cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Metallica (albumi)
Albumin menestykseen vaikuttivat pitkälti paljon radiossakin soitettujen singlejulkaisujen ”Enter Sandman”, ”The Unforgiven”, ”Nothing Else Matters”, ”Wherever I May Roam” ja ”Sad But True” menestys. Toisin kuin Metallican myöhempien yhä tyylillisesti kevyempiä kappaleita sisältäneiden Load- ja ReLoad-albumien kohdalla, Metallican kappaleista moni nousi yhtyeen uran suosituimpien kappaleiden ja genrensä klassikoiden joukkoon. Vaikka yhtyeen kaupallinen menestys ja uudehko tyyli aiheuttivat vannoutuneimpien fanien keskuudessa myös pettymyksen tunteen, on Metallicaa pidetty yleisesti ottaen erittäin onnistuneena ja musiikillisesti merkittävänä julkaisuna.
Bruce Furniss
Bruce MacFarlane Furniss (s. 27. toukokuuta 1957 Fresno, Kalifornia) on yhdysvaltalainen uinnin kaksinkertainen olympiavoittaja.
Metallica (albumi)
Metallica on edelleen Billboard 200 -listalla kahdeksanneksi pisimpään viipynyt albumi ja sitä on myyty maailmanlaajuisesti yli 30 miljoonaa kappaletta, joista pelkästään Yhdysvalloissa runsaat 16 miljoonaa. Suomessa se nousi virallisen albumilistan kärkeen ja pysyi listalla 95 viikkoa. Vuoteen 2007 mennessä albumi myi Suomessa tuplaplatinaa. Albumia on myyty Suomessa yli 112 000 kappaletta, ja vuonna 2017 se oli kaikkien aikojen seitsemänneksi myydyin ulkomainen albumi.
Bruce Furniss
Furniss voitti Montrealin olympialaisissa 1976 kultaa 200 metrin vapaauinnissa maailmanennätysajalla 1.50,29 ja 4 × 200 vapaauintiviestissä maailmanennätysajalla 7,23,22.
Metallica (albumi)
Kappaleen ”My Friend of Misery” melodia oli alun perin pitempi, ja Jason Newsted olisi halunnut kappaleen olevan albumin instrumentaaliraita, kuten edellisillä albumeilla. Näin ei kuitenkaan tehty; Hetfield teki kappaleeseen sanat ja melodiaa lyhennettiin.
Bruce Furniss
Calin MM-kilpailuissa 1975 Furniss voitti kultaa 4 × 100 vapaauintiviestissä sekä saavutti hopeaa 200 ja 400 metrin vapaauinnissa, Länsi-Berliinin MM-kilpailuissa 1978 hän voitti kultaa 4 × 200 vapaauintiviestissä.
Metallica (albumi)
Metallica kiersi esittämässä Black-albumiaan kokonaisuudessaan vuonna 2012. Albumin kappaleet Don't Tread on Me, My Friend of Misery ja The Struggle Within saivat näin ollen ensisoittonsa.
Albumista ilmestyy 30-vuotisjuhlan kunniaksi juhlapainos Blackened Recordings-levy-yhtiön kautta 10. syyskuuta 2021.
Ulrike Richter
Ulrike Richter-Schmidt (alk. Richter, s. 17. kesäkuuta 1959 Görlitz, Itä-Saksa) on Itä-Saksaa edustanut uinnin kolminkertainen olympiavoittaja.
Richter voitti Montrealin olympialaisissa 1976 kultaa 4 × 100 metrin sekauinnissa Hannelore Anken, Andrea Pollackin ja Kornelia Enderin kanssa maailmanennätysajalla 4.07,95, 100 metrin selkäuinnissa olympiaennätysajalla 1.01,83 jääden omasta ME-ajastaan 0,32 sekuntia ja 200 metrin selkäuinnissa olympiaennätysajalla 2.13,43.
MM-kilpailuissa Richter voitti 100 metrin selkäuinnissa ja 4 × 100 metrin sekauinnissa kultaa vuosina 1973 ja 1975 sekä sai jälkimmäisissä kisoissa pronssia 200 metrin selkäuinnissa. EM-kilpailuissa hän voitti kolme kultamitalia vuonna 1974 sekä kullan ja kaksi hopeaa vuonna 1977.
Ravennan kosmografia
Ravennan kosmografia on oletettavasti alun perin 600-luvulla tehty maailmankuvaus silloin tunnetuista paikoista Rooman valtakunnan alueella, kuten kaupungeista, saarista ja joista. Sen on tehnyt tuntematon ravennalainen pappi. Tekstin perusteella on päätelty, että tekijä käytti runsaasti erilaisia lähteitä Raamatusta alkaen, ja osittain nykyisin tuntemattomia lähteitä, ehkä myös kartoista.
Säilyneet tekstit ovat sangen ongelmallisia. Olemassa olevat kolme käsikirjoitusta on kopioitu alkuperäisestä käsikirjoituksesta kolmessa tai neljässä käsikirjoitussukupolvessa. Niinpä niissä on kirjoitusvirheitä, sanajakovirheitä, pois jääneitä kohtia ja kohtia jotka ilmeisesti ovat kuulovirheitä, minkä perustella oletetaan, että teksti on jossain vaiheessa saneltu. Erot teksteissä eivät koske vain paikannimiä vaan myös niiden kommentointia, eikä virheistä siksi voi syyttää pelkästään alkuperäistä tekijää.
Versioista paras on Codex Vaticanis (Urb. Lat. 961). Kolmen käsikirjoituksen kriittinen laitos on Joseph Schnetzin Itineraria Romana, osa II: Ravennatis Anonymi Cosmographia et Guidonis Geographica, 1942 (uusintapainos 1990), B. G. Teubner, Stuttgart.
Siliqua
Siliqua on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Etelä-Sardinian maakunnassa. Kunnassa on arviolta 3 872 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 189,85 neliökilometriä. Se sijaitsee 66 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.
Henkimaailma
Henkimaailma on yliluonnollinen (henkien) maailma, jolla tarkoitetaan uskontoihin, totemismiin, šamanismiin, spiritualismiin ja okkultismiin kuuluvia ei-fyysisiä todellisuuden tasoja. Ajatus henkimaailmasta on esiintynyt jossain muodossa kaikissa kulttuureissa.
Käsityksiä
Yleisimmin termiä käytetään spiritismissä, jossa sillä tarkoitetaan tasoa, jolta meedio vastaanottaa viestejä. Spiritismissä kuten monissa uskonnoissa tämän tason yleensä ajatellaan olevan paikka, johon sielut siirtyvät kuoleman jälkeen. Laajemmin henkimaailmalla voidaan tarkoittaa kaikkia uskomusjärjestelmissä esiintyviä henkisiä tasoja, kuten vainajalaa, taivasta, helvettiä ja niihin verrattavia paikkoja. Eri uskomusten mukaan henkimaailman asukkaita ovat paitsi kuolleiden henget, myös syntymättömät lapset, voimaeläimet, suojelushenget, haltiat, hyvät ja pahat henkiolennot kuten enkelit ja demonit sekä jumalat. Raamatussa henkimaailmaan viitataan termillä "henkivallat".
Sijainti
Varhaisissa yhteisöissä henkimaailman olinpaikoiksi ajateltiin usein paikkoja, jotka olivat ihmisille tuntemattomia kuten taivaan yläpuoliset tai maankamaran alapuoliset alueet. Henkimaailmaan ajateltiin voitavan siirtyä esimerkiksi luolien ja vesistöjen kautta, jotka on voitu ymmärtää myös symbolisesti. Veteen liittyy esimerkiksi ajatus Tuonelan virrasta. Luonnonmuodostelmia kuten vuoria, lähteitä, lehtoja ja seitoja on pidetty jumalten tai henkien asuinpaikkoina, kuten myös rakennettuja kohteita kuten temppeleitä ja kirkkoja. Šamaanien on tiedetty lankeavan loveen eli matkaavan henkimaailmaan transsissa, ja myös unessa on voitu saada viestejä henkimaailmasta. Myös meditaatiota, rukoilua, manausta ja ouija-lautaa käytetään yhteydenottoon henkimaailman kanssa. Buddhalaisuudessa ja teosofiaan pohjautuvissa uususkonnollisissa suuntauksissa henkimaailma ymmärretään fyysisen maailman läpäisevinä ulottuvuuksina tai tiettyinä tajunnantiloina.
Tasot
Henkimaailma on eri uskomuksissa usein jaettu tasoihin. Kristinuskossa henkimaailmaan kuuluvat helvetti sekä taivas, joka Raamatussa toisinaan mainitaan myös monikkomuodossa. Katolilaisuuteen kuuluu käsitys kiirastulesta, joka ymmärretään sieluntilana, jossa pelastuneen ihmisen sielu kuoleman jälkeen puhdistuu ennen taivaaseen pääsyä. Islamin uskoon kuuluu käsitys helvetistä ja seitsemästä eri taivaasta. Šamanismissa tehdään jako yliseen ja aliseen, joiden keskellä sijaitsee ihmisten maailma. Buddhalaisuuden eri haaroissa tasoja voi olla muutamasta useisiin kymmeniin. Teosofiassa henkimaailma jaetaan seitsemään eri tasoon niiden aineellisuuden mukaan.
Tieteellisiä näkökantoja
Tieteessä henkimaailmaan liittyvät käsitykset ja ilmiöt ovat yleisimmin psykologian, sosiologian ja parapsykologian tutkimuskohteena. Henkimaailmaan liittyviä ilmiöitä ovat tutkineet muun muassa Carl Jung, joka kehitti käsitteen arkkityyppi kuvaamaan unissa ja myyteissä esiintyviä jumalolentoja, Allan Kardec, joka tuli tunnetuksi spiritismin systematisoijana, sekä Charles Fort, joka tutki paranormaaleja ilmiöitä, kuten räyhähenkiä. Tunnetun sosiologin Émile Durkheimin mukaan käsitys henkimaailmasta oli peräisin yhteisöstä.
Espanjan Grand Prix 2001
McLarenilla ajanut suomalaiskuljettaja Mika Häkkinen keskeytti kilpailun johtopaikalta viimeisellä kierroksella, jonka seurauksena Michael Schumacher nousi voittajaksi. Voitto olisi ollut Häkkiselle neljäs peräkkäinen Catalunyan radalla.
Atlas (rakettiperhe)
pienoiskuva|[[Atlas V 551 -kantoraketti, hyötykuormana avaruusluotain New Horizons. (2006)]] Atlas on Lockheed Martin -yhtiön valmistama kantorakettiperhe. Sen historia juontaa 1900-luvun puoliväliin, aivan avaruuslentojen alkuaikoihin, sekä mannertenvälisten ohjusten kehittämiseen. Yhdysvaltain ensimmäinen ICBM-ohjus SM-65 oli alustava osa Atlas-perhettä.
SM-65 Atlas on ohjus, johon rakettiperhe pohjautuu, joskin se oli käytössä varsin lyhyen aikaa päättyen 1965. Vuosina 1962–1963 ensimmäiset neljä astronauttia laukaistiin Atlas-kantoraketilla. Atlas II oli käytössä vuosina 1962–2004 63:ssa laukaisussa mutta Atlas III vain 6:ssa vuosina 2000–2005. Osana Evolved Expendable Launch Vehicle -hanketta kehitetty Atlas V teki ensilentonsa 2002 ja on edelleen toiminnassa vuonna 2017.
Taustaa
Karel Bossart teki Yhdysvaltain maavoimien ilmavoimille vuonna 1946, tutkielman ydinkärjen kuljettavasta ohjuksesta. Tämä oli Atlas-ohjuksen suunnitelman ensimmäinen versio.
Neuvostoliitto oli räjäyttänyt ensimmäisen atomipomminsa vuonna 1949. Sen vuoksi Harry S. Truman antoi rahoituksen USA:n vetypommin kehitykseen. 1. marraskuuta 1952 USA räjäytti ensimmäisen vetypommin Eniwetokin atollilla Tyynellämerellä. Se painoi 60 000 paunaa eli noin 30 tonnia. Vetypommi oli silloisille ohjuksille aivan liian raskas. Vuonna 1953 tällaista ohjusta lähdettiin kuitenkin kehittämään, koska unkarilaisen matemaatikon John von Neumannin johtama komitea uskoi vetypommin koon kutistuvan pian. Vetypommin eduksi nähtiin muun muassa se, ettei ohjuksen osumatarkkuuden tarvitse olla kovin tarkka.
Korean sodan alkaminen toi lisää paineita lisätä myös tutkimus- ja kehitysohjelmien rahoitusta. Yhdysvaltain maavoimien Redstone-varikolla Wernher von Braunin tiimi alkoi kehittää Redstone-ohjusta suoraan V-2:n pohjalta. Yhdysvaltain ilmavoimat aloitti Atlas-projektin uudestaan tammikuussa 1951, koodilla MX-1593.
Atlas-ohjuksen suunnittelu tilattiin tammikuussa 1955 nimellä asejärjestelmä WS107A-l. Convairilla projekti tunnettiin nimellä Model 7. Neuvostoliitossa Sergei Koroljov viimeisteli samaan aikaan mannertenvälistä R-7-ohjusta, josta kehittyi muun muassa Sojuz-kantoraketti. Syyskuussa 1955 tiedustelu ilmoitti, että Neuvostoliitossa oli tehty R-7 koelennot kesällä 1955. Täten Atlas-projektin luokitus nousi huipulle ja sen toteuttamiseen panostettiin maksimaalisesti. Moottoreita testattiin kesäkuussa 1956 ja ohjusten koelaukaisuja tehtiin vuoden 1956 lopulla.
Atlasin päämoottori on Rocketdyne-moottori. Se oli kylmän sodan suurimpia rakettimoottorin kehityshankkeita, jota teki 17 suurta urakoitsijaa, 200 alihankkijaa ja 80 000 työntekijää. Moottoreiden (lyhytaikainen) teho on viisi kertaa suurempi kuin Hooverin padon turbiineissa.
Atlas, jonka ensimmäinen koe laukaisu tehtiin vuonna 1959, oli Yhdysvaltojen ensimmäinen mannertenvälinen ohjus. Se oli 1,5-vaiheinen, jonka polttoaine oli RP-1-kerosiini ja hapetin nestehappi (LOX).
Ohjuksen koodi oli aluksi XB-65 eli pommituslentokoneen koodin ja vuonna 1955 sen koodiksi muutettiin SM-65. Vuonna 1962 siitä tuli CGM-16, jossa "C" tulee sanasta "coffin" tai "container", joka kuvasi sitä, että ohjukset oli sijoitettu maanalaisiin bunkkereihin, mutta tankattiin ja laukaistiin maan pinnalta. Atlas-ohjuksia ei koskaan ole sijoitettu siiloihin. 1960-luvun puolivälistä Atlas- ja Titan-raketit poistettiin käytöstä, ja ne korvasi LGM-30 Minuteman.
Atlas kantorakettina
pienoiskuva|Mercury-Atlas -raketin laukaisu 24. toukokuuta 1962
Atlas osoittautui luotettavaksi ja siitä tuli NASA:n kymmenen miehitetyn Mercury-avaruusohjelman kulkuväline, jolla muun muassa John Glenn kiersi maan helmikuussa 1962. Vuonna 1962 kyseiset astronautit olivat katsomassa Atlas-koelaukaisua – se räjähti heidän päänsä päällä.
Atlas käytti aluksi Agena-moottoria toisena rakettivaiheena – Agena-vaihe oli myös Gemini-astronauteille muodostelmalennon ja telakoinnin koealus.
Atlas toimi Mariner-luotainten, jotka tutkivat Marsia, Venusta ja Merkuriusta, laukaisuvälineenä 1962–1973.
Mwanza
Mwanza on satamakaupunki Victorianjärven eteläpuolella Tansanian luoteisosassa. Se on Mwanzan alueen pääkaupunki. Mwanzan kaupungin väkiluku oli vuoden 2012 väestönlaskennan mukaan 706 453, mikä tekee siitä Tansanian toiseksi suurimman kaupungin Dar es Salaamin jälkeen.
Atlas (rakettiperhe)
Atlas/Centaur
pienoiskuva|Atlas-Centaurin laukaisu 31. toukokuuta 1971, kuormana Mariner 9 Atlaksesta tuli erinomaisen voimakas kantoraketti, kun siihen liitettiin Pratt & Whitneyn kehittämä Centaur-raketti (RL-10) ylimmäksi vaiheeksi. Centaur polttaa nestevetyä (LH2) nestehapessa (LOX) – molemmat voidaan säilyttää vain hyvin kylminä. Siksi moottoria kutsutaan kryogeenimoottoriksi.
P&W RL10 -moottorin työntövoima on 146 800 Newtonia. Centaur-rakettivaiheen ominaisuuksia:
Altas lensi ensi kerran vuonna 1960 hyötykuormanaan Surveyor-kuulaskeutuja.
NASA sai Centaurin jatkokehityksen hoidettavakseen vuonna 1962 osana Apollo-ohjelmaa, jossa tehtiin ensimmäinen onnistunut lento vuonna 1963, silloin käynnistettiin tällainen moottori ensi kertaa avaruuden tyhjiössä. pienoiskuva|vasen|Atlas-kantorakettien kehityshistoria
Nauru
pienoiskuva|Lionel Aingimea, Naurun presidentti vuodesta 2019
Naurun tasavalta, lyhyemmin pelkkä Nauru, on kääpiövaltio, joka käsittää Tyynessämeressä lähellä päiväntasaajaa sijaitsevan Naurun saaren. Se on sekä väestöltään että maapinta-alaltaan maailman pienin itsenäinen tasavalta. Kaikista itsenäisistä valtioista se on pinta-alaltaan maailman kolmanneksi pienin sekä väkiluvultaan maailman toiseksi pienin. YK:n jäsenistä se on pinta-alaltaan toiseksi pienin ja väkiluvultaan pienin. Naurun parlamentissa on jäseniä vain 18, ja se on maailman pienimpiä parlamentteja. Nauru on ainoa Tyynenmeren saarivaltio, joka käsittää vain yhden saaren.
Naurulla ei ole virallisesti pääkaupunkia. Maan hallinto sijaitsee Yarenissa, joka on myös valtion suurin asutuskeskus. Naurun ilmasto on trooppinen, ja maasta löydettiin vuonna 1900 fosfaattiesiintymä, jonka varassa maan talous on ollut. Fosfaattivarojen lähes loputtua 1990-luvun aikana maa on joutunut etsimään vaihtoehtoisia tulonlähteitä. Samasta syystä maa on poliittisesti epävakaa: vuonna 2003 maan presidentin virka vaihtui kuudesti. Naurun valtio on käytännössä konkurssissa, ja maa on lähes täysin riippuvainen ulkomaisesta avusta.
Naurussa elää yli 9 000 ihmistä, joista 58 prosenttia on naurulaisia ja 26 prosenttia kotoisin muilta Tyynenmeren saarilta. Kiinalaisia ja eurooppalaisia on molempia kahdeksan prosenttia väestöstä. Naurun väestö on maailman lihavinta, sillä WHO:n vuonna 2007 julkaisemien tietojen mukaan 94,5 prosenttia maan väestöstä (yli 15-vuotiaista) on ylipainoisia. Myös diabetes on Naurulla erittäin yleinen. Fosfaattivarojen ehtymisen myötä saari luultavasti autioituu, sillä ilman fosfaattivaroja saari on käytännössä elinkelvoton, kun se on louhittu rannikkokaistaletta lukuun ottamatta asumiskelvottomaksi. Suurimmat uskonnot ovat Naurun kongregationaalikirkko ja roomalaiskatolilaisuus.
Maantiede
pienoiskuva|vasen|Nauru satelliittikuvassa vuonna 2002.
Sijainti ja pinnanmuodot
Naurun saari on atolli ja yksi Tyynenmeren kolmesta suuresta fosfaattikivisaaresta. Toisin kuin muissa Tyynen valtameren valtioissa, Nauruun kuuluu vain yksi saari. Nauru sijaitsee valtameren eteläosassa, Marshallinsaarista etelään, 41 kilometriä päiväntasaajan eteläpuolella. Lähin saari on 305 kilometrin päässä sijaitseva Kiribatille kuuluva Banaba. Naurun pinta-ala on 21 neliökilometriä ja sen korallisen rantaviivan pituus on 30 kilometriä. Saaren suurin halkaisija on 5,6 kilometriä ja pienin 4 kilometriä. Itse saaren lisäksi valtioon kuuluu 22 kilometriä rantaviivasta asti ulottuva vesialue, ja sillä on kalastusyksinoikeudet 370 kilometriin asti. Maan korkein kohta 65 metriä merenpinnan yläpuolella sijaitsee saaren keskellä olevalla fosfaattikiviylängöllä. Fosfaatin kaivuusta johtuen saaren keskiosa on asuin- ja viljelykelvotonta. Rannikolla sijaitsee noin 150–300 metriä leveä viljelykelpoinen vyöhyke.
Saarella ei ole jokia eikä merkittäviä järviä, joten sen makeavesivarannot ovat rajallisia. Saaren eteläosassa sijaitsee kuitenkin noin 1,2 neliökilometrin laajuinen Buadan laguuni. Tarvittava vesi saadaan keräämällä sadevettä.
Ilmasto
Naurun ilmasto on trooppinen ja kostea. Sateita saadaan ympäri vuoden, tyypillisesti rankkoina mutta lyhytkestoisina kuuroina. Nauru sijaitsee lähellä päiväntasaajaa Tyynenmeren hirmumyrskyvyöhykkeiden välissä, joten trooppisista sykloneista ei aiheudu henkilö- tai materiavahinkoja toisin kuin sen eteläisissä tai pohjoisissa naapureissa Fidžillä tai Tongalla. Ilman lämpötila on ympäri vuoden 26–32 °C, meriveden lämpötila 28–29 °C. Varsinaiset sadekaudet ajoittuvat helmi-toukokuuhun ja syys-marraskuuhun.
Luonto
Naurulla ei elä lainkaan kotoperäisiä nisäkkäitä tai muitakaan maalla eläviä selkärankaisia. Ihminen on kyllä tuonut mukanaan tahtomatta tai tahtoen rottia, hiiriä, sikoja ja muita kotieläimiä. Lintuja saarella elää melko vähän, vaikkakin monet muuttolinnut pysähtyvät matkansa varrella Naurulla. Tiirat ja fregattilinnut ovat tavallisimpia lintulajeja. Uhanalaista mariaanienrastaskerttusta tavataan ainoastaan Naurulla ja kahdella Pohjois-Mariaanien saarella. Sen kannaksi on arvioitu noin 5 000 yksilöä. Naurua ympäröivässä meressä elää runsaasti tonnikalaa, muun muassa valkotonnikalaa ja boniittia. Vesissä on myös tiikerihaita. Naurulla elää myös maailman suurin maalla elävä niveljalkainen, kookosrapu.
Naurun kasvillisuutta hallitsee matala pensaikko ja köynnöskasvillisuus. Rannan lähettyvillä kookospalmut ja Pandanus-suvun kasvit ovat yleisiä. Värikkäitä hibiskuksien (Hibiscus) ja temppelipuiden (Plumeria) kukkia kasvaa saarella, joskaan ei yhtä runsain mitoin kuin muualla Tyynellä valtamerellä.
Historia
pienoiskuva|Kuva [[Arenibekin kylästä vuonna 1896.]] pienoiskuva|Toisen maailmansodan aikana Japani miehitti Naurun. Yhdysvaltain ilmavoimat pommittivat japanilaisten käyttämän kiitotien vuonna 1943. Naurun ensimmäisten asukkaiden alkuperää ei tunneta tarkasti, mutta he olivat ilmeisesti mikronesialaisia. Naurun kieli on hyvin omintakeinen, eikä sen suhdetta muihin Mikronesian alueen kieliin tunneta tarkasti. Kielen nähdään syntyneen fuusiona eri Mikronesian saarten kielistä, minkä perusteella Naurun väestön alkuperäksi on ehdotettu Marshallsaaria ja Salomonsaaria sekä muita saaria.
Ensimmäinen saarelle saapunut eurooppalainen oli brittiläinen valaanpyytäjä ja Hunter-laivan kapteeni John Fearn vuonna 1798. Hän nimesi saaren Mukavuudensaareksi. Naurulle saapui eurooppalaisia kauppiaita 1830-luvulta lähtien, ja näiden tuomat ampuma-aseet ja alkoholijuomat johtivat alkuperäisasukkaiden välisiin erimielisyyksiin. Naurun kahdentoista heimon välille syttyi vuonna 1878 kymmenvuotinen sisällissota, jonka aikana saaren alkuperäisväestön lukumäärä vajosi alle tuhanteen. Sota päättyi, kun Saksa otti saaren hallintaansa ja riisui väestön aseista Britannian ja Saksan välisen vuonna 1886 allekirjoitetun aluejakosopimuksen mukaisesti, minkä myötä Nauru menetti asemansa itsenäisenä kuningaskuntana. Saksa liitti Naurun samalla Marshallsaarten protektoraattiinsa, jolloin se kuului osana Saksan Uuden-Guinean siirtokuntaan. Saksalaisten kokonaisvaltainen vaikutus saaren elämään jäi lopulta vähäiseksi ja on sanottu, että vuonna 1899 saapuneilla lähetyssaarnaajilla oli huomattavasti suurempi vaikutus saarelle kuin emämaalla.
Uusiseelantilainen geologi Albert Ellis löysi vuonna 1901 Naurulta ja sen lähimmältä saarelta, Banabasaarelta, runsaan fosfaattiesiintymän. Kaivostoiminnan aloitti saksalaisten luvalla brittiläinen Pacific Phosphate Co. vuonna 1907. Työvoima jouduttiin hakemaan Karoliineilta, kun paikallinen väestö ei osoittanut mielenkiintoa kaivostyöhön. Fosfaatti kiinnosti muitakin, ja Australian Expeditionary Force valtasi saaren Saksalta ensimmäisen maailmansodan alkamisvuonna 1914. Fosfaatintuotanto jatkui läpi sodan, ja sodan päätyttyä Kansainliitto liitti Naurun mandaattialueena brittiläiseen imperiumiin vuonna 1919. Saarta hallitsivat yhdessä Britannian, Australian ja Uuden-Seelannin hallitukset. Maat perustivat sitä louhimaan British Phosphate Commissioners -yrityksen (BPC). Naurulaista fosfaattia oli tarkoitus käyttää Australian ja Uuden-Seelannin kasvavan maatalouden tarpeisiin, jotta autiomaat saataisiin rehevöimään mahdollisimman halvalla.
Vuonna 1942 toisen maailmansodan aikana Japani valloitti Naurun, ja 1 200 naurulaista (suurin osa saaren väestöstä) vietiin orjatyöntekijöiksi japanilaisten tukikohtaan, Chuukin saarelle Mikronesiaan. Suurin osa orjista kuoli huonoon kohteluun, nälkään ja tauteihin.
Sodan jälkeen, vuodesta 1947 alkaen, maata hallinnoi Australia YK:n mandaatilla, ja 1960-luvun aikana Nauru alkoi siirtyä kohti itsehallintoa. Vuonna 1966 maa sai lähes täydellisen itsemääräämisoikeuden Australialta ja se julistautui itsenäiseksi vuonna 1968 Hammer DeRoburtin johdolla. Fosfaatin kaivausoikeudet annettiin naurulaisille itselleen vuonna 1970, ja fosfaatin tuotanto teki Naurusta yhden Tyynenmeren alueen hyvinvoivimmista valtioista. Joinakin vuosina sen bruttokansantuote henkeä kohti oli maailman toiseksi suurin. Fosfaatti alkoi kuitenkin vähetä 1990-luvun alussa, ja Nauru yritti hankkia lisätuloja toimimalla veroparatiisina. Sitä syytettiin rahanpesusta, ja 2003 presidentti lupasi lisätä valvontaa, ja vuonna 2005 Nauru pääsi pois OECD:n ”yhteistyöhaluttomien maiden” luettelosta.
Vuonna 2002 Nauru otti vastaan Australian pyynnöstä tuhat turvapaikanhakijaa, jotka olivat pyrkineet Australiaan. Toiminta jatkui vuoteen 2008.
Vuonna 2004 maa ei kyennyt maksamaan velkojaan, ja sen varat siirtyivät Australian valvontaan. Vuonna 2004 sen ainoa lentokone jäi velkojen pantiksi. Vuonna 2008 harkittiin yksityisen pankin perustamista valtionvarojen hallintaa varten, kun Australia oli kieltäytynyt hoitamasta pankkitoimintaa saarella.
Vuonna 2013 Australia teki uuden sopimuksen Australiaan meriteitse pyrkivien turvapaikanhakijoiden sijoittamisesta Naurulle. Turvapaikanhakijoiden olosuhteita Naurulla kritisoitiin ja turvapaikanhakijoilla esiintyi paljon mielenterveysongelmia, itsemurhia ja toivottomuutta.
Naurun parlamentti valitsi elokuussa 2019 maan uudeksi presidentiksi Lionel Aingimean. Tätä ennen maan presidenttinä oli ollut kuusi vuotta Baron Waqa vuodesta 2013 lähtien.
Aluejako
pienoiskuva|300px|Naurun aluejako Naurulla ei ole kaupunkeja, vaan maa on jaettu 14 alueeseen. Aluejakoa käytetään vain tilastollisiin tarkoituksiin, eikä alueilla ole ollut vuodesta 1999 lähtien paikallishallintoa. Paikallishallinnon tehtäviä hoitaa maan hallitus. Perinteisen tehtävänkuvan sijasta Nauru Local Government Council vastaa Nauru Corporationin ja Nauru Pacific Line -rahtiyrityksen toiminnoista sekä ulkomaiden investoinneista. Naurulla ei ole virallista pääkaupunkia, mutta Naurun parlamentti ja suurin osa valtion virastoista sijaitsee Yarenin alueella, jota joskus pidetään maan pääkaupunkina.
Naurun alueet ovat:
Politiikka
250px|pienoiskuva|vasen|Naurun parlamenttitalo Nauru on demokraattinen puolueista riippumaton tasavalta. Vaikka perinteisillä puolueilla ei ole suurta sananvaltaa, on Naurulla muodollisesti kolme aktiivista puoluetta. Naurun parlamentti on 18-jäseninen, joista 15 ei kuulu mihinkään puolueeseen. Parlamentti valitsee keskuudestaan presidentin, joka taas nimittää viisi jäsentä hallitukseen itsensä lisäksi. Presidentti johtaa sekä valtiota että hallitusta. Kaikki yli 20-vuotiaat Naurun kansalaiset ovat äänioikeutettuja, ja äänestäminen on pakollista. Parlamenttivaalit järjestetään kolmen vuoden välein.
Informaatioverkostojen tutkinto-ohjelma
Informaatioverkostot on Aalto-yliopiston perustieteiden korkeakoulussa tarjottava monitieteinen koulutusohjelma, josta valmistuu tekniikan kandidaatteja ja diplomi-insinöörejä.
Nauru
Politiikka
Nauru on jaettu kahdeksaan vaalipiiriin, joista seitsemästä valitaan yhteensä kaksi jäsentä parlamenttiin. Nämä seitsemän vaalipiiriä kattavat valtion neljästätoista alueesta kymmenen. Ubeniden vaalipiiriin kuuluu neljä aluetta, mistä valitaan loput neljä jäsentä parlamenttiin. Parlamentin ensimmäinen naisjäsen valittiin vuonna 1986.
Informaatioverkostojen tutkinto-ohjelma
Koulutusohjelman tavoitteena on kouluttaa sillanrakentajia ihmisen, tekniikan ja talouden väliin. Perinteisten teknisten opintojen lisäksi opiskellaan muun muassa viestintää, filosofiaa ja estetiikkaa. Opiskelijat voivat vaikuttaa opintojensa sisältöön paljon ja sitä kautta työllistyä hyvin erilaisiin tehtäviin. Suuntautumisesta riippuen yleisiä ammatteja ovat esimerkiksi liikkeenjohdon konsultti, käyttöliittymäsuunnittelija, UX-designer, ohjelmoija, palvelumuotoilija ja startup-yrittäjä.
Informaatioverkostojen koulutusohjelma on perustettu vuonna 1999 Teknilliseen korkeakouluun ja vuonna 2002 Oulun yliopistoon. Oulusta ohjelma on kuitenkin lopetettu. Lähimpänä Aalto-yliopiston informaatioverkostojen koulutusohjelmaa on tällä hetkellä Tampereen teknillisen yliopiston tietojohtaminen.
Koulutusohjelman nimi informaatioverkostot kuvaa sitä, kuinka informaatio liikkuu tietoyhteiskunnassa ihmisten ja tietotekniikan muodostamissa verkostoissa.
Nauru
Politiikka
Vuodesta 1999 vuoteen 2003 Nauru oli poliittisessa kaaostilassa, ja maalla oli yhteensä seitsemän eri hallitusta vuoden 2003 aikana. Vallassa olivat vuorotellen René Harris ja Bernard Dowiyogo (joka kuoli virassa ollessaan maaliskuussa 2003). Presidentti on joulukuusta 2007 vuoteen 2011 ollut painonnostajanakin menestynyt Marcus Stephen. Vuonna 2010 oli jälleen kriisi parlamentissa. Naurun presidenttinä oli kuusi vuotta vuosina 2013–2019 Baron Waqa. Elokuussa 2019 Naurun parlamentissa valittiin uudeksi presidentiksi Lionel Aingimea. Naurun parlamenttivaalit järjestettiin elokuussa 2019.
Informaatioverkostojen tutkinto-ohjelma
Opinnot
Opinnoissa painotetaan monitieteisyyttä ja ryhmätyöskentelyä sekä humanistisempaa lähestymistapaa kuin muissa Aalto-yliopiston tekniikanalan koulutusohjelmissa. Informaatioverkostojen perusopinnot ovat hyvin monitieteelliset ja niihin kuuluu muun muassa ohjelmointia, matematiikkaa, tuotantotaloutta, mediatekniikkaa, käytettävyyttä, viestintää, filosofiaa, estetiikkaa ja sosiaalista mediaa. Fysiikkaa informaatioverkostoissa opiskellaan muista teknisistä koulutusohjelmista poiketen vain yksi kurssi.
Vanhassa tutkinto-ohjelmassa oli kandidaatin tutkinnossa tarjolla kolme pääainevaihtoehtoa: mediatekniikka, tietointensiivinen liiketoiminta sekä vuorovaikutus ja viestintä. Diplomi-insinöörin tutkinnossa taas oli kuusi syventävää opintokokonaisuutta: digitaalinen media, ihmisläheiset tietojärjestelmät, liiketoimintaverkostot, sisällöntuotanto, tietoyritykset ja yrityksen viestintäjärjestelmät.
Nauru
Talous
pienoiskuva|Fosfaatin louhimisesta jäljelle jääneitä kalkkikivipinaakkeleita Naurulla. pienoiskuva|Saaren ympäri kulkeva maantie on Naurun ainoa moottoritie. Maan pääelinkeinoja ovat fosfaatin ja kookostuotteiden tuotanto sekä palvelut. Naurussa vallitsee lähes täystyöttömyys (90 prosenttia) ja se sijoittuu sillä maailman kärkeen työttömyysmittauksessa. Työllistetyistä vain prosentti saa toimeentulonsa yksityissektorilta. Suurimmat työnantajat ovat fosfaattiyhtiö Nauru Phosphate Corporation (NPC) ja valtio. Taloudellisista vaikeuksista johtuen Naurun valtio on joutunut vähentämään työntekijöitään ja yksityistämään osia palveluistaan. Talous on käytännössä kokonaan riippuvainen Australiasta ja Naurulla käytetään rahayksikkönä Australian dollaria. Naurun tärkeimmät kauppakumppanit ovat Australia, Uusi-Seelanti ja Japani, ja tuonti koostuu lähinnä elintarvikkeista. Tuoreita tietoja maan talouden tunnusluvuista ei ole, mutta vuoden 2005 arvio ostovoimakorjatusta bruttokansantuotteesta on 60 miljoonaa dollaria ja henkeä kohden 5 000 dollaria.
Pääosa Naurun tuloista on aikaisemmin tullut fosfaatintuotannosta, ja fosfaatista saadut tulot nostivat 1970-luvulla Naurun asukaskohtaisen bruttokansantuotteen yhdeksi maailman korkeimmista. Primaariseksi fosfaatiksi kutsuttu kerrostuma kuitenkin ehtyi vuonna 2006. Vuodesta 2007 alkaen on louhittu syvemmästä kerroksesta saaren keskiosasta sekundääriseksi fosfaatiksi kutsuttua mineraalia, jonka arvioidaan riittävän 30 vuodeksi.
Informaatioverkostojen tutkinto-ohjelma
Hakeminen
Informaatioverkostojen koulutusohjelmaan valitaan vuosittain noin 40 opiskelijaa valintakokeella tai valintakokeen ja lähtöpisteiden yhdistelmällä. Toisin kuin lähes kaikki diplomi-insinöörihakukohteet Suomessa, informaatioverkostot ei ole mukana DIA-yhteisvalinnassa.
Nauru
Talous
Naurun taloudellinen tulevaisuus on tällä hetkellä epävarma, sillä fosfaatti oli lähes ainoa saarelta löytyvä luonnonvara, ja maa on aina joutunut luottamaan tuontiin muiden tarpeellisten resurssien kohdalla. Myös fosfaattikaivosten maaperälle aiheuttaman vahingon korjaaminen muodostaa ongelman valtion taloudelle. Toisin kuin monissa muissa alueen maissa, Naurussa turismi ei ole suurimpia tulonlähteitä. Fosfaattivarojen vähenemisen jälkeen maa yritti menestyä veroparatiisina. Tämä tie kuitenkin käytännössä loppui vuonna 2005 Naurun jouduttua tiukentamaan lainsäädäntöään kansainvälisen painostuksen alla.
Informaatioverkostojen tutkinto-ohjelma
Hakeminen
Alkupisteisiin lasketaan lukion päättötodistus sekä ylioppilastutkintotodistus. Valintakoe koostuu kolmesta osiosta: DIA-valinnan kanssa yhteisestä matematiikan kokeesta, aineistokokeesta sekä soveltuvuuskokeesta. Aineistokokeeseen ja soveltuvuuskokeeseen ei voi valmistautua etukäteen.
Athene
Aalto-yliopiston informaatioverkostojen tutkinto-ohjelmassa opiskelevien kilta on nimeltään Informaatioverkostojen kilta Athene ry. Athene toimii aktiivisesti ja siihen kuuluu noin 200 jäsentä.
Nauru
Talous
Valtion toinen tärkeä tulonlähde oli pitkään toimistotilojen vuokraaminen Nauru Housesta, 52-kerroksisesta tornitalosta, jonka Naurun valtio rakennutti Melbourneen 1970-luvulla fosfaatista saaduilla varoilla. Rakennus myytiin kuitenkin vuonna 2004, jotta valtion miljoonavelat yhdysvaltalaiselle yritykselle saataisiin maksettua.
Väestö
pienoiskuva|Naurulaisia kävelemässä [[Naurun kansainvälinen lentoasema|Naurun kansainvälisen lentoaseman ympäri. Naurulaiset ovat maailman ylipainoisin kansa.]] Heinäkuussa 2011 Naurussa arvioitiin asuvan 9 322 ihmistä, joista 58 prosenttia on naurulaisia ja 26 prosenttia kotoisin muilta Tyynenmeren saarilta. Kiinalaisia ja eurooppalaisia on molempia kahdeksan prosenttia väestöstä. Väkiluku oli ennen suurempi, mutta vuosina 2005 ja 2006 noin 1 500 asukasta poistui maasta. Kyse oli suurimmaksi osaksi Kiribatilta ja Tuvalusta kotoisin olleista vierastyöläisistä, jotka palasivat kotimaahansa fosfaattituotannon alasajon vietyä heidän työpaikkansa. Maan virallinen kieli on nauru, jota puhuu noin 96 % etnisesti naurulaisista, mutta lähes kaikki ymmärtävät englantia, ja sitä käytetään lähes kaikissa virallisissa ja epävirallisissa yhteyksissä. Noin kaksi kolmannesta naurulaisista on protestantteja kristittyjä, noin kolmannes katolisia. Maassa on virallisesti uskonnonvapaus, mutta laki antaa hallitukselle mahdollisuuden rajoittaa yksittäisten uskontokuntien toimintaa, mikäli se katsoo maan edun tätä vaativan. Käytännössä sekä Jehovan todistajien että Myöhempien Aikojen Pyhien Jeesuksen Kristuksen Kirkon eli mormonien toimintaa on rajoitettu.
Informaatioverkostojen tutkinto-ohjelma
Athene
Athenen haalarit ovat väriltään metsänvihreät ja toinen haalareiden hihoista on musta, muistuttaen Athenen ja Tietokillan yhteisestä historiasta.
Nauru
Väestö
Noin kolmasosa Naurun aikuisista asukkaista kärsii diabeteksesta, ja ylipainoisiksi lasketaan 97 prosenttia miehistä ja 93 prosenttia naisista, mikä on suurempi osuus kuin missään muualla maailmassa. Myös syöpä ja sydäntaudit ovat vakavia ongelmia maassa. Sairaudet aiheutuvat lähinnä ongelmista ruokavaliossa: perinteinen kalaan, kookospähkinään ja juureksiin perustunut ruokavalio on korvattu ulkomailta tuodulla prosessoidulla ja energiapitoisella ruoalla, jota syödään isoin annoksin. Myös tupakointi on Naurulla yleisempää kuin missään muualla maailmassa. 54 prosenttia aikuisväestöstä tupakoi. Väestön keskimääräinen eliniänodote vuonna 2011 oli 63,35 vuotta.
Informaatioverkostojen tutkinto-ohjelma
Sisältö (Oulun yliopisto)
Oulun yliopistossa informaatioverkostojen tutkinto-ohjelma toteutettiin Teknillisen tiedekunnan Sähkö- ja tietotekniikan osaston koulutusohjelmana, johon oli sisällytetty Taloustieteen tiedekunnan tietoteollinen liiketoiminta -opintosuunnan opintoja, Tietojenkäsittelytieteiden laitoksen opintoja sekä Kielikeskuksen kieli- ja viestintäopintoja. Oulun yliopiston informaatioverkostojen koulutusohjelma aloitti vuonna 2002, sen vuosittainen opiskelijoiden sisäänotto oli noin 35. Nykyisin koulutusohjelmaan ei enää oteta uusia opiskelijoita.
Opinnot
Koulutusohjelman tavoitteena oli tuottaa diplomi-insinöörejä alueelle, joka yhdistää huipputeknologian, kuten tietojärjestelmät, sisällöntuotantoteknologian ja palvelujärjestelmät sekä liiketoimintamekanismit uudella tavalla. Alueen monipuolisuuden vuoksi opetuksessa korostuivat taloustieteet, sähköinen ja mobiilikaupankäynti, digitaalisen median sisältö- ja mobiiliteknologia.
Nauru
Väestö
Koulunkäynti on Naurulla pakollista ja ilmaista 6–16-vuotiaille. Korkea-asteen opintoja varten lähdetään usein ulkomaille, yleensä Australiaan tai Uuteen Seelantiin, ja siihen on saatavana stipendejä. Myös Etelä-Tyynenmeren yliopistolla on Naurulla haaraosasto.
Kulttuuri
pienoiskuva|180px|Naurulainen soturi vuonna 1880. Naurun kansallissymboli on fregattilintu, jonka kuva koristi muun muassa Air Naurun lentokoneiden peräevää. Perinteinen naurulainen yhteiskunta on ollut matrilineaarinen, jossa sukulaisuus määräytyy äidin puolelta. Naisten asema yhteiskunnassa on muuten keskittynyt kotiin ja perheeseen.
Informaatioverkostojen tutkinto-ohjelma
Opinnot
Oulun yliopiston Informaatioverkostojen koulutusohjelman painopiste oli teknillis-taloudellinen. Tarkoitus on kouluttaa taloustieteitä tuntevia tekniikan alan osaajia joilla on hyvät valmiudet kehittyä vaativiin asiantuntija- ja johtotehtäviin. Tietämyksen lisäksi koulutuksessa painotettiin kommunikaatio- ja organisointitaitoja. Koulutusohjelmassa oli tarjolla kolme opintosuuntaa: informaatioverkostojen tekniikat, informaatioverkostojärjestelmät ja informaatioverkostojen palveluliiketoiminta.
Nauru
Kulttuuri
Fosfaatin tuoma vauraus muokkasi naurulaista kulttuuria nopeasti. Saarella 1920-luvulla käynyt National Geographicin toimittaja kirjoitti, että asukkaat kalastivat, tanssivat ja elivät perinteistä elämäänsä fosfaatin tuotannosta huolimatta. Vuonna 1975 saman lehden toimittaja kirjoitti, että vauraus oli luonut täysin länsimaalaisen elämäntavan: kaikilla oli jääkaappi, kolme pesukonetta, moottorivene ja autoja, ja saarelaiset harrastivat golfia ja jalkapalloa. Hyvinvoinnin aikana kasvaneiden saarelaisten on ollut vaikea sopeutua nykyiseen niukkuuteen.
Erikoinen kansanperinteen muoto olivat narusta käsin muodostetut kuviot, jotka kehittyivät saarella erittäin monimutkaisiksi.
Informaatioverkostojen tutkinto-ohjelma
Infonia
Oulun yliopiston informaatioverkostojen opiskelijoiden ammattiainekerho oli Infonia, joka toimi Oulun Tietoteekkarit ry:n alaisuudessa. Infonia julkaisi kerran vuodessa Amppari-lehteä.
Nauru
Kulttuuri
Naurulla ei ilmesty päivittäin sanomalehtiä. Valtion omistama Radio Nauru lähettää australialaista ja BBC:n ohjelmaa. Naurun televisio lähettää australialaisia, uusiseelantilaisia ja paikallisia ohjelmia. Internetin käyttö on kohtuuhintaista, ja noin 300:lla on verkkoyhteys.
Informaatioverkostojen tutkinto-ohjelma
Aiheesta muualla
Information networks
Nauru
Juhlapäivät
Naurun itsenäisyyspäivää (Constitution Day) juhlitaan 31. tammikuuta vuonna 1968 saavutetun itsenäisyyden muistoksi. Toinen maassa juhlittava kansallinen juhlapäivä on Angam-päivä, jota vietetään 26. lokakuuta. Sana angam on naurua ja tarkoittaa ”juhlimista” tai ”tavoitteen saavuttamista”. Angam-päivää vietetään sen muistoksi, kun maan väkiluku ensimmäisen kerran ylitti 1 500 vuonna 1932.
Urheilu
Olympialaisiin Nauru on osallistunut vuodesta 1996 1–3 urheilijan joukkueilla. Kaikki urheilijat ovat olleet painonnostajia. Naurun kansallisurheilulajit ovat australialainen jalkapallo ja painonnosto. Australialaisessa jalkapallossa on kahdeksan seuraa, ja lajia harrastaa 200 senioria ja 500 junioria. Maajoukkue voitti Arafuran kisat vuonna 2001. Vuonna 2002 se oli kansainvälisissä kisoissa kahdeksas 11 joukkueesta, ja 2005 se vetäytyi kisoista. Maa on saavuttanut kansainvälistä menestystä painonnostossa, esimerkiksi Kansainyhteisön kisoissa. Vuoden 2001 painonnoston maailmanmestaruuskilpailut oli tarkoitus pitää Naurulla. Ne kuitenkin siirrettiin Guamille, koska Nauru ei kyennyt tarjoamaan riittävää infrastruktuuria.
Port Arthur (täsmennyssivu)
Port Arthur tarkoittaa seuraavia maantieteellisiä paikkoja:
Port Arthur
Charlie Hebdon isku
Charlie Hebdon isku tapahtui 7. tammikuuta 2015, kun aseistautuneet miehet hyökkäsivät ranskalaisen Charlie Hebdo -satiirilehden toimitukseen Pariisissa. Konetuliasein varustautuneet hyökkääjät surmasivat 12 ihmistä. Kahdeksan kuolleista oli lehden toimituksen jäseniä, kaksi poliiseja, yksi talonmies ja yksi vierailija. Tulituksen jälkeen hyökkääjät pakenivat paikalta. Poliisi epäili teosta kahta veljestä. He saivat surmansa piiritystä seuranneessa tulitaistelussa kaksi päivää myöhemmin.
Uhrit
Hyökkäyksessä kuoli kahdeksan lehden työntekijää, kaksi poliisia, talonmies sekä lehden toimituksessa ollut vierailija. Toimituksen tiloissa saivat surmansa päätoimittaja Stéphane Charbonnier alias Charb, pilapiirtäjät Cabu, Philippe Honore, Tignous ja Georges Wolinski, lehden osakas Bernard Maris, kolumnisti Elsa Cayat, algerialaissyntyinen toimituksen työntekijä Mustapha Ourrad, toimituksessa vieraillut kulttuuripersoona Michel Renaud, lehden 42-vuotias talonmies Frederic Boisseau sekä Charbonnierin henkivartijana toiminut poliisi Franck Brinsolaro. Lisäksi hyökkäyksessä kuoli kadulla ammuttu poliisi, arabitaustainen Ahmed Merabet.
Epäillyt
Poliisilla oli tiedossa kolme iskuun epäiltyä, heidän kuvansa ja etsintäkuulutus julkaistiin, jonka jälkeen yksi epäillyistä ilmoittautui itse poliisille. Poliisille ilmoittautuneen 18-vuotiaan on kuitenkin kerrottu olleen koulussa iskun tapahtumahetkellä.
Epäiltyjen pakomatka
Hyökkääjien pakoauto löydettiin samana päivänä hylättynä Koillis-Pariisista. Kaksi vuorokautta iskun jälkeen, perjantaina 9. tammikuuta aamulla, pääepäiltyinä pidetyt Kouachin veljekset kaappasivat auton paettuaan sitä ennen jalkaisin pitkin metsiä. Poliisit ajoivat autoa takaa ja takaa-ajon aikana käytiin laukaustenvaihtoa. Veljekset hyökkäsivät Dammartin-en-Goëlen kaupungissa toimivaan kirjapainoon, jossa on painettu myös Charlie Hebdo -lehteä, ja linnoittautuivat sinne ottaen yhden panttivangin. Dammartin sijaitsee noin 25 kilometriä Pariisin keskustasta koilliseen lähellä Charles de Gaullen kansainvälistä lentoasemaa.
Ranskan poliisi teki rynnäkön rakennukseen vielä samana päivänä noin kello 17 paikallista aikaa, ja molemmat veljeksistä saivat surmansa rynnäkössä panttivangin päästessä vapaaksi. Le Figaro -lehden mukaan veljekset olivat kuitenkin vapauttaneet panttivangin perjantaina aamupäivällä. Yksi työntekijä piileskeli pahvilaatikossa koko panttivankidraaman ajan ohjeistaen poliisia tekstiviestitse hyökkääjien liikkeistä ja rakennuksen rakenteesta.
Motiivien selitykset
Poistuessaan surmapaikalta tekijöiden kerrotaan huutaneen ”Olemme kostaneet profeetan puolesta”. Toinen tekijöistä sanoi kuuluvansa Jemenin al-Qaidaan. Arabian niemimaan al-Qaida otti vastuun iskusta julkaisemallaan videolla tammikuussa 2015, mutta sen yhteys iskuun ei ole täysin selvä. Moni Isis-järjestön kannattaja on tukenut iskua pitäen sen syynä satiirilehden julkaisemia Muhammad-pilakuvia. Maailman poliittiset johtajat ja media ovat luonnehtineet iskua myös terrorismiksi sekä hyökkäykseksi sananvapautta ja lehdistönvapautta vastaan.
Panttivankidraama košerkaupassa
9. tammikuuta Amedy Coulibaly, 32, hyökkäsi Hyper Cacher -košerruokakauppaan Porte de Vincennesissä Pariisin 12. arrondissementissa. Hän otti kahdeksan panttivankia ja vaati veljesten päästämistä pois piirityksestä. Myös tämä panttivangin ottaja kuoli poliisin rynnäkössä saman päivän aikana. Coulibaly ampui neljä panttivankia heti kaappauksen alussa. Osa asiakkaista pelastui, kun kaupan työntekijä piilotti heidät myymälän kylmähuoneeseen. Edellisenä päivänä Coulibaly oli ampunut 26-vuotiaan Martiniquen saarelta Ranskaan muuttaneen naispoliisin, mutta häntä ei saatu kiinni murhasta ennen hyökkäystä košerkauppaan.
Reaktiot
Iskun seurauksena pilapiirtäjät ja toimittajat ympäri maailmaa ilmaisivat tukensa sananvapaudelle. Tukimielenosoituksia iskujen uhreille järjestettiin ympäri maailmaa, joista suurin oli Pariisin Place de la Républiquella, jonne kokoontui yli 1,5 miljoonaa ihmistä. Mielenosoitusten tunnus oli "Je suis Charlie". Marssille osallistui valtioiden johtajia, kuten Ranskan presidentti François Hollande, Saksan liittokansleri Angela Merkel, palestiinalaisten presidentti Mahmoud Abbas, Israelin pääministeri Benjamin Netanjahu, Malin presidentti Ibrahim Boubacar Keita, Suomen pääministeri Alexander Stubb, Unkarin pääministeri Viktor Orbán, Venäjän ulkoministeri Sergei Lavrov ja Britannian pääministeri David Cameron.
Erikoisnumero
Lehden hyökkäyksen jälkeistä numeroa painettiin 7 miljoonaa kappaletta. Kannessa profeetta Muhammedilla on kyltti, jossa lukee "Minä olen Charlie". Kannessa on myös teksti: "Kaikki on annettu anteeksi".
Lehden julkaisua vastaan protestoitiin eri puolilla maailmaa. Tšetšeniassa sadattuhannet osoittivat mieltään lehteä vastaan. Moskovassa vastaava mielenosoitus kiellettiin. Myös Venäjän Ingušiassa oli liki 15 000 ihmisen mielenosoitus. Nigerian Niameyssa ja Zinderissa protestoitiin ja kristittyjen omistamia liikkeitä vastaan hyökättiin ja niitä sytytettiin tuleen. Pääkaupungissa poltettiin kaksi kristittyjen kirkkoa. Väkivaltaisia protesteja oli lisäksi ainakin Pakistanin Karachissa, Sudanin pääkaupungissa Khartoumissa ja Algerian pääkaupungissa Algierissa.
Irtonumeromyynti Suomessa
Charlie Hebdoa ei ollut ennen iskua Suomessa vakituisessa irtonumeromyynnissä. Yksinoikeus lehden maahantuontiin oli Lehtipisteellä, joka ilmoitti ettei se aio tuoda irtonumeroita Suomeen myyntiin. Turun sarjakuvakauppa kertoi julkisesti ottavansa myyntiin 50 kappaleen erän lehteä, mutta kysyntää oli niin paljon, että lopulta tilausta kasvatettiin tuhanteen kappaleeseen. Ranskalainen tukku ei kuitenkaan myynyt lehteä yksinoikeuden ohi, eikä suoraan vähittäiskauppiaille. Kun ilmeni, että Suomi oli jäämässä ainoaksi länsimaaksi johon Charlie Hebdoa ei tulisi viralliseen irtonumeromyyntiin, Lehtipiste pyörsi päätöksensä ilmeisistä imagollisista syistä. Näin lehteä saatiin Helsingin Rosebud-kirjakauppaan ja Turun sarjakuvakauppaan.
Oikeudenkäynti
Iskua käsittelevä oikeudenkäynti alkoi Pariisissa 2. syyskuuta 2020. 14 ihmistä syytettiin avunannosta iskuihin. Kolmen heistä epäillään kuolleen Irakissa tai Syyriassa. Päivää ennen oikeudenkäynnin alkamista Charlie Hebdo -lehti julkaisi uudelleen kohua aiheuttaneet pilapiirrokset. 13 syytettyä sai vankeustuomion. Tuomiot vaihtelivat elinkautisesta neljään vuoteen vankeutta. Yksi syytetyistä vapautettiin, koska katsottiin, että hänet oli tuomittu jo aiemmin.
Suomen Metsätieteellinen Seura
Suomen Metsätieteellinen Seura (SMS) on 30. huhtikuuta 1909 perustettu seura, jonka tarkoituksena on edistää Suomen metsäntutkimusta. Seuran ensimmäisenä puheenjohtajana toimi tuolloinen Metsähallituksen ylijohtaja Peter Woldemar Hannikainen.
Seura toimii metsäntutkimuksen alalla työskentelevien tutkijoiden ja myös tutkimuksesta kiinnostuneiden henkilöiden yhdyssiteenä. Seuralla on noin 500 varsinaista jäsentä ja lisäksi suomalaisia ja ulkomaisia kunniajäseniä. Monet yhteisöt ovat seuran kannattajajäseniä.
Toimintaorganisaatioon kuuluvat jäsenkokousten lisäksi aihekeskeisesti kokoontuvat yksiköt: Itä-Suomen metsäntutkimusseura, Metsäbiologian kerho, Metsäekonomistiklubi, Metsäteknologisen tutkimuksen yhteistyöelin ja Taksaattoriklubi.
Seuralla on myös oma kirjasto, jonne tulee vuosittain tuhatkunta julkaisua eri puolilta maailmaa. Seura jakaa myös apurahoja nuorille metsäntutkijoille ja palkitsee parhaat pro gradu -tutkielmat.
Julkaisutoiminta
Seura julkaisee metsäntutkimuksen tuloksia. Seura on julkaissut englanninkielistä Silva Fennicaa vuodesta 1926 ja siihen sulautettua Acta Forestalia Fennica -julkaisua vuosina 1913–1999. Vuonna 1994 yhdistettiin Seuran ja Metsäntutkimuslaitoksen tieteellinen julkaisutoiminta, jolloin seurasta tuli myös Metsätieteellisen aikakauskirjan (siihen asti Folia Forestalia ) julkaisija. Edellisten lisäksi seuran julkaisuihin on kuulunut metsäntutkimusta esitteleviä ja tukevia julkaisuja ja metsäterminologisia sanakirjoja.
Krister Henriksson
Jan Krister Allan Henriksson (s. 12. marraskuuta 1946 Häverö, Ruotsi ) on ruotsalainen näyttelijä, joka on näytellyt muun muassa vuosina 2005–2013 kaikissa Wallander-elokuvissa Kurt Wallanderin roolissa.
Henrikssonin läpimurtorooli oli Tukholman kaupunginteatterissa vuonna 1973 pääosa näytelmässä Peer Gynt. Hän on myös näytellyt Kungliga Dramatiska Teaternissa.
Henriksson aloitti elokuvauransa vuonna 1972. Televisiossa hän näytteli vuonna 1992 Björn Lindmanin roolissa televisiosarjassa Varustamo. Kalle Blomkvist -elokuvassa Kalle mestarietsivä (1996) hän esitti murhaajaa. Vuonna 2015 Henriksson näytteli yhtä pääosaa televisiosarjassa Modus.
Henriksson on naimisissa näyttelijä Cecilia Nilssonin kanssa. Heillä on kaksi tytärtä ja yksi poika.
Teollisuuskatu
pienoiskuva|Katu itään [[Dallapénpuiston kohdalla.]] pienoiskuva|Näkymä länteen. Taustalla [[S-ryhmän pääkonttori Ässäkeskus.]] Teollisuuskatu on katu Vallilan kaupunginosassa Helsingissä. Poikittaissuuntainen katu on Pasilan ja Sörnäisten välinen monikaistainen pääyhteys, jota käyttää noin 20 000 ajoneuvoa vuorokaudessa. Hieman moottoritietä muistuttava katu on paikoitellen yli 50 metriä leveä, ja sen nopeusrajoitus on 50 km/h.
Liikenne laaksomaisen väylän yli kulkee silloilla, ja katua on kutsuttu vaikeaksi ylittää. Katu halkaisee Vallilan kahtia, ja sen on sanottu suosivan autojen läpikulkua ja olevan haastava kevyelle liikenteelle. Alueen uudella kaavarungolla uusine liikenneratkaisuineen ja viherkatuineen pyritään vähentämään kadun väylämäisyyttä, ja katualuetta halutaan kehittää työpaikka-alueena ja ydinkeskustan jatkeena.
Kadun molemmin puolin on rakentunut asuinkerrostaloja ja toimistorakennuksia, ja pohjoispuolella sijaitsee muun muassa Puu-Vallila. Eteläpuolella kadun varrella sijaitsevat historiallinen Pasilan konepaja sekä Dallapénpuistona tunnettu puistoalue. Kadulta on ramppi Sturenkadulle. Topografisesti katu on miltei koko leveydeltään Pasilasta Sörnäisiin ulottuneen vanhan laakson pohjaa, ja sen maisemarakenne on selvimmin näkyvissä Hämeentien ja Sturenkadun ylikulkusilloilta.
Raskas liikenne käyttää Teollisuuskatua liikkuessaan läntisen ja itäisen kantakaupungin välillä. Kadun länsipäähän vuonna 2019 valmistunut Teollisuuskadun tunneli alittaa pääradan ja yhdistää Teollisuuskadun Veturitiehen. Aiemmin Teollisuuskatu päättyi risteykseen Ratapihantien kanssa, ja autoilijoiden reitti länteen kulki Pasilansiltaa pitkin.