cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Traumaperäinen stressihäiriö
Traumanjälkeiseen stressihäiriöön liittyvät muut ongelmat
PTSD-potilailla on todettu poikkeavuuksia aivossa. Osalla potilaista on todettu hippokampuksen alueen huomattavaa surkastumista. Mantelitumakkeessa ja siihen kiinteästi liittyvissä aivokuorialueissa on havaittu puolestaan poikkeavia aktivaatiovasteita. Selvyyttä ei ole saatu, mitkä aivojen rakenteelliset ja toiminnalliset muutokset ovat seurausta traumasta ja mitkä ovat olleet olemassa ennen traumaa.
Yksityiskohtaiset kriteerit PTSD:lle on esitetty kansainvälisessä tautiluokituksessa ICD-10 psykiatrian osassa sekä Amerikan psykiatriyhdistyksen DSM-IV-luokituksessa.
Traumatisoitumista selittävä metateoria
Persoonallisuuden rakenteellinen dissosiaatio selittää niin välittömät trauman jälkeiset reaktiot kuin komplisoituneemmatkin häiriöt. Tällöin kaikki diagnosoitavat traumaperäiset häiriöt nähdään dissosiatiivisina häiriönä, joissa persoonallisuus on jakautunut erilaisiin evolutiivisesti määräytyviin psykobiologisiin tiloihin ja näiden tilojen/osien vaihtelu selittää oireet välttelystä, uudelleen elämisestä ja PTSD:stä dissosiatiiviseen identiteettihäiriöön asti. Teoria antaa erilaisia tieteellisiä näkökulmia yhdistävän lähestymistavan kaikkien traumaperäisten häiriöiden diagnosoimiseen ja hoitoon.
PTSD populaarikulttuurissa
Vietnamin sodan jälkeen tehdyissä elokuvissa päähenkilöt ovat usein Vietnamin sodan veteraaneja, joiden käytöksessä on havaittavissa PTSD:n oireita. Tyyppiesimerkki on elokuvan Kauriinmetsästäjä päähenkilö Mike, joka palaa Vietnamista ärtyneenä ja vihaisena, sekä elokuvan Taistelija John J. Rambo, jonka käytöksessä on havaittavissa kaikki PTSD:n klassiset oireet. Populaarikulttuuri on tuonut traumaperäisen stressioirehäiriön yleiseen tietoisuuteen.
K. H. Pentti
Kaarle Henrik Pentti (14. kesäkuuta 1918 Hyvinkää – 29. joulukuuta 2014 Helsinki) oli suomalainen yritysjohtaja ja teollisuusneuvos, joka oli Lemminkäinen Oy:n taustavaikuttaja ja voimahahmo. Pentti oli muun muassa Shellin operatiivinen johtaja, Neste Oy:n varatoimitusjohtaja ja Lemminkäisen hallituksen puheenjohtaja.
Kirveskoski
Kirveskoski (tilastolliselta nimeltään Pornaisten kirkonkylä, ) on noin 2000 asukkaan taajama Pornaisissa ja kunnan hallinnollinen keskus. Kirkonkylän vieressä virtaa Mustijoki (kylän kohdalla nimellä Karjakoski), joka kulkeutuu aina Porvoon Håplaxvikeniin ja siitä Suomenlahteen asti. Kirveskoskelta on Järvenpäähän 20 kilometriä, Sipoon Nikkilään 15 kilometriä, Porvooseen 24 kilometriä, Askolaan 17 kilometriä ja Mäntsälään 22 kilometriä.
K. H. Pentti
K. H. Pentin isä oli Uuden Suomen päätoimittaja S. J. Pentti, jolta hän omaksui maailmankatsomuksensa. Hänen äitinsä oli Lotta Svärd -järjestön johtaja Helmi Arneberg-Pentti. Lemmikäisen omistajiin kuuluneet Erkki J. Pentti ja vuorineuvos Heikki Pentti olivat K. H. Pentin poikia.
Kirveskoski
Tilastokeskuksen taajama-aluerajauksen mukaisen Pornaisten kirkonkylän taajaman (Kirveskosken) pinta-ala oli 6,72 neliökilometriä, ja väkiluku oli 2 074 vuoden 2019 lopussa. Kirkonkylän pohjoisosasta kulkee seututie 146 länteen Järvenpään suuntaan ja seututie 151 itään Askolan Monninkylään, kun taas kirkonkylän halki kulkee yhdystie 1494, joka ulottuu etelään mentäessä (Helsingintienä) Nikkilään ja pohjoiseen mentäessä (Pornaistentienä) Hangon ja Mäntsälän väliselle valtatielle asti.
K. H. Pentti
Pentti opiskeli Teknillisessä korkeakoulussa mutta talvisota keskeytti opinnot. Sen jälkeen hän opiskeli Kadettikoulussa ja valmistui sieltä vuonna 1941. Insinööriksi ja ekonomiksi hän valmistui vuonna 1947. Työuransa aluksi hän työskenteli paperiteollisuudessa, sitten öljyteollisuudessa. Hän sai monia tunnustuksia, muun muassa hänet vihittiin tekniikan ja sotatieteiden kunniatohtoriksi. Pentti nimitettiin Lemminkäisen hallitukseen vuonna 1956 toimittuaan sitä ennen kaksi vuotta yhtiön tilintarkastajana. Hän oli yhtiön edesmenneen pääomistajan Oskari Vilamon vävy, ja hallituksen puheenjohtajana toimi tuolloin hänen lankonsa Erkki Vilamo. Vuonna 1959 Pentin puolisosta Eva Vilamo-Pentistä tuli yhtiön suurin osakkeenomistaja ja Pentti itse nimitettiin hallituksen puheenjohtajaksi. Hän työskenteli samaan aikaan myös Yhtyneille Paperitehtaille. Pentti säilytti asemansa Lemminkäisessä myös erottuaan Eva Vilamosta. Hän jätti paikkansa Lemminkäisen hallituksessa intressiristiriidan vuoksi vuonna 1966 tultuaan Neste Oy:n kaupalliseksi johtajaksi, sillä Lemminkäinen osti kaiken käyttämänsä bitumin Nesteeltä.
Kirveskoski
Kirveskoskella sijaitsee vuonna 1924 rakennettu, arkkitehti Ilmari Launiksen suunnittelema Pornaisten kivikirkko ja keskustassa kunnantalo. Julkisia palveluja edustavat esimerkiksi Pornaisten kunnantalo, yhtenäiskoulu, Pornaisten kunnankirjasto, paloasema sekä Pornaisten terveysasema ja vanhainkoti. Lisäksi taajamassa on kaksi ruokakauppaa, K-Market ja Sale, Pizza Burger House -niminen ruokailupaikka, Itä-Uudenmaan Osuuspankin haarakonttori, SEOn huoltoasema ja St1:n kylmäasema sekä kotiseutumuseo.
K. H. Pentti
Penttiä pidettiin mahdollisena ehdokkaana Nesteen toimitusjohtajaksi Uolevi Raaden jälkeen, mutta häntä ei koskaan nimitetty tähän tehtävään. Sen sijaan hän palasi vuonna 1977 Lemminkäisen hallituksen puheenjohtajaksi, mistä tehtävästä jäi eläkkeelle vuonna 1994. Yhtiön toimitusjohtajana oli vuodesta 1983 hänen poikansa Heikki Pentti.
Pentti pelasi nuorena pesäpalloa HPL:n edustusjoukkueessa vuosina 1938–1941, 1943 ja 1945–1947 etukenttäpelaajana. Joukkue voitti Suomen mestaruuden 1938 ja pelasi Itä-Länsi-ottelussa 1943. Lisäksi Pentti oli mukana voittamassa kolmea ikämiesten Suomen mestaruutta. Pentti istui HPL:n johtokunnassa vuonna 1937. Hän pelasi pääsarjatasolla myös jääkiekkoa, koripalloa, jalkapalloa ja maahockeyta. Lisäksi hän soitti käyrätorvea. Sotilasarvoltaan hän oli everstiluutnantti.
Kirveskoski
Taajaman eteläpuolella sijaitsee Kotojärvi, joka on kunnan järvistä suurin, sekä sen vieressä Laukkosken kylä.
Luv’
Luv’ on Alankomaista kotoisin ollut musiikkiyhtye, joka aloitti toimintansa 1970-luvulla. Ryhmän perusti tuottaja Hans van Hemert. Yhdessä säveltäjä Piet Souerin ja manageri Han Meijerin kanssa he kirjoittivat kappaleen My Man, jonka jälkeen valittiin kolme naista, punatukkainen José Houbee, blondi Marga Scheide ja brunette Patty Brard, joista muodostettiin Luv'. Kappaleesta muodostui hitti sekä Alankomaissa että Belgiassa.
Vuonna 1977 televisio-ohjelmaan nimeltä Waldolala tarvittiin tunnuslaulu ja Luv' äänitti kappaleen U.O. me (you owe me) josta tuli heidän seuraava hittinsä. Sitä seurasi You're the Greatest Lover josta tuli heidän ensimmäinen ykköshittinsä ja heistä tuli eräs kotimaansa suosituimmista yhtyeistä. Yhtye saavutti menestystä myös Sveitsissä, Englannissa, Saksassa ja Ranskassa. He äänittivät kolmannen albuminsa myös espanjaksi ja siitä tulikin menestys Espanjassa.
Patty Brard jätti yhtyeen 1980 ja hänen tilalleen tuli Ria Tielsch. Uusi ryhmä ei kuitenkaan menestynyt enää yhtä hyvin ja yhtye lakkautettiin. 1980- ja 1990-lukujen vaihteessa yhtye yritti comebackia mutta menestys jäi vaisuksi. 2005 ryhmä aloitti jälleen toimintansa.
Gore
Gore ( 'hurme, veri') on elokuvan lajityyppi. Siihen katsotaan kuuluviksi eksploitaatioelokuvat, joissa poikkeuksellisen sadistiset väkivallanteot kuvataan eksplisiittisesti. Gore-elokuvissa tekovälineenä toimii jokin tavallisuudesta poikkeava teräase, kuten iskuporakone. Lajityypin nimitys on kehitetty 1960-luvulla Yhdysvalloissa. Monesti sanoja splatter- ja gore-elokuva käytetään synonyymeina, vaikka genreillä onkin selvä ero: splatterissa raju väkivalta toimii mustan huumorin tehokeinona, kun taas goressa sen tarkoitus on selkeästi kuvottaa ja hirvittää yleisöä.
Gornography
Gornography eli gornografia (lyhyemmin gorno) on elokuvagenre, jonka nimi on yhdistelmä sanoista gore ja pornografia. Gornography-elokuvat voivat olla esimerkiksi yhdistelmä gore-tyyppistä väkivaltaa ja pornoa tai humoristista seksiä yhdistettynä yllättävään, toiseen osapuoleen kohdistuvaan väkivaltaan.
Aiheesta muualla
Cine Gore גור (ז'אנר קולנועי)
Ruotu
Ruotu on maaseudulla 1700- ja 1800-luvuilla käytetty 2–6 talon muodostama ryhmä, jolla oli yhteinen vastuu sotamiehen tai köyhäinhoidon järjestämisessä.
Ruotujakolaitos kehitettiin kansaa voimakkaasti rasittavien väenottojen tilalle Ruotsin vallan aikana. 2-6 talonpoikaistalon muodostama ryhmä kustansi ja varusti yhden sotamiehen ja antoi hänen käyttöönsä alueen maata ja kustansi sille jonkinlaisen mökin. Tätä sanottiin sotilastorpaksi. Ruotusotamiehen perhe sai elantonsa tämän torpan maasta ja kotieläimistä.
Huomattiin, että myös köyhäinhoito olisi tehokasta sotalaitoksen ruotujärjestelmästä saatujen kokemusten pohjalta. Kylän köyhät ruodutettiin: jos he asuivat omillaan, heille annettiin tietty määrä elintarvikkeita. Talosta taloon kiertävälle vaivaiselle puolestaan määrättiin hoitoaika kussakin paikassa. Ruotu vastasi kustannuksista.
Mono (joki)
Mono on joki Togossa ja Beninissä. Se saa alkunsa Togosta Sokodén kaupungin ja Beninin rajan väliltä ja virtaa kohti etelää, jossa se muodostaa maiden välisen rajan. Joki laskee Atlantin valtamereen laajan järvi- ja laguunialueen kautta. Sen pituus on 467 kilometriä ja valuma-alueen laajuus 25 000 neliökilometriä. Virtaus vaihtelee voimakkaasti. Se on suurimmillaan syksyllä ja kuivuu keväällä kokonaan.
Mono on alajuoksullaan liikennöintikelpoinen. Nangbetossa on vuonna 1987 valmistunut säännöstelypato ja vesivoimalaitos. Joen suisto julistettiin Unescon biosfäärialueeksi vuonna 2017.
Stockholm ’67
Stockholm ’67 on The Electric Prunesin ensimmäinen livealbumi.
Laulava Sydän (albumi)
Laulava Sydän on samannimisen ohjelmasarjan esityksiä sisältävä kokoelmalevy. Albumilla eri esittäjät tulkitsevat lähinnä Rauli Badding Somerjoen tunnetuksi tekemiä kappaleita. Kokoelma julkaistiin vuonna 1999.
Michael Cartellone
Michael Cartellone (s. 7. kesäkuuta 1962, Cleveland, Ohio) on yhdysvaltalainen muusikko ja taiteilija. Hänet tunnetaan parhaiten Damn Yankeesin ja Lynyrd Skynyrdin rumpalina.
Cartellone on Damn Yankeesin (1989–1996, 1998-2001) perustajajäsen ja Acceptin (1996) entinen rumpali. Kun Damn Yankees hajosi, hän toimi Ted Nugentin ja myöhemmin John Fogertyn kiertuerumpalina ennen siirtymistä Lynyrd Skynyrdiin.
Cartellone on kiertänyt ja nauhoittanut useiden eri muusikoiden, kuten Adrian Belewian, Jack Bladesian (Damn Yankeesin lopettamisen jälkeen), Cherin, John Fogertyn, Peter Framptonin, Brad Gillisin, Wolf Hoffmannin, Eddie Jobsonin, Freddie Mercuryn, Tommy Shawin, Shaw Bladesin, Joe Lynn Turnerin ja John Wettonin kanssa.
Cartellone on myös taidemaalari, ja hänen töitään on ollut esillä gallerioissa eri puolilla Yhdysvaltoja New Yorkista Los Angelesiin.
Yuki Kajiura
Kajiura on tehnyt paljon musiikkia erilaisiin anime-sarjoihin ja -elokuviin. Näihin kuuluvat muun muassa .hack//SIGN, Noir, EAT-MAN, Aquarian Age, Madlax, EREMENTAR GERAD, Mai-HiME, Mai-otome, Pandora Hearts, Tsubasa Chronicles ja Cosette no shōzō. Kajiuran sooloprojekti oli nimeltään FictionJunction ja hänen ensimmäisen sooloalbuminsa, Fiction, julkaistiin vuonna 2003. FictionJunction kehittyi projektiksi, jonka solistit valitaan kappaleisiin sopivaksi, joten kyseessä ei ole enää sooloprojekti.
Kajiura on perustanut myös yhtyeen Kalafina.
Hannu Hämäläinen (kuvataiteilija)
Hannu Juha Kalervo Hämäläinen (s. 4. helmikuuta 1947 Ruokolahti) on turkulainen taidegraafikko. Vanhemmat autonkuljettaja Kalervo Hämäläinen ja Eeva Turku o.s. Orpana.
Daouda Malam Wanké
Daouda Malam Wanké (1946 tai 1954 – 15. syyskuuta 2004 Niamey, Niger) oli Nigerin presidentti vuonna 1999. Syntymävuodesta on esitetty eri lähteissä ristiriitaista tietoa. Hän nousi valtaan sotilasvallankaappauksessa, jossa Ibrahim Baré Maïnassara surmattiin, mutta tuli saman vuoden joulukuussa korvatuksi Tandja Mamadoulla.
Hannu Hämäläinen (kuvataiteilija)
Hämäläinen opiskeli Turun Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1967–1970. Hän toimi Turun Taideyhdistyksen piirustuskoulun opettajana 1981–1988 ja vt. rehtorina 1987–1988. Hämäläinen debytoi Turussa 1968.
Daouda Malam Wanké
Wanké syntyi Niameyn lähistöllä Yeloussa. Hän opiskeli Niameyn yliopistossa maantiedettä ja historiaa.
Hannu Hämäläinen (kuvataiteilija)
Hämäläiselle myönnettiin Kuvataiteen valtionpalkinto 1980. Hämäläisen puoliso on Orvokki Lehtinen. Heillä on yksi poika.
Daouda Malam Wanké
Ennen valtaannousua Wanké oli presidentin henkivartiokaartin komentaja.
Wanké kärsi viimeisinä vuosinaan sydän- ja verisuonivaivoista, ja hän matkusti hoitoa varten Libyaan, Marokkoon ja Sveitsiin. Hän kuoli kuitenkin kotimaassaan syyskuussa 2004 jättäen jälkeensä vaimon ja kolme lasta.
Restless and Wild
Restless and Wild on saksalaisen heavy metal -yhtye Acceptin vuonna 1982 julkaistu neljäs studioalbumi. Levyn tunnetuin kappale on levyn aloittava ”Fast as a Shark”. Muita tunnettuja kappaleita levyltä ovat nimikkokappale ”Restless and Wild”, ”Neon Nights” ja ”Princess of the Dawn”.
Nauhoitukset
Levy nauhoitettiin helmi- ja maaliskuun sekä kesäkuun aikana vuonna 1982. Albumi on Acceptin ensimmäinen, jonka se teki Dieter Dierksin studioilla Kölnissä. Levyn miksasi 1980-luvun heavy metal -levyjä tuottanut Michael Wagener.
Yhtyeen jäsenistä kukaan ei osannut tuohon aikaan hyvin englantia, joten manageri Gaby Hauke järjesti yhtyeen avuksi yhdysvaltalaisen R. A. Smith-Dieselin. Rumpali Stefan Kaufmann ja Smith-Diesel kirjoittivat suurimman osan levyn sanoituksista. Levy on ensimmäinen, jolla Hauke myös itse osallistui sanoittamiseen. Hän sanoitti salanimellä Deaffy kappaleet ”Neon Nights” ja ”Princess of the Dawn”. [3]
Restless and Wild oli ensimmäinen Acceptin levy, johon Wolf Hoffmann soitti kaikki kitaraosuudet. Kitaristi Jörg Fischer oli lähtenyt yhtyeestä juuri ennen levytysten aloittamista eikä siten osallistunut enää nauhoituksiin. Korvaajaksi ensin valittu Jan Koemmet oli yhtyeen mukana studiossa ja soitti joitakin osuuksia demoversioilla. Samoin teki hänen tilalleen tullut Herman Frank, mutta kummankaan tallenteet eivät päätyneet kappaleiden lopullisille versioille. [4][3]
Musiikki
”Neon Nights” ja ”Princess of the Dawn” ovat levyn kaksi voimaballadia. Näiden hiljaisemmissa osissa laulaja Udo Dirkschneider laulaa poikkeuksellisesti puhtaalla äänellä. ”Neon Nights” alkaa puhtaalla kitarasävelellä, joka muuttuu pian oktaavijakajan ja wah-wah-polkimen avulla muodostettuun ”vomiting cow” -ääneen, jota Hoffmann on myöhemminkin suosinut paljon. Viimeinen kappale ”Princess of the Dawn” päättää levyn yhtä yllättävästi kuin se alkaakin, sillä kappaleen laajennettu outro loppuu äkillisesti kesken jakeen.
Kansi
Albumin kansista on kaksi eri versiota. Brain-levy-yhtiö käytti Manner-Euroopassa levynkantta, jossa on kaksi palavaa valkoista Flying V -kitaraa. Portrait Records käytti Kanadan, Yhdysvaltojen ja Japanin painoksissa sekä Heavy Metal Worldwide Britannian painoksissa yhtyeestä konsertissa otettua valokuvaa.
Julkaisu
Brain Records julkaisi Restless and Wildin Manner-Euroopassa 2. lokakuuta 1982. Vuotta myöhemmin Portrait Records julkaisi sen Yhdysvalloissa ja Kanadassa ja Heavy Metal International Britanniassa. Albumi nousi Ruotsin listalla sijalle 27, Alankomaissa sijalle 47 ja Britannian listalla sijalle 98.
Albumilta julkaistiin kaksi singleä. Kappaleesta ”Fast as a Shark” julkaistiin marraskuussa vuonna 1982 7″ single, joka ilmestyi Espanjassa. Singlen toisella puolella on kappale ”Get Ready”. ”Restless and Wild” -maksisingle julkaistiin joulukuussa 1983, ja sen B-puolella on ”Fast as a Shark”.
Marcel Gerbidon
Marcel Sylvain Marie Gerbidon (26. syyskuuta 1868 Pariisi – 29. lokakuuta 1933 Pariisi) oli ranskalainen näytelmäkirjailija ja käsikirjoittaja. Gerbidon teki runsaasti yhteistyötä kollegansa Paul Armontin kanssa. Tyylilajiltaan Gerbidonin näytelmät edustavat usein komediaa. Hänen tuotannostaan tehtiin lukuisia filmatisointeja 1920–1950-luvuilla, kuten L'École des cocottes vuonna 1958.
Rutherfordin koe
thumb|Yllä: odotetut tulokset Thomsonin rusinapullamallin mukaisesti. Alla: havaitut tulokset. Rutherfordin koe (myös: kultalevykoe tai Geigerin–Marsdenin koe) oli Hans Geigerin ja Ernest Marsdenin vuonna 1909 Ernest Rutherfordin johdolla Manchesterin yliopiston fysiikan laboratoriossa tekemä koe, joka johti JJ Thomsonin rusinapullamallin hylkäämiseen. Kokeessa ohutta kultaliuskaa pommitettiin alfahiukkasilla. Thomsonin atomimallin mukaan kaikkien alfahiukkasten olisi pitänyt läpäistä liuska, mutta tässä kokeessa huomattiin, että osa hiukkasista heijastuikin takaisinpäin. Rutherford kuvasi vuonna 1936, miltä hänestä tuntui, kun hän kuuli kokeen tuloksista:
Rutherford julkaisi kokeensa perusteella tuloksen, jonka mukaan melkein koko atomin massa on keskittynyt sen ytimeen. Rutherfordin atomimallia paranteli myöhemmin Niels Bohr, joka julkaisi Bohrin mallin
Kirjallisuutta
Rutherford-Streuung
Vapaus (Sudbury)
thumb|Vapauden etusivu vuodelta 1926. Vapaus oli Ontarion Sudburyssä vuosina 1917–1974 ilmestynyt kanadansuomalainen sanomalehti. Se toimi aluksi sosialistien ja 1920-luvun alusta kommunistisen Canadan Suomalaisen Järjestön äänenkannattajana.
Lehden alkuvaiheet
Canadan Suomalainen Sosialistijärjestö menetti sanomalehtensä, kun Työkansa teki konkurssin vuonna 1915. Kanadansuomalaiset sosialistit siirtyivät tilaamaan yhdysvaltalaisia työväenlehtiä Työmiestä, Raivaajaa ja Toveria, jotka järjestö tunnusti äänenkannattajikseen. Kanadan viranomaiset kielsivät niiden levittämisen yksi toisensa jälkeen vuosina 1916–1917, jolloin sosialistijärjestö päätti perustaa oman sanomalehden. Uusi lehti Vapaus alkoi ilmestyä kahdesti viikossa nelisivuisena marraskuussa 1917. Työkansasta poiketen Vapaus oli sosialistijärjestön suoraan omistama ja valvoma.
Ensimmäisen maailmansodan myötä voimaan tulleen sensuurin alainen lehti pyrki olemaan linjaltaan hyvin varovainen. Se ilmoitti noudattavansa suomalaisen sosialistijärjestön emopuolueen Social Democratic Party of Canadan ohjelmaa, edistävänsä Kanadan työväenliikkeen asiaa ja seuraavansa mahdollisuuksien mukaan maailman tapahtumia ja eri maiden työväenjärjestöjen toimintaa. Samalla se irtisanoutui suomalaisesta nationalismista. Lehti raportoi Venäjän vallankumouksesta, Suomen tapahtumista, Kanadan sisäpolitiikasta, maailmansodan etenemisestä sekä välitti paikallisia uutisia ja julkaisi lukijoiden kirjeitä.
Syyskuussa 1918 Kanadan viranomaiset kielsivät kaikki suomenkieliset ja joukon muita ”vihollismaiden kielillä” ilmestyneitä julkaisuja. Radikaalin sosialismin leviämisen pysäyttämiseksi asetetut kiellot keskeyttivät myös suomalaisen sosialistijärjestön toiminnan, kunnes vuoden lopussa se onnistui rekisteröitymään uudelleen epäpoliittiseksi Suomalaiseksi Järjestöksi (Finnish Organization). Vapaus pääsi jälleen ilmestymään huhtikuussa 1919. Sensuurin alainen lehti joutui edelleen toimimaan varovaisesti, vaikka sen taustayhteisö siirtyi vähitellen tukemaan kommunisteja ja radikaalia One Big Union -ammattiliittoa.
Kommunistien puoluelehti
Vuoden 1929 syksyllä Vapaus joutui mukaan kommunistipuolueen ja Canadan Suomalaisen Järjestön välisiin ristiriitoihin, jotka lähtivät liikkeelle lehden päätoimittajan Arvo Vaaran tehtävänkuvaa koskeneista kiistoista. Viime kädessä kyse oli määräysvallasta puolueessa ja sen kansallisissa järjestöissä, jotka yritettiin saada Kominterniin nojautuvan uuden puoluejohdon tiukempaan kontrolliin. Yhdysvaltojen kommunistilehdet Eteenpäin, Työmies ja Toveri asettuivat tukemaan Kanadan puoluejohtoa ja syyttivät Vapauden toimitusta luopuruudesta. Konfliktia soviteltiin Kominternin avulla, minkä jälkeen puoluejohto sai suomalaisen järjestön ja Vapauden takaisin otteeseensa. Järjestöstä erotettu tai eronnut oppositio järjestäytyi vuonna 1931 Canadan Suomalaiseksi Työväen ja Farmariliitoksi (Finnish Workers’ and Farmers’ Federation of Canada), jonka äänenkannattajaksi perustettiin uusi lehti Vapaa Sana.
Kommunistisen liikkeen sisäisten erimielisyyksien lisäksi Vapaus kärsi viranomaisten ja suuren yleisön vasemmistoradikalismia kohtaan tuntemasta epäluulosta ja ulkomaalaisia vastaan suuntautuneesta vainosta. Päätoimittaja Vaara tuomittiin vuonna 1929 sakkoihin ja kuuden kuukauden vankeuteen lehdessä julkaistusta kirjoituksesta, jonka tulkittiin herjaavan kuningas Yrjö V:tä. Tapauksen johdosta Sudburyssa ja maan muilla paikkakunnilla vaadittiin kommunistien toiminnan lakkauttamista ja haitallisesti käyttäytyvien ulkomaalaisten karkottamista. Vuonna 1932 Vapauden työntekijöistä karkotettiin toimittajat Vaara ja Martin Parker (Pohjansalo) sekä Montrealin konttorin hoitaja Jussi Stahlberg. Poliisi tutki lehden toimintaa, teki etsinnän sen toimitiloihin ja takavarikoi joukon asiakirjoja. Viranomaisten toimet eivät kuitenkaan saaneet Vapautta vaikenemaan, vaan tekivät lehdestä ja sen taustajärjestöstä entistäkin radikaalimman.
1930-luvun puolivälissä Komintern ryhtyi toteuttamaan kansanrintamapolitiikkaa, jonka avulla pyrittiin löytämään liittolaisia muista oikeiston ja fasismin vastaisista voimista. Muuttunut linja heijastui myös Vapauteen ja sen sisältöön. Lehden radikalismia ja marxilaista retoriikkaa lievennettiin, ja se yritti saada lukijoikseen muitakin kuin kommunistisen liikkeen jäseniä. Lehden omistus siirrettiin Vapaus Publishing Company -nimiselle yritykselle, joka oli kuitenkin kokonaan Canadan Suomalaisen Järjestön hallussa. Merkittäviä tuloksia kansanrintamapolitiikka ei tuottanut, ja välit Canadan Suomalaiseen Työväen ja Farmariliittoon ja sen lehteen Vapaaseen Sanaan pysyivät katkerina.
Toimitus, levikki ja talous
Toimituksen kokonaisvahvuus nousi vuonna 1924 kahteen, vuonna 1927 neljään ja seuraavana vuonna viiteen. 1930-luvun alussa Vapaus työllisti yleensä seitsemän tai kahdeksan toimittajaa. Toimittajilta edellytettiin hyvää suomen ja englannin kielen taitoa ja päätoimittajilta myös työkokemusta amerikansuomalaisesta kommunistilehdistöstä. Uutishankinnassaan lehti käytti hyväkseen työväenliikkeen uutistoimistoja ja lukijoiden kirjeitä.
Vapauden ilmestymistiheys kasvoi vuonna 1927 kahdesta viiteen päivään viikossa, ja seuraavana vuonna siitä tuli kuusipäiväinen. Lehden levikki pysytteli 1920- ja 1930-lukujen ajan 3 000–4 000 tilaajan tasolla, mikä oli huomattavasti vähemmän kuin Kanadaankin levinneillä yhdysvaltalaisilla kommunistilehdillä. Tärkeimpiä levikkialueita olivat Toronton alue, Sudbury, Port Arthur ja Brittiläinen Kolumbia. Lehden asiamiestyötä hoitivat suomalaisen järjestön paikallisosastot ja yksityiset jäsenet.
Levikkinsä pienuudesta huolimatta Vapaus oli 1920- ja 1930-luvuilla kohtalaisesti toimeen tullut liikeyritys. Vuonna 1920 se hankki oman kirjapainon Sudburyn Liberty Halliin ja vuonna 1929 rakensi oman toimitalon. Lehden tuloista runsas kolmasosa koostui tilauksista ja neljäsosa ilmoituksista. Loput tuloista saatiin kirjakaupasta, rahalähetysten käsittelystä, laivalippujen myynnistä ja muista sivutoiminnoista. 1930-luvun alun lamavuodet horjuttivat lehden taloutta, mutta se selvisi vaikeuksista kuluja karsimalla sekä voimakkailla tilaus- ja ilmoitushankintakampanjoilla. Konkurssiin menneeseen Työkansaan verrattuna Vapauden taloudenpito oli yleensäkin hyvin varovaista.
Sanomalehden lisäksi Vapaus julkaisi kirjallisuutta ja erilaisia tilapäisjulkaisuja kuten Vapauden Soihtu, Taistelun Viiri, Työn Vappu ja Vapauden Viiri. Vuonna 1923 se teki sopimuksen yhdysvaltalaisten kommunistilehtien ja kirjallisuuden levittämisestä. Lehden sisarjulkaisuista tärkein oli vuonna 1935 perustettu kaunokirjallinen viikkolehti Liekki, jonka sisällöstä yritettiin saada mahdollisimman monipuolinen ja laajaan lukijakuntaan vetoava. 1930-luvun amerikansuomalaisen lehdistön joukossa ainutlaatuisen viihdelehden levikki saavutti 2 500 tilaajan rajan vuoden 1937 lopussa.
Toisen maailmansodan jälkeen
Kanadan kommunistinen puolue ja suomalainen järjestö lakkautettiin vuonna 1940, mutta Vapauden ilmestyminen sai jatkua. Taloudellisten vaikeuksien ja varsinkin ilmoitustulojen vähenemisen takia se joutui supistamaan ilmestymistään kolmipäiväiseksi ja 1960-luvulla yhteen kertaan viikossa. Lehden päätoimittajana toimi vuodesta 1940 lähtien William Eklund.
Vuonna 1974 Vapaus yhdistettiin Liekkiin ja niiden tilalla alettiin julkaista Viikkosanomat-nimistä lehteä Torontossa. Myöhemmin lehti otti Vapaus-nimen takaisin. Vuoden 1990 jälkeen se korvattiin Kaiku-nimisellä Canadan Suomalaisen Järjestön kaksikielisellä aikakauslehdellä.
Poitiers’n taistelu
Poitiers'n taistelu voi tarkoittaa seuraavia:
Richard Lack
Richard Lack on yhdysvaltalainen taidemaalari. Hän on entinen Atelier Lackin johtaja ja yksi amerikkalaisen 1900-luvun realismin johtavista hahmoista.
Richard Lack on yksi kaikkein taitavimmista Ives Gammellin oppilaista. Hänen taideopintonsa alkoivat Minneapolis School of Artissa, mutta hänen kiinnostuksensa klassiseen traditioon johti hänet pian Robert Hale Ives Gammellin ateljeehen, jossa hän opiskeli viisi vuotta Fenway Studiosissa Bostonissa 1950-1956. Ainoana keskeytyksenä kahden vuoden tauko Yhdysvaltain asevoimien palvelusjakson vuoksi. 1955 hän lähti opiskelemaan vanhojen mestarien tekniikoita, erityisesti Peter Paul Rubensin, jonka tyyli vetosi häneen niin tekniikoiltaan kuin tyylillisestikin.
1957 hän palasi Minneapolisiin vaimonsa Katherinen kanssa. Minneapolisista hän osti talon, jonne hän rakensi Leonardo Da Vincin muistikirjojen ohjeitten mukaisen studion. Siellä hän jatkoi asetelmien, muotokivien, genremaalausten, maisemien ja mielikuvituksellisten maalausten maalaamista, jotka perustuivat myytteihin, historiaan ja Carl Jungin psykologiaan. Hän jäi eläkkeelle 1992 sairauden takia.
Tekniikka ja tyyli
Lack maalaa yleensä aina elävästä mallista, poikkeuksen hän tekee, jos malli ei kykene istumaan täysiä sessioita muotokuvia tehtäessä. Hänen töistään noin kolmannes on muotokuvia. Lack toteaakin, että nykyajan muotokuvissa suurin vika on juuri se, että ne on maalattu valokuvista.
Suuremmissa töissään hän yleensä aloittaa tekemällä pieniä hiili- ja väriluonnoksia, ennen kuin siirtyy suurikokoisempaan työhön. Pienemmissä töissä hän aloittaa suoraan luonnostelemalla ohuella maalilla ja pienellä pensselillä raakaa umbraa maalauspohjalle.
Kasvot ja kädet hän maalaa usein suoraan mallista, mutta vaatteet hän tekee puisesta mallinukesta.
Atelier Lack
Lack perusti oman ei voittoa tekevät koulunsa 1969, jossa hän opetti bostonilaisten impressionistien ja 1800-luvun ranskalaisten akatemioiden mukaan. Atelier Lack on ateljeetyyppinen koulu, jossa luentojen määrä on hyvin vähäinen, pääpaino on elävänmallin, kipsipatsaitten ja asetelmien piirtämisellä ja maalaamisella.
Hänen menestyneimpiin oppilaisiinsa kuuluvat mm. Kurt Anderson, Juliette Aristides, Mark Balma, Peter Bougie, Lisa Bormann, Charles Cecil, Michael Chelich, Chris Cismesia, Paul DeLorenzo, Stephen Gjertson, Linda Glewwe, Daniel Graves, Geroge Herman, Daan Hoekstra, Gary Hoffman, Leesa Hoffman, Kalomas Dean, Brian Lewis, James Prohl, Peggy Rathman, Dale Redpath, Lois Rohmberg, Kirk Richards, James Robinson, Carl Joseph Samson, Bruno Surdo, Ana Van de Mark, Mark Walker ja Cyd Wicker.
John Cena
Cena aloitti painiuransa vuonna 1999 ja teki sopimuksen World Wrestling Entertainmentin (WWE) kanssa vuonna 2001. Hän debytoi WWE:ssä 2002. WWE:ssä Cena on yksi promootion päätähdistä ja 16-kertainen maailmanmestari. Cena on myös julkaissut rap-levyn You Can't See Me ja näytellyt elokuvissa The Marine (2006), 12 Rounds (2009), Legendary (2010), Bumblebee (2018) The Suicide Squad: Suicide Mission (2021).
Alkuvuodet
Cena syntyi West Newburyssa, Massachusettsissa John Cena Seniorille ja Carol Cenalle (o.s. Lupien). Hänen perheeseensä kuuluu viisi lasta (Dan, Matt, Steve ja Sean), joista hän on toiseksi vanhin. Cenan isoisä äitinsä puolelta oli baseball pelaaja Tony Lupien. Cenan isä on sukujuuriltaan italialainen ja äiti kanadanranskalainen. Cena kävi koulua Central Catholic High Schoolissa Lawrence, Massachusettsissa, josta hän myöhemmin siirtyi Cushing Academyyn, yksityiseen sisäoppilaitokseen. Valmistumisensa jälkeen Cena opiskeli Springfield Collegessa, jossa hän pelasi amerikkalaista jalkapalloa NCAA Division III All-American -sarjassa sentterinä. Hän pelasi tuolloin numerolla 54, jota hän käyttää joissain WWE fanituotteissaan. Cena valmistui collegesta 1998 liikuntafysiologin tutkinnolla, jonka jälkeen hän yritti luoda uraa kehonrakentajana ja työskenteli limusiinikuljettajana.
Showpaini
Cena aloitti harjoittelemaan showpainijaksi 1999 Rick Bassmanin johtamassa Ultimate Universityssä. Hän alkoi esiintymään Ultimate Pro Wrestlingissä, jossa Cenan ensimmäinen roolihahmo oli nimeltään The Prototype. Hän piti hallussa UPW:n raskaansarjan mestaruutta 27 päivää huhtikuussa 2000. Cena paini järjestössä maaliskuuhun 2001 saakka.
WWF/WWE
Cena teki ensiesiintymisen WWF:ssä 10. lokakuuta 2000 SmackDownissa, jossa hän käytti The Prototype nimeä. Cena otteli Mikey Richardsonia vastaan, jolle hän hävisi. Cena sai toisen kokeiluottelunsa 9. tammikuuta 2001 jälleen SmackDownissa, jolloin hän voitti Aaron Aguileran. Cena otteli vielä kolmannen kerran maaliskuussa.
Cena allekirjoitti 2001 sopimuksen WWF:n kanssa ja hänet sijoitettiin kehitysprojektiin Ohio Valley Wrestlingiin. Cena käytti myös siellä nimeä kehänimeä The Prototype. Hän voitti OVW:n raskaansarjan mestaruuden, jota piti hallussaan kolme kuukautta, sekä OVW:n eteläisen Tag Team -mestaruuden kahden kuukauden ajan Rico Constantinon kanssa.
Cena sai vuoden 2001 aikana neljä uutta kokeilua WWF-painiotteluihin ja vuoden 2002 alkupuolella hän esiintyi suorissa tapahtumissa, joissa paini muun muassa Shelton Benjaminia ja Tommy Dreameria vastaan.
Yksityiselämä
Cena avioitui Shay Shariatzadehin kanssa lokakuussa 2020 Floridassa. He olivat tavanneet Playing with Fire -elokuvan kuvauksissa ja seurustelivat useamman vuoden ennen avioliittoa. Cena on ilmoittanut ettei uransa vuoksi halua lapsia. Cena on ollut aiemmin jo kerran naimisissa.
Hammond Innes
Hammond Innes (15. heinäkuuta 1913 – 10. kesäkuuta 1998) oli englantilainen kirjailija, joka kirjoitti seikkailukirjoja, lastenkirjoja ja matkailukirjoja. Sota-aikana Innes palveli tykkimiehenä ilmatorjunnassa ja osallistui taisteluun Englannista. Hän kirjoitti näiden kokemustensa perusteella romaanin Attack Alarm (1941).
Innes syntyi pankinjohtajan pojaksi vuonna 1918 Horshamissa, Sussexissa ja kävi koulua Kentissä. Kun hän päätti koulunsa 18-vuotiaana oli suuri lama, ja hän joutui tekemään satunnaisia töitä muun muassa kustannusalalla, opettajana ja lopuksi toimittajana Financial News -sanomalehdessä. Innes avioitui vuonna 1937 Dorothy Langin kanssa. Avioliitto kesti Langin vuonna 1989 tapahtuneeseen kuolemaan asti. Innes itse kuoli Kerseyssä Suffolkissa 10. kesäkuuta 1998.
Innes sai Brittiläisen imperiumin ritarin arvon (CBE).
Hialeah
Hialeah on kaupunki Miami-Daden piirikunnassa Floridassa Yhdysvalloissa. Kaupungissa oli vuonna 2009 218 896 asukasta, mikä tekee siitä Floridan osavaltion viidenneksi suurimman kaupungin. Vuoden väestönlaskennan mukaan kaupungissa oli 226 419 asukasta. Hialeah on osa Miamin ja South Floridan metropolialueita. Kaupunki on perustettu vuonna 1925.
Hialeahissa asuu Hialeah Gardensin jälkeen suhteellisesti toiseksi eniten espanjankielistä väestöä Yhdysvalloissa. Yli 90 prosenttia kaupungin asukkaista puhuu espanjaa äidinkielenään.
Maantiede
Hialeahin koordinaatit ovat 25°51'38" pohjoista leveyttä ja 80°17'38 läntistä pituutta. Kaupungin pinta-ala on 51,1 neliökilometriä, josta 49,8 km² on maa-aluetta ja 1,3 km² vesialuetta.
Tilastotietoa
Vuoden 2000 väestönlaskennan mukaan kaupungissa on 226 419 asukasta, 70 704 kotitaloutta ja 57 482 perhettä. Väestötiheys on 4,543.7/km². Kaupungin asukkaista 88,01% on valkoihoisia, 2,41% afroamerikkalaisia, 0,13% alkuperäisamerikkalaisia, 0,40% aasialaisia, 0,02% Tyynen valtameren alueelta tulevia, 5,47% muihin rotuihin kuuluvia ja 3,55% kahteen tai useampaan rotuun kuuluvia. 85,17% väestöstä on latinotausta.
Terra incognita (täsmennyssivu)
Terra incognita voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Pekka Laaksonen
Pekka Jaakko Tapani Laaksonen (s. 12. huhtikuuta 1956 Helsinki) on suomalainen yritysjohtaja. Hän oli Valion toimitusjohtaja vuosina 2007–2014. Vuosina 1979–2007 hän työskenteli Enso-Gutzeitin, Enson ja lopulta Stora Enson palveluksessa. Stora Ensossa hän johti hienopaperidivisioonaa ja sitä ennen pakkauskartonkidivisioonaa. Laaksonen jäi eläkkeelle Valiolta syksyllä 2014. Pekka Laaksonen on istunut osana HOK Elannon hallitusta vuodesta 2017- alkaen.
Nordic Institute of Business & Society (NIBS) myönsi Laaksoselle vuonna 2014 "Most Reliable CEO in Finland" -palkinnon. Palkinto myönnetään toimitusjohtajalle, joka on tuottanut tasaisen nousujohteista tulosta, ja joka on siten ollut luottamuksenarvoisin johtaja yrityksen omistajille.
Pekka Laaksonen on toiminut Hampurin suurlähettiläänä Hamburg Ambassador järjestön kautta vuodesta 2005 alkaen.
Toukokuussa 2022 Laaksoselle myönnettiin kunniatohtorin titteli Aalto Yliopiston toimesta.
Koulutukseltaan Laaksonen on kauppatieteiden maisteri.
Kemin kaupungintalo
Kemin kaupungintalo toimii kaupungintalona, vesitornina ja maamerkkinä. Talo on 52 metriä korkea. Kaupungintalo valmistui vuonna 1940 ja siihen on myöhemmin tehty laajennuksia. Kaupungintalo on otettu modernin arkkitehtuurin tutkimus- ja suojelujärjestö Docomomon kohdelistalle vuonna 2010.
Talon katolla on näköalatasanne ja kahvio.
Historiaa
Kemin ensimmäinen kaupungintalo valmistui vuonna 1896. Koska samaan rakennukseen siirtyivät myös kaupunginkirjasto ja kansakoulu, alettiin taloa kutsua lukuhuoneentaloksi. Vuosina 1905–1930 rakennus oli Kemin Suomalaisen Porvari-yhteiskoulun käytössä. Kun yhteiskoulu sai oman koulurakennuksen, kunnostettiin lukuhuoneentalo uudelleen kaupungin virastotaloksi. Kauan eivät virastot ehtineet lukuhuoneentalossa sijaita, kun talo tuhoutui tulipalossa 13. helmikuuta 1931.
Aarno Arvela
thumb|200 px|Aarno Arvela vuonna 2008. Aarno Jorma Arvela (26. maaliskuuta 1946 Helsinki – 21. syyskuuta 2011 Espoo ) oli suomalainen asianajaja.
Kemin kaupungintalo
Historiaa
Kaupungin virastoja varten tarvittiin tiloja, mutta lisäksi kasvavassa kaupungissa ei ollut vielä vesitornia ja vesijohtoverkostoa. Kaupunginjohto päätti yhdistää nämä hankkeet yhteen tornitaloon. Talon suunnitteleminen annettiin Tampereen kaupunginarkkitehdille Bertel Strömmerille. Strömmerin suunnitelmat hyväksyttiin huhtikuussa 1939 ja niiden pohjalta päästiin rakentamaan uutta kaupungintaloa nykyiselle paikalleen. Rakennus valmistui kesällä 1940. Rakennukseen tuli 13 maanpäällistä kerrosta, joista ylimmät neljä kerrosta sisälsivät 500 m³:n suuruisen vesisäiliön. Näin Kemin kaupunki sai kaupungintalon lisäksi vesitornin.
Lapin sodan aikana 1944 saksalaiset joukot yrittivät räjäyttää talon, mutta se jäi pystyyn. Tämä johtui siitä, että saksalaiset eivät olleet tietoisia vesitornin tyhjentämisestä, joka vähensi ratkaisevasti ylimpien kerrosten painoa. Myös rakennuksen luja raudoittaminen rakennusvaiheessa esti romahdusta. Räjäytysyrityksestä on muistolaatta talon vanhanosan kivijalassa. Muistolaatassa lukee: ”7. lokakuuta 1944 Hitlerin joukot yrittivät tuhota räjäyttämällä tämän talon, mutta rakentajien työ kesti.”
Aarno Arvela
Elämäkerta
Arvela valmistui oikeustieteen kandidaatiksi Helsingin yliopistosta vuonna 1974, ja ura henkirikosten tekijöiden lakimiehenä pääsi vauhtiin, kun oppi-isä Martti Pöyhönen kuoli yllättäen ja Arvela löydettiin puolustajaksi. Arvelalla oli oma lakiasiaintoimisto Helsingissä vuosina 1974–1977. Hänet hyväksyttiin Suomen Asianajajaliiton jäseneksi vuonna 1977, ja sen jälkeen hän oli osakkaana Arvela & Perovuo Ky:ssä ja vuodesta 2002 alkaen Asianajotoimisto Aarno Arvela Ky:ssä Espoossa.
Kemin kaupungintalo
Historiaa
Sodan jälkeen kaupungintalo kunnostettiin ja siihen rakennettiin Strömmerin suunnitelmien pohjalta nelikerroksinen lisäosa.
Aarno Arvela
Elämäkerta
Arvela hoiti monia luottamustehtäviä Suomen Asianajajaliitossa vuodesta 1980 alkaen. Hän toimi silloisen kurinpitolautakunnan jäsenenä vuodesta 1995 alkaen ja valvontalautakunnan puheenjohtajana vuodet 2004–2010. Hänellä oli merkittävä osuus asianajajien tapaohjeiden uudistamisessa. Arvela opetti pitkään asianajo-oikeutta Helsingin yliopistossa, ja hän oli arvostettu kouluttaja, jota kuulivat niin poliisit, syyttäjät kuin tuomaritkin.
Kemin kaupungintalo
Historiaa
Kemin kaupunki järjesti syksyllä 1963 suunnittelukilpailun kaupungintalon laajentamiseksi. Kilpailuun kutsuttiin arkkitehdit Aarne Ervi, Risto-Veikko Luukkonen ja Heikki Siren. Kilpailun parhaaksi valittiin Ervin suunnitelma Kehittyvä Kemi, jonka pohjalta Ervi laati lopulliset suunnitelmat. Rakennustyöt aloitettiin helmikuussa 1965 ja rakennuksen lopputarkastus pidettiin helmikuussa 1969. Laajennuksen yhteydessä remontoitiin myös rakennuksen vanha osa. Vanhan osan valkeaksi rapatut julkisivut päällystettiin samanlaisilla laattapintaisilla betonielementeillä kuin uudisosakin. Uuteen osaan sijoitettiin kolme 500 kuution vesisäiliötä, joten kaupungintalon vesisäiliöiden kokonaistilavuus on 2 000 kuutiota.
Aarno Arvela
Elämäkerta
Arvela edusti Suomen Asianajajaliittoa useissa työryhmissä. Hän oli 1990-luvun alussa jäsenenä oikeusministeriön toimikunnassa, joka valmisteli säännökset uudistetusta rikosprosessista.
Arvela puolusti muun muassa entistä pääministeri Anneli Jäätteenmäkeä niin sanotussa Irak-oikeudenkäynnissä, edusti valtiota Alpo Rusin aiheettomassa vakoilujutussa, puolusti HIV:n tartuttamisesta syytettyä Steven Thomasia, edusti Steen Christenseniä poliisien ampumisjutussa sekä Marko Purasta, jota syytettiin 91-vuotiaan sysmäläisen Lauri Stålhammarin surmasta 12 vuotta teon jälkeen. Hän avusti yhtä syytettyä Kampin autopommijutussa.
Arvela oli naimisissa VTM Liisa Marjatta Pikkola-Arvelan kanssa. Heillä oli kaksi lasta. Aarno Arvelan harrastuksiin kuului Irlanti, josta hän kiinnostui James Joycen ja Samuel Beckettin kirjojen kautta.
Aarno Arvela menehtyi vaikeaan sairauteen 21. syyskuuta 2011.
Muinainen Egypti
thumb|Muinainen Egypti tärkeimpine kaupunkeineen ja viljelykelpoisine alueineen Niilin varrella.
Muinainen Egypti eli faaraoiden Egypti oli Koillis-Afrikassa, pääasiassa nykyisten Egyptin ja Sudanin alueella suunnilleen vuosina 3150–30 eaa. kukoistanut historiallinen sivilisaatio. Se oli yksi maailman vanhimmista korkeakulttuureista. Suurimman osan historiastaan muinaista Egyptiä hallitsivat kuninkaat eli faaraot.
Maanviljely saapui Egyptiin kivikaudella noin 5500 eaa. mennessä. Se pani alulle väestönkasvun ja lopulta suurten taajamien sekä kaupunkivaltioiden synnyn. Egypti syntyi paikallisten heimojen hallitsemien kaupunkivaltioiden, nomosten, yhdistyessä sodissa lopulta yhden hallitsijan vallan alle. Yhtenäinen Egyptin valtakunta syntyi Ylä-Egyptin ja Ala-Egyptin yhdistymisestä noin 3150 eaa. Vahvimmillaan Egypti oli suurvalta, jonka vaikutusvalta ulottui Syyriasta Libyaan ja Nubiaan. Egyptin historia jaetaan dynastioihin, hallitsijasukuihin, joiden kuninkaat eli faaraot hallitsivat maata noin 3000-luvulta eaa. aina vuoteen 30 eaa. saakka. Valtakunnan kolmetuhatvuotiseen historiaan sisältyi kolme kukoistuskautta: Vanha valtakunta, Keskivaltakunta ja Uusi valtakunta. Jokaista valtakuntaa seurasi yksi sekasorron ja anarkian leimaama välikausi. Lopuksi Egyptistä tuli osa Rooman valtakuntaa.
Egyptin asutus oli keskittynyt pääasiassa Niilin varteen ja sen enimmillään muutaman kilometrin levyisille hedelmällisille rannoille. Maan elinkeinoelämä oli riippuvainen Niilin vuosittaisista tulvista, jotka levittivät maalle hedelmällistä, mustaa lietettä. Suuri sato mahdollisti suuret väestömäärät ja kaupungit, joista merkittävimpiä olivat Memfis, Theba, Heliopolis, Sais ja Tanis. Egyptiläiset rakensivat kuninkailleen suuria hautamonumentteja, joista monet, kuten Gizan pyramidit, ovat säilyneet nykyaikaan asti. He myös koristelivat hautansa esinein, maalauksin ja kirjoituksin, minkä ansiosta muinaisegyptiläinen kulttuuri tunnetaan nykyisin varsin hyvin. Egyptiä tutkivaa tieteenalaa kutsutaan egyptologiaksi.
Nimi
Muinaiset egyptiläiset kutsuivat omaa maataan nimellä kemet, eli "musta maa", joka tarkoitti viljelykelpoista maata. Asumattoman autiomaan nimi oli deshret, eli "punainen maa"; tätä nimeä he käyttivät myös kaikista vieraista maista. Itseään egyptiläiset kutsuivat nimellä remet-en-kemet, "Mustan maan kansa".
Maan nykyinen nimi Egypti tulee sen kreikankielisestä nimestä Aigyptos. Se juontuu Memfiin kaupungin egyptinkielisestä nimestä hat-ka-ptah, joka tarkoittaa luojajumala Ptahin ka-sielun taloa.
Historia
thumb|Kaksi muinaisen Egyptin tunnetuimmista rakennelmista, [[Gizan sfinksi takanaan Khefrenin pyramidi.]]
Egyptin esihistoria (esidynastinen) ja Egyptin yhdistyminen
thumb|left|Esidynastisen ajan esineitä Egyptistä. Pohjois-Afrikan nykyistä kosteampi ilmasto alkoi kuivua noin 5000 eaa. Sen seurauksena alueen paimentolaiset hakeutuivat Niilin laaksoon, missä karja saattoi laiduntaa ja maata voitiin viljellä. Niilin laakson rantojen ja suiston sekä joen länsipuolen keitaiden muodostama vihreä vyöhyke mahdollisti ravinnon tuottamisen yli väestön tarpeiden, mikä teki Egyptin korkeakulttuurin synnyn mahdolliseksi. Egyptin Neoliittinen kausi alkoi noin 5000 eaa. ja kesti noin vuoteen 3500 eaa. saakka. Sen tärkeimpiä kulttuureja olivat Badari- ja Naqada-kulttuurit, joiden aikana siirryttiin kuparin käyttöön. Tulevaa järjestäytynyttä yhteiskuntaa ja kulttuuria ennakoivat jo nekropolit ja uskonnollinen esineistö. Kirjoitustaidon myötä Egyptissä alkoi historiallinen aika vuosien 3100−3000 eaa. tienoilla.
Egyptiläinen kulttuuri oli jo olennaisilta piirteiltään täysin kehittynyt historiallisen ajan alkuun mennessä. Taiteen säännöt ja kirjoitusjärjestelmä olivat samat kuin myöhempinäkin aikoina, ja egyptiläinen dualismin käsite oli jo syntynyt. Aavikkotiet ja kauppayhteydet muuhun maailmaan olivat myös luultavasti jo valmiit. Niili oli käytännöllisesti katsoen ainoa kulkuväylä. Etelässä yhteyksiä tosin rajoittivat Niilin vuolaat kosket eli kataraktit. Egyptin ilmasto vuoden 3000 eaa. aikoihin oli ilmeisesti nykyistä viileämpi ja kosteampi ja eläimistö nykyistä rikkaampi.
Jo ennen vuotta 3200 eaa. oli yläegyptiläinen kulttuuri levinnyt Ala-Egyptiin, mahdollisesti väestönkasvun, kauppapolitiikan tai ilmastonmuutoksen seurauksena. Egypti yhdistyi noin vuosien 3100 ja 3000 eaa. välillä. Todennäköisesti naapuriaan kehittyneempi Ylä-Egypti valtasi Ala-Egyptin, mutta tästä ei ole varmaa tietoa. Egyptin yhdistäjinä mainitaan faaraot Menes, Narmer ja Hor-Aha. Historiantutkimus ei kuitenkaan pysty kertomaan, oliko kyseessä kolme eri faaraota, vai viittasiko nimi Menes joko Narmeriin tai Hor-Ahaan. . Egyptin yhdistymisajasta säilyneissä paleteissa on kuvia muun muassa yhdistymistä edeltäneiden yläegyptiläisten kuninkaiden hävitysretkistä Ala-Egyptiin.
Varhaisdynastinen eli thiniittikausi 3000–2686 eaa., dynastiat 1–2
Egypti koostui yhdistymisenkin jälkeen kahdesta selkeästi erottuvasta osasta. Tämä näkyi muun muassa faaraon kaksoiskruunussa ja faaraon arvonimissä ”Ylä- ja Ala-Egyptin kuningas” ja ”Molempien maiden herra”; lisäksi muissa kielissä Egyptin nimi oli aina ”kaksi maata”. Kahdesta ensimmäisestä dynastiasta ei ole varmoja tietoja. Kummankin dynastian kuninkaat olivat kotoisin Thinisistä, jonka seudulle heidät haudattiinkin mastaba-hautoihinsa, mutta yhdistyneen Egyptin ensimmäinen pääkaupunki oli Memfis, joka sijaitsi maiden välisellä rajalla. Tuon ajan kuninkaanhaudat olivat vielä savitiilestä tehtyjä ja koristelemattomia.
Vanha valtakunta 2686–2160 eaa., dynastiat 3–6
thumb|[[Gizan pyramidit, jotka rakennettiin neljännen dynastian aikana.]] Vanha valtakunta oli egyptiläisen kulttuurin ensimmäinen suuri kukoistuskausi. Sen aikana faaraon mahti oli suurimmillaan, ja auringonjumala Ran pojaksi kutsutut faaraot rakennuttivat itselleen kivestä tehtyjä valtavia monumentteja, temppeleitä ja pyramideja. Kolmannen dynastian faarao Djoserin rakennuttama Sakkaran porraspyramidi oli ensimmäinen monumentaalinen kivirakennus. Suurimpien pyramidien rakentajia olivat neljännen dynastian Khufu (kreikaksi Kheops), Khafre ja Menkaure. Heidän rakennuttamiensa Gizan pyramidien juurelle louhittiin myös kalliosta ihmispäistä leijonaa esittävä sfinksi.
Vanhan valtakunnan aikana Egyptin reliefitaide ja kirjoitus eivät vielä olleet yhtä hienostuneita kuin myöhempinä kausina. Ensimmäiset todisteet Egyptin ulkomaankaupasta ovat peräisin viidenneltä dynastialta.
Faaraon mahti heikkeni kauden loppupuolella, kun läänien eli nomosten johtajat kahmivat itselleen lisää valtaa. Pitkäaikaisin hallitsija oli faarao Pepi II, mutta pian hänen kuolemansa jälkeen alkoivat vallanperimysriidat. Vanha valtakunta päättyi sekasortoiseen välikauteen, kun syntyi epätietoisuutta faaraon seuraajasta ja paikallinen ylimystö alkoi tavoitella valtaa.
Ensimmäinen välikausi 2160–2055 eaa., dynastiat 7–10
Vanhan valtakunnan hajoamisen jälkeen keskushallinto luhistui ja valtakunta vajosi kaaokseen. Aikakauden tyypillisiä piirteitä olivat laajalle levinnyt väkivalta, hautojen ja temppelien ryöstely, työvoimapula ja nälänhätä. Joissain osissa käytiin sisällissotaa ja toisaalta muut valtakunnat käyttivät hyväkseen Egyptin heikkoutta ja hyökkäsivät maahan. Jotkin osat maata säilyivät tosin rauhallisina, sillä niitä hallitsivat paikalliset lääninruhtinaat. Nämä alkoivat käyttää itsestään kuninkaan arvonimiä ja perustivat rinnakkaisia dynastioita. Seitsemännen dynastian aikana faaraot vaihtuivat tiuhaan. Kahdeksannesta ja yhdeksännestä dynastiasta ei tiedetä paljoa, mutta jälkimmäinen hallitsi mahdollisesti jonkin aikaa koko maata. Kymmenes ja yhdestoista dynastia kävivät taisteluita toisiaan vastaan, kunnes yhdestoista dynastia onnistui vihdoin yhdistämään maan uudelleen.
Ensimmäisen välikauden ongelmia kärjisti ilmaston kuivuminen, joka oli alkanut 2200-luvulla eaa. Muinaiset savannit aavikoituivat ja maanviljelyn turvaamiseksi egyptiläiset joutuivat luomaan monipuolisen kanavajärjestelmän. Kanavajärjestelmän hallinta antoi lääniruhtinaille entistä enemmän valtaa. Samalla he ryhtyivät myös verottamaan satoa.
Keskivaltakunta 2055–noin 1650 eaa., dynastiat 11–12
thumb|Faarao [[Mentuhotep II (viitataan joskus myös järjestysnumerolla I), Keskivaltakunnan perustaja.]] Keskivaltakunta eli keskimmäinen valtakunta käsitti 11. ja 12. dynastiat. Sen alussa Etelän Theban Intef I ja Mentuhotep II yhdistivät hajanaisen Egyptin uudelleen. Taide, kirjallisuus, kauppa ja kieli kukoistivat. Keskivaltakunnan aikana kuninkaat haudattiin yleensä kalliohautoihin. Myös pyramideja rakennettiin, mutta ne olivat aiempaa pienempiä ja niissä käytettiin huonosti aikaa kestävää savitiiltä.
Valtakunnan pääkaupungiksi Lishtin läheisyyteen perustettiin Amenemhat I:n aikaan Amenemhat-Itjtawi. Egypti laajeni etelään, Nubiaan. Soinen Faijumin keitaan alue otettiin maanviljelyskäyttöön patojen ja laskukanavien avulla ja Moirisjärven tekoallas rakennettiin.