cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jouko Vilmunen
Jouko Vilmunen on suomalainen taloustieteilijä. Hän työskentelee taloustieteen professorina Turun yliopistossa. Aiemmin Vilmunen työskenteli Suomen Pankissa eri tehtävissä, muun muassa ekonomistina kansantalousosastolla, tutkimusohjaajana sekä tutkimuspäällikkönä. Lisäksi hän on toiminut kansallisena asiantuntijana Euroopan komissiossa.
Vilmunen on koulutukseltaan valtiotieteiden tohtori. Hän väitteli tohtoriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1992 otsikolla "Labour Markets, Wage Indexation and Exchange Rate Policy". Vilmunen on Helsingin yliopiston dosentti.
Valter Thomé
Elämä
Thomé työskenteli 1890-luvun loppupuolella Lars Sonckin, Grahn, Hedman & Wasastjernan ja Onni Törnqvistin toimistoissa. Vuonna 1900 hän perusti toimiston yhdessä opiskelutoverinsa Karl Lindahlin kanssa. Oman toimiston hän perusti vuonna 1905. Vuosina 1909–1912 hänellä oli toimisto yhdessä Bröderna Uddin kanssa. Vuonna 1912 Valter Thomé perusti toimiston yhdessä veljensä Ivar Thomén kanssa. Lisäksi hän teki itsenäisiä töitä ja toimi vuonna 1900 Yleisten rakennusten ylihallituksen ylimääräisenä arkkitehtina.
Thomén veljekset voittivat vuonna 1916 arkkitehtikilpailun Stockmannin Helsingin keskustan tavaratalosta. Rakennus toteutettiin vasta vuonna 1930, ja silloin sen sai tehtäväkseen Sigurd Frosterus.
Lauri Karan johtama Hyvinkään punakaartin osasto surmasi sisällissodan aikana Vihdissä Thomén ja tämän veljet Williamin ja Ivarin. Kuolintavoiksi on Kansallisarkiston sotasurmat -sivustossa ilmoitettu sekä pistimenhaava vatsassa että ampuminen. William Thomé oli ammatiltaan metsänhoitaja. Veljessarjan neljäs, taiteilija Verner Thomé, ei ollut veljiensä mukana tuona traagisena päivänä.
Tuotantoa
thumb|Pallaksen talo.
Valter Thomé & Bröderna Udd 1909–1912
thumb|Otavan toimitalo.
Kang Yu-mi
Kang Yu-mi (s. 5. lokakuuta 1991) on eteläkorealainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän saavutti pronssia alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2010. Hän kuului Etelä-Korean naisten maajoukkueeseen vuoden 2015 MM-kilpailuissa ja pelasi joukkueen jokaisessa neljässä ottelussa avauskokoonpanossa. Vuoden 2019 MM-kilpailuissa hän pelasi yhdessä alkulohko-ottelussa avauskokoonpanossa ja pääsi yhdessä vaihtopelaajana kentälle. MM-kisojen 2019 päättyessä hän on pelannut kaikkiaan 28 maaottelua ja tehnyt niissä kahdeksan maalia.
Pentti Auer
Pentti Uolevi Auer (21. maaliskuuta 1931 Lammi – 3. helmikuuta 2004 Espoo) oli suomalainen näyttelijä ja elokuvaaja.
Auer teki useita pieniä rooleja Aki Kaurismäen ja Mika Kaurismäen elokuvissa, kuten Arvottomat (1982), Rikos ja rangaistus (1983) ja Kauas pilvet karkaavat (1996). Auer aloitti elokuva-alalla 1940-luvulla, ja 1950-luvulta alkaen hän työskenteli kuvaajana useissa elokuvissa. Auer kuoli sairauskohtaukseen 72-vuotiaana. Hänet on haudattu Hietaniemen hautausmaan uurnalehdon muistolehtoon.
Mini-DIN-liitin
Mini-DIN-liitin on pienempi kuin varsinainen DIN-liitin. Sellaisia on käytetty esim. tietokoneen näppäimistön ja hiiren liittiminä vaikka USB-liitin ja langattomat laitteet ovat vähentäneet Mini-DIN-liittimen käyttöä.
Allelopatia
thumb|300px|[[Jouhikasuariina (Casuarina equisetifolia) tukahduttaa tehokkaasti aluskasvillisuuden.]]
Allelopatia on biologinen ilmiö, jossa eliö erittää kemiallisia yhdisteitä, ns. allelokemikaaleja, jotka vaikuttavat muiden eliöiden kasvuun, eloonjäämiseen tai lisääntymiseen. Allelokemikaalien muille eliöille aiheuttamat vaikutukset voivat olla joko hyödyllisiä tai haitallisia. Esimerkiksi kasvi voi juuristostaan erittää aineita, jotka ovat muille kasveille haitallisia, tai suojautua kemikaaleilla laiduntavia eläimiä tai tuholaisia vastaan.
Allelopatiaa esiintyy tietyillä kasveilla, levillä, bakteereilla, koralleilla ja sienillä.
Metallurg Magnitogorsk
Metallurg Magnitogorsk on venäläinen jääkiekkoseura, jonka kotipaikka on Magnitogorskin kaupunki Etelä-Venäjällä. Seura on perustettu vuonna 1955. Nykyään se pelaa KHL:n itäisen konferenssin Harlamov-divisioonassa ja on saavuttanut sarjassa kaksi mestaruutta. Se on voittanut Venäjän mestaruuden kolmesti, vuosina 1999, 2001 ja 2007. Seura voitti IIHF European Champions Cupin eli Euroopan seurajoukkueiden mestaruusturnauksen 2008.
Eduskuntavaalit 1927
'''Suomen 12. eduskuntavaalit''' järjestettiin 1.–2. heinäkuuta 1927.
Metallurg Magnitogorsk
thumb|323x323px|Metallurg Magnitogorskin [[Sergei Mozjakin on KHL:n kaikkien aikojen paras pistemies ja maalintekijä.]] thumb|196x196px|Metallurg Magnitogorskin aiempi logo. Metallurg Magnitogorskin Sergei Mozjakin palkittiin kauden 2012–2013 runkosarjan parhaana maalintekijänä ja pistekuninkaana. Hän sai myös Kultainen maila -palkinnon tultuaan valituksi kauden arvokkaimmaksi pelaajaksi.
Eduskuntavaalit 1927
Yleistunnelmaltaan eduskuntavaalit olivat melko laimeat ja värittömät. Kokoomus oli ennen vaaleja puuhannut kolmen porvaripuolueen yhteistoimintaa, mutta tuloksetta. Myöskään Akateeminen Karjala-Seura ja muut aitosuomalaiset eivät onnistuneet pyrkimyksessään tehdä kielikysymyksestä vaalien pääteema. Suurin muutos entisen eduskunnan kokoonpanoon oli Maalaisliiton kahdeksan paikan voitto; näistä seitsemän se vei Edistyspuolueelta.
Metallurg Magnitogorsk
Metallurg Magnitogorsk voitti Gagarin Cupin kaudella 2013–2014.
Eduskuntavaalit 1927
Seitsemän paikan menetyksellään Edistyspuolue koki toisen jyrkän romahduksensa, josta se ei enää koskaan toipunut. Siitä lähtien puolue ja sen seuraajat kituivat vuosikymmenien ajan pienenä, keskimäärin kymmenen kansanedustajan puolueena, kunnes Liberaalinen Kansanpuolue tuli tiensä päähän vuoden 1995 eduskuntavaaleissa.
Metallurg Magnitogorsk
Historia
Metallurg Magnitogorsk aloitti toimintansa 1955 Neuvostoliiton kolmannelta sarjatasolta Vtoraja Ligasta. Joukkue voitti sarjan mestaruuden vuonna 1981 ja nousi Pervaja Ligaan, josta Metallurg nostettiin Neuvostoliiton pääsarjaan sen viimeiseksi kaudeksi 1990–1991. Metallurg jatkoi Neuvostoliiton hajoamisenkin jälkeen pelaamistaan Venäjän korkeimmilla sarjatasoilla, ja nousi maan ehdottomalle huipulle 1990-luvun puolivälin jälkeen. Vuosina 1996–2008 Metallurg jäi vain kerran vaille mitalisijaa Venäjän pääsarjassa. Kaudella 2008–2009 Metallurg aloitti uudessa KHL-liigassa.
Eduskuntavaalit 1927
Kansanedustajat
Uusia kansanedustajia olivat muun muassa SDP:n Mauno Pekkala, August Valta ja Kalle Valta, Maalaisliiton Uuno Hannula, Aino Luostarinen, Juho Koivisto ja Juho Pilppula, Kokoomuksen Jaakko Ikola, Erkki Kuokkanen, Oskari Lehtonen, Väinö Malmivaara ja Yrjö Puhakka, Sosialistien Yrjö Enne, Lauri Myllymäki, Eino Pekkala, Arvo Riihimäki ja Siina Urpilainen, RKP:n Erik von Frenckell ja Henrik Kullberg, sekä Edistyspuolueen Eero Rydman. Eduskuntaan palanneita olivat muun muassa Maalaisliiton Juhani Leppälä ja Juho Torppa, RKP:n Annie Furuhjelm ja August Tåg, sekä Edistyspuolueen Risto Ryti ja Elias Sinkko.
Eduskunnasta putosivat muun muassa SDP:n Anni Huotari ja Anni Savolainen-Tapaninen. Eduskunnan jättivät muun muassa SDP:n Väinö Tanner ja Wäinö Wuolijoki, Kokoomuksen Erkki Kaila, Juho Mannermaa ja E. N. Setälä, RKP:n Eirik Hornborg sekä Edistyspuolueen Ilmari Auer ja Kaarlo Wuokoski.
Metallurg Magnitogorsk
Historia
2000-luvulla Metallurg on menestynyt hyvin eurooppalaisissa turnauksissa. Joukkue voitti kaksi viimeistä European Hockey Leaguen mestaruutta 1999 ja 2000, Spengler Cupin 2005 ja Tampere Cupin kolmesti 2005, 2006, 2008. Metallurg voitti vuonna 2008 myös IIHF European Champions Cupin, eli Euroopan mestaruuden ja kohtasi samana vuonna New York Rangersin tappiollisesti Victoria Cupissa. Vuonna 2009 Metallurg sai hopeaa Jääkiekon mestarien liigassa.
Eduskuntavaalit 1927
Kansanedustajat
Parlamentarismista poiketen istunut Tannerin hallitus ei jättänyt paikkaansa täytettäväksi vaalien jälkeen.
Tulokset
!rowspan=2 style="background:#e3e3e3" colspan=2|Puolue !rowspan=2 style="background:#e3e3e3" colspan=2|Edustajat !style="background:#e3e3e3" colspan=4|Äänet !style="background:#e3e3e3" colspan=2| Osuus !style="background:#e3e3e3" colspan=2| Lukumäärä
Metallurg Magnitogorsk
Joukkueenjohto
Lähde: EliteProspects
Jason & the Scorchers
Jason & the Scorchers (levyillä toisinaan kirjoitettu myös muodossa Jason And The Scorchers ), alkujaan Jason & the Nashville Scorchers, on yhdysvaltalaisen laulaja-lauluntekijä Jason Ringenbergin johtama, vuonna 1981 perustettu country rock -yhtye.
Ringenberg oli kotoisin Illnoisista, mutta yhtye muodostui Nashville-taustaisista rockmusiikoista Warner Hodgesista (kitara), Jeff Johnsonista (basso) ja Perry Baggsista (rummut). Debyytti-EP:nsä jälkeen he tekivät levy-yhtiö EMI:lle EP:n Fervor ja kaksi albumia Lost & Found ja Still Standing. Ne saavuttivat arvostelumenestystä, mutta suurempi kaupallinen menestys jäi tulematta sillä yhtyeen musiikki oli liian kantria rockradioasemille ja liian rokkia kantriasemille. Jason & the Scorchers eli hiljaiseloa kolme vuotta, jonka jälkeen Johnson jätti yhtyeen. Yhtye palasi vuonna 1989 hard rock -vaikutteisella albumillaan Thunder and Fire, mutta hajosi pian tämän jälkeen. Ringenberg siirtyi soolouralle, jolla soitti lähinnä kantrivaikutteista musiikkia.
Yhtye alkoi esiintymään uudelleen alkuperäiskokoonpanossaan vuonna 1993 ja vuonna 1995 ilmestyi albumi A Blazing Grace. Jeff Johnson jätti yhtyeen vuonna 1997 ja Kenny Ames liittyi uutena muusikkona. Rumpali Baggs jätti yhtyeen terveydellisistä syistä vuonna 2003. Jason & the Scorchersin viimeisin albumi on vuonna 2010 ilmestynyt Halycon Times. Vuonna 2008 yhtye palkittiin Americana Music Associationin elämäntyöpalkinnolla.
Jason & the Scorchers esiintyi Suomessa ensimmäistä kertaa Helsingin Tavastialla vuonna 1985. Sen jälkeen se on käynyt Suomessa mm. vuosina 2010 ja 2012.
Lassi Alhorinne
Alhorinne on näytellyt sekä televisiossa, elokuvissa että teatterissa. Hän on ollut kiinnitettynä muun muassa Ahaa Teatterissa ja Kajaanin kaupunginteatterissa ja Hän tehnyt vierailuja muun muassa KOM-teatteriin ja Espoon kaupunginteatteriin. Alhorinne on dubannut ja tehnyt paljon lastenohjelmia televisioon. Hänen tunnetuin elokuvaroolinsa on nuori ilmailuharrastaja Ere Kokkosen elokuvassa Hurmaava joukkoitsemurha (2000).
Alhorinne on opettanut ja ohjannut teatteria mm. Niittylahden ja Lahden kansanopistoissa, ollut mukana kehitysvammatyössä ja pitänyt luentoja vuorovaikutuksesta. Hän on opiskellut Rosen-terapeutiksi.
Pohjoisen mies
Pohjoisen mies (PSCD 101) on Pate Mustajärven kappale ja single vuodelta 1998. Singlen nimikappaleen on säveltänyt ja sanoittanut J. Karjalainen, sekä "Lempilaulun" Sanna Korkee, joka myös laulaa kappaleen Mustajärven kanssa. Molemmat ovat mukana samana vuonna julkaistulla Vol. 4 -albumilla.
Kokoonpano
The Band
Vierailijat
Jung Seol-bin
Jung Seol-bin (s. 6. tammikuuta 1990) on eteläkorealainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän pelasi Etelä-Korean naisten maajoukkueessa vuoden 2015 MM-kilpailuissa kahdessa alkulohko-ottelussa, joissa hän pääsi vaihtopelaajana kentälle. Vuoden 2019 MM-kilpailuissa hän pelasi kahdessa alkulohko-ottelussa avauskokoonpanossa. MM-kisojen 2019 päättyessä hän on pelannut kaikkiaan 77 maaottelua ja tehnyt niissä 21 maalia.
Pekka Töpöhäntä
thumb|Pekka Töpöhännän talo lähellä [[Uppsala|Upsalan linnaa.]] Pekka Töpöhäntä on ruotsalaisen Gösta Knutssonin luoma lastenkirjasarja, joka kertoo samannimisestä kissasta. Kirjasarja on julkaistu vuosina 1939–1972.
Gösta Knutsson osti lapsena maalla ollessaan hännättömän kissanpennun yhdellä kruunulla. Vuosia myöhemmin hän kertoi radiossa tarinoita tästä kissasta ja tarinoista syntyi kirja. Ensimmäinen Pekka Töpöhäntä -kirja julkaistiin vuonna 1939 ja sen suomennos ilmestyi vuonna 1943. Kirjan henkilöhahmot ovat pääasiassa kissoja. Kirjasarjan päähenkilö on Pekka-niminen kissa. Pekka sai liikanimen ”Töpöhäntä”, koska hänen ollessaan vain muutaman päivän ikäinen pentu rotta puraisi hänen häntänsä poikki.
Pekka on kotikissa, mutta useimmat hänen kissaystävistään ovat kujakissoja. Pekka on kotoisin maalta, mistä upsalalainen perhe ottaa hänet lemmikikseen. Ensimmäisessä kirjassa Pekka on perheen lemmikkikissana Åsgränd-kujalla Upsalassa. Perheessä on kaksi lasta, Olli ja Pirkko. Myöhemmin Pekka muuttaa asumaan kellariin. Pekka on hyväsydäminen ja luottavainen kissa. Ilkeä Monni-kissa ja tämän tyhmät seuraajat, Pilli ja Pulla, ovat aina kiusaamassa Pekkaa ja pyrkivät saamaan Pekan näyttämään typerältä muiden silmissä. Usein Monnin kepposet kääntyvät kuitenkin häntä itseään vastaan ja hän tulee itse nolatuksi. Pekka saa myös puolisokseen suloisen Maija Maitoparran.
Useimpien kirjojen tarina sijoittuu Upsalaan. Monet kissoista on nimetty seudun paikannimien mukaan. Kirjoja voidaan myös pitää avainromaaneina, sillä Knutsson kuvasi kissoissa usein oman aikansa Upsalan henkilöitä ja tapahtumia. Knutsson opiskeli Upsalan yliopistossa ja oli mukana Tukholman osakunnan ja Upsalan ylioppilaskunnan toiminnassa. Monien kissojen esikuvat ovatkin hänen osakuntatovereitaan. Koska kirjojen tapahtumapaikkana on Upsala, on kaupunkiin merkitty kävelyreittejä, jotka kuljettavat Knutssonin kissojen maille.
Kirjoja on käännetty useille Euroopan kielille. Lastenooppera Pekka Töpöhäntä, jonka musiikin oli säveltänyt Erland von Koch, esitettiin vuonna 1949 Tukholman kuninkaallisessa oopperassa.
Kirjat
'''Myöhempiä lyhennelmiä ja mukaelmia:
Erkki Raatikainen
Erkki Raatikainen (24. toukokuuta 1930 Jyväskylä – 30. tammikuuta 2011 Helsinki ) oli suomalainen poliitikko, toimittaja ja kirjailija sekä Yleisradion pääjohtaja 1970–1979.
Uran alkuajat
Raatikainen pääsi ylioppilaaksi 1948 ja toimi Suomen Sosialidemokraatin ulkomaanosaston toimittajana 1950–1955. BBC:n maailmanpalvelun suomenkielisen osaston toimittajana Lontoossa Raatikainen työskenteli 1955–1958, Yleisradion tiedotuspäällikkönä 1958–1961 ja Suomen television uutispäällikkönä 1961–1964.
SDP:n puoluesihteerinä Raatikainen toimi vuosina 1967–1969 ja sitä aiemmin Suomen Sosialidemokraatin toisena päätoimittajana 1964–1966. Hän loi puoluesihteerinä osaston, jonka tehtävänä oli hyödyntää tieteellistä tutkimusta SDP:n politiikan suunnittelussa. Puoluesihteerikaudellaan Raatikainen sanoi SDP:lla olevan ”luurankoja kaapissa”, ja termi ”sosialismin luuranko” eli poliittisten pilapiirtäjien ansiosta vuosia.
Poliittinen kanta
Poliittiselta kannaltaan Raatikainen oli vasemmistososialidemokraatti, ja hän veti kaudellaan puolueeseen nuoria radikaaleja. Puolueura päättyi kuitenkin lyhyeen, kun hän sai tarjouksen Yleisradion pääjohtajaksi.
Revon aikana Yleisradion oli katsottu olleen liiaksi vasemmalla, ja tilalle otettiin Keskustapuolueen Pekka Silvola ja Raatikainen normalisoimaan, jota termiä Raatikainen itse käytti, vaikka se noihin aikoihin liittyi Tšekkoslovakian miehityksen jälkeiseen tilanteeseen, jossa kommunistinen puolue palautti vanhan linjan.
Yleisradion pääjohtajuus
Raatikaisen ollessa pääjohtajana 1970–1979 Yleisradion taloudelliset ja henkilöresurssit kasvoivat samalla kun yhteydet länteen ja itään laajenivat. Sosialidemokraatit halusivat kuitenkin vaihtaa puolueen mandaatilla olleen pääjohtajan. Hänen seuraajansa oli Sakari Kiuru. Raatikainen palasi toimittajaksi. Hyvät neuvostosuhteet kuitenkin säilyivät, ja Raatikainen seurasi puoluekokouksia aitiopaikalta. Raatikaisen muistelmista käy ilmi, että hän otti raskaasti syrjäyttämisensä Ylen pääjohtajan paikalta.
Kirjailijaura
Pääjohtajakautensa jälkeen Raatikainen aloitti radiossa Eurooppalaisia puheenvuoroja -ohjelmasarjan, jonka rinnalle tulivat sittemmin sarjat Amerikkalaisia puheenvuoroja ja Kolmannen maailman puheenvuoroja. Raatikainen kirjoitti kolumneja mm. Apu-lehteen ja vielä viimeisinä elinvuosinaan hän toimi ajoittain kolumnistina Ylen ykkösen Ykkösaamu- ja Radio Suomen Ajantasa-ohjelmissa.
Raatikainen kirjoitti pääjohtajauransa jälkeen useita kirjoja, muun muassa puoluetovereistaan Mauno Koivistosta ja Kalevi Sorsasta sekä sisäministerinäkin toimineesta, Alzheimerin tautia sairastaneesta vaimostaan Kaisa Raatikaisesta. Neuvostoliitosta hän kirjoitti kolme kirjaa.
Yle Uutiset selkosuomeksi
Yle Uutiset selkosuomeksi (aik. Selkouutiset) on Ylen uutislähetys, joka toimitetaan selkokielellä eli helposti ymmärrettävällä suomen kielellä. Selkouutisissa puhenopeus on selvästi hitaampi kuin yleiskielisissä uutisissa. Ne on suunnattu suomen kielen opiskelijoille, maahanmuuttajille, koululaisille, ikäihmisille ja kaikille, jotka tarvitsevat selkeää tiedonvälitystä.
Wallace Beery
Ura
Wallace Beery aloitti elokuvauransa 1910-luvun alussa mykkäelokuvissa. Hän ehti näytellä pitkälti yli 200 elokuvassa 36-vuotisen uransa aikana. Hänen uransa tunnetuimpia elokuvia ovat muun muassa Kadonnut maailma (The Lost World, 1925), Mestari (The Champ, 1932), Grand Hotel (Grand Hotel, 1934) ja ehkä hänen tunnetuin elokuvansa Aarresaari (Treasure Island, 1934). Hän sai parhaan miespääosan Oscar-palkinnon roolistaan elokuvassa Mestari (The Champ, 1932). Hän on saanut myös urastaan tähden Hollywood Walk of Famelle.
Yle Uutiset selkosuomeksi
Yle Uutiset selkosuomeksi -lähetyksiä voi seurata myös Yle Areenassa. Selkouutisilla on lisäksi oma verkkosivusto, jossa muun muassa selitetään uutisissa käytettyjä sanoja.
Wallace Beery
Yksityiselämä
Hän oli naimisissa Gloria Swansonin (vuodet 1916–1919, avioliitto päättyi avioeroon) ja Rita Gilmanin (vuodet 1924–1930, avioliitto päättyi avioeroon) kanssa. Hänellä oli Ritan kanssa yksi tytär. Hän kuoli sydänsairauteen 64-vuotiaana.
Lahden Autokori
pienoiskuva|250px|Lahden Autokorin [[Villähde|Villähteen tehtaan vanhaa osaa]] pienoiskuva|250px|[[HKL-Bussiliikenne|HKL-Bussiliikenteen ja Veolia Transportin Scala-busseja Helsingin Rautatientorilla kesällä 2004]] pienoiskuva|250px|[[Pohjolan Liikenne|Pohjolan Liikenteen Lahti Eagle-bussi 1990-luvun alusta]] Lahden Autokori Oy (vuoteen 1956 Lahden Autokori O/Y) oli vuonna 1945 perustettu suomalainen linja-autojen korivalmistaja. Yritys ajautui konkurssiin syyskuussa 2013.
Vanhempi koritehdas sijaitsi Villähteellä Nastolassa. Uudempi, vuoden 2007 keväällä valmistunut pikavuoro- ja turistibusseja valmistava tehdas sijaitsee Lahdessa. Yhtiö työllisti ennen konkurssia noin 200 henkilöä. Vanhempaa tehdasta oltiin ajamassa alas vuoden 2013 alussa ja kun siellä työn alla olleet Jokeri-autot valmistuivat, tehtaan toiminta lakkautettiin.
Historia
Lahden Autokorin perustamiskokous pidettiin Lahdessa 11. huhtikuuta 1945 ja uusi yritys merkittiin kauppa- ja teollisuusministeriön yhtiörekisteriin 7. kesäkuuta samana vuonna. Maaliskuussa 1946 yhtiö muutti Nastolan Villähteelle, jonne oli valmistunut pienehkö tehdashalli. Työntekijöitä oli alkuvaiheessa 20–30 ja toiminta oli pääasiassa sodissa vaurioituneiden autojen korjausta. Tarvike- ja raaka-ainepulan helpottaessa päästiin vähitellen keskittymään uusien autojen rakentamiseen.
Toiminnan alkuaikoina yhtiö rakensi linja-autojen korit puurunkoisina, ja tuotantoon kuuluivat myös kuorma-autojen ohjaamot sekä myymäläautot. Vuonna 1956 Lahden Autokori oli keskisuuri korinrakentaja ja valmisti 37 uutta koria, kun alan suurimmat Ajokki ja turkulainen Autokori ylsivät sataan koriin ja ylikin. 1960-luvun alusta lähtien yritys keskittyi yksinomaan linja-auton korien valmistukseen. Siihen mennessä oli tehty yli 2 000 kuorma-auton ohjaamoa.
Ensimmäinen alumiinirakenteinen linja-auton kori valmistui vuonna 1967, ja tämä Scanian alustalle rakennettu ja aktiiviaikansa Lahden Liikenne Oy:n (nykyisin osa Koiviston Auto -yhtymää) käytössä ollut auto on kunnostettu museoautoksi. Alumiinikorien rinnalla tehtiin puurunkoisia koreja vuoteen 1973 saakka. Vuonna 1971 valmistui tehtaan siihen saakka suurin laajennus, minkä ansiosta uusien korien vuosituotanto nousi yli sadan kappaleen. Vuonna 1973 saavutettiin siihenastinen tuotantoennätys, 119 uutta koria. Vuonna 1978 Lahden Autokorin liikevaihto oli 11 miljoonaa markkaa ja yhtiössä työskenteli 110 henkilöä. Lahden Autokorin 2000:s alumiinikori, joka oli mallia Lahti 400, valmistui tammikuussa 1995 ja Scania K113 -alustalle tehdyn auton tilasi Pohjolan Liikenne.
Lahden Autokori Oy täytti 60 vuotta 11. huhtikuuta 2005. Nastolan Villähteellä toiminut kolmannen polven perheyritys Lahden Autokori oli Saarion perheen yritys. Virvoitusjuomatehtailijanakin tunnettu Kalle Saario (1895–1984) tuli tehtaan osakkaaksi pari vuotta perustamisen jälkeen ja sai pian haltuunsa koko osakekannan. Yrityksen kehittämistä jatkoivat hänen poikansa Kauko Saario sekä tämän poika Juhani Saario, josta tuli Lahden Autokori Oy:n hallituksen puheenjohtaja.
Lahden Autokorin tunnettuja bussimalleja olivat Lahti Eagle -pikavuoro- ja turistibussi sekä matalalattiainen, yhteistyössä Scanian kanssa suunniteltu Lahti Scala -kaupunkibussi. Vuonna 2007 Scania esitteli uuden OmniExpress-pikavuorobussin, jonka yhtiöt ovat suunnitelleet yhdessä. Autot valmistetaan Lahden Autokorin uudessa Lahden-tehtaassa.
Konkurssi
Lahden Autokorin hallituksen puheenjohtaja Juhani Saario ilmoitti 11.9.2013 Lahden Autokorin hakevan konkurssia kahden viikon kuluttua. Scania oli hänen mukaansa päättänyt siirtää tuotannon Puolaan. Noin 200 henkeä oli jäämässä työttömäksi. Yritys meni konkurssiin, mutta seuraavana vuonna Scania päätti jatkaa Lahden tehtaan toimintaa nimellä SOE Busproduction. Syyskuussa 2020 Scania ilmoitti lopettavansa bussikorien tuotannon Lahdessa.
Vanhoja malleja
Lahti 10, Lahti 11, Lahti 20, Lahti 21, Lahti 31, Lahti 32, Lahti 310, Lahti 320, Lahti 330, Lahti Eagle 450/451/560, Lahti Golden Eagle 471, Lahti Eagle, Lahti Falcon 430/431/540, Lahti Falcon, Lahti 400, Lahti 402, Lahti Scala
Leppäveden–Kynsiveden alue
Leppäveden–Kynsiveden alue (vesistöaluetunnus 14.3) on Kymijoen vesistössä sijaitseva ensimmäisen jakovaiheen alue, joka muodostuu Leppävedestä, Saraavedestä, Vatianjärvestä, Niinivedestä ja Kynsivedestä, sekä niihin laskevista lähialueiden vesistöistä. Vesistöalueeseen laskee muualta tulevat Viitasaaren reitin valuma-alue (14.4), Saarijärven reitin valuma-alue (14.6) ja Rautalammin reitin valuma-alue (14.7). Leppäveden–Kynsiveden alueen vedet laskevat Vaajakoskella Vaajanvirrasta Päijänteeseen, joka kuuluu Suur-Päijänteen alueeseen (14.2). Alueella sijaitsee osuus Kymijoen vesistön pääreitistä.
Vesistöalueen sijainti
Vesistöalueen pinta-ala on 2 531,19 neliökilometriä ja sen järvisyys on 16,68 prosenttia. Vesistöalueen alarajana on Vaajanvirta ja Vaajakosken vesivoimalaitos, jonka yläpuolisen valuma-alueen pinta-ala on 17 683,85 neliökilometriä ja järvisyys 16,98 prosenttia. Vesistöalue sijaitsee Keski-Suomen maakunnassa, mutta sen lounais- ja itäosat ulottuvat hieman Pohjois-Savon puolelle. Se sijaitsee Kymijoen vesistöalueen pohjoisosassa keskellä muita sen vastaavan jakoalueen alueita. Sen eteläpuolella on Suur-Päijänteen alue (14.2) ja sen lounaispuolella on Jämsän reitin valuma-alue (14.5). Länsipuolella sijaitsee Saarijärven reitin valuma-alue (14.6), pohjoispuolella on Viitasaaren reitin valuma-alue (14.4) ja koillispuolella lyhyesti Rautalammin reitin valuma-alue (14.7). Vesistöalueen kaakkoispuolella sijaitsee enää Mäntyharjun reitin valuma-alue (14.9).
Pääuoma
Pääuoman nimityksen rinnalla käytetään Järvi-Suomessa termiä ”reitti” tai tarkentaen ”pääreitti”. Kymijoen vesistöalueella pääuomaan kuuluu Kymijoen alueella (14.1), Suur-Päijänteen alueella (14.2), Leppäveden–Kynsiveden alueella ja Viitasaaren reitin valuma-alueella (14.4) kulkeva reitti. Leppäveden–Kynsiveden alueen osalta reitin kulku on seuraava.
Leppäveden–Kynsiveden alueen reitin pääuoma alkaa Vatianjärven alueelta (14.33), jatkaa Saraaveden alueen (14.32) kautta Leppäveden alueelle (14.31). Tarkemmin kuvailtuna, yläpuolinen osuus tulee Äänekoskelle siitä, mihin se Keiteleeltä jää. Keitele laskee Kuhnamoon kolmea uomaa pitkin, jotka ovat Äänekoski, Paatelan kanava ja Myllykoski. Veden virtaavat etelään päin Aatunselän, sitten Vatianjärveen ja Kuusaankosken kautta Saraaveden Laukaanvirtaan. Saraaveden lounaispäässä vesi putoaa Kuhankosken kanavan luona Leppäveteen. Sieltä se joutuu Jyväskylän Vaajakoskella Vaajanvirran kautta Päijänteeseen. Kymijoen vesistön pääuoman kokonaispituus on yli 530 kilometriä, josta Leppäveden–Kynsiveden alueen osuus edellä kuvattua reittiä kartoista mittaamalla on noin 45 kilometriä.
Vesistöalueen jako
Toisen jakovaiheen alueita ovat seuraavat yhdeksän aluetta tai valuma-aluetta. Sisennys tarkoittaa sitä, että vesistöalue laskee tai yhtyy yläpuoliseen vesistöalueeseen. Samalle tasolle sisennetyt vesistöalueet laskevat kaikki yläpuoliseen vesistöalueeseen alajuoksulta luetellussa järjestyksessä. Pääuomaan kuuluvat vesistöalueiden linkit on lihavoitu :
Suomen päävesistö
Kymijoen vesistö on Suomen päävesistöalue (vesistöaluetunnus 14), jonka valuma-alueen pinta-ala on 37 158,74 neliökilometriä ja sen järvisyys on 18,34 %. Leppäveden–Kynsiveden alue muodostaa noin 6,8 % koko vesistöalueesta.
Pääuoman sivu-uomia
Alla on taulukoidussa muodossa lueteltu suurimpia Leppäveden–Kynsiveden alueen reitille laskevia jokia ja ojia. Ne on järjestetty niin, että taulukko alkaa lasku-uomilla, jotka sijaitsevat reitin alajuoksulla, ja loppuu reitin yläjuoksun lasku-uomilla. Silloin seurataan samalla Kymijoen vesistöalueen pääuoman vesireittiä, joka laskee etelässä Suomenlahteen. Pääreitille yhtyy merkittäviä vesimääriä Tarvaalankoskesta, jossa laskee Kynsiveden reitin vedet, Naarakoskesta, jossa laskee Saarijärven reitin vedet, ja Äänekoskesta, jossa laskee pääreitille kuuluvan Viitasaaren reitin veden. Sarakkeessa ”Etäisyys mereen” luvut esittävät pääuoman kohtaa kilometreinä Kotkan rannikolta sillä edellytyksellä, että etäisyys mereen on Laukaanvirralta 320 kilometriä. ”Joen pituus” tarkoittaa sivu-uoman pääuoman pituutta. Virtaamalla tarkoitetaan ilmoitettu keskivirtaamaa (MQ). Taulukon lähteet on esitetty taulukon alla, ja niitä on tarkennettu rivin oikeassa sarakkeessa tietokohtaisesti.
Lähteet : 1 = tieto luettu joen omasta artikkelista, 2 = Ekholm, Matti: Suomen vesistöalueet, 3 = Karttapaikka-verkkopalvelu , 4 = Paikkatietoikkuna-verkkopalvelu , 5 = VALUE-verkkopalvelu , 6 =mittaamiseen käytetty Paikkatietoikkunaa ja Karttapaikkaa yhdessä
Järviä
Kymijoen vesistöalueen pääuoman reittiosuuteen kuuluvia järviä ovat yläjuoksulta lukien Kuhnamo, Aatunselkä, Vatianjärvi, Saraavesi ja Leppävesi. Kuusveden–Kynsiveden alueelta (14.35) löytyviä suuria järviä ovat esimerkiksi Kuusvesi, Kynsivesi ja Uurainen, Niiniveden valuma-alueelta (14.34) Niinivesi, Kuuhankaveden valuma-alueelta (14.37) Kuuhankavesi ja Armisvesi, Niemisjärven valuma-alueelta (14.38) Niemisjärvi, ja vielä Lievestuoreenjärven valuma-alueelta (14.39) Lievestuoreenjärvi.
Holografia
right|thumb|250px|Hologrammi turvallisuuselementtinä saksalaisessa henkilökortissa. Holografia (kreikaksi όλος-hòlòs koko + γραφή-grafè kirjoittaminen, piirtäminen) on tiede ja menetelmä, jossa lasersäteen avulla luodaan kolmiulotteinen (3-D) kuva eli hologrammi. Se on tekniikka, joka sallii valonsäteen hajautua esineestä kuvattavaksi ja myöhemmin uudelleenkonstruoitavaksi siten, että kappale on samassa paikassa suhteessa kuvausmediaan kuin se oli kuvaushetkellä. Kuva muuttuu kun paikka ja näyttöjärjestelmän suunta muuttuu juuri samalla tavalla kuin esine olisi vielä paikallaan.
Hologrammeja käytetään yleisesti väärennösten estämiseksi muun muassa seteleissä, mutta holografiatekniikkaa voidaan käyttää myös optisesti tallentamiseen ja hakuun ja informaation prosessointiin. On yleinen virhe sekoittaa volumetrinen näyttö hologrammeihin, etenkin tieteisfantasioissa kuten Star Trek, Tähtien sota, Red Dwarf, ja Aikahyppy.
Yleistä
Holografian keksi unkarilainen fyysikko Dennis Gabor (1900–1979) vuonna 1947. Hän sai keksinnöstään fysiikan Nobelin palkinnon vuonna 1971. Keksinnön teki mahdolliseksi Mieczysław Wolfken tutkimustyö, joka loi tekniset edellytykset edistymiselle. Tämä löytö oli odottamaton tulos tutkimuksesta, jonka tarkoituksena oli aikaansaada parannuksia elektronimikroskooppiin Thomson-Houston-yhtiössä Rugbyssä, Englannissa. Englantilainen Thomson-Houston-yhtiö haki patenttia joulukuussa 1947 (patentti GB685286 ), mutta tieteenala ei edistynyt ennen laserin keksimistä vuonna 1960.
Juri Denisjuk teki ensimmäiset 3D-kappaleita kuvaavat hologrammit vuonna 1962 Neuvostoliitossa ja Emmett Leith ja Juris Upatnieks Michiganin yliopistossa Yhdysvalloissa. Kuvan korkealaatuiseen näyttämiseen käytettyjä fotokemiallisia tekniikoita kehitti Nicholas J. Phillips
Arbois
thumb|250px|Rue du Château Pécauld-katu Arboisissa Arbois on kunta Juran departementissa Franche-Comtén hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 3 698 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Arboisin pinta-ala on 45 neliökilometriä.
Bolnes
thumb|200px|Bolnesin sijainti (vihreä) Ridderkerkin kunnassa. Bolnes on kylä Ridderkerkin kunnassa Alankomaissa. Se sijaitsee IJsselmonden saarella yhden Reinjoen haaran, Nieuwe Maasin varrella, Rotterdamin kaupungin rajanaapurina. Vuonna 2004 Bolnesissa asui 7 300 henkeä. Talous nojasi aiemmin erityisesti maatalouteen ja myös telakkateollisuudella oli suuri merkitys. Telakat työllistivät runsaasti varsinkin siirtotyöläisiä vielä 1960-luvulla, mutta toiminta supistui 1970-luvulla kunnes viimeinenkin telakka suljettiin vuonna 1986. Maatalous on saanut väistyä laajentuvan ja tiivistyvän kaupunkirakentamisen tieltä. Bolnes on kadottanut suurimman osan työväenluokkaisesta kylämäisestä miljööstään. Itse kylä tarjoaa vähän työpaikkoja. Monet asukkaat pendelöivät Ridderkerkiin, Rotterdamiin tai Dordrechtiin. Julkinen liikenne on linja-autoyhteyden varassa, koko Ridderkerkin kunnassa ei ole ainuttakaan rautatieasemaa. Toisaalta Rotterdamin raitiotieverkosto ulottuu lähes kylän laidalle.
A.N.T. – Aikaistetut nuoret taiturit
A.N.T. – Aikaistetut nuoret taiturit (A.N.T. Farm) on yhdysvaltalaisen Disney Channel -kanavan tilannekomediasarja, jota tehtiin kolme tuotantokautta vuosina 2011–2014. Sarjan luoja Dan Signer on Viiden tähden merielämää -komediasarjan käsikirjoittaja ja apulaistuottaja.
Sarjan pääosissa ovat China Anne McClain, Sierra McCormick ja Jake Short. He esittävät sanfranciscolaisia koululaisia, jotka osallistuvat high schoolinsa lahjakkaiden lasten opiskeluohjelmaan nimeltä ”Advanced Natural Talents” (lyhenne A.N.T.).
Brodgarin kehä
Brodgarin kehä (, myös Brogar) on neoliittinen kivikehä Orkneyn saarella Skotlannissa. Se sijaitsee pienellä kannaksella kahden järven välissä. Koska alueella ei ole koskaan suoritettu arkeologisia kaivauksia, kehän rakennusajankohdasta ei ole tieteellistä näyttöä. Ilmeisesti se on rakennettu noin 2500 eaa.
Kehä on halkaisijaltaan 103,6 metriä ja yksi suurimmista Yhdistyneen kuningaskunnan alueella olevista kehistä. Rakennelma koostui alun perin 60 kivestä, joista 27 oli yhä pystyssä 2000-luvun alussa. Kivet on pystytetty kolmen metrin syvyisiin ja yhdeksän metrin levyisiin kuoppiin.
Lähialueella on myös muita pystykiviä sekä vanhoja hautoja. Kivikehien historiallista tarkoitusta ei kuitenkaan tiedetä.
Brodgarin kehä ja sitä ympäröivä alue lisättiin Unescon maailmanperintökohteeksi vuonna 1999.
Do I Wanna Know?
Do I Wanna Know? on brittiläisen indie rock-yhtye Arctic Monkeysin kappale heidän viidenneltä, AM-studioalbumilta. Kappale julkaistiin singlenä siihen liittyvän musiikkivideon kanssa 19. kesäkuuta 2013 ja se on saatavilla digitaalisesti ladattavana ITunesin kautta. Singlestä julkaistiin myös vinyyliversio 22. heinäkuuta 2013 B-puolen ”2013”-singlen kanssa.
Kappale soitettiin ensimmäistä kertaa livenä 22. toukokuuta 2013 Venturassa, Kaliforniassa yhtyeen AM Tour-kiertueen ensimmäisessä konsertissa. Kiertueen aikana ”Do I Wanna Know?” on soitettu aina avauskappaleena.
Bussimetro
thumb|230px|Pääkaupunkiseudun bussimetrojärjestelmää ([[runkolinja 550) eristetyllä osuudella Maaherrantiellä vuonna 2006.]] thumb|230px|Saksalainen bussimetro
Bussimetro on suurelta osalta muusta liikenteestä erotettu bussijärjestelmä kaupunkiliikenteessä. Bussimetron kalustona käytetään kaupunkiliikenteeseen soveltuvia linja-autoja tai johdinautoja.
Numeroasema
Asemien alkuperä ja käyttötarkoitus
Numeroasemien arvellaan olevan valtioiden omistamia, ja niitä oletetaan käytettävän salaisten viestien välittämiseen vakoojille. Ainoastaan Tšekin tiedustelu on myöntänyt käyttäneensä numeroasemia. Yksi Tšekin asemista lähetti kenelle tahansa QSL-kortteja.
Bussimetro
Bussimetron ominaisuudet
Bussimetrojärjestelmässä voidaan käyttää kaksinivelbusseja tai johdinautoja. Bussimetrojärjestelmissä käytetään usein myös erilaisia pakko-ohjausjärjestelmiä, joissa bussia ohjaa kisko, korotettu reunakivi tai optinen ohjaus. Bussimetroja on esitelty erityisesti Pohjoismaissa, Yhdysvalloissa ja Britteinsaarilla edullisempana vaihtoehtona pikaraitiotielle ja esimerkiksi Tukholman keskustan bussimetro on toteutettu nimenomaan raitiotieliikenteen sijasta. Helsingin runkolinjat 550 ja 560 on toteutettu pikaraitiotietä edeltävänä kehitysvaiheena.
Numeroasema
Asemien alkuperä ja käyttötarkoitus
Eräillä numeroasemilla on tapana pitää HF-taajuuttaan varattuna jollain helposti tunnistettavalla summeriäänellä tms, kuten asemalla 'UVB-76'. Jatkuva tunnisteääni helpottaa sellaisen pienen matkaradiovastaanottimen virittämistä numeroaseman taajuudelle, jossa ei ole tarkkaa taajuusnäyttöä.
Mahdollisille ulkomaisille 'illegaaleille' tällainen tavallinen kaupasta ostettava lyhytaaltovastaanotin on riskitön, koska se ei paljasta haltijaansa, kuten matkapuhelimet tai erikoiset satelliitti- tai muut yhteysjärjestelyt voivat tehdä.
Bussimetro
Bussimetron ominaisuudet
Pakko-ohjattujen bussimetrojen käyttökokemukset Saksassa ja Ranskassa ovat olleet ristiriitaisia. Bussimetrojen arvostelijat ovat esittäneet, että hintaetu on vain näennäinen ja bussin korkeat liikennöintikustannukset tekevät bussimetrosta raitiotietä kalliimman. Kokonaan eritasoinen bussiväylä voi olla jopa pikaraitiotietä kalliimpi. Bussimetrotyyppisiä järjestelmiä voidaan pitää perusteltuina kohtuullisilla liikennemäärillä. Sen sijaan vaikuttaa siltä, että hyvin korkeilla liikennemäärillä ne eivät korvaa kaupunkiraideliikennettä.
Numeroasema
Asemien alkuperä ja käyttötarkoitus
Tehokkaan lähettimen kantama on lyhytaalloilla hyvin pitkä, ja peittoalue kattaa myös televerkkojen ulkopuoliset alueet, joten menetelmä soveltuu hyvin etäisten vastaanottajien ohjeistamiseen yksisuuntaisilla sanomilla.
Jotkut ovat esittäneet, että myös huumeiden salakuljettajat olisivat käyttäneet numeroasemia salaiseen viestintäänsä. Tällaisessa käytössä olevien lähettimien tulisi kuitenkin olla tunnetuista numeroasemista poiketen paikasta toiseen siirtyviä ja pienellä teholla toimivia, koska radiolähetyksen alkuperän jäljittäminen on suhteellisen helppoa.
Bussimetro
Bussimetrojärjestelmiä
Saksassa Oberhausenin kaupungin tärkeimmät runkolinjat kulkevat välillä Sterkrade - Neue Mitte - Oberhausen muusta liikenteestä erotetulla reitillä, jolla kulkevat myös linjan 112 raitiovaunut. Tämä bussimetrojärjestelmä on rakennettu 1996. Essenissä bussilinjat 145, 146 ja 147 on varustettu pakko-ohjauksella 1980-luvulla. Järjestelmästä on kuitenkin tarkoitus luopua. Ranskassa Nancyssä ja Caenissa on otettu käyttöön 2000-luvun alussa Bombardierin TVR - teknologiaan perustuvat bussimetrot, joita on markkinoitu "kumipyöräraitiovaunuina". Järjestelmien hinta oli korkea ja käyttökokemukset ovat olleet huonoja.
Numeroasema
Asemien alkuperä ja käyttötarkoitus
Viestien salausmenetelmistä ei ole julkista tietoa. Niiden spekuloidaan käyttävän OTP-menetelmää, jossa vastaanottaja avaisi viestin erillisellä kertakäyttöisellä avainkoodillaan.
Poing poing poing
Poing poing poing on Irwin Goodmanin vuonna 1971 julkaistu albumi. Se sisältää hitit ”Lievestuoreen Liisa” sekä albumin nimikappaleen ”Poing poing poing”, jolla Goodman voitti Syksyn sävel -laulukilpailun aiemmin samana vuonna. Myös itse albumi oli suuri menestys myyden kultaa.
Numeroasema
Lähetykset
Numeroasemien lähetyksillä on yleensä asemakohtainen vakiintunut kaava. Lähetykset alkavat tavallisesti tasa- tai puolitunnein.
Poing poing poing
Albumin CD-version kansilehtisessä Vexi Salmi (Emil von Retee) pitää Poing poing poingia mahdollisesti jopa Irwinin parhaana albumina. Levyn kansikuva otettiin Hietaniemen uimarannalla Helsingissä.
Numeroasema
Lähetykset
Asema aloittaa lähetyksen sille ominaisella tunnistusjaksolla, joka voi olla radioaakkosista koostuva tunnus tai numeerinen koodi (esimerkiksi ”Charlie India Oscar” tai ”250 250 250”). Tunnuksina käytetään myös nauhoitettuja puheenpätkiä, signaaleja ja musiikkikappaleita. Radioharrastajat ovat usein nimenneet asemat näiden tunnistusjaksojen mukaan (esimerkiksi ¡Atención!, Cherry Ripe ja The Lincolnshire Poacher). Tunnistusjakson toistaminen useaan kertaan on tavallista.
Tunnusjakson jälkeen luetellaan usein viestin käyttämät nauhoitetut äänet (”1234567890”), minkä jälkeen itse viestisisällön lähetys alkaa. Viestit annetaan yleensä neljän tai viiden numeron tai radioaakkosen ryhmissä. Ne voidaan toistaa joko lausumalla sama ryhmä kaksi kertaa peräkkäin tai toistamalla viesti kokonaisuudessaan. Joskus asemat lähettävät useamman viestin peräkkäin.
Poing poing poing
Tekijätiedot
Muusikot
Tuotanto
Etikkahappoanhydridi
Etikkahappoanhydridi on orgaaninen yhdiste (etikkahapon anhydridi), joka on huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan väritöntä, herkkäliikkeistä ja pistävänhajuista nestettä. Sen kemiallinen kaava on C4H6O3 ja rakennekaava on (CH3CO)2O. Etikkahappoanhydridistä käytetään myös nimityksiä asetanhydridi, etikka-anhydridi ja asetyylioksidi.
Etikkahappoanhydridin moolimassa on 102,1 g/mol, sulamispiste –73 °C, kiehumispiste 139 °C, suhteellinen tiheys 1,08 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3), hajukynnys 0,1–0,4 ppm (0,4–1,7 mg/m3, leimahduspiste 49 °C c.c., itsesyttymislämpötila 316 °C ja CAS-numero 108-24-7. Etikkahappoanhydridi voi palaa, mutta se ei syty helposti. Sen palamistuotteita ovat hiilidioksidi, hiilimonoksidi ja etikkahappo.
Numeroasema
Lähetykset
Koska lähetyksiä on pakko lähettää aikataulun vuoksi, asemilla joskus ei saata olla lähetettävää viestiä. Silloin asemat lähettävät "null" lähetyksiä. Ne ovat lähetyksiä, jotka eivät sisällä mitään viestiä. Silloin yleensä lähetetään kolmenumeroista alkutunnusta muutaman minuutin ajan, ja lähetys loppuu aseman omaan lopetustapaan, kuten "Out".
Etikkahappoanhydridi
Etikkahappoanhydridi reagoi nopeasti kuuman veden kanssa, jolloin muodostuu etikkahappoa.
Numeroasema
Lähetystekniikka
Numeroasemien lähettimet ovat 10–100 kilowatin teholla ja korkealla taajuudella toimivia, amplitudimodulaatiota hyödyntäviä lähettimiä.
Etikkahappoanhydridi
Etikkahappoanhydridiä käytetään asetaattiestereiden kuten selluloosa-asetaatin valmistukseen ja lääkeraaka-aineiden kuten asetyylisalisyylihapon eli aspiriinin valmistuksessa sekä synteettisten kuitujen, muovien, räjähdysaineiden ja hajuvesien valmistukseen. Lisäksi etikkahappoanhydridiä käytetään tärkkelyksen modifiointiin ja laboratorioreagenssina.
Numeroasema
Lähetystekniikka
Muiden lyhytaaltolähetysten tapaan niiden viestit saattavat hyvissä olosuhteissa kantautua pitkien matkojen päähän. Suomessa on kuultu selvästi ainakin 11 545 kilohertsin taajuudella lähettänyttä The Lincolnshire Poacher -asemaa, jonka oletetaan sijainneen RAF:n tukikohdassa Kyproksella. Asema lopetti toimintansa Kyproksella 2008.
Bussimetro
Bussimetrojärjestelmiä
Yhdysvalloissa Bostonissa on käytössä bussimetro nk. Silver Line ja Pittsburghissa on laaja bussiväyläverkko. Kanadan Ottawassa on laaja bussiväyläverkko. Australian Adelaidessa on pakko-ohjaukseen perustuva bussimetro. Kaikkein tunnetuin bussimetrojärjestelmä on Brasilian Curitiban pikabussiverkko, jota bussimetron kannattajat pitävät kaikkein parhaana bussimetrojärjestelmänä. Linjastosta tosin osa tullaan korvaamaan pikaraitiotiellä. Ecuadorin Quitossa on johdinautoihin perustuva bussimetro, El Trole.
Lågskär
Lågskär on majakkasaari Ahvenanmaan eteläosassa.
Saarelle rakennettiin ensimmäinen tunnusmajakka, eli kummeli vuonna 1696. Se oli 21 m korkea. Isovihan aikana vuonna 1714 venäläiset tuhosivat sen. Uusi pooki valmistui vuonna 1794, mutta sekin joutui venäläisten kohteeksi, ja tuhottiin Suomen sodassa vuonna 1808. Kolmas, puinen tunnusmajakka rakennettiin 1814. Sen päälle asennettiin lyhtykoju 1839, ja valo sytytettiin ensi kerran syyskuussa 1840. Krimin sodan jälkeen 1854 ryhdyttiin rakentamaan kivitornia ja 21 metriä korkea majakka nousi vuonna 1859, mutta senkin kohtalona oli joutua venäläisten räjäyttämäksi ensimmäisessä maailmansodassa vuonna 1915. Neljäs yritys, ja neljäs majakka valmistui itsenäisen Suomen rakentamana vuonna 1920. Se on yli 40 metriä korkea, katkaistun pyramidin muotoinen punainen betonimajakka. Myös kolmas asuinrakennus on rakennettu samana vuonna.
Majakka automatisoitiin täysin vuonna 1961. Samalla myös sen valolaite vaihdettiin pienempään. Alkuperäinen, ensimmäinen Suomeen tuotu täysautomaattinen majakkapylväs siirrettiin Merenkulkuhallituksen talon aulaan Helsingin Olympialaiturille muistomerkiksi; sieltä se siirrettiin 1980-luvulla uuteen toimitaloon Porkkalankadulle. Pylväs tuhoutui muuton yhteydessä vuonna 2012, kun sitä oltiin siirtämässä sijoituspaikasta kuorma-autoon.
Majakan lähistöllä Hemlandetissa on 4 rakennusta, joissa majakanvartijat asuivat ja joissa on myös sauna ja muita tiloja. Asuinrakennusten jäätyä tyhjilleen alkoivat niitä käyttää tilapäismajoitukseen lintuharrastajat. Saarelle perustettiin 1963 lintuasema, jota ylläpitää yhdistys Ålands fågelskyddsförening. Lintuasemalle pääsee miehittäjäksi ottamalla yhteyttä yhdistykseen, joka järjestää kuljetuksen asemalle. Alueella on runsas pesimälinnusto ja se on hyvä paikka pysähtyvien muuttolintujen tarkkailulle. Saarella on havaittu yhteensä 318 lintulajia.
Majakka sähköistettiin vuonna 1986 tuuligeneraattorien avulla. 2000-luvun taitteessa tilalle vaihdettiin aurinkopaneelit.
Ammattikoulutus Suomessa
thumb|[[Ammattiopisto Lappian Hyvinvointialan yksikkö Kemissä.]] thumb|Ammattioppilaitos Lappajärvellä. Tämän artikkelin aiheena on ammattikoulutus Suomessa. Suomessa ammatillinen oppilaitos (ammattiopisto, ammattikoulu) on toisen asteen oppilaitos. Ammatilliset oppilaitokset tarjoavat ammatillista peruskoulutusta ja ammatillista lisäkoulutusta. Oppilaitosmuotoisen ammatillisen peruskoulutuksen kesto on noin kolme vuotta, joskin nykyään opiskeluaika määräytyy osin osaamisperusteisesti.
Ammattiopistossa ammatillisen perustutkinnon opiskeluun kuuluu sekä teoriaa että käytäntöä. Teoreettiset opinnot jaottuvat pitkin opiskeluaikaa ja ne painottuvat alalle olennaisiin tietoihin. Esimerkiksi kielissä opiskellaan oman alan sanastoa. Kolmen vuoden opiskeluaikaan sisältyy noin viisi kuukautta työpaikalla järjestettävää koulutusta alaan liittyvissä työtehtävissä.
Perustutkinnot
Edellä mainittujen opetusministeriön hallinnoimien alojen lisäksi sisäministeriön alaisuudessa annetaan sotilas- ja suojelualan ammattikoulutusta, johon luetaan vankila-alan, pelastusalan ja rajavartiolaitoksen ammattikoulutus.
Jokainen näistä pääaloista jakautuu alajaotuksiin, joihin kuuluvilla perustutkinnoilla on useita suuntautumisvaihtoehtoja oppilaitoksesta riippuen. Esimerkiksi sähköala on tekniikan ja liikenteen alan alajaotus, ja sillä voi erikoistua muun muassa tietotekniikkaan, elektroniikkaan, automaatiotekniikkaan tai sähkövoimatekniikkaan.
Jatkotutkinnot
Ammatti- ja erikoisammattitutkinnot tehdään aina näyttötutkintoina, eli osaaminen osoitetaan alan työtehtävissä. Arviointi tehdään asteikolla hyväksytty - hylätty.
Ammattitutkinnossa osoitetaan tietyn alan ammattityöntekijän taitojen hallinta. Tyypillinen tehtävänimike on alalla käytettävä ammattimiehen titteli, esimerkiksi sähköasentaja, veneenrakentaja. Kulttuurin alalla käytetään usein myös kisälli-sanaan päättyviä nimikkeitä.
Erikoisammattitutkinnossa osoitetaan puolestaan alan vaativimpien työtehtävien hallinta. Tehtävänimike on yleensä muotoa, joka tuo esille työntekijän hyvän ammattitaidon, esimerkiksi sähköyliasentaja, venemestari. Usein erikoisammattitutkintojen tarkoituksena on pätevöittää henkilö työnjohtotehtäviin. Tällöin erikoisammattitutkinnoilla pyritään korvaamaan vanhat opistoasteen tutkinnot.
Ammatti- ja erikoisammattitutkinnoilla (esim. Myynnin ammattitutkinto, Taloushallinnon erikoisammattitutkinto) ei ole sellaisia lyhyempiä tutkintonimikkeitä kuten ammatillisilla perustutkinnoilla: esim. merkonomi (liiketalouden perustutkinto) ja lähihoitaja (sosiaali- ja terveysalan perustutkinto).
Tutkintojen perusteet
Jokaiseen ammatilliseen perustutkintoon, ammattitutkintoon ja erikoisammattitutkintoon on laadittu Opetushallituksessa tutkinnon perusteet, joissa määritellään tutkinnossa vaadittava ammattitaito, tutkinnon osat ja mahdollisesti niistä muodostuvat osaamisalat, ammattitaidon osoittamistavat sekä tutkinnon arvioinnin yleiset perusteet.
Jatko-opintokelpoisuus
Näyttötutkintona tai ammatillisissa oppilaitoksissa suoritettu laajuudeltaan vähintään kolmivuotinen ammatillinen perustutkinto tai sitä vastaavat aiemmat ammatilliset opinnot (opetussuunnitelmapohjaiset opinnot) antavat yleisen kelpoisuuden hakea ammattikorkeakoulu- ja yliopisto-opintoihin. Myös ammatti- ja erikoisammattitutkinto antavat yleisen kelpoisuuden korkeakouluopintoihin.
Ammatilliset opinnot ammatillisessa peruskoulutuksessa
Ammatillisena peruskoulutuksena suoritettava ammatillinen perustutkinto (180 osaamispistettä) jakaantuu osiin seuraavalla tavalla:
Ammatillisen tutkinnon 135 osaamispisteestä 15 osaamispistettä voi olla vapaasti valittavia tutkinnon osia. Yhteiset tutkinnon osat tukevat ammattitaidon saavuttamisessa. Niistä pakollisia tutkinnon osia on 19 osp ja valinnaisia 16 osp, yhteensä 35 osp. Yhteiset tutkinnot osat ovat: Lisäksi vapaasti valittavia tutkinnon osia on oltava 10 osaamispistettä.
Ammattiin koulutus 1600–1800-luvulla
Ammattilaiseksi kasvaminen tapahtui 1600-luvulta ainakin 1800-luvun alkuun asti täysin käytännön työelämässä. Usein ammatti periytyi isältä pojalle. Perinteisiä käsityöläisammatteja olivat mm. suutari, räätäli, kultaseppä ja kirvesmies. Myös tulevat kauppiaat hankkivat ammattitaitonsa työhön tutustuen kauppiastalouksissa.
Maaseudulla ei käsityöläisten ammattitaidosta ollut määräyksiä, mutta kaupungin käsityöläiseksi pääsi vain mestarin ohjauksessa tämän taloudessa. Uusi tulokas aloitti opintonsa oppipoikana, keskimäärin 19-vuotiaana. 4–5 vuotta opiskeltuaan oppipoika saattoi antaa työnäytteen eli kisällinäytteen taidoistaan, jonka hyväksynnän jälkeen hän sai kisällin arvonimen.
Tämän jälkeen kisällin tuli opiskella vähintään kolmen vuoden ajan ennen mestarinäytteen antamista. Joillakin aloilla ammatinoppimiseen vaadittiin kisällivaellusta eli toimimista useamman mestarin opissa monipuolisten ammatillisten taitojen hankkimiseksi. Läheskään kaikki eivät opiskelleet mestareiksi asti vaan noin puolet ammatinharjoittajista jäi kisälleiksi.
Mestariksi eli itsenäiseksi ammatinharjoittajaksi pääsi suorittamalla mestarinäytteen, jonka ammattikunnan täytyi hyväksyä ja katsoa, että kaupungissa oli tilaa uudelle mestarille.