cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rex Beach
Tausta
Rex Beach syntyi Atwoodissa Michiganissa, mutta muutti perheensä kanssa Tampaan Floridaan, missä hänen isänsä kasvatti hedelmäpuita. Beach opiskeli Rollins Collegessa Floridassa (1891-1896) ja osallistui opiskeluaikanaan eri järjestöjen toimintaan monissa tehtävissä. Hän harrasti yleisurheilua ja yleni oppilaitoksen urheiluseuran puheenjohtajaksi. Hän toimitti myös Rollinsin lehteä Sandspuria. Yhteydet oppilaitokseen säilyivät lämpiminä, ja se antoi Beachille kunniatohtorin arvon vuonna 1927. Vuonna 1897 Beach muutti Chicagoon opiskelemaan lakia ja työskenteli samalla veljensä lakiasiaintoimistossa. Hän keskeytti kuitenkin opintonsa lähteäkseen Alaskaan Klondiken kultaryntäykseen. Viiden vuoden epäonnistuneen kullanetsinnän jälkeen hän paneutui kirjoittamiseen.
Vuonna 1907 Beach meni naimisiin Denveristä Coloradosta kotoisin olevan Edith Greta Craterin kanssa, jonka hän oli tavannut Nomessa. Avioliitto kesti yli 40 vuotta ja päättyi Gretan kuolemaan vuonna 1947.
Beach harjoitti myöhemmin myös kokeellista sellerien ja kukkasipulien viljelyä maatilallaan Floridan Sebringissä, jonne hän vaimonsa kanssa asettui asumaan.
Kirjallinen tuotanto ja elokuvat
Beachin romaanit ja tarinat ovat romanttisia rajaseutuseikkailuja, jotka oli suunnattu nuorille miehille. Henkilöt ovat tavallisia ahkeria kansalaisia, jotka kohtaavat luonnonvoimien ankaruuden ja yhteiskunnan korruption. He voittavat vastustajansa väkivallalla, sankarillisella toiminnalla ja pysymällä uskollisina asialleen ja toisilleen. He välttivät turvautumasta viranomaisten apuun Beachin individualistisen näkemyksen mukaisesti.
Beachin toiminnalliset Jack Londonilta vaikutteita saaneet seikkailuromaanit olivat bestsellereitä1900-luvun alussa. Beachia ylistettiin "pohjoisen Victor Hugoksi", mutta toiset taas pitivät hänen romaanejaan kaavamaisina ja ennustettavissa olevina. Kriitikot ja älymystö suhtautuivat torjuvasti kirjoissa esiintyvään stereotyyppiseen maskuliinisuuteen ja luokittelivat Beachin niihin, jotka tehtailevat kirjoja vain rahan vuoksi.
Juri Nummelin luonnehtii Beachin Alaskaan, Kanadaan ja Washingtoniin sijoittuvia teoksia northern-kirjallisuudeksi.
Vaikka Beach kirjoitti yli 30 romaania ja koko joukon novelleja, hänen tuotannostaan on ilmestynyt suomeksi vain kolme teosta. alt=Kullankaivajan asumus|pienoiskuva|Rex Beachin koju Rampartissa Alaskassa Beachin toinen kirja Seikkailijoita (Spoilers, ilm. 1906) ilmestyi suomeksi vuonna 1923. Tosipohjainen romaani perustuu Beachin omiin kokemuksiin Nomessa Alaskassa, missä korruptoituneet hallituksen virkamiehet anastivat kultavaltauksia kullanetsijöiltä. Kirja oli kotimaassaan yksi vuoden 1906 myydyimmistä romaaneista.
Romaani Hopeaparvi (The Silver Horde, ilm. vuonna 1909), jonka O.E. Nyman suomensi vuonna 1923, sijoittuu Kalvikiin fiktiiviseen yhteisöön Bristol Bayssa Alaskassa, ja kertoo tarinan epäonnisesta kullankaivajasta, joka löytää paremman tulonlähteen jokiin nousevista lohista (hopeaparvi) ja päättää avata säilyketehtaan. Paikkakunnalla ennestään toimiva kalasäilykeyhtymä vastustaa hänen pyrkimyksiään häikäilemättönin keinoin estämällä rahoituksen, sabotoimalla hänen varusteitaan ja kalustoaan, yllyttämällä satamatyöläiset mellakoimaan ja lahjomalla hänen kalastajansa lopettamaan. Tapahtumilla on esikuvansa todellisuudessa, johon Beach oli journalistina toimiessaan tutustunut. Tarina sisältää myös rakkausjuonen, sillä päähenkilö joutuu valitsemaan morsiamensa, pankkiirin hemmotellun tyttären ja tienvarsiravintolan pitäjän välillä. Tästä teoksesta otettiin Suomessakin viisi painosta.
Romaani The Rainbow’s end (1916) ilmestyi ensimmäisen kerran O.E. Nymanin suomentamana nimellä Sateenkaari vuonna 1921. Varonan aarre -nimisestä suomennoksesta otettiin kaksi painosta: vuonna 1939 ja vuonna 1958. Vaikka tarkkaa tapahtuma-aikaa ei kirjassa kerrota, sodankäyntiä ja yhteiskunnan tilaa koskevat yksityiskohdat viittaavat Kuubaa hallitsevien espanjalaisten ja itsenäisyyttä vaativien kapinallisten välillä käytyyn kymmenvuotiseen sotaan (v. 1868-1878). Amerikkalainen lehtimies Johnnie O’Reilly ja kapinallisten puolella olevat rikkaan perheen orvoiksi jääneet kaksoissisarukset Rosa ja Estevan Varona kahden uskollisen palvelijansa kanssa kamppailevat hengestään sodan melskeissä, vankilassa ja meren armoilla. Romanttinen rakkaus Johnnien ja Rosan välillä kannattelee seikkailua. Henkilöhahmoihin kuuluu myös amatöörisairaanhoitaja ja hyväntekijä Norine Evans. Vauhdikkaiden juonenkäänteiden ohessa selvitellään Varonan kadonneen aarteen kätköpaikkaa.
Kirjallisen menestyksen jälkeen monet Beachin teoksista ​​sovitettiin menestyselokuviksi; romaanista Seikkailijoita tehtiin ensin näytelmä, sen jälkeen se filmattiin viisi kertaa vuosina 1914-1955, Gary Cooper ja John Wayne näyttelivät Roy Glennisterin roolissa, edellinen vuonna 1930 ja jälkimmäinen vuonna 1942
Hopeaparvesta tehtiin mykkäelokuva vuonna 1920. ja äänielokuva vuonna 1930.
Beach tuotti myös elokuvia ja kirjoitti useita näytelmiä, jotka menestyivät vaihtelevasti. Liikemiesälynsä ohjaamana Beach piti kirjojensa elokuvaoikeudet itsellään. Ollessaan vuosina 1911-1918 Yhdysvaltojen kirjailijaliiton presidentti hän kannusti muitakin kirjoittajia neuvottelemaan elokuvaoikeuksia julkaisusopimuksiinsa ja muuttamaan kirjoituksensa draamaksi ja käsikirjoituksiksi. Vaikka tuolloin useimmat kieltäytyivät uskoen, että elokuva oli populaarikultturia, joka vaikeutti heidän taiteellisia pyrkimyksiään, Beachin voi sanoa viitoittaneen tietä myöhemmille kirjailijapolville median laajempaan hyödyntämiseen kirjailijantyön tuotteistamiseen.
Vuonna 1949, kaksi vuotta vaimonsa Gretan kuoleman jälkeen ja muutamia vuosia kurkkusyöpää sairastettuaan Beach teki itsemurhan 72 -vuotiaana Sebringissä Floridassa.
Beach toimi Rollins College alumnien yhdistyksen ensimmäisenä puheenjohtajana vuosina 1927-1940. Hän ja hänen vaimonsa on haudattu oppilaitoksen Alumnitalon eteen. Rollins College säilyttää Beachin kirjallista jäämistöä.
Beachia ja hänen tunnetuinta romaaniaan muistettiin vuonna 2009 antamalla nimi Spoilers Run julkiselle kävely-/pyöräilyreitille New Yorkin osavaltiossa sijaitsevassa Dobbs Ferryssä, missä Beach oli asunut.
Urheilu ja olympialaiset
Beach jatkoi opiskeluaikansa jälkeen urheiluharrastuksiaan eri lajeissa chicagolaisessa urheiluseurassa. Hän oli jäsenenä Amerikan vesipallojoukkuessa, joka voitti hopeaa vuoden 1904 kesäolympialaisissa St. Louisissa Missourissa.
Elini
Elini on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Nuoron maakunnassa. Kunnassa on arviolta 559 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 10,65 neliökilometriä. Se sijaitsee 472 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.
Kennomeriahven
Kennomeriahven (Epinephelus merra) on meriahventen (Serranidae) heimoon ja meriahventen (Epinephelinae) alaheimoon kuuluva indopasifisella merialueella tavattava kalalaji.
Koko ja ulkonäkö
250px|vasen|pienoiskuva|Kennomeriahven [[Malesiassa.]] Kennomeriahven on yksi meriahventen heimon pienikokoisimmista lajeista. Se voi parhaimmillaankin saavuttaa vain lähes 30 senttimetrin pituuden (SL). Väritykseltään kala on valkea ja sen ruumiissa ja evissä on tiheään kuusikulmaisia tummanruskeita läikkiä. Kennomeriahvenella on kylkiviivallaan 48–54 suomua. Selkäevässään lajilla on 11 piikkiruotoa ja 15–17 nivelruotoa. Peräevässään kennomeriahvenella on kolme piikkiruotoa ja kahdeksan nivelruotoa. Rintaevissään sillä on 16–18 ruotoa.
Levinneisyys ja elintavat
Kennomeriahventa tavataan alueella Afrikan itärannikolta ja Intian valtameren saarilta Tuamotulle ja Linesaarille sekä Japanista Uuteen-Etelä-Walesiin ja Lord Howen saarelle. Lajin elinympäristöjä ovat riutat yleensä alle 20 metrin syvyydessä merenpinnasta. Kennomeriahvenen ravintoa ovat pääasiassa ravut ja muut äyriäiset, mutta se syö myös kaloja. Laji on protogyyninen hermafrodiitti; sukupuolenvaihdos tapahtuu 3–5-vuotiaana.
Öölanninhanhikki
Öölanninhanhikki (Potentilla aspegrenii, syn. Potentilla sordida) on ruusukasvien (Rosaceae) heimoon, sormihanhikkien (Potentilla) sukuun kuuluva kasvilaji. Se on monivuotinen ruohovartinen kasvi, joka lisääntyy apomiktisesti ja on ulkonäöltään muunteleva.
Huppu-ukonhattu
Huppu-ukonhattu (Aconitum napellus) on monivuotinen leinikkikasvi. Sen lähisukulainen hukanukonhattu eli lehtoukonhattu (Aconitum lycoctonum) kasvaa villinä, mutta hyvin harvinaisena Etelä-Suomen lehdoissa. Nimensä kasvi on saanut suurien kukkien ylimpien terälehtien hattumaisesta muodosta.
Öölanninhanhikki
Öölanninhanhikki on matalakasvuinen ja voi kasvaa noin 20 cm korkeaksi. Sen varret ovat kasvutavaltaan kohenevia ja varsien tyvillä on lehtiruusukkeita. Lehdet ovat sormilehdykkäisiä ja niissä on viidestä seitsemään lehdykkää. Lehdykät ovat hammaslaitaisia ja kiilatyvisiä. Lehtien yläpinnat ovat tummanvihreitä sekä kaljuja tai harvakarvaisia ja alapinnoiltaan harvakarvaisia. Korvakkeet ovat lehtiruotien kanssa yhteen kasvaneita. Öölanninhanhikin kukintona on harvakukkainen viuhko. Kukkien terälehdet ovat kirkkaankeltaisia sekä hieman verhiötä pidempiä.
Huppu-ukonhattu
Laji on aiemmin tunnettu myös nimillä ukonhattu tai aitoukonhattu. Näistä aitoukonhattu tarkoittaa täsmällisesti huppu-ukonhatun alalajia subsp. lusitanicum.
Ulkonäkö ja koko
thumb|vasen Vankkavartinen huppu-ukonhattu kasvaa 80–150 senttimetriä korkeaksi. Varren yläosa on tiheäkarvainen. Juurakko on mukulamainen. Aluslehdet ovat pitkäruotisia, varsilehdet lyhytruotisia tai aivan ylimmät ruodittomia. Tummanvihreän lehden lapa on kolmisorminen, lehdykät kapeahkoja, 2–3-jakoisia ja syvään liuskoittuneita. Kukinto on haaraton tai tyvestä vähän haarova tiheä ja lyhytkarvainen terttu. Karvaiset kukkaperät ovat tavallisesti kukkia lyhyempiä. Isot, vastakohtaiset kukat ovat violetinsinisiä tai joskus valkoisia. Kukan verhiö on teriömäinen ja viisilehtinen. Karvainen verholehti on kypärämäinen, hieman korkeuttaan leveämpi ja kooltaan 9–14 x 11–18 mm. Terälehdet ovat muuntuneet mesilehdiksi, joista kaksi ylintä ovat suorina mesikannuksina verholehden sisällä. Muut mesilehdet puuttuvat tai ovat hyvin pieniä. Huppu-ukonhattu kukkii Suomessa kesäkuusta syyskuuhun. Kukinnan jälkeen kukkiin muodostuu kolme noin 17 mm pitkää tuppiloa. Siemenet ovat pituudeltaan noin 5 mm. Koko kasvi on hyvin myrkyllinen.
Öölanninhanhikki
Öölanninhanhikki kasvaa hiekkaisilla, mutta runsasravinteisilla turveniityillä ja -penkereillä.
Huppu-ukonhattu
Ulkonäkö ja koko
Huppu-ukonhattu muistuttaa suuresti toista Suomessa yleistä koristekasvia, tarhaukonhattua (A. × stoerkianum).
Levinneisyys
Alun perin huppu-ukonhattu on peräisin Länsi-Euroopasta. Suomeen laji on tullut viljelykasvina, mutta saattaa joskus harvoin myös villiintyä. Suomessa kasvavat huppu-ukonhatut kuuluvat aitoukonhatun (Aconitum napellus ssp. lusitanicum) alalajiin.
Käyttö
Huppu-ukonhattua kasvatetaan yleisesti perennakasvina komeiden sinisten kukkiensa takia. Se on myös hyvin vanha, jo antiikin aikana tunnettu rohdoskasvi. Huppu-ukonhatun juurta uuttamalla saadaan akonitiinia, joka on monipuolinen rohdosvalmiste mutta myös erittäin vaarallinen myrkky, jota on käytetty nuolimyrkkynä.
Zakaria Alaoui
Zakaria Alaoui el-Achraf (s. 17. kesäkuuta 1966 Marrakech) on marokkolainen entinen jalkapalloilija, joka pelasi maalivahtina.
Ura
Seurajoukkueurallaan Alaoui pelasi muun muassa Tours FC:ssä, SO Châtelleraudaisissa ja Paris FC:ssä. Maajoukkueessa hän oli mukana yksissä MM-kisoissa, vuonna 1994. Peliuransa jälkeen Alaoui ryhtyi valmentajaksi. Hän oli ESTAC Troyesin maalivahtivalmentaja vuosina 2005-2007, mutta lopetti valmentajauransa siihen.
Vímara Peres
Vímara Peres (n. 820–873) oli iberialainen sotapäällikkö. Hän oli Leónin kuninkaan vasalli.
Vuonna 868 Peres nousi Minho- ja Dourojokien välisen Portucalen kreivikunnan kreiviksi. Karkotettuaan maurit alueelta hän perusti Vimaranisin kaupungin, josta myöhemmin kehittyi Guimarães. Peresin kuoleman 873 jälkeen kreivikunnan johtoon nousi hänen poikansa Lucídio Vimaranes.
Tiraspol
Tiraspol (ja ) on itsenäiseksi julistautuneen Transnistrian pääkaupunki, myös Moldovan kolmanneksi suurin kaupunki. Varsinaisen Tiraspolin kaupungin asukasluku on 133 807 ja laajemmassa Tiraspolin kaupunkipiirissä asui 145 332 henkeä (vuonna 2014). Kaupunkipiiriin sisältyy myös Dnestrovskin (Dnestrovsc) kaupunki (10 436 as.) sekä joukko maaseutuasukkaita (1 089 as.). Tiraspol sijaitsee Dnestr-joen itärannalla Moldovan itäosassa.
Historia
Toisen maailmansodan jälkeen talous alkoi elpyä. Kaupunki kasvoi 1960- ja 1970-luvuilla. Rakentaminen jatkui vuoden 1990 Transnistrian konfliktiin asti. Vuodesta 1992 Transnistriassa on vallinnut jäätynyt konfliktitilanne.
Väestö
Vuoden 1989 väestönlaskennan mukaan kaupungissa oli vielä noin 182 000 asukasta, joista 41 prosenttia oli venäläisiä, 32 prosenttia ukrainalaisia ja 18 prosenttia moldovalaisia.
Vuoden 2004 väestönlaskennassa kaupunkipiirin asukasluku oli 159 163 as. Tästä Tiraspolin asukkaita oli 144 199 Varsinaisen Tiraspolin asukkaita oli 144 199, Dnestrovskin 12 382, Novo-Tiraspoliskin taajaman 1 488 ja maaseudun 1 094. Kaupunkipiirin asukkaista venäläisiä 41,6, Ukrainalaisia 33,0, moldovalaisia 15,2 prosenttia väestöstä, kun kansallisuudeltaan epäselviksi (tai ei ilmoittanut) kirjattiin 4,1 prosenttia väestöstä. Joidenkin arvioiden mukaan Transnistrian viranomaiset ovat pakottaneet Moldovan–Transnistrian konfliktin jälkeen monet moldovalaiset jättämään kaupungin. Väkeä on myös muuttanut töihin ulkomaille.
Talous
Kaupungissa on muun muassa elintarviketeollisuutta (kuten säilyketuotantoa, hedelmien ja kasvisten jalostusta, viinin ja konjakin valmistusta), sähköteknistä, lasi-, tekstiili-, vaatetus-, kaluste-, autonvalmistus-, konepaja-, kemian- ja puunjalostusalan teollisuutta.
Kulttuuri, koulutus ja urheilu
Tiraspolissa toimii muun muassa yliopisto, kasvatustieteellinen instituutti, elinarviketeollisuuden, terveydenhoitoalan ja musiikin oppilaitokset, teatteri, historiallinen museo ja taidemuseo.
Kaupungissa vaikuttaa Moldovan menestyneimpiin kuuluva ja Eurooppa-liigaan osallistunut jalkapallojoukkue FC Sheriff Tiraspol.
Ystävyyskaupunkeja
Trondheim, ; Eilenburg, ; Tskhinvali, /; Severodvinsk,.
Sylvio Lacharité
Sylvio Lacharité (3. lokakuuta 1914 Sherbrooke – 13. toukokuuta 1983 Sherbrooke) oli kanadalainen säveltäjä ja kapellimestari. Hän oli yksi Sherbrooken sinfoniaorkesterin perustajajäsenistä vuonna 1939 ja toimi sen säännöllisenä kapellimestarina vuoteen 1969 saakka. Hänen opettajiensa joukossa oli Germaine Malépart; 1950-luvulla hän sai vielä täydentävää opetusta Olivier Messiaenilta, Andrée Vaurabourg-Honeggerilta ja Igor Markevitchiltä.
Kaczmarek
Kaczmarek on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Hawiye
Klaaniin kuuluvat muiden muassa seuraavat alaklaanit: Dububle, Habargidir, Abgaal, Baadi-adde, Gaaljele, Hawaadle ja Murursado. Somaliassa Hawiye-klaanin jäseniä asuu Shabeellaha Hoosessa, Shabeellaha Dhexessä, Banaadirissa, Mudugissa, Nugaalissa, Baayssa ja Bokoolissa.
Hawiye-klaani saapui Afrikan sarven alueelle 700- tai 800-luvulla. Juba- ja Shabellejokien maanviljelysalueelle muuttaneet Hawiye-paimentolaiset aikoinaan myös orjuuttivat Rahanwey-klaanin maanviljelijöitä. Ensimmäiset kirjalliset mainininnat Hawiyesta ovat 12. ja 13. vuosisadalta, kun arabitutkimusmatkailijat kuvailevat Mercan kaupunkia ”Hawiye-maan pääkaupungiksi”.
Idunviritys
Idunviritys eli vernalisaatio on viileän ilmaston kasvien ominaisuus, jonka takia ne vaativat kylmän kauden ennen kuin kukkasilmut lähtevät kehittymään. Tämä estää seuraavan kevään silmuja puhkeamasta edellissyksynä lämpimän jakson koittaessa. Kasvihuoneoloissa idunviritys täytyy joskus tehdä keinotekoisesti, jotta kasveja saataisiin kukkimaan.
Hugo Herrmann
Hugo Herrmann (19. huhtikuuta 1896 Ravensburg, Württemberg – 7. syyskuuta 1967 Stuttgart, Länsi-Saksa) oli saksalainen säveltäjä, urkuri ja kuoronjohtaja.
Tausta
Hugo Herrmann varttui opettaja- ja urkuriperheessä. Hän opiskeli opettajaksi Würzburgissa ja Ludwigsburgissa, jota ammattia hän harjoitti hetkisen Reichenbachissa 1914–15. Jo opiskeluaikoina hänen musikaalinen lahjakkuutensa tuli esiin. Hän joutui ensimmäiseen maailmansotaan, jonka jälkeen hän palasi opettajan ammattiin 1918 vuodeksi Balingeniin. Tämän jälkeen hän pääsi opettajaksi ja urkuriksi Ludwigsburgiin.
Ura
Urkuri- ja opettajatyönsä ohella hän opiskeli Stuttgartin konservatoriossa Oskar Schröterin johdolla ja jatkoi sittemmin opintojaan Berliinin musiikkikorkeakoulussa Walther Gmeindlin ja Franz Schrekerin johdolla. Ura jatkui opettajana, urkurina ja kuoronjohtajana Württembergin kaupungeissa, eritoten Ludwigsburgissa ja Stuttgartissa. Hän julkaisi pian myös ensimmäisen teoksensa, Op. 4, das Minnespiel. Vuonna 1923 Herrmann teki konserttimatkan Yhdysvaltoihin, jonne hän päätti jäädä pidemmäksikin aikaa. Hän toimi muun muassa urkurina ja kanttorina Detroitissa, Michiganissa. Hän palasi Saksaan 1925, toimien jälleen opettajana, urkurina ja kuoronjohtajana.
Paul Hindemithin ja Ernst Hohnerin rohkaisemana hän alkoi säveltää harmonikalle omistettua taidemusiikkia 1926 ja vuotta myöhemmin hän julkaisi teossarjan Sieben Neuen Spielmusiken, die Neue Musik für Akkordeon. Hän solmi hyvät suhteet Hohneriin ja Trossingeniin ja hänet nimitettiin Trossingenin valtiollisen musiikkikoulun johtajaksi 1935. Vuonna 1949 hänet nimitettiin professoriksi.
Herrmannin teokset saivat useita palkintoja ja tunnustuksia. Vuonna 1928 hän voitti Schubert-palkinnon ja voitettuaan Staatspreisin 1930 häneltä tilattiin ooppera Vasantasena Wiesbadenin valtiolliseen teatteriin. Vuonna 1938 hän oli perustamassa säveltäjäyhdistystä Schwäbischen Komponistenkreises ja vuonna 1953 hän oli mukana perustamassa saksalaista harmonikansoitonopettajien liittoa, Deutschen Akkordeonlehrer-Verbandes, Frankfurtissa. Hänen nimensä yhdistetään myös useisiin musiikkijuhliin, kuten Pfullinger Kammermusik-Festen tapahtumaan 1930–33, Mannheimer Neuen Chormusik-juhliin 1932 ja Donaueschinger Musiktagen -juhlille vuosina 1934–37. Hän johti Trossingenin musiikkikoulua eläköitymiseensä saakka, vuoteen 1962. Hän on myös saanut useita valtiollisia tunnustuksia, kuten ensimmäisen luokan Bundesverdienstkreutz -mitalin, saavutuksistaan ja työstään saksalaisen musiikin alalla.
Vaikutus
Herrmannin Sieben Neuen Spielmusiken, op 57/1 teossarjaa pidetään ensimmäisenä merkittävänä harmonikalle suunnattuna taidemusiikkiteoksena. Hän sävelsi myös huomattavan määrän muutakin harmonikalle suunnattua uraauurtavaa taidemusiikkia.
Daniel Bernhardt (jääkiekkoilija)
Daniel Bernhardt (s. 11. huhtikuuta 1996 Huddinge, Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Ruotsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla HockeyAllsvenskan-joukkue BIK Karlskogassa. Hän on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä.
Seuraura
Bernhardt on Huddinge IK:n kasvatti. Hän siirtyi juniorina sittemmin Nacka HK:hon, josta Bernhardt jatkoi kaudeksi 2012–2013 Djurgårdens IF:n J18-junioreihin. Hän jakoi J18 Allsvenskanissa kuudella osumallaan joukkueen sisäisen maalipörssin voiton Oscar Bergkvistin ja Norbert Hárin kanssa. Kaudella 2013–2014 Bernhardt oli J18 Elitissä Djurgårdenin paras pistemies, maalintekijä ja syöttäjä tehoilla 17+25=42, joilla hän jakoi koko sarjan pistepörssin kahdeksannen sijan Clemensnäs HC:n Niclas Lyckeholtin ja SDE HF:n Gustaf Westlundin kanssa.
Kaudella 2014–2015 Bernhardt voitti koko J20 SuperElitin piste- ja maalipörssin tehoilla 26+35=61. Hän oli myös Djurgårdenin paras syöttäjä. Bernhardt voitti kauden päätteeksi sarjan mestaruuden. Joulukuussa 2014 Bernhardt teki kaksivuotisen sopimuksen seuran SHL-joukkueen kanssa. Hän pelasi kauden aikana liigassa kaksi runkosarjaottelua ilman tehopisteitä. Bernhardt teki SHL-debyyttinsä 28. helmikuuta 2015 vieraissa Linköpings HC:tä vastaan. Hänen SHL-uransa alkoi kuitenkin varsin heikosti, kun Bernhardt keräsi ottelusta teholukeman –3.
New York Rangers varasi Bernhardtin neljännellä kierroksella 119. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2015. Samana kesänä hänet varasi myös OHL-joukkue London Knights 105. pelaajana CHL:n varaustilaisuudessa. Elokuun 2015 lopulla Djurgården lainasi Bernhardtin kaudeksi 2015–2016 HockeyAllsvenskan-joukkue Almtuna IS:ään. Hän pelasi siellä 13 ottelua tehopistein 1+3=4, mutta Bernhardt ei kuitenkaan viihtynyt joukkueessa ja hän palasi lokakuussa takaisin Djurgårdeniin. Bernhardt pelasi kymmenen SHL- ja kaksi Mestarien liigan ottelua tehden yhden maalin. Hän teki SHL-uransa avausmaalin 29. lokakuuta 2015 vieraissa Linköpings HC:tä vastaan. Tammikuussa 2016 Djurgården lainasi Bernhardtin loppukaudeksi hänet edellisenä kesänä varanneeseen London Knightsiin, kun seurat katsoivat yhdessä Bernhardtin kehittyvän parhaiten OHL:ssä. Hän voitti Knightsissa liigan mestaruuden, J. Ross Robertson Cupin, mutta sittemmin myös CHL:n lopputurnauksen, Memorial Cupin.
Kaudeksi 2016–2017 Bernhardt palasi taas Djurgårdeniin. Hän pelasi siellä viisi runkosarja- ja yhden CHL-ottelun, kunnes seura lainasi Bernhardtin lokakuussa 2016 loppukaudeksi Allsvenskan-joukkue VIK Västerås HK:hon. Joukkue putosi kauden päätteeksi Hockeyettaniin. Kaudeksi 2017–2018 Bernhardt siirtyi jatkamaan Allsvenskan-uraansa vuoden mittaisella sopimuksella BIK Karlskogan riveihin.
Maajoukkueura
Bernhardt on pelannut seitsemän nuorten maaottelua.
Muuta
Bernhardtin pikkuveli David pelaa puolustajana Djurgårdens IF:n SHL-joukkueessa. Hänellä on Philadelphia Flyersin NHL-varaus vuodelta 2016. Veljekset ovat pelanneet vuosia yhdessä Ruotsin juniorisarjoissa.
Ellison
Ellison on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Erula
Erula (, ) on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Sassarin maakunnassa. Kunnassa on arviolta 745 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 39,31 neliökilometriä. Se sijaitsee 457 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.
Estoril
pienoiskuva|Estorilin rantamaisemaa pienoiskuva|125px|Estorilin vaakuna Estoril on pitäjä Cascaisin kunnassa Portugalissa, ja siellä on noin 24 000 asukasta. Estoril sijaitsee 25 kilometriä Lissabonista länteen.
1800-luvun lopussa Estoril oli aristokraattien suosima kesäkohde. Toisen maailmansodan aikana Estoril houokutteli maanpaossa olevia kuninkaallisia, ja vakoilutoiminta oli erityisen vilkasta, mikä toimi inspiraationa Ian Flemingin teokselle Casino Royale. Estorilissa on kuuluisa kasino: Casino Estoril, joka on Euroopan suurimpia.
Urheilu
Paikallinen urheiluseura on GD Estoril Praia. Estoril on ollut F1-osakilpailun Portugalin Grand Prix pitopaikka, mutta kisoista on luovuttu turvallisuusmääräysten vuoksi. Nykyään se on Road Racing ja MotoGP-kilpailujen pitopaikka, ja siellä on myös merkittävät tenniskilpailut vuosittain. Moottoriradan nimi on Autódromo do Estoril.
Angry Birds Evolution
Angry Birds Evolution on Chimera Entertainmentin kehittämä ja Rovion vuonna 2017 julkaisema mobiilipeli. Peli julkaistiin ensimmäisenä Hong Kongin iOS-sovelluskaupassa elokuussa 2016 ja maailmanlaajuinen julkaisu tapahtui kesäkuussa 2017.
Invictus (albumi)
Invictus on yhdysvaltalaisen Virgin Steele -yhtyeen kahdeksas albumi vuodelta 1998. Se lopettaa kolmiosaisen eeppisen tarinan, joka alkoi yhtyeen albumeilta The Marriage of Heaven and Hell Part I ja The Marriage of Heaven and Hell Part II. Invictus on konseptialbumi, joka kertoo ihmiskunnan taistelusta välinpitämättömiä jumalia vastaan. Invictus oli siihenastisista Virgin Steelen albumeista raskain. Albumi on mahdollisesti saanut innoitusta brittiläisen runoilijan William Ernest Henleyn samannimisestä runosta.
Pennala
thumb|right|350px|Pennalan kylä [[Orimattilassa Lahden Ämmälän ja Renkomäen rajalla.]] thumb|right|350px|Pennalan kylä Pennalantien varrella [[Orimattilassa Orimattilan kirkonkylän suunnasta, etelästä päin katsottuna.]]
Pennala on Orimattilan pohjoinen kylä Lahden Renkomäen eteläpuolella. Oikeudenkäyntikirjojen mukaan kylässä on ollut Pennala-niminen talo 1700-luvun alkupuolelta lähtien.
Pennalassa on kymmenisen maanviljelystilaa, joista yhdessä harjoitetaan maitotaloutta. Kylässä on asukkaita noin 1100. Kahden vuosikymmenen aikana alueelle on rakennettu 150 omakotitaloa sekä muita asuinrakennuksia. Vuonna 2007 aloitetun Hankaanojan asuinalue valmistui pääosin jo 2009. sitä seurasi Ylä-Hankaanojan rakentaminen.
Orimattilan kaupunki on investoinut merkittävästi nopeasti kasvaneen kylän peruspalveluihin. Vuonna 1919 rakennetun Pennalan koulun uusin laajennus ja peruskorjaus valmistui 2009. Vuonna 2006 rakennetun päiväkodin laajennusosa otettiin käyttöön 2011.
Lisääntyvän asutuksen ohella Pennalassa on itse kyläkeskuksen länsipuolella uuden Orimattilantien varrella myös kehittyvää yritystoimintaa. Pennalaan siirtyi Hollolan Soramäestä Ideachip. Uuden 15 000 m² terminaalin alueelle rakennutti SHW Logistiikka, jonka osti Suomen Posti.
Logistiikkatoimintojen sijoittaminen Pennalaan liittyy Vuosaaren sataman vaikutusalueeseen, johon liittyviä hankkeita ovat myös Lahden kaupungin Kujalan logistiikkakeskus ja Nostavan logistiikkakeskus.
Historia
Pennalan uskotaan muodostuneen 1400-luvun lopulla, sillä vuoden 1539 maakirjasta löytyy maininta kahdesta talosta. 1707 taloja on kolme: Knaapila, Sulku ja Uotila. Knaapila jaettiin perivien veljesten kesken, jolloin muodostuivat Mattila ja Peltola, Pennalan jäljellä olevat kantatilat. 1800-luvulle tultaessa talomäärä oli 18 ja vuosisadan loppuun mennessä vajaat kolmenkymmentä. Lankilantien varressa on Pyssymäki, missä uskotaan poltetun merkkitulia ja järjestetyn kesäjuhlia tanssimusiikilla.
Loviisan–Vesijärven rautatie
Kunnan alueita halkova Lahti–Loviisa-rata oli alun perin Loviisan–Vesijärven rautatien kapearaiteinen rataosa, joka avattiin väliaikaiselle liikenteelle vuonna 1900 ja yleiselle liikenteelle vuonna 1904. Rautateillä oli Pennalassa henkilö- ja tavaraliikennettä palveleva asema. Sen etäisyys Niemen rautatieasemasta oli 14 kilometriä. Henkilöliikenteen lisäksi rautatie välitti runsaasti rahtia, josta suuri osa oli Vesijärveltä ja Päijänteeltä tullutta puutavaraa. Vähitellen kannattamattomaksi ajautunut rautatie myytiin Valtionrautateille vuonna 1956 ja rata leveäraiteistettiin vuonna 1960.
Henkilöliikenteen palauttamista Lahti–Pennala–Orimattila–Loviisa -välille on ryhdytty harkitsemaan.
Sotatoimet Pennalassa vuonna 1918
Pennalasta osasto Brandensteiniin liittyvä saksalaispataljoona lähti valtaamaan Lahden asemaa 19. huhtikuuta 1918. Pennalan Pyssymäellä kävi Lahden rykmentin osat puolustustaistelua saksalaisia vastaan 18. huhtikuuta, minkä seurauksena kuoli 52 punakaartiin kuuluvaa, joista kaksi oli naista. Punaisia ei haudattu Orimattilan hautausmaalle, vaan Pyssymäen länsirinteeseen, mistä heidät siirrettiin Orimattilan hautausmaalle 1951. Tuonaikaisten juoksuhautojen jäännöksiä on edelleen erotettavissa rinteellä.
Suomen sotasurmat 1914–1922 -projektin tietokanta tunnistaa vain 14 18. huhtikuuta 1918 Pennalassa kaatunutta punaista, joista Karl William Salo (Kalle Salo) oli Lahden rykmentin ensimmäisen pataljoonan toisen komppanian päällikkö sekä yhden valkoisen. Salo oli myös Orimattilan punakaartin esikunnan jäsen. Ensimmäinen Pennalassa kaatunut oli Onni Jalmar Emmanuelinpoika 15. huhtikuuta 1918, joten myös Pennalassa on saattanut olla taistelukosketuksia jo ennen varsinaista Pennalan taistelua 13. huhtikuuta 1918 tapahtuneen Orimattilan kirkonkylän valtaamisen jälkeen.
Pennalan vallattuaan osasto Brandensteinin 5. polkupyöräpataljoonan komentaja kapteeni Heinz von Wilamovitz-Moellendorff jatkoi Renkomäen kautta kohti Hennalan varuskuntaa ja Lahden hautausmaanmäkeä.
Aiheesta muualla
60.89306°N, 25.70278°W
Channa pulchra
Channa pulchra on käärmeenpäiden (Channidae) heimoon kuuluva pohjakalalaji, joka kuvattiin Myanmarista vuonna 2007.
Elinympäristö ja levinneisyys
Laji elää makeassa vedessä Myanmarin trooppisissa, korkeintaan 23 celsiusasteen lämpöisissä olosuhteissa. Sen uhanalaisuusluokitus on Kansainvälisen luonnonsuojeluliiton mukaan puutteellisesti tunnettu.
First Dates Suomi
First Dates Suomi on suomalainen tositelevisiosarja, joka perustuu brittiläiseen tositelevisioformaattiin First Dates. Ensimmäinen jakso esitettiin MTV3-kanavalla syksyllä 2019.
Akridiini
Akridiini C13H9N, on väriaineiden raaka-aine, jota saadaan kivihiilitervasta. Se on heterosyklinen aromaattinen orgaaninen yhdiste, joka tunnetaan karsinogeenisenä aineena. Akridiinin CAS-numero on 260-94-6.
Wettingen
Wettingen on kaupunki Pohjois-Sveitsissä, Aargaun kantonissa. Kaupungissa on runsaat 20 000 asukasta, ja se on väkiluvultaan Aargaun kantonin suurin kaupunki.
Sijainti
Wettingen sijaitsee Limmatjoen varrella, Badenin kaupungin välittömässä läheisyydessä, noin 20 kilometriä Zürichistä luoteeseen.
Alpakka (uushopea)
thumb|right|230px|Uushopeinen kampa.
Alpakka eli uushopea on metalliseos, joka koostuu kuparista, nikkelistä ja usein myös sinkistä. Sitä kutsutaan uushopeaksi, koska se näyttää hopealta niin paljon, ettei alpakkaesineitä voi erottaa hopeaesineistä ulkonäön perusteella. Sitä käytetään usein materiaalina ruokailuvälineissä ja koriste-esineissä.
Punta
Punnan merkki £ on muodostettu vastaavaa painoyksikköä tarkoittavan latinan sanan libra alkukirjaimesta L. Samasta sanasta johtuvat myös rahayksiköiden nimet liira, joka on käytössä Turkissa ja ennen euron käyttöönottoa myös Italiassa, sekä livre, joka 1700-luvulle saakka oli käytössä Ranskassa. Ranskan kielessä sanaa livre käytetään myös Englannin punnasta.
Kianna Underwood
Kianna Underwood (s. 28. marraskuuta 1992 New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Underwood aloitti näyttelemisen 7-vuotiaana vuonna 1999. Hän on esiintynyt mm. Mike Tollin ja Brian Robbinsin luomassa All That sketsisarjassa vuosina 2004–2005.
Pesäpallon vuoden jokeri
Pesäpallon vuoden jokeri valittiin ensimmäisen kerran vuonna 1986 ja on sen jälkeen jaettu joka vuosi.
Miesten palkinnon ovat useimmiten voittanut Sami Ahola (viisi kertaa) ja naisten palkinnon Tanja Vehniäinen (viisi kertaa).
Beyond Fear
Beyond Fear on yhdysvaltalainen heavy metal -yhtye. Tim Owens perusti sen maaliskuussa 2005 sivuprojektiksi. Tällöin hänen pääyhtyeensä oli Iced Earth. Owensin lähdettyä Iced Earthista Beyond Fearista tuli hänelle pääyhtye.
Ylänkötasku
Ylänkötasku (Pinarochroa sordida) eli aiemmalta nimeltään kenianvuoritasku on itäafrikkalainen varpuslintu joka kuuluu sieppojen heimoon.
Ylänkötaskua tavataan Eritreassa, Etiopiassa, Keniassa, Tansaniassa ja Ugandassa. Laajan levinneisyysalueensa takia se ei ole uhanalainen. Se on yleinen vuoristoniityillä ja nummilla 1800-3300 metrin korkeudessa.
Hanns Eisler
pienois|Eisler vuonna 1940 Hanns Eisler (6. heinäkuuta 1898 Leipzig, Saksan keisarikunta – 6. syyskuuta 1962 Itä-Berliini, Saksan demokraattinen tasavalta) oli saksalainen säveltäjä.
Eisler syntyi Leipzigissa, jossa hänen juutalainen isänsä Rudolf Eisler toimi filosofian professorina. Perhe muutti vuonna 1901 Wieniin Itävalta-Unkariin. Eisler oli ensimmäisen maailmansodan veteraani ja haavoittui taisteluissa useaan otteeseen. Sodan jälkeen hän opiskeli vuosina 1919–1923 Arnold Schönbergin johdolla.
Eisler siirtyi vuonna 1925 Berliiniin, jossa hän liittyi Saksan kommunistisen puolueen jäseneksi. Hän teki uransa alkuvaiheessa yhteistyötä Bertolt Brechtin kanssa ja kirjoitti musiikin muun muassa useisiin tämän näytelmiin. Hän oli myös mukana työstämässä Brechtin kanssa elokuvaa Kuhle Wampe, jonka esittämisen natsit kielsivät vuonna 1933. Hän pakeni kansallissosialistien Saksasta Yhdysvaltoihin, jossa hän sävelsi musiikkia muun muassa Hollywood-elokuviin. Hän julkaisi Theodor Adornon kanssa myös kirjan elokuvamusiikin säveltämisestä.
Eisler käytti teoksissaan ajoittain Schönbergin kaksitoistasäveltekniikkaa. Hänen tunnetuimpia sävellyksiään ovat Deutsche Sinfonie (1935–1957) ja Hollywood Songbook (1938–1943). Eislerin lupaavan uran etenemistä Yhdysvalloissa haittasi kylmä sota, jonka aikana säveltäjä päätyi Hollywoodin mustalle listalle. Palattuaan Saksaan säveltäjä asettui Itä-Berliiniin ja sävelsi Itä-Saksan kansallislaulun ”Auferstanden aus Ruinen”.
Bertolt Brechtin kuoleman jälkeen Eislerin loppuelämää varjostivat masennus ja heikentynyt fyysinen terveydentila. Hän kuoli Itä-Berliinissä 64-vuotiaana.
Luettelo Kiinan lipuista
Tämä on luettelo Kiinan lipuista maan historian ajalta.
Escolca
Escolca on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Etelä-Sardinian maakunnassa. Kunnassa on arviolta 589 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 14,76 neliökilometriä. Se sijaitsee 416 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.
Porfobilinogeenideaminaasi
thumb|250px|Malli ihmisen porfobilinogeenideaminaasin rakenteesta Porfobilinogeenideaminaasi eil hydroksimetyylibilaanisyntaasi on transferaaseihin kuuluva entsyymi. Se katalysoi hydroksimetyylibilaanin muodostumista porfobilinogeenista. Entsyymiä tavataan eläimissä, kasveissa, sienissä ja useissa bakteereissa. Porfobilinogeenideaminaasi on näissä eliöissä keskeinen osa hemiryhmän sisältävien molekyylien ja eräiden muiden porfyriinien biosynteesiä. Porfobilinogeenideaminaasin EC-numero on EC 2.5.1.61.
Rakenne ja toiminta
Rakenteeltaan porfobilinogeenideaminaasi koostuu yhdestä yksiköstä eli on monomeeri. Ihmisen entsyymin molekyylimassa on 37–40 kDa. Entsyymi vaatii koentsyymikseen kahdesta porfobilinogeenimolekyylistä muodostuneen dipyrrometaanijohdannaisen. Kofaktori on sitoutunut erääseen porfobilinogeenideaminaasin kysteiiniaminohapoista. Porfobiingeenin aktiivisen keskuksen asparagiinihappo luovuttaa protonin porfobilinogeenin emäksiselle aminoryhmälle. Protonoitunut ammoniumryhmä eliminoituu ja muodostuu kationivälivaihe. Tämä kationi reagoi dipyrrometaanijohdannaisen kanssa muodostaen trimeerin. Tämä vaihe tapahtuu kolme kertaa peräkkäin. Kun näin on muodostunut pyrroliheksameeri tapahtuu entsyymin konformaatiossa muutos ja heksameeri hydrolysoituu hydroksimetyylibilaaniksi ja koentsyymiksi.
Porfobilinogeenideaminaasi inhiboituu eräiden myöhempien porfyriinisynteesin välivaiheiden kuten koproporfyrinogeeni III:n ja protoporfyrinogeeni IX:n vaikutuksesta. Nämä molekyylit sitoutuvat entsyymiin ja ovat sen allosteerisiä inhibiittoreita. Tämän lisäksi raskasmetallit kuten lyijy ovat entsyymin inhibiittoreita.
Porfobilinogeenideaminaasi ja porfyria
Porfobilinogeenideaminaasin puutteellinen toiminta johtaa akuuttiin jaksottaiseen porfyriaan, joka on eräs porfyrioiden tyypeistä. Sairaus periyttyy autosomien välityksellä. Tässä tilassa elimistöön kertyy porfobilinogeenia ja aminolevuliinihappoa ja niitä erittyy virtsaan. Oireina ovat huonovointisuus ja neurologiset oireet ja laukaisevana tekijänä on usein alkoholin tai eräiden lääkkeiden kuten barbituraattien käyttö.
Sielunmetsä
Sielunmetsä on Anu Kuivalaisen ohjaama ja käsikirjoittama suomalainen dokumenttielokuva vuodelta 2017.
Elokuva on luonto- ja henkilödokumentti ja se käsittelee suomalaisten suhdetta metsään kymmenen eri tarinan kautta.
Kimmo Liskomäen Pitkät Kalsarit
Kimmo Liskomäen Pitkät Kalsarit on vuonna 2002 perustettu punkpoprockia ja ramopunkia soittava yhtye. Se julkaisi vuoden 2004 alussa debyyttialbuminsa Kimmo Liskomäen Pitkät Kalsarit. Alkuvuonna 2005 Woimasointu julkaisi yhtyeen toisen albumin Liskoelämää. Yhtyeen kappale ”Sankari duunissa” oli mukana Woimasoinnun vuonna 2005 julkaisemalla kokoelma-albumilla 1-2-3-4!. Yhtyeen kolmannen albumin Perustuu tositapahtumiin julkaisi Rocket Records kesäkuussa 2008.
Yhtye on kotoisin Helsingin Lauttasaaresta, jossa asuvat Kimmo ja Juhani Liskomäki. Saari asuu Helsingin Kalliossa, Backman Espoossa ja Iso-Jarnold Juvalla.
Esporlatu
Esporlatu on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Sassarin maakunnassa. Kunnassa on arviolta 396 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 18,40 neliökilometriä. Se sijaitsee 473 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.
Palantir Technologies
pienoiskuva|Palantirin logo. Palantir Technologies on Peter Thielin perustama yritys, joka on erikoistunut big dataan ja tiedonlouhintaan. Yrityksen tuotteiden avulla voi analysoida reaalimaailmasta syntynyttä dataa. Yrityksen toimitusjohtaja on Alex Karp. Yritys on suunnittelut listautumisantia vuodelle 2019 ja yrityksen arvoksi on arvioitu jopa 41 miljardia Yhdysvaltain dollaria.
Oberto
Oberto on Giuseppe Verdin ensimmäinen ooppera. Se sai kantaesityksensä Milanon Teatro alla Scalassa 17. marraskuuta 1839.
Oberto on kaksinäytöksinen draama, jonka Verdi sävelsi Temistocle Soleran italiankieliseen librettoon. Se puolestaan pohjautuu Antonio Piazzan librettoon Rocester.
Oberto on vakava ooppera, kuten kaikki Verdin muutkin oopperat kahta lukuun ottamatta. Oopperasta käytetään vain harvoin sen kokonaista nimeä Oberto, Conte di San Bonifacio (Oberto, San Bonifacion kreivi).
Oberton tarinat sijoittuvat Ezzelinon linnan lähistölle Bassanoon vuonna 1228. Lyhyesti ottaen yksi oopperan päähenkilöistä, Riccardo viettelee San Bonifacion kreivin Oberton tyttären Leonoran. Oberto hylkää tyttärensä ja haastaa Riccardon kaksintaisteluun, jossa Oberto itse saa surmansa. Isänsä kuoltua Leonora tekee lopulta itsemurhan.
Teos ei kuulu oopperatalojen vakio-ohjelmistoon, mutta sitä esitetään yhä toisinaan ja se on levytetty. Oberton seuraajaksi Verdi sävelsi vuonna 1840 kantaesitetyn Un giorno di regnon.
Eteläkaukasianvuoristokoira
Eteläkaukasianvuoristokoira on venäläinen koirarotu.
Peter Tosh
Peter Tosh, syntyisin Winston Hubert McIntosh (19. lokakuuta 1944 Grange Hill, Jamaika – 11. syyskuuta 1987 Kingston, Jamaika) oli jamaikalainen reggaemuusikko ja tunnettu rastafari. Hän aloitti uransa Bob Marleyn kanssa The Wailers -yhtyeessä 1960-luvulla ja saavutti menestystä myös soolourallaan vuosien 1973–1987 välillä. Toshin sanoitukset ja esiintymiset olivat usein yhteiskunnallisesti ja poliittisesti kantaa ottavia. Hän sai surmansa aseellisen ryöstön uhrina 1987.
Eteläkaukasianvuoristokoira
Luonne ja käyttäytyminen
Eteläkaukasianvuoristokoira on voimakas koira, joka puolustaa vartioimaansa laumaa aggressiivisesti ja pelottomasti.
Peter Tosh
Varhainen elämä
Winston Hubert McIntosh syntyi Länsi-Jamaikassa Westmorelandin Grange Hillissä 19. lokakuuta 1944. Hänen vanhempansa Alvera ja James eivät menneet naimisiin tai muuttaneet yhteen, ja isä lähti pian omille teilleen. Työssäkäyvä yksinhuoltajaäiti ei kyennyt kokoaikaisesti pitämään huolta pojasta, joten hän varttui etupäässä äitinsä tädin hoivissa Savanna-la-Marissa. Hänen kutsumanimensä oli Peter, ja hänen nuoruudenystävänsä väänsivät hänen sukunimensä muotoon ”McIntouch”, mistä Peter ei pitänyt, joten hän lyhensi lopulta sukunimensä Toshiksi.
Eteläkaukasianvuoristokoira
Alkuperä
Eteläkaukasianvuoristokoira on läheistä sukua kaukasiankoiralle, joskin on rotuna tätä vanhempi. Sitä käytetään Kaukasuksella laumanvartiointiin. Parhaiden yksilöiden sanotaan tulevan Georgiasta, mutta niitä esiintyy myös Armeniassa, Azerbaidžanissa, Astrahanissa, Krasnodarissa, Rostovissa, Stavropolissa, Tšetšenian Groznyissä ja Dagestanin tasavallassa.
Peter Tosh
The Wailers
1960-luvun alussa teini-ikäinen Tosh muutti pääkaupunki Kingstonin Trenchtownin slummiin. Siellä hän tapasi musiikinopettajansa Joe Higgsin kautta Bob Marleyn ja Bunny Livingstonin, joiden kanssa hän perusti The Wailersin vuonna 1962. Tosh oli yhtyeen kitaristi ja yksi lauluntekijöistä, jonka tunnetuimpia kappaleita tuolta ajalta ovat Etiopian keisari Haile Selassien vierailusta 1966 tehty ”Rasta Shook Them Up” ja rude boy -aiheinen ”The Toughest”.
Aluksi Wailers soitti yhdysvaltalaisia pophittejä, mutta yhtye siirtyi vähitellen reggaemusiikkiin. 1970-luvun alussa Wailers oli jo maan suosituin reggaeyhtye. Samaan aikaan Tosh teki myös soololevytyksiä: vuonna 1971 hän julkaisi hitiksi nousseen soolosinglen ”Maga Dog” ja sen jälkeen muitakin, usein sanoituksiltaan mustan militantisti tiedostavia. Vuonna 1973 Tosh joutui vakavaan auto-onnettomuuteen, jossa hänen naisystävänsä kuoli. Tosh sai kallovammoja mutta selvisi.
Sooloura
Vuonna 1978 Tosh esiintyi Jamaikalla One Love -rauhankonsertissa, jossa myös Marley esiintyi. Tosh tuli konserttiin hyvin kantaa ottavalla asenteella: hän esitti militanteimmat laulunsa ja kritisoi välispiikeissään suorasanaisesti eturivissä istunutta pääministeriä, maan hallitusta, oppositiota ja koko rauhanideologiaa. Tosh julisti: ”Rauha on päästötodistus, jonka saat hautausmaalla: lepää rauhassa!” sekä ”Nälkäiset ihmiset ovat vihaisia ihmisiä!” Yleisö otti hänet hyvin vastaan, mutta maan hallinto ja lehdistö arvostelivat häntä. Konsertin jälkeen The Rolling Stones -yhtye kiinnitti Toshin omalle levymerkilleen. Toshin ja Mick Jaggerin duettosingle ”Don't Look Back” toi Toshin suuren yleisön tietoisuuteen, ja hän esiintyi yhtyeen lämmittelijänä Yhdysvaltain-kiertueella. Toshin välit Rolling Stonesiin katkesivat myöhemmin, ja Tosh syytti heitä markkinointinsa laiminlyönnistä. Viisi kuukautta rauhankonsertin jälkeen Tosh joutui pidätetyksi ja poliisi pahoinpiteli hänet pahasti.
Toshin seuraavat albumit Bush Doctor ja Mystic Man sisälsivät edeltäjiään hiukan enemmän uskonnollista sanomaa, mutta Toshin järkähtämätön yhteiskunnallinen näkökulma oli edelleen esillä.
Bob Marleyn kuoltua 1981 Peter Toshille soviteltiin reggaen uuden kuninkaan manttelia. Hän itse torjui kunnian, sillä hänessä ei omasta mielestään ollut mitään ”uutta”. Media kritisoi Toshia 1980-luvulla jatkuvasti tämän kärkevistä mielipiteistä ja joskus erikoisistakin kommenteista, ja brittiläinen Melody Maker jopa nimesi Toshin ”Vuoden kahjoksi”.
Vuonna 1981 Tosh julkaisi albumin Wanted Dread & Alive ja 1983 albumin Mama Africa. Pian sen jälkeen Tosh vietti kolme vuotta hiljaiseloa kunnes levytti viimeiseksi jääneen albuminsa No Nuclear War (1987).
Kuolema
Jamaikan politiikan voimakaksikko Edward Seaga ja Michael Manley osallistuivat Toshin hautajaisiin ja ylistivät häntä muistopuheissaan. Hautajaisissa sattui muutama pieni välikohtaus: eräs vanhahko mies esimerkiksi käveli Toshin arkun ääreen ja huusi: ”Nouse ja avaa arkku!” Tosh haudattiin Belmontiin hänen perheensä maille.
Henkilö- ja taiteilijakuva
Tosh oli lempinimeltään Steppin’ Razor, ”kävelevä partaveitsi”. Nimi kuvasti hänen vaarallisuuttaan, jota hän itsekin musiikissaan korosti. Ystäviensä mukaan Tosh oli kuitenkin yksityiselämässään myös hauska ja seurallinen mies, joka vastusti väkivaltaa. Rolling Stones -kitaristi Keith Richards oli pitkään Toshin ystävä, mutta kertoi Toshin kerran uhanneen tappaa hänet Richardsin vaatiessa Toshin lainaamaa taloaan takaisin itselleen.
Toshilla oli kymmenen lasta, viisi poikaa ja viisi tytärtä.
Tosh oli ankara yhteiskuntakriitikko ja poliittinen aktivisti. Hän kampanjoi Etelä-Afrikan apartheid-järjestelmää sekä ydinvoimaa vastaan ja tuki Palestiinan valtion perustamista. Toshilla oli tapana väännellä sanoja paljastaakseen asioiden todellisia merkityksiä: hän esimerkiksi kutsui pääministeriä (Prime Minister) rikosministeriksi, ”Crime Minister”, ja edustajainhuonetta (House of Representatives) varkaiden edustushuoneeksi, ”House of Represent-a-t'iefs”.
Tosh harrasti karatea ja esitti karateliikkeitä joskus esiintyessäänkin. Tosh oli taitava yksipyöräisen polkupyörän käyttäjä. Hän omisti useita pyöriä ja käytti niitä usein Kingstonin kaduilla liikkuessaan ja joskus konserteissaankin.
Toshia on pidetty hyvin taitavana kitaristina, minkä ansiosta hän sai lempinimen ”Peter Touch” (’kosketus'’). Tosh soitti joskus kuuluisalla M16-kiväärin muotoisella kitarallaan. Kitaran lisäksi hän soitti Wailersin alkuaikoina myös melodikaa, pianoa ja kosketinsoittimia.
Tunnustuksia
Vuonna 1988 Tosh sai postuumisti Grammy-palkinnon vuoden 1987 parhaasta reggaealbumista.
Vuonna 2012 Toshille myönnettiin merkittävä jamaikalainen tunnustuspalkinto Order of Merit. Jamaikan ylemmät luokat, joita Tosh usein haukkui, tosin muistelevat Toshia kaunaisesti edelleenkin, ja Toshin palkitseminen jakoikin jamaikalaisten mielipiteet.
Justus (nimi)
Justus on vanha Suomessakin käytetty miehen etunimi. Nimi pohjautuu latinan sanaan iustus, joka merkitsee rehellistä tai oikeamielistä. Muinaisessa Roomassa oikeamielisyys oli yksi suurimmista hyveistä. Samaa kantaa on naisen nimi Justiina. Nimen suomalaisia kansanomaisia muunnelmia ovat Justu, Julle ja Jusu.
Justuksen perinteinen nimipäivä on ollut 2. syyskuuta, vuonna 400 kuolleen Justus-nimisen Lyonin piispan muistopäivänä. Suomalaisissa almanakoissa se oli tällä päivällä vuodesta 1708 lähtien vuoteen 1907 saakka, jolloin nimi poistettiin almanakasta. Välillä nimi oli päivillä 7. syyskuuta ja 14. marraskuuta. Vuonna 2010 Justus palasi perinteiselle päivälleen.
Justus-nimisiä on Suomen väestörekisteriin merkitty 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun mennessä 2 282. Suurin osa heistä on syntynyt vuoden 1980 jälkeen.
Emidio Cipollone
pienoiskuva Emidio Cipollone (s. 26. tammikuuta 1960) on italialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi Avezzanon hiippakuntaan 18. elokuuta 1984 ja nimitettiin Lanciano-Ortonan arkkihiippakunnan arkkipiispaksi 11. lokakuuta 2010. Piispaksi vihkiminen seurasi 18. joulukuuta. Pääkonsekraattorina toimi Carlo Ghidelli, jota avustivat Pietro Santoro ja Bruno Forte.
DigitalGlobe
DigitalGlobe on yhdysvaltalainen satelliittikaukokartoituskuvien myyjä. Sen toimipaikka on Longmontissa Coloradossa. Yhtiössä oli vuonna 2006 kaikkiaan 350 työntekijää. Yhtiön toimitusjohtaja on avaruusalalle poikkeuksellisesti nainen, Jill Smith.
Yhtiö perustettiin vuonna 1992 Earth Imaging and Information Company -nimisenä. Sen alkua tuki Land Remote Sensing Policy Act -laki, joka pyrki kaukokartoituskuva-aineistojen kaupallistamiseen.
Early Bird 1
Early Bird 1 kuului yhtiön edeltäjäyhtiölle, Earth Watch Inc.'lle. Se laukaistiin avaruuteen 24. joulukuuta 1997 Venäjältä Svobodnyn kosmodromilta Start-1-raketilla. Satelliitissa on kolmen metrin resoluution omaava pankromaattinen kamera ja multispektraalinen kamera, jonka resoluutio oli 15 metriä.
QuickBird
QuickBird laukaistiin 18. lokakuuta 2001 ja on ollut pitkään DigitalGloben pääkamera avaruudessa. Sen rakensivat Ball Aerospace (kamera) ja Orbital Sciences Corporation (satelliitti). Se laukaistiin Yhdysvalloista Delta II -raketilla. Se lentää 450 km:n korkeudella aurinkosynkroonisella radalla. Se korvasi toimintansa lopettaneen QuickBird-1-satelliitin. Sen pankromaattisen kameran resoluutio on 60 cm ja multispektraalisen kameran resoluutio on 2,4 metriä.
WorldView-1
Ball Aerospace rakensi WorldView-1:n. Satelliitti laukaistiin 18. syyskuuta 2007 Vandenberg Air Force Base -tukikohdasta Delta II -kantoraketilla. Yhdysvaltain sotilastiedusteluun liittyvä National Geospatial-Intelligence Agency on kuvamateriaalin pääasiallinen ostaja. Satelliitin pankromaattisen kameran resoluutio on 50 cm.
WorldView-2
Ball Aerospace rakensi myös WorldView-2-satelliitin, joka laukaistiin 9. lokakuuta 2009. Boeing laukaisi satelliitin avaruuteen. Pankromaattisen kameran resoluutio on 46 cm ja monivärikameran resoluutio on 1,84 m.
WorldView-3
Yhtiö tilasi elokuun lopussa 2010 hintaan 307 miljoonan dollaria Ball Aerospace- ja ITT Industries -yhtiöiltä WorldView-3-satelliitin. Se laukaistiin vuoden 2014 puolivälissä.