cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pariisin metro
Fulgence Bienvenüen projekti
thumb|250px|Fulgence Bienvenüe 20. huhtikuuta 1896 Pariisin kaupunki hyväksyi Fulgence Bienvenüen projektin, mikä oli vain kaupungin palvelemiseksi. Monet pariisilaiset olivat huolestuneita siitä, että linjojen jatkaminen teollisuusesikaupunkeihin vähentäisi kaupungin turvallisuutta. Niinpä Pariisi kielsi linjojen rakentamisen esikaupunkeihin ja antoi vielä takuuksi sen, että metrojunat kulkivat oikealla, toisin kuin esikaupunkiratojen junat, jotka kulkivat vasemmalla. Ensimmäinen linja Maillot-Vincennes avattiin 19. heinäkuuta 1900 Pariisin maailmannäyttelyn aikana. Hector Guimard suunnitteli asemien sisäänkäynnit art nouveau- tyylisiksi. Kuuluisia art nouveau- tyylisiä sisäänkäyntejä on jäljellä vielä 86. Fulgence Bienvenüen projektin tuloksena syntyi yhdeksän linjaa, nykyiset linjat 1-9. Vuonna 1920 käytännössä kaikki projektin linjat olivat valmiita. Linja 1 suunniteltiin itä-länsisuuntaiseksi ja linja 4 pohjois-eteläsuuntaiseksi. Suunniteltiin myös kaksi kehälinjaa, 2 Nord (2 pohjoinen) ja 2 Sud (2 eteläinen), mutta linja 2 Sud yhdistettiin linjaan viisi vuonna 1905. Linja 3 oli itä-länsisuuntainen linja sekä linja viisi oli pohjois-eteläsuuntainen. Bienvenüe suunnitteli myös kehälinjan, joka yhdistäisi kolme pääasemaa. Väli Invalides–Boulevard Saint-Germain ehdittiin avata, mutta sen jälkeen suunnitelma hylättiin.
Nord-Sud
thumb|250px|Nord-Sudin kyltti 31. tammikuuta 1904 myönnettiin toimilupa yritykselle Société du chemin de fer électrique souterrain Nord-Sud de Paris. Se olisi vastuussa kolmesta rakennelmasta: Linja A otettiin käyttöön lopulta 4. marraskuuta 1910, sen jälkeen kun avausta oli lykätty tammikuussa sattuneen tulvan takia. Linja B avattiin 26. helmikuuta 1911. Linjan C rakentamista lykättiin liian korkeiden rakennuskustannusten vuoksi. Yhtiö käytti junia, jotka olivat yhteensopivia Pariisin metron kanssa. Yhtiö erosi kuitenkin kilpailijastaan asemiensa hienoudella. Nord-Sudista ei kuitenkaan tullut koskaan kannattavaa ja yhtiöllä oli konkurssi lähellä. Vuoden 1930 lopulla Pariisin metroyhtiö osti Nord-Sudin. Linjasta A tuli metrolinja 12 ja linjasta B tuli metrolinja 13.
Historia 1930–1960
Fulgence Bienvenüen projekti valmistui 1920-luvulla. Pariisin kaupunki suunnitteli kolme uutta linjaa ja laajennuksia olemassa oleviin linjoihin lähiöitä varten huolimatta kaupunkilaisten voimakkaasta vastuksesta. Suunniteltu linja C rakennettaisiin linjaksi 14, joka alkujaan kulki reittiä Invalides - Porte de Vanves. Se ei siis ollut sama kuin nykyinen linja 14. Linjaa oli tarkoitus jatkaa myös pohjoiseen ja yhdistää se linjaan Invalides–Duroc. Ruuhkautunut funikulaari Bellevilleen olisi suunnitelmien mukaan korvattu linjalla 11. Suunnitelman mukaan olisi siis tehty uudet linjat 10, 11 ja 14.
Historia 1960–1990
Metroverkko oli kasvanut paljon 1960-luvulle tultaessa. Kuitenkin junien teknologia oli vanhentunutta. Se johti siihen, että RATP päätti laajentamisen sijaan uudistaa metroa. MP51-junan kumirenkainen prototyyppi rakennettiin. Vanhojen Sprague-junien korvaaminen aloitettiin malleilla MP55 ja MP59, joista MP59 on vieläkin käytössä linjoilla 4 ja 11. Uusien junien ja opastimien johdosta junat pystyivät kulkemaan tiheämmin ja luotettavammin. Pariisin väestö kasvoi voimakkaasti 1950-, 1960- ja 1970-luvuilla. Autoistuminen alkoi ja asuinalueita rakennettiin yhä kauemmaksi keskustasta. Autoistumisesta huolimatta Pariisin metro oli raskaasti kuormittunut erityisesti ruuhka-aikaan. Lisäksi asemien lyhyet välimatkat tekivät metrolla liikkumisesta hidasta.
Samassa yhteydessä päätettiin myös yhdistää linjat 13 ja silloinen linja 14, jotta Gare Saint-Lazaren ja Montparnassen välille saataisiin nopea yhteys. Uusi yhdistetty linja 13 otettiin käyttöön 9. marraskuuta 1976. Nykyisin se kulkee kaupungin läpi Châtillonista Saint Denisiin saakka.
Historia 1990-luvulta lähtien
Lokakuussa 1998 vihittiin linja 14 käyttöön. Linja 14 oli ensimmäinen kuljettajaton linja Pariisin metrossa. Nykyisin linja 14 kulkee Saint Lazaren ja Olympiadesin välillä. Se oli ensimmäinen uusi metrolinja - RER-linjoja lukuun ottamatta - 63 vuoteen. Hanke oli tunnettu suunnittelun aikana nimellä Météor (Métro Est-Ouest Rapide). Se oli ensimmäinen linja, jolle asennettiin laiturin reunoille lasiseinät lisäämään laiturilla olevien turvallisuutta tai vaikeuttamaan itsemurhia. Tämän metrolinjan asemat ovat yli kilometrin päässä toisistaan ja useilla asemilla on vaihtoyhteys muuhun linjaan.
Dumbo
Dumbo on vuonna 1941 valmistunut Disneyn animaatioelokuva. Elokuva perustuu Harold Pearlin ja Helen Aberson Pearlin kirjakäärön muodossa julkaistuun satukirjaan. Dumbo on myös sovitettu sarjakuvaksi: Al Hubbardin piirtämä sarjakuva ilmestyi Suomessakin Aku Ankka -lehden erikoisnumerona.
Dumbo sai Suomen-ensi-iltansa vasta vuonna 1948. Elokuva julkaistiin Suomessa Blu-ray-versiona maaliskuussa 2010.
The New York Timesin kriitikot valitsivat Dumbon vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Juoni
Dumbo on pieni norsunpoikanen, joka syntyy suureen sirkukseen. Kaikki kiusaavat häntä hänen suurien korviensa takia. Timotei-niminen hiiri asettuu Dumbon puolelle ja opettaa hänelle kaikki sirkukseen liittyvät temput. Timotei sanoo, että Dumbosta tulee vielä tähti. Niin tapahtuu ja kiusaaminenkin loppuu, kun käy ilmi, että Dumbo osaa lentää.
Rooleissa
Dumbolla ei ole ääninäyttelijää, koska hän ei puhu elokuvassa lainkaan.
Elokuva dubattiin suomeksi ensimmäisen kerran vuonna 1997 videojulkaisua varten. Suomenkielisen version käänsi ja ohjasi Pekka Lehtosaari. Dubbaus tehtiin Tuotantotalo Wernellä.
Suomenkielisessä kuorossa ovat Ulla Hakola-Renko, Leena Liimatainen, Päivi Granström, Päivi Hilska, Topi Lehtipuu, Matti Holi, Markus Bäckman ja Markku Pihlaja.
Tarinan alkuperä
Pearlin opettajapariskunta loi Dumbo-tarinan alun perin uudelle Roll-A-Book-laitteelle, jossa käärön muotoinen kirja asetettiin lukulaitteeseen, joka näytti kääröstä kuvan kerrallaan kun sen vivusta kierrettiin. Disney-yhtiö kiinnostui heti tarinasta, joka on muunnelma H. C. Andersenin Ruma ankanpoikanen -sadusta. Nimi Dumbo oli muunnelma P. T. Barnumin sirkuksen tunnetuksi tekemästä jättimäisestä afrikannorsusta Jumbosta, jonka nimi on sittemmin tullut kuvaamaan kaikkea suurta. Dumbo viittaa englannin kielen sanaan dumb eli tyhmä.
Jorge Alberto Ossa Soto
pienoiskuva Jorge Alberto Ossa Soto (s. 29. heinäkuuta 1956) on kolumbialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Istmina-Tadón hiippakuntaan 23. toukokuuta 1982 ja nimitettiin Florencian hiippakunnan piispaksi 21. tammikuuta 2003. Piispaksi vihkiminen seurasi 1. maaliskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Alonso Llano Ruiz, jota avustivat Luis Madrid Merlano ja José de Jesús Quintero Díaz.
15. heinäkuuta 2011 Ossa Soto sai nimityksen Santa Rosa de Ososin hiippakunnan piispaksi.
Alonso Llano Ruiz
Alonso Llano Ruiz (19. kesäkuuta 1931 Marulanda – 26. maaliskuuta 2015) oli kolumbialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 6. tammikuuta 1973 ja nimitettiin Istmina-Tadón hiippakunnan piispaksi 5. toukokuuta 1993. Piispaksi vihkiminen seurasi 29. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Paolo Romeo, jota avustivat Gustavo Posada Peláez ja Jairo Jaramillo Monsalve.
Llano Ruiz jäi eläkkeelle 5. kesäkuuta 2010.
Kristinehamnin kunta
thumb|262px|Kristinehamnin kunnan alueella sijainneet pitäjät.
Kristinehamnin kunta on Värmlannin läänissä sijaitseva Ruotsin kunta. Maakuntajaossa se kuuluu Värmlantiin. Kunnan keskustaajama on Kristinehamn.
Kunnan maapinta-ala on 755,20 neliökilometriä (1.1.2016) ja asukasluku 24 099 henkeä (31.12.2021).
Vuonna 2007 kunnassa oli 109,59 km² peltoa, joten saman ajankohdan maapinta-alaan vertaamalla saadaan peltojen osuudeksi 14,7 prosenttia kunnan maapinta-alasta.
Timanttikoirat, turkoosit päivät
Timanttikoirat, turkoosit päivät: Kertomuksia ilmestysten avaruuden universumista on Alastair Reynoldsin tieteiskirja, joka koostuu kahdesta tarinasta: Timanttikoirat ja Turkoosit päivät.
Kristinehamnin kunta
Kuntajaon kehitys
Vuoden 1862 kunnallislakien astuessa voimaan alueella sijaitsi Kristinehamnin kaupunki ja viisi maalaiskuntaa. Vuonna 1951 Varnumin maalaiskunta liitettiin Kristinehamnin kaupunkiin. Vuoden 1952 kuntauudistuksessa muodostettiin kaksi "suurkuntaa": Visnumin maalaiskunnassa sijaitsi vuosina 1948–1954 Björneborgin taajaväkinen yhdyskunta.
Timanttikoirat, turkoosit päivät
Timanttikoirat
Timanttikoirat kertoo retkikunnasta, joka matkustaa etäiselle planeetalle ratkaisemaan Veritornin arvoituksen. Veritorni on noin 250 metriä korkea ja sen alkuperäistä rakentajaa tai tarkoitusta ei tunneta. Ryhmä henkilöitä voi mennä torniin ja edetä siellä huoneesta toiseen ratkomalla matemaattisia ongelmia. Vääristä vastauksista seuraa hirvittäviä rangaistuksia, tai jopa kuolema. Oikealla vastauksella voi edetä seuraavaan huoneeseen tai poistua kokonaan tornista. Ryhmän edetessä tornissa ongelmat vaikeutuvat ja rangaistukset pahenevat jatkuvasti. Seurausta tai mahdollista palkintoa kaikkien ongelmien ratkaisemisesta ei tunneta. Torni on tietoinen kone, joka havaitsee mikäli haasteen sääntöjä yritetään rikkoa, ja rankaisee rikkomuksista sen mukaisesti. Erityisesti torni kieltäytyy päästämästä sisään ryhmiä, jotka kantavat mukanaan aseita, ja rankaisee ryhmiä jotka yrittävät ottaa näytteitä tornista.
Kristinehamnin kunta
Kuntajaon kehitys
Nykyinen Kristinehamnin kunta muodostettiin vuonna 1971 yhdistämällä Kristinehamnin kaupunki, Ölmen seurakunta jaetusta Väsen maalaiskunnasta sekä Visnumin maalaiskunta lukuun ottamatta Södra Rådan seurakuntaa. Södra Råda liitettiin Gullspångin kuntaan Skaraborgin läänisä.
Timanttikoirat, turkoosit päivät
Hahmot
Retkikunnan perustaja on Roland Childe. Hän kokoaa seurueen, joka koostuu toinen toistaan älykkäämmästä ja nerokkaammasta henkilöstä. Richard Swift on Childen vanha ystävä joka on erilaisista ongelmista kiinnostunut ja pitää ongelmienratkaisua itseisarvona. Tarina on kerrottu Swiftin näkökulmasta. Celestine on matemaattinen nero, joka on saanut taitonsa lahjaksi mielenmuovaajilta. Hirz on menestynyt tietokonehakkeri, informaatikko ja vakoilija. Forqueray on retkikunnan aluksen kapteeni, ja tohtori Trintignant toimii retkikunnan lääkärinä.
Turkoosit päivät
Turkoosit päivät kertoo siirtokunnasta planeetalla, jonka merellä asustelee mielenmuovaajia. Mielenmuovaajat ovat eliöitä, jotka elävät suurina muodostelmina merellä. Ne pystyvät sulauttamaan itseensä ajatukset ja mielen miltä hyvänsä oliolta joka ui meressä. Mielenmuovaajat tallettavat olioiden, ja ihmisten, ajatuksia suuriin biologisiin muisteihinsa, ja vastalahjaksi antavat joitakin tietoa takaisin niille, jotka uivat meressä. Tarinan päähenkilö Naqi johtaa suurta tutkimusprojektia mielenmuovaajista, kun planeetalle saapuu uusi tutkimusryhmä avaruusaluksella. Uusi tutkimusryhmä esittää olevansa kiinnostunut Naqin projektista, mutta todellisuudessa heidän motiivinsa onkin täysin erilainen. Aidon motiivin sivuilmiönä koko planeetan turvallisuus vaarantuu.
Kristinehamnin kunta
Väestönkehitys
Kunnan väestö taustan mukaan on esitetty seuraavassa taulukossa.
Ossi Ikonen
Ossi Ikonen (s. 4. maaliskuuta 1990 Toivakka) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa SM-liigajoukkue Hämeenlinnan Pallokerhossa.
Kristinehamnin kunta
Väestönkehitys
Hieman vanhempien vuoden 2009 lopun tietojen mukaan kunnassa asui 320 Suomessa syntynyttä, mikä vastasi 1,3 prosenttia kunnan väestöstä.
Ossi Ikonen
Seuraura
Ikonen on JYPin kasvatti. Hän toimi kaudella 2006–2007 joukkueen B-nuorten varakapteenina ja voitti Suomenmestaruuden. Kaudeksi 2009–2010 Ikonen teki kolmivuotisen sopimuksen Mestis-joukkue D Teamin kanssa. Hän pelasi joukkueessa seitsemän ottelua sekä runkosarjassa että pudotuspeleissä yhteistehoin 1+1=2 ja voitti kauden päätteeksi Mestis-hopeaa. Suurimman osan runkosarjastaan Ikonen pelasi kuitenkin vielä JYPin A-nuorissa, joiden varakapteenina hän toimi. Ikonen oli tehoilla 13+8=21 joukkueen tehokkain puolustaja ja kolmanneksi paras maalintekijä Juuso Mörskyn kanssa. Hän voitti koko A-nuorten SM-liigan puolustajien maalipörssin.
Kristinehamnin kunta
Väestönkehitys
Vielä vanhempien vuoden 1984 lopun tietojen mukaan 4,8 prosenttia kunnan asukkaista oli ulkomailla syntyneitä. Tuolloin kunnassa asui 439 Suomessa syntynyttä, mikä vastasi 1,7 prosenttia kunnan väestöstä.
Ossi Ikonen
Seuraura
Varsinainen Mestiksen tulokaskausi 2010–2011 toi Ikoselle 27 runkosarja- ja kahdeksassa playoff-ottelussa tehot 2+6=8. Hän voitti kauden päätteeksi Mestis-pronssia. Ikonen pelasi kauden aikana myös yhdeksän runkosarjaottelua JYPin A-nuorissa. Kaudeksi 2011–2012 D Teamin nimi vaihtui JYP-Akatemiaksi. Ikonen nimettiin joukkueen varakapteeniksi. Hän oli tehoilla 5+13=18 joukkueen paras syöttäjä, tehokkain puolustaja sekä kolmanneksi paras pistemies. Ikonen sijoittui Mestiksen puolustajien pistepörssissä kymmenenneksi Kiekko-Vantaan Saku Salmelan ja Jukureiden Ilkka Kallioisen kanssa. Hänet nostettiin JYPin SM-liigajoukkueen kokoonpanoon ensimmäisen kerran 27. tammikuuta 2012 vierasotteluun Tapparaa vastaan. Ikonen merkittiin liigadebyytissään ykköspuolustajapariin Kalle Koskisen viereen. Hän sai ottelussa jääaikaa 16.46 minuuttia. Ikonen sai myös syöttöpisteen Éric Perrinin tekemään maaliin sekä neljä jäähyminuuttia.
Toukokuussa 2012 Ikonen teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen JYP-Akatemian kanssa. Hän oli kaudella 2012–2013 taas joukkueen tehokkain puolustaja tehoilla 2+16=18. Ikonen pelasi kauden aikana myös neljä SM-liigaottelua ja edusti JYPiä myös kahden European Trophy -ottelun verran. JYP-Akatemian Mestis-kauden päätteeksi hän siirtyi loppukaudeksi Kazakstanin mestaruussarjassa pelaavan Beibarys Atıraw’n riveihin. Ikonen voitti siellä kauden päätteeksi hopeaa. Kaudeksi 2013–2014 hän siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella samassa liigassa pelaavaan Irtyš Pavlodariin. Ikonen oli koko Kazakstanin liigan kevään 2014 pudotuspelien tehokkain puolustaja tehoilla 2+11=13. Hän jakoi myös tehotilaston voiton Arlan Kokshetaun Dušan Devečkan kanssa lukemalla +10. Ikonen voitti kauden päätteeksi Kazakstanin-mestaruuden. Hän edusti Pavlodaria kauden aikana myös Continental Cupissa.
Kristinehamnin kunta
Väestönkehitys
Vuoden 2010 tietojen mukaan 20 vuotta täyttäneiden kuntalaisten mediaaninettotulot olivat 170 270 kruunua. Vuodelta 2007 olevan tiedon mukaan kuntalaisten nettovarallisuuden mediaani oli 47 000 kruunua.
Ossi Ikonen
Seuraura
Kaudeksi 2014–2015 Ikonen palasi Mestikseen ja siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella KooKoohon. Hän jakoi kevään 2015 pudotuspelien puolustajien maalipörssin voiton neljällä osumallaan joukkuetoverinsa Jarno Lippojoen kanssa ja voitti kauden päätteeksi Mestis-hopeaa. Ikonen valittiin sarjan toiseen tähdistökentälliseen. Kauden 2015–2016 kynnyksellä Ikonen siirtyi marraskuun maaottelutaukoon asti kestäneellä sopimuksella Mestiksen nousijajoukkue Kokkolan Hermeksen riveihin. Tämän jälkeen hänen sopimustaan jatkettiin kauden loppuun. Ikonen oli joukkueen kolmanneksi paras pistemies Teemu Hutun kanssa sekä tehokkain puolustaja tehoilla 6+29=35, joilla hän sijoittui Mestiksen puolustajien pistepörssissä kolmanneksi. Kevään 2016 pudotuspeleissä Ikonen jakoi Hermeksen sisäisen tehotilaston voiton Nico Lehdon kanssa lukemalla +5. Hänet valittiin kauden päätteeksi Mestiksen toiseen tähdistökentälliseen.
Kristinehamnin kunta
Väestönkehitys
Vuoden 2011 lopussa kunnan väestö jakautui eri ikäryhmiin seuraavasti:
Taajamat
Kunnassa on 4 taajamaa, joiden osuus kunnan väestöstä vuoden 2010 lopussa oli 81,7 prosenttia. Taajamien ulkopuolella asui tuolloin 4 362 asukasta. Seuraavassa on lueteltu kunnan alueella sijaitsevat taajamat väkilukuineen:
Kunnan keskustaajama on lihavoitu.
Entiset taajamat
Ruotsissa on tilastoitu taajamaväestö aikaisemmin myös vuosina 1960, 1965, 1970, 1975, 1980, 1990, 1995, 2000 ja 2005. Jonakin tai joinakin näistä vuosista kunnassa on ollut myös seuraavan luettelon mukaiset taajamat, jotka eivät enää ole taajamia:
Pientaajamat
Yli 200 asukkaan taajamien lisäksi kunnassa on vuoden 2010 tietojen perusteella myös seuraavat 50–199 asukkaan pientaajamat:
Entiset pientaajamat
Ruotsissa on tehty tilastoja pientaajamista aikaisemmin myös vuosina 1990, 1995, 2000 ja 2005. Seuraavat paikkakunnat ovat olleet pientaajamia jonakin tai joinakin vuosina vuosien 1995, 2000 ja 2005 aikana, mutta ne eivät olleet pientaajamia vuonna 2010:
Kunnanvaltuusto
Ruotsissa valitaan joka neljäs vuosi edustajat valtiopäiville, maakäräjäkuntien valtuustoihin ja kunnanvaltuustoihin. Seuraavassa taulukossa on esitetty valtiopäivillä edustettuina olevien puolueiden saamat valtuustopaikat Kristinehamnin kunnanvaltuustossa vuodesta 1973 lähtien.
Piirit
Vuodesta 2016 alkaen kunta on jaettu seuraaviin piireihin:
Seurakunnat
Vuoden 2012 aluejaon mukaan kunnassa on seuraavat Ruotsin kirkon seurakunnat:
Aiheesta muualla
Kristinehamn
Ossi Ikonen
Seuraura
Kaudeksi 2017–2018 Ikonen palasi 1+1-vuotisella SM-liigasopimuksella kasvattajaseuraansa JYPiin. Hän teki liigauransa avausmaalin runkosarjan toisella kierroksella 9. syyskuuta 2017 vieraissa Helsingin IFK:ta vastaan. Kaikkiaan Ikosen ensimmäinen kokonainen SM-liigakausi toi 59 runkosarjaottelussa tehot 3+8=11 ja kuudessa playoff-ottelussa tehot 1+1=2. Mestarien liigassa hän teki 12 ottelussa yhden syöttöpisteen. Ikonen voitti CHL:n mestaruuden. Maaliskuussa 2018 hän teki kaksivuotisen jatkosopimuksen JYPin kanssa.
PowerArchiver
PowerArchiver on ConexWare Inc.:n valmistama Microsoft Windows -käyttöjärjestelmällä varustetussa tietokoneessa toimiva kaupallinen pakkausohjelma. Se tukee useita pakkaustyyppejä, mukaan lukien 7z, ZIP, CAB, LHA, TAR, RAR, ARJ, ACE, GZ ja BZIP2. Lisäksi se pystyy lukemaan levyimagetyyppejä ISO, BIN, IMG ja NRG. Siitä on saatavilla sekä kaupallinen versio että ilmainen kokeiluversio.
Ossi Ikonen
Seuraura
Loppukesällä 2019 Ikonen kärsi omien sanojensa mukaan mm. huimauksesta ja voimien heikkenemisestä jaloissa. Tutkimusten jälkeen hänellä diagnosoitiin MS-tauti. Ikonen ei pelannut alkukaudella 2019–2020 JYPissä otteluakaan ja hän harjoitteli yksin, kunnes päästyään takaisin joukkueharjoituksiin lokakuun 2019 lopulla seura lainasi Ikosen ensin kahden ottelun ajaksi Pelicansiin. Tämän jälkeen hänen sopimustaan jatkettiin marraskuun loppuun. Joulukuun alussa Ikosen lainasopimusta jatkettiin jälleen vuoden 2019 loppuun saakka. Tammikuussa 2020 hän siirtyi kuukauden mittaisella lainasopimuksella Saimaan Palloon paikkaamaan loukkaantumisia, kun joukkueelta oli sivussa Mário Grman, Markus Kojo ja Jere Sneck. Kymmenen siellä pelatun ottelun jälkeen helmikuussa Ikonen palasi JYPin vahvuuteen. Vain kahden siellä pelatun ottelun jälkeen hän siirtyi jo kauden neljänteen SM-liigaseuraansa tehtyään siirtorajan kynnyksellä kevääseen 2022 ulottuvan sopimuksen Hämeenlinnan Pallokerhon kanssa. Ikosesta tuli SM-liigan historian kaikkien aikojen ensimmäinen neljää seuraa yhden kauden aikana edustanut pelaaja. Kaudella 2020–2021 hän teki SM-liigan yhden kauden maaliennätyksensä kuudella osumallaan. Marraskuussa 2021 Ikonen teki HPK:n kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen.
PowerArchiver
PowerArchiver julkaistiin ensimmäisen kerran maaliskuussa 1999. Shareware-versio (kokeiluversio) julkaistiin kesäkuussa 2001. PowerArchiver 2009, versio 11.0 Beta 3 julkaistiin 6. elokuuta 2008
PowerArchiver on käännetty 20 kielelle, myös suomeksi. Tekijöiden mukaan PowerArchiveriin tehtiin ensimmäisenä monia pakkausohjelmien perustoimintoja kuten liittymälaajennukset, varmuuskopiointi, pakettimuunnin ja FTP-siirto.
Ossi Ikonen
Maajoukkueura
Ikonen on pelannut kolme nuorten ja neljä poikien maaottelua.
Enso
pienoiskuva|Enson kaupunkikunta [[Viipurin piiri (Leningradin alue)|Viipurin piirin kartalla.]] pienoiskuva|Enso lokakuussa 2016 pienoiskuva|Enso lokakuussa 2016
Enso eli Svetogorsk on kaupunki ja kaupunkikunta Venäjän Leningradin alueen Viipurin piirissä, Suomen vastaisella rajalla. Kaupunkikunnan keskuksena toimiva Enson teollisuuskaupunki sijaitsee Vuoksen varrella aivan Suomen rajan tuntumassa. Ensosta on lähimpään Suomen puolella sijaitsevaan kaupunkiin Imatralle vain seitsemän kilometrin matka, ja ne muodostavatkin keskenään kaksoiskaupungin. Enson kaupunkikunnan pinta-ala on 411 neliökilometriä.
Toiseen maailmansotaan asti Enso kuului Suomelle ja oli osana vuosina 1920–1939 vahvasti kasvanutta Jääsken kuntaa. Lähes koko Jääski luovutettiin Neuvostoliitolle talvi- ja jatkosotien jälkeen ensin 1940 ja sitten 1944.
Enson ja Imatran välillä toimitaan aktiivisesti muun muassa Imatra–Svetogorsk-kaksoiskaupunkihankkeessa. Enson kautta kulkee Venäjän maantie A-124 ja Antrean–Imatran välinen rautatie. Rajanylityspiste avattiin yleiselle maantieliikenteelle 2000-luvun alussa. Matkustajaliikennettä rajan yli ei rautateitse kuitenkaan ole.
Historia
Ennen toista maailmansotaa Enso kuului Suomelle, ja yhdessä Imatran sekä siihen nykyisin kuuluvien Tainionkosken ja Vuoksenniskan kanssa se muodosti Vuoksenlaakson teollisuusalueen, jota monien tehtaidensa takia nimitettiin myös Suomen Ruhriksi. Enso-nimi ei tuolloin ollut virallisesti käytössä paikannimenä; vuoteen 1945 asti tunnettiin vain Jääsken suurpitäjä, jonka läpi Vuoksi virtasi. Tehtaiden ympärille syntynyttä ja kasvanutta taajamaa oli kuitenkin ruvettu kutsumaan Ensoksi. Ensosta suunniteltiin kauppalaa. Suunnitelmaa ei ehditty toteuttaa ennen alueluovutusta, mutta kauppalaselvittelyyn palattiin sodan jälkeen ja suunnitellun Enson kauppalan sijasta perustettiin viereen Suomelle jääneelle alueelle Imatran kauppala 1948 Jääsken kunnalta jääneillä varoilla.
Ensossa sijaitsivat aikoinaan Enso-Gutzeit Oy:lle kuuluneet suuret puunjalostustehtaat. Ensimmäisen puuhiomon Vuoksen rannalle perusti vapaaherra Carl August Standertskjöld vuonna 1889. Hän valitsi nimen Enso harkittuaan ensin nimeä Ensi, koska halusi korostaa, että kyseessä oli ensimmäinen Vuoksen vesivoimaa käyttävä yhtiö. Standertskjöld myi tehtaan Gutzeit-yhtiölle vuonna 1911. Enso oli 1920–1930-luvulla Suomen suurin teollisuuskeskittymä. Enso-Gutzeitin pääkonttori siirrettiin Ensoon vuonna 1927 ja yhtiö rakennutti myös ympäröivät asuinalueet. Enson voimalaitos käytti myös Suomen puolelle jääneen Vallinkosken tehon.
Talvisodan jälkeen solmitun Moskovan rauhansopimukseen liitetyssä kartassa Suomen ja Neuvostoliiton välinen raja piirrettiin kulkemaan Enson läpi. Kumpikaan osapuoli ei kuitenkaan halunnut jakaa taajamaa kahtia. Rajaneuvotteluiden yhteydessä käytiin pitkällinen neuvottelu siitä, saisiko Neuvostoliitto Enson itselleen. Neuvostojohdon järkähtämättömyys asiassa ratkaisi lopulta kiistan Suomen tappioksi. Tapa, jolla Enso joutui sotien jälkeen Neuvostoliitolle, oli suomalaisille harmillinen. Talvisodan aikainen ulkoministeri Väinö Tanner kertoi muistelmissaan: "Enson alueesta syntyi jo tällöin ensimmäinen erimielisyys. Rauhansopimukseen liitetyn kartan mukaan se selvästi kuului Suomen alueeseen, mutta venäläiset vaativat sitä itselleen. Myöhemmin kartta muutettiin venäläisten eduksi vetämällä Enson kohdalle tarpeellinen mutka."
Jatkosodan alkuvaiheessa suomalaiset valtasivat Enson takaisin, mutta Moskovan välirauhansopimuksessa 1944 se joutui jälleen Neuvostoliitolle.
Venäläisen nimensä Svetogorsk Enso sai vuonna 1948. Venäjällä Enso ja Jääski (Lesogorski) olivat erillisiä kunnallishallintoalueita vielä vuoden 2006 kunnallishallintouudistuksen jälkeenkin, mutta vuoden 2008 paikallisen kansanäänestyksen jälkeen Jääsken kaupunkikunta yhdistettiin Ensoon vuoden 2010 alusta.
Väestö
Ennen toista maailmansotaa Enso oli osa laajempaa Jääsken kihlakuntaa ja sen Jääsken kuntaa. Jääsken kunnan asukasluku liki kaksinkertaistui vuosina 1920–1939. Asukkaita oli 10 512 (31.12.1920), 13 671 (31.12.1930 kaikkiaan kirkonkirjoissa tai siviilirekisterissä; joista läsnä olevia lähteestä riippuen 13 087 tai 13 055) ja 20 879 (31.12.1939 kirjoissa tai 20 814 henkikirjoitettu 1.1.1940).
Kaupungin asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennassa 15 981 ja kaupunkikunnan 20 272. Kaupunkikunnan asukkaisiin sisältyi väestölaskennan mukaan yhteensä 1 018 maaseutuasukasta (maaseutukylät). Enson kaupunkikuntaan sisältyivät Enson kaupungin lisäksi vuonna 2010 seuraavat taajamat:
Teollisuus
Kaupungissa toimii etenkin puunjalostus-, paperi- ja pakkausteollisuutta, ja siellä on myös suuria vesivoimalaitoksia: Suomen-aikainen Enson voimalaitos eli nykyinen Svetogorskaja GES (aiemmin Enso GES, GES-11) Ensossa ja Suomen-aikainen Rouhialan voimalaitos eli nykyinen Lesogorskaja GES (aiemmin Rouhiala GES, GES-10) Jääskessä.
Svetogorskin sellu- ja paperitehdas on yksi Venäjän suurimmista sellu- ja paperitehtaista: tehdasalueella toimivien sellu-, paperi- ja kartonkitehtaiden kokonaistuotantokapasiteetti lopputuotteiden osalta on yli 700 000 t/a (International Paper: 670 000 t/a ja Essity: 55 000 t/a ).
Vuodesta 1998 lähtien Svetogorskin sellu- ja paperitehdas (ZAO International Paper, aiemmin OAO Svetogorsk) on ollut yhdysvaltalaisen International Paperin omistuksessa tehdasintegraatin sellutehtaan, hienopaperitehtaan ja sen vuonna 1983 käynnistetyn Valmetin toimittaman hienopaperikoneen (paperikone PM4) sekä kartonkitehtaan ja sen nestepakkauskartonkikoneen (kartonkikone BM1) osalta. Alkujaan vuonna 1975 käynnistynyt Voithin toimittama paperikone valmisti aiemmin neuvostoaikana sähkökaapelien eristyspaperia. Vuonna 2001 tehdas työllisti 3 000 henkeä. International Paper on investoinut yli 750 miljoonaa dollaria Svetogorskin tehtaiden kehittämiseen vuoden 1998 jälkeen.
International Paperin omistuksessa olevien sellu- ja paperitehtaiden vieressä toimii pehmopaperia käsipyyhkeisiin ja WC-papereihin valmistava tehdas, jonka jalostustoiminnot sijaitsevat Antreassa eli Kamennogorskissa. Paikkakunnan uusin paperikone, Valmetin vuonna 1985 toimittama pehmopaperikone eriytettiin tehdaskokonaisuudesta Svetogorsk-Tissueksi ja myytiin ruotsalaiselle pehmopaperinvalmistajalle Svenska Cellulosa Aktiebolagetille (SCA), jonka jakauduttua kahdeksi eri yhtiöksi sen hygienia- ja pehmopaperituotteita valmistaneet toiminnot kuuluvat nykyisin Essity-yhtiöön. Tehdas työllistää noin 300 henkeä Ensossa ja Antreassa.
Suomalaisella Walki Groupilla on vuonna 2012 avattu pakkausmateriaaleja valmistava tehdas Ensossa. Suomalaisista yrityksistä myös Mantsinen Group (OOO Mantsinen) toimii Ensossa.
Eri teollisuuden aloilla Ensossa toimivat lisäksi muun muassa yhdysvaltalaiseen teknologia-, suunnittelu- ja rakennusalan KBR, Inc.-konserniin (aiemmin Kellogg Brown & Root) kuuluva teollisuuden palveluja tarjoava KBR East (ZAO KBR Ist), rakennusyhtiö OOO Proxima Plus sekä meijeri OOO Molotshnyj zavod Losevo.
Jääskessä eli Lesogorskissa toimii joustopakkausvalmistaja NTL Packing (NTL Upakovka). Tehtaan toiminta on rakentunut alkujaan Suomen aikaisen Kuitu Oy:n pohjalta.
Opetus
Enson koululaisilla on mahdollisuus opiskella suomen kieltä vapaaehtoisena aineena. Suomen kielen tunteja on yksi tunti viikossa, ja opettajat tulevat Suomen puolelta Imatralta.
Anna Keski-Rahkonen
Anna Keski-Rahkonen (s. 1973 ) on suomalainen psykiatri, kansanterveystieteilijä ja seksuaaliterapeutti, joka työskentelee Helsingin yliopiston mielenterveyden professorina, tutkijana ja lääkärikouluttajana. Hän on myös tietokirjailija. Hänen tutkimusaiheisiinsa kuuluvat mielenterveyden häiriöiden, erityisesti syömishäiriöiden, synty. Hän on tutkinut muun muassa geneettisten ja ympäristötekijöiden vaikutusta ruumiinkuvaan, syömishäiriöön ja painonpudotukseen. Niitä hän on tutkinut myös yhdysvaltalaisessa Columbian yliopistossa. Keski-Rahkonen on myös päivittänyt asiantuntijoille tarkoitettua koronasivustoa alkuvuodesta 2020 Suomeen saapuneen koronapandemian aikana.
Keski-Rahkosen mukaan mielenterveyden vaihtelu on osa ihmisen normaalia elämää. Mielenterveysongelmat ovat tavanomaisia, arkisia asioita ja usein verrattavissa esimerkiksi venähdykseen, murtumaan tai influenssaan. Yksi mielenterveyden häiriöiden hoidon keskeinen ongelma liittyy Suomessa mielenterveyden asiantuntijoiden saatavuuteen Suomessa: maassa on tarpeeseen liian vähän psykiatreja, psykoterapeutteja ja psykologeja.
Marguerite Perey
Marguerite Catherine Perey (19. lokakuuta 1909 Villemomble, Ranska – 13. toukokuuta 1975 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen kemisti, joka löysi frankiumin vuonna 1939.
Anna Keski-Rahkonen
Palkinnot ja tunnustukset
Teoksellaan Unihiekkaa etsimässä Anna Keski-Rahkonen ja Minna Nalbantoglu olivat vuonna 2011 Tieto-Finlandia -ehdokkaina.
Marguerite Perey
Varhaisvuodet
Perey syntyi Villemomblessa lähellä Pariisia 1910. Hänen vanhempansa olivat myllynomistaja Emile Louis Perey ja Anne Jeanne, o.s. Ruissel. Perey oli nuorin viidestä lapsesta. Pereyn isän kuoltua 1914 perhe joutui taloudelliseen ahdinkoon. Perey olisi halunnut opiskella lääketiedettä, mutta taloudellisen tilanteen takia joutui tyytymään kemian opiskeluun ammattikoulussa. Hän valmistui naisille suunnatusta tekniikanalan oppilaitoksesta École d'Ensegnement Technique Fémininesta 1929.
Solnan kirkko
Solnan kirkko on Solnassa sijaitseva kirkko. Se on yksi Tukholman seudun harvoista pyörökirkoista. Kirkko on todennäköisesti rakennettu 1180-luvulla, ja sitä käytettiin alun perin myös linnoituksena.
Marguerite Perey
Varhaisvuodet
Valmistumisensa jälkeen Perey haki töihin Marie Curien laboratorioon Radiuminstituuttiin (Instut du Radium). Curie oli tähän aikaan Ranskan suurin ja kuuluisin tutkija ja palkittu jo kahdesti Nobel-palkinnolla. Curie itse haastatteli häntä, eikä haastattelu ei sujunut hyvin. Paikassa Pereyn mielestä alakuloinen tunnelma, ja hän muisteli myöhemmin olleensa helpottunut ajatuksesta, ettei hänen tarvitsisi enää palata sinne.
Solnan kirkko
Solnan kirkkoon tilattiin 1400-luvun loppupuolella Albertus Pictorilta seinien ja holvien koristelu. Hänen kirkkoon tekemänsä maalaukset ovat säilyneet vain vähäisiltä osin. Uusi, muun muassa kaksi alankomaalaista maalausta 1500-luvulta sisältävä alttarikaappi asetettiin paikalleen vuonna 1666. Solnan kirkon nykyiset urut vihittiin käyttöön vuonna 1992. Niiden rakentaja oli Walter Thür.
Marguerite Perey
Varhaisvuodet
Yllätyksekseen Perey kuitenkin sai paikan. Hänestä tuli Curien henkilökohtainen assistentti. Työn ohessa hän sai oppia Curielta kemian alalla. Vuosien ajan hänen vastuullaan oli aktiniumnäytteiden eristäminen ja puhdistaminen kokeita varten.
Työ oli vaarallista. Vaikka radioaktiivisuuden haitat olivat siihen aikaan jo tiedossa, oli Curien laboratoriossa välinpitämätön työturvallisuuskulttuuri. Monet laboratoriossa työskennelleet olivat kuolleet sairauksiin, jotka todennäköisesti olivat toistuvan säteilylle altistumisen aiheuttamia. Sama kohtalo kohtasi Curietakin 1934, minkä jälkeen Perey jatkoi työskentelyä Radiuminstituutissa nyt André-Louis Debiernen ja Irène Joliot-Curien alaisuudessa.
Frankiumin löytäminen
Vuonna 1935 Perey luki tutkimuksesta, jossa amerikkalaiset tutkijat olivat havainneet aktiniumin säteilemiä betahiukkasia, joiden ominaisuudet eivät vastanneet Pereyn omia havaintoja. Hän epäili, että aktinium ei olisikaan hiukkasten todellinen lähde, vaan hiukkaset olivat peräisin jostakin toisesta atomista. Hän pyysi Debierneltä kolmeen viikon vapaata normaaleista velvollisuuksistan tutkiakseen asiaa tarkemmin. Hän haivaitsi, että vaikka aktinium hajoaakin enimmäkseen betasäteilynä, pieni osa siitä hajoaa alfasäteilynä. Alfasäteilyssä atomi menettää kaksi protonia ja kaksi neutronia. Kun aktiniumatomi (massaluku 89) menettää alfahiukkasen se siitä tulee alkuaine 87, jonka kohdalla jaksollisessa järjestelmässä oli vielä aukko.
Myöhemmät vaiheet
Frankiumin löytämisen jälkeen Pereylle myönnettiin apuraha opiskella Sorbonnen yliopistossa. Hän väitteli fysiikan tohtoriksi aktiniumista 1946. Tutkinnon jälkeen hänestä tehtiin vanhempi tutkija Radiuminstituutissa, missä tehtävässä hän jatkoi siihen asti, kun hänet vuonna 1949 nimettiin uuden ydinkemian osaston johtajaksi Strasbourgin yliopistoon.
Uudessa virassa hän alkoi tutkia frankiumin biologisia vaikutuksia. Hän toivoi frankiumin olevan avuksi syövän aikaisessa havaitsemisessa, sillä se näytti kertyvän helposti syöpäkudokseen. Perey itse sairasti pahaa luusyöpää. Sairaus vei hänen näkönsä ja vammautti hänen käsiään ja vei lopulta hänen henkensä vuonna 1975.
Ennen kuolemaansa hän toimi vuosina 1950–1963 kansainvälisen atomipainoja määrittävän komitean, CIAAWin, jäsenenä. Vuonna 1962 hänestä tuli ensimmäinen Ranskan akatemiaan valittu nainen sen 300-vuotisen historian aikana. Tämän lisäksi hänelle on myönnetty lukuisia muita tunnustuksia Ranskassa.
Pilum
thumb|135px|Jäljennös pilumista Pilum (, monikossa pila) oli antiikin Rooman legioonalaisten käyttämä raskas heittokeihäs. Keihäs oli tavallisten rivisotilaiden hyökkäysaseena aina kolmannelle vuosisadalle saakka, jolloin se jäi vähittäin pois käytöstä. Se oli noin kaksi metriä pitkä ja painoi kahdesta viiteen kilogrammaa. Aseen tehokas kantama oli noin 15 metriä, ja se heitettiin etenevään vihollisrivistöön ennen siirtymistä miekan (gladiuksen) ja kilven käyttöön.
Pilumin käyttö
Pilumin pitkä ja kapea kärki lävisti vihollisten haarniskat ja kilvet tehokkaasti. Se tappoi vastustajan tai hankaloitti tämän liikkeitä jäädessään roikkumaan kilvestä. Vihollinen ei puolestaan voinut hyödyntää pilumia taistelussa, koska sen ohut kärki vääntyi onnistuneessa torjunnassa poikkeuksetta käyttökelvottomaksi. Tiukka kuri oli tarpeen, etteivät legioonalaiset intoutuneet heittämään keihäitään ennen aikojaan. thumb|135px|Taistelussa vääntynyt pilumin rautakärki
Pilumin rakenne
Terävä rautapiikki voitiin kiinnittää puiseen varteen kahdella tavalla. Joidenkin pilumien rautakärjet päättyivät holkkiin, ja liitosta lujitti puuvarren ympärille kierretty rautarengas. Yleisempi ja yksinkertaisempi tapa oli kuitenkin takoa kärjen perään leveä, suorakulmainen ruoto, joka sovitettiin puuhun koverrettuun uraan kuin puukko tuppeen ja kiinnitettiin paikoilleen kahdella naulalla.
Varhaiskeskiaikainen ango on hyvin paljon pilumia muistuttava keihäs. thumb|left|Roomalainen [[Antoninianus-kolikko, jossa keisari Caruksen poika Carinus, pitelee käsissään pilumia ja maapalloa.]] thumb|right|1000px|Erilaisia pilumin kärkipiikkejä.
Crusader
Crusader ( 'ristiretkeläinen') tarkoittaa muun muassa seuraavia:
Châteaugiron
Châteaugiron on kunta läntisessä Ranskassa Ille-et-Vilainen departementissa Bretagnen alueella. Se sijaitsee noin 17 kilometriä Rennesin kaupungista kaakkoon.
Kunta muodostettiin 1. tammikuuta 2017. Tuolloin kolme kuntaa Châteaugiron, Ossé ja Saint-Aubin-du-Pavail yhdistyivät.
Kunnan nähtävyys on 1100-luvulla rakennettu linna Château de Châteaugiron. Linnassa on jäljellä osia, jotka bretagnelainen paroni Jean de Derval rakennutti vuosina 1450–1470. Linnassa oli alun perin kuusi tornia, joista neljä on vielä jäljellä. Torneista mahtavin on 38 metriä korkea pääpuolustustorni, donjon. Châteaugironin historiallinen keskusta on linnan ja Sainte-Croix’n luostarin välisellä alueella. Kaupungissa on jäljellä useita vanhoja puuristikkotaloja.
Alpino (F580)
Alpino (runkonumero F580) oli Italian laivaston vuonna 1968 palvelukseen otettu Alpino-luokan fregatti.
Valmistus
Alus tilattiin Riva Trigososta Cantieri navali Riunitilta, missä köli laskettiin 27. helmikuuta 1963. Se laskettiin vesille 10. kesäkuuta 1967 ja liitettiin laivastoon 14. tammikuuta 1968.
Palvelus
Alus poistettiin palveluksesta 31. maaliskuuta 2006.
Göbekli Tepe
Göbekli Tepe on kivikautinen löytöpaikka kaakkoisessa Turkissa Eufratin yläjuoksun tuntumassa ja lähellä Syyrian pohjoisrajaa. Paikka sijaitsee Şanlıurfan maakunnassa 15 kilometriä koilliseen Urfasta Taurusvuorten edustan kukkuloilla. Paikka tunnetaan varhaisista pystykivistä, joissa on eläinten kuvia. Pystykivet on järjestetty ympyrämäisesti temppeliä muistuttavaksi rakennelmaksi. Temppelit saattoivat liittyä vainajakulttiin.
Göbekli Tepen rakensivat metsästäjä-keräilijät, sillä alueelta on löydetty suuri määrä villieläinten – etenkin gasellien – luita, mikä osoittaa, että rakentajat eivät olleet vielä kesyttäneet eläimiä tai aloittaneet maanviljelyä. Göbekli Tepen rakentaminen vaati suuren määrän rakentajia, ja heidät on täytynyt majoittaa ja ruokkia samassa paikassa. Tämä tarkoittaa, että ihmiskunnan esihistoriassa koordinoitu työ saattoi edellyttää pysyvää asutusta, eikä päinvastoin. Göbekli Tepe on nykyään Unescon maailmanperintökohde.
Historia
pienoiskuva|Paikkoja missä rakennettiin PPNA-kaudella megaliittisia T-pilaritemppeleitä. Göbekli Tepe liittyy aikaan ennen maanviljelyä tai sen alkuvaiheisiin. Göbekli Tepe sijaitsee hedelmällisen puolikuun pohjoiskärjessä metsän ja aron rajalla. Gasellit vaeltavat seudun halki pari kertaa vuodessa. . Göbekli Tepe rakennettiin 10800–9500 eaa. vallinneen kylmän, kuivan nuoremman dryaskauden jälkeen. Melko läheltä Nevali Corista on löydetty varhaisimmat viljellyn yksijyvävehnän jäänteet vuodelta 9000 eaa., mutta viljelyä saatettiin harjoittaa Lähi-idässä jo 10000 eaa. ellei aiemminkin. Göbekli Tepen historia jakautuu kolmeen kauteen, joista varhaisimmat ovat III ja II. Göbekli Tepe on esikeraaminen neoliittinen keskus, joka liittyy Urfan kulttuuriin. Paikalta on tehty toki myös muutama epipaleoliittinen löytö. Noin 9000 eaa. alkaneella III kaudella rakennettiin pyöreitä megaliittitemppeleitä suurista litteistä T:n muotoista pystykivistä, joihin oli kaiverrettu eläinten kuvia. Ajoitetut temppelit B ja C ajoittuvat aikaan 9000–8500 BP eli 8300–7400 kalenterivuotta eaa. Tänä kautena ei tunnettu maanviljelyä, karjanhoitoa tai saviastioita. Ihmiset elivät metsästyksellä ja keräilyllä. Kausi liitetään Levantin PPNA:han. Noin 8500 eaa. alkaneella II kaudella tehtiin neliskulmaisia taloja ja viljeltiin maata.
Kerrostuma III eli PPNA Göbekli Tepessä
Göbekli Tepen varhaisin temppeli nousi jo noin 9000 eaa. Temppelin rakentajat olivat kiinteästi asuvia metsästäjä-keräilijöitä. Kiinteä asutus oli ominaista jo PPNA-kaudelle (Esikeraaminen neoliittinen A-kausi PPNA). Göbekli Tepe III sotii sitä käsitystä vastaan, että temppeleitä olisi alettu rakentaa vasta maanviljelyyn siirryttäessä. Keräilykulttuurista huolimatta paikan katsotaan työkalujen perusteella edustavan esikeraamista neoliittista A-kautta, johon liittyvällä alueella se sijaitsee.
Temppelit
Göbekli Tepen PPNA- eli III-kauden talot tai temppelit oli tehty suurista kivistä. Ne ovat pohjakaavaltaan pyöreitä. Itse rakennelmat on tehty työstämättömistä kivistä. Näiden sisäpuolella on kehämäisesti T:n muotoisia pystypilareita. Kalkkikiviset pilarit ovat litteitä ja niiden korkeus on jopa 3 metriä. Ne luultavasti tukivat kattoa. Kuvat esittivät alueella silloin esiintyneitä eläimiä.
Kehärakennelmien halkaisija on 10–20 metriä ja pilareita enintään 14. Kehien kaksi keskuspilaria ovat erityisen korkeita. Joissain temppeleissä on hieman labyrinttimainen kaksoisseinä. Varsinkin rakennuksessa C näkyy samankeskisiä kehämuureja. Kehämuureja lienee rakennettu ajan mukana eristämään paikka paremmin ympäristöstä. Kehärakennelmien teko on vaatinut jonkinlaista työnjohtoa, mikä viittaa luokkayhteiskuntaan.
Varhaisimmat kehärakennelmat tehtiin ehkä jo 9500 eaa.
Pilarit
pienoiskuva|327x327px|Göbekli tepen temppelin erään pilarin eläinreliefejä. T:n muotoisten kivipilareitten esittämien eläinten kuvat ovat korppikotkia, monentyyppisiä joskus siittiöitä muistuttavia käärmeitä, kettuja, villisikoja, leijonia, saalistajalintuja, ankkoja, mutta joskus myös alkuhärkiä, gaselleja, villiaaseja, sammakoita, skorpioneja, muurahaisia ja muita hyönteisiä ja hämähäkkejäkin. Monia eläimiä muistuttavia kuvia ei kyetä tulkitsemaan koska ne ovat vahvasti tyyliteltyjä. Jotkut kivet on harkitusti pyyhitty pois, ehkä uusien kuvien piirtoa varten. Nämä lienevät olleet pyhien eläinten kuvia, jollaisia muualta löydetyt neoliittiset luolamaalaukset esittävät. Korppikotka ja käärme olivat erittäin yleisiä. Monet muutkin eläinten kuvat esittävät saalistajia.
Pilareissa oli myös kasvien kuvia ja abstrakteja hahmoja sekä muutamia ihmisiäkin. Eräs harvoista ihmishahmoista esittää alastonta naista joka tuo mieleen Venus-hahmon, toinen päätöntä ruumista joka on haaskalintujen ympäröimä, ja joissain pilareissa on kaiverrettuja käsien kuvia. Jotkut käsien kuvat saattavat esittää rukoilijapappia. Vastaavia pilareita on löydetty muualta Turkista Nevali Corista ja Nahal Hemarista liittyen niin sanottuun Urfan kulttuuriin.
Pilarien ja temppelien tarkoitus
Rakennelmien ja pilarien tarkoitusta tai niiden esittämien kuvion tarkkaa merkitystä ei tunneta, mutta monenlaisia olettamuksia tästä on tehty. Oletukset pohjautuvat mm. myöhempiin uskontoihin. Pilarit saattoivat olla toteemeja. Temppelit viittaavat Andrew Collinsin mukaan poppamies- tai pappiseliittiin, joka ohjaisi uskonnolla alamaisia. Paikan kaivaja Klaus Schmidtin mukaan temppelit olivat paikkoja, joihin ruumiit pantiin korppikotkien kaluttavaksi ennen kuin luut heitettiin hautakammioon. Pilareissa olevat eläimet ovat pelkästään urospuolisia, mikä viittaa kuolemaan, koska uros on elämää synnyttävän naaraan vastakohta. Korppikotka merkitsee muinaisuskossa kuolemaa ja uudestisyntymää, ja käärme syntymää, luomista ja jumalallista viisautta. Tämä viittaa ehkä zarathustralaisuudessa esiintyneen aurinkohautauksen kaltaiseen tapaan, jossa vesi, maa, ilma ja tuli eivät saaneet saastua ruumiista. Toisaalta arkeologit eivät ole löytäneet läheltä varmoja hautauksia. Eräässä pilarissa on kuva korppikotkasta ja alastomasta, päättömästä miehestä jonka penis on koholla. Tämä viittaa uhrikulttiin. . Andrew Collinsin mielestä kulttiin liittyi hallusinogeenien, luultavasti sienten käyttöä. Göbekli Tepen jumalat saattoivat vastata sumerien uskon mukaan maassa asuneita anunnaki-jumalia.
Bellevue (ravintola)
Ravintola Bellevue [belvyy] oli Helsingissä Katajanokalla Rahapajankatu 3:ssa vuosina 1922–2023 sijainnut venäläinen ravintola. Ravintola oli perustettu Neuvostoliiton aikana. Ennen sulkemistaan vajaaksi vuodeksi syksyllä 2019 se oli oman ilmoituksensa mukaan jopa maailman vanhin yhtäjaksoisesti Venäjän ulkopuolella toiminut venäläinen ravintola. Ravintola perustettiin kahvilana Helsingin Uudenmaankadulle toukokuussa 1917 ja avattiin vuonna 1922 uudelleen ruokaravintolana Katajanokalla. Perustaja oli virolainen Grigori Pavlow, joka vuodesta 1931 käytti nimeä Reko Paulo.
Paulo johti ravintolaa 35 vuoden ajan, minkä jälkeen sen omisti pankinjohtaja Martti Karikoski ja vuosina 1974–2019 Ragni Rissasen Rivoli-yhtiöt. Bellevue suljettiin muiden Rivoli-ravintoloiden mukana lokakuussa 2019, mutta avattiin uudestaan 22. syyskuuta 2020 kun uudeksi omistajaksi tuli Suomessa 30 vuotta asunut kiinalainen kiinteistösijoittaja Zhiming Peng. Helmikuussa 2023 Peng sulki Bellevuen Ukrainan sodan heikennettyä kaiken venäläisen kulttuurin suosiota Suomessa. Hän aikoo avata tiloissa perinteisiä kiinalaisia ja aasialaisia ruokia tarjoavan ravintolan vielä keväällä 2023.
NEAR Shoemaker
Near Earth Asteroid Rendezvous – Shoemaker (NEAR Shoemaker) on avaruusluotain, joka tutki lähellä Maata kiertävää asteroidi Erosta lähietäisyydeltä yli vuoden ajan. Avaruusluotain lähetettiin matkaan Delta II -raketilla 17. helmikuuta 1996 Cape Canaveral Air Force Stationin laukaisukompleksi 17B:stä, Floridasta. Se nimettiin uudestaan asteroideja tutkineen Eugene Shoemakerin kunniaksi sen saapuessa maan kiertoradalle.
Tutkimus
Tärkeimmät tieteelliset tavoitteet olivat tutkia Eroksen kokoa, koostumusta, mineralogiaa, morfologiaa, massan sisäistä jakautumista ja magneettikenttää. Lisäksi tutkittiin regoliitin ominaisuuksia, aurinkotuulen vaikutuksia ja asteroidin pyörimistä. Tutkimusia varten luotain oli varustettu röntgen-/gammasäde-spektrometrillä, lähi-infrapuna-kuvantamisspektrografilla, kameralla, jossa oli CCD kuvantunnistin, laseretäisyysmittarilla ja magnetometrillä.
Ranskan avoin tennisturnaus 2021 – naisten kaksinpeli
Iga Świątek oli turnauksen puolustava mestari, mutta hän hävisi puolivälierissä María Sákkarille.
Kimmo Härmä
Kimmo Härmä (s. 1971 Lahti) on suomalainen muusikko ja laulaja, joka on esiintynyt muun muassa Myötätuuli-yhtyeessä ja vuonna 2013 perustamassaan HÄRMÄ-yhtyeessä. Myötätuuli julkaisi vuonna 2005 levyn Surujen Le Mans. Härmä osallistui The Voice of Finlandin ensimmäiselle tuotantokaudelle vuonna 2012 ja toistamiseen vuonna 2021. Hän kilpaili ohjelmissa Michael Monroen joukkueessa. Taustalaulajana Härmää kuullaan muun muassa The 69 Eyesin ja Sentencedin levyillä. Lisäksi Härmä on toiminut ääninäyttelijänä piirroselokuvissa ja animaatiosarjoissa.
Kimmo Härmä on alun perin kotoisin Lahdesta, ja hän on käynyt Helsingin Pop & Jazz Konservatorion.
Enrico Bertaggia
Bertaggia voitti Italian Formula 3 -sarjan mestaruuden vuonna 1987 ja jatkoi samassa sarjassa myös seuraavalla kaudella voittaen Macaon GP:n sekä Monacon GP:n.
Kesken kauden Bertaggia siirtyi Colonin Formula 1 -talliin ja osallistui lyhyellä urallaan kuuteen osakilpailuun, mutta ei kertaakaan selviytynyt esikarsinnasta lähtöruudukkoon.
Bertaggia yritti päästä takaisin ajamaan Andrea Modan tallissa kaudelle 1992, mutta hänet korvattiin kauden alussa toisella kuljettajalla.
Formula 1:sten jälkeen Bertaggia ajoi pienemmissä sarjoissa ja toimi myös kilpa-ajojen ohella ohjaavana opettajana Centro Internazionale Guida Sicura nimisessä italialaiskoulussa.
Robert Zemeckis
Robert ”Bob” Zemeckis (s. 14. toukokuuta 1952 Chicago, Illinois, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja, -käsikirjoittaja ja -tuottaja. Zemeckisin isä oli liettualainen ja äiti amerikanitalialainen.
1980-luku
Vuonna 1980 valmistunut Autohuijarit oli kolmikon Zemeckis-Gale-Spielberg toinen yhteinen elokuva. Elokuvan taloudellinen menestys ei ollut suuri. Zemeckisin ensimmäinen hittielokuva oli Michael Douglasin tähdittämä Vihreän timantin metsästys vuodelta 1984. Lipputuloja kertyi yli 85 miljoonaa dollaria, mikä toi 8. tilan vuoden myyntitilastoissa. Elokuva sai myös Oscar-ehdokkuuden parhaasta leikkauksesta.
Ennen elokuvan ensimmäistä jatko-osaa Zemeckis ohjasi Kuka viritti ansan, Roger Rabbit? -komedian. Kolme Oscaria ja yhden erikois-Oscarin voittanut elokuva veti yleisöä teattereihin 330 miljoonan dollarin edestä, ja oli vuotensa toiseksi parhain yleisömenestys. Seuraavana vuonna julkaistu Paluu tulevaisuuteen 2 oli suurmenestys, ja sarjan kolmas osakin keräsi vielä yli 240 miljoonan dollarin lipputulot.
1990-luku
Zemeckis ohjasi muutamia episodeja televisio- ja videojulkaisuihin, mutta palasi teatterielokuvien ääreen vuonna 1992 hittikomedian Kuolema pukee häntä myötä. Elokuva ei ollut arvostelumenestys, mutta Zemeckisin arvostus nousikin reilusti seuraavan ohjaustyön, Forrest Gumpin, myötä. Vuonna 1994 valmistunut komediadraama oli rakenteeltaan poikkeuksellinen elokuva, joka oli ehdolla peräti 13 Oscarin voittajaksi. Lopulta voitoksi kääntyi kuusi ehdokkuutta, muun muassa Zemeckisin saama parhaan ohjauksen palkinto. Elokuva oli myös taloudellinen menestys; 677 miljoonan dollarin tuloksellaan elokuva on historian 15. parhaiten menestynyt filmi. Elokuva oli myös julkaisuvuotensa ykkönen Yhdysvalloissa, ja listan toinen maailmanlaajuisissa tilastoissa.
Zemeckisin seuraava ohjaustyö, kolme vuotta myöhemmin julkaistu Ensimmäinen yhteys oli arvostelumenestys, mutta lippuluukuilta voittoa kertyi lopulta "vain" 80 miljoonaa dollaria. Salaisuus pinnan alla taasen ei kriitikoita suuresti miellyttänyt, mutta yleisö otti elokuvan omakseen, ja lipputulot nousivat lähes 300 miljoonaan.
2000-luku
Robinson Crusoe -tyylinen tarina Cast Away – tuuliajolla (2000) oli Tom Hanksin ja Zemeckisin ensimmäinen yhteinen elokuva sitten Forrest Gumpin. Elokuva toi Hanksille Oscar-ehdokkuuden roolistaan. Filmi oli valtava menestys keräten 430 miljoonaa dollaria teattereista.