cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
V
V muissa kielissä
Ruotsin kielessä on kirjaimia v ja w pidetty pitkään toistensa graafisina muunnoksina, ei omina kirjaiminaan, sillä molemmat merkitsevät v-äännettä. Nykyisin v ja w kuitenkin voidaan laskea myös omiksi kirjaimikseen. Vanhoissa kirjoituksissa ei kirjainten u, v ja w käytöstä päästy yksimielisyyteen ja kiista jatkui vielä 1700-luvulla. Kun v-kirjaimella voitiin merkitä u-äännettä, w-kirjainta voitiin käyttää v-äänteen merkkinä. Erityisesti fraktuurassa w oli vallitseva v-äänteen merkki.
Skandinaavinen puolustus
Skandinaavinen puolustus on shakkiavaus, joka alkaa: Puolustuksella oli viime vuosikymmenille saakka epäilyttävän avauksen leima. Pääjatkossa mustan kuningatar joutuu lähitulevaisuudessa siirtymään vielä ainakin kerran valkean niin halutessa, eivätkä entisaikojen suurmestarit arvostaneet tällaista tyhjänpäiväiseltä vaikuttavaa siirtelyä. Nykysuurmestarit ovat kuitenkin tietokoneidensa kera löytäneet asemasta paljon jännittäviä ideoita mustalle, perustuen nimenomaan aktiiviselle daamipelille. Harrastelijan ei kuitenkaan kannata suhtautua kevytmielisesti moiseen daamilla leikittelyyn.
Mustan toinen vaihtoehto on pelata 2...Rf6, jolloin valkea voi yrittää pitää sotilaan voiton pelaamalla 3.c4 tai 3.Lb5+ tai jatkaa kehitystä esimerkiksi pelaamalla 3.Rf3, d4 tai Rc3.
Extol
Extol on norjalainen vuonna 1993 perustettu yhtye, joka soittaa progressiivista extreme metalia. Yhtye tunnetaan tarkasta ja teknisestä soittotaidostaan. Vuonna 2007 yhtye hajosi, ja jäsenet toimivat eri projekteissa. Vuonna 2012 yhtye palasi yhteen kolmen alkuperäisjäsenen voimin. Extol on soittanut eri tyylejä vuosien varrella progressiivisesta death metalista melodiseen death metaliin ja thrash metaliin. Yhtye luokitellaan usein melodiseksi death metaliksi, jonka puitteissa Extol saavutti suosiota varhaisilla julkaisuillaan Burial ja Undeceived.
Rauste
Rauste on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Extol
Vuonna 2002 Century Media Recordsille kiinnitetty Extol on julkaissut 4 studioalbumia ja 2 ep:tä. Neljäs albumi The Blueprint Dives sai Norjassa Spellemannsprisen-ehdokkuuden parhaasta metallialbumista 2005. Albumi saavutti 5. sijan Norjan suurimman sanomalehden Dagbladetin järjestämässä äänestyksessä, jossa valittiin vuoden metallilevyt. Extol on tehnyt kiertueita sellaisten johtavien metalliyhtyeiden kuin Mastodonin, God Forbidin ja Opethin kanssa. Viides albumi Extol julkaistiin Indie Recordings -levymerkillä. Extolin levyjä on myyty yhteensä yli 500 000 kappaletta.
Ennen taukoa Extolin kokoonopanossa olivat laulaja Peter Espevoll, kitaristit Tor Magne Glidje ja Ole Halvard Sveen, rumpali David Husvik ja basisti John Robert Mjåland. Muita legendaarisen kokoonpanon jäseniä olivat kitaristit Ole Børud ja Christer Espevoll, joka kirjoitti monet yhtyeen varhaisista kappaleista.
1993-1999: Perustaminen ja Burial
Rumpali David Husvik, 16 ja kitaristi Christer Espevoll, 16 perustivat Extolin Bekkestuassa, Norjassa vuonna 1993. Christerin veli Peter, 14 otettiin laulajaksi. Basisti Eystein Holm liittyi mukaan yhtyeen ensimmäistä konserttia varten vuonna 1994. Eräässä haastattelussa Peter selitti yhtyeen nimen merkityksen: "Extol tarkoittaa 'ylistää', sen korottamista, jolle haluaa antaa kunnian, ja siitä yhtyeessämme on kysymys. Me haluamme antaa Jumalalle kunnian elämällämme ja musiikillamme." Extol kertoi haluavansa laajentaa musiikkityyliään tavanomaisen metallimusiikin rajojen ulkopuolelle - Allmusicin kirjoittajan Mike DaRoncon mukaan yhtyeen "aikeena oli perustaa death metal -yhtye, joka edustaisi enemmän progressiivisempaa puolta; poiketen tyypillisestä suuntauksen yhtyeestä, joka keskittyy enemmän ulkonäköönsä." Emil Nikolaisen Royal-yhtyeestä liittyi toiseksi kitaristiksi vuonna 1995.
Yhtye saavutti pian mainetta paikallisissa piireissä. Tammikuussa 1996 Extol sai näkyvyyttä pääsemällä norjalaiselle kokoelmalevylle nimeltä Northern Lights. Levy esitteli paikallisia kristillisiä metalliyhtyeitä kuten Antestor, Schaliach ja Groms. Mortification-yhtyeen Steve Rowe julkaisi kokoelman levymerkillään Rowe Productions. Kaksi kuukautta myöhemmin yhtye matkusti Tukholmaan, Ruotsiin tekemään ensimmäisen konserttinsa kotimaansa ulkopuolella. Vuoden 1996 lopulla Nikolaisen jätti yhtyeen keskittyäkseen Royaliin. Nikolaisen perusti myöhemmin vaihtoehtorock-yhtyeen nimeltä Serena Maneesh, joka julkaisi kriitikoiden arvostusta saaneen nimialbumin vuonna 2005. Nikolaisenin tilalle tuli Ole Børud (death-doom-yhtye Schaliachista ), joka hoiti kitaran lisäksi puhtaat lauluosuudet.
Vuonna 1997 Extol julkaisi kolme kappaletta sisältävän demon Embraced. Saman vuoden lopulla yhtye äänitti studioalbumin, vaikka Extolilla ei ollut levytyssopimusta. Vuoden kuluttua Endtime Productions kiinnitti yhtyeen. Esikoisalbumi nimeltään Burial julkaistiin joulukuussa 1998. Yhdysvalloissa Solid State Records sai albumin julkaisuoikeudet ja Japanissa Avalon Records. Albumi sai hyvin myönteisiä arvioita yleisiltä ja kristillisiltä viestimiltä. DaRonco kirjoitti, että albumi oli "tuulahdus raikasta ilmaa tyylilajissa, jonka painopiste on saatanallisissa tempauksissa."
2000-2003: Undeceived ja Synergy
Extol palasi studioon joulukuussa 1999 äänittämään toisen albumin. Kesäkuussa 2000 yhtye julkaisi Undeceivedin. Albumin myötä yhtyeen tyyli oli muuttunut "raskaammaksi ja synkeämmäksi" kuin aiemmin, ja painopiste siirtyi enemmän death metaliin. Kappaleesta "Ember" tuli suosittu yhtyeen ihailijoiden keskuudessa. Børud jätti yhtyeen, Glidje siirtyi kitaristiksi ja John Robert Mjåland liittyi basistiksi.
Vuonna 2001 yhtye äänitti toisen ep-levyn nimeltään Paralysis, joka julkaistiin vain Ruotsissa. Ep-levy sisältää coverin kappaleesta "Shadow of Death", jonka teki alun perin maineikas yhdysvaltalainen thrash metal -yhtye Believer, jonka Extol mainitsee suureksi vaikuttajakseen. Paralysiksen jälkeen Glidje jätti yhtyeen keskittyäkseen toiseen projektiinsa, Ganglioniin, ja Ole Børud palasi kokoonpanoon. Undeceivedin julkaisun jälkeen Extol ei ollut enää sitoutunut Endtimeen, ja yhtye teki levytyssopimuksen Century Median kanssa vuonna 2002. Kolmas albumi Synergy julkaistiin vuonna 2003, ja albumilla oli aiempaakin enemmän Believer-vaikutteita. Julkaisun jälkeen Extol kiersi Eurooppaa ja Yhdysvaltoja ruotsalaisen progressiivisen death metal -yhtye Opethin kanssa.
2004-2005: The Blueprint Dives
Kesäkuussa 2004 Ole Børud ja Christer Espevoll jättivät Extolin voidakseen "käyttää aikaansa ja energiaansa muihin asioihin". Rockyhtye Gangliónissa vaikuttaneet Tor Magne S. Glidje palasi ja Ole Halvard Sveen tuli kitaristeiksi yhtyeeseen. Neljä yhtyeen viidestä jäsenestä soittivat molemmissa yhtyeissä.
Vuonna 2005 Extol julkaisi monipuolisimpana pidetyimman albuminsa nimeltä The Blueprint Dives (tai lyhyesti Blueprint). Kerrotaan, että "kriitikot ympäri maailmaa ylistivät albumia sen ilmestyttyä". Esimerkiksi Allmusicin Eduardo Rivadavia of antoi albumille 4,5 pistettä 5:stä ja kirjoitti: "Extolin suurimmaksi saavutukseksi suora vertailu muihin yhtyeisiin on lähes mahdotonta!". ja albumi oli ehdolla Norjan Grammy-palkinnon, Spellemannsprisenin saajaksi vuoden 2005 parhaana norjalaisena metallialbumina. The Blueprint Divesin ansiosta Extol sai lisää näkyvää valtavirran suosiota, ja kappaleesta "Pearl" tuotettiin yhtyeen ensimmäinen musiikkivideo. Extol teki kiertueita Euroopassa Mastodonin, God Forbidin ja Opethin kanssa sekä Yhdysvalloissa Haste the Dayn, Becoming the Archetypen ja The Showdownin kanssa.
Vuonna 2007 yhtye ilmoitti virallisella MySpace-sivullaan viettävänsä määrittelemätöntä hiljaiseloa. Yhtyeen jäsenet lukuun ottamatta Espevollia ja Husvikia perustivat yhtyeen Mantric, joka julkaisi myönteisiä arvioita saaneen esikoisalbumin vuonna 2010 Prosthetic Recordsilla. Husvik soittaa yhtyeessä Dr. Midnight and the Mercy Cult, jossa on jäseniä Turbonegrosta, Apoptygma Berzerkista ja Satyriconista.
2012–nykyaika: dokumentti ja Extol
Vuonna 2012 Extolista alettiin työstää dokumenttia Extol: of Light and Shade.
Laulaja Peter Espevoll, rumpali David Husvik sekä kitaristi-laulaja Ole Børud kokosi Extolin kolmisin jälleen uudelleen. 23. huhtikuuta 2013 yhtye ilmoitti, että viides albumi Extol julkaistaan kesäkuussa. Ilmoituksen myötä kappale "Open the Gates" julkaistiin YouTubessa.
Diskografia
Studioalbumit
EP:t
Kokoelma-albumit
Split-albumit
Demot Dokumentit
Karnaubavaha
Karnaubavaha on karnaubapalmun lehdistä tuotettua luontaista vahaa. Vahaa käytetään yleisesti elintarvikkeiden valmistukseen ja hedelmien pintakäsittelyyn sekä muun muassa autovahana. Puhtaassa muodossaan kellertävä vaha on kovaa ja haurasta ja esiintyy yleensä lastuina.
Alkuperä
Karnaubavahaa tuottaa brasilialainen karnaubapalmu (Copernicia cerifera) lehtiensä suojaksi. Vaha koostuu suuresta joukosta orgaanisia yhdisteitä, joista pääosa on estereitä.
Ominaisuudet
Karnaubavahan väri vaihtelee haalean keltaisesta vaalean ruskeaan. Kiinteässä muodossa vaha on kovaa ja haurasta. Sen happoluku on 2-7, esteriluku 71-93 ja saippuoitumisluku 78-95. Karnaubavaha ei liukene veteen. Se liukenee kuitenkin eettereihin ja osittaisesti kuumaan etanoliin.
Rönttönen
Rönttönen on kainuulainen perinneruoka. Se on ohra- tai ruistaikinasta tehty piirakka, jossa on imellytetystä perunasta ja marjoista tehty täyte. Tyypillisimmin marjoina käytetään puolukoita tai mustikoita. Täytteeseen lisättävällä sokerilla rönttösestä saadaan makeampi. Pohjaltaan pyöreäksi leikatun piirakkakuoren reunat rypytetään, jolloin piirakan keskelle levitetty täyte ei pääse leviämään. Piirakka paistetaan kuumassa uunissa.
Sorvijärvi (Karkku)
Sorvijärvi on Pirkanmaalla Sastamalassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Kokemäenjoen alueen Kuloveden alueeseen. Järvi on osa Rautaveden aluetta.
Maantiede
Järven pinta-ala on 2,5 hehtaaria ja sen pituus on 300 metriä ja leveys 200 metriä. Järvellä ei ole tulo- eikä laskuojia. Sen rantaviiva on 0,67 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreenipohjaista avomaastoa, jota golfkerho ylläpitää.
Rönttönen
Nykyisin rönttönen on ruiskuoreen leivottu piirakka, jonka täytteenä on puolukalla maustettu, ruis-imelletty peruna. Rönttönen sopii esimerkiksi välipalaksi tai kahvin kanssa nautittavaksi.
Sorvijärvi (Karkku)
Historiaa
Vuoden 1855−56 Kalmbergin kartastossa järven nimi kirjoitettiin "Sarvajärvi". Vuonna 1892 järven vedenpinnan tasoa alennettiin.
Mohell
Mohell on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Koreakärsämö
Koreakärsämö (Achillea ptarmica f. multiplex) on ojakärsämön (Achillea ptarmica) kerrannaiskukkainen muoto, jota käytetään koristekasvina. Koreakärsämö kasvaa reilut puoli metriä korkeaksi ja sen lehdet ovat vihreät ja suikeat, kuten ojakärsämölläkin. Koreakärsämö kukkii keski–loppukesällä valkoisin kukin. Koreakärsämöstä on jalostettu useita erilaisia lajikkeita.
USS McGowan
USS McGowan (runkonumero DD-678) oli Yhdysvaltain laivaston vuonna 1943 vesillelaskettu Fletcher-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus
Alus tilattiin Federal Shipbuilding & Dry Dock Companyltä Kearnystä New Jerseystä, missä köli laskettiin 30. kesäkuuta 1943. Alus laskettiin vesille 14. marraskuuta kumminaan kontra-amiraali Samuel McGowanin sisar Rose McGowan Cantey ja otettiin palvelukseen 20. joulukuuta ensimmäisenä päällikkönään James B. Weiler.
Palvelus
Lokakuussa 1960 alus päätettiin luovuttaa Espanjalle viideksi vuodeksi osana avustuspakettia.
Jorge Juan
Espanjan laivasto otti aluksen palvelukseen 30. marraskuuta 1960 Barcelonassa. Alus nimettiin seuraavana päivänä Jorge Juaniksi.
Tuhkapensaat
Tuhkapensaat (Cotoneaster) on ruusukasvien (Rosaceae) heimoon kuuluva kasvisuku, jonka lajeja kasvaa luonnonvaraisena palearktisella alueella. Lajit ovat yleensä pensaita. Hedelmänä on marja.
Suomessa luonnonvarainen tuhkapensaslaji on eteläosassa kasvava kalliotuhkapensas sekä viljelykarkulaisiksi melko usein levinneet kiiltotuhkapensas ja euroopantuhkapensas. Viljeltynä koristekasvina tavataan ainakin 15 lajia, yleisimpänä kiiltotuhkapensas.
Alwar Sundell
Samuel Alwar Sundell (22. toukokuuta 1906 Koivulahti – 22. lokakuuta 1990 Vaasa) oli suomalainen poliitikko. Sundell toimi RKP:n kansanedustajana vuosina 1958–1966 edustaen ensin Vaasan läänin eteläistä vaalipiiriä ja sitten Vaasan läänin vaalipiiriä. Kunnallispolitiikassa Sundell toimi Vaasan kaupunginvaltuuston jäsenenä. Sundell toimi presidentin valitsijamiehenä vuonna 1962.
Sundellin vanhemmat olivat pastori Isak Alfred Sundell ja Edla Maria Näsman. Sundellin puoliso vuodesta 1950 oli Maria Elisabeth Nilsson.
Argentiinan ralli 1984
pienoiskuva|[[Francisco Alcuaz Argentiinan rallissa 1984.]] Argentiinan ralli 1984 (viralliselta nimeltään 4. Marlboro Rally of Argentina YPF) oli rallin maailmanmestaruussarjan kilpailu kaudella 1984. Kilpailu järjestettiin 27. heinäkuuta–1. elokuuta 1984 Buenos Airesissa. Kilpailu oli kauden kahdeksas ja sen kokonaispituus oli.
Gottfrid
Suomessa nimi Gottfrid on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu vuoden 2019 loppuun mennessä 749 ja Gottfried noin 70 henkilölle. Gottfridin nimipäivä on suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan 1. syyskuuta.
David Schwimmer
David Larry Schwimmer  (s. 2. marraskuuta 1966 Astoria, New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan televisiosarjasta Frendit. Sarjassa hän esittää Rossia, hieman nössöä ja herkkää paleontologia, joka on rakastunut Jennifer Anistonin esittämään Racheliin. Schwimmer ohjasi osan sarjan jaksoista.
Eino Friberg
Eino Hjalmar Friberg (10. toukokuuta 1901 Merikarvia – 27. toukokuuta 1995 Cambridge, Massachusetts, Yhdysvallat) oli suomalaissyntyinen yhdysvaltalainen kirjojen kääntäjä. Hänen tunnetuin käännöksensä on Kalevalan kääntäminen englanniksi vuonna 1989.
Friberg valmistui Harvardin yliopistosta 1930. Hän oli naimisissa kolme kertaa. Hänellä oli kaksi tytärtä. Hän oli lapsuudestaan sokea.
Maarianvaara
Maarianvaara on kylä kahden maakunnan, Pohjois-Savon ja Pohjois-Karjalan rajamailla Kaavin kunnassa. Asukkaita kyläkeskustassa on noin 50. Asukasmäärä on lähes 150, jos mukaan lasketaan kylän lähialueet viiden kilometrin säteellä.
Marjakylä
Marjat ovat Maarianvaarassa tärkeä elinkeino. Kylällä toimii kolme marjanviljelystilaa: Iivananpuron, Päivärinteen ja Kurolan marjatilat työllistävät kesäisin satoja kausityöläisiä.
Kulttuurikylä
Kylällä toimii nuorisoseuran ylläpitämä Maarianvaaran kesäteatteri, joka harjoittaa harrastajapohjaista ja ammattimaista teatteritoimintaa. Nuorisoseuran yhteydessä toimii myös Ohjelmapaja, joka tekee ja myy teatteri-, musiikki- ym. ohjelmaa laajasti ympäri Suomea.
Vuosina 2006 ja 2007 nuorisoseura toteutti Kulttuurikylä-hanketta yhteistyössä muiden maarianvaaralaisten yhdistysten, yritysten ja kyläkoulun kanssa.
Seurantalo
Maarianvaaran seurantalo "Kisamäki" on listattu kaavilaisten kulttuuriympäristökohteiden joukkoon. Seurantalo on hirsirakenteinen ja luonnonkivisokkelille rakennettu talo. Seurantalon ulkoasua on luonnehdittu yksinkertaiseksi ja selkeäksi. Se on säilyttänyt alkuperäisen ilmeensä, mm. ikkunat ja ovet. Seurantalon kuistien katoksia on muotoiltu persoonallisesti.
Maarianvaaran seurantalo rakennettiin alkujaan lainajyvästön ja nuorisoseuran yhteiseksi tilaksi. Rakennuksen tontin lahjoitti Enso-Gutzeit Oy. Lainajyvästön toiminta loppui vuonna 1960. Siitä lähtien talo on ollut Maarianvaaran nuorisoseuran käytössä.
Koulu
Kaavin kunta lakkautti Maarianvaaran koulun vuonna 2012. Koulu sijaitsi Tuppurilanmäellä noin 1,5 kilometriä kylän keskustasta kirkonkylälle päin.
Hiihtokeskus
Maarianvaarassa on Maarianrinteet-niminen hiihtokeskus. Kahdeksan laskettelurinteen lisäksi alueelta löytyy hiihtolatuja ja moottorikelkkareittejä. Kaavin kunta päätti elokuussa 2008 myydä rinnealueen lappeenrantalaiselle Ewsan Oy:lle.
Black Holes & Revelations
Black Holes & Revelations on englantilaisen rock-yhtye Musen neljäs studioalbumi. Albumi julkaistiin maailmanlaajuisesti heinäkuussa 2006. Se myi 115 144 kappaletta ensimmäisellä viikollaan Britanniassa, mikä voittaa selvästi Musen edellisen albumin Absolutionin vastaavan myynnin (71 597 kappaletta). Black Holes & Revelationsia oli tammikuuhun 2007 mennessä myyty yhteensä yli 2 miljoonaa kappaletta. Suomessa albumi nousi virallisen listan sijalle 3.
Jurgen Van Den Broeck
Jurgen Van Den Broeck (s. 1. helmikuuta 1983 Herentals, Belgia) on belgialainen maantiepyöräilijä. Hän aloitti ammattilaisuransa US Postal / Discovery Channel -tallissa 2004–2006. Hän kilpaili vuosina 2007–2015 belgialaistallissa, viimeksi nimeltään Lotto Soudal. Kaudella 2016 hän edusti venäläistä Katjuša-joukkuetta ja viimeisellä ammattilaiskaudellaan 2017 alankomaalaista Team LottoNL-Jumboa.
Van Den Broeck voitti junioreiden aika-ajon maailmanmestaruuden vuonna 2001 ja Belgian ympäriajon mäkikilpailun 2006. Vuoden 2008 Italian ympäriajossa hän sijoittui seitsemänneksi oltuaan parhaimmillaan kahdella etapilla kahdeksas. Ranskan ympäriajossa 2009 hän oli viidestoista ja saman vuoden Eneco Tourilla neljäs.
Vuonna 2010 Van Den Broeck sijoittui Vuelta a Andalucía -etappikilpailussa toiseksi ja Critérium du Dauphinéssa neljänneksi. Ranskan ympäriajossa hän sijoittui Alberto Contadorin hylkäyksen jälkeen neljänneksi ja 12. etapilla kolmanneksi. Ammattilaisuransa ensimmäisen voiton hän sai 2011 Critérium du Dauphiné'n ensimmäisellä etapilla. Kokonaiskilpailussa hän oli neljäs. Saman vuoden Espanjan ympäriajossa hän sijoittui kahdeksanneksi. Vuonna 2012 hän oli kolmas Katalonian ympäriajossa, viides Critérium du Dauphinéssa ja neljäs Ranskan ympäriajossa.
Van Den Broeck sijoittui vuonna 2013 toiseksi Vuelta a Andalucían kokonaiskilpailussa ja voitti yhdistelmäkilpailun. Seuraavana vuonna hän oli kolmas Critérium du Dauphinéssa ja kolmastoista Ranskan ympäriajossa. Italian ympäriajossa 2015 hän sijoittui 12:nneksi. Hän voitti samana vuonna Belgian aika-ajomestaruuden.
Potkujärvi (Sastamala)
Potkujärvi on Pirkanmaalla Sastamalassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Kokemäenjoen alueen Kuloveden alueeseen. Järvi on osa Rautaveden aluetta.
Maantiede
Järven pinta-ala on 6,0 hehtaaria ja sen pituus on 400 metriä ja leveys 200 metriä. Järveen laskee kolme suo-ojaa ja sen luusua sijaitsee järven etelärannalla, josta saa alkunsa kilometrin pitkä laskuoja Hourunojaan.
Järven rantaviiva on 1,1 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Eteläranta on metsäistä suota. Rannoille on rakennettu neljä loma-asuntoa, joille johtaa tiet Karkun Palvialasta.
Historia
Vuoden 1855 Kalmbergin kartastossa järven nimi kirjoitettiin ”Polkujärvi”.
Fjodor Gladkov
thumb|upright|Fjodor Gladkov neuvostoliittolaisessa postimerkissä. Fjodor Vasiljevitš Gladkov ; (21. kesäkuuta (J: 9. kesäkuuta) 1883 Tšernavkan kylä, Saratovin kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 20. joulukuuta 1958 Moskova, Neuvostoliitto) oli venäläinen neuvostokirjailija.
Suku ja koulutus
Fjodor Gladkov syntyi vanhauskoiseen talonpoikaisperheeseen. Hän työskenteli kansakoulun opettajana, osallistui vuodesta 1905 lähtien vallankumoukselliseen toimintaan ja oli karkotettuna Siperiassa. Venäjän kansalaissodan aikana hän liittyi bolševikkeihin.
Kirjallinen ura
Hän toimi sanomalehden toimittajana Novorossijskissa ja muutti vuonna 1921 Moskovaan, jossa hänestä vuonna 1923 tuli Kuznitsa-kirjailijajärjestön jäsen. Vuosina 1932–1940 Gladkov työskenteli Novyi mir -kirjallisuuslehden toimituskunnan jäsenenä, toisen maailmansodan aikana Pravdan ja Izvestijan kirjeenvaihtajana ja vuosina 1945–1948 Gorkille nimetyn kirjallisuusinstituutin johtajana. Hän toimi myös Neuvostoliiton kirjailijaliiton hallituksen jäsenenä ja VSFNT:n korkeimman neuvoston edustajana.
Fjodor Gladkov alkoi kirjoittaa kertomuksia ja lehtiartikkeleita Maksim Gorkin vaikutuksesta 1900-luvun alussa. Hänen pääteoksensa on teollisuuden jälleenrakentamista kuvaava romaani Sementti (Tsement, 1925), jota pidettiin yhtenä sosialistisen realismin merkkiteoksista. Gladkov muokkasi Sementtiä ja seuraavaa romaaniaan Energija (”Energia”, 1933) useaan kertaan kritiikin vaatimusten mukaiseksi. Hänet palkittiin kahdesti Stalin-palkinnolla omaelämänkerrallisesta trilogiasta Povest o detstve (”Lapsuuteni kertomus”, 1949), Volnitsa (”Vapaus”, 1950) ja Lihaja godina (”Se mainio vuosi”, 1954). Parhaana teoksenaan kirjailija piti romanttista pienoisromaania Berjozovaja roštša (”Koivikko”, 1941).
Omskista
Omskista on Heikki Salon ja Janne Louhivuoren lastenmusiikkia sisältävä albumi, joka julkaistiin vuonna 1999.
Levy sai jatkoa vuonna 2004, kun Salon ja Louhivuoren Herra Heinämäen Lato-orkesteri -yhtye julkaisi Ilosofiaa!-albumin.
Pia Kjærsgaard
Pia Merete Kjærsgaard (s. 23. helmikuuta 1947 Kööpenhamina) on tanskalainen poliitikko ja Tanskan kansankäräjien puhemies vuodesta 2015. Kjærsgaard on Tanskan kansanpuolueen perustaja ja puheenjohtaja 1995–2012. Hän toimi edistyspuolueen (Fremskridtspartiet) johtajana vuosina 1985–1994 sekä Pohjoismaiden neuvoston liberaaliryhmän varapuheenjohtajana vuosina 1990–1994.
Kjærsgaardin poliittinen linja sisältää islamilaisvastaisia painotuksia. Tanskassa asuu 180 000 islaminuskoista, mikä merkitsee noin 3 % väestöstä. Ennen vuoden 2002 parlamenttivaaleja Kjærsgaard sanoi, että Ruotsin (vapaamielinen) siirtolaisuuspolitiikka uhkaa Pohjoismaita, mistä kehkeytyi sananvaihto Mona Sahlinin kanssa.
Suomenmaan 3. helmikuuta 2006 julkaiseman Ruotsin islamneuvoston imaami Abd al Hagg Kielanin haastattelun mukaan ”Tanskan siirtolaisvihamielinen puolue Pia Kjærsgaardin johdolla on vuosikausia ajanut rasistista kampanjaa islaminuskoisia kohtaan”.
Lautanen
Lautanen voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Skotlantilainen peli
Skotlantilainen peli on shakkiavaus, joka alkaa normaalisti siirroilla:
Jatko 3...d6 transponoituu normaalisti Philidorin puolustukseen tai espanjalaiseen peliin.
Skotlantilaisen pelin pääjatko on 3...exd4, joka voi jatkua esimerkiksi siirroilla 4.Rxd5 4...Lc5, Rf6 tai Dh4!?. Myös gambiittijatkot 4.Lc4 ja 4.c3 ovat mahdollisia.
Kalatonjärvi (Karkku)
Kalatonjärvi on Pirkanmaalla Sastamalassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Kokemäenjoen alueen Kuloveden alueeseen. Järvi on osa Rautaveden aluetta.
Maantiede
Järven pinta-ala on 2,0 hehtaaria ja sen pituus on 300 metriä ja leveys 70 metriä. Järven luusua sijaitsee järven etelärannalla, josta saa alkunsa 1,6 kilometriä pitkä laskuoja Hourunojaan. Järven rantaviiva on 0,71 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin suota, jota ympäröi moreeni- ja kalliopohjainen metsämaasto.
Case IH
Historia
Jerome Increase Case perusti J.I. Case Company:n vuonna 1844 ja se menestyi puimakoneiden, höyrytraktoreiden ja maatalouskoneiden ansiosta. Case ja International Harvester yhdistyivät vuonna 1984 tullakseen Case IH:ksi.
Case Corporation oli yhtiön brändi vuodesta 1968 vuoteen 1999 asti, jolloin erillinen haara nimeltään Case CE perustettiin rakennuskoneita varten. Vuodesta 2000 lähtien Case, International Harvester ja New Holland ovat kaikki yhdistyneet yhteen yhtiöön nimeltä CNH Global. CNH Global ja Fiat Industrial yhdistyivät syyskuussa 2013 CNH Industrial -yhtiöksi.
Case IH:n traktorimallisto
pienoiskuva|Case IH 7120 traktori työskentelee pellolla
T
Latinalaista T-kirjainta vastaa kreikkalaisessa kirjaimistossa kirjain tau (Τ, τ), kyrillisessä kirjaimistossa puolestaan Т|kyrillinen Т. Yhdennäköisyydestään huolimatta ne ovat Unicode-merkistössä eri merkkejä.
T suomen kielessä
T-kirjain ääntyy useimmissa kielissä soinnittomana alveolaarisena klusiilina, jota vastaa foneettinen merkki. Suomen kielessä t ääntyy kuitenkin pikemminkin dentaalisena klusiilina, jolloin se tarkkaan ottaen tulisi merkitä foneettisesti. Yksinkertaistetussa merkintätavassa, esimerkiksi koulukirjoissa, näitä äänteitä ei useinkaan eroteta toisistaan.
T on suomen yleiskielen kolmanneksi yleisin kirjain ja yleisin konsonantti.
T muissa kielissä
T-kirjain ääntyy usein soinnittomana alveolaarisena klusiilina. Yhdessä muiden konsonanttien kanssa saattaa t-kirjain kuitenkin monissa kielissä ääntyä dentaalifrikatiivina tai affrikaattana.
Ferdinand Friedrich Zeidler
Ferdinand Friedrich Zeidler (17. maaliskuuta 1832 – 14. tammikuuta 1887) oli saksalainen opettaja, joka oli Viipurissa toimineen maineikkaan Behmin koulun pitkäaikainen johtaja.
Ura
Ala-Saksin Hildesheimissa lakimiehen perheeseen syntynyt Zeidler opiskeli vuodesta 1851 lähtien Göttingenin yliopistossa matematiikkaa Württembergin kuningas Kaarle I:n venäläissukuisen puolison suuriruhtinatar Olga Nikolajevna Romanovan myöntämän stipendin turvin. Suuriruhtinatar rahoitti opiskelijoita, jotta he myöhemmin toimisivat opettajina Venäjälla, parantaen näin maan koulutuksen tasoa. Valmistumisensa jälkeen Zeidler aloitti vuonna 1856 Viipurissa saksankielisen Behmin sisäoppilaitoksen matematiikan opettajana.
Koulun perustaja ja johtaja Karl Gottlieb Behm kuoli vuotta myöhemmin vain 33-vuotiaana, jonka jälkeen johtajaksi tuli ensin Ernst Ziemssen, kunnes Zeidler valittiin tehtävään kesällä 1860. Hän toimi koulun johtajana sen lakkauttamiseen vuoteen 1881 saakka. Behmin koulu tunnettiin yhtenä maineikkaimmista Venäjän keisarikunnan alueella toimineista sisäoppilaitoksista, jonne Suomen ja Venäjän lisäksi saavuttiin opiskelemaan myös Baltiasta. Papulan kaupunginosassa sijainnutta koulua kutsuttiin toisinaan myös Zeidlerin mukaan nimettynä.
Viipurista Zeidler muutti perheineen aluksi Tartoon, jossa hän työskenteli vuoden ajan matematiikanopettajana. Vuosina 1882–1884 Zeidlerilla oli oma yksityiskoulu nykyisten Viron ja Latvian rajalla sijaitsevassa Valgan kaupungissa, jossa hän kuoli vuonna 1887. Viimeisinä vuosiaan Zeidler myös väitteli tohtoriksi.
Perhe
Vuonna 1860 Zeidler avioitui viipurinsaksalaisen Bertha Kempen (1840–1925) kanssa. Perheeseen syntyi myöhemmin kahdeksan lasta vuosina 1861–1876. Viipurissa syntyneinä he kaikki saivat myös Suomen kansalaisuuden. Ajan tavan mukaan lapset eivät kuitenkaan opiskelleet isänsä johtamassa koulussa, vaan kävivät muun muassa Pietarissa toiminutta Karl Johann Mayn koulua. Mayn puoliso oli Bertha Kempen sisar Agnes Kempen, joka oli myös yksi koulun opettajista.
Ferdinand ja Bertha Zeidlerin lapsista tunnettuja ovat Pietarin yliopistossa vaikuttanut lääketieteen professori Herman Zeidler (1861–1940) sekä taidemaalari ja muotoilija Klara Zeidler (1870–1951). Pariskunnan muista lapsista Gustav (1874–1959) toimi lääkärinä Pietarissa, Viipurissa ja Helsingissä, Ludwig (1863–1916) oli diplomaatti ja Rudolf (1872–1966) viimeiset vuotensa Suomessa asunut vuori-insinööri.
Muuta
Vuonna 1859 Zeidler toi kotoaan Pohjois-Saksasta Behmin koulun puutarhaan ruusulajikkeen, jota nykyään kutsutaan Viipurin Papulan kaupunginosan mukaan nimellä Papulanruusu. Se on yleinen erityisesti Suomen vanhoissa kartanopuutarhoissa.
Sisilialainen puolustus
Sisilialainen puolustus on suosittu shakkiavaus, joka alkaa yleensä siirroilla 1.e4 c5.
Aikaisimmat kirjalliset todisteet sisilialaisen puolustuksen käytöstä ajoittuvat myöhäiseen 1500-lukuun, jolloin sitä käyttivät italialaiset shakinpelaajat Giulio Polerio ja Gioacchino Greco. Giulio Polerio analysoi sisilialaista puolustusta vuoden 1594 shakin manuskriptissaan, vaikkei käyttänyt nimitystä ”sisilialainen puolustus”. Merkittävä ranskalainen pelaaja ja teoreetikko Andre Danican Philidor esitti 1777, että sisilialainen sallii mustan tasoittaa peli, vaikkei pitänyt sitä yhtä vahvana kuin siirtoa 1.e4 e5. 1813 englantilainen mestari Jacob Henry Sarratt antoi avaukselle nimen ”sisilialainen puolustus”, viitaten vanhaan italialaiseen käsikirjoitukseen, joka käytti ilmaisua ”il giocho siciliano”. Avaus oli melko suosittu 1800-luvulla – Louis-Charles Mahé de La Bourdonnais, Howard Staunton ja Louis Paulsen pelasivat sitä suhteellisen säännöllisesti. 1900-luvun alussa avausta aliarvostettiin, ja esimerkiksi Capablanca, kolmas shakin maailmanmestari vuosina 1921–1927 puhui halveksivasti avauksesta, jossa ”mustan peli on täynnä reikiä.” Avauksen käyttö elpyi 1940–1950-luvuilla, jolloin sitä kehittivät Isaac Boleslavsky, Aleksandr Kotov ja Miguel Najdorf. Myöhemmin Bent Larsen, Ljubomir Ljubojević, Lev Polugaevski, Leonid Stein, Mark Taimanov ja Mihail Tal peleillään loivat tärkeän osan sisilialaisen puolustuksen nykyteoriaa.
Bobby Fischerin ja Garri Kasparovin työ avauksen parissa toi sisilialaiselle puolustukselle maineen avauksena, jonka katsotaan yleisesti suovan parhaat voittomahdollisuudet siirtoa 1.e4 vastaan. Molemmat pelaajat suosivat terävää ja aggressiivista peliä ja käyttivät tilaisuuden tullen sisilialaista puolustusta lähes yksinomaan urillaan. Nykyään useimmat suurmestarit pitävät sisilialaista avausrepertuaarissaan. Tämän hetken huippupelaajista sitä käyttävät esimerkiksi Viswanathan Anand, Boris Gelfand, Vasyl Ivantšuk, Aleksei Shirov, Pjotr Svidler ja Veselin Topalov.
Avaus on mestaritasolla suosituin ja tilastollisesti paras vastaus valkoisen siirtoon 1.e4. 17 prosenttia kaikista suurmestareiden välisistä ja 25 prosenttia Chess Informant -tietokannan peleistä alkavat sisilialaisella puolustuksella. Suurmestari John Nunn pitää sisilialaisen puolustuksen suosiona sitä, että ''”se on luonteeltaan kilpailullinen; monissa muunnelmissa musta ei vain pyri tasoittamaan peliä, vaan hakee etua. Haittapuolena on, että valkoinen saa usein aikaisen aloitteen, ja mustan pitää varoa joutumasta nopean hyökkäyksen kohteeksi.”''
Yleistä teoriaa
Vastaamalla c-sotilaalla musta haluaa välttää symmetrisen jatkon e5, joka johtaisi avoimiin peleihin. Symmetrisessä tilanteessahan musta olisi tavallaan pelkästään puoli siirtoa jäljessä ja siten hieman epäedullisessa asemassa. Selkeä haitta on siinä, ettei se ole kehityssiirto, eli musta ei sillä auta suoranaisesti upseeriensa pääsyä kentälle daamia lukuun ottamatta. Kokemus on myös osoittanut, että kevyemmät upseerit kannattaa yleensä kehittää ensin.
C-sotilaan kaksoisaskeleella musta kontrolloi d4-ruutua ja aloittaa taistelun keskustakontrollista. Sillä on tässä mielessä sama tarkoitus, kuin siirrolla 1...e5 (toiseksi yleisin vastaus siirtoon 1.e4). Mutta siirrosta 1..e5 poiketen 1...c5 rikkoo aseman symmetrian, mikä vaikuttaa suuresti molempien puolien toimiin. Siirrettyään kuningaspuolen sotilasta valkoisella on usein aloite kuningaspuolella. Siirrettyään c-sotilasta musta saa tilaetua daamipuolella, ja c5-sotilaan yleisesti vaihduttua d4-sotilaaseen musta saa puoliavoimen c-linjan, jota raskaammat upseerit (torni ja kuningatar) usein hyödyntävät.
ECO-koodit
ECO-koodeissa sisilialainen puolustus sijoittuu luokkien B20 ja B99 väliin – avauksella onkin eniten koodeja järjestelmässä.
Porin Ässät
Ässät on porilainen jääkiekkoseura. Se perustettiin vuonna 1967, kun porilaiset pääsarjatason seurat Porin Karhut ja Rosenlewin Urheilijat-38 yhdistettiin. RU-38 oli Rosenlewin tehtaiden vuonna 1938 perustama urheiluseura, ja Karhut puolestaan vuonna 1960 Porin Palloilijoiden ja Porin Kärppien yhdistämisellä syntynyt seura. Ässät on pelannut seurahistoriansa aikana kaikkina kausina pääsarjatasolla I-divisioonakautta 1989–1990 lukuun ottamatta.
Seuran perustaminen
Vaikka RU-38 voitti Suomen mestaruuden vuonna 1967, Rosenlewin tehtaalla harkittiin vakavasti urheilutoiminnasta luopumista, sillä Rosenlew katsoi että jääkiekko ei tuonut yritykselle kyllin positiivista julkisuutta, pikemminkin päinvastoin. Karhujen ja RU-38:n johtomiehet neuvottelivat seurojen yhdistymisestä kevään ja alkukesän aikana niin salassa, että joukkueiden sisäpiirikään ei saanut fuusioitumisneuvotteluista vihiä. Karhujen ongelmana oli taloudellinen alamäki, sillä seura oli panostanut pelaajahankintoihin taistelussa SM-sarjamenestyksestä ja kaupungin kiekkoherruudesta. Tulot eivät riittäneet kattamaan menoja, etenkin kun osa kannattajista oli siirtynyt Rosenlewin leiriin.
Ensimmäiset kaudet
Ässien alkutaival ei yhdistymisen jälkeen sujunut aivan ongelmitta. Karhujen ja RU-38:n pelaajien sovittaminen samaan joukkueeseen ei sujunut ilman että seurojen avainmiehet koottiin palaveriin viileiden välien lämmittämiseksi. Kahden huippuseuran yhdistyminen nosti Porissa myös haaveita siitä että nyt kaupunkiin saadaan yksi superjoukkue. Näin ei käynyt, sillä yksi kentällinen maajoukkuetason miehiä etsi itselleen uuden seuran. Lähtijät olivat pääosin edelliskauden suomenmestarin RU-38:n pelaajia. Ässien ensimmäinen joukkue koostuikin näin pääosin Karhujen pelaajista.
Ässien ensimmäiset pelit syksyllä 1967 sujuivat hyvin ja jo ennen SM-sarjan alkua Ässät voitti Suomen Cupin mestaruuden. Savonlinnassa pelatussa loppuottelussa kaatui SaPKo. RU-38:n mestaruuden ansiosta Ässät pelasi myös vuoden 1968 Euroopan cupissa, jossa se voitti kaksi ensimmäistä kierrosta. Puolivälierissä Berliinin Dynamo eteni kuitenkin välieriin.
Ensimmäisellä kaudellaan 1967–1968 SM-sarjassa Ässät sijoittui Rauli Virtasen valmennuksessa neljänneksi. Uusi seura ei saanut porilaisten varauksetonta tukea, sillä yleisömäärät pienenivät jonkin verran. Yhteenlaskettu ensimmäisen kauden yleisömäärä oli 10 000 katsojaa pienempi kuin Karhujen viimeisen kauden yleisömäärä. Ässien toisella kaudella yleisömäärät lähtivät kuitenkin nousuun, ja yleisömäärät nousivat jo samalle tasolle kuin mitä Karhuilla oli ollut. Toiselle kaudelle valmentajaksi tuli Karhujen entinen valmentaja Lasse Heikkilä, joka toimi joukkueen valmentajana vuoteen 1974 asti ja myöhemmin vuosina 1976–1981. Kaudella 1968–1969 Ässät oli jälleen neljäs. Seuraavaksi kaudeksi 1969–1970 Ässät koki kaksi kovaa menetystä, kun Veli-Pekka Ketola ja Alpo Suhonen lähtivät vuodeksi Jokereihin. Ässät sijoittui sarjassa kuudenneksi.
Ensimmäinen mestaruus
Kaudelle 1970–1971 Ässät sai kovan paluumuuttajan Helsingistä, kun Veli-Pekka Ketola palasi Poriin pelattuaan yhden kauden Jokereissa. Ketolan perässä Ässiin palasi myös Alpo Suhonen. Ketolan paluu kotiseuraansa synnytti muissakin pelaajissa valtavan harjoitusinnon ja valmentaja Lasse Heikkilä vei joukkueen harjoitusmatkalle Moskovaan ennen kauden alkua. Neuvostoliiton matka käynnisti jääharjoittelun silloisen mittapuun mukaan hyvin aikaisin, koska alkusyksystä ei Porissa vielä päässyt jäälle.
Kaudella 1970–1971 SM-sarjassa pelattiin ensin alkusarja jonka kuusi parasta jatkoivat loppusarjaan. Ässät sijoittui alkusarjassa kolmanneksi Jokereiden ja HIFK:n jälkeen. Loppusarjassa kaikki loksahti kohdalleen, Ässät hävisi kymmenestä ottelustaan vain yhden ja ohitti edellään olleet helsinkiläisseurat. Ässien mestaruus ratkesi jo ennen sarjan loppua. Kultamitalit varmistuivat lopulta viiden pisteen erolla hopealle tulleeseen Jokereihin.
Ensimmäinen mestaruus tuli hyökkäyskolmikon Erkki Väkiparta – Veli-Pekka Ketola – Tapio Koskinen johdolla. Myös muut ketjut ykköskentällisen takana pystyivät ratkaisuihin. Puolustuksessakin oli kovia nimiä kuten Antti Heikkilä ja Pekka Rautakallio.
Mestaruuden jälkeiset kaudet sujuivat Ässiltä vaatimattomammin. Ässien joukkue pysyi mestaruuskauden jälkeen samana ja Poriin saatiin jäähalli, mutta kestomenestystä ei saavutettu. Seura sijoittui mestaruuskautta seuraavina neljänä kautena sarjan keskikastiin eikä tavoitellut mitaleita, mutta putoaminenkaan ei uhannut.
Kaudelta 1975–1976 ei myöskään paljon odotettu. Pahin menetys oli Pekka Rautakallion lähtö Pohjois-Amerikkaan. Ässiin tuli kuitenkin lupaavia nuoria; Tapio Levo paikkasi Rautakallion jättämän aukon ja Harjavallan Kuparikiekosta tullut Kari Makkonen vahvisti hyökkäystä. Maalilla torjui nuori Antero Kivelä. Ässien nuori joukkue osoitti sarjassa potentiaalinsa päihittämällä sarjan kärkeen ennustetut seurat. Pahimmin sen sai kokea tuleva mestari TPS, jonka Ässät voitti 14–0. Ässien pääsy neljän parhaan pudotuspeleihin ratkesi kuitenkin vasta viimeisellä kierroksella Lukkoa vastaan. Puolivälierissä Ässät haastoi Tapparan, joka eteni finaaliin voitoin 2–0. Pronssiotteluissa HIFK:ta vastaan Ässien voitonnälkä oli suurempi ja porilaiset veivät pronssit voitoin 2–0.
Seuraavasta kaudesta 1976–1977 odotettiin vähintään yhtä hyvää suoritusta, mutta Ässät jäi sarjassa viidenneksi eikä näin ollen selviytynyt pudotuspeleihin.
Mitaliputki
Kausi 1977–1978 nosti taas menestystoiveet korkealle, kun Pekka Rautakallio ja Veli-Pekka Ketola palasivat Ässiin Pohjois-Amerikasta. Lisäksi seurassa pelasi lupaavia nuoria, kuten Arto Javanainen, Kari Makkonen, Tapio Levo ja Harry Nikander. Ässät sijoittui runkosarjan kakkoseksi Tapparan jälkeen ja nujersi välierissä TPS:n voitoin 3–2. Loppuottelusarja Tapparaa vastaan ei alkanut lupaavasti, sillä Tappara voitti ensimmäisen ottelun Tampereella 8–0. Ässät kuitenkin voitti loput ottelut, ja näin seura saavutti toisen SM-kultansa voitoin 3–1. Viimeistä ottelua Porin jäähallissa seurasi arviolta yli 14 000 katsojaa, vaikka halliin olisi saanut päästää vain silloisen kapasiteetin verran 8 600 katsojaa. Katsomossa oli näin enemmän katsojia kuin missään muussa aikaisemmassa Suomessa pelatussa jääkiekko-ottelussa. Ylitäytetyn hallin yleisömäärää puitiin myöhemmin raastuvanoikeudessa.
SM-liigan alkuvuosina 1970-luvun loppupuoliskolla Ässät oli yksi liigan ehdottomista huippujoukkueista, jonka omista porilaiskasvateista (ainoa ulkopuolelta tullut oli Kari Makkonen 30 kilometrin päästä Harjavallasta) koottu raamikas joukkue herätti vastustajissa pelkoa sekä kotona että vieraissa. Joukkueen tärkein pelaaja oli kapteeni, keskushyökkääjä Veli-Pekka Ketola, joka oli palannut Pohjois-Amerikan WHA-liigasta. Ketola voitti kevään 1978 pudotuspelien pistepörssin silloisella piste-ennätyksellä.
Mestaruutta seurannut kausi 1978–1979 sujui Ässiltä odotetusti runkosarjan osalta. Joukkue voitti sen viiden pisteen erolla Tapparaan. Välierissä Ässät kaatoi HIFK:n voitoin 3–0 ja eteni finaaliin Tapparaa vastaan. Edelliskauden finalistit kamppailivat taas mestaruudesta. Loppuottelusarjasta muodostui jännitysnäytelmä. Tappara voitti kaksi ensimmäistä ottelua, Ässät kaksi seuraavaa ja loppuottelusarja venyi näin viidenteen, ratkaisevaan otteluun. Porissa pelattu ottelu päättyi Tapparan 2–5-voittoon, joten Ässät jäi hopealle.
Seuraavalla kaudella 1979–1980 Ässät ei ollut runkosarjassa läheskään edellisen kauden veroinen, sijoittuen neljänneksi. Välierissä tuli vastaan TPS, jonka Ässät kaatoi voitoin 3–1, selviytyen finaaleihin kolmatta kertaa peräkkäin. Vastaan tuli HIFK. Helsinkiläiset veivät mestaruuden voitoin 3–0, joten Ässät jäivät hopealle toisen peräkkäin.
Hopeakausien jälkeen Ässät koki pahoja menetyksiä kun Veli-Pekka Ketola lähti takaisin Pohjois-Amerikkaan. NHL-liigaan lähti myös Tapio Levo. Lisäksi Risto Tuomi ja Veli-Matti Ruisma lähtivät Ruotsin sarjaan ja Erkki Väkiparta lopetti jääkiekon. Seuraavina kausina Ässät sijoittui SM-sarjan keskikastiin. Kaudelle 1983–1984 joukkue sai nimekkäitä paluumuuttajia kun Tapio Levo palasi takaisin NHL:stä ja Risto Tuomi sekä Harry Nikander Ruotsista. Joukkue vahvistui myös omista junioreista, joista oli nousemassa lisää tulevaisuuden huippupelaajia; Javanaisen ja Levon lisäksi muun muassa Kari Takko ja Christian Ruuttu. Joukkue sijoittui runkosarjan toiseksi ja päihitti välierissä Oulun Kärpät voitoin 3–2. Loppuotteluissa vastustajana oli jälleen Tappara. Ottelusarja oli tasainen. Ässät voitti ensimmäisen ottelun jatkoajalla mutta Tappara vei kolme seuraavaa. Ratkaisevan ottelun jatkoaikamaali varmisti Tapparalle mestaruuden voitoin 3–1.
Vielä seuraavalla kaudella 1984–1985 Ässät selviytyi mitalipeleihin, mutta jäi kuitenkin neljänneksi. Seuraavilla kolmella kaudella 1985–88 joukkueen menestys laantui ja Ässät sijoittui SM-liigan keskikastiin. Neljän parhaan pudotuspeleihin pääsy oli kuitenkin joka kerta vain muutaman pisteen päässä, joten putoamiskarsinnatkaan eivät uhanneet. Ässissä esiintyi myös ensimmäinen ulkomaalainen kaudella 1986–1987, kun kanadalainen Mark Jooris pelasi Porissa kaksi kautta.
Uutta vauhtia 1-divisioonasta
Kauteen 1988–1989 Ässät valmistautui vailla suurempia tavoitteita. Joukkueen riveistä lähti kourallinen runkopelaajia, eikä uusia kovan luokan pelaajia hankittu tiukan taloustilanteen takia, vaan peliaikaa annettiin nuorille lupauksille. Ulkomailta hankittiin Sean Toomey, Rejean Boivin ja myöhemmin Risto Tuomea tämän loukkaantumisen vuoksi paikkaamaan hankittu Brad Beck. Kausi alkoikin hyvin, mutta sarjan edetessä Ässät vajosi sarjan häntäpäähän. Viimeisellä kierroksella Ässät kohtasi jumbofinaalissa Oulun Kärpät. Asetelma oli, että voitolla Ässät nousisi karsintaviivan yläpuolelle kymmenenneksi ja säilyttäisi sarjapaikkansa ilman karsintoja. Kärpät taas joutui joka tapauksessa liigakarsintaan. Kärpät voitti ottelun 2–1 ja Ässät jäi sarjan viimeiseksi, joutuen karsimaan SM-liigapaikastaan Joensuun Kiekko-Poikia vastaan.
Karsinnoista muodostui jännitysnäytelmä. Ensimmäinen karsintaottelu Joensuussa päättyi Ässien kannalta katkerasti, JoKP voitti jatkoaikamaalilla, joka jälkeenpäin videolta katsottuna ei ollutkaan maali. Ässät voitti seuraavan ottelun Porissa, mutta Joensuussa voitti taas JoKP. Ässät voitti taas neljännen ottelun kotonaan ja ratkaisu siirtyi viidenteen otteluun Joensuuhun. Ratkaisevassa ottelussa seuran konkarit Levo, Makkonen ja Nikander ja muutamat muut antoivat kaikkensa joukkueensa eteen, mutta jenkkivahvistukset hankkivat itselleen turhia jäähyjä, eikä kaikille muillekaan Porin ulkopuolelta tulleille pelin henki ollut täysin selvä. JoKP voitti ottelun 5–3 ja Ässät putosi ykkösdivisioonaan.
Putoaminen I-divisioonaan kaudeksi 1989–1990 kuitenkin nostatti Porissa kiekkokuumeen, kun kaupunkilaiset seisoivat joukkueensa takana. Yleisömäärät kasvoivat edellisistä liigakausista kun Ässien otteita seurattiin mielenkiinnolla. Divisioonakaudelle Ässät sai huippuvahvistuksia kun Arto Javanainen palasi TPS:stä ja Arto Heiskanen Lukosta. Riian Dynamosta tulivat Aleksei Frolikov ja Vladimir Durdin. Valmentajaksi tuli Matti "Mölli" Keinonen. Divisioonavierailu jäi vain kauden mittaiseksi. Ässät oli runkosarjassa ylivoimainen, rikkoen lukuisia I-divisioonan ennätyksiä ja edeten vaivatta sarjan voittoon ja liigakarsintaan. Karsinnoissa tuli vastaan JoKP. Ässät voitti ottelusarjan voitoin 3–0 ja palasi takaisin SM-liigaan.
Uusi alku Tihonovin opein
Ässät ei kauan juhlinut paluutaan SM-liigaan, vaan seurassa alettiin välittömästi valmistautua seuraavaan kauteen 1990–1991. Ässillä oli liigatasoinen ryhmä jo divisioonakaudella ja joukkueen runko pysyi samana. Vahvistuksiksi osoittautuneiden ulkomaalaispelaajien Aleksei Frolikovin ja Vladimir Durdinin kanssa solmittiin jatkosopimus, mutta kohtalo puuttui peliin, sillä Durdin kuoli auto-onnettomuudessa ollessaan menossa kotikaupunkiinsa Riikaan. Hänen tilalleen hankittiin Riian Dynamosta Andrei Pjatanov. Tulevien vuosien kannalta merkittävin hankinta oli Karhu-Kissoista tullut Jari Korpisalo. Valmentajana jatkoi Matti Keinonen. Liigavauhdin opettelu vei alkukauden ajan. Ajoittain joukkue pelasi tasaisesti sarjan kärkijoukkueita vastaan mutta toisaalta romahti monesti heikompia vastaan. Seurajohto päätti palkata Keinosen tilalle valmentajaksi Neuvostoliiton jääkiekkomaajoukkueen monivuotisen valmentajan Viktor Tihonovin pojan, Vasili Tihonovin, joka oli alkukaudesta valmentanut seuran A-nuoria. Ässien nousu alkoi heti. Se voitti seuraavassa ottelussa hallitsevan mestarin TPS:n ja taisteli lopulta loppuun asti kuudennesta sijasta ja viimeisestä pudotuspelipaikasta mutta jäi siitä kuitenkin kahden pisteen päähän.
Pudotuspelipaikan niukka menetys jäi kaivelemaan ja seuraavalle kaudelle 1991–1992 tavoite asetettiin jo korkeammalle. Potentiaalia oli, sillä joukkueen runko koostui kokeneista pelaajista: Arto Javanainen, Arto Heiskanen, Tapio Levo, Harry Nikander, Juha Jyrkkiö ja Aleksei Frolikov. Joukkueessa oli myös hyviä nuoria pelaajia, kuten Jokke Heinänen, Rauli Raitanen, Janne Virtanen, Olli Kaski ja Jari Levonen. Jälleen hankittiin uusi latvialaispelaaja kun Pjatanovin tilalle tuli Andrei Matitsin. I-divisioonasta hankittiin lupaavia nuoria, kun Petri Varis tuli KooKoosta ja Jouni Vento FoPS:sta. Ässät sai myös kovan luokan vahvistuksen kun maalivahti Kari Takko palasi NHL:stä kotiseuraansa. Nousun jälkeinen toinen liigakausi sujuikin Tihonovin valmennuksessa nousujohteisesti, Ässät sijoittui runkosarjassa viidenneksi ja sai pudotuspeleissä vastaansa Lukon. Ässät eteni välieriin Jokereita vastaan voitoin 2–0. Ässät pani tiukasti kampoihin Jokereiden tähtikaartille, jonka kirkkaimpana tähtenä pelasi nuori Teemu Selänne. Ässät voitti molemmat kotiottelunsa ja venytti näin sarjan viidenteen otteluun, mutta ratkaisevassa kamppailussa Jokerit oli parempija eteni finaaliin 5–0-voitolla. Pronssiottelussa HIFK vei mitalit 2–0 voitolla, joten Ässät sijoittui toisella divisioonavisiitin jälkeisellä kaudella neljänneksi.
Seuraavalla kaudella 1992–1993 Porissa odotettiin Tihonovin ryhmältä jo mitaliakin, kun omat kasvatit olivat vuoden kokeneempia. Lisäksi Petri Varis ja Jari Korpisalo osoittautuivat todellisiksi vahvistuksiksi ja joukkuetta vahvistettiin vielä ulkomaalaisilla, kun Vjačeslavs Fanduļs ja Stanislav Meciar siirtyivät Ässiin. Puolustukseen tuli vielä Karri Kivi. Kokeneet Arto Javanainen ja Arto Heiskanen jatkoivat vielä uraansa, Tapio Levo siirtyi menestyksekkään uransa päätöskaudeksi Hämeenlinnaan ja Harry Nikander lopetti kiekkoilun. Runkosarjassa Ässät tuli seitsemänneksi, mikä oli pieni pettymys hyvän alkukauden jälkeen. Puolivälierissä tuli vastaan Jokerit, jolle Ässien piti olla vain suupala. Ässät kuitenkin pudotti suurella rahalla kootun joukkueen puolivälierissä suoraan voitoin 3–0. Kaikki ottelut päättyivät Ässien yhden maalin voittoon. Jokereiden jälkeen välierissä vastaan tuli toinen mestarisuosikki TPS. TPS ei kuitenkaan antanut Ässien yllättää itseään vaan turkulaiset menivät loppuotteluun voitoin 3–1. Pronssitkin jäivät saamatta kun JyP HT voitti pronssiottelun.
Seuraavaksi kaudeksi 1993–1994 Ässät menetti valmentaja Vasili Tihonovin San Jose Sharksiin. Uudeksi valmentajaksi tuli entinen ässäpelaaja Veli-Pekka Ketola. Ketolan meriitit pelaajana olivat suuret, mutta valmennustaitoja epäiltiin suuresti. Epäilyt vaimenivat kun Ässät sijoittui runkosarjassa kakkoseksi. Suoritus oli varsin hyvä, sillä joukkue oli hieman heikentynyt Petri Variksen lähdön myötä. Puolivälierissä vastaan tuli Tappara, joka onnistui voittamaan Ässät kahdessa ensimmäisessä ottelussa. Ässien onnistui tasoittaa voitot 2–2:een, mutta viimeisen ottelun Tappara voitti 1–4 ja eteni porilaisyleisön pettymykseksi välieriin.