cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tauno Palo
Vanhuus
Viimeiset vuotensa Tauno Palo eli hiljaista elämää Helsingin Kulosaaressa. Hänellä diagnosoitiin kurkkusyöpä vuonna 1980. Tuolloin röyhkeät sensaatiolehtien toimittajat tunkeutuivat jopa sairaalaan utelemaan häneltä tietoja sairaudesta, mutta Palo kielsi julkaisemasta haastatteluja ja valokuvia.
Tauno Palo sai elämäntyöstään Suomen Kulttuurirahaston tunnustuspalkinnon vuonna 1981.
Tauno Palo kuoli kurkkusyöpään toukokuussa 1982. Hänet on haudattu Helsinkiin Malmin hautausmaalle, kortteliin 1-32-318. Palo halusi nimenomaan tulla haudatuksi Malmille Hietaniemen taiteilijakukkulan sijaan, sillä Malmilla lepäävät myös hänen vanhempansa ja isoveljensä Gösta Brännäs.
Dinkelland
Dinkelland on kunta Alankomaissa Overijsselin provinssissa, Saksan rajalla. Asukkaita kunnassa on 26 120 (1.2.2008) ja väestötiheys on 149/km². Kunnan pinta-ala on 176,81 neliökilometriä, josta vettä on 1,03 km². Dinkellandin pormestarina toimii Frans Willeme. Kunnan keskuspaikka on Denekamp, jossa myös kunnantalo sijaitsee. Lyhyen aikaa kunta tunnettiin Denekampina (yksi Dinkellandin asutuskeskus). Vuonna 2002 kunta uudelleennimettiin.
Slovakiassa sijaitseva Liptovský Mikuláš on Dinkellandin yhteistyökaupunki.
Tauno Palo
Filmografia
Tauno Palo oli mukana yli 60 näytelmäelokuvassa, useimmiten pääosassa. Kaikki olivat mustavalkoelokuvia. Merkintä 1 tarkoittaa, että elokuva on julkaistu DVD:nä, 2 tarkoittaa VHS-julkaisua. BD tarkoittaa Blu-ray-julkaisua, teräväpiirron taso ilmenee sen yhteydessä mainitussa numero-kirjainyhdistelmässä. Finnkino Oy on julkaissut myös useita Tauno Palo -kokoelmia, joista kullakin on neljä tai viisi Palon tähdittämää elokuvaa.
Dinkelland
Asutuskeskukset
thumb|230px|Heilige Plechelmus -kirkko Saasveldissa.
Tauno Palo
Muistaminen
Helsingin Kalliossa sijaitsee Palon mukaan nimetty Tauno Palon puisto, jossa on kuvanveistäjä Kain Tapperin toteuttama Tauno Palon muistomerkki vuodelta 1993. Puisto sai nykyisen nimensä vuonna 1997. Yleisradion vuonna 2004 järjestämässä Suuret suomalaiset -äänestyksessä Palo valittiin 55. suurimmaksi suomalaiseksi.
Dinkelland
Asutuskeskukset
Pienet asutuskeskukset:
thumb|left|250px|Kartta Dinkellandin kunnasta. Rajat esittävät osoitteiden ja rakennusten perusrekisterin mukaisia asuinpaikkoja (Basisregistratie Adressen en Gebouwen (BAG) woonplatsen).
Khūzestān
thumb|right|250px|Unescon maailmanperintöluetteloon kuuluva [[Tšogha Zanbilin zikkurat Iranin ainoa jäänne Elamin kuningaskunnasta ja kokonaisuudessakin merkittävimpiä jäänteitä.]] Khūzestān (, aiemmin myös Arabistan) on yksi Iranin 31 provinssista. Se sijaitsee Persianlahden pohjukassa Irakin vastaisella rajalla. Sen pääkaupunki on Ahvāz.
Khulestanin pinta-ala on 64 055 neliökilometriä. Väkiluku on kehittynyt seuraavasti: 2 681 978 (1986), 3 746 772 (1996) ja 4 274 979 (2006). Vuoden 2011 väestönlaskennassa Khūzestānissa asui 4 531 720 henkeä, joista 3 218 451 kirjattiin kaupunkilaisiksi.
1800-luvun lopulla Britannia kannusti Khūzestānia eromaan Persiasta ja liittymään Britannian alaisuuteen Arabistanina. Britit julistivat Etelä-Persian etupiiriinsä 1907 ja seuraavana vuonna brittiläinen tutkimusmatkailija löysi öljyä Masjed Soleymanista. Löydön vuoksi perustettiin Anglo-Persian Oil Company, josta tuli myöhemmin British Petroleum (nyk. BP). Vuonna 1925 Reza Shahin joukot valtasivat Arabistanin ja sille annettiin taas nimi Khūzestān, kuten myös Persia nimettiin Iraniksi vuotta myöhemmin. Britit miehittivät Khūzestānin toisen maailmansodan aikana.
Vuoden 1978 arabityöläisten lakko oli suuressa osassa šaahin kaatamisessa, jota seurasi islamilainen vallankumous. Arabit tukivat alkuvaiheessa vallankumousta, jossa vasemmistolaiset ja sekulaarit puolueet olivat mukana. Irak vetäytyi vaatimuksestaan alueeseen varapresidentti Saddam Husseinin ja Iranin šaahi Algierin sopimuksessa maaliskuussa 1975 turvatakseen pääsynsä Persianlahdelle Shatt al-Arabia pitkin. Irak sanoi irti sopimuksen 17. syyskuuta 1980 Iranin islamilaisen vallankumouksen jälkeen. Khūzestān oli Iranin–Irakin sodassa Irakin alkuvaiheen etenemisen pääasiallinen suunta ja maakunta tuhoutui sodassa pahoin. Irakin joukot ajettiin maakunnassa 1982 Iranin Jerusalem-hyökkäyksessä. Irak toivoi Khūzestānin arabien nousevan iranilaisia vastaan, mitä ei tapahtunut, vaan suurin osa palveli Iranin armeijassa.
Iran on pyrkinyt persialaistamaan aluetta. Iranin islamilainen tasavalta ei ole määrittänyt aiemmissa väestönlaskennassaan eri kansallisuuksien osuuksia, joten ne jäävät arvailun varaan. Vuoden 1980 Iranin Lontoon lähetystön miehityksen aloitti Khūzestānille autonomiaa vaativa, Irakin sponsoroima arabiseparatistiryhmä, joka viittasi "Khomeinin rasistiseen hallintoon."
Mauno Kajamaa
Mauno Daniel Kajamaa (vuoteen 1929 Cajander, 2. elokuuta 1907 Leppävirta – 23. maaliskuuta 1975 Helsinki) oli suomalainen tekniikan tohtori ja Maanmittaushallituksen kartastotöiden osaston topografisen toimiston ja kivipainon pitkäaikainen johtaja, joka tunnetaan erityisesti Suomen peruskartoituksen uudistajana.
Saatuaan vuonna 1938 nimityksen Maanmittaushallituksen topografisen toimiston johtajaksi Kajamaa kiinnitti huomiota siihen, että laitoksen eri yksiköt valmistivat lähes toisistaan riippumatta kahta 1:20 000 -mittakaavaista karttaa: pitäjänkarttaa ja topografista karttaa. Kajamaa otti tehtäväkseen näiden yhdistämisen, ja keväällä 1943 häneltä ilmestyi julkaisu Topografisen kartoituksen perusteista erityisesti Suomen oloja silmälläpitäen, joka vuonna 1944 hyväksyttiin hänen väitöskirjanaan tekniikan tohtorin tutkintoa varten. Tuloksena työstä oli aiemmat pitäjänkartan ja topografisen kartan yhdistävä nykyaikainen suomalainen peruskartta, jonka valtakunnallinen tuotanto tarvittavien lisäselvitysten jälkeen alkoi Kajamaan johdolla vuonna 1949. Koko Suomi saatiin kertaalleen kartoitettua elokuussa 1975, vain muutama kuukausi Kajamaan kuoleman jälkeen.
Työssään Kajamaa sai tukea muun muassa Maanmittaushallituksen pääjohtajana vuosina 1929–1950 toimineelta Väinö Ahlalta.
Ekatarina Velika
Ekatarina Velika oli jugoslavialainen rockyhtye (jugorock). Se perustettiin nimellä Katarina II vuonna 1982. Yhtyeen ensimmäinen albumi Katarina II julkaistiin vuonna 1984. Albumin julkaisun jälkeen kaksi jäsentä jätti yhtyeen. Myös yhtyeen nimi muutettiin nykyiseen muotoonsa. Vuonna 1985 ilmestyi Ekatarina Velikan toinen albumi, Ekatarina Velika. Vuonna 1987 yhtye julkaisi ensimmäisen livealbuminsa, EKV 19LIVE!86:n. Seuraavana vuonna yhtyeen rumpali muutti New Yorkiin. Hänet saatiin korvattua pian ja myöhemmin samana vuonna yhtyeeltä ilmestyi albumi Ljubav.
Ekatarina Velika oli aktiivinen kevääseen 1994 saakka, jolloin yhtyeen laulaja Milan Mladenović siirtyi Brasiliaan levyttämään sooloalbumia. Mladenović kuoli saman vuoden marraskuussa 36-vuotiaana haimasyöpään. Ekatarina Velikalta on ilmestynyt tämän jälkeen vielä kaksi livelevyä: Live 88 (1997) ja Kao U Snu – EKV Live 1991 (2001).
Tuiranpuisto
Tuiranpuisto on noin 10 hehtaarin laajuinen Tuiran kaupunginosan keskuspuisto Oulussa. Alun perin Oulun kaupunginsairaalaa varten varattu alue on vanhoja rakennuksia lukuun ottamatta lähes luonnontilainen. Puistoa kiertää kuntopolku, joka talvisin kuuluu kaupungin ylläpitämiin hiihtolatuihin. Vanhat rakennukset on suojeltu ja niihin on sijoitettu kaupungin terveydenhuollon ja sosiaalitoimen tiloja. Alueella toimivat muiden muassa Lassin päiväkoti, mielenterveystoimiston kriisiosasto, vammaisten asumisyksiköt Schjerfbeck-koti ja Weikonkoti sekä Koskenrannan kuntoutuskoti. Puiston suojeluasemakaavasta on kaupunki saanut vuoden 2005 Oulun läänin rakennussuojelupalkinnon. Puiston luoteiskulmasta kaavoitettiin 1990-luvun lopulla tontti Oulun kaupungin Tuirankartano-nimiselle sosiaali- ja terveydenhoidon palvelukeskittymälle.
Historia
1880- ja 1890-luvuilla Oulussa levisivät kulkutaudit kuten isorokko, tuhkarokko ja suolikuume, ja lisäksi koleran leviämistä kaupunkiin pelättiin. Kaupungissa oli tuolloin vain yksi virallinen sairaala, Oulun lääninsairaala. Kaupunginvaltuusto päätti joulukuussa 1894, että kunnallissairaala rakennettaisiin Toppilaan menevän tien varteen Tuiraan. Paikka oli laaja metsäalue, jonka huonona puolena pidettiin sen syrjäistä sijaintia. Sairaala-alueen suunnitelmat tilattiin arkkitehti Magnus Schjerfbeckiltä.
Maria Åströmin tekemän lahjoituksen turvin kunnallissairaalan alueelle rakennettiin hermosairaala eli mielisairaala korvaamaan köyhäintalon yhteydessä toiminutta mielisairasosastoa. Lääninarkkitehti Viktor J. Sucksdorffin suunnitteli sairaalan ja lääkärinasunnon. Puiston koilliskulmaan Tuirantien varteen rakennettiin myös synnytyslaitos korvaamaan Sonnisaaressa ollutta vanhaa synnytyssairaalaa. Synnytyslaitos valmistui vuonna 1926.
Synnytykset siirrettiin Oulun yliopistolliseen sairaalaan jo 1960- ja 1970-lukujen vaihteessa. 1990-luvun puolenvälin tienoilla oli sairaalatoiminta alueelta siirtynyt muualle. Aiemmin ulkopuolisilta suljettu alue muuttui yleiseksi puistoksi, jossa vanhat rakennukset on suojeltu ja pääosin kunnostettukin uusiin käyttötarkoituksiin.
El Alameinin toinen taistelu
El Alameinin toinen taistelu oli läntisen aavikon taistelu Pohjois-Afrikassa toisessa maailmansodassa liittoutuneiden ja akselivaltojen välillä 23. lokakuuta – 3. marraskuuta 1942. Erwin Rommelin panssariarmeija oli ollut menestyksekäs ja pyrki Egyptiin. El Alameinin ensimmäisessä taistelussa (1.–27. heinäkuuta) ei saavutettu ratkaisevaa käännettä Pohjois-Afrikan rintamalla. Akselivaltojen eteneminen kohti Aleksandriaa ja Kairoa kuitenkin pysäytettiin. Samoin hyökkäyksen jatkamisyritys elokuussa torjuttiin.
Ratkaisevaksi muodostui myöhemmin syksyllä (23. lokakuuta – 3. marraskuuta) käyty toinen El Alameinin taistelu, noin 65 kilometriä Egyptin Aleksandriasta. Brittiläinen 8. armeija, jonka päällikkönä toimi kenraali sir Bernard Montgomery, oli miesvahvuudeltaan kaksinkertainen verrattuna sotamarsalkka Rommelin johtamiin joukkoihin. Osapuolten vahvuus ennen toisen taistelun alkua oli briteillä 195 000 sotilasta, 1 029 panssarivaunua ja 2 311 tykkiä sekä akselivalloilla 116 000 sotilasta, 520 panssarivaunua ja 1 219 tykkiä.
Britit menettivät 13 560 miestä, joista 4 610 kaatuneina ja kadonneina sekä 8 950 haavoittuneina. Akselivallat menettivät 25 000 kaatuneina, haavoittuneina ja kadonneina. Tämän lisäksi noin 25 000–30 000 miestä vangittiin. Suurin osa panssarivaunuista tuhottiin.
Vahojärvi (kylä)
alt=Vahojärvi Parkano|pienoiskuva|Vahojärvi kesällä 2006Vahojärvi on Parkanon eteläisin kylä, joka sijaitsee Vahojärventien varrella. Noin 18 km:n mittainen Vahojärventie erkanee Parkano–Kuru-tiestä etelään Jaakkolankylässä noin 7 km:n päässä Parkanon keskustasta ja palaa takaisin samalle tielle Aurejärvellä noin 15 km:n päässä Parkanon keskustasta. Vahojärvi kuului ennen Ikaalisten pitäjään, mutta se liitettiin Parkanoon 1. tammikuuta 1917. Rajanaapurikuntia ovat Ylöjärvi, Kuru ja Ikaalinen. Vahojärven kylän läpi kulkee Aurejoen vesireitti Aurejärveltä Kyrösjärvelle, joista Vahojärven kylän alueella ovat Onkilampi, Vahojärvi, Vähäjärvi, Hankalampi, Hankajärvi ja Ruojärvi. 1800-luvulla puutavaraa uitettiin pitkin vesireittiä; koskivoimaa käytettiin hyväksi sahoissa ja myllyissä. Vahojärven halki kulkee Tampere–Seinäjoki-rata, joka ylittää Vähäjärven ja Vahojärventien ylikulkusiltojen kautta. Vahojärven rautatieasema on noin 58 kilometrin päässä Tampereelta ja noin 18 kilometrin päässä Parkanon asemalta. Vahojärven suuret metsäalueet tarjosivat elannon ja elinkeinon seudun väestölle 1950-luvulle asti. Kun maa- ja metsätalous koneellistuivat, alkoi maaltamuutto työn perässä kaupunkeihin. Väen väheneminen näkyi myös palveluissa: kyläkaupat ja koulut lopettivat. Vaikka vakinainen väki on vähentynyt, niin kesäasukkaiden määrä on lisääntynyt. Parkano tarjoaa kesäasukkaille muun muassa terveyskeskuspalvelut.
Palvelut
Kunnalliset palvelut löytyvät Parkanon keskustasta. Nopeat laajakaistapalvelut ovat tulossa Itä-Parkanoon Jaakkolankylään, Vahojärvelle ja Aurejärvelle. Tukiverkon rakentaminen alkaa tämän hetken arvioiden mukaan vuonna 2019 ja jatkuu kunnes verkko on valmiiksi rakennettu.. Ennen rakentamisen alkua voi tehdä uusia sopimuksia
Vahojärvelle avattiin 1. elokuuta 2020 Parkanon radiomuseo.
Vahojärven koulut
Vahojärvellä oli ennen kaksi kansakoulua: Vahojärven koulu ja Soljan koulu. Koulutoiminta oli aloitettu jo vuonna 1902 vuokratiloissa Luojuun talossa Ikaalisten Vahojärvellä. Kun Vahojärvi siirrettiin alueliitoksella Ikaalisista Parkanoon vuonna 1917, koulu siirtyi mukana. Vahojärvelle rakennettiin oma kansakoulu Hankajärven rantaan, ja se oli toiminnassa 38 vuotta vuosina 1925–1963. Entisestä Vahojärven kansakoulusta tehtiin myöhemmin leirikeskus.
Soljan koulu valmistui 6,5 kilometrin päähän Vahojärven koulusta Hähkiöntielle Aurejoen läheisyyteen. Se oli toiminnassa 30 vuotta vuosina 1963-1993. Soljan koulun lakkauttamisen jälkeen oppilaat siirrettiin Jaakkolan kouluun ja Soljan koulurakennus myytiin.
Tällä hetkellä lähin koulu sijaitsee Parkanon keskustassa. Koulu- ja kulttuurikeskus Kaarna avasi ovensa 8. elokuuta 2019. Siellä aloitti opiskelunsa noin 700 oppilasta ja lähes 100 henkilökunnan jäsentä. Kaarnassa toimii peruskoulu, lukio ja esikoulu.
Vahojärven leirikeskus
Kun Vahojärven kansakoulu lakkautettiin vuonna 1963, tilat vuokrattiin vuotta myöhemmin Helsingin kaupungin opettajayhdistykselle, joka piti koululla lasten kesäsiirtolaa noin 10 vuotta. Parhaimmillaan Vahojärven kesäsiirtolassa vietti lomaansa noin 100 lasta yhtä aikaa. Kun helsinkiläiset siirsivät toimintansa lähemmäksi pääkaupunkia, entisestä kansakoulusta tehtiin Vahojärven leirikeskus. Leirikeskuksessa järjestettiin lapsi- ja nuorisoleirejä 15 nuorisoyhdistyksen toimesta. 1970-luvun lopussa päärakennus ajanmukaistettiin ja rakennettiin uusi sauna. Leirikeskuksen tilat saatiin lähes ympärivuotiseen käyttöön.
Vuonna 1988 juhannusyönä salama sytytti leirikeskuksen kanslian tuleen ja 60 vuotta palvellut kaksikerroksinen puurakennus tuhoutui täysin. Palaneen päärakennuksen tilalle suunniteltiin uusi leirikeskus, joka vihittiin käyttöön 1991. Vahojärven leirikeskus sijaitsee 16 km:n päässä Parkanon keskustasta. Siellä järjestetään ympäri vuoden leiri-, retki- ja koulutustapahtumia sekä perhejuhlia.
Vahojärven Kyläseura ry
Vuonden 2019 helmikuussa aktiivinen kyläseura vietti 40-vuotisjuhlaansa. Seura järjestää kesäisin 'Wanhat koneet Vahojärvellä' -tapahtumaa Vahojärven leirikeskuksessa.
Martin Weiss
pienoiskuva|Martin Weiss vuonna 1945. Martin Gottfried Weiss (3. kesäkuuta 1905 Weiden – 29. toukokuuta 1946 ) oli SS-upseeri ja Dachaun keskitysleirin komendantti vuonna 1945.
Weiss meni Dachaun keskitysleirille vuonna 1933. Weiss oli ensin vartiomies ja palveli sittemmin leirin esikunnassa yleten Hauptsturmführeriksi. Toisen maailmansodan alettua hänet siirrettiin vuonna 1940 Neuengammen leirin johtajaksi ja sen jälkeen Dachauhun vuonna 1942. Weiss toimi myös Liettuan Vilnassa juutalaisten tuhoamiseen erikoistuneen turvallisuuspoliisiyksikön johdossa. Vuonna 1943 hänestä tuli Maidanekin leirin johtaja. Sodan jälkeen Weiss tuomittiin oikeudenkäynnissä kuolemaan sotarikoksista ja teloitettiin toukokuussa 1946.
Suomen Musiikintekijät
Suomen Musiikintekijät ry on vuonna 1954 perustettu musiikintekijöiden etujärjestö. Yhdistyksen puheenjohtaja on maaliskuusta 2012 lähtien Kaija Kärkinen. Hänen edeltäjänsä oli Janne Louhivuori. Yhdistyksen toiminnanjohtaja on Aku Toivonen.
Yhdistyksen jäseneksi voi liittyä suomalainen tai Suomessa asuva säveltäjä, sanoittaja tai sovittaja, joka hyväksyy yhdistyksen tarkoituksen ja säännöt ja joka toimii ammattimaisesti musiikintekijänä. Yhdistykseen kuuluu yli 900 jäsentä ja sen toimenkuvaan kuuluvat oikeus- ja sopimusneuvonta, edunvalvonta sekä monipuoliset jäsenpalvelut. Järjestö ottaa aktiivisesti osaa yleiseen kulttuuripoliittiseen toimintaan ja tekijänoikeuteen liittyviin asioihin. Suomen Musiikintekijät on Teoston suurin jäsenjärjestö. Muut jäsenjärjestöt ovat Suomen Säveltäjät sekä Suomen Musiikkikustantajat.
Suomen Musiikintekijät julkaisee Musiikintekijä-jäsenlehteään (ent. Selvis) ja on perustanut Malmstén-säätiön, joka jakaa apurahoja luovan kotimaisen säveltaiteen edistämiseksi. Lisäksi se myöntää vuosittain Pro Musiikintekijä -tunnustuksen (ent. Prix Elvis), joka jaetaan vuosittain henkilölle tai taholle, joka on edistänyt suomalaisen kevyen musiikin asemaa.
Vuonna yhdistys perusti Musiikintekijöiden rahaston. Rahasto edistää ja tukee suomalaisten musiikintekijöiden toimintaa ja työtä jakamalla stipendejä. Rahastoon siirrettävät varat ovat peräisin Kopioston Suomen Musiikintekijöille vuosittain tilittämistä kevyen musiikin teosten valo- ja digikopiointikorvauksista. Stipendejä haetaan ja myönnetyt stipendit julkaistaan sivulla Klaavi.fi.
Vuonna 2014 yhdistys oli vastuullinen järjestäjä Pohjoismaisilla elokuvamusiikkipäivillä, jonka yhteydessä jaettiin myös pohjoismainen elokuvamusiikkipalkinto, Harpa-palkinto.
Historia
Yhdistys perustettiin nimellä Suomen Elokuvasäveltäjät vuonna 1954, jonka jälkeen se vaihtoi nimekseen Elokuva- ja Viihdesäveltäjät (Elvis). Yhdistyksen ensimmäisessä johtokunnassa olivat puheenjohtajana Harry Bergström, varapuheenjohtajana Heikki Aaltoila sekä jäseninä George de Godzinsky, Taneli Kuusisto, Toivo Kärki, Einari Marvia ja Ahti Sonninen. Nimi Säveltäjät ja Sanoittajat Elvis oli käytössä vuosina 1979–2017.
Pro Musiikintekijät -kunniamaininta
Yhdistys jakaa vuosittain Pro Musiikintekijät -kunniamaininnan henkilölle tai taholle, joka on edistänyt suomalaisen kevyen musiikin asemaa. Kunniamaininta ei sisällä rahallista arvoa. Kunniamaininta oli nimeltään Prix Elvis vuoteen 2016 saakka.
Prix Elvis -palkinnon saajat
Eugene Klein
Eugene Klein voi viitata seuraaviin henkilöihin:
Poteidaia
Historia
Poteidaia oli alun perin Korintin siirtokunta. Se perustettiin noin vuonna 600 eaa. Paikalla on kuitenkin saattanut olla jo varhaisempaa asutusta. Poteidaia oli Korintin ainoa Egeanmeren puolella sijainnut siirtokunta ja Khalkidiken ainoa ei-joonialainen siirtokunta. Kaupungin nimi perustui Poseidon-jumalan nimen. Poteidaiasta tuli Khalkidiken merkittävimpiä kaupunkeja Olynthoksen ohella. Se löi omaa rahaa noin vuodesta 550 eaa. lähtien. Kaupunkilaiset rakennuttivat Poteidaialaisten aarrekammion Delfoihin.
pienoiskuva|vasen|upright|Poteidaian kaupunginmuurin jäänteitä Néa Poteídaian kylässä. 400-luvun eaa. alkupuolen persialaissodissa Poteidaia taisteli persialaisia vastaan, mutta joutui antautumaan. Persialaisten kärsittyä tappion Salamiin taistelussa vuonna 480 eaa. kaupunki kuitenkin nousi jälleen Persiaa vastaan. Persialaisten kostohyökkäys epäonnistui, ja suuri osa joukoista tuhoutui. Vuonna 479 eaa. Poteidaia osallistui Plataiain taisteluun 300 sotilaalla.
Ateenalaisten vallattua Poteidaian sen väestö sai lähteä, ja kaupunki asutettiin uudelleen tuhannella ateenalaisella. Spartalaiset yrittivät vallata Poteidaian Brasidaan johdolla, mutta yritys epäonnistui. Peloponnesolaissodan jälkeen vuonna 404 eaa. Ateena menetti Poteidaian. Vuonna 382 eaa. kaupunki oli olynthoslaisten hallussa. Ateena valtasi kaupungin takaisin vuonna 364/363 eaa., mutta menetti sen uudestaan noin vuonna 358 eaa. Makedonian Filippos II:lle. Filippos antoi tuhota kaupungin Olynthosta vastaan käymänsä sodan yhteydessä vuonna 348 eaa. Kreikkalainen väestö surmattiin tai myytiin orjiksi. Kassandros rakennutti Poteidaian raunioiden paikalle uuden Kassandreian kaupungin vuonna 316 eaa.
Rakennukset ja löydökset
Poteidaia oli ympäröity muureilla, ja sillä oli hyvä satama Thermainlahden puolella. Kaupungin alueella on suoritettu vain vähän arkeologisia kaivauksia. Vähäiset jäänteet ovat pääosin löytyneet Kassándran niemen nykyisen kylän pohjoispuolelta halkaisevan kanavan kaivutöiden yhteydessä vuosina 1935–1937. Niihin kuuluu muun muassa kaupunginmuurin jäänteitä kanavan etelärannalla. Lisäksi löydöksiin kuuluu muun muassa veistoksia ja rahoja.
Dario Knežević
Dario Knežević (s. 20. huhtikuuta 1982 Rijeka, Jugoslavia) on kroatialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän edustaa 1. HNL:ssa pelaavaa Rijekaa.
Tim Conway
Thomas Daniel ”Tim” Conway (15. joulukuuta 1933 Willoughby, Ohio – 14. toukokuuta 2019 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja koomikko.
Ura
Conway opiskeli Bowling Greenin osavaltionyliopistossa, jossa hän erikoistui puheeseen ja radioon. Hän aloitti uransa viihdeteollisuudessa radiossa. Hän otti tuolloin käyttöönsä etunimen ”Tim”, koska asemalla oli jo ennestään töissä Tom Conway -niminen näyttelijä. Palveltuaan armeijassa Conway palasi Clevelandiin, missä hän työskenteli Ernie Andersonin kanssa vuosina 1958–1962.
Conway nousi tunnetuksi toiseen maailmansotaan sijoittuneesta tilannekomediasta McHale’s Navy, jossa hän näytteli vuosina 1962–1966. Siitä hän sai myös vuonna 1963 uransa ensimmäisen Emmy-ehdokkuutensa. Komediasarjassa The Carol Burnett Show Conway näytteli vuosina 1967–1978. Hän oli vuodesta 1975 lähtien Carol Burnettin komediaryhmän keskeisimpiä jäseniä. Ohjelmasta hän voitti näyttelijänä kolme Emmyä ja käsikirjoittajana yhden.
Conway näytteli 1970-luvulla useissa Walt Disney Picturesin perhe-elokuvissa. Hänen ensimmäinen Disney-elokuvansa oli vuonna 1973 ensi-iltansa saanut Nanu – villimies viidakosta. Sitä seurasivat Omenapiiras-jengi, Gus – kaikkien aikojen aasinpotku ja Takkuturkki. Conwayn myös käsikirjoitti komediat They Went That-A-Way & That-A-Way ja The Prize Fighter. Hänellä oli 13-osainen sarja The Tim Conway Show vuosina 1980–1981 ja lyhytkestoinen Ace Crawford, Private Eye vuonna 1983.
Conway oli 1990-luvulla muun muassa säännöllinen vieras komediasarjassa Pulmuset. Vierailustaan sarjassa Coach Conway palkittiin Emmyllä. Hän vieraili myös televisiosarjoissa The Larry Sanders Show, Hei, olen Susan, The Drew Carey Show ja Hulluna sinuun. Samon katon sarjassa hän esiintyi säännöllisesti vuosina 2001–2005. Conway voitti uransa kuudennen Emmyn vierailustaan televisiosarjassa 30 Rock (2008). Tämän jälkeen hän näytteli vielä muun muassa sarjoissa C.S.I., Hot in Cleveland, Miehen puolikkaat ja Glee.
Fagerholmin III hallitus
Fagerholmin III hallitus oli Suomen tasavallan 44. hallitus. Hallitus oli luonteeltaan koalitiohallitus.
Hallitus toimi 29. elokuuta 1958 – 13. tammikuuta 1959 138 päivää.
Fagerholmin III hallitus muodostettiin vuoden 1958 eduskuntavaalien jälkeen. Vaaleissa suurimmaksi puolueeksi nousi SKDL, jota ei kuitenkaan hyväksytty hallitusvastuuseen, vaan hallituksen muodosti SDP:n K.-A. Fagerholm. Neuvostoliitto ei luottanut leskisläisiin sosiaalidemokraatteihin, mutta ei toisaalta myöskään pitänyt SKDL:n hallitukseen pääsyä välttämättömänä, mikä viestitettiin eri teitä Kekkosen tietoon. Suomen ja Neuvostoliiton suhteissa seurasivat niin sanotut yöpakkaset, joiden vuoksi Fagerholmin III hallitus tunnetaan myös nimellä yöpakkashallitus. Kiristynyt ulkopoliittinen tilanne laukesi maalaisliiton erottua Neuvostoliiton myötävaikutuksella hallituksesta, joka sitten kaatui. Hallituksen muodostivat SDP, Maalaisliitto, Kokoomus, Suomen Kansanpuolue ja RKP.
Presidentti Urho Kekkonen antoi eduskuntavaalien jälkeen hallituksen muodostamistehtävän aluksi SKDL:n edustajalle, entiselle sisäministerille ja presidenttiehdokkaalle Eino Kilvelle, mutta kumpikaan sosialidemokraattinen ryhmä ei hyväksynyt Kilpeä pääministeriksi. Myös Neuvostoliiton Helsingin-suurlähetystö ja Neuvostoliiton sanomalehdistö ottivat kantaa hallituksen muodostamiseen suosittelemalla SKDL:n ja SDP:n opposition ottamista hallitukseen ja vastaavasti tannerilaisten sosialidemokraattien jättämistä pois. Muutaman välivaiheen jälkeen eduskunnan puhemies K.-A. Fagerholm sai kokoon viiden puolueen hallituksen, joka nojasi eduskunnassa vahvaan 147 paikan enemmistöön. SDP:lla ja Kokoomuksella oli hallituksessa neljä paikkaa kummallakin, Maalaisliitolla kuusi sekä kummallakin kansanpuolueella yksi. Urho Kekkosen kerrotaan hallituksen nimittäessään sanoneen lukemaansa ministerilistaa huonoimmaksi puheeksi, jonka hän oli koskaan pitänyt, vaikka se ei ollutkaan hänen itse kirjoittamansa.
Hallitus ilmoitti noudattavansa tiukkaa talouspolitiikkaa, mitä helpotti se, että tällaista linjaa kannattivat sekä Kokoomus että SDP:n tannerilainen siipi. Ulkopolitiikassa julistettiin Suomen haluavan pysytellä suurvaltojen välisten eturistiriitojen ulkopuolella ja lujittaa suhteitaan kaikkiin maihin, etenkin naapureihin. Varsin pian saatiin kuitenkin havaita, ettei hallitus voinut millään keinoin saavuttaa Neuvostoliiton luottamusta. Neuvostolehdistöllä oli kuitenkin esitettävänään vain melko vähäpätöisiä tyytymättömyyden aiheita, muun muassa Suomessa julkaistuja "neuvostovastaisia" muistelmateoksia ja pilapiirroksia; rivien välistä voitiin päätellä viimeksi mainittujen osalta viitatun Helsingin Sanomien Kari Suomalaiseen. Jollakin tavoin merkittävänä voitiin kylläkin pitää sitä, että Otto Ville Kuusiselta oli evätty viisumi, mikä tosin oli tapahtunut jo Kuuskosken hallituksen aikana. Yksittäisistä ministereistä eniten tyytymättömyyttä herättivät sosiaaliministeri Väinö Leskinen – joka olisi itse halunnut kauppa- ja teollisuusministerin salkun –, kulkulaitosministeri Olavi Lindblom ja kokoomuslainen maatalousministeri Niilo Kosola, jonka isä Vihtori Kosola oli kuulunut 1930-luvulla Lapuanliikkeen johtomiehiin. Hallituksen ulkoministeriksi tullut Johannes Virolainen yritti vedota SDP:n puheenjohtajaan Väinö Tanneriin Leskisen jättämiseksi hallituksen ulkopuolelle, mutta Tanner torjui vetoomuksen tylysti ja korosti, että SDP:n eduskuntaryhmällä oli yksinoikeus nimetä puolueen ministerit.
Konkreettisena tyytymättömyyden ilmauksena Neuvostoliitto veti Helsingin-suurlähettiläänsä Viktor Lebedevin kotiin ilman protokollan edellyttämiä hyvästelykäyntejä syyskuun puolivälissä. Muutamaa viikkoa myöhemmin ilmoitettiin, että Lebedev oli siirtynyt muihin tehtäviin ja että hänelle ei nimitettäisi seuraajaa Helsinkiin. Lisäksi kauppaneuvottelut ja muun muassa Saimaan kanavan vuokrausta koskeneet neuvottelut keskeytettiin. Maalaisliiton johto alkoi pitää tilannetta kestämättömänä ja valtuutti puolueen ministerit eroamaan hallituksesta. Ulkoministeri Johannes Virolainen jätti paikkansa perusteluja esittämättä joulukuun alussa ja häntä seurasivat muut maalaisliittolaiset ministerit, minkä jälkeen Fagerholm esitti koko hallituksen eronpyynnön.
Vuoden asianajaja
Vuoden asianajaja on Helsingin Asianajajayhdistyksen (HAY) vuosittain myöntämä palkinto. HAY valitsee Vuoden asianajajaksi vuosittain henkilön, joka on työskennellyt moitteettomasti noudattaen asianajajan eettisiä arvoja sekä toimien rohkeana esikuvana kollegoilleen. Helsingin yhdistyksen jäseninä on yli puolet Suomen noin 2 200 asianajajasta.
Palkittuja
Vuonna 2000 Vuoden asianajajana palkittiin varatuomari Marja Ramm-Schmidt.
Vuonna 2006 palkittiin varatuomari Marjo Kiukkonen, jonka vuonna 1966 perustettu toimisto on erikoistunut perhe- ja perintöoikeuteen.
Vuonna 2009 valinta osui Castrén & Snellmanilla työskentelevään Mika Ilveskeroon, perusteena hänen aktiivinen osallistuminensa 1.4.2009 voimaan tulleiden asianajajien tapaohjeiden uudistamista koskevaan hankkeeseen.
Helsingin oikeusaputoimiston johtaja, turkulainen Liisa Vehmas sai palkinnon vuonna 2010.
Ajan mittaan
Ajan mittaan on Wim Wendersin ohjaama saksalainen road movie vuodelta 1976. Se on kolmas osa Wendersin tie-elokuvien trilogiasta, johon kuuluvat myös elokuvat Alice kaupungeissa (1974) ja Väärä liike (1975).
Vuoden asianajaja
Palkittuja
Vuoden 2012 asianajajaksi valittiin Janne Nurminen Roschier Asianajotoimisto Oy:stä. Nurmisen valintaa perusteltiin hänen aktiivisella vapaaehtoistoiminnallaan asianajajapäivystyksen koordinaattorina Helsingissä. Asianajajapäivystyksissä annetaan maksutonta oikeudellista ensivaiheen neuvontaa. Vuonna 1996 alkanutta toimintaa koordinoi maanlaajuisesti Suomen Asianajajaliitto.
Ajan mittaan
Mustavalkoisena kuvatun elokuvan pääosia esittävät Rüdiger Vogler ja Hanns Zischler. Ajan mittaan valittiin yksimielisesti FIPRESCI-palkinnon saajaksi Cannesin elokuvajuhlilla 1976.
Vuoden asianajaja
Palkittuja
Vuonna 2013 palkittiin Vuoden asianajajana Markku Ylönen, joka on Suomen Asianajajaliiton entinen pitkäaikainen pääsihteeri.
Vuoden 2014 asianajajana palkittiin Suvi Knaapila Dittmar & Indrenius Asianajotoimisto Oy:stä.
Vuoden 2017 asianajajana palkittiin Asianajajaliiton hallituksen jäsenenä 2013-2017 toiminut Petra Lindberg.
Vuoden 2018 asianajajana palkittiin Asianajajaliiton puheenjohtajana 2013-2016 toiminut Risto Sipilä.
Vuoden 2019 asianajajana palkittiin Tero Puha Asianajotoimisto Puha & Taskinen Oy:stä.
Vuoden 2020 asianajajana palkittiin Mats Welin Asianajotoimisto Hästö & Co Oy:stä.
Vuoden 2021 asianajajana palkittiin Suomen Asianajajaliiton pääsihteeri Niko Jakobsson.
Viiksimarakatti
Viiksimarakatti (Cercopithecus cephus) on vanhan maailman häntäapinoihin kuuluva kädellinen.
Levinneisyys
Viiksimarakattia tavataan Gabonissa, Kongossa, Etelä-Kamerunissa, Päiväntasaajan Guineassa, Keski-Afrikan tasavallan kaakkoisosassa ja Luoteis-Angolassa.
Tuntomerkit
Sen kasvot ovat siniset ja ylähuuli on valkoinen, ja suun molemmilla puolilla on viiksiä muistuttavia tummia karvoja. Sen ruumis on 42–58 cm pitkä, häntä on 50–85 cm ja painoa on 3,5–6 kg.
Jee jee
Jee jee voi tarkoittaa seuraavia:
LÉ Aisling
Valmistus
Alus tilattiin Verolme Dockyardilta Corkista Irlannista, missä köli laskettiin 31. tammikuuta 1979 telakkanumerolla 973. Se laskettiin vesille saman vuoden lopulla 3. lokakuuta ja otettiin palvelukseen 21. toukokuuta 1980 ensimmäisenä päällikkönään komentajakapteeni McNamara.
Palvelus
Alus pysäytti yöllä 28.-29. syyskuuta 1984 yhdessä LÉ Emerin kanssa Yhdysvalloista Irlantiin matkanneen troolari Marita Annin, joka pysähtyi vasta varoituslaukausten jälkeen. Pysäytetyltä alukselta löytyi runsaasti aseita ja ampumatarvikkeita.
Vain kolmisen viikkoa edellisen tapahtuman jälkeen Aisling kohtasi 19. lokakuuta espanjalaisen kalastaja-alus Sonian Irlannin talousalueelta Saltee saarten eteläpuolella läheltä Wexfordia. Kalastaja-alus esti alukselle nousun, jolloin se pyrki törmäämään Aislingin kylkeen. Törmäys vältettiin, minkä jälkeen Aisling avasi tulen ampuen noin 500 laukausta. Viiden tunnin kissa ja hiiri leikin jälkeen vartioalus määrättiin palaamaan satamaan kalastaja-aluksen siirtyessä Britannian aluevesille. Partioalus oli juuri palaamassa satamaan, kun se vastaanotti hätäkutsun välittömässä uppoamisvaarassa olevalta Sonialta
Aluksen päälliköksi tuli 2008 Irlannin merivoimien ensimmäinen naispuolinen päällikkö Roberta O'Brien.
Alus poistettiin palveluksesta kesäkuussa 2016 Galwayssa. Alus huutokaupattiin 23. maaliskuuta 2017 ja sen osti alankomaalainen romuttaja. Alus myytiin edelleen 2018 Libyan kansallisarmeijan laivastolle, joka nimesi sen Al Karamaksi.
Bilingual
Bilingual on Pet Shop Boysin 2. syyskuuta 1996 julkaisema pop-albumi. Levy myi kultaa Britanniassa. Albumi floppasi Yhdysvalloissa myyden ainoastaan 150 000 kappaletta.
Bilingual sisältää vaikutteita useista musiikkikulttuureista, etenkin Latinalaisen Amerikan, jossa yhtye oli kiertänyt Very-albumin julkaisun jälkeen. Kolmella kappaleista on käytetty englannin kielen kanssa sekaisin espanjaa ja portugalia.
Bilingualia olivat Pet Shop Boysin jäsenten lisäksi tuottamassa Chris Porter, Danny Tenaglia ja K-Klass. Ensimmäinen single oli "Before". Albumista tehtiin uusintajulkaisu 2001.
Inspec
Inspec on luonnontieteiden ja tekniikan julkaisutietokanta, jota ylläpitää brittiläinen The Institution of Engineering and Technology. Vuonna 1969 perustettu tietokanta indeksoi 4 000 tieteellisen julkaisusarjan sisällön, yli 2 500 konferenssijulkaisua, ja useita kirjoja. Vuosittain tietokanta kasvaa noin 700 000 julkaisuelementillä, joista suurin osa on julkaisusarjoissa julkaistuja tiedejulkaisuja.
Pyhän Hengen kaste
pienoiskuva|Ensimmäisenä helluntaina Jeesuksen opetuslapset saivat Pyhän Hengen kasteen. Italialaisen [[Tizian|Tizianin maalaus aiheesta on 1500-luvulta.|312x312px]] Pyhän Hengen kaste eli henkikaste on kristillisen teologian käsite, joka tarkoittaa uskoon tulemisen eli uudestisyntymisen jälkeen koettavaa ns. toista siunausta eli toista armon tekoa. Käsite perustuu ennen kaikkea kahteen Raamatun kohtaan. Ensimmäisessä niistä Johannes Kastaja sanoo: "Minä kastan teidät vedellä, mutta on tuleva minua väkevämpi. Minä en kelpaa edes avaamaan hänen kenkiensä nauhoja. Hän kastaa teidät Pyhällä Hengellä ja tulella." Toisessa kohdassa Jeesus puolestaan sanoo: "Johannes kastoi vedellä, mutta teidät kastetaan Pyhällä Hengellä. Siihen ei ole enää montakaan päivää."
Uudestisyntymisessä ihminen syntyy Pyhästä Hengestä (Joh. 3:5–8), mutta Pyhän Hengen kasteessa hän täyttyy Pyhällä Hengellä (Ap.t. 2:4; Ef. 5:18). Pyhän Hengen kasteen eli Hengellä täyttymisen tarkoituksena on antaa kristitylle voima toteuttaa Herransa antamaa lähetyskäskyä eli viedä evankeliumia eteenpäin (Matt. 28: 18–20; Mark. 16:15–18). Jeesus sanoo: "Mutta te saatte voiman, kun Pyhä Henki tulee teihin, ja te olette minun todistajani Jerusalemissa, koko Juudeassa ja Samariassa ja maan ääriin saakka."
Pyhällä Hengellä täyttymisen tunnusmerkkinä pidetään usein kielilläpuhumista (Ap.t. 2:4 ), näin etenkin helluntaiherätyksen piirissä. Toisinaan henkikasteen tärkeimpänä merkkinä nähdään rakkaus (Room. 5:5; Gal. 5:22; 1. Kor. 12:31; 1. Kor. 13). Molemmille näkemyksille voi löytää tukea apostoli Paavalin ensimmäisestä kirjeestä korinttilaisille, jossa puhutaan paljon ns. karismoista eli Pyhän Hengen armolahjoista (jollainen myös kielilläpuhuminen on) sekä rakkaudesta kaikkein tärkeimpänä kristillisenä hyveenä.
Henkikaste on tullut tunnetuksi erityisesti helluntaiherätyksen ja sittemmin myös karismaattisen liikkeen piirissä. Aiemmin, esim. 1800-luvun yhdysvaltalaisessa pyhitysliikkeessä, Pyhän Hengen kaste määriteltiin yleensä toisella tavoin; sen nähtiin liittyvän yleisemmin kristittyjen uudistumiseen ja pyhitykseen.
Niko Saarinen (taekwondoin)
Niko Saarinen (s. 30. syyskuuta 2000) on suomalainen taekwondoin. Hän on menestynyt juniorisarjoissa ja ollut aikuisten sarjassakin pitkään Suomen parhaita.
Saarinen on voittanut alle 63-kiloisten luokassa Pohjoismaiden-mestaruuden vuosina 2018 ja 2019. Saarinen on myös on voittanut Suomen-mestaruuden alle 54-kiloisten luokassa 14-vuotiaana vuonna 2014, alle 58-kiloisissa vuonna 2015, alle 63-kiloisissa vuonna 2016 sekä niin alle 63-kiloisten kuin alle 68-kiloistenkin luokassa vuosina 2017 ja 2018.
Susanne Bier
Susanne Bier (s. 15. huhtikuuta 1960 Kööpenhamina, Tanska) on tanskalainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja.
Juutalaiseen perheeseen syntynyt Bier opiskeli taidetta Jerusalemin heprealaisessa yliopistossa ja arkkitehtuuria Lontoossa, ennen kuin valmistui Tanskan elokuvakoulusta vuonna 1987. Hänen ensimmäinen elokuvansa Freud flytter hjemmefra valmistui vuonna 1991.
Bier nousi kansainväliseen maineeseen Dogma 95:n piirissä tekemällään elokuvalla Rakastan sinua ikuisesti. Sitä aiemmista elokuvista Se ainoa oikea oli ollut suuri kaupallinen menestys. Bier on myöhemmin todennut, että Dogmasta irtautuminen oli vapauttavaa, vaikka se opetti keskittymään tarinaan ja kerrontaan. Hänen tyylikeinojaan on etenkin äärimmäisten kasvoihin keskittyvien lähikuvien käyttö, mikä näkyy jo Rakastan sinua ikuisesti -elokuvassa. Veljeksissä hän sovelsi niitä loistokkaimmin. Hänen elokuvansa Häiden jälkeen (2006) oli Yhdysvalloissa ehdolla parhaan vieraskielisen elokuvan Oscar-palkinnon saajaksi.
Tuotantoyhtiön mukaan suunnitteilla on elokuva Helen Schulmanin teoksesta This Beautiful Life (2011), joka kertoo kuinka 15-vuotias poika saa seksimeilin, ja tieto siitä leviää ja paisuu skandaaliksi. Bier kirjoittaa myös käsikirjoituksen.
Vuonna 2013 Euroopan elokuva-akatemia palkitsi Bierin elokuvan Love Is All You Need vuoden parhaan eurooppalaisen komedian palkinnolla.
Mosse Vikstedt
thumb|Johan Vikstedt (toinen vasemmalta) [[Georg Otsin (vas.) nimi­kirjoitusten­jako­tilaisuudessa vuonna 1958.]] Johan Magnus ”Mosse” Vikstedt (25. heinäkuuta 1926 Helsinki – 30. lokakuuta 2017 Espoo ) oli suomalainen levy-yhtiöjohtaja ja sanoittaja. Hän työskenteli Akkuteollisuudessa vuosina 1951–1958, Scandiassa 1953–1955, Musiikki Fazerilla vuoteen 1958. Discophonissa hän aloitti vuonna 1958, tuli toimitusjohtajaksi vuonna 1969 ja jäi eläkkeelle 1984. Yhtiön ideana oli toimia amerikkalaisen RCA-levymerkin edustajana Suomessa. Vikstedtin uraan mahtuu monia erilaisia kiinnityksiä kuten Lasse Mårtenson, Carola, Eero ja Jussi, Konsta Jylhä sekä Hullujussi.
Vikstedt teki myös sanoituksia, joita ovat muiden muassa ”Edelweiss”, "Kaunis kotimaani" ja ”Romanssi”.
Mosse Vikstedtin isä oli taiteilija Topi Vikstedt. Myös Vikstedtin tytär Maija Kuusi on toiminut levy-yhtiön toimitusjohtajana (BMG Finland). Tyttärentytär Laura Närhi on Kemopetrol-yhtyeen laulaja.
Kant-Studien
Kant-Studien on saksalainen filosofinen tiedejulkaisu, joka ilmestyy neljästi vuodessa. Se keskittyy pääasiassa Immanuel Kantin filosofiaan: sen historiaan ja tulkintaan liittyviin kysymyksiin, sekä transsendentaaliseen filosofiaan yleisemminkin.
Kant-Studienin perusti uuskantilainen filosofi Hans Vaihinger vuonna 1896. Nykyisin sitä julkaisee Mainzin yliopiston Kant-tutkimuslaitos. Julkaisu on yksi 1800-luvun uuskantilaisen liikkeen kestävimpiä saavutuksia ja edelleen merkittävimpiä Kantin ajattelun tutkimuksen lähteitä muun muassa julkaisemiensa bibliografisten tietojen ansiosta.
Peter Machajdík
Peter Machajdík (s. 1. kesäkuuta 1961 Bratislava) on slovakialainen säveltäjä. Hän on säveltänyt paljon kamarimusiikkia, vokaalimusiikkia, teoksia sinfoniaorkesterille, elektroninen musiikki kuin lukuisia teoksia soolosoittimille. Machajdík käyttää useissa teoksissaan elektronisesti tuotettuja tai muokattuja ääniä perinteisten instrumenttien rinnalla. Machajdík on myös luonut musiikkia elokuva- ja dokumenttielokuville, nykytanssille, teatterille ja radioille. Hänen levytyksiään ovat julkaisseet Fuga, Musica Slovaca, DECCA Universal, Albany Records ja Pavlik Records. Machajdík on asunut Berliinissä vuodesta 1992.
Ura
Machajdík on tehnyt yhteistyötä useiden nimekkäiden muusikoiden kuten Elina Mustonen, Floraleda Sacchi, Carson Cooman, Martin Adámek, John Alex Heley, Piero Salvatori sekä noise musiikin pioneereihin lukeutuvan David Mossin kanssa. Hän on työskennellyt myös laulajan Jon Andersonin (ex-Yes) kanssa. Machajdikin musiikkia ovat esittäneet ympäri maailmaa mm. Janáčekin filharmoninen orkesteri Ostrava, I.J.Paderewskin Valtion filharmoninen orkesteri Bydgoszcz, Camerata Europea, Lublinin filharmonikot, Slovakialainen radion sinfoniaorkesteri, Cluster Ensemble, Quasars Ensemble, Berg orkesteri, Luhanskin sinfoniaorkesteri, Ensemble Metamorphosis, Valtion filharmoninen orkesteri Košice, Virtuosi Lviv Chamber Orchestra, Prague Modern, Agon Orchestra, Mucha Quartet, NeoQuartet, Duo Accosphere, Arte Quartett. Hänen musiikkinsa kapellimestarit olivat Benjamin Bayl, Anu Tali, Paweł Przytocki, Paweł Osuchowski, Maria Makraki, Ondrej Olos, Gum Nanse, Peter Breiner, Peter Vrábel, Ivan Markovich, Marián Lejava, Petr Kofroň, Miran Vaupotich, Dominika Kawiorska, Ondřej Kukal, Aleksander Gref, Hakan Sensoy ​ja monet muut.
Hondurasin asevoimat
Hondurasin asevoimat on Hondurasin puolustuksesta vastaava organisaatio. Siihen kuuluu kolme puolustushaaraa, maavoimat, laivasto ja ilmavoimat.
Prljavo Kazalište
thumb|Prljavo Kazalište esiintymässä vuonna 2009. Prljavo Kazalište on entinen jugoslavialainen ja nykyinen kroatialainen rockyhtye. Se perustettiin vuonna 1977 Zagrebissa. Prljavo Kazališten kaikki levyt on laulettu serbokroaatiksi.
Planckin aika
Planckin aika on ajan luonnollinen yksikkö, jota merkitään t P. Se on nimetty Max Planckin mukaan. Planckin aika on se ajanjakso, joka valonnopeudella kulkevalta fotonilta kuluu Planckin pituuden mittaiseen matkaan, ja sen suuruus on
missä:
Tämä "ajan kvantti" on lyhyin ajanhetki, jolla on merkitystä Einsteinin suhteellisuusteoriaan perustuvassa maailmankaikkeuden teoreettisessa mallissa.
Yksinkertainen määritelmä
Planckin aika on se ajanjakso, joka valolta kuluu Planckin pituuden mittaisen matkan kulkemiseen.
MeSH
Järjestelmä sisältää useita pääluokkia, jotka merkitään kirjaimella: anatomia (A), organismit (B), taudit (C), kemikaalit ja lääkkeet (D) ja niin edelleen. Luokkien lisämääreet on numeroitu hierarkkisesti siten, että yksittäinen aihe, esimerkiksi tietty sairaus, saa numerosarjan, josta selviää mihin yläluokkiin sairaus kuuluu.
Kangasalan lepokoti
thumb|Kangasalan lepokodin päärakennus thumb|Kangasalan lepokodin saunarakennus Kangasalan lepokoti on 1910 perustettu lomailupaikka Kangasalla. Lepokoti sijaitsee lähellä keskustaa Ukki-järven rannalla. Lepokoti toimii museona, sitä voi vuokrata tilaisuuksien pitopaikaksi tai työtilaksi, siellä voi yöpyä ja Kangasalan Kädentaitajat pitävät siellä myyntinäyttelyään.
Lepokodissa on noin 30 huonetta ja suuri keittiö. Lepokodin pihapiirissä on myös saunarakennus, jossa on takkahuone ja keittiö. Lepokodilla on kesäteatterinäyttämö, jolla on ollut näytöksiä vuodesta 2016.
Toiminta täysihoitolana
thumb|Lepokodin "Finnen huone" Vuonna 1910 perustettiin Kangasalan Lepo- ja Matkailijakoti Osakeyhtiö täysihoitotoiminnan ammattilaistamiseksi Kangasalla. Lepokodin rakennuksen paikalle siirretty runko on Kangasalta Suomen ensimmäisen kansanopiston päärakennuksesta, joka oli tehty 1890-luvun alkupuolella. Lepokodin rakennuksen suunnitteli Heikki Tiitola. Aluksi talon hoitajana toimi Ida Isaksson Tampereelta. 1912 Lepokodin isäntäpariksi tuli Hans ja Gustava Adler. 1921 osakeyhtiö purkautui ja Adlerit saivat talon omistukseensa. Tontti oli vuokralla läheiseltä Sorolan kartanolta. Myöhemmin toimintaa hoitivat Adlerien kolme tytärtä: Martta Aarnikotka, Olga Adler-Tyrkkö ja Kyllikki Kärkkäinen. Täysihoitolassa vieraili monia kuuluisia muusikkoja, kuvataiteilijoita, kirjailijoita, näyttelijöitä ja tiedemiehiä. Lepokodissa on lomaillut ja työskennellyt muun muassa Jean Sibelius, Tauno Palo, Juice Leskinen, Eeva-Liisa Manner ja Pentti Saarikoski. Kirjailija Jalmari Finne asui Kangasalla, lähinnä Lepokodilla, 11 viimeistä vuottaan. "Finnen huone" on yksi Lepokodin nähtävyyksistä.
Säätiön perustaminen ja entisöinti
Vuonna 1986 täysihoitolan toiminta loppui ja lepokoti toimi tämän jälkeen yksityiskotina. Täysihoitolatoiminnan hiivuttua rakennus aiottiin välillä jopa purkaa. 1996 perustettiin Kangasalan Lepokoti-Säätiö, jonka tehtävänä on irtaimiston säilyttäminen osittain museoituna ja eheänä kokonaisuutena. Lepokotia voidaan käyttää opastettuna matkailukohteena ja se voi tarjota työskentely- ja toimintatiloja kulttuurin eri tahoille.
Säätiö on ylläpitänyt ja kunnostanut rakennusta. Tampereen ammatillinen aikuiskoulutuskeskus teki kunnostus- ja entisöintityöt kurssimuotoisesti vuosina 1996–2000. Työtä suunnittelemassa sekä työn toteuttamista valvomassa ja ohjaamassa on ollut arkkitehti Riitta Kuronen. Tarmo Marjamäki on konsultoinut, tehnyt kunnostustöiden tekniset kunnostusohjeet ja valvonut töitä.
Lepokodin vesikatto kunnostettiin vuonna 1993. Kunnostuksen suunnitteluvaihe kesti vuoteen 1996. Entisöintityö aloitettiin Lepokodin huonokuntoisesta saunarakennuksesta. Saunan sisällä tehtiin suuria purku- ja muutostöitä. Lepokodin lasiveranta rakennettiin lähes kokonaan uusiksi. Lepokodin huoneet ja aulatilat sekä kalusteet kunnostettiin ja entisöitiin.
Île Bono
Île Bono on Sept-Îlesin saariryhmään kuuluva saari Ranskan Bretagnen alueen pohjoisrannikolla. Se sijaitsee saariryhmän keskiosassa ja kuuluu Sept-Îlesin luonnonpuistoon.
Saari tunnetaan dolmenistaan, joka on rakennettu neoliittisella kaudella.
Fritsch
Fritsch tai von Fritsch on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Klotrimatsoli
Klotrimatsoli (C22H17N2Cl) on imidatsolijohdannaisiin kuuluva aromaattinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään lääketieteessä ja eläinlääketieteessä sieni-infektioiden hoitoon. Klotrimatsoli kuuluu WHO:n laatimaan tärkeimpien lääkeaineiden luetteloon.
Haittavaikutukset
Klotrimatsoli voi aiheuttaa ihon ärsytystä ja yliherkkyysreaktioita. Tablettina se aiheuttaa huonovointisuutta ja voi aiheuttaa myös keskushermostoperäisiä haittavaikutuksia kuten harhanäkyjä.
Valmistus
Klotrimatsolin valmistuksen ensimmäisessä vaiheessa o-klooritolueeni kloorataan UV-säteilytyksen alaisena o-klooribentsotrikloridiksi. Seuraava vaihe on tämän välituotteen ja bentseenin välinen Friedel–Crafts-alkylointireaktio, jossa tuotteena muodostuu 2-klooritrifenyylimetyylikloridia. 2-Klooritrifenyylimetyylikloridi reagoi imidatsolin kanssa trietyyliamiinin läsnä ollessa muodostaen klotrimatsolia.
Munkholmarna
Munkholmarnan pinta-ala on 1,5 hehtaaria ja kaakkois–luoteissuuntainen pituus noin 200 metriä. Aiemmin Munkholmarna käsitti kaksi saarta, jotka maatumisen myötä kasvoivat yhteen. Suurempaa saarta kutsuttiin yksiköllisellä proprilla Munkholmen. Toisinaan saaren itäosaa kutsutaan edelleen nimellä Lilla Munkholmen ja länsiosaa nimellä Stora Munkholmen. Ympäristössä on useita Munk-pohjaisia nimiä. Munkholmar-saarten nimestä on tietoa aina 1600-luvun lopulta alkaen. Moisöfjärdenin Munkholmar-nimeä on selitetty esimerkiksi saaressa sijaitsevalla kaapupukuista munkkia muistuttavalla kivellä, jonka voi havaita veneväylältä.
Jørgen Leth
thumb|Jørgen Leth vuonna 2008. Jørgen Leth (s. 14. kesäkuuta 1937 Århus) on tanskalainen elokuvaohjaaja ja kirjailija.
Lethin ensimmäinen kirja on julkaistu vuonna 1962. Hänen tuotantonsa tällä alalla käsittää kymmenen runokokoelmaa ja neljä tietokirjaa. Ensimmäisen elokuvansa hän teki vuonna 1963, ja tähän mennessä niitä on kertynyt useampia kymmeniä.
Tanskaa, ranskaa ja englantia puhuva Leth on eronnut ja hänellä on neljä lasta.
Lethin tunnetuimpia elokuvia ovat Det perfekte menneske (1967), Armoton sunnuntai (1976) ja De fem benspænd (2003). Hän on asunut vuodesta 1991 Jacmelissa, Haitilla. Vuonna 2005 ilmestyi hänen omaelämäkertansa Det uperfekte menneske, jonka aiheuttaman julkisen kohun ja paheksunnan seurauksena hän erosi virastaan Tanskan kunniakonsulina Haitiin.
Rintasyöpä
Rintasyöpä on länsimaisten naisten yleisin syöpätauti: esim. vuoden 2015 tilanteessa siihen sairastuisi Suomessa elämänsä aikana noin joka yhdeksäs (11 %) nainen. Taudin riskiä lisääviä tekijöitä ovat naissukupuolen ja ikääntymisen lisäksi esim. jotkin elintavat (liikkumattomuus, tupakointi, alkoholi), naishormoneihin ja kuukautiskiertoon liittyvät tekijät (esim. myöhäinen vaihdevuosi-ikä) sekä geneettiset tekijät (esim. BRCA1). Taudin tavallisin oire on kivuton kyhmy rinnassa. Rintasyövän ennuste on yleensä hyvä, Suomessa viiden vuoden suhteellinen elossaololuku on 91%.
Ominaisuudet
Rintasyövän keskeisiä ominaisuuksia ovat kudostyyppi, erilaistumisaste ja geeni- ja reseptorimuutokset sekä levinneisyys eli kasvaimen koko ja invaasio- ja metastaasitilanne. Nämä tekijät määrittävät ratkaisevasti, millaisesta taudista kussakin tapauksessa on kyse.
Rintasyövän kudostyyppeihin kuuluvat