cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Andrej Nestrašil
Ammattilaisura
Kaudella 2012–2013 Nestrašil pelasi 25 runkosarja ottelua sekä yhden pudotuspeliottelun Detroitin yhteistyöseura Griffinsissä, mutta kuitenkin pelasi suurimman osan toisesta ammattilaiskaudestaan Toledossa. Nestrašil pelasi joulukuussa kolme peliä ja tammikuussa yhtä monta ennen siirtymistään pidemmäksi ajaksi Grand Rapidsiin. Nestrašil teki runkosarjan aikana kolme maalia ja syötti saman määrän. Griffins oli Midwest -divisioonan ensimmäinen ja voitto Calder Cup -mestaruuden. Nestrašil teki ainoan esiintymisensä pudotuspeleissä läntisen konfrenenssin kolmannessa finaaliottelussa. Toledossa Nestrašil teki yli pisteen per peli iskiessään 11 maalia ja syöttäessään 30 maalia 40 ottelussaan.
Kaudella 2013–2014 Nestrašil pelasi ensimmäisen kokonaisen kautensa Griffinsissä, jossa teki 36 pistettä (16 maalia ja 20 syöttöpistettä) 70 pelin aikana.
17. heinäkuuta 2014 Detroit Red Wings jatkoi Nestrašilin sopimusta yhdellä vuodella.
9. lokakuuta 2014 Nestrašil teki debyyttinsä NHL:ssä Boston Bruinsia vastaan.
Maajoukkueura
Nestrašil edusti Tšekkiä alle 18-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuissa 2009, kun teki kuudenneksi sijoittuneessa joukkueessa kaksi maalia ja kaksi syöttöä kuuteen otteluun.
Wrath
Wrath on metalliyhtye Lamb of Godin viides albumi. Se sisältää raskaampia ja yksinkertaisempia riffejä kuin edeltäjänsä Sacrament ja Ashes Of The Wake. Albumilla on 11 kappaletta ja sen erikoispainoksella 14 kappaletta. Wrath nauhoitettiin vuoden 2008 syksyllä. "Set to Fail"-kappaleesta on tehty musiikkivideo.
Andrej Nestrašil
Maajoukkueura
Nestrašil pääsi edustamaan maajoukkuetta nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa vuosina 2010 ja 2011. Hän teki molempina vuosina kuudessa ottelussa yhden maalin sekä syötti vuonna 2010 kuusi osumaa ja 2011 kaksi. Molempina vuosina Tšekki sijoittui seitsemänneksi.
Wrath
Kappaleet
UK:n ja Japanin bonusraidat
Litiumfluoridi
Litiumfluoridi (LiF) on litium- ja fluoridi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Litiumfluoridia käytetään muun muassa metallurgiassa ja optisissa sovelluksissa.
Valmistus
Litiumfluoridia valmistetaan käsittelemällä litiumhydroksidin tai litiumkarbonaatin vesiliuoksia vetyfluoridin vesiliuoksella.
Verkkokamera
Verkkokamera tai web-kamera on digitaalikamera, jota tyypillisesti käytetään lähettämään videokuvaa Internet-verkon välityksellä. Laitteella voi myös ottaa kuvia tai tehdä videoita. Tätä tukevat useat pikaviestipalvelut. Alun perin web-kamerat oli tarkoitettu videoneuvotteluihin. Web-kamerassa voi olla muun muassa zoom, salama ja langaton yhteys tietokoneeseen. Web-kameroiden resoluutio on kasvanut VGA-tarkkuudesta useisiin megapikseleihin. Joissakin erillisissä web-kameroissa on myös sisäänrakennettu mikrofoni. Irrotettavan verkkokameran voi kiinnittää esimerkiksi kannettavan tietokoneen näyttökanteen, mikä mahdollistaa erilaiset kuvakulmat.
Litiumfluoridi
Käyttö
Litiumfluoridia käytetään lasin ja emalien valmistuksessa, fluksina hitsattaessa ja juotettaessa alumiinia, rakettien polttoaineissa ja aurinkoenergian talteenotossa.
Verkkokamera
Kannettavissa tietokoneissa, tableteissa ja älypuhelimissa on yleensä sisäänrakennettu eli integroitu web-kamera.
Litiumfluoridi
Käyttö
Litiumfluoridin transmittanssi on UV-säteilyn alueella suurempi kuin millään muulla aineella. Tämän vuoksi yhdistettä käytetään UV-optiikan sovelluksissa. Lisäksi litiumfluoridia käytetään termoluminisenssidosimetreissä.
Myrkyllisyys
Litiumfluoridi on ärsyttävä yhdiste ja haitallista hengitettynä tai joutuessaan kosketuksiin ihon kanssa. Myrkyllisyys johtuu pääasiassa fluoridi-ionista, joka voi aiheuttaa vakavia palovammoja iholle joutuessaan. Hengitettynä aine aiheuttaa hengenahdistusta ja yskää. Pienet pitoisuudet eivät ole erityisen myrkyllisiä johtuen litiumfluoridin niukkaliukoisuudesta veteen.
Roope Ankka
Roope Ankka eli Roope-setä ( tai Uncle Scrooge) on sarjakuvataiteilija Carl Barksin vuonna 1947 luoma sarjakuvahahmo, joka seikkailee Disneyn sarjakuvamaailmassa. Hahmo on esiintynyt myös animaatioissa. Roopea pidetään yleisesti Barksin lukuisista luomuksista merkittävimpänä. Vuodesta 1952 lähtien Roopella on ollut Yhdysvalloissa oma nimikkolehti nimeltä Uncle Scrooge, ja vuonna 1978 Suomessa julkaistiin Roope-setä-lehden ensimmäinen numero.
Roope Ankka on maailman rikkain ankka, joka elää Ankkalinnan kaupungissa ja säilyttää valtaisia rahavarojaan rahasäiliöksi kutsutussa rakennuksessa. Hän on ammatiltaan liikemies, pankkiiri ja sijoittaja. Roope Ankka omistaa suurimman osan Ankkalinnan yrityksistä ja kaupoista. Suuresta omaisuudestaan huolimatta Roope on hyvin saita. Hänen rakkain rahansa on ensilantti, kolikko, jonka hän ansaitsi ensimmäisenä työnteolla. Toisinaan Roope-tarinat kuvaavat seikkailuja, joissa Roope siskonpoikansa Aku Ankan sekä siskontyttären poikien Tupun, Hupun ja Lupun kanssa metsästää kadonneita aarteita. Barksin mukaan syy Roopen suosioon ovat hänen rahavaransa, jotka kiehtovat ihmisten mieliä.
Suomeksi Roopen sukunimi on vakiintuneesti käännetty Ankaksi. Muissa yhteyksissä, kuten hänen sukuhistoriaansa viitattaessa, McDuck on yleensä käännetty MacAnkaksi.
Historia
Roope Ankka esiintyi ensimmäisen kerran Carl Barksin tarinassa Joulu Karhuvuorella, joka julkaistiin joulukuussa 1947. Roopen englanninkielinen nimi Scrooge McDuck on viittaus Charles Dickensin Joulukertomuksessa esiintyvään rikkaaseen kitupiikkiin Ebenezer Scroogeen, joka epäilemättä oli yksi Roopen esikuvista. Ensiesiintymisessään Roope ei vielä muistuttanut myöhempää itseään: hän oli raihnas ja silmälasipäinen ankkarahjus, jolla oli nyky-Roopen pulisonkien sijasta eräänlainen poskiparta. Hän asui valtavassa loistokartanossa palvelijoittensa ympäröimänä. Yksi Roopen muista mahdollisista esikuvista oli Kansalainen Kane -elokuvassa nähty lehtikeisari Charles Foster Kane.
Barks loi Roopen kertakäyttöhahmoksi, mutta hahmosta tuli niin suosittu, että Barks päätti tehdä toisenkin Roope-tarinan, kesäkuussa 1948 ilmestyneen Vanhan linnan salaisuuden. Siinä Roope lähtee sukulaistensa kanssa vanhaan sukulinnaansa Skotlantiin etsiäkseen esi-isänsä Rikhard Ankanmielen kätkemän aarrearkun. Tarinassa Roope kärsii rahapulasta, mutta myöhemmissä tarinoissa hänellä ei enää ollut tällaista ongelmaa. Myöhemmin samana vuonna nähty tarina Kettujahdissa käytti Roopesta ensimmäisen kerran titteliä ”maailman rikkain ankka”.
Elokuussa 1949 ilmestynyt tarina Aku Ankka ja zombi vihjasi ensi kerran Roopen nuoruuteen. Sen mukaan afrikkalainen voodoo-poppamies ja heimopäällikkö Fuula Tsuula lähetti Roopen perään Bombi-nimisen zombin kostoksi siitä, että Roope oli tuhonnut hänen heimonsa kylän. Roope kuitenkin onnistui välttelemään Bombia vuosikymmeniä, ja lopulta zombi antoikin voodoo-nukkensa Akulle, joka muistutti suuresti nuorta Roopea. Tarina kuitenkin sisältää ristiriitoja myöhempiin tarinoihin: Roopen puheiden perusteella hän tuhosi kylän vuonna 1879, mutta vuonna 1867 syntyneenä hän olisi ollut silloin vasta 12-vuotias. Lisäksi hän sanoo olleensa kylän tuhoamisen aikoihin ansaitsemassa toista miljardiaan, mutta nykyisten tietojen mukaan hän rikastui vasta Klondiken kultaryntäyksessä 1890-luvun loppupuolella. Niinpä Don Rosa sittemmin sijoitti kylän tuhoamisen vuoteen 1909.
Taikatiimalasi vuodelta 1950 paljastaa, että Roope omistaa suurimman osan Ankkalinnasta. Tarinassa Roope muistelee, että hän syntyi köyhään perheeseen ja työskenteli jo lapsena karjalaivalla. Taikatiimalasi kuitenkin myös väittää, että Roopen vauraus olisi hänen Marokosta ostamansa tiimalasin taikavoimien ansiota. Myöhemmissä tarinoissa Roope toteaa, ettei hänen rikkautensa ole taikuuden, vaan ahkeruuden ja uutteruuden ansiota.
Marraskuussa 1951 Barks esitteli Karhukoplan, Roopen omaisuutta havittelevan rikollisjärjestön. Seuraavassa Karhukopla-tarinassa, Roope-sedän uusi rahasäiliö, Barks esitteli myös rahasäiliön, jossa Roope säilyttää rahavarojaan.
Nykyinen Roopen hahmo muotoutui tarinassa Ovela Roope-setä vuodelta 1952. Tarina Takaisin Klondikeen kertoi Roopen osallistuneen Klondiken kultaryntäykseen Yukonissa vuosina 1896–1899. Vuonna 1961 Barks esitteli Midaan kosketuksessa Milla Magian, velhottaren, joka yrittää kaapata Roopen ensilantin ja tehdä siitä taika-amuletin uskoen, että sen voimilla hänestä tulisi maailman rikkain henkilö. Vuonna 1956 Barks loi Roopen arkkiviholliseksi Kulta-Into Piin.
Piirtämisestä eläkkeelle jäänyt Barks jatkoi vielä tekemällä käsikirjoituksia muille, joista hienoin lienee Tony Stroblin Korakarumin ruhtinas vuodelta 1967. Vuosina 1970–1974 Barks kirjoitti tukun sudenpentutarinoita, joissa Roope sai usein toimia kapitalistina. Näitä tarinoita piirsivät Tony Strobl ja Kay Wright. 1970-luvulla piirtäjäksi ryhtynyt Daan Jippes piirsi tarinansa Barksia jäljittelevään tyyliin.
Vuonna 1997 ilmestyi kovakantisena Don Rosan piirtämä ja käsikirjoittama Roope Ankan elämä ja teot, 12-osainen sarjakuvakirja, joka kertoo Roopen elämäkerran. Kirjan tarinat sisältävät erittäin paljon viittauksia Barksin tarinoiden mainintoihin Roopen nuoruudesta. Rosa palkittiin teoksestaan Yhdysvalloissa vuonna 1995 parhaan sarjamuotoisen tarinan Eisner-palkinnolla.
Perhe ja sukulaiset
Roope Ankka syntyi vuonna 1867 Glasgow’ssa Skotlannissa. Hänen vanhempansa olivat Fergus ja Lauha MacAnkka. Roopella oli myös kaksi pikkusiskoa, Matilda ja Hortensia. Roopen sedät olivat Jake MacAnkka ja Angus "Hiidenkirnu" MacAnkka. Hänen sukulaisensa ovat sisarenpoika Aku Ankka ja tämän sisarenpojat Tupu, Hupu ja Lupu.
Vaikka Aku sekä Tupu, Hupu ja Lupu usein kutsuvatkin Roopea suomenkielisessä käännöksessä sedäkseen, Roope on jo Barksin omaan käyttöönsä 1950-luvulla luonnosteleman sukupuun mukaan oikeastaan Akun eno. Käännös johtuu siitä, että englannin sana uncle voi merkitä sekä setää (isän veli) että enoa (äidin veli). Myös esimerkiksi ruotsalaisessa käännöksessä (Farbror Joakim) Roopea on kutsuttu sedäksi. Roope Ankan elämä ja teot -kirjan viimeisen luvun suomennoksessa Aku – kohdatessaan Roopen ensimmäistä kertaa 17 vuoteen – kutsuu tätä sedäkseen, jolloin ankkavanhus toteaa olevansa oikeastaan Akun eno, mutta sanoo ”Roope-sedän” käyvän yhtä hyvin. Alkuteoksessa sananvaihto on erilainen.
Joidenkin – erityisesti italialaisten piirtäjien suosimien – tulkintojen mukaan Roope on Mummo Ankan veli. Marco Rotan mukaan Mummo ja Roope löysivät maantieltä munan, josta orpo Aku Ankka kuoriutui. Carl Barksin ja Don Rosan mukaan Roope ja Mummo eivät kuitenkaan ole sukua toisilleen, vaan Roopen Hortensia-sisko meni naimisiin Mummon pojan Aaron Ankan kanssa, ja näiden lapset olivat Aku ja Della Ankka.
Myös muut piirtäjät kuin Barks ja Rosa ovat luoneet Roopelle sukulaisia. Romano Scarpan Aku Ankka -sarjakuvissa esiintyi muutaman kerran Roopen velipuoli Teodor McAnkka. William Van Horn on luonut Roopelle serkun, Unkka T. Kumiankan.
Roope on ollut mukana monissa historian tapahtumissa: Hän oli matkustajana Titanicilla ja mukana monissa muissakin tapahtumissa. Roope muutti Klondikeen noin 30-vuotiaana ja löysi sieltä suurimman kultahippunsa, ”Hanhenmunahipun”, joka teki hänestä kertaheitolla Klondiken rikkaimman miehen. Noin 50-vuotiaana Roope muutti Ankkalinnan kaupunkiin Calisotaan, missä hän on kasvattanut omaisuuttaan.
Ankkalinnassa noudatetaan niin sanottua pysähtyneen ajan logiikkaa, jolloin henkilöt ovat aina samanikäisiä, mutta ympäristö muuttuu ja esimerkiksi teknologian taso on vähintään sama kuin reaalimaailmassa. Seikkailutarinoissa, joissa liikutaan ympäri maailmaa, matkataan ulkoavaruuteen ja siirrytään ajassa edestakaisin, käytetään mitä mielikuvituksellisimpia laitteita. Roope tilaa ne usein Pelle Pelottomalta, ja esimerkiksi Aku, joka arkisemmissa tarinoissa ei saa edes puutarha-aitaansa korjatuksi, saattaa seikkailukertomuksissa ohjata avaruusalusta kuin paraskin osaaja.
Orgetorix
Orgetorix oli helvetialainen ylimys. Hän pyrki helvetialaisten yksinvaltiaaksi ja päätti vahvistaa pyrkimyksiään johtamalla heimonsa Galliaan. Orgetorix ryhtyi myös salaa solmimaan liittoja muiden heimojen mahtimiesten kanssa. Vuonna 61 eaa. Orgetorix solmi liiton heedujen päällikön Dumnorixin kanssa. Dumnorix meni naimisiin Orgetorixin tyttären kanssa liiton vahvistukseksi.
Roope Ankka
Kielet
Roope puhuu äidinkielenään englantia. Vuosikausien matkustamisen ansiosta hän kuitenkin on oppinut puhumaan myös monia muita kieliä, kuten arabiaa, espanjaa, indonesiaa, ruotsia, hollantia, saksaa, polynesiaa ja useita kiinalaisia murteita sekä monia kuvitteellisia kieliä. Hän osaa myös lukea arabialaista kirjaimistoa ja egyptiläisiä hieroglyfejä. Suomennoksessa Roope tietysti puhuu suomea, kieltä jota hän Sammon salaisuuden mukaan oppi aikoinaan käydessään porokauppaa Lapissa.
Orgetorix
Orgetorixin yritykset päästä kuninkaaksi kuitenkin epäonnistuivat ja hänet asetettiin syytteeseen maanpetturuudesta. Orgetorixia ei silti onnistuttu pidättämään, sillä hän oli koonnut tuekseen suuren yksityisarmeijan. Orgetorix kuoli hämärissä olosuhteissa.
Roope Ankka
Vauraus
Roope Ankka on maailman rikkain ankka sekä Miljardööriklubin vaurain ja arvostetuin jäsen. Hänen omaisuutensa määrästä on eri tarinoissa erilaisia lukemia, joissa on usein kuvitteellisia lukusanoja: esimerkiksi englanniksi three skyrillion dollars tai 250 umptillion fabulatillion dollars. Taikatiimalasi sisältää tunnetun väitteen, jonka mukaan Roope kohtaisi konkurssin 600 vuoden päästä, mikäli hän menettäisi miljardin minuutissa; tämä tarkoittaisi noin 300 000 biljoonan omaisuutta. Summia on aiheetonta verrata mihinkään reaalimaailman rahoihin, varsinkin kun biljoona tarkoittaa esimerkiksi suomen kielessä tuhatta miljardia ja amerikanenglannissa puolestaan yhtä miljardia. Don Rosan mukaan Roopella olisi 5 multibiljoonaa, 9 absurdiljoonaa, 7 fantastriljoonaa ja 16 penniä. Vuonna 2007 talouslehti Forbes valitsi Roope Ankan kaikkien aikojen rikkaimmaksi kuvitteelliseksi henkilöksi jättäen taakseen muun muassa Lucius Malfoyn ja Bruce Waynen.
Fabio Quagliarella
Fabio Quagliarella (IPA: [], s. 31. tammikuuta 1983 Castellammare di Stabia, Italia) on italialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä, joka edustaa Serie A -seura Sampdoriaa. Quagliarella on myös pelannut Italian jalkapallomaajoukkueessa, vuosina 2007-2011.
Roope Ankka
Vauraus
Liikeimperiuminsa Roope rakensi vuosikymmenien työskentelyn tuloksena. Hän lähti noin 13-vuotiaana karjalaivalla pois kotoaan Skotlannissa voidakseen rikastua Amerikassa, koska hänen perheensä oli rutiköyhä eikä kotona ollut mahdollisuutta vaurastua. Hän kierteli ympäri maailmaa etsien aarteita, mutta rikastui varsinaisesti vasta Klondiken kultaryntäyksessä, jossa hän myös kohtasi Kultu Kimalluksen, johon Roopen sittemmin on uskottu rakastuneen. 1900-luvun alkupuolella Roope kartutti omaisuuttaan muiden muassa myymällä sadelakkeja Adenissa, tuulta tuulimyllyntekijöille Hollannissa ja ruohonleikkureita Saharassa.
Fabio Quagliarella
FC Torino
Fabio Quagliarella on FC Torinon kasvatti, ja Quagliarella myös aloitti ammattilaisuransa Torinossa. Ensimmäisellä ammattilaiskaudellaan, 1999-2000, Quagliarella pelasi FC Torinon joukkueessa vain yhden Serie A-ottelun ja pelasi suurimman osan kaudesta Torinon reservijoukkueessa.
Roope Ankka
Vauraus
Roopen kallein ja arvokkain esine on hänen ensilanttinsa, ensimmäinen raha, jonka hän ansaitsi elämässään työskentelemällä. Lanttia kutsutaan toisinaan erheellisesti "onnenrahaksi", vaikka Roopen mukaan se ei tuonut hänelle onnea vaan innostusta. Jotkut henkilöt, kuten Milla Magia, uskovat kuitenkin lantin taikavoimaan.
Roope säilyttää rakkaimpia rahojaan kuuluisassa rahasäiliössään Rahasäiliökukkulalla samalla paikalla, jossa Ankkalinnan perustajan Julle Ankanpään Ankkalinnake aikoinaan sijaitsi. Rahasäiliössä sanotaan olevan kolme kuutioeekkeriä käteistä. Roope nauttii rahoistaan uimisesta, koska hän voi omien sanojensa mukaan ”sukeltaa niissä kuin pyöriäinen, möyriä kuin myyrä ja kylpeä rahasateessa”. Hänellä on rahasäiliössään jopa hyppylauta rahoissa uimista varten.
Fabio Quagliarella
FC Torino
Toisen kautensa Quagliarella vietti kokonaan Torinon reservijoukkueessa, eikä pelannut yhtään ottelua FC Torinon joukkueessa, joka oli edellisellä kaudella pudonnut Serie A:sta, ja pelasi näin ollen kauden 2000-2001 Italian toiseksi korkeimmalla sarjatasolla, Serie B:ssä.
Roope Ankka
Vauraus
Roope Ankan elämä ja teot -kirjan viimeisen luvun mukaan suurin osa hänen varoistaan ei kuitenkaan ole itse säiliössä, vaan pankkitalletuksina ja arvo-omaisuutena eri puolilla maailmaa, ja säiliössä olevat rahat ovat muistorahoja, jotka hän on itse ansainnut kiertäessään maailmaa. Barksin tarinoiden mukaan Roope omistaa muun muassa lohipurkittamon Alaskassa, kuparilouhoksen Arizonassa, rautakaivoksen Patagoniassa, teeviljelmän Intiassa ja taidelasitehtaan Ruotsissa.
Roine Bertel
Roine Tellervo Bertel (o.s. Päivärinta, ent. Swan, 17. huhtikuuta 1886 Jyväskylä – 3. elokuuta 1964 Helsinki) oli suomalainen runoilija.
Roope Ankka
Vauraus
Roope ei ole pelkästään liikemies vaan myös jonkinlainen amatööriarkeologi. Hän on Akun, Tupun, Hupun ja Lupun kanssa löytänyt aarteenmetsästysmatkoillaan muiden muassa viisasten kiven, kultaisen taljan, Tšingis-kaanin kruunun ja kuningas Salomonin kaivokset. Roopella on rahasäiliössään suuri kirjasto, ja Barksin ja Rosan tarinoiden mukaan laaja kokoelma espanjalaisten ja hollantilaisten aarrelaivastojen lokikirjoja, jotka auttavat häntä etsimään uponneita aarrekaljuunoita.
Fabio Quagliarella
FC Torino
Quagliarellan kolmannella kaudella FC Torinossa, hänen vastuunsa moninkertaistui. Seura oli noussut takaisin Serie A:han, jossa se sijoittui kaudella 2001-2002 yhdenneksitoista. Quagliarella pelasi kaudella neljä ottelua Torinolle, muttei onnistunut maalinteossa. Kauden päätteeksi Quagliarellan ja Torinon tiet erosivat.
Roope Ankka
Viholliset
Elämänsä aikana Roope on hankkinut itselleen monia vihamiehiä. Maailman rikkaimman miehen arvonimestä hänen kanssaan kilpailevat jatkuvasti Kulta-Into Pii ja Kroisos Pennonen, mutta Roope onnistuu jatkuvasti voittamaan kilpailijansa. Roopen mittavia rahavaroja yrittää jatkuvasti varastaa konnajoukkio Karhukopla. Velhotar Milla Magia yrittää kaapata Roopen ensilantin, sulattaa sen Vesuviuksen uumenissa ja tehdä siitä voimakkaan taika-amuletin, joka antaisi hänelle Midaan kosketuksen.
Fabio Quagliarella
Fiorentina, Chieti ja paluu FC Torinoon
Kaudeksi 2002-2003, nuori Fabio jätti Pohjois-Italiassa sijaitsevan Torinon ja siirtyi firenzeläiseen Fiorentinaan. Fiorentina pelasi kauden 2002-2003 Italian neljänneksi korkeimmalla sarjatasolla, Serie C2:ssä. Quagliarella pelasi joukkueessa 12 ottelua, joissa hän teki yhden maalin, ennen kuin siirtyi kesken kauden Chieti Calcioon.
Chieti pelasi kauden 2002-2003, yhden sarjatason Fiorentinaa ylempänä, Serie C1:ssä. Quagliarella pelasi loppukauden, 2002-2003, aikana Chietissä, 11 ottelua, joissa hän teki kaksi maalia.
Roope Ankka
Kultu Kimallus
Roopen ainoana rakkautena pidetään Kultu Kimallusta, jonka Roope tapasi nuoruusvuosinaan Yukonissa. Yhdessäkään tarinassa Roope ei ole myöntänyt (ainakaan ääneen) ihastustaan Kultu Kimallukseen, mutta muutamat seikat puhuvat puolestaan:
Fabio Quagliarella
Fiorentina, Chieti ja paluu FC Torinoon
Quagliarella jatkoi Chietissä myös kauden 2003-2004, jolloin hän auttoi seuraa sijoittumaan Serie C1:n kahdeksanneksi. Quagliarella pelasi Chietin paidassa kaudella 32 sarjaottelua, joissa hän teki 17 maalia. Quagliarellan hyvät otteet herättivät suurempien seurojen mielenkiinnon, ja niinpä vuonna 2004, Quagliarella siirtyi takaisin kasvattajaseuraansa FC Torinoon.
Roope Ankka
Roope Ankan elämän aikajana
thumb|[[Don Rosan Roope Ankan elämä ja teot -sarjakuvakirjan ensimmäinen suomalainen laitos vuodelta 1997. Kansikuvan etualalla poseeraa ”nykyajan” Roope ja taustalla on levitettynä leikekirja, joka sisältää keskeisiä kohtauksia ja henkilöitä hänen menneisyydestään.]]
Fabio Quagliarella
Fiorentina, Chieti ja paluu FC Torinoon
Torino pelasi Serie B:ssä ja Quagliarella sai joukkueesta ison roolin. Hän sai vastuuta 34 Serie B-ottelussa kaudella ja teki niissä joukkueelleen seitsemän maalia. Torino oli kauden päätteeksi lähellä nousta Serie A:han, mutta joukkue ei kuitenkaan siihen pystynyt.
Roope Ankka
Roope Ankan elämän aikajana
Aku Ankka -sarjakuvien tekijöillä on monia erilaisia versioita ja näkemyksiä Roope Ankan elämäntarinasta. Jo Carl Barksin sarjakuvissa Roope viittasi tuon tuostakin aikaisempiin elämänvaiheisiinsa. Tällaisten viittausten pohjalta Don Rosa laati 1990-luvulla laajan 12-osaisen sarjakuvaromaanin nimeltä Roope Ankan elämä ja teot. Sen sisältämät tarinat käsittelevät Roopen elämänvaiheita Rosan olettamassa kronologisessa järjestyksessä ennen vuotta 1947, jolloin Roopen hahmo ensimmäisen kerran esiintyi sarjakuvissa. Rosa pyrki ottamaan huomioon jokaisen Barksin tarinoissa esiintyneen pienenkin maininnan Roopen menneisyydestä. Koska eri sarjoissa olleiden viittausten välillä kuitenkin oli myös ristiriitoja, hänen oli hylättävä niistä muutamia ja muutettava eräitä muitakin jonkin verran.
Christmas Card from a Hooker in Minneapolis
Christmas Card from a Hooker in Minneapolis on Tom Waitsin tekemä musiikkikappale, joka on Waitsin vuoden 1978 albumilla Blue Valentine. Kappaleella esiintyvät pelkästään Waits laulaen ja soittaen akustista pianoa sekä Da Willie Conga soittaen Yamahan sähköflyygeliä. Kappaleen oikeudet omistaa Fifth Floor Music, Inc. ASCAP ja sen kesto on 4:30. Tuotannosta ja äänityksestä on vastannut Bones Howe.
Roope Ankka
Roope Ankan elämän aikajana
Tapahtumien aikajärjestys Don Rosan mukaan:
Fabio Quagliarella
Ascoli Calcio
Vaikka Torino ei onnistunutkaan nousemaan takaisin Italian pääsarjaan, Quagliarellan tie kuitenkin jatkui Serie A:han, kun hän siirtyi kaudeksi 2005-2006, Ascoli Calcioon. Kausi meni kuitenkin Quagliarellalta henkilökohtaisesti melko heikosti, sillä vaikka hän sai uudessa seurassaan runsaasti vastuuta, hän onnistui tekemään kaudella vain kolme maalia. Ascoli sijoittui Serie A:n kahdenneksitoista, eikä jatkanut Quagliarellan sopimusta enää kauden jälkeen.
Roope Ankka
Roope Ankan elämän aikajana
thumb|[[Don Rosa|Don Rosan piirros Tupusta, Hupusta ja Lupusta sekä Akusta ja Iineksestä Roopen haudan äärellä. Piirros julkaistiin alun perin saksalaisessa Der Donaldist -fanzinessa vuonna 1991.]]
Fabio Quagliarella
Läpimurto Sampdoriassa
Ascolista Quagliarella siirtyi toiseen Serie A-seuraan, UC Sampdoriaan. Sampdoriassa Quagliarella löi itsensä läpi Serie A:ssa, kun hän teki 13 maalia 35 ottelussa ja auttoi Sampdorian Serie A:n yhdeksänneksi ja ensi kauden Intertoto Cupiin.
Roope Ankka
Roope Ankan elämän aikajana
Rosa sijoittaa tarinansa 1950-luvulle. Roopen hahmon kehittänyt Carl Barks vetäytyi eläkkeelle 1966 ja viimeinen uusi Barksin piirtämä Roope-tarina julkaistiin juuri vuonna 1967.
Carl Barksin piirtämässä "Ruukullinen kultaa sateenkaaren päässä" -tarinassa Tupu, Hupu ja Lupu pukkaavat kottikärryssä sateenkaaren päästä löydettyä aarretta ja sanovat Roope-sedän nimenneen heidät koko omaisuutensa ainoiksi perillisiksi.
Kohtaamiset historiallisten henkilöiden kanssa
Useissa Don Rosan tarinoissa Roope kohtaa nuoruudessaan merkittäviä historiallisia henkilöitä. Näistä merkittävin on 26. Yhdysvaltain presidentti Theodore Roosevelt, jonka Roope on kohdannut ainakin kolmesti. Roosevelt esitetään sarjakuvissa Roopen hyvänä ystävänä.
Fabio Quagliarella
Napoli
Kaudeksi 2009-2010 Quagliarella siirtyi Udinesesta kotikaupunkiseuraansa, SSC Napoliin, jonka kanssa hän teki viiden vuoden sopimuksen, 1. kesäkuuta, 2009. Kausi 2009-2010 sujui Quagliarellalta erittäin hyvin. Hän sai runsaasti vastuuta, pelasi 34 liigaottelua ja teki 11 maalia. Napoli sijoittui kaudella 2009-2010 Serie A:n kuudenneksi ja selvitti tiensä näin ollen myös ensi kauden UEFA Eurooppa Liigaan. Kauden 2010-2011 Quagliarella aloitti jälleen Napolissa, muttei pelannut joukkueessa kuin yhden Eurooppa Liigan ottelun, ennen kuin hän jätti seuran ja siirtyi suurseura Juventukseen.
Roope Ankka
Roope Ankka piirretyissä
Disney-piirretyissä Roope Ankka teki ensiesiintymisensä lyhytanimaatiossa Roope Ankan talousoppia (Scrooge McDuck and Money) vuodelta 1967 ääninäyttelijänään Bill Thompson. Siinä Roope opetti ankanpojille liiketaloutta samaan tapaan kuin Taavi Ankka oli toiminut piirroselokuvien opettajahahmona.
Fabio Quagliarella
Ensimmäinen kausi Juventuksessa
27. elokuuta 2010 Quagliarella liittyi Juventukseen 4,5 miljoonalla eurolla lainaksi. Fabio teki Juventuksessa suuren vaikutuksen seurajohtoon, tekemällä kauden 17 pelaamassaan Serie A-ottelussa 9 maalia, ennen kuin loukkaantui. Niinpä Juventus osti hänet omaksi Napolista, 10.5 miljoonalla eurolla. Quagliarella ei voinut edustaa Juventusta missään vaiheessa Eurooppa Liigassa 2010-2011, koska oli jo pelannut Napolille yhden Eurooppa Liiga-ottelun samalla kaudella.
Roope Ankka
Roope Ankka piirretyissä
Roope nähtiin sittemmin myös animaatioelokuvassa Mikki Hiiren jouluaatto vuodelta 1983, joka pohjautui saituri Ebenezer Scroogen joulukuvaelmaan. Roopen ääninäyttelijä oli Alan Young, joka sittemmin toimi hahmon äänenä myös piirrossarjoissa Ankronikka, Akun tehdas, Mikin klubi ja Mikki Hiiri kuolemaansa asti vuonna 2016.
Fabio Quagliarella
Toinen kausi Juventuksessa: loukkaantumisia ja "Scudetto"
Quagliarella aloitti toisen kautensa Juventuksessa sairastuvalla, mutta palasi melko pian mukaan pelaavaan kokoonpanoon. Quagliarellan tehot jäivät kuitenkin kaudella 2011-2012 melko vähäisiksi. Hän pelasi uuden Juventus-valmentajan, Antonio Conten alaisuudessa 23 liigaottelua, mutta onnistui maalinteossa vain neljästi. Yksi näistä maaleista tuli ottelussa Napolia vastaan, jota Quagliarella ei tuulettanut lainkaan, johtuen napolilaisista juuristaan. Vähäisten maalimäärien vuoksi Quagliarellan peliaika väheni, mihin vaikutti myös kova kilpailu Juventuksen hyökkäyksessä. Kausi oli kuitenkin menestyksekäs, sillä Juventus voitti kaudella Italian mestaruuden, häviämättä kauden aikana yhtään Serie A-ottelua. Mestaruus oli Quagliarellan uran ensimmäinen.
Roope Ankka
Roope Ankka piirretyissä
Vuoden 2017 sarjassa DuckTales Roopea ääninäyttelee David Tennant.
Fabio Quagliarella
Kolmas kausi Juventuksessa: nousu avainpelaajaksi ja uran toinen "Scudetto"
Kauden 2012-2013, Juventus aloitti voitettuaan Italian mestaruuden edelliskaudella, Supercoppa Italianalla, ottelulla Coppa Italian voittajaa vastaan. Supercopan finaalissa kohtasivat näin ollen Juventus ja Quagliarellan entinen seura Napoli. Juventus voitti ottelun ja näin ollen juhli Supercoppa Italianan voittoa. Supercoppan voitto oli Quagliarellan uran ensimmäinen. Koska Juventus oli voittanut Italian mestaruuden, pääsi se myös kaudella 2012-2013 mukaan Mestareiden liigaan, kahden kauden tauon jälkeen.
Roope Ankka
Roope Ankka piirretyissä
Ankronikassa Roopesta tulee Tupun, Hupun ja Lupun huoltaja, kun Aku liittyy Yhdysvaltain laivastoon. Sarjassa Roope on paljon kiltimpi ja ystävällisempi hahmo kuin sarjakuvissa; hän ei ole enää yhtä ahne ja saita ja jopa antaa jopa eräässä jaksossa pojille rahaa elokuviin. Useimmista sarjakuvista poiketen Roope ei myöskään asu rahasäiliössä, vaan suuressa kartanossa, jossa hänen palvelijoitaan ovat lastenhoitaja rouva Taateli ja hovimestari Ankenström. Ankronikan ja lyhytelokuvan Potkupallo-Hessu suomenkielisessä versiossa Roopen ääninäyttelijä on Pekka Autiovuori. Muita Roope Ankan suomenkielisiä ääninäyttelijöitä ovat olleet muun muassa Seppo Mäki ja Matti Ranin.
Fabio Quagliarella
Kolmas kausi Juventuksessa: nousu avainpelaajaksi ja uran toinen "Scudetto"
Quagliarella pelasi uransa ensimmäisen Mestareiden liigan ottelun loppuvuodesta 2012, englantilaista Chelseaa vastaan, Stamford Bridgen stadionilla. Quagliarella tuli ottelussa vaihdosta kentälle, ja teki Juventuksen 2-2 tasoitusmaalin pian kentälle pääsynsä jälkeen. Quagliarella jatkoi vahvoja otteitaan Juventuksen seuraavassa Serie A-ottelussa AC Chievoa vastaan, jossa hän teki kaksi maalia. Hyvien otteidensa ansiosta Fabio nousi ensin Juventuksen avauskokoonpanoon ja pian myös yhdeksi joukkueen avainpelaajista.
Quagliarella teki uransa ensimmäisen pääsarjahattutempun, Juventuksen 6-1 voittoon päättyneessä ottelussa Pescaraa vastaan ja 30. maaliskuuta, Juventuksen ollessa marsiessa vahvasti kohti toista peräkkäistä Italian mestaruutta, Quagliarella laukoi hienon maalin, upealla kaukolaukauksella, Italian derbyssä, FC Internazionale Milanoa vastaan. Quagliarella myös syötti Juven ottelun toisen maalin, jolla Juventus lopulta voitti ottelun 2-1.
Juventus voitti kaudella 2012-2013 toisen perättäisen Italian mestaruutensa ja eteni myös Mestareiden liigassa kahdeksan parhaan joukkoon, sijoittuen lopulta seitsemänneksi. Quagliarella teki Juventukselle kaudella 2012-2013 9 maalia Serie A:ssa ja 4 maalia Mestareiden liigassa. Kauden päätteeksi Quagliarella juhli uransa toista Italian mestaruuttaan Juventuksessa.
Juventuksesta takaisin Torinoon
Kauden jälkeen alettiin spekuloida Quagliarellan siirrolla pois Juventuksesta. Kesällä 2014 Juventus myikin Quagliarellan paikallisvastustaja Torinon riveihin, 3,5 miljoonan siirtosummalla. Quagliarella teki debyyttinsä Torinossa heti kauden 2014-2015 ensimmäisessä liigaottelussa.
Italian nuorten maajoukkue
Quagliarella edusti Italian eri ikäluokkien nuorten maajoukkueita, alle 17-vuotiaiden maajoukkueesta, alle 21-vuotiaiden maajoukkueeseen asti vuosina 2000-2004. Hän pelasi nuorten maajoukkueissa yhteensä 27 ottelua, joissa hän teki maalleen viisi maalia.
Italian maajoukkue
Fabio Quagliarella sai ensimmäisen kutsunsa Italian jalkapallomaajoukkueeseen, vuoden 2007 helmikuussa, Romaniaa vastaan pelattuun otteluun. Ottelu kuitenkin peruttiin Italiassa tuolloin tapahtuneiden fanimellakoiden tähden. Maajoukkuedebyyttinsä Quagliarella saman vuoden maaliskuussa EM-karsinta-ottelussa Skotlantia vastaan, kun hän tuli vaihdosta kentälle viisi minuuttia ennen ottelun loppua, Luca Tonin tilalle.
Kesäkuussa 2007, Quagliarella oli Italian aloituskokoonpanossa EM-karsintaottelussa Liettuaa vastaan. Quagliarella pelasi ottelussa erinomaisesti ja teki kaksi maalia, Italian 2-0 voitossa. Helmikuussa 2008, Quagliarella teki maajoukkueuransa kolmannen maalin, harjoitusmaaottelussa Portugalia vastaan. Italian päävalmentaja Roberto Donadoni oli vakuuttunut Quagliarellan peliesityksistä maajoukkueessa, ja valitsi hänet Italian EM-kisajoukkueeseen vuoden 2008 EM-kisoihin, Sveitsissä ja Itävallassa, koska Vincenzo Iaquinta oli loukkaantunut, eikä voinut osallistua EM-kisoihin. Quagliarella ei kuitenkaan pelannut turnauksessa, ja seurasi vaihtopenkiltä, kuinka Italia putosi puolivälierässä Espanjalle rangaistuspotkuilla 4-2.
Italian uudeksi päävalmentajaksi tuli EM-kisojen jälkeen Marcello Lippi joka oli aiemmin valmentanut Italian maailmanmestaruuteen vuonna 2006. Myös Lippi luotti Quagliarellaan, joka säilytti paikkansa maajoukkueessa. Lippi valitsi Quagliarellan myös Italian joukkueeseen vuoden 2009 Maanosaliittojen cupiin, jossa Italia putosi kuitenkin jo alkulohkovaiheessa.
Lippi valitsi Quagliarellan myös Italian joukkueeseen vuoden 2010 MM-kisoihin Etelä-Afrikassa. Quagliarella pääsi kentälle Italian viimeisessä alkulohko-ottelussa Slovakiaa vastaan puoliajalla, Italian ollessa 1-0 tappiolla. Ottelussa oli kovat panokset, sillä tasapelillä tai voitolla Italia etenisi jatkopeleihin, mutta tappiolla Slovakia ottaisi jatkopaikan. Slovakia karkasi pian 2-0 johtoon, jolloin Italian peli parani. Quagliarella eteni laidalta, ja laukoi kohti Slovakian maalia, Jan Mucha torjui, mutta Antonio Di Natale laukoi paluupallon maalin ja kavensi lukemat 2-1:een. Quagliarella laukoi voimakkaan volleyn, Slovakian rangaistusalueen rajalta, jonka Slovakian puolustaja Martin Skrtel kuitenkin laukoi maaliviivalta pois Slovakian maalista. Slovakia karkasi 3-1 johtoon, jonka jälkeen 90. minuutilla Quagliarella laukoi upean hiljaisen laukauksen Slovakian maalin ylänurkkaan ja kavensi tilanteeksi 3-2. Italian Simone Pepelle tarjoutui vielä ottelun lopussa paikka tasoitusmaaliin, mutta hän liukastui. Näin Slovakia voitti ottelun ja eteni jatkopeleihin, ja Italia putosi lohkovaiheeseen. Ottelun jälkeen useat Italian pelaajat mukaan lukien Quagliarella itkivät kentän pinnassa pettyneinä ja Italian MM-joukkueen kapteeni Fabio Cannavaro lohdutti heitä.
MM-kisojen jälkeen Quagliarella valittiin Italian maajoukkueeseen vielä uuden päävalmentajan, Cesare Prandellin alaisuudessa. Quagliarella pelasi mm. harjoitusmaaottelun Romaniaa vastaan, sekä EM-karsinta-ottelun Färsaaria vastaan, jossa hän teki myös maalin Italian 5-0 voitossa.
Hieman myöhemmin Quagliarella kuitenkin putosi pois maajoukkueringistä, eikä hän ole pelannut Italian maajoukkueessa sitten alkuvuoden 2011. Quagliarella toivoi paluuta maajoukkueeseen vuoden 2012 EM-kisoihin ja on senkin jälkeen ilmaissut halunsa pelata Italialle, mutta Prandelli ei ole enää häntä maajoukkueeseen valinnut.
Jäätyään sivuun Italian kokoonpanosta EM-turnauksesta 2012, vuoden 2013 Maanosaliittojen cupista ja vuoden 2014 MM-turnauksesta, Italian päävalmentajaksi siirtynyt entinen Juventus-manageri Antonio Conte valitsi Quagliarellan takaisin Italian maajoukkueeseen EM-karsintaotteluun Norjaa vastaan, syyskuussa 2014.
Pelityyli
Quagliarella on monipuolinen pelaaja, jolla ei ole merkittäviä heikkouksia. Quagliarella on parhaimmillaan kahden kärjen systeemissä, mutta voi myös pelata yksinäisenä hyökkääjänä. Quagliarellan tavamerkki on loistava laukaus. Hän osaa laukoa yllättäviä kierropalloja, chippejä, tai kovia kaukolaukauksia. Quagliarella on myös melko nopea, sekä kliininen viimeistelijä.
RFA Tidespring
RFA Tidespring (viirinumero A75) oli Royal Fleet Auxiliaryn Tide-luokan laivaston tankkeri, jollaisena sen tärkein tehtävä oli tankata muita laivaston aluksia merellä. Aluksella oli pitkä ura 1960-luvun alusta aina palveluksesta poistoonsa 1991 saakka.
Valmistus
Alus tilattiin 28. helmikuuta 1961 Hawthorn Leslie and Companyltä, missä köli laskettiin 24. heinäkuuta. Alus laskettiin vesille vuotta myöhemmin 3. toukokuuta ja valmistui 18. tammikuuta 1963.
Palvelus
Alus osallistui toiseen ja kolmanteen turskasotaan. Se otti osaa Falklandin sotaan, vaikka sen palveluksen piti päättyä samana vuonna. Se kuului Etelä-Georgialle hyökänneeseen osastoon. Hyökkäyksen aikana alukselle oli sijoitettuna kapteeni Chris Nunnin merijalkaväen 42 kommandon M-komppania.
Sergei Kirdjapkin
Sergei Aleksandrovitš Kirdjapkin (, s. 18. kesäkuuta 1980 Insar, Mordva, Neuvostoliitto) on venäläinen kävelijä.
RFA Tidespring
Palvelus
Alus poistettiin palveluksesta 13. joulukuuta 1991. Se hinattiin 20. maaliskuuta 1992 Portsmouthista ja saapui 2. heinäkuuta Port Alangiin Intiaan romutettavaksi.
Sergei Kirdjapkin
Kirdjapkin voitti Helsingin MM-kisoissa 2005 maailmanmestaruuden 50 kilometrin kävelyssä ajalla 3.38.08. Kävelyn maailmancupissa hän oli samalla matkalla 2006 neljäskymmenesyhdeksäs ajalla 4.23.27 ja 2008 kuudes ajalla 3.48.29.
Kirdjapkin voitti 50 kilometrin kävelyn Berliinin MM-kilpailuissa 2009 (ajalla 3.38.25) ja vuonna 2012 maailmancupissa (3.38.08) sekä Lontoon olympialaisissa (3.35.59). Hän kuitenkin menetti nämä voittonsa dopingin käytön vuoksi. Barcelonan EM-kisoissa 2010 hän keskeytti.
Tammikuussa 2015 Venäjän antidopingtoimikunta Rusada asetti Kirdjapkinin kolmen vuoden ja kahden kuukauden kilpailukieltoon biologisen dopingpassin perusteella. Kilpailukiellon alkamisajankohdaksi määrättiin 15. lokakuuta 2012 ja samalla hänen tuloksiaan hylättiin aikaväleiltä 20.7.–20.9.2009, 29.6.–29.8.2010 ja 17.12.2011–11.6.2012. Näin hän olisi menettänyt vuoden 2009 maailmanmestaruutensa, muttei kuitenkaan vuoden 2012 olympiakultaansa. Kansainvälinen yleisurheiluliitto IAAF valitti Rusadan päätöksestä urheilun kansainväliseen vetoomustuomioistuimeen, joka muutti Rusadan päätöstä hylkäämällä kaikki Kirdjapkinin suoritukset aikaväliltä 20.8.2009–15.10.2012.
Hot Shots! – kaikkien elokuvien äiti
'''Hot Shots! – kaikkien elokuvien äiti''' on vuonna 1991 valmistunut parodiaelokuva, jonka pääosissa ovat Charlie Sheen, Cary Elwes, Valeria Golino, Lloyd Bridges, Jon Cryer, Kevin Dunn ja Bill Irwin. Elokuvan on ohjannut Jim Abrahams, joka toimi avustavana ohjaajana elokuvassa Hei, me lennetään!. Käsikirjoituksesta vastasivat Abrahams sekä Pat Proft. Elokuva sai myös jatko-osan, Hot Shots 2 – kaikkien jatko-osien äiti.
Hot Shotsissa parodioidaan erityisesti elokuvia Top Gun ja Hei, me lennetään! (joka itsekin on parodia katastrofielokuvista). Elokuvassa Sheen esittää lentäjä-ässä Topper Harleyta, jota pyydetään palaamaan Yhdysvaltain laivaston palvelukseen sen jälkeen kun hän on lopettanut lentäjänkurssin kesken ja muuttanut asumaan alkuperäiskansojen pariin. Harley on iskenyt silmänsä Ramadaan (Golino), johon myös toinen lentäjä (Elwes) on rakastunut. Kaaoksen keskellä lentokonetehtaan johtaja yrittää sabotoida tehtävää saadakseen laivaston hävittäjälentokoneet näyttämään kelvottomilta ja saadakseen siten laivastolta tilauksen oman tehtaansa saksalaisvalmisteisista koneista.
Vastaanotto
Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano valittaa, miten vain harvat elokuvan tykittämät koomiset episodit osuvat nauruhermoon. Hän antaa elokuvalle kaksi tähteä viidestä, mikä teoksen mukaan vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Tephrocactus
Tephrocactus on kuusilajinen kaktuskasvisuku. Tieteellisen nimen taustalla on kreikankielen sana, joka tarkoittaa tuhkaa. Sillä viitataan joidenkin lajien tuhkanharmaaseen varren väriin. Läheisin suku on Cumulopuntia.
Tuntomerkit
Kasvit ovat pienikokoisia, pensasmaisia ja haaroittuvat varren kärjestä tai sen läheltä. Haarat sijaitsevat pystysuorissa riveissä. Varren nivelet ovat lieriömäisiä tai vastapuikeita. Lehdet ovat pieniä, liereitä ja varhain karisevia. Areolit ovat vajonneet ahdassuisiin onteloihin, ja niissä on karvoja, glokidioita ja piikkejä. Kukat sijaitsevat varren kärjessä ja ovat valkoisia, vaaleanpunertavia, keltaisia tai punaisia. Hedelmä on kuiva, avautuva ja sen pinnalla on glokidioita. Siemenet ovat hyvin erikoistuneita, väriltään kellertäviä tai ruskeita, kooltaan vaihtelevia, sivuilta litistyneitä. Niissä on sileä siemenvaippa, mikä on poikkeuksellista alaheimossa Opuntioideae, ja vahvasti esiintyöntyvä vyömäinen muodostuma, joka koostuu ohutseinäisistä soluista.
Levinneisyys
Suku kasvaa Argentiinassa lukuun ottamatta sen eteläisiä osia.
Lajit
Suvun kuusi lajia ovat:
Amadeus (elokuva)
Amadeus on tšekkiläissyntyisen Miloš Formanin vuonna 1984 ohjaama historiallinen draamaelokuva, joka kuvaa säveltäjä Antonio Salierin ja Wolfgang Amadeus Mozartin kilpailua, osin tositapahtumiin perustuen ja osin fiktiivisesti. Elokuvan käsikirjoitus perustuu Peter Shafferin samannimiseen menestysnäytelmään, jossa käytettiin hyväksi Mozartista ja Salierista syntyneitä tarinoita. Elokuvasta tuli suurmenestys ja se mm. voitti kahdeksan Oscar-palkintoa. Elokuvassa kuullaan runsaasti Mozartin musiikkia.
Tuotanto
Filmi kuvattiin Wienissä ja Prahassa. Forman kuvasi oopperakohtauksia Prahan Stavovské divadlo -kansallisteatterissa, jossa Mozartin Don Giovanni ja La clemenza di Tito kantaesitettiin.
Elokuvasta julkaistiin vuonna 2002 ohjaajan versio, joka sisältää 20 minuuttia alkuperäisestä versiosta pois leikattuja kohtauksia.
Juoni
Elokuva alkaa vuonna 1823, kun iäkäs Antonio Salieri (F. Murray Abraham) yrittää itsemurhaa viiltämällä oman kurkkunsa auki. Samalla hän anoo äänekkäästi anteeksiantoa siitä, että hän tappoi Mozartin vuonna 1791. Salieri viedään itsemurhayrityksen seurauksena mielisairaalaan, missä hän saa vieraakseen nuoren papin (Richard Frank), jolle ripittäytyä. Ensi alkuun Salieri on ynseä ja välinpitämätön, mutta lopulta hän alkaa lämmetä papille ja ”ripittäytyy” tälle pitkän kaavan mukaisesti hänen ja Mozartin (Tom Hulce) välisestä suhteesta. Kun elokuvassa palataan myöhemmin Salierin ja papin väliseen keskusteluun, käy ilmi, että Salierin ripittäytyminen kestää pitkälle yöhön ja seuraavaan aamuun asti. Keskustelusta syntyy tarina Mozartin elämästä, jota elokuva seuraa takaumina.
Salieri muistelee nuoruuttaan ja erityisesti omaa omistautumistaan Jumalalle ja rakkauttaan musiikkiin. Hän muistelee, miten hän lupasi Jumalalle pidättyä kaikista sukupuolisuhteista voidakseen omistaa elämänsä musiikille. Salieri kertoo, että hänen isänsä (Peter DiGesu) toivoi hänestä liikemiestä, mutta hän uskoo, että isän yllättävä kuolema (tämä tukehtui kesken aterian) oli ”ihme”, jonka ansiosta hän sai ryhtyä säveltäjäksi. Seuraavaksi Salieri nähdään aikuisena, ja hänestä on tullut osa 1700-luvun Wienin eli ”muusikoiden kaupungin” kulttuurista kermaa. Salieri omistautuu musiikille ja uskoo kykynsä ja menestyksensä säveltäjänä olevan Jumalan lahja vastineeksi hänen hurskaudestaan. Salieri on hyvin tyytyväinen asemaansa Pyhän saksalais-roomalaisen keisarin Joosef II:n (Jeffrey Jones) hovisäveltäjänä.
Mozart saapuu Wieniin yhdessä suojelijansa kreivi Hieronymus von Colloredon eli Salzburgin arkkipiispan (Nicholas Kepros) kanssa. Salieri seuraa Mozartia salaa arkkipiispan palatsissa, mutta heitä ei esitellä toisilleen. Salieri saa nähdä, että omissa oloissaan Mozart on julkea ja rietas nuori mies. Salieri on myös ensimmäinen ihminen, joka käsittää Mozartin sävellyksiä kuunnellessaan tämän suunnattomat kyvyt. Vuonna 1781 Mozartin tavatessa keisari Joosefin tämä esittää Mozartille Salierin säveltämän pienen ”Tervetulomarssin”, jonka eteen hän oli tehnyt kovasti töitä. Tapaamisen aikana Mozartin suusta kuullaan ensimmäistä kertaa tälle ominainen lapsellinen ja korkeaääninen nauru, jota kuullaan tästä lähin aina vähän väliä koko loppuelokuvan ajan. Kuultuaan marssin ainoastaan kerran Mozart soittaa sen itse täydellisesti ja osoittaa erästä kohtaa sanoen: ”Tämä ei oikein toimi, vai mitä?”. Hän korjaa kohdan vaivattomasti muuttaen Salierin ”pikkusävellyksen” Figaron häät -oopperasta tutuksi Non più andrai -teemaksi.
Salieri kehittelee monimutkaisen juonen saadakseen lopullisen voiton Mozartista ja Jumalasta. Hän pukeutuu samanlaiseen naamioon ja viittaan, jollaisia Leopold aiemmin tapasi käyttää. Valeasussaan Salieri määrää Mozartin säveltämään sielunmessun maksaen tälle osan palkkiosta etukäteen. Hän lupaa maksaa säveltäjälle vielä paljon enemmän sitten, kun sielunmessu on valmistunut. Mozart alkaa säveltää messua, Requiemia d-mollissa, tietämättä sen salaperäisen tilaajan todellista henkilöllisyyttä ja aikomuksia. Salieri aikoo nimittäin tappaa Mozartin tavalla tai toisella sitten, kun sielunmessu on valmis. Pohtiessaan eri tapoja murhata Mozart Salieri ryhtyy samalla varautumaan kollegoidensa ja hovin ihailuun; kun kuulijat osoittavat suosiotaan upealle Requiemille, Salieri aikoo väittää säveltäneensä teoksen itse. Lopulta vain Salieri itse ja Jumala tietäisivät asioiden todellisen laidan eli sen, että Mozart on säveltänyt oman sielunmessunsa. Jumala voi vain seurata sivusta, kun Salieri saa viimein ansaitsemansa maineen ja kunnian.
Mozartin rahavaikeudet jatkuvat, ja Requiemin sekä Taikahuilun yhtäaikainen säveltäminen ajavat hänet uupumukseen. Constanze jättää miehensä ja ottaa poikansa mukaan. Mozartin terveys alkaa horjua, ja hän romahtaakin kesken Taikahuilun ensiesityksen. Salieri vie lamaantuneen Mozartin kotiin ja taivuttelee tämän jatkamaan työtä Requiemin parissa. Mozart päätyy sanelemaan Salierille Requiemin nuotteja läpi yön. Kun Constanze palaa miehensä luokse seuraavana aamuna, hän käskee Salieria lähtemään. Constanze laittaa Requiemin luonnoksen Salierin vastusteluista huolimatta lukkojen taakse. Kun hän sitten ryhtyy herättelemään miestään, hän saa huomata tämän olevan kuollut. Requiem on jäänyt keskeneräiseksi, ja Salieri joutuu seuraamaan voimattomana sivusta, miten Mozartin ruumis rahdataan ulos Wienistä ja haudataan kerjäläisten joukkohautaan.
Elokuva päättyy Salierin viimeistellessä kertomustaan silminnähden järkyttyneelle nuorelle papille. Salieri toteaa, että Jumala tappoi Mozartin mieluummin kuin antoi hänen saada edes osan tämän kunniasta ja että hänet on tuomittu olemaan ”keskinkertaisuuden suojeluspyhimys”. Salieri julistaa papille synninpäästön tämän omasta keskinkertaisuudestaan ja siunaa potilastoverinsa, ennen kuin hänet viedään pyörätuolissa pois. Ennen lopputekstejä kuullaan vielä viimeisen kerran Mozartin kimakka nauru.
Todenmukaisuus
Elokuva esittää Mozartin lapsinerosta suureksi säveltäjäksi kasvaneena muusikkona. Kuva on varsin realistinen, toisin kuin Antonio Salierista maalattu kuva. Salieri esitetään elokuvassa kateellisena Mozartia kohtaan, vaikka historiallinen aineisto ei viittaa minkäänlaisiin ongelmiin kahden säveltäjän välillä. Historiallisesti on joka tapauksessa totta, että Salieria arvostettiin Mozartin elinaikana Mozartia enemmän ja hän on edelleen taitavana pidetty säveltäjä.
Oscarit
Ehdokkuudet:
Muut tunnustukset
The New York Timesin kriitikot valitsivat Amadeuksen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta.
Washington Mystics
Washington Mystics on yhdysvaltalainen naiskoripalloseura, joka pelaa Women's National Basketball Association -liigassa (WNBA). Seura pelasi ensimmäisen kautensa WNBA:ssa vuonna 1998 ollen toinen liigan ensimmäisistä laajennusjoukkueista (toinen oli Detroit Shock). Seura on kuulunut alusta alkaen liigan itäiseen konferenssiin, johon kuuluu tällä hetkellä lisäksi viisi muuta seuraa.
Kotiottelunsa Mystics pelaa Verizon Center -areenalla (vuoteen 2006 nimeltään MCI Center) Washington DC:ssä, joka on myös NBA-seura Washington Wizardsin ja NHL-seura Washington Capitalsin kotiareena. Mystics on Wizardsin vastine WNBA:ssa, mutta vuodesta 2005 lähtien seuroilla on ollut eri pääomistaja Ted Leonsisin johtaman Lincoln Holdingsin ostettua seuran. Lincoln Holdings omistaa myös suuren osan Wizardsista, mutta Abe Pollinin johtama Washington Sports and Entertainment on edelleen Wizardsin enemmistöomistaja.
Seuran historia
Mysticsin historian suurin tähti sekä hyökkäys- että puolustuspäässä on ollut seurassa kaudet 1999–2004 pelannut laituri (forward) Chamique Holdsclaw, WNBA:n vuoden tulokas 1999 ja olympiavoittaja vuoden 2000 Sydneyn kisoista. Holdsclaw oli Mysticsin sisäisen levypallotilaston kärkinainen kaikilla seurassa pelaamillaan kausilla, parhaimmillaan 294:llä levypallolla (keskimäärin 10,9 ottelua kohden) kaudella 2003. Pistepörssissä Holdsclaw oli seuran kärkinainen kausilla 2000–2003 (pistekeskiarvolla mitattuna 2000–2004), ja parhaimmillaan hän teki yhden kauden aikana 561 pistettä, kaudella 2000 (keskimäärin 17,5 pistettä per ottelu); parhaan pistekeskiarvon Holdsclaw saavutti kaudella 2003, jolloin hänen pistekeskiarvonsa oli 20,5 (554 pistettä 27:ssä runkosarjaottelussa). Holdsclaw siirtyi Los Angeles Sparksiin ennen kauden 2005 alkua vaihdossa DeLisha Milton-Jonesiin, niin ikään olympiavoittajaan Sydneyn kisoista. Kausilla 1998 ja 1999 seuran paras pistenainen oli seurassa kaudet 1998–2001 pelannut Nikki McCray (512 ja 561 pistettä) ja kausilla 2004–2006 Alana Beard (446, 442 ja 614 pistettä). Levypallotilastossa seuran kärkinimi oli kaudella 1998 Murriel Page (208 levypalloa) ja kausilla 2005 ja 2006 Chasity Melvin (199 ja 224 levypalloa).