cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vaikkojoki
Luonnonsuojelu
Vaikkojoki on suojeltu voimalaitosrakentamiselta koskiensuojelulain (35/1987) nojalla. . Vaikkojoki, Vaikon vanhat metsät ja Aitalamminsuo on liitetty Natura 2000 -alueiden listalle. Kohde koostuu noin 18 kilometrin jaksosta Vaikkojokea ja neljästä muusta alueesta: Aitalamminsuosta, Heinävaarasta, Korppivuoresta ja Makkarasärkistä. Edellä mainitut alueet kuuluvat SCI-alueiden (Sites of Community Importance) listalle. Suojelualue on Euroopan unionin luontodirektiivin mukaisesti yhteisön tärkeänä pitämä alue. Suojelualueita on alueella yhteensä 258 hehtaaria.
Elinympäristöt
Vaikkojoki sijaitsee boreaalisella kasvillisuusvyöhykkeellä, joka tunnetaan myös nimellä taiga.
Vaikkojoen alueen Natura 2000-kohteissa ovat edustettuna mm. seuraavat Euroopan unionin luontodirektiivin tyypit:
Vanhaa metsää
Heinävaaran vanhassa metsässä maapuiden määrä on 100 - 150 runkoa hehtaarilla. Koivupökkelöitä ja kuivuneita kuusia on alueella kohtalaisesti. Mäntykeloja on yksittäin. Alueen koillisosassa on tuoreen kankaan männikköä. Suurimmat männyt ovat halkaisijaltaan 40 cm. Alueella koivua on kymmenisen prosenttia. Kuusi esiintyy alikasvoksena. Maapuiden määrä on 50 - 100 runkoa hehtaarilla. Maapuista suurin osa on ohutta koivu- ja mäntymaapuuta. Pystyynkuivaneita mäntyjä, koivupökkelöitä ja palokantoja on harvakseltaan.
Heinävaaran alueella on myös lehtomaisen kankaan sekametsää. Kosteimmissa notkoissa valtalajina on metsäimarre. Lisäksi siellä kasvaa mm. lillukkaa. Sekametsässä kasvaa sekä koivua että mäntyä. Kuusi esiintyy alikasvoksena.
Makkarasärkän harjualue
Makkarasärkkä on Vaikkojoen varressa oleva rantautumis- ja retkeilyalue. Se sijaitsee Heinävaaran koillispuolella. Makkarasärkkä on harjumuodostuma, joka on ympäröivää seutua noin 20 metriä korkeammalla. Harjun päällä on jäkälä-, kanerva- ja puolukkatyypin männikköä.
Vaikkojoen rannassa on saniaiskorpea ja koivuluhtaa, jossa kasvaa runsaasti mm. sananjalkaa, metsä- ja korpi-imarretta. Alueella kasvaa koivua, pihlajaa, haapaa ja raitaa yksittäin.
Natura 2000-alueen eteläosassa on Heinäjoki. Kasvillisuus sen rannassa on luhtaista ja paikoin hyvin märkää.
Aitalamminsuo
Aitalammin suo on keidassuo, joka koostuu pääosiltaan koivu- ja mäntyvaltaisesta tupasvilla- ja isovarpurämeestä. Alueella on myös mustikka- ja ruoho- ja heinäkorpea. Suon luoteisosassa on pienehkö avo-osuus. Se on pääosin välipintaista, rahkasara- ja tupasvillavaltaista lyhytkorsinevaa.
Aitalammin suon etelä- ja länsireunaa on ojitettu. Ojitetuilla alueilla kasvaa noin 15-vuotiasta mäntytaimikkoa sekä koivuvesakkoa. Suon keskellä on kaksi lampea, Aitalampi ja Pieni Aitalampi. Aitalammesta lähtee Aitalamminpuro etelään. Puron varressa on mustikkakorpea, jossa kasvaa järeitä kuusia. Alueella kasvaa myös koivua ja haapaa. Maapuuta on noin 50 runkoa hehtaarilla.
Aitalammen kaakkoispuolinen metsäsaareke on tuoreen kankaan kuusikkoa, jossa koivua 5 - 10 %. Halkaisijaltaan 15 – 30 cm paksuista haapaa on harvakseltaan. Maapuiden määrä on 50 - 100 runkoa hehtaarilla. Maapuuta löytyy eniten notkelmien soistumissa. Metsäsaarekkeella on koivupökkelöitä ja keloutuvia mäntyjä yksittäin. Metsäsaarekkeen eteläosassa kasvaa noin 20-vuotiasta männikköä.
Korppivuori
Vaikkojoen seudun Natura 2000-alueista pohjoisimpana on Korppivuori. Se sijaitsee Kalliojärven eteläpuolella. Alue kuuluu vanhojen metsien suojeluohjelmaan.
Korppivuoren notkoissa ja itäisimmän jyrkänteen alla on mustikka- ja saniaiskorpea, jossa raitaa ja haapaa runsaammin kuin muualla. Alueella on myös järeitä koivuja, koivu- ja haapapökkelöitä, kuivuneita kuusia sekä maapuuta noin 200 runkoa hehtaarilla.
Etelä- ja pohjoisosan korpinotkoja on jonkin verran ojitettu. Jyrkänteiden kallioisilla lakiosilla on osin männikköä, jonka järeimmät männyt ovat halkaisijaltaan 40 cm. Alueella on myös yksittäisiä järeitä mäntykeloja.
Korppivuoren alueeseen kuuluu kaksi pientä humuspitoista lampea: luoteisnurkan Korppilampi sekä alueen keskellä sijaitseva Keski-Kalliojärvi. Molempia lampia ympäröivät pienet luonnontilaiset suot. Soiden kasvillisuus on sekä lyhytkorsinevaa että tupasvillarämettä. Lammet ovat maisemallisesti edustavia. Rantakalliojyrkänteinen Korppilampi on erämainen.
Alueen eteläosan poikki kulkee metsäautotie. Toinen metsäautotie kulkee luoteesta Keski-Kalliojärven pohjoispuolelle noin 30 metrin päähän rannasta.
Linnusto
Palokärki (Dryocopus martius), kurki (Grus grus) ja metso (Tetrao urogallus) ovat Vaikkojoen alueen suurikokoisimpia lintuja.
Historiaa
Vaikkojokea on käytetty uitossa satunnaisesti jo 1800-luvulla ja säännöllisesti 1900-luvulla vuodesta 1908 alkaen aina vuoteen 1963 asti. Ainoastaan sotavuosina yksi uitto jäi tekemättä. Rakkinekoskella on Vaikkojoen uiton muistomerkki.
Vaikkojokea on perattu uittoa varten miestyönä 1920-luvulla ja konetyönä 1950-luvulla. Joen koskia on kunnostettu 1979-82 ja 1998-99. Vuosina 2009-2011 on tehty viimeisimpiä kalataloudellisia kunnostustöitä.
Waikko-Joe ja Waikko-Joetar
Vuodesta 1986 lähtien Kaavin kesätapahtuman yhteydessä on julkistettu uusi Waikko-Joe tai Waikko-Joetar. Arvonimi myönnetään henkilölle, joka on monipuolisesti ja pitkään ollut mukana Vaikkojoen kehittämisessä, markkinoinnissa ja muussa alueen esiintuomisessa. Waikko Joe on myös maarianvaaralaisen Henry Räsäsen esittämä roolihahmo.
Irene Vilvas
Aino Irene Pekkarinen (27. joulukuuta 1911 Kuopio – 5. toukokuuta 1971 Kuopio) oli suomalainen pankkivirkailija ja runoilija joka käytti nimimerkkiä Irene Vilvas. Hän oli myös hengellisten laulujen sanoittaja ja säveltäjä.
Pekkarisen vanhemmat olivat räätäli Aaro Pekkarinen ja Johanna Julkunen. Hän suoritti keskikoulun Kuopion tyttölyseossa 1923–1929.
Teoksia
Nimellä Irene Vilvas: Nimellä Aino Pekkarinen on julkaistu hänen säveltämänsä ja sanoittamansa suosittu hengellinen laulu Yksin en kulje en hetkeäkään. Hänen säveltämänsä laulun Helmiportin kautta kuljen on sanoittanut Seppo Partti. Aino Pekkarinen on sanoittanut myös laulut Laulajan rukous (säv. Eino Kirvessalo), Maan turhuudella tyydyttääkö voisit (säv. Lauri Parkkinen) , Surutonna vain (säv. Vilho S. Heikkinen) , Vieras on mulle maailma tää (säv. Vilho S. Heikkinen) , Yön varjoihin (säv. Anssi J. Gardemeister / Anssi Myyryläinen) , Yö yrttitarhassa (säv. Seppo J. Järvinen) ja Yö Öljymäellä (säv. Tero Kuparinen). Lauluja on julkaistu useilla äänitteillä ja nuottikokoelmissa.
Suomen Olutseura
Suomen Olutseura ry (SOS) on Kuopiossa vuonna 1989 perustettu valtakunnallinen olutseura, joka edistää ja vaalii suomalaista olutkulttuuria, toimii oluen kuluttajien etujärjestönä sekä kohottaa oluen ja sen käyttäjien sosiaalista arvostusta. Seura painottaa käytössä kohtuullisuutta ja laatua määrän sijaan sekä pyrkii karsimaan olueen liittyviä ennakkoluuloja.
Seuran puheenjohtajana toimii Juha Sinisalo. Kunniapuheenjohtajiksi on nimitetty M. A. Numminen (1997), Heino Tiilikainen (2005), Pekka Kantanen (2009) ja Eeva-Liisa "Eve" Vaittinen (2011). Suomen Olutseurassa on vuonna 2020 hieman yli 600 henkilöjäsentä.
Suomen Olutseuran osittain omistama Olutposti ilmestyy painettuna neljästi vuodessa ja toimii alan uutismediana myös verkossa.
Joose Vilkuna
Frans Josef (Joose) Vilkuna (4. lokakuuta 1905 Nivala – 4. joulukuuta 1989 Nivala) oli suomalainen maanviljelijä ja eräkirjailija.
Joose Vilkunan vanhemmat olivat talollinen, maallikkosaarnaaja August Vilkuna (1871–1931) ja meijerska Anna Nikula. Hänen vanhempi veljensä oli akateemikko Kustaa Vilkuna ja setänsä kirjailija Kyösti Wilkuna. Vilkuna kävi Raudaskylän kristillisen kansanopiston ja Kauhavan maamieskoulun. Vuonna 1931 hän sai haltuunsa isänsä jälkeen Vilkunan sukutalon. Hän sai tilan kuntoon ja muun muassa ojitti tilan metsiä saadakseen ne paremmin tuottaviksi. 1930-luvulla Vilkuna oli mukana suojeluskunnan ja IKL:n paikallisessa toiminnassa. Talvisodan aikana hän oli hevoskolonnan vääpelinä Kenttätykistörykmentti 9:ssä ja jatkosodassa hän oli Kenttätykistörykmentti 4:ssä patteriston vääpelinä.
Sodan jälkeen Joose Vilkuna perusti Vilkunan tilan yhteyteen tiilitehtaan, joka toimi kymmenisen vuotta. Hän oli myös mukana perustamassa salaojaputkia valmistanutta Nivalan Savi Oy:tä ja Nivalan kirkonkylään vesijohtoyhtiötä. Vilkuna oli Pellervo- ja Metsälehti-lehtien vakinainen avustaja ja kirjoitti muihinkin lehtiin. Hän kirjoitti eräaiheisia pakinoita ja juttuja, joita julkaistiin myös kirjoina. Kotiseututyön harrastajana tunnettu Vilkuna suunnitteli Nivalaan kaksi muistomerkkiä. Nivalan ensimmäisen kirkon, Sarparannan saarnahuoneen, muistomerkin hän suunnitteli veljensä Kustaa Vilkunan kanssa 1956. Vuonna 1966 hän suunnitteli Nivalan Pirttirannalle pystytetyn Niilo Kustaa Malmbergin muistomerkin.
Jung, brutal, gutaussehend
Jung, brutal, gutaussehend on Kollegahin ja Farid Bangin yhteisalbumi, joka julkaistiin 19. kesäkuuta 2009.
André da Silva
André da Silva (s. 26. marraskuuta 1972) on brasilialainen pikajuoksija.
Ura
Da Silva karsiutui Barcelonan olympialaisissa 1992 100 metrin juoksun alkuerissä ajalla 10,78. Seuraavana vuonna hän karsiutui Toronton sisäratojen MM-kisoissa 200 metrin juoksun alkuerissä ajalla 21,66. Myöhemmin samana vuonna hän oli toinen Etelä-Amerikan-mestaruuskilpailuissa 200 metrillä ja karsiutui Stuttgartin ulkoratojen MM-kisoissa 200 metrin alkuerissä ajalla 20,99. Atlantan olympialaisissa 1996 da Silva karsiutui 100 metrin toisissa alkuerissä juostuaan 10,26, mutta oli mukana Brasilian joukkueessa, joka voitti 4 x 100 metrin viestijuoksussa olympiapronssia. Seuraavana vuonna hän karsiutui Pariisin sisäratojen MM-kisoissa 60 metrin juoksun alkuerissä ajalla 6,70. Myöhemmin samana vuonna oli toinen Etelä-Amerikan-mestaruuskisoissa 100 metrillä ja karsiutui samassa lajissa Ateenan ulkoratojen MM-kisoissa. Vuonna 1999 da Silva voitti Etelä-Amerikan-mestaruuskisoissa kultaa sekä 100 metrin juoksussa ajalla 10,06 että pikaviestissä. Samana vuonna hän voitti Universiadeissa 100 metrin kilpailun sekä Pan-Amerikan kisoissa pikaviestin. Sevillan MM-kisoissa hän karsiutui 100 metrin toisissa alkuerissä ja 200 metrin alkuerissä, mutta oli mukana voittamassa MM-pronssia pikaviestissä.
Da Silva karsiutui Sydneyn olympialaisissa 2000 200 metrin alkuerissä ajalla 20,95. Hän oli samoissa kisoissa mukana Brasilian pikaviestijoukkuessa, joka voitti olympiahopeaa. Seuraavana vuonna hän voitti Etelä-Amerikan-mestaruuden 200 metrillä, mutta karsiutui Edmontonin MM-kisoissa saman matkan alkuerissä. Kauden lopussa hän oli GP-finaalissa 200 metrillä kahdeksas. Vuonna 2002 hän voitti Ibero-Amerikan mestaruuden 200 metrin juoksussa. Pariisin MM-kisoissa 2003 hän oli mukana voittamassa pikaviestistä MM-pronssia, joka jälkikäteen kirkastui hopeaksi Britannian juoksijan käryttyä dopingista. Ateenan olympialaisissa 2004 hän karsiutui 100 metrin toisissa alkuerissä. Seuraavana vuonna da Silva karsiutui Helsingin MM-kisoissa 200 metrin alkuerissä ja sijoittui IAAF:n yleisurheilufinaalissa 200 metrillä seitsemänneksi ajalla 20,81.
Simpele
Simpele on nykyisessä Etelä-Karjalan maakunnassa sekä ennen viime sotien aiheuttamia aluemuutoksia Karjalan historiallisessa maakunnassa – nykymaakuntiin rinnastettavassa Laatokan Karjalassa sijainnut entinen Suomen kunta. Entisen Simpeleen kunnan alue, yhdessä nykyisen Parikkalan kunnan alueiden (entisten Parikkalan, Saaren ja Uukuniemen kuntien alueet) ja Tuupovaaraan jo heti sotien jälkeen liitetyn ns. Tynkä-Korpiselän kanssa ovat ainoita nyky-Suomen puolelle jääneitä alueita Suomeen aiemmin kuuluneesta vanhasta Laatokan Karjalasta. Simpeleen kunnan naapurikuntia olivat Parikkala ja Rautjärvi, ennen 1940-luvun alueluovutuksia myös Hiitola.
Historia
Simpeleen kunta muodostettiin Parikkalan kunnasta irtautuneiden Kivijärven ja Änkilän kylien ympärille. Näiden kylien lisäksi pieni osa Koitsanlahden kylästä tuli kuulumaan perustettuun Simpeleen kuntaan, joka aloitti toimintansa vuoden 1923 alusta. Aiemmin Simpeleen seurakunta oli eronnut Parikkalan seurakunnasta ja aloittanut itsenäisenä seurakuntana 1.5.1922, joka johti luonnollisesti myös itsenäisen kunnan perustamiseen.
Muutamia vuosia ennen Simpeleen seurakunnan perustamista laaditun alkuperäisen suunnitelman mukaan Kivijärven ja Änkilän kylien ohella myös Innasennurkka ja Kaljusenkylä, Koitsanlahden kylä kokonaisuudessaan sekä lisäksi Lamminkylä olisivat tulleet muodostamaan Simpeleen seurakunnan. Itsenäisen seurakunnan perustamishanke ei kuitenkaan toteutunut vielä tässä vaiheessa. Näistä kylistä Innasennurkka yhdessä Kaljusenkylän kanssa kuitenkin liitettiin vuonna 1945 Parikkalasta silloin jo toimineeseen Simpeleen kuntaan.
Historian saatossa Simpeleen tehdasyhdyskunnan ja sitä myöten myös koko kunnan elämään sekä kehitykseen vaikutti voimakkaasti nykyisen UPM:n edeltäjäyhtiö Yhtyneet Paperitehtaat; kunnan ja ympäröivän yhteiskunnan sekä tehtaan välinen side oli tunnetusti tiivis. Aktiebolaget Simpele oli ensimmäinen Yhtyneiden Paperitehtaiden kolmesta kantatehtaasta, jonka edustajaksi ja samalla myös omistajaksi Yhtyneiden Paperitehtaiden perustaja, kenraali Rudolf Walden tuli vuonna 1911, ottaakseen seuraavan vuoden alusta hoitaakseen Simpeleen tehtaan paperien myyntiä Venäjälle Pietarissa olleen agentuuriliikkeensä kautta. Yhtyneet Paperitehtaat perustettiin vuonna 1920.
Silloisen Parikkalan kunnan ja myöhemmin Simpeleen kunnan Kangaskoskella oli 1900-luvun alkupuolella toiminnassa myös toinen paperitehdas, Kangaskosken paperitehdas.
Simpele kuului itsenäisenä kuntana toimiessaan vuosina 1923–1944 Viipurin lääniin ja vuosina 1945–1972 Kymen lääniin. Kunta kuului perustamisestaan vuoteen 1940 asti Kurkijoen kihlakuntaan yhdessä Parikkalan ja Saaren kuntien, luovutettuun Karjalaan jääneiden Kurkijoen, Jaakkiman ja Lumivaaran kuntien sekä Lahdenpohjan kauppalan kanssa. Kurkijoen kihlakunta oli perustettu vuonna 1863, ja se lakkautettiin lopullisesti vuonna 1945. Vuodesta 1945 vuoteen 1972 Simpeleen kunta kuului Jääsken kihlakuntaan.
Talvisodan päättäneessä Moskovan rauhassa 1940 suurin osa siihenastisen Simpeleen alueesta jäi Suomelle, mutta osa (28,8 km2) sisältyi Neuvostoliitolle luovutettuihin alueisiin.
Simpeleen kunta liitettiin Rautjärven kuntaan vuonna 1973, jolloin syntyi uusi ja nykyinen Rautjärven kunta, jonka kuntakeskukseksi tuli Simpele. Entisen Simpeleen kunnan alueen maapinta-ala oli pieni, mutta Simpeleen taajaman väkiluku on yli puolet koko Rautjärven kunnan asukasluvusta. Simpele ehti toimia itsenäisenä kuntana tasan 50 vuotta ennen kuntaliitosta.
Historiallisesti entisen Simpeleen kunnan alue on ollut osa laajaa Kurkijoen pogostaa, joka käsitti vielä 1600-luvulle asti emäpitäjä Kurkijoen sekä edellä mainitun Simpeleen lisäksi myöhempien Hiitolan, Jaakkiman, Lumivaaran, Lahdenpohjan, Parikkalan, Saaren, Uukuniemen ja Kesälahden kuntien alueet. Simpeleen kunnan emäpitäjä Parikkala irtaantui Kurkijoesta vuonna 1635. Myöhempi Parikkalan kunta, rajojensa puolesta ns. Suur-Parikkala, tunnettiin siihen aikaan Joukion nimellä.
Kunnalliselämä
Simpeleen kunta (1923–1972), Kunnanvaltuuston puheenjohtajat
Kyliä
Kivijärvi, Pitkäjärvi, Sarajärvi, Änkilä, Kangaskoski
Vuosien 1960 ja 1970 taajamarajauksissa Simpeleen ainoa taajama oli Tehdasalue (Simpele), jossa oli 1 822 asukasta vuonna 1960 ja 2 211 asukasta vuonna 1970.
Väestö
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty Simpeleen väestönkehitys kymmenen vuoden välein vuosina 1930–1970.
Osa kunnasta luovutettiin Neuvostoliitolle. Vuonna 1946 Parikkalasta liitettiin Simpeleeseen alue, jossa oli 665 asukasta.
Liikenneyhteydet
Simpeleen taajama sijaitsee valtatie 6:n ja Karjalan radan välittömässä läheisyydessä. Imatralle on matkaa noin 40 kilometriä, Lappeenrantaan ja Savonlinnaan molempiin noin 80 kilometriä sekä pääkaupunkiin Helsinkiin noin 300 kilometriä.
Välimatkoja maanteitse lähialueelle kotimaassa
(Välimatkat Simpeleen eteläisestä valtatie 6:n liittymästä.)
Karjalan radan varrella on Simpeleen rautatieasema, josta on junayhteydet (yht. kymmenen junavuoroa) Helsingin ja Joensuun suuntiin. Myös Helsingin–Joensuun ja Joensuun–Helsingin väliset OnniBus.com -bussit liikennöivät Simpeleen kautta.
Lähimmät lentoasemat ovat Lappeenrannan lentoasema Lappeenrannassa ja Savonlinnan lentoasema Savonlinnassa.
Imatralla sijaitsee lähin kansainvälinen rajanylityspaikka Venäjälle, Imatra–Enso. Parikkalassa on Parikkala–Syväoron tilapäinen rajanylityspaikka.
Välimatkoja maanteitse lähialueelle Venäjällä
Imatra-Svetogorsk rajanylityspaikan kautta Ensoon (Svetogorsk) kertyy matkaa noin 50 kilometriä, Viipuriin 105 km ja Pietariin 240 km. Vastaavasti Parikkala-Syväoro rajanylityspaikan kautta Lahdenpohjaan on matkaa noin 58 km, Sortavalaan 100 km, Käkisalmeen (Priozersk) 112 km ja Petroskoihin 340 km.
Luonto
Luonnonmaantieteellisesti Simpeleen seutu kuuluu Laatokan Karjalaan. Maisemamaakuntajaon osalta Simpeleen alue kuuluu Itäisen Järvi-Suomen maisemamaakuntaan ja siinä Laatokan-Karjalan seutuun.
Simpeleen asutuskeskuksen lähellä virtaava Hiitolanjoki (Kokkolanjoki), johon Laatokan lohi nousee, on merkittävä sekä historiallisena että virkistyskohteena. Hiitolanjoen Kangaskoski on ainoa paikka Suomessa, johon Laatokan lohi pääsee esteettömästi nousemaan sekä myös kutemaan, ja näin ollen ylipäänsä ainoa paikka koko Suomessa, jossa järvilohi lisääntyy luontaisesti.
Hiitolanjoesta yhdessä siihen laskevista jokialueista (Silamusjoki ja Torsanjoki) on tulevaisuudessa kehittymässä ainutlaatuinen jokikalastuskohde.
Osin entisen Simpeleen kunnan sekä nykyisen Rautjärven kunnan alueella – sen lounaisimman osan osalta sijaitseva ja Hiitolanjoen vesistöalueeseen kuuluva Simpelejärvi on merkittävä virkistyskalastusvesistö, jonka käyttöä hankaloittaa valtakunnanraja. Silti Simpele on tunnettu siioistaan. Laulunsäe "Simpeleen siiat ja Parikkalan piiat" oli varsinkin takavuosina yleisesti kuultu. Simpelejärveen yhtyy Kivijärvensalmen kautta Simpeleen taajaman tuntumassa oleva Kivijärvi. Simpeleen läheisyydessä sijaitsevia muita järviä ovat Silamus, Torsanjärveen kuuluva sen osa Pieni-Torsa sekä Pitkäjärvi ja Koantaus.
Etelä-Karjalan korkein paikka Haukkavuori sijaitsee Simpeleen taajaman lähettyvillä, ja on ollut aiemmin kolmen kunnan eli Rautjärven, Ruokolahden ja Simpeleen rajapaikkana, kuten myös historiallisena rajapyykkinä useamman rauhan rajalinjauksen kohdalla.
Simpele sijoittuu linjalle, jota Laatokan läntistä reunaa pitkin muuttavat linnut seuraavat. Simpeleen vesitornista onkin laskettu huimia muuttolintusummia ja nähty monia harvinaisuuksia.
Urheilu
Simpeleläisiä urheiluseuroja ovat urheilun yleisseurat Simpeleen Urheilijat (lajeina hiihto, jalkapallo, jääkiekko, kuntoliikunta, naisliikunta ja yleisurheilu) ja Simpeleen Vesa (lajeina kuntoliikunta, paini, pöytätennis ja petanque) sekä erikoisseuroista ampumaseura Simpeleen Hahlo ja keilaseura Simpeleen Keilaajat. Lisäksi Simpeleellä toimii Rautjärven ja Parikkalan kuntien alueilla toimiva suunnistuksen erikoisseura RAPSU.
Simpeleellä sijaitsee Konkalammen hiihtokeskus, Konka Ski.
Simpeleelle valmistui 2017 tekonurmikenttä, jossa voi pelata jalkapalloa.
Koulutus
Peruskoulutuksen osalta Simpeleellä toimivat Kivijärven koulu, jossa on Rautjärven kunnan pohjoispään peruskoulun ala-aste sekä Simpeleen yhteiskoulu, jonka tiloissa on vastaavasti koko Rautjärven kunnan peruskoulun yläaste. Samassa yhteydessä Simpeleen yhteiskoulun kanssa on myös Rautjärven lukio.
Lisäksi Simpeleellä toimii Parikkalan ja Rautjärven yhteinen kansalaisopisto Simpelejärven opisto.
Kulttuuri
Simpeleen perinne on perusteiltaan eteläkarjalaista – entisen Simpeleen kunnan, kuten myös nykyisen Rautjärven kunnan alueen kuuluessa Etelä-Karjalan kansankulttuurin perinnealueeseen.
Eräs merkittävimpiä tapahtumia Simpeleellä on joka kesä järjestettävät Antiikki ja Keräily Kesäpäivät, joka on osa Rautjärven kulttuuriviikkoa. Tapahtuma kerää tuhansia antiikin ja keräilyesineiden ystäviä messuille ja kesäpäivän viettoon.
Simpeleen murre
Simpeleen seudulla puhuttava murre kuuluu Suomen murrealueista kaakkoismurteisiin eli ns. "Karjalan murteisiin". Simpeleen murre on alkujaan varsinaisten kaakkoismurteiden pääryhmässä Luoteis-Laatokan (alamurreryhmän) murretta, jonka puhuma-alueeseen ovat kuuluneet entisten Simpeleen sekä Parikkalan ja Saaren kuntien lisäksi Neuvostoliitolle luovutetulla alueella Hiitolan, Jaakkiman, Kaukolan, Kurkijoen ja Lumivaaran kunnat sekä Lahdenpohjan kauppala.
Tunnettuja simpeleläisiä
Tunnettuja Simpeleellä syntyneitä, entisiä tai nykyisiä simpeleläisiä henkilöitä
Data Group
Data Group on vuonna 1992 perustettu suomalainen ict-ratkaisujen, -tuotteiden ja -palveluiden toimittaja. Data Group koostuu 36:stä itsenäisestä suomalaisesta yrityksestä, joilla on 57 toimipistettä eri puolilla Suomea. Yritykset myös omistavat ketjun. Vuonna 2019 Data Group -ketjuun kuuluvien yritysten yhteenlaskettu liikevaihto on yli 70 miljoonaa euroa ja niissä työskentelee noin 370 henkilöä.
Liiketoiminta
Data Groupin tyypillisiä asiakkaita ovat yksityisen sektorin ja julkishallinnon pienet ja keskisuuret organisaatiot ympäri Suomen. Data Groupin tarjonta voidaan jakaa neljään osa-alueeseen: käyttäjän työpiste, tietotyön ratkaisut, it-infra, sekä turvallisuus ja hallinta. Data Groupin ydinosaamista ovat toimivan it-kokonaisuuden rakentaminen sekä liiketoiminnan kehittäminen it:n avulla.
Cogumelo Records
Cogumelo Records on brasilialainen levy-yhtiö, joka on keskittynyt underground metal ja punk -levyjen julkaisemiseen. Tunnetuimpia yhtiölle levyttäneitä yhtyeitä ovat Sepultura, Sarcófago ja Holocausto. Levy-yhtiön nimi cogumelo tarkoittaa suomeksi sientä.
Historia
Cogumelo aloitti rocklevyjä myyneenä kauppana vuonna 1980. Vuonna 1985 se aloitti myös levy-yhtiönä ja toimi nimellä Cogumelo Records. Ensimmäinen levymerkin nimen alla tehty levy oli samana vuonna julkaistu Overdosen ja Sepulturan split-albumi Século XX. Splitin sisältämät Sepulturan kappaleet on myöhemmin julkaistu Bestial Devastation -nimellä. Seuraavana vuonna Cogumelo julkaisi Sepulturan Morbid Visionsin ja toisen split-albumin Warfare Noise I:n joka sisälsi Sarcófagon, Chakalin, Holocauston and Mutilatorin kappaleita. Vuoden loppuun mennessä levy-yhtiö oli saanut vankan aseman Brasilian underground-metalliskenessä, kriitikoiden ylistämän Sepulturan toimiessa sen lippulaivana.
Cogumelo Records on tuottanut paitsi albumeja myös musiikkivideoita. Lisäksi se on aloittanut vanhojen vinyylilevyjen uudelleenjulkaisun CD-muodossa. Yhdysvalloissa sen julkaisemia levyjä levittää Relapse Records.
Cogumelolle levyttäneitä yhtyeitä
Luettelo sisältää Cogumelon sivuilla listatut yhtyeet. Listan täydellisyydestä ei ole tietoa.
Symbiootti (sarjakuvat)
Symbiootti on elävä avaruusolio, joka on voimaton ilman isäntää. Symbiootit elävät symbioosissa isäntiensä kanssa, jotka ovat useimmiten ihmisiä ja miespuolisia. Näitä olentoja esiintyy Marvelin sarjakuvissa, useimmiten Hämähäkkimiehessä.
Symbioottien ensiesiintyminen
Hämähäkkimies sai Salatuissa Sodissa itselleen mustan avaruuspuvun, joka oli hänelle hyvinkin hyödyllinen. Se kehitti Hämähäkkimiehelle loputonta seittiä ja pystyi muuntautumaan siviilivaatteiksi Peterin (Hämähäkkimiehen) päälle, mutta lopulta se paljastuikin loiseksi. Ihmenelosten Reed Richardsin avulla se saatiin irrotettua Hämähäkkimiehestä. Se yritti sulautua vielä Hämähäkkimiehen kanssa, mutta hän voitti sen kirkonkellon kovan äänen avulla. Symbiootti vahingoittui vakavasti.
Symbioottien muita isäntiä ja jälkeläisiä
Näitä ovat muun muassa:
Venom:
Carnage:
Toxin
Scream
Hybrid
Phage
Riot
Agony
Lasher
Hämähäkki-Carnage
Venomtar
Poison
Spider-Man 3 - Hämähäkkimies 3
Elokuvan alussa symbiootti laskeutui meteoriitin mukana New Yorkiin, ja kiinnittyi puistossa Mary Janen kanssa olleen Peterin mopoon päästen sitä kautta Peterin kotiin. Eräänä yönä symbiootti hyökkäsi pöydän alta sängyssä hämähäkkipuku päällään makaavan Peterin kimppuun ja siitä Peterin puku muuttui mustaksi. Musta Hämähäkkimies oli paljon tavallista Hämähäkkimiestä vahvempi, mutta ylimielisempi. Mustan puvun avulla Peter kuittasi kalavelkansa Ben Parkerin surmaamalle Flint Markolle hukuttamalla hänet metrotunnelissa käydyn lyhyen taistelun päätteeksi. Sen lisäksi Peter kosti Mary Janen menetyksen ystävälleen Harrylle hakkaamalla hänet Osbornien sukutalossa. Lopulta alkoi Peter tuntea huonoa omatuntoa ja meni kirkkoon, missä hän havaitsi kirkonkellojen äänen heikentävän symbioottia. Kun Peter oli repinyt symbiootin itsestään, laskeutui se tornia pitkin alas, missä otti uuden isännän Eddie Brockista, joka oli tullut kirkkoon pyytääkseen Jumalaa kostamaan häntä nöyryyttäneelle Peter Parkerille puolestaan. Tästä syntyi Venom. Vedestä noussut Hiekkamies aikoi kostaa Hämähäkkimiehelle metrotunnelin tapahtumat ja liittoutui Venomin kanssa elokuvan lopussa. He sieppasivat Mary Janen ja veivät hänet korkealle kahden rakenteilla olevan pilvenpiirtäjän välissä olevaan Venomin luomaan seittiin, missä luki haaste Hämähäkkimiehelle. Hämähäkkimies saapui pelastamaan Mary Janea, mutta joutui Venomin hyökkäyksen kohteeksi. Peterin pelastamaan saapunut Harry päihitti taistelussa Hiekkamiehen, mutta astui Peterille tarkoitettujen kiiturin terien eteen ja kuoli myöhemmin siihen. Taistelun lopussa putkien putoamisesta syntynyt kalina toi Peterille mieleen, kuinka hän oli voittanut symbiootin kirkon tornissa ja hän piirittää maahan iskemillään metalliputkilla Venomin. Putket kalisevat iskeytyessään maahan ja Hämähäkkimies kiskoo Eddien seitillänsä symbiootin vallasta, jonka jälkeen hän heittää putkiympyrän keskellä avautuvan jättimäisen symbiootin sisuksiin pommin. Eddie hyppää pommin perään ja kuolee symbiootin mukana pommin räjähdettyä.
Paula Karasti
Lempi Pauliina (Paula) Kaskeala, kirjailijanimi Paula Karasti (24. tammikuuta 1898 Viipuri – 28. joulukuuta 1972 Turku) oli suomalainen kirjailija.
Köyhän mutta yhteiskunnallisesti aktiivisen maanviljelijäperheen tytär Paula Karasti kävi keskikoulun synnyinkaupungissaan Viipurissa. Hän avioitui hiitolalaisen maanviljelijän kanssa ja toimi paikkakunnalla muun muassa nuoriso-ohjaajana. Sotien jälkeen Karasti päätyi Turkuun, jossa hän sai mahdollisuuden keskittyä kirjoittamiseen.
Karastin esikoisromaani Syylliset sai hyvät arvostelut pääkaupunkiseudun lehdissä mutta jäi markkinoinnin puutteessa ja ilman Turun Sanomien arviota harvojen tuntemaksi. Toisen romaaninsa Rautalehti käsikirjoituksen Karasti lähetti vuonna 1972 Weilin + Göösin satavuotisjuhlan kunniaksi pidettyyn kirjoituskilpailuun, ja se oli 370 kilpailutyöstä yksi kolmesta samanarvoisina palkitusta.
Kaarina Kaarna
Karin (Kaarina) Elisabet Kaarna (o.s. Viitainoja; 20. lokakuuta 1898 Helsinki – 7. helmikuuta 1972 Helsinki) oli suomalainen kirjailija ja elokuvakäsikirjoittaja. Hän käytti nimimerkkejä Kleopatra, Tuulikki Kallio, Kaisu Vaara, Katri Viita, Kaarina Viitainoja ja Irja Vuosalo.
Kaarina Kaarna oli naimisissa taidemaalari ja elokuvaohjaaja Kalle Kaarnan kanssa.
Teoksia
Nimellä Kaarina Kaarna: Nimimerkillä Kleopatra: Nimimerkillä Kaisu Vaara: Nimimerkillä Katri Viita: Nimimerkillä Irja Vuosalo: Nimimerkillä Tuulikki Kallio:
Bangkok
Bangkok on Thaimaan pääkaupunki ja maan talouselämän keskus. Bangkok on myös ylivoimaisesti Thaimaan suurin kaupunki. Kaupungissa on arviolta 8 750 600 asukasta (vuonna 2017) ja sen pinta-ala on 1 568,7 neliökilometriä.
Chao Phraya -joen varrella sijaitseva metropoli on muodostumassa Singaporen ja Hongkongin kilpailijaksi Kaakkois-Aasiassa, mutta kaupunki kärsii hallitsemattoman kasvun aiheuttamista rakenneongelmista. Bangkok on liikemaailman ohella suosittu matkailukohde, ja sen nykyaikainen kansainvälinen lentoasema on Aasian vilkkaimpia.
Ilmasto
Bangkokissa on Köppenin ilmastoluokituksen mukaan savanni-ilmasto. Vuoden ympäri on kuumaa, kesäisin on sateista ja talvisin kuivaa. Vuoden keskilämpötila on noin 28 °C ja keskimääräinen sademäärä 1 430 millimetriä. Huhtikuu on lämpimin kuukausi. Silloin vuorokauden keskilämpötila on noin 30 °C. Viilein kuukausi on joulukuu, jolloin keskilämpötila on noin 26 °C. Sateisin kuukausi on syyskuu, jolloin sataa keskimäärin noin 320 millimetriä. Tammikuu puolestaan on kuivin kuukausi. Silloin keskimääräinen sadanta on 7 millimetriä.
Historia
Nykyisen Bangkokin paikalla oli asutusta jo kauan ennen kuin siitä tuli pääkaupunki. Paikalla oli pieni kauppakeskus ja satama, jota kutsuttiin nimellä Bang Makok (”Villien oliivipuiden kylä”). Joen vastakkaisella puolella oli Thonburin linnoitus ja asutuskeskus, joka tuolloin oli vielä tulevaa Bangkokia tärkeämpi. Ayutthayan tuhouduttua vuonna 1767 burmalaisten hyökkäyksessä hovi pakeni Thonburiin, josta käsin aloitettiin vastahyökkäys kenraali Taksinin johdolla. Voitettuaan burmalaiset pitkien taisteluiden jälkeen Taksinista tuli kuningas, mutta kenraali Chao Phraya Chakri syrjäytti hänet 1782.
Thonburi toimi väliaikaisena pääkaupunkina vuoteen 1782 asti, jolloin kuninkaaksi julistautunut Chakri (Rama I) halusi erottautua edeltäjästään rakentamalla Bangkokin puolelle uuden pääkaupungin. Alkoi uusi ajanjakso, Chakri-dynastian aika ja Bangkokin kausi, joka jatkuu edelleen. Uutta kaupunkia alettiin kutsua nimellä Krung Thep (Enkelten kaupunki). Bang Makok -niminen kylä lakkasi olemasta, mutta alkuperäinen nimi jäi elämään muissa kielissä. Länsipuolella oleva Thonburi liitettiin myöhemmin Bangkokin kaupunkiin.
Teollistumisen myötä 1900-luvun alussa nousi toimistoja ja tehtaita entisille riisipelloille kiihtyvällä vauhdilla. Vuonna 1932 rakennettiin ensimmäinen silta Chao Phraya -joen yli. Se sai nimen Memorial Bridge. Indokiinan sodan myötä Bangkok alkoi kasvaa myös korkeussuunnassa. Syynä olivat Thaimaahan saapuneet amerikkalaiset sotilaat, jotka jättivät leimansa kaupunkiin. Tänä aikana Bangkok alkoi houkutella myös monia Thaimaan maaseudulla asuvia puoleensa.
Kun 1900-luku lähestyi loppuaan, Thaimaa oli yksi Aasian nopeimmin kasvavista maista. Saatavilla oleva raha sai aikaan valtavan rakennusbuumin, joka muutti Bangkokin aasialaiseksi Los Angelesiksi. Tämän ajanjakson vuoksi kaupunki on nykyään täynnä pilvenpiirtäjiä, terästä ja betonia, jotka kohoavat vanhojen kortteleiden yllä. Ruuhkautuneen liikenteen helpottamiseksi 2000-luvun alussa keskustassa otettiin käyttöön Skytrain-kaupunkijunajärjestelmä, joka kulkee nopeasti ja tehokkaasti muun kaupunkiliikenteen yläpuolella. Panostukset joukkoliikenteeseen ovat jatkuneet, ja metro vihittiin lopultakin käyttöön vuonna 2004.
Uudenvuodenaattona 31. joulukuuta 2006 usean pommin sarja laukaistiin Bangkokin keskustassa Voiton muistomerkillä ja Khlong Toeyn alueella noin kello 18.30. Myös kahteen katupoliisikojuun heitettiin kranaatteja. Ainakin kaksi ihmistä sai surmansa ja kaksikymmentä loukkaantui. Thaimaan sotilashallitus syytti pommi-iskuista Thaksinin kannattajia, eivätkä ne hallituksen mukaan liittyneet Etelä-Thaimaan muslimikapinointiin. Myöhemmin illalla ilmoitettiin vielä kahdesta uudesta iskusta, joissa loukkaantui ainakin seitsemän ihmistä, joukossa ulkomaalaisia.
Bangkokin keskustassa sijaitsevaan Erawanin pyhäkköön tehdyssä pommi-iskussa kuoli 20 ihmistä elokuussa 2015.
Kaupungin nimi
Bangkokin thaikielinen nimi Krung Thep on lyhennys pitkästä seremonianimestä, joka täydellisenä kuuluu:
Litania opetellaan koulussa, vaikka sen merkitys jää monille epäselväksi, sillä sanat ovat perua muinaisintialaisista kielistä paalista ja sanskritista. Nimi esiintyy tunnetussa Asanee-Wasan Chotikulin (อัสนี-วสันต์ โชติกุล) poplaulussa "Krung Thep Mahanakhon" (กรุงเทพมหานคร), josta monet thait palauttavat hokeman mieleensä.
Hallinto
thumb|Kaksikamarisen kansanedustuslaitoksen vanha rakennus Anantasamakhom Throne Hall (พระที่นั่งอนันตสมาคม) Bangkokissa. Parlamentti muutti uusiin tiloihin 1974. thumb|Bangkokin kaupungintalo thumb|250px|Bangkokin jako alueisiin (khet)
Bangkok on Pattayan ohella ainoa, jossa kuvernööri valitaan vaaleilla. Vuodesta 2004 kuvernöörinä (ผู้ว่าราชการกรุงเทพมหานคร) on toiminut Aphirak Kosayothin (อภิรักษ์ โกษะโยธิน). Hän on demokraattisen puolueen (พรรคประชาธิปัตย์) listoilla. Hänen edeltäjänsä oli Samak Sunthornvet (สมัคร สุนทรเวช) Thaimaan kansanpuolueesta (พรรคประชากรไทย).
Bangkok jakaantuu 50 alueeseen (เขต) – vastaa amphoeta, jotka jakautuvat 154 khvaengiin (แขวง), joka taas vastaa suurin piirtein muiden provinssien tambonia.
Talous
Bangkok on Thaimaan taloudellinen ja hallinnollinen keskus. Bangkokissa on satama Chao Phraya -joen varrella. Valmisruoka, puutavara ja tekstiilit ovat tärkeimpiä vientituotteita. Teollisuustuotantoon kuuluvat riisimyllyt, sementtitehtaat, sahat, öljynjalostamot ja telakat. Kaupunki on kuuluisa korukeskus, erityisesti hopean ja pronssitöiden oston ja myynnin suhteen.
Kadotettu nuoruus
Kadotettu nuoruus on Tulipunaruusujen studio-albumi vuodelta 1982
Bangkok
Tulvat
Bangkokin läpi virtaava Chao Phraya -joki sivujokineen tulvii vuosittain, ja tulvien ennustetaan pahenevan koko ajan. Tulvien syynä on muun muassa kaupungin maaperän vajoaminen pohjavedenoton vuoksi. Synkimpien arvioiden mukaan kaupunki vajoaa mereen 50 vuoden kuluessa maan vajotessa ja ilmastonmuutoksen nostaessa merenpintaa.
Elias Lähdesmäki
Elias Iisakki Lähdesmäki (s. 9. huhtikuuta 1950 ) on suomalainen entinen diplomaatti.
Bangkok
Kulttuuri
Bangkokin sivistystoimeen (koulutus, kulttuuri) kuuluu useita yliopistoja, taideakatemia, kansallisteatteri ja kansallismuseo sekä kansalliskirjasto.
Elias Lähdesmäki
Ilmajoen yhteiskoulusta vuonna 1970 ylioppilaaksi päässyt Lähdesmäki opiskeli Helsingin kauppakorkeakoulussa ja toimi sitten Suomen ulkoasiainhallinnossa, muun muassa lähetystöneuvoksena Berliinissä 1990-luvun alkupuolella.
Bangkok
Nähtävyydet
thumb|250px|left|Bangkok kuvattuna [[Baiyoke Tower II|Baiyoke Tower II:sta, joka on Thaimaan toiseksi korkein rakennus.]]
Elias Lähdesmäki
Lähdesmäki, peitenimeltään ”Belikov”, on yksi Mitrohinin listalla luetelluista 43 suomalaisesta KGB-kontaktista vuosilta 1972–1984.
Bangkok
Kuninkaallinen palatsialue ja Dusit
thumb|250px|Suuri palatsi ja Wat Phra Kaeo Alkuperäinen Bangkok sijaitsi muurien ympäröimänä Rattanakosinin (thai: เกาะรัตนโกสินทร์) saarella paikalla, jossa nykyään on kuninkaallinen palatsialue. Osia vanhasta valkoisesta muurista on jäljellä siellä täällä. Kanavat on myöhemmin täytetty, eikä aluetta voi enää tunnistaa veden ympäröimäksi. Useimmat nähtävyydet sijaitsevat vanhassa keskustassa ja Dusitin alueella, joka on 1900-luvun alussa rakennettu länsimaistyylinen laajennus kaupunkiin. Dusitissa sijaitsevat mm. Vimanmekin tiikkipalatsi (Rama V:n koti), Anantasamakhomin valtaistuinsali ja nykyisen kuninkaan Rama IX:n residenssi Chitladan palatsi. Wat Benchamabophit (marmoritemppeli), joka on kuningas Chulalongkornin (Rama V) kuolintemppeli sijaitsee myös Dusitissa. Alueella on myös puistomainen Dusitin eläintarha.
Chinatown ja Pahurat Little India
thumb|250px|Wat Traimitrin täyskultainen Buddha
Kun Bangkokista tuli pääkaupunki, paikalla asuneet kiinalaiset pakkosiirrettiin omaan kaupunginosaansa muurien ulkopuolelle, josta kehittyi Yaowarat (chinatown). Yaowarat on tunnettu kultakaupoistaan. Charoen Krung -katu, joka johtaa kiinalaiskaupunginosaan palatsialueelta, on alueen valtaväylä. Varkaiden markkinat (Nakhon Kasem), jossa nimensä mukaan ennen vanhaan myytiin varastettua tavaraa, sijaitsee chinatownin pohjoispäässä Yaowarat ja Charoen Krung -katujen välissä. Soi Sampeng on kolmas joensuuntainen katu. Se oli kuulu mafiajengeistään ja oopiumikaupastaan. Nykyään Sampeng on laillisen tukkukaupan keskus. Keskusrautatieasema Hualamphong on kävelymatkan päässä kiinalaiskortteleista. Alueen hienoimpiin nähtävyyksiin kuuluu Wat Traimitr (Kultaisen Buddhan temppeli).
Buddhalaiset temppelit
Kuninkaallinen Wat Phra Kaeo on kaupungin arvokkain temppeli ja pienen, mutta arvostetun Smaragdibuddhan säilytyspaikka. Temppelin rakennustyöt aloitettiin vuonna 1785, kun kuningas Buddha Yodfa Chulalok (Rama I) muutti kaupunkiin. Temppelin päärakennuksessa sijaitsee vihertävä jadesta valmistettu Smaragibuddha, joka pienestä koostaan huolimatta (korkeus 45 cm) on yksi tärkeimmistä pyhäinjäännöksistä thaimaalaisille. Patsas on aivan temppelin katonrajan läheisyydessä, ja sille puetaan ylle eri asu aina vuodenaikojen mukaan. Tarina kertoo, että patsas on alkuaan peräisin Intiasta, josta se ajautui Aamunkoiton temppeliin.
Chao Phraya -joen vastakkaisella puolella sijaitseva kaupungin tunnuskuva Wat Arun (aamunkoiton temppeli). Temppelin mosaiikkipäällysteinen pagodi näkyy kauniisti joelle, ja se on avoinna päivittäin 8.30 - 17.30. Temppelin rakennuttivat 1800-luvun alussa Rama II ja Rama III. Temppelin kuuluisin nähtävyys on 67 metriä korkea tornirakennus eli prang. Päätornia ympäröi neljä pienempää tornimuodostelmaa. Tornien kivipinta on peitetty simpukan kuorilla ja posliinipalasilla.Tornien juurilla on patsaita, jotka kuvaavat sotilaita ja eläimiä. Joen rannassa on kuusi paviljonkia (sala), jotka ovat kiinalaista tyyliä. Rakennelmat ovat vihreätä graniittia ja ne toimivat venelaitureina.
Wat Traimitr (Kultaisen Buddhan temppeli) sijaitsee kiinalaiskaupunginosassa (Chinatown). Buddhapatsas on noin kolme metriä korkea, painaa 5,5 tonnia, ja se on kauttaaltaan puhdasta kultaa. Patsaan arvokas materiaali havaittiin vasta 1950-luvulla, koska se oli peitetty paksulla stukkokerroksella.
Wat Rachanada ei ole yleensä kaupunkikierrosten ohjelmassa, mutta se on silti käymisen arvoinen, sillä temppelin etupihalla myydään thaimaalaisille erittäin tärkeitä amuletteja. Wat Saket (Kultaisen vuoren temppeli) sijaitsee keinotekoisella kukkulalla, ja sen päällä on iso kullattu chedi. Temppelissä säilytetään Buddhan pyhäinjäännöksiä, jotka Kuningas Rama V sai 1897 Intian varakuninkaalta lordi Curzonilta.
Wat Benchamabophit (Marmoritemppeli) on rakennettu Chulalongkornin hallituskaudella 1900-luvun alussa. Temppeli on italialaista Carraran marmoria. Marmoritemppeli toimii Rama V:n kuolintemppelinä.
Banglamphu ja Khaosan Road
thumb|250px|Rachadamnoen Klang -kadun demokratiamonumentti Banglamphussa thumb|250px|Turistikatu Khaosan Road
Khaosan-katu (Riisikatu) Banglamphussa lähellä suurta palatsialuetta on suosittu reppumatkaajien kohtaamispaikka. Läheisellä Rachadamnoen-kadulla on itsevaltiuden kukistumisen muistomerkki Democracy monument (Anusavari Prachathipatai). Vuoden 1972 veriset opiskelijamellakat ja 2006 Thaksinin vastaiset mielenosoitukset tapahtuivat siellä.
Silom
thumb|250px|left|Bangrak ja Pathumvan thumb|250px|Silom Road Bangkokissa on leveä puistomainen katu
Bangrakin (Silomin) alueelle on keskittynyt paljon liiketoimintaa ja matkailupalveluita. Leveän puistokatumaisen Silomin varrella on monia hotelleja ja ravintoloita, ja sen sivukadulla Convent Roadilla kahviloita, sekä  katolinen luostari Sisters of St. Paul de Chartres ja protestanttinen kirkko Christ Church. Alueella jalkakäytävät ovat leveitä, toisin kuin yleensä Bangkokissa.
Lumphini-puisto Silomin ja Rama IV:n risteyskohdassa on kaupungin vihreät keuhkot. Puistoalue on erittäin laaja: siellä on mm. lampia, joissa on mahdollisuus vuokrata soutu- ja polkuveneitä. Lumphini-puisto on hyvin suosittu aamulla thailaisten keskuudessa. Puiston edustalla on korkealla jalustalla kuningas Vajiravudhin muistomerkki. Lähellä puistoa Rama IV -kadulla sijaitsee maan tärkein thainyrkkeilystadion Lumphini.
Silom-kadun läheisyydessä sijaitseva Pat Pong on tunnettu yöelämästään vaikka vilkkain tyttöbaaritoiminta onkin siirtynyt Nana Plazalle ja Soi Cowboylle Sukhumvit-kadun varrelle.
Sukhumvit ja Ratchathewi
thumb|250px|left|Sukhumvit-katu ja Khlong Toei
Sukhumvit-kadun (muuttuu Phloenchit-nimiseksi ennen Siam Squarea) varrelta löytyvät useimmat suurlähetystöt. Siam Squarelle Pathumvanin kaupunginosaan on keskittynyt suuria ostoskeskuksia, kuten MBK ja Siam Paragon, sekä elokuvateattereita. Viime aikoina alue on uudistunut perusteellisesti ja sen ultramoderni arkkitehtuuri ällistyttää. Jim Thompsonin, amerikkalaisen silkkikauppiaan, kotitalo edustaa vanhaa thai-arkkitehtuuria eri puolilta maata. Ratchathewin kaupunginosaan ovat sijoittuneet suositut Pratunamin vaatemarkkinat ja jättimäinen viisikerroksinen tietokonemaailma Pantip Plaza. Ilmajunaradan pohjoisen pääteaseman tuntumassa sijaitsevat suuret Chatuchak-viikonloppumarkkinat (BTS-asema: Mochit).
Liikenne
thumb|250px|Bangkokin ilmajunarata BTS ja metro
Vesielementti on edelleen olennainen liikkumisen väline Bangkokissa vaikkakin monet kaupungin klongeista eli kanavista on luotu umpeen autoilijoiden hyväksi. Kaupunkia on joskus sanottu Aasian Venetsiaksi. Chao Phraya -joki on tärkeä kulkuväylä mm. vesibusseille ja tavaraliikenteelle. Klongit palvelevat nekin vesiliikennettä. Nykyään pitkähäntäveneet on suunnattu pääasiassa turisteja varten.
Jatkuva kasvava autoistuminen asettaa suuria haasteita kaupunkisuunnittelulle. Kaupungin järjen rajat ylittävät liikenneruuhkat ovat maailmankuulut. Vielä 1960-luvulla kaupungissa oli toimiva raitiotieverkko, mutta se poistettiin vanhentuneena. Ruuhkautumista on yritetty lievittää rakentamalla uusia kulkuväyliä, ylikulkusiltoja ja express-teitä, mutta vaikutus on ollut päinvastainen. Kului pitkään poliittisista syistä, ennen kuin Bangkokissa päästiin jälleen nauttimaan nykyaikaisesta joukkoliikenteestä.
Skytrain
thumb|250px|Skytrain auringonlaskun aikaan. thumb|250px|Skytrain Bangkokin keskustassa
Nykyaikainen ilmajunarata BTS (Bangkok Mass Transit System) eli "skytrain" avattiin kuninkaan syntymäpäivänä 5. joulukuuta 1999. Siihen kuuluu kaksi linjaa - Sukhumvit Line  ja Silom Line. Juna kulkee "ilmassa" korkeille pilareille rakennetuilla kiskoilla. Asemille noustaan jyrkkiä rappusia pitkin, tai hissillä. Raiteet ja asemat suunnitteli italialainen insinööritoimisto ja rakensi yhteishankeyhtiö Italian-Thai.
Avauduttuaan BTS on mullistanut kaupungin liikenteen helppokäyttöisyydellään ja nopeudellaan. Junareitin varrella olevien kiinteistöjen hinnat ovat nousseet huomattavasti ja monet ennen saavuttamattomilta vaikuttaneet paikat ovat muutaman minuutin matkan päässä. BTS palvelee kuudesta aamulla puoleenyöhön. Matkan hinnoittelu perustuu matkan pituuteen. Kolikkoautomaatit antavat liput ja henkilökunta vaihtaa setelirahaa tarvittaessa. Myös päiväpasseja on saatavilla. BTS-asema Siam toimii kahden linjan välillä vaihtoasemana. Useimmilla asemilla on kauppoja, kampaamoita ja pikaruokapaikkoja.
Metro
thumb|250px|[[Tuk-tukit kuuluvat Bangkokin katukuvaan.]]
Bussiasemat
thumb|250px|[[Victory Monument (Bangkok)|Victory Monument ja sen liikenneympyrä on risteävien bussireittien kohtauspaikka. Muistomerkki pystytettiin 1940–1941 käydyn Ranskan ja Thaimaan välisen sodan muistoksi.]]
Bangkokista lähtevät bussit kaikkiin ilmansuuntiin. Kaupungissa on kolme bussiterminaalia - Ekkamai (itäinen), Mo Chit-Chatuchak (pohjoinen) ja eteläinen terminaali (Bangkok Noi). Kaupungin sisäinen bussiverkosto on hyvin laaja ja vaikeaselkoinen. Sekamelskaa lisäävät vielä omistussuhteet: kunnalliset, yksityiset ja yhteiskäytössä olevat. Ilmastoiduilla vuoroilla voi olla samoja numeroita kuin tavallisilla, vaikka reitti on erilainen. Liput ovat halpoja, mutta istumapaikat vähissä. Myös bussien määränpäät on kirjoitettu yleensä vain thai-kirjaimin. Tarvitaankin erityinen bussikartta, jotta voi hyödyntää Bangkokin linja-autoreittejä monipuolisesti. Tietyillä osuuksilla, kuten Sukhumvitilla, busseilla on omat kaistansa. Busseissa kulkee rahastaja (krapau-rot-mee) eikä lippuja osteta etukäteen.
Rautatiet
thumb|250px|Hualamphong, Bangkokin päärautatieasema, valmistui 1916
Bangkok on Thaimaan rautateiden solmukohta. Kaupungissa on kolme rautatieasemaa - Hualamphong (päärautatieasema), Vong Vian Yai (Bangkok Noi) Thonburissa ja Bang Sue (pohjoisessa).
Lentoasemat
Uusi kansainvälinen Suvarnabhumin lentoasema otettiin 15. syyskuuta 2006 rajoitettuun koekäyttöön Racha Thewassa Bang Phlin alueella Samut Prakanin provinssissa kaupungin kaakkoislaidalla. Se korvasi valmistuttuaan entisen Bangkokin kansainvälisen lentoaseman, jonka tuleva käyttötarkoitus ja kohtalo on vielä varmistamatta. Virallinen avajaispäivä, jolloin vanha kenttä lakkautettiin ja uusi otettiin käyttöön, oli 28. syyskuuta 2006. Vanha Don Muangin lentoasema avattiin uudelleen kotimaan lennoille 25. maaliskuuta 2007, jotta Suvarnabhumin lentoaseman avausongelmat ja ruuhkautuminen rakennusvirheiden korjausten aikana vähenisivät.
Väestö
Tarkkaa asukasmäärää Bangkokille on vaikea antaa, koska paljon ihmisiä asuu kaupungissa laittomasti tai ovat kirjoilla synnyinseudullaan. Vuonna 2017 kaupungissa oli arviolta 8 750 600 asukasta.
Bangkokin väestöstä suurimman ryhmän muodostavat etniset kiinalaiset (50 %), joiden esi-isät saapuivat maahan pääosin 1800-luvulla. Toinen puoli on alkuperäistä thai-väestöä. Intialaisperäisiä ihmisiä on noin 100 000, joista useimmilla on Thaimaan kansalaisuus. Eurooppalaisia asuu kaupungissa 45 000, amerikkalaisia 6 000. 92 % asukkaista on buddhalaisia. Muslimit (6 %) ovat seuraavaksi suurin uskontoryhmä. Kristittyjä on vain 1 %. Bangkok ei siis vaikuta miltään kansojen sulatusuunilta, vaan on pilvenpiirtäjien ja länsimaisen pintakiillon alla edelleen hyvin aasialainen ja thaimaalainen ja homogeeninen.
Kraasselan–Ropsunhovin offensiivi
Kraasselan–Ropsunhovin offensiivi tai Operaatio Tammikuun Ukkonen oli toisessa maailmansodassa Neuvostoliiton Leningradin rintaman hyökkäys Saksan 18. armeijaa vastaan Leningradin lähistöllä 14.–30. tammikuuta 1944. Hyökkäys oli osa Leningradin–Novgorodin offensiivia. Taisteluissa Neuvostoliiton 2. iskuarmeija valtasi Ropsunhovin 19. tammikuuta ja 42. armeija valtasi Kraasselan samana päivänä. Taisteluissa saksalaiset työnnettiin 60–100 km päähän Leningradista.
Elin kysymättä hintaa
Elin kysymättä hintaa on Tulipunaruusujen studioalbumi vuodelta 1997.
1,1-dimetyylihydratsiini
Sen kemiallinen kaava on C2N2H8.
UDMH on myrkyllinen, haihtuva hygroskooppinen neste, jonka sulamispiste on –57 °C ja kiehumispiste on 63 °C sekä CAS-numero 57-14-7. Sen tiheys on 0,793 g/cm3. Sen moolimassa on 60,10 g/mol. Sillä on ammoniakin kaltainen haju. Ilman koskettaessa sitä se muuttuu keltaiseksi ja absorboi ilman happea ja hiilidioksidia.
UDMH:ta voidaan varastoida säiliöissä jäähdyttämättä pitkiä aikoja. Sen ominaispaino on suuri. Kuten monet muutkin avaruustekniikan tuotteet, se on kallista.