cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Windows Server 2008
Server Core -teknologia
Tärkein syy Server Core -asennusvaihtoehdon kehittämiselle oli vähentää mahdollisia haavoittuvuuksia, joita voitaisiin käyttää hyväksi tietomurrossa palvelimelle. On arvioitu, että edellisestä Windows Server -versiosta löytyneistä haavoittuvuuksista 70% ei olisi vaikuttanut Server Core -asennukseen.
Poistetut ja muuttuneet ominaisuudet
Seuraavat ominaisuudet olivat Windows Server 2003 palvelinjakelussa, mutta on poistettu Windows Server 2008 -palvelimesta.
Pleasantonin koulupiiri
Pleasantonin koulupiiri on julkinen koulupiiri, joka palvelee Pleasantonin asukkaita Alamedan piirikunnassa Kaliforniassa. Siihen kuuluu 9 peruskoulua, 3 keskikoulua sekä yhteensä neljä high schoolia. Koulupiiri perustettiin vuonna 1988.
Markku Pulli
Markku Antero Pulli (s. 27. tammikuuta 1988 Helsinki) on suomalainen näyttelijä. Hän on tullut tunnetuksi saippuasarjasta Salatut elämät, jossa hän näyttelee Joonatan Sievistä.
Yksityiselämä
Pulli on valmistunut ammattikoulusta kirvesmieheksi. Pulli suoritti varusmiespalveluksen Kaartin Jääkärirykmentissä, Santahaminassa, jossa hän aloitti heinäkuussa 2010. Sotilasarvoltaan Pulli on alikersantti. Hän toimi Kaartin Jääkäritoimikunnan (KJTK) puheenjohtajana. Pulli suoritti yksityislentäjän lentolupakirjan PPL (A) joulukuussa 2019.
Pulli oli avoliitossa näyttelijä Venla Savikujan kanssa, joka myös on näytellyt Salatut elämät -televisiosarjassa. Vuoden 2021 Big Brother Suomi -ohjelmassa Pulli kertoi olevansa siviilisäädyltään sinkku.
Filmografia
Pulli esiintyi Salatuissa elämissä vuodesta 2007 alkaen, joskin hän oli poissa sarjan kuvauksista asepalveluksensa ajan vuosina 2010–2011. Pullin roolihahmo palasi sarjaan syksyllä 2011 ja poistui sarjasta keväällä 2015. Pulli näytteli vuonna 2008 Mikael-nimistä lukiolaispoikaa Yle TV2:lla esitetyssä nuorille suunnatussa sarjassa Lukio. Pulli oli mukana vuoden 2021 Big Brother Vip -ohjelmassa sijoittuen toiseksi.
Pulli on esiintynyt rap-artisti Matin musiikkivideoilla Hulk, BULK ja Roju, joista viimeisimmässä hän myös räppää nimellä Roinatan. Rojuun tehtyä musiikkivideota oli katsottu YouTubessa toukokuuhun 2021 mennessä yli kolme miljoonaa kertaa. Pulli on myös ohjannut ja käsikirjoittanut kyseisen videon.
Masaharu Suzuki
Masaharu Suzuki (s. 3. elokuuta 1970 Shizuoka) on japanilainen entinen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue
Suzuki debytoi Japanin maajoukkueessa lokakuussa 1995. Hän on pelannut kaksi maaottelua.
Nukkamunuaisjäkälä
Nukkamunuaisjäkälä (Nephroma resupinatum, syn. Nephroma tomentosum) on munuaisjäkälien sukuun kuuluva jäkälä. Sen yläpinta on siniharmaa tai harmaanruskea. Alapinta on vaalea ja nukkakarvainen. Liuskat ovat noin 1,5 senttimetriä leveitä. Kotelomaljat ovat melko yleisiä. Kasvusto on enintään 10 senttimetriä halkaisijaltaan. Jäkälä kasvaa lehtipuiden tyvillä ja sammaleisilla kivillä. Laji on yleinen koko Suomessa, mutta on taantunut. Nukkamunuaisjäkälä on luokiteltu Suomessa vaarantuneeksi.
Bring Your Daughter... to the Slaughter
Bring Your Daughter... to the Slaughter on Iron Maidenin toinen single albumilta No Prayer for the Dying. Laulun levytti ja julkaisi Iron Maidenin laulaja Bruce Dickinson Painajainen Elm Streetillä 5 – Painajaisten lapsi -elokuvan soundtrackille. Kappaleen alkuperäinen versio löytyy Bruce Dickinsonin kokoelmalevyltä The Best of Bruce Dickinson.
Kun Dickinson levytti kappaleen Iron Maidenin kanssa syksyllä 1990, kappaleesta tuli yhtyeen toistaiseksi ainoa Britannian ykkössijalla ollut single.
Singlen b-puolella on Free- ja Led Zeppelin -coverit.
Anna Kaitila
Anna Augusta Helena Kaitila, o.s. Forsgren (12. heinäkuuta 1876 Korpilahti   – 17. marraskuuta 1959 Orimattila ) oli suomalainen opettaja ja kirjailija.
Henkilöhistoria
Kaitilan vanhemmat olivat kanttori-urkuri Viktor Teodor Forsgrén ja Edla Augusta Silfvenius ja puoliso vuodesta 1902 Teuvo Kaitila. Anna Kaitila toimi kansakoulunopettajana 1895–1904 ja oli viimeksi opettajana Orimattilan Kaitalassa 1900–1904. Hän oli Orimattilan kunnanvaltuuston jäsen 1933–1957 ja toimi Helsingin Sanomien ja Etelä-Suomen Sanomien paikallisena avustajana. Hän avusti pitkään myös Nuori Suomi -albumia.
Kaitila oli Orimattilan Marttayhdistyksen puheenjohtajana yli 50 vuotta. Hän toimi aktiivisesti Kansallisessa Edistyspuolueessa ja oli muun muassa puolueen kansanedustajaehdokkaana.
Kiristäjä (vuoden 1975 elokuva)
Kiristäjä (Yhdysvalloissa nimikkeenä The Executioner) on vuonna 1975 ensi-iltansa saanut Cyril Frankelin ohjaama brittiläis-itävaltalais-yhdysvaltalainen jännityselokuva, jonka pääosissa ovat Dirk Bogarde, Ava Gardner ja Bekim Fehmiu.
Kiristäjä -elokuvan käsikirjoituksen laati Robin Estridge oman romaaninsa pohjalta. Elokuvan tuotti Paul Mills ja elokuvasi Freddie Young. Elokuva kuvattiin Technicolor-elokuvausmenetelmällä Itävallan Gmundenissa vuoden 1975 aikana. Elokuvan tuotantoyhtiöinä olivat Sascha-Verleih ja Warner Brothers. Kiristäjä sai ensi-iltansa Länsi-Saksassa 17. lokakuuta 1975, ja Ison-Britannian ensi-ilta oli 20. marraskuuta 1975. Suomessa elokuva sai ensi-iltansa 30. tammikuuta 1976.
Gettomasa
Aleksi Lehikoinen (s. 22. marraskuuta 1993 Montreal, Kanada ), taiteilijanimeltään Gettomasa, on suomalainen Emma-palkittu rap-artisti ja rapin suomenmestari vuodelta 2012. Gettomasa on julkaissut viisi studioalbumia: Vellamo LP (2014), Chosen One (2016), Diplomaatti (2019), Kalamies (2020) ja Vastustamaton (2022).
Elämä ja ura
Aleksi Lehikoinen syntyi suomalaisille vanhemmille vuonna 1993 Kanadan Montrealissa. Perhe palasi Suomeen, ja Lehikoinen vietti suurimman osan lapsuudestaan Jyväskylän Kortepohjassa. Lehikoinen kiinnostui rapistä kuusivuotiaana vanhemman serkkunsa vanavedessä. Hän alkoi itse tehdä musiikkia 17-vuotiaana ja vuonna 2012 hän voitti freestylerapin Suomen mestaruuden. Vuonna 2014 hän julkaisi tuottaja Ruubenin kanssa KPC Recordsin kautta ensimmäisen albuminsa Vellamo LP:n.
Johannes Rosenrod
thumb|right|250px|Johannes Rosenrodin maalaama [[Pyhä Birgitta|Pyhää Birgittaa ja paavi Urbanus V:tä esittävä fresko Tenstan kirkossa Upplannissa.]]
Gettomasa
Elämä ja ura
Marraskuussa 2020 Lehikoinen julkaisi singlen ”Veli mä vannon”, jossa hän parjasi rap-artisti Lukas Leonia. Kappale juontaa juurensa Lukas Leonin ja MC Kajon huhtikuussa julkaisemaan rap battle -videoon, jossa Lukas Leon haastoi Lehikoisen osallistumaan Lukas Leon Vs. -sarjaan. Joulukuussa Lukas Leon julkaisi YouTube-kanavallaan Lehikoiselle osoitetun dissauskappaleen ”Gekkomasa”. Päivä ”Gekkomasan” julkaisun jälkeen Lehikoinen vastasi Lukas Leonille julkaisemalla oman dissauskappaleensa ”Istu”. Seuraavana päivänä Lehikoinen ilmoitti kiistan olevan hänen osaltaan ohi ja toivotti Lukas Leonille hyvää jatkoa. Päivää myöhemmin myös Lukas Leon ilmoitti kiistan päättyneen.
Johannes Rosenrod
Johannes Rosenrod oli keskiajan Ruotsissa vaikuttanut maalari. Rosenrod signeerasi vuonna 1437 joukon kalkkimaalauksia Tenstan kirkossa Upplannissa. Maalaukset olivat Salstan linnan herran ritari Pentti Jönsinpoika Oxenstiernan tilaamia. Rosenrodin ajatellaan tehneen maalauksia myös Danmarkin kirkkoon lähellä Uppsalaa.
Rosenrod oli luultavasti saksalainen, ja toimi Ruotsissa vain lyhyen aikaa.
Gettomasa
Elämä ja ura
Vuoden 2022 marras-joulukuun aikana Lehikoinen on mukana viiden keikan mittaisella KPC Tour -kiertueella, jossa esiintyy KPC-kollektiivin artisteja.
Lokakuun 2022 loppupuolella ilmoitettiin, että Lehikoinen julkaisee uuden albuminsa Vastustamaton 4. marraskuuta 2022. Albumi palkittiin seuraavan vuoden Emma-gaalassa vuoden albumina, vuoden rap/r&b:nä ja vuoden myydyimpänä albumina.
Yksityiselämä
Lehikoinen tuomittiin törkeästä liikenneturvallisuuden vaarantamisesta keväällä 2022.
Mediakäyttäytyminen
Lehikoisen antama haastattelu Keskisuomalaiselle herätti huomiota julkisuudessa marraskuussa 2022. Lehikoinen kieltäytyi kesken puhelinhaastattelun keskustelemasta urastaan. Lehikoinen väitti olevansa riittävän tunnettu artisti, ettei hänen tarvitsisi kertoa perusasioita itsestään ja epäili toimittajan tehneen liian vähän taustatöitä. Keskisuomalainen julkaisi keskustelun sellaisenaan.
Haastattelu kirvoitti näkemyksiä useissa medioissa. Soundi päätoimittajan Mikko Meriläisen mukaan Gettomasan käytös heijastelee haastateltavien yleistynyttä halua vaikuttaa jutun sisältöön, mutta ei kuitenkaan täysin ymmärrä julkaisupäätöstä. Helsingin Sanomien toimittaja Arttu Seppänen kirjoitti muutama päivä Keskisuomalaisen julkaisun jälkeen Lehikoisen aiemmasta käytöksestä haastattelutilanteissa; Seppäsen mukaan poikkeukselliset haastattelutilanteet ovat Lehikoiselle tyypillisiä.
Artikkelia on arvosteltu sen taustatöiden puutteellisuudesta, kuten myös Gettomasaa hänen asenteestaan työtään tekevään haastattelijaan. Haastattelua on myös parodioitu eri konteksteissa sen julkaisun jälkeen, muun muassa jääkiekkoseura Tappara käytti haastattelua pohjana mainoksessaan.
Diskografia
Pääartikkeli: Gettomasan diskografia
Hiihdon Suomen-mestaruuskilpailut 1935
Hiihdon Suomen-mestaruuskilpailut pidettiin vuonna 1935 Jyväskylässä.
Miehet 17 kilometriä
Joukkuekilpailun voitti Vehkalahden Veikot. <br style="clear:both" />
Miehet 50 kilometriä
<br style="clear:both" />
Naiset 5 kilometriä
<br style="clear:both" />
Lasten saari (elokuva)
Lasten saari (Barnens ö) on ruotsalainen draamaelokuva vuodelta 1980. Elokuvan on ohjannut Kay Pollak, joka teki siihen myös käsikirjoituksen P. C. Jersildin samannimisen romaanin pohjalta yhdessä Ola Olssonin ja Carl-Johan Sethin kanssa. Lasten saari kertoo yksinhuoltajaäidin Reine-pojasta, jonka pitäisi lähteä kesäsiirtolaan, mutta joka päättääkin jää yksin Tukholmaan äidin lähdettyä omalle lomalleen.
Juoni
11-vuotias Reine Larsson on huolissaan huolettoman lapsuutensa loppumisesta ja pelkää murrosiän alkamista, kun on huomannut seksiasioiden sekoittavan aikuisten päät. Äiti on lähdössä omalle lomamatkalleen ja on hankkinut Reinelle paikan kesäleiriltä Lasten saarella. Äiti saattaa Reinen metrojunaan, mutta Reine jääkin seikkailemaan Tukholman keskustaan ja palaa aina yöksi tyhjään kotiinsa. Näin Reine viettää koko kuuman kesän yksin Tukholmassa, tapaa monenlaisia ihmisiä ja miettii elämää. Voisiko hänen isänsä olla formulakuljettaja Ronnie Petterson? Onko Jumala olemassa? Entä helvetti? Kun Reine saa tietää, ettei äiti olekaan matkoilla vaan viettää aikaansa miesystävänsä Stigin kanssa, Reine karkaa omille teilleen tulematta enää yöksikään kotiinsa. Kun hän vähitellen päättää palata, hän on maksanut hinnan hankkimistaan vastauksista elämän kysymyksiin ja alkaa hyväksyä aikuistumisensa.
Vastaanotto
Ruotsin elokuvakriitikkojen liitto valitsi Lasten saaren vuoden 1980 parhaaksi ruotsalaiselokuvaksi. Elokuva palkittiin vuoden 1981 Guldbagge-palkintogaalassa Svenska Filminstitutetin laatupalkinnolla. Lisäksi Pollak palkittiin parhaasta ohjauksesta ja Stigiä näyttelevä Ingvar Hirdwall parhaana näyttelijänä. Kay Pollak sai myös Chaplin-elokuvalehden palkinnon.
Elokuvan saavuttua Suomen teattereihin syksyllä 1981 Helsingin Sanomain Mikael Fränti kiitti elokuvan syvällistä, eksistentiaalista näkemystä: ”Mutta ilmaisullisesti Lasten saari etenee päivänpoliittisia pohdintoja pitemmälle, kaartaa ihmisen sielun maisemaan, olemassaolon ongelmiin, ihmisyyden maastoihin.”
Vuonna 2009 Lasten saari -elokuva pääsi mukaan kirjaan Tusen svenska klassiker, johon koottiin tuhat ruotsinkielisten kirjojen, elokuvien, äänilevyjen ja TV-ohjelmien klassikkoa.
Vuonna 2014 elokuva kiellettiin Australiassa, koska sen tulkittiin sisältävän lapsipornoa.
Viljo Eloranta
Viljo Olavi Eloranta (31. lokakuuta 1915 Helsinki – 16. elokuuta 1982 Espoo ) oli juristi ja poliisineuvos, joka toimi Poliisiopiston johtajana.
Viljo Elorannan vanhemmat olivat liikemies Gustav Robert Eloranta, entinen Envall, ja Amalia Mäkinen ja puoliso vuodesta 1940 opettaja Vappu-Liisa Pulkkinen. Eloranta tuli ylioppilaaksi 1934 ja suoritti ylemmän oikeustutkinnon ja oikeustieteen lisensiaatin tutkinnon 1954, varatuomarin arvon hän sai 1956. Eloranta oli Helsingin yliopiston rikosoikeuden assistentti 1955–1959, Eläinlääketieteellisen korkeakoulun sihteeri 1960–1961, valtion poliisikoulun vanhempi opettaja ja varajohtaja 1960–1962 ja Poliisiopiston johtaja ja poliisineuvos vuodesta 1962. Hän työskenteli 1950-luvulla myös korkeimman hallinto-oikeuden esittelijänä ja vuosikymmenen vaihteessa Helsingin raastuvanoikeuden apujäsenenä ja vt. rikosasiain notaarina. Elorannalla oli sekä kansallisia että kansainvälisiä luottamustehtäviä ja hän oli Nordisk Kriminalistisk Årsbokin suomalainen toimittaja 1957–1962. Sotilasarvoltaan Eloranta oli reservin kapteeni (1967).
Riihimäen–Lopen rautatie
Riihimäen–Lopen rautatie (RLR) oli vuonna 1907 loppilaisen tehtailija H. G. Paloheimon rakennuttama 600 mm:n raideleveydellä ollut kapearaiteinen rautatie Riihimäeltä Lopen Kesijärvelle. Se oli alun perin 5,5 kilogramman kiskosta ja teräksisistä ratapölkyistä rakennettu rillirata, mutta vuonna 1911 se vaihdettiin 10 kg/m-kiskoiseksi, kun sen liikenne muutettiin höyryveturivetoiseksi. Vuonna 1914 nimellä Riihimäen - Lopen Rautatie Oy yhtiöitetty rata välitti matkustajaliikennettä vuoteen 1949 ja yleistä tavaraliikennettä vuoteen 1952. Radan purkaminen aloitettiin 1952, mutta se palveli Paloheimon kuljetuksia vielä vuoteen 1954. Nykyinen Kantatie 54 kulkee Kormussa osittain entistä ratapengertä noin kolmen kilometrin matkan.
Alkuperäinen kiskotie
Paloheimon rata, jota kutsuttiin aluksi nimellä kiskotie, mutta myöhemmin raitiotieksi ja sittemmin rautatieksi, oli alun perin yhtiön tavarankuljetuksiin tarkoitettu hevosvetoinen rillirata Santamäen kartanolta maailmalle. Aluksi kuljetettiin puutavaraa yhtiön omistamalta Lopen Kesijärven sahalta Riihimäelle, sekä vuonna 1907 toimintansa aloittaneen tiilitehtaan valmistamia tuotteita, mutta vähitellen myös tukkeja ja halkoja. Rautatieviranomaisten kesällä 1909 tekemän tarkastuksen mukaan tavara- ja matkustajavaunut kantoivat 3 000 kg. Vaunuja veti yksi raiteen sivulla kulkeva hevonen. Kakkulivaljastuksella kytketylle hevoselle oli tasoitettu raiteiden reunaan polku ja alamäkiin tultaessa hevonen voitiin irrottaa vaunuista jotka rullasivat mäkeä alas omaa vauhtiaan. Hevosen saavuttua se valjastettiin uudelleen.
Radan uusiminen
Rakenteensa puolesta väliaikaista kenttärataa muistuttava kiskotie alkoi kärsiä toistuvista ratarikoista, sekä muista hankaluuksista ja vuonna 1911 noin neljä vuotta käytössä ollut rata päätettiin uusia. Puretut 5 kg:n kiskot käytettiin osittain mm. yhtiön turpeennostokentillä ja osa myytiin. Teräksiset ratapölkyt vaihdettiin tavallisiin puisiin ratapölkkyihin, jotka asennettiin soralla parannetulle ja muutamaa muutosta lukuun ottamatta sama pysyneelle vanhalle ratalinjalle. Raideleveys pysyi samana, mutta kiskotus tehtiin tällä kertaa 10 kg/m materiaalista, joka kestäisi paremmin höyryvetureiden painon ja kulutuksen. Radan uusimisen yhteydessä yhtiö hankki myös ensimmäiset kaksi höyryveturia, jotka tilattiin Tampereen Pellava- ja Rautateollisuus Oy:n konepajalta. Radan korjaustyö sujui niin nopeasti, että jo saman vuoden juhannuksena kulki ensimmäinen höyryveturivetoinen juna Riihimäeltä Kormuun.
Rahtiliikenne
Radalla kuljetettiin myös ulkopuolisten yritysten rahtia, kuten Mustion puuhiomon ja Lohjan sellutehtaan omistaja kamariherra Linderille, jonka tehtaille kuljetettiin 1910-luvun alussa tuhansia kuutioita paperipuuta Hiivolaan rakennuttamalta sivuraiteelta.
Riihimäellä radalta erkani sivuraide panimolle, joka sijaitsi nykyisten Sakonkadun ja Kaartokadun välisessä maastossa.
Henkilöliikenne
Vaikka radalla oli vedetty matkustajavaunuja jo hevosvetoisenakin, radan muututtua höyryvetoiseksi alkoi myös säännöllinen aikataulunmukainen henkilöliikenne. 16. lokakuuta 1912 julkaistun aikataulun mukaan radalla kulki arkisin 5 junaa päivässä suuntaansa ja viikonloppuisin 4. Junien suurin ajonopeus oli 15 km/h ja henkilöjunat matkasivat 12 kilometrin matkan Riihimäeltä Launosiin vajaassa tunnissa.
Aikataulu vuodelta 1912
AIKATAULU Riihimäen–Lopen rautatiellä 16 p:stä Lokak. 1912 toistaiseksi. 1) Junat 4, 3, ainoastaan arkipäivinä. HUOM.! Aika k:lo 6. 00 i. p. k:lo 5. 59 a. p. on merkitty minuuttinumeroitten alla olevalla viivalla. Riihimäki, 16 p:nä Lokak. 1912. H. G. Paloheimo.
Kallelan metsärata
Puun kuljetukseen, sekä Ansalan metsästysmajan kulkuyhteytenä käytetty Kallelan metsärata erkani radasta Nykyisen Sipiläntien ja Reunalantien risteyksen luona km lukemalla 4,500 Riihimäeltä.
Kun Riihimäen–Lopen rautatie valmistui vuonna 1907, Ansalan metsästysmajan Lopen Kormun kartanon maille rakentananeelle Ansalalaiset ry:lle tehtiin siitä erkaneva Kallelan metsärata. Tälle kapearaiteiselle radalle he hankkivat hevosvetoisen kiskovaunun, ”körö-körö-kärryn”, jolla heidän oli tapana laskea mäkeä alas Riutansuolle ja sieltä loppumatka jalkaisin. Radan päätepiste sijaitsi Kallelassa Ansalehdossa jossa oli kääntöraiteet ja miehistön ruokailukoppi.
Radan pituus Riutan vaihteelta ansalehtoon oli noin 8 km.
Ansalan metsästysmaja on sittemmin ollut K. A. Paloheimon pojanpojan Arvi Paloheimon ja hänen perheensä kesänviettopaikkana.
Veturit
Rautateillä ehti olla sen toiminta-aikana kaikkiaan seitsemän höyryveturia, kaksi moottorivaunua, yksi moottoriresiina, sekä koekäytössä yksi dieselveturi. Ensimmäiset kaksi höyryveturia saapui Tampereen Pellava- ja Rautateollisuus Oy:n konepajalta vuonna 1911 kun alkuperäinen hevosvetoinen rillirata kunnostettiin höyryvetoa kantavaksi radaksi. Kaikki RLR:n höyryveturit olivat halkopolttoisia. Sotakorvaustoimituksia varten tarkastettiin rautatien koko kalusto, mutta se katsottiin liian vanhaksi ja pieneksi.
RLR1
Vuonna 1949 myöhässä tullut veturi numero 1 (Tubize 2336/1948, 0-6-2T) koeajettiin Riihimäellä Paloheimo -yhtiön sähkölaitokselta erillistä paineletkua pitkin saadun korkeapainehöyryn avulla, mutta muuten se ei tiettävästi koskaan ollut vakituisessa ajossa. Veturi oli hetken aikaa harkittavana sotakorvauksena käytettäväksi, mutta lopulta se hylättiin. Pian koeajojen jälkeen veturi vuokrattiin Riihimäellä toimineelle virvoketehtaalle, jossa se toimi höyrykattilana muutaman vuoden tehtaan rikkoutuneen kattilan tilalla. Sen jälkeen veturi myytiin J. W. Enqvist Oy -nimiselle sellutehtaalle Tampereen Lielahteen, jossa se oli höyrynannossa todennäköisesti marraskuuhun 1957. J. W. Enqvist Oy myi veturin edelleen Keski-Suomen Betoni Oy:lle Uuraisille, jossa siitä purettiin kattila lämmityshöyrylähteeksi. Kattila jätettiin vuonna 1970 paikalleen maanalaiseen kattilahuoneeseen, mutta muista osista ei ole tietoja. thumb|Höyryveturi numero 3.
RLR3
Höyryveturi numero 3 (Tampella 188/1912, 0-6-2T) on Riihimäen–Lopen rautateiden muistomerkkinä Riihimäen vanhan palolaitoksen vieressä yhdessä matkustajavaunu numero 1 kanssa.
KVR9
Rautateille tuli käytettynä entinen Kuusankosken–Voikan rautatien KVR9 (Schwartz & Dückerhof / Ruhrthalerin valmistama 0-6-0dm –tyyppinen dieselveturi 92106/1937, mutta se meni tiilillä lastattua tavarajunaa vetäessään nurinniskoin ojaan törmättyään radassa olleen painuman johdosta ylikäytävän laudoitukseen. Veturi vivuttiin pitkillä paperipuurungoilla jälleen kiskoille, hinattiin Riihimäkeen ja lähetettiin takaisin Kuusankoskelle, ja kauppa purkautui. Veturi makasi pressujen alla vuosien ajan, kunnes se romutettiin. Sotakorvaustoimituksiin se ei kelvannut.
thumb|Vaunu numero 1 ja veturi.
Vaunukalusto
Matkustajavaunuista numero 1 on muistomerkkinä Riihimäen vanhan palolaitoksen edessä yhdessä höyryveturi numero 3 kanssa. Vaunun laatassa lukee ''Sandsviken Skeppsdocka & Mekan. Verkstad 1911 Helsingfors.'' Vaunut numero 5 ja 6 olivat kevytrakenteisia moottorivaunun liitevaunuja, joista vaunu numero 6 oli kauan erään riihimäkeläisen pihalla paviljonkina, Vaunu on nykyään Kovjoella. Vaunut numero 2, 3 ja 7 ovat liikenteessä Kovjoen museorautatiellä. Loput vaunut on tiettävästi romutettu.
Muu kalusto
Lisäksi radalla oli normaali veturin työnnettävä laatikkolumiaura, jonka oli rakentanut Ruona Oy sekä lukuisia pienempiä käsiauroja ja käsiresiinoita. Noin vuonna 2001 löytyi eräästä riihimäkeläisestä varastosta pressun alta yksi radan kevyistä lumiauroista, mutta laatikkoaura on jo romutettu.
300px|thumb|right|Launosten asemaa esittävä postikortti.
Launosten asema
Radalla oli ainoastaan yksi asemarakennus, ja se sijaitsi Launosten kylässä. Asemarakennuksen tarkkaa rakennusvuotta, suunnittelijaa, tai piirustuksia ei ole toistaiseksi löytynyt, mutta sisäkaton korjauksen yhteydessä löytynyt sanomalehden sivu vuodelta 1913 osoittaa sen olevan vähintään näin vanha. Asemarakennuksessa oli asemanhoitajan asunto, kylän posti ja odotussali. Lipunmyyntiä asemalla ei ollut, vaan liput myytiin junassa. Launosten asemarakennus muutettiin 1954 postiksi ja toimi siinä käytössä 1960-luvun loppuun asti, mutta sen jälkeen se on palvellut seurakunnan kerhotiloina, punttisalina, sekä bändikämppänä. Vuonna 2002 Paloheimo -yhtiö myi jo lähes korjauskelvottomaksi joutuneen aseman tontteineen yksityiselle, joka vuosien 2002–2008 aikana perusteellisesti kunnosti sen asuinkäyttöön vanhaa perinnettä kunnioittaen.
Hotelli
Rautatien Riihimäen puoleisessa päässa sijaitseva hotelli oli rakennettu alun perin vuonna 1878, mutta jo seuraavana vuonna huolimattomuudesta syttynyt ullakkopalo poltti rakennuksen totaalisesti muutamassa tunnissa. Pian palon jälkeen hotelli rakennettiin kuitenkin uudelleen vanhalle kivijalalle samoilla rakennuspiirustuksilla. Alkuperäistä käyttötarkoitustaan se on palvellut useammalla nimellä; Hotel, Axeens Hotel, Riihimäki-Hotel, Rautatien Hotelli, sekä 1930-luvun lopulla Turisti. Hotellitoiminta loppui 1943 ja rakennuksesta tuli Paloheimo Oy:n pääkonttori.
Hotelli sijaitsee Riihimäen Rautatienpuistossa, joka oli aikoinaan osaksi Valtion Rautateiden ja osaksi Paloheimon omistuksessa oleva rautatieläisten asuinalue. Alueella sijaitsi myös Paloheimon konttoritiloja. Alueella on useita suojeltuja rakennuksia ja 1980-luvulla valmistuneen asemakaavan mukaan se päätettiin säilyttää kulttuurihistoriallisesti arvokkaana alueena.
Ansalan metsästysmaja
Lopella sijaitsevan Kormun kartano yhteydessä on Kallelan metsäradan varressa vuonna 1908 rakennettu Ansalan metsästysmaja. Metsästysmajan rakensi alun perin Ansalan Metsästysyhdistys (vuodesta 1920 Ansalaiset ry), jonka perustivat K. A. Paloheimo, tämän veli H. G. Paloheimo sekä K. A. Paloheimon Helsingin Suomalaisella Klubilla olleet metsästyskumppanit. Ansalaiset rakensivat metsästysmajan H. G. Paloheimon lahjoittamalle metsäiselle rinteelle Ansalanmäelle, noin viisi kilometriä lounaaseen nykyisen Riihimäen kaupungin keskustasta. Seuran jäsen arkkitehti Onni Tarjanne suunnitteli majan. Siihen rakennettiin jyrkkä harjakatto, ikkunaluukut, lautaverhous, avoveranta ja 12 hengen nukkumatilat yläparvelle.
Muut rakennukset
Paloheimo Oy rakennutti Riihimäelle turvejauhotehtaan vuonna 1914, jonne erkani sivuraide nykyisen Tehtaankadun paikkeilta. Vuonna 1921 Riihimäen lasi Oy muutti rakennuksen lasitehtaaksi, jonka jälkeen siellä on toiminut myös muovitehdas, silkkipaino, Riihimäen lasi Oy:n kristallihiomo, sekä vuodesta 1981 Suomen lasimuseo.
Radan varrella oli lisäksi lähinnä pieniä seisakkeiden ja vaihteen vartijoiden koppeja.
Jalkapallon seurajoukkueiden maailmanmestaruuskilpailut 2010
Turnauksen loppuottelussa kohtasivat italialainen Internazionale ja kongolainen TP Mazembe. Italialaisseura vei ottelun nimiinsä numeroin 3–0 ja voitti historiansa ensimmäisen seurajoukkueiden maailmanmestaruuden.
Pelipaikat
Molemmat stadionit sijaitsevat Abu Dhabissa, joka toimii turnauksen ainoana ottelukaupunkina.
Ottelut
Turnauksen arvonta suoritettiin 27. lokakuuta 2010 FIFA:n pääkonttorissa Zürichissa, Sveitsissä.
Kellonajat paikallista-aikaa (UTC+4).
Hei, kuka puhuu nyt
Hei, kuka puhuu nyt (engl. Look Who's Talking Now) on vuonna 1993 kuvattu romanttinen komedia ja jatko-osa elokuville Hei, kuka puhuu ja Hei, kuka puhuu myös. Elokuvan pääosia esittävät John Travolta, Kirstie Alley, David Gallagher, Tabitha Lupien, Lysette Anthony, George Segal ja Olympia Dukakis.
Juoni
Danny DeVito ja Diane Keaton ääninäyttelevät elokuvassa Rocks- ja Daphne-nimisiä koiria, jotka nyt ovat elokuvan pääosassa vauvojen lisäksi. Elokuvan on ohjannut Tom Ropelewski.
Yksiselitteistäminen
Yksiselitteistäminen eli disambiguointi pyrkii selittämään moniselitteiset sanat rajoittamalla ylitulkintaa.
Hei, kuka puhuu nyt
Tuotanto
Elokuva oli ainoa taloudellisesti tappiollinen elokuva 'Hei kuka puhuu'-elokuvien sarjassa.
Vastaanotto
Myöhemmin 'Hei,kuka puhuu'-elokuvat sai jatkona spin-off-televisiosarjan Baby Talk, joka seurasi elokuvien juonta. Sarjaa tehtiin kaksi tuotantokautta 34 jakson verran vuosina 1991–1992.
Wilhelmine Seebach
Wilhelmine Seebach (1832 Riika – 1911 Berliini) oli saksalainen näyttelijä.
Elämä
Sisarensa kuoltua 1897 Wilhelmine Seebach otti johdettavakseen tämän Weimariin perustaman vähäosaisille näyttämötaiteilijoille tarkoitetun asuntolan ja kehitti sen yhteyteen koulun näiden jälkikasvulle.
Kingdom of the Night
Kingdom of the Night on saksalaisen heavy metal -yhtyeen Axxisin debyyttialbumi.
Turbiinimoottori
pienoiskuva|oikea|Kaaviokuva yksinkertaistetusta turbiinimoottorista. Voiman ulosottoakseli kuvassa oikealla. Turbiinimoottoriksi kutsutaan suihkumoottorin muunnosta, jonka akselitehoa käytetään hyödyksi kaasujen työntövoiman sijaan.
Turbiinimoottoria käytetään erityisesti helikoptereissa sekä APU-voimanlähteissä. Merkittävin ero potkuriturbiiniin nähden on akselin käyttötarkoitus. Moottoriin on kytkettynä alennusvaihteisto, jolla roottorin nopeus voidaan pitää vakiona tai muuttaa sitä erikseen riippumatta turbiinin pyörintänopeudesta.
Ensimmäisenä moottoriratkaisua käytettiin Kaman K-225 helikopterissa vuonna 1951.
Dirijja
Dirijja on kaupunki ja keidasalue Saudi-Arabiassa pääkaupunki Riadin luoteispuolella. Se oli myös saudien hallitsijasuvun keskus ennen nykyistä pääkaupunkia. Se tuhoutui egyptiläisten hyökkäyksissä 1800-luvun alkupuolella, mutta myöhemmin sen historiallisia rakennuksia, kuten saudien hallitsijoiden palatseja on jälleenrakennettu, jonka lisäksi viereisen Riadin kaupunkiasutus on alakanut levitä paikalle. Dirijjan historiallinen at-Turaifin kaupunginosa on nykyisin Unescon maailmanperintöluettelon kohde. Kaupungin asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 43 269.
Pohjois-Kazakstanin aro ja järvet
Luonnonpuistoissa kaksi järvialuetta, joissa on sekä makeita järviä että suolajärviä. Ne sijaitsevat vedenjakajalla, joka erottaa Pohjoiseen jäämereen laskevat joet Araljärven altaasta. Ilmastoltaan alue on mantereinen: kesät ovat kuumat sekä kuivat ja talvet kylmät sekä suhteellisen vähälumiset.
Alueen vesistöt ovat merkittäviä lintuvesiä, sillä ne sijaitsevat lintujen muuttoreiteillä. Qorğaljinin luonnonpuistossa ruokailee parhaimmillaan 15–16 miljoonaa lintua, ja puistoissa pesii yhteensä 850 000 vesilintua. Tengizjärvellä on flamingon pohjoisin pesimäpaikka, jossa pesii parhaimmillaan 10 000 paria.
Finnish Business & Society
FIBSin tavoitteena on saada yhä useammat suomalaisyritykset kehittämään tuottavia ratkaisuja paikallisiin ja maailmanlaajuisiin ongelmiin yhteistyössä muiden yritysten ja organisaatioiden kanssa ja nousemaan näin kestävän liiketoiminnan huipulle.
Dirijja
Maantiede
Keidasalueella on useampia eri historiallisia kyliä. Qulayqil on nykyisin raunioina. Al-Bujayri oli Muhammad ibn Abd al-Wahhabin koti. At-Turaifilla on puoelstaan saudien suvun vanhoja palatseja. At-Turaifin korkeimmalla kohdalla sijaitsee al-Darishan linna.
Finnish Business & Society
FIBS on nostanut yritysten agendalle vastuullisuusteemoja monimuotoisuuden johtamisesta luontopääomaan, ihmisoikeuksista YK:n kestävän kehityksen tavoitteisiin. FIBS on myös tehnyt yhteistyötä alan kansainvälisten toimijoiden kanssa, näiden joukossa mm. CSR Europe sekä World Business Council for Sustainable Development (WBCSD).
Dirijja
Historia
thumb|vasen|Vanhoja raunioita. Najdilaisten kronikoitsijoiden mukaan Dirijja asutettiin vuosina 1446–1447. Sen ensimmäinen hallitsija Mani ibn Rabia al-Muraydi oli kotoisin ilmeisesti al-Qatifin alueelta. Eri lähteiden mukaan hän kuului joko Anazan tai Banu Hanifa heimoon. Keitaan alkuperäinen keskus oli ilmeisesti Qulayqil, mutta ajan kanssa keskus siirtyi at-Turaifille.
Finnish Business & Society
FIBS tarjoaa räätälöityä palvelua eri jäsenryhmilleen ja järjestää vuosittain vastuullisuusteemoja käsitteleviä tilaisuuksia webinaareista työpajoihin. FIBSin palveluihin sisältyvät myös mm. tutkimukset ja uutiskirjeet.
Todistus
Todistus merkitsee seuraavia:
Dirijja
Historia
Vuonna 1726–1727 Dirijjan hallitsijaksi nousi Manista polveutuva saudien suvun Muhammad ibn Saud Al Muqrin. Vuonna 1744 Dirijjaan asettui wahhabismin perustaja Muhammad ibn Abd al-Wahhab. Wahhab ja Saud liittoutuivat keskenään. Wahhabista tuli uskonnollinen johtaja, kun taas Saud oli sotilaallinen ja maallinen hallitsija. Taitavana sotilasjohtajana Saud alkoi laajentaa omaa valtapiiriään. Samalla Dirijjasta alkoi muodostua Najdin keskus. Kasvun myötä toteutettiin myös rakennushankkeita. Ainut Dirijjan kukoistuksensa aikana nähnyt eurooppalainen oli J. L. Reinaud, joka neuvotteli vuonna 1799 saudien hallitsija Abd al-Azizin kanssa Itä-Intian kauppakomppanian puolesta. Hän kuvaili hallitsijan asumusta yksinkertaiseksi, mutta paikallisia hyvin vieraanvaraisiksi.
Saudit ja wahhabilaiset onnistuivat valtaamaan Mekan pyhän kaupungin vuonna 1801 ja vuonna 1802 myös Medinan. Niitä muodollisesti hallinnut Osmanivaltio joutui tuvautumaan Egyptin hallitsija Muhammad Alin apuun. Egyptiläisiä joukkoja Arabian niemimaalle johti Muhammad Alin poika Tusun, mutta egyptiläiset ajautuivat kuluttavaan aavikkosotaan. Vasta Ibrahimin onnistui vallata takaisin Mekka ja Medina vuonna 1813.
Dirijjassa valtaan nousi vuonna 1814 Abdallah bin Saud. Toisin kuin edeltäjänsä, hän ei jatkanut liikkuvaa kulutussotaa egyptiläisiä vastaan, vaan linnoittautui pääkaupunkiinsa. Ibrahimin oli näin mahdollista piirittää Dirijja. Vuonna 1818 alkoi Dirijjan kuusi kuukautta kestänyt piiritys. Lopulta Dirijja antaututui syyskuussa 1818. Dirijja tuhottiin Ibrahimin käskystä järjestelmällisesti. Abdallah bin Saud jäi vangiksi. Hänet vietiin Istanbuliin, jossa hänet teloitettiin julkisesti.
Saudien suku ei sammunut Abdallah bin Saudin kuolemaan, vaikka monet suvun jäsenet olivat kuolleet tai kuljetettu vankeina Kairoon. Hengissä säilyneet saudit kaavailivat aluksi Dirijjan jälleenrakentamista. Vuonna 1821 egyptiläinen komentaja Husain Bei määräsi kuitenkin kaikki Dirijjaan uudelleen asettuneet muuttamaan egyptiläisten hallitsemaan Tharmadaan, ja Dirijja tuhottiin vielä toistamiseen. Vielä vuonna 1865 paikalla käynyt brittiupseeri eversti Pelly kuvaili Dirijjaa kokonaan hylätyksi. Saudien keskus on myöhemmin ollut Riadissa, jonka kaupunkiasutus on levittäytynyt kohti Dirijjaa. Paikkaa on kuitenkin pyritty myös suojelemaan historiallisena kohteena. Joitakin vanhoja palatseja on jälleenrakennettu. Dirijjan at-Turaifin alue on ollut Unescon maailmanperintöluettelon kohde vuodesta 2010.
Väestö
Dirijjan asukasluku oli Saudi-Arabian vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 43 269. Heistä Saudi-Arabian kansalaisia oli 24 126 ja ulkomaalaisia 19 143.
Woogi World
Woogi World on vuonna 2008 lapsille kehitetty opetuspeli, jonka tarkoitus on opettaa lapsille netinkäyttöä ja netin selailua. Peliä uudistetaan välillä, jolloin pelaamisesta tulee entistä mukavampaa. Peli alkaa kun woogien johtaja BigWig kutsuu Maa-planeetalta "agentteja" opettamaan Woogeille netin turvallista käyttöä.
Woogi Worldissa ei ole ikärajaa. Peliin voi ostaa lisäominaisuuksia esimerkiksi lisää kerroksia taloonsa ja oikeuden kuljettaa lemmikkiä kodin ulkopuolella. Peli on yksinkertainen: Pelissä voi pelata, ostaa ja myydä, seikkailla, katsoa elokuvia ja piirtää.
Finnish Business & Society
FiBSin jäseneksi voivat liittyä kaikki yritykset ja yhteisöt, jotka pyrkivät edistämään kestävää ja vastuullista liiketoimintaa. FIBSillä on yli 350 jäsentä (elokuu 2020), joista valtaosa on yrityksiä. Yritysten lisäksi verkostossa on mukana myös mm. kansalaisjärjestöjä, yliopistoja sekä julkisen sektorin toimijoita.
Satu Mare
Satu Mare on kaupunki Romaniassa lähellä Unkarin rajaa. Vuonna 2011 siellä oli noin 95 000 asukasta.
Kaupunkia koettelivat tuhoisat tulvat vuonna 1970. Niiden jälkeen kommunistihallinto ryhtyi voimakkaaseen jälleenrakentamiseen täyttäen keskustan betonirakennuksilla, joista tunnetuin on modernistinen kaupungintalo.
Masaki Tsuchihashi
Masaki Tsuchihashi (s. 23. heinäkuuta 1972 Jokohama) on japanilainen entinen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue
Tsuchihashi debytoi Japanin maajoukkueessa toukokuussa 1996.
I Am (Leona Lewisin albumi)
I Am on englantilaisen laulaja-lauluntekijä Leona Lewisin viides studioalbumi, joka julkaistiin 11. syyskuuta 2015. Albumi on ensimmäinen, jonka Lewis julkaisi Island Recordsin alla. Lewis päätti sopimuksensa aiemman levy-yhtiönsä, Syco Musicin kanssa, koska ei päässyt yksimielisyyteen viidennen albumin musiikillisesta tyylistä. Ennen kuin eroaminen Sycosta tuli julkisuuteen, Lewis oli jo solminut uuden levytyssopimuksen Islandin kanssa. Yhdysvalloissa Lewisilla on sopimus Def Jamin kanssa, joka julkaisee albumin Pohjois-Amerikassa myöhemmin tänä vuonna. Lewisin kolmatta studioalbumia, Glassheartia, ei julkaistu siellä.
Albumin ensimmäinen single ”Fire Under My Feet” julkaistiin radiosoittoon toukokuussa 2015. Sen virallinen julkaisupäivä oli 6. kesäkuuta. Kappaleen on kirjoittanut Lewis yhdessä Toby Gadin kanssa, joka on myös tuottanut koko albumin.
Taustaa
Kesäkuussa 2014 tiedotettiin Lewisin vaihtaneen levy-yhtiötä. Hän solmi levytyssopimuksen Universal Music Groupin omistaman Island Recordsin kanssa ja kertoi tiedotteessa: ”Olen imarreltu, kun sain mahdollisuuden liittyä ehkä kaikista ikonisimpaan levy-yhtiöön upeiden vuosien jälkeen Sonylla. Minulle Island Records on aina ollut yhtiö, jossa artistit voivat todella kukoistaa, ja jossa heitä rohkaistaan ilmaisemaan itseään.” ”Hänen äänensä oli tarpeeksi hyvä syy solmia levytyssopimus”, Islandin toimitusjohtaja Darcus Beese paljasti Music Weekille.
Myöhemmin samana vuonna Lewis kirjoitti avoimen kirjeen faneilleen, jossa hän valotti syitä vaihtaa levy-yhtiötä. ”Minua pyydettiin tekemään albumi, joka ei olisi ollut minua itseäni. Olin toki kiitollinen edes mahdollisuudesta tehdä uusi levytys näinä vaikeina aikoina, mutta en voi tehdä musiikkia, joka ei tule suoraan sielustani. Vaikka se tuntui todella pelottavalta, päätin lähteä.” Lewis kirjoittaa. Hän paljasti myös kirjeessään, että levy-yhtiö uhkaili häntä kuulleessaan päätöksestä. ”Minua uhkailtiin, että jos lähtisin, tulisi esiin Sycon itse päättäneen sopimuksen. Se tuntui pahalta, mutta tällä kertaa mikään ei voinut estää minua lähtemästä.”
Huhtikuussa 2015 tuli julkisuuteen, että Island Recordsin diilin lisäksi Lewis on tehnyt sopimuksen Yhdysvalloissa Def Jamin kanssa. Molemmilla yhtiöllä on Darcus Beesen mukaan kunnianhimoiset suunnitelmat albumia varten. Se on tarkoitus julkaista maailmanlaajuisesti vuoden 2015 aikana.
Nimi ja kuvitus
Albumin nimi ja kansikuva paljastettiin 16. huhtikuuta. Kannessa Lewis pitelee mustaa kangasta saaden sen näyttämään siiviltä. Artisti on itse kirjoittanut omalla käsialallaan nimensä ja albumin nimen, I Am. Musiikkisivusto Idolator kuvaili kansikuvaa dramaattiseksi: ”Hän pitelee kankaanpalasta tavalla, joka muistuttaa perhosta levittämässä siipiään. Se on osuva metafora artistille, joka on antanut kaikkensa uutta tulemista varten.”
Kappaleet
thumb|200px|Leona Lewis ”Mercy for Animals” -tapahtumassa syksyllä 2014. Suuri osa albumin kappaleista on saanut inspiraationsa Lewisin vaikeista ajoista vanhan levy-yhtiön leivissä. The Sun -lehti kirjoitti, että ”Leona oli ajautumassa syvään masennuksen kierteeseen loppuaikoina Sycossa”. Lehden lähteen mukaan osassa albumin lyyrikoista kuulostaa olevan puhe parisuhteen päättymisestä, mutta oikeasti ne kertovat Sycosta eroamisesta. Lewis oli kirjoittanut suurimman osan albumin kappaleista yhdessä Toby Gadin kanssa jo ennen levytyssopimuksen päättymistä, mutta tiesi, ettei Syco ikinä antaisi hänen julkaista niitä.
Markkinointi
Lewis aloitti albumin kampanjan 14. huhtikuuta 2015, jolloin median edustajille järjestettiin pienimuotoinen kuuntelutilaisuus. Lewis esitti livebändin kanssa viisi uutta kappaletta albumilta. Toukokuussa Lewis kiersi radioasemia Isossa-Britanniassa esittelen uutta singleään, ja esitti sen livenä muun muassa BBC:n “The One Show”,- ”Sunday Night at the Palladium” - sekä ”John Bishop Show"”-tv-ohjelmissa.
Singlet
Albumin ensimmäisenä singlenä julkaistiin ”Fire Under My Feet”. Kappale ei onnistunut pääsemään Britannian singlelistalla neljänkymmenen parhaan joukkoon suurista ennakko-odotuksista huolimatta, vaan jäi sijalle 51. Lewis itse kommentoi sijoitusta toteamalla, ettei ole kiinnostunut listasijoituksista, vaan haluaa vain jakaa jotain uutta faniensa kanssa.
Yhdysvalloissa albumin ensimmäinen single oli ”Thunder”. Lewis kuvaa kappaletta albumin ”paljastavimmaksi”. Se sisältää viittauksia entiseen levy-yhtiöön, Sycoon. ”Thunder” julkaistaan radiosoittoon Yhdysvalloissa 27. heinäkuuta.
Ison-Britannian toisena singlenä oli albumin nimikkokappale, ”I Am”.
Gian Francesco Malipiero
pienoiskuva|Gian Francesco Malipiero Gian Francesco Malipiero (18. maaliskuuta 1882 Venetsia – 1. elokuuta 1973 Treviso) oli italialainen säveltäjä. Hän opiskeli lyhyesti viulunsoittoa Wienin konservatoriossa ja opiskeli myös Venetsiassa sekä Bolognassa, jossa suoritti sävellysdiplomin vuonna 1904. Vuonna 1913 Malipiero matkusti Pariisiin, jossa hän sai vaikutteita impressionistisesta musiikista. Hänelle merkittävä kokemus oli myös Stravinskin Kevätuhrin kuuleminen (sen kantaesityksessä). Vielä enemmän innoitusta hän kuitenkin sai Italian barokkimusiikista.
Malipieron sävellyksille tyypillistä on kontrapunktisuus, johon usein liittyy dissonanttisuutta. Hän pohjasi eräässä vaiheessa musiikkinsa diatonisen materiaalin vapaaseen käyttöön, mutta myöhemmällä iällään hän hyödynsi entistä enemmän kromaattisuutta. Hänen satoihin teoksiinsa lukeutuvat oopperat L'orfeide (1918–22) ja Venere prigioniera (1957), kantaatti/"mysteeri" San Francesco d'Assisi (1922) ja oratorio La Passione (1935). Hän sävelsi lisäksi esimerkiksi sinfonioita, muita orkesteriteoksia ja seitsemän jousikvartettoa, joista ensimmäinen (Rispetti e strambotti, 1920), on hänen laajiten levinnyt teoksensa.
Malipiero julkaisi laitoksensa Monteverdin kokonaistuotannosta. Hän julkaisi myös laitoksia muiden säveltäjien (mm. Vivaldi, Corelli, Frescobaldi) teoksista ja kirjoitti useita artikkeleita.
Hurrikaani Dolly
Hurrikaani Dolly oli neljäs nimetty matalapaine ja toinen hurrikaani vuoden 2008 Atlantin hurrikaanikaudella. Se muodostui 20. heinäkuuta ja sai nimen saman tien. Se iski maihin Jukatanin niemimaalla lähellä Cancunia aikaisin aamulla 21. heinäkuuta ja surmasi 17 ihmistä Guatemalassa. Se jatkoi matkaansa Meksikonlahdelle ja voimistui Saffirin-Simpsonin hurrikaaniasteikolla 2. luokan hurrikaaniksi. 23. heinäkuuta se iski maihin Padre Islandilla Teksasin rannikolla. Se heikkeni 1. luokan hurrikaaniksi ja siitä edelleen trooppiseksi myrskyksi jouduttuaan kuivalle maalle, kun se ei saanut lisäenergiaa lämpimästä merivedestä. Dolly ohitti useimmat Meksikonlahden öljynporauslautat etelänpuolelta. Vakuutusyhtiöt arvioivat pian myrskyn jälkeen maksavansa noin 600 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria korvauksia Dollyn tuhoista.
Deutsches Museum
thumb|Deutsches Museumin päärakennus museosaarella. Deutsches Museum (suom. "saksalainen museo") on maailman suurin tekniikan ja luonnontieteen museo, joka sijaitsee Münchenissä, Saksassa. Vuosittain museossa vierailee arviolta 1,5 miljoonaa kävijää. Museossa on noin 28 000 näyttelyesinettä 50 tieteen ja tekniikan eri alueelta.
Museo perustettiin 28. kesäkuuta 1903 saksalaisten insinöörien yhdistyksen VDI:n kokouksessa sähköinsinööri Oskar von Millerin aloitteesta. Museon koko nimi saksaksi on Deutsches Museum von Meisterwerken der Naturwissenschaft und Technik. Nimensä mukaisesti se esittelee (luonnon)tieteen ja tekniikan saavutuksia. Museo on Münchenin suurin.
Museosaari
thumb|Altamiran luolamaalausten jäljennös museossa. Museon päätilat sijaitsevat pienellä Isarjoen saarella Münchenin keskustassa. Kaupunginvaltuusto lahjoitti vuonna 1903 saaren museolle. Saari tunnettiin ennen nimellä Kohleinsel ("hiilisaari"), mutta se sai myöhemmin uudeksi nimekseen Museumsinsel ("museosaari").
Museon kokoelmiin kuuluu lukuisia harvinaisuuksia, kuten ensimmäinen sähködynamo (Siemens, 1866), ensimmäinen automobiili (Benz, 1866), ensimmäinen dieselmoottori (1897) ja laboratoriopöytä, jolla atomi halkaistiin ensimmäisen kerran (Hahn, Strassman, 1938). Vuonna 2009 museoon lisättiin nano- ja bioteknologiaa esittelevä siipi (Zentrum Neue Technologien).
Museossa on myös suurikokoisia erityyppisten kaivosten pienoismalleja ja lukuisia pysyviä näyttelyitä, kuten Euroopan laajin tähtitieteen kehitystä kuvaava näyttely ja Altamiran luolan ja kalliomaalausten jäljennös.
Haaraosastot
thumb|Deutsches Museum Bonnissa. Saarella sijaitsevan pääkohteen lisäksi museolla on myös haaraosastoja. Flugwerft Schleißheim sijaitsee 18 kilometriä Münchenin keskustasta Oberschleißheimissa, Schloss Schleißheimin (Baijerin hallitsijoiden kesäpalatseja) lähellä, vanhalla sotilaslentokentällä. Se koostuu vanhasta lennonjohtotornista ja komentokeskuksesta sekä uusista rakennuksista, joissa esitellään lentokoneita, jotka eivät mahtuneet museosaaren näyttelyihin. Esillä on muun muassa Hortenin veljesten ”lentävä siipi” Horten H.IV -purjelentokone 1940-luvulta, saksalaisia 1950- ja 1960-luvulla kehitettyjä VTOL-lentokoneita, Vietnamin sodan aikakauden lentokoneita ja Saksojen jälleenyhdistymisessä saatuja neuvostoliittolaisia lentokoneita.
Deutsches Museumin uusin haaraosasto Deutsches Museum Verkehrszentrum sijaitsee Theresienhöhessä Münchenissä. Se avattiin vuonna 2003, ja se on keskittynyt esittelemään kuljetustekniikkaa (museosaarelta siirretyt tiekulkuneuvojen ja junien näyttelyt).
Museon Bonnin haaraosasto avattiin vuonna 1995. Se esittelee vuoden 1945 jälkeistä saksalaista tekniikkaa, tiedettä ja tutkimusta.
Historiaa
thumb|[[Pienoisrautatie Deutsches Museumissa.]] Museo avattiin väliaikaisilla näyttelyillä Kansallismuseon tiloissa 12. marraskuuta 1906. Pysyvän museon peruskivi laskettiin 13. marraskuuta. Oskar von Miller avasi museon 70-vuotissyntymäpäivänään 2. toukokuuta 1925. Alusta lähtien museo oli tarkoitettu esittelemään luonnontiedettä ja tekniikkaa Saksan kansalle, ei pelkästään saksalaisten saavutuksia.
Museo vahingoittui pahoin toisen maailmansodan pommituksissa, ja 80 % rakennuksista ja 20 % näyttelyistä tuhoutui tai vahingoittui. Korjaukset vaativat aikansa, ja vasta vuonna 1965 näyttelyt saavuttivat sotaa edeltäneen kokonsa. 1980-luvulla tuhopoltto vähensi näyttelytilaa 34 140 neliömetriin. Entisöinti ja uudet rakennukset kasvattivat näyttelytilan 55 000 neliömetriin vuoteen 1993 mennessä. Museon yhteydessä on myös erikoiskirjasto ja arkisto sekä tutkimusinstituutti.
Museo on toiminut lukuisten nykyaikaisten tiedemuseoiden esikuvana vuorovaikutteisten näyttelyiden saralla. Yleisöä on rohkaistu kokeilemaan erilaisten laitteiden toimintaa. Opastusta ja demonstraatioita on myös englanniksi.
Ozeias Graciano
Ozeias 'Ossi' Fernando Graziano (s. 21. toukokuuta 1983, São Paulo, Brasilia) on brasilialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Kauden 2013 alkaessa Ozeias Graziano pelaa Ykkösen AC Kajaanissa. Kautena 2014, Ozeias pelaa AC Kajaanissa edelleen.
Ozeias Graziano tuli Suomeen torniolaiseen ykkösen joukkueeseen Tornion Pallo-47 kaudeksi 2007. Taustana hänellä oli pelaaminen Kiinan pääsarjassa Shenzhenin joukkueessa, jossa hän kaudella 2004 voitti Kiinan mestaruuden. Nilkkavamma päätti hänen uransa siellä.
Graziano siirtyi seuraavalla kaudeksi 2008 Ykköseen nouseeseen Tornion naapurikaupungin seuraan PS Kemiin, jossa hän pelasikin luotettavana takalinjojen miehenä kolme kautta.
Keväällä kaudeksi 2011 Ozeias Graziano siirtyi FC Hämeenlinnaan, jossa hän solmi kauden 2011 lopulla kaksivuotisen jatkosopimuksen.
Ozeias Graziano on pelannut Ykkösessä kaikkiaan viisi kautta kolmessa eri suomalaisseurassa, TP-47, PS Kemi ja FC Hämeenlinna, 109 ottelua tehden niissä 13 maalia.
Ozeias jatkoi AC Kajaanissa kaudet 2013, 2014 ja 2015. Kaudeksi 2016-2018 hän siirtyi Mikkelin Palloilijoihin pelaamaan Kakkosta puolustajan paikalle.
Ampumahiihdon maailmancup 2003–2004
Ampumahiihdon maailmancup 2003–2004 alkoi 4. joulukuuta Suomen Kontiolahdelta ja päättyi 14. maaliskuuta Norjan Holmenkollenille.
Kilpailukalenteri
Ohjelmaan kuului yhdeksän kilpailuviikonloppua, sekä maailmanmestaruuskilpailut.
Vengeance (yhtye)
Vengeance on hollantilainen heavy metal -yhtye, joka perustettiin vuonna 1983.
Yhtyeen yli 30 vuotta kestäneellä uralla on ollut lukuisia miehistönvaihdoksia. Vengeance on julkaissut eri kokoonpanoilla kymmenen studioalbumia. Yhtyeessä soittaneista muusikoista tunnetuimpia ovat Arjen Anthony Lucassen ja Chris Slade.
Aiheesta muualla
Yhtyeen kotisivut https://www.vengeancerocks.com/
Suntory
Suntory Holdings Limited (サントリーホールディングス株式会社 Santorī Hōrudingusu Kabushiki-Gaisha?) on japanilainen alkoholi- ja virvoitusjuomien valmistaja. Yhtiö on aloittanut toimintansa 1899. Sen pääkonttori on Osakassa. Se on tuottanut omaa viskiään vuodesta 1923. Yrityksen omistajasuku kuuluu Japanin rikkaimpiin. Toimitusjohtaja Nobutada Saji on perustajan pojanpoika. Suvun hallussa on nykyisin noin 90 prosenttia Suntoryn osakkeista. Suntory tuottaa monenlaisia juomia tölkkikahvista oluisiin. Se osti ranskalaisen Oranginan vuonna 2001.
Yritys listautui pörssiin vuonna 2013.
Keltajäkälät
Keltajäkälät (Xanthoria) on heimoon Teloschistaceae kuuluva suku. Suvun lajit ovat kookkaita ja muodoltaan lehtimäisiä. Yleisväri on oranssinkeltainen, mutta alapinta on vaaleampi. Jäkälä on kauttaaltaan kuorikerroksen peittämä ja alpuolelta sileä. Sekovarren sisäpuolella on nystymäisissä muodostumissa kuromapulloja. Sukuun kuuluvia lajeja ovat merikeltajäkälä (X. aureola), seinäkeltajäkälä (X. candelaria), loistokeltajäkälä (X. elegans), haavankeltajäkälä (X. parietina), pikkukeltajäkälä (X. polycarpa), ryynikeltajäkälä (X. sorediata) ja jyväskeltajäkälä (X. ucrainica).