cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ZX Spectrum
Grafiikka
Spectrum on tarkoitettu muiden kotitietokoneiden tapaan liitettäväksi televisioon. Kuva tuotetaan RF-modulaattorin läpi ja televisio viritetään oikealle kanavalle. Ruudulle mahtuu 32 merkkiä riville ja 24 riviä tekstiä. Värejä on valittavana 15. Spectrum on kiinteästi 256×192 pikselin grafiikkatilassa, joka oli periaatteessa kaksivärinen, mutta niin, että nämä kaksi väriä sai määriteltyä erikseen kullekin 8×8 pikselin ruudulle 15 värin kokonaispaletista. Näytön ruutupuskuri vie siten 6144 tavua ja väri-informaatio 768 tavua. Merkille on erikseen väri (INK) ja taustan väri (PAPER). Värille on varattu 3 bittiä (8 eri väriä), jolla on kaksi kirkkausastetta. Merkin voi lisäksi laittaa vilkkumaan, jolloin edustan ja taustan väri vaihdetaan säännöllisin väliajoin. Tämä ratkaisu on tehty muistin säästämiseksi; värit on tallennettu eri muistialueelle ja värilohkot vastaavat merkkien sijainteja. Richard Altwasser sai patentin tälle tekniikalle.
Laitteistopohjaisia spritejä tai näytön vieritystä helpottavia ratkaisuja ei ollut. Tämän vuoksi Spectrumin peleissä ei juuri nähty pehmeästi vieriviä värikkäitä taustoja, vaan esimerkiksi tasohyppelypelien maailmat jakautuivat tiukasti erillisiin ruutuihin. Grafiikkapiirin erikoisuuden vuoksi kaikki grafiikka oli suunniteltava tarkasti sen ominaisuuksien ympärille. Toisaalta Spectrum pystyi käsittelemään näyttöä suoritinpohjaisesti nopeammin kuin vaikkapa Commodore 64, minkä ansiosta esimerkiksi Eliten 3D-vektorigrafiikka oli sillä huomattavasti nopeampaa.
Äänet
Ääniominaisuuksista vastasi 16 ja 48 kilotavun malleissa yksinkertainen PC-speakerin kaltainen pietsokaiutin, jonka rinnalle tosin tuli myöhemmissä malleissa oikea äänipiiri, AY-3-8912. Monet tietokonepelimuusikot saivat kuitenkin Spectrumin sisäiselle kaiuttimelle aikaan varsin uskomattomia tuotoksia. Hyvänä esimerkkinä tästä on Martin Galwayn Commodore 64:n Arkanoid-peliin säveltämän musiikin käännös, joka kuuluu ZX Spectrumilla pelissä Cobra. Myöhemmät demoskene-tuotokset käyttävät yleensä koneen AY-äänipiiriä, mutta 1980-luvulla pelaajat kuulivat Spectrumin äänet yleensä piipperi-kaiuttimesta.
Uudemmat versiot
Myöhempiä ZX Spectrum -malleja olivat Spectrum+ (1984), Spectrum 128K (1986), Spectrum +2 (1986), Spectrum +3 (1987) ja Spectrum +2A/+2B (1987). Kaikissa näissä Spectrum+:aa lukuun ottamatta oli 128 kilotavun keskusmuisti, AY-3-8912-äänipiiri ja 3,55 megahertsin suoritin. Nopeammasta suorittimesta johtuen näytön piirtämiseen kuluva prosessoriaika on näillä malleilla hieman vanhempia malleja lyhyempi, joten nk. rasteriefektejä käyttävät ohjelmat eivät suoraan toimi molemmilla. Ohjelmoijan kannalta merkittävää 128k-malleissa on myös, että muistipankit 4–7 ovat ”kiistanalaista” muistia ja jakavat yli kolmasosan kellotaajuudestaan näyttöpiirin kanssa. Tämän vuoksi sieltä lukemiseen tai sinne kirjoittamiseen kuluvaa aikaa ei voi täysin ennakoida ja ainoastaan ensimmäiset 64 kilotavua ovat järkevästi käytettävissä aikakriittisiin operaatioihin.
Kloonit
Spectrumin yksinkertaisen rakenteen vuoksi sen pohjalta luotiin useita erilaisia klooneja etenkin Itä-Euroopan maissa. Tunnetuimpia itäklooneja ovat venäläiset Pentagon ja Scorpion sekä tšekkiläinen Didaktik M. Pääasiassa harrastajapohjalta tuotetut Spectrum-kloonit olivatkin Neuvostoliitossa suosituimpia 8-bittisiä kotitietokoneita ja jotakuinkin samassa asemassa kuin Commodore 64 oli länsimaissa. Laitteiden suosio jatkui vielä pitkälle 1990-luvulle, ja muutamia malleja valmistetaan edelleen. Suuri osa uusista Spectrum-demoista on venäläistä tekoa ja tarkoitettu Pentagon 128 -laitteelle, mistä johtuen ne eivät useinkaan toimi alkuperäisissä Spectrumeissa.
BioPalatset
BioPalatset on joukko ruotsalaisia elokuvateattereita, joista SF Bio omistaa kaksi ja Astoria Cinema sekä Svenska Bio kummatkin yhden. BioPalatset-teatterit kuuluvat Ruotsin suurimpiin elokuvateattereihin. Sandrew Metronome, joka myöhemmin siirtyi Astorian omistukseen, rakennutti BioPalatset-teatterit. Ensimmäinen rakennettiin Tukholmaan, toinen Malmöhön, kolmas Göteborgiin ja neljäs Borlängeen. Astoria Cinema joutui talousvaikeuksiin ja syksyllä 2006 yhtiö myi Borlängen BioPalatset Svenska Biolle. Kesällä 2007 Astoriaa haettiin vararikkoon, ja yhtiö myi Tukholman ja Göteborgin BioPalatset-teatterit SF Biolle. Täten yhtiö säästyi vararikolta.
Kylpyhuone
thumb|Kylpyhuone Kylpyhuone (lyhenne kh. ) on peseytymiseen tarkoitettu huonetila, jossa on suihkutila tai kylpyamme. Lisäksi kylpyhuoneessa on usein WC-istuin. Kylpyhuone voi olla varustettu myös vaatepesua ja kuivausta varten. Piirustusmerkintänä käytetään lyhennettä KPH.
Pesuhuone on saunan yhteydessä sijaitseva kylpyhuone.
Alexandra Breckenridge
Alexandra Breckenridge (s. 15. toukokuuta 1982) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten Willa McPhersonin roolista televisiosarjassa Dirt. Lisäksi hänet on tunnettu American Horror Story ja The Walking Dead -sarjoista sekä ääninäyttelijänä Family Guy -sarjasta.
Matti Hietanen
thumb|250px|Matti Hietanen Matti Hietanen (3. tammikuuta 1983) on uransa päättänyt suomalainen lentopalloilija. Hietanen on pelannut urallaan Suomen lisäksi Italian, Ranskan, Kreikan, Puolan ja Sveitsin pääsarjoissa sekä Turkin B-liigassa. Kotimaisessa lentopalloliigassa Vilppulan tähden kasvatti on edustanut Salon Piivolleyta, Tampereen Isku-Volleyta ja Kokkolan Tiikereitä. Yhteensä suomalaiskentillä hän on pelannut 187 liigaottelua. Hietanen lopetti uransa Rantaperkiön Iskun ykkössarjajoukkueessa keväällä 2019.
Suomen liiga
Hietanen aloitti pääsarjauransa kaudella 2000-01 Tampereen Isku-Volleyn riveissä. Iskusta hän siirtyi salolaiseen Piivolleyhin kausiksi 2001-03. Salosta Hietanen hankittiin takaisin Iskuun kahden vuoden tauon jälkeen kaudeksi 2003-04, missä hän korvasi uransa lopettaneen hakkuri Mika Pyrhösen jättämän aukon. Kaudella 2004-05 Hietanen voitti Iskussa SM-pronssia ja valittiin liigan tähdistökentälliseen.
Uransa ensimmäisen SM-mitalin voittanut Hietanen allekirjoitti kolmivuotisen ammattilaissopimuksen italialaisen Padovan kanssa vuosiksi 2005-2008. Samalla Hietanen siirtyi silloin maailman parhaimpana pidettyyn lentopalloliigaan, Italian A1-liigaan. Padova allekirjoitti kolmivuotiset sopimukset myös suomalaisen passarikaksikon Mikko Eskon ja Simo-Pekka Ollin kanssa.
Ulkomaat
Avauskausi ei tuonut Hietaselle Padovassa riittävästi peliaikaa. Padovan ykköshakkurina toimi Saksan maajoukkuehakkuri Christian Pampel, jonka varjoon suomalaishakkuri jäi. Näin ollen Hietanen pyrki etsimään itselleen uuden seuran kaudeksi 2006-07. Padovan kanssa allekirjoitettua sopimusta oli vielä jäljellä kaksi lentopallokautta, mutta italialaisseura antoi Hietaselle mahdollisuuden pelata lainalla jonkun muun seuran väreissä.
Muun muassa Italian mestarijoukkue Lube Macerata tarjosi sopimusta Hietaselle, mutta suomalaishakkuri ei ollut kiinnostunut. Lube Maceratassa paikkana olisi ollut samainen kakkoshakkurin rooli, tällä kertaa maailman parhaimpiin lukeutuvan serbin Ivan Miljkovićin varjossa. Hietanen teki lopulta sopimuksen ranskalaisen Avignoniin, jonka riveihin siirtyi myös maajoukkueen yleispelaaja Tuomas Tihinen. Tärkeänä asiana ennen kauden alkua Hietanen piti peliajan saamista ammattilaiskentillä.
Ranskassa vietetty kausi 2006-07 oli Hietaselle ja koko joukkueelle vaikea. Loukkaantumiset sotkivat joukkueen ranskalaisseuran kokoonpanoa, ja Hietanen pelasi puolet kaudesta yleispelaajan peliroolissa. Suomen lentopallommaajoukkueen ykköshakkurin yleispelaajan rooli seurajoukkueessa sai myös maajoukkuevalmentaja Mauro Berruton huolestumaan. Lopulta kauden edetessä kohti loppuaan Hietanen palasi takaisin hakkurin pelirooliin, kun Avignonin loukkaantumissuma hellitti. Ranskalaisseura kuitenkin putosi sarjaporrasta alemmas kauden päätteeksi.
Visiitti Ranskassa jäi vuoden mittaiseksi, ja Hietanen palasi takaisin Italiaan. Hän siirtyi A2-liigaseura Mantovan riveihin, missä Hietanen pelasi edelleen lainalla. Hietasen alkukausi Mantovassa oli vaikea, kun hänen vatsalihaksensa revähti avauskierrosten aikana. Palattuaan muutaman lepokierroksen jälkeen takaisin Mantovan hakkuriksi, Hietanen nousi yhdeksi joukkueensa tärkeimmistä lenkeistä.
Kauden 2008-09 Hietanen pelasi A1-liigassa Pineton riveissä, mistä hän siirtyi kreikkalaisen PAOKin väreihin kaudeksi 2009-10. Samaan seuraan siirtyi myös suomalaishakkuri Olli-Pekka Ojansivu. PAOKissa Hietanen pelasi siihen mennessä uransa parhaimman ammattilaiskauden eurooppalaiskentillä. Hyvä seura- ja maajoukkuekausi poikivat hänelle myös yhteydenoton Brasilian lentopalloliigasta. Hietasen omien sanojen mukaan siirto eurooppalaispelaajille tuntemattomaan, mutta kovatasoiseen Brasilian lentopalloliigaan olisi ollut lähes varma, kunnes se (siirto) kariutui yllättäen. Lopulta Hietasen pelipaikaksi kaudelle 2010-11 muodostui Italian A2-liigan Sir Safety Perugia. Kausi oli loukkaantumisväritteinen suomalaispelaajalle. Etelä-Euroopan kausien jälkeen Hietanen siirtyi Puolaan, missä hän pelasi kaudet 2011-12 ja 2012-13 maan pääsarjassa Trefl Gdańskin riveissä.
Yhdeksän vuoden ulkomaankierroksen jälkeen Hietasen paluu Suomeen tuli monille yllätyksenä. Heinäkuun puolessa välissä 2014 Kokkolan Tiikerit ilmoitti tehneensä Hietasen kanssa vuoden mittaisen pelaajasopimuksen. Suomen pääsarjakentille palannut Hietanen pelasi mainion kauden Tiikereiden riveissä. Hietanen oli omalta osaltaan merkittävässä roolissa, kun Tiikerit voitti Suomen mestaruuden keväällä 2015 ja Suomen Cupin mestaruuden vuodenvaihteessa 2014-15. Hänet valittiin liigan tähdistökentän toiseksi yleispelaajaksi kauden päätteeksi.
Eurooppalaiskentät kutsuivat suomalaishakkuria jälleen syksyllä 2015. Hietanen solmi sopimuksen Sveitsin mestari Luganoon, joka pelasi lisäksi Mestareiden liigassa. Joukkueen pudottua tammikuun lopussa Mestarien liigasta CEV Cupiin siirtyi Hietanen saman tien Turkin B-liigassa pelaavaan Gümüşhane Torul Gençlikiin. Hietasen edustama Gümüşhane Torul Gençlik eteni Turkin A-liigan karsintoihin saakka, mutta ei onnistunut nousemaan maan pääsarjaan.
Kaudeksi 2016–2017 Hietanen solmi yksivuotisen sopimuksen tšekkiläisen Kladno Volejbal CZ:in kanssa. Hietanen juhli Tšekin Cupin voittoa helmikuussa 2017.
A-maajoukkue
right|thumb|300px|Matti Hietanen Hietanen pelasi uransa ensimmäisen kerran A-maajoukkueessa vuonna 2004. Kaudella 2005 Hietaselle tarjoutui loistava tilaisuus, kun kovakätiselle yleispelaajalla ehdotettiin tutun peliroolinsa sijaan hakkurin pelipaikkaa. Hietanen suostui pelipaikan vaihtoon, sillä A-maajoukkueessa oli hakkuripula. Hän otti nopeasti joukkueessa ykköshakkurin roolin itselleen ja voitti A-maajoukkueen mukana kaudella 2005 Euroopan liigan hopeaa Moskovassa pelatussa lopputurnauksessa. Kesällä 2006 Hietanen hakkuroi A-maajoukkueessa Maailmanliigassa ykköshakkurina sekä EM-karsinoissa joista Suomi selviytyi lopulta EM-kisoihin 2007.
Kesällä 2007 Hietaselle sattui loukkaantuminen ja hän joutui jättämään maajoukkueen alkukesän pelit väliin kokonaan. Hietanen palasi kuitenkin maailmanliigan loppuun sekä EM-kisoihin joissa Suomi sijoittui peräti neljänneksi tehden suomalaista palloiluhistoriaa.
Kesän 2008 lentopallon maailmanliigassa Hietanen vaihtoi A-maajoukkueessa hakkurista takaisin yleispelaajaksi. Roolinvaihdos oli onnistunut, sillä hän nousi jopa avauskuusikkoon kesän aikana. Samat otteet jatkuivat myös kesällä 2009, kun Hietanen otti entistä enemmän vastuuta yleispelaajan roolissa maajoukkueessa. Hietanen kuitenkin jäi ulos MM-karsintaryhmästä Urpo Sivulan viedessä hänen paikkansa.
Kesällä 2009 Hietanen oli maajoukkueessa pääasiassa vaihtopenkillä, muutamaa näyttöpaikkaa lukuun ottamatta. Sen sijaan kesän 2010 loppupuoliskolla "Vilppulan Paroni" sai itsellensä avausseitsikon pelipaikan, ja hän olikin yksi Suomen kantavista pelaajista lopulta lentopallon maailmanliigassa.
Hietanen jättäytyi maajoukkueesta pois kesän 2013 jälkeen, mutta palasi ryhmään syksyllä 2015 tavoittelemaan paikkaa EM-joukkueessa.
Lea Massari
pienoiskuva|upright|Lea Massari vuonna 1959. Lea Massari (s. Anna Maria Massetani, 30. kesäkuuta 1933) on italialainen näyttelijä. Hän syntyi Roomassa ja opiskeli arkkitehtuuria Sveitsissä.
Massarin tunnetuimpia rooleja ovat olleet Annan osa Michelangelo Antonionin elokuvassa Seikkailu (L’avventura, 1960) sekä äidin osa Louis Mallen Rakkaassa sydämessä (Le souffle au cœur, 1971).
Massari oli vuonna 1975 tuomari Cannesin elokuvajuhlilla. Hän otti 1950-luvulla käyttöön nimen Lea edesmenneen sulhonsa Leon mukaan.
Mooren paradoksi
Mooren paradoksi on pragmatiikkaan ja logiikkaan liittyvä paradoksi. Nimeä "Mooren paradoksi" käytti ensimmäisenä tiettävästi filosofi Ludwig Wittgenstein. Esimerkiksi väite ”Sataa, mutta en pidä totena että sataa.” (= ”Sataa, mutta ei sada.”). Väite voi olla totta, mutta sanoja ei voi itse pitää totena sitä mitä sanoo. Filosofi G. E. Moore totesi, että henkilö, joka ajattelee näin, on älyllisessä umpikujassa. Mooren paradoksia tarkastellaan muun muassa Jaakko Hintikan teoksessa Knowledge and Belief (1962).
Wittgensteinin mukaan henkilö, joka toimii Mooren paradoksin mukaisesti, syyllistyy oman väitteensä ns. epistemologiseen häpäisyyn.
Olive Kitteridge (televisiosarja)
Olive Kitteridge on yhdysvaltalainen HBO:n tuottama neliosainen television minisarja, joka perustuu Elizabeth Stroutin samannimiseen, Pulitzer-palkittuun romaaniin vuodelta 2008. Siinä seurataan eläkkeelle jääneen kulmikkaan ja tiukan matematiikanopettajan (Frances McDormand) avioliittoa helläluonteisen apteekkarin (Richard Jenkins) kanssa. Minisarja koostuu neljästä jaksosta, jotka tapahtuvat eri aikoina Olive Kitteridgen elämässä. Sarja sai kahdeksan Emmy-palkintoa.
Sarja esitettiin Yle Teemalla peräkkäisinä arki-iltoina juhannusviikolla 2016 ja uudelleen viikon välein saman vuoden heinäkuun lauantai-illoissa.
Adlerbeth
Adlerberth oli Ruotsin ritarihuoneeseen kuulunut   aatelissuku numero 1732. Suvun juuret olivat Jönköpingin läänissä. Maisteri Petruksen poika Samuel Beth kohosi kapteeniksi vuonna 1717 ja hänet aateloitiin yhdessä nuoremman veljensä Gudmundin kanssa vuonna 1720
Gudmundin pojanpoika Gudmund Göran Adlerbeth (1751-1818) korotettiin paroniksi, ja hän perusti vapaaherrallisen suvun nro 329, joka kuitenkin sammui hänen poikansa, muinaistutkija Jakob Adlerbethin myötä. Hän oli tunnettu kirjailija ja akateemikko, joka käänsi ruotsiksi Horatiuksen ja Vergiliuksen tekstejä.
Olive Kitteridge (televisiosarja)
Vastaanotto
Olive Kitteridge sai kahdeksan Emmy-palkintoa. Se palkittiin muun muassa parhaana minisarjana ja parhaasta minisarjan käsikirjoituksesta. McDormand ja Jenkins saivat Emmyt nais- ja miespääosistaan.
Adlerbielke
Adlerbielke on Ruotsin ritarihuoneeseen kuuluva aatelissuku numero 1675. Josua Ingerman (1685–1774) aateloitiin vuonna 1719 nimellä Adlerbielke ja hän yleni kenraalimajuriksi vuonna 1765.
Dona (Kaliopin kappale)
Dona on pohjoismakedonialaislaulaja Kaliopin kappale, jolla hän edusti Pohjois-Makedoniaa (tai tuolloista Makedonian tasavaltaa). Se julkaistiin 7. maaliskuuta 2016. Kappaleen on säveltänyt Romeo Grill ja sanoittanut Kaliopi itse.
Kappale kilpaili Eurovision laulukilpailun toisessa semifinaalissa, jossa se sai 88 pistettä, jäi sijalle 11 eikä päässyt finaaliin.
Magnitudi (tähtitiede)
Magnitudi eli suuruusluokka on tähtitieteessä käytetty laaduton suure, jolla ilmaistaan tähden tai muun taivaankappaleen kirkkaus. Magnitudi ilmaistaan käänteisellä logaritmisella asteikolla, jonka kantaluku on 1001/5 ≈ 2,51. Kirkkaiden kohteiden magnitudi on pienempi kuin himmeiden, ja aivan kirkkaimpien tähtien magnitudi on negatiivinen. Esim. Sirius on kirkkaudeltaan −1,46.
Magnitudijärjestelmän historia
Magnitudijärjestelmä perustuu Ptolemaioksen Almagestissä 140-luvulla jaa. julkaisemaan 1022:n tähden luetteloon, jonka alun perin laati Hipparkhos toisella vuosisadalla eaa. Almagestissa tähdet jaetaan kirkkauden perusteella kuuteen suuruusluokkaan niin, että kirkkaimmat kuuluvat ensimmäiseen suuruusluokkaan ja himmeimmät paljain silmin havaittavat kuudenteen. Lisäksi osa kohteista on merkitty ”Himmeäksi” tai ”Sumuksi”. Nykyään käytössä oleva magnitudijärjestelmän juuret ovat siis yli kahden vuosituhannen takaa.
Vuonna 1856 Norman Pogson julkaisi pikkuplaneettaefemeridin vuodelle 1857, jossa hän käytti kehittämäänsä standardoitua magnitudijärjestelmää. Hän oli tutkinut eri tähtitieteilijöiden silmämääräisiä kirkkausmäärityksiä ja todennut, että yhden magnitudin ero vastasi keskimäärin 2,4-kertaista eroa kirkkaudessa. Silmän havaintovasteen ajateltiin tuolloin olevan logaritminen, joten hän teki magnitudisasteikostaan logaritmisen. Laskutoimitusten yksinkertaistamiseksi hän asetti kantaluvuksi viidennen juuren sadasta (likimäärin 2,5118…), joka on myös lähellä eri havaitsijoiden keskiarvoa. Lukua kutsutaan joskus Pogsonin suhteeksi. Asteikon hän kalibroi Bonner Durchmusterung -luettelon magnitudien perusteella.
Noin sata vuotta sitten tähtien kirkkauden määrittämisessä tuli käyttöön valokuvaus ja myöhemmin sähköiset fotometriset mittalaitteet, joiden herkkyyden aallonpituusalue poikkeaa silmästä. Uusien menetelmien magnitudiasteikot määriteltiin uudelleen tarkasti standarditähtien suhteen, mutta pyrkien sälyttämään vastaavuuden visuaalisiin magnitudeihin. Esim. UBV-järjestelmän V-magnitudit määritettiin vastaamaan valokuvaamalla saatuja fotovisuaalisia magnitudeja, jotka puolestaan vastaavat suunnilleen silmämääräisesti arvioituja visuaalimagnitudeja.
Alun perin valokuvauksellisten magnitudien referenssitähtenä oli Pohjantähti ja sen ympäristön tähdet. Pohjantähden kirkkaus oli tässä asetettu magnitudiarvoksi tasan 2,0. Myöhemmin havaittiin, että Pohjantähti on kefeidi-muuttuja, ja uudeksi referenssitähdeksi vaihdettiin Vega (V-magnitudi=0, väri-indeksi=0).
Magnitudiasteikko on logaritminen ja käänteinen
Magnitudiasteikossa yhden magnitudin ero vastaa noin 2,512-kertaista eroa (100<SUP>1/5</SUP>) valon intensiteetissä. Mitä himmeämpi kohde on, sitä suuremmalla magnitudiarvolla se ilmaistaan.
Logaritmisuutensa takia magnitudit eivät ole suoraan yhteenlaskukelpoisia, vaan kirkkaudet pitää ensin muuntaa intensiteeteiksi, jotka lasketaan yhteen ja lopuksi muunnetaan takaisin magnitudeiksi. Esimerkiksi jos lasketaan tällä tavalla yhteen kaksi 1. suuruusluokan kohdetta, saadaan tulokseksi 0,247. Kaavat ovat I = 10<SUP>−0,4 × m</SUP> ja m = −2,5 × lg(I<SUB>1</SUB>+I<SUB>2</SUB>).
Näennäinen magnitudi (m)
Kun puhutaan magnitudeista, tarkoitetaan yleensä juuri näennäistä magnitudia, joka kertoo, miten kirkas kohde on havaintopaikalta (maapallolta) mitattuna. Esimerkiksi Auringon näennäinen kirkkaus on −26,7 ja himmeimpien paljaalla silmällä näkyvien tähtien kirkkaus on noin 6.
Näennäinen magnitudi ei kuvaa kohteen fysikaalisia ominaisuuksia itsessään lainkaan, sillä sen suuruuteen vaikuttaa kohteen todellinen absoluuttinen magnitudi, etäisyys ja tähtienvälisen aineen himmentävä vaikutus. Kohteen kirkkaus on käänteisesti verrannollinen etäisyyden neliöön. Kahdesta absoluuttisesti yhtä kirkkaasta tähdestä se, joka on kaksi kertaa kauempana on kirkkaudeltaan vain neljäsosa lähemmästä, siis noin 1,5 magnitudia himmeämpi. Galaksien välisillä suurilla etäisyyksillä myös avaruuden kaareutuminen vaikuttaa suhteeseen.
Näennäistä kirkkautta merkitään yleensä kirjaimella m, jonka yhteydessä olevalla alaindeksillä kerrotaan, mistä näennäisestä magnitudista on kyse. Merkintä mvis tarkoittaa visuaalista magnitudia, jonka mittauksessa käytetty herkkyysjakauma vastaa ihmissilmää. Tähtikartoissa ilmoitetut kirkkaudet ovat tavallisesti lähellä UBVRI-järjestelmän V-magnitudeja (V).
Kohteen magnitudi voidaan määrittää visuaalisesti, valokuvaamalla tai fotometrillä. Nykyään mittaus tapahtuu useimmiten CCD-kameralla, jolla voi helposti saavuttaa 0,01 magnitudin suhteellisen mittaustarkkuuden. Kirkkaus arvioidaan tai mitataan aina suhteessa yhteen tai useampaan vertailutähteen, jonka kirkkaus tunnetaan.
Tähtien absoluuttinen magnitudi
Tähtien fysikaalisia ominaisuuksia tutkittaessa pitää tietää niiden todellinen kirkkaus. Absoluuttinen magnitudi merkitään isolla M-kirjaimella. Absoluuttinen magnitudi kertoo, miten kirkkaalta tähti näyttäisi kymmenen parsekin etäisyydellä (32,616 valovuotta). Auringon absoluuttinen V-magnitudi on 4,8. Näennäisen ja absoluuttisen magnitudin erotusta (m-M) kutsutaan kohteen etäisyysmoduliksi.
Aurinkokunnan kohteiden absoluuttinen magnitudi
Aurinkokunnan kappaleen absoluuttinen magnitudi kertoo, miten kirkkaalta kohde näyttäisi, jos se olisi maapallon tilalla ja sitä katsottaisiin Auringon keskipisteestä; siis, jos kappale olisi yhden AU:n etäisyydellä Auringosta ja havaitsijasta ja täysin valaistuneena (vaihekulma=0°). Absoluuttista magnitudia käytetään efemeridilaskuissa tai esim. pikkuplaneetan läpimitan arvioimisessa silloin, kun läpimittaa ei voi suoraan mitata. Absoluuttinen magnitudi merkitään H tai V(1,0).
Joidenkin aurinkokunnan kappaleiden absoluuttisia kirkkauksia
Bolometrinen magnitudi
Bolometrinen magnitudi kertoo, kuinka kirkas tähti olisi, jos voitaisiin mitata kaikki siitä lähtevä säteily (siis gammasta radioalueelle eikä ainoastaan jotakin tiettyä aallonpituusaluetta.) Bolometrinen magnitudi on erittäin tärkeä suure, sillä absoluuttinen bolometrinen magnitudi on verrannollinen tähden luminositeetin L_{*} logaritmiin:
ja sitä kautta kuvaa tähden energiantuottoa. Bolometristä magnitudia ei yleensä mitata, vaan se saadaan selville laskemalla tähden väristä bolometrinen korjaus (BC), joka on määritelty nollaksi spektriluokan F5 tähdille. Bolometrisen korjauksen avulla lausuttuna
,
missä m_v on visuaalinen magnitudi. Kohteen bolometrisen magnitudin lukuarvo on aina pienempi tai yhtä suuri kuin sen visuaalisella magnitudilla.
Kuten visuaalinen, myös bolometrinen magnitudi voidaan esittää sekä absoluuttisena että näennäisenä.
UBVRI-järjestelmä
Myöhemmin A. Cousins lisäsi järjestelmään standardisuotimet R (638 nm, puoliarvoleveys 138 nm. Red eli punainen) ja I (797 nm, puoliarvoleveys 149 nm. Infrared eli infrapunainen). Vuonna 1990 M. Bessell kehitti UBVRI-järjestelmän suodattimille muunnelmat, jossa ilmaisimena käytetään uudenaikaisempia valomonistinputkia tai CCD-kameraa. Nykyään kaupallisesti tarjolla olevat UBVRI-suodattimet perustuvat Bessellin määrittelyyn.
Tavallisimmin käytetään V-magnitudia, koska se vastaa likipitäen silmällä havaittavaa kirkkautta. UBVRI-järjestelmän magnitudit merkitään aallonpituuskaistaa vastaavalla isolla kirjaimella, esim. V = 2,54. Perinteisesti UBVRI-järjestelmää käytettäessä kohteesta ilmoitetaan V-magnitudi ja muun väriset magnitudit väri-indeksinä U–B ja B–V. Jälkimmäiset arvot ovat merkinnän mukaisesti U- ja B-magnitudien sekä B- ja V-magnitudien erotukset.
Rajamagnitudi
Rajamagnitudilla tarkoitetaan himmeintä tähteä tai muuta kohdetta, joka on merkitty tähtikarttaan tai -luetteloon tai jonka pystyy havaitsemaan tietyllä havaintovälineellä. Paljaalla silmällä hyvissä olosuhteissa rajamagnitudi on noin +6. Käytännössä havaittuun rajamagnitudiin vaikuttaa havainto-olosuhteet (valosaaste, ilmakehän läpinäkyvyys ja taustataivaan kirkkaus), kohteen korkeus horisontista, kaukoputken objektiivin koko, käytetty suurennus sekä havaitsijan kokemus, vireystila, ikä ja silmän terveys.
Optisen laitteen visuaalinen rajasuuruusluokka riippuu objektiivin läpimitasta, käytetystä suurennuksesta ja taustataivaan kirkkaudesta. Esimerkiksi 50 mm:n läpimittainen objektiivi kerää valoa lähes 100-kertaisen määrän valoa kuin paljas silmä, joten rajasuuruusluokka on noin 11. Läpimitaltaan 200 mm kokoinen objektiivi kerää valoa yli 1 000-kertaisesti verrattuna paljaaseen silmään ja sen rajamagnitudi on noin 14.
Laskukaavoja
Magnitudin muutoksen likiarvon laskeminen kirkkauden muutoskertoimesta
Absoluuttisen magnitudin laskeminen näennäisen magnitudin ja etäisyyden perusteella
Salasurma
Salasurma oli Ruotsin ja Suomen vanhassa lainsäädännössä sellainen henkirikos, jonka tekijää ei pystytty saamaan selville. Jos löydettiin ruumis, jossa oli merkkejä väkivallasta, eikä surmaajaa pystytty selvittämään vuoden kuluessa, tuli kihlakunnan tai laivakunnan maksaa erityinen salasurmasakko rauhanjärjestyksen ylläpitämiseksi. Muutaman vanhan ruotsalaisen lain mukaan joissakin tapauksissa maksajaksi joutui kylä tai lähimmät kylät. Jos surmattu löydettiin suljetusta huoneesta, joutui huoneen omistaja vanhimpien lakien mukaan maksamaan sakkoa. Eri laeissa sakon suuruus oli erisuuruinen ja osa sakosta meni kuninkaalle ja osa vainajan perillisille.
Vuodelta 1442 peräisin olevan kuningas Kristofferin maanlain mukaan kihlakunnan tuli maksaa salataposta 40 markkaa, josta kuningas sai puolet ja vainajan perilliset toisen puolikkaan.
Vuoden 1734 lain rikoskaaressa tällainen säännös oli vielä mukana:
Olli Halonen (laulaja)
Olli Halonen (s. 6. tammikuuta 1988 Kuopio ) on suomalainen laulaja-lauluntekijä. Aiemmin hän on toiminut rumpalina Satin Circus -yhtyeessä, joka oli toiminnassa vuosina 2010–2018. Levytyssopimuksen sooloartistina Halonen solmi Mökkitie Recordsin kanssa toukokuussa 2019.
Halonen on valmistunut muusikoksi Metropolia-ammattikorkeakoulusta. Hänen ensimmäinen singlensä ”Isän ikäinen” julkaistiin elokuussa 2020. Toukokuussa 2021 julkaistu ”Pohjola”-single nousi alkuvuodesta 2021 Suomen Spotifyn kuunnelluimmaksi kappaleeksi, singlelistan ykköseksi sekä soitetuimmaksi radiokappaleeksi suomalaisissa radioissa vuoden 2022 viikolla 3.
Nokia N90
Nokia N90 on Nokian valmistama älypuhelin, jossa on kaksi näyttöä ja Carl Zeiss-optiikalla varustettu kahden megapikselin kamera. Kamerassa on autofocus, 20× digitaalinen zoomi, salama ja mahdollisuus kuvata korkealaatuista videokuvaa (352 × 288 MPEG-4 video). Puhelimen näyttö kääntyy 270 astetta, jotta sitä voitaisiin käyttää kuten videokameraa.
Olli Halonen (laulaja)
Studioalbumit
{| class="wikitable" style="text-align:center;" ! style="width:16em;" | Nimi ! style="width:18em;" | Julkaisu­tiedot ! Albumi­lista
Singlet
! scope="colw" rowspan="2" style="width:18em;"| Nimi ! scope="col" rowspan="2"| Vuosi ! scope="col" colspan="2"| Listasijoitukset ! scope="col" rowspan="2" style="width:20em;"| Albumi ! width="35"| Single- lista ! width="35"| Radio- lista ! scope="row" | ”Isän ikäinen” ! scope="row" | ”Pohjola” ! scope="row" | ”Suomen kesä” ! scope="row" | ”Pimeys” ! scope="row" | ”Kylä keskellä ei mitään”
Nokia N90
Puhelimessa ei ole lainkaan tärinä-ominaisuutta.
Aiheesta muualla
Nokia Nseries
Jarkko Vähäsarja
Jarkko Vähäsarja (s. 13. maaliskuuta 1985 Helsinki) on entinen suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan puolustaja tai puolustava keskikenttäpelaaja.
Vähäsarja on FC Kasiysin ja Helsingin Jalkapalloklubin kasvatti. Hän on edustanut urallaan FC Honkaa, AC Allianssia ja FC Viikinkejä. Boltonin ja RC Lensin testattavana käynyt Vähäsarja on pelannut Veikkausliigassa neljä ottelua.
Adlerborg
Adlerborg oli Ruotsin ritarihuoneeseen kuulunut aatelissuku numero 1158. Suku oli kotoisin Ottendorfin kaupungista Lauenburgista, mistä Johan Goës (k. 1698) vuonna 1671 muutti Ruotsiin ja ryhtyi porvariksi Tukholmassa. Noustuaan kamarikollegion komissaariksi hänet aateloitiin vuonna 1689 nimellä Adlerborg.
Yleisurheilun sisäratojen maailmanmestaruuskilpailut 1997
Vuonna 1997 yleisurheilun sisäratojen MM-kilpailut järjestettiin 7.–9. maaliskuuta Palais Omnisports de Paris-Bercyssä, Ranskan pääkaupungissa Pariisissa.
Löyly (saunakompleksi)
Löyly on saunakompleksi Helsingin Hernesaaressa. Vuonna 2016 avatussa Löylyssä on kolme saunaa ja ravintola. Löylyn rakennuttivat Jasper Pääkkönen ja Antero Vartia, ja sen suunnittelivat Anu Puustinen ja Ville Hara.
Löylyä on kutsuttu yhdeksi Helsingin moderneista maamerkeistä ja se on saanut paljon kansainvälistä huomiota. Vuonna 2018 yhdysvaltalainen Time-lehti nimesi Löylyn yhdeksi maailman sadasta parhaasta nähtävyydestä. Vuonna 2020 Löyly suojeltiin sr-1-merkinnällä ja on Suomen nuorimpia suojeltuja rakennuksia.
Rakennus
thumb|Löylyn terassi. Löylyn suunnittelivat Avanto Arkkitehtien Anu Puustinen ja Ville Hara. Suunnittelijat eivät halunneet isoa julkista rakennusta, joka olisi katkaissut Helsingin rannan vihreän vyöhykkeen. Löyly suunniteltiin ja muotoiltiin osaksi olemassa olevaa luontoa. Puustinen ja Hara kuvailevat Löylyä kivenlohkareeksi tai kallion palasiksi osana puistoa, ei niinkään rakennukseksi.
1 800 neliömetrin kokoisessa kompleksissa on asiakaspaikat 600 hengelle. Löyly on Suomen ensimmäinen FSC-projektisertifioitu rakennus. Löylyn rakennusmateriaali on kaadettu Venäjällä, vaikka alun perin uutisoitiin kyseessä olevan suomalaista puuta. 15 rakennusyhtiötä kieltäytyi Löylyn rakentamisesta rakennusratkaisun ja vaativien olosuhteiden takia, kunnes Rakennustoimisto Jussit suostui haasteeseen.
Suunnitelma saunasta Hernesaareen
Aloite yleisestä saunasta Hernesaareen tuli Helsingin kaupunkisuunnitteluvirastolta. Vuonna 2009 Hernesaaren sauna oli osa Itämeren risteilymatkailua kehittävää selvityshanketta. Raportin mukaan Suomen ja Helsingin tulisi konkretisoida asemansa saunan kotimaana ja tarjota ulkomaisille vierailleen helppo mahdollisuus kokea aito saunaelämys uintimahdollisuuksineen.
Ensimmäisessä hankkeessa Eiranrannan tuntumaan kaavailtiin väliaikaisia konttisaunoja. Ne todettiin taloudellisesti epäkannattaviksi ja käyttöiältään lyhytaikaisiksi. Yrittäjä Ville Iivonen luotsasi yleistä saunaa Hernesaareen kolme vuotta. Vuonna 2014 kompleksin nimeksi oli tulossa Sauna Finlandia.
Poliitikko ja yrittäjä Antero Vartia tutustui Iivosen suunnitelmiin ja kutsui ystävänsä näyttelijä Jasper Pääkkösen mukaan projektiin. Vartialla oli kokemusta isänsä kanssa perustamasta Mattolaituri-ravintolasta, joka avattiin Kaivopuistossa vuonna 2011. Iivosen lähdettyä projektista Vartia ja Pääkkönen alkoivat vetää sitä syksyllä 2014. Tällöin saunaravintolan konsepti, piirustukset ja rakennuslupa olivat jo olemassa. Alun perin projektin rakennusbudjetti oli noin kolme miljoonaa euroa, mutta lopulta saunakompleksin rakennus maksoi yli kuusi miljoonaa euroa. Vartia ja Pääkkönen rahoittivat hankkeen pankkilainalla ja omilla varoillaan.
Huhtikuussa 2015 projektin rakennustyöt alkoivat Löyly-työnimellä, ja tammikuussa 2016 kerrottiin Löylyn operoinnista, liiketoiminnasta ja palveluista vastaavan Royal Ravintolat.