cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tyson Gay
Ura
Yhdysvaltain mestaruuskisoissa 2006 Gay saavutti sadalla metrillä hopeaa. 11. kesäkuuta Lausannen Athletissima-tapahtumassa hän juoksi kautta aikain viidenneksi nopeimman 200 metrin ajan 19,70, mutta jäi kuitenkin Xavier Carterin taakse. Hän saavutti hyviä sijoituksia myös muista kesän GP-kisoista, sijoittuen muun muassa Tukholman DN Galassa toiseksi (9,97) ja voitti Lontoon GP:ssä 200 metrin kisan ajalla 19,84. Syyskuussa hän uusi yleisurheilufinaalin voittonsa 200 metrillä Stuttgartissa omalla ennätysajallaan 19,68, joka oli kautta aikain kolmanneksi paras aika maailmassa. Myöhemmin samassa kuussa Gay myös voitti maansa edustajana 100 metrin kilpailun ja oli mukana voittamassa myös pikaviestikilpailua maailmancupissa Ateenassa.
Kaudella 2007 Gay juoksi kesäkuussa 100 metriä aikaan 9,76, mutta myötätuulta oli maailmanennätystä ajatellen takana 0,2 m/s liikaa. Yhdysvaltain mestaruuskisoissa hän voitti 100 metrin juoksun ja 200 metrin juoksun ajalla 19,62, joka oli kaikkien aikojen toiseksi paras aika. Hän nousikin Yhdysvaltain suurimmaksi pikajuoksun mitalitoivoksi Osakan MM-kisoissa, kun Justin Gatlin ja John Capel ovat kilpailukiellossa dopingkäryjen takia. Osakassa Gay kukisti puolen metrin vastatuuleen juostussa loppukilpailussa ME-mies Asafa Powellin sekä Bahaman Derrick Atkinsin ja voitti kultaa ajalla 9,85. Hän voitti Osakassa kultaa myös 200 metrillä ja pikaviestissä. Ennen häntä miesyleisurheilijoista vain Carl Lewis, Michael Johnson ja Maurice Greene olivat voittaneet samoissa MM-kisoissa kolme kultamitalia. Saavutustensa myötä Gay valittiin IAAF:n vuoden 2007 miesyleisurheilijaksi.
Vuonna 2008 Gay juoksi Yhdysvaltain olympiakarsintojen 100 metrin juoksun puolivälierässä Yhdysvaltain ennätyksen 9,77. Loppukilpailussa hän juoksi +4,1 m/s myötätuuleen ajan 9,68. Aika oli tuolloin kaikkien aikojen paras 100 metrillä juostu aika. Usain Boltin sallituissa oloissa juoksema maailmanennätys oli tuolloin 9,72. Pekingin olympialaisissa Gay putosi 100 metrin välierissä ajalla 10,05. Pikaviestissä Yhdysvallat keskeytti alkuerissä.
Berliinin MM-kilpailuissa 2009 Gay juoksi 100 metrillä hopealle uudella Yhdysvaltain ennätysajalla 9,71 s. Kilpailun voitti Usain Bolt uudella maailmanennätyksellä 9,58 s. 9,71 on myös paras tulos, jolla ei ole voitettu 100 metrin kilpailua. 200 metrin kilpailusta hän vetäytyi nivusvaivan vuoksi. IAAF:n yleisurheilufinaalissa Gay voitti 100 metriä ajalla 9,88. Shanghain GP-kilpailussa 20. syyskuuta Gay paransi ennätystään aikaan 9,69 s.
17. huhtikuuta 2010 Gay juoksi Gainesvillessä Floridassa 400 metriä aikaan 44,89, ja hänestä tuli ensimmäinen pikajuoksija joka on 100 metrillä alittanut 10 sekuntia, 200 metrillä 20 sekuntia ja 400 metrillä 45 sekuntia. 16. toukokuuta 2010 hän alitti Tommie Smithin peräti 44 vuotta vanhan 200 metrin suoran juoksun maailmanennätyksen Manchesterissa. Gay juoksi harvoin kilpailtavalla matkalla ajan 19,41 ennätysyritystä varten rakennetulla radalla. Lontoon olympialaisissa 2012 hän sijoittui alun perin 100 metrillä neljänneksi ja sai pikaviestissä hopeaa.
Sg
Sg tarkoittaa seuraavia:
Tyson Gay
Ura
Vuoden 2016 syyskuussa Gayn uutisoitiin siirtyvän rattikelkkailijaksi ja tähtäävän vuoden 2018 talviolympialaisiin.
Yksityiselämä
Gayn äiti ja isä eivät koskaan avioituneet. Äiti Daisy Gay Lowe kasvatti yksin Tysonia ja kymmenen kuukautta vanhempaa Tiffany-siskoa. Äidin mukaan Tysonin juoksugeenit tulevat hänen äidiltään eli Tysonin isoäidiltä.
Gay on kristitty. Kristinuskolla ja Jumalalla on Gaylle suuri merkitys ja voimaa hän hakee gospel-musiikista. Gayta kuvaillaan usein vaatimattomaksi ja kunnioittavaksi urheilijaksi.
Gayn 15-vuotias tytär Trinity Gay ammuttiin kuoliaaksi ravintolassa Lexingtonissa Kentuckyssa lokakuussa 2016. Hän oli myös pikajuoksijalupaus, joka oli osavaltionsa hallitseva high school -mestari 100 metrin juoksussa.
Lylyjärvi (Oulu)
Lylyjärvi on järvi Sanginsuun kaupunginosassa Oulussa. Se sijaitsee noin kaksi ja puoli kilometriä pohjoiseen Sanginsuun keskuksesta, Sanginjoen länsipuolella.
Järvi on pääasiassa soiden ja kuivatettujen soiden ympäröimä, joskin sen koillispuolelle ulottuvat Leväyskivenkankaan laitamat. Järven luoteisranta on laajalta alalta hyllyvää luhtanevaa, rantakorvessa sijaitsee rauhoitetun lapinleinikin esiintymä. Järven alue on linnustollisesti ja maisemallisesti arvokasta, mutta sitä ei ole otettu virkistyskäyttöön.
Järvi laskee vetensä Sanginjokeen Lylyojaa pitkin eli se kuuluu Oulujoen vesistöön. Ojaa on muokattu voimakkaasti ja siinä on patorakennelmia. Järvi on asumaton koillisnurkan kesämökkiä lukuun ottamatta. Sen itäpuolta noudattelee Lylyjärventie-niminen metsäautotie, jota myöten sinne on pohjoisesta yhteys Sanginjoentieltä ja etelästä taas yhdystie 8300:lta.
Yyterin kylpylähotelli
Virkistyshotelli Yyteri (ent. Yyterin Kylpylähotelli) on Porin Yyterissä toimiva kylpylä- ja kongressihotelli. Yyterin hiekkaranta-alueen pohjoisosassa sijaitseva hotelli on valmistunut vuonna 1974. Kylpyläosasto avattiin vuonna 1990. Hotellissa on 113 huonetta ja 316 vuodepaikkaa, lisäksi kylpylähotelliin kuuluvat muun muassa sauna- ja kylpyläosasto, kahdeksan erilaista kokoustilaa sekä ravintola ja yökerho kesäterasseineen. Hotellin kerrosala on noin 10 000 m² ja maa-alue noin 15 hehtaaria, johon kuuluu myös 500 metriä rantaviivaa.
Setsemänkerroksisen rakennuksen ovat suunnitelleet arkkitehdit Jan Söderlund ja Erkki Valovirta, mutta uusimmat omistajat ovat rakentaneet hotelliin kaksi uutta lisäkerrosta. Lisäkerrokset ovat laajentaneet hotellin tarjontaa. Ylimmistä kerroksista löytyy mm. uusi ravintola Bistro Yvonne, drinkkibaari sekä Maisemasauna Pramee.
Kapean ja pitkän hotellin kerroskäytävien ikkunat on sijoitettu etupihalle päin, ja sen huoneista ja muista asiakastiloista puolestaan on merinäköala. Hotellin ulkoasu herätti aluksi kritiikkiä, mutta nykyään sitä pidetään yhdessä Alvar Aallon suunnitteleman Villa Mairean sekä kauppakeskus Bepopin ohella Porin merkittävimpänä modernin arkkitehtuurin kohteena.
Historia
Yyteri oli ollut suosittu virkistäytymispaikka porilaisten keskuudessa jo 1800-luvulta saakka, ja valtakunnallinen matkailukohde siitä muodostui 1930-luvulla. Ensimmäinen ajatus hotellin rakentamisesta esitettiin 1950-luvulla, mutta lopulta hanke käynnistyi vasta 1960-luvun lopulla Porin silloisen kaupunginjohtajan Heikki Kosken ja Rosenlewin varatoimitusjohtajan Magnus Savanderin aloitteesta. Myöhemmin Rantasipinä tunnettu Rantaloma Oy aloitti 1970-luvun alussa hotellin rakentamisen Rosenlewin omistaman Yyterin kartanon maille aivan Yyterin hiekkarannan tuntumaan, vajaan parinsadan metrin päähän merestä. Rantaloma Oy:n ja Rosenlewin lisäksi hankkeen osakkaina olivat Porin kaupunki sekä yksityisiä tahoja.
Rantasipi-ketjuun kuulunut hotelli avattiin vuoden 1974 keväällä nimellä Hotelli Rantasipi Yyteri. Se oli valmistuessaan Suomen korkeatasoisimpia ja trendikkäimpiä hotelli-ravintoloita. Keittiömestarina toimi aikansa tunnetuimpiin ravintolakokkeihin kuulunut Eero Mäkelä, ja hotellin yökerhossa esiintyi lukuisia tunnettuja artisteja. Hotellissa järjestettiin myös Pori Jazz -festivaalien konsertteja. Rantasipi Yyterin ravintoloissa oli tilaa yhteensä yli 2 000 hengelle, hotellissa huoneita oli alun perin hieman runsaat 130. Hotellin alkuperäistä sisustusta suunnitteli muun muassa muotoilija Yrjö Kukkapuro. Korkeasta tasostaan johtuen myös hotellin hintataso oli kova.
Rantasipi Yyteri ajautui vaikeuksiin jo parin vuoden kuluttua avajaisistaan. Syynä oli muun muassa vuonna 1976 alkanut taloudellinen laskusuhdanne. Vuosien saatossa hotelli menetti alkuvuosina luomaansa mainetta, ja lopulta vuonna 1984 Rantasipi-ketju luopui hotellista. Uusien omistajien käsissä hotellin nimi vaihtui neljän kuukauden kiinniolon jälkeen Hotelli Meriyyteriksi, ja myös brändiä muutettiin halvemmaksi koko kansan hotelliksi. Hotellin toinen huippukausi nähtiin 1980-luvun jälkipuoliskon niin sanotun kasinotalouden vuosina, jolloin kävijämäärät jälleen lähtivät nousuun. 1990-luvun alun laman myötä Hotelli Meriyyteri ajautui konkurssiin vuonna 1991, jonka jälkeen se toimi kahden vuoden ajan konkurssipesän vuokraamana, kunnes sai uudet omistajat vuonna 1993. Samalla nimeksi vaihtui Merimaailma Yyteri. Konkurssin jälkeisistä vuosista kerrotaan Yle TV2:n Dokumenttiprojektin tuottamassa ja Iikka Vehkalahden ohjaamassa dokumenttielokuvassa Äänetön yhtiökumppani, joka valmistui vuonna 1995. Merimaailma Yyteri puolestaan joutui konkurssiin vuonna 1997 ja toimi seuraavat kaksi vuotta konkurssipesän pyörittämänä. Vuodesta 1999 lähtien hotelli on tunnettu nimellä Yyterin Kylpylähotelli, ja nykyisen omistajayhtiön haltuun se tuli kokonaan vuonna 2012; vuosina 2006–2012 Matkailunkehitys Nordia -rahasto omisti puolet hotellin osakekannasta.
Playboys
Playboys on suomalaisen Rasmus-yhtyeen (nyk. The Rasmus) vuonna 1997 julkaistu albumi. Se on yhtyeen toinen pitkäsoitto. Albumi myi Suomessa kultaa ja sen myötä yhtye tuli valituksi Vuoden tulokkaaksi Emma-gaalassa. Singlet julkaistiin albumin kappaleista Blue (1997), Kola (1997), Playboys (1997) sekä Ice (1998). Näistä etenkin Blue saavutti suosiota myymällä kultaa.
Kappaleet
Musiikkivideot. Playboys 1997
Viestirykmentti
Viestirykmentti (lyhenne VIESTIR, aik. ViestiR) oli 1938 Viipuriin perustettu, vuosina 1948–2014 Riihimäen varuskunnassa toiminut puolustusvoimien joukko-osasto. Sen tehtävänä oli viestiaselajin ja elektroniikka-alan asevelvollisten (varusmiehet ja reserviläiset) ja henkilökunnan kouluttaminen. Viestirykmentin joukkoyksiköt olivat Viestikoulu (VIESTIK), Elektronisen sodankäynnin keskus (ELSOK) ja Etelä-Suomen Viestipataljoona (ESVP).
Etelä-Suomen Viestipataljoona vastasi varusmieskoulutuksesta ja Viestikoulu palkatun henkilöstön koulutuksesta.
Viestirykmentin organisaatio 31.12.2014 saakka
Viestirykmentti lakkautettiin 31.12.2014 ja liitettiin Viestikoulua lukuun ottamatta Panssariprikaatiin. Osana tätä Puolustusvoimien rakenneuudistusta Riihimäen kasarmialueelle siirtyi vuodesta 2015 alkaen muita yksikköjä, kuten Logistiikkakoulu ja Sotilaslääketieteen keskuksen johto-osa.
Riihimäen kasarmialue asetettiin em. järjestelyjen yhteydessä hallinnollisesti Panssariprikaatille ja siellä annetaan edelleen osa Panssariprikaatin varusmieskoulutuksesta.
Viestikoulu siirtyi vuoden 2015 alusta maasotakoulun alaisuuteen ja jatkaa toimintaansa Riihimäen kasarmialueella.
Viestirykmentin komentajia
ks. Viestikomppania
Perinteet
Viestirykmentin perinnejoukko-osasto on Kenttälennätinpataljoona.
Pikkusikari
thumb|210px|Palava pikkusikari Pikkusikari on lyhyehkö, kapea sikari. Tavallisesta savukkeesta poiketen se on kääritty kokonaisista tupakan lehdistä eikä paperista. Se myös sisältää vähemmän lisäaineita. Pikkusikareita myydään yksittäin tai useamman pakkauksissa. Pikkusikarin savua ei ole tarkoitus vetää keuhkoihin vaan suuhun aromista nautiskellen.
Pikkusikareita on saatavilla tupakan aromin lisäksi eri tavoin maustettuna. Yleisimmät maut ovat vanilja, hunaja ja kirsikka.
Pikkusikareita suositaan yleensä vaihtoehtona savukkeille tai ajankäytöllisistä syistä suuremmille sikareille.
Honorius III
thumb|250px|Honorius III. Giotto di Bondonen maalaus Paavi Honorius III (n. 1150 – 18. maaliskuuta 1227) oli paavina 18. heinäkuuta 1216 – 18. maaliskuuta 1227. Honorius III, oikealta nimeltään Cencio Savelli syntyi Roomassa. Hänen perheensä nimi johtui Albanon lähellä sijaitsevasta Sabellumin linnoituksesta.
Valinta paaviksi
19 kardinaalia kokoontui 18. heinäkuuta 1216 Innocentius III:n kuolinkaupunkiin Perugiaan tarkoituksenaan valita uusi paavi. Vaikeudet Italiassa, tataarien uhka ja skisman pelko katolisessa kirkossa saivat kardinaalit sopimaan paavin valinnasta kompromissilla. Kardinaalit Ugolino Ostialainen (myöhemmin paavi Gregorius IX) ja Guido Praenestelainen saivat vallan nimittää uusi paavi. He valitsivat Cencio Savellin, joka otti vastaan aseman vastahankaisesti. Hänet vihittiin paaviksi Perugiassa 24. heinäkuuta ja kruunattiin Roomassa 31. elokuuta. Lateraanin hän otti hallintaansa 3. syyskuuta. Roomalaiset olivat iloisia Honoriuksen valinnasta, koska tämä oli itse roomalainen ja koska tämä oli lempeydellään voittanut ihmisten sydämet puolelleen.
Kuuluisan edeltäjänsä Innocentius III:n tapaan Honorius keskittyi kahteen asiaan: Pyhän maan takaisin valtaamiseen viidennellä ristiretkellä ja hengellisiin uudistuksiin kirkon sisällä. Toisin kuin edeltäjänsä Honorius pyrki päämääriin lempeydellä voiman sijaan.
Viides ristiretki
Neljäs lateraanikonsiili hyväksyi viidennen ristiretken vuonna 1215 ja Honorius aloitti valmistelut ristiretken aloittamiseksi vuonna 1217. Kerätäkseen varoja projektiin paavin ja kardinaalien oli maksettava kymmenys tuloistaan ja muiden kirkon työntekijöiden kahdeskymmenesosa tuloistaan kirkolle. Vaikka näin kerättiin huomattava summa rahaa se ei riittänyt ristiretkeen, jollaista Honorius oli suunnitellut.
Honorius tiesi, että vain yhdellä henkilöllä Euroopassa pystyisi valtaamaan Pyhän maan takaisin, ja tämä henkilö oli hänen entinen oppilaansa, Saksan Fredrik II. Fredrik oli monien muiden hallitsijoiden tapaan vannonut lähtevänsä ristiretkelle vuonna 1217, mutta hän viivytteli, joten Honoriuksen täytyi lykätä ristiretkelle lähdön päivää useita kertoja. Vuonna 1220 Fredrik valittiin Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisariksi ja 22. marraskuuta 1220 paavi kruunasi hänet. Kruunauksen ehtona oli lupaus osallistua viidennelle ristiretkelle, jota lupausta Fredrik ei koskaan pitänyt. Honoriuksen toistuvista pyynnöistä huolimatta Fredrik viivytteli yhä ja sotaretki Egyptiin epäonnistui ja Damietta menetettiin 8. syyskuuta 1221.
Useimmat eurooppalaiset hallitsijat kävivät omia sotiaan eivätkä voineet lähteä maasta. Unkarin Andreas II ja joukko risteretkeläisiä ala-Reinistä lähtivät lopulta Pyhään maahan ja valtasivat Damiettan sekä joitain muita paikkoja Egyptissä. Kristittyjen epäyhtenäisyys ja kilpailu johtajien ja paavin lähettilään Pelagiuksen kesken johtivat kuitenkin retken epäonnistumiseen.
Lopulta sovittiin, että Fredrik lähtee ristiretkelle 24. kesäkuuta ja Honorius järjesti tämän avioliiton Jerusalemin kuningaskunnan perijättären, Jolandan (Isabella), kanssa, jotta Fredrik olisi sitoutunut suunnitelmaan. San Germanon sopimus salli kuitenkin vielä kahden vuoden lykkäyksen.
Fredrik valmistautui huolella ristiretkeen, mutta Honorius kuoli kesken valmistelujen 18. maaliskuuta 1227. Honoriuksen tavoite oli kuitenkin liian kunnianhimoinen: pyhän maan vapauttamisen lisäksi hän pyrki tukahduttamaan harhaoppisuuden Etelä-Ranskassa, kävi uskonsotaa Iberian niemimaalla, levitti kristinuskoa Itämeren rannoilla ja tuki Konstantinopolin Latinalaista keisarikuntaa.
Rutger von Ascheberg
thumb|Rutger von Ascheberg Rutger von Ascheberg (1621–1693) oli Ruotsin sotamarsalkka. Hän astui Ruotsin palvelukseen ja oli vuonna 1639 ratsumies Johan Banérin joukoissa. Vuoteen 1646 mennessä hän oli kohonnut ratsumestariksi. Ascheberg oli oman rykmentinsä komentaja 1659 ja ratsuväen kenraalimajuri 1664. Hänet korotettiin vapaaherraksi 1673 ja vuonna 1678 hänestä tuli sotamarsalkka. Aschebergistä tuli Skoonen kuvernööri vuonna 1680 ja kreivi 1687.
Pääkaupunki
Pääkaupunki on itsenäisen valtion tai muun hallinnollisen alueen, kuten osavaltion tai maakunnan keskus, jossa yleensä sijaitsevat valtionhallinnon päätoiminnot, kuten hallitus ja kansanedustuslaitos.
Useimmilla poliittisilla yksiköillä on vain yksi pääkaupunki, mutta joillakin on useampia. Bolivian oikeudellinen pääkaupunki on Sucre ja hallinnollinen pääkaupunki La Paz. Alankomaiden oikeudellinen pääkaupunki on Amsterdam ja hallinnon keskus Haag. Etelä-Afrikan hallinnollinen pääkaupunki on Pretoria, oikeudellinen pääkaupunki Bloemfontein ja lainsäädännöllinen pääkaupunki Kapkaupunki. Yhdysvaltain osavaltioista Connecticutilla ja Rhode Islandilla oli vielä 1800-luvulla kaksi pääkaupunkia. Toisaalta Naurun tasavallalla ei ole virallisesti pääkaupunkia lainkaan, vaikka sen hallinnollinen keskus onkin Yarenissa.
pienoiskuva|350px|Punaisella maat, joiden pääkaupunki ei ole maan suurin kaupunki. Pääkaupungit jaetaan joskus ”luonnollisiin” ja ”keinotekoisiin” pääkaupunkeihin. Luonnollinen pääkaupunki on hallitseva kaupunki, kuten Lontoo tai Pariisi, jonka ympärille usein koko maa on kasvanut. Keinotekoinen pääkaupunki on perustettu suoraan pääkaupungiksi, kuten Canberra Australiassa, Brasília Brasiliassa ja Abuja Nigeriassa.
Pääkaupungin valinta on usein tehty alueen maantieteellisen tai väestöllisen painopisteen sijainnin perusteella. Tästä esimerkkejä ovat Indianapolis Indianassa ja Springfield Illinoisissa. Washington valittiin Yhdysvaltain pääkaupungiksi, koska se ei ollut liian etelässä, eikä liian pohjoisessa. Myös Sacramento valittiin Kalifornian pääkaupungiksi ja Tallahassee Floridan pääkaupungiksi aikana, jolloin ne olivat vielä lähellä osavaltioidensa väestön keskipistettä, joskin tilanne on sittemmin muuttunut. Canberra perustettiin Australian pääkaupungiksi, koska suurkaupungit Melbourne ja Sydney eivät hyväksyneet toisiaan valtion pääkaupungiksi. Ottawa valittiin Kanadan pääkaupungiksi, koska se sijaitsee ranskan- ja englanninkielisen Kanadan rajalla. Japani siirsi pääkaupunkinsa Kiotosta pohjoisemmaksi Tokioon vuonna 1868 samaan aikaan, kun maa pyrki laajentamaan hallintaansa Japaninsaarten pohjoisosassa. Amerikan vallankumouksen jälkeen seitsemän Yhdysvaltain 13 osavaltiosta siirsi pääkaupunkinsa rannikolta sisämaahan.
Imperial Chemical Industries
Imperial Chemical Industries (ICI) oli brittiläinen kemianyritys, yksi suurimmista alallaan. Vuonna 2005 yhtiöllä oli 32 000 työntekijää. Vuodesta 2007 lähtien yhtiön pääomistaja on ollut alankomaalainen AkzoNobel-yhtiö. ICI:n piirissä kehitettiin muun muassa polyeteeni ja Perspex-akryylimuovi sekä malarialääke Paludrine. Se on lisäksi ollut uranuurtaja monien synteettisten väriaineiden tuottamisessa. 1980-luvulla ICI tuotti bakteeripohjaisia biomuovilaatuja kuten polyhydroksialkanoaatteja. ICI:n biotieteisiin erikoistunut osa yhtiöitettiin nimellä Zeneca vuonna 1993. Zeneca fuusioitui myöhemmin Astran kanssa Astra Zenecaksi.
Historiaa
ICI syntyi vuonna 1926 neljän brittiläisen kemianyrityksen fuusiosta. Ne olivat Brunner Mond, Nobel Industries, United Alkali ja British Dyestuffs. Yhteinen henkilöstömäärä oli noin 330 000. Yrityksen päätuotteita olivat aluksi räjähdysaineet, lannoitteet, hyönteismyrkyt, väripigmentit ja maalit.
1930-luvulla ICI oli muovien kehityksen kärjessä. Yhtiön piirissä syntyi niille termi plastic. Laboratoriossa sattunut vahinko johdatti ICI:n kemistit polyeteenin jäljille. Sen kehittäminen ja yleistyminen kesti melko kauan, mutta nopeammin markkinat ottivat vastaan Perspex-akryylimuovin, joka todettiin sopivaksi materiaaliksi autojen ja lentokoneiden tuulilaseissa. Toisen maailmansodan jälkeen ICI toi markkinoille polyesterikuidut sekä kemikaalin polyuretaanin vaahdottamiseen lämmöneristeeksi. Muovien ohella yrityksessä kehitettiin muun muassa ensimmäinen tehokas malarialääke proguaniili (Paludrine). Vuonna 1976 tuotiin markkinoille beetasalpaajalääke Tenormin.
Talousvaikeuksien takia ICI:stä eriytettiin 1990-luvun alussa biotiedeyhtiö Zeneca ja maatalouskemikaaleja tekevä Syngenta. Suomalainen Kemira yritti ostaa ICI:n kymmenen lannoitetehdasta vuonna 1990, mutta Britannian kauppa- ja teollisuusministeriö torjui kaupan kilpailua haittaavana. Vuonna 1997 ICI alkoi hankkiutua eroon myös peruskemikaaleista ja osti tilalle Unileverin erikoiskemikaalituotannon.
Vuonna 2008 ICI myytiin AkzoNobelille ja fuusioitiin siihen.
Jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailut 1964
Vuoden 1964 jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailut järjestettiin Espanjassa 17.–21. kesäkuuta 1964, ja olivat järjestyksessään toiset. Kilpailut voitti kotijoukkue Espanja, joka löi loppuottelussa hallitsevan mestarin Neuvostoliiton maalein 2–1.
Turnaus pelattiin pudotuspelimuodossa, ja karsintoihin otti osaa 30 joukkuetta. Poliittiselta draamalta ei näissäkään kilpailuissa vältytty, kun Kreikka vetäytyi karsinnoista saatuaan vastustajakseen Albanian, jonka kanssa maa oli ollut virallisesti sodassa vuodesta 1912. Neuvostoliitto, Itävalta ja Luxemburg pääsivät suoraan neljännesvälieriin. Karsintaottelut pelattiin kaksiosaisina siten, että ottelupari kohtasi toisensa kertaalleen kummankin kotikentällä. Karsintojen neljä parasta joukkuetta pääsivät varsinaiseen lopputurnaukseen, jonka isäntä valittiin joukkueiden selvittyä. Karsintojen yllätyksestä vastasi Luxemburg, joka löi neljännesvälierissä Alankomaat yhteismaalein 3–2 (1–1 ja 2–1), ja puolivälierissä pelasi Tanskaa vastaan tasan 3–3 ja 2–2 ennen 1–0-tappiota uusintaottelussa.
Kromosomistomutaatio
Kromosomistomutaatiossa on tapahtuma, jossa kromosomien lukumäärä muuttuu. Kromosomistomutaatiot jaetaan aneuploidiaan, polyploidiaan ja haploidiaan.
Aneuploidia
Aneuploidiassa yksittäisiä kromosomeja on kromosomistossa normaalista poikkeava määrä. Aneuploidian yleisin muoto on trisomia, jossa diploidisella yksilöllä on kromosomistossa yhtä kromosomia kahden sijasta kolme kappaletta. Harvinaisemmassa monosomiassa yksittäisiä kromosomeja on vain yksi. Esimerkiksi Downin syndrooma johtuu kromosomin 21 trisomiasta. Aneuploidiset mutaatiot eivät ole perinnöllisiä vaan ne syntyvät kehityshäiriöiden seurauksena.
Jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailut 1964
Maalintekijät
2 maalia:
Kromosomistomutaatio
Polyploidia
Kun kokonaisia kromosomistoja on useampia kuin kaksi, kyseessä on polyploidia. Esimerkiksi polyploidisilla kasveilla niiden suurempi alleelivarasto edesauttaa sopeutumista, joten polyploidia on yleistä esimerkiksi arktisten alueiden kasveilla. Eläimillä polyploidia on harvinaista eikä sitä esiinny muilla kuin partenogeneettisesti lisääntyvillä lajeilla.
Jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailut 1964
Maalintekijät
1 maali:
Kromosomistomutaatio
Polyploidia
Polyploidiasta on kaksi tyyppiä:
Haploidia
Kun kromosomistoja on poikkeavasti vain yksi, kyseessä on haploidia.
Nurkkatanssit
Nurkkatanssit tarkoittavat erityisten tanssipaikkojen ulkopuolella yksityisasunnoissa (tällaisen toiminnan sallivien "nurkissa"), ladoissa tai luonnossa järjestettyjä tanssitilaisuuksia, joilla ei ollut viranomaisten lupaa ja joita koskeva tieto ei siksi ollut julkista. Nurkkatansseina on viimeksi laajalti pidetty erityisesti sota-aikaisen tanssikiellon vallitessa järjestettyjä tilaisuuksia, mutta itse perinne on vanhempi. Suikkanen (2012) mainitsee sota-aikaisten nurkkatanssien nojanneen 1800-luvun tanssiperinteeseen. Ryynänen (2004) ulottaa ilmiön tarkastelun 1600-luvulle saakka.
Nurkkatansseja säestettiin perinteisesti yleisillä, mukana kuljetettavilla soittimilla, kuten viululla, haitarilla tai mandoliinilla. 1930-luvulta lähtien soittimia täydensi tai korvasi matkagramofoni.
Paitsi, että osallistuminen nurkkatansseihin ja niiden järjestäminen vastasivat nuorten tarpeeseen kohdata toisiaan ja pitää hauskaa, niihin sisältyi myös kielletyn viehätystä ja uhmaa viranomaisia kohtaan. Ilmiön arvostelun kärkenä puolestaan oli ajatus, että luvattomiin tanssitilaisuuksiin liittyi alkoholin käyttöä ja salakauppaa sekä sukupuolimoraalin höltymistä.
Milan Babić
pienoiskuva|Milan Babić Milan Babić (kyrillisin kirjaimin Милан Бабић) (26. helmikuuta 1956 – 5. maaliskuuta 2006) oli Krajinan serbitasavallan eli Kroatian serbien johtaja vuosina 1991–1995. Babić todisti Haagin sotarikostuomioistuimessa Slobodan Miloševićia vastaan vuonna 2002. Milan Babić tuomittiin Haagin sotarikostuomioistuimessa 2004, ja hän myönsi syyllisyytensä muiden kuin serbien vainoamiseen. Hänet tuomittiin 13 vuodeksi vankilaan. Maaliskuussa 2006 Babić teki itsemurhan vankilassa.
Lauri Korpinen (diplomaatti)
Korpinen aloitti uransa ulkoasiainministeriössä vuonna 1973. Hän oli työskennellyt aiemmin Hampurin pääkonsulaatissa, Geneven pysyvässä edustustossa ja Addis Abeban, Varsovan, Washingtonin sekä Lontoon suurlähetystöissä. Vuosina 2000–2004 Korpinen toimi suurlähettiläänä Soulissa, Korean tasavallassa.
György Csányi
Csányin uran suurin saavutus on Helsingin 1952 olympialaisista, joissa hän voitti pronssia 4 × 100 metrin viestijuoksussa ajalla 40,5 yhdessä László Zarándin, Géza Varasdin ja Béla Goldoványin kanssa. Kaksi vuotta myöhemmin sama joukkue voitti kyseisen matkan Euroopan mestaruuden Bernin EM-kilpailuissa. Vuoden 1948 olympiakisoissa Csányi juoksi Unkarin neljänneksi sijoittuneessa joukkueessa. Csányi osallistui myös henkilökohtaisella sataselle 1948 ja 1952 karsiutuen alkukierroksilla.
Kaulusvalmuska
Kaulusvalmuska (Tricholoma focale) on valmuskojen sukuun kuuluva laji. Se ei ole myrkyllinen, mutta ei myöskään hyvä ruokasieni.
Ulkonäkö
Kaulusvalmuska muistuttaa ulkonäöltään tuoksuvalmuskaa ja kuusentuoksuvalmuskaa. Sillä ei kuitenkaan ole samanlaista kuviointia kuin tuoksuvalmuskalla. Sen jalassa on näyttävä rengas. Lakin väri on oranssinruskea.
Fort Benning
pienoiskuva|Fort Benningin sijainti Georgian osavaltion kartalla Fort Benning on Yhdysvaltain maavoimien tukikohta Georgian osavaltiossa etelään Columbuksen kaupungista. Se on perustettu lokakuussa 1918, mutta on ollut jatkuvassa käytössä vasta toisesta maailmansodasta lähtien. Sodan aikana tukikohdassa toimi 4 000 upseeria ja 95 000 sotilasta.
Kaulusvalmuska
Elinympäristö
Kaulusvalmuskaa tavataan kuivissa mäntymetsissä.
Marxilais-leniniläinen yhteiskuntatieteen seura
Marxilais-leniniläinen yhteiskuntatieteen seura (MLYS) oli jyväskyläläinen 12. toukokuuta 2005 perustettu yhdistys, joka perustettiin ”edesauttamaan marxilais-leniniläisen tieteen eri osa-alueiden tutkimusta ja kommunistisen teorian kehittämistä sekä edistämään työväenliikkeen opinto- ja sivistystoimintaa.” Seura lakkautti toimintansa vuonna 2008 ja se poistettiin yhdistysrekisteristä.
MLYS julkaisi teoreettista Jäänmurtaja-lehteä kahdesta neljä kertaa vuodessa. Lehdessä esitettiin muun muassa analyyseja kapitalismin palauttamisesta Neuvostoliitossa. Jäänmurtajassa julkaistiin myös artikkeleja kansainvälisistä asioista ja Suomen työväenliikkeen historiasta sekä analysoitiin Suomen nyky-yhteiskunnan tilaa luokkakantaisesti marxismi-leninismin tyyliin.
Kun esimerkiksi SKP:n ohjelmassa valitetaan että sosialistissa maissa ”pääsi vallalle myös valtiollinen byrokratia, eräissä vaiheissa jopa stalinilainen terrori”, puolusti MLYS Stalinin aikana Neuvostoliitossa harjoitettua politiikkaa. MLYS:n näkemys oli, että Neuvostoliiton kehityksessä ratkaiseva käänne tapahtui vasta Stalinin kuoltua.
Teesit
Seura julkaisi teesinsä, joissa pyrittiin analyysiin nykyisestä yhteiskunnasta ja sille vaihtoehtoisen yhteiskunnan hahmottamiseen:
Opportunismi ja marxismi-leninismi
MLYS:n näkemyksen mukaan kommunistisen liikkeen jatkuvana ongelmana on oikeisto-opportunismi eli revisionismi ja vasemmisto-opportunismi. MLYS:n näkemyksen mukaan Neuvostoliiton kommunistinen puolue siirtyi revisionistiselle linjalle Hruštšovin otettua vallan ja Kiinan kommunistinen puolue taas Mao Zedongin kuoltua ja Deng Xiaopingin noustua johtoon.
Oikeisto-opportunismin tunnusmerkeiksi MLYS katsoo muun muassa ajatuksen sosialismin ja kapitalismin rauhanomaisesta rinnakkainelosta, rauhanomaisen sosialismiin siirtymisen sekä proletariaatin diktatuurin hylkäämisen.
Hertha (peruna)
Hertha on perunalajike. Se on taudinkestävä ja viljelyvarma lajike. Hertha on poistettu Suomen kasvilajikeluettelosta.
Formula 1 -kausi 2002
Formula 1 -kausi 2002 oli Formula 1 -sarjan historian 53. maailmanmestaruuskausi. Kausi oli Ferrari-tallin täydellistä ylivoimaa. Michael Schumacher voitti kuljettajien maailmanmestaruuden ja tallitoveri Rubens Barrichello oli mestaruustaiston toinen. Todellisia haastajia Ferrarin ulkopuolelta ei löytynyt, ja Schumacher varmistikin mestaruutensa jo hyvissä ajoin Ranskan osakilpailussa. Ferrari voitti myös valmistajien mestaruuden.
Kauden aikana Michael Schumacherista tuli F1-historian ensimmäinen ja ainoa kuljettaja, joka on sijoittunut palkinnoille jokaisessa kilpailussa.
Televisiointi
Suomessa Formula 1 -lähetyksiä esitti kaudella 2002 MTV3.
Levels
"Levels" on ruotsalaisen house-artisti Aviciin vuonna 2011 julkaistu single hänen ensimmäiseltä Extended Play- levyltä The Singles. Kappale menestyi hyvin listoilla ja siitä on tehty useita remixejä. Se sisältää samanlaisuuksia Flo Ridan Good Feeling-kappaleen kanssa.
Mengerin lause
Verkkoteoriassa Mengerin lause on äärellisten suuntaamattomien verkkojen yhtenäisyyttä koskeva lause. Lauseen todisti Karl Menger vuonna 1927 ja yleisti lauseen myöhemmin maksimivirtaus minimileikkaus -lauseeksi.
Olkoon G äärellinen suuntaamaton verkko ja x ja y G:n kaksi solmua, joiden välillä ei ole särmää. Tällöin x:n ja y:n minimaalinen särmäleikkaus (minimimäärä särmiä, jotka poistamalla x ja y kuuluvat verkon eri komponentteihin) on yhtä suuri kuin maksimimäärä pareittaisia särmäriippumattomia polkuja x:stä y:hyn.
Schnitt (Graphentheorie)
Kromosomimutaatio
thumb|KromosomimutaatiotyypitKromosomimutaatio on kromosomin rakenteen muutos. Kaikki kromosomimutaatiot edellyttävät kromosominmurtumaa eli kromosomin rakenteen katkeamista.
Kromosomimutaation tyypit:
Antonio Molino Rojo
pienoiskuva|Antonio Molino Rojo elokuvassa [[Hyvät, pahat ja rumat.]] Antonio Molino Rojo (14. syyskuuta 1926 – 2. marraskuuta 2011 Barcelona, Espanja) oli espanjalainen näyttelijä, joka näytteli etupäässä 1960-1970-luvun spaghettiwesterneissä.
Hänen uralleen mahtuu lähes 90 elokuvaa vuosina 1955–1988 mutta merkittäviä ovat hänen lännenroolinsa Sergio Leonen  trilogiassa Kourallinen dollareita (1964), Vain muutaman dollarin tähden, (1965) ja Hyvät, pahat ja rumat (1966). Hän näytteli myös Leonen elokuvassa Huuliharppukostaja vuonna 1968.
Greg Oden
Gregory Wayne ”Greg” Oden, Jr. (s. 22. tammikuuta 1988, Buffalo, New York ) on yhdysvaltalainen uransa lopettanut koripalloilija, pelipaikaltaan sentteri. Hän edusti viimeksi NBA-seura Miami Heatia.
Oden oli vuoden 2007 NBA:n varaustilaisuuden ensimmäinen varaus. Hänen uraansa ovat varjostaneet lukuisat loukkaantumiset, joiden vuoksi hän on päässyt pelaamaan ennen kautta 2012–2013 vain 82 NBA-ottelua.
Ura
Oden pelasi Ohion osavaltionyliopistossa yliopistokoripalloa yhden kauden ajan. Hänet varattiin 2007 NBA:n varaustilaisuudessa Portland Trail Blazersiin, tilaisuuden ensimmäisellä valinnalla. Odenilta meni ensimmäinen kausi kokonaan sivuun loukattuaan polvensa harjoituksissa.
Oden suunnitteli paluuta NBA-kentille kaudeksi 2013–2014. Ainakin Miami Heatin huhuttiin olevan kinnostunut hänen palveluksistaan ja seura tekikin hänen kanssaan kaksivuotisen sopimuksen elokuussa 2013.
Osker
Osker oli pieni melodista punk rockia soittava yhtye Los Angelesista, Yhdysvalloista. Se perustettiin vuonna 1998 ja hajosi 2002. Vakiojäsenet olivat laulaja ja kitaristi Devon Williams ja basisti Dave Benitez. Rumpalit vaihtuivat, ja heistä pisimpään yhtyeessä vaikutti Phil Drazik.
Oskerin ensimmäinen albumi oli Treatment 5, joka on toista ja viimeistä levyä Idle Will Kill enemmän etelä-kalifornialaiselle punk-musiikille perinteistä tyyliä. Molempien aiheet käsittelevät kyynisin ja alakuloisin sanoituksin teini-iän synkän angstista elämänkuvaa.
"The split between Dave and I is astounding to me. I always thought we were the next Simon and Garfunkel. I thought we would be our generations Hall and Oates ... Of course, I plan on killing Dave." - Devon Williams.
Jäsenet
+
Rosenlew
pienoiskuva|Rosenlewin kruunulogo oli käytössä muun muassa jääkaapeissa. Oy W. Rosenlew Ab (lausunta []) oli vuonna 1853 Porissa perustettu monialainen perheyritys, jonka toiminnot on myyty eri yrityksille 1900-luvun loppupuolella.
Rosenlew harjoitti historiansa aikana saha-, pakkaus-, metalli- ja kemiallista metsäteollisuutta. Yhtiön metalliteollisuus valmisti muun muassa kodinkoneita ja puimureita. Pakkausteollisuuden tunnetuimpia tuotteita olivat paperi- ja muovisäkit. Rauma-Repola osti yhtiön osakekannan vuonna 1987, minkä jälkeen osa yhtiön liiketoiminnoista on myyty pois ja osa lakkautettu. Porin paperitehdas siirtyi Yhtyneet Paperitehtaat -konsernin omistukseen, mutta on nykyään osa belgialaista VPK Packaging Groupia.
Puimuriliiketoiminta myytiin vuonna 1991 Timo Prihtin omistamalle Sampo-Rosenlew Oy:lle ja pakkausteollisuus vuonna 2001 saksalaisomisteiselle Rosenlew-RKW:lle. Samana vuonna Rosenlew Kodinkoneet siirtyi Electroluxille.
Yrityksen synty
Porilainen Wilhelm Rosenlew perusti isänsä kauppahuoneen pohjalta yhdessä kauppias J. G. Holmbergin ja veljensä Carl Rosenlewin kanssa W. Rosenlew & Co:n toimialanaan tukku- ja vähittäiskauppa, sahateollisuus ja laivavarustus. Vuonna 1862 kauppias Holmberg jättäytyi yrityksestä niin, että Rosenlewin veljekset jäivät yrityksen omistajiksi.
Rosenlew-yhtiöstä tuli 1860-luvulla entistä enemmän sahateollisuusyhtiö sen ostettua sahoja Ikaalisista ja Hämeenkyröstä ja vuonna 1877 Porin Höyrysahan konkurssipesän. Näihin aikoihin alkanut taloudellinen nousukausi nosti yrityksen sahateollisuusyritysten kannattavuutta. Vuonna 1872 toimintansa aloitti uutena sahana Porissa Seikun höyrysaha. Tähän aikaan kuuluu erikoinen Rosenlew-yhtiön Tampereen Pispalaan rakennuttama Näsijärven ja Pyhäjärven yhdistävä tukkien kuljetukseen tehty rullarata.
1800-luvun lopulla Rosenlew-yhtiö hankki Satakunnan ja Pohjois-Hämeen alueelta metsätiloja taatakseen puuraaka-aineen sahoilleen. Aikakauteen kuuluu vielä Porin Konepajan osto. Tässä vaiheessa konepaja keskittyi laivanrakennukseen, ja siitä tuli silloisen Suomen keskeinen laivanrakennuskeskus. Se oli osa toimintaa, jolla Wilhelm Rosenlew takasi yrityksensä tuotantoyksiköille hyvät liikenneyhteydet. Ratkaisuna oli laivojen rakentaminen, rautatieyhteyksien kehittämistoimintaan osallistuminen ja yhteyksien luominen silloisen Suomen talouselämän johtohenkilöihin, kuten senaattori Leo Mecheliniin.
Suuryritykseksi
1900-alussa W. Rosenlew & Co oli jo Suomen mitassa suuryritys. Veljekset Wilhelm ja Carl Rosenlew olivat tehneet perhesopimuksen, jonka mukaan Rosenlew-yhtiöstä tuli muodostaa jälkeläisten omistama osakeyhtiö. Niinpä yhtiömuoto muutettiin 1907 toiminimestä osakeyhtiöksi kahden ja puolen vuoden vaikeiden neuvottelujen jälkeen. Neuvotteluissa keskeistä roolia yhtiöjärjestyksen määrittelemiseksi näytteli varatuomari P. E. Svinhufvud. Yhtiön pääkonttori oli Porissa, mikä oli ollut vuonna 1892 kuolleen kauppaneuvos Wilhelm Rosenlewin toive:
Omistus- ja johtojärjestelyt
Yrityksen johdossa oli Wilhelmin kuoltua vuonna 1892 hänen nuorempi veljensä Carl, joka oli keskittynyt erityisesti metsäosaston toimintaan sijaintipaikkanaan Tampere. Wilhelmin pojat Hugo ja Georg Rosenlew olivat nousseet jo 1880-luvulla yrityksen johtotehtäviin, kun taas muut veljekset Walterin, Wilhelm, Lennart, Otto ja Erik hankkivat korkeakouluammatin ja pätevöityivät myös ulkomailla. Hugo toimi isänsä Wilhelmin jälkeen ykkösjohtajana. Carlin kuoleman jälkeen 1899 jälkeen yhtiön johtoon nousi hänen poikansa Uno Rosenlew, joka jatkoi isänsä työtä metsäosaston johdossa Tampereella. Georgin kuoleman jälkeen joulukuussa 1906 johtoon nousi veli, lääketieteen kirurgian tohtori Wilhelm Rosenlew yhdeksi kolmesta johtajasta.
Vuonna 1910 yrityksen johto ja omistus kokivat merkittävän muutoksen, sillä Wilhelmin jälkeläiset mukaan lukien Hugon ja Georgin nuorempi veli, kemian alan filosofian maisteri Erik Rosenlew saivat yrityksen omistukseensa. Carl Rosenlewin jälkeläiset luopuivat yrityksen omistuksesta, koska he eivät olleet halukkaita niin aggressiiviseen yrityksen kasvuun kuin serkut eli Hugo, Wilhelm ja Erik Rosenlew.
Aggressiivisen kasvun aika
Yritys oli myös Suomen suurimpia sahayrityksiä. Vuonna 1912–1913 tilastojen mukaan Rosenlew-yhtiö sahasi kolmella sahallaan 230 000 kuutiota vuodessa ollen neljänneksi suurin A. Ahlström Osakeyhtiön, Aktiebolag W. Gutzeit & Co:n ja Kemi Oy:n jälkeen. Rosenlew-yhtiö oli näihin aikoihin laajentunut pohjoiseen hankkimalla vuonna 1911 omistukseensa torniolaisen Anders Kurt & Co:n, jolla oli saha Alatornion kunnan Kuusiluodon saaressa Perämerellä Tornionjoen suistossa. Toimintaa laajennettiin jatkojalostuksen suuntaan perustamalla sahauksesta syntyneille puujätteille laatikkotehdas vuonna 1913 ja sulfaattiselluloosatehdas, joka valmistui vuonna 1920. Sen jatkojalostuksena rakennettiin voimapaperitehdas ja vuonna 1923 säkki- ja pussitehdas. Kaikki nämä investoinnit sijoitettiin Poriin, jossa Rosenlew-yrityksen ja sen omistajasuvun näkyvyys oli merkittävä.
Hugo Rosenlewin kuoltua elokuussa 1915 yrityksen johdossa tapahtui luonnollisia muutoksia. Ykkösjohtajaksi nousi nuorempi veli Wilhelm Rosenlew. Tässä yhteydessä johtoon nousi Wilhelmin ja Erikin rinnalle Erikin lankomies eli puoliso Karinin veli varatuomari Rafael von Frenckell. Tehtävänjako muotoutui niin, että toimitusjohtajuus Wilhelm Rosenlewilla, puutavaran jatkojalostuksen kehittäminen Erik Rosenlewillä ja rahoitus sekä yhteiskuntasuhteet Rafael von Frenckellillä.
Sulfiittiselluloosateollisuuden kehittäminen tuli ajankohtaiseksi, kun sukusuhteiden syntymisen vuoksi Frenckellin suvun Tampereella omistama paperitehdas Frenckellin paperitehdas liitettiin osaksi Rosenlew-yhtymää osakevaihdolla vuonna 1920. Sen raaka-ainehuoltoa varten päätettiin rakentaa sulfiittiselluloosatehdas Poriin. Tehtaan sijoittumisessa Poriin oli syynä vahvemmaksi koettu raaka-ainehuoltomahdollisuus. Tehdas pääsi täyteen tuotantoon vuonna 1926, jolloin tuotannossa päästin noin 15 000 tonniin sulfiittiselluloosaa, josta noin kolmasosa meni Tampereelle Frenckellin tehtaalle. Kuljetusyhteyksien heikkous Porin ja Tampereen keskustassa olevan paperitehtaan välillä aiheutti sen, että tuotanto ei kuitenkaan ollut kannattava, joten Frenckellin paperitehdas lopetettiin 1920-luvun lopussa. Pian sen jälkeen vuonna 1929 toimintansa aloitti hiivatehdas, joka käytti sulfiittituotannon jätteestä saatavaa sokeria hiivan valmistukseen.
Kiivaan investointivaiheen seurauksena Rosenlew-yhtymä velkaantui. Rahoittajapankit pitivät vaikeassa taloustilanteessa Rafael von Frenckelliä Rosenlew-yhtymässä pankkimaailman luottomiehenä. Sitä auttoi se, että Frenckell oli hallituksen jäsen 1916– 1970 ja sen puheenjohtajana 1933–1966.
Suuryritys – Irti tytäryhtiö-rakenteesta
Nopean kasvun aikana Rosenlew-yhtymästä oli muodostunut joukko täysin tai osaksi omistettuja tytäryhtiöitä. Vuoden 1933 alusta yritysrakennetta muutettiin niin, että tytäryhtiöistä tuli Rosenlew-yhtiön alaisia osastoja. Taloudellisesti 1930-luvun alku oli lamakautta, mikä näkyi myös Rosenlew-yhtymän tuloksessa; vuodet 1930–1932 olivat tappiollisia vuosia. Maailmansotaa edeltävät vuodet 1935–1939 olivat sitten taloudellisesti menestyksellisiä vuosia. Yritys oli 1930-luvun lopussa suomalaisittain suuryritys ja sijoittui liikevaihdollisesti kahdeksanneksi. Yritysjohdollisesti tilannetta edisti myös se, että Rafael von Frenckell oli 1930-luvun alussa palannut yrityksen operatiiviseksi johtajaksi.
Sahateollisuus oli perinteisesti Rosenlew-yhtiön ydintä. Toimialaa kuvaa viimeisen sotaa edeltävän rauhan vuoden 1938 sahatavaravienti. Kokonaisvientimäärä oli lähes 20 000 standardia, josta 38 % prosenttia meni Alankomaihin, 21 % Saksaan sekä 16 % Britanniaan. Muita tärkeitä vientimaita olivat Tanska, Ranska ja Belgia. Kuvaavaa tilanteen muuttumiselle sota-ajan vaikutuksesta oli sahatavaran Saksan viennin osuuden kasvaminen välirauhan vuonna 1940 peräti 67 %:iin.
Uutena suvun henkilönä yrityksen johtotehtäviin vuonna 1936 astui Erikin poika fil.maisteri Sven-Erik Rosenlew, ensin maanviljelysosaston päällikkönä. Siihen liittyen hän oli järjestelemässä vuonna 1940 Suomen Maanviljelijäin Kauppa Oy:n (SMK) osakkeiden ostoa. Osake-enemmistön saaminen mahdollisti joustavan myyntiketjun kotimaassa Porin mekaniikkatehtaan maatalouskoneille. Uutena liiketoimintamuotona sodan aikana vuonna 1942 aloitettiin Porissa puutalojen rakentaminen.
Urheiluseura
Vaikka 1920-luku oli ollut varsin rauhaton työntekijöiden ja työnantajien välillä, päästiin 1930-luvulla lamakauden jälkeen parempaan yhteistyöhön. Niinpä syksyllä 1938 Rosenlew-yhtymän hallitus päätti tukea urheiluseuran perustamista. Yritysjohdon puolella keskeistä osaa näytteli Sven-Erik Rosenlew, josta tuli perustetun porilaisen urheiluseuran Rosenlewin Urheilijat-38:n puheenjohtaja. Seuran liittyminen porvarilliseen SVUL:ään aiheutti työntekijäpuolella kritiikkiä tiukan porvarillisen SVUL:n ja työväenliikkeen urheilujärjestön TUL:n vastakkainasettelun johdosta.
Anders Henrik Falck
Anders Henrik Falck (25. marraskuuta 1772 Kerimäki – 30. marraskuuta 1851 Eura) oli suomalainen tuomari ja senaattori, joka toimi senaatin talousosaston varapuheenjohtajana eli Suomen suuriruhtinaskunnan ”pääministerinä” vuosina 1828–1833 sekä samalla senaatin finanssitoimituskunnan päällikkönä vuosina 1820–1833. Hän oli Suomen kenraalikuvernöörinä toimineen Arseni Zakrevskin luottomies js suosikki ja siten merkittävä vallankäyttäjä. Falck omisti Kauttuan ja Leineperin ruukit.
Elämä ja virkaura
Falck kuului Savonlinnan seudulla vaikuttaneeseen Falck-sukuun, jonka aatelinen haara polveutuu hänestä. Falckin vanhemmat olivat Karjalan pohjoisen voutikunnan kruununvouti Isaac Falck ja Helena Olsoni. Falck synty Kerimäen Kumpurannan kylässä. Hän valmistui vuonna 1785 ylioppilaaksi yksityistodistuksella, opiskeli Turun akatemiassa ja suoritti tuomarintutkinnon. Hän työskenteli vuosina 1795–1802 Turun hovioikeudessa auskultanttina, ylimääräisenä notaarina, kanslistina, ylimääräisenä viskaalina ja viimeksi notaarina, ja sai varatuomarin arvon vuonna 1797. Vuodesta 1802 Falck oli Ala-Satakunnan tuomiokunnan kihlakunnantuomari. Suomen Venäjään liittämisen jälkeen hän oli vuonna 1810 Turun ja Porin laamannikunnan virkaatekevänä laamannina ja sai vuonna 1812 hovioikeudenneuvoksen arvonimen.
Falck hoiti vuonna 1814 kolmen kuukauden ajan Vaasan läänin maaherran virkaa. Helmikuussa 1816 hänet nimitettiin senaatin oikeusosaston jäseneksi. Vuonna 1820 hän siirtyi senaatin talousosastoon finanssitoimituskunnan päälliköksi. Hän sai samana vuonna valtioneuvoksen, vuonna 1826 todellisen valtioneuvoksen ja vuonna 1828 salaneuvoksen arvonimen. Hänet aateloitiin vuonna 1830. Falck oli senaattoriuden ohella Turun ja Porin laamannikunnan laamanni vuosina 1822–1843.
Kenraalikuvernööriksi vuonna 1824 tullut Arseni Zakrevski arvosti Falckin kykyjä, joten Falckista tuli Zakrevskin luottohenkilö senaatissa ja yksi tämän tärkeimmistä suomalaisista neuvonantajista ja harvoista suomalaisista suosikeista. Falck kuului vuonna 1825 Zakrevskin johtamaan komiteaan, joka pohti lahjoitusmaakysymyksen ratkaisua. Vuonna 1827 hän osallistui Turun palon jälkeisiin avustustoimiin ja sai jäsenyyden komiteassa, joka valmisteli akatemian siirtoa Turusta Helsinkiin. Zakrevskin tahdosta Falck nimitettiin tammikuussa 1828 senaatin talousosaston varapuheenjohtajaksi, ja hän säilytti samalla finanssitoimituskunnan päällikkyyden. Koko senaatin historian aikana vain Falck ja myöhemmin L. G. von Haartman toimivat yhtä aikaa kummassakin tehtävässä. Falck ja Zakrevski muodostivat tämän jälkeen Suomen talouspolitiikkaa johtaneen kaksikon.
Falck jarrutti pitkään kaavailtua valuutanvaihtoa eli Ruotsin kruunun korvaamista Venäjän ruplalla, mikä toteutui vasta hänen jälkeensä vuonna 1840. Toimiessaan talousosaston puheenjohtajana hän edisti Suomen taloutta perustamalla maanviljelyn ja teollisuuden kehittämiseksi rahaston. Falckille myönnettiin vuonna 1831 erityisvaltuudet johtaa toimia Suomeen leviämässä ollutta koleraepidemiaa vastaan. Hän sai tällöin antaa määräyksiä koko senaatin vallalla ja vastasi toimistaan ainoastaan kenraalikuvernöörille.
Hieman ennen kuin Zakrevski jätti kenraalikuvernöörin viran, hän ja Falck järjestivät vuonna 1831 L. G. von Haartmanin ja Carl Fredrik Richterin siirretyiksi pois senaatin talousosastosta. Haartmanin toimittaminen pois senaatista oli ollut Falckin toive. Alexander Armfelt piti tätä ”valtiokaappauksena” ja pelotustoimena, jolla jäljelle jääneitä senaattoreita painostettiin kuuliaisemmiksi kenraalikuvernöörille ja ”tämän alter egolle” Falckille. Senaatin talousosaston arvostus alkoi laskea, koska sen katsottiin menettäneen pätevimmät jäsenensä. Zakrevskin lähdettyä Suomesta Falck menetti tärkeimmän tukijansa ja Armfelt alkoi vuorostaan ajaa hänen eroaan senaatista. Uusi kernaalikuvernööri Aleksandr Menšikov halusikin koota mieleisensä senaatin, joten Falck pyysi ja sai eron tehtävistään huhtikuussa 1833. Valtion finanssien on sanottu jääneen sekavaan tilaan hänen lähtiessään.
Perhe ja omistukset
thumb|Falckin rakennuttama [[Kauttuan ruukki|Kauttuan ruukin ruukinkartano.]] Falckin ensimmäinen puoliso oli vuodesta 1802 Agata Eleonora Timm, joka kuoli vuonna 1837. Falck nai seuraavana vuonna tämän siskon Johanna Karolina Timmin. Molempien isä oli vuonna 1801 kuollut ruukinpatruuna Johan Parmen Timm, jonka Euralla omistama Kauttuan ruukki siirtyi perintönä Falckin haltuun. Timmin kuolinpesä luovutti ruukin hoidon Falckille tämän solmiessa ensimmäisen avioliittonsa. Falckilla oli ensimmäisestä avioliitostaan kolme poikaa ja kaksi tytärtä.
Falck rakennutti Kauttuan ruukinkartanon nykyisen rakennuksen vuonna 1802, ja sitä laajennettiin kahdella siivellä vuonna 1824. Hän rakennutti Kauttuaan myös uuden sahan. Falck eli viimeiset vuotensa kartanossa ja kuoli siellä vuonna 1851.
Falck omisti myös Kullaalla sijainneen Leineperin (Fredriksforsin) ruukin, jonka hän osti valtiolta vuonna 1830. Samana vuonna hän osti lisäksi Sillbölen kaivoksen Helsingin pitäjässä yhdessä John Jacob Julinin ja Gustaf Idestamin kanssa.
Euralaisen kummitustarinan mukaan Kauttuan kartanossa kummitteleva ”Valkea neito” olisi Falckin ahdistelema ja itsemurhan tehnyt kotiopettaja, jonka Falck olisi haudannut talon kivijalkaan.
Kimberly Wyatt
Kimberly Kaye Wyatt (s. 4. helmikuuta 1982 Warrensburg, Missouri) on yhdysvaltalainen laulaja-tanssija ja malli sekä oli The Pussycat Dollsin jäsen. Wyattin laulama "Don't Wanna Fall In Love" on yksi yhtyeen albumin Doll Dominationin kappaleista.
Kimberly Wyatt syntyi Warrensburgin pikkukaupungissa lähellä Kansas Cityä. Hän aloitti laulamisen ja tanssin seitsemänvuotiaana. 14-vuotiaana Wyatt sai opiskelustipendin Joffrey Balletiin ja Broadway Dance Centeriin New Yorkissa. Ollessaan 17 hän valmistui lukiosta ja matkusti Las Vegasiin koekuvauksiin laivaristeily- ja kasinoesityksiä varten. Hän esiintyi kaksi vuotta revyyssä M/S Explorer of the Seas-laivalla.