cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rostislav (1896)
Valmistus
Aluksen kymmentuumaiset pääaseet oli sijoitettu ranskalaistyyppisiin torneihin ja apuaseina olleet kuusituumaiset oli sijoitettu torneihin kummallekin kyljelle. Panssarivyön pituus oli etriä ja sen korkeus etriä. Vyön paksuus oli vesirajassa 14–10 tuumaa ja alalaidassa 8–6 tuumaa. Laipiot olivat liitettyjä eivätkä Harvey-terästä ja niiden paksuus oli yhdeksästä viiteen tuumaan. Ylempi viisituumainen panssarivyö oli pituudeltaan etriä ja korkeudeltaan etriä. Panssarikannen paksuus oli kaksi tuumaa panssarikannen yläpuolella ja muuten kolme tuumaa. Tornien seinämät olivat 2,5 tuumaiset.
Palvelus
Palvelukseen otettaessa alus määrättiin Venäjän Mustanmeren laivastoon, jonka mukana se otti osaa useisiin operaatioihin ensimmäisessä maailmansodassa. Miehistö upotti aluksensa matalikolle marraskuussa 1920.
Araliakasvit
Araliakasvit (Araliaceae) on verrattain suuri kaksisirkkaisheimo Apiales-lahkossa. Se on läheistä sukua sarjakukkaiskasveille.
Araliakasveja kasvaa pääasiassa tropiikissa, joitakin lajeja myös lauhkeassa vyöhykkeessä.
Tuntomerkit
Araliakasvit ovat usein melko tukevarunkoisia ja vähähaaraisia pensaita tai puita, harvoin ruohoja. Runkoon jää huomattavia arpia pudonneista lehdistä. Kasvi voi olla voimakastuoksuinen. Lehdet ovat usein eri tavoin kerrannaisia ja leveäkantaisia; kanta ei kuitenkaan yleensä ulotu koko varren ympäri. Korvakkeet ovat tavallisia ja muodoltaan vaihtelevia; yleensä ne sijaitsevat lehden kannassa. Lehtiruoti on usein pitkä ja/tai ruodit vaihtelevat huomattavasti pituudeltaan samassakin versossa. Lehdykät ovat yleisesti nivelikkäitä. Kukinnon äärimmäiset yksiköt ovat sarjoja tai mykeröitä, kukat ovat usein melko pieniä, ja emilehtiä on usein kolme tai enemmän. Terälehdet ovat nupussa laitaviereisesti. Hedelmä on luumarjamainen, joskus sivuilta litistynyt, ja siemenet voivat olla endospermiltään kirjavia.
Araliakasvien varren perussolukko (parenkyymi) sijaitsee putkiloiden yhteydessä eli on paratrakeaalinen. Ydinsäteet ovat erilaissoluisia. Varren ytimen johtojänteet ovat tavallisesti nurin kääntyneitä (jälsi tuottaa puusolukkoa varren ulkopintaa kohden ja nilasolukkoa sisäänpäin). Ilmarakojen tyyppi vaihtelee. Joskus samassa kasviyksilössä on sekä kaksineuvoisia kukkia että hedekukkia (andromonoeekkiset lajit). Luotti on täplikäs. Siemenaiheiden sydämessä eli nukelluksessa joko on tai ei ole laitasolukkoa. Edellisessä tapauksessa siemenaiheen sanotaan olevan krassinukellaattinen, jälkimmäisessä tenuinukellaattinen. Siemenaiheen varressa eli funikuluksessa on lyhyitä solukarvoja. Hedelmäseinän mesokarppi eli keskikerros koostuu paksuseinäisistä soluista; niiden soluseinissä on ligniiniä. Hedelmäseinän sisäkerroksen (endokarpin) ulkopinnalla on yksittäisiä monikulmaisia kiteitä. Siemenkuoren uloimmassa solukerroksessa soluseinät ovat vähän paksuuntuneet.
Evoluutio ja luokittelu
Araliakasvit sijoittuvat Apiales-lahkon evolutiivisessa puussa sisarhaaraksi Myodocarpaceae-heimon ja sarjakukkaiskasvien (Apiaceae) muodostamalle haaralle (ks. Apiales-lahkon kladogrammi). Tämä kolmen heimon ryhmän ominaisuuksia ovat mm. nuoren varren erilliset johtojänteet, korteksin eli varren kuoriosan paksusoppisolukko (kollenkyymi), joka muodostaa yhtenäisen kerroksen, kerrannaiset lehdet, hampaiset lehtilaidat, sijainniltaan terminaalinen kukinto, jonka osakukinnot ovat sarjoja, verhiön ja teriön tietynlaiset silmulimitykset (estivaatio), emin vartalon tyveen liittyvä mesiäinen eli stylopodium, emilehden kaksi siemenaihetta, joista toinen on hyvin surkastunut, kuiva ja lohkohedelmämäinen hedelmä, joka on enemmän tai vähemmän sivuilta litistynyt, hedelmäseinän sisäkerroksen eli endokarpin kovuus, tanniinin esiintyminen siemenkuoressa, siemenvalkuaisen eli endospermin hemiselluloosapitoisuuden yleisyys sekä eräs deleetio rpl16-geenissä.
Näiden kolmen heimon muodostaman ryhmän iäksi on eri arvioissa esitetty 35–45 miljoonaa vuotta. Tässä kehityslinjassa on tapahtunut evoluutiota, joka on johtanut hedekukkien ja kaksineuvoisten kukkien keskittymistä samoihin kasviyksilöihin (andromonoeekkisyys), mikä on hyvin harvinaista muualla koppisiemenisten keskuudessa. Ilmiön arvellaan liittyvän dikogamiaksi nimitettyyn ilmiöön, mikä tarkoittaa siitepölyn vapautumisen ja luotin vastaanottokyvyn eriaikaisuutta yhdessä kukassa; näin varmistuu ristipölytys.
Araliakasvien heimon evoluutiopuun eli kladogrammin sisäisen haarautumisen alkamisen ajakohdasta on esitetty toisistaan poikkeavia arvioita. Yhden mukaan haaraoittuminen olisi alkanut noin 80, toisen 44 ja viimeisimmän mukaan 65 miljoonaa vuotta sitten. Ennen tämän haaroittumisen alkua araliakasveilla saattoi olla kahdesta emilehdestä muodostonut emiö ja yksinkertaiset lehdet, kuten on laita Hydrocotyloideae-alaheimossa, joka on oksiston ensimmäinen haara. Lounaisaustralialaiset suvut Neosciadium ja Homalosciadium kuuluvat myös edellä mainittuun alaheimoon. Sammakonputkilla (Hydrocotyle) on sivuilta litistyneet hedelmät, joissa on puutunut endokarppi, korvakkeelliset lehdet ja varsinivelet, joiden johtojännelieriössä on kolme aukkoa. Suku Trachymene, johon Uldinia ehkä tulisi sisällyttää, kuuluu myös Hydrocotyloideae-ryhmään. Morfologisesti se onkin ryhmän muiden edustajien kaltainen, vaikka hedelmässä onkin karpoforiksi kutsuttu puoliskojen kannatin. Suvut Astrotricha ja Osmoxylon edustanevat evoluutiopuun haaroja, jotka seuraavat Hydrocotyloideae-ryhmää. Suvun Harmsiopanax asema on myös epävarma. Sen hedelmät ovat lohkohedelmämäisiä, kuten ryhmässä Hydrocotyloideae.
Suuri, ehkä noin 1600 lajia käsittävä liuska-aralioiden (Schefflera) suku on hyvin polyfyleettinen eli kaikki siihen sisällytetyt lajit eivät polveudu samasta kantamuodosta. Suvun sisältä on hahmotettu viisi kladia, joista Schefflera s. str. (= sensu stricto eli 'ahtaasti käsitettynä') lienee pienin. Kyseiset kladit rajataan maantieteellisin perustein ja joillakin niistä on myös morfologisia perusteita. Afrikkalaiset ja madagaskarilaiset taksonit muodostavat kladin, noin 250–300 neotrooppista lajia toisen. Muut ovat Aasian lajien muodostama ryhmä, Tyynenmeren alueen kaksi ryhmää, pieni Schefflera s. str. ja paljon runsaslajisemmat melanesialaiset kladit. Nämä kladit vastaavat osittain aikaisempia alasukuluokitteluja. Liuska-aralioiden lisäksi Aralioideae-alaheimossa on neljä pääkladia: enimmäkseen Kaakkois-Aasian sormilehdykkäisten lajien ryhmä, sukujen Aralia ja Panax ympärille muodostuva ryhmä, Tyynenmeren ja Intian valtameren alueen ryhmä ja sukujen Polyscias ja Pseudopanax ryhmä. Ensimmäiseen ryhmään kuuluvat mm. muratit (Hedera) ja sen sisäiset sukulaisuussuhteet ovat melko huonosti tunnettuja; suvun Osmoxylon asema näyttää erityisen epävarmalta.
Araliakasvit jaetaan kolmeen alaryhmään kladististen menetelmien perusteella. Niissä on yhteensä 43 sukua ja 1450 lajia.
2. Harmsiopanax-suku muodostanee yksin toisen alaryhmän. Siinä on kolme Malesiassa kasvavaa lajia.
3. Aralioideae. Alaheimossa on 41 sukua ja 1275 lajia, joista suurin osa on puuvartisia. Lehdet ovat pääasiassa pari- tai sormilehdykkäisiä. Kukkaperät ovat toisinaan nivelikkäitä. Kukassa on mesiäinen ja vähintään kolmen yhteen kasvaneen emilehden muodostama sikiäin. Hedelmä on luumarja, harvemmin marja tai kuiva ja lohkohedelmämäinen. Lajit ovat pääasiassa trooppisia, jokunen kasvaa temperaattisessa vyöhykkeessä. Lajimäärältään suurimmat suvut ovat liuska-araliat (Schefflera, joka on kylläkin todettu polyfyleettiseksi), hopea-araliat (Polyscias), Oreopanax, Dendropanax, araliat (Aralia) ja Osmoxylon.
Alaheimon tunnettuja lajeja ovat esimerkiksi kiinanginseng (Panax ginseng) ja euroopanmuratti (Hedera Helix).
Suvut
Araliakasveihin kuuluvat suvut:
Philip von Knorring
Philip von Knorring (3. toukokuuta 1948 Helsinki – 14. heinäkuuta 2016 Helsinki) oli suomalainen taiteilija. Hän kuului Elonkorjaajat-taiteilijaryhmään sen perustajana. Hänen välineitään olivat valokuva ja kokeellinen lyhytelokuva. Töitä oli esillä muun muassa Helsingissä ja Reykjavikissa sekä Tukholman Moderna museetissa, jossa esitettiin installaatio Bevakat.
Stadin laivatunneli
thumb|Stadin laivatunnelin suunniteltu sijainti.thumb|Hahmotelma Stadin laivatunnelista. Stadin laivatunneli on suunnitteilla oleva kanava ja tunneli, joka läpäisisi Stadin niemen Seljessä, Norjan länsirannikolla. Laivatunnelin rakentamista on ehdotettu, koska alueella on voimakkaita virtauksia ja kovia tuulia, jotka vaikeuttavat merenkulkua. Tunnelin pituus tulee olemaan noin 1,8 kilometriä.
Ensimmäiset suunnitelmat tunnelin rakentamisesta tehtiin jo 1870-luvulla, mutta ajankohtaiseksi asia tuli uudelleen vuonna 2007. Maaliskuussa 2013 Norjan hallitus lupasi miljardin kruunun avustuksen hankkeelle. Vuonna 2021 Norjan rannikkohallinto sai Norjan liikenneministeriöltä luvan aloittaa Stadin laivatunnelin rakentamisen valmistelut. Tunneli valmistuu aikaisintaan vuonna 2025.
Aiheesta muualla
62.01226°N, 5.43857°W
Nuorittajoki
Nuorittajoki eli Nuorittanjoki on Kiiminkijoen pisin sivuhaara Pohjois-Pohjanmaalla Pudasjärven ja Oulun kaupunkien alueella. Oulussa sijaitseva osa joesta on entistä Ylikiimingin kuntaa.
Joen kulku
Joki virtaa pääosin Hetekyläntien suuntaisena, ja yhtyy Kiiminkijokeen Oulun Jokikokossa. Joki kuuluu Kiiminkijoen vesistöalueeseen, ja sen valuma-alueen pinta-ala on 1 136 km² ja järvisyys 2,2 %. Nuorittajoki alkaa Pudasjärven kunnan alueelta Ruottisenjärvestä ja virtaa länteen kohti Perämerta. Joki on kapea ja paikoin syvä, ja siinä on useita koskipaikkoja, joista tunnetuin lienee Viinikoski. Nuorittajoen sivujokia ovat Piltuanjoki ja Jaalankajoki sekä Isosta Olvasjärvestä laskeva Olvasoja.
Ominaisuudet
Nuorittajoen valuma-alueesta kosteikkoja on 72 %, joten se virtaa halki soiden ja turvetuotantoalueidenkin. Joen tilaa ja humuspitoisuutta tarkkaillaankin jatkuvasti. Nuorittajokeen on istutettu taimenta sekä poikasina että aikuisina kaloina ja siinä on myös luontainen harjuskanta. Joen pyyntivahvuinen rapukanta on säilynyt 1960-luvulta, jolloin ravustus joella aloitettiin. Joen varrella sijaitsevalla Keinäsperällä rapukanta oli elinvoimainen ainakin vuoteen 1999 saakka.
thumb|250px|Jokea Nuorittan kylän sillalta alavirtaan.
Rennae Stubbs
Rennae Stubbs (s 26. maaliskuuta 1971 Sydney) on australialainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut naisten maailmanlistalla kaksinpelissä sijalla 64 lokakuussa 1996 ja nelinpelissä hän saavutti maailmanlistan ykkössijan ensimmäisen kerran elokuussa 2000. Hän on voittanut nelinpelissä 60 WTA-tason turnausta.
Vuodesta 2001 lähtien Stubbs on keskittynyt vain nelinpeliin. Hän on voittanut yhteensä neljä Grand Slam -nelinpeliä, vain Ranskan avointen mestaruus puuttuu.
Vuonna 2001 hänet nimettiin yhdessä Lisa Raymondin kanssa nelinpelin ITF-maailmanmestariksi. Hän on edustanut Australiaa neljissä olympialaisissa: Atlantassa 1996, Sydneyssä 2000, Ateenassa 2004 ja Pekingissä 2008.
Stubbs aikoi lopettaa uransa vuoden 2011 Fed Cupin Italialle kärsimän tappion jälkeen, mutta on pelannut vielä senkin jälkeen.
García
García tai Garcia on espanjalaisperäinen henkilönnimi, joka esiintyy sekä etu- että sukunimenä, usein myös kaksiosaisen sukunimen osana.
Tunnettuja García- tai Garcia-nimisiä:
Muutos 2011 -eduskuntaryhmä
Muutos 2011 -eduskuntaryhmä (m11) oli muutos 2011 -puolueen eduskuntaryhmä, joka aloitti toimintansa 8. lokakuuta 2013. Eduskuntaryhmän muodosti kansanedustaja James Hirvisaari, joka erotettiin perussuomalaisesta puolueesta ja eduskuntaryhmästä toistuvien muukalaisvihamielisten lausuntojen vuoksi. Erottamisen välitön syy oli Hirvisaaren kutsuman vieraan Seppo Lehdon natsitervehdys eduskunnassa, josta hän sai myös huomautuksen eduskunnan puhemieheltä Eero Heinäluomalta.
46 (luku)
46 (neljäkymmentäkuusi) on luonnollinen luku, jota edeltää luku 45 ja seuraa luku 47.
Adolf Wiklund
Adolf Jakob Wiklund (19. joulukuuta 1921 Bodum – 21. syyskuuta 1970 Frösön) oli ruotsalainen ampumahiihtäjä. Hän edusti seuratasolla östersundilaista F 4 Idrottsföreningiä. Wiklund voitti MM-kisoissa kolme mitalia, joista kaksi oli kultaisia ja yksi hopeinen. Hän osallistui olympialaisiin kerran, vuonna 1960. Wiklund oli tuolloin 20 kilometrin matkalla yhdeksästoista.
Rodolfo Bodipo
Bodipo aloitti uransa CD Isla Cristinasta, minkä jälkeen hän edusti Recreativoa, Racing Santanderia ja Alavésia.
Vuonna 2006 Bodipo siirtyi Deportivo La Coruñaan, mutta hänellä on ollut vaikeuksia vakiinnuttaa paikkaa avauskokoonpanossa. Hän on käynyt lainalla Vasluissa ja Elchessä.
Bodipo kuuluu Päiväntasaajan Guinean maajoukkueeseen. Ensimmäiset maaottelunsa hän pelasi 29-vuotiaana Togoa vastaan karsinnoissa 2006 MM-kisoihin.
Michel Bonnevie
Michel Bonnevie (19. marraskuuta 1921 Chaville – 10. syyskuuta 2018) oli ranskalainen koripalloilija ja olympiamitalisti.
Bonnevie pelasi Ranskan miesten maajoukkueessa vuosina 1948–1950 kymmenen ottelua ja teki niissä 13 pistettä. Hän kuului Ranskan kokoonpanoon maan saavuttaessa olympiahopeaa Lontoossa 1948. Bonnevie kuoli 96-vuotiaana 10. syyskuuta 2018.
Brooke Greenberg
Brooke Greenberg (8. tammikuuta 1993 – 24. lokakuuta 2013 ) oli yhdysvaltalainen nainen, joka jäi ikävuosistaan huolimatta fyysisesti ja psyykkisesti vauvaikäiseksi. Hän oli 76 cm:n pituinen ja painoi noin 7,3 kg. Hänen älyllinen ikänsä vastasi yhdeksänkuukautista vauvaa. Brooken lääkärit antoivat hänen tilalleen nimen syndrooma X. Hän kuoli bronkomalasiaan samassa sairaalassa, jossa syntyi. Bronkomalasiaa esiintyy yleensä lapsilla; siinä hengitys vaikeutuu keuhkoputkien kokoonpuristumisen takia.
Syntymä ja ensi vuodet
Brooke syntyi 8. tammikuuta 1993 kuukautta ennen laskettua aikaa keisarileikkauksella, hänen syntymäpainonsa oli 1,8 kg. Hänen lonkkansa olivat pois paikoiltaan, mutta tila korjattiin leikkauksella. Muuten hän oli kuin kuka tahansa vauva.
Ensimmäisinä kuutena vuotenaan Brooke Greenberg kävi läpi useita selittämättömiä lääketieteellisiä hätätilanteita. Hänellä oli seitsemän puhjennuta mahahaavaa. Hänellä oli epileptinen kohtaus. Tätä seurasi jotain, mikä myöhemmin diagnosoitiin aivoverenkiertohäiriöksi; viikkoja myöhemmin mitään vahinkoa ei havaittu tapahtuneen. Viisivuotiaana Brooken aivoissa oleva massa aiheutti hänelle sen, että hän nukkui 14 päivää. Massa diagnosoitiin aivokasvaimeksi. Kuitenkin myöhemmin, kun Brooke heräsi, lääkärit eivät enää havainneet kasvainta. Brooken henkilökohtainen lastenlääkäri tri Lawrence Pakula toi ilmi, että hänen yllättävät sairautensa olivat mysteeri.
Brookea piti ruokkia pysyvällä mahaletkulla. Ruokkiminen kesti kymmenen tuntia päivässä.
Syndrooma X
Kuluneiden vuosien aikana Brooke Greenbergin vanhemmat tapasivat monia spesialisteja etsiessään selitystä tyttärensä outoon tilaan. Mitään tunnettua geneettistä syndroomaa tai kromosomihäiriötä ei löydetty. Kun NBC Dateline teki vuonna 2001 dokumentin silloin 8-vuotiaasta Brookesta, hän oli yhä kuusikuukautisen vauvan kokoinen painaen 5,9 kg ja ollen 69 cm pitkä. Hänen tilaansa ei löydetty selitystä. Brooke Greenbergin äiti Melanie sanoi: "He [spesialistit] sanoivat, että kyllä hän saavuttaa muut. Sitten kävimme ravitsemusterapeutin luona, endokrinologin luona. Olemme kokeilleet kasvuhormonia...". Kasvuhormonihoidolla ei ollut mitään vaikutusta. Brooken isä Howard sanoi: "Tarkoitan ettei hän saanut grammaakaan lisää painoa tai kasvanut senttiäkään... Silloin tiesin että meillä on ongelma." Kasvuhormonihoidon epäonnistuttua lääkärit nimesivät tilan syndrooma X:ksi, koska eivät voineet sitä diagnosoida muuten.
Greenbergit vierailivat monia kertoja läheisessä Johns Hopkinsin sairaalassa ja veivät Brooken jopa New Yorkiin Mount Sinain sairaalaan etsiessään tietoja lapsensa tilaan. Kun geneetikot sekvensoivat Greenbergien DNAn, he eivät löytäneet mitään virheitä niissä geeneissä, jotka on yhdistetty progeriaan tai Wernerin oireyhtymään.
Lääketieteelliset tutkimukset
Vuonna 2006 hormonaalisen fysiologian tohtori Richard Walker Etelä-Floridan lääketieteellisestä yliopistosta sanoi, että Brooken keho ei kehity yhtenäisenä yksikkönä, vaan itsenäisinä osina, jotka eivät ole synkronissa toisiinsa nähden. Hänellä ei diagnosoitu mitään tunnettua geneettistä virhettä tai kromosomien muutosta, joka olisi voinut selittää syyn tilaan. Brooken telomeerit näyttivät lyhenevän normaalia nopeutta.
Walker sanoi vuonna 2009: "Brooken aivoissa on tapahtunut vain minimaalisia muutoksia ... Jotkin hänen kehonsa osat eivät näytä olevan yhteydessä toisiinsa, kun niiden pitäisi olla samassa vaiheessa". Walker huomautti, että esimerkiksi Brooken aivot eivät olleet sen kehittyneemmät kuin vastasyntyneellä. Hän arvioi tytön psyykkisen iän olevan noin 9 kk – 1 v.
Brooke osasi elehtiä ja tunnistää ääniä, muttei osannut puhua. Hänen luunsa olivat kuin 10-vuotiaan, mutta hänellä oli noin 8-vuotiaan maitohampaat. Walker sanoi: "Luullaksemme Brooken tilan tarjoaa ainutlaatuisen tilanteen ymmärtää vanhenemisen prosessia." "Hänen kehonsa osat kehittyvät eri tahtia, ei kuten yhtenä yksikkönä, vaan erillisinä," Walker selittää.
Tohtori Walker uskoo tilanteen syntyneen keskeisten kontrolloivien geenien viasta. Hän on tunnistanut kaksi muuta ihmistä, joilla on samanlainen kehityshäiriö: Gabrielle Williams Montanasta (syntynyt 2004) ja Nicky Freeman Australiasta (syntynyt 1970), joka on nelikymppinen mies, joka näyttää pojalta.
Joidenkin tutkijoiden – kuten Aubrey de Greyn (biogerontologi, Cambridgen yliopisto) – mukaan ikääntyminen ja kehitys eivät liity toisiinsa.
Velcra
Velcra oli suomalainen yhtye, jonka musiikki oli sekoitus metallia ja konemusiikkia. Velcran albumi Between Force And Fate pääsi Suomen virallisen albumimyyntilistan kuudenneksi ensimmäisellä listaviikollaan. Velcran kolmas albumi Hadal ilmestyi 30. toukokuuta 2007. Yhtye kiersi keikkailemassa Suomen lisäksi muun muassa Isossa-Britanniassa ja Keski-Euroopassa. Velcran musiikkia löytyy myös Ruotsissa 2006 julkaistusta kauhukomediaelokuvasta Frostbiten, sekä suomalaisista elokuvista Suden vuosi ja Koti-ikävä.
Historia
Velcra-projekti keskittyi aluksi laulaja-sanoittaja Jessi Freyn sekä kitarasta ja ohjelmoinnista vastaavan O.D.:n ympärille, mutta kasvoi ensimmäisen levyn julkaisemisen aikoihin täysiveriseksi bändiksi. Velcran ensimmäiset demot (kuten Alive ja Drained Out of Me) olivat ladattavissa mp3.com -palvelusta vuosituhannen vaihteen aikoihin.
Velcra lopetti toimintansa vuonna 2008. Se esiintyi silloin viimeisen kerran Helsingin Nosturin lokakuisessa MetalOrgy-tapahtumassa. Lokakuussa 2019 yhtye teki paluun yhden keikan ajaksi esiintymällä juuri Nosturissa, kunnioittaakseen tätä samana vuonna myöhemmin lopettanutta keikkapaikkaa.
Wiener Sport-Club
Wiener Sport-Club tai Wiener Sportklub on wieniläinen jalkapalloseura. Wiener Sport-Club on perustettu 8. maaliskuuta 1883, joskin silloin nimellä Wiener Cyclisten-Club ollen pyöräilyseura. Seuralla on toimintaa myös vesipallossa ja uinnissa. Itävallan mestaruuden seura on voittanut kolmesti (1922, -58, -59) sekä Itävallan Cupin 1923. Nykyään seura pelaa Itävallan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Fußball-Regionalligan itälohkossa
SHERPA
SHERPA on yhdysvaltalaisen Spaceflight Industriesin kehittämä ja valmistama hyötykuorma-adapteri, joka mahdollistaa toissijaisten hyötykuormien, kuten mikro- tai nanosatelliittien, laukaisun primaarihyötykuormien ohella. SHERPAan voidaan kytkeä suoraan viisi 300 kilogramman hyötykuormaa, minkä lisäksi viiteen kiinnityspisteeseen on mahdollista asentaa pienempien hyötykuormien (esim. CubeSatien) vapauttamiseen soveltuvia laukaisusovittimia.
SHERPAa valmistetaan kolmena eri versiona, joista ensimmäinen on raketista irtautuva voimalaitteeton versio, toinen raketista irtautuva voimalaitteellinen versio ja kolmas raketissa kiinni pysyvä versio. SHERPA on varustettu Planetary Systemsin Motorized Lightband- ja Innovative Solutions in Spacen (ISIS) Quadpack-laukaisusovittimilla. SHERPA pohjautuu ESPA Grande ring -adapteriin.
Historia
SHERPAn ensimmäistä laukaisua SpaceX:n Falcon 9 -raketin kyydissä suunniteltiin alun perin vuodelle 2015, mutta laukaisu on viivästynyt vuoteen 2017. Lennon on tarkoitus viedä kaikkiaan 87 satelliittia aurinkosynkroniselle kiertoradalle, mikä tekee siitä eniten satelliitteja kiertoradalle vieneen yksittäisen laukaisun. Kyseisellä laukaisulla hyötykuormien joukossa on myös ensimmäinen suomalainen satelliitti, Aalto-1.
Paischeff
Paischeff on seuraavien suomalaisten sukunimi:
Haapkylä
Haapkylä on ainakin seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Rosvotetrat
Rosvotetrat (Erythrinidae) on tetrakaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan makeista vesistä Etelä-Amerikasta.
Yongpyong Resort
Yongpyong Resort (myös Dragon Valley Ski Resort, olympialaisissa Yongpyong Alpine Centre) on talviurheilukeskus Daegwalnyeong-myeonissa Pyeongchangin piirikunnassa Gangwonin maakunnassa Etelä-Koreassa.
Rosvotetrat
Lajit ja anatomia
Rosvotetrojen heimoon kuuluu 3 sukua ja noin 14 lajia. Ruumiinmuodoltaan heimon kalat ovat pitkänomaisia ja sukkulamaisia. Suurimmat lajit jättirosvotetra (Hoplias macrophthalmus) ja H. lacerdae voivat saavuttaa 1 m:n pituuden. Tyypillisiä piirteitä ovat lyhyehköt selkä- ja peräevät, pyöreähkö pyrstöevä, rasvaevän puuttuminen, suurikokoiset suomut ja suuri silmän taakse ulottuva kita, jossa on lukuisia hampaita. Monet rosvotetralajit pystyvät sietämään alhaisiakin veden happipitoisuuksia ja rosvotetralla (Erythrinus erythrinus) ja Hoplerythrinus unitaeniatus- lajit voivat erikoistuneen uimarakkonsa rakenteen vuoksi ottaa happea myös ilmasta.
Yongpyong Resort
Yongpyong Resort toimi vuoden 2018 Pyeongchangin talviolympialaisten alppihiihdon tekniikkalajien kilpailupaikkana. Katsajakapasiteetti olympialaisissa oli 6 000, niistä istumapaikkoja oli 2 500 ja seisomapaikkoja 3 500. Lisäksi siellä on järjestetty vuoden 1999 Aasian talvikisojen alppihiihtotapahtumat ja alppihiihdon maailmancupin miesten tekniikkalajien kilpailuja vuosina 1998, 2000, 2003 ja 2006.
Rosvotetrat
Levinneisyys ja elintavat
Rosvotetralajeja tavataan alueelta, joka ulottuu Costa Ricasta Argentiinan pohjoisosiin. Heimon lajeja tavataan järvistä, joista ja tulvametsistä. Rosvotetrat ovat petokaloja, jotka saalistavat ravinnokseen muita kaloja. Suuret heimon lajit, kuten jättirosvotetra ovat tärkeitä ja arvostettuja ruokakaloja niiden esiintymisalueella.
Yongpyong Resort
Rinteet ja hissit
Yongpyong Resortissa on 28 laskettelurinnettä ja yksi laskettelupuisto, hiihtohisseinä toimii yksi gondolihissi ja 14 tuolihissiä.
Gary Renard
Gary Renard on amerikkalainen muusikko ja kirjailija. Hän syntyi Massachusettsissa USA:ssa ja hänestä tuli menestynyt ammattikitaristi. Harmonic Convergence -tapahtuman aikaan hän alkoi etsiä elämälleen uutta suuntaa, kunnes muutettuaan Maineen hän koki voimakkaan henkisen heräämisen.
Renard on kirjoittanut kirjat Maailmankaikkeus katoaa (The Disappearance of the Universe, 2003/2004) sekä Kuolematon todellisuutesi (Your Immortal Reality, 2006), joissa hänelle ilmestyneet, ylösnousseiksi mestareiksi itsensä esittelevät henkilöt opettavat Ihmeiden oppikurssiin pohjautuvaa puhdasta ei-dualismia. Renardin kolmas kirja, Rakkaus ei ole unohtanut ketään (Love Has Forgotten No One), piti ilmestyä jo vuonna 2008, mutta viivästysten vuoksi se julkaistiin vasta 2013.
Nykyisin Renard on yksityisyrittäjä ja hän kirjoittaa sekä keskustelee henkisistä asioista ympäri maailmaa. Suomessa hän vieraili syyskuussa 2010 sekä uudelleen syyskuussa 2014.
Josef Stalder
Josef ”Sepp” Stalder (6. helmikuuta 1919 – 2. maaliskuuta 1991) oli sveitsiläinen telinevoimistelija ja olympiavoittaja.
Stalder voitti yhteensä seitsemän olympiamitalia Lontoon vuoden 1948 olympialaisista ja Helsingistä olympiadi myöhemmin. Lontoossa hän saavutti rekin olympiakultaa. Lisäksi Stalder voitti nojapuilla pronssia ja oli mukana joukkuekilpailun hopeaa voittaneen Sveitsin joukkueessa.
Helsingin kesäolympialaisissa 1952 Stalder voitti hopeaa rekillä ja joukkuekilpailussa sekä pronssia moniottelussa ja nojapuilla. Lisäksi hän sijoittui hevosella viidenneksi. Samana vuonna Helsingin neljän olympiamitalin mies nimettiin Sveitsin vuoden urheilijaksi.
MM-tasolla Stalder voitti kolme kulta-, kaksi hopea- ja kaksi pronssimitalia.
Alexandra Bujdoso
thumb|Alexandra Bujdoso Alexandra Bujdoso (s. 5. maaliskuuta 1990 Budapest, Unkari) on saksalainen miekkailija. Hän jäi säilän yksilökilpailussa 30. sijalle vuoden 2008 kesäolympialaisissa Pekingissä ja 20. sijalle vuoden 2012 kesäolympialaisissa Lontoossa. Hän on unkarilaisen miekkailijan ja olympiavoittajan Imre Bujdosón tytär.
United States Hockey League
United States Hockey League (USHL) on Yhdysvaltain juniorijääkiekon pääsarja. Liiga on perustettu vuonna 1947 ja siihen kuuluu 16 seuraa, jotka on jaettu kahteen divisioonaan: itäiseen ja läntiseen. Nykyisistä seuroista vanhin on vuonna 1962 perustettu iowalainen Waterloo Black Hawks. Waterloo Black Hawks onkin voittanut eniten USHL-liigan mestaruuksia. Kaikki mestaruudet Black Hawks saavutti ennen vuotta 1979, jolloin liiga oli puoliammattilaissarja. Kaudesta 1979–1980 lähtien USHL on ollut juniorijääkiekkoliiga.
USHL on amatööriliiga, mikä tarkoittaa että liigassa pelanneet pelaajat voivat jatkaa uraansa vielä yliopistojoukkueissa USHL:n jälkeen. Liigassa saavat lisäksi pelata vain 20 vuotta täyttäneet ja sitä nuoremmat pelaajat.
Kaukas
Kaukas tarkoittaa seuraavia asioita:
Miguel Palanca
Miguel Palanca Fernández (s. 18. joulukuuta 1987 Tarragona, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa Castellónia lainasopimuksella Real Madridista.
Palancan isä Santi Palanca pelasi aikanaan Gimnàsticissa ja Espanyolissa.
Ura
Edustustettuaan Espanyolia yli kymmenen vuotta Palanca siirtyi 2 + 1 -vuotisella sopimuksella Real Madridiin kesällä 2008. Hän aloitti kauden 2008–2009 seuran reservijoukkueessa Castillassa, mutta nousi uuden valmentajan Juande Ramosin alaisuudessa edustusjoukkueeseen. Ensiesiintymisensä hän teki klassikko-ottelussa Barcelonaa vastaan 13. joulukuuta 2008.
Kaudeksi 2009–2010 Palanca lainattiin Segunda Divisiónin Castellóniin.
Murphy Nicholas Xavier Pakiam
thumb|Murphy Nicholas Xavier Pakiam
Pyretroidit
thumb|Pyretroideihin kuuluvan [[alletriinin rakennekaava.]] Pyretroidit ovat keinotekoisia hyönteismyrkkyjä, jotka muistuttavat eräiden krysanteemilajien sisältämiä pyretriinejä. Pyretroidit ovat yleisesti käytettyjä hyönteismyrkkyjä, sillä ne eivät kerry ympäristöön ja ovat verrattain vaarattomia esimerkiksi ihmisille, muille nisäkkäille ja linnuille. Pyretroideja käytetään maataloudessa, mutta myös kotikäytössä esimerkiksi hyttysmyrkyissä ja ihmisten tai koirien täitä tai syyhypunkkeja hävittävissä shampoissa tai sumutteissa. Alletriini on ensimmäinen kehitetty pyretroidi. Yhdysvaltojen maatalousministeriö (USDA) kehitti sen 1949. Jotkin pyretroidit ovat menettämässä torjuntakykyään eliöiden, esimerkiksi rapsikuoriaisen, vastustuskyvyn kasvaessa niihin.
Murphy Nicholas Xavier Pakiam
Murphy Nicholas Xavier Pakiam (s. 6. joulukuuta 1938 Tapah) on malesialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 10. toukokuuta 1964 ja nimitettiin Kuala Lumpurin arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Chunavian titulaaripiispaksi 1. huhtikuuta 1995. Piispaksi vihkiminen seurasi 4. lokakuuta. Pääkonsekraattorina toimi Anthony Soter Fernandez, jota avustivat James Chan Soon Cheong ja Antony Selvanayagam.
Nzingha Prescod
pienoiskuva|Nzingha Prescod Nzingha Prescod (s. 14. elokuuta 1992 New York, New York) on yhdysvaltalainen miekkailija. Hän kilpaili vuoden 2012 kesäolympialaisissa Lontoossa. Hän jäi siellä naisten floretin yksilökilpailussa 22. sijalle ja sen joukkuekilpailussa Lee Kieferin, Nicole Rossin ja Doris Willetten kanssa kuudenneksi.
Murphy Nicholas Xavier Pakiam
Pakiam sai 24. toukokuuta 2003 nimityksen Kuala Lumpurin arkkipiispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 29. toukokuuta.
Pyretroidit
Kemia
thumb|Pyretroideihin kuuluva [[fenvaleraatti. Rakenteessa ei ole syklopropyyliä, mutta siinä on α-syanoryhmä.]] Pyretroidien määritelmä ei ole täsmällinen ja se pohjautuu niiden rakenteen sijaan pikemminkin aineiden biologiseen toimintoon. Yleensä pyretroideissa on 2,2-dimetyylisyklopropyylikarboksyylihappo (CAS-numero 14590-53-5), jossa on esterisidoksella kiinni jokin suuri alkoholi. Syklopropyyliä ei ole kaikissa pyretroideissa, kuten fenvaleraatissa. Tietyissä pyretroideissa on α-syanoryhmä, joka on siis esterisidoksen alkoholin ensimmäisessä hiilessä. Joissakin pyretroideissa, kuten etofenproksissa, on esterin sijaan eetteri. Joissakin taas ei ole kumpaakaan, kuten silafluofenissa. Pyretroideissa on usein monia kiralikeskuksia ja vain tietyt stereoisomeerit toimivat hyönteismyrkkyinä. Pyretroidit ovat rasvaliukoisia. pienoiskuva|Pyretroideihin kuuluva [[silafluofeni. Rakenteessa on esterin tilalla piiatomi.]]
Toimintamekanismi
Pyretroidit ovat hermomyrkkyjä, jotka estävät hermosignaalien välittymistä hyönteisissä. Tämä tappaa hyönteisten hermosoluja aiheuttaen muun muassa kouristelua, halvaantumisen ja lopulta hyönteisen kuoleman. Pyretroidit sitoutuvat hermosoluissa oleviin jänniteherkkiin natriumkanaviin (ionikanavia), joita on useita erilaisia. Pyretroidit saavat kanavat pysymään auki normaalia pidempään vakauttamalla kanavien auki olevia rakenteita. Tämä johtaa hallitsemattomaan natriumionien virtaan kanavan läpi, jolloin solun sisä- ja ulkopuolen välinen ionipitoisuusero tasoittuu. Hermosolu siis depolarisoituu. Eroa vaaditaan hermosignaalien tuottoon, joten pyretroidien vaikutuksesta signaali ei enää pysty välittymään. Pyretroidit eivät sitoudu tehokkaasti esimerkiksi ihmisten tai muiden nisäkkäiden natriumkanaviin.
Ihmiset
Pyretroideille voi altistua niiden päätyessä iholle, hengitysilmaan tai jos aineita niellään. Pyretroidit eivät sitoudu tehokkaasti ihmisten tai muiden nisäkkäiden natriumkanaviin. Ne myös imeytyvät ihmiskehoon heikosti ihon läpi ja maksa muuntaa niitä tehokkaasti muiksi aineiksi. Ei ole vahvaa näyttöä siitä, että toistuva altistus verrattain pienille määrille pyretroideja olisi haitallista.
Akuutti myrkytys eli suuri kerta-annos pyretroideja voi aiheuttaa ihmisillä kasvojen tunnottomuutta, kutinaa, ihon polttelua, sekavuutta, oksentelua ja vakavammissa tapauksissa lihasten nykimistä. Hengenvaarallinen ja mahdollisesti kuolettava myrkytys vaatii yleensä sen, että myrkkyä syödään. Tällöin voi ilmetä kouristelua, kooma, verenvuotoa, keuhkoedeema, munuaisvaurio, matala verenpaine tai liian hidas hengitystiheys, jonka hoito vaatii hengityskoneen käyttöä.
Muut eliöt
Pyretroidit ovat myrkyllisiä kissoille, mutteivat esimerkiksi koirille. Kissoilla myrkytys aiheuttaa useimmin kouristelua, kuumeisuutta tai ataksiaa. Kissan myrkytys voi johtua esimerkiksi siitä, että kissan täiden tappamiseen käytetään koirille tarkoitettuja pyretroidituotteita. Ero johtuu siitä, että kissoilla pyretroidien käsittely (tarkkaan ottaen glukuronidaatio) maksassa on hitaampaa kuin koirilla, eli myrkky kertyy kissan kehoon koiria helpommin.
Pyretroidit ovat myrkyllisiä matelijoille, sammakkoeläimille ja kaloille. Ne eivät ole käytännössä myrkyllisiä linnuille.
Matti Boman
Matti Boman oli suomalainen 1920- ja 1930-luvulla vaikuttanut arkkiveisujen tekijä. Hän käytti nimimerkkejä Laulaja-Poika, Markkina-Poika, Markkina-Matti ja Maailman Matti.
Jasmin Showlah
pienoiskuva Jasmin Susanna Showlah (s. 30. toukokuuta 1989 Helsinki) on suomalainen pikajuoksija, joka edustaa HIFK:ta. Showlahia valmentaa Lars Fagerholm. Hänen valmentajanaan toimi 2019–2022 Olli-Pekka Mykkänen ja 2013–2019 Atte Pettinen. Sitä ennen Showlahia valmensi Anne Suoranta.
Saavutukset
Ainoa arvokisaedustus Showlahilla on 19-vuotiaiden MM-kisoissa vuonna 2008, jossa hän juoksi 100 metrin alkuerissä 37. sijalle ajalla 12,08.
William Goh Seng Chye
William Goh Seng Chye (s. 25. kesäkuuta 1957 Singapore) on singaporelainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi Singaporen arkkihiippakuntaan 1. toukokuuta 1985 ja nimitettiin sen koadjuuttoriarkkipiispaksi 29. joulukuuta 2012. Piispaksi vihkiminen seurasi 22. helmikuuta 2013. Pääkonsekraattorina toimi Leopoldo Girelli, jota avustivat Nicholas Chia Yeck Joo ja Murphy Nicholas Xavier Pakiam.
Goh Seng Chyesta tuli 20. toukokuuta 2013 Singaporen arkkipiispa.
Emma (huonekalu)
Emma tarkoittaa kokonaan verhoiltua pehmustettua tuolia. Niitä on valmistettu 1800-luvun puolivälin tienoilta alkaen. Nimityksen alkuperä on tuntematon. Suomessa niitä alkoi esiintyä yleisesti 1880-luvulta alkaen, ja usein niitä tehtiin kokonaisia kalustoja pöytää myöten. Huonekalujen alla on messinkiset pyörät, jotta niitä on helpompi liikuttaa.
Violanta Unkarilainen
thumb|Violantan patsas Barcelonassa. Violanta Unkarilainen (noin 1216–1251) oli Aragonian kuningatar, kuningas Jaakko I:n puoliso.
The Clemenceau Case
The Clemenceau Case on vuonna 1915 ensi-iltansa saanut Herbert Brenonin ohjaama ja käsikirjoittama yhdysvaltalainen mykkä draamaelokuva, jonka päärooleissa ovat Theda Bara ja William E. Shay. Elokuva perustuu Alexandre Dumas nuoremman romaaniin L’affaire Clémenceau ja Martha Woodrow’n näytelmään.
Elokuvan tuotanto- ja levittäjäyhtiönä toimi Fox Film Corporation, ja se kuvattiin Foxin studioilla New Jerseyn Fort Leessä. The Clemenceau Case sai Yhdysvaltain ensi-iltansa 12. huhtikuuta vuonna 1915. Ilmestyessään The Clemenceau Case oli valtava yleisö- ja arvostelumenestys. The Clemenceau Case on nykyisin listattu kadonneeksi elokuvaksi.
Juoni
Taiteilija Pierre Clemenceau (William E. Shay) vierailee Pariisissa ystävänsä Constantin Ritzin (Stuart Holmes) ateljeessa ja rakastuu Iza Dobronowska (Theda Bara) -nimiseen malliin, joka ei kuitenkaan välitä hänestä vähäänkään. Kuultuaan äitinsä kreivitär Dobronowskan (Saba Raleigh) järjestelyistä Iza hyväksyy Pierren kosinnan, ja he avioituvat. Iza on kylmäsydäminen ja kevytkenkäinen, ja hän halveksii aviomiestään sekä etääntyy Pierren perheestä, koska Izalla ja varakkaalla venäläisellä herttualla, Sergiuksella (Frank Goldsmith), on kehittynyt rakkaussuhde. Pierre saa tietää vaimonsa syrjähypystä ja järkyttyy, joka johtaa Sergiuksen murhaamiseen. Pettyneenä Pierre matkustaa Amerikkaan ystävänsä Constantinin ja tämän uuden morsiamen kanssa. Iza perii Sergiukselta omaisuuden ja matkustaa myös Amerikkaan, missä hän viettelee Constantinin. Pelastaakseen ystävänsä avioliiton Pierre houkuttelee Izan hänen asunnolleen ja puukottaa naisen kuoliaaksi. Murhan jälkeen Pierre ilmoittaa rikoksensa poliisille tyynen rauhallisesti.
Violanta Unkarilainen
Violanta oli kuningas Jaakon toinen puoliso. Tämän ensimmäinen liitto Eleanor Kastilialaisen kanssa päättyi eroon. Violanta ja Jaakko saivat useita lapsia, joista tuli kuninkaita, kuningattaria ja arkkipiispoja.
Avioliiton aikana Jaakko I keskittyi valloittamaan Valenciaa, ja Violanta seurasi häntä rohkeasti rintamalle. Hän keskusteli puolisonsa kanssa sotastrategiasta, mutta pyrki myös painostamaan tätä järjestämään omille lapsilleen kunnon perinnöt ja sivuuttamaan ensimmäisen vaimon synnyttämän pojan Alfonson.
Violentan viimeisiä vuosia varjosti puolison yhä avoimempi seurustelu Teresa de Vidauran kanssa. Teresa synnytti kuninkaalle ainakin kaksi lasta ja lupasi mennä tämän kanssa naimisiin, mutta paavi ei myöntänyt avioeroa, joten Violenta pysyi kuningattarena elämänsä loppuun asti.
Violenta on haudattu Real Monasterio de Santa Maria de Vallbonaan. Hänen perustamassaan kaupungissa Castellon de la Planassa järjestetään joka vuosi juhlat hänen kunniakseen, ja joku tyttö valitaan kaupungin kuningattareksi juhlien ajaksi.
Musta laatikko (Pariisin Kevään albumi)
Musta laatikko on suomalaisen Pariisin Kevät -yhtyeen viides studioalbumi, joka julkaistiin CD-levynä sekä digitaalisesti ladattavana 24. huhtikuuta 2015. Vinyylilevynä Musta laatikko julkaistiin 15. toukokuuta 2015. Albumi nousi ensimmäisellä listaviikollaan Suomen virallisen albumilistan toiseksi.
Albumin ensimmäinen single ”Haamupuhelu” julkaistiin 30. tammikuuta 2015. Kappale nousi yhdeksi viikoksi latauslistan 20:nneksi, sekä parhaimmillaan radioiden 39:nneksi soitetuimmaksi radiokappaleeksi. Kappaleen musiikkivideon ohjasi Herra Ylppö. Myös toisena singlenä julkaistun ”Hän saapuu luokseni pimeydessä” -kappaleen musiikkivideon Ylppö ohjasi.
Yhtyeen solisti Arto Tuunelan mukaan albumilla ”pirteän ja iloisen ja ehkä vapauttavan kuuloiset soundit ja melodiat kohtaavat jokseenkin ahdistuneet sanoitukset”. Teemana on aikuiseksi kasvaminen.
Mark Begich
thumb|Mark Begich Mark Peter Begich (s. 30. maaliskuuta 1962 Anchorage, Alaska) on yhdysvaltalainen demokraattipoliitikko, joka oli Alaskan osavaltion senaattori 2009–2015. Vuonna 2008 Begich voitti Alaskan senaattorivaaleissa istuvan senaattori Ted Stevensin, joka oli senaatin pitkäaikaisin republikaanipoliitikko.
Begichin isä Nick Begich oli kongressiedustaja, joka katosi vuonna 1972 lento-onnettomuudessa. Hänen kroatialainen isoisänsä John Begich muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1901 Itävalta-Unkarista.
Begich on opiskellut University of Alaska Anchoragessa, muttei koskaan valmistunut. Hän on ollut naimisissa Deborah Boniton kanssa vuodesta 1990 ja heillä on vuonna 2002 syntynyt poika.
Arbogan kokous
Arbogan kokous tai Arbogan herrainpäivät oli vuonna 1435 Arbogassa pidetty kokous, jossa keskusteltiin ja päätettiin Ruotsin valtion asioita. Tästä syystä sitä yleensä kutsutaan Ruotsin ensimmäisiksi valtiopäiviksi. Tätä kokousta on pidetty Ruotsin ensimmäisinä valtiopäivinä, jossa kaikki säädyt olivat koolla.
Syy kokoukseen oli vuosi aiemmin tapahtunut Bergslagenissa kapina, jota johti Engelbrekt Engelbrektinpoika. Kapina levisi nopeasti ympäri Ruotsia ja Tanskalle kuuluvaa Hallandia ja Eerik Pommerilainen syrjäytettiin vallasta. Herrainpäivillä Engelbrekt valittiin Ruotsin sotajoukkojen johtajaksi. Myöhemmin samana vuonna Eerik Pommerilainen sai valtansa takaisin 14. lokakuuta luvattuaan hoitaa velvollisuuksiaan paremmin.
Nämforsenin kalliopiirrosalue
Nämforsenin kalliopiirrosalue sijaitsee Pohjois-Ruotsissa Ångermanlandissa Sollefteån kunnassa Näsåkerissa. Näsåkerin kohdalla Ångermanjoki putoaa Nämforsenin koskessa, joka on nykyään valjastettu sähköntuotantoon. Kosken rantakallioille ja saariin on hakattu noin 2 600 kalliopiirrosta, mikä tekee kohteesta yhden Pohjois-Euroopan suurimmista kalliopiirrosalueista. Uusia kalliopiirroksia löytyy edelleen lisää. Alueella on asuttu vakituisesti kivikaudelta saakka. Joen rantatörmiltä on löytynyt asuinpaikkoja ja muita jäänteitä, jotka ajoitetaan kivikaudelle, pronssikaudelle, rautakaudelle ja keskiaikaan. Kalliopiirrokset ajoitetaan ajalle noin 5000−1000 eaa. .
Tutkimus
Kalliopiirrokset ovat olleet tieteelle tunnettuja kauan, sillä ensimmäinen kirjallinen maininta on vuodelta 1705 Erik Mickelsson Strömin latinankielisessä kirjoitelmassaan "De Angermannia". Siinä piirroksia verrattiin riimuihin ja kirjoitusmerkkeihin. Vuonna 1780 kokosi I A. A:son Hulpers teoksen Samlingar till en beskrivning öfver Norrland, jonka neljännessä osassa "Ångermanland" mainitaan eläinkuviot ensimmäistä kertaa. 1800-luvulla piirrosalueen kuviota tutkittiin useita kertoja, mutta kukaan ei ole julkaissut havaintojan.
Ensimmäisiä kattavia tutkimuksia kalliopiirroksista alkoi arkeologi Gustaf Hallström tehdä jo vuonna 1905, mutta työn laajuuden vuoksi hän julkaisi tuloksensa vasta vuonna 1960. Hän laski kuvioiden lukumääräksi tuolloin 1 750, ja hän luetteli yli 300 viivaa, jotka eivät muodostaneet tunnistettavaa kuviota. Vuonna 1997 Christian Lindqvist löysi noin 150 uutta kuviota ja lukumääräksi tuli silloin 1 864. Hallströmin dokumentaatio oli pitkään ainoa kokonaiskatsaus alueen piirroksista. 1900-luvulla kuvakentistä löydettiin yhteensä noin 700 hirveä, 366 venettä, 87 ihmistä, 19 kalaa, 9 lintua ja 15 erilaisia sauvoja.
Kuvien ajoitus
Ensimmäinen ajoitusyritys, joka tehtiin vuonna 1869, perustui silloisiin tietoihin maankohoamisesta. Sidenbladhin mukaan piirroksille ei ole ollut mereltä pääsyä veneillä 4 000−5 000 vuoteen, joten pääosa kuvioista on täytynyt syntyä aikaisemmin. Hän kritisoi pronssikauden kuvastoa ajoitusperusteena ja esitti aikaisempaa kivikautista ajoitusta. Useat muut henkilöt käyttivät hyväkseen vain kuvaston tyyliä ja sisältöä ja he myöhensivät ajoitusta pronssikaudelle. Kun tiedot maankohoamisesta tarkentuivat 1930-luvulla, voitiin määrittää aikaisimman mahdollisen piirtämisajankohdan ajoitus. Merenpinta oli laskenut maankohoamisen seurauksena niin alas, että piirrosten kalliopinta paljastui vedestä noin 3850−3125 eaa. Hallström hyväksyi tämän arvion vuoden 1960 julkaisussaan ja sijoitti vanhimmat kuviot myöhäiseen kivikauteen, mutta pitäytyi piirrosten pääosan pronssikautisessa ajoituksessa. Malmer kiinnitti huomiota pronssikautisiin kuvioihiin ja luokitteli venekuviot luokkaan "Etelä-Skandinaviseen pronssikauden venetyyppi AIIIc1". Nykykäsityksen mukaan korkeintaan 50 kuviota voidaan liittää pronssikauden kuvastoon. Siksi on yllättävää, että pronssikausi säilytti pitkään suuren kannatuksensa.
1990-luvun ajoitusehdotukset ovat Baudoulta, Forsbergilta, Lindqvistilta ja Ramqvistilta. He hyödynsivät edelleen tarkentuneita maankohoamisen vaiheita sekä kuvien muoto-, sisältö ja sijaintitietoja. Lindqvist huomasi, että tyyliä "A" käytettiin piirroksissa, jotka sijaitsivat 78−88 metriä merenpinnan yläpuolella (mpy). Tyyliä "B" käytettiin 72−78 metriä mpy ja tyyliä "C" 73−80 metriä mpy. Hän päätyi siihen tulokseen, että tyylit "A" ja "B" liittyivät myöhäiseen kivikauteen. Päättelyä hankaloittaa eri tyylien sekoittuminen samaoihin kuvakenttiin, mutta eräissä tapauksissa piirtämisjärjestys oli mahdollista päätellä. Ajatusta tukee se, että läheisen suuren Ställverketin asuinpaikan kaivauksien (1940-luvulla) tulosten perusteella paikkaa käytettiin intensiivisesti neljä viimeistä vuosituhatta ennen ajanlaskun alkua.
Maankohoamisesta saadut tarkemmat ajoituskaaviot 2000-luvulla siirtävät aikaisimman mahdollisen piirtämisajankohdan kuvakenttä H osalta (90 metriä mpy) noin 5000 eaa. Kosken alapuolisilla saarilla kuvioita olisi voitu piirtää 4200 eaa. jälkeen. Merenpinnan laskettua alas, jäivät paljastuneet koskien saaret paljaiksi nykypäiviin saakka. Lindqvistin luokittelussa tyylin "A" kuviot sijaitsevat muita kuvioita korkeammalla ja ne olisi siten voitu piirtää meren vedenkorkeuden mukaan 5000−4600 eaa. Silloin koski laski merenlahteen Brådön kohdalla ja Notön nykyinen huippu oli vedenpinnan yläpuolella. Saarelle olisi tuolloin ollut helppo päästä, koska kosken kuohut eivät ulottuneet Notön saarelle asti, ja siten piirtää tyylin "A" kuviot kallioon. Siten voidaan piirrosten piirtämisajaksi antaa varsin laaja aikaväli 5000−1000 eaa.
Kalliopiirrokset
Kalliopiirrosalue on eräs Pohjois-Euroopan suurimpia. Nykyään tunnetaan noin 2 600 piirrosta tai kuviota, mutta yhä edelleen niitä löydetään lisää. Kuvapiirrosalue on kooltaan 350×250 metriä ja se sijaitsee 500 metriä pitkän kosken varrella ja sen alapuolella olevissa saarissa ja rantakallioilla.
Hallström käytti kalliopiirroskohteiden luetteloimiseksi kolmitasoista merkintää. Ensimmäiseksi hän jakoi alueet kolmeen pääryhmään, jotka merkittiin roomalaisilla numeroilla I, II ja III. Pääryhmään I sisältyy Laxön saari ja kosken pohjoisrannan- ja etelärannan piirrokset. Pääryhmässä II olivat Notönin piirrokset ja ryhmässä III Brådönin piirrokset. Toisella tasolla kuvioiden muodostamat suuret kuva-alueet merkittiin suurilla kirjaimilla. Kuva-alueen sisällä yksittäiset kuvakentät tai piirroskeskittymät numeroitiin juoksevasti arabialaisilla numeroilla. Useat muut tutkijat ovat jatkaneet Hallströmin merkintöjen käyttämistä. Uusien piirroskuvoiden löydyttyä on jouduttu käyttämään vielä neljännen tason lisämerkintöinä, joita ovat esimerkiksi esimerkiksi pienet kirjaimet.
Kalliopiirrosten koko vaihtelee 10 senttimetristä 2,2 metriin. Useimmat kuviot ovat 30−50 senttimetriä pitkiä. Vuoden 2001−2003 tutkimuksen jälkeen maaeläinkuvioita tunnettiin esimerkiksi noin 19%, laivoja 15%, kuppeja 16% ja erilaisia viivoja 33%. Maaeläimistä hirvet muodostivat edelleen pääosan kuvioista.
Laxön ja eteläranta (pääryhmä I)
Laxönin saari on 160 metriä pitkä ja 90 leveä. Sen erottaa mantereesta kapea oja Laxbäcken, jonka voi ylittää kävelemällä kolmea siltaa pitkin. Hallström merkitsi saaren yksittäiset kuvakentät kirjaimilla A−F. Mantereella kosken pohjoisrannalla sijaitsee kuvakenttä G (Laxforshällan) ja voimalan yläpuolella patoaltaan veden alle jääneessä saaressa kuvakenttä H. Muut pääryhmän I kuvakentistä sijaitsevat kosken etelärannalla. Lähinnä voimalaa sijaitsee kuusi luotoa, joiden kuviot muodostavat yhdessä kuvakentän X. Seitsemännellä ja muita suuremmalla saarella sijaitsi kuvakenttä Y. Näistä saarista itäänpäin, Notön ja Brådön välisen salmen kohdalla olevalla etelärannalla, sijaitsevat kuvakenttät Z ja Å. Vielä idempänä sijaitsee jokeen työntyvällä niemellä kuvakenttä Ä. Vuonna 2003 löydettiin pääryhmän I kohteilta yhteensä 924 piirrosta. Sen sijaan 65 Hallströmmin ilmoittamaa piirrosta ei tällä kertaa löydetty.
Pääryhmän piirrokset esittivät maaeläimiä 26%, kaloja 1%, laivoja 7%, ihmishahmoja 3%, kuppeja 8%, erilaisia viivoja 33% ja tunnistamattomia kuvioita 20%.
Notön (pääryhmä II)
Notönin saari on 280 metriä pitkä ja 120 leveä. Se sijaitsee kauimpana idässä kosken alapuolella. Saareen pääsee vain silloin, kun voimalaitos sulkee patoluukut ja vedenpinta laskee. Hallström merkitsi sen kuvakentät kirjaimilla A−Y (I-kirjain puuttuu). Vuonna 2003 tästä pääryhmästä löydettiin 1 105 piirrosta. Kuitenkin 17 Hallströmmin ilmoittamaa piirrosta ei löydetty.
Pääryhmän piirrokset esittivät maaeläimiä 11%, laivoja 28%, ihmishahmoja 2%, kuppeja 13%, erilaisia viivoja 36% ja tunnistamattomia kuvioita 8%.
Brådön (pääryhmä III)
Brådönin saari on 100 metriä pitkä ja 50 leveä, ja se sijaitsee Notönin ja Laxönin välissä. Hallström merkitsi saaren kuvakentät kirjaimilla A−S (I-kirjain puuttuu). Vuonna 2003 löydettiin kolmannesta pääryhmästä 422 piirrosta, mutta 57 Hallstömmin dokumentoimaa piirrosta ei enää löydetty.
Pääryhmän piirrokset esittivät maaeläimiä 21%, laivoja 2%, ihmishahmoja 2%, kuppeja 37%, jalankuvioita 5%, erilaisia viivoja 26% ja tunnistamattomia kuvioita 8%.
Asuinpaikat
Voimalan padon yläpuolella sijaitsee kohde, josta on löydetty tuhoutuneen asuinpaikan jäänteet. Tällaisia asunpaikkajäänteitä on löydetty muualtakin. Asuinpaikkojen maapohjat ovat vuosituhansien aikana tongittuja ja sekoittuneita. Siitäkin huolimatta voidaan löytöesineiden perusteella ajoittaa kohteet karkeasti kivikauden loppuun ja pronssikaudelle. Onpa löydetty kaksi kohdetta, jossa sijaitsevat pronssikautiset kivirauniot.
Bastuvallenin asuinpaikan, joka sijaitsee koskialueen pohjoisrannalla, tutkimukset on aloitettu. Sen tutkittu alue on 240 metriä pitkä ja 40−70 metriä leveä. Sen kolmen päällekkäisten kulttuurikerrosten välissä on veden tuomaa hiekkaa, joten joen tulvat ovat välillä peittäneet asuinpaikan. Sitä on kuitenkin käytetty vuosisatoja, koska löytömateriaali koostuu kivikauden, pronssi- ja rautakaudet sekä keskiajan esineistä.