cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Raamattu – alussa loi Jumala...
Raamattu – alussa loi Jumala... -elokuvan tuotantoyhtiönä oli tuottaja De Laurentiisiin oma elokuvayhtiö ja levittäjäyhtiönä 20th Century Fox. Elokuvan keskeisimpiä näyttelijöitä ovat Michael Parks Aatamina, Ulla Bergryd Eevana, Richard Harris Kainina, John Huston Nooana, Stephen Boyd Nimrodina, George C. Scott Abrahamina, Ava Gardner Saarana ja Peter O’Toole kolmena enkelinä. Raamattu – alussa loi Jumala... voitti neljä David di Donatello -palkintoa, ja lisäksi elokuva oli ehdokkaana Oscar-palkintoon ja Golden Globeen.
Tuotanto
Ulla Bergryd oli antropologiopiskelija Ruotsin Göteborgissa, kun kykyjenetsijä löysi hänet museosta. Bergryd palkattiin nopeasti Eevan rooliin. Ohjaaja John Huston alun perin harkitsi Alec Guinnessia ja Charles Chaplinia Nooan rooliin, mutta Guinness ei ollut tavoitettavissa ja Chaplin kieltäytyi roolista. Huston lopulta päätti itse näytellä Nooan roolin. Ava Gardner oli aluksi ollut vastahakoinen Saaran roolin suhteen, mutta Gardner otti roolin vastaan Hustonin suostuteltua hänet siihen. Ohjaaja Huston yritti alkujaan saada elokuvan säveltäjäksi Ennio Morriconea, mutta sopimusteknisten yksityiskohtien vuoksi suunnitelma epäonnistui.
Elokuvan budjettina oli 15-18 miljoonaa dollaria, ja se kuvattiin lähinnä Italiassa. Italiassa elokuvan kuvauspaikkoina olivat Rooma, Sardinia, Sisilia ja Roomassa sijaitsevat Dino De Laurentiisin tuotantoyhtiön studiot. Elokuvan kohtauksia otettiin myös Marokossa, Israelissa ja Egyptissä. Elokuvan kuvaukset kestivät yli seitsemän kuukautta toukokuusta joulukuuhun vuonna 1964.
Elokuvan kallein osa oli Nooan arkista kertova tarina, johon kului kolme miljoonaa dollaria. Arkin rakentamiseen tarvittiin yli 500 työntekijää, ja tarinassa käytetyt eläimet lainattiin saksalaisesta eläintarhasta.
Julkaisu ja vastaanotto
Raamattu – alussa loi Jumala... sai Yhdysvaltain ensi-iltansa New Yorkin Leow’s State Theatressa 28. syyskuuta vuonna 1966. Ensi-illan jälkeisenä päivänä Ava Gardner sanoi, että hän ei ollut elämänsä aikana koskaan nauttinut yhtä paljon kuin Raamattu – alussa loi Jumala... -elokuvan tekemistä. Elokuva osoittautui suureksi yleisömenestykseksi. Alkuperäisen teatterilevityksensä aikana Raamattu – alussa loi Jumala... tuotti Yhdysvalloissa 15 miljoonaa dollaria, joka on noussut melkein 35:een miljoonaan dollariin. 20th Century Fox vastasi elokuvan levityksestä Yhdysvalloissa vuonna 1966. Suomessa elokuva sai ensi-iltansa 11. marraskuuta 1966 Savoy-elokuvateatterissa. Ilmestyessään Raamattu – alussa loi Jumala... sai kriitikoilta myönteiset arvostelut.
Raamattu – alussa loi Jumala... on julkaistu VHS:nä, DVD:nä ja Blu-raynä. Elokuva julkaistiin Yhdysvalloissa VHS:nä vuonna 1995, DVD:nä vuonna 2001 ja Blu-raynä vuonna 2011. Suomessa elokuva julkaistiin DVD:nä 16. kesäkuuta 2006 ja Blu-raynä 29. elokuuta 2014.
Žanna Friske
Žanna Vladimirovna Friske (, oik. Копылова, Kopylova, 8. heinäkuuta 1974 – 15. kesäkuuta 2015 ) oli venäläinen malli, näyttelijä ja laulaja.
Ura
Friske opiskeli koreografiaa Moskovan kulttuuri-instituutissa ja journalistiikkaa Moskovan valtionyliopistossa, muttei valmistunut kummastakaan koulusta.
Friske otettiin vuonna 1996 mukaan tyttöyhtye Blastjaštšieen Varvala Korolevan erottua siitä. Hän lähti 2003 soolouralle ja julkaisi levyn Žanna (Жанна) vuonna 2005. Hän on tehnyt yhteistyötä myös Diskoteka Avarijan kanssa muun muassa videolla "Malinki-Malinki".
Friske oli mukana Venäjän Survivor-tosi-tv-sarjan Posledni geroi neljännellä kaudella.
Kansainvälisesti Friske on tunnettu elokuvista Night Watch (2004) ja sen jatko-osasta Day Watch (2006), joissa hän näytteli Alisaа.
Yksityiselämä
Friske oli avoliitossa Dmitri Šepelevin kanssa.
Friske kuoli syöpään 40-vuotiaana, kesäkuussa 2015.
Aigle-luokka (hävittäjä)
Aigle-luokka oli Ranskan laivaston 1930-luvun alussa valmistetun kuuden hävittäjän muodostama alusluokka toisessa maailmansodassa.
Suunnittelu
Luokan hankinta vahvistettiin vuoden 1927 laivasto-ohjelmassa ja tilaukset telakoille jätettiin 3. lokakuuta 1928. Ne poikkesivat vain hieman edeltäneestä Guépard-luokasta lukuun ottamatta uusittua keulan muotoa. Suurin ero oli suurempi taisteluteho, kun niiden aseistukseksi asennettiin uudet 138 millimetrin vuosimallin 1927 tykit, jotka oli kehitetty Amiral Sénèsille (entinen Saksan keisarikunnan laivaston SMS S113) asennetuista saksalaisista kuuden tuuman tykeistä.
Etelä-Intian Thali
Etelä-Intian Thali on dokumenttielokuva, joka kertoo Etelä-Intiassa sijaitsevasta Keralan osavaltion arjen värikkäästä elämänmenosta. Dokumentin erikoisuutena on rinnastaa perinteisen eteläintialaisen monta ruokalajia sisältävän thali-annoksen eri makuelämykset Keralan osavaltiossa koettuihin elämyksiin, ikään kuin Keralan elämän "makuihin". Thali-ruokalajissa tarjoillaan 6–7 hyvin erimakuista kuppia, kuten myös dokumentissa on tunnelmiltaan eli "mauiltaan" selvästi hyvin erilaisia kohtauksia. Dokumentin kuvailemaan Keralan eksotiikkaan kuuluvat mm. uskonnolliset rituaalit, joiden vastakohtina ja erilaisina "elämänmakuina" ovat vaikkapa häiden hartaus tai poliittinen kiihko.
Ohjaaja on pitkän linjan dokumentaristi Lasse Naukkarinen. Elokuva tuli ensi-iltaan vuonna 2008.
Novolazarevskaja
Novolazarevskaja on Venäjän, entisen Neuvostoliiton, tutkimusasema Etelämantereella. Sen toiminnasta vastaa Venäjän arktinen ja antarktinen tutkimuslaitos (AARI). Asema sijaitsee Kuningatar Maudin maalla, 75 kilometriä merijään reunasta. Asema avattiin 18. tammikuuta 1961. Maksimikapasiteetti on kesällä 70 ja talvella 40 henkeä.
Asema on tiloiltaan niin runsas, että siellä käy joitain omatoimituristejakin. Esimerkiksi yhdysvaltalainen venäjänkielinen amatööriradioaema, KC4N2TA, järjesti sieltä amatööriradioyhteyksiä kaikkialle maailmaan sähköttämällä ja dataliikennemuoto JT65:llä helmikuussa 2017. Etäiset asumattomat tai lähes asumattomat paikat ovat edullisia radioyhteyksille, koska ei ole muiden sähköteknillisten välineiden aiheuttamaa magneettista häiriötä, QRM:ää. Toisaalta etäiset paikat tarjoavat mahdollisuudet tarjota harvinaisen pitkiä yhteysetäisyyksiä suurelle määrällä muualla olevia amatööriradioasemia.
Lentokenttä
Novolazarevskajalta seitsemän kilometrin päässä on jäälle tehty lentokenttä (ICAO: AT17) jonka operoinnista vastaa Antarctic Logistics Centre International (ALCI) joka järjestää myös kaupallisia (turisti) lentoja alueella.
Mikko Keskinarkaus
Mikko Keskinarkaus kuului Suomen hiihtomaajoukkueeseen, mutta pääsi arvokisoissa kilpailemaan ainoastaan 2002 Salt Lake Cityn olympialaisissa, missä hän sijoittui sprintissä sijalle 23 ja normaalikilpailussa sijalle 28.
Riitta Suhonen
Riitta Kaarina Suhonen (o.s. Artimo; s. 21. heinäkuuta 1941 Tampere) on suomalainen juristi, joka oli korkeimman oikeuden jäsen vuodesta 1990 vuoteen 2009.
Suhonen valmistui Helsingin yliopistosta oikeustieteen kandidaatiksi 1967 ja sai varatuomarin arvon 1971.
Suhonen on ollut korkeimmassa oikeudessa eri työtehtävissä vuodesta 1973. Hän nousi esittelijäneuvokseksi 1985 ja korkeimman oikeuden jäseneksi 1990.
Vuonna 2003 tasavallan presidentti myönsi Suhoselle Suomen Valkoisen Ruusun I luokan komentajamerkin.
Tekstiili- ja vaatetustyöväen liitto Teva
Tekstiili- ja Vaatetustyöväen Liitto Teva ry oli vuosina 1970–2004 toiminut tekstiili- ja vaatetusteollisuuden työntekijöiden ammattijärjestö, jolla oli parhaimmillaan yli 48 000 jäsentä. Vuonna 2004 se yhdistyi Kemianliiton kanssa, ja vuonna 2010 Kemianliitto ja Viestintäalan ammattiliitto yhdistyivät edelleen Teollisuusalojen ammattiliitoksi.
Teva muodostettiin vuonna 1970 osana ammattiyhdistysliikkeen eheyttämispyrkimyksiä SAK:laisesta Tekstiilityöväen Liitosta sekä SAJ:laisista Kutoma- ja Neuletyöväen Liitosta ja Suomen Vaatetustyöläisten Liitosta. Ensimmäisenä puheenjohtajana toimi Väinö Kujanpää 1970–1974 ja hänen seuraajanaan Seppo Niemi. Vasta 1980-luvun puolivälissä täysin naisvaltaiseen liittoon saatiin nainen myös puheenjohtajaksi: vuodesta 1986 kolmas puheenjohtaja oli Tuulikki Kannisto ja neljäs Pirkko Oksa 1991–1999.
Perustamisvuonna 1970 Tevan jäsenmäärä oli 34 003, vuonna 1975 jo 47 512. 1980-luvun alussa jäsenmäärä oli suurimmillaan 48 254 ja alkoi sitten laskea niin, että 1990-luvun alussa tevalaisia oli enää 31 282. Vuoden 2003 lopussa Tevassa oli jäseniä enää 14 045.
Järjestön jäsenlehtenä oli vuosina 1975–1985 Teva ja vuosina 1987–2003 Toimikas.
Venezuela olympialaisissa
Venezuela osallistui olympialaisiin ensimmäisen kerran Lontoon 1948 kesäolympialaisissa. Talviolympialaisiin se osallistui ensimmäistä kertaa Naganossa 1998.
Venezuelan menestyksekkäin laji olympialaisissa on nyrkkeily. Sen toistaiseksi ainoat olympiavoittajat ovat nyrkkeilijä Francisco Rodríguez, joka voitti kevyen kärpässarjan kultamitalin Méxicon 1968 olympialaisissa, miekkailija Rubén Limardo, joka voitti kultaa kalpamiekkailussa Lontoon 2012 olympialaisissa, sekä Yulimar Rojas, joka voitti kultaa Tokion 2020 olympialaisissa kolmiloikassa.
High Stakes Poker
High Stakes Poker on televisio-ohjelma, jossa esitetään pokeriammattilaisten ja amatööripelaajien pokerin pelaamista suurilla panoksilla. Ohjelmaa Yhdysvalloissa esitti GSN (Game Show Network) vuosina 2006-2007 ja 2009-2011. Ohjelman juonsivat Gabe Kaplan ja Kara Scott. Pelin sokkopanokset olivat 300 ja 600 Yhdysvaltain dollaria ja lisäksi kukin pelaaja maksoi 100 dollarin pakkopanoksen (ante). Pelimuotona oli texas hold 'em no-limit. Suurimmassa osassa television pokeriohjelmista peliä pelataan turnausmuodossa, mutta High Stakes Pokerissa pelimuotona oli käteispeli.
High Stakes Poker oli GSN:n katsotuin ohjelma.
High Stakes Pokerin esittäminen on jatkunut PokerGO-striimaussivustolla vuodesta 2020.
Silikaatti
Silikaatti voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Futsalin Euroopan-mestaruuskilpailut 2007
Futsalin Euroopan-mestaruuskilpailut 2007 olivat kuudennet UEFA:n järjestämät futsalin Euroopan-mestaruuskilpailut. Turnaus pelattiin Portugalissa 16. marraskuuta–25. marraskuuta 2007. Kisakaupunkeina toimivat Gondomar ja Santo Tirso.
Angelo Buono ja Kenneth Bianchi
pienoiskuva|Angelo Buono pienoiskuva|Kenneth Bianchi Angelo Buono ja Kenneth Bianchi ovat sarjamurhaajia, jotka raiskasivat ja kuristivat vähintään 10 naista ja tyttöä, jotka olivat 12-28-vuotiaita. Serkukset aloittivat murhasarjansa lokakuussa 1977, joka päättyi sitten helmikuun 17. päivään, 1978. Heidät tunnetaan nykyään lempinimellä Hillsiden kuristaja(t).
Futsalin Euroopan-mestaruuskilpailut 2007
Lopputurnauksessa pelasi kahdeksan maata. Euroopan-mestaruuden voitti Espanja, joka kukisti finaalissa Italian.
Joukkueet
Euroopan-mestaruuskilpailujen karsintoihin osallistui yhteensä 35 maata, joista seitsemän pääsi isäntämaa Portugalin ohella mukaan lopputurnaukseen:
Angelo Buono ja Kenneth Bianchi
Murhasarja alkaa
Buono ja Bianchi olivat ehtineet tappaa marraskuun 23. päivään mennessä viisi uhria lisää, jotka kaikki löydettiin brutaalisti kidutettuina, raiskattuina ja kuristettuina. Joukossa oli myös 12-vuotias Dolly Cepeda ja 14-vuotias Sonja Johnson. Tyttöjen ruumiit oli löydetty pitkälle edenneessä maatumistilassa. Tähän mennessä niin poliisi kuin lehdistökin oli huomannut yhteyden murhissa ja alkoivat käyttää heidän kuuluisaa lempinimeään: Hillsiden kuristaja. Koska silloin ei vielä tiedetty, että tappajia oli kaksi, nimi oli yksikkömuodossa.
Syytteet murhista
Viimeinen, yhteinen uhri oli Cindy Hudsbeth, 20. Hänet löydettiin kuolleena helmikuussa 1978. Pitkän ja raskaan tutkinnan päätteeksi poliisi yhdisti Buonon ja Bianchin murhiin. Bianchi pakeni Bellinghamiin, Washingtoniin, jossa hänet pidätettiin kahden naisen raiskaamisesta ja surmaamisesta. Vaikka Bianchi yritti esittää murhat mielenterveysongelmien seurauksina, psykologit totesivat hänen olevan täysin tietoinen teoistaan. Oikeudenkäynti aloitettiin, jonka aikana Bianchi alkoi seurustelemaan todistajan Veronica Comptonin kanssa. Hän manipuloi Comptonin suorittamaan kopiomurhan, jotta vapautuisi syytteistä. Comptonin oli tarkoitus kuristaa nainen ja laittaa häneen Bianchin siemennestettä. Murha kuitenkin epäonnistui ja Compton tuomittiin vankeuteen. Hän vapautui vuonna 2003.
Kaksikko tuomittiin elinkautiseen 10 ensimmäisen asteen murhasta. Heidät diagnosoitiin psykopaateiksi, jotka kiihottuivat muiden tuskasta. He olivat myös pedofiileja, hebefiilejä ja efebofiileja. Buono kuoli syyskuussa 2002 sydänkohtaukseen 67-vuotiaana. Bianchi istuu edelleen vankilassa, suorittamassa elinkautistaan ilman mahdollisuutta päästä ehdonalaiseen. Hän on tällä hetkellä 84-vuotias.
Kuusamat
Kuusamat eli tuoksukuusamat (Lonicera) on kuusamakasvien (Caprifoliaceae) suku, johon kuuluu noin 180 lajia. Monet koristepensaat kuuluvat kuusamiin.
Kuvaus
Kuusamat ovat yksikotisia pensaita tai köynnöksiä ja tavallisesti kesävihantia. Lehdet sijaitsevat vastakkain ja ne ovat ehyitä ja ehytlaitaisia. Kukinto on kaksikukkainen hankakukinto tai monikukkainen tiheä kärkikukinto. Kukat ovat huulimaisia, lyhytperäisiä ja pitkätorvisia. Hedelmä on monisiemeninen mehevä marja.
Tapanilan asema
pienoiskuva|Tapanilan asema Tapanilan asema on Helsingin Pikku Huopalahdessa sijaitseva rakennus, joka toimii kaupunginosan asukkaiden kokoontumistilana. Se valmistui vuonna 1933. Se on aiemmin toiminut asemarakennuksena Tapanilassa, mutta pääradan laajennuksen yhteydessä vuonna 1993 se siirrettiin nykyiselle paikalleen Pikku Huopalahteen osoitteeseen Tilkantori 12.
Rakennuksen avajaiset pidettiin vuonna 1997. Pystyttämiskustannukset olivat 1,5 miljoonaa markkaa, jonka alueen asukkaat maksoivat vuokrissaan. Taloa vuokrataan yksityistilaisuuksiin, kokouksiin ja taidenäyttelyihin, mutta tilaisuuksien tulee olla uskonnollisesti ja poliittisesti sitoutumattomia. Siellä kokoontuu šakkikerho, maalausvintti, meditaatioryhmä ja venekerho, samoin myös maahanmuuttajille tarkoitettu kohtaamisryhmä.
Kari Raulos
Raulos valmistui oikeustieteen kandidaatiksi 1967 ja sai varatuomarin arvon 1972. Hän siirtyi oikeushallinnon palvelukseen 1973, jolloin hän aloitti työskentelyn Helsingin hovioikeudessa. Itä-Suomen hovioikeudessa hän työskenteli vuoteen 1977.
Tämän jälkeen Raulos siirtyi korkeimpaan oikeuteen, jossa hän toimi erilaisissa esittelijän tehtävissä vuoteen 1986. Raulos toimi oikeusministeriössä lainvalmisteluosaston lainsäädäntöneuvoksena 1987–1991.
Raulos nimitettiin korkeimman oikeuden jäseneksi 1991. Hän jäi eläkkeelle korkeimmasta oikeudesta keväällä 2012.
HMS Tre Kronor (1944)
HMS Tre Kronor oli Ruotsin laivaston Tre Knoror -luokan risteilijä, joka laskettiin vesille toisen maailmansodan lopulla.
Palvelus
Alus poistettiin alusluettelosta 1. tammikuuta 1964.
Glenlivet
thumb|Glenlivetin tislaamo Glenlivet on skotlantilainen viskitislaamo. Se sijaitsee Livetjoen laaksossa, joka on Avonjoen sivujoki. Avonjoki on taas Speyjoen sivujoki, minkä takia Glenlivet luetellaan Speyside-viskiksi. Glen tarkoittaa suomeksi laaksoa, eli Glenlivet on suomeksi Livetinlaakso. Laaksossa oli 1800-luvulla useita laittomia viskitislaamoita. Tislaamon perustaja George Smith sai vuonna 1824 ensimmäisenä laillisen oikeuden valmistaa laaksossa viskiä, mistä juontuu viskin nimi The Glenlivet.
Lähteet
57.3477°N, -3.33655°W
VL Humu
VL Humu on Brewster 239:stä kehitetty suomalainen hävittäjäkone, jota valmisti Valtion lentokonetehdas.
Brewster 239 oli osoittautunut erinomaiseksi hävittäjäksi neuvostoliittolaisia vastaan jatkosodan alussa. Kun yhteydet Englantiin olivat katkenneet, eikä Saksa toimittanut lentokoneita toivotusti, päätettiin kehittää VL Myrsky -hävittäjän rinnalle Brewsterin klooni.
Kauppayhteyksien katkettua sodan vuoksi Brewsterin varaosien saanti tyrehtyi, jolloin niitä jouduttiin valmistamaan kotimaassa. Brewsterin piirustusten puuttuessa Valtion lentokonetehdas joutui aloittamaan piirustusten laatimisen vuonna 1941. Alkuperäiset piirustukset olivat kyllä olemassa mutta ne oli toimitettu Yhdysvalloista Ruotsiin ja sieltä Suomeen, josta ne löytyivät muiden tavaroiden joukosta keväällä 1942. Vuonna 1941 tilattiin lentokonetehtaalta muun muassa kuusi vararunkoa sekä aloitettiin puisen korvikesiiven suunnittelu.
Alkuperäisten moottorien saannin vaikeuduttua alettiin suunnitella Wright Cyclonesta kehitetyn Shvetsov M-63 -moottorin, joita oli saatu sotasaaliina ja joita voitiin ostaa Saksan sotasaalisvarastoista, asentamista Cyclonen korvikkeeksi Brewsteriin. M-63 asennettiin BW-363:een kesällä 1942. Moottorista ei saatu täyttä tehoa etenkään korkealla ja suoritusarvot jäivät vaatimattomiksi. Vuonna 1943 viiteen Brewsteriin asennettiin M-63-moottori. Moottori osoittautui – paitsi alkuperäistä tehottomammaksi – myös epäluotettavaksi. Pääsyy tehottomuuteen oli säädöissä. Moottorin käsikirja saatiin Saksasta vasta 1943. Oikein säädetty M-63 osoittautui Brewsterin alkuperäistä Cyclonea tehokkaammaksi ja moottorit toimivat tyydyttävästi vielä vuonna 1948.
Valtion lentokonetehdas suunnitteli koneeseen sekä metalli- että puusiiven, joista viimeksi mainittu valmistui ensin ja asennettiin BW-392:een syksyllä 1942. M-63-moottorilla varustettu puusiipi-Brewster osoittautui suoritusarvoiltaan toivottua huonommaksi. Metallisiipi valmistui syksyllä 1942 ja se asennettiin BW-371:een. Koneessa oli M-63-moottori, venäläinen AW-1-potkuri ja aseistuksena kaksi runkokonekivääriä. Tulos ei ollut tyydyttävä.
VL Humun prototyyppi, jossa oli metallirunko, puusiipi ja M-63-moottori, tilattiin lokakuussa 1942. Tarkoitus oli tehdä neljän prototyypin koesarja ja tavoitteena pidettiin 90 koneen suursarjaa. Syksyllä 1943 Humu alkoi kuitenkin vaikuttaa toivottomalta yritykseltä, koska siitä oli tulossa Brewsteriä heikompi hävittäjä. Samaan aikaan Neuvostoliitto oli ottanut käyttöön tehokkaampia koneita. Toisaalta Humulla ajateltiin korvattavan tiedustelulaivueiden vielä hitaammat koneet. Ilmavoimien esikunta tilasi marraskuussa 1943 90-koneisen Humu-sarjan. Viiden koneen koesarjan tuli valmistustua lokakuussa 1944 ja 85 sarjakonetta elokuun loppuun 1945 mennessä. Humun sarjavalmistustyöt keskeytettiin kesäkuussa 1944 mutta prototyypin rakentaminen jatkui täytetyönä. Se valmistui ja lensi ensilentonsa 8. elokuuta 1944. Koneella lennettiin vain 19 tuntia ja 50 minuuttia. Sarjan rakentaminen peruttiin lopulta kokonaan syyskuussa 1944.
Koneen pääsuunnittelijat olivat Torsti Verkkola, Arvo Ylinen ja Martti Vainio.
Uudet heilat
Uudet heilat (The Sum of Us) on Geoff Burtonin ja Kevin Dowlingin ohjaama australialainen elokuva vuodelta 1994. Siinä heteromies ja tämän homopoika yrittävät kumpikin löytää oikeaa elämänkumppania, kunnes elämä vaikeutuu isä-Harryn saatua aivoinfarktin ja menetettyä puhekykynsä. Poikaa esittää Russell Crowe ja isää Jack Thompson.
Elokuva on David Stevensin käsikirjoittama hänen oman näytelmänsä The Sum of Us pohjalta.
DAX-indeksi
thumb|DAX-indeksi Frankfurtin pörssissä DAX (Deutscher Aktien IndeX 30) on ns. Blue Chip -osakkeista koostuva osakeindeksi, joka muodostuu 30 kaupankäynnin volyymin ja markkina-arvon mukaan suurimmasta Frankfurtin pörssissä noteerattavasta saksalaisesta yrityksestä.
Luettelo indeksin yhtiöistä
DAX koostui seuraavista yhtiöistä helmikuussa 2016:
Osuva
Osuva (ent. Helsinki Shooting Club) on helsinkiläinen yritys, joka harjoittaa kaupallista ampumaratatoimintaa. Osuvalla on kaksi ampurataa, toinen Kampissa (Albertinkatu 36) ja toinen Tähtitorninmäellä (Fabianinkatu 1). Yrityksen omistaa Aegis palvelut - Aegis services Ltd Oy, joka on perustettu vuonna 2000. Osuva-nimi tuli aputoiminimenä käyttöön syksyllä 2015, kun Helsinki Shooting Clubin omistussuhteet muuttuivat.
Juutalaiset juhlapäivät
thumb|270px|Pääsiäisen eli pesahin vietto huipentuu perinteiseen [[seder-illalliseen]] thumb|270px|Lehtimajoja [[Jerusalemissa juutalaisten lehtimajajuhlan, sukkotin aikaan]]
Osuva
Ampumaratavuoroja vuokrataan yrityksille ja yksityisille. Radalla saa ampua käsiasekaliiberisilla lyhyillä ja pitkillä aseilla. Kerrallaan 25 metrin radalle mahtuu ampumaan seitsemän ampujaa.
Yritys nousi otsikoihin vuonna 1999, kun Sanna Sillanpää ampui Beretta-puoliautomaattipistoolilla yrityksen radalla kolme miestä ja haavoitti neljättä siten, että hänelle jäi ampumisesta elinikäiset vammat. Surmansa saivat 23-vuotias ampumaradan valvoja, 25-vuotias automaatiomekaanikko ja 37-vuotias autonkuljettaja.
Juan Rodríguez
Juan Antonio Rodríguez Iglesias (9. heinäkuuta 1928 Dolores – 27. syyskuuta 2019) oli uruguaylainen soutaja ja olympiamitalisti.
Rodríguez voitti kaksikoissa olympiapronssia Lontoossa 1948 ja Helsingissä 1952. Lontoossa hänen parinaan souti William Jones ja Helsingissä Miguel Seijas. Rodríguez kuoli 91-vuotiaana 27. syyskuuta 2019.
Juutalaiset juhlapäivät
Juutalaiset juhlapäivät juontavat juurensa usein Toorasta. Ne on lueteltu muun muassa kolmannessa Mooseksen kirjassa. Muita juhlapäiviä on myöhemmin lisätty uudempien juutalaisten historian merkkitapahtumien muistoksi.
Juutalaiset juhlapäivät noudattavat juutalaista kalenteria eivätkä siksi osu gregoriaanisessa kalenterissa vuoden tietyille päiville. Juutalaisille päivä alkaa auringon laskiessa, ja juhlaa edeltävän päivän ilta ("erev") lasketaan juhlaan kuuluvaksi.
Toorassa säädetyt juhlat
Toorassa säädettyihin juhliin liittyy roš hodešia lukuun ottamatta rajoituksia, jotka muistuttavat sapattiin liittyviä työnteon kieltoja. Toorassa säädettyinä juhlina rukoillaan ylimääräinen musaf-rukous, joka vastaa Toorassa mainittua ylimääräistä musaf-uhria. Israelin ulkopuolella näitä juhlia vietetään aina kaksi päivää, kun Israelissa kaikki muut paitsi roš hašana kestävät vain yhden päivän.
Muita juhlapäiviä
Israelin valtion perustamisen jälkeen juutalaiset ovat ottaneet käyttöön joitakin uusia juhlapäiviä.
Melanie Oudin
Melanie Oudin (s. 23. syyskuuta 1991 Marietta, Georgia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen tennispelaaja. Junioreiden maailmanlistalla hän oli parhaimmillaan toisena. Parhaimmillaan Oudin sijoittui WTA-maailmanlistalla kaksinpelissä sijalle 31 ja nelinpelissä sijalle 125. Hän voitti urallaan yhden WTA-turnauksen kaksinpelissä.
Oudin ilmoitti uransa lopettamisesta elokuussa 2017.
Uran alku
Junioriurallaan Oudin voitti 27 perättäistä ottelua junioreiden ITF-kiertueella loppuvuodesta 2007. Vuonna 2008 Oudin pääsi Yhdysvaltain avointen tyttöjen turnauksessa välieriin, jossa hän hävisi Gabriela Pazille.
ITF-kiertueella Oudin teki debyyttinsä vuonna 2006 pelaten Yhdysvalloissa. Vuonna 2007 hän kiersi ITF-turnauksia ja osallistui sekä Memphisin että Yhdysvaltain avointen karsintoihin. Yhdysvaltain avointen karsintojen ensimmäisellä kierroksella maailmanlistan sijalla 548 ollut Oudin voitti sijalla 152 olleen Ayumi Moritan. Karsintojen toisella kierroksella hän hävisi Regina Kulikovalle.
ITF-turnauksia ja villi kortti US Openiin (2008)
Oudin siirtyi ammattilaispelaajaksi helmikuussa 2008, jolloin hän selviytyi loppuotteluun Fort Walton Beachin ITF-turnauksessa, häviten sen Barbora Záhlavová-Strýcoválle luvuin 3–6, 7–5, 6–7(5). Maaliskuussa hän pääsi villillä kortilla mukaan Indian Wellsin WTA-turnaukseen, jossa hän voitti ensimmäisellä kierroksella Maret Anin. Toisella kierroksella hän hävisi maailmanlistan sijalla 22 olleelle Francesca Schiavonelle. Huhtikuussa hän sai villin kortin Miamin WTA-turnaukseen, jossa hän hävisi ensimmäisellä kierroksella Tathiana Garbinille kolmessa erässä.
Heinäkuussa Oudin selviytyi loppuotteluun Lexingtonin ITF-turnauksessa, jossa hän hävisi Carly Gullicksonille. Elokuussa Oudin sai villin kortin Grand Slam -turnauksen pääsarjaan Yhdysvaltain avoimissa. Hän hävisi ensimmäisellä kierroksella Jessica Moorelle luvuin 6–7(5), 6–7(5). Loka-marraskuussa Oudin pelasi Bell Challenge -turnauksessa Quebec Cityssä. Ensimmäisellä kierroksella Oudin voitti toiseksi sijoitetun Sybille Bammerin 6–4, 3–6, 7–5. Toisella kierroksella vastaan tuli Olga Putškova, jonka Oudin voitti 6–1, 7–6(3). Päästyään ensimmäisen kerran WTA-turnauksessa puolivälieriin, hän hävisi kuudenneksi sijoitetulle maannaiselleen Bethanie Mattek-Sandsille luvuin 6–7(7), 1–6.
Neljännelle kierrokselle Yhdysvaltain avoimissa (2009)
Oudin aloitti kauden karsimalla Australian avoimiin. Karsinnat selvitettyään hän hävisi pääsarjan ensimmäisellä kierroksella Akgul Amanmuradovalle luvuin 1–6, 4–6. Memphisin WTA-turnauksessa maailmanlistan sijalla 150 ollut Oudin voitti ensimmäisellä kierroksella Jill Craybasin. Toisella kierroksella hän hävisi Marina Erakovicille. Maaliskuussa Oudin hävisi Indian Wellsin ensimmäisellä kierroksella Lucie Šafářoválle ja Miamin turnauksen ensimmäisellä kierroksella Daniela Hantuchoválle. Huhtikuussa Oudin selviytyi kolmannelle kierrokselle Charlestonin WTA-turnauksessa, jossa hän voitti toisella kierroksella maailmanlistan sijalla 29 olleen Aleksandra Wozniakin. Kolmannella kierroksella hän hävisi Marion Bartolille. Toukokuussa Oudin voitti sekä Indian Harbour Beachin että Raleighin ITF-turnaukset.
Huono menestys Grand Slam -turnauksissa (2010)
Tammikuussa Oudin osallistui Hopman Cupiin yhdessä John Isnerin kanssa. Australian avoimissa Oudin hävisi ensimmäisellä kierroksella Alla Kudrjavtševalle. Helmikuussa hän pääsi välieriin Pariisin WTA-turnauksessa, jossa hän hävisi ykköseksi sijoitetulle Svetlana Kuznetsovalle. Seuraavalla viikolla Memphisissä Oudin selviytyi puolivälieriin. Huhtikuussa hän pääsi puolivälieriin Ponte Vedra Beachin ja Charlestonin turnauksissa.
Ranskan avoimissa Oudinin pelit päättyivät avauskierrokselle, kun hän hävisi Espanjan Anabel Medina Garriquesille luvuin 5–7, 2–6. Wimbledonissa hän voitti avauskierroksella Anna-Lena Grönefeldin, mutta hävisi toisella kierroksella Jarmila Grothille 4–6, 3–6. Yhdysvaltain avoimissa Oudin voitti Olga Savtšukin, mutta hävisi toisella kierroksella Alona Bondarenkolle luvuin 2–6, 5–7. Syyskuussa Quebec Cityn turnauksessa Oudin pääsi puolivälieriin. Marraskuussa hän pääsi loppuotteluun Phoenixin ITF-turnauksessa, jonka hän hävisi Varvara Lepchenkolle.
Sekanelinpelin mestaruus Yhdysvaltain avoimissa (2011)
Australian avoimissa Oudin hävisi ensimmäisellä kierroksella Klára Zakopaloválle. Maaliskuussa Indian Wellsin turnauksessa Oudin voitti Jelena Vesninan, mutta hävisi toisella kierroksella Yanina Wickmayerille. Myös Miamissa Oudin pääsi toiselle kierrokselle voitettuaan Julia Görgesin. Toisella kierroksella hän hävisi Daniela Hantuchoválle. Fesin turnauksessa Oudin pääsi puolivälieriin, jossa hän hävisi Alberta Briantille. Ranskan avointen ensimmäisellä kierroksella Oudin hävisi turnauksen hallitsevalle mestarille, Francesca Schiavonelle.
Wimbledonissa Oudin hävisi ensimmäisellä kierroksella Ana Ivanovićille 0–6, 1–6. Yhdysvaltain avoimissa Oudinin huono Grand Slam -menestys jatkui, kun hän hävisi ensimmäisellä kierroksella Romina Oprandille. Hän voitti Yhdysvaltain avoimissa kuitenkin sekanelinpelin yhdessä Jack Sockin kanssa. Villillä kortilla turnaukseen päässyt pari päihitti loppuottelussa kahdeksanneksi sijoitetut Gisela Dulkon ja Eduardo Schwankin luvuin 7–6(4), 4–6, [10–8].
Ensimmäinen WTA-turnausvoitto (2012)
Oudin hävisi Australian avointen ensimmäisellä karsintakierroksella Laura Robsonille. Ranskan avoimissa hän voitti ensimmäisellä kierroksella Johanna Larssonin, mutta hävisi toisella kierroksella Sara Erranille. Kesäkuussa Oudin saavutti ensimmäisen WTA-turnausvoittonsa kaksinpelissä voitettuaan Birminghamin ruohokenttäturnauksen. Karsintojen kautta tiensä pääsarjaan selvittänyt Oudin voitti turnauksen loppuottelussa Jelena Jankovićin. Hän oli maailmanlistan sijalla 208 voitettuaan turnauksen. Wimbledonissa Oudin hävisi ensimmäisellä kierroksella Tímea Babosille kolmessa erässä. Yhdysvaltain avoimissa Oudin hävisi ensimmäisellä kierroksella Lucie Šafářoválle. Syyskuussa hän eteni puolivälieriin Quebec Cityn turnauksessa.
Fed Cup
Oudin pelasi ensimmäisen Fed Cup -ottelunsa helmikuussa 2009. Puolivälierissä hän hävisi Argentiinan Gisela Dulkolle, mutta voitti Betina Jozamin. Yhdysvaltojen selvittyä finaaliin Oudin pelasi Italian Francesca Schiavonea ja Flavia Pennettaa vastaan, mutta hävisi molemmille. Italia voitti Fed Cupin finaalissa Yhdysvallat puhtaasti 4–0. Tennisfanit äänestivät Oudinin Fed Cupin päätteeksi Heart Awardin voittajaksi. Palkinto myönnetään pelaajalle, joka on edustanut maataan ansiokkaasti, osoittanut poikkeuksellista rohkeutta kentällä ja sitoutunut joukkueeseen Fed Cupin aikana.
Helmikuussa 2010 Oudin pelasi jälleen Yhdysvaltain joukkueessa. Hän voitti puolivälierissä sekä Pauline Parmentierin että Julie Coinin Ranskasta. Välierässä Venäjää vastaan Oudin voitti Alla Kudrjavtševan, mutta hävisi Jelena Dementjevalle. Yhdysvaltain joukkue selvisi kuitenkin finaaliin, jossa se kohtasi jälleen Italian. Oudin voitti Schiavonen luvuin 6–3, 6–1, ja tasoitti tilanteen 1–2:een Italian johtaessa. Italia voitti kuitenkin lopulta mestaruuden, kun Pennetta voitti Coco Vandeweghen kaksinpelissä.
Vuoden 2011 Fed Cupissa Belgiaa vastaan pelatuissa puolivälierissä Oudin hävisi sekä Kim Clijstersille että Yanina Wickmayerille, ja kun Yhdysvaltain joukkue voitti vain nelinpelin, niin joukkue putosi jatkosta.
Zamora Chinchipe
thumb|300px|Zamora-Chinchipen provinssin sijainti Ecuadorin kartalla Zamora Chinchipe on yksi Ecuadorin 22 maakunnasta. Sen pinta-ala on noin 10 500 neliökilometriä ja asukkaita siellä on vähän yli 90 000 (2010). Maakunnan pääkaupunki on Zamora ja suurin asutuskeskus on nimeltään Yantzaza.
Maantiede ja sijainti
Zamora Chinchipe sijaitsee Ecuadorin osassa Amazonin sademetsää ja rajautuu etelässä ja idässä Peruun. Sen naapuriprovinssit ovat lännessä Loja ja pohjoisessa Azuay sekä Morona-Santiago.
Kantonit
Zamora Chinchipe on jaettu yhdeksään kantoniin (suluissa niiden pääkaupungit):
La Roche-sur-Yon
La Roche-sur-Yon on kunta ja Vendéen departementin pääkaupunki Pays de la Loiren hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 54 116 asukasta vuoden 2006 väestönlaskennassa. La Roche-sur-Yonin pinta-ala on 88 neliökilometriä.
Tartto
pienoiskuva|[[Nelikopteri|Nelikopterilla ilmasta kuvattu video Toomemägissa ja Tartussa]] Tartto on Viron toiseksi suurin kaupunki, jossa asui vuonna 2012 runsaat 93 000 asukasta. Emajoen varrella sijaitseva Tartto on Etelä-Viron ja Tartumaan maakunnan keskus.
Thylacoleo hilli
Thylacoleo hilli oli Thylacoleo-sukuun kuulunut lihaa syönyt pussieläin.
Tartto
Tarttoa pidetään Viron kulttuurin ja sivistyksen pääkaupunkina, henkisenä pääkaupunkina. Kaupungissa on 1632 perustettu maan vanhin ja suurin yliopisto, vanhin vironkielinen teatteri Vanemuine, Viron opetus- ja tiedeministeriö, korkein oikeus ja Viron kansallismuseo (Eesti Rahva Muuseum).
Thylacoleo hilli
Piirteet
Thylacoleo hilli oli hyvin samankaltainen kuin sukunsa muut lajit, mutta noin puolet suurimman, lajin Thylacoleo carnifexin koosta. Se oli tiettävästi ensimmäinen ilmestynyt Thylacoleo-suvun laji. Sen uskotaan ilmestyneen plioseenilla, tai mahdollisesti jo mioseenilla. Lajin fossiiloituneen hampaan löysi tutkija Alan Hill luolasta Yorken niemimaalta Etelä-Australiasta. Laji tunnistettiin omaksi lajikseen löydetyn hapaan koon ja rakenteen perusteella.
Tartto
Hallinnollisesti Tartto on epäitsenäinen kaupunki (linn, asustusüksus), laajemman Tarton kaupungin (linn, haldusüksus) osa.
Maantiede ja kaupunginosat
Tartto sijaitsee Emajoen keskijuoksulla Võrtsjärven ja Peipsijärven välillä. Emajoen laakso halkaisee kaupungin luoteesta kaakkoon 800–2 000 metriä leveänä. Laakeaa laaksoa ympäröivät aaltoilevat moreenitasanteet. Tarton keskusalueella sijaitsee tasalakinen Toomemägi, jota ympäröivät pienemmät notkelmat.
Kaupungin pinta-alasta 38,97 km² on veronalaista maata 58 prosenttia. Tonttimaata on 11,0 km², soista vesijättö- ja joutomaata 4,7 km², maatalousmaata 4,3 km², katuja 6,2 km² ja rautateitä 5,3 km², puistoja ja viheralueita 3,8 km² sekä teollisuusalueita 5,9 km².
Tartto jakautuu 17 kaupunginosaan (linnaosa) ja 31 alueeseen (asum), joiden asukasluku ja pinta-ala vaihtelevat suuresti. Runsasväkisimmät kaupunginosat ovat itäinen lähiökaupunginosa Annelinn (27 000 asukasta), puutalokaupunki Karlova (9 000 as.) sekä omakoti- ja viheralue Tammelinn (8 000 as.). Väestömäärältään pienimpiä ovat Maarjamõisa (400 as.) ja läntisimpänä sijaitseva Ränilinn, maaseutumainen Ihaste keskustan kaakkoispuolella ja puutaloalue Supilinn (1 800 as.). Pinta-alaltaan suurimmat kaupunginosat ovat Annelinn (540 ha), Ihaste (424 ha) ja eteläinen Ropkan teollisuusalue (354 ha). Alueeltaan pienimpiä kaupunginosia ovat Supilinn (48 ha), Vaksali (76 ha) ja Variku (77 ha).
Historiaa
Tartto on Viron vanhin ja Pohjois-Euroopan vanhimpia kaupunkeja. Ensimmäinen kirjallinen maininta siitä on vuodelta 1030. thumb|350px|Tartto vuonna 1554.
Venäläisten, saksalaisten, puolalaisten ja ruotsalaisten kiistakapula
Arkeologiset tutkimukset osoittavat, että Tarton kohdalla Toomemäen laella on ollut virolaisten muinaislinna jo 400-luvulla. Vuonna 1030 Kiovan ruhtinas Jaroslav I Viisas valloitti Tarbatun ja rakensi paikalle linnoituksen, josta on käytetty nimeä Jurjevin linnoitus. Tarton kautta kulkivat kauppatiet Suomenlahdelta länteen liiviläisten maille sekä itään Pihkovan ja Novgorodin valtakuntiin. Virolaiset valtasivat Tarton takaisin vuonna 1061. .
Saksalaiset ristiritarit valloittivat Liivinmaan ja Vironmaan useita kertoja. Vuonna 1224 Tartto päätyi saksalaisten käsiin. Saksalaiskaudella kaupunki oli piispan valtapiirissä. Piispanlinna mainitaan kirjallisissa lähteissä 1234. Venäläiset hyökkäsivät Tarttoon vuonna 1262, ja aiemmin on oletettu että kaupunginmuurin rakentaminen alkoi pian sen jälkeen, mutta uudemmat tutkimukset ajoittavat muurin rakentamisen 1300-luvun alkupuolelle, jolloin kaupungin suunnitelma oli valmis. Muurin rakentamisen aloituksesta ei ole kirjallisia mainintoja.
Tuolloin siitä käytettiin nimeä Tarbatu. Vanhat linnoitusrakennelmat jäivät saksalaisten piispanlinnoituksen muurien alle. Toomemäen pohjoisosaan alettiin rakentaa Baltian suurinta kirkkoa, Pyhän Dionysiuksen tuomiokirkkoa, joka jäi pois käytöstä uskonpuhdistuksen levittyä alueelle vuonna 1525.
Arto Satonen
Arto Olavi Satonen (s. 20. lokakuuta 1966 Vammala) on suomalainen kokoomusta edustava poliitikko ja Suomen työministeri vuodesta 2023. Hän on ollut kansanedustaja Pirkanmaan vaalipiiristä vuodesta 2003 alkaen.
Tartto
Venäläisten, saksalaisten, puolalaisten ja ruotsalaisten kiistakapula
Liivinmaan sodassa 1500-luvun jälkipuolella venäläiset valloittivat Tarton. Sen jälkeen valta vaihtui tiuhaan tahtiin, kun venäläisten jälkeen tulivat puolalaiset, sitten ruotsalaiset, kunnes taas puolalaiset. Venäläisvalta kesti pisimpään (1558–1582), mutta Venäjän–Puolan rauhansopimuksessa 1583 Tartto jäi Puolalle. Jesuiitat perustivat Tarttoon 1583 Viron ensimmäisen korkeakoulun, kymnaasin. Kaupunkiin saapuneet jesuiitat alkoivat käännyttää katolisuuteen takaisin virolaisia, jotka eivät olleet ehtineet omaksua uudistettua, luterilaista uskoa. Käännytysyritykset eivät vaikuttaneet saksalaisiin, jotka pysyivät luterilaisina.
Arto Satonen
Kesäkuusta 2014 kesäkuuhun 2016 Satonen toimi kokoomuksen eduskuntaryhmän puheenjohtajana. Hän on ollut eduskunnan toinen varapuhemies kesäkuusta 2016 helmikuuhun 2018.
Tartto
Venäläisten, saksalaisten, puolalaisten ja ruotsalaisten kiistakapula
Kaupunki joutui jälleen Ruotsin valtaan 1625, ja jesuiittojen käännytystyö päättyi. Vuonna 1630 ruotsalaiset perustivat sinne kymnaasin ja 1631 kirjapainon. Seuraavana vuonna (1632) perustettiin Tarton yliopisto, Academia Dorpatensis, josta kaupunki erityisesti tunnetaan. Kansalta alettiin edellyttää lukutaitoa, ja siksi tarvittiin opettajia. Tarttoon perustettiin koko Ruotsin valtakunnan ensimmäinen kyläkoulunopettajien seminaari, niin sanottu Forseliuksen seminaari.
Tsaarin aika ja kansallinen herääminen
thumb|220px|1786 valmistunut [[Tarton raatihuone hansapäivien aikana.]] thumb|250px|Toisessa maailmansodassa tuhoutuneen Kivisillan pienoismalli nykyisen [[Kaarsild|Kaarisillan luona.]]
Arto Satonen
Helmikuusta 2018 lähtien vaalikauden 2015–2019 loppuun hän toimi suuren valiokunnan puheenjohtajana. Vuonna 2016 hänet valittiin Yleisradion hallintoneuvostoon ja syyskuussa 2019 sen puheenjohtajaksi.
Tartto
Tsaarin aika ja kansallinen herääminen
Suuressa Pohjan sodassa venäläiset valtasivat jälleen Tarton. Ruotsalaiset siirsivät yliopiston sodalta turvaan Pärnuun, ennen kuin sen toiminta lakkasi kokonaan. Ruotsalaisten paluuta pelätessään venäläiset karkottivat vuonna 1708 kaupungin lähes kaikki saksalaiset asukkaat Venäjälle ja hävittivät kaupungin talot ja puolustusrakennelmat.
Arto Satonen
Tausta
Satonen valmistui ylioppilasmerkonomiksi Etelä-Satakunnan kauppaoppilaitoksesta vuonna 1989 ja yhteiskuntatieteiden maisteriksi Lapin yliopistosta vuonna 1997. Hänen pro gradu -tutkielmansa käsitteli thatcherismia ja sen vaikutusta Ahon hallituksen politiikkaan. Hänellä on myös täydentäviä opintoja Cambridgen yliopistosta, jossa hänen pääaineensa oli Britannian talous ja politiikka.
Satonen käsittelee thatcherismia hyvinvointiyhteiskunnan pelastusoppina pamfletissaan ”Hyvinvointiyhteiskunnan pelastusoppi: 16 murrettua myyttiä”, jossa hyvinvointivaltion käsitteestä on luovuttu. Raportissaan ”Realismia turvapaikkapolitiikkaan, resursseja kotoutumiseen: Kansanedustaja Arto Satosen raportti” Satonen yhdistää turvapaikkapolitiikkaa ja maahanmuuttoa.
Tartto
Tsaarin aika ja kansallinen herääminen
Kaupunki toipui sodasta hitaasti, ja 1700-luvun kuluessa kaupunkia tuhosivat myös tulipalot vuosina 1755, 1763 ja pahimmin 1775, jolloin kaupungista tuhoutui kaksi kolmasosaa. Sen jälkeen, keisarinna Katariina Suuren hallintokaudella, Tartto rakennettiin lopullisesti uudelleen. Keisarinna lahjoitti kaupungille myös Kivisillan, joka oli ensimmäinen pysyvä silta joen yli ja koko Baltian ensimmäinen kivisilta.
Vuodesta 1782 lähtien Tartto ei ole ollut enää linnoituskaupunki. Tuolloin Toomemäki siirtyi kaupungin hallintaan. Asukkaita kaupungissa oli 1800-luvun alussa 3 500. Yliopisto avattiin uudelleen vuonna 1802. Sen ansiosta kaupungin elämä vilkastui, ja se alkoi kasvaa nopeaan tahtiin, niin että ensimmäisen virallisen väestönlaskennan mukaan vuonna 1881 asukkaita oli 30 000 ja vuonna 1897 jo 42 000. Vuonna 1876 Tartto sai rautatien, joka yhdisti sen Tallinnaan ja sitä kautta Pietariin. Myöhemmin rautatieyhteyttä jatkettiin Valgaan ja Riikaan.
Arto Satonen
Tausta
Satonen toimi kokoomuksen eduskuntaryhmän talouspoliittisena sihteerinä vuonna 1997, jolloin valtiovarainministeri Sauli Niinistön johdolla valmisteltiin Suomen liittymistä Euroopan unionin talous- ja rahaliitto EMU:hun ja yhteisvaluutta euroon.
Eduskunnan lisäksi Satonen on työskennellyt opettajana TAMK:n liiketaloudellisessa yksikössä ja opettanut myös HAMK:n Valkeakosken, PirAMK:n Ikaalisten ja SAMK:n Huittisten yksiköissä vuosina 1999–2003. Vuonna 1998 hän toimi myös vierailevana tutkijana Waikaton yliopistossa Uudessa-Seelannissa sekä vierailevana luennoitsijana Unkarissa, Virossa ja Latviassa vuonna 2000. Lisäksi Satonen on suorittanut ammatillista koulutusta ja toiminut useita vuosia yrittäjänä kaupan ja kiinteistöjen alalla.
Tartto
Tsaarin aika ja kansallinen herääminen
Tartto oli yliopiston ansiosta koko Vironmaan ja Liivinmaan henkinen keskus. Siitä tuli myös Viron kansallisen heräämisen keskipiste 1800-luvun loppupuolella. Kaupungissa alkoi ilmestyä Eesti Postimees -sanomalehti ja siellä perustettiin 1865 Vanemuine-yhdistys. Tartossa perustettiin myös Eesti Kirjameeste Selts (Viron kirjailijoiden seura) ja Õpetatud Eesti Selts (Viron sivistysseura). Tartossa aloitti toimintansa myös ensimmäinen vironkielinen oppikoulu, Miina Härman koulu vuonna 1906.
Lokakuun vallankumouksen jälkeen tilanne Virossa oli pitkään epäselvä. 24. helmikuuta 1918 Viro julistettiin itsenäiseksi, mutta käytännössä saksalaiset miehittävät maan ja etenivät etelästä kohti Tallinnaa, jolloin Tarttokin joutui saksalaisten ankaran miehityksen alle. Vallankumous Saksassa pakotti saksalaiset miehitysjoukot lähtemään, ja seuraavaksi kaupunki joutui Viron työkansan kommuunin joukkojen hirmuhallinnon alle 22. joulukuuta 1918. Viron joukot vapauttivat kaupungin lopulta 14. tammikuuta 1919 Julius Kuperjanovin johdolla.
Arto Satonen
Tausta
Satonen on sotilasarvoltaan reservin alikersantti, ja hän on osallistunut maanpuolustuskursseille.
Tartto
Tsaarin aika ja kansallinen herääminen
Kaupungin nimi oli vuosina 1893–1919 jälleen Jurjev. Tämän nimisenä Liivinmaan kuvernementin kihlakuntakaupunkina se on esimerkiksi vuoden 1897 väestönlaskennassa.
Itsenäisen Viron sivistyspääkaupunki
Tartossa solmittiin rauhansopimukset Neuvosto-Venäjän ja Viron välillä 2. helmikuuta 1920 ja Suomen ja Neuvosto-Venäjän välillä 14. lokakuuta 1920. Itsenäisessä Virossa Tarton asema sivistyspääkaupunkina säilyi ja jopa vahvistui. Kaupungissa toimi kansallinen yliopisto, musiikkikorkeakoulu, taideyhdistys Pallas ja sen perustama taidekoulu Pallas.
Wilma Lipp
Lipp teki oopperadebyyttinsä vuonna 1943 ja oli Wienin valtionoopperassa vuodesta 1945. Hänen ensimmäinen esiintymisensä La Scalassa tapahtui vuonna 1950, Covent Gardenissa vuonna 1951 ja Pariisin oopperassa vuonna 1953.
Tartto
Toinen maailmansota
Viro liitettiin Neuvostoliittoon 6. elokuuta 1940, ja sen jälkeen aloitettiin suuria sosialistisia muutoksia. Kaupungin budjetti kasvoi peräti kolminkertaiseksi, kun terveydenhuoltoa ja sivistystointa tehostettiin. Yritykset ja kiinteistöt kansallistettiin, ja monia omistajia vainottiin. Ensimmäiset suurkarkotukset olivat virolaisille suuri järkytys: 14. kesäkuuta 1941 alkoivat virolaisten kuljetukset karjavaunuissa Siperiaan, ja Tartosta vietiin lähes tuhat henkeä.
Wilma Lipp
Yhdysvalloissa Lipp ei esiintynyt ennen vuotta 1962.
Tartto
Toinen maailmansota
Kun Saksa hyökkäsi Neuvostoliittoon 22. kesäkuuta 1941, alkoivat Tartossa pakkoevakuoinnit ja summittaiset vangitsemiset. Taistelu Tartosta alkoi 10. heinäkuuta ja kesti kaksi viikkoa. Taistelu käytiin aluksi pääasiassa virolaisten sissien (metsäveljien) ja Neuvostoliiton armeijan välillä saksalaisten pysäytettyä hyökkäyksensä etelämmäksi. Tarttoon saapui vain kaksi kuorma-autollista saksalaisia sotilaita, mutta puna-armeija vetäytyi keskustasta Emajoen toiselle puolelle, koska luuli Saksan aloittaneen suuremman hyökkäyksen. Neuvostojoukot pitivät puoliaan Emajoen toisella puolella tuhottuaan joen yli vievät sillat, muun muassa historiallisen Kivisillan. Saksan armeija jatkoi hyökkäystään ja valtasi Tarton 25. heinäkuuta.
Wilma Lipp
Lippin useista rooleista tunnetuimpia on Yön kuningatar Wolfgang Amadeus Mozartin Taikahuilussa. Hänestä tuli vuonna 1982 Salzburg Mozarteumin laulunprofessori.
Tartto
Toinen maailmansota
Vaikka saksalaiset otettiin aluksi vastaan vapauttajina, pian huomattiin, että hirmuhallinto oli vain vaihtunut toiseen. Saksalaiset tuhosivat niin vasemmistoaktivistit, juutalaiset kuin romanitkin. Saksalaiset perustivat kaupungin laidalle keskitysleirin. Teloitukset suoritettiin kaupungin etelälaidalla, eikä panssarikaivantoihin haudattujen ruumiiden määrää tiedetä nykyisinkään.
Puna-armeija alkoi lähestyä Viroa murrettuaan Leningradin saartorenkaan. Elokuussa 1944 puna-armeijan joukot saapuivat Tarttoon etelästä Peipsijärven eteläpuolelta. Tällä kertaa taistelu kaupungista oli ankarampi kuin 1941. Saksalaiset polttivat kaupunkia vetäytyessään. Keskikaupunki jäi puna-armeijan haltuun 25. elokuuta. Saksalaiset onnistuttiin ajamaan Emajoen takaa vasta 17. syyskuuta. Taisteluissa ja tykistön tulituksessa kaupungista raunioitui kaksi kolmasosaa, muun muassa kaikki sillat, Armas Lindgrenin suunnittelema Vanemuine-teatteri. Myös Raadin kartano, jossa toimi Viron kansallismuseo, tuhoutui. Yliopisto ja raatihuone sen sijaan säästyivät.
Sodan jälkeen kaupunkilaiset velvoitettiin mittaviin raivaus-, purku- ja rakennustöihin. Vaativimmat rakennustyöt jäivät saksalaisten sotavankien vastuulle. Kaupungin keskustassa olevat puistot ja viheralueet ovat peräisin sodanjälkeiseltä ajalta, sillä kaupunginarkkitehti Arnold Matteus vaati, että keskikaupunkiin jätettäisiin tilaa.
Neuvostokaupunkina
Vuoden 1949 suurkarkotus oli suunnattu erityisesti kulakkeja vastaan, eikä se kohdistunut niinkään kaupunkiväestöön. Tartosta vietiin noin 700 henkeä, maakunnasta kaikkiaan 3 800 henkeä.
Nikita Hruštšovin aikana asuntopulan tyydyttämiseksi alettiin rakentaa nopeasti yksinkertaisia asuinrakennuksia. Näiltä ajoilta ovat peräisin ensimmäiset tyyppitalot, viisikerroksiset harmaatiiliset asuintalot, joita nimitetään hruštšovkaksi. Myös Brežnevin kaudella, niin sanottuna pysähtyneisyyden aikana, rakennustoiminta oli vireää. Tuolloin siirryttiin kuitenkin tehokkaampaan elementtirakentamiseen. Erityisesti Emajoen itäpuolella Annelinnassa on laajoja elementtitalolähiöitä eli mikrorajooneja.
Neuvostoliiton aikana Tartto oli osittain ulkomaalaisilta suljettu sotilaskaupunki, sillä kaupungin itäosissa, Raadilla, oli yksi Neuvostoliiton suurimpia sotilaslentokenttiä. Lentotukikohdan henkilökuntaa varten rakennettiin kaupungin itäosiin kokonainen uusi kaupunginosa.
Raadin lentokenttä oli pitkään joutomaata, kunnes sinne rakennettiin Viron kansallismuseon uusi päärakennus, joka avattiin syksyllä 2016.
Uudelleen itsenäistyneessä Virossa
Vuonna 1989 Tartossa oli asukkaita 113 000, mutta vuoteen 2000 mennessä se oli laskenut 101 000:een. Itsenäisyyden aikana Tartto on joutunut kilpailemaan pääkaupunki Tallinnan kanssa. Uusi poliittis-taloudellinen järjestelmä toi mukanaan aluksi elintason laskun, työttömyyttä, sosiaalisia ongelmia ja kaupunkikuvan kurjistumista. Taloudellinen ja sosiaalinen tilanne on kuitenkin kehittynyt 2000-luvun alkuvuosikymmenillä hyvään suuntaan.
Hallinto
Hallinnollisesti vanha Tarton kaupunki on vuoden 2017 kuntauudistuksesta alkaen ollut laajempaan Tarton kaupunkiin kuuluva epäitsenäinen kaupunki.
Tilastollisesti vanhan Tarton kaupungin kaupunginosajaottelua käytetään kuntauudistuksen jälkeenkin vertailukelpoisten tietojen saamiseksi.
Talous
Kaupungissa sijaitsevasta yli 8 000 yrityksestä kolmannes toimii kaupan, palveluiden ja kiinteistönvälityksen alalla. Tartossa on kehittynyt huonekalu-, kone- ja tekstiiliteollisuus. Lisäksi elintarviketeollisuuden alalla toimii kaksi suuryritystä: A. Le Coq -juomatehdas ja Salvest-säilyketehdas. Tarttoon on sijoitettu myös useita valtakunnallisesti tärkeitä instituutioita yliopiston lisäksi, esimerkiksi Baltic Defence College, korkein oikeus, Viron opetus- ja tiedeministeriö sekä muun muassa Viron kansallismuseo ja Viron kirjallisuusmuseo.
Liikenne
Tartto on liikenteen solmukohta. Sieltä on rautatieyhteys kolmeen suuntaan: Valgaan ja edelleen Riikaan, Koidulaan Venäjän-rajalle sekä Tapaan ja edelleen Tallinnaan ja Narvaan. Tallinnan ja Võrun välinen valtatie 2 ja valtatie 3 Jõhvista Valgaan kulkevat Tarton kautta. Tartosta lähtee lisäksi tie Viljandin (valtatie 92), Jõgevan (kantatie 39) ja Räpinan (kantatie 45) suuntiin.
Tarton lentoasema sijaitsee kaupungista kymmenkunta kilometriä etelään Kambjan kunnan Reolan kylässä. Sieltä lennetään päivittäin yksi lento Helsinkiin.
Väestö
Tarton asukasluku ylitti ensimmäisen kerran 100 000 asukkaan rajan vuonna 1977. Ennen Neuvostoliiton hajoamista suoritetussa väestönlaskennassa väkiluku oli 113 977, mutta väheni 1990-luvulla jatkuvasti, kunnes alkoi vuoden 2002 jälkeen vähitellen kasvaa.