cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sven Oskar Lindgren
Sotien jälkeinen aika
Siviilielämässä Lindgren toimi vuodesta 1947 Suomen Autoklubin ja vuodesta 1951 Suomen Autoliiton toimitusjohtajana aina vuoteen 1959 saakka. Vuodesta 1960 lähtien Lindgren johti ensin Oy Suomen Metsästys Ab:tä ja myöhemmin perustamaansa Finn-Trap-toiminimeä. Lindgren oli 1950-luvulla myös marsalkka Mannerheimin Lopella sijaitsevaa metsästysmajaa hoitaneen Sisula-Säätiön toiminnanjohtajana. Lindgren kirjoitti myös kaksi metsästysaiheista kirjaa: Fasaanien istutus (Otava 1940) ja Riistanhoitajan käsikirja (Otava 1943).
Lindgren sai Hytin ampumisen ohella lisää kuuluisuutta syksyllä 1959 kun hän tapasi mailleen Pernajassa Kjällön saaressa metsästysretkellään eksyneen olympia-ampuja Pentti Linnosvuon seurueineen, syytti näitä salametsästyksestä ja pakotti haulikolla uhaten heidät kävelemään kädet ylhäällä ja housut kintuissa. Hän sai tapauksesta lisänimen ”Housut kintuissa -eversti”. Lindgren tuomittiin myöhemmin Linnosvuon seurueen uhkailusta seitsemän kuukauden ehdolliseen vankeusrangaistukseen.
S. O. Lindgreniä pidettiin yleisesti myös vuonna 1962 valmistuneessa Mika Waltarin Tähdet kertovat, komisario Palmu -elokuvassa esiintyvän majuri Carl Gustaf Vadenblickin (esittäjä Helge Herala) esikuvana.
Lindgren oli naimisissa vuodesta 1940 Ebba-Margareta Hakulinin kanssa. Heillä oli kaksi poikaa.
Lindgren teki itsemurhan ampuma-aseella 18. tammikuuta 1968.
Cipolletti
Cipolletti on Argentiinassa Río Negron maakunnassa Río Neuquén -joen varrella sijaitseva kaupunki. Se on perustettu 1903 ja nimetty seudulle keinokastelujärjestelmiä suunnitelleen italialaisen insinöörin César Cipollettin mukaan. Vuonna 2010 kaupungissa oli 87 343 asukasta.
Espanjan Grand Prix 2008
thumb|300px|Kilpailun voittaja Kimi Räikkönen. Espanjan Grand Prix 2008 (virallisesti Formula 1 Gran Premio de España Telefónica 2008) oli Formula 1 -kauden 2008 neljäs osakilpailu, joka ajettiin 27. huhtikuuta Circuit de Catalunyan moottoriradalla Barcelonassa.
Heikki Kovalaiselle sattui onnettomuus, kun McLarenin vasen eturengas räjähti ja auto syöksyi täysillä Campsa-mutkasta sisään rengasvalliin. Hänet vietiin helikopterilla sairaalaan. Kimi Räikkönen voitti kilpailun.
Kilpailu jäi talousvaikeuksiin ajautuneen Super Aguri -tallin viimeiseksi F1-sarjassa.
Lehteri
Lehteri on kirkon tai kokoushuoneen parveke.
Kirkossa lehteri voi olla takaosassa sijaitseva uruille ja kuorolle varattu tila (urkuparvi) tai myös kirkossa kävijöille varattu parveke istumapaikkoineen.
Vanhoissa kirkoissa on sääty-yhteiskunnan aikana saattanut olla myös erillinen herrasväen lehteri.
Royal Irish Academy of Music
Royal Irish Academy of Music (RIAM), Iiriksi Ceol Acadamh Ríoga na hÉireann on musiikkikonservatorio Dublinissa, Irlannissa. RIAM on yksi Euroopan vanhimmista musiikkikonservatorioista, ja on erikoistunut klassiseen musiikkiin ja irlantilaiseen harppuun. Se sijaitsee georgialaisessa rakennuksessa Westland Row'lla Dublinissa. RIAM tarjoaa opetusta 4-vuotiaista lähtien tohtorintutkintoihin. RIAM opettanut monia esiintyjiä ja säveltäjiä, jotka ovat jatkaneet suosiotaan maailmalla. RIAM on Dublinin yliopiston,Trinity Collegen liitännäiskoulu.
Historia
RIAM perustettiin vuonna 1848 musiikkiharrastajien toimesta. Heitä olivat mm. John Stanford (Charles Villiers Stanfordin isä), Richard Michael Levey ja Joseph Robinson. Koulu sijaitsi alun perin entisissä antiikkikonserttisaleissa Pearse Streetillä, sitten osoitteessa 18 St Stephens Green, ja muutti nykyiseen osoitteeseensa 36 Westland Row'lle vuonna 1871. Seuraavana vuonna sille myönnettiin oikeus käyttää titteliä "Royal". Sen opetushenkilöstöön kuuluu monia kansainvälisiä ja kansallisia palkinnonsaajia, Irlannin kansallisen sinfoniaorkesterin ja RTÉ-konserttiorkesterin jäseniä ja monia henkilöitä, joiden nimistä on tullut merkittäviä Irlannin musiikkikasvatukselle.
RIAM on ainutlaatuinen instituutio Irlannissa, eikä se noudata tyypillistä eurooppalaista konservatorion mallia. Perustamisestaan lähtien siitä on kehittynyt muusikoille merkityksellinen ja inspiroiva paikka, joka tavoittaa yli 50 000 henkilöä vuodessa. RIAM on historiansa aikana johtanut yli 1 000 000 muusikon musiikkikoulutusta Irlannissa.
COVID-19-pandemian aikana RIAM peruutti kevät- ja kesäkokeensa hallituksen 12. maaliskuuta tekemän päätöksen mukaisesti sulkea koulut ja yliopistot. Huhtikuussa RIAM ilmoitti toteuttavansa kokeet verkossa. Vastauksena sosiaalisiin etäisyystoimiin RIAM järjesti myös suoratoistolähetyksiä ja kehitti opastavaa sisältöä YouTube-kanavalleen.
Local Centre Examination System
Vuonna 1894 perustettu RIAM: n Local Center Examination System (LCES) on Irlannin ainoa alkuperäiskansojen musiikkia tutkiva elin. LCES palvelee 42 000 opiskelijaa 1700 keskuksessa jokaisessa Irlannin saaren läänissä. Yli 7000 yksityistä musiikinopettajaa lähettää opiskelijansa näihin kokeisiin, ja RIAM on kehittänyt portfolion opettajien koulutusohjelmista, jotka on suunnattu näille markkinoille. Marraskuussa 2013 käynnistettiin RIAM Teaching Network, Irlannin ensimmäinen virtuaalinen oppimisympäristö, jonka tavoitteena on jatko-opiskelu instrumentaali- ja lauluopettajille. Hyödyntämällä ydintieteellisen tiedekuntansa taitoja RIAM-opetusverkoston opettamiseen ja neuvontaan laitos on sitoutunut vahvistamaan asemaansa "yksityisen musiikinopettajan ammatin puolustajana ja mahdollistajana".
Kokoaikainen opiskelu
Trinity Collegen, Dublinin yliopiston liitännäiskollegiona, kaikki RIAM-tutkinnot (kandidaatin, maisterin ja tohtorin tasolla) myöntää Trinity College, ja opiskelijoilla on pääsy tämän laitoksen tiloihin. 150 kokopäiväistä opiskelijaa opiskelee RIAM: lla ja toimii myös RIAM:n ja Irlannin kulttuurilähettiläinä, luoden hyvää ammattiuraa ja osallistuen kansainvälisiin konsertteihin ja kilpailuihin.
Opiskelijakunta koostuu edustajista yli 17 maasta.
Kokopäiväiset ohjelmat keskittyvät klassisen musiikin esittämiseen, sävellykseen ja koulutukseen, ja ovat olleet käynnissä jo neljännesvuosisadan ajan. RIAM:n kokopäiväisistä tutkinnoista valmistuneet on hyväksytty jatko-opiskelemaan maailman arvostetuimpiin musiikkiopistoihin, kuten New Yorkin Juilliard Schooliin ja Lontoon Royal Academy of Musiciin. Viime vuosina Akatemian opiskelijat ovat olleet finalisteja ja voittajia jmaailman arvostetuimmissa kansainvälisissä kilpailuissa, mukaan lukien Clara Haskilin kansainvälisessä pianokilpailu ssa, Cardiff Singer of the World -kilpailussa, Kiinan kansainvälisessä laulukilpailussa, Kölnin kansainvälisessä pianokilpailussa, Dublinin kansainvälisessä pianokilpailussa ja BBC:n vuoden muusikko-kilpailussa. Kansainvälisellä näyttämöllä entiset opiskelijat loistavat johtavien orkestereiden kuten Lontoon sinfoniaorkesterin, Philharmonia-orkesterin ja Hongkongin filharmonisen orkesterin jäseninä, sekä oopperatalo Covent Gardenin Royal Opera Housen ja Milanon La Scalan jäseninä.
Cathal Gannon -musiikkihuone avattiin toukokuussa 2003; se sisältää Cathal Gannonin tekemän cembalon ja klavierin, hänen entisöimän Broadwood-flyygelin, neliön muotoisen pianon ja tietoja herra Gannonista muiden historiallisesti merkittävien kosketinsoittimien lisäksi. Vuonna 2016 RIAM perusti Irlannin ensimmäisen historiallisen esityksen osaston (Historical Performance Department) yhteistyössä säätiön kumppanin Irish Baroque Orchestran, irlantilaisen barokkiorkesterin, kanssa.
Filantropia ja taloudellinen tuki
Ainakin 10% RIAM: n lukukausituloista investoidaan uudelleen opiskelijoille tarkoitettuihin taloudellisiin tukiohjelmiin. Tämä antaa nuorille opiskelijoille, joilla on sosioekonominen tausta, mahdollisuuden laadukkaaseen musiikkikoulutukseen. Kandidaatin, maisterin ja tohtorin tasolla tarjotaan myös opintovapautuksia sillä edellytyksellä, että stipendin saajat (tunnetaan nimellä "1848 Scholars") antavat takaisin laitokselle auttamalla tiedekuntaa tai liittymällä sen tiedottamisprojekteihin Dublinin kaupungissa ja sen ulkopuolella.
Erikoiskokoelmat
RIAM-kirjastossa on useita historiallisesti kiinnostavia kokoelmia, jotka ovat alun perin olleet yksityisiä kokoelmia tai jotka kuuluivat Dublinissa 1700- ja 1800-luvuilla toimiviin orkesteri- ja kuoroyhdistyksiin. Merkittävämpiä ovat esimerkiksi:
Merkittäviä alumneja
Merkittäviä entisiä opiskelijoita ja alumneja ovat:
Merkittäviä opettajia
Koulun merkittäviä opettajia (menneitä ja nykyisiä) ovat:
Kirkonmäki (Siilinjärvi)
Kirkonmäki on Siilinjärven kunnanosa keskustan pohjoispuolella. Alueen asukasluku on 585. Kunnanosassa sijaitsee Siilinjärven kirkko.
Schuyler Colfax
Schuyler Colfax (23. maaliskuuta 1823 – 13. tammikuuta 1885) oli yhdysvaltalainen poliitikko, joka toimi edustajainhuoneen puhemiehenä ja Yhdysvaltain varapresidenttinä.
Colfax valittiin kongressiin Indianan osavaltiosta vuonna 1854 ja edustajainhuoneen puhemieheksi 1863 edellisen puhemiehen, Galusha Growin hävittyä uudelleenvalinnan.
Vuonna 1868 Colfax valittiin varapresidentiksi, Ulysses S. Grantin tultua valituksi presidentiksi. Henry Wilson jatkoi varapresidenttinä vuoden 1872 vaalien jälkeen. Colfax kuoli sydänkohtaukseen 13. tammikuuta 1885 Mankatossa.
Colfax oli johtava jäsen Yhdysvaltain Oddfellows-järjestössä ja laati rituaalin järjestöön kuuluville naisille.
Niinistö (Kouvola)
Niinistö on Kouvolan kaupunginosa, Valkealan suuralueella. Sen sekä Valkealan kirkonkylän ja Jokelan alueella sijaitsee Valkealan taajama, joka on entisen Valkealan kunnan keskustaajama. Asukkaita Niinistössä on noin 3 000, joista suurin osa asuu Valkealan taajaman alueella. Koko Valkealan taajamassa on noin 6 000 asukasta. Niinistön tilastoalueeseen kuuluu myös Jokelantörmän, Jokelan teollisuusalueen, Saarenmaan, Jyrään ja Puhjonrannan alueet.
Niinistön kaupunginosan alueella, Saarenmaalla sijaitsee vuosina 1962-2006 toiminut entinen Valkealan psykiatrinen sairaala. Nykyisin erittäin huonossa kunnossa oleva sairaalarakennus on ollut jo pitkään hylättynä ilman minkäänlaista kunnossapitoa, ja se on kärsinyt huomattavasta ilkivallasta. Sairaalassa syttyi tulipalo heinäkuussa 2021.
Palvelut
Niinistössä sijaitsee alakoulu. Jokelantörmässä sijaitsee S-Market, paloasema, palvelukoti ja kaksi ravintolaa. Niinistössä sijaitsee myös Valkealan vesitorni.
Britney
Britney tarkoittaa seuraavia henkilöitä ja asioita:
Salaperäinen veitsi
Juoni
Salaperäisen veitsen alussa seurataan Will Parrya, meidän maailmassamme asuvaa 12-vuotiasta poikaa, joka pakenee tuntemattomia miehiä. Nämä etsivät kirjeitä, jotka Willin kauan sitten kadonnut löytöretkeilijä-isä on lähettänyt Willin sittemmin mielenterveytensä menettäneelle äidille. Will jättää äitinsä ystävän huomaan ja saa kirjeet haltuunsa. Tapahtumat johtavat yhden takaa-ajajan kuolemaan, mutta Will pääsee pakoon läpäistessään sattumalta ikkunan toiseen maailmaan.
Will päätyy Cittágazzeen, rinnakkaisessa universumissa sijaitsevaan kaupunkiin, jonka asukkaat ovat löytäneet reitin maailmojen välillä. Noiden ikkunoiden piittaamaton käyttö on kuitenkin vapauttanut ihmisten sieluja syöviä ”haamuja”, jotka kykenevät näkemään ja vahingoittamaan vain aikuisia. Täällä Will tapaa Lyra Belacquan, joka päätyi kaupunkiin kulkemalla lordi Asrielin luoman aukon kautta trilogian ensimmäisen osan lopussa.
Lyra ja Will matkustavat yhdessä Willin maailman ja Cittágazzen välillä Lyran etsiessä tietoa Tomun olemuksesta ja Willin selvittäessä isänsä kohtaloa. Käy ilmi, että Willin isäkin oli etsimässä reittiä maailmojen välillä. Lyra tapaa tohtori Mary Malonen, fyysikon, joka on löytänyt Tomun ja tavan havainnoida sitä. Lyra esittelee itsensä Malonelle, sillä aletiometrin mukaan tämä on vain hieman hämmentynyt ja epäilevä hänen suhteensa. Lyra kuitenkin osoittaa Malonelle pystyvänsä vaikuttamaan Tomuun puhumalla sille aletiometrin symboleiden avulla ja tulkitsemalla Tomun vastaukset sanoiksi. Malone pyytää Lyraa jäämään, mutta tämä palaa Willin luokse. Lyran maailmasta tullut mies nimeltä sir Charles Latrom varastaa aletiometrin ja suostuu palauttamaan sen vain, jos Lyra hankkii hänelle Cittágazzesta Salaperäisenä veitsenä tunnetun aseen.
Cittágazzessa Lyra ja Will menevät Enkelten torniin löytääkseen Salaperäisen veitsen. He löytävät sen, ja Will kamppailee viedäkseen veitsen nuorelta mieheltä, joka ei kykene hyödyntämään sen voimia, mutta käyttää sitä pitääkseen haamut loitolla. Willistä tulee veitsen kantaja, ja hän saa selville, että veitsen toinen terä kykenee luomaan portteja maailmojen välille, ja toinen leikkaa helposti mitä tahansa ainetta. Veitsen edellinen haltija menettää kykynsä puolustautua haamuja vastaan, ja ne syövät hänen sielunsa. Kamppailussa veitsestä Will menettää osan sormistaan, eikä haava parannu. Tornissa oleva mies kertoo Lyralle ja Willille, että haamut tulevat toisesta maailmasta, ja ne pääsivät valloilleen Salaperäisen veitsen huolimattoman käytön vuoksi. Mies opettaa Willin leikkaamaan sillä ikkunoita toisiin maailmoihin ja sulkemaan ne käsillään.
Lyra ja Will käyttävät veistä varastaakseen aletiometrin takaisin, mutta päästessään takaisin sir Charlesin taloon he huomaavat rouva Coulterin olevan paikalla. He ovat vähällä jäädä kiinni, mutta onnistuvat juuri ja juuri pakenemaan. Palatessaan Cittágazzeen he huomaavat, että paikalliset lapset yrittävät tappaa heidät veitsen varastamisen vuoksi. Lyran maailmasta tulleet noidat kuitenkin pelastavat heidät ja yrittävät menestyksettä parantaa verenhukan vuoksi alati heikentyvän Willin kättä taikavoimillaan.
Tohtori Malone yrittää selittää kohtaamistaan Lyran kanssa, mutta työtoverit eivät usko hänen kertomustaan, vaan alkavat epäillä hänen tulleen hulluksi. Kesken väittelyn sir Charles astuu sisään ja tarjoaa Malonelle apurahaa, jos tämä suostuu tekemään kuten Magisterium tahtoo. Hän vihjaa mahdollisuudesta ihmisten tajunnan manipuloimiseen. Malone hylkää tarjouksen, ja hänen työtoverinsa torjuvat hänet. Myöhemmin samana iltana hän palaa laboratorioon mukanaan tietokoneohjelma, jonka avulla hän kykenee viestimään Tomun kanssa. Tomu kertoo hänelle, että ihmiset altistuivat Tomulle ensimmäistä kertaa 35 000 vuotta sitten, enkelien kapinan jälkeen, ja että Malonella olisi tärkeä käärmeen rooli ennustuksen toteuttamisessa. Tomu opastaa hänet matkalle Cittágazzen läpi ja kertoo, etteivät haamut vahingoittaisi häntä. Tämän jälkeen Malone tuhoaa tietokoneen, ohjelman ja muistiinpanot, jotta ne eivät joutuisi sir Charlesin ja hänen apuriensa käsiin.
Lee Scoresby on matkannut Lyran maailmassa löytääkseen Stanislaus Grummanin, jonka uskoo pystyvän auttamaan lordi Asrielin suunnitelman selvittämisessä ja Lyran auttamisessa. Kun Scoresby lopulta löytää tataariheimon šamaanina toimivan Grummanin, tämä pyytää aeronauttia viemään hänet revontulten läpi toiseen maailmaan, jotta Grumman voisi opettaa shamanisminsa avulla oppimansa salaisuudet Salaperäisen veitsen kantajalle. Scoresby suostuu ja vie Grummanin Cittágazzeen, jossa hän kuolee Magisteriumin armeijan käsissä puolustaessaan Grummania.
Johtaessaan omia joukkojaan Cittágazzen läpi rouva Coulter kiduttaa erästä Lyran kanssa kulkevaa noitaa ja saa selville, että noitien ennustuksen mukaan Lyra on oleva seuraava Eeva. Rouva Coulter päättää, että hänen on tuhottava Lyra estääkseen toisen syntiinlankeemuksen.
Kädestään yhä verta vuotava Will tapaa Stanislaus Grummanin, joka parantaa hänen sormensa verisammalvoiteella ja neuvoo häntä viemään Salaperäisen veitsen Lyran isälle, lordi Asrielille, käytettäväksi aseena Kaikkivaltiasta vastaan. Will ja Grumman tajuavat olevansa isä ja poika, mutta samassa mustasukkainen noita murhaa Willin isän, koska tämä ei vastannut hänen tunteisiinsa. Will palaa joukon leiriin ja huomaa Lyran kadonneen ja kahden enkelin odottavan häntä viedäkseen hänet lordi Asrielin luokse.
Brestin unioni
Venäjän ortodoksisessa kirkossa Brestin unionia on pidetty lähinnä osoituksena katolisen kirkon tunkeutumisesta ortodoksiselle alueelle ja kirkollisena imperialismina. Ukrainan kreikkalaiskatolinen kirkko lakkautettiin Neuvostoliitossa 1946, ja sen varallisuus siirrettiin Venäjän ortodoksiselle kirkolle. Ukrainan itsenäistyttyä 1991 varallisuus palautettiin, ja nykyään noin 10% miltei 50 miljoonan asukkaan Ukrainan väestöstä kuuluu uniaattikirkkoon. 1990-luvulla Ukrainassa oli kiistoja ortodoksien ja uniaattien kesken kirkollisesta omaisuudesta, ja ryhmien välit ovat edelleen jännittyneet.
Oleksandr Prosvirnin
Oleksandr Borysovytš Prosvirnin (, 24. elokuuta 1964 Voroh'ta, Ivano-Frankivskin alue, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto − 15. elokuuta 2010 Kiova Ukraina) oli ukrainalainen yhdistetyn hiihtäjä, joka aktiiviurallaan edusti Neuvostoliittoa.
Prosvirnin sijoittui Sarajevon olympialaisissa 1984 henkilökohtaisessa kilpailussa kuudenneksi. Samana vuonna Rovaniemellä käydyssä erillisessä MM-joukkuekilpailussa hän kuului Neuvostoliiton pronssijoukkueeseen. Seefeldin MM-kilpailuissa 1985 hän sijoittui henkilökohtaisessa kilpailussa 14:nneksi ja joukkuekilpailussa neljänneksi. Hän sai samana talvena Universiadeissa hopeaa henkilökohtaisessa kilpailussa.
Prosvirnin sijoittui toiseksi maailmancupin osakilpailussa Oberwiesenthalissa joulukuussa 1983. Hän oli samalla kaudella viides Falunissa ja Oslossa sekä kuudes Lahdessa ja Štrbské Plesossa. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän sijoittui kaudella 1983−1984 neljänneksi.
Nixon Kiinassa
thumb|Kansallisoopperan juliste, [[Pekka Loiri 1990.]] Nixon Kiinassa on John Adamsin kolminäytöksinen ooppera. Nimensä mukaisesti ooppera käsittelee Yhdysvaltain presidentin Richard Nixonin valtiovierailua Kiinaan, missä hän tapasi puhemies Mao Zedongin, pääministeri Zhou Enlain ja muita maan johtajia. Se kantaesitettiin Houstonin oopperassa vuonna 1987 ja voitti vuonna 1989 Grammy-palkinnon parhaasta uudenmusiikin sävellyksestä. Oopperan Suomen kantaesityksen teki Kansallisooppera vuonna 1990. Teos on poikkeuksellinen tiukasti nykyaikaan ja maailmanpolitiikkaan liittyvän aiheensa vuoksi, jota se käsittelee barokkioopperan kaltaisella muodollisuudella. Teoksen libreton on kirjoittanut Alice Goodman ja sen ensiesityksen ohjasi Peter Sellars. Teoksen Suomen ensi-esitys oli Suomen Kansallisoopperassa 29. marraskuuta 1990.
Oopperan musiikki on Adamille tyypillisen minimalistista ja sisältää vaikutteita 1940-luvun big band-musiikista.
Ofelia
Ofelia tai Ophelia voi tarkoittaa:
Sanaan käsikirjoitukset
Sanaan käsikirjoitukset ovat jemeniläisestä Sanaan kaupungista vuonna 1972 löydettyjä Koraanin käsikirjoituksia, jotka ovat joidenkin mielestä vanhin versio Koraanista. Käsikirjoitusten teksti on ajoitettu 700-luvun kahdelle ensimmäiselle vuosikymmenelle. Radiohiiliajoituksen perusteella osa pergamenteista on peräisin jopa 600-luvun ensimmäiseltä puoliskolta.
Löytö ja arviointi
Käsikirjoitukset löytyivät vuonna 1972 Sanaan suurmoskeijan kunnostustöiden yhteydessä. Löydön tehneet rakennusmiehet eivät ymmärtäneet käsikirjoituspergamenttien arvoa, vaan pakkasivat ne perunasäkkeihin ja jättivät ne moskeijan yhden minareetin portaille. Quadhi Ismael al-Akwa käsitti löydön mahdollisen merkityksen ja pyrki järjestämään kansainvälistä apua käsikirjoitusten tutkimiseen ja suojeluun. Vuonna 1979 al-Akwa onnistui saamaan länsisaksalaisen tutkijan kiinnostumaan asiasta. Tämän myötävaikutuksella Länsi-Saksan hallitus järjesti ja rahoitti käsikirjoitusten entisöintihankkeen. Radiohiiliajoituksen mukaan osa pergamenteista on peräisin vuosilta 645–690 jaa. Koska radiohiiliajoitus perustuu eliön kuolinajankohtaan, voivat käsikirjoitukset olla ajoituksen antamaa ajankohtaa nuorempia. Kalligraafisen ajoituksen perusteella käsikirjoitukset olisivat peräisin vuosilta 710–715 jaa. Käsikirjoitusten entisöintihanketta johtaa saksalainen tutkija Gerd R. Puin.
Max Elger
Max Elger (s. 1973) on ruotsalainen sosiaalidemokraattisen puolueen poliitikko, joka toimi Ruotsin rahoitusmarkkinaministerinä 2021–2022. Aiemmin hän on ollut valtiosihteeri Ruotsin valtiovarainministeriössä.
Finncon
Finncon on suurin Suomessa järjestettävä science fiction- ja fantasiatapahtuma eli ”con”. Finncon erottuu useimmista muista maailmalla järjestettävistä coneista siinä, että se on osallistujille täysin ilmainen. Kävijöiden määrä on noussut parhaimmillaan noin 5 000:een päivässä.
Ensimmäinen Finncon vuonna 1986 oli myös Suomen ensimmäinen valtakunnallinen scifi-tapahtuma. Vuodesta 1999 lähtien tapahtuma on ollut melkein jokavuotinen, ja se järjestetään vuorotellen Helsingissä, Turussa, Jyväskylässä (Jyväskylän kesä -tapahtuman osana) ja vuodesta 2008 alkaen myös Tampereella. Tapahtuman toiminnan tueksi perustettiin vuonna 2006 Finncon-yhdistys ry, jonka tarkoituksena on auttaa osaamisen säilymisessä.
Finnconin kävijämäärät ovat vuosien mittaan kasvaneet huomattavasti, erityisesti kun mukaan otettiin anime- ja manga-harrastajien tapahtuma Animeconin nimellä. Finnconin yhteydessä järjestettiin Animecon ensimmäisen kerran vuonna 1999 Turussa. Vuoden 2011 Finncon-Animecon Turussa oli viimeinen kerta, jona Finncon ja Animecon pidettiin yhdessä.
Tapahtuman yhteydessä on 2000-luvulla yleensä järjestetty sitä edeltävät science fiction -tutkijoiden seminaari sekä tiedeaiheinen päivä.
Järjestetyt ja tulevat Finnconit
Finncon-tapahtumat 1986–2023
Varaukset
Varaukset eli varat eli varaussanat olivat suomalaisessa kansanperinteessä loitsuja, joilla suojeltiin etukäteen mahdollisilta vaikeuksilta ja uhilta. Varauksilla haettiin suojelusta erityisesti yliluonnollisia uhkia vastaan. Varauksia luettiin eli lausuttiin tai laulettiin usein lähtiessä, kuten lähtiessä aviopuolisoksi, sotaan tai metsästämään.
Varoilla suojeltu ihminen (tai eläin tai esine) oli varattu. Erityisen paljon varoja tunteva oli varaväkevä. Kalevalaisessa runoudessa esimerkiksi Antero Vipunen on varaväkevä. Hänestä sanottiin:
Gorō Shimura
Gorō Shimura (23. helmikuuta 1930 – 3. toukokuuta 2019 ) oli japanilainen matemaatikko. Hän oli 1950-luvun puolestavälistä yhdessä Yutaka Taniyaman kanssa Taniyaman–Shimuran lauseen varhaisimpia tutkijoita.
Shimura syntyi Hamamatsussa ja työskenteli 1964–1999 matematiikan professorina Princetonin yliopistossa Yhdysvalloissa.
Shimura palkittiin uransa aikana useilla tunnustuksilla. Niistä tunnetuimpia ovat lukuteorian Cole-palkinto (1977) ja elinikäisistä saavutuksista vuonna 1996 myönnetty Steele-palkinto. Molemmat palkinnot myöntää American Mathematical Society.
Westmalle
Westmalle voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Ofelia (kuu)
Ofelia on Uranuksen kuu. Se on nimetty William Shakespearen Hamlet-näytelmän Poloniuksen tyttären ja Hamletin rakkauden kohteen mukaan. Ofelia kiertää Uranusta hyvin lähellä planeettaa rengasjärjestelmän lähettyvillä. Se löydettiin Voyager 2 -luotaimen ottamista kuvista 20. tammikuuta 1986.
Leeds Arts University
pienoiskuva| Koululle omistettu [[Sininen muistolaatta Vernon Streetin alueella.]] Leeds Arts University on taideyliopisto Leedsissä, West Yorkshiressä, Englannissa. Yliopiston pääkampus sijaitsee University of Leedsiä vastapäätä.
Historia
oikea|pienoiskuva| Pääkampus vuonna 2018 Koulu perustettiin vuonna 1846 nimellä Leeds School of Art. Vuosina 1968-1993 se tunnettiin nimellä Jacob Kramer College - menetettyään osan varaustaan Leeds Polytechnic- ammattikorkeakoululle (tulevalle Leeds Beckett- yliopistolle). Se tunnettiin nimellä Leeds College of Art and Design vuoteen 2009, ja sitten nimellä Leeds College of Art. Elokuussa 2017 koulu sai yliopiston aseman ja sen nimeksi muutettiin Leeds Arts University. Samalla koulusta tuli ainoa erikoistunut taiteellinen yliopisto Pohjois-Englannissa.
Koulussa opiskeli 2,055 korkeakouluopiskelijaa lukuvuonna 2019/2020.
== Alemmat korkeakoulututkinnot == Kandidaatin tutkinto, BA (Hons):
== Jatkokoulutus ==
== Ylemmät korkeakoulututkinnot == Maisterin tutkinto, MA:
Iranin panttivankikriisi
thumb|Iranin maltillisten johtaja Abulhassan Banisadr kaappauspäivänä 4.11.79. thumb|Vapautettuja panttivankeja palaamassa kotiin 27.1.81. Iranin panttivankikriisi oli tapahtumasarja, joka alkoi, kun paikalliset islamilaiset opiskelijat valtasivat 4. marraskuuta 1979 Yhdysvaltain Iranin suurlähetystön Teheranissa.
Tausta
Tammikuussa 1979 Iranin šaahi Mohammed Reza Pahlavi oli poistunut kuohuvasta Iranista, jossa uskonnolliset radikaalit pyrkivät saamaan maahan islamilaisen hallinnon. Samaan aikaan tuhannet iranilaiset osoittivat mieltään šaahia ja Yhdysvaltoja vastaan. Marraskuun alussa mielenosoitukset Yhdysvaltojen lähetystön edessä kävivät yhä suuremmiksi.
Panttivankikriisi alkoi, kun noin 200 mielenosoittajaa otti panttivangeikseen lähetystön 52 työntekijää, jotka vapautettiin vasta 444 päivää myöhemmin alkuvuonna 1981. Kaappaajat vaativat Yhdysvaltoja luovuttamaan Iranin entisen johtajan, šaahi Mohammad Reza Pahlavin, joka oli saamassa sairaalahoitoa New Yorkissa. Iranista oli samana vuonna tullut islamilainen tasavalta, kun hengellinen johtaja ajatollah Ruhollah Khomeini oli voittanut kansanäänestyksen valtiomuodosta.
Amerikan-vastainen mielenosoitus lähetystön edustalla
Vuoden 1979 marraskuun 4. aamuna tuhannet kiihkoilevat iranilaiset mielenosoittajat olivat kerääntyneet Yhdysvaltain suurlähetystön eteen ja vaatineet kuolemaa Iranin entiselle šaahille Mohammed Reza Pahlavilla sekä Yhdysvalloille.
Suurlähetystössä työskentelevä kolmanneksi ylin virkamies Moorhead C. Kennedy katseli kiihkomielisiä mielensoittajia, jotka vaativat Yhdysvaltoja luovuttamaan šaahin ja tämän omaisuuden takaisin Iraniin Yhdysvalloista. Moorhead C. Kennedy tiesi, että suurlähetystöä olisi vaikeaa puolustaa, mikäli väkijoukko tunkeutuisi suurlähetystöalueelle, jota vartioi vain 13 Yhdysvaltain merijalkaväen sotilasta, joille oli annettu käsky olla ampumatta ketään, joka tunkeutuisi suurlähetystön sisälle. Tunkeutujat tulisi häätää pois vain ulkopuolisten apuvoimien avulla.
Yhdysvaltain suurlähetystön asiainhoitajana toimi tuolloin Bruce Laingen, joka oli sillä hetkellä vastuussa suurlähetystöstä, sillä Iran oli estänyt varsinaisen uuden nimitetyn suurlähettilään tulon maahan.
Kello oli noin yhdeksän, kun Laingen oli matkalla autossa Iranin ulkoministeriöön, joka sijaitsee noin 1,5 kilometriä suurlähetystöstä, mielenosoituksen aikana saadakseen takeet suurlähetystön turvallisuudesta. Laingen tiesi kuitenkin sen, ettei Iranin poliisi tekisi asialle mitään mikäli mahdollinen hyökkäys suurlähetystön sisälle tapahtuisi.
Hyökkäys suurlähetystöön
Kello 10.15 Moorhead C. Kennedyn toimistoon ryntäsi vartiosotilas ilmoittamaan, että kaikkien olisi parasta poistua suurlähetystön kadunpuolisista rakennuksista, koska mielenosoittajat olivat juuri tunkeutuneet kolme metriä korkean aidan sekä portin yli ja olivat tunkeutumassa suurlähetystön alueelle ja pyrkisivät todennäköisesti suurlähetystörakennuksen sisälle.
Suunnitelmaa evakuoinnista ei ollut tiedossa, vaikka asiainhoitaja Laingen oli jo aiemmin varoittanut Yhdysvaltain ulkoministeriötä edellisistä mielenosoituksesta suurlähetystön edustalla, mikäli mielensoittajat tunkeutuisivat joskus lähetystöalueen sisälle.
Mielenosoittajat juoksivat lähetystön rappuja kohti pääovea, jota vartioi kaksi merijalkaväen sotilasta aseistettuna.
Suurlähetystörakennuksen toisessa kerroksessa kymmenkunta suurlähetystön henkilökunnan jäsentä olivat lähetystön turvaholvissa tuhoamassa salaiseksi luokiteltuja asiakirjoja, rikkomassa kaikki elektroniset laitteet palasiksi sekä silppusivat salaisia koodikirjoja, jotta ne eivät joutuisi mielenosoittajien käsiin.
Samaan aikaan yksi suurlähetystön työntekijöistä, John W. Limbert, yritti samassa kerroksessa ottaa radio- ja puhelinyhteyden Yhdysvaltain ulkoministeriöön sekä Iranin hallituksen edustajiin. Limbert sai ilmoitettua tiedon Washingtoniin hyökkäyksestä ja yritti sen jälkeen ottaa yhteyttä Iranin pääministeriin, Mehdi Bazarganille, joka ei ollut halukas puuttumaan asiaan, koska hänen mukaan päätösvalta asiassa oli vain ajatollah Khomeinilla. Puhelu katkesi siihen paikkaan.
Yhdysvaltain reaktio
Yhdysvaltain presidentin Jimmy Carterin turvallisuuspoliittinen neuvonantaja Zbigniew Brzezinski soitti kello 4.30 Carterille, joka oli juuri silloin nukkumassa presidentin vapaa-ajan asunnolla Camp Davidissä. Brzezinski ilmoiti, että Yhdysvaltain Teheranin suurlähetystöön oli tunkeuduttu ja sen henkilökunta oli otettu panttivangeiksi. Brzezinski painotti, ettei asiaan voisi mitenkään puuttua sotilaallisesti, sillä kaappareiden tavoitteet tunkeutumiselle ja vaatimukset olivat vielä hämärän peitossa.
Tätä painotti myös ulkoministeri Cyrus Vance, joka oli liittynyt linjalle ja kertoi, että kaapparit vaativat todennäköisesti entisen šaahin luovuttamista Iraniin, jotta panttivangit voitaisiin vapauttaa. Siihen Carter ei suostunut, vaikka Brzezinski oli aluksi asialle myönteinen.
Iranin ulkoministeriön toimet
right|thumb|Mielenosoittaja Washingtonissa huutaa kadun yli oleville iranilaisille mielenosoittajille elokuussa vuonna 1980. 4. marraskuuta kello 10.30 asiainhoitaja Bruce Laingen oli ollut kahden tunnin odottelun jälkeen Iranin ulkoministeriössä ja päättänyt nyt palata takaisin suurlähetystöön kuultuaan radiopuhelimen kautta viestin, että suurlähetystöalueelle oli tunkeuduttu. Laingen oli matkalla autolle, kun hän sai viestin, ettei palaaminen suurlähetystön alueelle olisi turvallisuussyistä järkevää, joten hän päätti palata takaisin ulkoministeriöön selvittämään asiaa.
Vasta iltapäivällä Laingen tapasi Iranin ulkoministerin, Ibrahim Yazdin, joka vain totesi, ettei ulkoministeriö voi asialle mitään. Vaikka Laingen jo tiesi, ettei Yazdi pystyisi asialle mitään, sillä hänkin oli vain ainoastaan ajatollah Khomeinin käskyjen vallassa, yritti Laingen kuitenkin taivutella Yazdia puolelleen tunkeutujia vastaan.
6. marraskuuta Iranin pääministeri Mehdi Bazargan päätti puuttua asiaan. Hän oli määrännyt Iranin poliisin menemään suurlähetystöalueelle poistamaan sinne tunkeutuneet mielenosoittajat.
Bazargan, joka itse oli demokratian ja ihmisoikeuksien puolestapuhuja, tiesi hyvin, että suurlähetystöön tunkeutuneet opiskelijat eivät kuitenkaan reagoisi mitenkään poliisin kehotuksiin poistua alueelta. Bazarganilla ei ollut pääministerinä minkäänlaista valtaa vaikuttaa asiaan, sillä todellinen käsky tulisi vain suoraan ajatollah Khomeinilta, joka asettui lopulta tukemaan mielenosoittajia.
Jugoslavian jalkapallomaajoukkue
Jugoslavian jalkapallomaajoukkue edusti Jugoslaviaa kansainvälisissä jalkapalloturnauksissa maan olemassaolon ajan.
Iranin panttivankikriisi
Iran vapauttaa panttivankeja
William Quarles, 23-vuotias Yhdysvaltain merijalkaväen vartija, oli ollut kaksi viikkoa panttivankina. Tänä aikana hän oli saanut poikkeuksellisen hyvää kohtelua, sillä Quarles oli afroamerikkalainen, jota iranilaiset pitivät sorrettuna kansanosana. He uskoivat näin ollen, että lähetystön muut valkoiset henkilökunnan jäsenet olivat alistaneet häntä. Näin ollen heidän sympatiansa Quarlesia kohtaan oli eri kuin muiden panttivankien kohdalla.
Jugoslavian jalkapallomaajoukkue
Historiansa aikana joukkue selvisi kahdeksan kertaa maailmanmestaruuskilpailuihin ja neljä kertaa Euroopan-mestaruuskilpailuihin. MM-tasolla sen parhaaksi sijoitukseksi jäi neljäs sija vuosien 1930 ja 1962 kilpailuista. EM-kilpailuissa joukkue pääsi kahdesti loppuotteluun (1960, 1968), mutta ei kummallakaan kertaa yltänyt mestaruuteen.
Iranin panttivankikriisi
Iran vapauttaa panttivankeja
Pian Quarles ja 12 muuta afroamerikkalaista ja loput naispanttivangit vapautettiin, koska näin haluttiin ilmeisesti korostaa naisten erityisasemaa islaminuskossa sekä saamaan Yhdysvaltain afroamerikkalaisen väestön sympatiat kaappareiden puolelle. Nyt panttivankeja olisi vain 52 jäljellä.
Jugoslavian jalkapallomaajoukkue
Lontoon olympialaisissa 1948 Jugoslavia voitti olympiahopeaa.
Katso myös
Jugoslavian hajoamisen jälkeen syntyneet maajoukkueet:
Iranin panttivankikriisi
Pelastussuunnitelma: Operaatio Eagle Claw’n suunnittelu
thumb|left|Yhdysvaltain entinen suurlähetystö vuonna 2008. Rakennuksessa toimii vallankumousmuseo sekä kirjakauppa. Banderollissa lukee isolla ”Kuolema Amerikalle”. Panttivankikriisiä oli jatkunut jo puoli vuotta, eikä šaahia ollut luovutettu takaisin Iraniin.
Jonesin suunnitelman mukaan C-130 Hercules -kuljetuskoneet nousisivat ilmaan Masirahin sotilaskentältä Omanin etelärannikolta ja lentäisivät Persianlahden yli Iranin ilmatilaan ja laskeutuisivat keskelle hiekka-aavikkoa.
Seuraavana yönä erikoisjoukot kuljetettaisiin suurlähetystön alueelle Iranissa toimivien CIA:n agenttien järjestämillä kuorma-autoilla ja samalla helikopterit laskeutuisivat lähetystön lähellä olevalle jalkapallostadionille, jonne vapautetut panttivangit tuotaisiin. Sieltä kopterit lentäisivät hylätylle Manzariyehin lentokentälle Teheranin ulkopuolelle, jossa muut Delta Force -joukot odottaisivat. Sieltä C-130 Hercules -koneet veisivät panttivangit vapauteen.
Carter tuki Jonesin suunnitelmaa ja käski kenraaleiden jatkaa suunnitelmia operaation toteuttamiseksi. Carter itse tiesi suunnitelman riskit ja näin ollen hän halusi suunnitelmalle lisää aikaa. Samalla hän halusi jatkaa neuvotteluita iranilaisten kanssa.
Operaatio Eagle Claw’n epäonnistuminen
Neuvottelut iranilaisten kanssa kariutuivat vuoden 1980 huhtikuun alussa. Carter antoi määräyksen aloittaa kenraali Jonesin suunnitelmat sotilaallisesta väliintulosta.
24. huhtikuuta Jones ilmoitti, että kaikki olisivat valmiita pelastusoperaatioon ja Hercules-kone sekä kopterit olivat parasta aikaa matkalla toteuttamaan pelastussuunnitelmaa. Tunnin päästä Carter sai kenraali Jonesilta viestin, että helikopterit ovat törmänneet Hercules-koneeseen ja molemmat olivat tuhoutuneet. Kahdeksan Delta Forcen kommandoa oli saanut surmansa törmäyksessä lähellä Tabasia olleella salaisella lentokentällä ja joukot jäivät iranilaisten vangiksi. Syyksi onnettomuuteen ilmoitettiin hiekkamyrsky.
Neuvotteluratkaisu
Yhdysvalloissa kommandoiskun epäonnistuminen vaikutti presidentti Carterin kannatukseen siten, että hän ei tullut valituksi toiselle virkakaudelle, joten uudeksi presidentiksi valittiin republikaaniehdokas Ronald Reagan. Carter toisaalta keskittyi panttivankikriisiin ja laiminlöi samalla vaalikampanjaansa. Hän kuitenkin epäonnistui laajan kansainvälisen painostuksen aikaansaamisessa.
Iranissa Yhdysvaltain uuden presidentin valinta herätti pelkoja taas siitä, että tämä oli hyvin avoimesti tuominnut iranilaisten toiminnan panttivankikriisin aikana ja tulisi mahdollisesti julistamaan sodan Irania vastaan mikäli se ei suostuisi panttivankien vapauttamiseen. Iran tulisi häviämään sodan, sillä maan talous ei olisi kestänyt massiivisia sotaponnisteluita, koska maa oli öljyboikotissa. Iran suostui vapauttamaan loput panttivangit vastineeksi sille, että Yhdysvallat vapauttaisi samalla amerikkalaisiin pankkeihin talletetut Iranin entisen šaahin varat, jotka olivat jäädytetty panttivankikriisin aikana.
Iran vapauttaa loput panttivangeista
thumb|Yhdysvaltain entisen suurlähetystön sinetin jäännös. Iranilaiset eivät kuitenkaan halunneet vapauttaa panttivankeja Carterin virkakautena, koska se olisi ollut propagandavoitto Carterille.
Joten vain 20 minuuttia sen jälkeen, kun 20. tammikuuta 1981 uusi presidentti Ronald Reagan astui virkaansa, ilmoitettiin Iranista, että loput panttivangeista olivat vapaat lähtemään maasta.
Panttivangit lennätettiin aluksi Algeriaan, joka oli toiminut välittäjänä Iranin ja Yhdysvaltain neuvotteluissa, josta heidät vietiin Länsi-Saksaan olevaan Rhein-Mainin lentotukikohtaan, jossa entinen presidentti Carter oli heitä vastassa. Lääkärin tarkastuksen jälkeen panttivangit matkustivat takaisin Yhdysvaltoihin 444 panttivankipäivän jälkeen.
Vapautus on luonut monia salaliittoteorioita. On esitetty väitteitä, että Reaganin tulevan hallinnon virkamiehet olisivat sopineet Iranin kanssa panttivankien vapautuksen viivästyttämisestä, jotta tilanteesta olisi presidentinvaaleissa apua. Myös panttivankien ostamisesta vapaaksi on esitetty väitteitä. On myös mahdollista, että Reagan ja Carter pelasivat yhteispeliä vaalien jälkeen niin, että kaappaus saataisiin päättymään ennen Reaganin kauden alkamista. Kaapparit saattoivat ajatella, että Reagan olisi hankalampi neuvottelukumppani.
Kolmetoista panttivankia, jotka vapautettiin ensin
Otettu panttivangiksi 4. marraskuuta 1979 ja vapautettu 19.-20. marraskuuta 1979 ajatollah Khomeinin käskystä:
Richard I. Queen
Otettu panttivangiksi 4. marraskuuta 1979 ja vapautettu 11. heinäkuuta 1980
Loput viimeisistä panttivangeista
Otettu panttivangiksi 4. marraskuuta 1979 ja vapautettu 20. tammikuuta 1981. Panttivankeina yhteensä 444 päivää.
6 muuta diplomaattia
thumb|300px|Kanadan pelastamaa 6 diplomaattia tukeva mielenosoitus Yhdysvalloissa. Kanadan lähetystöön paenneet kuusi diplomaattia pääsivät pakenemaan Iranista 27. tammikuuta vuonna 1980 väärillä Kanadan passeilla Teheranin Mehrabadin kansainvälisen lentoaseman kautta Swissairin lennolla Zürichiin ja sieltä edelleen Länsi-Saksan kautta Yhdysvaltoihin.
Save
Save tai Sabi on joki Afrikassa. Se alkaa Zimbabwesta Hararen eteläpuolelta ja virtaa kaakkoon Mosambikin läpi Intian valtamereen.
Save jakaa Mosambikia hallinnollisesti, poliittisesti, etnisesti ja ekologisesti. Joki on rajana pohjoisten Manican ja Sofalan sekä eteläisten Gazan ja Inhambanen provinssien välillä. Etnisesti joki on rajana pohjoisten shona- ja eteläisten shangaan-kielien puhujien välillä. Ekologisesti Saven suualue on rajana merellisten trooppisten ja subtrooppisten ekosysteemien välillä, mantereisissa ekosysteemeissä ei ole suurta eroa joen pohjois- ja eteläpuolen rannikkotasangolla.
Eddie Cahill
Edmund P. Cahill (s. 15. tammikuuta 1978 New York City) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Cahill valmistui Byram Hillsin lukiosta vuonna 1996. Hänellä on irlantilaisia ja italialaisia sukujuuria. Hänellä on kaksi siskoa, yksi vanhempi ja yksi nuorempi.
Michelle Wiki
Michelle Wiki (s. 23. lokakuuta 1989) on sveitsiläinen salibandyn pelaaja, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on edustanut Sveitsin maajoukkuetta kuusissa MM-kilpailuissa vuodesta 2011 alkaen. . Hän on saavuttanut MM-hopeaa Neuchâtelin kotikisoissa 2019 sekä MM-pronssia Brnossa ja Ostravassa 2013, Tampereella 2015, Bratislavassa 2017 ja Uppsalassa 2021. Vuoden 2019 MM-kisojen välieräottelussa Tšekkiä vastaan Sveitsi oli varsinaisen peliajan puolivälissä tappiolla maalein 0–5 ja vielä yhdeksän minuuttia ennen kolmannen erän loppua maalein 1–6, mutta Wiki tasoitti viimeisellä minuutilla tilanteeksi 6–6 ja teki jatkoajalla voittomaalin.
Wiki on kotimaansa lisäksi pelannut Ruotsissa, jossa hän on edustanut FBC Uppsalaa, KAIS Moraa ja kaudella 2021–2022 IK Sirius IBK:ta. Hänet on valittu Sveitsin liigan arvokkaimmaksi pelaajaksi kaudella 2015–2016 ja kaudella 2020–2021.
Miljukov
Miljukov on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Keijo Vanhala
Keijo ”Vanhis” Vanhala edusti Suomea Tokion 1964 kesäolympialaisten nykyaikaisessa viisiottelussa. Hän sijoittui henkilökohtaisessa kilpailussa parhaana suomalaisena 19:nneksi sekä joukkuekilpailussa seitsemänneksi.
Helsingin nykyaikaisia 5-ottelijoita edustanut Vanhala voitti Suomen mestaruuden viisiottelussa vuonna 1964 ja neliottelussa vuonna 1963. Kalpamiekkailussa hän voitti Suomen mestaruuden henkilökohtaisessa kilpailussa vuonna 1964 sekä joukkuekilpailussa vuosina 1962 ja 1963.
SS Baychimo
Baychimo oli teräsrakenteinen 1 322 tonnin höyrylaiva, joka oli rakennettu vuonna 1914 Ruotsissa. Aluksen omisti kanadalainen Hudson's Bay Company, joka käytti alusta Pohjois-Amerikan luoteisrannikon turkiskaupassa. Aluksen toiminta-alueena oli Victoriansaaren rannikko Kanadan Luoteisterritorioissa. Alus tuli kuuluisaksi sen jälkeen, kun miehistö oli hylännyt aluksen ja se muuttui ajelehtivaksi aavelaivaksi.
Historia
Aluksen rakensi työnumerolla 420 Linholmens Mekaniska Verkstad AB Göteborgissa Ruotsissa vuonna 1914. Sen alkuperäinen tilaaja oli Hampurissa Saksassa pääkonttoriaan pitävä Baltische Reederei K.G. Aluksen pituus on 70,15 metriä, ja siinä oli kolmipaisuntahöyrykone, joka antoi alukselle kymmenen solmun eli noin 18,5 kilometrin tuntinopeuden. Alun perin aluksen nimi oli Ångermanelfven. Alus purjehti Hampurin ja Ruotsin välillä ensimmäisen maailmansodan päättymiseen saakka, jonka jälkeen se luovutettiin sotakorvauksena Isolle-Britannialle.
Hudson's Bay Company hankki aluksen omistukseensa vuonna 1921 ja antoi sille nimeksi Baychimo. Aluksen uusi kotisatama oli Ardrossan Skotlannissa, josta käsin alus teki yhdeksän onnistunutta matkaa Kanadan rannikon kauppa-asemille vieden elintarvikkeita ja tuoden paluukuormana turkiksia.
Hylkääminen
24. marraskuuta alueella riehui voimakas lumimyrsky. Sen laannuttua miehistönjäsenet totesivat Baychimon kadonneen jäljettömiin. Aluksen päällikkö päätteli, että alus oli hajonnut myrskyssä ja uponnut. Muutamia päiviä myrskyn jälkeen inuittikalastaja ilmoitti kuitenkin heille nähneensä Baychimon ajelehtimassa noin 45 meripeninkulman päässä miesten turvapaikasta. Miehet onnistuivat löytämään aluksen, ja pääteltyään ettei alus selviytyisi talven ylitse he kokosivat arvokkaimmat turkikset ja kutsuivat lentokoneen noutamaan heitä. Alus hylättiin tuuliajolle.
Baychimo aavelaivana
Alus ei kuitenkaan uponnut, ja seuraavien vuosikymmenten aikana siitä tehtiin useita havaintoja. Havaitsijat onnistuivat nousemaan aluksen kannelle useita kertoja, mutta yhdelläkään aluksella vierailleella seurueella ei ollut tarvittavaa pelastusvälineistöä, tai huononeva sää pakotti heidät vetäytymään.
Viimeinen raportoitu kohtaaminen Baychimon kanssa tapahtui vuonna 1969, 38 vuotta aluksen hylkäämisen jälkeen. Ryhmä inuiteja löysi aluksen juuttuneena jäihin Beaufortinmerellä Cape Barrow’n ja Point Barrow’n välisellä merialueella. Joidenkin lähteiden mukaan alus oli kuitenkin nähty Icy Capen ja Point Barrow’n välisellä vesialueella Tšuktšinmerellä Alaskan luoteisrannikolla.
Aluksen lopullinen kohtalo on tuntematon ja sen oletetaan uponneen.
Owenin puolustus
Owenin puolustus tai kuningatarfianchetto on shakkiavaus, joka alkaa: Se on saanut nimensä englantilaiselta papilta ja vahvalta amatööripelaajalta John Owenilta.
Pelaamalla 1...b6 musta valmistelee fianchettoa kuningatarlähetillä b7-ruutuun, josta se osallistuu kamppailuun keskustasta. Huono puoli suunnitelmassa on, että valkea saa keskustan haltuunsa sotilailla ja tilaedun.
Valkea vastaa usein 1...b6-siirtoon 2.d4-siirrolla saaden keskustan haltuunsa. Jos valkea on huolestunut pääjatkosta, vaihtoehtoihin kuuluvat 2.c4 ja 2.Rf3.
Owenin puolustus, mukaan lukien muut epätavalliset vastaukset 1.e4-siirtoon on luokiteltu B00-luokkaan Encyclopaedia of Chess Openingsin mukaan.
8 mm – kahdeksan millimetriä
8 mm – kahdeksan millimetriä on vuonna 1999 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalais-saksalainen jännityselokuva. Elokuvan on ohjannut Joel Schumacher, ja sen pääosissa esiintyvät Nicolas Cage, Joaquin Phoenix, James Gandolfini, Peter Stormare ja Anthony Heald.
Juoni
Elokuvassa Nicolas Cage on yksityisetsivä Tom Welles, joka saa tehtäväkseen selvittää osavaltion rikkaimpiin kuluneen liikemihen jäämistöstä hänen leskensä rouva Christian (Myra Carter) löytämän snuff-elokuvan aitous. Welles saa selvitettyä että elokuva on tehty 6–7 vuotta aiemmin, ja että siinä esiintyneen tytön nimi on Mary Anne Mathews (Jenny Powell), josta on kadonnut vuonna 1993. Welles löytää sen jälkeen hänen äitinsä Janetin (Amy Morton) jolta saa selville että tyttö karkasi kotoa, ja seuraa hänen jälkiään Hollywoodiin.
Elokuvan sai jatko-osan vuonna 2005 8 mm 2, joka julkaistiin suoraan videolle.
Näyttelijät
Lähde:
Lyncar
Lyncar oli Martin Slaterin perustama brittiläinen Formula 1 -talli, joka osallistui kahteen Britannian Grand Prix'hin vuosina ja.
Allenin sääntö
pienois|300 px|[[Pohjois-Amerikka|Pohjois-Amerikassa eläviä jänislajeja. Vasemmasta alakulmasta myötäpäivään: antilooppijänis (Lepus alleni), mustahäntäjänis (Lepus californicus), lumikenkäjänis (Lepus americanus) ja napajänis (Lepus arcticus).]]
Lyncar
Tallin autolla ajoi uusiseelantilainen John Nicholson. Ensimmäisessä kilpailussa hän karsiutui, mutta toisessa ja samalla viimeisessä kilpailussa onnistui ajamaan sijalle 17. Viimeisen kilpailun jälkeen tallin auto myytiin kilpa-autoilija Emilio de Villotalle, joka voitti autolla yhden kilpailun muissa sarjoissa.
Allenin sääntö
Allenin sääntö on biologinen sääntö, jonka mukaan kylmemmässä ilmastossa elävillä tasalämpöisillä eläimillä on yleensä lyhyemmät ruumiin ulokkeet kuin lämpimämmässä ilmastossa elävillä saman lajin tai läheisen sukulaislajin yksilöillä. Säännön esitteli ja sille nimen antoi yhdysvaltalainen eläintieteilijä Joel Asaph Allen vuonna 1877.
Selitys
Kahden eläimen pinta-ala voi olla erisuuruinen, vaikka niiden tilavuus olisi sama. Eläimen pinta-ala vaikuttaa siihen, kuinka paljon lämpöä pääsee karkaamaan ympäristöön. Kylmässä ilmastossa turhaa lämmönhukkaa on vältettävä; pieni pinta-ala suhteessa tilavuuteen on yksi keino estää lämmön poistumista elimistöstä. Lämpimässä ilmastossa sen sijaan on tärkeää, että lämpö pääsee poistumaan elimistöstä tehokkaasti, jotta ylikuumenemiselta vältytään; tätä edistää suuri pinta-ala suhteessa tilavuuteen.
Toisin sanoen kylmässä ilmastossa elävillä tasalämpöisillä eläimillä on lyhyemmät ruumiin ulokkeet, koska pitkät ulokkeet lisäävät ruumiin pinta-alaa ja näin ollen lämmön poistumista elimistöstä. Ihon pinta-ala on kuitenkin vain yksi tekijä, joka pitää tasalämpöisen eläimen ruumiinlämpötilan tasaisena; muita ovat muun muassa verenkierron säätely, hikoilu, käyttäytyminen (esimerkiksi varjoon siirtyminen), lihasvärinä, karva- tai höyhenpeite ja rasvakerros.
Ardèche
Ardèche on Ranskan departementti numero 7. Se sijaitsee Kaakkois-Ranskassa Rhône-Alpesin hallintoalueella. Departementti on pinta-alaltaan 5 529 neliökilometriä, ja vuonna 2005 siellä oli 302 000 asukasta. Ardèchen pääkaupunki on Privas. Ardèche on jaettu edelleen kolmeen arrondissementtiin, 33 kantoniin ja 339 kuntaan.