cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
James L. Brooks
Vuonna 1978 Brooks alkoi työskennellä myös elokuvien parissa. Hän oli tuottamassa ja käsikirjoittamassa elokuvaa Yritetään yhdessä, aloitetaan alusta. Brooksin ensimmäinen ohjaustyö oli Hellyyden ehdoilla, josta hän voitti kolme Oscaria: parhaan elokuvan (tuottajana), parhaan ohjauksen ja parhaan alkuperäisen käsikirjoituksen palkinnon. Brooks on ollut yhteensä ehdolla kahdeksaan Oscariin. Lisäksi hän on voittanut 17 Emmy-palkintoa tuottajana ja käsikirjoittajana sekä yhden Golden Globen.
Vuonna 1984 Brooks perusti oman tuotantoyhtiön Gracie Filmsin. Yhtiö on tuottanut televisiosarjoja The Tracey Ullman Show, Simpsonit ja The Critic. Sen merkittävämmät elokuvat ovat Jerry Maguire – elämä on peliä ja Elämä on ihanaa.
Skepticism
Skepticism on suomalainen erittäin hidasta funeral doomia, yhtä doom metallin alagenreistä soittava yhtye. Yhtye on perustettu 1991.
Liv Ullmann
thumb|Liv Ullmann vuonna 1966. Liv Johanne Ullmann (s. 16. joulukuuta 1938 Tokio, Japani) on norjalainen näyttelijä, kirjailija ja elokuvaohjaaja.
Liv Ullmann syntyi Tokiossa, jossa hänen insinööri-isänsä työskenteli tuolloin. Perhe muutti Kanadaan toisen maailmansodan puhjettua ja palasi Norjaan, kun Ullmann oli kuusivuotias. Hän kasvoi Trondheimissa, Norjassa. Hän on asunut myös New Yorkissa monta vuotta.
Ullmann opiskeli näyttelijäksi Lontoossa Webber Douglas Academyssa. Ennen elokuvauraansa hän esiintyi näyttämöllä Stavangerissa ja Oslossa.
Ullmann nousi kansainväliseen kuuluisuuteen Ingmar Bergmanin elokuvissa, mutta hän on esiintynyt myös muissa ruotsalaisissa ja ulkomaisissa elokuvissa, kuten Jan Troellin ohjauksessa elokuvissa Maastamuuttajat ja Raivaajat.
Ullmann näytteli yhdeksässä Ingmar Bergmanin ohjaamassa elokuvassa. Ullmannilla on Bergmanin kanssa yhteinen tytär, kirjailija Linn Ullmann. Heidän suhteestaan on tehty dokumenttielokuva Liv ja Ingmar.
Prypjat
Prypjat on vuonna 1970 rakennettu neuvostoaikainen kaupunki Kiovan alueella, Ukrainan pohjoisosassa. Kaupunki on niin kutsuttu Atomgrad eli neuvostoliittolainen kaupunki joka on rakennettu ensisijaisesti lähistöllä olevan ydinvoimalan työntekijöitä ja heidän perheitään varten. Kaupunki sijaitsee Dneprin Pripet-sivuhaaran lounaisrannalla, linnuntietä 111 kilometriä Kiovasta pohjoiseen. Vuoden 1986 Tšernobylin ydinvoimalaonnettomuuden jälkeen Prypjat on ollut ränsistyvä ja hylätty aavekaupunki, jossa ei virallisen väestötilaston mukaan asu ketään. Kaupungin noin 49 000 asukasta evakuoitiin pois ydinvoimalaonnettomuuden seurauksena.
Historia
thumb|left|Prypjatin nimikyltti
Prypjatin kaupungin rakentaminen Ukrainan sosialistisessa neuvostotasavallassa aloitettiin vuonna 1970, koska Neuvostoliitto oli päättänyt rakentaa uuden ydinvoimalan Tšernobylin kaupungin lähistölle. Prypjat ja Tšernobylin ydinvoimalaitos oli alun perin tarkoitus rakentaa vain 25 kilometrin päähän Kiovasta, mutta neuvostoliittolaisten säteilyturvallisuuden asiantuntijoiden lausunnon jälkeen Neuvostoliitto siirsi kaupungin ja laitoksen sijainnin sadan kilometrin päähän Kiovasta.
Monista muista Neuvostoliiton ydinvoimaloiden lähellä sijainneista kaupungeista poiketen Prypjat ei ollut suljettu kaupunki, joten saapuminen ja poistuminen kaupungista ei ollut viranomaisten valvonnassa.
Ydinvoimalaonnettomuus
26. huhtikuuta 1986 Tšernobylin ydinvoimalassa sattui maailmanhistorian vakavin ydinonnettomuus, jossa suuria määriä radioaktiivisten aineiden saastuttamaa savua vapautui ilmakehään ydinreaktorin sisäosissa riehuneesta tulipalosta. Koska ydinvoimala oli vain kahden kilometrin päässä Prypjatista, savu liikkui lyhyessä ajassa kaupungin yläpuolelle, minkä seurauksena kaupunki asukkaineen altistui ionisoivalle säteilylle. Kun Neuvostoliiton viranomaiset kuulivat onnettomuudesta ja sen laajuudesta, he päättivät salata Tšernobylin laitoksen reaktorin räjähdyksen, eikä asiasta tiedotettu edes neuvostokansalaisille. Prypjatin asukkaiden väestönsuojelu laiminlyötiin täysin. Vaikka säteily ei enää Prypjatin läheisyydessä aiheuttanut välitöntä vaaraa, oli se edelleen tarpeeksi voimakasta altistaakseen väestön mahdollisille haitallisille jälkiseurauksille. Asian traagisuutta pahentaa se, että suurin osa myöhemmin säteilyaltistuksen aiheuttamista noin 10–15 kuolemantapauksesta olisi ollut mahdollista välttää varsin yksinkertaisin väestönsuojelutoimenpitein, kuten rakennusten sisälle suojautumalla. Sisälle suojautuminen olisi pienentänyt huomattavasti altistumista savun mukana tulleelle laskeumalle.
Prypjatin evakuointi alkoi 28. huhtikuuta 1986 eli vasta kaksi vuorokautta ydinvoimalaonnettomuudesta, vaikka kaupunki olisi kuulunut tyhjentää välittömästi reaktorin räjähdyksen jälkeen. Viranomaisten kokemattomuuden ja säteilyturvallisuuden valvonnan puuttumisen seurauksena väestönsuojelu osoittautui epäjärjestelmälliseksi ja riittämättömäksi, ja evakuoinnin aikana satoja pelastustyöntekijöitä altistui ionisoivalle säteilylle. Kaupungin asukkaille annettiin lupa ottaa kodeistaan vain asiakirjoja ja vaatteita, joten huonekalut ja muut tavarat talojen sisätiloissa jäivät paikoilleen. Onnettomuuspaikan ympärille muodostettiin 30 kilometrin päähän ulottuva suoja­vyöhyke, jolta evakuoitiin yhteensä noin 50 000 neuvostokansalaista, joista suurin osa oli Prypjatin asukkaita. Onnettomuuden jälkeen radioaktiivisten aineiden saastuttama Prypjat on pidetty ihmisiltä suljettuna.
2159 Kukkamäki
2159 Kukkamäki on tähtitieteilijä Liisi Oterman vuonna 1941 löytämä asteroidi eli pikkuplaneetta. Se on nimetty Geodeettisen laitoksen pitkäaikaisen johtajan T. J. Kukkamäen mukaan. Kansainvälisissä yhteyksissä asteroidin nimi voidaan kirjoittaa myös ilman ä-kirjainta, muodossa Kukkamaki.
Prypjat
Nykytila
thumb|left|Ihmisen toiminnan puuttuessa kasvillisuus on vallannut Prypjatin. Taustalla [[Tšernobylin ydinvoimalaitos|Tšernobylin ydinvoimala.]] thumb|right|Prypjatin uimahallin tyhjennetty uima-allas. Uimahalli oli käytössä 90-luvulle asti kaupunkia hoitavien työntekijöiden takia.
2159 Kukkamäki
Kukkamäen likimääräinen läpimitta on 17 kilometriä. Kohde sijaitsee Auringosta suunnilleen 2,48 kertaa niin kaukana kuin Maa, ja sen kierros Auringon ympäri kestää noin 3 vuotta ja 11 kuukautta.
Prypjat
Nykytila
Nykyhetkellä Prypjat on pysynyt täysin samanlaisena kuin vuoden 1986 ydinvoimalaonnettomuudessa, lukuun ottamatta rakennusten rapistumista ja kasvillisuuden villiintymistä. Radioaktiivisten aineiden luonnollisen hajoamisen ja laimenemien ajan myötä sateen mukana yleinen säteilytaso Prypjatissa on nykyään paikasta riippuen 4–100-kertainen luonnolliseen taustasäteilyyn verrattuna (lokakuussa 2008 mitattu tasoja välillä 0,3–9,1 μSv/h, kun esimerkiksi Helsingin lentokentällä ja Kiovassa taso on 0,08 μSv/h). Säteilymittarin käyttö on suositeltavaa, koska erityisesti rakennusten sisällä saattaa olla korkean säteilyn niin sanottuja ”kuumia pisteitä”, jos voimakas säteilylähde on saanut olla kuluneet vuodet säältä suojassa. Myös paikoissa, joissa vesi virtaa, tasot voivat olla huomattavan korkeita.
Prypjatissa vierailusta on tullut tulonlähde monille ukrainalaisille matkailutoimistoille, jotka järjestävät opastettuja kierroksia kaupungissa. Kaikki Prypjatin rakennukset ovat peräisin neuvostoajalta, ja Prypjatiin on tallentunut neuvostokaupunkien tunnelma. Ilman pysyvää asutusta ja ylläpitoa Prypjat on rapistunut, rakennukset ovat ränsistyneitä ja kuluneita. Sadevesi pääsee usein rikkinäisten kattojen läpi, jolloin osa rakennuksista on keväällä ja syksyllä veden vallassa. Luonnon villiintymisen seurauksena rakennuksissa asuu eläimiä, seinät ovat jäkälien peitossa ja sisätiloissa kasvaa jopa puita. 80-luvun lopulla armeija kävi tyhjentämässä Prypjatin kerrostalot. Lähes kaikki irtaimisto heitettiin ikkunoiden kautta ulos, osa tuhottiin, osa varastoitiin ja osa varastettiin. Lähes kaikki ikkunat ovat rikki tai auki, joten monet huoneistot ovat nykyisin tyhjiä. Neuvostoliiton hajoamisen yhteydessä vuonna 1991 asuntoja ryösteltiin, koska kaupunki jäi ilman valvontaa. Osa rakennuksista on sortumisvaarassa, mutta jotkut matkatoimistot päästävät turisteja valikoituihin rakennuksiin. Kaupungin lähellä on satoja kaatopaikkoja, joihin on haudattu ydinreaktorin sammutustöiden ja sarkofagin rakentamisen yhteydessä käytettyjä, voimakkaasti säteileviä kuorma-autoja, paloautoja, helikoptereita ja panssarivaunuja.
Tšernobylin ydinvoimaonnettomuuden jälkeen kaupungin asukkaille rakennettiin uusi Slavutytšin kaupunki 50 kilometrin päähän Prypjatista. Ydinvoimalan lähellä sijaitseva ja Prypjatin eteläpuolinen Tšernobylin kaupunki on Prypjatista poiketen voitu uudelleenasuttaa.
Vaikka Prypjatissa asuminen on kielletty Ukrainan laissa, kaupungin lähistöllä asuu muutamia satoja asukkaita, jotka ovat halunneet palata vanhaan kotiinsa.
Armstrong Gibbs
Cecil Armstrong Gibbs (10. elokuuta 1889 Great Baddow – 12. toukokuuta 1960 Chelmsford) oli brittiläinen säveltäjä ja kuoronjohtaja.
Elämä
Gibbs ei kyennyt elättämään itseään pelkällä säveltämisellä, joten hän aloitti opettamisen kouluissa. Häneltä pyydettiin näytelmää The Wick -koulun rehtorin eläkkeelle jäämistä varten (1919), ja hän otti yhteyttä Walter de la Mareen, joka laati näytelmän Crossings hänen sävellettäväkseen. Kantaesityksen johti Adrian Boult. Tämän jälkeen Gibbs sai vuodeksi rahoituksen Royal College of Musiciin opiskelemaan orkesterinjohtoa Boultin ja sävellystä Ralph Vaughan Williamsin johdolla. Tämän vuoden kuluttua hän otti vastaan osa-aikaisen opetustyön Royal College of Musicissa. Gibbs aloitti työskentelyn myös oman kuoronsa johtajana ja aktiivisena tuomariston jäsenenä Ison-Britannian musiikkifestivaaleissa. Hänestä tuli lopulta Kansallisen musiikkifestivaaliliiton (National Federation of Music Festivals) varapuheenjohtaja.
Toisen maailmansodan aikana Gibbsin asunto otettiin sairaalakäyttöön ja hän itse muutti Windermereen, jossa jatkoi työtään säveltäjänä ja kuoronjohtajana. Hänen poikansa David sai surmansa palveluksessa Italiassa. Vuonna 1945 Gibbs palasi Essexiin. Hän oli vuonna 1951 mukana järjestämässä Festival of Britainin musiikkitarjontaa. Gibbs kuoli toukokuussa 1960. Hänet on haudattu vaimonsa kanssa Danburyn kirkkomaahan.
Musiikki
Gibbs tunnetaan erityisesti yksinlauluistaan. Hän sävelsi myös näyttämömusiikkia, kuoroteoksia, kolme sinfoniaa ja kamarimusiikkia. Kamarimusiikista suuri osa on jäänyt julkaisemattomaksi. Sinfonioista ensimmäinen kantaesittiin vuonna 1932 ja toinen (kuorosinfonia Odysseus) vuonna 1946. Kolmannen sinfonian (Westmorland) Gibbs sävelsi vuonna 1944 poikansa kaaduttua sodassa. Gibbsin orkesteriteosten joukossa ovat myös Threnody jousikvartetille ja jousiorkesterille (1956) sekä Léon Goossensille omistettu oboekonsertto.
Gibbs sävelsi pienen määrän urkuteoksia ja useita pianoteoksia, joihin kuuluvat In the High Alps -sarja (1924) ja kahdeksan preludin kokonaisuus Lakeland Pictures (1940).
Karl Emanuel Jansson
thumb|[[Fredrik Ahlstedt, Karl Emanuel Jansson, 1879.]] Karl Emanuel Jansson (7. heinäkuuta 1846 Finström, Ahvenanmaa – 1. kesäkuuta 1874 Jomala, Ahvenanmaa) oli suomalainen taidemaalari. Häntä pidetään laatukuvamaalarina.
Jansson kävi Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulun Turussa vuosina 1860–1862. Hän jatkoi opintojaan Tukholman kuninkaallisessa taideakatemiassa vuodet 1862–1867. Matka-apurahan turvin Jansson matkusti monien muiden aikalaistensa tavoin Düsseldorfiin. Janssonin elämä ja taiteilijan ura jäi lyhyeksi, kun hän sairastui tuberkuloosiin ja kuoli muutaman vuoden sairastamisen jälkeen kesäkuussa 1874 vain 28 vuoden ikäisenä.
Anna Järvinen
pienoiskuva|Anna Järvinen esiintymässä Malmössä.Anna Järvinen (s. 16. huhtikuuta 1970 Helsinki) on ruotsinsuomalainen muusikko. Helsingissä syntynyt Järvinen muutti kuusivuotiaana Täbyyn Tukholman pohjoispuolelle äidin uuden avioliiton myötä. Vuosina 1998–2004 hän lauloi, sävelsi ja soitti huuliharppua ruotsalaisessa Granada-nimisessä yhtyeessä, joka julkaisi kolme albumia ja yhden EP:n.
Järvisen ensimmäinen täysipituinen sooloalbumi Jag fick feeling julkaistiin vuonna 2007. Hän on myös esittänyt Onnenpäivänen-nimisen kappaleen Ipanapa 2 -lastenmusiikkilevyllä. Järvinen on tehnyt vuonna 2011 Olavi Uusivirran kanssa kappaleen nimeltä ”Nuori ja kaunis” elokuvaan Elokuu.
Järvinen valittiin vuonna 2016 Vuoden ruotsinsuomalaiseksi.
Järvinen on naimisissa Ruotsin entisen pääministerin Olof Palmen nuorimman pojan Mattias Palmen kanssa.
Espanjan ympäriajo 2017
Espanjan ympäriajo 2017 oli järjestyksessään 72. Espanjan ympäriajo. Se alkoi 19. elokuuta Ranskan Nîmesin kaupungista ja päättyi Madridiin 10. syyskuuta 2017. Kokonaiskilpailun voitti ensimmäistä kertaa Chris Froome, toiseksi tuli Vincenzo Nibali ja kolmas oli Ilnur Zakarin.
Patrick Hadley
Patrick Hadley (5. maaliskuuta 1899 Cambridge – 17. joulukuuta 1973 King's Lynn) oli brittiläinen säveltäjä.
Hadley palveli ensimmäisessä maailmansodassa, jonka loppuvaiheissa sai oikean alaraajan amputointiin johtaneen vamman. Hadleyn vanhempi veli kaatui sodassa. Hadley opiskeli aluksi Winchester Collegessa ja sodan jälkeen Cambridgen yliopiston Pembroke Collegessa. Hänen opettajiaan olivat Charles Wood ja Cyril Rootham. Hän sai musiikin kandidaatin arvon vuonna 1922 ja taiteiden maisterin arvon vuonna 1925. Hadley opetti sävellystä Royal College of Musicissa päästyään sen henkilökunnan jäseneksi vuonna 1925. Vuonna 1938 hän sai Gonville and Caius Collegen Fellowshipin ja aseman Cambridgen yliopiston luennoitsijana. Toisen maailmansodan aikana hän toimi Boris Ordin sijaisena Cambridge University Music Societyn musiikillisena johtajana.
Hadley valittiin vuonna 1946 Cambridgen yliopiston musiikin professoriksi. Hän pysyi tässä asemassa, kunnes jäi eläkkeelle vuonna 1962. Hänen johdollaan opiskelivat muiden muassa Raymond Leppard, David Lumsden ja Peter le Huray. Hadley vietti eläkepäiviä kotonaan Heachamissa. Hän sairasti yläruoansulatuskanavan syöpää ennen kuin kuoli 74-vuotiaana joulukuussa 1973.
Hadleyn musiikissa ilmenevät Frederick Deliuksen ja kansanmusiikin vaikutteet. Hän sai innoitusta myös Irlannin ja Norfolkin maisemista. Hadleyn teosten joukossa ovat baritonille, kuorolle ja orkesterille sävelletty, kansanlauluun pohjautuva Symphonic Ballad – The Trees so High sekä virsisävelmät I Sing of a Maiden ja My Beloved Spake. Ralph Vaughan Williamsin 70-vuotissyntymäpäivän kunniaksi Hadley sävelsi sävelrunon One Morning in Spring. Hän sävelsi myös kantaatit The Hills (1944), Fen and Flood ja Connemara.
Walking on a Rainbow
Walking on a Rainbow on Blue Systemin ensimmäinen albumi vuodelta 1987. Se sisältää Blue Systemin ensimmäisen singlen, Sorry Little Sarah, joka ei noussut listaykköseksi, mutta kärkikymmenikköön kylläkin. Single oli Dieterin ensimmäinen samba-tyyppinen julkaisu, ja sen synnystä hän kertoi seuraavaa: "Modern Talkingin jälkeen mietin kauan mitä voisin tehdä seuraavaksi. Meillä ei koskaan ollut samba-hittiä Saksassa, joten samba-kappaleen tekeminen oli minulle iso haaste".
Kappaleet
Kaikki kappaleet kirjoittanut Dieter Bohlen.
Moonmadness
Moonmadness on brittiläisen Camel-yhtyeen maaliskuussa 1976 julkaistu neljäs studioalbumi. Kyseisellä levyllä yhtye muutti tyyliään The Snow Goose -konseptialbumin jälkeen hieman yksinkertaisempaan suuntaan, vaikka sillä onkin jopa fuusiojazz-vaikutteita. Albumilla soittaa viimeistä kertaa yhtyeen klassinen kokoonpano (Andrew Latimer, Peter Bardens, Doug Ferguson, Andy Ward). Basisti Ferguson erosi yhtyeestä tammikuussa 1977.
Albumi on listasijoituksilla mitaten Camelin menestynein pitkäsoitto sekä Britanniassa (15.) että Yhdysvalloissa (118.). Lisäksi sitä pidetään yleisesti eräänä yhtyeen parhaimmista levyistä, minkä myötä sen katsotaan olevan yksi yhtyeen klassikkoalbumeista.
Albumilta julkaistiin singlenä kappale ”Another Night”.
Taustaa ja albumin työstö
Camel oli noussut kaupalliseen menestykseen edellislevy The Snow Goosen myötä, joka pohjautui Paul Gallicon samannimiseen novelliin. Albumi nousi Britanniassa listasijalle 22 vuoden 1975 kesällä ja myös paikallisten kriitikoiden antama palaute oli sävyltään kehuvaa; esimerkiksi Melody Maker -lehti julisti Camelin olevan ”Britannian kirkkain toivo”. Hyvästä kaupallisesta vastaanotosta huolimatta Camel päätti, ettei seuraavasta levystä tulisi enää konseptialbumia, vaan ”perinteisempi” Camel-levy. Esimerkiksi yhtyeen Yhdysvaltain Janus Records -levy-yhtiötä oli järkyttänyt se, että The Snow Goose oli kokonaan instrumentaalinen.
Näistä asetelmista kitaristi Andrew Latimer ja kosketinsoittaja Peter Bardens aloittivat levyn työstön. Tammikuussa 1976 alkoivat levyn äänitykset Island-studioilla. Levyn tuottajaksi tuli Rhett Davies, joka oli toiminut edellislevyllä äänittäjänä, ja jonka kanssa yhtyeellä oli erinomaiset välit. Hänen tuotantotyylinsä oli omiaan luomaan Moonmadnessilla yhtyeen mittakaavassa uuden tyylin.
Musiikki
Moonmadnessilla Camel hylkäsi edellislevy The Snow Goosen äänimaailmat – uudella albumilla olivat pääosassa kerrostetut kitarat sekä syntetisaattorit. Tästä syystä Moonmadnessia on verrattu Pink Floyd -yhtyeen vuoden 1975 albumiin Wish You Were Here. Eräs syy tyylin uudistamiseen oli levy-yhtiö Decca Records, joka vaati uudesta albumista kaupallisempaa kokeellisen The Snow Goosen jälkeen, ja musiikki onkin yhtyeeltä totuttua perinteisemmän kuuloista brittiläistä progressiivista rockia, vaikka mukana on vaikutteita myös fuusiojazzista. Lisäksi Moonmadnessin kappaleita on kuvattu edellisalbumia tiiviimmiksi ja helpommin lähestyttäviksi. Tunnelmaltaan albumilla vallitsevat vahvasti melankolia ja energisyys.
Albumi äänitettiin vain kolmessa viikossa, mutta siitä huolimatta levyn raitoja ”Song within a Song”, ”Another Night” ja ”Air Born” on pidetty eräinä Camelin parhaista kappaleista. Levyn avaava ”Aristillus” on lyhyt instrumentaali, jossa rumpali Andy Ward toistaa sanoja ”Aristillus, Autolycus”, jotka ovat kuun kraattereita. Sitä seuraava ”Song within a Song” on siinä kuultavan huilun ja laulun vaikutuksesta yleistunnelmaltaan rauhallinen. Kolmatta raitaa ”Chord Change” on verrattu The Dark Side of the Moon -albumin aikaiseen Pink Floydiin. Siinä on lukuisia osia, joiden myötä tunnelma vaihtuu useaan otteeseen. Peter Bardensin kirjoittama ”Spirit of the Water” äänitettiin albumin kappaleista ensimmäisten joukossa, ja sen työnimenä oli ”Piano Piece”. Sen ensimmäinen versio äänitettiin 26. tammikuuta 1976. Kappale nimettiin kuitenkin ”Spirit of the Wateriksi” pian sen jälkeen, kun sen laulu- ja huiluosuudet oli saatu nauhalle. Kappaletta on kuvattu lyhyeksi ja mystiseksi. B-puolen aloittava ”Another Night” sisältää kitarariffinsä osalta pienoisia hard rock -vaikutteita. Päätösraita, instrumentaali ”Lunar Sea”, puolestaan siirsi Camelin musiikkia astetta lähemmäs jazz-vaikutteita. Kyseisen kappaleen ja samalla koko albumin loppussa kuuluva ukkosen ääni tehtiin tarkoituksella jatkuvaksi niin pitkään, kunnes vinyylisoittimen neulan nosti ylös.
Moonmadness muodostaa löyhän kokonaisuuden, jonka kappaleissa kuvataan jokaisen Camel-jäsenen persoonaa. ”Air Born” on Andrew Latimer, ”Chord Change” Peter Bardens, ”Another Night” Doug Ferguson ja ”Lunar Sea” Andy Ward.
Julkaisu ja vastaanotto
Yhtyeen kotimaassa Britanniassa albumin julkaisi 26. maaliskuuta 1976 Decca Records. Levystä muodostui siellä korkeimman listasijoituksen saavuttanut Camel-albumi sen noustessa sijalle 15. Kansikuvan suunnittelivat Field ja David Astley. Yhdysvalloissa Moonmadnessin julkaisi Janus Records erilaisella kansikuvalla varustettuna, koska yhtiö ei pitänyt Britannian-painoksen kannesta. Uuden kannen suunnitteli Janusin oma suunnitteluryhmä, ja lopputulosta on pidetty huonompana kuin Britannian-painoksen kohdalla. Kyseisessä versiossa oli kuvattuna kameli avaruuspukuun pukeutuneena, brittipainoksen kansitaiteen ollessa sisäkannessa. Janusin lisäksi levyn julkaisi Yhdysvalloissa myös Passport Records. Tässä painoksessa oli Euroopan-julkaisun kansitaide, mutta se ei ollut avattavakantinen. Albumi saavutti Yhdysvalloissa sijan 118, mikä Britannian sijan 15 tavoin tuli jäämään yhtyeen parhaaksi valtiokohtaiseksi listasijoitukseksi.
Moonmadnessin julkaisua seurasi kevätkiertue Britanniassa. Merkittävin konsertti järjestettiin Lontoon Hammersmith Odeonissa 14. huhtikuuta. Osa konsertista nauhoitettiin liikkuvan studion avulla tulevaa livealbumia varten. Vuonna 1978 julkaistulla livealbumille A Live Record ei kuitenkaan lopulta päätynyt kyseisestä konsertista kuin yksi kappale, ”Lunar Sea”. Kiertue oli myös sikäli merkittävä, että sen aikana yhtyeeseen liittyi basisti Doug Fergusonin ehdotuksesta saksofonisti Mel Collins. Hänen soittonsa toi kappaleisiin lisää jazz-vaikutteita. Täten myös rumpali Andy Ward muutti soittotyyliään.
Toukokuun 1976 lopulla julkaistiin singlenä albumin kappale ”Another Night”, tosin lyhennettynä ja uudelleen miksattuna versiona. B-puolena oli Hammersmithin konsertissa äänitetty ”Lunar Sea”.
Britannian-kiertueella voimistuneet jazz-vaikutteet eivät olleet basisti Doug Fergusonin mieleen. Hän erosi Camelista tammikuussa 1977, mikä aiheutti yhtyeen ensimmäisen kokoonpanomuutoksen. Vuosia myöhemmin kitaristi Andrew Latimer myönsi Fergusonin lähdön olleen yhtyeen historian suurin isku sen musiikilliselle ohjaukselle ja sisäiselle vakaudelle. Fergusonin korvasi Richard Sinclair, joka soitti myös yhtyeen seuraavalla albumilla Rain Dances (1977).
Albumin ensimmäiset CD-painokset julkaistiin vuonna 1983. Vuonna 2009 ilmestyi Deluxe Edition, joka sisälsi alkuperäisen materiaalin lisäksi bonuslevyn. Kyseisellä levyllä on livemateriaalia Hammersmith Odeonin konsertista huhtikuulta 1976.
Kritiikki
Moonmadness sai ilmestyessään erityisesti Yhdysvalloissa hyvän vastaanoton kriitikoilta. Albumi on menestynyt myös myöhemmissä arvosteluissa. Hippy.com-sivuston Ben Miller pitää albumia joulukuun 2002 arvostelussaan erittäin helposti lähestyttävänä, ja suosittelee sitä sen vuoksi yhtyeeseen tutustuville sekä pitää sitä ehdottomana hankintana progressiivisen rockin ystäville. Hän antaa levylle neljä ja puoli tähteä viidestä mahdollisesta, ja kehuu erityisesti kappaletta ”Song within a Song”.
Allmusicin Daevid Jehnzenin mielestä Moonmadness ei ole musiikillisesti yhtä haastava kuin edeltäjänsä The Snow Goose, mutta toteaa albumilta löytyvän silti ilonaiheitakin. Venytettyine, tunnelmallisine instrumentaaleineen sekä avaruusmaisine sooloineen levy on hänen mielestään hyvinkin antoisa. Hän antaa albumille kolme tähteä viidestä.
Sotatoimiyhtymä
Alimman tasoinen (tilapäinen) yhtymä on Suomessa taisteluosasto, ja perusyhtymä puolestaan prikaati. Suurempia yhtymiä Suomessa ovat armeijakunta, sotilaslääni ja aikaisemmin myös maanpuolustusalue. Niiden kokoonpano vaihtelee tehtävän mukaisesti.
Moonmadness
Kritiikki
Sputnikmusic-sivuston Matthijs van der Lee vertaa Moonmadnessia yhtyeen vuoden 1974 Mirage-albumiin. Levyjä yhdistää hänen mukaansa se, että molemmat sisältävät eräitä yhtyeen parhaimpia sävellyksiä, sekä se, että molemmilla soittaa sama, alkuperäinen kokoonpano. Van der Lee toteaa, että Moonmadness on ehdottomasti merkittävä progealbumi, joka kilpailee yhdessä Miragen kanssa Camelin suuren mestariteoksen tittelistä. Hän nostaa Camel-klassikoiksi kaikki albumin kappaleet ”Aristillusia” ja ”Chord Changea” lukuun ottamatta, ja antaa levylle 4.5 pistettä viidestä mahdollisesta.
Kappaleet
A-puoli B-puoli
Luettelo vähintään 50 maaottelua Walesin maajoukkueessa pelanneista jalkapalloilijoista
Tämä on luettelo vähintään 50 maaottelua Walesin maajoukkueessa pelanneista jalkapalloilijoista. Vuodet-sarakkeessa ovat pelaajan ensimmäisen ja viimeisen maaottelun vuodet, aktiivipelaajilla vain ensimmäisen.
Hartolan kunnankirjasto
Hartolan kunnankirjasto on Hartolassa toimiva yleinen kirjasto. Se palvelee erityisesti kirjastorakennuksensa ja verkkokirjaston välityksellä. Hartolan kirjasto kuuluu osana Päijät-Hämeen kirjastojen seudulliseen kirjastokimppaan eli Lastu-kirjastoihin.
thumb|left|Hartolan kunnankirjasto ja veistos Kirjailijapatsas Viisahampi vieressäsi ([[Taru Mäntynen, 1993).]] Kirjaston etupihalla on kuvanveistäjä Taru Mäntysen suunnittelema veistos Kirjailijapatsas Viisahampi vieressäsi vuodelta 1993.
Pääkirjaston naapurina on Hartolan kunnantalo.
Väärän kissan päivä
Väärän kissan päivä on Pasi Ilmari Jääskeläisen vuonna 2017 ilmestynyt romaani. Kirjan julkaisi Atena.
Vastaanotto
Helsingin Sanomien Venla Rossin mukaan Väärän kissan päivä on ”jännittävä muistiseikkailu”. Se on omaperäinen ja pitää sisällään erikoisia juonenkäänteeitä. Kääntöpuolena romaanin käytännön toteutus on heikko. Henkilöhahmot jäävät etäisiksi, koska ”dialogi on usein jäykkää ja paperinmakuista”.
Poikien puhelin
Poikien puhelin on Väestöliiton alaisuudessa toimiva auttava puhelin- ja verkkopalvelu alle 20-vuotiaille pojille ja nuorille miehille. Puheluihin vastaa aikuinen, ammatillisesti poikien maailmaan perehtynyt mies. Poikien puhelimessa nuoria autetaan kaikissa elämään liittyvissä pulmissa. Toimintaperiaatteena on antaa suoria vastauksia suoriin kysymyksiin. Poikien puhelin päivystää arkisin klo 13–18. Puhelu on soittajalle maksuton ja soittaa voi nimettömänä.
Poikien Puhelimen chat palvelee arkisin klo 13-18. Chatissa keskustelut käydään kahden kesken Poikien puhelimen työntekijän kanssa, ja puheluiden tapaan ne ovat luottamuksellisia.
Keskustelujen aiheita ei ole rajattu millään tapaa, vaan Poikien puhelimessa nuoret miehet voivat keskustella mistä tahansa. Suurin osa keskusteluista kuitenkin koskee mieheksi kehittymistä, seksuaalisuutta, seurustelua, kasvamista, murrosikää, perhettä, kiusaamista, opiskelua ja muita soittajien elämässä vastaan tulevia pohdituttavia tilanteita.
Esko Ollila
Esko Juhani Ollila (14. heinäkuuta 1940 Rovaniemi – 1. joulukuuta 2018 Porvoo ) oli suomalainen pankinjohtaja ja Keskustapuolueen ministeri. Koulutukseltaan hän oli varatuomari.
Ollila valmistui oikeustieteen kandidaatiksi vuonna 1965 ja sai varatuomarin arvon vuonna 1967. Hän toimi Lapin tuomiokunnan notaarina vuosina 1965–1966, Rovaniemen asutuspiirin lakimiehenä vuosina 1966–1967 ja Rovaniemen Säästöpankin toimitusjohtajana vuosina 1971–1975. Vuosina 1967–1971 hänellä oli oma asianajotoimisto Rovaniemellä. Ollila toimi kauppa- ja teollisuusministerinä Sorsan III hallituksessa 1982–1983 ja valtiovarainministerinä Sorsan IV hallituksessa 1986–1987.
Ollila oli Kehitysaluerahaston toimitusjohtaja 1975–1979, Säästöpankkien Keskus-Osakepankin johtokunnan jäsen 1979–1983 ja Suomen Pankin johtokunnan jäsen vuosina 1983 –2000. Lisäksi hän oli Enso-Gutzeitin hallintoneuvoston puheenjohtaja sekä Tervakoski Oy:n ja Rantasipi Oy:n hallintoneuvostojen jäsen. Sotilasarvoltaan hän oli reservin yliluutnantti.
Ollila oli Viron itsenäisyyspyrkimysten pitkäaikainen taustavaikuttaja ja tulevan presidentin Lennart Meren ystävä.
Järvistenjärvi (Hämeenlinna)
Järvistenjärvi on Kanta-Hämeessä Hämeenlinnassa  sijaitseva järvi.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Kukkian reitin valuma-alueella (35.78), jonka Kuohijärven alueeseen (35.782) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 109,8 metriä mpy.
Siviä Ruotzi
Aina Siviä Ruotzi (2. helmikuuta 1880 Lappeenranta − 14. marraskuuta 1946 Lappeenranta) oli suomalainen kirjakauppias ja kokoomuksen kansanedustaja 1920-luvulla.
Ruotzin vanhemmat olivat kaupanhoitaja Anders Johan Ruotzi ja Olga Wikström. Hän valmistui tyttökoulusta vuonna 1896 ja valtion jatko-opistosta 1900. Ruotzi toimi aluksi kansakoulunopettajana Taipalsaarella 1900–1901 ja hoiti sitten vuodesta 1902 alkaen omistamaansa kirjakauppaa Lappeenrannassa.
Ruotzi oli kokoomuksen kansanedustajana 1924–1927 edustaen Viipurin läänin läntistä vaalipiiriä. Hän oli myös jäsenenä Lappeenrannan kaupunginvaltuustossa ja Suomen kirjakauppiasyhdistyksen johtokunnassa.
Kuilun partaalla (albumi)
Kuilun partaalla on rap-artisti Niko Toiskallion Chydeone -nimellä julkaistu studioalbumi. Se julkaistiin Monsp Recordsin kautta 16. marraskuuta 2011. Albumin kappaleesta "Suthrn Cumfrtt (Lasin läpi)" julkaistiin musiikkivideo marraskuussa 2011.
Milford Haven
Milford Haven on pikkukaupunki Etelä-Walesissa Pembrokeshiren kreivikunnassa. Vuonna 2011 kaupungin väkiluku oli noin 14 000.
Kaupunki on rakennettu syvän luonnonsataman äärelle. Siellä on toiminut sotalaivasto ja valaanpyyntialuksia. Nykyisin se on merkittävä öljysatama, sillä se on Länsi-Euroopassa yksi harvoista satamista johon pääsee tankkerilla.
Kaupungin pormestarina toimi vuosina 2008–2009 John Roberts.
Kulttuurikeskus Skantz
Kulttuurikeskus Skantzin katsomon suunnittelusta vastasi Arkkitehti- ja insinööritoimisto Motiivi Oy. Katsomo rakennettiin suurelta osalta talkoovoimin. Talkootuntien määrä oli noin 9 000. Katsomon rakentamiseen Karvian kunta sai myös ELY-keskuksen myöntämää avustusta. Kulttuurikeskus Skantzin avajaiset pidettiin 25.–26. toukokuuta 2019.
Jørgen Nielsen
Niels Jørgen Nielsen (1902 Pårup, Silkeborg, Tanska – 1945 Kööpenhamina, Tanska) oli tanskalainen kirjailija. Hän poikkesi aikansa realismista pessimistisellä psykologisella ja eksistentiaalisella näkökulmallaan, jolla hän kuvaa maaseudun köyhälistöä. Esikoisnovellikokoelma Lavt land ilmestyi 1929. Sen jälkeen hän kirjoitti romaaneja ja 1944 ilmestyneen runokokoelman Figurer i et landskab. Hän kärsi masennuksesta ja teki itsemurhan.
Kulttuurikeskus Skantz
Kulttuurikeskus Skantz on osa Taiteiden reittiä Kammista Skantziin, joka sai virallisen matkailutiestatuksen helmikuussa 2021.
Aleksandr Martynjuk
Aleksandr Akimovitš Martynjuk (, 9. marraskuuta 1945 Moskova, Neuvostoliitto – 2022 ) oli neuvostoliittolainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän pelasi 45 ottelua tehden 24 maalia Neuvostoliiton maajoukkueessa 1960- ja 1970-luvuilla ja 410 Neuvostoliiton mestaruussarjan ottelua. Martynjuk teki harvinaisen ”comebackin” palaamalla 45-vuotiaana Neuvostoliiton maajoukkueseen pelaamalla kolme maaottelua Tšekkoslovakiaa vastaan vuonna 1990. Seuratasolla hän edusti Spartak Moskovaa. Martynjuk pelasi Summit Series -otteluissa Kanadaa vastaan vuonna 1972.
Saavutukset
Vuoden 1973 jääkiekon MM-kisoissa ottelussa Länsi-Saksaa vastaan Martynjuk teki kahdeksan maalia. Samana vuonna hänet valittiin Neuvostoliiton ja Venäjän jääkiekkoilun kunniagalleriaan.
Pitkänsillanjärvi
Pitkänsillanjärvi on Kanta-Hämeessä Hämeenlinnassa  sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 2,3 hehtaaria ja se on 250 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 800 metriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Kukkian reitin valuma-alueella (35.78), jonka Kuohijärven alueeseen (35.782) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 110,9 metriä mpy.
Kappakallionjärvi
Kappakallionjärvi on Kanta-Hämeessä Hämeenlinnassa  sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 3,1 hehtaaria ja se on 250 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 700 metriä.
Osseetit
Osseetit ovat Kaukasuksella elävä kansa. Osseetit puhuvat iranilaisiin kieliin kuuluvaa osseetin kieltä. Suurin osa osseeteista asuu Venäjään kuuluvan Pohjois-Ossetian alueella, mutta heitä asuu myös muualla Venäjällä, Pohjois-Ossetian eteläpuolella Georgiassa ja siihen virallisesti kuuluvassa, mutta itsenäiseksi julistautuneessa Etelä-Ossetiassa.
Kappakallionjärvi
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Kukkian reitin valuma-alueella (35.78), jonka Kuohijärven alueeseen (35.782) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 110,5 metriä mpy.
Osseetit
Kulttuuri
230px|thumb|Osseettitorneja [[Fiagdonilla.]] Osseetit jakautuvat kolmeen alaryhmään, joista suurin on pohjoisen ironit. Kaksi muuta ryhmää ovat etelän kudarit ja lounaan digorit. Suurin osa osseeteista on ortodokseja, mutta osa digoreista harjoittaa islamia. Islam omaksuttiin kabardeilta 1600-luvun lopulla. Kristinusko levisi osseettien keskuuteen Georgiasta 800–1200-luvuilla. Osseettien uskonnossa on säilynyt myös kristinuskoa edeltäneen pakanallisen uskonnon piirteitä. Esimerkiksi monet vanhat pakanalliset jumalat on sittemmin yhdistetty kristittyihin pyhimyksiin, mutta niitä kunnioitetaan paljolti samaan tapaan kuin pakana-aikoinakin. Kristityiksi pyhimyksiksi muuttuneita pakanallisia jumaluuksia ovat esimerkiksi Wasilla ja Uastyrji, joiden pyhätöille tehdään pyhiinvaellusmatkoja.
Historiallisesti tärkeä osseettien elinkeino on ollut karjanhoito. Erityisesti on valmistettu maitotuotteita. Osseettien valmistama voi eli kefir ja juusto eli tsykht ovat tunnettuja tuotteita Kaukasuksella. Maanviljelys on ollut osseettien asuttamalla vuoristoalueella vähäistä, koska alue ei sovellu siihen erityisen hyvin. Yksi harvoista alueella selviävistä viljakasveista oli ohra, mutta senkin kasvatuksen jatkuvana vaarana oli kasvien paleltuminen ja sadon tuhoutuminen. Kun osseetteja muutti jälleen tasangoille 1800-luvun aikana, he alkoivat viljellä myös esimerkiksi maissia, ruista ja kasviksia. Nykyisin osseettien talouden kannalta merkitystä on myös metallurgialla ja metsätaloudella.
Curlingin Continental Cup
Curlingin Continental Cup on vuosittain järjestettävä curlingturnaus, jossa Pohjois-Amerikka ja Eurooppa kilpailevat vastakkain. Kilpailumuoto on mukailtu golfin Ryder Cupista. Turnaus pidettiin ensimmäisen kerran vuonna 2002.
Turnaukseen osallistutaan kuudella joukkueella (kolme nais- ja kolme miesjoukkuetta). Turnausta ei järjestetä olympiavuosina.
Suomi edusti Eurooppaa vuonna 2006 joukkueella Markku Uusipaavalniemi, Kalle Kiiskinen, Jani Sullanmaa ja Teemu Salo.
Onomatopoeettinen
Onomatopoeettinen tai onomatopoieettinen (kreik. onomatopoiesis, suom. nimen sepittäminen) on ääntä muistuttava tai jäljittelevä sana tai sanonta. Esimerkiksi: ammua, hohottaa, hauva, kolke, kumista, raksua, sihistä, narskua. Myös huudahdus tai ilmaus, joka matkii ääntä, mutta ei sinänsä tarkoita mitään esinettä tai asiaa (esimerkiksi kling, titityy).
Onomatopoeettiset eläinten nimet
Joillain eläinlajeilla, varsinkin ääntelystään tunnetuilla linnuilla, on onomatopoeettinen nimi. Suomen kielessä onomatopoeettisia lintujen nimityksiä ovat esimerkiksi kuikka, kukko, uikku, räkättirastas (räkättää), ruisrääkkä (rääkii), tiltaltti, tikka (tikittää nokkiessaan puuta), pulu (pulputtaa), riekko (riekkuu), huuhkaja (huhuilee), kurppa, naakka, viklo ja kuovi.
Muissa kielissä
pienoiskuva|vasen|Japanilaisen äänisymbolismin esimerkki: "jaan!". Japanin kielessä on joukko "mimeettisiä" sanoja (giongo/giseego/gitaigo), joita ei ole oppikirjoissa tai sanakirjoissa mutta ovat osa kulttuuria ja päivittäistä kommunikointia. Japanilainen äänisymbolismi sisältää onomatopoeettisten sanojen (kuten eläinten ja esineiden äänien) lisäksi ideofonisia tai symbolisia sanoja, jotka kuvaavat fyysisiä ja tunteellisia tiloja.
Koski
Suomen kosket
Vapaana virtaavia koskia on Suomessa etenkin maan pohjoisosissa. Suomen tunnetuimpia vapaana virtaavia koskia on Oulankajoen Kiutaköngäs, joka itse asiassa on usean kosken muodostama koskiryhmä. Kuitenkin Suomen ja samalla Euroopan pisin vapaa koski on Tornion Kukkolan kylässä sijaitseva Kukkolankoski. Koskien äärelle rakennettiin vesimyllyjä ja rautaruukkeja jo 1500-luvulla, ja niiden ympärille syntyi ruukkiyhteisöjä, koska niistä saatiin teollisuudessa tarvittavaa vesivoimaa. Tunnettuja valjastettuja koskia ovat esimerkiksi Imatrankoski, Kyröskoski, Tammerkoski, Korkeakoski Kotkassa ja Ankkapurha. Kuopion Maaningalla sijaitsee toinen Korkeakoski niminen koski, joka on Suomen korkein vapaana virtaava koski. Konnevedellä Keski-Suomessa virtaa seitsemän kosken reitti, joka on osa Rautalammin reittiä.
Koskiensuojelu
Koskiensuojeluohjelma on ollut Suomessa intressiriitoja aiheuttanut luonnonsuojelutoimi. Koskia on padottu vesimyllyjen ja sähkövoimalaitosten tarpeisiin sekä perattu uittojen tarpeisiin. Koskiensuojeluohjelmassa on pyritty 1980-luvulta lähtien säästämään patoamattomat ja perkaamattomat kosket luonnontilaisina, koska monen kalalajin, erityisesti lohikalojen, elämänkaaressa kosket ovat elintärkeitä. Kalojen ja kalastuksen tarpeisiin on ennallistettu aiemmin perattuja koskia lisäämällä niihin kiviä.
Kosket ja vesiputoukset muualla maailmassa
Maailman korkeimmat vesiputoukset ovat Angelin putoukset Venezuelassa, jotka sijaitsevat Canainan kansallispuistossa. Toiseksi korkeimmat ovat Kanadan Niagaran putoukset. Brasilian ja Argentiinan rajalla viidakon keskellä virtaavat koskimaiset Iguazún putoukset, joihin kuuluu noin 300 putousta. Zimbabwessa sijaitsevat Victorian putoukset ovat Afrikan ja samalla koko maailman suurimpia vesiputouksia ja muodostavat mahdollisesti maailman suurimman yhdessä paikassa esiintyvän vesiryöpyn. Svetsissä sijaitsevat koskimaiset Reichenbachin putoukset ovat korkeimpia vesiputouksia, mitä esiintyy Alppivuoristossa. Tyynenmeren keskellä sijaitsevalla Samoan saarella on Togitogigan putoukset keskellä sademetsää. Kaakkois-Aasiassa Laosissa on Kuan Sin koskimaiset putoukset lähellä maaseutukylää sijaitsevassa metsässä.
Harrastukset
Kalastuksessa kosket ovat hyviä perhon ottipaikkoja, mutta vesien omistusolot ja suojelu asettavat koskikalastukselle rajoituksia.
Tukkilaisperinteen ylläpidossa yksi taitolaji on koskenlasku. Se voidaan tehdä veneellä, mutta kuninkuuslajina on koskenlasku tukilla sestointa apuna käyttäen.
Koskenlasku kumiveneellä on harrastus ja urheilulaji, jossa venekunta ohjailee ilmatäytteistä lauttaa melojen tai airojen avulla koskea alas.
Koskien ennallistaminen voi vaikeuttaa melonnan harrastamista, mutta parantaa koskipujottelun harrastamista.
Prikaati
Prikaati (lyhenne prik. tai sotilaskäytössä PR) on nykyaikaisissa asevoimissa pienin perusyhtymä, joka kykenee itsenäiseen taisteluun eli suorittamaan sotatoimia. Toisin sanoen se on sotatoimiyhtymä.
Prikaatin kokoonpanoon kuuluu kaikki itsenäiseen toimintaan tarvittavat joukot. Prikaatin varsinaiset taistelevat osat ovat jalkaväkipataljoonat. Niiden taistelua tukevat tykistö, ilmatorjunta, pioneerit, panssarintorjunta ja viestijoukot. Tämän lisäksi huollosta vastaavat huoltojoukot. Prikaati on yleensä kiinteästi organisoitu, eli sille on olemassa teoreettinen vakiokokoonpano henkilöstömäärän ja kaluston suhteen, ja se on esimerkiksi Suomessa suurin määrävahvuinen organisaatio. Tästä seuraa, että myös prikaatin osat on määritelty tarkkaan. Prikaatia suurempi yksikkö, armeijakunta, joka voi koostua 3–4 prikaatista, ei ole tarkasti määrävahvuinen, vaan sen kokoonpano riippuu tilanteesta.
Prikaati koostuu noin 3 000–7 000 sotilaasta. Prikaatityyppejä on maailmalla useita erilaisia. Henkilömäärältään kaikkein suurimpia ovat kivääriaseistuksella varustetut jalkaväkiprikaatit. Näitä pienempiä yksiköitä ovat eri ajoneuvoilla varustetut yksiköt, ja kaikkein pienimpiä ovat erikoisyksiköt, jotka käyttävät esimerkiksi ydinaseita.
Prikaatia pienempi sotilasorganisaatio on rykmentti tai pataljoona ja tykistössä patteristo. Prikaatia suurempi sotatoimiyhtymä on asevoimista riippuen joko divisioona tai armeijakunta, ja se muodostuu prikaateista sekä sitä tukevista erillisistä joukkoyksiköistä tai erillisistä perusyksiköistä.
Historiaa
Klassisessa eli perinteisessä kolmijaossa ei prikaateja ollut, vaan pienin sotatoimiyhtymä oli divisioona, joka koostui kolmesta rykmentistä, jotka puolestaan koostuivat kolmesta pataljoonasta. Ensimmäisen maailmansodan aikaiset jalkaväkidivisioonat saattoivat olla organisoidut kahdeksi prikaatiksi, jotka taas koostuivat kahdesta rykmentistä ja nämä edelleen kolmesta pataljoonasta, jotka koostuivat kolmesta komppaniasta.
Sodan kuluessa organisaatiota kevennettiin poistamalla prikaatiporras ja yksi rykmenteistä, jolloin muodostui kolmijakoon perustuva divisioona.
Suomessa
Maavoimien peruskokoonpanot ovat jalkaväkiprikaati (jalkaväkiprikaati-80), jääkäriprikaati (jääkäriprikaati-90), panssariprikaati (PsPr) sekä valmiusprikaati (JPr M05), jonka lopullinen kokoonpano täsmentyy tulevaisuudessa.
Prikaatien suunnittelu toisen maailmansodan jälkeen, kun divisioonaa pienemmäksi sotatoimiyhtymäksi alettiin kehittää niiden sijaan prikaateja, olivat jalkaväkiprikaati-55, jalkaväkiprikaati-63 ,jalkaväkiprikaati-70.
Jalkaväkiprikaati liikkuu pyörätraktorin lavoilla, jääkäriprikaati kuljetuspanssariajoneuvoilla tai telakuorma-autoilla, kuten valmiusprikaatikin sitä uudemmalla kalustolla varustettuna.
Mitä uudempi, moottoroidumpi ja teknisempi prikaati on kysymyksessä, sitä pienempi henkilövahvuus prikaatilla on suuremman liikkuvuuden ja tulivoiman ansiosta. Se tarvitsee siksi suhteellisesti suuremmat huolto-osat ja myös joustavamman viestijoukon tuekseen.
Prikaatia johtaa prikaatin komentaja, joka voi olla sotilasarvoltaan everstiluutnantti, eversti tai prikaatikenraali. Häntä avustaa johtamistoiminnassa prikaatin esikunta.
Muu merkitys
Prikaati-nimikettä käytetään myös esimerkiksi terrorismin yhteydessä, vertaa esimerkiksi Punaiset prikaatit. Tällöin on kyse paljon pienemmistä henkilöstömääristä. Myös joissain totalitaarisissä yhteiskunnissa suuren henkilömäärän käsittävää työyhteisöä on kutsuttu työprikaatiksi ja sen johtajaa brigadööriksi.
Yhdysvaltain presidentinvaalit 2024
Yhdysvaltain presidentinvaalit 2024 ovat järjestyksessään 60. Yhdysvaltain presidentinvaalit. Vaalipäivä on tiistai 5. marraskuuta 2024. Vaaleissa valitaan presidentti kaudelle 2025–2029. Istuva presidentti Joe Biden voidaan valita jatkokaudelle.
Appingedam
Appingedam on kunta ja kaupunki Groningenin provinssissa Alankomaissa. Kaupungissa on 12 165 asukasta (1. kesäkuuta 2007). Kunnan pinta-ala on 24,62 neliökilometriä, josta 0,78 neliökilometriä on vettä. Appingedam sai kaupunkioikeudet vuonna 1327.
Piccolomini (Kuun kraatteri)
pienoiskuva Piccolomini on halkaisijaltaan 87,58 kilometrin levyinen kraatteri Kuussa, koordinaateissa -28.26 ° N, 30.54 ° W. Kraatteri on nimetty tähtitieteilijä Alessandro Piccolominin (1508–1579) mukaan.
Appingedam
Aiheesta muualla
thumb|left|250px|Kartta Appingedamin kunnasta. Rajat esittävät osoitteiden ja rakennusten perusrekisterin mukaisia asuinpaikkoja (Basisregistratie Adressen en Gebouwen (BAG) woonplatsen).
Bodie
Bodie on aavekaupunki Kalifornian osavaltiossa Yhdysvalloissa. Se sijaitsee Sierra Nevada -vuoriston itäisillä rinteillä Monon piirikunnassa, noin 80 kilometriä kaakkoon Tahoejärveltä, 2 550 metrin korkeudessa.
Kaupungin perusti William S. Bodey (alias Waterman S. Body), ja kaupunki nimettiin hänen mukaansa. Kaupungin perustamisen syynä oli Bodeyn vuonna 1859 tekemä kultalöytö. Vuonna 1877 Standard Oil Company löysi entistäkin rikkaamman kultasuonen, ja Bodie kasvoi 20 hengen kyläpahasesta vilkkaaksi 10 000 asukkaan kaupungiksi. Parhaimmillaan tuossa kultakaupungissa toimi jopa 60 saluunaa. Murhat ja tappelut olivat arkipäivää. Legendan mukaan eräs tyttö, joka sai kuulla joutuvansa muuttamaan Bodieen, kirjoitti päiväkirjaansa "Goodbye God, I'm going to Bodie" (Hyvästi Jumala, minä olen menossa Bodieen).
Bodie on aavekaupunkien joukossa epätavallinen siinä mielessä, että pieni osa väestöstä jäi kaupunkiin kultaryntäyksen päätyttyä ja kaivoksien sulkeuduttua. Suuri osa Bodien rakennuksista säilyi 1930-luvulle saakka, jolloin ne tuhoutuivat kaupungin keskustassa riehuneessa tulipalossa. Vuonna 1962 Bodiesta tuli osavaltion hallinnoimaa puistoaluetta, ja sitä ylläpidetään "pysäytetyn rappion tilaisena".
Bodie State Historic Park, johon kaupunki kuuluu, on aito kalifornialainen kultaryntäysaavekaupunki. Vierailijat voivat kävellä entisen suurkaupungin autioilla kaduilla.
Nykyisin vain pieni osa kaupungista on jäljellä. Rakennuksien sisustus ja jäljelle jääneet tavarat ovat yhä niillä sijoillaan. Bodie on määritelty kansalliseksi historialliseksi maamerkiksi.
Aiheesta muualla
38.21167°N, -119.01278°W
Hansel Mieth
Johanna ”Hansel” Mieth (9. huhtikuuta 1909 – 1998) oli Saksassa syntynyt kuvajournalisti, joka työskenteli Life-lehdelle. Hän kuvasi tunnetuimmissa otoksissaan yhdysvaltalaisia työväenluokkaisia ihmisiä 1930- ja 1940-luvuilla.
15-vuotiaana Mieth karkasi kotikylästään tulevan aviomiehensä Otto Hagelin (1909–1973) kanssa. Muutamaa vuotta myöhemmin he muuttivat Yhdysvaltoihin, jossa he työskentelivät Suuren laman aikana maataloustöissä. He hankkivat käytetyn Leica-kameran, jolla alkoivat kuvata tapaamiaan maatyöläisiä. Life-lehti palkkasi Miethin vuonna 1937. Häntä ennen Lifessä oli työskennellyt vain yksi naispuolinen valokuvaaja, Margaret Bourke-White. Samaan aikaan Miethin kanssa Lifelle kuvasi myös Robert Capa, jonka kanssa Mieth ystävystyi. Toisen maailmansodan aikana Mieth ja Hagel siirtyivät syrjäiselle seudulle Pohjois-Kaliforniaan, koska Hagelilla ei ollut Yhdysvaltain kansalaisuutta ja hänen piti vältellä internoiduksi joutumista.
Sotavuosina Mieth valokuvasi Yhdysvaltain ylläpitämille internointileireille vietyjä japanilaisia. 1950-luvulla hän menetti työnsä, koska ei oman kertomansa mukaan suostunut ilmiantamaan tovereitaan epäamerikkalaista toimintaa tutkivalle komitealle. Asiasta on jonkin verran ristiriitaista tietoa, mutta joka tapauksessa sekä Mieth että Hagel olivat useiden vuosien ajan FBI:n tarkkailemien henkilöiden listalla. Tämän jälkeen Mieth ja Hagel elivät maatilallaan, jossa Mieth harrasti toisinaan taidemaalausta.
Kuvajournalismin kulta-aikana 1930–1950-luvuilla Miethin töitä julkaistiin kuvalehdissä maailmanlaajuisesti. Vuonna 2003 sai PBS-kanavalla ensi-iltansa hänestä kertova dokumentti Vagabond Photographer. Saksalainen Zeitenspiegel-osuuskunta jakaa vuosittain Hansel Miethin mukaan nimetyn journalistipalkinnon.
Marion Davies
thumb|right|Marion Davies Marion Cecilia Davies, alun alkaen Dourvas (3. tammikuuta 1897 – 22. syyskuuta 1961) oli yhdysvaltalainen näyttelijä.
Davies syntyi Brooklynissä, New Yorkissa, vanhempiensa Bernardin ja Rosen viidestä lapsesta nuorimpana. Hänen sisaruksensa olivat Rose, Reine, Ethel ja Charles; Reinestä tuli Marionin tavoin näyttelijä. Charles hukkui vuonna 1906 ollessaan viidentoista vuoden ikäinen.
Davies nousi elokuvatähteyteen 1910-luvun lopussa. 1920-luvulla hänen urasaavutuksensa kuitenkin jäivät paljolti yksityiselämän asioiden varjoon, ja paljon julkisuutta saikin muun muassa suhde William Randolph Hearstiin. Hän meni Hearstin kuoleman jälkeen 31. lokakuuta 1951 naimisiin Horace Brownin kanssa.
Davies oli vanhemmalla iällään aktiivinen hyväntekeväisyystyössä. Hän kuoli syöpään 64-vuotiaana. Hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella.
Basaltti
pienoiskuva|Basalttia. pienoiskuva|upright=1.0|Basalttiin syntynyt luola Reynisfjarassa, Islannissa.
Basaltti on tumma, hienorakeinen ja usein huokoinen vulkaaninen kivilaji, yleensä laava. Basaltti on mineraalikoostumukseltaan pääasiassa plagioklaasia sekä pyrokseenia, sisältäen lisäksi vähäisemmissä määrin muita tyypillisiä mineraaleja, kuten oliviinia ja sarvivälkettä. Basalttia koostumukseltaan vastaava syväkivi on gabro. Basalttia on myös Marsissa ja Kuussa, missä se antaa kuun meriksi kutsutuilla alueille niiden tunnusomaisen tumman värin.
Basalttisia laavoja syntyy erityisesti valtamerten keskiselänteillä mutta myös muissa ympäristöissä. Basalttinen laava on juoksevaa ja leviää mantereisissa purkauksissa laajoille alueille muodostaen laakiobasaltteja, joita on mm. Intiassa (Deccanin laavapurkaukset) ja Islannissa. Jäähtyessään basalttinen laava lohkeilee usein kuusikulmaisiksi pylväiksi.
Basalttimuodostumia ovat basalttipylväs, basalttityyny ja laavatunneli.