cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Harjuhäränsilmä
Harjuhäränsilmä kasvaa kuivilla avoimilla paikoilla, mutta myös valoisissa metsissä. Suomessa ja Ruotsissa harjuhäränsilmä on eteläinen laji. Suomessa sitä tavataan eniten Etelä-Karjalassa, mutta myös muualla Etelä-Suomessa. Pori–Joensuu-linjan pohjoispuolella harjuhäränsilmää ei tavata Suomessa juuri lainkaan. Harjuhäränsilmä on Suomen yleisin häränsilmälaji.
Tutkanpaljastin
thumb|Fuzzbuster 2000, varhainen tutkanpaljastin thumb|Passport x50 Tutkanpaljastin
Tutkanpaljastin on laite, joka havaitsee poliisin käyttämän nopeusvalvontatutkan ja varoittaa siitä.
Tutkanpaljastimen toiminta
Tutkanpaljastin havaitsee poliisin nopeusvalvontatutkan sähkömagneettisen säteilyn ja hälyttää siitä esimerkiksi merkkiäänellä ja -valolla. Tutkanpaljastin voi havaita X-, K-, Ka- ja Ku-taajuuksia käyttävät tutkat. Joissain malleissa on myös tunnistin, joka havaitsee laserilla tehtävät nopeuden mittaukset.
Suomessa poliisi käyttää ainoastaan Ka-taajuudella toimivia Stalker-tutkia kiinteästi asennettuna tavallisissa poliisiautoissa ja moottoripyörissä sekä saman valmistajan käsitutkia nopeusratsioissa. Tämän lisäksi käytössä on K-taajuudella toimivia Multanova-tutkia kamerapakettiautoissa.
Joissain tutkanpaljastimissa on myös GPS-ominaisuus, jolloin siihen voidaan tallentaa esimerkiksi nopeusvalvontakameroiden sijainnit, joita lähestyttäessä tutkanpaljastin hälyttää.
Tutkanpaljastimen paljastin
Poliisi käyttää tutkanpaljastimien havaitsemiseen Spectre-tutkanpaljastimen paljastajaa. Spectre havaitsee tutkapaljastimen oskillaattorista "vuotavan" sähkömagneettisen säteilyn.
Uudemmissa tutkanpaljastimissa "vuoto" on useimmiten niin vähäistä, että ne voidaan havaita vasta kymmenien senttien päästä, joten ne ovat Spectrelle käytännössä näkymättömiä. Tämän vuoksi onkin kyseenalaista, asennetaanko uusiin poliisiautoihin enää Spectre-laitteistoja.
Pääasiassa tutkanpaljastimia löydetään rajanylitystarkastuksissa, ajokäyttäytymistä tarkkailemalla sekä tavallisissa ratsioissa.
Suomessa
Paljastinlaitetta ei saa käyttää eikä pitää hallussa moottorikäyttöisessä ajoneuvossa tai sen perävaunussa, joka on yleiselle liikenteelle tarkoitetulla tai yleiseen liikenteeseen käytetyllä alueella.
Paljastinlaitteen maahantuonti ja valmistus levittämistarkoituksessa, pitäminen kaupan, myyminen, muu luovuttaminen, huoltaminen, korjaaminen sekä asentaminen moottorikäyttöiseen ajoneuvoon tai sen perävaunuun on kielletty.
Tutkanpaljastimen käytöstä, hallinnasta tai välittämisestä on säädetty sakkorangaistus. Koska pakkokeinolain mukaan kotietsinnän tai henkilötarkastuksen edellytyksenä on epäily sellaisesta rikoksesta, josta säädetty ankarin rangaistus on vähintään kuusi kuukautta vankeutta, niin paljastinlaiterikkomusta epäiltäessä voidaan toimittaa kotietsintä todennäköisesti epäiltäessä ja henkilötarkastus erittäin todennäköisesti epäiltäessä mainittua rikkomusta.
Tutkanpaljastimen tilaaminen ulkomailta omaan käyttöön ja hallussapito sinänsä ei ole laitonta.
Euroopassa
Tutkanpaljastimen käyttö on laillista Albaniassa, Isossa-Britanniassa, Tšekissä, Unkarissa ja Sloveniassa.
Pohjois-Amerikka
Yhdysvalloissa tutkanpaljastimen käyttö henkilöautoissa on laillista kaikissa muissa osavaltioissa paitsi Virginiassa sekä Columbian liittopiirikunnassa eli Washington DC:ssa.
Kanadassa tutkanpaljastin on sallittu Brittiläisen Kolumbian, Saskatchewanin sekä Albertan provinsseissa.
Tutkailmaisin
Sotilaallisessa käytössä on usein lentokoneessa tai ajoneuvossa ja jopa yksittäisellä sotilaalla tutkanpaljastinta muistuttava laite, tutkailmaisin, jonka tarkoituksena on ilmaista ja varoittaa tutkan mittauksen ja asejärjestelmän vaikutuspiirissä olemisesta ja sillä tavalla helpottaa asevaikutuksen väistämistä. Tutkailmaisin on yksinkertaisempi ja halvempi laite kuin varsinaiset elektronisen tiedustelun laitteet. Se sisältyy lähes aina sotilaslentokoneen omasuojajärjestelmiin.
Riku Illukka
Illukka saavutti Kalevan kisoissa 2019 hopeaa 100 metrillä ja 200 metrillä, ja jälkimmäisellä matkalla hän sivusi ennätystään 21,31. Turun Kalevan kisoissa 2020 hän sai pronssia 100 metrillä. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän on saanut 60 metrillä pronssia vuosina 2020, 2021 ja 2023.
No More Tears
No More Tears on Ozzy Osbournen syyskuussa 1991 julkaisema kuudes studioalbumi.
Albumi oli Ozzyn ensimmäinen sen jälkeen kun hän oli päässyt irti alkoholista ja huumeista. Osbourne kertoikin albumin olleen hänen ensimmäisenä, minkä hän on tehnyt selvin päin. Albumilta singlenä julkaistiin megahitiksi noussut Osbournen vaimolleen Sharon Osbournelle kirjoittama rakkauslaulu "Mama, I'm Coming Home". Musiikillisesti albumi vei Osbournen musiikkia pehmeämpään suuntaan. Albumille kappaleita Ozzyn kanssa kirjoitti myös Motörheadin Lemmy Kilmister. Albumi on Ozzyn viimeinen albumi rumpali Randy Castillon ja pitkäaikaisen basisti-säveltäjä Bob Daisleyn kanssa. Albumi on myynyt Yhdysvalloissa nelinkertaista platinaa.
Albumista ilmestyi 17. syyskuuta 2021 digitaalinen erikoispainos juhlistamaan sen 30-vuotisjuhlavuotta. Erikoispainos sisältää albumin kappaleiden lisäksi 12 harvinaista bonuskappaletta.
Vastaanotto
No More Tears sai ilmestyessään myönteisiä arvioita, ja sitä pidetään yleisesti yhtenä Osbournen parhaimmista albumeista. Loudwiren listalla 90-luvun parhaimmista hard rock- ja metallialbumeista albumi on sijalla 22. Ultimate Classic Rock pitää sitä Osbournen kolmanneksi parhaimpana albumina, jota parempia ovat hänen kaksi ensimmäistä albumiaan. Albumi on myös sivuston listalla sadasta parhaimmasta 90-luvun rockalbumista. Myös Classic Rock pitää albumia Osbournen kolmanneksi parhaimpana.
No More Tearsia on kehuttu myös myöhemmissä arvioissa. KaaosZinen Jani Lahti kehui albumia sen raikkaista melodioista ja viimeistellystä ja massiivisesta yleissoundista, "joka nivoo sopivasti yhteen 80- ja 1990-lukujen hard rockia." Hänen mielestään albumi "tasapainoilee pop- ja heavy-musiikin parhaiden puolien välimaastossa, ja se on samalla sekä hieman 'glam' että hyvin miehekäs – tai vähintään ryhdikkäästi jyräävienkin riffien masinoima kokonaisuus." Hän päätti arvionsa sanoen "Albumin voisi todeta olleen Ozzylle myös uusi raikas startti uuteen vuosikymmeneen synkähkön ja traagisenkin 1980-luvun jälkeen.
Osbourne itse pitää No More Tearsia suosikkialbuminaan: "Minulla on paljon hienoja muistoja albumin teosta. Paiskimme kovasti töitä levyn eteen John Purdellin ja Duane Baronin kanssa, joista tuli samalla ylimääräiset kaksi bändin jäsentä. Ennen kuin menimme studioon keskustelimme mitä aioimme tehdä – kaikki oli ennalta suunniteltu. On todella hienoa löytää tuottaja, joka on enemmän osa yhtyettä kuin vain sanelee, että ’Ei, toimikaa tällä tavoin.'” Hän kehui albumin tuottajien Duane Baronin ja John Purdellin työtä: ”Me kuitenkin teemme biisit ja kun sävellät ja sanoitat niitä, sitä on aina olemassa tietty mentaalinen kuva siitä, miltä haluat niiden kuulostavan. Joskus yllätyt positiivisesti, mutta toisinaan saat pettyä, mutta John ja Duane tekivät tavattoman hyvää työtä levyn kanssa. Se oli todella, todella hyvin tehty. Jokaista biisiä työstettiin pitkään ja näimme vaivaa saadaksemme kaikki menemään oikein. Olihan siellä kaikenlaista pelleilyäkin ja meillä oli hauskaa sitä tehdessämme. Zakkin [Wylde] soitto on vaikuttavaa.”
Kappaleet
Vuonna 2002 julkaistun version bonuskappaleet: Vuonna 2021 julkaistun version bonuskappaleet:
Henschel Hs 127
Kehityshistoria
Saksan ilmailuministeriö RLM (Reichsluftfahrtministerium) julkisti vuonna 1935 spesifikaation nopean taktisen pommittajan (Schnellbomber) kehittämisestä. Spesifikaation mukaan yhden 7,9 mm konekiväärin puolustusaseistuksella varustetun koneen tuli saavuttaa ja pitää 500 kilometrin tuntinopeus 30 minuutin ajan sekä kyetä kuljettamaan 500−800 kg:n pommikuorma 2 000 kilometrin päähän. 3-henkisen miehistön (ohjaaja, tähystäjä/pommittaja, radisti/kk-ampuja) operoiman koneen tuli nousta lähtökiidossa 750 metrin matkalla 20 metrin korkeuteen ja saavuttaa 7 000 metrin korkeus 25 minuutissa. RLM edellytti kultakin suunnitelmansa esittäneeltä valmistajalta kolmen prototyypin rakentamista. Lisäksi prototyyppien moottoreina tuli käyttää Daimler-Benzin uusinta moottorityyppiä, DB 600:a.
Henschel Flugzeugwerke AG kehitti vastauksena spesifikaattiin Hs 127 -koneen prototyypin. Henschelin pääsuunnittelija Friedrich Nicolauksen suunnitteleman ensimmäisen prototyypin, Hs 127 V1:n, ensilento lennettiin loppuvuodesta 1937. Kone oli ala- ja yksitasoinen kuorirakenteisella rungolla ja sen kaksisalkoinen kauttaaltaan metallilevyllä päällystetty siipi oli varustettu laskusiivekkeillä. Daimler-Benz DB 600 D -moottoreilla varustettu kone kykeni kuljettamaan 1 500 kiloa pommeja. Koneen lento-ominaisuudet todettiin hyviksi, ulkoisilta mitoiltaan hieman Junkers Ju 88:aa pienempänä ja kevyempänä koneena se oli nopeampi kuin kilpailijansa, joihin kuului Junkersin lisäksi Willy Messerschmittin suunnittelema nopean pommikoneen prototyyppi Bf 162. Toinen Hs 127- prototyypeistä, V2, valmistui ja lensi ensilentonsa keväällä 1938. Kilpailu nopean pommittajan kehittämisestä ratkesi valtion omistaman Junkersin hyväksi kuitenkin jo ennen toisen prototyypin valmistumista, ja tämä johti Hs 127:n kehittämisen keskeyttämiseen RLM:n määräyksestä kahden valmistuneen prototyypin jälkeen toukokuussa 1938.
Robert de Chesney
200px|right|thumb|Lincolnin piispanpalatsin rauniot Robert de Chesney (k. 1166) oli keskiaikainen Lincolnin piispa. Hän oli William de Chesneyn veli ja Gilbert Foliotin setä. Pariisin tai Oxfordin yliopistossa opiskellut de Chesney toimi Leicesterin arkkidiakonina ennen valintaansa Lincolnin piispaksi. Hänen piispakaudeltaan on säilynyt yli 240 historiallista dokumenttia.
Chesneyn perhe oli kotoisin Calvadoksen alueelta Normandiasta. Hänen vanhempansa olivat Roger de Chesney ja Alice de Langetot. Hän opiskeli joko Oxfordissa tai Pariisissa, koska hänestä käytettiin myöhemmin titteliä magister. Hänestä tuli Leicesterin arkkidiakoni noin vuonna 1146.
Piispana ollessaan Chesney perusti markkinapaikan Bansburyyn vuonna 1154. Hän kuoli vuonna 1166 ja on haudattu Lincolnin tuomiokirkkoon.
RN Aliseo
RN Aliseo oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1943 valmistunut Ciclone-luokan torpedovene.
Valmistus
Alus tilattiin Castellammare di Stabiasta Navalmeccanicalta, missä köli laskettiin 16. syyskuuta 1941. Alus laskettiin vesille vuotta myöhemmin 20. syyskuuta 1942 ja liitettiin laivastoon 28. helmikuuta 1943.
Palvelus
Alus luovutettiin 1949 sotakorvauksena Jugoslavialle, joka liitti sen laivastoonsa nimellä Biokovo (RE-52). Alus varustettiin yhdysvaltalaisella elektroniikalla. Se poistettiin alusluettelosta 1971.
Sappeenvuori
Sappeenvuori on Pälkäneen korkein paikka. Se sijaitsee Sappeen kylässä pitäjän koillisosassa Laipanmaan reunalla. Huipun korkeus merenpinnasta oli vielä vuonna 1988 195 metriä merenpinnan yläpuolella ja 111 metriä Pälkäneveden pinnan yläpuolella, mutta hiihtokeskuksen rakennustöiden yhteydessä huippua korotettiin noin 30 metriä. Sappeenvuorella toimii Sappeen hiihtokeskus. Ennen hiihtokeskuksen rakentamista vuoren huipulla oli kolmiomittaustorni. Ensimmäisen tornin rakensivat venäläiset 1900-luvun alussa. Kolmiomittaustornissa oli television linkkipeili vuosina 1959 ja 1960.
Irineu Esteve Altimiras
pienoiskuva|Irineu Esteve Altimiras, 2019 Irineu Esteve Altimiras (s. 21. kesäkuuta 1996) on andorralainen maastohiihtäjä.
Esteve Altimiras osallistui Lahden MM-kilpailuissa 2017 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailuun, jossa oli 29:s ja yhdistelmäkilpailuun, jossa sijoitus oli 33:s. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 Esteve Altimiras sijoittui 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa 26:nneksi, 50 kilometrin perinteisen yhteislähtökilpailussa 32:nneksi ja yhdistelmäkilpailussa 44:nneksi. Seefeldin MM-kilpailuissa 2019 hän sijoittui 30 kilometrin yhdistelmäkilpailussa 21:nneksi, 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa 22:nneksi ja 50 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa 29:nneksi. Oberstdorfin MM-kilpailuissa 2021 hän oli 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa viidestoista ja 30 kilometrin yhdistelmäkilpailussa 21:s. Pekingin olympialaisissa 2022 hän sijoittui yhdistelmäkilpailussa 20:nneksi, 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa 24:nneksi ja lyhennetyssä 50 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa 25:nneksi. Planican MM-kilpailuissa 2023 hän oli 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa seitsemäs, 30 kilometrin yhdistelmäkilpailussa kahdestoista ja 50 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailussa neljästoista.
Esteve Altimiras sijoittui nuorten MM-kilpailujen yhdistelmäkilpailussa kahdeksanneksi 2015. Alle 23-vuotiaiden MM-kilpailuissa hän oli 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa neljäs ja yhdistelmäkilpailussa kahdeksas 2017, 15 kilometrin perinteisen kilpailussa neljäs ja yhdistelmäkilpailussa viides 2018 sekä 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa yhdeksäs 2019.
Maastohiihdon maailmancupissa Esteve Altimiras kilpaili ensimmäisen kerran Lillehammerissa joulukuussa 2017. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän sai oltuaan 21:s Lillehammerin Nordic opening -tapahtuman 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa joulukuussa 2018. Parhaimmillaan hän on sijoittunut yksittäisessä maailmancupin kilpailussa yhdeksänneksi Falunin 15 kilometrin vapaan hiihtotavan väliaikalähtökilpailussa maaliskuussa 2019. Tour de Skin loppunousuun päättyneellä päätösetapilla, 10 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa Val di Fiemmessä, hän oli kahdeksas kaudella 2019–2020 ja kuudes 2021–2022.
Iltaruskon maa
Iltaruskon maa on Jack Vancen fantasianovellien kokoelma, joka julkaistiin romaanina 1950. Löyhästi toisiinsa linkittyvät tarinat kuvaavat kuolevaa maapalloa ja sen dekadentteja asukkaita. Englanninkielisessä maailmassa teoksen alkuperäinen nimi on omaksuttu yleiskäsitteeksi samankaltaista teemaa hyödyntävälle kirjallisuudelle.
Teosta on vaihtelevasti luonnehdittu romaaniksi tai novellikokoelmaksi. Juri Nummelinin mukaan kyse on löyhästi toisiinsa liittyvien novellien kokoelmasta, joka on kirjoitettu tahallisen vanhahtavalla ja vaikeaselkoisella kielellä. Vance kirjoitti Iltaruskon maalle myös useita jatko-osia, joista on suomennettu vain yksittäisiä novelleja. Novelleissa toistuva asetelman on veijarien ja pikkunilkkien edesottamusten seuraaminen ironian ja sympatian sekaisin tuntein.
”Turjan, Miirin valtias” (Turjan of Miir)
Turjan on taikuri ja tiedemies, joka haaveilee keinotekoisen elämän luomisesta. Hän matkustaa Embelyoniksi kutsuttuun ulottuvuuteen tapaamaan kaikki loitsut tuntevaa Pandelumea. Varastettuaan ruhtinas Kandive Kultaparralta tietäjän himoitseman amuletin Turjan saa jäädä Pandelumen luokse Embelyoniin. Siellä hän kohtaa opettajansa epäonnistuneen luomuksen T’saisin, uskomattoman kauniin naisen joka kuitenkin näkee ympärillään vain pahuutta ja rumuutta. Turjan käyttää samaa reseptiä ja luo T’saisille mieleltään terveen mutta ulkonäöltään identtisen kaksoissiskon T’sainin. Siskokset kohtaavat sattumalta ja T’sais päättää lähteä maapallolle etsimään kauneutta. Myös Turjan palaa kotiin luomuksensa mukanaan.
”Mazirian maagikko” (Mazirian the Magician)
Turjan joutuu pahan velhon Mazirianin vangiksi; Mazirian kiduttaa häntä oppiakseen elämän luomisen salaisuuden. T’sain houkuttelee Mazirianin hirviöiden kansoittamaan metsään ja surmaa tämän, mutta haavoittuu samalla itse kuolettavasti. Viimeisillä voimillaan hän palaa Mazirianin linnaan pelastamaan isäntänsä, jolloin Turjan vannoo luovansa täydellisen kopion T’sainista.
”T’sais” (T’sais)
T’sais tutkii iltaruskon maata ja kohtaa Etarr-nimisen miehen, joka on kasvoiltaan vastenmielisen ruma. Etarr kertoo olleensa aiemmin normaali mutta rakastuneensa pahaan noita-akkaan. T’saisin avustamana Etarr saa kostonsa ja palautuu entiselleen. Seikkailunsa päätteeksi myös T’sais oppii näkemään kauneutta ja löytää Etarrista rakkauden.
”Liane Maankiertäjä” (Liane the Wayfarer)
Aiemmissa novelleissa roistona esiintynyt Liane Maankiertäjää haluaa tehdä vaikutuksen kauniiseen noitanaiseen. Ylimielisenä ja häikäilemättömänä onnenonkijana Liane päättää viedä Chun Väistämättömänä tunnetun hirviön aarteet. Lianen suunnitelma kompastuu kuitenkin omaan nokkeluuteensa, ja Chun kaivaa häneltä silmät päästä.
”Ulan Dhor” (Ulan Dhor)
Ruhtinas Kandiven sukulaispoika Ulan Dhor lähtee etsimään vanhoja kirjoitustauluja, joiden on määrä kuvailla unohdettuja salaisuuksia. Hän päätyy Ampridatvirin kaupunkiin täynnä muinaista huipputeknologiaa ja rakastuu paikalliseen tyttöön. Yhdessä he pakenevat kaupungista ikivanhalla ilma-aluksella.
”Guyal Sfereläinen” (Guyal of Sfere)
Kirjan viimeinen novelli ”Guyal Sfereläinen” ei kytkeydy suoraan muihin tarinoihin. Sen nimihenkilöä riivaa sammumaton tiedonjano, ja kysymyksiin kyllästyneet omaiset häätävät hänet kotoaan. Hän lähtee etsimään Ihmismuseota, jonka Kuraattori kuulemma tietää vastaukset. Matkan varrella Guyal kohtaa monia ihmeitä, kuten taikahuilua soittavan miehen sekä jättiläisten hartioilla ratsastavia paimentolaisia. Hän jää lopulta Ihmismuseon lähellä asuvien saponidien vangiksi; saponidit pakottavat Guyalin ja paikallisen naisen tutkimaan demonin riivaamaksi joutuneen museon. He selviytyvät koettelemuksistaan ja löytävät toimivan avaruusaluksen. Kodittomina ja omaistensa hylkääminä he päättävät lähteä etsimään parempaa tulevaisuutta tähdistä.
Vastaanotto ja vaikutus
Amerikkalainen Locus-lehti valitsi Iltaruskon maan vuonna 1987 kaikkien aikojen 16. parhaaksi fantasiaromaaniksi. Vuonna 2001 se oli ehdolla parhaan romaanin Retro Hugo -palkinnon saajaksi. Brian Stablefordin (2009) mukaan Iltaruskon maa on Clark Ashton Smithin Zothiquen ohella kuoleva maapallo -genren tärkein edustaja.
Juri Nummelinin (2003) mukaan Iltaruskon maan ”kieli on runollista ja kauniisti adjektiivipitoista, ja siinä huomaa selvästi Clark Ashton Smithin vaikutuksen. Vance on tarkoituksella valinnut outoja ja arkaaisia sanoja, joita keskivertolukija ei ymmärrä ilman sanakirjaa”, mikä lisää ”houreista univaikutelmaa”. Kokonaisuutta voi pitää lempeänä parodiana 1930-luvun yhdysvaltalaisesta fantasiakirjallisuudesta, kuten Smithin ja Robert E. Howardin tuotannosta. Huumoria tarinaan tuovat esimerkiksi taistelevien velhojen käyttämät hupaisannimiset loitsut. Juhani Koskisen suomennos tavoittaa alkutekstin hengen hyvin. Myös Markku Sadelehto (1991) on ylistänyt käännöstä: ”Jack Vance on mestari. Häntä ei voi kääntää. Siitä huolimatta Juhani Koskinen teki nautittavan suomennoksen [Iltaruskon maasta]. – – Se on lähes ainoa suomennettu tieteis- tai fantasiakirja jossa kieli nousee merkittävälle tasolle ja jossa tekstin funktio ei ole lukijan kiduttaminen.”
Iltaruskon maalla on ollut merkittävä vaikutus roolipeleihin ja erityisesti niissä esiintyvään taikuuteen. Romaanin maailmassa velhot eivät osaa loitsuja ulkoa, vaan joutuvat pänttäämään ne kirjoista mieleensä suurella vaivalla; taikoessaan velho jälleen unohtaa käyttämänsä loitsun. Dungeons & Dragons (1974) omaksui ”vancelaisen” (”vancian”) taikuuden pohjaksi omille magiasäännöilleen. Vuonna 2001 ilmestyi Iltaruskon maan ja sen jatko-osien maailmaan sijoittuva, Robin D. Lawsin suunnittelema lisenssipeli The Dying Earth Roleplaying Game. Peli sai harrastajien keskuudessa myönteisiä arvioita.
Kentucky State Capitol
Kentucky State Capitol on Kentuckyn osavaltion lainsäädäntörakennus osavaltion pääkaupungissa Frankfortissa, Yhdysvalloissa. Rakennuksessa kokoontuu Kentuckyn kaksikamarinen osavaltioparlamentti ja osavaltion korkein oikeus, ja siellä sijaitsee myös osavaltion kuvernöörin toimisto. Se on listattu Yhdysvaltain historiallisten kohteiden kansallisrekisterissä (National Register of Historic Places, NRHP).
Rakennuksen on suunnitellut Frank Mills Andrews. Se edustaa Beaux-Arts -tyylisuuntaa. Nykyinen rakennus on järjestyksessä neljäs Kentucky State Capitolin rakennus.
Kaksi ensimmäistä tuhoutuivat tulipalossa, ja kolmas sijaitsee Frankfortin keskustassa. Nykyisen rakennuksen rakennustyöt aloitettiin vuonna 1904 ja ne saatiin päätökseen vuonna 1910. Rakennustyöt maksoivat noin 1,8 sen aikaista Yhdysvaltain dollaria.
Lähteet
38.18664°N, -84.87584°W
Smork
Smork on tanssiorkestereiden Suomenmestaruuskilpailu, jonka finaali järjestettiin vuoteen 2009 saakka Ylläksellä. Kilpailu elvytettiin vuonna 2017, ja se järjestettiin Seinäjoen Tangomarkkinoiden yhteydessä.
Tapio Soukka
Tapio Soukka (9. helmikuuta 1921 Koivisto – 24. heinäkuuta 2004 Turku) oli suomalainen taidemaalari.
Arthur Scargill
thumb|Arthur Scargill vuonna 2010. Arthur Scargill (s. 11. tammikuuta 1938) oli brittiläisen National Union of Mineworkersin (NUM) johtaja 1981–2000 ja vuodesta 1996 perustamansa Socialist Labour Partyn puheenjohtaja. Ay-aikanaan hän tuli tunnetuksi "lakkokenraalina".
Tapio Soukka
Henkilöhistoria
Soukan vanhemmat olivat Anton Soukka ja Hellä Heino. Hänen ensimmäinen puolisonsa oli Lempi Sirkka Vaari ja toinen Lahja Helena Kuoppamäki. Ensimmäisestä avioliitosta syntyi tytär Sirkka ja toisesta poika Tarmo. Soukka lähti 16-vuotiaana merille vuonna 1937. Hän toimi eri varustamoiden palveluksessa laivojen kierrellessä Amerikan, Afrikan ja Euroopan satamia. Vuonna 1956 hän joutui jäämään maihin sydänsairauden takia, jolloin merimiesaikana alkanut maalausharrastus pääsi etualalle.
Eerikki Pekkola
Eerikki Antti Ilari Pekkola (s. 14. syyskuuta 1993) on suomalainen pikajuoksija. Pekkola edustaa Ikaalisten Urheilijoita. Vuoteen 2017 saakka hän edusti Tampereen Kisatovereita. Pekkolan valmentajina toimivat Juhani Kosunen ja Mauno Ruokonen. Pekkolan ennätys sadalla metrillä on 10,73 s.
Tapio Soukka
Taiteellinen tuotanto
Ensimmäisen kerran Soukan teoksia oli esillä Turussa 1960. Hän osallistui muun muassa Turun Taideyhdistyksen ja Turun Taiteilijaseuran näyttelyihin. Hän oli mukana myös Suomen Taiteilijat ry:n ensimmäisessä näyttelyssä 1968 ja Suomen Kuvataidejärjestöjen Liiton näyttelyissä. Soukka oli Turun Taiteilijaseuran jäsen vuodesta 1964 alkaen ja toimi sen hallituksessa 1966–1967 ja tilintarkastajana 1968–1980. Suomen kuvataiteilijamatrikkelissa hän on ollut vuodesta 1972 alkaen. Soukka oli tuottelias taiteilija 1960–1980 -luvuilla, hänen maalaustensa kokonaismäärä on useita tuhansia. 1960-luvulla hän nimitti tyyliään abstraktiksi surrealismiksi, mutta tyyli vaihteli vuosien varrella ja hän teki esimerkiksi myös laiva- ja merimaalauksia sekä muita esittäviä tauluja.
Focke-Wulf Fw 61
pienoiskuva|[[Hanna Reitsch lentää Focke-Wulf Fw 61 V2:ta]] pienoiskuva|Focke-Wulf Fw 61 V2
Focke-Wulf Fw 61 oli ensimmäinen varsinainen helikopteri, joka teki vain 28 sekuntia kestäneen ensilentonsa 26. kesäkuuta 1936 koelentäjä Ewald Rohlfsin ohjaamana. Sen suunnittelivat Henrich Focke ja Gerd Achgelis. Focke-Achgelis rakensi konetta kaksi kappaletta: Fw 61 V1 D-EBVU ja V2 D-EKRA.
Helikopterin runkona käytettiin Focke-Wulf Stieglitz-harjoituslentokoneen runkoa, johon asennettiin kaksi rinnakkaista roottoria.
Fw 61 toimi perustana kaksiroottorisen Focke-Achgelis Fa 266:n ja siitä tehdyn sotilasversion Focke-Achgelis Fa 223 Drachen suunnittelulle.
Helmikuussa 1938 Fw 61:ä esitteli maailman ensimmäinen naishelikopterilentäjä Hanna Reitsch lentämällä Berliinin olympialaisia varten rakennetun Deutschlandhalle-urheilustadionin sisällä Berliinissä. Sillä saavutettiin myöhemmin useita helikopterilennon maailmanennätyksiä korkeudessa, nopeudessa ja kestossa kulminoituen 3 427 metrin korkeuteen ja 230 kilometrin pituiseen suoraviivaiseen matkalentoon kesäkuussa 1938.
Arthur Scargill
Scargill on kotoisin Worsbrough Dalesta, kaivosmiehen poika. Hänestä itsestäänkin tuli kaivostyöläinen. Hän oli Kommunistisen nuorisoliiton jäsen 1955–1962 ja Labour-puolueen 1962–1996. Hänestä tuli NUMin Yorkshiren johtaja 1973. Samana vuonna hän oli järjestämässä lakkoa, joka kaatoi Edward Heathin hallituksen maaliskuussa 1974. Hänestä tuli erittäin suosittu ja vuoden 1981 vaalissa hän sai 70 prosenttia äänistä NUMin johtoon.
Hänen aikanaan järjestettiin vuosien 1984–1985 kaivoslakko, joka lopulta päättyi epäonnistumiseen ja liiton hajoamiseen. Media leimasi työtaistelun Scargillin lakoksi. Selkkaus tosin alkoi Yorkshiren työläisten ulosmarssina, jonka jälkeen Scargill määräsi lakon kuulematta jäsenistöä. Thatcherin hallitus oli varautunut lakkoiluun jo ennalta, ja oli säätänyt lain, jonka mukaan ilman jäsenäänestystä lakko oli laiton ja lakkoilevat työläiset jäivät ilman minkäänlaista sosiaaliturvaa.
Scargill perusti 1996 Socialist Labour Partyn Labourin poistettua Tony Blairin johdolla ohjelmastaan viittauksen tuotannon tekijöiden yhteisomistukseen. Scargill kannattaa perinteisempää sosialismia Marxin, Engelsin, Leninin ja Stalinin viitoittamalla tiellä, ja on muun muassa arvostellut Puolan Solidaarisuutta sosialismin horjuttamisesta.
Neil Kinnock
thumb|Neil Kinnock vuonna 1984. Neil Gordon Kinnock, paroni Kinnock, PC (s. 28. maaliskuuta 1942) on walesilainen poliitikko. Hän oli parlamentin jäsen 1970–1995, Työväenpuolueen ja opposition johtaja 1983–1992. Hän erosi 1992 vaalitappion jälkeen. Hän oli Britannian komissaari Santerin komissiossa 1995–2004. Hän on nykyisin British Councilin ja Cardiffin yliopiston puheenjohtaja.
Kinnockin ensimmäistä kautta puolueen johdossa hallitsi taistelu laitavasemmistoa vastaan. Vaikka hän olikin vasemmalta, hän jätti monet entisistä liittolaisistaan varjohallituksen ulkopuolelle takapenkkiläisiksi. Hän joutui vaikeuksiin, kun kaivostyöläisten liiton (National Union of Mineworkers, NUM) Arthur Scargill vei liittonsa vuoden kestäneeseen lakkoon kysymättä jäsentensä mielipidettä sen jälkeen, kun konservatiivihallitus oli julkaissut suunnitelman sulkea 20 kaivosta. Troskilaisten militanttien nousu heikensi Työväenpuolueen julkisuuskuvaa yleisön silmissä.
Kinnockin henkilökohtainen sitoutuminen yksipuoliseen ydinaseriisuntaan vahingoitti myös puolueen kannatusta, koska monet suhtautuvat vielä epäillen Mihail Gorbatšovin johtamaan Neuvostoliittoon. Vuoden 1987 vaaleihin Työväenpuolue lähti mannermaan sosiaalidemokraattien symbolin, ruusun alla ja sai 31 % äänistä. SDP-Liberaalit-liitto vei 22 %, joten Työväenpuolue oli vielä 10 prosenttiyksikköä Konservatiivien takana, jotka pitivät yli sadan edustajan etumatkansa parlamentissa.
Vuoden 1992 vaaleissa konservatiivien enemmistö supistui 21 paikkaan. Tämä oli silti pettymys ja Kinnock erosi puolueen johdosta. Hänen seuraajakseen tuli John Smith.
Hänet nimitettiin tammikuussa 1995 Jacques Santerin komissioon toiseksi Britannian edustajaksi. Kinnock oli liikennekomissaarina. Santerin kommission jouduttua eroamaan väärinkäytösten vuoksi, Kinnock nimitettiin uuteen Romano Prodin kommissioon, jossa hän toimi varapuheenjohtajana. Kautensa päätyttyä hänet nimitettiin British Councilin johtoon.
31. tammikuuta 2005 hän sai arvonimen Baron Kinnock, of Bedwellty in the County of Gwent ja pääsi siten ylähuoneen jäseneksi.
Perhe
Kinnock nai 1967 Cardiffin yliopistolla tapaamansa Glenys Parryn. Hänen vaimonsa oli Euroopan parlamentin jäsen Etelä-Walesista 1994–1999 ja Walesista 1999–2009 ja eurooppaministeri Gordon Brownin hallituksessa 2009.
Heillä on kaksi lasta, Stephen ja Rachel. Stephen Kinnock on naimisissa Tanskan sosiaalidemokraattisen puolueen johtajan ja entisen pääministerin Helle Thorning-Schmidtin kanssa.
Hans-Jürgen Syberberg
thumb|Hans-Jürgen Syberberg The Ister elokuvassa, vuonna 2004. Hans-Jürgen Syberberg (s. 8. joulukuuta 1935) on saksalainen elokuvaohjaaja, joka tunnetaan parhaiten pitkästä elokuvasarjastaan Hitler: ein Film aus Deutschland. Hänen muita tunnettuja töitään on elokuva Parsifal. Syberberg lukeutuu sodanjälkeisen saksalaisen elokuvan kiistellyimpiin hahmoihin.
RN Ardente
RN Ardente oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1942 valmistunut Ciclone-luokan torpedovene.
Valmistus
Alus tilattiin Genovasta Ansaldolta, missä köli laskettiin 7. huhtikuuta 1941. Alus laskettiin vesille reilua vuotta myöhemmin 27. toukokuuta 1942 ja liitettiin laivastoon vielä samana vuonna 30. syyskuuta.
Palvelus
Alus upposi 12. tammikuuta 1943 kolaroituaan RN Grecalen kanssa.
Luettelo FC Barcelonassa pelanneista jalkapalloilijoista
C
thumb|300px|right|FC Barcelonan avauskokoonpano 29. maaliskuuta 1978.
I
300px|thumb|right|[[Andrés Iniesta on nykyisestä kokoonpanosta eniten pelejä Barcelonassa pelannut pelaaja.]]
M
thumb|right|300px|[[Lionel Messi on edustanut Barcelonaa vuodesta 2004 lähtien. Hän on seuran kaikkien aikojen paras maalintekijä.]]
X
thumb|right|270px|[[Xavi on eniten otteluita Barcelonassa pelannut pelaaja.]]
Dark Water (vuoden 2002 elokuva)
Dark Water on vuonna 2002 valmistunut japanilainen kauhuelokuva, jonka on ohjannut Hideo Nakata. Elokuva perustuu Koji Suzukin kirjaan. Elokuvasta tehtiin vuonna 2005 yhdysvaltalainen uudelleenfilmatisointi, Tumma vesi.
Juoni
Perheenäiti Yoshimi Matsubara (Hitomi Kuroki) eroaa miehestään ja muuttaa kerrostaloon asumaan tyttärensä Ikukon (Rio Kanno) kanssa. Asunnon katto vuotaa, ja Ikuko löytää punaisen laukun rakennuksen katolta. Myöhemmin selviää, että reppu on kuulunut talossa asuneelle nuorelle tytölle, joka katosi. Kohta kadonnut tyttö keltaisessa sadetakissa alkaa ilmestyä joka paikkaan, mutta miksi?
Näyttelijät
Lähde:
Afri-Cola
thumb|200px|Yhden litran Afri-Cola-pullo ja kahden desilitran tunnusomaisesti muotoiltu lasi. Afri-Cola on saksalainen kolajuoma, jonka F. Blumhoffer Nachfolger GmbH. rekisteröi tavaramerkiksi vuonna 1931. Suomessa sitä on myyty 1960-luvulta lähtien, ensin 1990-luvulle asti Olvin lisenssituotteena ja sittemmin suoratuontina Saksasta.
Afri-Cola oli aikoinaan yksi suosituimmista kolamerkeistä Saksassa, mutta se on menettänyt huomattavan markkinaosuuden 1960-luvulta lähtien.
Tavaramerkkiä ryhtyi elvyttämään mainossuunnittelija ja valokuvaaja Charles Paul Wilp.
F. Blumhoffer Nachfolger GmbH:n rekisteröimä tavaramerkki on myös appelsiinijuoma Bluna, joka kuuluu Afri-Colan tapaan nykyään Mineralbrunnen Überkingen-Teinach AG:lle.
Afri-Colan kofeiinipitoisuus oli ennen 250 milligrammaa litrassa, mutta vuonna 1998 se alennettiin 150 milligrammaan, minkä vuoksi tuotesisältöä ei tarvinnut ilmoittaa pullossa. Uusi resepti ei ollut menestys, ja yhtiö palasi huhtikuussa 2006 takaisin vanhaan reseptiin.
RN Animoso
RN Animoso oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1942 valmistunut Ciclone-luokan torpedovene.
Valmistus
Alus tilattiin Genovasta Ansaldolta, missä köli laskettiin 3. huhtikuuta 1941. Alus laskettiin vesille 15. huhtikuuta 1942 ja liitettiin laivastoon vielä samana vuonna 14. elokuuta.
Palvelus
Alus luovutettiin 1949 sotakorvauksena Neuvostoliitolle, joka liitti sen laivastoonsa nimellä Ladny. Se siirrettiin 1951 toisarvoisiin tehtäviin.
Live & Loud
Live & Loud on Ozzy Osbournen vuonna 1993 julkaistu livealbumi, joka on nauhoitettu No More Tours -kiertueella 1991–1992. Kiertueelta julkaistiin myös samanniminen videojulkaisu. Myös yhden cd:n promoversio on julkaistu. Tavanomaisen cd-pakkauksen lisäksi albumia sai myös digipak-julkaisuna, jossa kansi oli vahvistinkaapin suojuksen mallinen ja se sisälsi myös tatuointeja. Albumi myi platinaa Yhdysvalloissa.
No More Tours-kiertueen oli tarkoitus jäädä Osbournen viimeiseksi kiertueeksi, ja viimeisellä keikalla Costa Mesassa marraskuussa 1992 Ozzy esiintyi yhdessä alkuperäisen Black Sabbathin kanssa. Albumilta löytyvä "Black Sabbath"-kappale on tuolta keikalta. Osbourne kuitenkin jatkoi uraansa lyhyen tauon jälkeen.
Albumin "I Don't Want To Change The World" -kappaleella Osbourne voitti vuonna 1994 Grammy-palkinnon parhaasta heavy metal -esityksestä. Albumia ei ole julkaistu uudelleen Osbournen vuoden 2002 remasterointi-sarjassa.
Live in Europe 1993
Live in Europe 1993 on neljän cd:n boksi joka sisältää kaksi Deep Purplen konserttia syksyltä 1993. Paloja konserteista julkaistiin vuoden 1994 Come Hell or High Water-cd:llä.
Live & Loud
Kappaleet
CD 1:
CD 2:
Messerschmitt Bf 162
pienoiskuva|Messerschmitt Bf 162 Messerschmitt Bf 162 oli saksalainen 1930-luvulla kehitetty kaksimoottorinen, yksitasoinen ja kokometallirakenteinen nopean pommikoneen prototyyppi.
Kehitys-ja käyttöhistoria
Saksan ilmailuministeriö RLM (Reichsluftfahrtministerium) julkisti vuonna 1935 spesifikaation nopean taktisen pommittajan (Schnellbomber) kehittämisestä. Spesifikaation mukaan yhden 7,9 mm konekiväärin puolustusaseistuksella varustetun koneen tuli saavuttaa ja pitää 500 kilometrin tuntinopeus 30 minuutin ajan sekä kyetä kuljettamaan 500–800 kilon pommikuorma 2 000 kilometrin päähän. Kolmehenkisen miehistön (ohjaaja, tähystäjä/pommittaja, radisti/kk-ampuja) operoiman koneen tuli nousta lähtökiidossa 750 metrin matkalla 20 metrin korkeuteen ja saavuttaa 7 000 metrin korkeus 25 minuutissa. RLM edellytti kultakin suunnitelmansa esittäneeltä valmistajalta kolmen prototyypin rakentamista. Lisäksi prototyyppien moottoreina tuli käyttää Daimler-Benzin uusinta moottorityyppiä, DB 600:aa.
Samaan aikaan Bayerische Flugzeugwerke AG kehitti tiedusteluversiota suunnitteluvaiheessa olevasta Messerschmitt Bf 110 -koneestaan. Tämä tiedusteluversion (Messerschmitt Bf 161) suunnitelma otettiin lähtökohdaksi nopean pommittajan kehittämiseen. Willy Messerschmittin suunnitteleman, joiltakin osin Bf 110:een perustuvan koneen ensimmäinen prototyyppi V1 (siviilitunnus D-AIXA, Wnr. 817) lensi ensilentonsa 26. helmikuuta 1937. Toinen prototyyppi, V2 (siviilitunnus D-AOBE, Wnr. 818), saatiin valmiiksi saman vuoden syksyllä, ensilento lennettiin 31. lokakuuta 1937. Näillä kahdella prototyypillä lennettyjen koelentojen tulokset osoittivat lento-ominaisuuksien olevan hyvää tasoa, ilmailuministeriön spesifikaatiossa vaadittua nopeutta ei kuitenkaan saavutettu. Tämä johti Messerschmittin osalta siihen, että yhtiö sai määräyksen keskittyä pelkästään hävittäjätuotantoon.
Messerschmittillä oli määräyksen saatuaan valmiina kolmen prototyypin rakentamiseen tarvittavat komponentit, näistä rakennettiin vielä yksi prototyyppi, Daimler-Benz DB 601A-moottoreilla varustettu ja päämitoiltaan hieman muutettu V3 (siviilitunnus D-AOVI, Wnr. 819), jonka ensilento lennettiin 20. elokuuta 1938. Loput komponentit ja puolivalmisteet käytettiin Messerschmitt Bf 110 C-version tuotannossa. Valmiista prototyypeistä V1 romutettiin koelentojen jälkeen, V2:ta käytettiin hinauskoneena Messerschmitt Me 163 -projektin yhteydessä ja V3 toimitettiin Rechlinin koelentokeskukseen jossa se toimi testialustana tulevien konetyyppien kehittämisessä.
Saksan propagandakoneisto julkaisi vuonna 1939 kuvan V1-prototyypistä nimellä Messerschmitt Jaguar. Kuvaa levitettiin propagandatarkoituksessa ympäri maailman todisteena Luftwaffen iskukyvystä.
Netjerkare Siptah
Netjerkare Siptah oli muinaisen Egyptin faarao, joka johti maata kuudennen dynastian viimeisenä ja seitsemännen dynastian ensimmäisenä faaraona. Koska Siptah oli kuudennen dynastian viimeinen faarao, osa egyptologeista pitää häntä vanhan valtakunnan viimeisenä faaraona. Netjerkare johti maata lyhyen ajan 2184 eaa. – 2181 eaa., jolloin faaraon valta oli murenemassa.
The Evil Within
Pelissä pelaaja ohjaa etsivä Sebastian Castellanosia, pelin protagonistia, joka herää uudessa, muuttuneessa maailmassa. Hänen tehtävänään on selvittää, mistä pahuuden lähde on peräisin. Peliä pelataan kolmannen persoonan näkökulmasta. Pelaajalla on käytössä erilaisia aseita, joilla taistella vihollisia vastaan.
Pelaaminen
Peli koostuu Chaptereistä eli luvuista. Lukuja on yhteensä 16. Useimmat viholliset, joita pelaaja kohtaa ovat riivattuja (The Haunted). He ovat vaarallisia laumoina ja voivat helposti saartaa pelaajan nurkkaan. Pelissä on myös mekaniikka, joka on tuttu ensimmäisestä Resident Evil- pelistä. Surmatut riivatut voi tuhota kokonaan polttamalla heidät tulitikuilla. Tulitikkuja on vain rajattu määrä, joten pelaajan on valittava viisaasti, mitkä ruumit hän polttaa. Niillä voidaan myös kätevästi tappaa joukon riivattuja, sillä tuli tarttuu lähellä oleviin vihollisiinkin. Aseita on pelissä viisi: kaksi revolveria (joista toinen on huipputehoisempi), haulikko, tarkkuuskivääri ja jalkajousi. Jalkajousen avulla voi ampua erilaisia nuolityyppejä, esimerkiksi tuhoisia räjähdenuolia ja sokaistaviin sähkönuoliin. Pelin keräilyesineistä ja läpäisemisestä voi avata lisää aseita, kuten esimerkiksi konepistoolin ja raketinheittimen. Ammukset löytyvät pieninä määrinä, pakottaen pelaajaa käyttämään lähitaistelua tai tarkkoja pääosumia. Pulloilla voi hämätä vihollisia ja jopa tainnuttaa hetkellisesti. Ympärillä lojuvia tai vihollisilta pudotettuja kirveitä ja soihtuja voi myös käyttää hyväksi. Pelissä voi myös päivittää Sebastianin taitoja, Green Gelin avulla. Green Geliä saa rikotuista laatikoista, arkuista ja surmatuilta vihollisilta sekä päävastuksilta. Sen avulla voi päivittää mm. ammusten enimmäismäärää, aseiden latausaikoja tai vaikkapa kestävyyttä. Pelissä on myös muutamia palapelejä ratkottavaksi, jotka avaavat tien eteenpäin. Pelin aikana Sebastiania jahtaa moniraajainen hirviö, jolta voi joko juosta pakoon tai kukistaa hetkellisesti.
The Ozzman Cometh
The Ozzman Cometh on vuonna 1997 julkaistu Ozzy Osbournen kokoelmalevy. Albumi sisältää myös neljä Black Sabbathin BBC:lle vuonna 1970 nauhoittamaa kappaletta, jotka eroavat alkuperäisversioista muun muassa lyriikoiltaan, sekä yhden uuden kappaleen ”Back on Earth”. Kokoelmasta julkaistiin vuonna 2002 yhden cd:n versio, josta puuttuvat kakkoslevyn kappaleet.
Kokoelman soittajakrediitit ovat herättäneet huomiota fanien keskuudessa. Basistit Bob Daisley, Rudy Sarzo ja Phil Soussan mainitaan nimillä ”Bob Daisy”, ”Trudy Sarzo” ja ”Bill Susan”. Kosketinsoittaja Don Airey on jätetty kokonaan pois krediiteistä vaikka hän joillakin levyn kappaleista esiintyy. Kokoelman vuoden 2002 painoksessa kappaleissa 3–6 on uudelleen äänitetyt rummut ja basso. Lisäksi kappale ”Shot in the Dark” on korvattu ”Miracle Man” -kappaleella.
Nuori Bosnia
Nuori Bosnia (, Млада Босна) oli vallankumouksellinen liike. Sen jäsenet koostuivat lähinnä opiskelijoista, pääasiassa serbeistä, mutta myös bosniakeista sekä kroaateista. Liikkeen jäsenten kesken kannatettiin kahta avainideologiaa, jugoslavistista (yhdistyminen Jugoslaviaksi) sekä Suur-Serbia-ideologiaa (yhdistyminen Serbiaksi). Monet ideat, liikkeet ja tapahtumat inspiroivat Nuorta Bosniaa; muun muassa saksalainen romantiikka, anarkismi, venäläinen vallankumouksellinen sosialismi, Fjodor Dostojevski, Friedrich Nietzsche sekä Kosovo Poljen taistelu.
Benita Fitzgerald-Brown
Benita Fitzgerald-Brown (s. 6. heinäkuuta 1961) on entinen yhdysvaltalainen pika-aitajuoksija ja olympiavoittaja.
Fitzgerald-Brown voitti 100 metrin aitajuoksun olympiakultaa Los Angelesin 1984 olympialaisissa ajalla 12,84 s. Britannian Shirley Strong hävisi hänelle 0,04 sekuntia. Tietä voittoon helpotti, että edellisen vuoden Helsingin MM-kilpailujen seitsemästä parhaasta juoksijasta kuusi joutui jäämään olympialaisista pois itäblokin maiden boikotin vuoksi. Fitzgerald-Brown sijoittui Helsingin MM-kisoissa kahdeksanneksi ajalla 12,99 s.
Baseball olympialaisissa
Baseball on ollut virallisena olympialajina ensimmäistä kertaa vuoden 1992 Barcelonan olympialaisissa. Tätä ennen se oli näytöslajina vuosien 1912, 1936, 1956, 1964, 1984 ja 1988 olympialaisissa. Vuoden 2008 jälkeen Baseball pudotettiin olympiaohjelmasta, mutta vuoden 2020 olympialaisissa se tekee paluun olympiaohjelmaan.
Mitalitaulukko
300px|thumb|Wukesong Baseball Field, vuoden 2008 pelipaikka
Osallistuneet joukkueet
Kaikkiaan 16 joukkuetta on osallistunut baseballissa olympiaturnaukseen kerran tai useammin. Numero tarkoittaa joukkueen sijoitusta turnauksessa.
Vihreällä pohjalla olevat tulokset kertovat joukkueen isännöinneen kisat. 1996 kisaisäntä oli USA
Wilhelmina Cooper
thumb|right|[[Edgar de Evian valokuva Wilhelmina Cooperista.]] Wilhelmina Cooper (o.s. Behmenburg) 1. toukokuuta 1939 – 1. maaliskuuta 1980) oli alankomaalaissyntyinen malli. Hän työskenteli aluksi Ford-mallitoimistolle ja perusti vuonna 1967 New Yorkissa oman mallitoimistonsa, Wilhelmina Modelsin.
Baseball olympialaisissa
Näytöslajina
Baseball on ollut olympialaisissa näytöslajina useasti ennen kuin laji hyväksyttiin viralliseksi olympialajiksi. Laji oli näyöslajina vuosien 1912, 1936, 1956, 1964, 1984 ja 1988 olympialaisissa. Baseballin näytösturnaus järjestettiin vuosina 1984 ja 1988, muina vuosina järjestettiin näytösottelu kahden joukkueen kesken. Vuonna 1936 kohtasivat kaksi yhdysvaltalaisjoukkuetta
Wilhelmina Cooper
Cooper syntyi Culemborgissa, mutta muutti perheensä kanssa Chicagoon, Yhdysvaltoihin vuonna 1954. Hänestä tuli eräs 1950–1960-lukujen kuuluisimmista malleista. Hän esiintyi uransa aikana 255 lehden kannessa, ja hän on malli, jonka kuva oli useimmin American Voguen kannessa (27 tai 28 kertaa). Hän meni vuonna 1965 naimisiin Bruce Cooperin kanssa, joka oli aiemmin ollut The Tonight Show Starring Johnny Carsonin vastaavana tuottajana. Mies oli mukana perustamassa Wilhelmina-mallitoimistoa.
Baseball olympialaisissa
Näytöslajina
Vuoden 1952 olympialaisissa näytöslajina oli baseballin suomalainen sukulaislaji pesäpallo. Pesäpallon näytöstapahtumassa kohtasivat Suomen Pesäpalloliiton ja Työväen Urheiluliiton joukkueet.
Wilhelmina Cooper
Wilhelmina-mallitoimistolla oli merkittävä osuus ensimmäiseksi afroamerikkalaiseksi huippumalliksi nimetyn Naomi Simsin uran käynnistämisessä.
Cooper kuoli 40-vuotiaana keuhkosyöpään sairaalassa Connecticutin Greenwichissä.
Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen tilastot
Tämä on luettelo erilaisista jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen tilastoista.
Parhaat maalintekijät kautta aikojen
Tämä lista on maalimäärien osalta koottu englanninkielisestä Wikipediasta, ottelumäärien osalta taas otteluraporteista, joista osa on saatavilla Wikipediasta ja osa FIFAn sivuilta.
Siinä tapauksessa, että useammalla pelaajalla on sama määrä maaleja, on ylemmäksi listattu se pelaaja, joka on saanut tuon maalimäärän tehtyä ensimmäiseksi.
Parhaat maalintekijät tehokkuuden mukaan järjestettyinä
Tähän luetteloon on otettu mukaan ne pelaajat, jotka ovat tehneet MM-kisoissa vähintään kahdeksan maalia. Mikäli useammalla kuin yhdellä pelaajalla maalimäärä per ottelu on sama, on enemmän maaleja tehnyt sijoitettu ylemmäksi.
Vera Komisova
Vera Jakovlevna Komisova (, o.s. Nikitina, s. 11. kesäkuuta 1953) on neuvostoliittolainen pika-aitajuoksija ja olympiavoittaja.
Vera Komisova voitti 100 metrin aitajuoksun olympiakultaa Moskovan 1980 olympialaisissa ajalla 12,56 s. Hän kukisti edellisten kisojen voittajan, itäsaksalaisen Johanna Klierin 0,07 sekunnilla. Komisova sai lisäksi olympiahopeaa 4 × 100 metrin viestijuoksussa. Ateenan EM-kilpailujen 1982 aitajuoksussa hän sijoittui kuudenneksi ajalla 12,92 s.
Pergamon-museo
Historia
Ajatus Pergamon-museon rakentamisesta nousi vuonna 1907. Museosaarella sijaitseva Bode-museo, joka tunnettiin silloin Keisari Fredrikin nimellä, alkoi käydä ahtaaksi kaikille saksalaisten arkeologien kaivamille esineille. Museon rakentaminen aloitettiin vuonna 1910 ja se valmistui vuonna 1930.
pienoiskuva|upright|[[Babylonin kaupunginmuurin Ištarin portti.]] Toisessa maailmansodassa museo kärsi pahoin Berliinin pommituksista. Suurin osa sen esineistä kuitenkin säilyi, sillä niitä pidettiin muualla säilössä. Lisäksi suurimmat esineet oli ympäröity ylimääräisillä seinillä. Vuonna 1945 osa alkuperäisestä kokoelmasta vietiin Neuvostoliittoon, missä niitä siirrettiin Eremitaašiin ja Puškin-museoon. Monia esineitä palautettiin takaisin Saksaan 1950-luvun lopulla, mutta osa niistä on edelleen Venäjällä.
Kokoelmat
Pergamon-museon kokoelmat koostuvat neljästä eri osasta. Nämä ovat klassisen antiikin ajalta olevien esineiden kokoelma (Antikensammlung), Muinaisen Lähi-idän museo (Vorderasiatisches Museum), Islamilaisen taiteen museo (Museum für Islamische Kunst) ja numismaattinen kokoelma (Münzkabinett).
Näyttelyt
Antiikin Kreikan ja Rooman osastoa pidetään yleisesti museon näyttävimpänä. Siellä on useita suuria näyttelykohteita, kuten Pergamonin Zeuksen ja Athenen alttari eli niin kutsuttu Pergamonin alttari, joka vaatii suuren kokonsa takia kokonaisen oman salin. Lisäksi osastolla on Miletoksen Eteläistä agoraa reunustanut kaupunginportti eli niin kutsuttu Miletoksen portti sekä veistoksia monista Kreikan ja Rooman kaupungeista. Eräs Attikasta löydetty, vuodelle 575 eaa. ajoittuva patsas on niin hyvin säilynyt, että jäänteitä alkuperäisestä värityksestä on edelleen näkyvissä.
Islamilaisen taiteen museossa on esineitä etupäässä Lähi-idästä, Persiasta ja Egyptistä, mutta näyttelyssä tulee esille koko islamilaisen kulttuurin vaikutusalue Espanjasta Intiaan asti. Osastolla on islamilaista taidetta 700–1800-luvuilta, muun muassa keramiikkaa, tekstiilejä ja lasiesineitä.
Aiheesta muualla
52.52083°N, 13.39639°W
Uusi kronologia
thumb|300px|Anatoli Fomenko ja Gleb Nosovski päättelevät kirjassaan "Царь славян" että [[Jeesus|Jeesuksen historiallinen prototyyppi oli Bysantin keisari Andronikos I Komnenos. "Uusi Kronologia" katsoo, että Jeesus ristiinnaulittiin vuonna 1185 Yusa Türbesilla koska Evankelinen Jerusalem = Yoros Kalesi.]] Uusi kronologia on uudelleen kirjoitettu ajanlasku, joka perustuu väitteeseen, jonka mukaan maailmanhistorian tavanomainen kronologia on perustavanlaatuisesti väärä. Uuden kronologian keskeiset ajatukset kumpuavat Nikolaj Morozovin ideoista, vaikka Jean Hardouinia voidaan pitää edeltäjänä. Kronologia yhdistetään yleisesti Anatoli Fomenkoon, vaikka se on Fomenkon ja useiden venäläisten matemaatikoiden, mukaan lukien Gleb Nosovskin, yhteistyö.
Uusi kronologia on merkittävästi lyhyempi kuin tavanomainen kronologia, sillä antiikin Kreikan, Rooman ja Egyptin historia on sulautettu keskiajalle. Uuden kronologian mukaan ihmiskunnan historia ulottuu ajassa taaksepäin ainoastaan vuoteen 800 jaa., eikä tapahtumista vuosien 800–1000 jaa. välillä ole juurikaan tietoa, ja useimmat tunnetut historialliset tapahtumat ajoittuvat vuosille 1000–1500.
Historiantutkijat teilaavat yleisesti uuden kronologian, ja se on ristiriidassa tiedeyhteisön yleisesti käyttämien absoluuttisten ja suhteellisten ajoitustekniikoiden kanssa.
Oskari Lehtonen (pikajuoksija)
pienoiskuva|Oskari Lehtonen Jyväskylän Kalevan kisoissa vuonna 2018.Oskari Lehtonen (s. 14. kesäkuuta 1997) on suomalainen pikajuoksija. Hän edustaa Nurmijärven Yleisurheilua. Lehtosen valmentajana toimii Petteri Jouste. Hänen ennätyksensä sadalla metrillä on 10,41 s ja kahdella sadalla metrillä 20,76 s.