cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tiedejulkaisu
Yleispiirteitä
Tieteellisten julkaisujen historian voidaan katsoa alkavan vuodesta 1665, jolloin ranskalainen Journal des Sçavans, myöhemmin nimeltään Journal des savants, ja englantilainen Philosophical Transactions of the Royal Society aloittivat ilmestymisensä. Vähitellen tutkimustulosten julkaiseminen lyhyinä artikkeleina havaittiin käytännöllisemmäksi kuin laajojen teosten kirjoittaminen, ja nykyisin eri alojen julkaisusarjoja ilmestyy useita tuhansia. Ulkoasultaan tiedejulkaisut vaihtelevat hyvinkin aikakauslehtimäisestä, viikoittain ilmestyvistä sarjoista kuukauden tai parin välein ilmestyviin monisatasivuisiin kirjasiin. Jälkimmäisten tarkoitus on toimia ensi sijassa tieteellisen tiedon arkistona, eikä niitä ole tarkoitettu läpiluettaviksi tavanomaisen lehden tapaan.
Useimmat tiedelehdet julkaisevat vain jonkin kapean erikoisalan artikkeleita, mutta erityisesti vanhemmat lehdet, kuten vuonna 1869 perustettu Nature, julkaisevat tutkimuksia hyvinkin monilta eri aloilta. Laaja-alaisuuden hintana on tavallisesti julkaisukynnyksen nousu, ja moniin poikkitieteellisempiin lehtiin saattaakin olla hyvin vaikea saada artikkelia julkaistuksi. Lisäksi jotkin lehdet, kuten Nature, Science, PNAS ja Physical Review Letters, hyväksyvät julkaistavaksi ainoastaan artikkeleita, joissa esitettävä tutkimus on alallaan käänteentekevää tai muutoin poikkeuksellisen huomattavaa ja hylkäävät siksi täysin julkaisukelpoisiakin artikkeleita.
Asiantuntija-arviointi
Tyypillinen piirre tieteelliselle julkaisusarjalle on, että julkaistavaksi tarjotut artikkelit tarkastetaan vertaisarvioinnissa. Käytännössä tämä referee-menettely tarkoittaa sitä, että toimituksen tarkistuksen lisäksi artikkelin tarkistaa tutkimusmetodien asianmukaisuuden ja merkittävyyden arvioimiseksi yksi tai useampi kyseisen erikoisalan asiantuntija. Menetelmä on hidas, ja korjausten sekä parannusten tekemisen vuoksi artikkelin alkuperäisestä tarjoamisesta saattaa kulua useita kuukausia, ennen kuin se lopulta ilmestyy. Siksi artikkeleissa on tavallisesti erillinen maininta siitä, milloin sitä on tarjottu julkaistavaksi ja milloin se on hyväksytty. Päiväysmerkintä on myös julkaisujärjestystä määrittävä dokumentti silloin, jos useampi tutkimusryhmä julkaisee saman havainnon tai löydön eri lehdissä.
Varsinaiset tieteelliset julkaisusarjat eivät maksa sinne lähetetyistä artikkeleista, vaan päinvastoin saattavat laskuttaa kirjoittajia.
Tieteelliset verkkolehdet
Osa tiedejulkaisuista on verkkolehtiä. Open access -julkaisuiksi nimitetään sellaisia tieteellisiä verkkolehtiä, jotka ovat verkossa avoimesti saatavilla. Ne noudattavat vertaisarvioinnin periaatetta ja pyrkivät tiedon avoimeen saatavuuteen. Monet merkittävät tiedejulkaisut ovat kuitenkin edelleen maksullisia.
Artikkelit
Artikkelit kirjoitetaan tieteellisen menetelmän mukaisesti, ja niiden täytyy sisältää niin paljon tietoa ja niin yksityiskohtaiset kuvaukset käytetyistä tutkimusmenetelmistä, että riippumaton tutkija voi halutessaan toistaa tutkimuksen. Nykyään artikkelin rakenteena on lähes poikkeuksetta niin sanottu IMRD-rakenne. Tällaisen artikkelin alussa on otsikko, luettelo kirjoittajista (ja heidän edustamistaan tutkimuslaitoksista) sekä artikkelin tiivistelmä. Tämän jälkeen artikkelissa käydään läpi järjestyksessä johdanto (engl. Introduction), käytetyt menetelmät (Methods) ja saadut tulokset (Results), ja lopuksi kirjoittajat pohtivat tulostensa merkitystä (Discussion). Artikkeli päättyy lähdeluetteloon.
Artikkelien luonne voi vaihdella, ja lehdissä on tavallisesti omat osastonsa erityyppisille artikkeleille. Varsinaiset artikkelit, jotka kuvaavat tutkimuksen tuloksineen, ovat lehtien pääasiallista sisältöä, mutta lisäksi on muitakin:
Lisäksi monissa etenkin aikakauslehtimäisissä julkaisuissa voi olla esimerkiksi kirja-arvosteluja ja lukijakirjeiden osasto. Ne eivät ole vertaisarvioituja, eikä niitä pidetä tieteellisinä artikkeleina.
Vaikuttavuuskerroin
Eri julkaisusarjat eivät ole keskenään tasa-arvoisia, ja mittareita erojen hahmottamiseksi on kehitetty 1960-luvulta lähtien. Tärkeä mittari on vaikuttavuuskerroin, joka ilmaisee karkeasti sen, kuinka usein kyseisen julkaisusarjan artikkeleihin viitataan. Vaikuttavuusindeksi on kuitenkin ongelmallinen, sillä sitä on hyvin vaikea määrittää tasapuolisesti, etenkään eri tieteenalojen välistä vertailua ajatellen. Kerroin suosii englanninkielistä julkaisutoimintaa aloilla, joilla julkaisutahti on tiheä ja tuoreeseen tutkimukseen viitataan paljon. Vaikuttavuuskertoimet ovat myös tiedepoliittinen kysymys, sillä niitä laskevat kaupalliset yritykset ja niihin perustuva arviointi vaikuttaa esimerkiksi tutkimusalojen rahoitusvalinnoissa. Julkaisun vaikuttavuuskerroin ei myöskään kerro paljoakaan yksittäisen tiedeartikkelin merkityksestä, sillä oivalliset artikkelit nousevat usein esiin tieteenalalaan vasta usean vuoden viipeellä, kun taas kohuartikkelit saattavat kerätä huomattavan viittausmäärän pian julkaisun jälkeen. Vaikuttavuuskerroin ei yleensä myöskään nosta esille kansallisesti tai paikallisesti keskeisen tutkimuksen merkitystä. Kerroin on kuitenkin vain yksi mitta, ja joskus tutkimus voi saada enemmän huomiota pienessä ja kapea-alaisessa lehdessä kuin suuressa ja arvovaltaisemmassa sarjassa. Kunkin tieteenalan tutkijat ovat yleensä melko yksimielisiä parhaista julkaisukanavista.
Ilkka Innamaa
Ilkka Innamaa (16. maaliskuuta 1949 – 22. marraskuuta 2008) oli suomalaisen Liberaalit-puolueen puheenjohtaja 2005–2008.
Radiola (yleisradio)
Radiola oli Helsingin radioamatöörikerhon perustama Helsingin ensimmäinen yleisradioasema. Helsingin radioamatöörit olivat jo tammikuussa 1923 lähettäneet konsertin radioitse, ja perustivat myöhemmin Radiolan yleisradioasemakseen. Keväällä 1924 aseman lähetysteho oli 500 W. Radiolalle sallittiin myös enintään 600 metrin aallonpituudet lähettämiseen.
Ilkka Innamaa
Innamaa liittyi Liberaalien jäseneksi keväällä 2004. Hänet valittiin Liberaalien puoluesihteeriksi syksyllä 2004 ja puheenjohtajaksi vuotta myöhemmin.
Ilkka Innamaa valmistui ekonomiksi vuonna 1984 Helsingin kauppakorkeakoulusta. Hän toimi perustamansa 3angle Partners -neuvonantajayhteisön kehitystehtävissä ja neuvonantajana. Innamaa toimi myös Suomen Elektronisen kaupankäynnin yhdistys ry:n puheenjohtajana viisi kautta.
Helsingin kauppakorkeakoulun alumnitoimintaan Innamaa osallistui HSE:n YrittäjäAlumnien johtokunnan jäsenenä ryhmän perustamisesta eli vuodesta 2004 lähtien. Syksyllä 2007 hänet valittiin Yrittäjäalumnien puheenjohtajaksi ja samalla HSE:n alumnihallitukseen. Lisäksi hän oli HSE:n Pienyrityskeskuksen valmentama ja valtuuttama Business Mentor.
Kaarle XII
Kaarle XII (17. kesäkuuta 1682 Tukholma, Ruotsi – 30. marraskuuta 1718 Fredrikshald (nyk. Halden), Norja) oli Ruotsin kuningas vuosina 1697–1718. Vuonna 1700 Ruotsin naapurivaltiot Tanska, Venäjä ja Puola-Liettua päättivät käyttää tilaisuutta hyväkseen ja julistaa Ruotsille sodan yhtä aikaa, koska maat kuvittelivat vasta 17-vuotiaan Kaarle XII:n olevan heikko vastus. Sota tunnetaan nimellä suuri Pohjan sota, ja se päättyi vuonna 1721 Fredrik I:n hallitessa Ruotsia.
Lapsuus ja nuoruus
Kaarle XII:n vanhemmat olivat kuningas Kaarle XI ja tanskalaissyntyinen Ulriika Eleonoora vanhempi. Prinssinä Kaarle vietti varhaiset vuotensa tiiviisti äitinsä kanssa. Neljävuotiaana hän sai kotiopettajakseen Uppsalan professorin, kielimies Andreas Nordenhielmin. Prinssin täytettyä seitsemän vuotta kuningas otti vastuun hänen koulutuksestaan. Kaarle sai oppia latinaa, saksaa ja ranskaa, teologiaa, matematiikkaa ja fysiikkaa sekä sota- ja linnoitustaitoa aikakauden parhaiden asiantuntijoiden johdolla.
Kuningatar kuoli vuonna 1693, ja siitä lähtien Kaarle kulki isänsä mukana matkoilla ja kaikissa virallisissa tilaisuuksissa. Kaarle XI kuoli huhtikuussa 1697, ja Kaarle XII:sta tuli kuningas hädin tuskin 15-vuotiaana. Kaarle XI oli etukäteen sopinut sijaishallitsijamenettelystä kuolemansa varalta, mutta nimetyt holhoojat noudattivat Kaarlen toiveita kaikissa asioissa, ja marraskuussa 1697 parlamentti julisti hänet täysivaltaiseksi.
Tanskan kuningashuone ehdotti avioliittoa Kristian V:n tyttären kanssa, mutta Ruotsi halusi ensin katsoa, miten Tanskan muut liittoutumiset etenivät. Tanska liittoutui Venäjän ja Puola-Liettuan kanssa, ja liittouma julisti suuren Pohjan sodan nimellä tunnetun sodan vuonna 1700 Ruotsille. Ne toivoivat nopeaa voittoa ja ruotsalaisen aateliston nousua kapinaan itsevaltiasta vastaan. Kumpikaan toive ei toteutunut.
Ruotsin hyökkäysvaihe
pienoiskuva|220px|Kaarle XII:n patsas [[Tukholmassa – sormi osoittaa itään.]] Sodan alkupuolella Kaarle XII löi nopeasti tanskalaiset ja pakotti maan rauhaan. Tämän jälkeen Kaarle käänsi armeijansa Venäjää vastaan. Venäjän armeijan päävoimat olivat tuolloin piirittämässä Ruotsille kuulunutta Narvan kaupunkia. Narvan taistelussa alivoimainen Kaarle XII:n johtama ruotsalaisarmeija hyökkäsi sankassa lumipyryssä venäläisten joukkojen kimppuun ja löi vihollisen hajalle. Seurauksena oli Venäjän aktiivisen sodankäynnin päättyminen useiksi vuosiksi. Viimeisenä vihollisena oli Puola, jonka Kaarle XII kukisti vastaavalla tehokkuudella.
Puolan lyömisen jälkeen Kaarle XII keskittyi Puolan sisäpolitiikkaan ja kahakointiin. Samalla hän valmisteli sotaretkeä Venäjälle, joka kehitti omaa armeijaansa ja laivastoaan nopealla tahdilla Pietari Suuren johdolla. Sotaretkeen ryhdyttiin, mutta huollolliset kysymykset pakottivat Ruotsin armeijan suuntaamaan viljavaan Ukrainaan, jossa Ivan Mazepan johtamat kapinalliset kasakat lupasivat Ruotsille tukea. Ukrainassa Kaarle XII juuttui piirittämään Pultavan kaupunkia, jonka avuksi Venäjän armeijan päävoima saapui. Samaan aikaan Ruotsin armeijan huoltotiet katkesivat, ja sen oli pelastuakseen ryhdyttävä alivoimaisena taisteluun. Pultavan taistelussa Ruotsin armeija tuhoutui, ja Kaarle XII pakeni Osmanien valtakuntaan, jossa hän pyrki taivuttelemaan sulttaania julistamaan sodan Venäjää vastaan.
Paluu Ruotsiin
Kaarle XII lähti 20. syyskuuta 1714 Turkista sekalaisen, hitaasti liikkuvan seurueen kanssa. 27. lokakuuta hän lähti pääjoukon edelle kahden upseerinsa kanssa ja ratsasti Euroopan poikki Stralsundiin, jonne hän saapui 11. marraskuuta. Vauhdikas ratsastusretki osoitti epäilijöille kuninkaan olevan täysissä voimissaan. Hän piti pääesikuntaansa ja hoviaan Stralsundissa runsaan vuoden verran, osallistui useisiin taisteluihin ja haavoittui. Joulukuussa 1715 hän siirsi hovinsa Skåneen, ensin Ystadiin ja sitten Lundiin. Tukholmassa istunut valtaneuvosto, jonka merkitys oli kasvanut kuninkaan poissa ollessa, jäi täysin sivuun. Kuninkaan yksinvallan aika oli palannut.
Amnesty Internationalin kritiikki
pienoiskuva|Amnesty Internationalin tunnus. Tässä artikkelissa käsitellään Amnesty Internationalia kohtaan esitettyä kritiikkiä.
Kaarle XII
Norjan sotaretki
pienoiskuva|Kaarle XII:n [[muumio vuoden 1917 haudanavauksessa. Reikä ohimossa on kuninkaan surmanneen luodin jättämä.]] Palattuaan Ruotsiin Kaarle XII muutti sotatoimien painopistettä. Hän suunnitteli hyökkäävänsä Tanskaan vuoden 1716 alussa, mutta jäät eivät olleet tarpeeksi vahvat kantamaan armeijaa. Niinpä hän kiinnitti huomionsa Norjaan, jonne oli maayhteys. Helmikuun 1716 hyökkäys 7 000 miehellä epäonnistui. Loppusyksyllä 1718 Kaarle iski Norjaan toisen kerran. Kuningas johti noin 37 000 miestä, joista 13 000 oli ratsuväkeä, joka eteni Bohuslänin kautta piirittämään Fredrikshaldin linnoitusta nykyisessä Haldenissa. Samaan aikaan Jämtlannista Trondheimiin hyökkäsi noin 8 000 miestä kenraaliluutnantti Carl Gustaf Armfeltin johdolla.
Piiritys oli päättymäisillään hyökkäykseen, kun ohimoon osunut luoti kaatoi juoksuhautoja tarkastamassa olleen kuninkaan marraskuun 30. päivän iltana 1718 piirityksessä.
Jälkeenpäin on kiistelty siitä, tuliko luoti norjalaisten vai omien puolelta. Kuninkaan hauta avattiin tutkimuksia varten vuonna 1917. Varsinaisia todisteita sen puolesta, että kuninkaan olisi tappanut maanmies ei ole, mutta epäilyjä on herättänyt esimerkiksi se, miten nopeasti Fredrik I ja hänen liittolaisensa osasivat vastata Kaarlen kuolemasta saatuun tietoon. Toisaalta on todennäköistä, että kuninkaan kuolemaan oli varauduttu, sillä tämä oli jo kauan elänyt jatkuvassa kuolemanvaarassa.
Amnesty Internationalin kritiikki
Keskittyminen tiettyihin valtioihin
The Observer -lehden toimittaja Nick Cohen on kritisoinut Amnestyn huomion kääntämisestä pois ihmisoikeuksista ja Yhdysvaltoihin kohdistuvasta suhteettomasta kritiikistä.
Kaarle XII
Norjan sotaretki
Mahdollisina ampujina on mainittu kruununprinssi Fredrikin pääadjutantti André Sicre, kenraalimajuri Carl Cronstedt ja henkivartiokaartin korpraali Magnus Stierneroos. 200 vuotta myöhemmin kirjattiin ylös kansantarina, jonka mukaan Kaarle XII:tä oli pidetty lähes kuolemattomana, mutta hänet oli surmannut hänen omasta univormunnapistaan tehty hopealuoti, jonka eräs sotamies löysi surman jälkeen juoksuhaudasta.
Amnesty Internationalin kritiikki
Keskittyminen tiettyihin valtioihin
The Economistin Edward Lucas in mukaan Amnesty näyttää muistuttavan "tyypillistä vasemmistolaista painostusryhmää", kun se on syyttänyt Viroa venäläisvähemmistö n huonosta kohtelusta.
Israel-mielinen järjestö NGO Monitor taulukoi miten paljon Amnestyn vuosiraportti 2006 kritisoi kutakin maata Lähi-idän alueella. Järjestön mukaan Amnesty keskittyi suhteettoman paljon Israelin kritisoimiseen verrattuna sellaisiin alueen maihin kuin Saudi-Arabia, Sudan tai Syyria. Myös Harvardin yliopiston oikeustieteen professori Alan Dershowitz sanoi Jerusalem Post -lehdessä vuonna 2006 Amnestyn olevan Israelin vastainen ja lisäksi vääristelevän kansainvälistä oikeutta Israelia koskevissa sotarikossyytöksissä.
Amnesty on oman sisäisen tutkintansa mukaan hutiloinut Ukrainaa koskevaa raporttia laatiessaan useilla tavoilla. The New York Timesin mukaan sisäisen tutkinnan loppuraportti oli jyrkempi ennen julkisuuteen annettua versiota, jota Amnesty oli taivutellut pehmentämään. Ukraina on poistanut Amnesty akkreditoinnin, eikä päästänyt järjestöä esim. tutkimaan väitettyjä Izjumin joukkohautoja.
Seksuaalirikokset
1990-luvulle asti Amnestya arvosteltiin siitä, että se ei huomioinut juuri lainkaan seksuaalisen suuntautumisen takia vangittuja ihmisiä tai sotien seurauksena seksuaalirikoksien uhriksi joutuneita naisia. Tilanne kuitenkin muuttui vuonna 1991, kun Amnesty päätti julistaa homoseksuaalisuuden takia vangitut ihmiset mielipidevangeiksi ja ehdotti sotatilan aikana tehdyn raiskauksen määrittelemistä sotarikokseksi.
Muuta
Katolinen kirkko on arvostellut Amnestya sen uuden aborttilinjan vuoksi ja vaati vuonna 2007 katolilaisia lopettamaan järjestön tukemisen.
Amnestyn julkilausuman, jossa Guantanamon vankileiriä kutsuttiin "Gulagiksi", on väitetty loukanneen todellisen Gulagin uhreja.
Kalypso Media
Kalypso Media (lyhyesti Kalypso) on saksalainen videopelien julkaisija. Yhtiön tunnettuja julkaisuja ovat muun muassa Tropico -pelisarja.
Kunnallisvaalit 1923
Kunnallisvaalit järjestettiin joulukuun 1923 alussa 571 Suomen kunnassa. 424 kunnanvaltuustoon muodostui porvarillinen ja 115 sosialistinen enemmistö.
Viranomaisten lakkauttaman Suomen Sosialistisen Työväenpuolueen kannattajat osallistuivat vaaleihin (ammatillisesti) järjestäytyneen työväen vaalikomiteoiden muodostamilla listoilla.
F. K. Röppänen
Feodor Kirilov (Heikki) Röppänen, sukunimi alk. Reppijev (12. toukokuuta 1881 Manssila, Salmi – 11. toukokuuta 1926 Eiran sairaala, Helsinki) oli suomalainen puutavaraliikemies ja toimitusjohtaja.
Röppänen oli vuonna 1917 mukana perustamassa muiden sortavalaisten kauppiaiden kanssa Aunuksen Puuliike Osakeyhtiötä joka osti samana vuonna sortavalaisen Puuliike Supinen Oy:n sahan. Yhtiö osti Petroskoin lähellä toimineen sahalaitoksen mutta menetti sen Venäjän lokakuun vallankumouksen jälkeen 1918. Röppänen oli Aunuksen Puuliike Osakeyhtiön toimitusjohtajana 1917–1922 ja Puuliike Supinen Oy:n toimitusjohtajana 1917–1926. Yhtiö siirsi toimintonsa Suomen puolelle Suojärvelle, jonne rakennettiin Kaipaan saha. Yhtiö oli 1924 vararikon partaalla, ja se vaihtoi useaan otteeseen omistajaa, kunnes joutui 1927–1928 Hella Wuolijoen perustaman Osakeyhtiö Carelia Wood Co:n haltuun. Myöhemmin 1937 yhtiön omistajaksi tuli Enso-Gutzeit.
Röppänen toimi 1919 Aunuksen väliaikaisen hoitokunnan elintarvikeasiain toimiston päällikkönä ja hoitokunnan jäsenenä.
Röppänen oli naimisissa vuodesta 1906 Maija Malvalan (1883–1945, nimi alun perin Maria Stiez) kanssa jonka isä oli toiminut Valko-Venäjällä santarmikasarmin vahtimestarina. Heillä oli ottotytär Julia (1917–1983) joka muutti myöhemmin Ruotsiin. Maria Malvala tunnettiin myös posliini- ja öljyvärimaalauksen harrastajana. Röppänen asui perheineen Sortavalssa Puistokatu 5B:ssä sijainneessa empiretyylisessä yksikerroksisessa puutalossa, Malvalan talossa jonka oli suunnitellut 1898 Oski Leander (1873–1942).
Karakorumin maantie
thumb|250px|Karakorumin maantie kartalla
Karakorumin maantie (Karakoramin maantie) on maailman korkeimmalla sijaitseva kansainvälinen maantie. Se yhdistää Kiinan ja Pakistanin Karakorumin vuoristossa sijaitsevan Khunjerabin solan kautta, joka on 4 693 metrin korkeudessa. Maantie kulkee 1 200 kilometriä Kiinan Kašgarista Pakistanin Abbottabadin kaupunkiin. Karakorumin maantie on rakennettu kiistellyn Kashmirin alueen läpi ja sillä on merkittävä strateginen ja poliittinen merkitys.
Kiinan ja Pakistanin valtiot rakensivat maantien yhteisprojektina. Se valmistui vuonna 1978 yli kahdenkymmenen rakennusvuoden jälkeen. Rakennustöiden aikana useita satoja kiinalaisia ja pakistanilaisia työntekijöitä sai surmansa työmaalla.
35 East Wacker
35 East Wacker tai Jewelers' Building on 159,41 metriä korkea uusklassiseen tyyliin rakennettu pilvenpiirtäjä Chicagon kaupungissa Illinoisin osavaltiossa Yhdysvalloissa. Rakennuksessa on 40 kerrosta. Rakennuksen aikaisempia nimiä ovat olleet muun muassa Pure Oil Building ja North American Life Building. Rakennusta alettiin rakentaa vuonna 1925 ja se valmistui vuonna 1927. Rakennuksen ovat suunnitelleet arkkitehdit Frederick P. Dinkelberg ja Joachim G. Giaver.
Lähteet
41.88639°N, -87.62667°W
Jukka Pietiläinen
Jukka Pietiläinen (s. 1966 ) on yhteiskuntatieteiden tohtori sekä Vasemmistofoorumin toiminnanjohtaja. Aikaisemmin hän on työskennellyt tutkijana Tampereen yliopiston tiedotusopin laitoksella (1994–2007) ja Helsingin yliopiston Aleksanteri-instituutissa (2007–2015). Pietiläinen toimi Suomen esperantoliiton puheenjohtajana vuosina 1994–1998. Hän on tutkinut Venäjän tiedotusvälineitä, ulkomaan uutisia ja kansainvälisiä uutisvirtoja. Hän on kirjoittanut artikkeleita myös esperantosta ja esperantokirjallisuudesta.
Rintauinti
thumb|250px|[[Michael Phelps uimassa rintauintia.]]
Rintauinnilla tarkoitetaan yhtä tavallisimmista uintitekniikoista ja se on myös kilpailulaji. Puhekielisenä nimityksenä käytetään usein sammakkouintia, koska sen potku muistuttaa sammakon takajalkojen liikettä vedessä. Joidenkin lähteiden mukaan rintauinnin ja sammakkouinnin välille tehdään kuitenkin ero. Rintauinti on teknisesti vaativa ja suhteellisen hidas etenemismuoto. Teknisesti oikeaoppisen rintauinnin uiminen vaatii esimerkiksi polvien hyvää liikkuvuutta. Rintauintia opetetaan kuitenkin jo uimakouluissa, koska puutteellisellakin rintauinnin tekniikalla pääsee eteenpäin, ja rintauinti ei ole fyysisesti erityisen raskasta. Samoista syistä monet kuntouimarit käyttävät rintauintia mieluummin kuin kroolia.
Perustekniikka
Rintauintia uidaan vatsallaan. Vauhti tuotetaan käsivedoilla ja jalkapotkuilla. Yhtä vetoa kohti tehdään yksi potku. Rintauinnissa potkun osuus vauhdin tuottamisesta on muita uintitekniikoita suurempi. Jalat ja kädet liikkuvat toisiinsa nähden symmetrisesti. Käsiveto aloitetaan käsien ja jalkojen ollessa suorana. Kädet avataan vastakkaisiin suuntiin, kunnes ne ovat 90 asteen kulmassa. Sitten kädet puristetaan voimakkaasti yhteen ja palautetaan nopeasti eteen. Rintauinnin potkutekniikka muistuttaa sammakon uintia. Potku aloitetaan koukistamalla jalkoja ja vetämällä sääriä pakaroita päin. Nilkat ovat koukussa ja polvet alaspäin tai alaviistoon. Varsinainen potku suoritetaan kun käsiä ollaan palauttamassa eteen. Jalat suoristetaan ja nilkat kääntyvät osoittamaan sivulle ja lopuksi suoraan.
Rintauinti kilpailulajina
Kilpailutilanteissa rintauimareiden uintitekniikoista nähdään erilaisia variaatioita. Eri uimarit voivat esimerkiksi pitää päätään erilaisissa asennoissa, jolloin uinti voi näyttää hyvin matalalta tai pää voi nousta huomattavan korkealle käsivedon palautusvaiheen aikana. Lisäksi käsien palauttaminen eteen voi tapahtua joko veden pinnan alapuolella tai aivan pinnassa, mikä näkyy voimakkaina roiskeina.
Rintauinnissa kilpaillaan 50, 100 ja 200 metrin matkoilla. Muihin kilpailulajeihin verrattuna rintauinti on hitain.
Menestyksekkäitä rintauimareita
Venäjän Roman Sloudnov oli ensimmäinen, joka ui sadan metrin rintauinnin pitkällä radalla alle minuutin ajassa. Naisissa Neuvostoliiton Galina Stepanova-Prozumenshchykova saavutti viisi olympiamitalia rintauintimatkoilla. Saavutuksen arvoa nostaa se, että kesäolympialaisissa 1964, Stepanova-Prozumenshchykovan voittaessa kultaa 200 metrin rintauinnissa, sadan metrin matka ei ollut vielä kilpailuohjelmassa. Loput olympiamitalinsa, kaksi hopeaa ja kaksi pronssia, hän saavutti vuosina 1968 ja 1972. Tanskan Inge Sørensen taas on nuorin koskaan olympiamitalin yksilölajissa voittanut nainen. Hän oli vain 12-vuotias saavuttaessaan olympiapronssia 200 metrin rintauinnissa kesäolympialaisissa 1936.
Suomalaisista Arvo Aaltonen saavutti Antwerpenin olympialaisissa olympiapronssia sekä 200 että 400 metrin rintauinneissa. Koska 400 metrin rintauinti ei enää kuulu kilpailuohjelmaan, Aaltonen on jäämässä lajin ainoaksi suomalaismitalistiksi. Matti Mattson saavutti pitkän radan MM-pronssia 2013. Jarno Pihlava on saavutti muun muassa pitkän radan EM-hopeaa sadan metrin rintauinnissa ja lyhyen radan MM-pronssia molemmilla rintauintimatkoilla.
UEFA Super Cup 2016
UEFA Super Cup 2016 oli järjestykseltään 41. UEFA Super Cupin ottelu. Ottelussa kohtasivat kaksi hallitsevaa Euroopan seurajoukkueiden pääkilpailujen mestaria Mestarien liigan voittaja ja Eurooppa-liigan voittaja. Ottelu pelattiin 9. elokuuta 2016 Lerkendal Stadionilla, Trondheimissa Norjassa.
Ottelu käytiin kolmannen kerran peräkkäin kahden espanjalaisseuran välillä, Real Madridin ja Sevillan, joista ensimmäiseksi mainittu oli kauden 2015–2016 Mestarien liigan voittaja ja jälkimmäinen kauden 2015–2016 Eurooppa-liigan voittaja.
Tapahtumapaikka
Lerkendal Stadion valittiin ottelun tapahtumapaikaksi UEFAn järjestelykomitean pitämässä kokouksessa 18. syyskuuta 2014. Tämä on ensimmäinen kerta, kun Norja isännöi UEFAn alaista tapahtumaa.
Lerkendal Stadion otettiin ensi kertaa käyttöön 10. elokuuta 1947, pääosin jalkapalloilua ja yleisurheilua varten. Se toimii paikallisen jalkapalloseura Rosenborg Ballklubin kotikenttänä. Stadionin nykyinen yleisökapasiteetti on 21 166 ja kooltaan se on maan toiseksi suurin.
Yhteenveto
Ottelun ensimmäinen maali nähtiin 21. peliminuutin kohdalla, kun Real Madridiin täksi kaudeksi palannut Marco Asensio ohitti upealla kaukolaukauksellaan sevillalaisseuran maalia vartioineen Sergio Ricon. Sevilla onnistui tasoittamaan ottelun hieman ennen ensimmäisen puoliajan loppua, kun 41. peliminuutilla seuran uusi hankinta Franco Vázquez pääsi laukomaan rangaistusalueen sisältä pallon verkkoon.
Ottelun toinen puoliaika ehti vanheta 27 minuuttia, jolloin Sevillalle tuomittiin rangaistuslaukaus, Sergio Ramosin Vitoloon kohdistuneen rikkeen seurauksena. Hieman aikaisemmin kentälle sisäänotettu Jevhen Konopljanka asettui laukomaan rangaistuslaukausta, josta hän vei Sevillan 2–1-johtoasemaan, lähettämällä madridilaisseuran maalivahti Kiko Casillan väärään kulmaukseen. Toiselle puoliajalle annetusta lisäajasta (4 minuuttia) oli ehtinyt käynnistyä jo kolmas minuutti, kun Sergio Ramos paikkasi aikaisemmin aiheuttamansa rangaistuslaukauksen puskemalla madridilaiset tasoihin Lucas Vázquezin oikealta lähettämästä keskityksestä ja siirsi ottelun ratkaisun näin 30 minuutin jatkoajalle.
Lisäaikaa oli ehditty pelata neljä minuuttia, kun Sevillan ranskalaispuolustaja Timothée Kolodziejczak ajettiin ulos toisella keltaisella kortilla. Tämän jälkeen Real Madrid sai ottelusta hallinnan ja Ramos ehti jo puskea pallon verkkoon toistamiseen, mutta se kuitenkin hylättiin maalia edeltäneen rikkeen takia. Lisäajan toinen puoliaika näytti 119. peliminuuttia, kun madridilaisseuran laitapuolustaja Dani Carvajal pitkän kuljetuksensa päätteeksi viimeisteli joukkueensa 3–2-voitto-osuman.
Tropico (pelisarja)
Tropico on kaupunginrakennus- ja taloussimulaattorisarja. Kaksi ensimmäistä osaa on kehittänyt PopTop Software ja muut Haemimont Games.
Useissa osissa päähenkilö on El Presidente, jonka tehtävänä on nostaa valtion vaurautta.
Kapteeni N
Kapteeni N on DiC-animaatioyhtiön tuottama Nintendo Entertainment Systemin peleihin perustuva animaatio- ja sarjakuvasarja. Animaatio alkoi NBC:llä 1989 ja yhdistyi vuonna 1990 Mario-piirrettyjen kanssa muodostaen ohjelmakokonaisuuden Captain N and the Adventures of Super Mario Bros. 3. Yhden tuotantokauden jälkeen sarja kuitenkin lopetettiin, ja sen tilalle tuli yhden tuotantokauden pituinen Super Mario World. Vuonna 1992 Mario-piirretyt lopetettiin kokonaan, ja pian tämän jälkeen myös Kapteeni N päättyi.
Sarjassa teini nimeltään Kevin Keene imetään koiransa Duken kanssa Videomaahan (Videoland), omituiseen rinnakkaisulottuvuuteen, jossa Nintendo Entertainment System -pelien hahmot ja maailmat ovat oikeasti olemassa. Sarjan päähenkilöitä ovat ns. N-ryhmä (N-Team) jonka johtajaksi Kevin asettuu.
Animaatiosarjan pohjalta tehtiin myös lyhyeksi jäänyt sarjakuva. Sarjakuvan tekijöillä ei kuitenkaan kaikesta päätellen ollut varaa hankkia lisenssejä muihin kuin Nintendon tekemien pelien hahmoihin, mistä johtuen Mega-miestä, Simon Belmontia tai tohtori Wilyä ei nähty kyseisessä sarjakuvassa. Sen sijaan lisättiin kaksi uutta hahmoa näiden tilalle: Samus Aran, Metroid-pelien sankaritar, ja pahisten puolelle Uranos, yksi Kid Icaruksen vihollisista.
Sarjan hahmot
thumb|right|200px|Prinsessa Lana Kapteeni N -sarjakuvassa.
Kapteeni N Suomessa
Suomessa animaatiosarjaa esitettiin Filmnet + -elokuvakanavan K-TV-lastenosiossa, ja sitä myytiin myös jonkin aikaa VHS-kaseteilla. VHS:iä on yhteensä neljä erilaista ja ne ovat nimiltään Kapteeni N – Pelimestari, Kapteeni N – Video-Olympialaiset, Kapteeni N – Apinamies Simon sekä Kapteeni N – Taistelu Videomaasta.
Sarjakuvasta julkaistiin lähes kaikki osat edesmenneessä Nintendo-lehdessä.
Niini (etunimi)
Niini esiintyy suomen kielessä sekä etu- että sukunimenä. Etunimenä se on harvinainen naisennimi. Se voi tulla luonnosta ja viitata niinipuuhun eli metsälehmukseen. Se kuitenkin saattaa myös olla muunnos joistain muista nimistä, joihin lukeutuvat Niina, Ninna ja Ninian. Niini on annettu Suomessa etunimeksi alle 158:lle henkilölle. Suosituimmillaan nimi oli aikavälillä 1900–1919, jolloin sen sai 42 tyttöä. Nimeä käytetään edelleen; esimerkiksi vuosien 2000–2009 aikana se annettiin kuudelletoista tytölle.
Varteres Samurgašev
Varteres Varteresovitš Samurgašev (s. 13. syyskuuta 1979 Donin Rostovissa) on venäläinen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija.
Samurgašev aloitti painiuransa vuonna 1988. Vuonna 1995 hän voitti 40-kiloisten sarjassa kadetti-ikäisten MM-pronssia ja 1998 juniorien EM-kultaa. Ensimmäisissä aikuisten arvokisoissaan 1999 EM-kisoissa hän oli 63-kiloisten sarjassa kymmenes, mutta voitti samana vuonna juniorien MM-kultaa. Seuraavana vuonna EM-kisoissa Moskovassa hän voitti kultamitalin voitettuaan loppuottelussa Sveitsin Beat Motzerin. Kultaa tuli samana vuonna myös Sydneyn olympialaisissa, missä hän voitti loppuottelussa kuubalaisen Juan Luis Maren Delisin. 2001 hän siirtyi ylempään painoluokkaan, missä voitti sotilaiden maailmanmestaruuden.
2002 EM-kisoissa Seinäjoella Samurgašev sijoittui 74-kiloisten sarjassa hopealle hävittyään loppuottelussa Georgian Badri Khasaialle. Hän kuitenkin palasi kultakantaan vielä samana vuonna Moskovan MM-kisoissa, missä hän voitti loppuottelussa samaisen Khasaianin. 2004 Ateenan olympialaisista hän saavutti pronssia. 2005 maailmancupissa hän sijoittui sarjassaan toiseksi, mutta sai jälleen kultamitalin kaulaan samana vuonna Budapestin MM-kisoissa, missä hän voitti loppuottelussa tanskalaisen Mark Madsen Overgaardin. 2006 hän oli jälleen maailmancupissa sarjassaan toinen, mutta saman vuoden huhtikuussa Moskovan EM-kisoissa voitti kultamitalin kukistettuaan loppuottelussa Valko-Venäjän Oleg Mihailovitšin. Monet pitivät voittoa kyseenalaisena ja katsoivat Samurgaševin tehneen jalkakampin, mutta tuomarit eivät siihen puuttuneet.
Samurgašev on voittanut Venäjän mestaruuden vuosina 1998-2000, 2002 ja 2004. Hän on 174 senttimetriä pitkä ja painaa 74 kilogrammaa. Hän opiskelee lakitiedettä Rostovin valtiollisessa taloustieteellisessä yliopistossa.
Martta Suonio
Martta Johanna Suonio (16. joulukuuta 1899 Helsinki – 25. toukokuuta 1967) oli suomalainen näyttelijä ja teatterinjohtaja. Suonio oli Oulun teatterin taiteellisena johtajana 1955–1957 Matti Tapion kanssa.
Suoniolle myönnettiin Pro Finlandia -mitali 1955.
Olli Heikinpoika
Olli Heikinpoika (mainitaan 1548–1608) oli neljänneskuntamies ja talollinen ainakin 60 vuotta.
Heikinpoika mainitaan maakirjassa Asikkalan Vesivehmaan kylässä ensimmäisen kerran 1548, jolloin hän maksoi veroa pienimmän veroluvun eli 1/24 koukun mukaan. Mahdollisesti hän oli sukua samaa taloa 1546-1549 hallinneelle Lasse Ollinpojalle, sillä miehet maksoivat 1550 yhteisen savuveron. Heikinpojan äidin mainitaan saaneen sakkoja lyötyään naapuriaan Kaarina Yrjöntytärtä 1553. Myös Heikinpoika itse sai useita käräjätuomioita väkivaltaisuudesta, esimerkiksi katkaistuaan naapurikylän isännän reisiluun ja lyötyään kotikylänsä emännältä nenän murskaksi. Hän oli kuitenkin myös tarmokas tilallinen, 1570-luvulla hänellä oli jo 1/4 koukkua verotettavaa eli kuusinkertaisesti vuoteen 1548 nähden. 1576 Heikinpoika mainitaan Asikkalan neljänneskunnan veronkantajana, laaja veronkantoalue ulottui kirkonkylästä Kalkkisiin ja nykyisen Heinolan puolelle. 1580-luvulla hänellä oli jo 7/24 koukkua maata, 1589 hänen todettiin olleen kylän toiseksi suurimman talon omistaja, jolla oli eniten hevosia. 1595 Heikinpoika oli käräjillä todistajana Maalin Sipintyttären tappojutussa, 1607 hän kylvi kylän suurimman alan viljaa eli puoli pannia ja hänellä oli neljä renkiä. Viimeisen kerran Olli Heikinpoika mainitaan verojen maksajana 1608, joten hän lienee kuollut pian sen jälkeen. Hänen perustamansa talo on silti yhä jälkeläisten hallussa, Ala-Pietilän sukutilana.
Kunnallisvaalit 1924
Kunnallisvaalit järjestettiin joulukuun 1924 alussa Suomen 577 kunnassa. 442 kunnanvaltuustoon muodostui porvarillinen ja 97 sosialistinen enemmistö.
Petter Akola
Petter Aaprami Akola (1810 – 1. joulukuuta 1881 Ii ) oli suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies.
Akola edusti Kemin tuomiokuntaa talonpoikaissäädyssä valtiopäivillä 1863–1864 ja 1867. Hän oli kummallakin kerralla valitsijamies ja valitusvaliokunnan jäsen, edellisillä myös laki- ja talousvaliokunnan jäsen ja jälkimmäisillä kirkkolakivaliokunnan jäsen. Akola ei kannattanut kansakoulujen perustamista, mutta toisaalta vastusti säätynsä tekemää maanviljelyskoulujen lakkautusanomusta. Vahvasti Akola kannatti myös Viipurin läänin lahjoitusmaiden lunastamista valtion varoilla.
Perunalastut
thumb|Maustamattomia perunalastuja Perunalastut (arkikielisesti sipsit) on uppopaistettu pikkupurtava, jonka pääraaka-aineet ovat peruna ja kasviöljy.
Perunalastuihin käytetyt perunat viipaloidaan äärimmäisen ohuiksi siivuiksi, uppopaistetaan rapeiksi, jäähdytetään, maustetaan ja pakataan myyntipakkaukseen. Perunalastut ovat Suomessakin tuottoisa elintarviketeollisuuden tuote.
Alkuperä
Nykyaikaisen perunalastun ilmestyminen massamarkkinoille tapahtui kahdessa vaiheessa.
Yleisen uskomuksen mukaan alkuperäisen perunalastureseptin kehitti George Crum, yhdysvaltalainen kokki 24. elokuuta 1853 Saratoga Springsissä. Hän oli kyllästynyt asiakkaaseen, joka jatkuvasti palautti takaisin hänen valmistamiaan ranskalaisia perunoita, koska ne olivat liian paksuja. Crum päätti viipaloida perunat niin ohuiksi, ettei niitä voisi syödä haarukalla. Crumin odotuksien vastaisesti vieras oli haltioitunut perunalastuista. Ne ilmestyivät Crumin ruokalistaan tavalliseksi ruokalajiksi nimellä Saratoga-lastut. Pian perunalastuista tuli suosittuja koko Uudessa-Englannissa.
Massamarkkinoidut perunalastut tulivat suosituiksi vasta 1920-luvulla mekaanisen perunankuorijan keksimisen myötä. Tämän tuotteen kehitti Herman Lay, Yhdysvaltain eteläosasta kotoisin ollut kauppamatkustaja.
Ennen ilmatiiviin pakkauksen kehittämistä perunalastut varastoitiin tynnyreihin. Tynnyrin pohjalla olleet perunalastut olivat usein väljähtäneitä ja nihkeitä. Tämä ongelma ratkesi, kun kalifornialainen elintarvikealan yrittäjä Laura Scudder keksi sopivan pussin silittämällä yhteen kaksi vahapaperin palaa. Näin oli luotu ilmatiivis sinetti, joka pitää perunalastut tuoreina pussin avaamiseen asti.
Maustetut perunalastut
Perunalastut olivat aluksi maustamattomia, mikä rajoittikin niiden suosiota. Myöhemmin, 1950-luvulla, irlantilaisen perunalastuyhtiö Tayton omistaja kehitti sopivan maustamistekniikan. Käytännön kokeilujen jälkeen hän tuotti maailman ensimmäiset maustetut perunalastut, Cheese and Onionin (juusto ja sipuli) sekä Salt 'n' Vinegarin (suola ja etikka).
Suolaa oli toki käytetty perunalastujen maustamiseen jo aiemminkin, mutta se toimitettiin käyttäjälle erillisessä sinetöidyssä pussissa, josta sen saattoi tarvittaessa lisätä lastuihin.
Tayton omistajan keksinnöstä tuli hetkessä sensaatio elintarviketeollisuudessa, ja pian Yhdysvaltojen suurimpien perunalastuyhtiöiden johtajat ryhtyivätkin tutkimaan tuotetta ja neuvottelemaan uuden teknologian käyttöoikeuksista. Kun Tayto-yhtiö vihdoin myytiin, sen perunalastujen valmistustapaa mullistanut omistajaperhe tuli erittäin varakkaaksi. Yritykset ympäri maailmaa pyrkivät saamaan oikeudet Tayton kehittämään tekniikkaan.
Perunalastujen valmistajat lisäsivät myöhemmin tuotteisiinsa luonnollisia ja keinotekoisia mausteita vaihtelevalla menestyksellä. Aiemmin vain suppeaan yleisöön vedonnut tuote sai maustamisen ansiosta merkittävän aseman markkinoilla. Myös monenlaisilla muilla tavoilla maustettuja perunalastuja myydään eri puolilla maailmaa, mukaan lukien alkuperäinen ”suola ja etikka”, jota tuottaa edelleen sen kehittänyt Tayto. Jotkin yritykset ovat myös markkinoineet vähärasvaisia vaihtoehtoja.
Vastaavanlaisia ruokalajeja
Toisen tyylistä perunalastua, Pringlesin tunnetuksi tekemää, valmistetaan painamalla jauhetuista perunoista tehty taikina tavalliseksi perunalastuksi ennen paistamista. Tällä tavalla syntyy perunalastuja, jotka ovat hyvin yhtenäisen kokoisia ja muotoisia, joten perunalastut voidaan silloin helposti pinota ja pakata kankeisiin putkiloihin.
Amerikkalaisessa keittiökulttuurissa on kokonainen sarja erilaisia reseptejä, joissa hyödynnetään murskattuja perunalastuja leivänmurusten lailla. Näihin lukeutuvat muun muassa keksit, piirakat, kastikkeet sekä hampurilaiset.
Ravintosisältö
Tyypillisen perunalastupussin ravintosisältö per 100 g:
Julia Rautio
Julia Rautio (ent. Väyrynen ) on suomalainen laulaja-lauluntekijä, joka on tullut tutuksi kilpailtuaan television The Voice of Finland ja Idols-laulukilpailuissa.
Vuonna 2014 Rautio kilpaili The Voice of Finland -kilpailun kolmannella kaudella edeten niin sanottuun knock out -vaiheeseen. Hän kilpaili Mira Luodin ryhmässä. Rautio osallistui syksyllä 2017 esitetylle Idolsin kahdeksannelle tuotantokaudelle sijoittuen kolmanneksi. Kilpailun aikaan hän sai lempinimen ”Poromuija”, sillä hänellä on lemmikkiporo. Kolmelle viimeiselle Idols-finalistille tehtiin omat finaalikappaleet, jotka julkaistiin finaalin jälkeen. Raution esittämän ”Maailmanloppu”-kappaleen tekivät Rafael Elivuo ja Saara Törmä.
Joulukuussa 2017 hän solmi levytyssopimuksen Warner Music Finlandin kanssa. Levytyssopimuksen myötä hän muutti Oulusta Helsinkiin.
Joseph Siffred Duplessis
thumb|Joseph Siffred Duplessisin vuonna [[1775 Christoph Willibald Gluckista maalama muotokuva.]] Joseph Siffred Duplessis (22. syyskuuta 1725 Carpentras Vaucluse, Ranska – 1. huhtikuuta 1802 Versailles, Ranska) oli ranskalainen taidemaalari.
Julia Rautio
Rautio oli mukana Aleksanteri Hakaniemen Nuorena jaksaa -esikoisalbumilla julkaistulla ”Ikioma”-kappaleella. Rautio oli yksi kappaleen tekijöistä yhdessä Hakaniemen ja Rafael Elivuon kanssa. Saman tekijätiimin tekemä oli myös Raution 13. heinäkuuta 2018 julkaistu ensimmäinen oma single, ”Tiikeri”.
Joseph Siffred Duplessis
Duplessis maalasi erityisesti muotokuvia, esimerkiksi useita muotokuvia Ranskan kuninkaasta Ludvig XVI:sta ja saksalaisen säveltäjän Christoph Willibald Gluckin muotokuvan. Ura lähti käyntiin muotokuvamaalarina vasta kun hän oli esitellyt teoksiaan Pariisin salongissa.
Money in the Bank
Money in the Bank on WWE:n showpainisarjoissa käyty ottelumuoto, jossa kuudesta kymmeneen painijaa tavoittelee tikkailla korkealla katosta roikkuvaa salkkua, joka kätkee sisäänsä yleensä sopimuksen. Money in the Bankin on kehittänyt entinen WWE Heavyweight -mestari Chris Jericho. Ottelu järjestetään kerran vuodessa Money in the bank-nimisessä showssa. Ottelun ideana on saada kehän yläpuolella roikkuva salkku. Salkun saaja voi haastaa WWE Champion:in tai World Heavyweight Championship:in, milloin tahansa, missä tahansa ja missä ottelumuodossa tahansa. Rob Van Dam on ainut Money in the Bank voittaja, joka on ilmoittanut etukäteen milloin käyttää salkkunsa. 30. maaliskuuta 2008 WrestleMania 24:ssa käytiin Money in the Bank -ottelu jonka voitti entinen ECW:n mestari CM Punk. Ottelumuoto on äärimmäisen raaka, loukkaantumisia tapahtuu usein, vaikka ottelut ovat ennalta sovittuja.
2005
thumb|140px|Edge oli ensimmäinen "Mr. Money in the Bank". Ensimmäinen Money in the Bank matsi otettiin käyttöön vuonna 2005 Chris Jerichon ideasta. WrestleMania 21:n Money in the Bank matsiin nimettiin Jericho, Edge, Chris Benoit, Shelton Benjamin, Christain ja Kane osallistujiksi.
Edge voitti matsin ja käytti salkkua aseenaan. 3. lokakuuta, 2005 hän otteli Matt Hardya vastaan ladder matsissa, missä panoksena oli Money in the Bank salkku ja häviäjä joutuu jättämään RAW:n. Edge voitti ja säilytti salkun ja Hardy joutui jättämään RAW:n. Edge käytti salkun New Year's Revolutionissa John Cenan WWE mestaruuteen. Edge voitti mestaruuden helposti, koska Cena oli juuri käynyt raa'an Elimination Chamber matsin.
2006
Money in the Bank matsi idean herätti Carlito helmikuussa RAW:n jaksossa. Mr. McMahon hyväksyi ehdotuksen ja käynnisti karsinnat Money in the Bank matsiin. Tähän matsiin osallistui RAW ja SmackDown! brändit.
Karsinnat:
WrestleMania 22:ssa Rob Van Dam voitti Money in the Bank matsin. Huhtikuussa RVD puolusti salkkuaan Shelton Benjaminia vastaan "contract vs. title" ottelussa ja voitti Intercontinental Mestaruuden sekä säilytti salkkunsa Backlashissa. Toukokuussa Van Dam ilmoitti käyttävänsä salkkunsa One Night Stand:ssa John Cenaa vastaan WWE Mestaruudesta. Ottelu päättyi RVD:n voittoon Edgen sekaannuttuaan otteluun.
2007
thumb|Mr. Kennedy oli WrestleMania 23:ssa Kolmas Money in the Bank ottelu pidettiin WrestleMania 23:ssa, mihin osallistui kahdeksan painijaa ja kaikki kolme brändiä: RAW, SmackDown! ja ECW.
Karsinnat:
Mr. Kennedy voitti Money in the Bank matsin WrestleMania 23:ssa. Muutamman viikon kuluttua hän ilmoitti käyttävänsä salkkua WrestleMania XXVI:ssä, mutta 7. toukokuuta RAW.n jaksossa hän loukkaantui ja hävisi salkkunsa Edgelle. Mr. Kenndeystä tuli ensimmäinen ja ainut joka on hävinnyt salkkunsa. 11. toukokuuta SmackDown:in nauhoituksella World Heavyweight Mestari The Undertaker otteli Batistaa vastaan häkki ottelussa, joka päättyi tasapeliin Mark Henryn palattua kostamaan Takerille ja hakkaamalla hänet todella huonoon kuntoon. Kun Henry jätti Underatkerin kärsimään rinkiin Edge tuli ja käytti salkkunsa Undertakerin Maailman Mestaruuten. Edge voitti World Heavyweight mestaruuden ensimmäistä kertaa urallaan tehtyään spearin Phenomille.
2008
thumb|165 px|CM Punk neljäs Money in the Bank voittaja Neljäs Money in the Bank matsi pidettiin WrestleMania XXIVssä, mihin osallistui kahdeksan painijaa RAW:sta, SmackDownista ja ECW:stä.
Karsinnat:
Jeff Hardy ei päässyt osallistumaan MITB matsiin väkivaltaisista syistä. WM XXIV:ssä nähtiin siis seitsemän miehen Money in the Bank matsi.
WrestleMania XXIV:ssä CM Punk voitti Money in the Bank -ottelun. 30. kesäkuuta RAW:ssa Night of Championsin edeltävänä iltana Batista oli runnellut Edgeä, koska hän oli huijannut voittonsa Night of Championsissa. Kun Batista löi Batista Bombin Edgelle ja oli lähtemässä areenalta, Punk käytti salkkunssa tajuttomana olevan Edgen World Heavyweight mestaruuteen. Punk teki hänelle lopetusliikkeensä Go To Sleepin ja hänet julistettiin uudeksi World mestariksi.
2009
Viides Money in the Bank ottelu järjestettiin WrestleMania 25:ssä. Karsinta matsit alkoi 23. helmikuuta RAW:ssa.
Karsinnat:
WrestleMania XXV:ssä CM Punk voitti Money in the Bank ladder matsin ja oli ensimmäinen joka on voittanut Money in the Bank matsin kaksi kertaa peräkkäin. 1. toukokuuta Punk haastoi World Heavyweight mestarin Edgen ei mestaruus matsiin, jonka jälkeen hän uhkaili käyttää salkkunsa, kun Edge on "nukkumassa" GTS:n jälkeen. Kuinka ollakaan Punk voitti ja yritti käyttää MITB salkun mestaruuteen, mutta Umaga tuli kehään ja teki Punkille Swinging side slamin. 15. toukokuuta Punk yritti taas "rahastaa" salkkunsa Edgen World Mestaruuteen, mutta Umaga tuli jälleen kehään pysäyttämään Punkin aikeet. Juuri Jeff Hardyn voitettua Edgen World Heavyweight mestaruus Ladder matsissa Extreme Rulesissa, CM Punk käytti Money in the Bank salkun Hardyn World Mestaruuteen. Punk voitti mestaruuden jo toisen kerran käyttäen Money in the Bank salkkua.
2010
200px|thumb|Swagger WrestleMania XXVI:ssä 22. helmikuuta ilmoitettiin, että kuudes Money in the Bank -ottelu järjestetään WrestleMania XXVI:ssä. Tämänvuotiseen MITB matsiin osallistui kymmenen painijaa.
Karsinnat:
WrestleMania XXVI:ssä Jack Swagger voitti Money in the Bank matsin kaikkien yllätykseksi. Seuraavana iltana RAW:ssa Swagger yllätti WWE mestarin John Cenan hyökkäämällä salkullaan ja yritti käyttää salkkuaan mestaruuteen, mutta Cena toipui nopeasti ja käänsi Swaggerin hyökkäyksen edukseen. Matsi ei kuitenkaan ehtinyt alkaa ja Swagger peruutti matsin ja piti salkkunsa. Seuraavana iltana 30. maaliskuuta SmackDownin nauhoitetussa lähetyksessä, Edge pieksi World Heavyweight mestarin Chris Jerichon ja kun Edge oli lähdössä Swagger juoksi kehään ja vaati tuomaria sanomalla haluavansa "rahastaa" Money in the Bankin. Tuomarin tultua Swagger iski Jericholle gutwrench powerbombin ja selätti hänet voittaen World mestaruuden.
RAW:n ja SmackDownin Money in the Bank (2010)
RAW:n Money in the Bank: 28. kesäkuuta Raw'n illan isäntä, Rob Zombie ilmoitti kaikki matsiin osallistujat, jotka olivat: Edge, Randy Orton, John Morrison, The Miz, Chris Jericho, Evan Bourne, Ted DiBiase ja R-Truth. 5. heinäkuuta R-Truth loukkaantui, kun Miz runteli hänen kätensä ennen heidän matsin alkua. Seuraavan viikon RAW'ssa ilmoitettiin että Mark Henry tulee korvaamaan Truthin. Money in the Bank -tapahtumassa, The Miz voitti RAW'n Money in the Bank matsin. Seuraavan illan RAW'ssa, The Miz iski WWE mestarille, Sheamukselle Skull-Crushing Finalen MitB salkuun ja yritti käyttää mestaruusmatsi sopimustaan, mutta Miz perui matsin, kun R-Truth juoksi kehää kohti. Seuraavan viikon RAW'ssa, Miz yritti jälleen cashata Sheamuksen WWE Mestaruuteen, mutta matsi ei koskaan ehtinyt alkaa, kun Randy Orton iski Mizille RKO:n. 22. marraskuuta, RAW'ssa, Nexusin johtajalle, Wade Barrettilla ja WWE mestarille, Randy Ortonilla oli WWE -mestaruusmatsi. Ennen ottelun alkua, Nexus hyökkäsi Ortonin kimppuun, missä hän loukkasi polvensa. Matsin voitti kuitenkin Orton, kun John Cena sekaantui otteluun. Ottelun jälkeen, The Miz käytti Money in the Bank salkun sisältämän sopimuksen Ortonin titteliin. Matsin aikana, Miz turmeli Ortonin polvea ja kun Orton oli iskemässä RKO'ta sai Miz kiinnitettyä Full Nelsonin ja iski Skull-Crushing Finalen ja hänet julistettiin uudeksi WWE mestariksi.
SmackDownin Money in the Bank: 30. kesäkuuta WWE ilmoitti kuusi SmackDown brändin osallistujaa WWE:n virallisilla sivuilla, jotka olivat: Kofi Kingston, "Dashing" Cody Rhodes, Big Show, Matt Hardy, Christian ja Kane. 9. heinäkuuta SmackDown:ssa Dolph Ziggler voitti Triple Threat matsissa Chavo Guerreron ja Montel Vontavious Porterin ja pääsi näin ottelemaan SmackDownin Money in the Bank matsissa. Samana iltana myös Drew McIntyre ansaitsi paikan MitB matsiin voittamalla Kofi Kingston. PPV:ssä Kane voitti SmackDownin Money in the Bank matsin. Kane myös cashasi Money in the Bank salkkunsa samana iltana voittamalla Rey Mysterion World Heavyweight Mestaruuden. Hänestä tuli nopein mies, joka on rahastanut salkkunsa.
Keepers of the Flame
Hopgood sai järjestön johdolta luvan tehdä kirjaansa varten tutkimusta Amnestyn päätoimistossa Lontoossa. Hän teki siellä tutkimusta vuoden ajan syyskuusta 2002 syyskuuhun 2003. Tutkimus sisälsi yli 150 haastattelua järjestön nykyisten ja entisten työntekijöiden kanssa. Hopgood osallistui myös kansainvälisen sihteeristön, kansainvälisen johtokunnan (IEC, International Executive Council) ja Amnestyn korkeimman päättävän elimen eli kansainvälisen edustajainkokouksen (ICM, International Council Meeting) kokouksiin. Tämän lisäksi hän perehtyi kansainvälisen sihteeristön arkistoon.
Kirjassa Hopgood käy läpi Amnestyn historiaa sekä kertoo järjestön sisäisestä toimintakulttuurista ja järjestön läpikäymistä muutoksista.
Hopgoodin kuvaamia muutoksia toimintakulttuurissa
Amnestyn luonne ja toiminta on muuttunut merkittävästi 1990- ja 2000-luvuilla. Perustamisestaan lähtien Amnesty keskittyi kampanjoimaan erityisesti mielipidevankien vapauttamiseksi. Toiminnan perustana olivat maakohtaisten tutkijoiden tekemät selvitykset. Amnestyn Head of Research Office (HORO) eli tutkimustoimiston johto tarkasti kaikki tiedot, ennen niiden käyttöä järjestön tiedotteissa. Puolueettomuutta pidettiin keskeisenä. Pierre Sanén pääsihteerikaudella, 1992-2001, tutkijoiden roolia vähennettiin ja jäsenaktiivisuus nähtiin tärkeämpänä. HORO lakkautettiin 1994 ja sen johtaja Malcolm Smart erosi Amnestysta.
Vuonna 2001 Amnestyn mandaatti korvattiin missiolla, johon sisällytettiin TSS-oikeuksien ajaminen. Kansainvälinen sihteeristö on vasemmistolainen ja myös suurimmassa maajärjestössä, Yhdysvaltain Amnestyssa, on paljon vasemmistolaisia, jotka ovat halunneet edistää myös poliittisia tavoitteita, mitä TSS-oikeuksien sisällyttäminen missioon edesauttaa. Toimintaa muutettiin projektikohtaisemmaksi esimerkkinä kampanja naisiin kohdistuvaa väkivaltaa vastaan.