cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dion (Koile-Syyria)
Historia
Dion ei vaikuta koskaan nousseen erityisen merkittäväksi Dekapoliin kaupunkien joukossa. Kaupungin kukoistuskautta vaikuttaa olleen 200-luvun jaa. alku, jolloin se löi lyhyen aikaa omaa rahaa. Bysanttilaisen ajan lähteissä kaupunki esiintyy nimimuodossa Dia. Damaskioksen Isidoroksen elämässä mainitaan kaupungin olleen autiona 400-luvun lopulla tai 500-luvun alussa.
Kukkulalla on ollut asutusta vielä nykyaikanakin 1950-luvulle saakka. Sen antiikin aikaisten rakennusten kiviä on käytetty rakennusmateriaaleina sekä koristeosina seudun rakennuksissa, ja erityisen paljon tämä näkyy Tafasissa ja Mzeribissä. Tämä on aiemmin jopa johtanut teoriaan, että varsinainen Dionin kaupunkikeskus olisi sijainnut Tafasin paikalla. Sieltä ei ole kuitenkaan löydetty mitään antiikin aikaisia jäänteitä, jotka olisivat alkuperäisellä paikallaan.
Tell al-Asharin kukkulalla on suoritettu suhteellisen vähän kaivauksia, ja ne ovat keskittyneet kukkulan pohjoisosaan ja myöhäisempiin vaiheisiin eli roomalaisaikaan.
Rakennukset ja löydökset
Tell al-Asharista on tehty löytöjä pronssikaudelta roomalaiselle kaudelle. Varhaisimmat rakennusjäänteet ovat kaupunginmuurit keskiseltä pronssikaudelta. Muuria on näkyvissä kukkulan koillis-, itä- ja eteläsivulla. Muilla sivuilla rotko muodosti luonnonlinnoituksen, eikä muuria ilmeisesti ollut. Muuriin kuuluu torneja ja portti. Kukkulalla on muureja myös myöhemmältä ajalta.
Merkittävin roomalaisen ajan löytö ovat roomalaisen teatterin katsomon jäänteet. Teatteri oli suhteellisen pieni, ja sen katsomon halkaisija oli noin 20 metriä. Löytöihin lukeutuu myös muun muassa pylväiden osia ja joonialaisia kapiteeleja. Hautausmaita on löydetty kaupungin koillispuolelta. Esinelöytöihin lukeutuu muun muassa reliefejä, piirtokirjoituksia, sarkofageja ja keramiikan osia sekä rahoja, joissa esiintyy Dionin nimi. Erityisesti tätä on käytetty Tell al-Asharin sopivan sijainnin ohella todisteena sille oletukselle, että kyseinen kaupunki olisi ollut juuri Dion.
Noin 2,5 kilometriä kaupungista koilliseen sijaitsi Wadi al-Ehrerin ylittävä yhdeksänkaarinen roomalainen silta.
Karakalpakin kieli
Karakalpakin kieli (karakalpakiksi qaraqalpaq tili) on karakalpakkien puhuma turkkilainen kieli. Sillä on virallinen asema Uzbekistaniin kuuluvassa Karakalpakiassa. Kielen puhujia asuu myös Uzbekistanin Horezmin ja Ferganan alueilla, Daşoguzin maakunnassa Turkmenistanissa, Kazakstanissa, Astrahanin alueella Venäjällä sekä Afganistanissa. Vuonna 1989 karakalpakkeja oli entisen Neuvostoliiton alueella 423 500 henkeä, joista 94,1 % puhui karakalpakkia äidinkielenään.
Karakalpakki kuuluu turkkilaisten kielten luoteiseen eli kiptšakkilaiseen ryhmään. Sen lähimpiä sukukieliä ovat kazakki ja nogai. Kieli jakautuu koilliseen ja lounaaseen murreryhmään. Kazakin, uzbekin ja turkmeenin kielet ovat vaikuttaneet eräisiin paikallismurteisiin.
Tuukka Taponen
Tuukka Taponen (s. 26. lokakuuta 2006 Lohja ) on suomalainen autourheilija ja karting-sarjan ensimmäinen suomalainen maailmanmestari. Kaudella 2023 hän ajaa ainakin Lähi-idän ja Italian Formula 4 -sarjoissa Prema-tallissa. Taposta pidetään potentiaalisena seuravana suomalaisena Formula 1 -kuskina.
Taponen aloitti kilpa-autoilijan uransa kartingilla jo 2-vuotiaana, vuonna 2008. Hän on ajanut Suomessa vuodesta 2018 lähtien Kohtala Sports -tiimissä ja Flying Finn Academy -maajoukkueessa vuodesta 2019 lähtien.
Karakalpakin kieli
Ennen Venäjän vallankumousta karakalpakit käyttivät kirjakielenään arabialaiseen kirjaimistoon perustunutta keskiaasialaista türkiä. Vuonna 1924 otettiin käyttöön uudistettu arabialainen kirjaimisto, joka vuonna 1928 korvattiin latinalaisella aakkostolla. Vuonna 1940 siirryttiin lisämerkeillä täydennettyyn kyrilliseen kirjaimistoon. Latinalainen aakkosto otettiin uudelleen käyttöön 1990-luvulla.
Karakalpakki on Uzbekistaniin kuuluvan Karakalpakian tasavallan kansalliskieli. Sitä käytetään kouluopetuksessa, sillä julkaistaan kaunokirjallisuutta sekä sanoma- ja aikakauslehtiä.
Tuukka Taponen
Taponen sijoittui helmikuussa 2023 päättyneessä Lähi-idän Formula 4 -sarjassa toiseksi. Taponen voitti sarjassa neljä kilpailua. Lisäksi hän ajoi neljä kertaa toiseksi ja kaksi kertaa kolmanneksi. Taponen oli sarjan paras tulokaskuljettaja.
Metsälä (Siipyy)
Metsälä on kylä ja aiempi tilastollinen taajama Siipyyssä Kristiinankaupungissa.
Kylän keskus sijaitsee aivan valtatien 8 länsipuolella ja sieltä on yhteys Siipyyn kirkonkylään yhdystietä 6601 pitkin. Metsälän lähikyliä tai kulmakuntia ovat etelässä Kallträsk, lounaassa Siipyyn kirkonkylä, luoteessa Henriksdal ja koillisessa Uttermossa. Kylän pellot sijoittuvat kyläkeskuksen länsipuolelle. Valtatien itäpuolella on kaksi järveä, Lilla Sandjärv ja Stora Sandjärv.
Vuoden 1960 väestönlaskennassa 1,5 neliökilometrin suuruisessa taajamassa oli 226 asukasta, joista 55,8 prosenttia oli ruotsinkielisiä. Vuoden 1970 väestönlaskennassa Metsälä ei enää ollut taajama.
Aleksandr Barantsev
Aleksandr Pavlovitš Barantsev (, 20. huhtikuuta 1931 Prääsän piirin Pyhäjärven kyläneuvoston Peldoisen kylä – 14. heinäkuuta 2012) oli karjalainen lyydiläismurteiden tutkija.
Barantsev syntyi karjalaiseen talonpoikaisperheeseen. Oltuaan toisen maailmansodan aikana evakossa perhe asettui vuonna 1945 Petroskoihin. Aleksandr opiskeli arkkitehtuuri- ja rakennusopistossa ja työskenteli asevelvollisuuden suorittamisen jälkeen rakennusalalla. Vuonna 1956 hän pääsi opiskelemaan Petroskoin yliopiston suomalais-ugrilaiselle osastolle ja valmistui vuonna 1961.
Yliopistosta valmistuttuaan Barantsev suoritti jatko-opintoja ja työskenteli Neuvostoliiton tiedeakatemian Karjalan filiaalin kielen, kirjallisuuden ja historian instituutissa vuodesta 1963. Hän puolusti lyydiläismurteiden fonologiaa käsittelevää kandidaatinväitöskirjaansa ja valmistui filologian kandidaatiksi vuonna 1972. Barantsev julkaisi viitisenkymmentä artikkelia sekä kotikylänsä lyydiläismurteen näytekokoelman. Hän osallistui myös karjalan, vepsän ja saamen murteiden vertailevan sanakirjan laatimiseen.
Eukko Pikkurilli
Eukko Pikkurilli (norj. Teskjekjerringa, engl. Mrs. Pepperpot) on kirjailija Alf Prøysenin luoma kuvitteellinen henkilö. Eukko Pikkurilli on satumainen hahmo, joka pääasiassa kutistuu pieneksi teelusikan kokoiseksi ja pienenä hän ymmärtää eläinten kieltä. Muori Pippurilla on kuullut Yle TV1:n Lasten TV Puoli kuusi lastenohjelmista. Eukko Pikkurillistä on tehty myös VHS-videoita.
Guinean kansalliskirjasto
Guinean kansalliskirjasto on Conakryn kaupungissa toimiva Guinean kansalliskirjasto. Kirjastoa on 2000-luvun alkupuolella johtanut tohtori, historioitsija Cheick Sylla Baba.
Kansalliskirjasto perustettiin vuonna 1958. Kirjasto oli aluksi Institut fondamental d’Afrique noiren osa. Kansalliskirjasto ei saanut juurikaan valtiollista rahoitusta, ja taantui 1960-luvun loppupuolella merkittävästi. Kirjasto toimi vuosia ilman valtion tukea, niukkojen ulkopuolisten lahjoitusrahotuksen turvin.
Eukko Pikkurilli
VHS-julkaisut
1. Voi, minä kutistun (sisältää jaksot: Voi, minä kutistun, Kadonnut hattu, Eukko Pikkurilli povaa tee-lehdistä, Eukko Pikkurilli mansikassa, Eukko Pikkurilli maalarina, Vallattomat kanit, Eukko Pikkurilli leikkinukkena) Kesto: 60 min.
Guinean kansalliskirjasto
Kansalliskirjaston rakennus sijaitsi vuonna 2015 maan Guinean kansallismuseon alueella maan pääkaupungissa. Kirjasto oli sekä tiloiltaan, kokoelmiltaan että palveluiltaan vielä varsin vaatimaton. Uutta kirjastorakennusta alettiin kuitenkin rakentaa vuonna 2015 maan suurimman yliopiston eli Conakryn yliopiston (täsmällisemmin, UGANC) läheisyyteen.
Eukko Pikkurilli
VHS-julkaisut
2. Eukko Pikkurilli lastenvahtina (sisältää jaksot: Hajamielinen Kapu, Eukko Pikkurilli lastenvahtina, Liisa-tytön syntymäpäivä, Mikko-ketun onnettomuus, Eukko Pikkurilli ja Liisa-tyttö, Eukko Pikkurilli urkuina) Kesto: 50 min.
Guinean kansalliskirjasto
Guinean aikuisväestöstä (yli 15-vuotiaat) oli YK:n erityisjärjestö Unescon mukaan lukutaitoisia vain 32,0 prosenttia (vuonna 2014).
Eukko Pikkurilli
VHS-julkaisut
3. Kätketty aarre (sisältää jaksot: Eukko Pikkurilli ja todistaja, Kätketty aarre, Hirviön tuhoaminen, Kattohaikaran muna, Kauneuskilpailun voittaja, Eukko Pikkurilli ja kaunis Mona Lisa) Kesto: 60 min.
Koitelinkoski
Koitelinkoski eli Koiteli on Kiiminkijoessa Kiimingin kirkonkylän eteläpuolella seututien 848 varrella Ylikylän ja Huttukylän välillä sijaitseva noin kahden kilometrin pituinen, lähes luonnontilainen koskialue.
Historia
Sana koiteli tulee saamen kielen sanasta kuoutel(is), joka tarkoittaa keskellä olevaa. 1500-luvun lopulta kosken kahta saarta, Myllysaarta ja Tulisaarta käytettiin tilapäisinä hautausmaina. Tämä kiellettiin hygieniasyistä vuonna 1879. Koitelinkoskella toimi myös pitkään sahalaitos, vuodesta 1783 aina vuoteen 1913. Kaksiraamisen sahan tuotto oli aluksi vain kuusisataa tukkia vuodessa, myöhemmin noin kaksikymmentätuhatta. Kaksi kertaa palaneen ja uudelleen rakennetun sahan omistivat pitkään oululaiset kauppiaat, mutta viimeksi Ab Uleå Oy.
Sahan alueella oli varsinaisten tuotanto- ja varastotilojen ohella myös päärakennus sivurakennuksineen sekä asuinrakennuksia, työväkeä oli 1870-luvun puolivälissä viitisenkymmentä. Sahansaaressa olleesta työväen asumarakennuksesta tehtiin Huttukylän kansakoulu, sahan päärakennus paloi keväällä 1939. Koitelinkoski perattiin uittoa varten kesällä 1950, Kiiminkijoen uitto jatkui vuoteen 1958. Koitelin sahatila siirtyi Oulu Oy:n omistukseen 1950-luvun alussa, mutta vuonna 1995 Metsähallitus osti pääosan Koitelin alueesta ja Kiimingin kunta taas pohjoispuolen ranta-alueet ja Tulisaaren.
Koskialue ja palvelut
pienoiskuva|Tunnelmatupa joen pohjoisrannalla. Joki virtaa kolmessa koskiväylässä kallioperästä kohoavien saarten lomitse. Varsinainen Koitelinkoski on kahdesta koskialueesta pohjoisempi. Siitä ylävirtaan sijaitsee Tulikurkku-niminen lyhyt koskialue. Koskialueella on neljä saarta, alavirran puolelta Pajunsaari, Pikkusaari eli Peltosaari, Sahansaari eli Koitelinsaari, Myllysaari ja Tulisaari. Myllysaaren ja mantereen välinen pohjoisin uoma on nimeltään Myllypudas.
1950-luvun puolivälistä Koiteli oli vajaan kymmenen vuotta suosittu lavatanssien pitopaikka, mutta vuonna 1957 rakennettu lava purettiin toukokuussa 1965. Alueella oli myös Oulu Oy:n henkilökunnalle tarkoitettuja lomamökkejä, huoltorakennus, sauna, kanttiini ja telttailupaikka.
Koitelinkoski tunnetaan nykyään matkailullisena valttina kauniin luonnon, saarten ja siltojen ansiosta. Turisteille rakennettiin ensimmäiset riippusillat jo vuonna 1955. Viimeisin silta taas valmistui vuonna 2016, kun riippusilta eteläpuolen parkkialueelta uusittiin. 2012 valmistui pohjoispuolen uoman yli myös huoltoliikenteen kestävä silta ja yhteys pohjoiseen paikallistielle 18717. Alue on paitsi matkailijoiden, myös muun muassa koskimelojien ja urheilukalastajien suosiossa ja nauttii suuresta suosiosta oululaisten vapaa-ajanviettopaikkana. Vain 25 minuutin ajomatkan päässä Oulusta sijaitseva koskialue soveltuu erinomaisesti myös seikkailu- ja elämysmatkailuun.
Vuosittain Koitelissa vierailee noin 100 000 ihmistä. Heillä on käytössään pysäköintialue, esiintymislava, Koitelin Tunnelmatupa -niminen kesäkahvila, lasten leikkipaikka sekä useita nuotiopaikkoja kahdella saarella sekä mantereella. Kesäisin Koitelissa on mukavaa tapahtumaohjelmaa muun muassa lauluiltojen merkeissä. Elokuussa Koitelissa järjestetään muun muassa Koiteli elää #suomenkauneinfestivaali -tapahtumaa sekä Koiteli elää lapsille -tapahtumaa ja kesäkausi päättyy marraskuiseen Valoa Koiteli -tapahtumaan. Vain pari kolme sataa metriä Koitelista alavirtaan on "Koitelin residenssi", joka on vuokrattavissa erilaisten tilaisuuksien järjestämiseen ympäri vuoden.
Trumanin oppi
thumb|250px|Presidentti [[Harry S. Truman julisti Trumanin opin 12. maaliskuuta 1947 Yhdysvaltain kongressille pitämässään puheessa.]] Trumanin oppi oli Yhdysvaltojen ulkopoliittinen doktriini, jonka julisti presidentti Harry S. Truman 12. maaliskuuta 1947. Sen mukaan Yhdysvaltojen tuli tukea demokratiaa ja vastustaa totalitarismia, tukemalla ”vapaan maailman” hallituksia. Truman sanoi: ”Uskon, että Yhdysvaltain politiikan on pyrittävä tukemaan kaikkia vapaita kansoja, jotka vastustavat aseellisten vähemmistöjen pyrkimyksiä alistaa nämä kansat tai painostaa niitä ulkoapäin.” Truman pyrki näin välttämään samanlaisen kehityskulun, joka oli jo havaittavissa Itä-Euroopassa, jossa Neuvostoliiton ohjaamina pystytettiin kommunistisia hallituksia epärehellisten vaalien perusteella. Ajankohtaisena pyrkimyksenä hänellä oli saada kongressilta rahaa Kreikan ja Turkin tukemiseen taloudellisesti ja sotilaallisesti, jotta nämä eivät päätyisi Neuvostoliiton vaikutuspiiriin. Suurvaltojen vastakkainasettelussa näkyi siis selvästi kylmän sodan henki.
Vaihtoehtoisia tulkintoja Trumanin tavoitteista
Tutkijat, kuten Walter LaFeber, ovatkin pitäneet päätöksentekijöiden suurimpana huolenaiheena uuden laman välttämistä. On muistettava, että kansan muistissa oli vielä se, että ensimmäistä maailmansotaa seurasi suuri lama.
California Girls
California Girls on yksi Beach Boysin tunnetuimmista kappaleista. Kappaleen sävelsi, tuotti, sovitti ja osittain sanoitti Brian Wilson. Laulun toinen sanoittaja Mike Love myös laulaa kappaleen säkeet. Se ilmestyi singlenä vuonna 1965, albumilta Summer Days (And Summer Nights!!), ja nousi Amerikan listan sijalle 3. Kappaleella lauloi myös yhtyeeseen juuri äskettäin liittynyt Bruce Johnston.
Kappaletta on pidetty surf-musiikin arkkityyppinä ja klassikkona, ja se on erilaisissa kriitikoiden listauksissa ollut Beach Boysin arvostetuimpia sävellyksiä Good Vibrationsin ja God Only Knowsin jälkeen.
Van Halenin laulaja David Lee Roth versioi kappaleen menestyksekkäästi vuoden 1985 EP:lleen Crazy from the Heat. Sillä laulaa myös Beach Boysin Carl Wilson. New Musical Express -lehti valitsi California Girlsin kaikkien aikojen 30. parhaaksi singleksi vuonna 1976. Kappale on myös osa Rock and Roll Hall of Famen listaa 500 Songs that Shaped Rock and Roll.
Mora träsk
Mora träsk on järvi Saltvikissa Ahvenanmaan itäosassa. Sen pinta-ala on 36,75 hehtaaria. Etäisyys Maarianhaminasta on 26 kilometriä pohjoiskoilliseen.
Maantiede
Mora träskin ulottuvuus lounaasta koilliseen on 1,4 kilometriä. Järvi jakautuu lounaiseen ja koilliseen altaaseen, joita yhdistää noin 80 metriä leveä salmi. Järven koilliskolkassa sijaitsee noin kolmen hehtaarin laajuinen Moraholmen. Mora träskin rannat ovat pääosin metsämaata, eteläinen ranta kohoaa melko jyrkästi. Järven lounaispuolisen Morabergetin korkeustaso on yli 60 metriä mpy. Mora träskin koillisrannalta lähtee noin 700 metriä pitkä laskuoja Nötvikeniin, joka on Saaristomeren kapea ja mutkainen lahti.
Mora träsk (82.A42.1.001) kuuluu vesistöalueeseen 82.042A, joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Saaristomeren rannikkoalueen ja Ahvenanmaan päävesistössä (82). Alueen 82.042A järvet ovat Mora träsk, Mösjö ja Tjärnan.
Metsälä (täsmennyssivu)
Metsälä voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Yrjö Wallinmaa
Ura
Wallinmaa vihittiin papiksi 1917. Vuosina 1918–1943 hän toimi monissa eri tehtävissä Oulun seurakunnissa ja lyhyen aikaa myös kirkkoherrana Iisalmessa. Hän sai rovastin arvonimen vuonna 1935, ja vuonna 1941 hänet nimitettiin Oulun tuomiorovastiksi. Tuosta virasta hänet valittiin Oulun hiippakunnan piispaksi 8. huhtikuuta 1943.
Surma partisaani-iskussa
Wallinmaa ei ehtinyt olla piispana kauan, kun hän tutustumismatkallaan pohjoisen Lapin seurakuntiin joutui neuvostopartisaanien hyökkäyksen kohteeksi 4. heinäkuuta 1943. Hyökkäyksessä, joka tapahtui Inarin Laanilassa, kuoli piispa Wallinmaa ja kolme muuta suomalaista.
Wallinmaata ja noin 20 muuta matkustajaa kuljettanut linja-auto oli matkalla Rovaniemeltä Ivaloon ja oli aamuyöllä noin kello 3.00 ehtinyt Saariselän tunturien kohdalle. Autossa oli myös runsaasti postisäkkejä, joita oli sijoitettu tavaratilan lisäksi matkustamoon. Juuri ennen kapean puron ylittänyttä siltaa autoa tulitettiin konekiväärillä, ja kuljettaja pysäytti auton. Muutaman sekunnin kuluttua noin 20 metrin päässä ollut Laaniojan silta räjähti kappaleiksi. Tulitus jatkui, ja linja-autoa kohti heitettiin myös käsikranaatteja. Auton etuistuimella ollut Wallinmaa astui ulos autosta ja yritti suojautua sen alle, mutta sai surmansa häntä kohti heitetyn käsikranaatin räjähtäessä. Auton kuljettaja ja kaksi naismatkustajaa kuolivat konekivääritulituksessa, ja lisäksi 11 auton matkustajaa haavoittui. Useat auton sisällä olleet matkustajat pelastuivat suojautumalla postisäkkien sekaan.
Noin kymmenen minuuttia iskun jälkeen paikkaa lähestyi Rovaniemen suunnasta Saksan Lapin-armeijan linja-auto, jossa oli vain kuljettaja. Myös tätä autoa ammuttiin, niin että luodista vioittunut auton äänitorvi alkoi soida taukoamatta. Partisaanit pakenivat paikalta ilmeisesti luultuaan äänitorvea hälytyssireeniksi. Muutamaa hetkeä aiemmin partisaanit olivat hyökänneet Laanilan majataloon sekä maantien kunnostajien parakkiin ja surmanneet kaksi tietyömiestä ja haavoittaneet neljää.
Yleensä partisaanihyökkäyksistä vaiettiin sotasensuurin vuoksi, ja myös Laanilan isku oli tarkoitus salata. Viranomaiset ilmoittivat Wallinmaan omaisille aluksi, että tämä oli kuollut onnettomuudessa. Iskussa surmansa saanut piispa oli kuitenkin liian näkyvä henkilö, jotta tapaus olisi voitu pitää poissa julkisuudesta, ja niinpä Suomen Sosialidemokraatti selosti tapahtunutta laajasti. Myös papiston keskuudessa tapaus aiheutti suuren kohun. Päämaja päätti muuttaa strategiaansa, ja piispan surma otettiin propagandakäyttöön. Valtion tiedoituslaitoksessa työskennellyt kirjailija Mika Waltari vertasi artikkelissaan Wallinmaan kohtaloa piispa Henrikin surmaan Köyliönjärven jäällä ja luonnehti Suomen kirkon saaneen Wallinmaassa oman marttyyrinsa.
Laanilan iskun tultua julki heräsi välittömästi epäilys, että kyseessä olisi ollut suunniteltu isku Suomen evankelisluterilaisen kirkon johtoa vastaan. Aihetta tutkineen dosentti Ville Jalovaaran mukaan arkistolähteet eivät tue tätä tulkintaa, vaan Wallinmaa oli vain sattumalta väärässä paikassa väärään aikaan. Rintamavastuu Pohjois-Suomessa oli kesällä 1943 Saksan armeijalla, jolloin Wallinmaan matka suuntautui saksalaisten joukkojen selustaan.
Laanilan iskusta kirjan kirjoittaneen Ville Jalovaaran mukaan partisaanit väittivät omassa raportissaan tappaneensa 50 upseeria, 13 sotilasta ja 36 siviiliä. Hänen mukaansa mitkään tietolähteet eivät osoita, että partisaanit olisivat tienneet linja-auton kyydissä olleesta piispasta. Jalovaara huomauttaa, että Neuvostoliitto oli tapahtuman aikaan Yhdistyneen kuningaskunnan ja Yhdysvaltain liittolainen, eikä näissä maissa olisi katsottu huomattavan kirkonmiehen murhaa hyvällä. Neuvostoliiton johtaja Josif Stalin oli pyrkinyt kitkemään uskonnon pois yhteiskunnasta, mutta länsimaihin päin hän halusi esiintyä uskonnonvapauden sallivana valtionpäämiehenä. Jalovaaran mukaan Laanilan iskun toteutti ”Napapiirin bolševikki” -niminen partisaaniosasto, joka oli muodostettu sissisotaa varten siinä tapauksessa, että saksalaiset olisivat miehittäneet Murmanskin. Kun näin ei ollut tapahtunut, osasto kohdisti iskunsa Suomen alueelle.
Laanilan iskusta muistuttavat tapahtumapaikalla nimet Piispanoja ja Piispankivi. Lapin tiepiiri rakensi vuonna 1993 kopion hyökkäyksessä tuhoutuneen, Piispanojan ylittäneen sillan tilalle.
Zorro (animaatiosarja)
Zorro (The New Adventures of Zorro) on yhdysvaltalainen piirrossarja, joka perustuu alun perin Johnston McCulleyn vuonna 1919 luomaan sankariin Zorroon. Sarjan tuottivat Fred Wolf Films ja Warner Bros. International Television. Siitä tuotettiin yhteensä 26 jaksoa, jotka esitettiin vuosien 1997–1998 aikana Yhdysvalloissa. Suomessa sarjaa esitettiin ensi kerran vuoden 2008 alussa MTV Juniorilta ja myöhemmin myös MTV3:lta ja Subilta.
Juoni
Sarja kertoo nuoresta 22-vuotiaasta Diego de la Vegasta, joka on juuri palannut takaisin Kaliforniaan Madridin yliopistolta, jossa hän opiskeli taiteen ja tieteen lisäksi miekkailua, sekä urheilua. Nyt Kaliforniassa Diego naamioituu Zorroksi puolustaakseen kaupungin asukkaita vallan himoiselta kapteeni Montecerolta, joka on lisäksi varastanut muinaisen toteemin, joka vartio kuolematonta soturia, Tolchenia. Tämän päästessä lumouksestaan vapaaksi, se alkaa imeä ihmisten elämänvoimaa pysyäkseen hengissä. Zorron tehtävänä on löytää toteemi ja palauttaa sieluja pyydystävä Tolchen takaisin hautaansa.
Lihr
Lihr on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Idol 2011
Idol 2011 on Ruotsin Idolin kahdeksas tuotantokausi käynnistyi syyskuussa 2011 Tukholman koelauluilla. Yhteensä koelauluissa oli 13 000 laulajaa, joka on uusi ennätys. Slutauditioniin jatkoi 93 laulajaa. Kilpailu päättyy viimeiseen suoraan finaalilähetykseen joulukuussa 2011. Ohjelman esitysaika on yleensä perjantaisin 20.00–21.30 tai 20.00–22.00. Finaalilähetyksissä on erilliset tulosohjelmat. Tällä kaudella sarjaan tuli myös kaksi uutta tuomaria. Myös juontaja vaihtui.
Koelaulut
Koelauluilla oli noin 850 000 katsojaa jaksolla, joka on noin 200 000 viime kautta vähemmän. Koelaulut esitettiin televisiossa syyskuussa, kello 20.00-21.00.
Pulkkilan Ponsi
Pulkkilan Ponsi on vuonna 1939 perustettu Siikalatvalla toimiva urheiluseura. Seuran lajeina ovat lentopallo, hiihto, suunnistus ja yleisurheilu. Seura on tullut tunnetuksi joka vuosi järjestettävistä Ponnen kansallisista hiihdoista.
Kemin tullikamari
Kemin tullikamari on vuonna 1912 valmistunut rakennus, jossa toimi alun perin tullikamari, myöhemmin Kemin Jalokivigalleria.
Jalokivigalleria 1986–2021
Jalokivigallerian perusti kemiläinen kultaseppämestari Teuvo Ypyä. Galleria avattiin vuonna 1986. Galleria siirtyi kaupungin omistukseen vuonna 1994.
Kemin Jalokivigalleriassa oli yksi Euroopan suurimpia jalokivikokoelmia. Galleriassa oli malli Suomen kuninkaan kruunusta sekä useita jäljennöksiä Euroopan hovien kruununjalokivistä, esimerkiksi Ison-Britannian Imperial State Crown -kruunu, Venäjän tsaarin valtikka, Tanskan kuningasparin valtakunnanomenat ja Marie Antoinetten 647 timantin kaulakoru.
Rakennus
Galleria toimi jugend-tyylisessä rakennuksessa, joka oli entinen tullikamari. Sen suunnitteli arkkitehti Valter Thomé. Rakennus on valmistunut vuonna 1912.
Arthur Russell
Arthur Russell (13. maaliskuuta 1886 – 23. elokuuta 1972) oli brittiläinen yleisurheilija ja 3 200 metrin estejuoksun olympiavoittaja vuonna 1908.
Lontoon olympialaisissa 1908 Russell voitti estejuoksussa alkueränsä, jossa vain kaksi juoksijaa selvisi maaliin asti. Finaalissa Russell johti puolimatkaan asti. Matkan jälkipuoliskolla johtoasema vaihteli Russellin ja yhdysvaltalaisen John Eiselen välillä. Viimeisen kierroksen alkaessa Ison-Britannian Archie Robinson ohitti Eiselen ja hävisi loppukirissä Russellille noin kahdella metrillä.
Porin Sokos
Sokos Pori (myös Sokos Satakunta) on Porin keskustassa sijaitseva Satakunnan Osuuskaupan omistama tavaratalo, joka avattiin syyskuussa 1973. Rakennuksessa on yksi maanalainen ja kaksi maanpäällistä kerrosta sekä pysäköintitaso. Se oli valmistuessaan Suomen toiseksi suurin Sokos-tavaratalo.
Liisan- ja Yrjönkatujen kulmassa sijaitseva tavaratalokiinteistö peruskorjattiin vuonna 2013. Samalla valmistui Isolinnankadun puolelle 2 000 m²:n laajennusosa, jonne siirtyi tavaratalon tiloissa toiminut S-market. Laajennusosaan liittyy myös 16-kerroksinen tornitalo Linnainmaankulma.
N’ko-kirjaimisto
N’ko on guinealaisen kirjailijan Soulemayne Kanten vuonna 1949 kehittämä kirjoitusjärjestelmä, jota käytetään Länsi-Afrikassa puhuttavien manding-kielten kirjoittamiseen. N’kossa on vaikutteita arabialaisesta kirjaimistosta ja sitä kirjoitetaan oikealta vasemmalle, mutta arabialaisesta kirjaimistosta poiketen n’kossa vokaalien ja toonin merkitseminen on pakollista.
”N’ko” tarkoittaa ”minä sanon” kaikilla manding-kielillä. Kirjaimistoa käytetään latinalaisen ja arabialaisen aakkoston ohella bambaran, djulan ja maninkan kirjoittamiseen. Lisäksi kirjaimistolle on kehitetty oma kirjakieli, joka on sekoitus bambaraa, djulaa, maninkaa ja mandinkaa. Kirjakieltä kutsutaan nimellä kangbe tai n’ko ja kaikki lukutaitoiset manding-kielten puhujat ymmärtävät sitä, minkä vuoksi sitä käytetään paljon eri Länsi-Afrikan manding-kieliryhmien välisessä kommunikoinnissa.
Sturer Emil
12.8 cm Selbstfahrlafette auf VK 30.01(H) eli Sturer Emil oli saksalainen toisen maailmansodan aikainen raskas panssarintorjuntavaunu, jota valmistettiin ainoastaan kaksi kappaletta.
Molemmat Sturer Emil -vaunut (”Max” ja ”Moritz”) valmistettiin Henschelin VK30.01-alustoille, jotka olivat varhaisia prototyyppejä raskaan panssarivaunun kehitysprojektia varten, josta syntyi lopulta Tiger. Alustan päälle rakennettiin korkea ja avoin taistelutila, samankaltainen kuin Hummel-panssarihaupitsissa. Pääaseena oli 128 millimetrin PaK 40 L/61 -tykki.
Molemmat vaunut palvelivat itärintamalla. Toinen niistä tuhottiin, mutta toinen jäi neuvostoliittolaisille sotasaaliiksi Stalingradin taistelussa tammikuussa 1943. Vaunua säilytetään nykyisin Kubinkan panssarimuseossa lähellä Moskovaa. vasen|pienoiskuva|12.8 cm Selbstfahrlafette auf VK 30.01(H) ”Sturer Emil”
Jäätyneitä lauluja
Jäätyneitä lauluja on Ismo Alangon toinen sooloalbumi. Se julkaistiin vuonna 1993. Levyn äänimaailma on hyvin kone- ja syntetisaattorihenkinen.
Kappaleet
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Ismo Alanko.
Väinölän tila
thumb|Väinölän päärakennusta 2006 Väinölä on raahelaisen kauppiaan Henrik Gabriel Branderin 1878 Oulaisiin perustama kartano, josta muodostui paikkakunnan komein ja suurin tila. Talo oli osa Pyykölä-Pusa-tilaa, josta lohkottiin myöhemmin Pusa-Väinölän ja Pusa-Epäilys osiin jolloin Kalle Pusa (Friis) myi Väinölän osan Branderille.
Pusa oli 1860- ja 1870-luvuilla ollut kestikievaritalo, ja Väinölä jatkoi tätä perinnettä 1880- ja 1890-luvuilla. Vuonna 1890 kyyditystaksa oli 16 penniä kilometriltä ja Pyhäjoen ylityksestä oli lisäksi proomuraha, joka vuonna 1887 oli 20 penniä.
Samassa talossa toimi Branderin aikana sekatavarakauppa ja myöhemmin myös Oulaisten ensimmäinen kirjakauppa. Kauppaa hoiti Matti Niemelä.
Väinölä toimi maatalouden edelläkävijänä ja sinne perusti Oulun läänin Talousseura vuonna 1896 yhden kolmesta läänin karjanhoitokoulusta. Koulun johtajana toimi tilan silloinen isäntä, oululainen agronomi Emil Micklin. Talossa oli palvelusväkeä eri puolilta Pohjois-Suomea.
Vuonna 1897 Väinölän navetassa oli 56 lehmää, kaksi sonnia ja viisi nuorta nautaa. Vuonna 1900 ruotsalainen Ab Finska Kolaffären (Suomen Sysiliike Oy) osti tilan. Vuonna 1904 Väinölän tiloissa ja pihoilla järjestettiin Oulun läänin maanviljelysnäyttely ja vuosina 1911-1918 kartanossa toimi maamieskoulu.
Tila vaihtoi usein omistajaa ja tilan sijaitessa aivan Oulaisten keskustassa, sen maat alkoivat pirstoutua asutuksen tiivistyessä ja levitessä.
Oulaisten kunta osti tilan kansakoulukäyttöön 1920 ja Oulaisten yksityinen yhteiskoulukin aloitti Väinölän tiloissa vuonna 1927. Oulaisten lukio toimi Väinölässä vuosina 1933-1937 ja kirjasto aloitti sen suojissa vuonna 1938. Sota-aikana Väinölässä toimi lottakanttiini, puolustusvoimain harjoituskeskuksen upseeristo ja siirtoväen sairaala.
1970-luvulla tilat kunnostettiin päiväkotikäyttöön. Osa tilan päärakennuksesta on säilytetty suojelukohteena ja sen omistaa edelleen Oulaisten kaupunki.
18.3.1984 Väinölä avattiin taidetaloksi, jossa pidetään pieniä taidetilaisuuksia ja näyttelyitä.
Yelp
Yelp on yhdysvaltalainen pörssiyhtiö, jonka kehittämä palvelu kerää tietoja paikallisista yrityksistä ja julkaisee käyttäjien arvioita niistä verkkosivustollaan ja mobiilisovelluksessaan. Yritys perustettiin vuonna 2004.
Yritys julkaisee verkkoselaimella ja mobiililaitteilla käytettävää palvelua, jolla voi löytää paikallisia palvelualan yrityksiä, kuten ravintoloita, lääkäreitä ja kampaamoita. Suomeen palvelu tuli vuonna 2012. Se muistuttaa suomalaista Eat.fi-palvelua. Yelpiin käyttäjät voivat laittaa esimerkiksi arvosteluja, kuvia ja videoita.
Yelpiin voi myös laittaa maksullisia mainoksia. Mainokset on merkitty sivustolla tekstillä "Yelp-mainokset". Mainostajat eivät voi muuttaa arviointeja.
Karjalan balsamia
Karjalan balsamia on suomalaisen Folkswagen-yhtyeen toinen studioalbumi, joka julkaistiin 19. tammikuuta 2005.
Kappaleet
Kaikki kappaleet sovittaneet Folkswagen ja vierailevat muusikot.
Simon Ignatius Pimenta
Simon Pimenta (1. maaliskuuta 1920 – 19. heinäkuuta 2013) oli intialainen kirkonmies. Hän toimi Mumbain katolisena arkkipiispana vuodesta 1978 vuoteen 1996, jolloin häntä seurasi Ivan Dias.
Pappisvihkimyksensä 21. joulukuuta 1949 saanut Pimenta oli yksi kardinaaleista 28. kesäkuuta 1988 alkaen. Hän oli vuonna 2005 kuitenkin jo 85-vuotias, eikä siten voinut osallistua uuden paavin valintaan.
Jenny Jägerfeld
thumb|Jenny Jägerfeld [[Göteborgin kirjamessut|Göteborgin kirjamessuilla 2014.]] Jenny Jägerfeld (s. 6. huhtikuuta 1974 Skärblacka) on ruotsalainen kirjailija ja psykologi.
Marauder
Marauder on rockyhtye Magnumin vuonna 1980 julkaistu livealbumi. Se nauhoitettiin yhden illan aikana Lontoon Marquee-klubilla joulukuussa 1979. Albumi ylsi Ison-Britannian albumilistalla sijalle 34. Vuonna 2005 levystä julkaistiin laajennettu erikoisversio.
Kappaleet
Kaikki kappaleet on säveltänyt ja sanoittanut Tony Clarkin.
Vuoden 2005 erikoisversion sisältämät kappaleet:
Epic Armageddon
Epic Armageddon (Epic) on Warhammer 40,000 maailmaan sijoittuva miniatyyripeli. Pelissä komennetaan kokonaisen armeijan kokoisia joukkoja miniatyyrien mittakaavan ollessa 6 mm. Pieni mittakaava mahdollistaa Warhammer 40,000 -peliä laajemmat taistelut peliajan pysyessä 1-3 tunnissa. Epic sisältää elementtejä, joita isomman mittakaavan joukkuetason peleissä ei voi helposti mallintaa, kuten panssarivaunujoukkueet tai suuret sotakoneet.
Alkuperäisen version pääsuunnittelija oli Jervis Johnson ja sen julkaisi Games Workshop vuonna 1988 nimellä Adeptus Titanicus. Syyskuussa 2013 Games Workshop lopetti pelin jakelun ja miniatyyrien valmistamisen. Specialist Games, Games Workshopin osasto joka loppuvaiheessa huolehti Epicistä, oli jo aiemmin avannut pelikehitystä faniyhteisölle julkaisemalla viimeistelemättömiä versioita säännöistä kuluttajien kommentoitavaksi. Lakkauttamisen jälkeen ilmestyi useita yhteisöjä, jotka jatkavat sääntöjen kehittämistä ja jakelua. Epic on edelleen Games Workshopin omaisuutta, mutta miniatyyriharrastuksen luonteen ja yhtiön avoimen politiikan nojalla sääntöjen jakelu on laillisesti mahdollista.
Nykyiset versiot
Viimeinen Games Workshopin julkaisema versio pelistä on nimeltään Epic:Armageddon. Epic:Armageddon-perussääntökirjan ja Epic:Swordwind-lisäosan voi ladata ilmaiseksi esimerkiksi Miniwars-yhteisön sivuilta. Miniwars jakelee myös Epic: Armageddonin pohjalta kehitettyjä versioita pelistä, joista suurimmat ovat NetEA ja EpicUK, sekä Space Marine -version pohjalta kehitettyä NetEpic-sääntöpakettia.
Armeijat
Viralliset armeijat tällä hetkellä:
Aikaisemmissa versioissa esiintyneet armeijat, joita ei enää valmisteta:
FS Jean de Vienne (D643)
Jean de Vienne on Ranskan laivaston 1984 palvelukseen otettu Georges Leygues -luokan monitoimifregatti.
Valmistus
Alus tilattiin Brestin laivastontelakalta, missä köli laskettiin 26. lokakuuta 1979. Se laskettiin vesille 17. marraskuuta 1981 ja otettiin palvelukseen 25. toukokuuta 1984.
Palvelus
Alus oli 2014 palveluksessa.
Nikka Costa
Domenica "Nikka" Costa (s. 4. kesäkuuta 1972 Tokio, Japani) on yhdysvaltalainen laulaja. Hänen musiikkinsa on funkin, soulin, R&B:n ja rockin sekoitusta. Nikka Costa on edesmenneen kuuluisan sovittaja ja tuottaja Don Costan tytär, ja Frank Sinatran kummitytär.
Aiheesta muualla
Nikka Costan virallinen kotisivu
Kalevi Lahtinen
thumb|Kalevi Lahtinen thumb|Kalevi Lahtinen 1966 Sulo Kalevi Lahtinen (14. kesäkuuta 1936 Lahti – 8. lokakuuta 1981 Helsinki) oli suomalainen basso, oopperalaulaja, laulupedagogi, kuoron- ja orkesterinjohtaja. Lahtinen oli alkuaan kansakoulunopettaja. Hän opiskeli 1959–1961 Lahden musiikkiopistossa Tauno Kaivolan ja 1961–1968 Sibelius-Akatemiassa Oiva Soinin ja Matti Lehtisen oppilaana. Hän suoritti lauludiplomin 1967 ja valmistui musiikinopettajaksi 1968. Hän täydensi opintojaan muun muassa Luganossa (F. Husler) ja Wienissä (D. Buchholz) sekä monien ulkomaisten pedagogien kursseilla.
Monipuolinen ja aikaansaava Lahtinen teki uraauurtavaa työtä suomalaisen oopperataiteen puolesta erityisesti Savonlinnan oopperajuhlia edeltäneiden Savonlinnan musiikkipäivien toiminnanjohtajana 1969–1973 sekä Savonlinnan oopperajuhlien toiminnanjohtajana 1970–1972, ennen Martti Talvelaa. Hän toi oopperajuhlille muun muassa ensimmäiset ulkomaiset esiintyjät, ja juhlien jatkuvuuden pelastikin juuri Lódžin suuri ooppera Puolasta. Vuosina 1973–1976 Lahtinen työskenteli Kuopion musiikkiopiston oopperaluokan johtajana ja laulunopettajana sekä Kuopion Orkesterin intendenttinä. Vuodesta 1976 lähtien hän toimi Helsingin konservatorion laulun lehtorina kuolemaansa saakka. Viimeisenä kesänään Lahtinen esiintyi sotapäällikön aseenkantajan roolissa MTV3:n esittämässä viisiosaisessa televisiosarjassa Sotapäällikön poika (pääosissa Leo Lastumäki, Sylvi Salonen ja Jukka-Pekka Palo).
Lahtinen johti ja koulutti muun muassa Lahden Sekakuoroa, Savonlinnan Oopperakuoroa ja Savonlinnan Orkesteria sekä toimi Musiikkiopettajien liiton puheenjohtajana. Oopperalaulajana hän esiintyi Lahdessa, Kuopiossa, Savonlinnan Oopperajuhlilla ja vierailijana Suomen Kansallisoopperassa. Kotimaan lisäksi hän konsertoi muun muassa Ruotsissa ja Puolassa ja esiintyi orkesteri- ja oratoriosolistina sekä eri kuorojen ja yhtyeiden solistina Virossa ja Pohjois-Amerikassa. Lahtinen työskenteli myös maakuntalehtien musiikkiarvostelijana. Lahtinen kuoli 45-vuotiaana sydänkohtaukseen kotonaan.
Kalevi Lahtisella on neljä lasta avioliitosta tekstiili- ja korutaiteilija Helkky-Leena Lahtisen (s. 1937) kanssa. Helkky-Leena Lahtinen on tehnyt koruja Savon­linnan ooppera­juhlilla ja taidetta yksityiskoteihin. Pariskunnan keskimmäinen tytär Eva Humphrey-Lahti on Englannissa asuva kuvataiteilija.
Apilas
thumb|300px|right|APILAS Apilas, myös APILAS (Armor-Piercing Infantry Light Arm System), on ranskalaisen GIAT Industriesin valmistama rekyylitön olalta laukaistava raskas kertasinko. Sinkoja on valmistettu yli 120 000 kappaletta, ja niitä on käytössä ainakin Belgiassa, Chilessä, Espanjassa, Etelä-Koreassa, Italiassa, Jordaniassa, Ranskassa, Saudi-Arabiassa ja Suomessa.
Käyttö Suomessa
Suomen puolustusvoimissa APILAS tunnetaan tyyppinimellä 112 RSKES Apilas. Se oli pitkään operatiivisten joukkojen tärkeimpiä panssarintorjunta-aseita läpäisykykynsä ja suuren hankintamääränsä ansiosta. Sillä varustettiin jääkäriprikaatien joukkueiden panssarintorjuntapartiot. Puolustusvoimat teki vuonna 2007 hankintapäätöksen uudesta NLAW-panssarintorjuntaohjuksesta, joka tulee aikanaan korvaamaan raskaat singot ja raskaat kertasingot.
Pohjakylä
Pohjakylä on kylä ja taajama Sastamalan kaupungissa Pirkanmaalla. Pohjakylän ja sen naapurikylän Kittilän alueella sijaitsee Suodenniemen keskustaajama. Taajama-alueen asukasluku oli 409 ja pinta-ala 2,17 neliökilometriä vuonna 2018. . Pohjakylän alueet ulottuvat luoteessa Kirkkojärven toiselle puolelle Onkijärven rantaan saakka. Idässä kylän alue rajautuu Mouhijärven rajaan. Kylän alueisiin kuuluu myös osa Kirkkojärven keskellä olevasta Osmansaaresta.
Pohjakylän historiaa
Pohjakylä on yksi Suodenniemen yhdeksästä keskiaikaisesta kylästä ja sen arvellaan syntyneen viimeistään 1500-luvulla. Kylä muodostui alkuaan viidestä kantatilasta, jotka olivat Vähäkero eli Mikkola (RNo 1), Isokero (RNo 2), Tahlo (RNo 3), Pukka (RNo 4) ja Kina (RNo 5). Näistä Isokeron talo päätyi aikanaan Suodenniemen kunnan omistukseen ja pääosin sen maille on rakennettu suuri osa Suodenniemen nykyisestä keskustaajamasta. Suodenniemen uuden kirkon valmistuttua Pohjakylässä sijaitsevalle Koippurinmäelle kylän merkitys paikallisena keskusalueena alkoi kasvaa. Lopullisesti kuntakeskus siirtyi Suodenniemen kylästä Pohjakylän ja Kittilän kylän raja-alueelle 1900-luvun aikana.
Sisällissodan aikana vuonna 1918 Pohjakylän alueella ja ympäristössä käytiin kiivaita taisteluita Suodenniemeä miehittäneiden punaisten ja sinne hyökänneiden valkoisten välillä. Punaisten paikallinen esikunta oli Pohjakylässä Mikkolan talossa ja kirkontornista tehtiin tähystystä eri suuntiin. Punaisten tykistö oli sijoittunut nykyisen kotiseutumuseon tienoille kirkon luona.
Pohjakylä tänään
Pohjakylä sijaitsee Kirkkojärven ja Koivuniemenjärven välisellä niemellä Lavian ja Mouhijärven välisen seututie 259 varrella. Taajama-alue jatkuu niemeltä hieman etelään. Pohjakylässä sijaitsee terveysasema, kirjasto, Suodenniemen kirkko, seurakuntatalo, urheilukenttä sekä paloasema.
Arabo
thumb|Arabo Arabo (armeniaksi Արաբո) (1863–1893), syntyjään Arakel oli tunnettu armenialainen sotilasjohtaja ja yksi ensimmäisiä armenialaisia itsenäisyystaistelijoita 1800-luvun lopulla. Arabo opiskeli Arakelotsin luostarikoulussa Mushissa. 1880 luvun lopulta lähtien hän johti armenialaisia vapaustaistelijajoukkoja Sasunissa ja Taronissa. Vuonna 1892 turkkilaiset viranomaiset pidättivät hänet ja hän sai 15 vuoden vankeustuomion, mutta hän onnistui pakenemaan ja liittymään jälleen joukkoihinsa. Arabo surmattiin vuonna 1893 taistelussa kurdijoukkoja vastaan tiellä Khnusista Mushiin (Länsi-Armeniassa, nykyisen Turkin alueella).
Kurdistanin tasavalta (1946)
Kurdistanin tasavalta oli lyhytikäinen kansainvälisesti tunnustamaton valtio, joka sijaitsi nykyisen Iranin luoteisosassa, kurdien asuma-alueen itäosissa. Tasavalta syntyi Neuvostoliiton tuella 22. tammikuuta 1946. Kurdistanin demokraattisen puolueen johtaja Qazi Muhammad valittiin sen presidentiksi. Muut valtiot eivät koskaan tunnustaneet sen itsenäisyyttä.
Toisen maailmansodan aikana brittiläiset joukot miehittivät alueita Iranin eteläosassa, neuvostojoukot Iranin pohjoisosassa. Mahabadin kaupungin ympäristö, jossa asuu paljon kurdeja, ei ollut miehitettynä. Alueen kurdit perustivat vapautusliikkeen ja puolueen, joka tavoitteli autonomista aluetta. Tavoitteina olivat kurdin kielen asema virallisena kielenä, enemmän valtaa paikallishallinnolle ja paremmat olot maatyöläisille.
Kurdistanin tasavalta kesti alle vuoden. Neuvostojoukkojen vetäydyttyä Iranin armeija otti alueen haltuunsa ja marssi Mahabadin kaupunkiin joulukuussa 1946. Qazi Muhammad hirtettiin Mahabadin keskustassa maaliskuussa 1947.
Vastaamon tietomurto
Psykoterapiakeskus Vastaamon tietomurto on vuosina 2018–2019 tapahtunut ja 21. lokakuuta 2020 julkiseksi tullut tietomurto, jossa kaikkiaan 33 086 Psykoterapiakeskus Vastaamon asiakkaan henkilö- ja potilastiedot varastettiin ja ainakin osittain julkaistiin Tor-verkossa. Käyttäjänimellä ransom_man esiintynyt toimija yritti kiristää tietojen julkaisulla rahaa aluksi Vastaamolta ja myöhemmin yksittäisiltä asiakkailta kiristyksessä laajemmin kuitenkaan onnistumatta.
Alexanderplatzin rautatieasema
thumb|Alexanderplatzin asema thumb|Metrolinjat Alexanderplatzin asemalla Alexanderplatzin rautatieasema on tärkeä solmukohta Berliinin S-Bahn-, U-Bahn- ja Regionalbahn-verkostolla. Se sijaitsee Berliinin itäisessä keskustassa Alexanderplatzin laidalla. Vuonna 2006 Alexanderplatzin rautatieasema oli Berliinin kolmanneksi vilkkain Regionalbahn-asema Friedrichstraßen ja Zoologischer Gartenin rautatieasemien jälkeen. Kaukojunat eivät asemalla pysähdy.
Vastaamon tietomurto
Muun muassa tietoturva-asiantuntija Mikko Hyppönen ja apulaistietosuojavaltuutettu Jari Råman kuvasivat tapausta kansainvälisellä tasolla poikkeukselliseksi tietomurroksi potilastietojen häikäilemättömän kiristyskäytön vuoksi. Tietomurto on herättänyt laajaa keskustelua kyberturvallisuudesta, identiteettivarkauksista ja tietoturvasta sekä henkilötunnuksen käytöstä Suomessa.
Alexanderplatzin rautatieasema
Alexanderplatzin rautatieaseman maanpäällinen osa sijaitsee Berliinin läpi itä-länsi-suunnassa kulkevalla korkoradalla (Stadtbahn) ja sillä pysähtyvät Regionalbahnin lisäksi S-Bahn-linjat S5, S7 ja S75. Aseman alla sijaitsee yksi Berliinin U-Bahnin suurimmista asemista, joka on kolmen linjan (U2, U5 ja U8) kohtauspaikka.
Vastaamon tietomurto
Tietomurtoa tutkii keskusrikospoliisi ja Vastaamon tietoturvan riittävyyttä tietosuojavaltuutettu. 28. lokakuuta 2022 keskusrikospoliisi nimesi ensimmäisen tietomurrosta epäillyn, aiemmin useista tietoliikennerikoksista tuomitun 25-vuotiaan suomalaisen Aleksanteri Julius Kivimäen ja tiedotti, että Kivimäestä on annettu eurooppalainen pidätysmääräys ja hänestä tullaan antamaan myös Interpolin kansainvälinen etsintäkuulutus. Helsingin käräjäoikeus vangitsi miehen poissaolevana todennäköisin syin epäiltynä törkeästä tietomurrosta, törkeän kiristyksen yrityksestä ja törkeästä yksityiselämää loukkaavasta tiedon levittämisestä.
Alexanderplatzin rautatieasema
Asema on avattu vuonna 1882.
Vastaamon tietomurto
Vastaamon tietomurrosta epäilty Julius Kivimäki (s. 1997) otettiin kiinni Ranskassa 3. helmikuuta 2023. Hänet luovutettiin Suomeen 25. helmikuuta 2023. Poliisi epäilee Kivimäkeä sekä tietomurrosta että siihen liittyvästä kiristyksestä.
Alexanderplatzin rautatieasema
Lähteet
52.52139°N, 13.41194°W
Vastaamon tietomurto
Tietomurto
Ensimmäisen Vastaamon potilastietokantaan kohdistuneen tietomurron on arvoitu tapahtuneen 25. marraskuuta 2018. Maaliskuussa 2019 tietokantaan kohdistui toinen murto, jonka jälkeen tietokanta tyhjennettiin ja tilalle jätettiin kiristysviesti. Vastaamon toimitusjohtaja Ville Tapio on väittänyt, että vähintään toisen Vastaamon tietoturvavastaavan on täytynyt tietää murrosta jo tuolloin, mutta asiasta ei raportoitu eteenpäin. Tapio väittää, että ei itse ollut tietoinen tietomurrosta ennen syksyä 2020.
Varastettujen potilastietojen määräksi vahvistettiin elokuussa 2023 33 086. Tietokanta on sisältänyt ilmeisesti kaikki Vastaamon potilastiedot marraskuuta 2018 edeltävältä ajalta ja osittain myös sen jälkeiseltä ajalta. Varastettu tietokanta sisältää Vastaamon asiakkaiden psykoterapian potilaskertomuksia ja henkilötietoja mukaan lukien henkilötunnuksen sekä jonkin verran Vastaamon henkilökunnan tietoja.
Useat asiantuntijat ovat kutsuneet Vastaamon tietomurron aikaista tietoturvaa erittäin huonoksi. Tietokantapalvelin on tiettävästi ollut löydettävissä julkisesti jopa Google-haulla ilman palomuuria marraskuussa 2017 tehtyjen muutostöiden jälkeen. Kiristäjä itse väitti käyttäneensä kirjautumiseen oletuskäyttäjätunnusta ja -salasanaa. Keskusrikospoliisi kuvasi Vastaamon tietoturvan tasoa murtohetkellä "riittämättömäksi".
Kiristys ja tietojen julkaisu
Nimetön kiristäjä lähetti pääosin englanniksi kirjoitetun kiristyssähköpostin Vastaamon toimitusjohtajalle sekä kahdelle muulle työntekijälle 28. syyskuuta 2020. Vastaamo teki murrosta ilmoituksen tietosuojavaltuutetulle seuraavana päivänä. Tietomurron koko oli aluksi epäselvä, ja Vastaamo uskoi tietomurron koskeneen aluksi vain noin tuhatta asiakasta.
Keskiviikkona 21. lokakuuta 2020 nimimerkki ransom_man kirjoitti Tor-verkossa toimivalle suomalaiselle keskustelualusta Torilaudalle englanniksi, kuinka on hakkeroinut suomalaisen psykoterapiayrityksen tietokannan. Hän kertoi vaatineensa yritykseltä 40 bitcoinin (ajanhetkellä noin 450 000 euron) lunnaita, jottei julkaisisi tietoja. Kiristäjän mukaan Vastaamo lopetti vastaamisen kiristäjän sähköposteihin, joten tämä alkoi julkaista potilastietoja Tor-verkossa 100 kappaletta päivässä niin kauan, kunnes lunnaat maksetaan.
Perjantaina 23. lokakuuta kiristäjä kuitenkin latasi verkkoon 100 potilastiedon sijasta paljon aiempia suuremman, noin 10 gigatavun kokoisen tiedoston. Suuren tiedoston epäillään olleen kiristäjän koko tietokanta, jonka tämä olisi julkaissut vahingossa. Suurikokoinen tiedosto oli saatavilla vain muutamia tunteja, eikä sen tarkka sisältö ole tiedossa.
Lauantaina 24. lokakuuta kiristäjä muutti toimintaansa ja alkoi lähettää kiristysviestejä yksittäisille Vastaamon asiakkaille. Hän vaatii heiltä 200-500 euron lunnaita, jotta heidän henkilökohtaisia tietojaan ei julkaistaisi. Lunnaiden maksun takarajaksi kiristäjä ilmoitti tiistai-illan 27. lokakuuta kello 20. Poliisi kehotti, että lunnaita ei tule missään tapauksessa maksaa. Lunnaiden takarajan umpeuduttua kiristäjä kuitenkin hiljeni, eikä julkaissut enää enempää tietoja.
Tietomurron tietokannasta on julkaistu joitakin versioita myös syksyn 2020 jälkeen. Elokuussa 2021 pimeään verkkoon julkaistiin hakukone, jolla potilastietoja oli mahdollista hakea, ja kopio hakukoneesta oli lyhyen aikaa saatavilla myös julkisessa verkossa.
Teija Stark
Teija Stark (6. helmikuuta 1968 Raahe – 16. joulukuuta 1992) oli suomalainen aitajuoksija. Hän edusti vuodesta 1980 lähtien Ruukin Kisaa ja hänen valmentajanaan toimi Taisto Kallio. Kalevan kisoista Stark saavutti 100 metrin aitajuoksun hopeaa 1988 ja pronssia vuonna 1992. Lisäksi hän saavutti sisäratojen SM-kisoista 60 metrin aitajuoksussa kultaa vuonna 1988 sekä pronssia vuonna 1992.
Vastaamon tietomurto
Reaktio ja vaikutukset
pienoiskuva|350px|Hallituksen tiedotustilaisuus tietomurron jatkotoimenpiteistä 12. marraskuuta 2020 Keskustelijoiden reaktio Torilaudalla tietojen julkaisemisen myötä oli monin paikoin negatiivinen. Keskustelijat eivät kokeneet ihmisten potilastiedoilla kiristämistä moraalisena ja toisaalta pitivät tietomurtajaa pelkurina, joka ei julkaissut tietoja kuten oli väittänyt ja julkaisi vahingossa kaikki tietonsa ennen aikojaan. Monet tietoturva-alan yritykset ja ammattilaistason tietotekniikan asiantuntijat aloittivat vapaaehtoisesti jäljittämään kiristäjää ja auttamaan poliisia heti tietojen julkaisun jälkeen erityisesti moraalisten ja eettisten syiden takia.
Tietomurtoon liittyen on tehty yhteensä noin 25 000 rikosilmoitusta. Lunnaat maksaneita uhreja on joitakin kymmeniä, eikä rikoksesta saatu rahallinen hyöty ole kovin merkittävä. Suurin riski Vastaamon asiakkaille on henkilötietojen väärinkäyttö ja identiteettivarkaus.
Valtioneuvosto aloitti tietomurron myötä lokakuun 2020 lopussa selvityksen henkilötunnuksen vaihtamisen helpottamisesta kuntaministeri Sirpa Paateron johdolla. Tulevien tietomurtojen tapahtuessa yksityishenkilöiden ilmoitusmenettelyä pyritään myös helpottamaan siten, että siitä vastaisi yksi keskitetty toimija. Lisäksi jo käynnissä ollutta Kansallisen Terveysarkisto Kannan laajentamishanketta päätettiin nopeuttaa, jotta myös pienet terveysalan yritykset olisivat velvoitettuja liittymään siihen.
Psykoterapiakeskus Vastaamo myytiin keväällä 2019 Intera Partnersin holding-yhtiö PTK Midcolle. PTK Midco väittää, ettei kauppa olisi toteutunut, mikäli se olisi tiennyt tietomurrosta ja on vaatinut kaupan purkamista sillä perusteella, että Vastaamon toimitusjohtaja Ville Tapio olisi tiennyt tietomurrosta myyntihetkellä. Tapio on kiistänyt väitteet ja kertonut, että sai tietää tietomurrosta vasta lokakuussa 2020. Tapion omaisuutta on takavarikoitu yli 10 miljoonan euron edestä poliisitutkinnan ajaksi.