cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Otto Paajanen
Otto Paajanen (s. 13. syyskuuta 1992 Loppi) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa SM-liigajoukkue KooKoossa. Hän toimii joukkueen kapteenina. Paajanen on pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta hän osaa pelata myös laidassa. Hän on pelityyliltään kahden suunnan sentteri. Häntä on verrattu nuorempana pelityyliltään Niko Kapaseen hänen puolustus- ja alivoimapelaamisensa osalta.
Seuraura
Paajasen kasvattajaseura on Lopen Lätkä. Hän pelasi juniorina myös yhden kauden sekä Riihimäen Kiekko-Nikkareissa että Hyvinkään Ahmoissa, kunnes siirtyi C-juniori-ikäisenä lukion perässä Hämeenlinnan Pallokerhoon. Paajanen voitti B-nuorten SM-hopeaa vuosina 2009 ja 2010. Kaudella 2010–2011 hän oli tehoilla 19+28=47 HPK:n A-nuorten kolmanneksi paras pistemies koko A-nuorten SM-liigan pistepörssin kärkikaksikon eli Teemu Rautiaisen ja Ville Järveläisen jälkeen. Paajanen sijoittui itse sarjan pistepörssissä seitsemänneksi Ässien Samuli Virkkusen ja Ilveksen Roope Nikkilän kanssa. Hänet valittiin kauden päätteeksi tähdistökentälliseen. Paajanen teki samalla kaudella myös debyyttinsä miesten peleissä pelaamalla viisi Mestis-ottelua alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa.
Helmikuussa 2011 Paajanen solmi kaksivuotisen SM-liigasopimuksen HPK:n kanssa. Hän teki liigadebyyttinsä kauden 2011–2012 avausottelussa 15. syyskuuta 2011 Turun Palloseuraa vastaan. Paajanen merkittiin HPK:n nelossentteriksi laidoilleen Jaakko Turtiainen ja Antti Roppo. Hän sai ottelussa jääaikaa 9.30 minuuttia. Liigauransa avausmaalin Paajanen teki 12. lokakuuta 2011 Porin Ässiä vastaan. Yhteensä hänen tulokaskautensa toi 34 runkosarjaottelussa tehot 4+1=5. Marraskuussa 2011 Paajanen siirtyi joulutaukoon asti kestäneellä lainasopimuksella Mestis-joukkue KooKoohon, jossa hän pelasi viisi ottelua. Paajanen vahvisti kauden aikana myös HPK:n A-nuoria, joiden paras pistemies ja syöttäjä hän oli kevään 2012 pudotuspeleissä tehoilla 2+6=8. Paajanen voitti kauden päätteeksi A-nuorten SM-pronssia.
Kaudella 2012–2013 Paajanen vakiinnutti paikkansa HPK:n liigajoukkueessa ja pelasi joukkueen ainoana pelaajana kauden kaikki 60 runkosarjaottelua. Hän vahvisti myös HPK:n A-nuoria kauden viimeiseksi jääneessä neljännessä finaaliottelussa Espoo Bluesia vastaan yhdessä Teemu Rautiaisen kanssa. Paajanen viimeisteli joukkueelle 4–1-loppulukemat vastustajan tyhjään maaliin ja voitti Suomenmestaruuden. Joulukuussa 2012 hän teki kaksivuotisen jatkosopimuksen HPK:n kanssa. Kaudella 2013–2014 Paajanen nousi joukkueen varakapteeniksi ja teki runkosarjassa 15 tehopistettä. Kaudella 2014–2015 hän paransi taas yhden kauden piste-ennätystään tehoilla 5+11=16. Joulukuussa 2014 Paajanen teki taas kaksivuotisen jatkosopimuksen HPK:n kanssa.
Paajanen teki kaudella 2015–2016 läpimurtonsa SM-liigassa. Hän oli paljon loukkaantumisista kärsineestä HPK:n joukkueesta ainoa, joka pelasi kauden kaikki 60 runkosarjaottelua. Paajanen voitti joukkueen sisäisen piste- ja maalipörssin tehoilla 20+15=35. Hän jakoi SM-liigan maalipörssin neljännen sijan kolmen muun pelaajan kanssa. Paajanen toimi loppukaudella myös HPK:n kapteenina Riku Hahlin ja Antti Miettisen loukkaantumisten myötä. Myös kaudella 2016–2017 hän oli joukkueen ainoa kauden kaikki 60 runkosarjaottelua pelannut pelaaja. Marraskuussa 2016 Paajanen teki HPK:n kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen.
Paajanen nimettiin kaudeksi 2017–2018 HPK:n kapteeniksi. Hän jakoi tehoilla 17+16=33 joukkueen sisäisen maalipörssin toisen sijan Teemu Turusen kanssa edellään vain kesken kauden Kärppiin siirtynyt Kristian Vesalainen sekä sijoittui sisäisessä pistepörssissä neljänneksi ollen kauden loppuun asti jatkaneista toiseksi tehokkain pelaaja Joonas Lehtivuoren jälkeen. Paajanen oli myös HPK:n ainoa kauden kaikki 60 runkosarjaottelua pelannut pelaaja. Hän edusti joukkuetta kauden aikana myös Spengler Cupissa. Kaudella 2018–2019 Paajanen teki puolivälieräsarjassa Turun Palloseuraa vastaan kaksi voittomaalia, joista toinen ratkaisi HPK:lle välieräpaikan 29. maaliskuuta 2019 vieraissa pelatussa ottelusarjan viidennessä ottelussa ensimmäisessä jatkoerässä ajassa 69.28. Simo Rouvali valitsi hänet ottelun Alumnien tähtien ykköstähdeksi. Paajanen johdatti joukkueensa kapteenina HPK:n kauden päätteeksi Suomenmestaruuteen. Hänet palkittiin pudotuspelien arvokkaimpana pelaajana Jari Kurri -palkinnolla.
Devan Dubnyk
Devan Dubnyk (s. 4. toukokuuta 1986 Regina, Saskatchewan, Kanada) on kanadalainen jääkiekkomaalivahti, joka torjuu NHL-joukkue Colorado Avalanchessa. Edmonton Oilers varasi Dubnykin ensimmäisellä kierroksella 14. pelaajana kesällä 2004.
Ura
Dubnyk pelasi kausina 2000–2001 ja 2001–2002 lähinnä CBHL-juniorisarjaa Calgary Bruinsin joukkueessa. Useissa tilastoissa Dubnykin on merkitty pelanneen myös viisi ottelua Kotkan Titaanien B2-junioreissa kaudella 2001–2002. Todellisuudessa hän ei Titaaneissa ole pelannut, mutta outo tilasto nousee usein esiin, kun miehen nimi tulee esille Suomessa.
Otto Paajanen
Seuraura
Paajanen palasi kaudeksi 2021–2022 kaksivuotisella sopimuksella HIFK:hon. Hänet nimettiin joukkueen varakapteeniksi. Paajanen oli HIFK:n kolmanneksi paras pistemies Alex Broadhurstin kanssa tehoilla 12+22=34. Hän oli myös Johan Motinin ohella joukkueen ainoa kauden kaikki 59 runkosarjaottelua pelannut pelaaja. Myös kaudella 2022–2023 Paajanen oli Eetu Koivistoisen ohella HIFK:n kauden ainoa kaikki kauden 60 runkosarjaottelua pelannut pelaaja. Kuudennessa puolivälieräottelussa 27. maaliskuuta 2023 Rauman Lukkoa hän teki joukkueen 3–2-voittomaalin ensimmäisessä jatkoerässä ajassa 67.33. Paajasen osuma hyväksyttiin videotarkistuksen päätteeksi ja se ratkaisi HIFK:lle välieräpaikan otteluvoitoin 4–2. Turo Järvinen valitsi hänet ottelun Alumnien tähtien ykköstähdeksi. Paajanen edusti HIFK:ta kauden aikana myös Spengler Cupissa.
Devan Dubnyk
Ura
Dubnyk pelasi loppukauden 2001–2002 WHL-joukkue Kamloops Blazersissa, jossa Dubnyk pelasi kokonaan seuraavat neljä kautta kevääseen 2006 saakka. Hänestä tuli joukkueen ykkösmaalivahti kaudella 2003–2004, jonka päätteeksi hänet valittiin WHL:n (Daryl K. Seaman Trophy) ja koko CHL:n skolastisimmaksi pelaajaksi. Edmonton Oilers varasi hänet 14. pelaajana kesällä 2004. Dubnyk pelasi varauksensa jälkeen vielä kaksi kautta Blazersissa.
Otto Paajanen
Maajoukkueura
Paajanen pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2012 sekä alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2010, jolloin hän voitti pronssia. Yhteensä Paajanen on pelannut 22 nuorten ja 13 poikien maaottelua.
Devan Dubnyk
Ura
Kaudeksi 2006–2007 Dubnyk siirtyi kolmivuotisella tulokassopimuksella Edmonton Oilersin organisaatioon. Hän pelasi lähes koko kauden ECHL-joukkue Stockton Thunderissa, jossa hän torjui 43 runkosarjaottelua. Hän torjui 24 voittoa, ja päästettyjen maalien keskiarvo oli 2,56 ja torjuntaprosentti 92,1. Dubnyk teki noilla lukemilla Thunderin seurakohtaisen ennätyksen. Hän pelasi kauden aikana myös ECHL:n tähdistöottelussa. Dubnyk pelasi myös neljä AHL-ottelua Oilersin silloisessa farmijoukkueessa Wilkes-Barre/Scranton Penguinsissa. Kauden 2007–2008 hän pelasi kokonaan AHL:ssä ja edusti Springfield Falconsia. Dubnyk pelasi 33 runkosarjaottelua, mutta jäi vielä kakkosmaalivahdiksi Jeff Drouin-Deslauriersille. Dubnyk teki heinäkuussa 2009 vuoden mittaisen jatkosopimuksen Oilersin kanssa.
Otto Paajanen
Maajoukkueura
Suomen A-maajoukkueessa Paajanen on pelannut kahdeksan ottelua ilman tehopisteitä. Hän teki A-maajoukkuedebyyttinsä Euro Hockey Challengessa 7. huhtikuuta 2016 Porissa Slovakiaa vastaan. Paajanen merkittiin Suomen nelosketjun vasempaan laitaan Joel Mustosen ja Max Wärnin viereen.
Devan Dubnyk
Ura
Kaudet 2008–2009 ja 2009–2010 Dubnyk toimi Falconsin ykkösmaalivahtina. Hän pelasi jälkimmäisellä kaudella myös 19 runkosarjaottelua Oilersissa. Dubnyk kutsuttiin ylös alkukaudesta, kun joukkueen ykkösmaalivahti Nikolai Habibulin loukkaantui. Dubnyk pelasi ensimmäisen NHL-ottelunsa 28. marraskuuta 2009, jolloin joukkue hävisi Vancouver Canucksille lukemin 7–3. Hän teki kesäkuussa 2010 kaksivuotisen jatkosopimuksen Oilersin kanssa. Kaudella 2010–2011 Dubnyk toimi Oilersin kakkosmaalivahtina ja tienasi 800 000 dollaria. Hän pääsi torjumaan 35 ottelussa. Edmonton jäi 2010–2011 kaudella liigan viimeiseksi, mutta Dubnyk sai tilastoihinsa torjuntaprosentiksi 91,6 % ja päästettyjen maalien keskiarvon 2,71. Tammikuussa 2014 hänet siirrettiin Nashville Predatorsiin, mutta maaliskuussa hän siirtyi Montreal Canadiensiin. 1. heinäkuuta hän päätyi vuoden sopimuksella Arizona Coyotesin maalivahdiksi. Tammikuussa 2015 Coyotes kauppasi Dubnykin Minnesota Wildiin vaihdossa kolmannen kierroksen varausvuoroon vuoden 2015 varaustilaisuudessa. Heinäkuussa 2015 Dubnyk teki Wildin kanssa kuusivuotisen ja yhteensä 26 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen. Lokakuussa 2020 Wild kauppasi Dubnykin ja seitsemännen kierroksen varausvuoron vuoden 2022 varaustilaisuudessa San Jose Sharksiin vaihdossa viidennen kierroksen varausvuoroon vuoden 2022 varaustilaisuudessa. Huhtikuussa 2021 Sharks kauppasi Dubnykin Colorado Avalancheen vaihdossa Greg Pateryniin ja viidennen kierroksen varausvuoroon vuoden 2021 varaustilaisuudessa.
Otto Paajanen
Muuta
Paajasen isoveli Mikko ja pikkuveli Jussi ovat pelanneet myös jääkiekkoa.
Devan Dubnyk
Maajoukkueura
Dubnyk oli voittamassa alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruutta vuonna 2006. Hän ei kuitenkaan saanut peliaikaa toimiessaan koko turnauksen ajan kakkosmaalivahtina Justin Poggelle. Alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2004 Pogge puolestaan toimi kakkosmaalivahtina Dubnykille. Kanada sijoittui turnauksessa neljänneksi hävittyään pronssiottelussa Tšekille lukemin 3–2.
Dubnyk edustaa Kanadaa miesten MM-kilpailuissa vuonna 2011. Hän toimi joukkueen kolmosmaalivahtina pelaten kisoissa yhden ottelun alkusarjassa. Hän toimi myös joukkueen kolmosmaalivahtina vuoden 2010 turnauksessa, jossa hän jäi kuitenkin ilman torjuntavastuuta.
Veronica Mars (elokuva)
Veronica Mars on vuonna 2014 ensi-iltansa saanut elokuva, joka on jatkoa Veronica Mars -televisiosarjalle. Elokuvan on ohjannut sarjan luoja Rob Thomas.
Anita Rubin
Tutkimustoiminta
Rubin toimi Tulevaisuuden tutkimuksen seuran pääsihteerinä vuosina 1988–1989 ja oli World Futures Studies Federation:in hallituksen jäsen vuosina 1997–2000 ja myöhemmin vuodesta 2003 lähtien. Hän toimi pääasiallisesti Turun yliopiston Tulevaisuuden tutkimuskeskuksen alaisuudessa. Hänelle myönnettiin työstään esimerkiksi Tulevaisuuden tutkimuksen seuran ensimmäinen Tulevaisuuspalkinto vuonna 1990 sekä Rooman Klubin perustajan Aurelio Peccein mukaan nimetty Aurelio Peccei Prize vuonna 2002. Tämä palkinto myönnetään ihmisille jotka ovat sitoutuneet jättämään jälkipolville paremman maailman.
Teemat
Tutkijana Anita Rubin keskittyi erityisesti suomalaisten nuorten tulevaisuudenkuviin. Yksi merkittävä löytö oli nuorten tulevaisuudenkuvien huomattava jakautuneisuus, jossa nuorten omaa tulevaisuuttaan ja maailman tulevaisuutta koskevilla mielikuvilla ei enää ole yhteyttä toisiinsa.
Danny Batth
Danny Tanveer Batth (s. 21. syyskuuta 1991 Brierley Hill) on englantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän edustaa Englannin mestaruussarjassa pelaavaa Sunderlandia, johon hän siirtyi tammikuussa 2022 Stoke Citystä. Wolverhampton Wanderersissa pelatessaan hän oli muutaman kauden ajan joukkueen kapteeni.
Luigi Luciano
Luigi Luciano (s. 7. heinäkuuta 1980 Campobasso, Italia), paremmin tunnettu nimellä Herbert Ballerina on italialainen radiojuontaja ja näyttelijä.
Viron kansanäänestys uskonnollisesta opetuksesta 1923
Viron kansanäänestys uskonnollisesta opetuksesta julkisissa kansakouluissa pidettiin 17. helmikuuta 1923 ja se oli maan ensimmäinen kansanäänestys.
Viron luterilaiseen kirkkoon kuului maan väestöstä vuonna 1922 78 prosenttia ja kirkko oli hitaasti virolaistunut saksalaisuuden vaikutuksesta. Vuonna 1917 pidetyssä kirkolliskokouksessa päätettiin asettaa tavoitteeksi vapaa kansankirkko, joka olisi riippumaton valtiovallasta sekä ulkomaisesta määräysvallasta. Vuonna 1919 kirkko päätti, että valtio ja kirkko pysyisivät erillään, mikä kirjattiin samana vuonna myös maan perustuslakiin. Vaikka Suomessakin oli luterilainen kansankirkko, oli tilanne Viroon verrattuna siis täysin erilainen. Näihin päätöksiin vaikutti se, että Virossa vasemmistolaisuus oli hallitseva suuntaus aina vuoteen 1920 asti, jolloin alkoi oikeistopuolueiden valta-aika.
Viron bolševistista Neuvosto-Venäjää vastaan käyty vapaussota siirsi maata aika nopeastikin oikeammalle, johon ryhmään myös maan kristilliset kuuluivat. Kristillisiä arvoja korostaneen ja uskonnonopetusta vaatineen Kristillisen kansanpuolueen kannatus oli juuri suurimmilaan vuoden 1923 vaaleissa, jolloin se sai 8 paikkaa riigikoguun. Vuonna 1920 ja 1923 valitut riigikogut olivat vahvasti oikeistolaisia. Erityisesti asiaa käsitteli oikeistolainen Pätsin I hallitus, jossa myös kristillisillä oli edustuksensa. Kysymykseksi tässä hallituksessa nousi kuinka paljon kristillistä kulttuuria ja uskoa pitäisi korostaa kouluopetuksessa. Lopulta saatiin aikaiseksi kompromissiksi tehty lakiesitys, joka pantiin kansanäänestykseen. Virolaisten enemmistö äänesti "JAA" lakiesityksen puolesta. Lain hyväksymisen myötä kaikkien koulujen tuli tarjota oppilailleen uskonnonopetusta, jos heidän huoltajansa niin halusivat. Uskonnonopetus siis tuli kouluihin, mutta vapaaehtoisena. Tämä tulos tyydytti kristillisiä piirejä.
Vuoden 2010 Atlantin hurrikaanikausi
thumb|Yhteenveto kauden myrskyistä Vuoden 2010 Atlantin hurrikaanikausi alkoi 1. kesäkuuta 2010 ja päättyi 30. marraskuuta, koska tänä aikana muodostuvat useimmat trooppiset hirmumyrskyt Atlantin valtameressä. Kauteen kuului 16 matalapainetta, joista seitsemän oli hurrikaaneja.
Kauden aikana kolme eri syklonia oli kolmesti aktiivisena samanaikaisesti. Ensimmäinen kerta oli 30.–31. elokuuta, jolloin aktiivisina olivat Danielle, Earl ja Fiona. Toisella kertaa eli 1.–2. syyskuuta aktiiviset syklonit olivat Earl, Fiona ja Gaston ja kolmannella kertaa eli 14.–18. syyskuuta Igor, Julia ja Karl.15. syyskuuta sekä Igor että Julia olivat lyhyen aikaa molemmat luokan 4 hurrikaaneja, mikä on erittäin harvinaista ja ensimmäinen vastaava tapaus sitten vuoden 1926.
Ennusteet
Coloradon valtionyliopiston tutkijaryhmä arvioi 9. joulukuuta 2009 julkaisemassaan ennusteessa vuonna 2010 esiintyvän 11–16 nimettyä myrskyä, 6–8 hurrikaania ja 3–5 luokan 3 tai voimakkaampaa hurrikaania.
Hurrikaani Alex
thumb|Alexin reitti
Hurricane Huntersin 25. kesäkuuta välittämien tietojen perusteella National Hurricane Center antoi tiedotteen kauden ensimmäisestä trooppisesta matalapaineesta. Seuraavana päivänä sen katsottiin kehittyneen myrskyksi, ja se sai nimen Alex. Se oli ensimmäinen kesäkuussa todettu hurrikaani sitten vuoden 1995 Allisonin jälkeen.
Trooppinen matalapaine 2
thumb|Matalapaine 2
Bonnie
thumb|Bonnien reitti 17. heinäkuuta huomattiin hitaan kehittymisen merkkejä trooppisessa aallossa Pienten Antillien koillispuolella. Virallisesti se sai myrskystatuksen ja Bonnie-nimen 22. heinäkuuta. Bonnie ylitti Bahaman ja iski maihin Floridan kaakkoisrannikolla 23. heinäkuuta. Taannuttuaan matalapaineeksi Bonnie siirtyi Meksikonlahdelle vielä samana päivänä. Seuraavana päivänä National Hurricane Center ilmoitti Bonnien haihtuneen.
Trooppinen myrsky Colin
thumb|Colinin reitti Kap Verdestä kaakkoon havaittu matalapaineen keskus luokiteltiin trooppiseksi myrskyksi 3. elokuuta, jolloin se sai nimen Colin. Se haihtui 8. elokuuta.
Hurrikaani Karl
thumb|Karlin reitti
Trooppinen myrsky Nicole
thumb|Nicolen reitti Yhdysvaltain itärannikolla Nicolen jäänteet kaatoivat puita ja aiheuttivat tulvia, joiden vuoksi teitä jouduttiin sulkemaan, mikä aiheutti ruuhkia. Washington D.C:ssä satoi yli 23 senttiä, ja alueelle annettiin tornadovaroitus.
Hurrikaani Otto
thumb|Otto-hurrikaanin reitti Kauden 15. nimetty myrsky aiheutti kovia sateita Leeward-saarilla, Neitsytsaarilla ja Puerto Ricossa. Olosuhteiden vuoksi se muuttui jälkitrooppiseksi 10. lokakuuta.
Hurrikaani Paula
thumb|Paulan reitti Paula oli kovimmillaan luokan 2 hurrikaani. Kuuban pääkaupungista Havannasta katkesivat sähköt myrskyn vuoksi, minkä lisäksi kaduilla tulvi vettä.
Trooppinen myrsky Shary
Shary-myrsky muodostui 28. lokakuuta.
Hurrikaani Tomas
thumb|Tomas-myrskyn reitti
Hurricane Huntersien tietojen perusteella National Hurricane Center varoitti 29. lokakuuta Tomasin sijaitsevan 320 kilometriä Barbadoksesta kaakkoon. Hurrikaanista trooppiseksi matalapaineeksi heikentynyt Tomas alkoi vahvistua uudestaan 3. marraskuuta lähestyessään Haitia ja Kuubaa.
Haitissa Tomasin vaikutukset jäivät odotettua vähäisemmiksi. Maanjäristyksen uhrien telttakylät säästyivät suurimmaksi osaksi. Kuusi ihmistä kuoli tulvien ja maanvyöryjen seurauksena.
Konservatiiviliberalismi
Konservatiiviliberalismi on liberalismin muoto, joka yhdistää liberaaleja arvoja ja politiikkaa konservatiivisten vaatimusten kanssa. Konservatiiviliberalismia ei tule sekoittaa liberaalikonservatismiin joka tyypillisesti yhdistää talousliberalismin ja arvokonservatismin. Konservatiiviliberalismi jakaa samat aatteet klassisen liberalismin kanssa, mutta on aatteena vähemmän radikaali.
Forever Changes
Forever Changes on losangelesilaisen Love-yhtyeen kolmas studioalbumi, "the third coming of LOVE", kuten sen julkaisua marraskuussa 1967 mainostettiin Sunset Stripillä.
Albumin julkaisi folk-musiikkiin erikoistunut Elektra Records tunnuksella EKS-74013. Tätä käytännössä akustista levyä pidetään Loven parhaana. Se on sijoittunut hyvin äänestettäessä kaikkien aikojen parhaista albumeista sellaisissa lehdissä kuin Rolling Stone, Mojo ja Q. Vuonna 2011 albumi valittiin mukaan Yhdysvaltain kongressin kirjaston National Recording Registry -kokoelmaan, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä yhdysvaltalaisia äänitteitä.
Levyn on tuottanut Arthur Lee apunaan Bruce Botnick, joka on myös toiminut äänittäjänä. Tuotannon ohjaajana on ollut Elektran johtaja Jac Holzman. Alun perin tuottajaksi oli kaavailtu Neil Youngia, ja tämän lyhytaikainen mukanaolo näkyy ehkä kappaleen "The Daily Planet" sovituksessa.
Levy on äänitetty Hollywoodissa Sunset Sound Recorders -studiossa vuonna 1967. Äänityspäivät olivat kesäkuun 9., 10. ja 12., elokuun 11. ja 12. sekä syyskuun 10., 21. ja 25. Äänityksissä oli mukana myös L.A. Philharmonic Orchestran jäseniä.
Yhtyeen ensilevyä oli jo myyty yli 100 000 kappaletta, ja menestys oli tuonut mukanaan henkilökohtaisia ongelmia. Esimerkiksi yhtyeen keulahahmon Arthur Leen päähän oli iskostunut ajatus varhaisesta kuolemasta eikä yhtye muutenkaan ollut keikkaillut vähään aikaan. Niinpä Botnick oli ensin suunnitellut, että yhtyeen lauluntekijät Arthur Lee ja Bryan MacLean tekevät albumin studiomuusikoiden kanssa. Muu yhtye oli kuitenkin seuraamassa ensimmäisten kappaleiden "The Daily Planet" ja "Andmoreagain" levytystä ja yhteishenki saatiin vielä toimimaan tämän albumin verran.
Yhtyeen sisäiset ongelmat ja epävakaa maailmanpoliittinen tilanne saivat aikaan sen, että kappaleiden sanoitukset olivat paikoitellen maailmanlopun tunnelmissa, kuten esimerkiksi kappaleessa "The Red Telephone", jonka nimi viittaa Yhdysvaltain ja Neuvostoliiton johtajien väliseen kuumaan linjaan.
Uudelleenjulkaisu
Levy on julkaistu uudelleen vuonna 1987 ja vuonna 2001 siitä on tehty remasteroitu ja laajennettu CD-versio. Tämän tuotantoyhtiö on Elektra Entertainment Group ja tuottajina ovat toimineet Andrew Sandoval ja Bill Inglot sekä vastaavana tuottajana Gary Stewart. Inglot on vastannut myös äänituotannosta. Remasteroinnin ovat tehneet Dan Hersch ja Inglot DigiPrep–studiossa.
Valmistusta ja markkinointia on hoitanut losangelesilainen Rhino Entertainment Company. Euroopassa levyä on valmistanut Saksassa Warner Music Manufacturing Europe.
Diskografiaa koskevat tiedot ovat Gary Petersonilta ja Sandovalilta ja muuta tutkimusta on tehnyt Daniel Goldmark. Projektin muita johtajia ovat olleet Shawn Amos ja Sheryl Farber. Lisensointia on hoitanut Wendi Cartwright ja projektiapulaisina ovat toimineet Amy Utstein ja Randy Perry.
Graafisesta suunnittelusta on vastannut Rachel Gutek ja valokuvia on saatu Ronnie Haranin lisäksi Michael Ochsilta ja Bryan MacLeanilta.
CD-levyn mukana on 24-sivuinen vihkonen. Siinä on Andrew Sandovalin saatesanat, joissa hän luonnehtii Loven musiikkia ääniraidaksi tai musiikilliseksi postikortiksi Los Angelesin katuelämästä. Albumin nimen mukaisesti yhtyeen musiikki on alati vaihtelevaa, kappaleiden rakenne on epätavallinen – niissä on esimerkiksi vähän toistoja.
Varsinaisen historiikin levystä on tehnyt Ben Edmonds Deep Research -yhtiöstä, ja siinä ääneen pääsevät Arthur Lee, Jac Holzman, Bryan MacLean, Bruce Botnick ja Ken Forssi.
Ben Edmondsin kiitoslistalla ovat Love-aiheista lehteä The Castle toimittava David Peter Housden sekä John Tobler, Harvey Kubernik, Barney Hoskyns, Kevin Delaney, Robert Dean Leslie ja Harold Bronson.
Kappaleet
Laulut on kirjoittanut ja laulanut pääasiassa Arthur Lee ja ne on julkaissut Grass Root Music, BMI. Sovitukset on tehnyt Arthur Lee ja orkestroinnit David Angel.
Bryan MacLeanin tekemiä ja laulamia kappaleita ovat "Alone Again Or" ja "Old Man". Niiden sovituksesta ovat vastanneet MacLean ja Angel ja julkaisijayhtiö on Breadcrust, BMI.
"Hummingbirds" (Demo) on varhainen versio kappaleesta "The Good Humor Man He Sees Everything Like This" ja se on aikaisemmin julkaisematon. Tuottajana on ollut Jac Holzman. Äänittäjät eivät ole tiedossa. Kappale on äänitetty 17. kesäkuuta 1966 Sunset Sound Recorders –studiossa Hollywoodissa.
Kappaleet "Wonder People (I Do Wonder)" (Outtake), "Alone Again Or" (Alternate Mix) ja "You Set the Scene" (Alternate Mix) ovat aikaisemmin julkaisemattomia. Ne on äänitetty samassa yhteydessä kuin albumin aikaisemmin julkaistut kappaleet.
Kappale "Your Mind and We Belong Together" (Tracking Sessions Highlights) on aikaisemmin julkaisematon. Se on äänitetty samassa yhteydessä kuin samanniminen singleversio.
Singlet
Vuoden 2001 uudelleenjulkaisun viimeiset kappaleet ovat peräisin singleltä "Your Mind and We Belong Together" / "Laughing Stock" (Elektra EK-45633) kesäkuulta 1968. Single jäi tämän kokoonpanon viimeiseksi. Singlen on tuottanut Arthur Lee ja äänittänyt John Haeny 30. tammikuuta 1968 Sunset Sound Recorders –studiossa.
Muusikot
Love
Kappaleilla "Andmoreagain" ja "The Daily Planet"
Jousisektio
Torvisektio
David Angel on tehnyt orkestroinnin.
Tech-trance
Tech-trance (puhekielessä myös techno-trance) on Euroopassa vuoden 1990-luvun puolessavälissä anthem trancesta kehittynyt trancen alalaji. Tech-trancessa rytmi on sama kuin klassisessa teknossa, tasainen, 4/4-rytmi, jonka tempo vaihtelee 135:n ja 150:n iskun väliltä minuutissa. Tech-trancen melodia taas muistuttaa hieman trancea, mutta tech-trancen melodiat ovat yksinkertaisempia, lyhyempiä, ja niissä on joko hyvin vähän tai ei ollenkaan nuottimuutoksia toisin kuin trancessa. Lisäksi tech-trancessa käytetään kappaleissa muihin trancen lajeihin nähden huomattavan paljon efektiääniä (kuten ”sähkönkuuloinen” särö), ja joskus melodiatkin muodostuvat vain efekteistä.
Tech-trancessa on yleensä havaittavissa hyvin selkeä rakenne, mikä helpottaa esimerkiksi kappaleiden miksaamista toisiinsa. Kappaleet alkavat useimmiten rytmillä (rummut ja / tai basso). Melodia ei yleensä ala kappaleen ensimmäisessä vaiheessa samaan aikaan rytmin soidessa, vaan vasta kun rytmi loppuu jossain vaiheessa, alkaa melodia soida hiljaisuuden aikana. Kun melodia on kerran soinut, tulee rytmi yleensä takaisin ja muut kappaleen elementit liittyvät kappaleeseen rakentaen kokonaisuuden. Alla on muutama esimerkki, joista tämän tyypillisen rakenteen voi selvästi hahmottaa.
Kaunotar ja kulkuri (Saara Suvannon albumi)
Kaunotar ja kulkuri on Saara Suvannon kolmas ja viimeinen, vuonna 1992 julkaistu albumi. Se äänitettiin Turun Riverside-studiolla, pois lukien osa lauluosuuksista, jotka äänitettiin Music Makers -studiossa Helsingissä.
Kappaleet
Kaikki kappaleet sovittanut Ilpo Murtojärvi.
Claire Élisabeth de Vergennes
Claire Élisabeth Jeanne Gravier de Vergennes, Rémusat'n kreivitär (1780–1821) oli ranskalainen kirjailija. Hän oli 1802–1814 keisarinna Joséphinen hovinainen. Hänen muistelmakirjansa Mémoires (1879–1880) on tärkeä Napoleon I:n historian lähde.
Vergennesin poika oli valtiomies ja kirjailija Charles de Rémusat.
Communio
Communio tai Antiphona ad Communionem on katolisen kirkon messun osa, joka alun perin laulettiin ihmisten osallistuessa ehtoolliseen. Communio on messun neljästä muuttuvasta osasta (Missa Proprium) viimeinen. Ennen Vatikaanin toista kirkolliskokousta Communio-osa oli lyhentynyt huomattavasti alkuperäisestä ja yleensä vain pappi luki sen ehtoollisen jakamisen jälkeen, vaikka se edelleen saatettiin joskus myös laulaa. Nykyisin antifoni lauletaan jälleen ehtoollisen jakamisen aikana. Jos messussa ei ole laulajia, lukija tai kirkkokansa lukee sen. Communion teksti on tavallisesti Raamatun jae ja se viittaa käsillä olevaan juhlaan tai messun toimittamisen perusteeseen.
Alkuperäisessä muodossaan Communio-osa on säilynyt vain sielunmessussa, jossa ensimmäisen säkeen (Lux aeterna) jälkeen tulee antifoni Cum sanctis tuis, sitten viimeinen säe sielunmessun Introitus-osasta (Requiem aeternam) ja lopuksi antifoni kerrataan.
Kenoviiva
Kenoviiva \ on typografinen välimerkki, jota käytetään lähinnä tietojenkäsittelyssä. Kenoviiva on vinoviivan peilikuva.
Unix-järjestelmissä ja Unix-pohjaisissa ohjelmointikielissä, kuten C ja Perl, kenoviivaa käytetään ilmaisemaan sitä, että sitä seuraava merkki tulisi kohdella erityisesti. Kenoviivaan viitataan joskus koodinvaihtomerkkinä (escape character), vaikka tämä saatetaan helposti sekoittaa näppäimistön Esc-näppäimen tuottamaan merkkiin.
DOS- ja Microsoft Windows -käyttöjärjestelmissä kenoviivaa käytetään tiedostopolun erottimena hakemistojen nimien välissä. Tämä eroaa Unix- ja useista muista hakemistojärjestelmistä, kuten internetin url-osoitteista, jotka käyttävät tähän tarkoitukseen vinoviivaa. Kenoviiva valittiin DOSin ja Windowsin erotinmerkiksi, koska aikaisessa versiossa, joka ei tukenut hakemistoja ja jossa ei siten ollut tarvetta erotinmerkkiin, vinoviivaa käytettiin esittelemään komentorivivaihtoehtoja (Unix-järjestelmissä vastaava toiminto on yhdysmerkillä ”-”).
Charles de Rémusat
Charles François Marie de Rémusat (1797–1875), kreivi, oli ranskalainen valtiomies ja filosofinen kirjailija. Hän osallistui monipuolisesti valtiolliseen elämään 1830–1852 François Guizot’n ja sittemmin Adolphe Thiersin ystävänä ja hengenheimolaisena. Hän oli 1840 ministerinä. Hän palasi valtiolliseen elämään 1871 ja oli uudelleen ministerinä 1871–1873. Hän julkaisi useita teoksia, jotka käsittelevät filosofian historiaa tai pohtivat filosofisia ja sivistyskysymyksiä Victor Cousinin perustaman spiritualistisen ja poliittisesti liberaalin oppikunnan henkeen, muun muassa tutkimuksia Pierre Abélardista, Anselm Canterburylaisesta ja Francis Baconista sekä teokset Politique libérale (1800) ja ''Philosophie religieuse. De la théologie naturelle en France et en Angleterre'' (1864).
Rémusat’n äiti oli keisarinna Josephinen hovinainen ja muistelmakirjailija Claire Élisabeth de Vergennes.
Kokkolan Liikenne
thumb|Kokkolan liikenteen tilausajossa oleva linja-auto. Kokkolan Liikenne Oy oli vuonna 1980 perustettu yksityinen kokkolalainen linja-autoyritys, joka harjoitti tilausliikennettä sekä järjesti valmismatkoja ja päivämatkoja. Yritys lopetti toimintansa 2010-luvun loppupuolella. Se harjoitti myös paikallisliikennettä Kokkolassa yhtäjaksoisesti 40 vuoden ajan kesäkuun 2014 loppuun asti. Sillä oli Kilpailu- ja kuluttajaviraston matkatoimistorekisteriin ilmoitettu matkatoimisto.
Badrin taistelu
Badrin taistelu käytiin Ibn Ishaqin Muhammed-elämäkerran mukaan vuonna 624 Hijazin alueella Badrin kaivolla. Se oli ensimmäinen suuri taistelu Muhammedin kannattajien ja Mekan pakanallisten quraishilaisten välillä. Taistelu syntyi, kun Medinaan paenneet muslimit yrittivät ryöstää mekkalaisten kauppakaravaanin, joka oli tulossa Syyriasta. Taistelu päättyi muslimien voittoon. Myöhemmin käytiin lisää yhteenottoja mekkalaisten ja muslimien välillä, kunnes muslimit Muhammedin johdolla valloittivat Mekan vuonna 630.
Taistelusta kertoo Ibn Ishaq Muhammedin elämäkerrassa Sirat rasul Allah, joka on kirjoitettu 760-luvulla Bagdadissa. Se on säilynyt muun muassa Ibn Hishamin tekemänä versiona 800-luvulta. Joidenkin orientalistien mielestä Badrin taistelua ei koskaan käyty, vaan kyseessä on Koraanin käännösvirheen pohjalta luotu Koraanin selitys.
Tausta
Ibn Ishaqin kertomuksen mukaan Muhammed oli vuonna 622 saapunut Mekasta Medinaan mukanaan joitakin pakolaisia. Medina oli keidaskaupunki, jossa vapaata viljelymaata oli vain rajallisesti, ja niinpä muslimien oli turvauduttava elinkeinonaan ryöstelyihin. Ryöstöretkiä tehtiin etenkin Mekan valtaheimon Quraishin karavaaneja vastaan.
Vuonna 624 Muhammed sai kuulla Syyriasta tulossa olevasta suuresta quraishilaisesta karavaanista. Hän kutsui muslimit luokseen ja sanoi: "Quraishin karavaani on vauras. Lähdetään sitä vastaan; ehkäpä Jumala antaa sen meille saaliiksi."
Muslimit pitivät karavaanin mekkalaisista vahvistuksista kuultuaan neuvonpidon, josta Hämeen-Anttilan arvion mukaan tunnetaan todennäköisesti myöhemmin sepitettyjä kuvauksia. Taisteluun ryhtymistä verrattiin israelilaisten taisteluihin Pyhästä maasta ja sen tarkoituksena luonnehdittiin olleen Mekan ja Kaaban valloitus. Jaakko Hämeen-Anttilan mukaan on kuitenkin todellisuudessa epävarmaa, oliko taisteluun ryhmittymisen taustalla alun perin laisinkaan pyrkimys valloituksiin. Taistelun kuvaukset antavat myös Muhammedille merkittävän roolin sotapäällikkönä. Muhammed kuvataan muun muassa Abu Bakrin mukana tiedustelemassa maastoa, mutta hänen todellinen osuutensa sotapäällikkönä on Hämeen-Anttilan mukaan kuitenkin epävarmaa.
Taistelu
thumb|vasen|Muslimeja auttamaan saapunut enkelien armeija historioitsija [[Muhammad Bal'amin teoksesta.]] Mekkaan kulkenut karavaani pääsi vahvistuksiensa suojiin ennen kuin muslimit tavoittivat sen. Muslimit ja quraishilaiset joukot kohtasivat Badrin kaivolla, josta muslimit olivat ottaneet asemat ennen vihollistensa saapumista. Muhammed ei ottanut osaa tulevaan taisteluun, vaan hänelle rakennettiin maja, jossa hän oleskeli taistelun ajan. Taistelun ollessa aluillaan osa quraishilaisista ei olisi halunnut ryhtyä yhteenottoon muslimeja vastaan, joista osa oli heidän sukulaisiaan. Taistelu olisi myös saattanut johtaa verikoston kierteeseen. Muhammedin vannoutuneen vihollisen Abu Jahlin onnistui kuitenkin kääntää joukkojen mielipiteen taisteluun ryhtymisen puolelle.
Alivoimaiset muslimit saivat vahvistuksia, kun arkkienkeli Gabriel osallistui Haizum-hevosellaan enkeliarmeijan johdossa mukaan taisteluun. Eri kuvausten mukaan enkeliarmeijan ratsastusta todistivat silminnäkijät. Enkelien tunnuksena olivat valkoiset turbaanit paitsi Gabrielilla, jonk turbaani oli keltainen. Vaihtoehtoisesti muslimien vihollisten sanottiin kaatuneen kuolleina maahan ilman, että heihin olisi vaikuttaneen osuneen mitään. Taistelu päättyi muslimien voittoon.
Seuraukset
Islamilaisessa historiankirjoituksessa Badrin taistelua on perusteltu muslimeihin Mekassa suunnatulla vainolla. Mekan on katsottu olleen myös pyhä kaupunki, johon muslimeilla oli oikeus samaan tapaan, kuin juutalaisilla Pyhään maahan.
Badrin taistelun historiallisuus
Ensimmäisen kerran Badrin taistelusta kertoo vasta Ibn Ishaq yli sata vuotta myöhemmin Muhammed -elämäkerrassaan. Siksi onkin väitetty, ettei taistelua koskaan käyty. On myös esitetty teoria, että kyseessä on Koraanin käännösvirheen pohjalta syntynyt tarina. Yksityiskohtainen kuvaus itse taistelusta olisi kehittynyt aikaisempien kirjallisten esikuvien, etenkin Vanhan Testamentin pohjalta.
Kuvaus Badrin taistelusta muistuttaa Vanhan Testamentin kertomuksia. Erään muslimin kerrottiin nähneen ennen taistelua mekkalaisten tappiota ennustavan unen. Vastaavasti Gideonille kerrottiin enneuni midianilaisten tappiosta (Tuomarien kirja 7:2–8). Muhammedin armeijan koko (300 miestä) oli sama kuin Gideonilla. Toisinaan sen kooksi on esitetty 318. Tällöin se on sama kuin Abramin sotajoukon koko hänen sotiessaan kuninkaita vastaan (1.Moos. 14:14).
Ennen taistelua Muhammed tekee Abu Bakrin kanssa tiedusteluretken. Saman tekee Gideon palvelijansa Puuran kanssa (Tuomarien kirja 7: 10). Veden juominen lähteestä edeltää molempia taisteluita, ja sen avulla erotetaan uskovat muista. Koraani kertoo tarinan lähteestä juomisesta kuningas Saulin kohdatessa Goljatin (Koraani 2:249), mutta tämä on siirtymä Gideonia koskevasta tarinasta. Taistelua edeltää kaksintaistelu, joka vastaa Daavidin taistelua Goljatia vastaan (1. Sam. 17). Muhammedin kamelien lukumäärä (70) on saatu Raamatusta, missä muun muassa Elimin keitaalla kasvoi 70 palmua, ja Mooseksella oli heilutusuhrivaskea 70 talenttia (2.Moos, 15.27 ja 38:29).
"Olihan Jumala auttanut teitä Bedrin taistelussa, kun olitte huonommassa asemassa; antakaa siis Jumalalle kunnia, jotta olisitte kiitollisia! Silloin sinä sanoit uskovaisille: »Eikö teille riitä, että Herranne tukee teitä kolmella tuhannella Ylhäältä lähetetyllä enkelillä?"
Jaakko Hämeen-Anttilan suomennoksesta (samoin kuin Koraanista) taistelua merkitsevä sana puuttuu, ja kohta kuuluu: "Jumala auttoi teitä Badrissa". Christoph Luxenbergin mukaan ilmaisu "Jumala auttoi teitä Badrissa" on edelleen väärin ja oikea tulkinta olisi "Jumala auttoi teitä taivaallisella avulla" (bi-'idr). Tähän päästään, kun sanaan b-d-r joskus myöhemmin lisätty diakriittinen merkki (äännettä a tarkoittava fatha) poistetaan ja konsonanttiyhdistelmä luetaan syyriaksi eikä arabiaksi. Taivaallisesta avusta todella puhutaankin heti seuraavassa jakeessa: "Herranne lähettää teidän avuksenne 3000 enkeliä".
Käsitys Badrin taistelusta olisi siten saanut alkunsa Koraanin konsonanttikirjoituksen väärintulkinnasta. Imranin perheen suurassa mainittu b-d-r alettiin tulkita paikannimeksi, ja sen ympärille syntyi tarina "Badrin" taistelusta, jossa uskovia riensi auttamaan 3000 enkeliä. Luxenbergin tulkinnan mukaan kohdassa puhutaan vain uskovia kohdanneesta ahdingosta yleensä, jolloin heitä auttamaan tuli enkeleitä.
Madame Mustikka
Madame Mustikka on kuvitteellinen hahmo yhdysvaltalaisessa Popsikkaat-animaatiosarjassa. Madame esiintyi ensimmäisen kerran jaksossa ”Madame Mustikka”, jossa Madame oli surullinen, kun hänellä oli ”liian vähän” tavaraa. Myöhemmin Madame on tunnettu Popsikkalan pormestarina.
Kuvaus
Madame on pyöreä, jokseenkin luumua muistuttava mustikka. Hänellä on pitkät, tummat hiukset sekä oranssi päähine, jossa koristekukka. Madame esiintyy myös muutamassa Ihmelari-jaksossa. Kun Popsikkala on vaarassa tuhoutua jaksossa ”Ihmelari ja Juorukki”, Madame neuvoo Ihmelaria puhelimessa selvittämään Juorukin aikeet.
DK (yhtye)
DK-yhtye on yksi venäläisen rokin pioneereista ja pitkäikäisimmistä kokoonpanoista. Se on tullut erityisesti tunnetuksi musiikillisista kokeiluistaan ja lo-fi -tyylin ihannoinnista, ts. matalatasoisista konstailemattomista levytyksisä.
Sergei Zharikov (ven. Сергей Жариков) perusti yhtyeen vuonna 1980 yhdessä muutaman kurssitoverinsa kanssa Moskovalaisessa sovelletun matematiikan yliopistossa. Alkuperäisessä kokoonpanossa soitti kitaraa Dmitri Janshin, bassossa oli V. Vish, huilua soitti Igor Adzhubei ja Zharikov itse soitti lyömäsoittimia. Yhtye soitti kokeilevaa instrumentaalista, lähinnä jazz-rokiksi luokiteltavaa musiikkia. Musiikkiä äänitettiin kotioloissa avokelanauhurilla ja sitä levitettiin epävirallisina underground-kopioina kädestä käteen tuttavien keskuudessa. Tällainen magnitizdat-nimellä tunnettu julkaisutapa oli varsin yleinen Neuvostoliitossa, koska valtion virallinen levy-yhtiö julkaisi rock- ja muuta vaihtoehtomusiikkia varsin rajoitetusti, ja sensuuri oli tiukka sen suhteen, mitä julkaistiin.
Muutaman ensimmäisen vuoden aikana yhtyeen basisti ja huilisti vaihtuivat muutamaan kertaan, ja sen musiikkityylissä tapahtui muutoksia kokeilevampaan mutta samalla rytmikkäämpään suuntaan. Kappaleet sisälsivät nyt myös laulusolistiksi ryhtyneen Zharikovin laulua. Lähes kaikki kappaleet olivat myös hänen tekemiään. Yhtyeestä tuli alan piireissä varsin suosittu, ja siihen hakeutui kokeilevan musiikin tekijöitä. Vuonna 1983 siihen liittyikin muutama saksofonisti ja muu puhallinsoittaja, mm. Sergei Letov. Musiikista tuli entistäkin kokeilevampaa, jopa psykedeelistä. Kohta yhtyeeseen liittyy myös toinen vokalisti ja kitaristi. Yhtyeen lukuisilla nauhoituksilla esiintyy myös lukuisa joukko vierailijoita muista yhtyeistä. Yhtyeen viimeinen nauha-albumi Tulipalo mausoleumissa (ven. Пожар В Мавзолее») ilmestyi vuonna 1990. Sen jälkeen vanhoja nauha-albumeita on julkaistu uudelleen vinyylillä ja CD-muodossa, myös uudelleen masteroituina. Ensimmäisen kerran yhtyeen tuotantoa julkaistiin vinyylillä vuonna 1988 kokoelmalla Rocking soviet.
Heiner Müller
Heiner Müller (9. tammikuuta 1929 Eppendorf, Saksa – 30. joulukuuta 1995 Berliini, Saksa) oli saksalainen näytelmäkirjailija, runoilija, prosaisti, esseisti ja teatteriohjaaja. Häntä on kutsuttu 1900-luvun merkittävimmäksi Bertolt Brechtin jälkeiseksi saksalaiseksi dramaatikoksi, ja hänen vaikutuksensa postmoderniin draamaan ja postdramaattiseen teatteriin on ollut suuri.
Elämä ja ura
Reimund Heiner Müller syntyi Eppendorfissa, Sachsenin maakunnassa vuonna 1929. Vuonna 1947 hän liittyi Saksan sosialistiseen yhtenäisyyspuolueeseen SED:hen (Sozialistische Einheitspartei Deutschland). Vuonna 1950 hän aloitti kirjallisuuskriitikon uransa Sonntag-sanomalehdessä, josta hän siirtyi 1953 Neue Deutsche Literatur -lehteen.
Vuonna 1958 Müller jäi vapaaksi kirjailijaksi, ja samana vuonna häneltä julkaistiin draamat Der Lohndrücker ja Die Korrektur, jotka käsittelivät sosialistisen yhteiskunnan rakentamista ja konflikteja puolueen ja työläisten välillä. Mülleria arvostettiin suuresti DDR:ssä, ja vuonna 1959 hänet palkittiin Heinrich Mann -palkinnolla. Vuonna 1961 hyvä suhde valtion kanssa alkoi kuitenkin rakoilla: Die Umsiedlerin -näytelmä kuitenkin sensuroitiin heti ensimmäisen esityksen jälkeen, ja Müller erotettiin Saksan kirjailijaliitosta.
Müller meni vuonna 1954 naimisiin kirjailija Ingeborg Schwenknerin kanssa. Liitto päättyi Schwenknerin itsemurhaan vuonna 1966. Seuraavana vuonna Müller nai bulgarialaisen ohjaajan Ginka Tscholakowan. Pari erosi vuonna 1970.
Vuonna 1965 ristiriidat SED:n johdon kanssa pahenivat, ja Müllerin näytelmä Der Bau vedettiin pois ohjelmistosta jo ennen ensi-iltaa. Vuonna 1967 Müllerin Oidipus-sovitus Ödipis Tyrann esitettiin Deutsche Theaterissa Berliinissä, ja 1970 hänet kiinnitettiin kuudeksi vuodeksi Berliner Ensemblen dramaturgiksi, mutta hänen Bertolt Brechtin Toimenpide-näytelmää kommentoiva draamansa Mauser kiellettiin DDR:ssä. Näytelmä kuitenkin esitettiin Yhdysvalloissa 1975, ja sai myös Saksan ensi-iltansa Kölnissä viisi vuotta myöhemmin.
Vuosina 1975–76 Müller luennoi Yhdysvalloissa Austinin yliopistossa Texasissa ja toimi Berliner Volksbühnen dramaturgina. Vuonna 1978 hänen pääteoksensa, DDR:n varhaisvaiheita Saksan preussilaiseen historiaan sitova Germania – kuolema Berliinissä sai ensi-iltansa Münchenin Kammerspielenissä, ja heti seuraavana vuonna Hamletinkone esitettiin Essenissä. 80-luvulla Müller sai luvan matkustaa vapaasti Itä- ja Länsi-Saksan välillä, ja hänet hyväksyttiin sekä DDR:n että Länsi-Berliinin taideakatemian jäseneksi. Hänet palkittiin Georg Büchner -palkinnolla 1984 sekä taiteen ja kulttuurin valtionpalkinnolla 1985.
DDR:n hajoamisen jälkeen Müller työskenteli aktiivisesti ohjaajana, ja hänet palkittiin Euroopan teatteripalkinnolla vuonna 1991. Müller debytoi vuonna 1993 myös oopperaohjaajana ohjaamalla Tristanin ja Isolden Bayreuthiin.
Heiner Müller kuoli syöpään 30. joulukuuta 1995. Hänet on haudattu Dorotheenstadtin hautausmaalle Berliiniin. Neljää vuotta ennen kuolemaansa Müller meni naimisiin valokuvaaja Brigitte Maria Mayerin kanssa, liitosta on yksi tytär.
Tuotanto
thumb|200px|Heiner Müllerin hauta Berliinissä. Müller tunnetaan ennen kaikkea näytelmäkirjailijana, vaikka hänen laaja tuotantonsa käsittää myös proosaa, lyriikkaa ja esseitä. Hänen näytelmistään tunnetuimpia ovat Mauser, Germania – kuolema Berliinissä sekä Hamletinkone. Hän myös sovitti useita klassisia näytelmätekstejä uudelleen.
Suomennetut teokset
Matti Rossi on suomentanut Müllerin näytelmän Filoktetes (Philoktes, 1964) sekä viisiosaisen monologinäytelmän Volokolamskin valtatie I-V (Wolokolamsker Chaussee I-V), joka pohjautuu Aleksandr Bekin samannimiseen romaaniin (julkaistu suomeksi 1946). Riitta Pohjola suomensi 1992 Müllerin näytelmän Tehtävä (Der Auftrag – Erinnerung an eine Revolution), joka pohjautuu Anna Seghersin kertomukseen Das Licht auf dem Galgen. Pohjolan suomennos on myös Sydänkappale (Herzstück). Jukka-Pekka Pajunen on suomentanut näytelmän Prometheuksen vapauttaminen (Die Befreiung des Prometheus, 1972).
Müllerin runosta "Theatertod" on kaksi suomennosta nimellä "Teatterikuolema" Nuoressa Voimassa (2011; nro 3). Runojen suomentajiksi on merkitty: "runosuomennokset Tarja Roinila & Tuomas Nevanlinna", erittelemättä, miten tekijät jakautuvat.
Naval Criminal Investigative Service
thumb Naval Criminal Investigative Service eli NCIS on Yhdysvalloissa liittovaltion poliisiviranomainen, joka tutkii laivaston ja merijalkaväen toiminnassa tapahtuneita rikoksia. NCIS osallistuu myös terrorismin torjuntaan. NCIS koostuu noin 2 000 työntekijästä, joiden asemapaikkoja on yli 40 maassa.
Unkarin kansallismuseo
Historiaa
Vuonna 1802 kreivi Ferenc Széchényi lahjoitti yksityiskokoelmansa "kansakunnalle" Unkarin kansallismuseon perustamiseksi. Kokoelma sijoitettiin aluksi luostariin Pestiin. Vuoden 1807 valtiopäivät julistivat kokoelman kansalliseksi omaisuudeksi ja pyysivät kansalaisia tekemään lahjoituksia uudelle museolle. Yksi tärkeimpiä lahjoituksia oli Julia Festetichin mineraalikokoelma, josta tuli myöhemmän Luonnonhistoriallisen museon perusta. Lahjoitusten lisäksi kokoelma kartutettiin ostamalla: esimerkiksi vuoden 1832–1836 valtiopäivät ostivat Miklós Jankovichin arvokkaan kokoelman.
Naval Criminal Investigative Service
NCIS:tä on tehty myös televisiosarja, NCIS Rikostutkijat, josta on tehty kaksi spin-off -sarjaa: NCIS: Los Angeles ja NCIS: New Orleans.
Unkarin kansallismuseo
Historiaa
Samoilla valtiopäivillä myönnettiin rahoitus uudelle, itsenäiselle museorakennukselle. Rakennuksen suunnittelijaksi valittiin Mihály Pollack, Unkarin uusklassismin ajan johtava arkkitehti. Rakennustyöt alkoivat 1837 ja päättyivät kymmenen vuotta myöhemmin. Vuosina 1926 ja 1927 museoon tehtiin peruskorjaus, jolloin ullakolle rakennettiin uudet varastotilat.
1800-luvun jälkipuolella museorakennus kävi pieneksi yhä laajenevalle kokoelmalle, ja lisäksi kansainvälisessä museologiassa alettiin korostaa erikoisalojen museoiden merkitystä. Siksi osa kansallismuseon kokoelmista siirrettiin 1872 Taideteollisuusmuseoon ja 1896 Unkarin taidemuseoon. Vuonna 1949 Kansallismuseosta erotettiin Kansatieteellinen ja Luonnonhistoriallinen museo ja perustettiin erillinen kansalliskirjasto.
Vuonna 1960 Kansallismuseoon liitettiin hallinnollisesti eräitä toisilla paikkakunnilla sijaitsevia museoita: Kuningas Matiaksen museo Visegrádissa, Rákóczin museo Sárospatakissa ja Lajos Kossuthin museo Monokissa. Vuonna 1985 siihen liitettiin vielä Esztergomin linnamuseo.
Museo oli merkittävä roolissa vuoden 1848 vallankumouksessa. Runoilija Sándor Petőfi lausui museon portailta 15. maaliskuuta 1848 ensimmäisen kerran uuden kansallislaulun sanat: "Vannokaa: ei enää meitä orjiks saa!" Samana vuonna Unkarin ensimmäisen edustuksellisen parlamentin ylähuone piti kokouksensa museossa, ja ylähuone kokoontui siellä siihen asti, kunnes parlamenttitalo valmistui. Kansallismuseosta on tullut Unkarin kansan vapauden symboli, ja vuoden 1848 muistopäivän juhlatilaisuudet pidetään museon edessä.
Näyttelyt
Museon pysyvät näyttelyt esittelevät Unkarin historiaa valtion perustamisesta nykypäivään, Unkarin alueella asuneiden kansojen historiaa vuodesta 400 000 eaa. lähtien ja unkarilaisten tieteentekijöiden saavutuksia. Siellä on myös roomalaisajan sekä keskiajan ja varhaisen uuden ajan lapidariumit eli kiviesineiden kokoelmat.
Museon tunnetuimpia esineitä on Unkarin kuninkaiden kruunajaisviitta. Siinä olevan kirjailun mukaan Pyhä Tapani ja kuningatar Gisela lahjoittivat sen Székesfehérvárin Pyhän Marian kirkolle vuonna 1031. Viitta on tehty silkistä ja se on lähes kokonaan kirjailtu kultalangalla. Ensimmäinen maininta siitä kruunajaisviittana on Endre III:n kruunajaisista vuodelta 1290.
Museon puutarha
Museota ympäröi laaja puutarha. Sen perustamiseksi hankittiin varoja pitämällä museossa konsertteja, joita johtivat kuuluisat säveltäjät kuten Ferenc Liszt ja Ferenc Erkel. Puutarhalla on yhä tärkeä rooli kaupungin kulttuurielämässä, ja siellä järjestetään Kansallismuseon festivaalit.
Viimeisen 150 vuoden aikana puutarhaan on pystytetty useita monumentteja kirjallisuuden ja historian merkkihenkilöiden muistoksi. Taidehistoriallisesti merkittävin on runoilija János Aranyn patsas, joka on koristanut puutarhaa vuodesta 1893. Ensimmäinen patsas pystytettiin runoilija Dániel Berzsenyin muistoksi, ja vuotta myöhemmin valmistui kirjailija Ferenc Kazinczyn muistomerkki. Ajan mittaan patsaan puistoon ovat saaneet taidemaalari ja kirjailija Károly Kisfaludy, runoilija Sándor Kisfaludy, museon perustaja kreivi Ferenc Széchényi ja tiedemies Ottó Herman. Myös Giuseppe Garibaldilla, Unkarin vallankumouksen sotilasjohtajalla, on patsas puutarhassa.
Julija Tšermošanskaja
Julija Igorevna Tšermošanskaja (, s. 6. tammikuuta 1986 Brjansk) on venäläinen pikajuoksija.
Pekingin olympialaisissa 2008 Tšermošanskaja karsiutui 200 metrin välierissä ajalla 22,57 ja oli mukana maansa joukkueessa, joka voitti 4 × 100 metrin viestijuoksun. Tšermošanskajan suoritukset kuitenkin hylättiin vuonna 2016 kun hänen Pekingissä antamansa dopingnäyte tutkittiin uudelleen ja siinä oli merkkejä dopingin käytöstä. Hän sai tapauksesta kahden vuoden kilpailukiellon ajalle 1.7.2016–30.6.2018. Kaikki hänen tuloksensa aikaväliltä 20.8.2008–19.8.2010 hylättiin takautuvasti.
Hemimelliteeni
Hemimelliteeni (C9H12) on aromaattisiin hiilivetyihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää valmistettaessa muun muassa hajusteita.