cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Severus Alexander
Keisarina
Roomassakaan tilanne ei ollut sen parempi. Pretoriaanikaartilaiset eivät pitäneet historioitsija Cassius Diosta, joka oli ollut kova kurinpitäjä Pannonia Superiorin maaherrana toimiessaan. Pretoriaanit vaativat päällikköään Ulpianusta luovuttamaan Dio heille mutta hän kieltäytyi. Vuonna 224 kuri pretoriaanien keskuudessa oli laskenut niin alas, että kaupungissa puhkesi kolmen päivän ajan taisteluita pretoriaanien ja asukkaiden välillä. Taisteluiden aikana pretoriaanit sytyttivät osan kaupunkia palamaan. Pretoriaanit vihasivat prefektiään Ulpianusta suuresti. Viljahuollosta vastaavan prefektin Marcus Aurelius Epagathuksen yllytyksestä joukko pretoriaaneja lähti leiristään eräänä iltana myöhään kesällä 223 ja suuntasi Ulpianuksen kotiin. Ulpianus pakeni keisarin palatsiin mutta pretoriaanit seurasivat häntä ja murhasivat hänet Alexanderin ja Julia Mamaean edessä. Epagathusta ei pystytty syyttämään avoimesti Ulpianuksen murhasta. Sen sijaan hänet nimitettiin Egyptin prefektiksi ja myöhemmin teloitettiin Kyproksella. Alexander ei pystynyt pistämään sotilaita kuriin ja hän pelkäsi, että pretoriaanit murhaisivat Dion kun tämä oli konsulina vuonna 229. Alexander pyysikin Diota viettämään konsulinvirkansa poissa Roomasta. Roomassa oli levotonta, mutta aikalaislähteet eivät kerro tapahtumista tarkasti.
Persian sota
Ensimmäinen suuri haaste Alexanderille tapahtui idässä kun persialainen sassanidien dynastia kaappasi vallan parthialaisilta vuonna 227. Persian kuningas Ardašir I suunnitteli vanhan Persian valtakunnan loiston ja maa-alueiden palauttamista. Näihin kuului myös roomalaisten hallinnassa oleva Vähä-Aasia, joten tilanne oli otollinen sotaan Roomaa vastaan. Vuonna 230 Ardaširin joukot hyökkäsivät Pohjois-Mesopotamiaan ja valtasivat Nisibiksen ja Carrhaen uhaten Kappadokiaa ja Syyriaa. Alexander yritti aluksi neuvotella Ardaširin kanssa mutta turhaan. Alexander ja hänen äitinsä lähtivät sotaretkelle itään keväällä 231. He matkasivat Balkanin halki keräten joukkoja armeijaansa. Alexander pääsi Syyrian Antiokiaan myöhään kesällä tai aikaisin syksyllä ja alkoi kouluttamaan armeijaansa. Samoihin aikoihin Legio II Traianaan kuuluneet sotilaat kapinoivat mutta se tukahdutettiin pian. Tämä osoitti, että keisarin ja sotilaiden välinen suhde ei ollut parantunut.
Sota germaaneja vastaan ja kuolema
Alexander ei pystynyt käynnistämään uutta sotaretkeä Ardaširiä vastaan, koska Rooman pohjoisrajalla oli syttynyt uusi kriisi. Alemannien germaaniheimo uhkasi Rooman provinsseja Reinillä ja oli jo hyökännyt useisiin kohteisiin alueella. Tutkimuksissa on paljastunut useita Saksassa sijaitsevan Taunus-Wetteraun alueen roomalaisia linnoituksia, joiden tuhoutuminen on ajoitettu vuoteen 233. Tämä oli varmasti se alue, johon germaanien päähyökkäykset kohdistuivat, ja tätä tukee myös se, että Alexander otti Moguntiacumin kaupungin (nykyinen Mainz) tukikohdakseen. Alexander vietti talven Antiokiassa ja palasi sitten äitinsä kanssa Roomaan, jossa hän vietti 25. syyskuuta 233 triumfin Persiasta saadun "voiton" kunniaksi. Hän otti myös arvonimen Parthicus (tai Persicus) Maximus.
Vuonna 234 Alexander saapui äitinsä kanssa Ylä-Germanian provinssin pääkaupunkiin Moguntiacumiin. Vuoden 234 aikana alemannit ajettiin Rooman alueilta ja vuoden lopussa roomalaiset valmistelivat sotaretkeä germaanien kotiseuduille. Sotaretkeä varten oli kerätty joukkoja Syyriasta ja Mauretaniasta ja sitä varten Reinin yli oli rakennettu silta. Alexander päätti kuitenkin ostaa rauhan germaaneilta tarjoamalla heille rahaa ja ruokaa. Hän on saattanut olettaa, että nämä olivat juuri niitä asioita mitä heimosoturit halusivat, ja että oli parempi antaa heille haluamansa kuin odottaa, että he ottaisivat ne itse. Olipa tämä sitten viisasta tai ei, roomalaissotilaiden keskuudessa päätös aiheutti laajaa tyytymättömyyttä. Tässä vaiheessa sotilaat olivat jo erittäin vihamielisiä Alexanderia kohtaan, jota pidettiin heikkona ja epäröivänä. Sota Persiaa vastaan oli päättynyt huonosti ja kun läntisestä Euroopasta kotoisin olevat sotilaat palasivat koteihinsa, he huomasivat niiden joutuneet germaanien ryöstöretkien kohteiksi. Sotilailta oli evätty mahdollisuus tuottoisaan sotaretkeen ja lisäksi ne, jotka olivat menettäneet läheisiään germaanien hyökkäyksissä, olivat varmasti myös vihaisia keisarin päätöksestä ja olivat sitä mieltä, että germaaneja oli pikemminkin palkittu kuin rangaistu Rooman alueille hyökkäämisestä. Sotilaat saivat tarpeekseen Alexanderista. Rekryyttien koulutuksesta vastannut Gaius Julius Verus Maximinus julistettiin keisariksi ja Alexanderin joukot siirtyivät Maximinuksen puolelle. Maximinuksen lähettämät sotilaat murhasivat Alexanderin ja Julia Mamaean keväällä 235. Alexander oli tällöin 26-vuotias. Murhan ajankohta on epäselvä. Historioitsija David Potter arvelee sen tapahtuneen myöhään helmikuussa tai aikaisin maaliskuussa. Herbert W. Benario taas maaliskuun puolivälissä. Michael Grant esittää päivämäärät 18. tai 19. maaliskuuta.
Rooman senaatti julisti myöhemmin Alexanderin jumalaksi ja kunnioitti häntä erilaisilla kunnianosoituksilla. Hän oli viimeinen Severusten hallitsijasuvun keisari. Alexander osoittautui kyvyttömäksi ajan haasteisiin. Sotilaskokemus oli nyt erittäin tärkeää keisarille, mutta Alexanderilla ei sitä ollut, mikä koitui lopulta hänen kohtalokseen.
Peugeot 307
Peugeot 307 on Peugeot’n vuosina 2001–2009 valmistama alemman keskiluokan henkilöautomalli, joka korvasi edeltäneen Peugeot 306:n. Mallin seuraajiksi tulivat Peugeot 308 ja 408. Autourheilua varten Peugeot 307 valmistettiin Britannian vakioautosarjaan malli, jonka suunnitteli Formula 1 -sarjassa työskennellyt insinööri Sergio Rinland vuonna 2003. . Vuonna 2004 rallin maailmanmestaruussarjaan valmistettiin Peugeot 307 WRC.
Vuoden 2001 Euro NCAP -kolaritestistä Peugeot 307 sai tulokseksi neljä tähteä viidestä. Erikseen vuonna 2003 testattu 307 CC ansaitsi sekin neljä tähteä. vasen|pienoiskuva|Peugeot 307 SW Peugeot 307 esiteltiin alun perin kolmi- ja viisiovisina hatchback-korimalleina. Vuonna 2002 mallistoa täydennettiin farmarikorisella SW:llä, jonka sai halutessaan seitsemänpaikkaisena. Seuraavana vuonna markkinoille tuli kokoontaittuvalla kovakatolla varustettu avomalli 307 CC. Vuonna 2004 esiteltyä neliovista sedania ei tuotu Suomeen eikä suurimpaan osaan Euroopasta. vasen|pienoiskuva|Peugeot 307 CC Kesällä 2005 Peugeot 307 -mallisto uudistui. Kasvojenkohotuksessa keulan ilmettä muutettiin 407-mallin tyyliseksi uusilla ajovaloilla, puskurilla ja suuremmalla etusäleiköllä.
vasen|pienoiskuva|Facelift-mallin Peugeot 307.Hatchback- ja farmarimallien valmistus päättyi Euroopassa vuonna 2008 korvaavan Peugeot 308:n tultua markkinoille, mutta avomall 307 CC pysyi tuotannossa vielä seuraavaan vuoteen saakka. Koska Peugeot 308:sta ei tullut saataville sedan-mallia, tuli sedan-korisen 307:n korvaajaksi muun muassa Kiinassa ja Etelä-Amerikassa Peugeot 408. Sitä ei kuitenkaan tuoda lainkaan Länsi-Eurooppaan. vasen|pienoiskuva|Facelift-mallin sedan-korinen Peugeot 307. vasen|pienoiskuva|Fa1celift-mallin Peugeot 307 CC.
RN Gazella
RN Gazella oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1943 valmistunut Gabbiano-luokan korvetti.
Valmistus
Alus tilattiin Livornosta Odero-Terni-Orlandolta, missä köli laskettiin 22. tammikuuta 1942. Alus laskettiin vesille samana vuonna 9. toukokuuta ja liitettiin laivastoon 6. helmikuuta 1943.
Palvelus
Alus upposi osuttuaan miinaan 5. elokuuta 1943.
Sisu A2045
Sisu A2045 on suomalaisen Sisu Auton valmistama keskiraskas kaksiakselinen, nelivetoinen maastokuorma-auto. Se on suunniteltu korvaajaksi käytöstä poistuneelle vuosina 1970–1982 valmistetulle kevyelle Sisu A-45 -maastokuorma-autolle. Auton ohjaamossa on paikat kuljettajan lisäksi kahdelle matkustajalle, ja ohjaamon ulkopuolella kuormatilassa voidaan lisättävien henkilökuljetusmoduulien avulla kuljettaa 12 henkilöä. Ohjaamo voidaan varustaa Nato-standardin STANAG 4569 mukaisella ballistisella suojauksella. Auton voimanlähteenä toimii Itävallassa valmistettu Euro 5 -päästömääräykset täyttävä 6-sylinterinen MAN DO836 LFL50 -turbodieselmoottori. Kuorma-autoa on valmistettu sekä automaatti- että manuaalivaihteisena, mutta Puolustusvoimille tilatut ajoneuvot ovat enimmäkseen automaattivaihteisia.
Isabella Eugenie Boyer
thumb|200px|Isabella Eugenie Boyer
Isabella Eugenie Boyer (1841–1904) syntyi Pariisissa ranskalais-englantilaiseen perheeseen. Hän meni naimisiin Singer-ompelukoneyhtiön perustajan Isaac Merritt Singerin kanssa New Yorkissa 1863, jolloin Isaac oli 52-vuotias ja Isabella 22. Singer oli aiemmin elänyt avoliitossa Mary Ann Sponslerin kanssa, joka pidätytti Isaacin perheväkivallasta.
Isabella ja Isaac muuttivat Oldwayn kartanoon Paigntoniin, Englantiin, Devonin rannikolle, koska New Yorkin seurapiirit paheksuivat Isaacin "useaa perhettä". He saivat kuusi lasta, kaksi tyttöä ja neljä poikaa. Lasten nimet olivat Winnaretta, Isabelle, Mortimer, Washington, Paris ja Franklin. Muut kumppanit mukaan lukien, Isaacilla sanotaan olleen yhteensä 22 lasta. Singer kuoli 1875 ja jätti noin 14 miljoonan dollarin perinnön, joka oli siihen aikaan vielä nykyistäkin mahtavampi summa. Häneltä jäi kaksi testamenttia, mikä aiheutti jännitteitä perheessä ja oikeusjuttuja. Lopulta Isabella julistettiin lailliseksi perijättäreksi.
Isaacin kuoleman jälkeen Isabella nai belgialaisen muusikon, Victor Reubsaetin, d’Estemburghin varakreivin ja Camposelicen kreivin. He asuivat Pariisissa. Isabella oli yhä vaikuttava nainen, kun hän kohtasi kuvanveistäjä Bartholdin. Bartholdi pyysi Isabellaa toimimaan mallina vapaudenpatsaalle.
Isabella kuoli 62 vuoden iässä 1904.
Mikko Saarela
Mikko Antero Saarela  (16. tammikuuta 1958 Espoo – 11. tammikuuta 2019 Helsinki ) oli suomalainen muusikko, lauluntekijä ja biologi. Hänen yhtyeitään olivat muun muassa Eppu Normaali (1976–1979), Organ (1981), Freud Marx Engels & Jung (1985–1988) ja U-Bayou. Hän toimi lauluntekijänä ja teki kappaleita useille eri artisteille. Tuottajana Saarela toimi muun muassa Maan hiljaisten ainoaksi jääneellä albumilla.
Ura
Saarela kasvoi Ylöjärvellä. Hän liittyi siellä Eppu Normaaliin, ja jo ennen liittymistään siihen hän keksi tuolle bändille nimen. Sen hän poimi Mel Brooksin elokuvasta Frankenstein Junior, jossa Marty Feldmanin suussa sana abnormal oli muuntunut muotoon Abby Normal: se oli suomennettu Eppu Normaaliksi.
Saarela muutti Tampereelta vuonna 1977 Helsinkiin opiskelemaan biologiaa. Hän jäi pois Eppu Normaalista loppuvuodesta 1979 ja valmistui biologiksi vuonna 1985. Hän kuitenkin jatkoi musiikin tekemistä myöhemminkin Yhtyeissä Freud Marx Engels & Jung ja U-Bayou, joista viimemainittu soitti zydeco-musiikkia. Repertuaariin kuului myös synapop Organ-nimisen yhtyeen riveissä.
Soittamisen ohella Saarela teki ohjelmia Rockradioon. Freud Marx Engels & Jungista hän siirtyi kalataloustutkijaksi Evon kalanviljelylaitokseen ja sieltä 1990-luvun alussa töihin Maailman musiikin keskukseen. 16. tammikuuta 2008 järjestettiin Tavastia-klubilla Saarelan 50-vuotisjuhlakonsertti. Konsertissa esittivät Saarelan kappaleita hän itse sekä kaikki hänen aikaisemmat yhtyeensä. 1. lokakuuta 2008 ilmestyi Saarelan niin tärkeimpiä kuin harvinaisempiakin sanoituksia sisältävä kokoelmalevy Osaa mieskin sanoittaa. 2010-luvulla hän työskenteli maantiedon ja biologian lehtorina Suutarinkylän peruskoulussa Helsingissä.
Soolotuotanto
Toukokuussa 1980 Saarela julkaisi nimellä Mikko Saarelan Siivet Poko Rekordsin kautta soolosinglen "Lili Marleen" (B-puolella "Drinkers blues"), jolla Saarelan lisäksi soittivat Pantse ja Aku Syrjä. Seuraavana kesänä kesäkuussa 1981 ilmestyi singlenä Saarelan tunnetuin soolokappale "Kärpästen juhlat" (Poko Rekords), jolla olivat mukana myös Pekka Tolonen (Pantse ja Martti Syrjän serkku) ja opiskelukaveri Seppo Parkkinen. Vaikka single oli vain Saarelan nimissä, sen tekijä oli uusi syntikkapopyhtye Organ. Tolosen ja Parkkisen muodostamalla Argon-yhtyeellä oli levytyssopimus toisaalle, jolloin Argon/Organ-nimeä ei voitu käyttää.
Marraskuussa 1981 sama kokoonpano vahvistettuna Tapani Lahtisella julkaisi singlen nimellä Mikko Saarela & Organ. A-puolella oli kappale "Kaavakekauhu" ja B-puolella "Kundi meikkaa". Organ julkaisi helmikuussa 1982 ainoaksi jääneen albuminsa Nekrofiilis. Saarelan Eppujen jälkeistä soolo/Organ-tuotantoa on julkaistu Poko Rekordsin mini-LP:llä Poko klassikot marraskuussa 1987.
Kuolema
Saarela kuoli 60-vuotiaana haimasyöpään Terhokodissa Helsingissä 11. tammikuuta 2019, vain viisi päivää ennen 61-vuotissyntymäpäiväänsä.
Eppu Normaali -yhtye arvioi Facebook-sivuillaan Saarelan merkitystä:
Mikko Saarelan muistometsä
Mikko Saarelalla oli jo lapsena syntynyt vahva luontosuhde. Ylöjärven seudun metsät kuuluivat hänen nuoruuteensa ja hän piti paljon metsissä retkeilystä. Saarelan kuoltua hänen ystävänsä halusivat muistaa Saarelaa muistometsällä. Yhteistyössä Saarelan lesken kanssa he käynnistivät Luonnonperintösäätiön kautta keräyksen, jonka alkupääoma saatiin keväällä 2019 pidetystä muistokonsertista, jossa esiintyi muun muassa Eppu Normaali. Tammikuussa 2020 Luonnonperintösäätiö osti Ylöjärven kaupungilta 14 hehtaarin kokoisen metsäalueen Mikko Saarelan muistometsäksi. Se sijaitsee Mastosvuorella Asuntilan pohjoispuolella, muutama kilometri Ylöjärven keskustasta koilliseen.
Meles Zenawi
Legesse ”Meles” Zenawi Asres (, 8. toukokuuta 1955 – 20. elokuuta 2012 ) oli etiopialainen poliitikko, joka toimi Etiopian pääministerinä vuodesta 1995 kuolemaansa asti. Hän osallistui Mengistu Haile Mariamin hallinnon vastaiseen sissiliikkeeseen ja nousi sisällissodan aikana Etiopian kansojen vallankumouksellisen demokraattisen rintaman johtoon. Mengistu syöstiin vallasta 1991 ja Zenawi toimi tämän jälkeen neljän vuoden ajan presidenttinä. Vuoden 1995 vaaleissa hän nousi pääministeriksi, jona toimi 17 vuoden ajan. Zenawi kehitti valtakaudellaan maan taloutta ja koulutusta, mutta hän sai myös runsaasti kritiikkiä opposition sortamisesta.
Nuoruus ja opiskeluaika
Zenawi syntyi 1955 Adowan kaupungissa Etiopian pohjoisosissa. Hänen isänsä Zenawi Asresu oli etiopialainen ja äitinsä Alemash Gebreleul eritrealainen. Hänen isänsä kuului tigrélaiseen aatelistoon ja oli saanut dejazmachin arvonimen Italian miehityskaudella.
Zenawi aloitti 1971 lääketieteen opinnot Addis Abeban yliopistossa. Hän liittyi yliopistossa poliittiseen opiskelijaliikkeeseen, joka pyrki vastustamaan Haile Selassien hiipuvaa hallintoa. Zenawi jätti lopulta yliopiston ja liittyi sissijoukkoihin. Mengistu Haile Mariamin johtama ryhmä kaatoi 1974 Selassien hallinnon. Marxilainen Zenawi kannatti ensin Mengistun uutta hallintoa, mutta kääntyi pian vastustamaan hallinnon väkivaltaista taktiikkaa.
Sissijohtajasta presidentiksi
Muiden Mengistun vastustajien kanssa Zenawi oli perustamassa Tigrén kansan vapautusrintamaa (TPLF). TPLF ja Eritrean kansan vapautusrintama (EPLF) hallitsivat vuoteen 1980 mennessä Tigrén maaseutua. TPLF oli Zenawin johdolla vuoteen 1989 mennessä vallannut käytännössä koko Tigrén ja eteni jo kohti Addis Abebaa. Tämän jälkeen Zenawi oli perustamassa Etiopian kansojen vallankumouksellisesta demokraattista rintamaa (EPRDF), josta tuli kattojärjestö TPLF:n Tigrén ulkopuolisille tukijoille. Zenawista tuli vuoden 1991 alussa EPRDF:n johtoneuvoston puheenjohtaja. Tämän jälkeen hän erotti itsensä marxilaisuudesta ja ilmoitti noudattavansa jatkossa maltillisempaa politiikkaa.
EPRDF:n joukot valtasivat Addis Abeban toukokuussa 1991 pian, sen jälkeen kun Mengistu oli paennut maasta. Zenawista tuli tämän jälkeen maan tilapäinen presidentti ja antoi pian Eritrealle itsenäisyyden. Sisäpolitiikassa Zenawi keskittyi maan talouteen, jota oli heikentänyt pitkä sodankäynti ja Mengistun hallinnon politiikka. Zenawi leikkasi myös puolustusbudjettia, uudelleenjakoi maaomaisuutta ja taisteli korruptiota vastaan. Hän joutui kuitenkin kohtamaan myös laajaa vastustusta, kun Oromon vapautusrintama erosi EPRDF:stä.
Pääministerinä
EPRDF voitti vaalit 1995, ja Zenawi valittiin maan pääministeriksi. Hänet valittiin tehtävään myös kolmien seuraavien vaalien jälkeen. Zenawin ensimmäisellä pääministerikaudella Etiopia ajautui rajasotaan Eritrean kanssa. Zenawi oli ennen sotaa menettänyt luottamuksensa Eritrean uuteen presidenttiin, entiseen Mengistun vastaiseen asetoveriinsa Isaias Afewerkiin. Maat sotivat 1998–2000, ja sodassa menehtyi kymmeniä tuhansia ihmisiä. Sodan jälkeen kansainvälinen komissio määräsi Etiopian palauttamaan Badmen alueen Eritrealle. Zenawi ei kuitenkaan suostunut lopulta palauttamaan aluetta, minkä takia maiden välinen rajakiista on jatkunut sodan jälkeenkin.
Zenawin aikakaudella Etiopian talous meni voimakkaasti eteenpäin ja lapsikuolleisuus pieneni selvästi. Talous kasvoi 2000-luvulla yhdeksän prosenttia vuodessa. Koulutusuudistusten ansiosta myös lukutaito on kehittynyt. Kun vuonna 1997 noin puolet etiopialaisista osasi lukea, lukutaitoisia oli vuonna 2002 jo 65 prosenttia kansasta.
Etiopiassa Zenawin vastustus kasvoi hänen pitkän valtajaksonsa lopulla. Opposition yllättävän hyvän vuoden 2005 vaalituloksen jälkeen hallitus kovensi otteitaan poliittisia vastustajiaan kohtaan. Vaalien jälkeisissä levottomuuksissa kuoli lähes 200 ihmistä. Vuoden 2010 vaaleissa ei ollut samanlaisia levottomuuksia, mutta oppositio syytti vaalien jälkeen Zenawin puoluetta yksipuoluejärjestelmän luomisesta. Oppositiopuolueet eivät pystyneet kampanjoimaan vapaasti, ja EPRDF liittolaisineen sai 99 prosenttia äänistä.
Yksityiselämä
Zenawi oli naimisissa toisen Tigrén vapautusrintaman veteraanin Azeb Mesfinin kanssa, ja heillä on kolme lasta. Mesfin oli myös Etiopian parlamentin jäsen. Zenawi jatkoi poliittisen uransa aikana myös opiskeluja. Hän sai 1995 MBA-tutkinnon Open Universitystä ja valmistui 2004 taloustieteen maisteriksi Rotterdamin Eramus-yliopistosta. Kumpikin yliopistosta lähettää ohjaajia Etiopiaan kouluttamaan maan eliittiä.
Eritrean presidentti Isaias Afewerki oli Zenawin serkku.
Carl McCoy
pienoiskuva|upright|Carl McCoy vuonna 2008 Carl McCoy (s. 18. tammikuuta 1963 Lambeth, Lontoon, Englanti) on Fields of the Nephilim -goottirockyhtyeen johtohahmo ja laulaja. McCoy on esiintynyt kyberpunk-elokuvassa Hardware.
Östersundomin kartano
Östersundomin kartano on kartano Helsingin Östersundomissa, aikaisemmin Sipooseen kuuluneella alueella. Se on yksityisessä omistuksessa, ja kartano se on ollut 1600-luvun alusta. Se on historiansa aikana muun muassa joutunut venäläisten tuhoamaksi. Kartanon nykyinen, englantilaissävytteinen päärakennus on peräisin vuodelta 1878. Sitä edeltänyt päärakennus oli peräisin vuodelta 1792. Koivuniemi, joka oli Zacharias Topeliuksen koti, oli ennen osa Östersundomin kartanoa. Östersundomin kartano on valtakunnallisesti merkittävä rakennettu kulttuuriympäristö.
Kauppaneuvos Henrik Borgströmin poika Georg Borgström osti kartanon vuonna 1870. Kartano on edelleen Borgström-suvun yksityisessä omistuksessa.
Ryhmätyösovellus
Ryhmätyösovellus tai työryhmäohjelmisto on tietokoneohjelma, joka jakaa tietoa useamman kuin yhden tietokoneen kanssa tiedon käsittelyyn. Ryhmätyösovellusta voidaan käyttää helpottamaan ryhmätyöskentelyä jakamalla tietoa osallistujien välillä.
Arvo Haavisto
Arvo Jaakko Haavisto (7. tammikuuta 1900 Ilmajoki – 22. huhtikuuta 1977 Ilmajoki) oli suomalainen painija ja olympiavoittaja.
Ryhmätyösovellus
Historia
Vuonna 1968 Douglas Engelbart esitteli ryhmätyösovelluksia On-Line Systemillä monen muun uuden asian kanssa.
Arvo Haavisto
Urheilu-uransa jälkeen Haavisto toimi muun muassa painivalmentajana sekä oli mukana urheilun järjestötoiminnassa. Berliinin olympialaisissa 1936 hän oli mukana painituomarina. Hänen veljensä Yrjö Haavisto voitti vapaapainin Suomen mestaruuden 79-kiloisten sarjassa 1925.
Ilmajoella painitaan hänen mukaansa nimetty kansainvälinen Arvo Haavisto -turnaus.
Arvo Haavisto oli näyttelijä Helena Haaviston setä.
Terapia (yhtye)
Terapia oli tamperelainen kristillinen rock-yhtye. Yhtye perustettiin vuonna 1988 ja se soitti viimeisen konserttinsa 27. elokuuta 2005 Tampereella Ristirock 2005 -tapahtumassa. Terapia oli Suomen uranuurtajia raskaan rockin saralla ja loi lujan pohjan jo 1990-luvun alussa. Tämän lisäksi yhtyeellä oli suuri vaikutus suomalaiseen kristilliseen metallimusiikkiin ja se on tiettävästi ensimmäinen suomalainen gospel-yhtye, jolle alan muusikot ovat tehneet tribuuttilevyn sen toiminnan loppumisen jälkeen. Yhtye on julkaissut 7 studioalbumia sekä ep:n ja kokoelmalevyn.
Terapian melankoliset suomenkieliset tekstit ja energinen, raskas rockmusiikki ovat saaneet ystäviä myös tyypillisen gospelkuulijakunnan ulkopuolelta. Useista pyynnöistä huolimatta Terapia ei aio tehdä paluuta. Mutta Ristirock 2006 tapahtumassa Petri Lassila myönsi suunnittelevansa Antti Honkkilan kanssa uutta yhtyettä, joka paljastui Ristilukissa 2006 Teraksi. Tera soittaa omien kappaleidensa lisäksi Terapian kappaleita. Terapian jäsenistä siinä soittaa Petri Lassila ja Antti Honkkila.
Historia
Terapia perustettiin 1988. Yhtyeen perustivat alun perin Petri Lassila ja Antti Honkkila. Terapian ensimmäinen keikka oli 30. huhtikuuta 1988 Tampereen vanhassa kirkossa. Tällöin kokoonpano oli Petri Lassila laulu ja kitara, Antti Honkkila rummut ja laulu, sekä Mikko Heikkilä bassossa. Kahden keikan jälkeen Jani Muhonen liittyi yhtyeeseen toiseksi kitaristiksi. Vuoden 1991 loppuun mennessä Terapia oli heittänyt 39 keikkaa. Tässä vaiheessa Antti Honkkila siirtyi kitaran varteen ja rumpuihin tuli Harri Karhe. Terapiaan musiikillisiksi vaikuttajiksi on mainittu Metallica, Fishbone ja Living Colour. Yhtyeen musiikissa yhdistyivät funk, groove ja hard rock. Terapia oli suomenkielisen raskaan rockin edelläkävijöitä. Terapian ei kuitenkaan katsota olevan tarpeeksi raskas varsinaiseksi metalliyhtyeeksi nykypäivän normeilla.
Ristillinen-lehden mukaan Terapia esitteli kristillisen raskaan rockin Suomelle vuonna 1993 esikoisalbumillaan Tule & kazo. Albumin raskaimpia kappaleita ovat "Ei kiinnosta elää" ja "On se ihmeellistä". "Hän pitää sinusta huolen" ja "Tämä kaupunki" olivat vuosia suosituimpia kappaleita yhtyeen konserteissa. Albumi on yksi myydyimmistä kristillisistä albumeista Suomessa.
Vuonna 1994 yhtye julkaisi kasetin, joka kantaa nimeä Single. Single oli niin suosittu, että yhtye otti siitä myöhemmin uusintapainoksen cd-formaatissa. Toinen albumi Täällä taas julkaistiin myöhemmin vuonna 1994. Sillä yhtye jätti vähemmälle funk- ja groovevaikutteet. Albumin sanoitukset olivat aiempaa henkilökohtaisempia.
Vuonna 1998 julkaistu albumi Joona muistutti CMX-tyylistä rockia.
2000-luvun vaihteessa yhtyeestä oli tullut Suomen suosituin kristillinen rockyhtye. Albumin K23 (2001) ja yhtyeen viimeisen albumin Hoosianna (2003) myötä linja muuttui raskaammaksi.
Terapia suhtautui skeptisesti mediaan. Yhtyettä pyydettiin muun muassa Jyrkiin 90-luvulla. Kuitenkin myöhemmin Terapia vieraili MTV3:n tekstiviestichatissä.
Terapia soitti viimeisen konserttinsa Tampereella Ristirock 2005 -tapahtumassa Tampere-areenalla. Tapahtuma keräsi 4500 kävijää, ja Terapia oli pääesiintyjä. Tapahtuman yhteydessä julkaistiin myös bändiltä salassa tehty kirja bändistä, Koneet kulkee läpi yön.
Vuonna 2007 yhtyeen pitkän uran kunniaksi julkaistiin tribuuttilevy Terapian Tarpeessa ja vuonna 2008 yhtyeen levyistä Tule & Kazo ja Joona julkaistiin uusintapainokset.
Vappuaattona 2011 Terapia esiintyi kuuden vuoden tauon jälkeen Vappugospelissa Kouvolassa. Vuonna 2012 Terapia ry vietti 20. juhlavuottaan ja sen kunniaksi yhtye nimeltä Tera(pia) esiintyi 5. toukokuuta 2012 Kirkon nuorisopäivien yhteydessä järjestettävässä Ristirock-konsertissa. Tuossa kokoonpanossa esiintyvät Terapiasta sekä Terasta tutut Petri Lassila ja Antti Honkkila, Teran Matti Honkkila ja Jesse Riikonen, sekä Terapian Jani Muhonen. Yhtyeen valomiehenä toimi Terapian rumpali Harri Karhe.
Mikko Nevalainen
Mikko Tapani ”Vaari” Nevalainen (s. 1952 Lappeenranta) on suomalainen basisti. Hänen yhtyeitään ovat olleet muun muassa Kollaa kestää vuosina 1978-1980 ja Eppu Normaali vuosina 1979–1989. Nevalaisen korvasi Eppu Normaalissa Sami Ruusukallio.
Soolojulkaisut
Mikko Nevalaisen soolosingle on julkaistu Eppu Normaalin vinyylilevykokoelmalla Soolot sekä myöhemmin CD-kokoelmalla Hatullinen paskaa / Soolot.
Televisión Nacional de Chile
Televisión Nacional de Chile (TVN) on Chilen kansallinen yleisradioyhtiö, joka perustettiin 31. tammikuuta 1969. Sen omistaa Chilen hallitus.
Konstinkai
180px|thumb|Lyypekin alueen kartta. Konstinkai on yksi Lyypekin satama-alueen viidestä terminaalista. Terminaali sijaitsee Trave-joen varrella ja sitä operoi Lübecker Hafen-Gesellschaft. Pinta-alaa alueella on 131 707 m². Konstinkain satamalaituri on 1 108 metriä pitkä ja syvyyttä terminaalilla on yli 9,5 metriä. Konstinkain kautta kulkee rekkoja, perävaunuja, uusia autoja ja metsäteollisuuden tuotteita. Lisäksi terminaali käsittelee raskaita tavaroita. Terminaali työllistää 75 ihmistä.
Eniten yhteyksiä terminaalista on Suomeen, Venäjälle ja Baltiaan. Esimerkiksi Pietariin, Venäjälle, on Konstinkaista viikoittainen lähtö.
Claribel Alegría
pienoiskuva|Claribel Alegria. Claribel Alegría (12. toukokuuta 1924 – 25. tammikuuta 2018 Managua ) oli nicaragualainen kirjailija, jonka tuotantoon kuuluu muun muassa runoja, romaaneja ja lastenkirjallisuutta.
Alegría muutti vuonna 1943 Yhdysvaltoihin. Hän tuki Nicaraguan sandinistihallitusta ja palasi kotimaahansa 1985. Hänelle myönnettiin vuonna 2006 Neustadtin kansainvälinen kirjallisuuspalkinto.
Alegrían runotuotantoon kuuluu muun muassa kokoelma Sobrevivo, jolla hän voitti vuonna 1978 Kuuban hallituksen sponsoroiman Casa de las Américas -palkinnon.
Onnen tähti
Onnen tähti (Thank Your Lucky Stars) on David Butlerin ohjaama yhdysvaltalainen musikaalielokuva vuodelta 1943. Elokuvalla kerättiin varoja Yhdysvaltojen toisen maailmansodan viihdytysjoukoille, ja siinä näyttäytyi monia aikansa tähtiä kuten Humphrey Bogart, Olivia de Havilland ja Errol Flynn.
Baba O’Riley
Baba O’Riley on brittiläisen The Who -rockyhtyeen kappale, joka julkaistiin vuonna 1971 albumilla Who’s Next. Kappaleen on tehnyt yhtyeen kitaristi Pete Townshend. Huudahduksesta ”It’s only a teenage wasteland” tunnetusta kappaleesta käytetään joskus virheellistä nimeä ”Teenage Wasteland”.
Kappale sai nimensä Pete Townshendin kunnioittaman intialaisen hengellisen opettajan Meher Baban ja minimalistisen säveltäjän Terry Rileyn mukaan.
Kappaleen remiksattu versio on käytössä yhdysvaltalaisen CSI: New York -televisiosarjan tunnusmusiikkina. Kappale on kuultu myös House-televisiosarjan ensimmäisen tuotantokauden 14. jaksossa.
Pyhärukoukset
Pyhärukoukset on seuratilaisuus, joita pidettiin alkujaan vain kodeissa, sekä myöhemmin rukoushuoneilla. Pyhärukouksissa puhujana toimii joko maallikkosaarnaaja tai pappi. Pyhärukoukset alkavat yleensä laululla, minkä jälkeen on rukous, Raamatun lukua ja sen tulkintaa. Pyhärukouksiin on liittynyt myös keskustelua, mitä nykyään enää harvemmin on. Pyhärukouksissa on luettu Raamatun lisäksi postillaa sekä erilaisia hartauskirjoja.
Historia
Muoniossa säilyneen perimätiedon mukaan Muoniossa on ollut "lukijakristittyjä", jotka ovat pitäneet rukouksia 1700-luvulta Muonion kirkonkylällä. Pyhärukousperinne ei kuitenkaan ole jatkunut yhtäjaksoisena, vaan se on sisältänyt pitkiäkin aukkoja. Rovastintarkastuspöytäkirja 1837 toteaa vanhan kirkollisesti hyväksytyn tavan jatkumisen.
Pyhärukouksista on käytetty rinnakkain myös muita nimityksiä. Näitä ovat olleet kylärukoukset ja rukoukset. Huomattavaa on, että kaikissa muodoissa esiintyy sana rukous. Tämä lienee osoitus siitä, miten tärkeä asema rukoukselle on lestadiolaisessa herätyksessä annettu.
Fabrizio Faniello
Faniello on julkaissut kolme studioalbumia, joilta on julkaistu kymmenen singleä. Ruotsissa hän pääsi singlellään I’m In Love (The Whistle Hit) listojen kärkisijoille. Myöhemmin vihellyskappaleelle on tullut toinen osa, Tell Me. Euroviisujen karsintoihin Faniello on osallistunut Maltassa seitsemän kertaa.
Fabriziolla on kaksi nuorempaa sisarusta, Claudia ja Mirianna. Claudia on myös laulaja.
Fabriziolla on Maltan Bugibbassa oma baari, jonka nimi on Fabrizio’s lounge.
Väriaberraatio
300px|thumb|Kuva väriaberraatiosta Väriaberraatio eli kromaattinen aberraatio on valon erilaisesta taittumisesta johtuva ilmiö. Spektrin pienemmät aallonpituudet taittuvat linssissä enemmän kuin spektrin suuremmat aallonpituudet. Valon taittuminen riippuu linssin (tai muun taittavan esineen) taitekertoimesta. Taitekerroin riippuu taas valon aallonpituudesta, tästä seuraa se, että eri aallonpituudet taittuvat eri kulmissa, jolloin havaitaan väriaberraatio. Karkeasti yleistäen voidaan sanoa, että sininen valo taittuu enemmän kuin punainen.
Värien erilaisen taittumisen seurauksena on se, että tietystä kohteesta muodostuu linssin taakse useita eri värisiä kohteita hieman eri paikkaan. Väriaberraatiota hyödynnetään varsinkin silloin, kun halutaan muodostaa kohteesta sen spektri. Se on kuitenkin vakava ongelma, mikäli halutaan luoda mahdollisimman tarkkoja kuvia kohteista. Ongelma voidaan korjata niin sanotulla akromaattisella objektiivilla.
Joonialaiset
pienoiskuva|280px|Joonialaisten asuma-alueet vastaavat pääosin [[attikan murre|attikan murteen (purppura) ja joonialaisten murteiden (violetti) alueita antiikin Kreikan murrekartassa.]] Joonialaiset (, yks. ) olivat yksi antiikin Kreikan pääheimoista. Klassisella kaudella joonialaisten pääalueita olivat Attika, pohjoiset Egeanmeren saaret sekä Joonian rannikko Vähässä-Aasiassa. Joonialaiset puhuivat attikalais-joonialaisia murteita.
Historia
Joonialaiset saapuivat nykyisen Kreikan alueelle jo hyvin varhain, todennäköisesti jo 2000-luvulla eaa. Oman käsityksensä mukaan joonialaiset olivatkin maan autoktoonisia eli alkuperäisiä asukkaita esimerkiksi Attikassa, johon kuuluu muun muassa Ateena. Joonialaisten varhaista pääaluetta oli myös muun muassa Euboian saari. Joskus joonialaiset yhdistettiin Kreikan alkuperäisinä asukkaina pelasgeihin, siinä missä myöhemmin tulleet doorilaiset nähtiin varsinaisina helleeneinä.
700-luvulta eaa. lähtien Euboialta ja muilta joonialaisilta alueilta lähteneet perustivat siirtokuntia Sisiliaan ja Etelä-Italian Suur-Kreikkaan. Joonialaiset perustivat siirtokuntia myös muun muassa Egeanmeren pohjoisrannikolle ja Mustallemerelle sekä Massiliaan saakka.
Heimot ja yhteiskunta
Joonialaiset jakautuivat eri heimoihin (fylē), joiden lukumäärä ja nimet vaihtelivat alueittain. Attikan neljä vanhaa joonialaisheimoa olivat Aigikoreis, Argadeis, Geleontes ja Hopletes. Arkaaisen kauden lopulla Attikan väestö jaettiin keinotekoisempiin ”heimoihin”, joita oli alun perin kymmenen, Erekhtheis, Aigeis, Pandionis, Leontis, Akamantis, Oineis, Kekropis, Hippothontis, Aiantis ja Antiokhis.
Poliittisesti monet joonialaiset kaupunkivaltiot olivat aiemmin tyrannioita ja kehittyivät myöhemmin demokraattiseen suuntaan, merkittävimpänä demokratian synnyinpaikaksi usein mainittu Ateena.
Kieli ja kulttuuri
Joonialaisten puhuma joonialainen kreikka oli yksi klassisen kreikan päämurteista. Se oli läheistä sukua Attikassa puhutulle Attikan murteelle, ja siitä tuli Homeroksen ansiosta muun muassa eeppisen runouden kieli.
Eeppisen runouden lisäksi joonialaisilla oli suuri vaikutus kreikkalaiseen ajatusmaailmaan ja kulttuuriin muun runouden, kirjallisuuden, taiteen ja keramiikan kautta, joissa joonialaiset olivat monilla tavoin edelläkävijöinä. Joonialaisilla alueilla sai alkunsa myös varhaisin kreikkalainen filosofia, esisokraattinen joonialainen luonnonfilosofia. Kreikkalaisessa arkkitehtuurissa joonialaisista on saanut nimensä joonialainen pylväsjärjestelmä.
Valeriaanahappo
Valeriaanahappo on orgaaninen yhdiste (karboksyylihappo), joka on normaaliolosuhteissa olomuodoltaan väritöntä nestettä, jolla tunnusomainen haju. Sen kemiallinen kaava on C5H10O2 ja rakennekaava CH3(CH2)3COOH. Valeriaanahaposta käytetään myös nimityksiä pentaanihappo, n-pentaanihappo, propyylietikkahappo ja 1-butaanikarboksyylihappo.
Joonialaiset
Kieli ja kulttuuri
Kulttuurissa joonialaiset haluttiin joskus esittää ”pehmeinä”, vastakohtanaan sotilaskurin doorilaiset.
Valeriaanahappo
Luonnossa valeriaanahappoa löytyy muun muassa rohtovirmajuuresta (Valeriana officinalis), jolta aine on saanut nimensä.
Yhdistettä esiintyy myös kukkien tuoksuissa ja semiokemikaalina eliöiden viestinnässä. Hapon anioneja, suoloja ja esterejä kutsutaan valeraateiksi.
Valmistus ja käyttö
Valeriaanahappoa valmistetaan hapettamalla hapen avulla pentanolia tai pentanaalia. Yhdistettä käytetään lääkeaineiden ja erityisesti sen estereiden valmistukseen, joita käytetään liuottimina, hajusteina ja muovien pehmentiminä. Valeriaanahapon suoloja voidaan käyttää rikkaruohomyrkkyinä.
Ympäristö- ja terveysvaikutukset
Ärsyttää silmiä, ihoa ja hengitysteitä.
Gamma Cephei Ab
Gamma Cephei Ab on eksoplaneetta, joka kiertää oranssia alijättiläistähteä Gamma Cephei A noin 45 valovuoden päässä Maasta, Kefeuksen tähdistön suunnalla. Planeetan olemassaoloa arveltiin jo vuonna 1988, mutta se varmistettiin vasta vuonna 2002. Määritelmästä riippuen planeetta voi siis olla ensimmäinen koskaan löydetty eksoplaneetta.
Mahdollinen planeetta
Ensimmäisen ehdotuksen planeetan olemassaolosta esittivät Bruce Campbell, Gordon Walker ja Stephenson Yang vuonna 1988. He olivat havainneet muutoksia Gamma Cephei A:n säteisliikkeessä ja päättelivät, että tähteä kiertää pienempi kohde (todennäköisesti planeetta). Tällöin kyseessä olisi ollut ensimmäinen havaittu eksoplaneetta. Vuonna 1992 julkaistu tutkimus kuitenkin selitti muutokset K-tyypin alijättiläisen tyypillisenä säteisnopeuden vaihteluna, ja planeetan olemassaolosta tuli kyseenalaista.
Varmistaminen ja tutkimus
Gamma Cephei Ab:n olemassaolo varmistui vihdoin 24. syyskuuta 2002, kun joukko tähtitieteilijöitä analysoi vuosina 1981–2002 kerättyä dataa tähden säteisnopeuden muutoksista. Todennäköisimmäksi selitykseksi arveltiin, että tähteä kiertäisi noin 1,7 Jupiterin massainen planeetta 2,13 AU:n etäisyydellä.
Vuonna 2006 julkaistun tutkimuksen mukaan planeetan massan yläraja on 95 %:n todennäköisyydellä 13,3 Jupiterin massaa ja 99,73 %:n todennäköisyydellä 16,9 Jupiterin massaa. Se ei siis ole tähden kokoluokkaa (kuten Gamma Cephei B:n kaltainen punainen kääpiö).
Ominaisuudet
Gamma Cephei Ab:n massaksi on arvioitu 1,85 ± 0,06 Jupiterin massaa. Planeetan täsmällistä luonnetta ei tunneta, mutta massan perusteella se on todennäköisesti kaasujättiläinen. Planeetan etäisyys emotähdestään on 2,05 AU, ja sen kiertoaika on 2,47 vuotta. Etäisyyden arvellaan vaihtelevan 1,7 ja 2,5 AU:n välillä, mikä vastaa Maan ja Marsin kiertoratojen etäisyyttä aurinkokunnassa. Kiertoradan eksentrisyys on noin 0,049 ja inklinaatio noin 5,7°.
Exxon Valdezin öljyonnettomuus
Exxon Valdezin öljyonnettomuus tapahtui Alaskassa Prince William Sound -lahdessa 24. maaliskuuta 1989. Öljylastissa ollut säiliöalus Exxon Valdez törmäsi Bligh Reefin riuttaan ja vuosi 260 000–850 000 barrelia raakaöljyä mereen. Öljy saastutti lopulta 2 100 kilometriä rantaviivaa ja 28 000 neliökilometriä merta. Onnettomuutta pidetään yhtenä suurimmista ihmisen aiheuttamista ympäristökatastrofeista.
Exxon Valdez oli kuljettamassa raakaöljyä Valdezin satamasta, kun se törmäsi riuttaan. Onnettomuuden syntymiseen vaikutti monta tekijää. Exxonin alukselle asettama miehistö oli vajaalukuinen ja joutui toimimaan väsyneenä. Toinen perämies oli väsynyt eikä onnistunut ohjaamaan alusta matalassa vedessä, jonne se oli siirtynyt väistääkseen jäävuoria, ja kapteeni Joseph Hazelwood oli humalassa eikä pystynyt antamaan perämiehelle purjehdusapua. Alyeska Pipeline Service Company tai Exxon eivät olleet valmistautuneet puhdistamaan mereen valunutta öljyä, joten siitä saatiin talteen vain murto-osa. Alukseen jäänyt öljy onnistuttiin kuitenkin siirtämään toisiin aluksiin. Rannoille ajautunutta öljyä oli puhdistamassa ja öljyisiä eläimiä pelastamassa tuhansia vapaaehtoisia. Öljyä jäi kuitenkin rannoille runsaasti, ja sitä oli vielä 2010-luvun alussakin erityisesti rantojen pintakerroksen alla.
Vuodon välittömänä seurauksena lahden alueella kuoli 350 000–390 000 merilintua, 2 650 merisaukkoa ja 300 kirjohyljettä. Vuonna 2009 alueella tutkittiin 27 eläinlajia, ja niistä 17:n kanta oli palautunut ennalleen. Alaskan kalastus ja matkailu kärsivät, ja öljy-yhtiö Exxon joutui maksamaan onnettomuuden korvauksia yli miljardi dollaria Yhdysvaltojen liittovaltiolle ja alueen asukkaille. Lisäksi onnettomuus vaikutti monien öljyä puhdistaneiden ihmisten terveyteen ja aiheutti erilaisia yhteiskunnallisia ongelmia alueen kylissä. Pian onnettomuuden jälkeen kongressissa hyväksyttiin Oil Pollution Act -laki, joka kielsi muun muassa yksirunkoiset säiliöalukset.
Tausta
thumb|[[Trans-Alaskan öljyputki kulkee Alaskan pohjoisosista lähelle Valdezin kaupunkia.]] 1980-luvun lopulla noin neljännes Yhdysvalloissa tuotetusta öljystä oli peräisin Prudhoe Bayn öljykentältä Alaskan pohjoisosista. Öljy kuljetettiin ensin 1 280 kilometriä pitkässä Trans-Alaskan öljyputkessa Etelä-Alaskaan Valdezin kaupunkiin ja sieltä säiliöaluksilla kapeaa Prince William Sound -lahden laivaväylää pitkin avomerelle. Ennen Exxon Valdezin onnettomuutta öljyputkea oli käytetty jo 12 vuotta ja säiliöalukset olivat ylittäneet lahden noin 16 000 kertaa ja kuljettaneet 1,25 miljardia tonnia öljyä. Exxon Valdez oli Exxonin laivaston uusin, parhaiten varustettu ja suurin alus. Se oli noin 300 metriä pitkä, ja sitä oli käytetty kolme vuotta ennen onnettomuutta.
Exxon Valdez saapui Valdezin Alyoskan öljyterminaaliin 22. maaliskuuta 1989 kello 23:30 paikallista aikaa. Sillä oli päällikkö ja 19-henkinen miehistö. Aluksen päällikkönä toimi kokenut Joseph Hazelwood, joka oli purjehtinut Exxon Shippingillä jo 19 vuoden ajan. Hazelwoodia arvostettiin ja pidettiin hyvänä päällikkönä, vaikka hänellä tiedettiin olevan jonkin verran ongelmia alkoholin kanssa.
Exxon Valdeziin alettiin pumpata öljyä 23. maaliskuuta kello 5.05. Yliperämies James R. Kunkel valvoi lastausta. Osalla miehistön jäsenistä oli lepopäivä, ja päällikkö Hazelwood, konemestari Jerry Glowacki ja radisti Joel Roberson lähtivät luotsi William Murphyn kyydillä Valdezin kaupunkiin. Murphy oli luotsannut Exxon Valdezin satamaan edellisenä iltana, ja hän luotsaisi sen myös ulos satamasta. Miehet luulivat, että alus lähtisi kello 22, mutta lähtöaika olikin muutettu klo 21:een, minkä he saivat tietää vasta tultuaan takaisin kello 20.24. Hazelwood oli päivän aikana hoitanut aluksen asioita, käynyt ostoksilla ja juonut jonkin verran alkoholia ainakin kahdessa baarissa. Radisti Roberson myönsi myöhemmin, että he eivät olleet olettaneet, että laiva olisi niin nopeasti valmis lähtöön. Toinen perämies Cousins oli tehnyt tarvittavat testit kaikille laitteille kello 19.48 ja todennut kaiken olevan kunnossa. Lokien mukaan alus irtautui satamasta kello 21.21.
thumb|Exxon Valdezin reitti onnettomuuspäivänä. Luotsi Murphy ohjasi Exxon Valdezin kapean, noin 11 kilometriä pitkän Valdezin kapeikon läpi. Murphyn mukaan Hazelwood lähti komentosillalta 21.30 ja palasi vasta 22.10, vaikka Exxonin määräysten mukaan Valdezin kapeikossa olisi pitänyt olla kaksi ohjaajaa. Alus pääsi ulos kapeikosta 22.49, ja Murphy poistui alukselta 23.24 toisen perämiehen Cousinsin avustuksella. National Transportation Safety Boardin (NTSB) raportin mukaan Hazelwood oli tällä kertaa ainoa päällystön jäsen sillalla eikä tähystäjä ollut paikallaan.
Hazelwood ilmoitti 23.25 Valdezin liikennekeskukseen, että luotsi oli jättänyt aluksen ja että alus kiihdyttäisi normaaliin matkanopeuteen. Läheisestä Columbian jäätiköstä irtoaa joskus jäävuoria laivareitille, jolloin päällikkö voi toimia kahdella tavalla: joko hidastaa ja kulkea turvallisesti jäävuorien ohitse tai käyttää ulostuloväylän sijaan sisääntuloväylää, jos liikenne sen sallii. Prince William Soundin liikennejakokaistat on suunniteltu pitämään tulevat ja menevät alukset erillään ja syvissä vesissä. Sisään- ja ulostuloväylien välissä on noin 800 metrin levyinen kaistale erottamassa väyliä toisistaan. Hazelwood kysyi liikennekeskukselta, voisiko hän kääntää aluksen lännen suuntaan sisääntuloväylälle, mihin keskus antoi luvan.
Törmäys
Hazelwood ilmoitti liikennekeskukseen kello 23.30 kääntävänsä aluksen itäiselle reitille ja hidastavansa vauhtia, vaikka moottorilokien perusteella se kiihtyi yhä. Alus oli keskikaistalla kello 23.39. Hazelwood määräsi vielä toisen kurssin muutoksen, mutta sitä ei välitetty eteenpäin. Exxon Valdez kulki lopulta liikennöintiväylän itärajan yli kello 23.47, jolloin sen nopeus oli 12 solmua. NTSB:n mukaan Hazelwood jätti komentosillan noin 23.53 annettuaan ensin Cousinsille ohjeet siitä, miten alus palautettaisiin takaisin väylälle.
Hieman puolenyön jälkeen Cousins päätteli, että alus olisi nyt käännettävä takaisin. Samoihin aikoihin tähystäjä Maureen Jones ilmoitti, että Bligh Reefin valo oli tyyrpuurin puolella, mikä tarkoitti sitä, että alus oli kulkemassa kohti matalikkoa. Cousins kytki välittömästi autopilotin pois päältä ja käski kääntämään peräsintä. Alus ei kääntynyt tarpeeksi nopeasti, ja Cousins käski kääntämään oikeaa peräsintä kiireesti lisää. Hän käsitti aluksen olevan suuressa vaarassa ja soitti Hazelwoodille. Puhelu päättyi kello 00.04, kun alus oli saanut pohjakosketuksen.
Terävä riutta repäisi auki kahdeksan aluksen 16 säiliöstä, ja raakaöljyä alkoi suihkuta suurella voimalla mereen. Komentosillalle juossut Hazelwood otti komennon itselleen ja määräsi, että miehistö herätetään ja pelastusveneet sekä muut pelastuslaitteet pannaan valmiiksi. Hän myös pyrki tasapainottamaan alusta, joka oli jo kallistunut hieman. Suurimpana vaarana oli se, että runko katkeaisi omasta painostaan ja että miehistö joutuisi öljyiseen ja jääkylmään veteen, jossa se ei pystyisi millään pysymään hengissä. Hazelwood lähetti Kunkelin tarkkaamoon selvittämään aluksen kuntoa. Kunkel havaitsi, että öljyä oli vuotanut mereen jo 100 000 barrelia. Tämä tarkoitti sitä, että puolessa tunnissa meressä oli noin 15 miljoonaa litraa öljyä.
Hazelwood ilmoitti kello 00.24 Valdezin liikennekeskukseen, että alus oli juuttunut karille ja siitä vuosi ”hieman öljyä”. Ilmoitusta on pidetty törkeänä vähättelynä. Hazelwood yritti saada alusta pois riutalta, vaikka Kunkel laski tietokoneohjelman avulla, että alus ei olisi enää tarpeeksi vakaa ilman riutan tukea. Hazelwood jatkoi silti yrittämistä, kunnes hän sammutti moottorit kello 1.41.
Valmistautuminen
thumb|Öljyä meressä Exxon Valdezin onnettomuuden jälkeen. thumb|Öljy ajautui muutaman päivän päästä onnettomuudesta rannoille ja peitti kaikenkokoiset kivet. Trans-Alaskan öljyputken valmistumisen jälkeen Alaskan osavaltio oli määrännyt Alyeska Pipeline Service Companyn vastuulliseksi kaikista öljyonnettomuuksista, joissa on mukana putkea pitkin kuljetettua öljyä. Toimintasuunnitelman mukaan Alyeskan täytyi pitää jatkuvasti valmiudessa puhdistusryhmää, kalustoa ja kuljetusaluksia. Alyeska oli kuitenkin alkanut pienentää budjettiaan vuonna 1981, eikä yhtiöllä ollut enää valmiutta toimia onnettomuustilanteissa mihin vuorokauden aikaan tahansa. Tieto Exxon Valdezin onnettomuudesta tuli Alyeskaan kaksi minuuttia sen jälkeen, kun tieto oli mennyt Valdezin liikennekeskukseen. Alyeska ryhtyi toimimaan 20 minuutin kuluttua Hazelwoodin raportista, mutta vuoto oli aivan liian laaja yhtiön voimavaroihin nähden.
Alyeskalla oli öljyonnettomuuksia varalta varustettu noin 115 metriä pitkä proomu, mutta se oli hieman vaurioitunut eikä sen varusteita ollut lastattu valmiiksi. Proomu oli vaurioitunut tammikuussa 1989 öljyvuodon puhdistustöissä Thompson Passissa, eikä sitä ollut vielä korjattu. Vauriot eivät tosin lopulta vaikuttaneet proomun kykyyn päästä onnettomuuspaikalle. Proomun lastaaminen oli hidasta, sillä osa varusteista lojui pihalla lumessa ja paikalla oli vain yksi henkilö, joka osasi käyttää trukkia ja nosturia. Alyeska oli lupautunut toimimaan öljyvuodon sattuessa viidessä tunnissa, mutta Exxon Valdezin luokse päästiin vasta kello 14.54, jolloin onnettomuustiedon saapumisesta oli kulunut 14 tuntia ja 24 minuuttia. Silloin öljyvana oli jo 6,4 kilometriä pitkä.
Kun Alyeskassa valmistauduttiin pelastustöihin, tieto onnettomuudesta oli saapunut myös Exxonin konttoriin. Exxon Shipping Companyn johtaja Frank Iarossi määräsi toisen säiliöaluksen Exxon Baton Rougen paikalle siirtämään jäljellä olevan öljyn pois Exxon Valdezista.
Alyeskassa oletettiin, että yhtiö johtaisi pelastustöitä. Suunnitelmana oli sulkea merialue, jonne öljyä oli valunut, ja kerätä öljy mekaanisella öljynkerääjällä. Exxon Shippingissa taas oltiin sitä mieltä, että Exxonin pitäisi ottaa operaatio johtoonsa ja ettei mekaaninen öljynkeräys onnistuisi vuodon laajuuden takia. Päätöksenteossa oli mukana lisäksi Alaskan osavaltio ja rannikkovartiosto, joiden vastuulla oli ihmisten ja omaisuuden suojeleminen.
Öljyn siirtäminen ja kerääminen
Exxon Baton Rouge saapui Exxon Valdezin luo perjantai-iltana ja alkoi siirtää öljyä seuraavana aamuna. Lisäksi Exxon Baton Rougen kapteeni William Deppe nousi Exxon Valdezille, vapautti Hazelwoodin tehtävistään ja otti aluksen komentoonsa. Pelastustöiden aikana kaksi rannikkovartioston alusta oli koko ajan lähistöllä valmiina pelastamaan miehistön siltä varalta, että Exxon Valdez murtuisi kokonaan.
Alyeskan öljynkeräysryhmä saapui myös onnettomuuspaikalle perjantaina, mutta ryhmä oli aivan puutteellisesti varustautunut. Se pystyi keräämään korkeintaan 37 800 litraa öljyä, mutta mereen oli jo vuotanut noin 41,6 miljoonaa litraa. Keräystyöt jouduttiinkin keskeyttämään saman päivän iltana, kun säiliöt olivat tulleet täyteen ja öljystä oli kerätty vasta prosentin kymmenesosa. Exxon ilmoitti pian tämän jälkeen ottavansa puhdistustyöt vastuulleen. Yhtiö halusi käyttää nopeampia puhdistusmenetelmiä, kuten öljyn polttamista tai kemiallista hajottamista. Exxonin johto pani toivonsa niin sanottuihin dispergointiaineisiin, jotka pilkkoisivat öljyn niin, että se uppoaisi pohjaan tai hajoaisi meriveteen. Monet tieteilijät, virkamiehet ja ympäristönsuojelijat vastustivat ajatusta, sillä dispergointiaineet olivat myrkyllisiä eivätkä ne käytännössä poistaisi öljyä. Alaskan ympäristönsuojeluvirasto ja Yhdysvaltain ympäristönsuojeluvirasto EPA antoivat perjantai-iltana Alyeskalle luvan kokeilla dispergointiaineiden käyttöä, mutta kokeista ei saatu myönteisiä tuloksia.