cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Beatles for Sale
Kappalemateriaali
B-puolen aloittavan ”Eight Days a Week” -kappaleen alku on häivytetty, mitä on pidetty esimerkkinä yhtyeen varhaisista studiokokeiluista. Tämä pääosin McCartneyn kirjoittama kappale oli myös tarkoitus julkaista Britanniassa singlenä, mutta sen syrjäytti Lennonin ”I Feel Fine”. ”Words of Love” on alkujaan Buddy Hollyn kappale, jonka tämä oli julkaissut singlenä vuonna 1957, ja Beatles esitti sitä keikoillaan 1950-luvun lopusta vuoteen 1962. Hollyn merkitys yhtyeelle oli muutenkin suuri – jo nimi The Beatles on eräänlainen mukaelma hänen taustayhtyeensä nimestä The Crickets. Rumpali Ringo Starr laulaa alkujaan Carl Perkinsin tuotantoa olevan kappaleen ”Honey Don’t”. Se kuului Beatlesin ohjelmistoon vuosina 1962–1965, mutta solistina ei ollut Starr vaan Lennon. Kappaleen ”Every Little Thing” McCartney sävelsi tarkoituksenaan tehdä uusi singlen A-puoli, mutta laulu päätyi vain albumin täytekappaleeksi. Se on yksi monista McCartneyn lauluista, joka kertoo hänen ja Jane Asherin suhteesta.
Kansitaide
Beatles for Sale oli ensimmäinen Beatlesin albumi, jossa oli avattavat eli gatefold-kannet. Sisäkannessa on kaksi kuvaa yhtyeestä: toisessa Beatlesin jäsenet seisovat Twickenham Filmin studioilla, ja toisessa he esiintyvät Washingtonissa 11. helmikuuta 1964. Sisäkannessa on myös Derek Taylorin kirjoittama esittely. Taylor oli työskennellyt Beatlesin kanssa lyhyen aikaa vuonna 1964 ja auttanut yhtyeen manageria Brian Epsteinia tämän A Cellarful of Noise -elämäkerran kirjoittamisessa. Sen jälkeen hän työskenteli vuosia Yhdysvalloissa, kunnes vuonna 1968 siirtyi Beatles-jäsenten perustaman Apple Recordsin toimistotyöntekijäksi.
Levyn Australian-painoksen kansi oli alun perin erilainen kuin Britanniassa, mutta vuodesta 1988 Australiassa on käytetty samaa kantta kuin muuallakin.
Singlet
Britanniassa levyltä ei julkaistu yhtään singleä. Yhtye tosin harkitsi kappaleiden ”No Reply”, ”I’m a Loser” ja ”Eight Days a Week” julkaisemista, mutta lopulta singlenä ilmestyi 27. marraskuuta 1964 ”I Feel Fine”, jota ei ole millään yhtyeen Britanniassa julkaistulla studioalbumilla. Sen sijaan Yhdysvalloissa singlenä ilmestyi ”Eight Days a Week” B-puolenaan ”I Don’t Want to Spoil the Party”. ”Eight Days a Week” nousi Billboard-listan kärkeen ja ”I Don’t Want to Spoil the Party” sijalle 39. Molemmat kappaleet julkaistiin Yhdysvalloissa kesäkuussa 1965 albumilla Beatles VI.
Lisäksi joitakin singlejä julkaistiin Britannian ja Yhdysvaltojen ulkopuolella. ”Rock and Roll Music” ilmestyi lukuisissa Euroopan maissa sekä ainakin Japanissa, Etelä-Afrikassa, Meksikossa, Australiassa, Argentiinassa ja Hongkongissa, missä se nousi listan kärkeen. Se nousi listaykköseksi myös ainakin Norjassa, Ruotsissa sekä Suomessa, missä sitä pidetään ensimmäisenä selkeästi rock and roll -genreä edustavana listaykkösenä. ”Everybody’s Trying to Be My Baby” ilmestyi ainakin Kreikassa ja ”Kansas City” Japanissa, Länsi-Saksassa ja Yhdysvalloissa.
Myynti ja julkaisut
Beatles for Salen ennakkotilauksien määrä Britanniassa oli 750 000 kappaletta, mikä oli aikansa ennätys. Kun levy julkaistiin 4. joulukuuta 1964, se nousi Britanniassa listaykköseksi yhtyeen edellisen albumin A Hard Day’s Nightin tilalle. Levy oli kärjessä kolmesti 19. joulukuuta 1964 ja 1. toukokuuta 1965 välisenä aikana. Se oli listaykkösenä yhteensä yksitoista viikkoa ja kaikkiaan listalla 46 viikkoa. Albumi oli vähän aikaa myös singlelistan sijalla 22, sillä tuohon aikaan Britanniassa levyn formaatilla ei ollut listan suhteen merkitystä. Länsi-Saksassa albumi oli kärjessä kolme viikkoa.
Levyä ei julkaistu lainkaan Yhdysvalloissa, mutta siellä ilmestyi Beatles ’65 -niminen albumi, jota pidetään Beatles for Sale -albumin amerikkalaisena vastineena. Levyllä oli kahdeksan Beatles for Sale -levyllä julkaistua kappaletta. Lisäksi mukana oli kappale ”I’ll Be Back”, joka oli julkaistu A Hard Day’s Night -albumin brittiversiolla, sekä joulun aikoihin singlenä Britanniassa ja Yhdysvalloissa listaykköseksi noussut ”I Feel Fine” ja sen B-puolella julkaistu ”She’s a Woman”. Beatles ’65 oli Yhdysvaltain listaykkönen yhdeksän viikkoa, ja se säilyi listalla 71 viikkoa. Kuusi Beatles for Salen kappaletta, joita ei ollut julkaistu Beatles ’65 -levyllä, julkaistiin Yhdysvalloissa kesäkuussa 1965 albumilla Beatles VI. Se oli listaykkösenä kuusi viikkoa.
Beatles for Salea myytiin Britanniassa yli miljoona kappaletta. Sitä ja Beatles ’65 -albumia on arvioitu myydyn kaikkiaan noin neljä miljoonaa kappaletta. Jos huomioon otetaan myös Beatles VI -albumi, on myyntimäärä yli viisi miljoonaa kappaletta.
Beatles for Salen julkaisi Parlophone sekä stereo- että monoversiona. Kahden kappaleen miksauksessa on pieniä eroja painosten välillä: ”No Replyn” stereomiksaus on erilainen ja ”Words of Loven” stereoversio on yhdeksän sekuntia monoversiota lyhyempi. Ensimmäinen uusintapainos levystä otettiin heti vuonna 1965, mutta ainoastaan stereoversiona. Vuonna 1973 albumi julkaistiin C-kasettina ja 8-raitana. Ensimmäinen CD-versio ilmestyi monona 26. helmikuuta 1987, jolloin albumi palasi kahden viikon ajaksi Britannian listalle ja nousi korkeimmillaan sijalle 45. Samana vuonna levy ilmestyi ensimmäisen kerran Yhdysvalloissa.
Syyskuussa 2009 Beatles for Sale julkaistiin muiden Beatles-studioalbumien kanssa The Beatles in Stereo -sarjassa. Levy nousi silloin uudelleen listoille ja oli muun muassa Britanniassa korkeimmillaan sijalla 56.
Kriitikoiden arviot
New Musical Express käsitteli Beatles for Salea lyhyesti 13. marraskuuta 1964 ilmestyneessä numerossaan, kun levyä ei ollut vielä julkaistu. Arvostelun mukaan albumi on ”tupaten täynnä kiintoisia ja omaperäisiä Beatles-tavaramerkkejä”.
Tuoreemmista arvostelijoista AllMusicin Stephen Thomas Erlewine on sitä mieltä, että Beatles kuulostaa Beatles for Salella lyödyltä ja kuluneelta – ja John Lennon katkeralta ja itseään inhoavalta. Erlewinen mielestä kuusi lainakappaletta tuntuu tappion myöntämiseltä, kun levyä vertaa täysin omista kappaleista koostuneeseen A Hard Day’s Night -albumiin, ja covereista ”Mr. Moonlight” on luultavasti huonoin Beatlesin koskaan levyttämä kappale. Hän myöntää kuitenkin, että albumilla oli tapahtunut merkittäviä musiikillisia muutoksia, joista huomattavimpana Bob Dylanin vaikutus. Yksittäisistä kappaleista parhaita ovat ”I’ll Follow the Sun”, ”Rock and Roll Music”, ”Honey Don’t” ja ”Kansas City/Hey Hey Hey Hey!”, mutta kappaleista ”Every Little Thing”, ”What You’re Doing” ja ”Everybody’s Trying to Be My Baby” huokuu väsymys. Lopuksi Erlewine toteaa Beatles for Salen olevan yhtyeen epätasaisin albumi, jonka parhaat kohdat osoittavat yhtyeen siirtyneen alkuperäisestä merseybeat-tyylistä uransa keskivaiheelle tyypilliseen poprockiin. Paikoin kovastakin kritiikistä huolimatta hän antaa albumille parhaan mahdollisen arvosanan, viisi tähteä.
Pitchfork Mediassa Beatles for Salen arvioi syyskuussa 2009 Tom Ewing. Hän pitää ”Rock and Roll Musicia” yhtyeen parhaana rock and roll -kappaleena sitten esikoisalbumilla ilmestyneen ”Twist and Shoutin”. Lennonin kappaleet ja yhtyeen uudelleen löytämä rock and roll aiheuttavat sen, että Beatles for Sale on yhtyeen vaatimattomin albumi, mutta se on myös Beatlesin antoisimpia levyjä. Ewing antaa levylle arvosanaksi 9,3 pistettä kymmenestä mahdollisesta.
Syyskuussa 2009 albumia arvosteli myös The Daily Telegraph -sanomalehden Neil McCormick. Vaikka hän toteaa yhtyeen kuulostavan levyllä fantastiselta, hän antaa sille vain kolme tähteä viidestä. Albumin kohokohtiin hän laskee kappaleet ”Eight Days a Week”, ”I’ll Follow the Sun” ja ”Baby’s in Black”.
Niin ikään vuoden 2009 syyskuussa Beatles for Salen arvosteli Consequence of Sound -sivuston Anthony Balderrama. Hänen mielestään albumi kuuluu Beatlesin mielenkiintoisimpiin, ja sillä on hyvät ja huonot puolensa. Paras hetki on kappale ”I Don’t Want to Spoil the Party”. Balderrama antaa albumin arvosanaksi neljä ja puoli tähteä viidestä mahdollisesta.
Arvostelut
Listasijoitukset
1964
Myöhemmät ajankohdat
Kappaleet
A-puoli
B-puoli
Kokoonpano
Muusikot
Muut
Sekotähkäyökkönen
Sekotähkäyökkönen eli urakkatähkäyökkönen (Mesapamea remmi) on harvinainen yöperhoslaji. Sen erottaminen valkotähkäyökkösestä (Mesapamea secalis) tai martotähkäyökkösestä (Mesapamea secalella) ei onnistu ilman genitaalipreparaatin tekemistä. Laji kuvattiin tieteelle vuonna 1985.
Koko ja ulkonäkö
Laji on ulkonäöltään identtinen valkotähkäyökkösen ja martotähkäyökkösen kanssa. Erottavat tuntomerkit ovat ainoastaan genitaalien rakenteissa. Siipiväli on noin 30 mm.
Jukka Laurila
Jukka Pekka Laurila (16. tammikuuta 1949 Helsinki – 7. syyskuuta 2017 Oulu) oli suomalainen arkkitehti, joka edisti puun käyttöä arkkitehtuurissa ja rakentamisessa.
Laurila tutustui lukion jälkeen arkkitehdin työhön Kari Järvisen arkkitehtitoimistossa ja opiskeli alaa Oulun yliopiston arkkitehtuurin osastolla, jossa aloitti 1973 ja valmistui 1992. Laurila työskenteli 1980-luvulla useiden arkkitehtien kumppanina ja itsenäistyi 1990-luvun alussa perustaen Arkkitehtitoimisto Jukka Laurilan. Päätyönsä ohessa hän työskenteli Oulun yliopiston arkkitehtiosastolla tuntiopettajana. Laurilan toimisto oli monen nuoren, uransa alussa olleen arkkitehdin työpaikka. Arkkitehtina Laurila oli parhaimmillaan silloin, kun asiakkaan kanssa syntyi hyvä vuoropuhelu, joka usein johti pitkään ystävyyteen.
Sekotähkäyökkönen
Elinympäristö ja elintavat
Sekotähkäyökköstä pidetään yleisesti valko- ja martotähkäyökkösten risteymänä.
Ravintokasvit
Toukan ravintokasveja lienevät heinät.
IFC
IFC voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Tommy Roe
Thomas David "Tommy" Roe (s. 9. toukokuuta 1942) on yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä. Hän syntyi Atlantassa, Georgiassa, ja nousi 1960-luvun alussa maineeseen hitillään "Sheila".
Roen myöhempien menestysten joukossa ovat "Everybody", "The Folk Singer", "Dizzy" ja "Jam Up and Jelly Tight". Laulaja on kelpuutettu Rockabilly Hall of Fameen.
Roe on naimisissa Golden Globen voittaneen ranskalaissyntyisen näyttelijä Josette Banzet'n kanssa.
Hiukkajärvi
Hiukkajärvi on Kauhajoella Päntäneen kylässä sijaitseva järvi. Kooltaan se on varsin pieni, vain 0,15 km2. Järvi kuuluu Kyrönjoen vesistöalueeseen. Järven ympäristö on kaikkineen luonnoltaan karu kangasmaisemaan sijoittuva järvi, mutta silti hyvän hiekkarannan johdosta se on asiallisessa kunnossa halukkaiden käyttöön. Hiukkajärven rannassa sijaitsee myös Päntäneen metsästysseuran omistama maja, mutta se ei ole esteenä yksityishenkilöiden virkistyskäytölle.
Helsingin seudun opiskelija-asuntosäätiö
Helsingin seudun opiskelija-asuntosäätiö sr (Hoas) on vuonna 1969 perustettu säätiö, joka vuokraa asuntoja Helsingin, Vantaan, Espoon ja Kauniaisten alueella toimivien peruskoulun jälkeisten oppilaitosten päätoimisille tutkinto-opiskelijoille.
Vuoden 2020 lopussa Hoas omisti 10 050 asuntoa, joissa asui yhteensä noin 17 900 henkilöä. Asuntojen yhteenlaskettu pinta-ala oli yli 480 000 neliömetriä. Asunnoista suurin osa sijaitsee Helsingissä ja runsas neljännes Espoossa.
Vuokrattavia asuntotyyppejä ovat soluasunnot, perheasunnot, kaveriasunnot, yksiöt ja kaksiot. Säätiöllä on toimitilat Pohjoisella Rautatiekadulla Kampin ja Etu-Töölön rajalla.
Vuonna 2020 säätiön liikevaihto oli noin 76 miljoonaa euroa ja liikevoitto noin 13,9 miljoonaa euroa. Asuntojen keskivuokra oli 13,30 €/m²/kk ja säätiön palveluksessa oli keskimäärin 74 henkilöä.
Säätiön hallituksen puheenjohtaja on Mikko Myllys ja toimitusjohtaja diplomi-insinööri Matti Tarhio. Hoas on ollut vuodesta 1994 lähtien Asumisen rahoitus- ja kehittämiskeskus ARAn nimeämä yleishyödyllinen asuntoyhteisö.
Nino Bixio -luokka
Nino Bixio -luokka oli Italian kuninkaallisen laivaston kahden 1900-luvun alussa valmistetun tiedusteluristeilijän muodostama alusluokka.
Helsingin seudun opiskelija-asuntosäätiö
Opiskelijoiden asuntosäätiö aikoo luopua tuhannesta soluasunnosta ja rakennuttaa 3 000 uutta yksiötä, koska säätiön mukaan opiskelijat eivät halua soluasuntoja.
Luostariolut
Luostarioluella on alun perin tarkoitettu luostareissa munkkien panemaa olutta, jonka juuret ulottuvat aina 500-luvulle saakka. Luostaripanimot Belgiassa valmistivat aluksi kahta erilaista olutta: vahvempi, makea dubbel saatiin ensimmäisestä mäskäyksestä, ja sitä tarjottiin tärkeille vieraille, myyntiin, sekä munkkien ravinnoksi paaston aikana. Saman viljaerän toisesta mäskäyksestä saatiin miedompi enkel, jota munkit itse käyttivät arkijuomanaan. Luostarioluita pantiin myös muualla Euroopassa, kuten Hollannissa ja Saksassa, mutta ainakin nykyisin luostariolut yhdistetään ensisijaisesti belgialaistyylisiin luostarioluisiin. Viime aikoina luostarityylisiä oluita on pantu myös Yhdysvalloissa (mm. belgialaisen Duvelin ostama Ommegang), ja Tšekin tasavallassa, jossa on aloittanut toimintansa luostaripanimo Želiv. Suomessakin on kaupallisesti pantu Dubbel- ja Tripel -tyylisiä oluita, vaikka näiden yhteydessä ei ole yritettykään luoda mielikuvaa luostarissa valmistetusta oluesta.
Useimmilla nykyisin myytävillä "luostarioluilla" ei välttämättä ole mitään tekemistä luostareiden ja munkkien kanssa. Panimo on ehkä imagosyistä ottanut nykyisen tai entisen luostarin nimen – tai jopa keksinyt täysin kuvitteellisen luostarinimen. Munkit saattavat osallistua oluen panemiseen, ja osa panimoista maksaa luostareille korvauksen nimen käytöstä. Ainoastaan muutamaa merkkiä, kuten Val-Dieu ja Abbaye d'Aulne, tehdään oikean luostarin tiloissa. Trappist-nimeä kantavat luostarioluet on kaikki tehty munkkien valvonnassa. Nimi on ollut vuodesta 1962 suojattu Belgian laissa, minkä tarkoituksena on ollut estää kaupallisten panimoiden hyötyminen taloudellisesti oikeiden munkkien kustannuksella.
Belgialaisten luostarioluiden tyylejä
Useimmat belgialaiset luostarioluet ovat pullossa jälkikäyviä, hiivaisia, sameita, hedelmäisiä ja melko täyteläisiä. Alkuperäiset (belgialaiset) luostarioluttyylit ovat:
Toisen maailmansodan jälkeen Westmallen trappistiluostari kehitti uuden, vahvan ja vaalean oluttyylin, jonka tyyliset oluet liitettiin pian myös luostarioluiden piiriin :
Dubbelista on kehitetty voimakkaampia versioita, joista käytetään nimityksiä quadrupel tai abt. Nämä ovat hyvin maltaisia, ja usein alkoholimaisia. Alkoholipitoisuus on tyypillisesti 10-12 %. Viime vuosina markkinoille on tullut luostarioluita valmistavilta panimoilta kaksi uutta oluttyyliä, jotka myös yhdistetään luostarioluisiin: blond ja bruin. Nämä alkoholipitoisuudeltaan 5,5–7,5 -prosenttiset oluet eivät käytännössä eroa vastaavan vahvuisista, 'tavallisista' belgialaisista pintahiivaoluista.
On hyvä muistaa, että luostariolut ei ole oluttyyli, eikä välttämättä edes useamman tyylin muodostama kokonaisuus, vaan yleiskielinen termi nauttijalleen tietyn mielikuvan "hengellisestä" alkuperästään antaville oluille. Edes kaikki trappistioluet eivät mahdu edellä esitettyyn luokitteluun, vaan mm. brittiläis-saksalaisia vaikutteita saanut, kuivahumaloitu Orval, sekä Konigshoevenin Witte Trappist (witbier) ovat tyyliltään täysin näistä poikkeavia oluita.
Luostarioluita valmistavia panimoita (ilman trappist-nimen käyttöoikeutta) ja niiden luostariolutmerkkejä
thumb|150px|Maailman vanhimman luostaripanimon olut Weltenburger Kloster Barock Dunkel. Belgiassa:
Muualla (näistä vain Ommegang valmistaa belgityylisiä luostarioluita): Saksassa on lisäksi aitoja luostaripanimoita Andechsissa, Ettalissa, Mallersdorfissa ja Ursbergissa. Useimmat panimoista tekevät myös muita kuin luostarioluita.
Aiheesta muualla
Beer in Belgium
International World Games Association
International World Games Association (IWGA) on kansainvälinen urheilujärjestö, joka toimii neljän vuoden välein pidettävän World Games -urheilutapahtuman järjestäjänä. IWGA on kansainvälisen olympiakomitean tunnustama järjestö.
Historia
12 eri kanvainvälistä järjestöä perusti Etelä-Korean Soulissa vuonna 1981 World Games Council -nimisen järjestön, jonka tarkoitus oli auttaa pienempien lajien tunnettavuutta. Vuonna 1996 kyseisen järjestön nimeksi vaihdettiin International World Games Association.
Jäsenet
IWGA:lla on tällä hetkellä 37 jäsentä. Vuonna 2014 liittynyt International Federation of Muaythai Amateur (IFMA) on tuorein jäsen.
N-metyylimorfoliini-N-oksidi
N-metyylimorfoliini-N-oksidi (C5H11NO2) on amiinioksideihin kuuluva orgaaninen yhdiste ja morfoliinin johdannainen. Yhdistettä käytetään hapettimena orgaanisen kemian synteeseissä ja selluloosan liuottamiseen.
Ominaisuudet
N-metyylimorfoliini-N-oksidi on huoneenlämpötilassa väritöntä kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee hyvin veteen ja etanoliin, dietyylieetteriin ja asetoniin. Yhdisteestä tunnetaan myös kidevedellinen monohydraatti(C5H11NO2·H2O).
Valmistus ja käyttö
N-metyylimorfoliini-N-oksidia tai sen monohydraattia käytetään veteen lisättynä liuottamaan selluloosaa niin kutsutussa Lyocell-prosessissa. Selluloosa liukenee veden ja N-metyylimorfoliini-N-oksidin seokseen 130 °C:n lämpötilassa. Näin voidaan saada liuoksia, jotka sisältävät jopa 50 massaprosenttia selluloosaa. Stabilisaattoriksi prosessiin lisätään usein propyyligallaattia.
Orgaanisen kemian synteeseissä N-metyylimorfoliini-N-oksidia käytetään mietona hapettimena ja se pelkistyy N-metyylimorfoliiniksi. Erityisesti sitä käytetään kohappettimena dihydroksyloitaessa alkeeneja dioleiksi osmiumtetroksidin (ns. Upjohn-hapetus) tai tetrapropyyliammoniumperrutenaatin avulla. Käytettäessä N-metyylimorfoliini-N-oksidia voidaan myrkyllisten metallireagenssien määrä pitää katalyyttisenä. On myös kehitetty menetelmiä, joissa hapettimena toimii osmiumtetroksidin, N-metyylimorfoliini-N-oksidin, flaviinikompleksin ja vetyperoksidin systeemi. Näin tarvittavan osmiumtetroksidin määrää on edelleen pystytty vähentämään.
Cubus
thumb|Cubus [[Mikkelissä]] Cubus on norjalainen vaatekauppaketju. Ketjun omistaa Varner-Gruppen, johon kuuluu myös Dressmann, Dressmann XL, Bik Bok, Solo, Urban, Vivikes, Volt ja Carlings. Cubus toimii niin sanotun pikamuodin kentällä, jonka muita toimijoita ovat muun muassa Gina Tricot, H&M ja Zara.
Ari Koivunen
Ari Mikael Koivunen (s. 7. kesäkuuta 1984 Kouvola) on suomalainen heavy metal- ja rocklaulaja. Koivunen oli Amoral-metalliyhtyeen laulaja vuodesta 2008 tammikuuhun 2017, jolloin yhtye lopetti toimintansa. Koivusen omaa nimeä kantava yhtye on ollut tauolla vuodesta 2009. Tampereen Musiikkiteatteri Palatsissa hän esiintyi vuosina 2015-2018 sekä Raskasta joulua -kiertueilla vuodesta 2007 vuoteen 2016. Koivunen on kärsinyt vakavasta äänihuulten tulehduksesta vuodesta 2017 lähtien. Vuonna 2022 Koivunen aloitti jälleen kaksi vuotta keskeytyksissä olleet esiintymisensä erilaisilla kokoonpanoilla laulaen ja soittaen rumpuja.
Varhaisvaiheet
Ensikosketuksensa musiikin esittämiseen Ari otti noin kuusivuotiaana saatuaan sähköpianon. Yhdeksänvuotiaana hän aloitti rumpujensoiton soittaen niitä useassa eri kokoonpanossa ennen läpimurtoaan laulajana. Ensimmäisen kitaransa hän hankki 13–14-vuotiaana. Laulamiseen Koivunen tutustui karaoken kautta 18-vuotiaana. Hän voitti karaoken Suomen-mestaruuden vuonna 2005 ja sijoittui samana vuonna kolmanneksi karaoken maailmanmestaruuskilpailuissa. Hän esiintyi myös Thaimaassa tsunamin uhrien hyväksi järjestetyssä suuressa hyväntekeväisyyskonsertissa 14.12.2005.
Ari Koivunen -yhtyeen kokoonpano (2007–2009)
Koivusen esikoisalbumilla soittivat sessiomuusikot, mutta jo albumin ilmestymistä seuranneissa esiintymisissä mukana oli hänen itse kokoamansa yhtye Ari Koivunen. Toisen albumin ilmestymisen jälkeen kitaristi Luca Gargano ilmoitti jättävänsä yhtyeen ja siirtyvänsä omien musiikillisten projektiensa pariin. Marraskuussa 2008 myös rumpali Mauro Gargano ilmoitti jättävänsä yhtyeen. . 250px|thumb|Ari Koivunen vuonna 2010.
Jäsenet
Fuel For The Fire (2007)
Esikoisalbumi Fuel for the Fire julkaistiin 30. toukokuuta 2007. Se nousi ilmestymisviikollaan Suomen albumilistan kärkisijalle, jolla se pysyi peräkkäin suomalaisalbumille historialliset kaksitoista viikkoa. Ensimmäisenä singlenä julkaistiin kappale ”Hear My Call”, joka sai ensisoittonsa radiokanavilla 11. toukokuuta. Levyn tuottivat Nino Laurenne ja Pasi Heikkilä, ja musiikkia sille tekivät useat tunnetut suomalaiset metallimuusikot. Suomessa albumi myi tuplaplatinaa. Fuel for The Fire julkaistiin myös Japanissa. Koivunen valittiin vuoden 2007 Finnish Metal Expo -tapahtumassa vuoden tulokkaaksi.
Becoming (2008)
Laurenteen ja Heikkilän tuottamalle kakkosalbumille Becoming (2008) Ari Koivunen -yhtye äänitti omaa materiaaliaan kuusi kappaletta yhdestätoista. Myös Japanin bonusraita ”Fight Forever” oli yhtyeen tekemä. Levy nousi ilmestymisviikollaan Suomen albumilistan kärkisijalle ja myi kultaa. Becoming on julkaistu myös Japanissa ja Saksassa. Becoming-kiertue ulottui Japaniin, jossa Ari Koivunen debytoi toukokuun lopussa 2008. Vuoden 2008 Finnish Metal Awardsissa Ari sijoittui viidenneksi vuoden vokalisti -sarjassa.
Raskasta Joulua
Ari Koivunen on osallistunut vuosina 2007–2016 suosituille Raskasta joulua -kiertueille muiden hevilaulajien, kuten Marco Hietalan, Jarkko Aholan ja JP Leppäluodon, kanssa esittäen perinteisiä joululauluja hevityyliin sovitettuna. Raskasta joulua -produktion on tuottanut Erkka Korhonen. 2013 marraskuussa ilmestyi Raskasta joulua -albumi, jolla Koivunen laulaa ”Arkihuolesi kaikki heitä” sekä singlen ”Tulkoon joulu” yhdessä muiden laulajien kanssa. Vuonna 2014 ilmestyi Raskasta joulua 2 -albumi, jolla Koivunen esittää sävelmän ”Ensimmäinen joulu” sekä yhdessä muiden solistien kanssa kappaleen ”Joulu, juhla parahin”. Raskasta joulua on myynyt Suomessa kultaa ja Raskasta joulua 2 platinaa. Vuonna 2015 Koivunen oli mukana Tulkoon joulu – akustisesti -albumilla laulaen siinä ”Sylvian joululaulun”. Koivunen oli mukana myös 12. Raskasta joulua -kiertueella vuonna 2016. Vuonna 2017 Koivunen ei voinut osallistua Raskasta Joulua -kiertueelle äänihuulten tulehduksen takia. Hän laulaa kuitenkin produktion joululevyllä Raskasta joulua IV (2017) kappaleen ”Kun joulu on”.
Suomen musiikkiteatteri
Ari Koivunen on esiintynyt Tampereen musiikkiteatteri Palatsissa keväästä 2015 lähtien. Rockmusikaalissa I Wanna Rock Koivunen on näytellyt rooleja Michael Monroe, Steve Perry ja Axl Rose. Vuoden 2016 alussa sai ensi-iltansa Autiotalossa-musikaali, jossa Koivunen näyttelee Dingon solisti Neumannia. . Syksyllä 2016 sai ensi-iltansa musikaali Let's Dance, joka kertoo David Bowiesta. Ari Koivunen on esittänyt musikaalissa Ziggy Stardustia. 21. tammikuuta 2017 sai ensi-iltansa ''We Rock! – Heavy Rock Night'', jossa Ari Koivunen lauloi muun muassa Dion kappaleita. Musiikkiteatteri Palatsi meni konkurssiin vain kaksi päivää myöhemmin, mutta teatterin toiminta jatkui konkurssin jälkeen uudella nimellä Suomen Musiikkiteatteri. Syksyllä 2017 sai ensi-iltansa 70-luvun suomirock-musikaali Raparteritaivas, jossa Koivusella oli yksi päärooleista. Musikaalissa hän lauloi muun muassa Kirkan kappaleita.
Powerless Trio ja muut musiikkiprojektit 2017–
Vuonna 2017 Koivunen joutui vähentämään laulamista ja viimein lopettamaan sen kokonaan äänihuulten vakavan tulehduksen takia. Kevättalvella 2018 Koivunen (rummut) teki kotimaan konserttikiertueen Powerless Trio -nimisessä kokoonpanossa yhdessä Marco Hietalan (kitara ja basso) ja JP Leppäluodon (kitara) kanssa. Trio esitti suosikkiklassikkokappaleitaan, pääosin metallimusiikkia, höystettynä stand up -komiikalla. Powerless Trio esiintyi Sauna Classic -festivaaleilla Tampereella heinäkuussa 2018. Vuonna 2018 Ari oli rumpalina myös Accordion Attack nimisessä kokoonpanossa. Vuosina 2018-2019 Ari Koivunen esiintyi JP Leppäluodon kanssa Arin toimiessa pääosin rumpalina.
Vuodet 2020-2021 Koivunen oli keikkatauolla. Kesällä ja syksyllä 2022 Ari Koivunen (lootarummut ja laulu) teki Marze Salosen (akustinen kitara) kanssa muutaman klubikeikan, nyt taas laulaen hieman madaltuneella äänellä. Kesäkuussa 2022 Inferno-lehti julkaisi artikkelin Ari Koivusesta. Laajassa henkilökohtaisessa haastattelussa Koivunen kertoo elämästään ja tulevaisuuden suunnitelmistaan, joihin biljardin ohella kuuluu myös musiikki.
Show Your Colors (2009)
Marraskuussa 2008 Koivunen liittyi suomalaisen Amoral-metalliyhtyeen laulajaksi. Hän korvasi aiemmin kesällä yhtyeestä eronneen Niko Kalliojärven, joka tunnettiin murinalaulustaan. Koivusen ensimmäinen julkaisu Amoralin riveissä oli single ”Year of The Suckerpunch” tammikuussa 2009, joka edelsi Suomessa toukokuussa ilmestynyttä yhtyeen neljättä albumia Show Your Colors. Rock- ja metallielementtejä hyödyntävä albumi on Amoralin aiempia julkaisuja melodisempi ja se aiheutti paljon huomiota poiketessaan Amoralin death metaliksi luokitellusta tyylistä etenkin metallimusiikkiharrastajien palstoilla niin Suomessa kuin Euroopassa. Show Your Colors on julkaistu myös Isossa-Britanniassa, Saksassa, Yhdysvalloissa, Kanadassa ja Japanissa. Se valittiin vuoden 2009 Finnish Metal Awardsissa viidenneksi parhaaksi kotimaiseksi levyksi ja Ari Koivunen viidenneksi parhaaksi vokalistiksi.
Syksyllä 2009 Amoral kiersi Eurooppaa Amorphiksen lämmittely-yhtyeenä Before the Dawnin kanssa ”Forcing The Europe 2009” -kiertueella useissa Saksan kaupungeissa sekä Ranskassa, Englannissa, Belgiassa, Englannissa, Alankomaissa, Romaniassa, Unkarissa, Bulgariassa, Italiassa, Kreikassa ja Tšekin tasavallassa. Vuoden 2010 Finnish Metal Awardsissa Ari valittiin neljänneksi parhaaksi vokalistiksi.
Beneath (2011–12)
Tammikuussa 2011 Amoral aloitti viidennen albuminsa Beneathin levytykset. Se ilmestyi 26. lokakuuta 2011 (Imperial Cassette). Levyn japanilainen painos ilmestyi 19. lokakuuta 2011 (Marquee/Avalon). Beneath julkaistiin Pohjois-Amerikassa 14. helmikuuta 2012 (The End Records) ja Venäjällä 27. maaliskuuta 2012 (Fono Records). Beneathin ensimmäinen single, hard rocktyylinen ”Same Difference”, julkaistiin toukokuussa 2011. Toinen ennakkojulkaistu kappale levyltä oli ”(Wont Go) Home”, jossa kuultiin Koivusen ensimmäiset levytetyt murinaosuudet. Toinen single ”Silhouette” sai ensisoittonsa Radio Rockin Iltavuorossa lokakuussa 2011. Kahdesta albumin kappaleesta, "Silhouettesta" ja "Wrapped In Barbwiresta", on tehty musiikkivideo. Beneath valittiin vuoden 2011 Finnish Metal Awardsissa neljänneksi parhaaksi kotimaiseksi levyksi ja Koivunen neljänneksi parhaaksi vokalistiksi.
Vuoden 2012 maaliskuussa Koivunen esiintyi ensimmäistä kertaa Yhdysvalloissa Amoralin tehtyä siellä debyyttinsä SXSW-tapahtumassa Austinissa, Texasissa. Toinen vuoden 2012 debyytti Koivuselle oli Kiinassa, Shanghaissa, jossa Amoral soitti Mao Live Housessa toukokuussa. Aasian matkaan kuului myös esiintyminen Japanissa Finland Fest 2012 Metal Attack -tapahtumassa sekä Nagoyassa Owari Metal -festivaaleilla.
Fallen Leaves & Dead Sparrows (2014)
Amoralin kuudennen albumin Fallen Leaves & Dead Sparrows äänitykset alkoivat maaliskuun alussa 2013. Albumi julkaistiin Suomessa ja samalla digitaalisessa muodossa maailmanlaajuisesti helmikuussa 2014. Maaliskuussa se julkaistiin myös muulla Euroopassa. Albumin tuotti Ben Varon. Koivusen lauluosuuksien tuotannosta vastasi Marco Hietala Tarot ja Nightwish-yhtyeistä. Fallen Leaves & Dead Sparrows on konseptialbumi, jossa kahdeksan kappaletta kuljettaa eteenpäin koko levyn mittaista tarinaa. Sekä taidokas soitto ja laulu että albumin progressiivinen monisäikeinen metalli ovat saaneet erittäin hyvää palautetta metalli- ja rocklehdistössä niin kotimaassa kuin ulkomailla. Muun muassa Ruotsin johtava metalli- ja rocklehti Sweden Rock Magazine kuvaili albumia vuosisadan metallijulkaisuksi.
Levyltä on julkaistu kaksi singleä: koko albumin musiikillisen skaalan sisältävä "If Not Here, Where?" ja suoraviivaisempi "No Familiar Faces". Maaliskuussa 2014 julkaistiin albumilta video "Blueprints" ja elokuussa 2014 video kappaleesta "Prolong A Stay".
350px|thumb| Ari Koivunen ja Ben Varon /Amoral Pekingissä 2013.
Amoral esiintyi keväällä 2013 Filippiineillä Pulp Summer Slam -festivaaleilla ja Kiinassa Pekingin ja Shanghain Midi-festivaaleilla.
Amoral juhli 28. maaliskuuta 2014 ensimmäisen äänitteensä Wound Creationsin 10-vuotisjuhlaa yhdessä Profane Omenin ja MyGrainin kanssa, joilla myös oli juhlavuosi. Juhlan kunniaksi bändi julkaisi konserttitaltioinnin joka on katsottavissa YouTubessa. Yhtye esiintyi Tuska-metallifestivaaleilla Helsingissä 28. kesäkuuta 2014 ja kiersi Eurooppaa Dark Tranquillityn kanssa marraskuussa 2014.
In Sequence (2016)
Amoral aloitti 7. albuminsa In Sequence työstämisen keväällä 2014. Levy jatkoi edeltäjänsä progressiivista linjaa, mutta raskaampana. Albumilla kuullaan uutta kokeilua, uusia instrumentteja ja myös vierailevia muusikoita. Vierailijoina levyllä kuullaan Teho Majamäkeä, Indican laulajaa Jonsua sekä Amine Benotmanea ranskalaisesta Acyl-yhtyeestä. Maailmanlaajuisesti 5. helmikuuta 2016 ja Japanissa 29. tammikuuta 2016 ilmestyneeltä albumilta julkaistiin ensimmäinen single "Rude Awakening" YouTubessa marraskuussa 2015 ja toinen single "The Next One To Go" tammikuussa 2016. Molemmilla kappaleilla kuullaan kolmea kitaraa ja jälkimmäisellä myös vintage-henkistä mellotronia. Albumin säveltänyt Ben Varon kertoi saksalaisen metallisivun Negatief.de haastattelussa linjastaan käyttää Ari Koivusen vokaaleja läpi albumin täysin puhtaina Niko Kalliojärven örinöiden toimiessa kontrastina aika ajoin.
Amoral ilmoitti marraskuussa 2015 keikkailevansa laajasti Suomessa keväällä 2016.
26. heinäkuuta 2016 Amoral tiedotti lopettavansa toimintansa vuoden 2017 alussa. Syyksi yhtye ilmoitti jäsentensä jatkuvasti ristiin menevät aikataulut ja sen että kaikki jäsenet eivät kykene enää osallistumaan toimintaan täysillä. Syksyllä 2016 yhtye keikkaili vielä Suomessa Niko Kalliojärvi vokaaleissa esittäen varhaista ensimmäisen kolmen levyn tuotantoaan. Amoral soitti jäähyväiskeikkansa Tavastia-klubilla Helsingissä 5. tammikuuta 2017. Tällöin mukana olivat kaikki yhtyeen jäsenet kahdenkymmenen vuoden ajalta. Erityisen mieleenpainuvaksi on keikka-arvioissa kuvailtu Amoralin viimeisen albumin In Sequencen balladin "Sounds of Homen" esitystä. Kappale esitettiin jäähyväiskonsertissa ensimmäisen kerran. Ari Koivusen stemmoina lauloivat Tommy Tuovinen, Janne Saksa sekä Ben Varon. Ben soitti myös kitaraa ja Masi Hukari saksofonisoolot.
Mukdenin palatsi
thumb|Päärakennuksen julkisivua Mukdenin palatsi oli Kiinan varhaisen Qing-dynastian aikana keisarillinen palatsi. Kolme ensimmäistä Qing-hallitsijaa asuivat siinä vuosina 1625–1644. Palatsi sijaitsee Mukdenissa nykyisessä Shenyangissa.
Ari Koivunen
Muut
Musiikkivideot
Mukdenin palatsi
Mantšujohtaja Nurhaci aloitti palatsin rakentamisen 1625, ja lisärakennuksia siihen lisäsi Hong Taiji vuonna 1631. Palatsi rakennettiin muistuttamaan Pekingin Kiellettyä kaupunkia pienine mantšurialais- ja tiibetiläistyylisine vivahteineen. Qing-dynastian korvattua Mingin vuonna 1644 Mukdenin palatsi menetti merkityksensä keisarin virallisena asuinpaikkana ja siitä tuli alueellinen palatsi. Vuonna 1780 hallitsija Qianlong laajensi edelleen palatsia. Monet Qing-dynastian hallitsijoista asuivat Mukdenissa jonkun aikaa vuodesta.
Ari Koivunen
Muut
Singlet
Mukdenin palatsi
Palatsista muokattiin vuonna 1955 Shenyangin palatsin museo. UNESCO liitti sen maailmanperintöluetteloonsa vuonna 1987.
Takauma (narratologia)
Takauma eli takautuma on romaanissa, elokuvassa tai muussa fiktiossa jakso, jossa kerronnassa siirrytään ajassa taaksepäin. Takaumaa voidaan käyttää esimerkiksi syventämään taustatarinaa tai jonkin henkilöhahmon luonnetta.
Takauma elokuvassa
Eripituiset takaumat ovat elokuvakerronnassa tavallisia. Joskus valtaosa teoksesta kerrotaan takauman muodossa, ympärillään vain lyhyt kehyskertomus tarinan alussa ja ehkä myös lopussa. Elokuvissa tavallisin siirtymä kehyskertomuksesta takaumaan on sellainen, missä henkilöhahmo kertoo menneisyydestään, ja siitä leikataan ajassa taaksepäin muistelmaosuuteen esimerkiksi niin, että hahmon puhe jatkuu takauman kertojanäänenä. Lopussa kehyskertomukseen eli elokuvan nykyhetkeen voidaan palata, kuten Billy Wilderin elokuvassa Nainen ilman omaatuntoa (1944) tai Rob Reinerin lapsuusmuistelossa Stand by Me – viimeinen kesä (1986).
David Bordwell jakaa takaumat hahmokeskeisiin ja ulkopuolisiin takaumiin. Hahmokeskeinen eli subjektiivinen takauma on henkilökohtainen muisto, jonka henkilöhahmo kokee tai kertoo elokuvan aikana. Subjektiivisuus edellyttäisi, ettei takaumassa näytetä asioita, mitä takaumaa kertova hahmo ei ole ollut todistamassa, mutta näin kuitenkin usein tehdään. Ulkopuolinen eli objektiivinen takauma ei ole sidottu mihinkään hahmoon vaan siinä tarina vain siirtyy ajassa taaksepäin.
Hoisington Subdivision
Hoisington Subdivision on Kansasin osavaltion keskiosassa Yhdysvalloissa sijaitseva Kansas and Oklahoma Railroadin liikennöimä rautatieosuus. Rataosan on alun perin rakentanut Missouri Pacific Railroad osana Geneseon ja Pueblon välistä rataa, ja sen omistaa Union Pacific Railroad.
Charles Tunnicliffe
Charles Frederick Tunnicliffe (1. joulukuuta 1901 – 7. helmikuuta 1979) oli englantilainen taidemaalari, joka erikoistui lintujen ja muiden eläinten maalaamiseen. Hän syntyi Langleyssa lähellä Macclesfieldiä. Taidemaalarin opiskelun hän aloitti Macclesfieldin taidekoulussa (Macclesfield School of Art) vuonna 1916. Samana vuonna hän sai stipendin Lontoossa sijaitsevaan Royal College of Art taideyliopistoon.
Hoisington Subdivision
Union Pacific vuokrasi rataosuuden Kansas & Oklahoma Railroadin edeltäjälle Central Kansas Railwaylle. Kansas & Oklahoma Railroadin hankkiessa koko Central Kansas Railwayn osakekannan myös rataosan vuokrasopimus siirtyi uudelle omistajalle.
Charles Tunnicliffe
Tunnicliffesta tuli suosittu kirjojen kuvittaja. Niissä hän maalasi usein Cheshiren maisemia ja luontoa Macclesfieldin ympäristössä. Myöhemmin hänestä tuli Royal Society for the Protection of Birds (RSPB) järjestön lehden Bird Notes kansilehden kuvittaja. Tämän lisäksi hän teki joulu- ja onnittelukortteja.
Hoisington Subdivision
Nykyisin rataosalla liikennöidään vain jakelu-ja keräilyjunia, ja liikenne välillä McCracken–Healy on lakkautettu.
Queens
Queens on hyväksytty virallisesti yhdeksi kahdestatoista alkuperäisestä New Yorkin piirikunnasta 1. marraskuuta 1683. Queens on nimetty Kaarle II:n vaimon mukaan. Queens jakautuu viiteen kaupunginosaan: Long Island Cityyn, Jamaicaan, Flushingiin, Far Rockawayhin ja Floral Parkiin.
Queens kattaa pinta-alaltaan yli kolmanneksen New Yorkin kaupungista. Siellä on paljon keskiluokkaisia omakotialueita, vaikka sellaisilla seuduilla kuin Forest Hillsissä onkin enimmäkseen kerrostaloja. Vuonna 2003 Queensin väestöstä 47 prosenttia muodostui maahanmuuttajista. Vaikka koko New York on kansainvälinen ja monipuolinen kaupunki, Queens on sen kaupunginosista etnisesti kirjavin. Eri alueilla on leimalliset kansallisuusryhmänsä: irlantilaiset Woodsidessa, kreikkalaiset Astoriassa, puolalaiset ja liettualaiset Maspethissa ja italialaiset Coronassa. Flushingista on tullut New Yorkin suurin aasialaiskeskus, kun sinne on muuttanut paljon kiinalaisia, korealaisia ja itäintialaisia, ja samalla paikallinen talouselämä on elpynyt. Yli puolet New Yorkin latinoista asuu Queensissa ja heidän ravintolansa ja matkatoimistonsa hallitsevat kokonaisia alueita. Afroamerikkalaiset asuvat enimmäkseen Hollisissa, Cambria Heightsissa, St. Albansissa ja Springfield Gardensissa, ja he ovat integroituneet yhteiskuntaan Queensissa paremmin kuin New Yorkin muissa osissa. Kaupunginosassa ei ole selviä slummialueita.
Jackson Heightsin alueella asuvat intialaiset ja latinot, Richmond Hillissä on suuri sikhien yhteisö, Sunnysidessa on suuri kiinalaisyhteisö ja Jamaican kaupunginosassa asuu paljon afroamerikkalaisia ja Karibialta muuttaneita. Kaikista Yhdysvaltain piirikunnista Queensissa on prosentuaalisesti maan suurin muslimiyhteisö (5 % väestöstä).
Historia
1800-luvulla Queensissä oli useita kilparatoja ja kaksi rantaa, joilla varakkaat viettivät vapaa-aikaansa, ja sinne perustettiin myös hautausmaa. Calvary Cemetaryn hautausmaa on yhä Yhdysvaltain suurin, ja 7 000 sisällissodan veteraania on haudattu Cypress Hillsiin. Vuonna 1836 rakennettiin Long Islandin rautatie, jonka alkuperäinen tarkoitus oli lyhentää matkaa New Yorkista Bostonin-lautalle ja joka kulki vielä silloin enimmäkseen maaseudun halki. Tilanne muuttui 1870-luvun jälkeen, kun William Steinway perusti alueelle pianotehtaan ja Conrad Poppenhusen kumitehtaan. Myöhemmin Newton Creekin alueelle syntyi raskasta teollisuutta ja Queensiin muutti paljon siirtolaisia.
Vuonna 1894 Queensin länsiosa liitettiin New Yorkin kaupunkiin ja sen itäisistä alueista muodostettiin Nassaun piirikunta. Queens kasvoi nopeasti, kun Queensboro Bridgen silta avattiin vuonna 1909 ja Long Islandin rautatieltä rakennettiin yhteys Penn Stationille Manhattanilla vuonna 1910. Pian sen jälkeen alueelle alkoi kulkea myös metro. Queens oli mykkäelokuvien aikana elokuvateollisuuden keskus, kunnes Hollywood sai sen aseman 1920-luvun lopulla. Kasvavassa kaupunginosassa oli yli miljoona asukasta jo ennen kuin se yhdistettiin Bronxiin kolmella sillalla ja Manhattaniin Midtownin tunnelin avulla 1940.
Queensin tasaiset ja aukeat alueet sopivat hyvin ilmailuun, ja siellä on kaksi suurta lentoasemaa. LaGuardian lentoasema on perustettu 1939, ja vuonna 1948 perustettiin Idlewildin lentokenttä, joka nimettiin uudelleen John. F. Kennedyn lentoasemaksi 1963. Hyvien liikenneyhteyksien ja harvan asutuksen vuoksi Flushing Meadows oli luonteva valinta kahden maailmannäyttelyn pitopaikaksi vuosina 1939–1940 ja 1964–1965. Siellä järjestetään yhä vuosittain Yhdysvaltain avoin tennisturnaus.
Gab
Gab on sosiaalisen median palvelu, jonka perustivat Andrew Torba ja Ekrem Büyükkaya. Palvelu avattiin julkiseksi toukokuussa 2017. Palvelua on markkinoitu sananvapauteen keskittyvänä ja sitä on kuvattu Twitterin ja Redditin hybridiksi ja Twitteristä poistetun alt-rightin turvasatamaksi.
Historia
Palvelu avattiin julkiseksi toukokuussa 2017.
Gab yritettiin saada poistettua verkosta lokakuun 2018 Pittsburghin synagogaiskun jälkeen. Ampuja oli ollut Gabin käyttäjä ja postannut muslimivastaisen viestin palveluun ennen ampumista. Tämän jälkeen palvelun nimipalvelun tarjoaja, palvelinalustan tarjoaja ja maksupalvelut katkaisivat yhteytensä palveluun. Gab hävisi tämän jälkeen verkosta yli viikoksi. Palvelu kuitenkin selvisi ja siirtyi hajautettuun palvelinalustaan.
Syksyllä 2018 runsas määrä brasilialaisia presidentti Jair Bolsonaron kannattajia liittyi sivustolle Facebookin suljettua palvelustaan oikeistoryhmän Vapaan Brasilian liike sivut ja Twitterin alettua rajoittaa ja sulkea Brasilian oikeiston tunnuksia.
Gab kasvoi voimakkaasti vuoden 2019 alkupuolella, jolloin käyttäjien määrä kasvoi 180 %. Perustaja Andrew Torban mukaan Gabissa oli 1,8 miljoonaa eri käyttäjää kuukaudessa elokuun alussa 2019.
Dissenter
Helmikuussa 2019 Gab julkaisi Dissenter-selainlaajennuksen. Sen avulla Gabin tunnuksilla voi kommentoida mitä tahansa verkkosivua. Kommentit näkyvät muille laajennuksen käyttäjille. Toukokuussa 2019 Google ja Mozilla poistivat laajennuksen sovelluskaupoistaan.
GabTV
Gab avasi videonjakopalvelun GabTV joulukuussa 2020.
Ron Shelton
Ron Shelton (s. 15. syyskuuta 1945) on muun muassa urheiluaiheisia elokuvia tehnyt yhdysvaltalainen ohjaaja ja käsikirjoittaja.
Shelton syntyi Kaliforniassa neljästä veljeksestä vanhimpana ja opiskeli Arizonan yliopistossa sekä Westmont Collegessa. Hän pelasi myös baseballia, mutta ei yltänyt MLB-tasolle.
Shelton oli vuonna 1989 ehdolla parhaan alkuperäisen käsikirjoituksen Oscar-palkinnon saajaksi Vampista ja veteraanista, joka oli myös hänen esikoisohjauksensa.
Shelton on naimisissa kanadalaisen näyttelijä Lolita Davidovichin kanssa.
Saola
Saola eli Vu Quangin antilooppi eli Vu Quang-härkä (Pseudoryx nghetinhensis) on aasialainen, äärimmäisen harvinainen nautaeläin, joka on tunnettu vasta vuodesta 1992. Se on sukunsa ainoa laji. Saoloja arvellaan olevan jäljellä alle 250 yksilöä.
Lajin löytyminen
Suuresta koostaan huolimatta saola löydettiin tieteelle vasta toukokuussa 1992. Vietnamissa työskennelleet WWF:n ja Vietnamin metsäministeriön tutkijat löysivät tuolloin Vu Quangin luonnonsuojelualueelta tuntemattoman nautalajin kuolleita yksilöitä. Niitä tutkittaessa kävi ilmi, että uusi laji poikkesi rakenteeltaan huomattavasti muista nautalajeista, joten se luokiteltiin omaan sukuunsa. Myöhemmin metsästä saatiin elävänä kiinni nuori naarasyksilö. Sen jälkeen on päästy tarkkailemaan vain kymmentä lajin elävää yksilöä.
Alueen asukkaat ovat kertoneet metsästäneensä saoloita ruuakseen. Niitä on jäänyt myös muille saaliseläimille, kuten villisioille ja piikkisioille, asetettuihin ansoihin.
Saola onnistuttiin kuvaamaan jälleen syyskuussa 2013, kun se oli nähty edellisen kerran 1998, ja WWF:n mukaan on toiveita, että laji voisi elpyä. Lajin suuruudesta ei edelleenkään ole tietoa, vaan arviot vaihtelevat muutamista kymmenistä satoihin.
Koko ja ulkonäkö
Saola muistuttaa ulkonäöltään hieman Arabiassa elävää valkobeisaa, vaikkei olekaan sille läheistä sukua. Saola kasvaa säkäkorkeudeltaan noin 80 cm korkeaksi, 150 cm pitkäksi ja voi painaa sata kiloa. Sen turkki on tummanruskea, päässä ja nilkoissa on selvärajaisia valkeita kuvioita. Kummallakin sukupuolella on suorat, teräväkärkiset ja jopa puoli metriä pitkät sarvet.
Levinneisyys ja elinympäristö
Saoloita elää vain Laosin ja Vietnamin rajamailla Annamiittivuorilla eli Phou Luangin vuoriketjun rinteillä 400–1 000 metrin korkeudessa. Se viihtyy pienten vuoristopurojen varsilla, joilla kasvaa ainavihantaa kasvillisuutta.
Elintavat
Saola on yleensä yksineläjä; tosin naaraat liikkuvat yhdessä poikastensa kanssa. Poikasia syntyy huhti-kesäkuussa yleensä yksi kerrallaan, noin kahdeksan kuukautta kestävän raskausajan päätteeksi.
Ravinto
Saolat syövät lehtiä ikivihreistä kasveista, lähinnä pensaista ja pienistä lehtipuista, kuten viikunoista. Saolojen on huomattu pitävän erityisesti sellaisista kasveista, joissa on runsaasti valkoista mahlaa.
Suomentähtimö
Ulkonäkö ja koko
Suomentähtimö kasvattaa 10–30 cm korkean hennon, kohenevan ja karhean varren. Väriltään kasvi on vihreä, kellanvihreä tai hennosti sinivihreä. Lehtilaidoissa on karheita nystermiä. Muodoltaan lehdet ovat lähes tasasoukkia, ulospäin ja yläviistoon siirottavia, ja ne ovat 5–25 mm pitkiä. Kukinto on kaksihaarainen, pitkä, harsu viuhko, jossa kukkia on tavallisesti 2–12 kappaletta. Joskus viuhko on muuntunut yksikukkaiseksi. Kukinnon tukilehdet ovat kaljuja. Sekä verhiö että teriö ovat viisilehtisiä. Verholehdet ovat 3–5 mm pitkiä, kaljuja ja leveälti kalvolaitaisia. Valkoiset terälehdet ovat syvään halkoisia ja 4,7–7 mm pitkiä. Heteiden ponnet ovat 0,4–0,8 mm pitkiä, emiö on kolmilehtinen. Suomessa suomentähtimö kukkii kesä-elokuussa. Hedelmä on kuusiliuskaisesti avautuva, lyhyt kota. Siemenet ovat 0,9–1,2 mm pitkiä.
Suomentähtimö muistuttaa suuresti luhtatähtimöä (Stellaria palustris), ja aikaisemmin se luokiteltiinkin tämän muunnokseksi tai alalajiksi. Suomentähtimö risteytyy toisinaan toisen lähilajin, heinätähtimön (Stellaria graminea) kanssa.
Levinneisyys
Suomentähtimö on mantereinen taigakasvi. Sen levinneisyysalue ulottuu Fennoskandian itäosista Keski-Siperiaan. Lisäksi sitä tavataan myös Altain alueella. Suomessa lajia tavataan Järvi-Suomen alueella Etelä-Karjalasta ja Keski-Suomesta aina Keski-Lappiin. Runsaimmin lajia tavataan Kemijokivarressa Keski-Lapissa sekä pohjoisessa Keski-Suomessa Pihtiputaalla ja Viitasaarella. Varsinkin Lapissa esiintyy runsaasti lajin risteymää heinätähtimön kanssa. Suomentähtimö on todennäköisesti Suomessa tunnettua yleisempi, sillä monet esiintymät on tunnettu varsin lyhyen aikaan. Esimerkiksi pohjoisen Keski-Suomen yli 60 esiintymästä lähes kaikki on tehty 1990-luvulla tai myöhemmin.
Elinympäristö
Suomentähtimö kasvaa jokien ja järvien luhtarannoilla ja -pensaikoissa, lähdepurojen varsilla, ojissa ja turvekuopissa. Kasvupaikat ovat hyvin usein avoimia ja ravinteita tuoville tulvilla alttiita.
International Air Show
International Air Show:t ovat kansainvälisiä ilmailunäytöksiä, joita järjestetään yleensä kesäisin eri maissa siviili-, mutta myös sotilaslentokoneiden esittelemiseksi sidosryhmille ja yleisölle. Suurimpia ilmailunäytöksiä kutsutaan myös ilmailumessuiksi. Tunnetuimpiin Euroopassa järjestettäviin kansainvälisiin ilmailumessuihin kuuluvat brittiläiset Farnboroughn ja ranskalaiset Pariisin ilmailumessut.
Suomen vuoden 2005 ilmailunäytösten päätapahtuma oli 1. - 3. heinäkuuta järjestetty Lappeenranta International Air Show. Se järjestettiin edellisen kerran 1999. Vuosittain Suomessa toistuva ilmailunäytös on Lentäjien juhannus.
Juppi
Juppi-sanaa on käytetty koulutetusta, menevästä ja muodikkaasta (kaupunkilais)nuoresta, joka pyrkii etenkin taloudelliseen menestykseen. Sanaa käytetään yleensä kielteisessä sävyssä kuvaamaan kaupunkilaista hienostelijaa. Jupin vastakohta on juntti.
Historiaa
Termi young urban professional syntyi Yhdysvalloissa 1980-luvun alussa markkinatutkimuksen piirissä kuvaamaan tiettyä kuluttajaryhmää. Lehtitoimittajat ottivat sen pian kriittiseksi tavaksi kuvata uutta nuorta, itsevarmaa ja materialistista työelämän sukupolvea. Vuonna 1984 liikemieheksi ryhtyneestä entisestä anarkististen YIP-puolueen (Youth International Party) johtajasta Jerry Rubinista tehty lehtijuttu ”From Yippies to Yuppies” (Chicago-aikakauslehti, toukokuu 1980) kiteytti yhdysvaltalaisten nuorten muuttumisen 1970-luvulta 1980-luvulle tultaessa sodanvastaisista idealisteista opportunistisiksi oman edun tavoittelijoiksi. Vuonna 1983 ilmestyi satiirinen The Yuppie Handbook pukeutumisohjeineen, ja Newsweek-aikakauslehti julisti vuoden 1984 ”juppien vuodeksi”. Kirjailija  Jay McInerney (Manhattanin valot, 1984) kiteytti New Yorkin 1980-luvun juppikulttuurin taidoksi ”olla oikeassa paikassa oikeaan aikaan oikeissa vaatteissa”.
"”Mies tai nainen, joka 1) asuu suurkaupungissa, 2) väittää olevansa 25–45-vuotias, 3) tavoittelee kunniaa, arvostusta, tunnustusta, kuuluisuutta, sosiaalista asemaa, valtaa tai rahaa, 4) harrastaa bruncheja viikonloppuisin ja tekee iltaisin töitä.”"
Roosin mielestä jupit olivat uutta keskiluokkaa, nuoria joilla oli vanhempiaan parempi koulutus ja paremmat tulot ja jotka nauttivat luksustavaroiden ja -palvelujen ostamisesta. Aiemmin tällaisia ihmisiä oli kutsuttu nousukkaiksi. Suomessa jupin vastakohdaksi löydettiin suomalaisperäinen sana juntti, köyhä ja kouluttamaton maalaistollo.
Kirjan Jupin muistelmat (Otava, 1997) kirjoittanut Pekka Rislakki sanoo juppiutta parhaiten kuvaavan kolme ”ismiä”: hedonismi, individualismi ja materialismi.
Edward Heiliö
Anders Edward (Edw.) Heiliö, vuoteen 1904 Helin (20. marraskuuta 1882 Kotka – 1942) oli suomalainen osuustoimintamies ja puutavara-alan yritysjohtaja.