cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Call of Duty: Black Ops
Yleiskatsaus
Call Of Duty: Black Ops sisältää tarinapohjaisen yksinpelin sekä verkossa pelattavan moninpelin, joissa pelaaja omaksuu roolin jalkaväkisotilaana. Pelihahmo voi kantaa samaan aikaan kahta asetta sekä kahta kranaattia ja muuta räjähdettä. Pelin ensisijaisia aseita ovat konepistoolit, rynnäkkökiväärit, haulikot sekä kone- ja tarkkuuskiväärit. Toissijaiset aseet ovat pistoolit, singot sekä erikoisaseet varsijousi ja ammusveitsi. Vihollisen voi myös tappaa lähietäisyydelta yhdellä puukoniskulla. Pelihahmo voi ottaa kolme asentoa: seisonta, kyykky ja makuuasento; jokainen asento vaikuttaa liikkuvuuteen, tarkkuuteen ja näkyvyyteen. Pelihahmo pystyy hetkellisesti juoksemaan, mutta väsyy hetken päästä. Kun pelaajan hahmo on kranaatin läheisyydessä, osoittaja ilmoittaa kranaatin sijainnin ja antaa pelaajalle tilaisuuden paeta tai heittää kranaatti takaisin. Tarkkuuskiväärillä ammuttaessa pelaaja voi pidättää hengitystä.
Yksinpeli
Pelaaja omaksuu useiden hahmojen roolin yksinpelin kampanjassa, perspektiivien vaihtuessa läpi tarinan. Pelattavat hahmot ovat erikoisjoukkojen jäseniä, jotka suorittavat salaisia operaatioita vihollisen linjan takana. Kampanjassa etenemiseksi pelaajan on suoritettava tehtäviä. Mitään tehtävää ei joudu suorittamaan yksin, vaan apuna on aina tekoälyn ohjaamia sotilaita. Kampanjassa pelaaja pääsee lentämään helikopterilla ja ohjaamaan maassa olevaa joukkuetta läpi vihollisen kentän. Kampanjassa on useita elokuvamaisia hetkiä; yksi näistä on hidastettu laukaus Victor Charlie -tehtävän aikana, joka aktivoituu pelaajan ampuessa luodin viimeistä Vietkong-sotilasta kohti.
Moninpeli
Aiemmista Call of Duty -sarjan peleistä tutut pelimuodot ovat myös Black Opsissa, kuten esimerkiksi Team Deathmatch, Free for All ja Domination.
Black Opsissa, kuten samassa peligenressä yleensä, moninpeli keskittyy kahden joukkueen väliseen taisteluun. Moninpelissä on yhteensä 14 kenttää sekä ladattavana sisältönä tulleet 12 kenttää. Kenttien koot vaihtelevat pienestä keskikokoiseen ja suureen.
Black Ops säilyttää Call of Duty 4: Modern Warfaresta tutuksi tulleen systeemin, jossa saadaan XP- eli kokemuspisteitä, jotka avaavat pelaajan käyttöön uusia aseita ja tarvikkeita. Uutuutena Black Ops tuo mukaan jaetun ruudun mahdollisuuden lisäksi COD-pisteet, joita ansaitaan pelaamalla ja joilla pitää ostaa auki kokemuspisteillä ansaitut aseet ja varusteet. Pelaajat voivat uhkapelata COD-moninpelipisteitään muita pelaajia vastaan neljässä kaikki vastaan kaikki -tyylisessä pelimuodossa, joita kutsutaan nimellä Wager Match.
Pelaajalla on myös mahdollisuus pelata tekoälyä vastaan Combat Training -taisteiluharjoituspelimuodossa, jossa pelaajan edistyminen ei vaikuta muiden pelaajien kanssa pelattaviin peleihin. Pelaaja voi myös pelata tekoälyä vastaan kavereidensa kanssa ja harjoitella eri kenttien strategioita.
Ladattavat lisäosat
Moninpeliin on ilmestynyt maksulliset lisäosat First Strike, Escalation, Annihilation ja Rezurrection. Lisäosat ovat julkaistu ensin Xbox 360:lle sekä myöhemmin PlayStation 3:lle ja Microsoft Windowsille. Jokainen lisäosa tarjoaa neljä uutta moninpelikenttää ja yhden Zombies-kentän, paitsi Rezurrection, joka on poikkeuksellisesti kokonaan Zombies-lisäosa.
Zombies
Call of Duty: World at Warista tuttu pelimuoto Zombies esiintyy myös Black Opsissa. Pelimuotoa voi pelata yksin tai moninpelinä korkeintaan neljän pelaajan kanssa. Pelaajat taistelevat loputtomia zombilaumoja vastaan, kunnes kaikki pelaajat ovat kuolleet. Kierroksien edetessä zombit vahvistuvat ja niiden määrä kasvaa. Zombeja vastaan käytettäviä aseita on mahdollista parantaa, ja pelihahmojen taitoja voi tehostaa erilaisilla juomilla.
Pelimuodon ensimmäinen taso on nimeltään Kino der Toten. Tasossa pelaaja omaksuu Call of Duty: World at Warista tuttujen hahmojen, Edward Richtofenin, Tank Dempseyn, Takeo Masakin ja Nikolai Belinskin roolin. Pelin läpäisemisellä tai päävalikkohuoneeseen asetetulla salaisella tietokoneella on mahdollista avata kaksi uutta kenttää, ”Five” ja arcade-teemainen Dead Ops Arcade. Tasossa ”Five” pelaajat ottavat John F. Kennedyn, Richard Nixonin, Robert McNamaran ja Fidel Castron roolit taistellessaan zombeja vastaan Pentagonin tiloissa.
First Striken mukana tullut taso on neuvostoliittolaiselle avaruusasemalle sijoittuva Ascension. Toisen lisäosan, Escalationin taso on nimeltään Call of the Dead. Tasossa esiintyvät uudet hahmot ovat oikeita näyttelijöitä: Sarah Michelle Gellar, Robert Englund, Michael Rooker ja Danny Trejo. Tasossa esiintyy päävihollisena elokuvaohjaaja George A. Romero. Annihilationin mukana tuleva taso Shangri-La sisältää ennennäkemättömiä sokaisu- ja napalmizombeja.
Rezurrection tuo takaisin kaikki World at Warin neljä Zombies-tasoa sekä yhden uuden tason nimeltään Moon. Lisäosan mukana tulee myös yksi uusi teema ja Zombies-soundtrack. Black Opsin Hardened- tai Prestige-version omistajat saavat lisäosan ilmaiseksi.
Juoni
thumb|Pelin logo
Vuonna 1968 agentti Alex Mason herää vangittuna kuulusteluhuoneessa. Varjoissa pysyttelevät vangitsijat tiedustelevat häneltä ”numeroaseman” olinpaikkaa. Suurin osa pelin tapahtumista esitetään Masonin muistin takaumina vuosilta 1961–1968.
Vuonna 1963 Mason, Woods, Bowman ja Weaver lähetetään Kazakstaniin sabotoimaan venäläinen avaruusoperaatio ja eliminoimaan neuvostoliittolaisen ”nousu”-ohjelman jäsenet: natsit, joille oli annettu turvapaikka Venäjältä vastalahjaksi heidän tiedoistaan. Weaver joutuu vangituksi ja kidutetuksi, mutta Mason tovereineen pelastavat hänet ja tuhoavat Soyuz-avaruusraketin. Presidentti John F. Kennedy antoi valtuudet Dragovichin salamurhalle, mutta tämä välttää salamurhan ja Mason jahtaa häntä seuraavat viisi vuotta.
Hudson ja Weaver kuulustelevat Kowloonissa Daniel Clarkea, joka paljastaa salaisen laitoksen sijainnin Yamantaun vuoristossa ja joutuu Dragovichin miesten tappamaksi. Steiner ottaa yhteyttä Hudsoniin pyytäen tältä tapaamista Rebirth-saarella Araljärvellä saadakseen selville miten estää numeroiden lähetys, joka lähettäisi ohjeet ”nukkuville” agenteille jotka vapauttaisivat Nova-6-kaasua Yhdysvaltain kaupungeissa.
Mason ja Reznov suuntaavat Rebirth-saarelle salamurhaamaan Steinerin. Nykyisyydessä Mason on varma siitä, että Reznov teloitti Steinerin, mutta Hudson näki itse kuinka Mason ampui Steinerin. Tässä vaiheessa Masonin kuulustelijoiksi paljastuvat Hudson ja Weaver. Hudson tajuaa, että Dragovich aivopesi Masonin purkamaan numerolähetykset ja täten tullen "nukkuvaksi" neuvostoagentiksi. Paljastuu, että Reznov kuoli Vorkutan paon aikana ja että Masonin näyt Reznovista ovat dissosiatiivisen häiriön aiheuttamia, mikä taas johtui dramaattisesta aivopesuohjelmasta. Reznov uudelleenohjelmoi Masonin Vorkutassa salamurhaamaan Dragovichin, Kravchenkon ja Steinerin presidentti Kennedyn sijaan. Hudson soittaa numeronauhoitteen vielä viimeisen kerran Masonille, yllyttäen tätä muistamaan Rusalka-aluksen sijainnin Kuuban rannikolla. Joukkue aloittaa hyökkäyksen Rusalkalle Masonin ja Hudsonin tunkeutuessa vedenalaiselle lähetysasemalle, jota Rusalka suojelee ja jota aiottiin käyttää lavastamaan amerikkalaisten hyökkäys suunnitellun Nova-6-hyökkäyksen jälkeen. Hudson ottaa yhteyttä Yhdysvaltain laivastoon ja pyytää näitä tuhoamaan aluksen ja sen vedenalaisen tukikohdan. Mason tappaa Dragovichin ennen tukikohdan tuhoutumista. Weaver julistaa voiton mutta Mason on epävarma keskusteltuaan viimeisen kerran Dragovichin kanssa.
Presidentti Kennedystä näytetään arkistokuvaa ennen hänen salamurhaansa reportterin ja Masonin lausuessa satunnaisia numeroita. Kun arkistokuva on näytetty toisen kerran, Masonin ilmeentyminen väkijoukossa kuten myös Dragovichin viimeiset sanat kehottavat, että Mason seurasi alkuperäistä ohjelmointiaan.
Vastaanotto
Call of Duty: Black Ops on saanut yleisesti hyvän vastaanoton kriitikoilta. GameSpot antoi pelille 9 pistettä 10:stä ja kirjoitti: "Call of Duty: Black Ops kantaa sarjan standardin erinomaisesti, tuottaa mielenkiintoisen kampanja ja jännittävän kilpailukykysen moninpelin." Edge -lehti kriittisempi antaen pelille pisteet 7/10, kirjoittaen: "Vaikka Black Ops on kaunis peli, niin se vaikuttaa enemmänkin vuosittaiselta päivitykseltä kuin jatko-osalta, joka ei eroa edeltäjistään millään tavalla". Useat arvostelijat valittivat että peli tuntuu enemmäkin putkiräiskinnältä. PC Gamer kuvaili peliä tuskin edes interaktiiviseksi
Werner Herzog
Werner Herzog (alk. Werner Herzog Stipetić, s. 5. syyskuuta 1942 München, Saksa) on saksalainen elokuvaohjaaja, joka luetaan toisen maailmansodan jälkeisen ”uuden saksalaisen elokuvan” merkittävimpiin tekijöihin Rainer Werner Fassbinderin, Volker Schlöndorffin ja Wim Wendersin ohella. Herzog tunnetaan myös siitä, että hän pystyi työskentelemään kiivasluonteisen näyttelijän Klaus Kinskin kanssa, joka näytteli peräti viidessä Herzogin ohjaamassa elokuvassa. Lisäksi Herzog on ohjannut joitain oopperoita ja näytellyt elokuvissa.
Nuoruus
Herzogin äiti oli Burgenlandin kroaatteihin kuulunut Elizabeth Stipetić ja isä saksalainen Dietrich Herzog. Perhe pakeni länsiliittoutuneiden pommituksia Itävallasta Baijeriin, jonka maaseudulla Sachrangissa Herzog asui lapsuutensa. Isä jätti perheen Wernerin ollessa 12-vuotias. Omien kertomustensa mukaan hän ei eristyneisyytensä vuoksi nähnyt nuorena yhtään elokuvaa ja käytti ensimmäisen kerran puhelinta vasta 17-vuotiaana. Herzog päätti kuitenkin hyvin varhain ryhtyä elokuvaohjaajaksi ja ryhtyi 15-vuotiaana tekemään elokuvakäsikirjoituksia. Koulun päätyttyä ja maailmaa muutaman vuoden kierrettyään Herzog palasi Saksaan ja teki ensimmäisen lyhytelokuvansa Herakles (1962). Hän tuotti ja rahoitti elokuvansa alusta alkaen itse, ensin työskentelemällä esimerkiksi terästehtaalla saadakseen rahaa. Ensimmäisen pitkän elokuvansa Lebenszeichen Herzog teki vuonna 1968, ja hän sai elokuvan käsikirjoituksesta myös Carl Meyer -palkinnon aiemmin vuonna 1964.
Elokuvat
Werner Herzog osoitti elokuvissaan alusta alkaen omaperäisyyttä, johon suhtauduttiin ristiriitaisesti. Häntä syytettiin esimerkiksi toisen pitkän elokuvansa Auch Zwerge haben klein angefangen (1970) takia eksploitaatiosta, koska elokuvan näyttelijäkunta koostui kokonaan lyhytkasvuisista ihmisistä. Herzog joutui myös vaikeuksiin äärioikeiston kanssa, koska siellä katsottiin elokuvan kritisoivan fasismia. Vuonna 1972 julkaistiin Aguirre – Jumalan viha (1972), jota pidetään usein Herzogin parhaana elokuvana ja innoittajana esimerkiksi Francis Ford Coppolan elokuvalle Ilmestyskirja. Nyt. Sen yhteydessä alkoi myös yhteistyö näyttelijä Klaus Kinskin kanssa, johon Herzog tutustui jo nuorena. Kaspar Hauserista kertovassa elokuvassa Kaspar Hauserin tapaus (1974) puolestaan esiintyi ensimmäisen kerran Herzogin löytämä katumuusikko Bruno Schleinstein, taiteilijanimeltään Bruno S.. Bruno esiintyi myös Herzogin elokuvassa Stroszek (1977), jonka käsikirjoituksen Herzog kirjoitti neljässä päivässä. Elokuvan päähahmo, Der Bruno Stroszek on Bruno S:n alter ego valkokankaalla.
Herzog on ehkä elokuviaan paremmin tunnettu eksentrikkona, joka on useammassakin yhteydessä suorittanut erikoisia tempauksia. Vuonna 1974 hän sai kuulla saksalaista elokuvaa auttaneen Lotta Eisnerin sairastumisesta Pariisissa. Nuorena paljon pitkiä matkoja kävellyt Herzog lähti välittömästi kävelemään Münchenistä Pariisiin tavatakseen Eisnerin. Herzog dokumentoi matkansa pitämällä päiväkirjaa, joka on julkaistu kirjana Jäinen matka (Vom Gehen im Eis, 1974). Kirjassaan hän myös on määritellyt kävelemisen olevan yksi elokuvanteon vaihtoehdoista.
Vuonna 1980 Herzog lunasti lupauksensa ohjaaja Errol Morrisille, jolle Herzog sanoi syövänsä kenkänsä, jos Morris saisi ensimmäisen elokuvansa valmiiksi. Morris teki dokumentin Gates of Heaven (1978), ja niinpä Herzog söi kenkänsä julkisessa tilaisuudessa, josta dokumentaristi Les Blank teki lyhytelokuvan Werner Herzog Eats His Shoe (1980). Herzog oli aiemminkin tehnyt samanlaisia vetoja: elokuvan Auch Zwerge haben klein angefangen yhteydessä hän lupasi näyttelijöilleen hypätä kaktuspensaaseen, jos he kestävät kuvausten läpi. Hän väittää toteuttaneensa lupauksensa.
Viimeisen kerran Herzog työskenteli Kinskin kanssa elokuvassa Cobra Verde (1987), jonka jälkeen Kinski kuoli saatuaan valmiiksi elokuvansa Kinski Paganini (1989). Sittemmin Herzog ei ole juuri tehnyt teatterielokuvia vaan on keskittynyt dokumentteihin, joita hän on uransa alusta alkaen tehnyt säännöllisesti. Vuonna 1999 valmistui dokumentti Mein liebster Feind – Klaus Kinski, jossa Herzog luotasi viha-rakkaus-suhdettaan Klaus Kinskiin. Vuonna 2001 Herzog teki puolestaan fiktioelokuvan Invincible, jonka pääosissa olivat Tim Roth ja suomalainen voimamies Jouko Ahola.
Vuonna 2009 Herzog ohjasi elokuvan Paha poliisi – määräsatama New Orleans.
Aspenin musiikkijuhlat
Aspenin musiikkijuhlilla opiskelee vuosittain noin 750 nuorta muusikkoa yli 40 maasta. Juhlilla on omat kurssinsa instrumentalisteille, laulajille, säveltäjille, jousikvarteteille. Juhlien yhteydessä on vuodesta 2000 toiminut American Academy of Conducting -kapellimestariakatemia. Orkesterinjohtoa Aspenin musiikkijuhlilla ovat opiskelleet mm. suomalaiset Petri Sakari (1979-80), Markku Laakso (2007) ja Sasha Mäkilä (2009).
Vuodesta 1998 juhlien taiteellinen johtaja on ollut kapellimestari David Zinman.
Chicagolainen liikemies Walter Paepcke perusti toisen maailmansodan jälkeen Aspeniin hiihtokeskuksen, Aspen Instituten ja Aspenin musiikkijuhlat.
Tibblehallen
thumb|right|250px|Tibblehallen - 2021. Tibblehallen on urheiluhalli, joka sijaitsee Täbyn kunnassa, Ruotsissa. Halli sijaitsee noin 500 metriä Täbyn keskustasta. Superliiga-seura Caperio/Täby FC pelaa hallissa sarjan kotiottelunsa. Hallin katsojakapasiteetti on 1 000 katsojaa.
Frances Reid
Frances Reid (9. joulukuuta 1914 Wichita Falls, Texas – 3. helmikuuta 2010) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet muistetaan parhaiten roolistaan Alice Hortonina NBC:n Päivien viemää -saippuasarjassa.
Reid syntyi Texasissa, mutta varttui Berkeleyssä, Kaliforniassa. Ensimmäisen roolisuorituksensa hän teki vuonna 1938 elokuvassa Man-Proof. Hän teki pieniä rooleja myös muissa sarjoissa ja elokuvissa sekä Broadwaylla, mutta yksikään niistä ei ole kansainvälisesti yhtä tunnettu kuin hänen Päivien viemää -roolinsa. Reid debytoi sarjassa jo marraskuussa 1965 ja teki viimeisen esiintymisensä joulukuussa 2007. Hän oli viimeisenä elossa sarjan alkuperäisestä näyttelijäkaartista ja häntä pidettiin sarjan ikonina.
Reid oli näyttelijä Philip Bourneufin kanssa naimisissa tämän kuolemaan eli vuoteen 1979 asti. Parilla ei ollut lapsia.
Pentewere
Pentewere oli Egyptiä hallinneen faaraon Ramses III:n (noin 1194–1153 eaa.) poika.
Frances Reid
Reid kärsi dementiasta ja osteoporoosista.
Pentewere
Pentewere oli muinaiseksi egyptiläiseksi hyvin pitkä, 180 cm. Hän oli salaliitossa äitinsä Tejen kanssa isäänsä vastaan. Heitä tukivat melko varmasti työläiset, jotka eivät olleet saaneet palkkaansa faaraolta sekä jotkut hovin jäsenet, sillä jopa hovin jäsenet olivat tyytymättömiä Ramsekseen. Tejellä ei kuitenkaan ollut vaikutusvaltaa hovissa, sillä faaraon ykkösvaimo oli Iset. Myös Isetillä oli poika, tuleva faarao Ramses IV.
Penteweren ja hänen äitinsä tavoitteena oli, että Pentewere nousisi valtaistuimelle Ramseksen seuraajaksi. Salaliitto ei onnistunut, ja Ramses III eli vielä niin pitkään että ehti rangaista kaikkia salajuoneen osallistuneita. Historiallisten lähteiden mukaan kaikki juoneen osallistuneet korkea-arvoiset – Pentewere mukaan lukien – pakotettiin tekemään itsemurha. Se oli siihen aikaan kunniakkaampi kuolintapa kuin julkinen teloittaminen. Faaraoiden Egyptissä yleisin teloitustapa oli keihästäminen. Itsemurha tehtiin yleensä myrkyllä. Penteweren äidin kuolintapaa ei tiedetä.
Pentewere oli kuollessaan hyvin nuori. Hänellä ei ollut edes puhjennut kaikkia viisaudenhampaita. Penteweren kiireellä palsamoidun ruumiin tutki yhdysvaltalainen egyptologi Bob Brier. Ruumiin puolestaan löysi ranskalainen Gaston Maspero. Ei kuitenkaan ole täysin varmaa, että onko löydetty mies tosiaan Pentewere.
Jeremy James Kissner
Jeremy James Kissner (s. 24. maaliskuuta 1985, Minneapolis, Minnesota, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka on näytellyt mm. Lento 29 -sarjassa Ericiä.
Les Mirages
Les Mirages oli helsinkiläinen rockyhtye, joka toimi vuosina 1963–1965. Se aloitti toimintansa Töölön yhteiskoulussa The Sharks -nimellä vuonna 1962.
Les Miragesin perustivat Rainer Lindgren (laulu, rummut), Heikki "Hector" Harma (soolokitara), Sakari Lehtinen (komppikitara) ja Arto Tonteri (basso). Harman tilalle tuli vuonna 1964 Seppo Nikulainen. Myös The Saintsissa soittanut Matti Mustonen oli mukana yhtyeessä sen toiminnan loppuvaiheessa.
Tuotanto
Singlet
Uncle Rock / She'll Be Mine (1964, Polydor 54 901)
Onko rakkauteni turhaa / Nyt on kaikki ohitse (1964, Polydor 54 904)
The Fall
The Fall voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Saantosuoja
Esimerkki saantosuojasta
Esimerkiksi A:n lainatessa irtaimen esineen B:lle ja tämän myydessä kyseisen esineen vilpittömästi toimineelle C:lle, C saa saantosuojaa eli hänestä tulee esineen omistaja.
Koska kyseinen esine oli kaupantekohetkellä B:n hallinnassa, on C:n mahdollista sen perusteella tehdä omistajaolettama ja täten saada saantosuojaa A:ta vastaan. Suomen oikeuden mukaan esine on tämän jälkeen laillisesti C:n omistuksessa eli kyseessä on laillinen saanto. A:lla on kuitenkin oikeus lunastaa esine takaisin C:ltä. Samoin on laita, jos esineen omistaja on vain luovuttanut esineen B:n säilytettäväksi, mutta tämä on luvattomasti myynyt sen.
Edellytykset saantosuojan saamiseksi (irtain esine)
Esimerkiksi oikeustapauksessa KKO:1948-II-101 ''B oli myynyt A:n omistaman maalauksen C:lle, joka oli lahjoittanut sen taidesäätiö D:lle. D velvoitettiin luovuttamaan maalaus A:lle lunastusta vastaan, joka oli sen kauppahinnan määräinen, minkä C oli siitä maksanut.'' Toisin sanoen taidesäätiö D sai saantosuojaa oikeaa omistajaa A:ta vastaan ja näin ollen sai rahakorvauksen siitä, että joutui luopumaan taulusta.
Saantosuojaa ei voi saada, jos esineen alkuperäinen omistaja on menettänyt esineen näpistyksen, varkauden, ryöstön taikka kiristyksen johdosta. Tällaisessa tapauksessa vilpittömässä mielessä oleva ostaja on velvollinen palauttamaan esineen oikealle omistajalleen ilman lunastusta, ja rikokseen syyllistynyt myyjä on velvollinen maksamaan vahingonkorvausta.
Komitatiivi
Komitatiivi eli seuranto on sijamuoto. Suomen kielessä komitatiivin sijapääte on -ine-. Substantiivit vaativat aina possessiivisuffiksin eli omistusliitteen. Sen sijaan komitatiivissa olevan substantiivin adjektiiviattribuutti on ilman omistusliitettä, esim. korkeine torneineen. Sen yhteydessä käytetään usein vahvistussanaa kaikkineen, varsinkin puhekielessä myös päivineen. Koska komitatiivin päätteen alussa on i, komitatiivi on monikossa samanlainen kuin yksikössä. Komitatiivi on usein mahdollista korvata postpositiolla kanssa: hän tuli lapsineen → hän tuli lapsensa ~ lastensa kanssa, mutta toisinaan komitatiivilla ja kanssa-lausekkeella on erotettavissa selvästi erilaiset funktiot, esim. Tuomioja ei kollegoineen aio käydä sissien kanssa suoria neuvotteluja Filippiinien hallituksen ohitse. Komitatiivia käytetään sijamuodoista vähiten.
Falu-Kuriren Arena
thumb|Falu-Kuriren Arena
Komitatiivi
Komitatiivimuotoja käytetään ennen kaikkea vakiintuneissa sanonnoissa:
Viron kielen komitatiivi
Viron kielessä on komitatiivi-niminen sija, joka ilmaisee yhdessäoloa, välinettä, aikaväliä tai ominaisuutta. Muutamien verbien rektio edellyttää komitatiivia, esimerkiksi harjuda, rahul olla ja tutvuda. Komitatiivin tunnus on -ga. Esimerkiksi
Viron komitatiivi käännetään suomeksi eri sijoin tai rakentein, kuten mm. edellä olevista esimerkeistä näkyy. Sijan merkitys suomeksi on kuitenkin helppo mieltää ajattelemalla päätteen -ga olevan sama kuin suomen postpositio kanssa tai etenkin sen puhekielinen versio kaa: sinuga sinun kanssasi, sinun kaa jne. Tämä vastaa myös viron kielen komitatiivin oletettua kehityshistoriaa.
Unkarin kielen instrumentaali-komitatiivi
Unkarin kielessä esiintyy sijamuoto, jolla on sekä instrumentaalin että komitatiivin tehtävä. Muodon tunnus on vokaaliloppuisten sanojen yhteydessä -val/-vel; konsonanttipäätteisiin sanoihin liittyessään tunnuksen v assimiloituu loppukonsonantin kaltaiseksi.
Instrumentaali-komitatiivi ilmaisee muun muassa
a) sitä, kenen kanssa jotakin tehdään tai tapahtuu (komitatiivinen merkitys) b) keinoa tai välinettä (instrumentaalinen merkitys) c) tapaa (instrumentaalinen merkitys) d) aikaa
Gianluca Freddi
Gianluca Freddi (s. 29. maaliskuuta 1989 Rooma, Latium, Italia) on italialainen jalkapalloilija, joka edustaa Serie B:ssä pelaavaa US Grosseto FC:tä. Hänen pelipaikkansa on puolustaja.
Freddi on AS Roman kasvatti, joka debytoi seuran edustusjoukkueen paidassa 22. huhtikuuta 2006 ollessaan avauskokoonpanossa liigaottelussa Sampdoriaa vastaan. Tuo ottelu jäi toistaiseksi kuitenkin hänen ainoakseen Serie A:ssa. Kesällä 2007 hän siirtyi yhtä sarjatasoa alemmaksi Grossetoon.
Viktor Berthold
Viktor Berthold (10. heinäkuuta 1921 – 28. helmikuuta 2009) oli uutisoinnin mukaan viimeinen liiviläinen, joka oli oppinut liivin äidinkielenään osana katkeamatonta liiviläissukupolvien ketjua.
Viktor Berthold syntyi Latviassa vuonna 1921. Kouluun mennessään hän ei osannut sanaakaan latviaa. Toisen maailmansodan aikana hän piileskeli armeijaanottoja metsissä. Sodan jälkeen hän työskenteli muun muassa kalastajana, autonkuljettajana ja satamavalvojana. 1990-luvulla hän kävi satunnaisesti opettamassa liiviä Kolkan koululla. Hänen veljensä ja vaimonsa, jotka osasivat myös liiviä, kuolivat 1990-luvulla. Poulīn Kļaviņatin kuoltua vuonna 2001 Vaidessa hän oli viimeinen Liivinrannan liivinkielisistä.
Pikkumustakaija
Pikkumustakaija (Coracopsis nigra) on Intian valtameren saarilla elävä kaija.
Pikkumustakaijasta on erotettu oma lajinsa seychellienmustakaija, jonka Birdlife Suomi tunnustaa omana lajinaan. Birdlife International tunnustaa myös pikkumustakaijasta omaksi lajikseen erotetun Coracopsis sibilansin, joka on toissa lähteissä edelleen pikkumustakaijan alalaji.
Koko ja ulkonäkö
Linnun pituus on 35 cm ja paino noin 315 g. Pikkumustakaijan höyhenpuku on mustanruskea, vain pyrstön alapeitinhöyhenissä ja käsisulkien ulkohöydyissä on harmaata. Nokka on sarvenvärinen, iiris tummanruskea ja koivet harmaat. Vanhin vankeudessa elänyt pikkumustakaija eli 34,1 vuoden ikäiseksi.
Elinympäristö
Pikkumustakaija elää metsissä ja pensaikoissa.
Lisääntyminen
Pikkumustakaijan lisääntymisestä tiedetään vain vähän. Sen pesä sijaitsee puunkolossa ja sen pesimäkauden uskotaan kestävän marraskuusta helmikuuhun. Vankeudessa naaras munii kolmesta viiteen munaa, joita se hautoo ainakin kaksi viikkoa. Poikaset lähtevät pesästä viiden-kuuden viikon ikäisinä.
Ravinto
Pikkumustakaijat syövät hedelmiä, marjoja, siemeniä ja kukkia. Paikoin Komoreilla se on viljelytuholainen kaakaoviljelmillä.
Argentiinan presidentti
Argentiinan presidentti on Argentiinan valtionpäämies ja hallituksen johtaja. Nykyinen presidentti on Alberto Fernández 10. joulukuuta 2019 lähtien.
Presidentti toimii maan puolustusvoimien ylipäälikkönä. Mikäli presidentti on sairas, pääkaupungin ulkopuolella, kuollut, eronnut tai pantu viralta, presidentin virkaa hoitaa varapresidentti. Sekä presidentti että varapresidentti valitaan suorilla kansanvaaleilla neljän vuoden välein vähintään kahta kuukautta ennen istuvan presidentin kauden päättymistä. Sama henkilö voidaan valita uudelleen kahdelle peräkkäiselle kaudelle. Ehdokkaiden tulee täyttää seuraavat ehdot:
Presidentti on myös virkansa puolesta kahden argentiinalaisen ritarikunnan, Vapauttaja kenraali San Martínin ritarikunnan ja Toukokuun ritarikunnan, suurmestari.
Buenos Airesin Toukokuun aukiolla sijaitseva Casa Rosada on presidentin virallinen työtila. Ainoa siellä asunut presidentti oli kuitenkin Roque Sáenz Peña vuosina 1910–1914. Presidentin residenssi on Quinta de Olivos. Vuoteen 2016 asti presidentin käytössä oli lentokone, jonka nimi oli Tango 01. Vanhentunut kone on tarkoitus korvata uudella. Vuonna 2022 presidentin vuosipalkka oli 1 093 367,29 pesoa.
Piikkiön ja Halikon yläosan kihlakunnan tuomiokunta
Piikkiön ja Halikon yläosan kihlakunnan tuomiokunta oli Turun hovioikeuspiiriin kuulunut kihlakunnantuomarin virka-alue vuosina 1788–1876. Tuomiokunta syntyi jaettaessa Piikkiön ja Halikon kihlakuntien tuomiokunta kuninkaallisella kirjeellä 19. helmikuuta 1788 kahtia Piikkiön ja Halikon yläosan kihlakunnan tuomiokunnaksi ja Piikkiön ja Halikon alaosan kihlakunnan tuomiokunnaksi. Vaikka nimellinen jako tapahtui 1788, jako toimeenpantiin vasta 10. syyskuuta 1795, kun jakamattoman tuomiokunnan tuomari Henrik Ahleqvist jäi eläkkeelle.
Vuoden 1861 lopussa tuomiokuntaan kuuluivat seuraavat käräjäkunnat:
Lassila
Lassila on pääosin 1980- ja 1990-luvuilla rakennettu noin 4 600 asukkaan osa-alue Haagan kaupunginosassa Länsi-Helsingissä.
Piikkiön ja Halikon yläosan kihlakunnan tuomiokunta
Piikkiön ja Halikon yläosan kihlakunnan tuomiokunnasta sekä Piikkiön ja Halikon alaosan kihlakunnan tuomiokunnasta määrättiin 12. toukokuuta 1876 muodostettavaksi uudet Halikon tuomiokunta ja Piikkiön tuomiokunta. Järjestelystä oli alun perin määrätty 26. elokuuta 1862 annetulla julistuksella. Järjestelyn toimeenpano tuli mahdolliseksi 1876, kun Piikkiön ja Halikon yläosan kihlakunnan tuomiokunnan tuomarinvirka tuli avoimeksi Ernst Gustaf Wentzel Rotkirchin kuoltua ja Piikkiön ja Halikon alaosan kihlakunnan tuomiokunnan tuomari Göran Erik Axel Silfverhjelm suostui järjestelyyn. Silfverhjelm nimitettiin toivomuksensa mukaisesti uuteen Piikkiön tuomiokuntaan ja uuden Halikon tuomiokunnan tuomarinvirka julistettiin haettavaksi.
Lassila
Pohjoisesta Lassilaa rajaa Kehä I, jonka toisella puolella on Kannelmäki. Idässä raja kulkee Hämeenlinnanväylässä. Etelänaapureina ovat Pohjois- ja Etelä-Haaga. Lännessä Lassilan rajan määräävät Vihdintie ja alueen pohjoisosissa puistoalueen keskellä kulkeva Vantaanjoen aiempi uoma nimeltään Mätäjoki. Lassilan postinumero on 00440.
1970-luvulla valmistuneen, Lassilassa sijaitsevan Pohjois-Haagan rautatieaseman läheisyydessä on liikekeskustan tapainen alue, jossa on ruokakauppoja, apteekki, kuntosali ja muita liikkeitä. Nimestään huolimatta myös Pohjois-Haagan kirjasto sijaitsee Lassilassa. Yleisestikin alueella on varsin runsaasti pieniä ja keskisuuria yrityksiä. Lassilan koilliskulmaukseen Kehä I:n ja Hämeenlinnanväylän äärellä on suuria toimistorakennuksia (TietoEVRY). Joulukuun 2017 lopussa Lassilassa oli 3 159 työpaikkaa.
Ulkoilu- ja liikuntamahdollisuuksia tarjoaa Lassilan liikuntapuisto, jossa kesäisin pelataan useita nuorten jalkapallo-otteluita sekä talvisin jääkiekko-otteluita. Kesällä on myös mahdollista pelata tennistä ja koripalloa liikuntapuiston alueella. Ulkoilijat pääsevät Pirkkolaan ja Keskuspuistoon Hämeenlinnanväylän toiselle puolelle.
Lassilasta on yhteys Helsingin keskustaan Kehärataa kulkevalla I- tai P-junalla.
Historiaa
Lassilaan, silloiseen Laurinmäkeen rakennettiin 1940-luvulla omakotialue pika-asutuslain nojalla. Tontit luovutettiin sotaveteraaneille, sotaleskille ja -orvoille. Talot rakennettiin melko suurille tonteille, ja Ruotsin valtio tuki rahallisesti näiden talojen rakentamista. Myöhemmin alueelle rakennettiin vielä lisää omakotitaloja. Vantaankosken radan valmistumisen myötä Lassilan ilme muuttui täysin, kun vanha omakotiasutus purettiin uusien taloryhmien tieltä 1970-luvun lopulla.
Kaupintien varrella sijainneen lassilalaisen omakotitalon pihalta löytyi 1960-luvulla muinaislöytöpaikka. Arkeologiset tutkimukset paikalla suoritettiin vuonna 1973 ennen sen jäämistä tietöiden alle. Kaivauksissa löydettiin saviastioiden palasia, kvartsiesineitä, pieniä kaapimia ja hiottuja kiviä. Kyseisen asuinpaikan – pinta-alaltaan noin 90 neliömetriä – iäksi arvioitiin esinelöytöjen perusteella 5 000–6 000 vuotta. Todennäköisesti tämä asuinpaikka oli käytössä vain lyhyen ajan tai kausiluonteisesti.
Rekijoki (joki)
Rekijoki on Uskelanjoen sivujoki Somerolla ja Salossa Varsinais-Suomessa.
Joen kulku ja topografia
Yhdessä Somerolta alkunsa saavan Terttilänjoen ja Kiikalasta Salossa alkunsa saavan Hitolanjoen kanssa Rekijoki on yksi Uskelanjoen kolmesta latvahaarasta, jotka yhtyvät Perttelin Haalin kartanon luona Salossa entisellä Kiikalan ja Perttelin rajalla ja muodostavat siitä eteenpäin Uskelanjoen.
Rekijoki saa alkunsa useina latvahaaroina Someron Reksuosta ja virtaa sieltä enimmillään jopa 25 metriä syvissä, monihaaraisissa, ympäröivään savitasankoon uurtuneissa rotkolaaksoissa Someron Kerkolan, Syvänojan, Häntälän ja Talvisillan kylien kautta entisen Kiikalan kunnan alueelle, missä se jatkaa kulkuaan Hirvelän, Kärkelän ja Revän kylien takamailla kunnes yhtyy Terttilänjoen kanssa Uskelanjoeksi Perttelin Haalin ja Kiikalan Rekijoen kylien rajalla lähellä Haalin kartanoa. Muutamaa sataa metriä alempana Uskelanjokeen yhtyy vielä etelästä Hitolanjoki.
Keskijuoksullaan joki seuraa jonkin matkaa luode–kaakko-suuntaista kallioperän murrosta. Syvyyssuunnassa joen kulun määräävät moreenin tai kallioperän muodostamat kynnykset, joista korkein on kalliokynnys Myllärinkoskella Someron Häntälässä. Lonkonojalta Häntälännummelle jokea noudattelee katkonainen harjujakso. Kuten koko Uskelanjoen laaksossa Rekijokilaaksolle ovat tyypillisiä maanvyörymät.
Sivuhaarat
Valmisteilla olevan Suomen uuden valuma-aluejaon mukaan Rekijoella on viisi sivu- tai latvahaaraa, joiden valuma-alueen pinta-ala on yli 10 neliökilometriä.
Alin näistä suuremmista sivuhaaroista on Salon puolella Kiikalassa Rekijokeen lännestä laskeva Pikkujoki–Ruokkijoki, joka saa alkunsa Kuusjoen Kanungin kylän takamailta Someron Häntälän ja Talvisillan kylien rajoilta ja virtaa Kiikalan Kärkelän ja Hirvelän kylien alueella.
Tästä ylävirtaan Rekijokeen laskevat idästä Salon puolella Kiikalassa Lonkonoja–Sianoja ja Nikkalanoja–Poikoja, jotka molemmat saavat alkunsa Someron Lautelan ja Terttilän kylien takamailta ja laskevat Rekijokeen Kiikalan Hirvelässä.
Someron puolella peruskartalla nimellä Lehtioja esiintyvän Rekijoen pääuoman suurin sivuhaara on siihen pohjoisesta laskeva, Someron Häntälän ja Talvisillan kylien rajajokena virtaava Häntälänjoki, jonka latvahaarat ulottuvat Someron Härkälän, Saarentaan ja Kimalan kyliin.
Someron Häntälän kylän yläpuolella joen kaksi suurinta latvahaaraa ovat Someron Kerkolan kylän luona Reksuon laidoilta alkunsa saava Joenperänoja ja Reksuon laidoilta Kaurakedossa Someron Jurvalan kylästä alkunsa saava, Someron Syvänojan kylän kautta virtaavaa Simpanlähteenoja - Joranoja.
Perinnebiotoopit
Luonnonympäristöltään joen varret ovat merkittäviä perinnebiotooppeja, kun jokilaakson jyrkissä rinteissä, joita laiduntaminen on pitänyt avoimina niittyinä, hakamaina ja lehtomaisina metsälaitumina, on säilynyt lehtojen ja niittyjen kasvilajeja sekä muinaistulokaskasveja. Rekijokilaakso Somerolla ja Salossa on tämän takia määritelty valtakunnallisesti arvokkaaksi perinnemaisemaksi ja se on myös osa Natura 2000 -ohjelmaa. Somerolla Rekijoen latvahaarojen rotkolaaksot tunnetaan alueen suurimman kylän mukaan nimellä Häntälän notkot ja alueen perinnemaisemiin on mahdollista tutustua Häntälän kylätalolta alkavalla luontopolulla. Arvokkaita perinnebiotooppeja on Rekijokilaakson Natura-alueella kuitenkin myös Salon puolella Kiikalassa ja Perttelissä.
Veden laatu
Vedenlaadultaan Rekijoki on välttävä, johtuen lähinnä pellon suuresta osuudesta sen valuma-alueella. Rekijoen valuma-alueella pellon osuus on yli 50 prosenttia maapinta-alasta. Järviä Rekijoen 151,92 neliökilometrin suuruisella valuma-alueella ei ole lainkaan.
Elokuussa 2015 Rekijokeen pääsi noin 200 kuutiometriä lietelantaa somerolaisen lehmätilan lietelantasäiliöstä joen latvoilla Someron Kerkolan ja Häntälän välisellä jokiosuudella.
Kulttuuriympäristö
Rekijoen tai sen sivu- ja latvahaarojen varrelle jäävät Someron Kerkolan, Syvänojan, Häntälän ja Talvisillan kylien historialliset kylätontit. Someron Kerkolan kylän aiempi nimi 1400-luvulla on ollut Rekijoenperä. Ennen vuotta 1492 nämä historiallisen Etelä-Someron kylät kuuluivat Uskelaan yhdessä Kiikalan ja Kuusjoen puoleisten naapurikyliensä kanssa.
Nimestään huolimatta Kiikalan Rekijoen kylä ei sijaitse Rekijoen varrella vaan Rekijoen suuta vastapäätä paikalla, jossa Rekijoki ja Terttilänjoki yhtyvät Uskelanjoeksi, johon vähän alempana yhtyy yhtyy myös Hitolanjoki. Samoin Rekijoen koski ja Rekijoen mylly Kiikalan Rekijoen kylässä eivät ole Rekijoessa vaan Hitolanjoessa.
Kiikalan kylistä Rekijoki virtaa Revän, Kärkelän ja Hirvelän kylien alueilla, mutta näiden kylien historialliset kylätontit eivät ole Rekijoen vaan Terttilänjoen varressa ja joki virtaa vain näiden kylien takamailla.
Joen ylitykset
Kiikalassa Rekijoen ylittää yhdystie 2405 ja Somerolla kantatie 52. Aivan jokisuussa, Perttelin Haalilla joen ylittää historialliseen Hiidentiehen kuuluva paikallistietasoinen yhdystie Rekijoentie. Joen latvahaaroja Somerolla ylittävät useat paikallistietasoiset yhdystiet ja muutamat yksityistiet.
Myhre
Myhre on seuraavien henkilöiden sukunimi:
The Fall (elokuva)
The Fall on vuonna 2006 Toronton elokuvajuhlilla ensi-iltansa saanut fantasiaelementtejä sisältävä intialais-yhdysvaltalainen draamaelokuva. Se perustuu Valeri Petrovin käsikirjoittamaan bulgarialaiseen elokuvaan Jo ho ho vuodelta 1981. Elokuvan on ohjannut Tarsem Singh ja sen pääosissa ovat Lee Pace ja Catinca Untaru. Teatterilevitykseen elokuva tuli kuitenkin vasta vuonna 2008.
Tuotanto
thumb|[[Deadvlei Namibiassa]] thumb|[[Chand Baori -porraskaivo Jaipurin lähellä Intiassa]] thumb|[[Umaid Bhawanin palatsi Jodhpurissa Intiassa]]
Tarsem Singh rahoitti elokuvan enimmäkseen itse saadakseen siitä enemmän oman visionsa mukaisen. Elokuvaa tehtiin neljä vuotta ja sitä kuvattiin yli kahdessakymmenessä maassa. Maailmanlaajuisesti elokuvan tuotto oli noin 3,2 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria.
Musiikki
Elokuvan musiikin on tehnyt Krishna Levy. Taustamusiikkina käytetään myös Ludwig van Beethovenin seitsemättä sinfoniaa.
Peter Kretschmer
Peter Kretschmer (s. 15. helmikuuta 1992 Schwerin) on saksalainen ratamelonnan olympiavoittaja ja maailmanmestari. 175 senttimetriä pitkä ja 70 kilogrammaa painava Kretschmer edustaa KC Potsdam -seuraa.
Kretschmer saavutti olympiakultaa kanoottikaksikon 1 000 metriltä yhdessä Kurt Kuschelan kanssa vuoden 2012 kesäolympialaisista. MM-kilpailuista Kretschmerillä on 1 000 metriltä kultaa kanoottinelikosta vuodelta 2013 sekä kaksikosta 2017 ja 2018. Lisäksi hän sai kaksikon 500 metriltä pronssia 2011. EM-kilpailuista hän on saavuttanut kaksikon 1 000 metriltä kultaa 2017 ja hopeaa 2012. Euroopan kisoissa 2015 hän sai pronssia C-2 -luokan 1 000 metrillä.
Clara Ingram Judson
Clara Ingram Judson (4. toukokuuta 1879 – 24. toukokuuta 1960) oli yhdysvaltalainen kirjailija. Hänet tunnetaan parhaiten lastenkirjallisuuden teoksistaan, joita hän julkaisi yhteensä kymmeniä.
Judson voitti kaikkien aikojen toisen Laura Ingalls Wilder -mitalin vuonna 1960. Hän kuoli saman vuoden toukokuun 24. päivänä Evanstonissa, Illinois’ssa. Hänen kuolemansa jälkeen alettiin jakaa Clara Ingram Judson -palkintoa.
El Tigre
El Tigre on kaupunki Venezuelassa Anzoáteguin osavaltiossa. Se on Oficinan öljykenttien liike-elämän keskus. Vuonna 2011 kaupungin asukasluku oli vajaat 180 000.
Strutsi
Strutsi (Struthio camelus) on suurin nykyisin elävä lintu, joka kasvaa jopa 2,8 metriä korkeaksi. Sillä on pitkät jalat ja kaula. Se on lentokyvytön, mutta voi juosta 65 km/h. Se elää villinä Afrikassa, mutta sitä tarhataan kaikkialla maailmassa, Suomessakin, munien, lihan ja höyhenten takia.
Vanhassa suomen kirjakielessä strutsista on käytetty nimityksiä nälkä- ja kamelikurki. Sanan strutsi katsotaan olevan ruotsin, alasaksan ja latinan kautta peräisin kreikan sanasta strouthíōn, jonka arvellaan olevan taustaltaan onomatopoeettinen.
Alalajit ja risteymät
Villeistä alalajeista on jalostettu edelleen risteyttämällä uusia rotuja, esimerkiksi:
Ulkonäkö ja koko
Strutsi on suurin nykyisin elävä lintu. Vastakuoriutunut poikanen painaa n. 800–900 grammaa. Teuraskypsyyden se saavuttaa noin 11–12 kuukauden ikäisenä, jolloin sen paino on noin 100 kilogrammaa, mistä hyödynnettävän lihan osuus on noin 40–45 kilogrammaa. Aikuinen strutsi painaa 90–170 kilogrammaa. Uros on naarasta kookkaampi, täysikasvuinen strutsi on noin 2,1–2,8 metrin pituinen.
Vaikka strutsi onkin lintu, se ei kykene lentämään: ruumiinpainoon verrattuna strutsilla on aivan liian pienet siivet, ja sillä on aivan liian pieni rintalihas, rintalihaksen tulisi olla 500 mm:n paksuinen, jotta se pystyisi nostamaan koko painonsa ylös. Höyhenien rakenne ei myöskään sovi lentämiseen: niistä puuttuvat lentävien lintujen höyhenissä esiintyvät väkäset, jotka pitävät höyhenen untuvat yhdessä ja saavat aikaan höyhenen sileän pinnan.
Strutsilta puuttuu linnuille tyypillinen rasvarauhanen, jonka öljymäisellä eritteellä ne hoitavat höyhenpukuaan.
Strutsi pakenee juoksemalla: se voi juosta jopa 70 km/h ja ylläpitää tätä vauhtia jopa puoli tuntia. Se voi ottaa jopa neljän metrin pituisia askelia juostessaan. Strutsi on nopein kaksijalkainen eläin maapallolla. Lisäksi strutsi puolustautuu potkimalla: se potkaisee eteenpäin ja potku voi tappaa aikuisen ihmisen. Lisäksi sillä on varpaissaan terävät kynnet.
Täysikasvuiset urokset ovat väriltään mustavalkoisia. Naaraat sekä nuoret koiraat ruskeanharmaita. Koiraan höyhenpuku on muun lintumaailman tyyliin koreampi kuin naaraan: kiiltävän musta ja siipiä sekä pyrstöä koristaa pitkät valkeat koristesulat. Jalat ja pää ovat sekä naaraalla että uroksella höyhenettömät.
Kaula on erittäin taipuva, noin metrin pituinen, josta noin 30 senttimetriä on höyhenien ja loppuosa untuvan peitossa. Päässä on isot silmät ja tuuheat silmäripset. Strutsi on erittäin kauko- ja laajakatseinen. Sanotaan, että se voi nähdä 2–3 senttimetrin suuruisen esineen jopa 1,6 kilometrin päästä. Strutsin aivot ovat pienemmät kuin sen silmät, aivot painavat n. 30–40 grammaa.
Käyttäytyminen
Vahvin strutsista kulkeva myyttinen tarina on linnun taipumus haudata pelottavissa tilanteissa päänsä hiekkaan. Tämä juontaa juurensa linnun tavasta kaivella hiekasta ruokaa, sillä todellisuudessa strutsi ei hautaa päätään hiekkaan. Pelästyessään strutsi useimmiten juoksee karkuun tai puolustautuu potkimalla, ei hautaamalla päätään maahan. Tarhatut strutsit ovat varsin uteliaita ja linnuille ominaiseen tapaan nokkivat kiinnostavia kohteita. Luonnossa strutsit elävät 5–50 yksilön parvissa ja liikkuvat usein nisäkäslaumojen, kuten seeprojen tai antilooppien seurassa. Parvi on löyhä sidoksiltaan, ja strutsit siirtyvät vaivattomasti ryhmästä toiseen sen mukaan, missä ryhmässä ne viihtyvät parhaiten.
Lisääntyminen
pienoiskuva|Strutsinmunan kuori on niin vahva, että se kestää jopa keskimääräisen aikuisen miehen painon. Strutsi on sukukypsä 3 vuoden ikäisenä, mutta alkaa munia tehokkaasti vasta ollessaan 5–6 vuoden ikäinen. Strutsi voi munia ympäri vuoden lämpimissä olosuhteissa, mutta Suomessa munintakausi on keväästä syksyyn; talvella on lepokausi. Emolintu munii vuodessa noin 40–70 munaa. Strutsinmuna painaa noin 1,3–1,5 kilogrammaa, joka vastaa noin 20–25 kananmunaa.
Strutsikoiras parittelee paritteluaikana usean naaraan kanssa. Tämä ominaisuus varmistaa kannan säilymisen, koska luonnossa munavarkaat vievät 50 prosenttia munituista munista. Kun koiraalla on useampi naaras pariteltavana, yhdellä haudontakerralla – hävikistä huolimatta – syntyy riittävästi eläviä poikasia, jotta kanta säilyy.
Lempinaaraalla on kyky erottaa omat munansa muiden naaraiden munista, jotka se vierittää pesästä pois, jos pesässä on liikaa munia. Se tarjoilee muiden naaraiden munia myös munavarkaille kuten hyeenoille ja leijonille säilyttääkseen omat munansa pesässä. Tällä tavalla myös voimakkaat, hyvät yksilöt jatkavat sukua ja heikompien yksilöiden munat tuhoutuvat.
Strutsinpoikanen on hyvin varustettu syntyessään. Sillä on höyhenpeite valmiina, hyvä näkö ja eväspussi mukanaan. Kuoriutumisen viimeisinä tunteina poikasen keltuaispussi vetäytyy poikasen vatsaan, ja tällä tavalla poikasella on syntyessään vararavintoa, jolla se selviää luonnossa ensimmäiset päivänsä. Keltuaispussi on suoraan yhteydessä poikasen ruuansulatusjärjestelmään.
Luonnossa ollessaan poikaset alkavat 4–5 päivän päästä kuoriutumisestaan nyppiä maasta pieniä hiekanjyväsiä, munankuoren palasia ja aikuisten lintujen ulostetta. Strutsinpesä on usein kaukana ruoka- ja juomapaikoista; siksi on varsin käytännöllistä, että poikaset aloittavat syömisensä ravintoaineella, jota on jatkuvasti läheltä saatavissa – eli aikuisten ulosteella. Ulosteessa on paljon kuituja ja tarpeellisia bakteereja, jotka ovat välttämättömiä poikasen ruuansulatuksen käynnistymiselle sekä immuniteetin rakentamiselle. Samoin ulosteessa on suhteellisen paljon nestettä, joka sammuttaa janon. Luonnossa keltuaispussi on imeytynyt poikasen verenkiertoon 2–3 viikon kuluessa syntymästä. Tällöin poikanen on oppinut myös nokkimaan luonnosta muita ravintoaineita kuten ruohoa ja erilaisia siemeniä.
Luonnossa yksi poikanen kahdeksasta selviää täysikasvuiseksi. Poikaset ovat alttiita erilaisille loisille ja tulehduksille kuten keuhkotulehdukselle. Ne ovat myös helppo saalis villipedoille. Poikaset elävät vanhempiensa kanssa aina yhdeksän kuukauden ikään saakka. Saavuttaessaan tämän iän strutsi on jättänyt taakseen vaikeimman ajan ja suurella todennäköisyydellä tämän jälkeen elää hyvinkin kauan.
Ravinto
Strutsin luonnollista ravintoa ovat ruoho, lehdet, siemenet ja pähkinät, mutta toisinaan ne saattavat myös syödä pieniä matelijoita, sammakkoeläimiä ja nisäkkäitä. Tarhoissa strutseille syötetään esimerkiksi sinimailasta ja siipikarjarehua. Kanojen tapaan strutseille on myös annettava soraa ruuansulatuksen edistämiseksi.
Strutsi Suomessa
Strutsi on hyvin sopeutumiskykyinen eläin: Sen luonnollisella asuinalueella Afrikan savanneilla lämpötila saattaa vuorokauden aikana vaihdella +40 celsiusasteesta jopa alle nollan. Hyvä sopeutumiskyky mahdollistaa kasvattamisen ympäri maailmaa. Villinä strutsia tavataan Afrikassa, mutta sitä tarhataan menestyksellisesti noin 50 maassa Alaskasta päiväntasaajalle.
Suomessa strutseja tarhataan lihan ja munien vuoksi. Ensimmäiset strutsit tuotiin Suomeen 1990-luvun puolivälissä, ja nyt niitä on jo 500–600 ympäri maata, joskin kasvatus ja myynti on keskittynyt Etelä-Suomeen. Vuonna 2010 Suomessa oli 23 strutsitarhaa, joissa kussakin oli keskimäärin alle kymmenen lintua. Strutsien olot muistuttavat hyvää lattiakanalaa tai väljää broilerikanalaa. Suurimpana erona on, että strutsien tulee päästä pihalle, joten niille on oltava tarpeeksi suuri ulkotarha, jossa on kylmän ja sateen varalle hyvä, lämmin suoja. Strutsit ruokitaan useimmiten ulkotarhaan.
Lisääntyminen tapahtuu hautomoissa. Suomen leveysasteilla strutsi ei yleensä pysty lisääntymään luonnollisella tavalla eli itse hautomalla. Heinäkuussa 2010 oli niin kuuma, että normaali lisääntyminen onnistui Rajamäellä ensimmäistä kertaa pohjoismaissa.
Hyödyntäminen
Teurastusikäinen strutsi painaa noin 100 kilogrammaa ja siitä saadaan 40 kilogrammaa syötävää.
Strutsin sulat ovat myös haluttua tavaraa: niitä käytetään muun muassa koriste-esineissä, pölyhuiskussa, perhoissa ja sambatanssijoiden koristeellisissa asuissa. Täysikasvuiselta strutsilta voidaan kerran vuodessa ottaa noin 40–50 plyymisulkaa, jotka kasvavat takaisin 8–10 kuukaudessa.
Strutsinmuna painaa noin 1,3–1,5 kg ja vastaa noin 20–25 kananmunaa. Emolintu munii vuodessa 40–70 munaa. Sisällön voi käyttää kananmunan tapaan ja kuorista saa koriste-esineitä.
Strutsin nahasta tehdään designtuotteita kuten rahapusseja, käsilaukkuja ja kenkiä. Täysikasvuisesta strutsista saa nahkaa noin 1,25 m².
Strutsin rasvasta voidaan valmistaa kosmetiikkaa, öljyä ja saippuaa ja strutsin uloste on kanankakan veroista lannoitetta, joten strutsista voidaan hyödyntää lähes kaikki luita lukuun ottamatta.
Weavings
Weavings on yhdysvaltalaisen jazz-saksofonisti ja -huilisti Charles Lloydin studioalbumi vuodelta 1978.
Lloyd on tuottanut albumin yhdessä taustayhtyeensä pianisti Ron Altbachin kanssa. Levy-yhtiö on Stern Records, Inc.
Lloyd kiittää ystäviään The Beach Boys -yhtyeestä: Mike, Al, Carl, Denis ja Brian. Hän kertoo myös arvostavansa Maharishi Mahesh Yogia.
Kappaleet
Charles Lloyd on säveltänyt kaikki kappaleet. Musiikkikustantaja on Challove Music (BMI).
Tuotantotietoja
Tuotantoyhtiö on Lovesongs Productions, Inc. ja levy-yhtiö Stern Records, Inc. Valmistaja ja jakelija on Pacific Arts Records, joka on osa yhtiötä Pacific Arts Corp., Inc., Carmel, Kalifornia. Valmistuspaikkakunta on Surf City, Yhdysvallat.
Gammliahallen
thumb|250px|Gammliahallen talvella 2011. Gammliahallen on urheiluhalli joka sijaitsee Uumajassa Ruotsissa. Salibandyseurat IBK Dalen ja Umeå City IBK, jotka pelaavat Ruotsin miesten pääsarjassa Superliigassa, käyttävät Gammliahallenia kotihallinaan. Hallin katsojakapasiteetti on 2000 katsojaa.
Predikaatti (logiikka)
Predikaatti (<, kuuluttaa, väittää) tarkoittaa logiikassa jotain, mitä voidaan sanoa jonkinlaisena määreenä jostakin. Usein predikaatti tarkoittaa näin samaa kuin ominaisuus. Predikaattilogiikassa predikaatti voi olla joko entiteetin ominaisuus tai entiteettien välinen suhde.
Aristoteelinen logiikka
Aristoteelisessa logiikassa jokaisessa arvostelmassa on aina kaksi termiä, subjekti ja predikaatti. Tällaisessa arvostelmassa subjektista väitetään jokin predikaatti. Esimerkiksi lauseessa ”Sokrates on ihminen” predikaatti ”on ihminen” väitetään subjektista ”Sokrates”.
Predikointi tarkoittaa sen väittämistä, että jokin predikaatti kuuluu jollekin subjektille. Esimerkiksi lauseessa ”Sokrates on ihminen” ihmisyys siis predikoidaan Sokrateelle.
Predikaattilogiikka
Joskus on epäkäytännöllistä tai mahdotonta määritellä joukko kuvaamalla kaikki sen jäsenet. Toinen mahdollinen tapa määritellä joukko on määritellä jokin ominaisuus, joka on yhteinen kaikille joukon jäsenille.
Merkintä P(x) tarkoittaa väittämää P koskien muuttujaa x. Joukko, jonka P(x) määrää, merkitään {x | P(x)}. Joukko on kokoelma niitä olioita, joille väittämä P on mielekäs ja tosi.
Esimerkiksi {x | x on lukua neljä pienempi positiivinen kokonaisluku} on joukko {1, 2, 3}.
Hiirimakit
Hiirimakit (Microcebus) ovat pieniä kädellisiä, jotka kuuluvat makimaisten puoliapinoiden osalahkoon. Ne muistuttavat ulkonäöltään hieman hiiriä, mutta niillä on eteen eikä sivulle osoittavat silmät, pienet sormet ja varpaat ja pitkä tupsupäinen häntä.