cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Yrjö Kukkapuro
Kukkapuron läpimurto oli lasikuituvahvisteisesta polyesteristä valmistettu nahkaverhoiltu Karuselli-tuoli (1964). Vaikka suomalainen muotoilu joutui 1960-lopulta alkaen kilpailemaan hyvälaatuisten tuontitavaroiden kanssa, Kukkapuro säilytti innovatiivisen ja ergonomiaan pohjautuvan työotteensa. 1980-luvulla hän herätti huomiota Experiment-huonekalusarjalla ja iloisen värikkäillä kalusteilla. Myöhemmin Kukkapuro toimi Avarten pääsuunnittelijana.
Kukkapuron suunnittelemia esineitä on esillä pysyvässä näyttelyssä muun muassa New Yorkin Museum of Modern Artissa ja Lontoon Victoria and Albert Museumissa.
Palkinnot ja tunnustukset
Taideteollinen korkeakoulu promovoi 2001 Kukkapuron kunniatohtoriksi.
Kukkapuro on nimetty kunniaprofessoriksi muun muassa Wuxin ja Nanjingin yliopistoissa 1999.
Browning M1919
thumb|Browning M1919
Maj-Lis Ehnberg
Maj-Lis Elisabeth Ehnberg (5. lokakuuta 1924 Pernaja – 10. marraskuuta 2003) oli suomalainen ruotsin kielellä kirjoittanut runoilija.
Browning M1919
Browning M1919 .30 Cal on Yhdysvaltain käyttämä rekyylitoiminen, vyösyöttöinen, ilmajäähdytteinen konekivääri, joka hyväksyttiin palvelukseen vuonna 1919. Konekivääri on kehitetty John M. Browningin ensimmäisen maailmansodan aikaisesta M1917-mallista. Asetta käytettiin toisessa maailmansodassa, Korean sodassa ja vielä Vietnamin sodassa, sekä 7,62×51 mm NATO -patruunalle muutettuna Yhdysvalloissa 1990-luvulle ja muualla nykyäänkin.
Se painaa 14 kiloa ja sen tulinopeus on 400–600 laukausta minuutissa. Aseen kuumenemisen vuoksi suurin käytännön tulinopeus on noin 60 laukausta minuutissa puolen tunnin ajan.
Visbyn tuomiokirkko
Visbyn tuomiokirkko tai Pyhän Marian kirkko  on Gotlannissa, Ruotsissa sijaitsevan Visbyn hiippakunnan tuomiokirkko. Kirkko on toiminut tuomiokirkkona vuodesta 1572 lähtien. Sitä ennen se toimi seurakunnankirkkona. Keskiajalta peräisin olevan kirkon on alun perin rakennuttanut saksalainen kauppias. Kirkkoa alettiin rakentaa 1100-luvun lopussa, ja se vihittiin käyttöön vuonna 1225. Alun perin se oli tarkoitettu vierailevien saksalaisten kauppiaiden kirkoksi, mutta koska saksalaisia muutti paljon kaupunkiin, kirkosta tuli heidän seurakuntakirkkonsa. Tuomiokirkko on ainoa kaupungin keskiaikaisista kirkoista, joka on säilynyt nykyaikaan asti. 1500-luvulta 1800-luvulle asti sen ympärillä oli Visbyn ainoa tavallinen hautausmaa.
Juha Vuorivirta
Juha Vuorivirta (s. 3. toukokuuta 1976 Kempele) on entinen suomalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä.
Vuorivirta pelasi juniorina Oulun Kärpissä ja kaudesta 1993–1994 lähtien Tampereen Tapparassa. Hän pelasi Suomen joukkueessa nuorten EM-kilpailuissa 1994 sekä nuorten MM-kilpailuissa 1995 ja 1996. Tapparan SM-liigajoukkueessa hän pelasi kausilla 1994–1999. Yhteensä Vuorivirta pelasi 207 SM-liigan runkosarjaottelua. Kaudella 1998–1999 hän edusti myös Oulun Kärppiä 1. divisioonassa. Los Angeles Kings varasi hänet NHL:n varaustilaisuudessa 1995. Nykyään Vuorivirta asuu Tampereella ja työskentelee ohjelmistokehityksen parissa.
High School Musical 2
High School Musical 2 on musikaalielokuva, joka on jatkoa Disney Channelin musikaalille High School Musical. Se näytettiin ensi kerran Disney Channelilla 17. elokuuta 2007. Suomessa elokuva nähtiin 5. lokakuuta 2007 Disney Channelilla ja 25. marraskuuta 2007 Yle TV2:lla. High School Musical 2 julkaistiin DVD:lle 7. joulukuuta 2007. elokuvasta on tehty myös aiheeseen liittyvä fanilehti. Elokuva on dubattu suomeksi.
Tarina
Nuoret pääsevät kesätöihin Sharpayn vanhempien omistamalle golfklubille. Sharpay yrittää saada Troyn Gabriellalta itselleen. Ryan vaihtaa puolta ja lähtee kannustamaan Wildcatseja. Sharpay yrittää sotkea oikein kunnolla Troyn ja Gabriellan välit. Sharpay kyllä onnistuu siinä, ja Gabriella lähtee pois golf-klubilta. Lopussa Troy ja Gabriella ovat kuitenkin sovussa, ja he laulavat taas yhdessä. Ja suutelevat lopusta.
Peli
Elokuvaan liittyen on Disney on julkaissut PlayStation 2:lle ja Wiille High School Musical 2 – Sing It! -musiikkipelin, jossa lauletaan High School Musical -elokuvien lauluja karaokena.
Coquitlam
Coquitlam on Vancouverin suurkaupunkialueeseen kuuluva kaupunki Brittiläisessä Kolumbiassa Kanadassa. Sen väkiluku on noin 139 000 (2016). Kaupungin nimi on peräisin halkomelemin kielen sanasta kwikwetlem, joka tarkoittaa ’punaisia (lohi)kaloja joen yläjuoksulla’.
Eurooppalaiset alkoivat asettua alueelle asteittain 1800-luvulla. Coquitlam oli aikaisemmin tärkeä sahakaupunki, mutta nykyään suurin osa sen asukkaista käy töissä Vancouverissa.
Juri Malentšenko
Juri Ivanovitš Malentšenko (venäjäksi Юрий Иванович Маленченко, s. 22. joulukuuta 1961 Svitlovodsk, Ukrainan neuvostotasavalta, Neuvostoliitto) on venäläinen, ukrainalaista alkuperää oleva kosmonautti. Vuonna 2012 hän oli avaruudessa lennolla Sojuz TMA-05M.
Koulutus ja perhe
Malentšenko kävi peruskoulun ja lukion Svitlovodskissa. Sotilaslentokoulutukseen hän meni Harkovaan vuonna 1983. Hän toimi Neuvostoliiton ilmavoimissa lentäjänä Odessan alueella. Malentšenko on toista kertaa naimisissa, nyt Jekaterina Dmitrijevan kanssa. Perheessä on yksi tytär ja edellisestä avioliitosta on aikuinen poika, Dmitri.
Ura avaruuslentäjänä
Malentšenkon esimies kysyi häneltä kiinnostusta avaruuslentoihin, ja maaliskuussa 1987 Malentšenko aloitti kosmonauttikoulutuksensa. Hän oli varamiehistössä Sojuz TM-17- ja Sojuz TM-18-lennoilla. Välillä hän opiskeli Ilmavoimien Zukovskin akatemiassa.
Vuonna 2003 Malentšenko lensi ISS:lle Sojuz TMA-2 lennolla ja meni naimisiin avaruudessa vaikkakin hänen venäläinen morsiamensa oli tuolloin Houstonissa. Neljäs avaruuslento oli Sojuz TMA-11 syksyllä 2007.
Sojuz TMA-11 lennon paluu huhtikuussa 2008 ei sujunut täysin suunnitelmien mukaan vaan Sojuz-kapseli palasi maahan tavoiteltua jyrkemmässä kulmassa. Paluun aikana Malentšenko ja hänen avaruuslentäjäkollegansa Yi So-yeon ja Peggy Whitson kokivat yli kymmenen kertaa Maan pinnan painovoiman suuruisia voimia. Avaruuslentäjien tilaa kuvattiin paluun jälkeen tyydyttäväksi.
Malentšenkon kokonaisavaruuslentoaika on 514 vuorokautta 11 tuntia ja 59 minuuttia.
Joulukuun 15. päivänä Malentšenko lensi Sojuzilla Kansainväliselle avaruusasemalle yhdessä Tim Peaken ja Timothy Kopran kanssa suunnitellusti kesäkuuhun 2016 asti. Telakoitumisessa oli tekninen häiriö, ja Malentšenko hoiti telakoitumisen manuaalisesti.
Tuhannen dollarin nousukas
Tuhannen dollarin nousukas (Safety Last, suomeksi myös Turvallisuus viimeiseksi ja Harold iskukunnossa) on Harold Lloydin tunnetuin mykkäelokuva, joka valmistui vuonna 1923. Elokuva sai ilmestyessään hyvän vastaanoton ja vakiinnutti Lloydin paikan tärkeimpien henkilöiden joukossa varhaisen mykkäelokuvan ajalla. Elokuva huipentuu jaksoon, jossa Lloydin esittämä päähenkilö joutuu kiipeämään kerrostalon seinää ylös erilaisia koomisia vaaratilanteita kohdaten.
Elokuva
vasen|pienoiskuva|550x550px|Tuhannen dollarin nousukas on vapautunut tekijänoikeuksien rajoituksista vuonna 2019 ja on tässä kokonaisuudessaan vapaasti katsottavissa.<br style="clear:left" />
Juoni
Pienen kaupungin poika lähtee suurkaupunkiin paremman elämän toivossa. Kotikaupunkiin jää tyttöystävä, jonka kanssa poika on luvannut mennä naimisiin kunhan ensin on rikastunut. Suurkaupungissa poika ei saavuta haluamaansa mainetta ja kunniaa vaan päätyy työskentelemään apulaiseksi tavaratalon liinavaateosastolle. Hän kuitenkin lähettelee tyttöystävälleen mahtipontisia kirjeitä menestyksestään ja upottaa vähäiset rahansa kirjeiden mukana lähettämiinsä kalliisiin lahjoihin. Menestyksestä vakuuttunut tyttö päättää tulla tapaamaan poikaa varoittamatta etukäteen. Pojalle tulee kiire yrittää peittää valheidensa jäljet.
Max ja Moritz
thumb|250px|Max ja Moritz Max ja Moritz on ilmeisesti opettavaiseksi tarkoitettu saksalainen kuvakertomus vuodelta 1865, jonka laati Wilhelm Busch. Se kertoo kahdesta kurittomasta pojasta, jotka eivät lakkaa tekemästä kepposia ja jotka jauhetaan lopulta jyviksi. Suomeksi kertomuksen riimitteli Kalle Väänänen.
Kertomus alkaa näin:
Tuhannen dollarin nousukas
Juoni
Poika saa sattumalta kuulla, että tavaratalon johtaja tarjoaa tuhannen dollarin palkkiota hyvän mainostempun keksijälle. Hänen rakennustyöläisenä työskentelevä ystävänsä on taitava kiipeilijä, joten hän ehdottaa tavaratalolle julkisuustempausta, jossa salaperäinen mies kiipeää kerrostalon seinää ylös. Tapahtuman alkaessa paikalle kuitenkin osuu poliisi, jolla on vanhoja kaunoja mainitun ystävän kanssa, eikä tämä siksi uskalla näyttäytyä. Poika lupautuu itse kiipeämään ensimmäisen kerroksen, minkä jälkeen hänen on tarkoitus vaihtaa paikkoja ystävänsä kanssa kadulla olevan yleisön huomaamatta. Ystävä ei kuitenkaan onnistu karistamaan sitkeää poliisia kannoiltaan, joten poika joutuu kiipeämään seinää pitkin kerroksen toisensa jälkeen aina katolle saakka kehnoista kiipeilytaidoistaan huolimatta. Matkan varrelle osuvat kaikki mahdolliset vaaratilanteet. Kun hän lopulta selviää katon harjalle, tyttöystävä ottaa hänet siellä vastaan hääpuvussa.
Max ja Moritz
Max ja Moritz edustaa eurooppalaista 1800-luvun kuvakertomusta, jota on pidetty modernin sarjakuvan eräänä edeltäjänä. Max ja Moritz itse oli vanhimman edelleen jatkuvan sarjakuvastripin, Rudolph Dirksin Kissalan poikien (Katzenjammer Kids), esikuva.
Tuhannen dollarin nousukas
Tuotanto
Elokuvan kohtaukset on luotu ilman erikoistehosteita ja osa kuvattiin korkeissa rakennuksissa. Vaikka Lloyd suoritti yleensä omat stunttinsa, kuitenkin kohtauksessa, jossa Lloydin esittämä hahmo kiipeää pitkin rakennuksen seinää, toimi kiipeilijänä Lloydin sijaan elokuvan tekoon innoittanut "ihmiskärpänen" Bill Strother. Elokuvan kuuluisin kohtaus, jossa Lloyd roikkuu kellon viisarista, kuvattiin erään Los Angelesin rakennuksen katolta. Vaikka kohtauksessa käytettiin hyväksi eri kamerakulmia, oli kohtaus hyvin vaarallinen ja vaativa Lloydin käsiproteesin takia. Kohtaus (kuva) on mykkäelokuvien kuuluisimpia.
Arthur Nikisch
thumb|400px|Arthur Nikisch [[flyygelin ääressä]]
Arthur Nikisch (12. lokakuuta 1855 – 23. tammikuuta 1922) oli itävaltaunkarilainen kapellimestari. Hän opiskeli Wienin konservatoriossa viulunsoittoa ja säveltämistä, ja hän oli myös taitava pianisti. Kapellimestarina hän oli kuitenkin itseoppinut, ja suurimmat vaikutteensa hän sai soittaessaan orkesterimuusikkona sellaisten kapellimestarien kuten Richard Wagner, Johannes Brahms, Franz Liszt, Giuseppe Verdi ja Anton Bruckner johdolla.
Nikischin vallankumouksellista johtamistyyliä kuvaa parhaiten Sir Adrian Boultin aikalaislausunto. Hän kertoi Nikischin johtaneen ”jännittävintä esitystä Brahmsin c-mollisinfoniasta mitä koskaan olin kuullut”, kun hän tajusi, että ”koko osan aikana Nikischin käsi ei ollut noussut kertaakaan hänen kasvojaan korkeammalle”.
Arthur Nikisch on jäänyt äänentallennuksen historiaan ensimmäisenä kapellimestarina, joka on levyttänyt kokonaisen sinfonian (Beethovenin 5. sinfonia) kaupallisessa tarkoituksessa. Tämä virstanpylväs tehtiin vuonna 1914 ja orkesterina oli Berliinin filharmonikot. Hän on myös ensimmäinen kapellimestari jonka johtamista on tallennettu filmille – mutta mykkäfilmin aikaan. Filmistä käy kuitenkin selvästi ilmi hänen mieltymyksensä pitkään tahtipuikkoon ja sillä tehtyihin minimalistisiin liikkeisiin sekä vaikutelma hänen ”hypnoottisesta” katseestaan.
Tarleena Sammalkorpi
Tarleena Sammalkorpi, myös Tarleena Tuori (3. heinäkuuta 1949 Helsinki – 31. heinäkuuta 2016 Helsinki) oli suomalainen toimittaja ja suomentaja.
Sammalkorpi työskenteli Yleisradion kulttuuritoimituksessa 1970-luvun alusta lähtien ja oli myös Radiomafian juontajana. Sammalkorpi juonsi muun muassa Tämän runon haluaisin kuulla -ohjelmaa ja Lasten mehuhetkeä, sekä toimi Kulttuurivihkot-lehden päätoimittajana. Vuonna 1968 hän oli yksi Ylioppilaslehden ns. "valtausnumeron" päätoimittajista.
Sammalkorpi toimitti 1970-luvun alussa Pentti Kemppaisen kanssa Tutka-ohjelmaa, jossa juontajat kritisoivat valitsemaansa musiikkia. Myös taiteilijanimeä ”Tarkku” käyttänyt Sammalkorpi suomensi laulunsanoituksia muun muassa Paula Koivuniemelle. Hänet tunnetaan useiden joululaulujen kääntäjänä, joista kuuluisin lienee Lumiukko-animaatioelokuvan tunnuskappaleen ”Walking in the Air” suomennos nimellä ”Avaruus”. Sen ovat levyttäneet muun muassa Cantores Minores, Antti Tuisku sekä Samuli Edelmann.
Vuonna 2008 Sammalkorpi sai WSOY:n tunnustuspalkinnon.
Sammalkorven äiti oli runoilija Eila Kivikk’aho ja isä arkkitehti Risto Sammalkorpi (1919–2001).
Kaksitäpläkoruahven
Kaksitäpläkoruahven (Pseudanthias bimaculatus) on meriahventen (Serranidae) heimoon ja koruahventen (Anthiadinae) alaheimoon kuuluva merivesissä elävä kalalaji.
Kaksitäpläkoruahven kasvaa tavallisesti maksimissaan 14 senttimetrin mittaiseksi. Sen silmän kohdalta rintaevään asti ulottuu oranssi tai keltainen juova. Koiraan pohjaväritys vaihtelee laventelinvioletista purppuraan. Sillä on tumma läikkä selkäevän etuosan kolmannen ja neljännen piikin välissä ja sen evien reunat ovat sinertävät. Naaras taas on muilta osin voimakkaan vaaleanpunainen ja selästään, selkäevästään, peräevästään ja pyrstöstään keltainen. Kaksitäpläkoruahvenella on kylkiviivallaan 43–47 suomua. Selkäevässään sillä on kymmenen piikkiruotoa ja 15–16 pehmeää ruotoa. Peräevässään lajilla on kolme piikkiruotoa ja seitsemän pehmeää ruotoa ja rintaevissään 17–18 ruotoa.
Kaksitäpläkoruahventa tavataan Intian valtameren länsiosassa Mosambikista Aldabraan ulottuvalla alueella, Madagaskarilla, Réunionissa, Malediiveilta itään Indonesiaan ulottuvalla alueella sekä Uudessa-Kaledoniassa. Sen elinympäristöä ovat merenrantojen kuolleidenkin riuttojen rinteet suhteellisen sameissa vesissä. Kaksitäpläkoruahventa esiintyy kaikkiaan 28–54 metrin syvyisissä vesissä, mutta yleensä se kuitenkin oleskelee alle 40 metrin syvyisessä vedessä.
Lagarfljótin mato
Lagarfljótin mato eli Lagarfljótsormurinn on kryptozoologian piiriin kuuluva järvihirviö, jonka väitetään elävän Islannin itäosassa, Fljótsdalshéraðin kunnassa sijaitsevassa Lagarfljót-järvessä. Olentoa kuvataan 10–20 metriä pitkäksi ja tummaksi, toisinaan limaiseksikin jättiläismadoksi tai -käärmeeksi. Silminnäkijöiden mukaan sillä ei ole eviä ja sen pään tunnistaa vain suusta ja siinä olevista hampaista.
Taru järvihirviöstä mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1345. Olennon on väitetty nähdyn nousevan järvenselän pintaan ja aiheuttavan isoja väreitä, jollaisia järvessä elävät lohet ja pikkukalat eivät voisi saada aikaan. Paikallisten kalastajien mukaan he näkevät silloin tällöin kaikuluotaimissaan oudon, ison liikkuvan kohteen.
Järvimadon tutkimista vaikeuttaa, että luonnonpuistossa sijaitseva Lagarfljót-järvi on lähes 30 kilometriä pitkä, 2,5 kilometriä leveä ja yli 100 metriä syvä. Lisäksi järven vesi on hyvin lietteistä ja sameaa: näkyvyys on järveen laskevan joen suulla enintään kuusi metriä ja muualla vain yksi metri. Toisaalta olentoa ei ole koskaan edes etsitty perusteellisesti. Järven vesi on peräisin jäätiköiden sulamisvesistä, eikä se ole yhteydessä isoihin jokiin tai muihin vesistöihin muuten kuin korkeiden vesiputousten välityksellä. Olion on siis täytynyt elää eristäytyneenä samassa järvessä tuhansia vuosia. Kriitikot ovat kuitenkin epäilleet matoa pelkäksi taruolennoksi mm. siksi, että järvessä ei ole suurelle eläimelle juurikaan syötävää, eikä oliosta ole saatu mitään fyysisiä todisteita.
Helmikuussa 2012 paikallinen Hjörtur Kjerúlf kuvasi videon, jossa tuntematon olento näyttäisi uivan Jökulsá-joessa. Video julkaistiin Islannin yleisradioyhtiö RUV:n internetsivuilla, joilla olentoa on epäilty Lagarfljótin madoksi.
Kaskö Wood
Kaskö Wood osti vuonna 1949 suurimman osan vuonna 1920 Kaskisiin perustetun ahtausalan yrityksen Ab Kaskö Stevedoring Ltd:n (nykyinen Oy Silva Shipping Ab) osakkeista. Vuonna 1979 tapahtui fuusio Kristiinan Puunviejät Oy:n kanssa. Vuonna 1983 Kaskö Wood siirtyi Oy Metsä-Botnia Ab:n tytäryhtiöiden Luhtapuu Oy:n ja Oy Botnia Wood Ab:n omistukseen. Hankkeella pyrittiin turvaamaan Metsä-Botnian Kaskisten selluloosatehtaan raaka-aineen saanti. Kaskö Wood fuusioitiin emoyhtiöön vuonna 1989.
San Francisco de Asis (1767)
San Francisco de Asis oli Espanjan laivaston vuonna 1767 vesille laskettu 74-tykkinen San Juan Nepomuceno-luokan kaksikantinen linjalaiva.
Valmistus
Jorge Juanin suunnittelema alus tilattiin kuninkaalliselta telakalta Guarnizosta. Alus laskettiin vesille 1767.
Palvelus
Alus päällikkönään Alonso de Torres y Guerra kohtasi 25. tammikuuta 1797 Cádizinlahdella Britannian kuninkaallisen laivaston George Stewartin johtaman laivueen, johon kuului kolme viidennen luokan fregattia ja kuudennen luokan korvetti. Alus kuitenkin kykeni välttämään vauriot ja pääsemään Cádiziin.
Aluksen päällikkönä oli Ferrolissa vuonna 1805 Don Luis de Florès. Alus liitettiin Villeneuven ranskalais-espanjalaiseen vasta aluksen oltua Ferrolissa telakalla, missä korjattiin sen 22. heinäkuuta taistelussa saamia vaurioita. Alus lähti 8. elokuuta yhdeksän muun espanjalaisaluksen kanssa Ferrolista Villeneuven laivastoon saapuen Cádiziin yksitoista päivää myöhemmin.
Alus lähti 19. lokakuuta yhdistetyn laivaston kanssa Välimerelle. Alus kuului kontra-amiraali Dumanoir Le Pelleyn etuosastoon, jossa se purjehti seitsemäntenä. Aluksen edellä purjehti Mont Blanc ja perässä San Agustín. Taistelun alkaessa alus vaihtoi laukauksia HMS Britannian kanssa. Alus jatkoi etuosaston mukana purjehdustaan pohjoiseen ja niiden oli vaikea kääntyä palatakseen taisteluun. Lopulta San Agustin ja San Francisco de Asis onnistuivat ja niiden vanavedessä tuli Rayo. Kolme espanjalaisalusta kohtasi HMS Leviathanin johtaman kuuden aluksen osaston. Välttääkseen taistelua espanjalaiset suuntasivat itään pois taistelun keskuksesta. Viideltä iltapäivällä Dumanoir käski osastonsa irtautua ja suunnata Cádiziin. Lopulta San Francisco de Asis, Argonauta, Montañés, Rayo, Héros ja Dumanoirin lippulaiva Indomptable saapuivat Cádiziin. Vaikka San Francisco de Asis selvisi taistelusta lähes vaurioitta sen miehistöstä sai surmansa viisi ja kaksitoista haavoittui.
Alus lähti taistelua seuranneesta myrskystä huolimatta merelle 23. lokakuuta yhdessä kommodori Cosmao-Kerjulien'n laivueen mukana. Laivueen tehtävänä oli vallata takaisin menetettyjä aluksia. Sataman ulkopuolella länsiluoteisen tuulen puhaltaessa laivue valtasi takaisin Santa Anan ja Neptunon. Myrsky pakotti kuitenkin San Francisco de Asisin laskemaan ankkurin. Raskaat myrskyaallot pieksivät jatkuvasti alusta ja aluksen ankkuri petti lopulta. Alus ajautui maihin Cádizinlahdella hajoten kappaleiksi.
Benedict Wong
Benedict Wong (s. 1971 Salford, Englanti) on brittiläinen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa elokuvissa Prometheus ja Yksin Marsissa sekä komediasarjoissa Väärät miehet ja IT-porukka. Hän näyttelee myös Marvel Cinematic Universen elokuvissa ja Disney+-sarjoissa Wongia. Vuonna 2003 hän oli ehdolla BIFA-palkinnon saajaksi (paras sivuosa) elokuvasta Dirty Pretty Things. Wong näyttelee Kublai-kaania Netflixin julkaisemassa draamasarjassa Marco Polo.
Salpietari
Salpietari voi tarkoittaa esimerkiksi seuraavia typpihapon HNO3 suoloja:
Sven Hirn
Sven Hirn (18. marraskuuta 1925 Helsinki – 20. marraskuuta 2013 Helsinki) oli suomalainen filosofian tohtori ja tietokirjailija. Hän työskenteli yli 40 vuotta Helsingin kaupunginkirjastossa ja toimi kirjastonjohtajana 1963–1987.
Hirn valmistui ylioppilaaksi 1945, filosofian kandidaatiksi 1950 ja lisensiaatiksi 1956. Hän väitteli tohtoriksi Helsingin yliopistossa vuonna 1958. Hirn aloitti Helsingin kaupunginkirjaston amanuenssina vuonna 1950, toimi sivukirjaston hoitajana 1950–1959, apulaiskirjastonjohtajana 1959–1963 ja kirjastonjohtajana 1963–1987.
Hirn sai professorin arvonimen 1982, valtion tiedonjulkistamispalkinnon 1983 ja Suomen tietokirjailijat ry:n Tietokirjailijapalkinnon 2004.
Hirnin isoisä oli professori Yrjö Hirn, ja hänen isänsä oli professori Hans Hirn.
Eliöyhteisö
Eliöyhteisö on samalla alueella elävien eri lajien populaatioiden muodostama kokonaisuus. Eliöyhteisö puolestaan muodostaa yhdessä alueen elottoman luonnon kanssa ekosysteemin.
Erilaiset eliöyhteisöt edustavat enemmän tai vähemmän jompaakumpaa päätyyppiä: suljettua yhteisöä, jossa yhdenkin lajin poistolla on suuri vaikutus muihin lajeihin, tai avointa yhteisöä, jossa lajien esiintyminen on toisistaan riippumatonta. Eliöyhteisön luonteeseen vaikuttaa muun muassa alueen sateisuus ja ravinteisuus, sekä lajien evolutiivinen kehitys.
Eliöyhteisötutkimus
Eliöyhteisöjä tutkiva tiede on ekologiaa, tarkemmin sanottuna yhteisöekologiaa. Yhteisöekologia tutkii eliöyhteisöjen rakennetta, biodiversiteettiä, kehitystä ja vakautta. Eliöyhteisöjä kuvailevia muuttujia ovat esimerkiksi niiden lajimäärät, ekologiset lokerot ja ravintoverkot. Myös lajien välisen kilpailun tutkiminen on olennainen osa yhteisöekologiaa. Esimerkkeinä yhteisöekologisesta tutkimuksesta voisivat olla eri tiaislajien muodostamien parvien ravintokäyttäytyminen talvella tai hankajalkaislajien jakautuminen eri syvyyksiin järvessä. Yhteisöekologia saattaa tutkia osittain päällekkäisiä aiheita populaatio- tai ekosysteemiekologian kanssa.
Yhteisöekologisella tutkimuksella voidaan selvittää muun muassa ihmisen vaikutusta luontoon. Ihminenhän voi muuttaa eliöyhteisön rakennetta radikaalisti esimerkiksi istuttamalla eliöyhteisöön uusia lajeja.
Eliöyhteisöjen kehitys
Eliöyhteisöt saattavat olla muutoksen tilassa, jota kutsutaan sukkessioksi. Sukkessiota on esimerkiksi nuoren sekametsän kehittyminen ajan kuluessa vanhaksi kuusimetsäksi. Muutosta tapahtuu, koska eliöt muuttavat ympäristöään (esimerkiksi kasvava kuusi alkaa varjostaa maata oksiensa alla), jolloin lajeja saattaa hävitä yhteisön alueelta ja vastaavasti uusille lajeille tarjoutuu sopivia elinpaikkoja. Sukkessio päättyy, kun eliöyhteisö on saavuttanut vakaan tilan. Sukkessio on kliimaksissaan esimerkiksi ikimetsissä. Uusi sukkessiokehitys alkaa esimerkiksi metsäpalon jälkeen.
Eliöyhteisön energiatalous
Eliöiden ravintoketjut saavat alkunsa yhteyttävästä eliöstä eli useimmiten kasveista sekä niiden käyttämistä ravinteista. Yhteyttävät eliöt ovat tuottajia. Niitä sanotaan omavaraisiksi eli autotrofeiksi. Toisenvaraiset eliöt eli heterotrofit käyttävät tuottajia hyödykseen. Esimerkiksi autotrofista heinää syövä lehmä on toisenvarainen.
Toisenvaraiset eliöt voidaan jakaa kuluttajiin ja hajottajiin. Kuluttajia ovat eläimet, jotka ovat kasvinsyöjiä, saalistajia tai loisia. Ne käyttävät muita eliöitä ravinnonlähteenään. Hajottajia ovat eliöt (muun muassa sienet ja bakteerit), jotka käyttävät ravintonaan kuolleita eliöitä. Eliöiden ravintoketjut liittyvät toisiinsa ja muodostavat yhtenäisiä ravintoverkkoja.
Mustainkakolibri
Mustainkakolibri (Coeligena prunellei) on kolibreihin kuuluva lintulaji. Se elää endeemisenä Kolumbiassa.
Koko ja ulkonäkö
Kooltaan mustainkakolibri kasvaa noin 11 cm pitkäksi ja sen pitkähkö suora nokka voi olla 3 cm pitkä. Koiras mustainkakolibri on yleisväritykseltään musta. Lajin rinnan kummalakin sivulla on valkoiset täplät, kurkussa ja siipien kainaloissa on kiiltävän siniset täplät ja alaselkä on tumman vihreä. Mustainkakolibrin pyrstö on musta ja haarautunut. Naaras muistuttaa ulkonäöltään koirasta, mutta on sitä hieman harmaampi. Naarasmustainkakolibrin nokka on myös suhteessa pidempi kuin koiraan ja siivissä on vähemmän sinistä väriä.
Levinneisyys ja elintavat
Mustainkakolibria tavataan metsistä Kolumbian Andeilta tyypillisesti alle 2 400 metrin korkeudella merenpinnasta. Sen elinympäristöä ovat kosteat metsät, joissa kasvaa erityisesti Quercus humboldti-tammea ja Trigonobalanus excelsa-pyökkikasvia. Laji on meden syöjä ja vierailee erityisesti punaisilla ja keltaisilla kukilla. Pesimäkausi on todennäköisesti heinäkuusta lokakuulle, mutta pesiviä yksilöitä on löytynyt myös joulu-helmikuussa. Kuppimaisen pesän mustainkakolibrit rakentavat sammalista ja hämähäkinseitistä.
Izzy Christiansen
Isobel "Izzy" Christiansen (s. 20. syyskuuta 1991) on englantilainen keskikenttäpelaaja/hyökkääjä, joka pelaa Evertonissa ja Englannin maajoukkueessa.
Maajoukkueura
Christiansen on edustanut Englantia alle 19-vuotiaiden EM-kisoissa, alle 20-vuotiaiden MM-kisoissa ja aikuisten EM-kisoissa. Hän on vuoden 2019 loppuun mennessä pelannut 31 maaottelua ja tehnyt niissä kuusi maalia.
Mountain (albumi)
Mountain on Leslie Westin ensimmäinen sooloalbumi vuodelta 1969. Usein albumi mielletään Mountain-yhtyeen albumiksi, mutta kyseessä on kuitenkin Westin sooloalbumi. Mountain yhtyeenä aloitti vasta levyn julkaisun jälkeen.
Avigdor Liberman
Avigdor Liberman (,, s. 5. heinäkuuta 1958 Neuvostoliitto ) on israelilainen poliitikko, Yisrael Beiteinu -puolueen puheenjohtaja ja maan puolustusministeri marraskuuhun 2018. Hän oli Israelin strategisesta uhasta vastaava varapääministeri Olmertin hallituksessa marraskuusta 2006 lähtien. Likudin Benjamin Netanjahu pyysi häntä ulkoministeriksi maaliskuussa 2009.
Hän kannattaa Israelin jäsenyyttä Euroopan unionissa ja Natossa.
Elämä
Evet Liberman syntyi Kišinjovissa Moldavian SNT:ssä, Neuvostoliitossa. Hän asui Bakussa Azerbaidžanissa ja muutti Israeliin vuonna 1978 21-vuotiaana. Hän on opiskellut yhteiskuntatieteitä Jerusalemin heprealaisessa yliopistossa. Hän on naimisissa ja hänellä on kolme lasta.
Liberman oli perustamassa Neuvostoliiton juutalaisten sionistista foorumia ja oli sen johdossa 1983–1988. Lierberman puhuu hepreaa, venäjää, romaniaa ja englantia.
Poliittinen ura
Liberman on ollut Histadrut-ammattiliiton sihteerinä Jerusalemissa. Vuosina 1983–1996 hän oli Likudin puoluesihteerinä ja vuosina 1996–1997 hän oli pääministerin kanslian kansliapäällikkönä. Hän perusti Yisrael Beitenu -puolueen 1999 ja samana vuonna hänet valittiin ensimmäisen kerran knessetiin.
Liberman on taustansa ansiosta kerännyt kannattajia etenkin Israelin venäjää puhuvien maahanmuuttajien joukosta.
Maaliskuussa 2001 pääministeri Ariel Sharon nimitti Libermanin kansallisten infrastruktuurien ministeriksi, mutta hän erosi vuoden kuluttua. Helmikuussa 2003 hänestä tuli kuljetusministeri.
Toukokuussa 2004 Liberman ehdotti "erotussuunnitelmaa", jolla erotettaisiin toisistaan juutalaisten ja arabien asumat alueet. Suunnitelman mukaan Israelin arabikansalaisten asumat kylät lähinnä Wadi Arissa, etelä- ja keski-Galileassa ja Negevin beduiinialueet liitettäisiin palestiinalaishallinnon alueisiin. Näin Israel pääsisi eroon 90 % arabikansalaisistaan ja lopuille järjestettäisiin "uskollisuuskoe". Kun kohu Libermanin ympärillä kasvoi, Sharon erotti hänet hallituksesta 4. kesäkuuta 2004.
Pääministeri Ehud Olmert nimitti Libermanin hallitukseensa strategisesta uhasta vastaavaksi ministeriksi, tarkoituksena löytää ratkaisu Iranin ydinkriisin aiheuttamaan uhkaan. Nimitys herätti voimakasta vastarintaa työväenpuolueessa. Tiede- ja teknologiaministeri Ophir Pines-Paz väitti, että "Lieberman itse on strateginen uhka", ja ilmoitti eroavansa. Liberman veti puolueensa hallituksesta tammikuussa 2008 vastustaessaan neuvotteluja Palestiinalaishallinnon kanssa rauhansopimuksesta. Liberman sanoi uskovansa että Israelin arabit ottaisivat Palestiinalaisvaltion kansalaisuuden Israelin kansalaisuuden lisäksi ja "nostaisivat sosiaaliturvaa Israelissa." Liebermanin mielestä on kohtuutonta että Israelissa on arabivähemmistö, jos Palestiinalaisvaltio perustetaan.
Libermania on ajoittain arabivastaisuudesta ja useat Israelin kansanedustajat ovat nimittäneet häntä rasistiksi. Hän ehdotti 1998 Egyptin hukuttamista pommittamalla Assuanin pato vastineeksi Egyptin tuesta Jasser Arafatille. Vuonna 2003 hän vaati Israelin palestiinalaisvankien hukuttamista Kuolleeseenmereen ja tarjoutui kustantamaan bussikuljetuksen. Toukokuussa 2006 hän vaati knessetin Hamas-johtoisen palestiinalaishallinnon kanssa neuvotelleiden arabijäsenten teloittamista. Arabikansanedustaja Ahmed Tibi vaati Libermanille rikossyytettä rasismista ja kiihotuksesta kansanryhmää vastaan. Israelin valtionsyyttäjä vapautti Libermanin syytteistä, mutta ilmoitti olevansa jyrkästi eri mieltä hänen kanssaan.
13. tammikuuta 2009 Liberman ehdotti Gazaan kohdistetun hyökkäyksen (Operaatio Valettu lyijy) aikana, että "Meidän täytyy jatkaa taistelua Hamasia vastaa juuri niin kuin Yhdysvallat teki Japania vastaan toisessa maailmansodassa", mikä nähtiin vaatimuksena ydinaseen käyttöön. Kielletyn äärioikeistolaispuolue Kachin entinen virkailija Yossi Dayan väittää Haaretz-lehden haastattelussa Libermanin olleen lyhyen aikaa Kachin jäsen. Hieman aikaisemmin tunnettu israelilainen televisioankkuri Haim Yavin kuvaili häntä Kahanen perilliseksi.
Syyskuussa 2006 julkaistun tutkimuksen mukaan Libermanilla on toiseksi eniten kannatusta Israelin seuraavaksi pääministeriksi Benjamin Netanjahun jälkeen. Olmert tuli viidentenä 7 % kannatuksella.
Tammikuussa 2008 Liberman veti puolueensa hallituksesta vastustaessaan neuvotteluja Palestiinalaishallinnon kanssa Jerusalemin asemasta.
Liberman on lisäksi huonoissa väleissä Shas-puolueen ortodoksijuutalaisten kanssa, jotka ovat sanoneet hänen olevan liitossa Saatanan kanssa ja nimittäneet häntä "mustaksi pedoksi", koska hän on suhteellisen maallinen ja kannattaa esimerkiksi siviiliavioliittoa, johon Israelissa ei ole mahdollisuutta, sianlihan myyntiä ja vastustaa ješiva-koulujen oppilaiden vapauttamista asevelvollisuudesta.
Vuonna 2009 Israelin poliisi sanoi suosittavansa syytteiden nostoa Libermania vastaan korruptiosta, kavalluksesta ja rahanpesusta. Poliisi oli tutkinut Libermania noin 13 vuoden ajan, mutta syytteiden nosto vaatii syyttäjän päätöksen.
George Porter
George Porter (6. joulukuuta 1920 Stainforth – 31. elokuuta 2002 Canterbury) oli brittiläinen kemisti. Hän sai Nobelin kemianpalkinnon vuonna 1967 nopeiden reaktioiden tutkimisesta. Porter jakoi palkinnon yhdessä Manfred Eigenin ja Ronald George Wreyford Norrishin kanssa.
Porter opiskeli Leedsin yliopistossa ja suoritti alemman korkeakoulututkinnon kemiassa. Toisen maailmansodan aikana Porter toimi kuninkaallisessa laivastossa.
Sodan jälkeen hän siirtyi Cambridgen yliopistoon Norrishin alaiseksi.
Hänen ensimmäiset tutkimuksensa koskivat lyhytikäisiä yhdisteitä. Hän kehitti myöhemmin tekniikoita tutkia fotosynteesin valoreaktioiden yksityiskohtia.
Porter sai lukuisia kunnianosoituksia töistään ja hänet aateloitiin 1972. Vuonna 1990 hänestä tehtiin Luddenheimin pääri. Porter toimi Royal Societyn puheenjohtajana vuosina 1985–1990.
Sotilaallinen liittoutumattomuus
Sotilaallisesti liittoutumaton on valtio, joka ei kuulu sotilasliittoihin. Se voi antaa toisille valtioille poliittisia sitoumuksia kollektiivisesta turvallisuudesta, mutta ei etukäteen sido ulkopolitiikkaansa niihin siten, että se voitaisiin ilman erillistä harkintaa velvoittaa sotaan toisen valtion puolesta.
Sotilaallisen liittoutumattomuuden käsitys muodostettiin Suomessa puolueettomuuden jatkoksi sen jälkeen, kun Maastrichtin sopimus tuotti poliittisen unionin, valtioliiton sen solmineiden jäsenvaltioiden kesken. Maastrichtin sopimuksessa mainitaan, että se saattaa johtaa maiden kesken yhteiseen puolustukseen.
Madchester
Madchester on termi, jolla kutsuttiin Manchesterissä, Englannissa 1980-luvun lopulla ja 1990-luvun alussa vaikuttaneita vaihtoehtorock- ja tanssimusiikkiyhtyeitä ja heidän musiikkiaan. Madchester-yhtyeiksi luettiin muun muassa New Order, Happy Mondays, The Stone Roses, Inspiral Carpets, Northside, 808 State, The Charlatans ja A Guy Called Gerald. Samaan aikaan manchesterilainen The Haçienda-yökerho oli merkittävässä roolissa kaupungin musiikkielämän kehitykselle.
Musiikillisesti Madchester jakautui kahteen koulukuntaan. The Stone Rosesin esittämä musiikki oli nykyaikaistettua 1960-luvun poppia, yhtye oli perinteinen kitarapop-yhtye. Happy Mondays käytti musiikissaan räpsämplejä ja The Beatles- ja LaBelle-vaikutteisia chorus-efektejä, joista muodostui tummaa psykedeelistä tanssimusiikkia. Molempia yhtyeitä yhdisti kuitenkin Manchesterin acid house -musiikki ja -kulttuuri.
Reaktiopallo
Reaktiopallo on pieni ja epäsäännöllisen muotoinen kuminen pallo, joka pomppaa odottamattomaan suuntaan. Sen avulla voi kehittää reaktiokykyä ja käsi-silmä koordinaatiota.
Reaktiopalloja on kahta kokoluokkaa: pieniä (läpimitta 6,5–10 cm) ja isoja (20 cm).
Turvavalaistus
Turvavalaistus on yksi kiinteistöjen turvallisuusjärjestelmistä. Turvavalaistus käsittää poistumistievalaistuksen sekä erillisen turvavalaistuksen, jonka tehtävänä on turvata näkyvyys erilaisissa poikkeustilanteissa.
Poistumistievalaistus
Poistumistievalaistuksen tarkoituksena on osoittaa reitti lähimmälle uloskäynnille. Poistumistievalaisimia tulee pitää jatkuvasti päällä. Poistumistievalaistuksen yhteydessä käytetään usein jälkivalaisevia poistumistiekilpiä. Aikaisemmin poistumistievalaisimet olivat yksinkertaisia vihreitä valaisimia, mutta nykypäivänä valaisimissa on usein kuvake, josta käy ilmi poistumistien suunta.
Turvavalaistus
Turvavalaistuksen tehtävänä on turvata näkyvyys erilaisissa poikkeustilanteissa, kuten sähkökatkoksen tai tulipalon aikana. Turvavalaisimet ovat akkuvarmennettuja valaisimia, jotka kytkeytyvät päälle automaattisesti sähkökatkoksen tai palohälytyksen aikana. Turvavalaistus voidaan kytkeä myös manuaalisesti päälle esimerkiksi painiketta painamalla.
Törkeimmät petokset
Törkeimmät petokset on rap-artisti Petoksen kokoelmalevy, joka julkaistiin vuonna 2006 3rd Rail Musicin kautta. Kokoelma on yhteenveto vuosista 2001–2006 ja se päätettiin julkaista, koska Petoksen aikaisemmista studiolevyistä ei haluttu tehdä uusintapainoksia.
Levy yksi sisältää kappaleita Petoksen omilta julkaisuilta: City-karhun metsästäjä (2002), Rappiotaide (2003) ja Kallio Underground – Pimeä puoli (2004) sekä hänen vierailuitaan muiden artistien levyillä. Törkeimmät petokset on yksi tunnetuimmista 2000-luvun suomirap-levyistä.
Petoksen vierailut
CD-Levy kakkosella on eri artistien kappaleita, joilla Petos on vieraillut.
Drambuie
Drambuie on skotlantilainen hunaja- ja yrttiarominen viskilikööri (40 t-%). Sen kaupallinen myynti alkoi Edinburghissa 1900-luvun alussa.
Hyppy ikuisuuteen
Hyppy ikuisuuteen (The Gypsy Moths) on John Frankenheimerin ohjaama yhdysvaltalainen draamaelokuva vuodelta 1969. Lentonäytöksestä toiseen kiertävistä laskuvarjohyppääjistä kertovan elokuvan pääosissa näyttelevät Burt Lancaster, Deborah Kerr ja Gene Hackman. Lancaster ja Kerr olivat yleisölle tuttu romanttinen pari jo vuoden 1953 elokuvasta Täältä ikuisuuteen, mikä lie vaikuttanut elokuvan suomenkielisen nimen valintaan.
Elokuvan käsikirjoituksen teki James Droughtin romaanin pohjalta William Hanley.
Juoni
Kiertävä laskuvarjohyppyseurue saapuu pieneen Kansasin kaupunkiin esiintymään Yhdysvaltain itsenäisyyspäivän viikonloppuna heinäkuun alussa. Seurueen nuorimman jäsenen kaupungissa asuva täti, onnettomassa avioliitossa elävä Elizabeth (Kerr) majoittaa seurueen. Ryhmän päällikön Rettigin (Lancaster) ja Elizabethin välillä syttyy romanssi, ja jännitys tiivistyy huipentuakseen laskuvarjonäytökseen.
Vastaanotto
Vuoden 1969 ensi-illan kriitikko, The New York Timesin Vincent Canby, olisi kevyen maan päällä tapahtuvan ihmissuhdetarinan sijasta kaivannut enemmän näyttäviä skydiving-kohtauksia. Video-oppaassa vuodelta 1994 Roope Lehtinen kehui näyttävää kuvausta, hyviä näyttelijöitä ja heidän välisiä jännitteitä mutta piti tarinaa Frankenheimerille epätyypillisen kevyenä. Hän antoi elokuvalle kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Naton 5. artikla
'''Naton 5. artikla''' on Naton perustamissopimuksen artikla, joka määrittää jäsenvaltioiden velvoitteen puolustaa muita jäsenvaltioita. Naton Viidennen artiklan teksti kokonaisuudessaan :
Viides artikla on koko puolustusliiton historiassa aktivoitu ainoastaan kerran, kun terrori-iskut 11. syyskuuta 2001 tuhosivat kaksi World Trade Centerin tornia sekä osan Pentagonia. Artikla 5 ei kuitenkaan johtanut Nato-operaatioon. Yhdysvallat aloitti operaation al-Qaida-verkostoa vastaan Afganistanissa johtamansa 49 valtion koalition voimin.
Talvisodan kansallinen muistomerkki
Talvisodan kansallinen muistomerkki eli Valon tuoja on Helsingin Kasarmitorilla sijaitseva teräspatsas, joka valmistui vuonna 2017. Muistomerkki on kuvanveistäjä Pekka Kauhasen suunnittelema noin 10 metriä korkea sotilas. Se on Suomen suurin teräspatsas. Kauhanen voitti kulttuuriministeriön järjestämän suunnittelukilpailun vuonna 2013.
Kuvaus
Veistos koostuu pallolla seisovasta sotilaasta. Pallon sisällä on 105 valokuvaa, jotka edustavat 105 päivää kestänyttä sotaa. Teos on 10,6 metriä korkea, ja painaa 6 000 kiloa. Muistomerkki symboloi talvisodan tapahtumia ja sen vaikutuksia kulttuuriin. Sotilaan univormu on täynnä reikiä, esittääkseen sekä vahvuutta että voimattomuutta.
Valmistus ja avajaiset
Patsaan valmistus kesti viisi vuotta ja maksoi noin 1,5 miljoonaa euroa. Alun perin työn piti olla valmis vuonna 2015 talvisodan päättymisen 75-vuotisjuhlaan, mutta työ valmistui vasta vuonna 2017. Sotaveteraaneja sekä presidentit Tarja Halonen ja Sauli Niinistö osallistui avajaisiin 30. marraskuuta 2017. Muistomerkin suojelija presidentti Martti Ahtisaari sytytti valot patsaaseen.
Aihekeräily (postimerkit)
Aihekeräily tarkoittaa filateliassa keskittymistä tietyn aihealueen postimerkkien keräilyyn ja tutkimukseen. Aihe voi olla laaja, kuten eläimet, urheilu tai kulkuneuvot, mutta useimmiten aihe on rajattu selkeästi suppeammin, koska aiheeseen liittyviä merkkejä voi olla julkaistu maailmassa tuhansia. Esimerkiksi jalkapallo tai vaikkapa vain maalivahdit, musiikki tai vielä tiukemmin rajattuna vaikka jazz-postimerkit, majakat, jne. Kokoelman avulla voi esittää vaikkapa jonkin tarinan tai historiallisen aikajanan, mutta merkit voidaan järjestää kokoelmaan esimerkiksi aakkosjärjestyksen tai jonkin tarkemman kokonaisuuden mukaan. Mukaan kokoelmaan voi liittää esimerkiksi myös ehiöitä ja postileimoja.
Bantustan
South_Africa_%26_South_West_Africa_Bantustans_Map.svg) kartta. {{legend|#8B8B8B|Etelä-Afrikka}} {{legend|#AEAEAE|Lounais-Afrikka}}
{{legend|#BD80B9|Bophuthatswana}} {{legend|#FB7F76|KwaNdebele}} {{legend|#B2DE7A|Lebowa}} {{legend|#FF85CA|Venda}} {{legend|#FE943E|Gazankulu}} {{legend|#FCCDE3|KaNgwane}} {{legend|#80B1D0|KwaZulu}} {{legend|#88FEA8|Transkei}} {{legend|#FED04E|Ciskei}}.]] Bantustan oli maa-alue, joka varattiin mustien asuma-alueeksi Etelä- ja Lounais-Afrikassa apartheidin aikana. Nimeä bantustan käytettiin ensimmäistä kertaa 1940-luvun lopulla. Se rakennettiin bantukielten sanasta 'bantu', joka tarkoittaa ihmistä, ja indoiraanisten kielten '-stan'-päätteestä, joka tarkoittaa maata.
Etelä-Afrikan hallitus oli perustanut reservaatteja jo vuosina 1913 ja 1936 tarkoituksenaan erottaa mustat ja valkoiset eri alueille. Kansallispuolueen nousu valtaan 1948 antoi ministeri Hendrik Verwoerdille mahdollisuuden käyttää näitä reservaatteja hyödykseen, kun hän pyrki pitämään Etelä-Afrikassa valkoisen enemmistön.
Osa bantustaneista julistettiin 1970- ja 1980-luvuilla itsenäisiksi valtioiksi ja muillekin aiottiin tehdä niin. Niiden "itsenäisyyttä" ei kuitenkaan Etelä-Afrikan lisäksi tunnustanut mikään muu valtio, vaan Yhdistyneet kansakunnat tuomitsi niiden perustamisen ankarasti. Kun mustat pakotettiin "palaamaan" näihin "kotimaihin", heiltä saatettiin ottaa pois Etelä-Afrikan kansalaisuus ja heitä voitiin kohdella vierastyöläisinä. Suurin osa bantustanien asukkaista, esimerkiksi 65 % bophuthatswanalaisista, joutui työskentelemään vierastyöläisinä Etelä-Afrikan puolella.
Vuoden 1994 demokraattisten vaalien yhteydessä bantustanit liitettiin takaisin Etelä-Afrikkaan.
Lesotho ja Swazimaa eivät olleet bantustaneja, vaan kansainvälisesti tunnustettuja valtioita, jotka olivat itsenäistyneet 1960-luvulla Britanniasta.
Suurapartheid
Bantustanien perustaminen liittyi suurapartheidiksi kutsuttuun massiiviseen sosioekonomiseen ohjelmaan, jonka tarkoituksena Verwoerdin mukaan oli pitää musta väestö poissa valkoisten asuttamilta alueilta ja siten pelastaa valkoinen yhteisö häviämiseltä. Sen keskeisenä ajatuksena oli, että rotujen täydellinen erottaminen toisistaan johtaisi vakauteen ja järjestykseen. Uskottiin, että eteläafrikkalaiset ei-valkoiset väestöryhmät hyväksyisivät omien yhteisöjensä tilanteen, kunhan heidän yhteytensä valkoiseen Etelä-Afrikkaan pidettäisiin mahdollisimman vähäisenä. Verwoerdin mukaan afrikkalaisten "ei tulisi haluta integroitua eurooppalaisen yhteisön elämään, vaan ymmärtää, että hänen omassa yhteisössään kaikki ovet ovat avoinna".
Suurapartheidin tarkoituksena oli myös turvata halvan työvoiman saatavuus ja kuitenkin pitää afrikkalaiset poissa kaupungeista rakentamalla tehtaita mustien heimoreservaattien rajoille. Vaikka hallituksen nimittämä Tomlinsonin komissio oli jo 1956 todennut, etteivät heimoreservaatit pystyisi edes parhaiden olosuhteiden vallitessa elättämään kuin kaksi kolmasosaa mustasta väestöstä, hallitus kieltäytyi varaamasta mustille lisää alueita ja samalla lisäsi toimenpiteitä, joilla mustia siirrettiin reservaatteihin valkoisille nimetyiltä alueilta. Vuonna 1963 ensimmäinen bantustaniksi uudelleen nimetty heimoreservaatti, Transkei julistettiin itsehallintoalueeksi ja vuonna 1976 "itsenäiseksi". Muitakin bantustaneita pyrittiin saattamaan itsenäisiksi, vaikka ne olivat vielä vähemmän elinkelpoisia kuin Transkei. Bantustanit koostuivat useista toisistaan erillään sijaitsevista alueista, enklaaveista ja eksklaaveista. Esimerkiksi Bophuthatswana koostui 19:stä ja KwaZulu 11 irrallisesta maanpalasesta, joiden välissä oli valkoisille varattuja maanviljelysalueita. Koko maan rannikko oli myös nimetty valkoiseksi alueeksi. Hallituksen lopullisena tavoitteena oli siirtää kaikki afrikkalaiset bantustanien kansalaisiksi.
Bantustanien talous ja hallinto
Bantustanien avulla Etelä-Afrikan hallitus onnistui vähentämään "tuottamattoman kansanosan" aiheuttamia kuluja. Siirtämällä ihmisiä bantustaneihin ja myöhemmin myöntämällä niille itsenäisyys tai itsehallinto, Etelä-Afrikan onnistui nimellisesti vähentää mustien osuutta maan väestöstä mustien suuresta syntyvyydestä huolimatta. Samalla bantustanien väkiluku kasvoi 4,4 miljoonasta ihmisestä 11 miljoonaan ihmiseen. Kotimaiden väestötiheydet nousivat hälyttäviin lukuihin. Esimerkiksi Transkeissa asui 55 ihmistä neliökilometrillä ja QwaQwassa 298. Valkoisessa Etelä-Afrikassa Kapmaan provinssin väestötiheys oli samaan aikaan 2 henkeä / km².
Etelä-Afrikan hallitus säilytti otteensa "itsehallinnollisiin" ja "itsenäisiin" kotimaihin. Se asetti alueita hallitsemaan johtajia, jotka olivat yhteistyöhaluisia Pretorian kanssa. Alueiden talous oli myös täysin riippuvainen Etelä-Afrikasta ja suora tuki muodosti suuren osan niiden budjeteista. Suurin osa eteläafrikkalaisesta turvallisuuslainsäädännöstä oli myös voimassa alueilla siihen asti, kunnes kotimaa julistettiin itsenäiseksi. Bantustanien hallitsijat toimivat yleisesti diktatoriaalisesti ja niiden hallinto oli yleisesti erittäin korruptoitunutta.
1970-luvun loppuun mennessä alkoi Etelä-Afrikan hallituskin huomata kotimaa-järjestelmän epäonnistumisen. Hallituksen vuonna 1970 asettaman Riekertin komission raportin mukaan kotimaiden köyhyys oli niin musertavaa, ettei kymmenille tuhansille ihmisille jäänyt henkiinjäämiseksi muuta vaihtoehtoa kuin siirtyä suuriin kaupunkeihin laittomasti. Suurapartheidin kustannukset valtiolle olivat myös valtavat. Mustien afrikkalaisten kuljettaminen päivittäin asuinaluiltaan usein sadankin kilometrin päässä oleviin työpaikkoihin vaati valtavaa julkista liikennettä. Koska mustien palkkoja pidettiin myös keinotekoisen alhaisina, ei kuljetuksiin käytettyjen linja-autojen todellisia kustannuksia voitu periä työläisiltä, vaan valtio tuki sitä valtavilla summilla. KwaNdebelen saama bussituki oli suurempi kuin kotimaan bruttokansantuote. Suurapartheid ei pystynyt myöskään pitämään mustia pois suurkaupungeista, kuten oli tarkoitus, vaan 1980-luvulle tultaessa mustien kaupunkilaisten määrä oli kaksinkertaistunut.
Etelä-Afrikassa sijainneet bantustanit
400px|right
Haapajärven ja Reisjärven kansallispuku
Haapajärven ja Reisjärven kansallispuku on maantieteellisesti pohjoispohjalainen kansallispuku, koska sen käyttöalueita ovat Haapajärvi ja Reisjärvi. Kulttuurillisesti puku on kuitenkin keskipohjalainen, koska Haapajärvi ja Reisjärvi kuuluivat kansanpukujen aikaan silloiseen Kalajoen pitäjään. Puvun esikuva-aineisto on laajasti pohjalainen; puku perustuu muun ohella perukirja-aineistoon ja C.P. Elfströmin Oulussa maalaamaan akvarelliin vuodelta 1808. Haapajärven ja Reisjärven naisen kansallispuvusta on kaksi eri versiota: tarkistamaton ja kokonaan uusi mallipuku. Haapajärven ja Reisjärven miehen kansallispukua ei ole.
Haapajärven ja Reisjärven kansallispuku
Puvun tilasivat Haapajärvi-Seura ja Reisjärven kotiseutuyhdistys. Vuonna 1968 julkaistun puvun suunnittelivat Annikki Vormala ja Hilkka Vilppula, pukuun kuuluvat punasävyinen hame, punaruskea liivi, siniharmaa valkoraitainen esiliina, koppamyssy, paljinsolki, avainkoukku ja kaulukseton kimononuttu.
Haapajärven ja Reisjärven mallipuku
Yllä mainitu Haapajärven ja Reisjärven kansallispuku on koottu kokonaan uudelleen vuonna 1997 Keski-Pohjanmaan nuorisoseura ry:n pyynnöstä. Puvun ohjeita ja tarvikkeita myy Haapajärven käsityökeskus. Keski-Pohjanmaan nuorisoseura vuokraa pukua. Puku on seuraavanlainen:
Päähine on aikuisilla naisilla tykkimyssy. Koppa on päällystetty kermanvärisellä kirjotulla silkillä. Pitsi on frimodiglai-tyyppinen nyplätty pitsi. Tytön päähine on punainen silkkinauha.
Paita on pellavaa tai puolipellavaa, yksinkertainen kansanomainen T-paita
Esiliinoja on neljä erilaista: valkoinen, vihreä raski, mustakuvioinen painettu ja kuviolliseksi kudottu musta silkki.
Röijy suljetaan neuloilla, se on kimonohihainen ja flammukuvioista kapearaitaista parkkumia. Värivaihtoehdot ovat musta- tai punavoittoinen.
Asusteisiin kuuluu silkkihuivi. Sukat ovat punaiset tai vihreät; joko käsinkudotut villaiset vikkelisukat tai teollisesti valmistetut sileäneuleiset villa- tai puuvillasukat. Jalkineet ovat mustat avokkaat tai nauhakengät.
Vuoden 1703 suuri myrsky
pienoiskuva|Vuoden 1703 myrskyä esittävä piirros 1700-luvulta. Vuoden 1703 suuri myrsky oli synoptisen kokoluokan sääilmiöihin lukeutuva ekstratrooppinen sykloni, joka aiheutti tuhoa Keski- ja Etelä-Englannissa 7. joulukuuta 1703. Juliaanisen kalenterin mukaan päivä oli 26. marraskuuta. Myrskyn voimakkuudeksi on arvioitu Saffirin–Simpsonin hurrikaaniasteikolla luokka 2 (43–49 m/s).