloin Unkarin kuningaskuntaan. Vakiinnuttakseen valtansa Kaarlen oli kukistettava pikkukuninkaat.
Patrik Andersson
Andersson aloitti uransa Bjärrends IF:ssä, jossa hän myös sai lempinimensä. Vuonna 1989 hän siirtyi Malmö FF:ään. Bayern Münchenin riveissä Andersson voitti mm. Mestarien liigan vuonna 2001 sekä kaksi Bundesliigan mestaruutta vuosina 2000 ja 2001. Jälkimmäinen mestaruus tuli dramaattisella tavalla Anderssonin viime sekunneilla ampuman epäsuoran vapaapotkun myötä.
Andersson pelasi Ruotsin maajoukkueessa 96 ottelua ja teki niissä kolme maalia vuosina 1991–2002.
Lupaava nuori nainen
Lupaava nuori nainen on vuonna 2020 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen mustan huumorin sävyttämä jännityselokuva, jonka on ohjannut ja käsikirjoittanut Emerald Fennell. Carey Mulligan esittää pääosassa naista, joka hakee oman käden oikeutta parhaan ystävänsä puolesta, joka raiskattiin. Elokuva on Fennellin ensimmäinen pitkä elokuva. Muita pääosia esittävät Bo Burnham, Alison Brie, Clancy Brown, Jennifer Coolidge, Laverne Cox, Chris Lowell, Molly Shannon ja Connie Britton. Elokuva sekoittaa eri tyylilajeja, siinä on trillerin lisäksi yhteiskunnallisesti kantaaottavia teemoja.
Lupaava nuori nainen sai maailmanensi-iltansa Sundancen elokuvajuhlilla 25. tammikuuta 2020. Se sai kriitikoilta positiivisen vastaanoton ja erityisesti käsikirjoitus, ohjaus ja Mulliganin roolisuoritus saivat ylistystä. Elokuva sai viisi Oscar-ehdokkuutta vuoden 2021 gaalassa, mukaan lukien paras elokuva, ohjaus ja naispääosa, voittaen lopulta Oscarin parhaasta alkuperäiskäsikirjoituksesta. Elokuva sai myös neljä Golden Globe -ehdokkuutta.
Arvosteluja
Ilmestyessään Lupaava nuori nainen sai hyvin positiivisen vastaanoton. Elokuvasivusto Rotten Tomatoesin mukaan 90 prosenttia kriitikoista on antanut elokuvalle positiivisen arvostelun. Elokuvaa kuvaillaan rohkean provokatiiviseksi, ajankohtaiseksi trilleriksi, ja Carey Mulliganin tähänastisen näyttelijäuran kohokohdaksi.
The Astronaut Farmer
The Astronaut Farmer (televisioesityksessä nimellä Unelma avaruudesta) on vuonna 2006 ensi-iltansa saanut draamaelokuva. Michael Polishin ohjaaman elokuvan pääosia esittävät Billy Bob Thornton, Virginia Madsen, Max Thieriot, Jasper Polish, Logan Polish, Bruce Dern ja Bruce Willis. Elokuva ei menestynyt taloudellisesti.
Elokuvassa astronauttikoulutuksessa ollut Charles Farmer (Thornton), joka ei koskaan päässyt avaruuteen, alkaa rakentaa omaa avaruusrakettia kotitilallaan Texasissa. Hän onnistuu lopulta mutkikkaiden vaiheiden kautta laukaisemaan sen onnistuneesti.
Taolaiset uskonnot
Taolaiset uskonnot määritellään usein Kiinassa kolmena tienä, jotka johtavat tasapainoon eli taoon. Niitä ovat taolaisuus, buddhalaisuus ja kungfutselaisuus. Jokainen näistä uskoista määrittelee omalla tavallaan sen, miten tao voidaan elämässä saavuttaa, ja tavallaan nirvanaan pyrkimistä voi verrata taon tavoitteluun.
FAPSI
thumb|150px|right|FAPSI:n logo.
FAPSI eli Federaation valtiollisen viestinnän ja informaation virasto oli Venäjän signaalitiedustelupalvelu vuoteen 2003. Palvelu luotiin KGB:n signaalitiedusteluosista Neuvostoliiton hajotessa vuonna 1991. Vuonna 2003 palvelun nimi muutettiin Erikoisviestintä- ja -tiedotuspalveluksi. Tämä puolestaan lakkautettiin vuonna 2005 ja sen osat yhdistettiin FSB:hen ja SVR:ään.
Aiheesta muualla
FAPSI
Albert Margai
Albert Michael Margai (10. lokakuuta 1910 – 18. joulukuuta 1980) oli Sierra Leonen toinen pääministeri ja Sierra Leonen ensimmäisen pääministerin Milton Margain puoliveli. Hän on myös sierraleonelaisen poliitikon Charles Margain isä.
Isaac Israeli
Isaac Israeli voi viitata ainakin seuraaviin henkilöihin:
Kais Zouaghi
Kais Zouaghi (s. 19. marraskuuta 1977 Béja, Tunisia) on tunisialainen entinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja.
Canpack
Canpack (joskus myös Can-Pack) on Puolasta lähtöisin oleva elintarvikepakkauksia valmistava yritys. Yrityksen päätuotteita ovat juoma- ja säilyketölkit, lasipullot ja metalliset pullonkorkit. Canpack on perustettu vuonna 1992 ja ensimmäinen tuotantolinja käynnistyi vuonna 1994. Canpackilla on tehtaita 16 maassa. Suomessa Canpackia edustaa CANPACK Finland Oy. Yrityksellä on vuonna 2011 perustettu juomatölkkejä valmistava tehdas Hämeenlinnassa.
Kun aika rientää
Kun aika rientää 16 suosikkia vuosien varrelta (AABCD 111 / AABMK 111) on Rauli Somerjoen kokoelma-albumi vuodelta 1993. Levy sisältää Rauli Somerjoen kahdeksankymmentäluvun iskelmähittejä.
Hiilidioksidiekvivalentti
Hiilidioksidiekvivalentti (lyhenne CO2-ekv. tai CO2e) on ilmastotieteessä käytetty suure, joka kuvaa ihmisen tuottamien kasvihuonekaasujen ilmastovaikutusta. Ilmastovaikutuksella tarkoitetaan tässä kasvihuonekaasujen yhteenlaskettua globaalia ilmastopakotetta eli ilmastoa lämmittävää vaikutusta (GWP).
Päästöistä puhuttaessa hiilidioksidiekvivalentit ilmaistaan massana (esim. kiloa tai tonnia vuodessa) siten, että muiden kasvihuonekaasujen vaikutus on muunnettu vastaamaan hiilidioksidin ilmastovaikutusta eli globaalia lämmityspotentiaalia sadan vuoden tarkastelujaksolla. Metaanipäästöt kerrotaan tällöin kertoimella 25 ja typpioksiduulipäästöt kertoimella 298.
Puunpolton aiheuttamat hiilidioksidipäästöt muodostavat kuitenkin poikkeuksen: niitä ei huomioida, koska niiden ei oleteta lisäävän ilmakehän hiilidioksidimäärää pitkällä aikavälillä.
Ilmakehän pitoisuuksista puhuttaessa hiilidioksidiekvivalentit ilmaistaan pitoisuuksina (miljoonasosina = parts per million = ppm). Ilmakehän tällä hetkellä sisältämien kasvihuonekaasujen yhteismäärä on noin 450 miljoonasosaa hiilidioksidiekvivalenttia. Hiilidioksidin osuus on noin 380 miljoonasosaa. Ilmakehän pitkäikäisten kasvihuonekaasujen yhteenlaskettu ilmastoa lämmittävä vaikutus vastaa siten noin 450 miljoonasosan hiilidioksidipitoisuutta.
Sotakirjeenvaihtajan rakkaus
Sotakirjeenvaihtajan rakkaus (engl. Another Time, Another Place) on vuonna 1958 julkaistu melodraamaelokuva. Elokuvan pääosia esittävät Lana Turner, Barry Sullivan, Raymond Burr, Glynis Johns, Sean Connery, Terence Longdon, Sid James, Martin Stephens, Doris Hare, John Le Mesurier, Cameron Hall ja Robin Bailey. Elokuvan on ohjannut Lewis Allen.
Elokuvan kuvausten aikana Englannissa Connery kohtasi gangsteri Johnny Stompanaton, joka aseella uhaten käski Connerya jättämään hänen silloisen tyttöystävänsä Lanan rauhaan, mutta Connery nappasi aseen Stompanaton kädestä ja väänsi hänen ranteensa sijoiltaan, jolloin Stompanato pakeni.
Perusturvakuntayhtymä Karviainen
Perusturvakuntayhtymä Karviainen on uusmaalaisten Karkkilan kaupungin ja Vihdin kunnan muodostama kuntayhtymä perusterveydenhuoltoa ja sosiaalitoimea varten. Yhtymän kotipaikka on Vihti. Kuntayhtymän alueella asuu noin 37 900 asukasta. Yhtymän palveluksessa on noin 550 henkilöä. Kuntayhtymän väestöstä noin 29 200 henkilöä asuu Vihdissä ja 8 700 Karkkilassa (2018).
Suurin osa kuntayhtymän vastuulla olevista terveydenhuollon ja sosiaalitoimen palveluista toteutetaan ostopalveluina. Esimerkiksi kuntayhtymän vuoden 2020 talousarvion runsaan 132,1 miljoonan euron toimintakuluista yli 92,8 miljoonaa euroa oli budjetoitu palvelujen ostoon.
Terveysasemat
Kuntayhtymän alueella toimii kaksi arkipäivisin avoinna olevaa julkisen palvelun terveysasemaa: Vihdin Nummelan terveysasema ja Karkkilan terveysasema. Virka-ajan ulkopuolella terveyskeskuspäivystystä tarjoaa yhteispäivystys Lohjan sairaalassa tai Hyvinkään sairaalassa.
Reino Drockila
Reino Drockila (24. syyskuuta 1870 Pyhtää – 26. lokakuuta 1928 Neuvostoliitto ) oli suomalainen faktori, sittemmin kirjapainon omistaja ja päätoimittaja sekä Suomen työväenpuolueen varhainen johtohenkilö. Hän oli ammatillisesti järjestäytynyt jo ennen puolueen perustamista, sillä hän kuului Suomen Kirjaltajaliiton Kotkan osastoon jo vuonna 1898. Hän on ollut Haminan työväenyhdistyksen puheenjohtajana jo vuonna 1893, jolloin työväenliike oli vielä wrightiläisessä vaiheessa eikä sosialistinen. Vuonna 1894 Reino Drockila ehdotti alustuksessaan, että tulisi pyrkiä lyhentämään työpäivän pituutta kymmentuntiseksi. Tästä työnantajapuoli kuuluu ”loukkaantuneen”.
Elämä
Drockila oli ruotsinkielisen Arbetaren-lehden vastaavana toimittajana vuosina 1901–1903. Hän oli toimittamassa myös Yrjö Mäkelinin, Kössi Kaatran ja Vihtori Kososen kanssa 1906 Oikeus – sosialidemokratinen sanomalehti -nimistä lyhytikäistä julkaisua. Drockila ehti vaikuttaa myös Helsingin kaupunginhallinnossa
Reino Drockila oli edustajana työväenpuolueen ensimmäisessä varsinaisessa edustajakokouksessa Viipurissa vuonna 1901. Siellä hän kannatti yhteistoimintaa porvarillisten voimien kanssa. Tunnetussa Forssan puoluekokouksessa 1903 hän edusti virallisesti järjestävää paikallista Kuha-työväenyhdistystä. Siellä hän kuului vakuutuskysymysvaliokuntaan. Puolueen ylimääräisessä edustajakokouksessa Tampereella hän kuului kokouksen puheenjohtajistoon. Kenraalikuvernööri Bobrikovin sortokautena Drockila organisoi kutsuntalakkoagitaattoreita muun muassa Oulun seudulle. Vuoden 1905 suurlakon jälkeiseen Helsingin Rautatientorilla huudettuun senaattiin Drockila valittiin sosialidemokraattien edustajana. Kyseinen senaatti ei koskaan kokoontunut; sen sijaan marraskuun lopussa nimitettiin Mechelinin senaatti, jossa sosiaalidemokraatit eivät olleet mukana J. K. Karia lukuun ottamatta.
Drockila johti 1905–1906 Raahessa työväen järjestyskaartia ja Suomen sisällissodan aikana hän toimi punaisten hallinnossa Loviisan poliisipäällikkönä.
Drockila tutustui Tarton rauhan solmimisen jälkeen Karjalan työkansan kommuunin edustajana Helsingissä toimineeseen Juho Iisakkilaan ja tuli vedetyksi mukaan Venäjän edustuston harjoittamaan vakoilutoimintaan. Drockila pääsi Venäjän kauppaedustuston palvelukseen kuukausipalkalla. Hän kävi Kajaanissa yhdessä Venäjän edustuston sotilasasiamiehen apulaisen kanssa hankkimassa tietoja alueen suomalaisista armeijan joukko-osastoista. Kesällä 1922 Drockila tutustui kansanedustaja Olga Leinosen kautta aiemmin Katajanokalla armeijan varastonhoitajan apulaisena toimineeseen kersantti Arvi Siivoseen. Siivonen ja puolustusministeriön taisteluvälineosaston kuormastotoimistossa asevelvollisena kirjurina palvellut Reino Leppävirta toimittivat rahaa vastaan Drockilalle tietoja armeijasta. Leppävirta lainasi työpaikaltaan asiakirjoja Drockilalle ja Siivoselle jotka toimittivat ne Venäjän edustustoon valokuvattaviksi ennen asiakirjojen palautusta. Leppävirta ylennettiin korpraaliksi ja hänet nimitettiin koko taisteluvälineosaston vahtipäälliköksi mikä edelleen helpotti vakoilua.
Neuvostoliittoon siirtynyt Drockila pidätettiin maaliskuussa 1928 vakoilusta syytettynä, tuomittiin lokakuussa ja teloitettiin neljä päivää myöhemmin. Hänet haudattiin Vagankovon hautausmaalle Moskovaan. Hänet rehabilitoitiin 1990-luvun alussa.
Hyman Bloom
Hyman Bloom (29. maaliskuuta 1913 Brunavišķi, Latvia – 26. elokuuta 2009 Nashua, New Hampshire, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen, syntyperältään Latvian juutalainen kuvataiteilija. Hänen työhönsä on monesti vaikuttanut hänen juutalainen taustansa, ja usein teoksissa ovat läsnä myös yliluonnollinen ja kuolemaan liittyvät aiheet.
Bloom muutti vuonna 1920 perheensä kanssa Yhdysvaltoihin ja sai American Academy of Arts and Lettersin jäsenyyden 1974.
Henry Wilson
Henry Wilson (syntymänimeltään Jeremiah Jones Colbath 16. helmikuuta 1812 – 22. marraskuuta 1875) oli Yhdysvaltain varapresidentti ja Massachusettsia edustanut senaattori.
Wilson istui Massachusettsin osavaltion kongressissa vuosina 1841–1852. Vuonna 1855 hänet valittiin Yhdysvaltain senaattiin, jossa hän istui vuodesta 1859 republikaanina vuoteen 1873.
Kun Ulysses S. Grant tavoittleli toista kautta vuoden 1872 presidentinvaaleissa, hänen aiempi varapresidenttinsä Schuyler Colfax ei halunnut jatkaa. Wilsonista tuli varapresidenttiehdokas, ja hän teki laajan vaalikiertueen matkustaen kymmenentuhatta mailia ja pitäen 96 vaalipuhetta. Kiertueen aikana hänen terveytensä heikkeni. Grant ja Wilson voittivat vaalit, ja Wilsonista tuli varapresidentti. Keväällä 1875 hän teki jälleen laajan puhekiertueen etelään, ja hänen arveltiin kaavailevan omaa presidenttiehdokkuutta. Saman vuoden marraskuussa hän kuitenkin halvaantui ja kuoli.
Arpajon-sur-Cère
Arpajon-sur-Cère on kunta keskisessä Ranskassa Cantalin departementissa Auvergne-Rhône-Alpesin alueella.
Footloose (vuoden 2011 elokuva)
Footloose on yhdysvaltalainen tanssielokuva vuodelta 2011. Se on samannimisen vuoden 1984 elokuvan uudelleenfilmatisointi. Sen pääosissa nähdään Julianne Hough, Kenny Wormald, Dennis Quaid ja Andie MacDowell. Elokuva kertoo nuoresta miehestä, joka muuttaa Bostonista pieneen etelän kaupunkiin ja protestoi kaupungin tanssikieltoa vastaan. Elokuva julkaistiin Australiassa ja Uudessa-Seelannissa 6. lokakuuta 2011.
Arpajon-sur-Cère
Nähtävyyksiä
Kunnan nähtävyyksiä ovat 1200-luvulta peräisin oleva linna Château de Conros sekä alkujaan 1300-luvulta oleva linna Château de Carbonat. Linna oli ajan saatossa pahoin raunioitunut ja se rakennettiin uudelleen 1900-luvulla. thumb|left|Château de Conros
Gerald Ciolek
Gerald Ciolek (s. 19. syyskuuta 1986 Köln) on saksalainen maantiepyöräilijä. Hän aloitti ammattilaisuransa Team AKUD Arnolds Sicherheit -joukkueessa 2005, kilpaili seuraavana vuonna Team Wiesenhof-AKUD -tallissa, vuosina 2007–2008 T-Mobile / Team High Roadissa, 2009–2010 Team Milramissa, 2011 Quick Stepissä ja 2012 Omega Pharma-Quick Step -tallissa. Kausilla 2013–2015 hän edusti eteläafrikkalaista MTN-Qhubeka-joukkuetta ja viimeisenä ammattilaiskautenaan 2016 tanskalaista Cult Energy-Stölting Groupia. Hän on ajajatyypiltään sprintteri.
Ciolek voitti ensimmäisenä ammattilaisvuonnaan 2005 Saksan maantieajomestaruuden kaikkien aikojen nuorimpana, vain 18-vuotiaana. Seuraavana vuonna hän voitti Salzburgissa alle 23-vuotiaiden maantieajon maailmanmestaruuden. Vuonna 2013 hän voitti Milano – San Remo -klassikon oltuaan paras seitsemän ajajan loppukirissä.
Taitto
thumb|250px|Eri tavoin taitettuja lehtiä myyntitelineessä. Taitto tarkoittaa toimituksellisen tekstin ja visuaalisten elementtien sommittelua visuaalisesti mielenkiintoiseen ja luettavaan muotoon. Taiton tekee taittaja.
Taittoa käytetään muun muassa kirjoissa, esitteissä, lehdissä, tuoteluetteloissa ja internetsivuilla. Jokainen näistä taitetaan hieman eri tavoin. Taittamiseen vaikuttavat kohderyhmä, käyttötarkoitus, käytettävissä olevat resurssit, aikataulu, tuotteen asema ja tavoitteet.
Zamperla
Zamperla Rides on italialainen Vicenzassa toimiva huvipuistojen laitteiden valmistaja. Se on tunnettu ympäri maailman mm. vuoristoradoistaan, joita se on valmistanut erittäin monenlaisia ja runsaasti eri malleja.
Zamperla pyrkii valmistamaan myös nuoremmille lapsille ja massatuotantoon sopivia laitteita useiden sen kilpailijoiden keskittyessä yhä suurempiin ja nopeampiin vuoristoratoihin. Suomessa Powerparkissa, Särkänniemessä sekä Linnanmäellä on useita Zamperlan valmistamia erityisesti lapsille tarkoitettuja laitteita. Esimerkiksi Särkänniemen vuoden 2005 uutuuslaite Trombi, vuoden 2010 uutuuslaite MotoGee, vuoden 2016 uutuuslaite X sekä vuoden 2019 uutuuslaite Boom ovat Zamperlan valmistamia.
Elektroluminesenssinäyttö
Elektroluminesenssinäyttö tai EL-näyttö tai ELD (Electroluminescent Display) on litteä näyttö, jossa käytetään hyödyksi elektroluminesenssi-ilmiötä valon muodostamiseksi. Valo saadaan muodostumaan viemällä sähkövirta materiaaliin, joka sen voimasta alkaa emittoida valoa.
Elekroluminesessi-ilmiön piikarbidissa havaitsi ensimmäisenä Kapteeni Joseph Round vuonna 1907, mutta elektroluminesenssinäyttöjen kaupallinen valmistus alkoi vasta 1980-luvulla. EL-näyttöjä käytetään esimerkiksi sairaalalaitteissa, liikkuvissa työkoneissa ja autoissa, joissa näytöiltä vaaditaan erityistä ympäristön olosuhteiden kestoa. EL-näyttöjä käytetään myös nestekidenäyttöjen taustavalona. Suomessa Lohja Elektroniikka kehitti 80-luvulla ALD-tekniikkaa EL-näyttöjen valmistukseen. Espoon tehdas myytiin vuonna 1990 Amerikkalaiselle Planar Systems Inc:lle. Vuonna 2012 suomalainen Beneq Oy osti Planar Systemsin elektroluminesenssiliiketoiminnan ja jatkaa El-näyttöjen valmistusta Espoon tehtaassa Lumineq-tuotemerkillä.
Toiminta
EL-näytön etuna on sen kohtuullisen yksinkertainen rakenne. EL-näyttöjä tehdään lasille ohutkalvon kasvatustekniikalla. Ensin lasille tehdään läpinäkyvä johderivistö. Läpinäkyvän johteen täytyy olla näytön katselusuunnassa. Tämän jälkeen tulee eristekerros ja sen jälkeen hohdemateriaalikerros, jonka päälle jälleen uusi eristekerros ja lopuksi vielä johdinrivistö, mutta nyt ristikkäiseen suuntaan kuin ensimmäinen johderivistö. Tuomalla yhdelle alimmalle johteelle ja yhdelle ylimmälle johteelle jännite (noin 150 V) saadaan näiden johteiden risteyskohdassa hohdemateriaali eli näytön yksi pikseli loistamaan. Ohjaamalla pikselien sytyttämistä tietokoneella saadaan muodostettua kuva.
Valo syntyy sähkökentän kiihdyttämän elektronin törmätessä ns. aktivaattoriatomiin, joita on seostettu sopiva määrä fosforikerrokseen. Eniten käytetyssä sinkkisulfidifosforissa (ZnS) tehokkain aktivaattori on mangaani (Mn), jota lisätään sinkkisulfidiin muutama atomiprosentti. Mangaanin emittoima valo on keltaista ja siitä saadaan suodattamalla vihreä ja punainen väri.
EL-näyttöjen ominaisuuksista
Eri hohdemateriaaleilla saadaan aikaan eri värejä. Värinäytön toteutuksen kannalta ongelmaksi on muodostunut se, että riittävän kirkasta sinistä hohdemateriaalia ei ole löydetty. Tämän vuoksi useimmat EL-näytöt ovat yksivärisiä ja useimmin keltaisia. Vaikka nestekidenäyttöön verrattuna EL-näyttö olisi hyvin yksinkertainen, niin juuri värien puute on estänyt tekniikan leviämisen. EL-näyttö kuluttaa suhteellisen paljon virtaa, mutta on toisaalta hyvin kirkas. EL-näyttö toimii myös hyvin alhaisissa lämpötiloissa.
Tom Blomqvist
thumb|Tom Blomqvist vuonna 2014. Tom Leonard Blomqvist (s. 30. marraskuuta 1993 Cambridge) on brittiläis-ruotsalainen moottoriurheilija. Hän kilpailee brittiläisellä lisenssillä. Hänen isänsä on 1984 MM-Rallin maailmanmestari Stig Blomqvist. Vuodet 2012–2013 Blomqvist kuului Red Bullin nuorten kuljettajien kehitysohjelmaan.
Vuonna 2010 Blomqvist voitti Britannian Formula Renault -sarjan mestaruuden 16-vuotiaana ollen kaikkien aikojen nuorin sarjan mestaruuden voittanut kuljettaja. Vuonna 2010 hän sai Autosport British Club Driver of the Year ja British Racing Drivers’ Clubin Henry Surtees -palkinnon suorituksistaan ja ajotaidoistaan.
Vuonna 2011 Blomqvist kilpaili Saksan Formula 3 -sarjassa. Hän loukkaantui EuroSpeedway Lausitzin radalla ajetussa kilpailussa ja joutui jättämään neljä viimeistä kilpailua väliin. Hän sijoittui kuitenkin loppupisteissä kuudenneksi saavuttaen yhden voiton. Vuonna 2012 Blomqvist ajoi Formula 3 Euroseries -sarjassa sijoittuen loppupisteissä seitsemänneksi. Vuonna 2013 Blomqvist ajoi uudelleen perustetussa Euroopan Formula 3 mestaruussarjassa. Hän saavutti kauden aikana kolme kolmossijaa sijoittuen sarjan seitsemänneksi. Vuonna 2014 Blomqvist jatkoi samassa sarjassa. Hän saavutti kuusi voittoa, kuusi paalupaikkaa ja yhdeksän nopeinta kierrosta sijoittuen loppupisteissä sarjan toiseksi.
Vuonna 2015 Blomqvist kilpaili DTM-vakioautojensarjassa BMW:n autolla. Hän otti ensimmäisen osakilpailuvoittonsa jo tulokaskaudellaan voitettuaan Oscherslebenissa sunnuntain kilpailun.
Ken Russell
thumb|Ken Russell vuonna 2008. Henry Kenneth Alfred ”Ken” Russell (3. heinäkuuta 1927 Southampton – 27. marraskuuta 2011) oli brittiläinen elokuvaohjaaja. Hänet tunnetaan lukuisista klassisen musiikin säveltäjiä ja musiikkia käsittelevistä elokuvistaan ja räikeästä visuaalisesta tyylistään, joka on tulvillaan symboliikkaa, campia ja kitschiä. Hänen tunnetuimpia elokuviaan on rockyhtye The Whon rock-oopperasta tehty elokuva Tommy (1975), jota pidetään myöhempien rockvideoiden esikuvana.
Nuoruus ja televisiokausi 1960-luvulla
Ken Russell kävi lapsena äitinsä kanssa ahkerasti elokuvissa ja saattoi karata myös koulutunneilta elokuviin. Hän alkoi ihailla muun muassa Fritz Langin, Sergei Eisensteinin ja Leni Riefenstahlin tyyliä. Kouluvuosien jälkeen hän pestautui sotilaaksi, ensin laivastoon ja toisen maailmansodan päätyttyä ilmavoimiin.
Russellin perhe yritti saada pojasta jatkajaa kenkäkaupalleen, mutta tämä päätti luoda uraa elokuvissa alun epäonnistumisista huolimatta. Hän toimi myös tanssijana ja freelance-valokuvaajana. Hänen ensimmäisissä amatöörielokuvissa näytteli hänen vaimonsa Shirley.
Ken Russellin huomattavimpiin amatöörielokuviin kuuluivat Chaplin-henkinen komedia Peepshow (1956), dokumenttielokuva Lourdes (1958) ja fantasiaelokuva Amelie and the Angel (1957). Russell haki 1950-luvun lopussa töitä arvostetusta Monitor-televisiosarjasta lähettämällä lyhytelokuvansa ohjelman tuottaja Huw Wheldonille. Russellin onneksi Monitorissa vapautui juuri paikka, kun John Schlesinger, yksi ohjelman aiemmista ohjaajista siirtyi teatterielokuvien tekoon, ja Wheldonin pidettyä Russellin elokuvista hän sai paikan. Ken Russell teki tästä lähtien työkseen taiteeseen liittyviä dokumenttielokuvia, joita Monitor lähetti BBC:ltä sunnuntai-iltaisin. Russell teki 1960-luvun aikana paljon varsinkin klassiseen musiikkiin liittyviä dokumenttielokuvia Monitorille, sekä lastenohjelmasarjaa BBC:lle. Monitorin loputtua hän jatkoi BBC:n Omnibus-sarjassa.
Ken Russell erottautui hyvin nopeasti muista televisiodokumenttien tekijöistä osoittamalla luovuutta ja lahjakkuutta, vaikka resurssit ohjelmien tekoon olivatkin pienet. Monet Russellin ohjaamista televisioelokuvista olivat suuria yleisömenestyksiä: muun muassa säveltäjä Edward Elgarista kertovaa ohjelmaa pidetään brittiläisen television kaikkien aikojen suosituimpana dokumenttielokuvana, joka nosti silloin lähes unohdetun säveltäjän uuteen suosioon. Elgar-dokumentti oli uraauurtava myös tyylistään dramatisoida menneitä tapahtumia näyttelijöillä. Vaikka Russellia pidettiin 1960-luvulla Ison-Britannian parhaimpina ohjaajina, tuli hänestä televisioelokuviensa takia hiljalleen monissa piireissä pahamaineinen: esimerkiksi Claude Debussysta kertova elokuva avattiin kohtauksella, jossa ristillä roikkuvaa naista ammutaan toistuvasti nuolilla (viittaus Debussyn sävellykseen Le Martyre de St. Sébastien).
1970-luku: elokuvauran kultakausi
Russell teki varsinaisen elokuvadebyyttinsä D. H. Lawrencen novelliin pohjautuvalla elokuvalla 	Women in love – rakastavaisia‎‎ (1969). Elokuva on äärimmäisen hienostunut verrattuna Russellin myöhempään tuotantoon ja maineeseen, mutta silti hän onnistui käsittelemään aihetta ominaisella tavallaan. Rakastavaisia oli menestys niin kriitikoiden kuin yleisön parissa. Russell singahti maailman tietoisuuteen, ja elokuvan Glenda Jackson ja Oliver Reed nousivat näyttelijöiden eliittiin. Russell sai elokuvan myötä myös ainoan Oscar-ehdokkuutensa, ja Glenda Jackson palkittiin Oscarilla parhaasta näispääosasta.
1970-luvun alussa Russell oli suosionsa huipulla: vuonna 1971 Lontoon West Endin teatterissa näytettiin samaan aikaan jopa kolmea Russellin elokuvaa. Näistä yksi oli Musiikin rakastajia (The Music Lovers, 1970), joka alkoi vahvistaa Russellin asemaa brittielokuvan pahana poikana: tässä Pjotr Tšaikovski -elokuvassa Russell keskittyi säveltäjän kyseenalaisempiin ansioihin ja toi esiin muun muassa Tšaikovskin homoseksuaalisuuden. Pahempi ylilyönti oli kuitenkin sensuurin käsiin joutunut Paholaiset (The Devils, 1971), joka yleensä jakaa mielipiteet kahtia: se on joko Russellin mestariteos tai mahdoton katsoa loppuun asti.
Russell sai aktiivisimpana aikanaan valmiiksi myös vähemmän kiistanalaisia teoksia: elokuva The Boy Friend (1971) oli värikäs mutta alkuperäistä materiaalia kunnioittanut musikaali, joka tosin menestyi huonosti. Elokuvissa Nuori Messias (Savage Messiah, 1972) ja Polttava hurmio (Mahler, 1974) Russell puolestaan löysi tasapainon karnivalistiselle tyylilleen ja televisioelokuviensa hienostuneisuudelle. Hän pitääkin Gustav Mahler -elokuvaansa parhaimpana monista elämäkertaelokuvistaan.
Russell toi kuitenkin seuraavissa elokuvissaan yhä enemmän esiin viehtymystään campia ja kitschiä kohtaan. Tämä puoli näkyi esimerkiksi The Whon ”rockoopperassa” Tommy (1975). Huippuenergisen musikaalin koreus ei kuitenkaan jäänyt palvelemaan itseään, vaan Tommya voidaan pitää musiikkivideon edelläkävijänä: elokuvan villit visualisoinnit – kuten Elton Johnin ja The Whon esittämä Pinball Wizard – ovat nykyään musiikkivideoissa arkipäivää. Tommy oli myös vapaasta camp-henkisyydestään huolimatta jättimenestys, mihin osaltaan vaikutti näyttelijäkokoonpano, johon kuuluivat muun muassa Tina Turner, Jack Nicholson ja Eric Clapton.
Ken Russell yritti käyttää The Whon kaupallista potentiaalia uudestaan elokuvassa Lisztomania (1975), jonka Russell teki heti Tommyn jälkeen pienellä budjetilla, pääosassa The Whon Roger Daltrey. Russell yhdisti elokuvassa säveltäjä Franz Lisztin musiikin ja rockin tavalla, jota harvempi Lisztin musiikin ystävä pystyy sulattamaan, ja monien mielestä myös Rick Wakeman otti liikaa vapauksia Lisztin sävellyksien uudelleensovittamisessa. Elokuva jäikin marginaaliin niin taiteellisesti kuin kaupallisestikin, mutta se sai lopulta oman uskollisen kulttinsa.
Rudolf Valentinon elämästä kertova elokuva Valentino (1977) aloitti Ken Russellin lyhyen suhteen Hollywoodiin: vaikka elokuva kuvattiinkin Euroopassa, oli sen kustantaja Hollywood-studio MGM. Valentino oli kuitenkin niin taiteellinen kuin kaupallinenkin floppi, ja pian Russell joutui huomaamaan, että hänelle ei löytynyt enää töitä Englannista. Samaan aikaan myös Russellin yksityiselämä oli koetuksella: Ken Russell erosi vaimostaan, ja aloitti suhteen itseään puolet nuoremman Vivian Jollyn kanssa.
1980-luvulta eteenpäin: Yhdysvallat, rahoituksen puute ja Gorsewood
1980-luvulla Russell oleskeli joitain vuosia Yhdysvalloissa ja teki siellä kaksi elokuvaa, jotka molemmat olivat tyyliltään enemmän modernia Hollywood-elokuvaa kuin mitään muuta Russellin tekemää. Hän antoi kuitenkin elokuville persoonallisen leimansa, erityisesti Paddy Chayefskyn kirjaan ja käsikirjoitukseen perustuvassa sci-fi-elokuvassa Muutostiloja (Altered States, 1980). Muutostiloja menestyi kaupallisesti erittäin hyvin Yhdysvalloissa ja on myös Russellin tunnetuimpia elokuvia tänään, joskin Chayefskyn tiedetään ilmaisseen halveksuntansa Russellin näkemykselle tekstistään. Toinen Yhdysvalloissa syntynyt elokuva Intohimorikoksia (Crimes of Passion, 1984), jonka pääosissa nähtiin Anthony Perkins ja Kathleen Turner, oli puolestaan kaupallinen floppi.
Näiden elokuvien välissä Russell yritti menestyksettä saada tuotantoon monia kunnianhimoisempia elokuvaprojekteja, kuten Eva Perónin ja Ludwig van Beethovenin elämäkertaelokuvia, mutta ne kaatuivat erinnäisistä syistä. Useimpiin elokuviin Russellilla oli vaikeuksia saada maineensa takia tarpeeksi rahaa, mutta Eva Perón -elokuvan tapauksessa hän riitaantui tuottaja Robert Stigwoodin kanssa liittyen pääosaesittäjän valintaan: Russell piti Liza Minnelliä täydellisenä, mutta elokuvan tuottajat eivät hyväksyneet häntä. Elokuva tehtiin lopulta vasta noin kymmenen vuotta myöhemmin Madonnan ja ohjaaja Alan Parkerin kanssa.
Englantiin palattuaan Russell jatkoi tekemällä pienibudjettisia elokuvia, jotka olivat tyylillisesti paluu hänen vanhempaan tuotantoonsa. Tällaisia olivat muun muassa Yövieraat (Gothic, 1986), Salome's Last Dance (1988) ja pieneksi kulttiklassikoksi muodostunut kauhukomedia The Lair of the White Worm (1988), jonka pääosassa oli tuolloin vielä näyttelijänuraansa aloitteleva Hugh Grant.
Russell pääsi 1980-luvulla toteuttamaan itseään oopperan saralla. Hänen oopperaohjauksiinsa kuuluivat USA:ssa ja Italiassa esitetty Madama Butterflyn ”oopiumiuninen” versio, jonka tapahtumat oli siirretty 1900-luvun alkuvuosista Toisen maailmansodan aikaan; Stravinskyn The Rake’s Progress Italiassa; Bernd Alois Zimmermannin Die Soldaten Ranskassa ja Englannissa; sekä Rossinin Italialainen Algeriassa Geneven oopperatalossa.
Sivutöinään ohjaaja teki musiikkivideoita muun muassa Elton Johnille ja Bryan Adamsille. Russell nähtiin myös merkittävässä roolissa elokuvassa Sankari vai vakooja (The Russian House, 1990) Sean Conneryn ja Michelle Pfeifferin kanssa.
1980- ja 1990-luvulla Ken Russell vieraili jälleen Suomessa kahdesti. Vuonna 1989 Russell kävi Helsingissä Rakkautta & Anarkiaa -elokuvafestivaalin vieraana. Seuraavan kerran hän vieraili Suomessa vuonna 1995 brittiläisen juorulehti Hellon kustannettua hänen perheelleen matkan Lappiin jouluksi. Lehden seitsensivuisessa reportaasissa Russell löysi silloiselle vaimolleen Hetty Baynesille ja nuorimmalle pojalleen Lapista idyllisen paikan. Pari päivää myöhemmin The Sunday Times kuitenkin julkaisi artikkelin, jossa brittituristit – mukaan lukien Russell – tyrmäsivät suomalaisen palvelutason Lapissa.
Theresa Russellin tähdittämä Huora (Whore, 1991) jäi kuitenkin Russellin viimeiseksi teatterielokuvaksi, joka sai jonkinlaista huomiota, ja sen jälkeen hän teki lähinnä televisioelokuvia. 1990-luvun loppupuolella Ken Russellilla oli rasavillin maineensa takia vaikeuksia saada rahoitusta projekteilleen, minkä takia hän perusti pienen Gorsewood-elokuvastudion rahoittaen itse tekemisensä. Russell teki elokuvia kuten Lion's Mouth (2000) ja The Fall of the House of Usher (2002), jotka hän kuvasi halvalla digivideokameralla käyttäen sukulaisiaan ja ystäviään näyttelijöinä ja kotinsa ympäristöä kuvauspaikkoina.
The Codex Necro
The Codex Necro on brittiläisen black metal -yhtyeen Anaal Nathrakhin ensimmäinen studioalbumi. Tyyliltään se on raainta mitä yhtye on virallisesti julkaissut (aikaisemmat demot tosin olivat samaa luokkaa), seuraavien albumien sisältäessä enemmän piirteitä death metallista. Vuonna 2004 The Codex Necrosta julkaistiin uusintapainos joka kantoi mukanaan neljä raitaa BBC:n radiosessioilta, joissa yhtye soitti livenä.
Tuttuun tapaan albumilta löytyy pitkä liuta sampleja eri elokuvista, kuten seuraavista; Excalibur, Event Horizon, Legend of Hell House, 7 tikaria – Omen III sekä Platoon.
Sverre Stenersen
200px|pienoiskuva|Sverre Stenersen
Sverre Stenersen (18. kesäkuuta 1926 Målselv – 17. joulukuuta 2005 Målselv ) oli norjalainen yhdistetyn urheilija.
Stenersenin uran menestyksekkäimmät vuodet sijoittuivat 1950-luvun puolivälin tienoille, kun hän voitti yhdistetyssä MM-kultaa 1954 Falunissa ja kaksi vuotta myöhemmin olympiakultaa Cortina d'Ampezzossa. Oslon talviolympialaisissa 1952 hän saavutti pronssia ja Lahden MM-kilpailuissa 1958 hopeaa. Squaw Valleyn olympialaisissa 1960 hän sijoittui seitsemänneksi.
Seuratasolla Stenersen edusti Målselv IL:ää. Hänen kummipoikansa oli 1990-luvun menestyksekäs yhdistetyn hiihtäjä Bjarte Engen Vik.
Stenersen on palkittu Salpausselän mitalilla. Hän voitti Salpausselän kisoissa neljästi vuosina 1956, 1957, 1959 ja 1960 sekä Holmenkollenilla kolmasti vuosina 1955, 1956 ja 1959.
Cortina d'Ampezzon olympialaisissa 1956 Stenersen osallistui myös mäkihyppyyn ja sijoittui 35:nneksi. Vuonna 1950 hän hyppäsi Planican lentomäessä Norjan ennätyksen 112 metriä.
Kirkonmäen hautausmaa
Kirkonmäen hautausmaa viittaa seuraaviin:
QuarkXPress
QuarkXPress, ("Quark") on julkaisuohjelma, jota käytetään WYSIWYG (What You See Is What You Get) -periaatteella. Siitä on saatavana OS X- ja Windows-versiot. Sen julkaisi yhtiö Quark, Inc. vuonna 1987.
Tuorein versio ohjelmasta on QuarkXPress 13.1. Ohjelmaa käyttävät graafiset suunnittelijat tai taittajat mm. isoissa lehtitaloissa. Julkaisuohjelma Adobe InDesign on vienyt Suomessa jalansijaa Quarkilta.
Vieillevie
Vieillevie on kunta keskisessä Ranskassa Cantalin departementissa Auvergne-Rhône-Alpesin alueella.
Nähtävyyksiä
Kunnan nähtävyys on 1000-luvulta peräisin oleva linna Château de Vieillevie. Sitä on linnoitettu lisää 1200- ja 1400-luvuilla. Linna on hyvin säilynyt ja se kuuluu Ranskan historiallisiin monumentteihin. Linna on yksityisessä omistuksessa, mutta se on auki myös yleisölle.
Hartela
Hartela on suomalainen rakennusliike, joka on perustettu vuonna 1942. Yritys on yksi Suomen suurimmista rakennusliikkeistä. Hartela sai alkunsa Turussa, kun Emil Hartela ja Vilho Heinonen perustivat Urakoitsijat Oy -nimisen liikkeen. Vuosien kuluessa liikkeen toiminta laajeni ympäri Suomea.
Kehä kaartuu
Kehä kaartuu on suomalaisen rockyhtyeen Jussi & The Boysin studioalbumi vuodelta 1975.
Aiheesta muualla
Rytmimusiikin Syke: Jussi Raittisen Diskografia - Kehä kaartuu
Secret Treaties
Secret Treaties on Blue Öyster Cultin vuonna 1974 julkaistu albumi. Albumi on monien kriitikoiden ja fanien mielestä yhtyeen paras albumi, sisältäen yhtyeen klassikoiksi nousseita kappaleita kuten "Career of Evil", "Dominance and Submission" ja "Astronomy". Albumia on myyty kultalevyn arvoisesti Yhdysvalloissa ja se on myös pärjännyt hyvin monien rock-lehtien "paras albumi"-äänestyksissä.
Taustaa ja albumin materiaali
BÖC oli julkaissut kaksi studioalbumia vuoteen 1973 mennessä ja vaikka albumit eivät olleet menestyneet kaupallisesti kovinkaan vahvasti pidettiin yhtyettä hyvänä live-esiintyjänä ja se teki paljon kiertueita alkuvuosina, mm. lämmitellen isompia artisteja. Kun BÖC alkoi levyttämään Secret Treatiesia, päätti se keskittyä laulunkirjoittamiseen entistä intensiivisemmin ja pyrki tuottamaan enemmän "tunteita" herättävän albumin. Talvella 1973-1974 yhtye työsti albumin kappaleet pienessä mökissä Long Islandilla.
Myös yhtyeen manageri Sandy Pearlman ja yhtyeen lähipiiriin kuulunut rock-toimittaja Richard Meltzer osallistuivat sanoittajina kappaleiden tekoon. Osa kappaleista pohjautuukin Pearlmanin 1960-luvulla kirjoittamaan Imaginos-konseptiin, joka käsitteli "maailmansotiin perustuvia, salaperäisiä tieteitä", joista mainitaan myös albumin kansiteksteissä. Albumilla kappaleet tulevat ilman taukoja luoden näin konseptimaisen tunnelman, kappaleiden käsitellessä "salamyhkäisesti ja moniselitteisesti" erilaisia ihmiskunnan teemoja. Musiikillisesti albumi on pääasiallisesti hard / heavy rock-painotteinen.