cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vesileima
right|thumb|250px|Vesileima 50 euron setelissä. Vesileima on nykyisin eritoten turvapainatuksessa käytetty paperin kuiturakenteessa oleva piilotettu graafinen elementti, joka näkyy tarkasteltaessa paperia valoa vasten. Vesileimoja valmistetaan useilla eri menetelmillä. Yhteistä näille menetelmille on kuitenkin se, että nestemäistä paperimassaa uudelleensijoitetaan, vähennetään tai puristetaan. Useimmiten tämä tehdään sylinterin päälle kiinnitetyillä kohollaan olevilla metallilangasta, selluloidista tai messingistä valmistetuilla elementeillä tai sylinterin verkkopintaa muotoilemalla. Vesileimat voidaan luokitella valmistustavan mukaan monisävyvesileimoihin, korostevesileimoihin ja pikselivesileimoihin. Menetelmiä voidaan myös yhdistellä.
Vesileimatutkimusta kutsutaan filigranologiaksi, joka vakiintui osaksi historian tutkimusta 1900-luvulla, mutta sen juuret yltävät vielä satakunta vuotta kauemmaksi. Vesileiman historia juontaa juurensa 1200-luvulle. Aluksi vesileima toimi paperin valmistajasta ja laadusta kertovana tunnuksena. Koneellistumisen myötä 1800-luvulla se kehittyi suosituksi turvapainoelementiksi.
Monisävyvesileima
Monisävyvesileimassa paperin kuidut asettuvat niin, että tiheys on vaihteleva: tämä saa paperiin aikaiseksi yksityiskohtaisen vaihtuvan kolmiulotteisen vaikutelman. Sama vesileima voi sisältää runkopaperia sekä vaaleampia että tummempia alueita. Monisävyvesileimoja käytetään etenkin pankin ihmistä kuvaavissa papereissa, kuten seteleissä. Monisävyvesileimoja on erittäin vaikea kopioida niiden yksityiskohtaisuuden ja tiheyden vaihteluiden vuoksi.
Korostevesileima
Korostevesileimassa paperin paikallista paksuutta vähennetään, jolloin paperin läpinäkyvyys paranee. Korostevesileima tunnetaan myös nimellä elektrotypisesti muodostettu vesileima.
Pikselivesileima
Pikselivesileimatekniikalla saadaan tuotettua erittäin yksityiskohtaisia ja hankalasti kopioitavia efektejä paperiin. Menetelmässä paperin paksuutta vaihdellaan kuten monisävyvesileimassa, jotta saadaan haluttu vaaleampi tai tummempi efekti. Pikselitekniikka valitaan, kun halutaan tarkka jäljennös esimerkiksi valokuvasta.
Käyttö
Vesileimalle on käyttöä selvitettäessä paperin alkuperää. Vesileimaa voidaan käyttää esimerkiksi tarvittaessa paperia asiakirjoihin tai painotuotteisiin, joiden väärentäminen pitäisi saada vaikeaksi ja melko suurella varmuudella aidoksi tunnistaminen helpoksi. Tällaisia papereita ovat postimerkki- ja setelipaperi sekä etenkin aiemmin viralliset konekirjoituspaperit.
Väärennetyksi epäiltyä vesileimaa voi testata kostuttamalla paperia väkevällä alkaliliuoksella. Väärennetty vesileima häviää, mutta oikea jää jäljelle. Oikean vesileiman ei pitäisi näkyä UV-valossa toisin kuin painetun vesileiman.
Valmistusteknologiaa voidaan hyödyntää myös paperin ominaisuuksien muokkaamiseen. Kaupallisesti valmistetuissa savukkeissa on nähtävissä ohuita noin millimetrin välein sijoitettuja savukkeen ympäri kulkevia linjoja. Nämä linjat on valmistettu vesileimateknologialla kiinnittämällä vesileiman muodostavan sylinterin ympärille ohuita lankoja. Paperiin muodostuu vaaleampi linja langan kohdalle. Linjojen tarkoitus on estää savuketta palamasta epätasaisesti.
Papereissa käytetyille vesileimoille on olemassa sähköisiä vastineita: kuva voi olla esimerkiksi kauttaaltaan täynnä osittain läpinäkyviä tekstinpätkiä. Tällaisia voidaan käyttää esimerkiksi verkkokauppojen näytekuviin, jolloin käyttäjän tulee ostaa kyseinen kuva saadakseen vesileimattoman version.
Yleinen historia
right|thumb|250px|Vesileima 1600-luvun puolalaisessa asiakirjassa. Vanhimman tunnetun vesileiman valmisti Cartiere Miliani -paperitehdas vuonna 1282 Fabrianossa Italiassa. Vesileiman aihe oli risti, jonka keskellä ja päissä oli ympyrät. Kyseinen vesileima oli valmistettu metallisen seulan esittelyä varten. Toinen varhainen vesileima-aiheena käytetty kuva oli heraldinen lilja. Tällainen on löydetty vuodelle 1285 päivätystä paperista. Ensimmäisen kerran käsitettä “vesileima” käytti juristi Bartola de Sassoferrato 1340-luvulla arvioidessaan, pitäisikö paperinvalmistajalta kieltää toisen valmistajan vesileiman käyttö.
Vesileimat kehittyivät aikojen saatossa paperimestarin henkilökohtaisesta tunnuksesta paperitehtaan maantieteellisestä sijainnista tai paperin laadusta, eritoten mitoista, kertovaksi tunnukseksi. Vesileiman suosio kasvoi 1400-luvun puolessa välissä niin merkittäväksi, että tuolloin ilman vesileimaa tuotettiin vain vähäisiä määriä paperia.
Perinteiset vesileima-aiheet olivat tyypillisesti langasta tehtyjä kuvioita, jotka toistuivat paperissa vaaleampina kohtina. Merkittävin harppaus vesileiman kehityksessä asettuu 1700- ja 1800-lukujen vaihteeseen, jolloin metalliverkot kehittyivät sellaiseksi, että yksityiskohtien toistoa saatiin lisättyä puristamalla aihe suoraan verkon pintaan. Aluksi verkon pintaan puristetut muodot olivat kuitenkin yhä tasaisia pintoja.
Englantilaista William Henry Smithiä pidetään ensimmäisenä sekä vaaleita että tummia alueita sisältävän vesileiman kehittäjänä. Vuonna 1848 hän oivalsi, että mikäli verkkoon puristettava muoto on kolmiulotteinen reliefi, on lopputuloksena reliefin mukainen monisävyinen vesileima. Reliefin syvimmät kohdat keräävät enemmän kuituja ja toistuvat näin ollen tummempina. Puristukseen käytettävät kappaleet valmistettiin aluksi kaivertamalla reliefi vahaan ja kopioimalla aihe galvanoplastisesti metalliseksi laataksi.
Historia Suomessa
Suomessa piispa Johannes Gezelius vanhempi perusti ensimmäisen paperitehtaan (1667 – 1713) Tomasbölen kylään lähelle Tammisaarta. Paperitehtaan tiedetään käyttäneen vesileimaa, joskin erittäin harvoin. Nykyisin Suomessa vesileimapaperia valmistaa Tervakosken paperitehdas.
Filigranologiaa käyttäen suomalaista paperinvalmistusta tutkinut Nils J. Lindberg on tehnyt aiheesta väitöskirjan. Väitöskirjassa on paljon piirustuksia vanhoista vesileimoista. Nykyisin on olemassa tietokantoja, joista voi halutessaan kaivaa esiin suomalaisten paperitehtaiden vesileimoja, jos vaikka sattuu saamaan käsiinsä oikein vanhan teoksen tai asiakirjan.
Valmistus
Vesileima luodaan jo paperia valmistettaessa siten, että vesileiman muotoinen kuvio puristuu tiukasti paperin valmistuksessa käytettävää massaa vasten. Paperi on siis vesileiman kohdalta harvempaa tai tiheämpää kuin vesileimaa ympäröivä paperi. Valmistusmenetelmät voidaan jakaa karkeasti kolmeen päätyyppiin: käsinvalmistukseen sekä joko egutöörimenetelmään tai sylinterimenetelmään perustuvaan teolliseen prosessiin.
Egutöörimenetelmä
right|thumb|250px|Havainnekuva egutöörimenetelmän toimintaperiaatteesta.
Egutööri on metalliverkkosylinteri, johon vesileiman aineisto on perinteisesti ommeltu metallilangalla sylinterin pinnalle painamaan kohokuvio paperiin. Egutööri muodostaa vesileiman viiralla olevaan paperimassaan massan ollessa vielä märkää. Rulla siis toisin sanoen ohentaa paperin paikallista paksuutta painaessaan paperiin halutun kuvioinnin.
Alun perin egutööri valmistettiin ruostumattomasta pronssista. Nykyisin käytetään myös kulutusta kestäviä synteettisiä materiaaleja.
Egutöörimenetelmällä pystytään valmistamaan monisävyvesileimoja, mutta vesileimatutkimuksen uranuurtajan Dard Hunterin mukaan vaaleita ja tummia sävyjä sisältävät vesileimat ovat parhaimmillaan sylinterimenetelmällä valmistettuna. Hunterin mukaan egutöörimenetelmällä valmistetut vesileimat ovat jotensakin himmeitä ja niistä uupuu kontrasti ja loisto.
Sylinterivesileima
Sylinteritekniikalla valmistetussa vesileima-aiheessa voi olla paperikuitujen paikallista tiheyttä lisääviä tai vähentäviä yksityiskohtia, jolloin vesileima-aihe voi sisältää muuta paperia vaaleampia tai tummempia kohtia. Menetelmällä saavutetaan erittäin tarkka yksityiskohtien toisto ja vahva kontrasti; lisäksi tekniikkaa on erittäin vaikea kopioida yksityiskohtaisuutensa vuoksi. Sylinteritekniikka onkin yleisin ja luotettavin tapa valmistaa vesileimoja. Tekniikkaa käytetään valmistettaessa passeja, pankkipapereita tai muita virallisia asiakirjoja.
Sylinterivesileima on laadukkaampi kuin egutöörimenetelmällä valmistettu vesileima. Menetelmällä saavutetaan parempi kontrasti ja sävyntoisto. Tätä selittää se, että egutöörimenetelmässä osa vedestä on poistunut vesileiman puristuksen vaiheessa, sekä vettä poistuu myös vesileima-aiheen muodostavan egutöörin vastaiseen suuntaan, viiran läpi. Sylinteritekniikassa vesileima muodostetaan välittömästi hetkellä, jolloin veden poistuminen sulpusta alkaa. Vesi poistuu tässä vaiheessa vesileima-aiheen muodostavan sylinterin suuntaan mikä on omiaan parantamaan lopputuloksen laatua.
Paras sävyntoisto saavutetaan lyhytkuituisella paperimassalla.
Työnkulku luonnoksesta sylinterille
Vesileiman suunnittelu alkaa aiheen luonnostelusta. Luonnoksen perusteella valmistellaan vesileiman varsinainen aineisto suunnitteluohjelmistolla. Vesileima-aiheeseen määritellään, mitkä alueet ovat paperia tummempia ja mitkä vaaleampia. Näiden lisäksi vesileima-aihe voi sisältää portaattomia sävyliukuja tummasta vaaleaan.
Jean-Bédel Bokassa
Jean-Bédel Bokassa (tunnettiin myös nimellä Salah Eddine Ahmed Bokassa ja Keisari Bokassa I) (22. helmikuuta 1921 Bobangui, Ranskan päiväntasaajan Afrikka – 3. marraskuuta 1996 Bangui, Keski-Afrikan tasavalta) oli toinen Keski-Afrikan tasavallan presidentti vuosina 1966–1976 ja Keski-Afrikan keisarikunnan historian ainoa keisari vuosina 1976–1979.
Bokassa oli alun perin ammattisotilas, mutta vuonna 1966 hän riisti melko verettömästi vallan serkultaan David Dackolta. Hän hallitsi Keski-Afrikan tasavaltaa kovaotteisesti, ja vuonna 1972 hän keskitti kaiken vallan itselleen julistaen itsensä elinikäiseksi presidentiksi. Vuonna 1976 hän herätti suurta maailmanlaajuista huomiota muuttamalla maansa valtiomuodon perinnölliseksi monarkiaksi ja kruunauttamalla itsensä keisariksi (Bokassa I). Juhlallisuudet maksoivat kymmeneksen maan vuotuisesta budjetista. Bokassa teetti itselleen samanlaisen valtaistuimen kuin Salomolla. Maa muutti nimensä Keski-Afrikan keisarikunnaksi.
Keisarikunnan aika päättyi jo vuonna 1979 ranskalaisten erikoisjoukkojen tekemään vallankaappaukseen. Bokassa I pakeni maasta, mutta myöhemmin hän palasi takaisin kotimaahansa ja oikeudenkäynnin jälkeen hänet tuomittiin elinkautiseen vankeuteen.
Nuoruus
pienoiskuva|18-vuotias Bokassa vuonna 1939. Jean-Bédel Bokassa syntyi vuonna 1921 Bobanguin kylässä Ranskan päiväntasaajan Afrikassa. Hänen isänsä oli m’bakojen heimopäällikkö, joka tapettiin yhteenotossa, kun Jean-Bédel oli kuusivuotias. Hänen äitinsä teki itsemurhan pian tämän jälkeen jättäen orvoiksi Bokassan ja tämän 11 sisarusta.
Bokassa kävi katolisten lähetyssaarnaajien kouluissa Banguissa ja Brazzavillessä. Hän kuitenkin jätti haaveen papin urasta ja liittyi 1939 Ranskan armeijaan.
Sotilasura
Ranskan valtauksen jälkeen Bokassa palveli Vapaan Ranskan afrikkalaisessa yksikössä. Hänen sotilasuransa jatkui Ranskan armeijassa myös toisen maailmansodan jälkeen, ja hän palveli asevoimissa Indokiinan sodassa. Bokassa osallistui muun muassa Điện Biên Phủn taisteluun, jossa Ranska kärsi tappion. Hänet ylennettiin vuonna 1956 vänrikiksi. Vuonna 1961 hän oli jo kapteeni.
Keski-Afrikan tasavalta itsenäistyi vuonna 1960. Bokassa jätti tämän jälkeen Ranskan armeijan ja palasi kotimaahansa. Itsenäisyysliikettä oli johtanut Bokassan serkku Barthélemy Boganda. Tämän kuoltua lento-onnettomuudessa pian itsenäistymisen jälkeen Ranska asetti maan johtoon David Dackon.
Bokassa sai Dackolta tehtäväkseen luoda valtion armeijan. Bokassasta tuli 1963 Keski-Afrikan tasavallan asevoimien komentaja.
Vallankaappaus
Dackon aikana Keski-Afrikan tasavallan talous syöksyi ja valtionvelka kasvoi voimakkaasti. Valtio oli vaarassa mennä vararikkoon, kun Dacko syöstiin vallasta vuoden 1965 lopussa. Bokassan ja toisen Indokiinan sodan veteraanin, Alexandre Banzan johtamat joukot sulkivat uudenvuodenaattona Banguin keskustan vallankaappauksessa.
Presidenttinä
Bokassa pyrki kuitenkin uudistamaan valtion taloutta. Niin sanottu operaatio Bokassa oli kansallinen suunnitelma, jonka tarkoituksena oli luoda valtiollisia maatiloja ja teollisuutta. Suunnitelma kuitenkin epäonnistui heikkoon hallintoon. Monet Bokassan ensimmäisistä teoista olivat suosittuja, kuten Banguin lihatilanteen parantaminen ja bussijärjestelmän luominen.
Bokassasta tuli kuitenkin nopesti monien muiden diktaattorien tavoin äärimmäisen vainoharhainen ja ahne. Hänen entinen kumppaninsa Banza pidätettiin 1969 vallankumoussuunnitelmaepäilyjen takia. Banzaa kidutettiin ja lopulta hänet teloitettiin 12. huhtikuuta pidätystä seuranneena päivänä. Kun Bokassa alkoi vangita ja teloittaa poliittisia vastustajiaan sekä laajentaa valtaoikeuksiaan, hänen kansansuosionsa romahti ja hänet yritettiin syöstä vallasta vuosina 1969 ja myöhemmin 1974. Bokassa myös yritettiin epäonnistuneesti salamurhata vuoden 1976 helmikuussa.
Bokassa kääntyi islaminuskoon tavattuaan Libyan johtajan Muammar Gaddafiin ja otti itselleen islamilaisen nimen Salah Eddine Ahmed. Bokassan tarkoituksena oli taata kääntymisellään Libyan taloudellinen tuki. Kun tukea ei kuitenkaan kuulunut, Bokassa palasi katolisuuteen vain hieman ennen kruunajaisiaan.
Julistautuminen keisariksi
Ranskan armeijassa palvellessaan Bokassa oli opiskellut historiaa ja tutustunut Ranskan keisari Napoleon Bonaparteen, jota hän sittemmin oli alkanut suuresti ihailla. Bokassa piti 4. joulukuuta 1976 puheen, jossa hän julisti ryhtyvänsä keisariksi, lakkauttavansa maan parlamentin ja vaihtavansa maan hallitusmuodon tasavallasta keisarikunnaksi. Tasan vuotta myöhemmin Bokassa kruunautti itsensä Keski-Afrikan keisarikunnan keisari Bokassa I:ksi. Yksikään valtionpäämies ei osallistunut juhlallisuuksiin, joskin silloinen Ranskan puolustusministeri Jacques Soufflet lähetti kokonaisen pataljoonan ranskalaissotilaita sekä Ranskan ilmavoimien 17 suihkuhävittäjää suojelemaan kruunajaisseremoniaa. Kruunajaisjärjestelyihin kuului muiden muassa 60 Mercedes-Benz-autoa, 130 hevosta, 24 000 pulloa viskiä, 65 000 pulloa samppanjaa, 40 000 pulloa ranskalaista viiniä, tuhansittain ruusuja sekä 120-henkinen orkesteri. Afrikan johtajista ainoastaan Mauritiuksen pääministeri saapui paikalle, minkä johdosta Bokassan kerrotaan myöhemmin sanoneen, että muut Afrikan johtajat olivat vain kateellisia, koska hänellä oli keisarikunta toisin kuin muilla. Arvioiden mukaan kruunajaiskulut olivat Yhdysvaltain dollareissa noin 20 miljoonan arvoiset, mikä merkitsi melkein neljäsosaa koko maan silloisesta vuosibudjetista.
Keisarillinen hovi perustettiin noin 75 km:n päähän Banguista, jonne Bokassa oli rakennuttanut palatsinsa. Palatsista kiersi monenlaisia huhuja jo Bokassan aikana: palatsissa väitettiin olleen kolme samanlaista maanalaista tunnelia, joissa oli aarrekammio. Lisäksi palatsin läheisyydessä oli teollisuutta kuten kahvintuotantoa. Nykyisin palatsialue on käytännössä täysin raunioina. .
Kruunajaisten seurauksena länsimaissa alettiin pitää Bokassaa suuruudenhulluna ja jopa mielenvikaisena, ja häntä verrattiin usein toiseen omalaatuisesta käytöksestä tunnettuun afrikkalaisdiktaattoriin, Ugandan Idi Aminiin. Yhdysvallat, Sveitsi ja erityisesti Ranska kuitenkin tukivat Bokassan hallitusta. Ranska tuki innokkaasti Keski-Afrikan keisarikuntaa sekä sotilaallisesti että taloudellisesti, minkä takia Bokassa vastapalveluksena lahjoitti uraania, joka oli elintärkeätä Ranskan ydinaseiden kehitysohjelmalle. Bokassa myös ystävystyi Ranskan presidentti Valéry Giscard d’Estaingin kanssa ja kutsui usein hänet luokseen vierailulle. Ranskalaisessa Le Canard enchaîné -lehdessä paljastettiin 1979, että Bokassa oli aikoinaan lahjoittanut Giscard d’Estaingille useiden tuhansien frangien arvosta timantteja. Tapaus aiheutti Ranskassa poliittisen skandaalin.
Kun Keski-Afrikan keisarikunnan talous oli romahtamaisillaan, Bokassa päätti hankkia maalle tarvittavia lisävaroja antamalla määräyksen, jonka mukaan kaikilla maan lapsiperheillä oli velvollisuus ostaa lapsilleen koulupukuja, joita oli saatavissa ainoastaan Bokassan keisarillisesta vaatehuoneesta. Koulupuvut olivat kuitenkin niin kalliita, että köyhän maan asukkaista vain rikkaimmilla oli varaa hankkia niitä.
Banguissa puhkesi tämän takia mellakoita ja opettajat, opiskelijat, koululaiset ja viranomaiset järjestivät lakkoja. Bokassan autoa heiteltiin kivillä 17. huhtikuuta. Seuraavana päivänä Bokassa pidätytti satoja 8–16-vuotiaita lapsia joukkokokoontumisen yhteydessä. Lapset kuljetettiin Banguin reunamilla sijainneeseen Ngaragban vankilaan, jossa seuraavana yönä lapsia kidutettiin, hakattiin kuoliaaksi, kivitettiin ja kuristettiin. Verilöylyssä kuoli noin sata lasta, ja nuorimmat uhrit olivat kahdeksanvuotiaita.
Koululasten verilöyly järkytti suuresti Ranskaa, joka veti tukensa Keski-Afrikan keisarikuntaa ja alkoi suunnitella Bokassan syöksemistä vallasta. Ranskan tiedustelupalvelun SDECE:n kommandot suorittivat operaatio Barrakudan 20. syyskuuta 1979, jolloin Bokassa oli valtiovierailulla Libyassa. Seuraavaan päivään mennessä Bokassan hallinto oli kaadettu ja uudeksi presidentiksi oli nimitetty David Dacko, jonka ranskalaisjoukot palauttivat valtaan.
Maanpaossa
Vallasta syösty Bokassa lähti maanpakoon ja yritti pyrkiä Ranskaan, mutta ranskalaiset viranomaiset epäsivät häneltä oleskeluluvan. Bokassa vetäytyi asumaan Norsunluurannikon pääkaupunkiin Abidjaniin, kunnes vuonna 1983 Ranska myönsi hänelle ”poliittisen turvapaikan”. Bokassa muutti asumaan Ranskaan ja eli Château d'Hardricourtin palatsissa Hardricourtissa, Yvelinesissä, mutta hän ei nauttinut Ranskan ilmastosta ja päätti palata takaisin Keski-Afrikan tasavaltaan, vaikka kotimaassa hänet oli etsintäkuulutettu.
24. lokakuuta 1986 palasi takaisin Keski-Afrikan tasavaltaan, mutta paikalliset viranomaiset ottivat hänet kiinni jo lentokentällä. Bokassalle järjestettiin oikeudenkäynti ja häntä syytettiin muiden muassa maanpetoksesta, kannibalismista, kavalluksista ja murhista. Oikeudenkäynti päättyi 12. kesäkuuta 1987 ja Bokassalle annettiin kuolemantuomio. Bokassa vietiin vankilaan odottamaan teloitusta, mutta vuoden 1988 tammikuussa rangaistus vaihdettiin elinkautiseksi vankeudeksi.
Vuonna 1993 presidentti André Kolingba kuitenkin päätti armahtaa Keski-Afrikan tasavallan kaikki vangit, mukaan lukien Bokassan. Bokassa kuitenkin asetettiin kotiarestiin ja hän joutui asumaan vaatimattomissa oloissa pääkaupunki Banguissa. 3. marraskuuta 1996 Bokassa menehtyi äkilliseen sydänkohtaukseen 75-vuotiaana.
Maan itsenäisyyden 50-vuotispäivän kunniaksi presidentti François Bozizé rehabilitoi ex-keisari Bokassan vuonna 2010.
Roskasakki
Roskasakki on kanadalainen komediasarja.
Sarjassa on pseudodokumentin tapaan seurattu kuvitteellisen parakki- ja asuntovaunukylän Sunnyvale Trailer Parkin asukkaita. Kylä sijaitsee oletettavasti jossakin Kanadan Nova Scotiassa, Dartmouthin kaupungin liepeillä. Sarjan päähenkilöt ovat kolme kaverusta Ricky, Julian ja Bubbles, joilla on sarjan edetessä vaikeuksia pysyä kaidalla tiellä.
Roskasakin tapahtumat on kuvattu kuvitteellisen kameramiehen näkökulmasta samaan tapaan kuin Lain nimessä. Päähenkilöt antavat myös haastatteluja suoraan kameralle.
Suomessa sarjaa ovat esittäneet Nelonen ja Canal+. Showcase on tuottanut sarjan seitsemänteen tuotantokauteen saakka. Nykyisin sarjaa tuottaa Netflix. Virallista sarjaa on tehty 12 kautta. Sarjaa täydentävät spin-off-jaksot sekä kiertueilla kuvatut jaksot, jotka esitetään erillisinä spin-off-sarjoina. Kahdennentoista kauden jälkeen sarjan kuvaukset lopetettiin ihmisnäyttelijöillä ja sarja siirrettiin täysin animaatiomuotoon, kun sarjan Jim Laheyta näyttelevä John Dunsworth oli kuollut.
Juoni lyhyesti
Sarja alkaa, kun Julian ja Ricky palaavat vankilatuomion jälkeen kotikulmilleen. Julian aikoo tuomionsa jälkeen ryhdistäytyä, mutta Rickyllä on vaikeuksia jättää entistä pikkurikollisen elämäänsä. Koska pojat elävät tiiviissä yhteisössä, Rickyllä on taipumus saada Julian ja muut ystävänsä vaikeuksiin tempauksillaan. Bubbles on Rickyn ja Julianin lapsenmielinen mutta uskollinen ystävä. Kolmikon yhteinen ongelma on kuitenkin pahatapainen Cyrus, joka on noussut Rickyn ja Julianin vankilassaolon aikana asuntovaunukylän öykkäriksi.
Cyrus on lopulta vain pikkutekijä, jonka Julian ja Ricky pystyvät hoitelemaan tyylillään. Todellisena piikkinä kaverusten lihassa on entinen poliisi Jim Lahey, joka on yhteisön järjestyksenvalvoja ja asuntovaunukylän omistajan entinen aviomies. Erityisesti Rickyn elinkeinot, kuten marijuanan viljely ja myynti, varkaudet sekä varastetun tavaran välittäminen aiheuttavat Laheylle päänvaivaa. Lahey ja hänen idioottiapulaisensa Randy ottavatkin tuon tuosta yhteen Julianin, Rickyn ja Bubblesin kanssa.
Hahmot
On sarjan kausissa 8. ja 9. esiintyvä hahmo. Donilla on sisko Donna, johon Randy ihastuu. Randy harrastaa seksiä sekä Donin, että Donnan kanssa ja empii kertoa siitä kenellekkään, kunnes kertoo Bubsille, joka kertoo Randylle Donnan ja Donin olevan sama henkilö.
Katie Volding
Katie Louise Volding (s. 13. helmikuuta 1989) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on esiintynyt muun muassa televisiosarjassa Teen Angel (1997–1998) ja televisioelokuvassa Au Pair (1999).
Aasianneula
Aasianneula (Doryichthys boaja) on merineulojen heimoon kuuluva kalalaji, jonka levinneisyys ulottuu Aasiassa Indonesiaan, Malesiaan, Thaimaahan, Kambodžaan ja Vietnamiin. Joidenkin vahvistamattomien tietojen mukaan Kiinassa ja Taiwanissakin eläisi lajin edustajia. Lajin urokset voivat toisinaan yltää 40 senttimetrin pituuteen. Aasianneula on suurin makean veden putkikala. Lajin uhanalaisuusluokitus on CITESin mukaan elinvoimainen.
Kortejärvi (Kiikka)
Kortejärvi on Pirkanmaalla Sastamalassa Kiikassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Kokemäenjoen alueen Kikkelänjoen valuma-alueeseen.
Historiaa
Järven laskemisesta jätettiin hakemus vuonna 1836. Sen toteuttamistavasta ja -ajasta ei ole tietoa. Vuoden 1855−56 Kalmbergin kartastossa järven laskuoja on piirretty lähtemään pohjoisesta ja sieltä kiertäen laskemaan Syväjärveen sen pohjoispäähän. Nykyinen laskuoja lähtee itärannalta. Se on kaivettu, kun Kortejärven vedenpintaa on laskettu.
Jukka Sihvonen (professori)
Jukka Veli Olavi Sihvonen (s. 31. heinäkuuta 1953 Virrat) on suomalainen filosofian tohtori, ja Turun yliopiston elokuvatutkimuksen emeritusprofessori (1994-2018).
Sihvonen tuli ylioppilaaksi Virtain lukiosta 1972. Hän valmistui Turun yliopistosta filosofian kandidaatiksi vuonna 1979, lisensiaatiksi vuonna 1983 ja tohtoriksi vuonna 1993. Hän oli vierailevana tutkijana Yhdysvalloissa Pittsburghin yliopistossa vuonna 1989. Hän on ollut vuodesta 1999 mediaestetiikan dosentti (Lapin yliopisto).
Sihvonen toimi Pohjois-Karjalan maakuntaliiton elokuvasihteerinä 1979–1982, Turun yliopiston assistentin viransijaisena 1982–1984 ja Suomen Akatemian tutkimusassistenttina 1984–1990. Hän oli Turun yliopiston elokuvantutkimuksen lehtori 1989–1993, jona aikana hoiti yleisen kirjallisuustieteen väliaikaista apulaisprofessuuria 1989, ja elokuvantutkimuksen väliaikaista apulaisprofessuuria 1990–1993. Elokuvatutkimuksen professoriksi hän tuli 1994. Hän oli yhdessä Veijo Hietalan kanssa pitkään elokuva- ja televisiotieteen oppiaineen (1991-) ainoita opettajia yliopistossaan. Vuonna 2000 elokuva- ja televisiotieteen ja viestinnän oppiaineet yhdistettiin laajemmaksi mediatutkimuksen oppiaineeksi, jolloin Sihvonen jatkoi elokuvatutkimuksen professorina.
Pieni Riihilampi (Keuruu)
Pieni Riihilampi on Keski-Suomessa Keuruulla Pyörkkilänperän kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 1,2 hehtaaria, se on 200 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 450 metriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Toisveden alueella (35.42), jonka Luomanpuron valuma-alueeseen (35.429) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 190,6 metriä mpy.
Luettelo Asikkalan julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä
Luettelo Asikkalan julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Asikkalan kunnassa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat.
Aku Ankan juhlasarjat 1
Aku Ankan juhlasarjat 1 avasi yhden suosituimmista suomalaisista Disney-kirjasarjoista, Aku Ankan juhlasarjat. Ensimmäinen osa sisältää lähinnä Carl Barksin 10-sivuisia vitsisarjoja, joskin joukkoon mahtuu myös kaksi pidempää tarinaa Liian monta lemmikkiä (Too Many Pets) ja Jättiläismuurahaiset (The Titanic Ants!). Kaikki tarinat ovat aivan Barksin varhaisinta tuotantoa, lukuun ottamatta Jättiläismuurahaisia. Aivan varhaisimmista tarinoista välistä oli jätetty Muumion sormus (The Mummy's Ring), joka on julkaistu myöhemmin kirjasarjan osassa 8.
Kirjan kansikuvana on Barksin öljyvärimaalaus Dude for a Day vuodelta 1975. Tätä samaa linjaa jatkettiin muissakin sarjan kirjoissa. Jokaisen osan kannessa on aina jokin Barksin öljyvärimaalaus. Jokaisessa kirjassa on myös esipuhe. Ensimmäisessä osassa se oli Pekka Tuliaran kirjoittama Vauhtia, vitsejä ja villiä mielikuvitusta!, joka oli lyhyt tiivistelmä Barksin urasta ja saavutuksista. Kirjassa on 172 sivua.
Hannu Salmi
Elämä ja ura
Salmi valmistui Turun yliopistosta yleisestä historiasta filosofian maisteriksi 1987 ja lisensiaatiksi 1990. Hän väitteli tohtoriksi vuonna 1993 saksankielisellä väitöskirjalla ”Die Herrlichkeit des deutschen Namens...” Die schriftstellerische und politische Tätigkeit Richard Wagners als Gestalter nationaler Identität während der staatlichen Vereinigung Deutschlands. Samana vuonna ilmestyi teos Elokuva ja historia, joka oli pioneerityö elokuvan haasteesta historiantutkimukselle.
Salmi on toiminut Turun yliopistossa kulttuurihistorian apulaisprofessorina vuodesta 1997, määräaikaisena professorina vuodesta 1999 ja vakituisena professorina vuodesta 2012. Akatemiaprofessuuri (Suomen Akatemia) hänelle on myönnetty kaudeksi 2017-2021.
Salmi oli International Institute for Popular Culturen johtaja vuosina 2006–2012.
Lokakuussa 2013 Salmi palkittiin Tietokirjailijapalkinnolla. Salmen, Marjo Kaartisen ja Marja Tuomisen toimittama teos Maamme – itsenäisen Suomen kulttuurihistoria (2016) valittiin ilmestymisvuonnaan Tieto-Finlandia-palkintoehdokkaaksi. Vuonna 2018 Salmi sai Suomen tiedeseuran myöntämän Theodor Homénin isänmaan historian palkinnon. Samana vuonna hänelle myönnettiin  Alfred Kordelinin palkinto. Vuonna 2022 Salmi oli toistamiseen tietokirjallisuuden Finlandia-ehdokkaana, tällä kertaa teoksella ''Tunteiden palo. Turku liekeissä 1827.'' Sittemmin kirja voitti Historian Ystäväin Liiton myöntämän Vuoden 2022 historiateos -palkinnon.
Salmi johtaa yhdessä puolisonsa Heli Paalumäen kanssa kustannusyhtiö Faros-kustannusta.
Pierre-Marie Coty
Coty jäi eläkkeelle 22. maaliskuuta 2005.
Norsunluurannikon kansallislaulua (L'Abidjanaise) on pidetty pitkään Mathieu Ekran sanoittamana, mutta Coty kertoi vuonna 2010 olevansa oikea sanoittaja. Coty osallistui myös L'Abidjanaisen säveltämiseen.
Hesperia
Hesperia voi viitata johonkin seuraavista asioista:
Syväjärvi (Kiikka)
Syväjärvi on Pirkanmaalla Sastamalassa Kiikassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Kokemäenjoen alueen Kikkelänjoen valuma-alueeseen.
Maantiede
Järven pinta-ala on 35,3 hehtaaria ja sen pituus on 1,0 kilometriä ja leveys 350 metriä. Tulo-ojat tulevat Kortejärvenmaan pelloilta ja Kraviojaa myöten Kortejärvestä. Järven luusua sijaitsee järven itärannalla, josta saa alkunsa 1,7 kilometriä pitkä Jyränoja, joka laskee Kaitajärveen. Vedet päätyvät lopulta Kiimajärveen, josta ne laskevat Kikkelänjoen kautta Kokemäenjokeen Kiikassa.
Järven rantaviiva on 2,9 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Rannoilla on loma-asuntoja maatiloja, joille johtaa tiet Kiimajärveltä.
Historiaa
Järven pintaa on aikoinaan laskettu alemmaksi. Tämän voi myös todeta vertaamalla vuoden 1855−56 Kalmbergin kartastossa olevaa järveä sen nykyiseen karttaan.
Pöyhösenlampi
Pöyhösenlampi on Etelä-Pohjanmaalla Ähtärissä Ähtärin keskustaajaman lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 11,9 hehtaaria, se on 400 metriä pitkä ja 350 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 1,9 kilometriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Ähtärinjärven alueella (35.43), jonka Oulunveden alueeseen (35.431) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 139,8 metriä mpy.
Riigikogu
Vaalit
Riigikogun jäsenet valitaan joka neljäs vuosi, ja vaaleissa käytetään suhteellista vaalitapaa. Viron ensimmäiset parlamenttivaalit pidettiin vuonna 1920. Viron irrottauduttua Neuvostoliitosta vuonna 1991 laadittiin kesällä 1992 perustuslaki ja sen mukaiset ensimmäiset vaalit pidettiin samana vuonna. Riigikogussa on 101 jäsentä. Jäsenten valinnassa käytetään suhteellista vaalitapaa 5 %:n äänikynnyksellä.
Vaalipiirit
pienoiskuva|[[Viron lippu parlamenttitalon salossa.]]
vuoden 2019 Riigikogun vaaleissa käytetty vaalipiirijako.
Lauluista tehty
Lauluista tehty on suomalaislaulaja Dannyn 16. syyskuuta 2016 julkaistu studioalbumi. Se sisältää musiikillisesti vaikutteita useista moderneista genreistä. Albumin tuotti ja pääasiassa sävelsi Esa Nieminen, sanoittajia olivat muun muassa Edu Kettunen ja Mariska.
Läpi tulen ja jään – 25 vuotta!
Läpi tulen ja jään – 25 vuotta! on Tommi Läntisen toinen kokoelma-albumi. Se julkaistiin 28. syyskuuta 2005. Kokoelma sisältää Läntisen suurimmat soolohitit vuosilta 1994-2005, mutta myös kolme Boycott -hittiä sekä yhden Fabrics -klassikon.
Lauluista tehty
Albumille oli ehdolla kymmeniä lauluja, joista levylle päätyi lopulta 12. Kappaleet ”Päivät nää” ja ”Sekaisin susta” nousivat radion soittolistoille.
Läpi tulen ja jään – 25 vuotta!
Kokoelmalla on mukana DVD, joka sisältää Lahden Isojano-ravintolassa 4. toukokuuta 2005 taltioidun 25-vuotisjuhlakonsertin sekä seitsemän musiikkivideota.
Jenna Koivisto
Jenna Koivisto (s. 2. huhtikuuta 2004) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan laitahyökkääjä. Hän edustaa Kansallisessa liigassa pelaavaa Turun Palloseuraa. Hän on Euran Pallon kasvatti. . Hän pelasi Naisten Ykkösessä ensimmäiset kaksi otteluaan raumalaisessa Pallo-Iirojen joukkueessa kaudella 2020. Kausi 2021 kului vielä juniorisarjoissa mutta kaudella 2022 hän pelasi TPS:n joukkueessa Naisten Ykkösessä 12 ottelua. Hän pelasi ensimmäisen liigaottelunsa huhtikuussa 2023.
Vaaran vuodet
thumb|pysty=1.1|[[Moskovan välirauhansopimuksen liitteenä ollut kartta Porkkalan vuokra-alueen rajoista.]] Vaaran vuodet on Suomessa käytetty nimitys toisen maailmansodan jälkeisestä epävarmasta ajanjaksosta, jolloin Suomen pelättiin muuttuvan kommunistiseksi valtioksi joko Neuvostoliiton miehityksen tai kommunistien vallankaappauksen kautta. Pelkoa aiheuttivat tuolloin monet välirauhan ehdot sekä sisä- ja ulkopolitiikan tapahtumat. Uhka liittyi kylmän sodan alkuvaiheeseen, jolloin Neuvostoliitto tiivisti otetta etupiiristään ja kommunistiset puolueet nousivat yksinvaltaan Itä-Euroopan maissa. Jatkosodan päättymisestä syyskuussa 1944 alkaneiden vaaran vuosien on katsottu jatkuneen vielä vuonna 1947 solmitun lopullisen rauhansopimuksen ja sitä seuranneen valvontakomission Suomesta poistumisen jälkeen ja päättyneen vuonna 1948 tai 1949.
Antikommunistista näkemystä edustava nimitys ”vaaran vuodet” sai alkunsa historioitsija Lauri Hyvämäen vuonna 1954 julkaisemasta kirjasta Vaaran vuodet 1944-48.
Välirauhan ehdot ja valvontakomission toiminta
Jatkosodan jälkeen Suomeen asettui Moskovan välirauhan ehtojen mukaisesti pääasiassa Neuvostoliiton nimeämä Liittoutuneiden valvontakomissio valvomaan rauhanehtojen toteutusta. Sen johtoon tuli Andrei Ždanov. Rauhanehtoja olivat muun muassa sotakorvaukset, Porkkalan vuokraus, sotilaiden määrääminen takaisin siviiliin, saksalaisten ajaminen pois Suomesta, ”fasististen” järjestöjen lakkauttaminen ja sotasyyllisten tuomitseminen. Nämä osaltaan aiheuttivat pelon, että Suomi kokisi saman kohtalon kuin Itä-Euroopan maat, jotka Neuvostoliiton vaikutuksesta muuttuivat sosialistisiksi kansandemokratioiksi. Lisäpelotteena toimi myös Porkkalan tukikohta, joka sijaitsi vain parinkymmenen kilometrin päässä Helsingistä ja periaatteessa mahdollisti Suomen pääkaupungin nopean valtaamisen.
Asekätkentä
Syksyllä 1944 Suomessa varauduttiin mahdolliseen miehitykseen muun muassa siten, että armeija kätki aseita 30 000 miestä varten, mahdollista sissisotaa varten miehitystilanteessa. Myös valtionhallinnossa oli valmiiksi suunniteltu evakuointisuunnitelmat. Talven kuluessa tilanne kuitenkin rauhoittui ja välitön miehityksen vaara väistyi. Kätketyt aseet päätettiin keväällä 1945 siirtää takaisin armeijan varastoihin, jolloin valvontakomissio huomasi sen. Neuvostoliitto olisi voinut käyttää tätä tekosyynä Suomen miehitykseen, mutta sen reaktiot jäivät kuitenkin vaisuksi. Asekätkennästä paisui Pohjoismaiden suurin oikeusjuttu, jossa tuomittiin eripituisiin − suurimmaksi osaksi ehdollisiin − vankeusrangaistuksiin lähes 1 500 henkilöä.
SKDL:n menestys ja Punainen Valpo
Rauhanehdoissa vapautettiin kommunististen puolueiden toiminta, mikä vaikutti sisäpoliittiseen tilanteeseen. Kommunistien liittolaisineen perustama Suomen Kansan Demokraattinen Liitto (SKDL) sai kevään 1945 eduskuntavaaleissa 49 paikkaa ja uuteen hallitukseen 6 ministeriä. Suomen sisäministeriksi tuli Suomen Kommunistiseen Puolueeseen (SKP) kuulunut Yrjö Leino ja pian kommunistit valtasivat Valtiollisen poliisin, jolloin syntyi niin sanottu Punainen Valpo. Sosiaalidemokraattien ehdokaslistoilta valittujen Sylvi-Kyllikki Kilven ja Atos Wirtasen siirryttyä syksyllä 1946 SKDL:n eduskuntaryhmään siitä muodostui eduskunnan suurin. Varsinkin vuonna 1948 velloivat useat huhupuheet kommunistien vallankaappaussuunnitelmista, joiden olemassaoloa ei kuitenkaan ole kyetty varmasti todistamaan.
Kimmo Rentolan mukaan neuvostotiedustelu, Punainen Valpo ja SKP:n jokin suppea piiri valmistelivat keväällä 1948 oikeiston salahankkeen tukahduttamisen nimissä pidätyksiä, joiden uskottiin johtavan kommunisteille edulliseen käänteeseen."Ajatuksena ei ollut klassinen vallankaappaus, jossa ulkopuolinen vallantavoittelija kukistaa hallituksen, vaan valtion huipulla jo vahvoissa asemissa olleen osapuolen yritys saada aikaan vielä yksi ratkaiseva voimasuhteiden siirtymä. Se aiottiin panna toimeen ikään kuin valtiojohtoisesti, oikeaoppisen stalinilaisena vallankumouksena ylhäältä."
Vaaran vuosien väistyminen
Keväällä 1948 Suomi solmi Neuvostoliiton kanssa YYA-sopimuksen, mikä stabiloi Suomen ja Neuvostoliiton välejä. Kesän 1948 eduskuntavaaleissa SKDL kärsi vaalitappion ja se pudotettiin pois uudesta hallituksesta.
Kommunistien toiminnan eräänä merkittävänä vastatekijänä on katsottu olleen Suomen taloudellinen avautuminen läntisille markkinoille. Vuonna 1947 vapaa vienti nousi merkittävissä määrin vastikkeetonta sotakorvausvientiä suuremmaksi. Noina vuosina läntisessä Euroopassa ryhdyttiin käymään laajaa keskustelua integraatiokehityksen aloittamisesta vastavetona Itä-Euroopan tapahtumille.
Colin Kaepernick
Colin Rand Kaepernick (s. 3. marraskuuta 1987, Milwaukee, Wisconsin) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan pelinrakentaja. Hän on tällä hetkellä vapaa agentti, kun NFL-liigan San Francisco 49ers ei tehnyt hänen kanssaan uutta sopimusta. Kaepernickin käytös kaudella 2016 synnytti laajaa julkista keskustelua Yhdysvalloissa, kun hän kieltäytyi seisomasta ennen jokaista ottelua soitettavan Yhdysvaltain kansallislaulun aikana.
GP2 Espanjan Grand Prix 2010
GP2 Espanjan Grand Prix 2010 oli GP2-kauden 2010 ensimmäinen osakilpailu, joka ajettiin 8.–9. toukokuuta Circuit de Catalunyan moottoriradalla Espanjassa. Kilpailu ajettiin Formula 1:sten Espanjan GP:n ohessa.
Colin Kaepernick
2011
San Francisco 49ers varasi Nevadan yliopistossa pelanneen Kaepernickin vuoden 2011 NFL:n varaustilaisuudessa toisella kierroksella, 36. pelaajana. Tulokaskaudellaan hän toimi joukkueen kakkospelinrakentajana, Alex Smithin kantaessa aloittajan vastuuta.
GP2 Espanjan Grand Prix 2010
Lauantain kilpailun voittoon ajoi Arden International -tallin kuljettaja Charles Pic. Sunnuntain kilpailun voitti Ocean Racing Technology -tallin Fabio Leimer.
Colin Kaepernick
2012
Kaepernick pääsi aloittajaksi ensimmäistä kertaa ammattilaisurallaan kaudella 2012 ottelussa Chicago Bearsia vastaan, Smithin loukkaannuttua edellisessä ottelussa. Hän johdatti joukkueensa vakuuttavalla esityksellä 32-7 -voittoon, joka sai päävalmentaja Jim Harbaughin spekuloimaan mahdollisella aloittajan vaihtamisella. Seuraavassa ottelussa Kaepernick toimi jälleen aloittajana, ja 49ers päihitti tällä kertaa New Orleans Saintsin.
Voitto Saintsista kiihdytti entisestään keskustelua siitä, kenen tulisi olla loppukauden ajan 49ersin ykköspelinrakentaja. Lopulta vastuun itselleen sai Kaepernick, joka johdatti 49ersin suoraan pudotuspelien toiselle kierrokselle.
Uransa ensimmäisessä pudotuspeliottelussa Kaepernick rikkoi Michael Vickin ennätyksen pelinrakentajan yhdessä ottelussa juoksemissa jaardeissa, juostuaan yhteensä 181 jaardia. 49ers myös voitti ottelun 45-31, ja eteni konferenssifinaaliin Atlanta Falconsia vastaan. Falconsia vastaan Kaepernick ei esittänyt aivan yhtä vakuuttavia otteita, mutta 49ers eteni kuitenkin Super Bowliin ensimmäistä kertaa lähes kahteenkymmeneen vuoteen.
2013
Kaudella 2013 Kaepernickista tehtiin 49ersin kiistaton ykköspelinrakentaja, kun Alex Smith myytiin pelinrakentajaa etsineelle Kansas City Chiefsille.
Muuta
Kaepernick on myös varattu baseballin ammattilaisliigan MLB:n varaustilaisuudessa vuonna 2009. Chicago Cubs valitsi hänet tilaisuuden 43. kierroksella, mutta osapuolet eivät päässeet sopimukseen Kaepernickin pyrkiessä etenemään jalkapallourallaan. Kaepernick tunnettiin baseballissa lukiourallaan lupaavana syöttäjänä.
Uratilastot
Lähde: ESPN.com
Ammattilaisura
Runkosarja
Pudotuspelit
Lanny Barbie
Lanny Barbie (s. 29. elokuuta 1981 Montreal) on kanadalainen entinen pornonäyttelijä ja malli. Hän aloitti uransa aikuisviihdealalla vuonna 1999. Hänet valittiin kesäkuussa 2003 Penthouse-lehden Pet of the Monthiksi.
Lanny Barbien nimestä käytetään myös muotoja Lanni Barby, Lanny Barby, Lannie Barby ja Lannie Barbie.
Hän jätti pornoelokuvissa näyttelemisen virallisesti vuoden 2009 huhtikuussa.
Uutisvuoto
right|252px|thumb|Uutisvuodon studio ennen nauhoituksen alkua, ylituomari Peter Nymanin (1998–2010 ja 2019) aikana vuonna 2008.
Uutisvuoto oli suomalainen paneelishow ja viihteellinen tietokilpailu, jossa julkisuuden henkilöt käsittelivät kuluneen viikon uutisaiheita humoristisella ja satiirisella otteella. Ohjelma perustui brittiläiseen ohjelmaformaattiin Have I Got News for You.
Ohjelman esittäminen alkoi Yle TV1 -kanavalla vuonna 1998. Alun perin ohjelmaa esitettiin lauantai-iltaisin kello 21.30. Vuosina 2016–2018 ohjelma alkoi kello 21.15. Ohjelmaa ei lähetetty suorana, vaan se nauhoitettiin edellisenä päivänä perjantaina.
Yle lopetti Uutisvuodon esittämisen keväällä 2018, mutta 13. syyskuuta 2018 MTV tiedotti ostaneensa ohjelman oikeudet ja alkavansa esittää ohjelmaa MTV3-kanavalla. Ensimmäinen jakso lähetettiin 5. tammikuuta 2019 ja toistaiseksi viimeinen 12. marraskuuta samana vuonna.
Suomalaisversion tuottajana toimi ensimmäiset seitsemän vuotta tietokirjailija Santtu Luoto ja vuodesta 2005 lähtien Jussi Jokelainen. Suomenkielisen nimen ohjelmalle keksi Miska Rantanen, joka oli käsikirjoittajana 1998–1999. Muita Yle-ajan käsikirjoittajia olivat mm. Yasir Gaily ja Vappu Soppela.
Uutisvuoto on yli 700:lla jaksollaan pisimpään yhtäjaksoisesti Suomen televisiossa pyörinyt viihdesarja.
Rakenne
Uutisvuodossa kilpaili kaksi joukkuetta, joissa molemmissa oli kaksi jäsentä. He saivat tehtäviä, jotka liittyivät kuluneen viikon uutisaiheisiin.
Ohjelma alkoi kolmella lyhyellä vitsillä ja kilpailijoiden esittelyllä. Sen jälkeen vuorossa oli muun muassa seuraavanlaisia tehtäviä:
Ohjelman lopuksi juontaja julisti voittajajoukkueen, jakoi palkinnot ja kertoi loppuvitsin.
Esiintyjät
Uutisvuodossa oli kolme vakioesiintyjää sekä kaksi viikoittain vaihtuvaa vierasta. Kumpaankin joukkueeseen kuului kapteeni ja viikoittain vaihtuva julkisuuden henkilö.
1998–2006
Ohjelman alkuperäinen kokoonpano oli seuraava:
Tabermann vetäytyi pois ohjelmasta yli 300 jakson jälkeen joulukuussa 2006, koska hän lähti ehdokkaaksi 2007 eduskuntavaaleihin. Tabermann tuli valituksi.
Kevätkaudella 2007 Tabermannin tilalla oli tammi–huhtikuussa kuukausittain ja toukokuun ajan viikoittain vaihtuva kapteeni. Kevään vaihtuvista kapteeneista valittiin yleisöäänestyksellä yksi toimimaan pysyvänä joukkueluotsina syksystä 2007 alkaen. Äänestyksen voitti stand up -koomikko Stan Saanila. 26. syyskuuta 2009 esitetyssä jaksossa Tommy Tabermann palasi ohjelmaan vieraana ja kilpaili Jari Tervon joukkueessa yhden jakson ajan. Hän kuoli aivosyöpään heinäkuussa 2010.
2010–2017
Peter Nyman siirtyi MTV3:n uutisankkuriksi elokuussa 2010 ja uutena juontajana aloitti 25. syyskuuta 2010 Nelosen uutisten entinen ankkuri Baba Lybeck. Uutisvuodon toinen pitkäikäinen kokoonpano oli siten:
Nyman palasi Uutisvuotoon yhden jakson ajaksi 24. syyskuuta 2016, kun hän kilpaili Jari Tervon joukkueessa.
Tammikuussa 2017 Jari Tervo kertoi jäävänsä kuluvan kauden jälkeen pois ohjelmasta. 19 vuoden Uutisvuoto-ura päättyi 2. kesäkuuta 2017 nauhoitettuun lähetykseen, joka oli Tervolle 643:s.
Stan Saanila ilmoitti heinäkuussa 2017 jättävänsä Uutisvuodon. Hän oli mukana vuodesta 2007 lähtien tasan 10 vuotta.
2017–2018
Tervon ja Saanilan tilalle syksyksi 2017 valittiin viisi henkilöä, jotka vuorottelivat kapteeneina kaksi kerrallaan. He olivat Laura Ruohola, Katja Ståhl, Petteri Ahomaa, Jani Halme ja Anna Perho.
2019
Vuonna 2019 ohjelman siirtyessä MTV3:lle juontajat ja kapteenit vaihtuivat. Peter Nyman palasi juontajaksi ja uusiksi kapteeneiksi nousivat Reetta Räty sekä Ile Uusivuori. MTV3:n ensimmäinen Uutisvuoto-jakso nähtiin 5. tammikuuta 2019 vierainaan Joonas Nordman ja Rosa Meriläinen.
10. syyskuuta 2019 alkavissa jaksoissa kapteeneina toimivat Stan Saanila ja Ile Uusivuori. Ohjelman toistaiseksi viimeinen osa esitettiin 12. marraskuuta 2019.
Merkittäviä jaksoja
Uutisvuodon ensimmäinen jakso lähetettiin 21. helmikuuta 1998. Vieraina olivat Riitta Havukainen ja Juha Siltanen.
Uutisvuodon 600. juhlalähetyksessä 12. joulukuuta 2015 Jari Tervo sai sairauskohtauksen kesken lähetyksen. Myöhemmin lääkärissä selvisi, että kyse oli sydämen rytmihäiriöstä.
Lämmittelyohjelma
Myöhemmin Uutisvuodon edellä nähtiin Itse valtiaat (14. huhtikuuta 2001 – 5. tammikuuta 2008), Tasavallan presidentti, Presidentin kanslia, Jerry Halloween, Make Up, Ihmisten puolue, YleLeaks ja Apinatasavalta.
Syksyllä 2016 Uutisvuoto siirrettiin alkamaan heti illan pääuutislähetyksen, sään ja Urheiluruudun jälkeen kello 21.15, eikä sillä enää ollut lämmittelyohjelmaa.
Ohjelman lopettaminen Ylellä
19. maaliskuuta 2018 ilmoitettiin, että Uutisvuoto lopetetaan toukokuussa 2018. "Täydet 20 vuotta on kunniakas ikä ajankohtaisen asiaviihteen ohjelmalle", Yle perusteli päätöstä.
Viimeinen jakso kuvattiin perjantaina 25. toukokuuta 2018, ja se esitettiin televisiossa lauantaina 26. toukokuuta 2018. Kapteeneina olivat Anna Perho ja Katja Ståhl sekä vieraina alkuperäisjäsenet emerituskapteeni Jari Tervo ja veteraaniylituomari Peter Nyman.
Syksyllä 2018 Uutisvuodon esityspaikalla nähtiin Marco Bjurströmin juontama visailuohjelma Hyvät katsojat.
Suosio
Uutisvuoto sai Ylellä korkeita katsojalukuja. Lauantaisin esitettävää jaksoa seurasi keskimäärin noin 550 000 – 900 000 katsojaa. Kevätkaudella 2017 lauantain ohjelman katsojakeskiarvo oli 668 000 (18.5.2017). Viimeisenä keväänä 2018 katsojia oli 400 000 – 500 000 per jakso.
Sarjan kaikkien aikojen katsotuin jakso esitettiin 21. tammikuuta 2006, kun ohjelmassa olivat vieraina presidenttiehdokkaat Sauli Niinistö ja Tarja Halonen. Jaksoa seurasi 1,4 miljoonaa katsojaa.
Ohjelma voitti useita palkintoja, muun muassa Venla-, Telvis- ja Media & Message -kilpailuissa.
Uutisvuodosta on julkaistu kolme kirjaa:
Nymanin kirjoittaman kirjan nimi viittaa Nymanin ohjelmassa käyttämään maneeriin, jossa hän ensin kysyy ”Haluatteko kuulla hyvän vitsin, jonka kuulin äsken Yleisradion kahvilassa?” ja vastauksista huolimatta jatkaa ”Ei se mitään, kerron sen silti”.
Piilopirtti (elokuva)
Piilopirtti on Seppo Huunosen ohjaama suomalainen elokuva vuodelta 1978. Sen pääosissa esiintyvät Leo Lastumäki, Erkki Liikanen, Petra Frey ja Ritva Valkama. Myös sivuosissa nähdään monia tunnettuja näyttelijöitä, kuten Olavi Ahonen, Kauko Helovirta, Jyrki Kovaleff ja Risto Mäkelä. Piilopirtti on esitetty televisiossa vuosina 1982 ja 2017.
Elokuvan tarinasta antaa käsitystä sen alaotsikko ”Vilhon ja Matin vieroitusloma eli seitsemän synnin selibaatti”.
Arvioita
Video-oppaassa vuodelta 1994 Esko Rautakorpi pitää Piilopirttiä tylsästi toteutettuna komediayritelmänä ja Huunosen menestyselokuvan Lampaansyöjien heikkona toisintona. Hän antaa sille tähtien sijaan pommin, mikä vastaa sanallista arviota ”täysin epäonnistunut tekele”.
Salainen ikkuna
Salainen ikkuna on Stephen Kingin pienoisromaaniin Salainen ikkuna, salainen puutarha perustuva jännityselokuva. Elokuvan on ohjannut ja käsikirjoittanut David Koepp. Pääosia esittävät Johnny Depp, John Turturro ja Maria Bello. Salainen ikkuna on Koeppin esikoisohjaus.
Juoni
Elokuvassa kauhukirjailija Mort Rainey saa vaimonsa kiinni aviorikoksesta. Avioeroa selvitellessään itsesäälinen Rainey muuttaa lomamökilleen Tashmore-järven rannalle koiransa kanssa hakemaan rauhaa. Hän kuluttaa päivänsä nukkumalla ja yrittämällä kirjoittaa uutta menestysromaania, joka ei ota onnistuakseen. Rauha kuitenkin rikkoutuu, kun Mississippin osavaltiosta kotoisin olevan maalainen, John Shooter, saapuu Raineyn ovelle. Shooter syyttää Raineya hänen tarinansa varastamisesta. Shooter ei kuitenkaan välitä tarinan varastamisesta vaan hän haluaa, että Rainey korjaisi oman kirjan loppunsa omaan versioonsa kirjan lopusta. Raineyn kiistäessä asian tarinan varastamisesta Shooter alkaa ahdistelemaan Raineya väkivaltaisesti.