cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Akvaario
Akvaariokasvit
Makeanveden akvaarioihin kuuluvat luonnollisena osana erilaiset vesikasvit, joista yleisimpiä ovat erilaiset miekkakasvit (Echinodorus), vesitähdikit (Hygrophila), melalehdet (Cryptocoryne) ja vallisneriat (Vallisneria). Kasvien rehevän kasvun edellytyksenä on oikeanlainen pohjamateriaali, hyvä veden laatu, riittävä valaistus, hiilidioksidimäärä ja ravinnelannoitus. Jotkut akvaarioharrastajat ovat ensisijaisesti keskittyneet kasvien kasvattamiseen ja kalat ovat toissijaisina asukkaina. Tuloksena on näyttäviä kasviakvaarioita.
Merivesiakvaarioissa kasveja ei kasva. Myöskään tietyissä biotooppiakvaarioissa (esimerkiksi Tanganjika- tai Malawijärven biotoopit) ei yleensä ole kovin runsasta kasvillisuutta. Varsinkin suuret kirjoahvenet voivat kaivaa pohjaa ja tuhota kasveja niin, että elävien kasvien pito akvaariossa ei onnistu.
Julkiset akvaariot
thumb|250px|Okinawa Churaumi akvaario. Julkisia akvaarioita eli yleisöakvaarioita on sekä eläintarhojen yhteydessä että itsenäisinä matkailukohteina, esimerkiksi Sea Life Helsingissä, Särkänniemen akvaario Tampereella ja Maretarium Kotkassa. Vantaan Akvaariolinna lopetti toimintansa vuonna 2006.
Akvaariokalan eutanasia
Mitään akvaariokalaa ei saa lopettaa vetämällä se vessanpöntöstä alas. Ei ole myöskään suotavaa hävittää akvaariokaloja päästämällä ne luonnonvesiin. Tällä tavalla on aikaansaatu vieraslaji-invaasioita luonnonvesiin, esimerkiksi kultakala voi sopivissa luonnonolosuhteissa elää jopa 25-vuotiaaksi ja kasvaa 40 cm:n pituiseksi.
Akvaariokalan lopettamisessa voi käyttää useita eri menetelmiä. Jäädyttämistä on käytetty kauan lämpimänveden kalojen lopettamiseen, mutta nykyisin sitä ei pidetä enää suotavana ellei kalaa ole ensin tainnutettu jollain toisella menetelmällä. Jäädytettäessä kala pannaan pussiin etukäteen valmistellun jääsohjon sekaan ja siinä pakastimeen, missä se jäätyy kuoliaaksi. Niskan murtaminen esimerkiksi pöydän kulmaa vasten iskemällä ja pään irrottaminen teräseella ovat varmoin ottein totutettuna nopeita tapoja lopettaa kala. Kalan voi myös tainnuttaa lopettamista varten panemalla se astiaan, jonka veteen lisätään runsaasti hiilidioksidia esimerkiksi poretableteilla. Toinen menetelmä on lisätä veteen neilikkaöljyä. Kuoleman varmistamiseksi tainnutettu kala tulisi lisäksi esimerkiksi jäädyttää tai sen pää irrottaa. Isoja lemmikkikaloja voi lopettaa eläinlääkärin antamalla kuolettavalla ruiskeella, kuten muitakin lemmikkejä.
Ismail Kadaré
thumb|Ismail Kadare Zürichissä 2002 Ismail Kadare (s. 28. tammikuuta 1936 Gjirokastër, Albania) on albanialainen kirjailija. Hän kirjoittaa enimmäkseen albaniaksi, jonkin verran myös ranskaksi. Kadare sai ensimmäisen kansainvälisen Booker-palkinnon vuonna 2005.
Kadare vietti lapsuutensa synnyinkaupungissaan Etelä-Albaniassa. opiskeli kieliä ja kirjallisuutta Tiranan yliopistossa vuosina 1953–1958 ja valmistui opettajaksi. Hän työskenteli sitten kirjallisuustoimittajana. Hänen ensimmäinen romaaninsa ilmestyi Albaniassa 1963 (Kuolleen armeijan kenraali) ja oli vuodesta 1966 alkaen kuukausipalkkainen kirjailija. Vuonna 1975 hän joutui Albanian vallanpitäjien epäsuosioon eikä saanut töitään julki kolmeen vuoteen. Sittemmin tulivat julki useat hänen päätyönsä (englanniksi The Great Winter 1977, The Three-Arched Bridge 1978, The Palace of Dreams 1981, joka käsittelee Albanian ja Neuvostoliiton välirikkoa). Kadare muutti Pariisiin 1990 juuri ennen Albanian kommunistivallan kukistumista. Hän on kirjoittanut lukuisia runoja, kannanottoja, artikkeleita ja romaaneja.
Suomennetut teokset
Hannu Niklanderin ranskankielisestä käännöksestä suomentama runo Kadonneet säkeet on julkaisussa: Taite: runouslehti 1998, nro 4.
Guasila
Guasila on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Etelä-Sardinian maakunnassa. Kunnassa on arviolta 2 676 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 43,51 neliökilometriä. Se sijaitsee 210 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.
Operaatio Opera
Operaatio Opera (myös Operaatio Babylonia tai Operaatio Ofra) oli Israelin ilmaisku irakilaista ydinreaktoria vastaan Osirakissa 7. kesäkuuta vuonna 1981.
Tausta
Irak osti 1970-luvulla ydinreaktorin Ranskalta, koska maalla itsellään ei ollut kapasiteettia rakentaa sellaista. Ranska valmisti reaktorin 200 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria vastaan. Ranskalainen kirjailija Jean-Pierre van Gert sai tietoa maansa hallituksen ja Irakin välisestä kaupasta. Hän julkaisi kirjan Salaisuus, jossa paljastettiin lahjukset ranskalaisten agenttien ja Irakin hallituksen välillä. Vuonna 1975 Ranskan ja Irakin kauppasopimus julkaistiin mediassa. Ranskan hallitus totesi, että reaktoria käytetään ainoastaan tutkimukseen.
Israel epäili Irakin aikovan hyödyntää reaktoria ydinaseohjelmaa varten, muttei kuitenkaan saanut muilta valtioilta tukea näkemyksilleen. Israel laski, että vuoden 1981 kesällä olisi viimeinen mahdollisuus tuhota reaktori. Sen jälkeen ydinpolttoaine olisi jo laskettu reaktoriin. Jos se tuhottaisiin myöhemmin, radioaktiivinen laskeuma voisi tappaa suuren joukon irakilaisia siviilejä ja iskun toteuttaminen olisi muodostunut Israelin ulkopoliittisten suhteiden kannalta mahdottomaksi.
Yhdysvallat oli vakoillut Irakin ydinohjelmaa satelliittien avulla, mutta ei havainnut toimenpiteitä vaativia merkkejä ydinaseohjelmasta. Israel oli kuitenkin vakuuttunut uhan todellisuudesta ja toimenpiteiden välttämättömyydestä. Pääministeri Menachem Begin katsoi olevan kolme vaihtoehtoa reaktorin tekemisessä vaarattomaksi: diplomatia, sabotaasi tai sotilaallinen hyökkäys. Pääministeri päätyi kysymään neuvoa Israelin puolustusvoimilta.
Kansainvälisen yhteisön ollessa myötämielinen Irakin ydinohjelmalle ei diplomatian avulla ollut mahdollista pysäyttää sen toteutumista. Kun operaatio Opera aloitettiin vuonna 1978, oli pääministeri Beginin vaihtoehdoista jäljellä kaksi. Begin aloitti sotilaallisen hyökkäyksen valmistelun ja Israelin turvallisuuspoliisi Mossad sabotaasin suunnittelun.
Mossad oli saanut selville, että Ranskassa valmistetun reaktorin ydin oli valmis siirrettäväksi Irakiin. Reaktorin ydin sijaitsi eräässä varastossa Etelä-Ranskassa. Mossad asensi rakennukseen kaksi pommia. Räjähdyksessä reaktori paloi puoliksi. Sen paikkaaminen olisi kestänyt jopa puoli vuotta, joten Irak päätti olla korjaamatta ydintä.
Sunnuntaina 14. kesäkuuta vuonna 1980 tohtori el-Masid kirjautui Pariisissa Meridian-hotelliin. Kun palvelijaksi pukeutunut naispuolinen agentti oli viemässä jotakin tohtorin huoneeseen, turvallisuuspoliisin agentit tappoivat hänet. Huoneen ulkopuolella samassa käytävässä liikkunut nainen näki kuitenkin tapauksen, ja hänet murhattiin yliajamalla ennen silminnäkijäkertomuksen antamista poliisille.
Sabotaasin ja murhien tuomista vastoinkäymisistä huolimatta Irakin onnistui valmistaa ydinreaktori. Reaktori nimettiin Tammuz-kuukauden mukaan, jonka aikana Babylonian kuningas Nebukadressar II karkotti juutalaiset valtakunnastaan 580-luvulla eaa..
Isku
Operaatio alkoi 7. kesäkuuta 1981 noin kello 15.55 paikallista aikaa Etzionin lentotukikohdassa, jossa kahdeksan F-16 -hävittäjää ja kuusi niiden tukena ollutta F-15 -hävittäjää nousivat ilmaan. Jokainen F-16 -kone oli aseistettu kahdella viiveellä laukeavalla Mark-84 -pommilla, jonka lisäksi ne kantoivat lisäpolttoainesäiliöitä. Koneet lensivät vapaasti Jordania n ja Saudi-Arabian kautta väittämällä olleensa Saudi-Arabialaisia Jordaniassa ja Jordanialaisia Saudi-Arabiassa. Koneet joutuivat tiputtamaan lisäpolttoaineet Saudi-Arabian aavikolle, koska olivat niin raskaasti aseistettuja.
Noin 18.35 paikallista aikaa, 20 km Osirakin reaktorista, F-16 -koneet nousivat yli kahden kilometrin korkeuteen, josta lähtivät 35 asteen kulmassa, noin 1 100 kilometriä tunnissa kohti reaktoria. Pommit pudotettiin pareittain viiden sekunnin välein. Ainakin kahdeksan kuudestatoista pommista osui reaktoriin. Reaktorilla olleet irakilaiset sotilaat ilmeisesti tulittivat tuloksetta hyökkääjiä ilmatorjuntakonekivääreillä. Israelilaiset nousivat takaisin korkealle ja poistuivat takaisin Israeliin. Pommitus kesti vain alle kaksi minuuttia ja siinä kuoli kymmenen sotilasta sekä yksi ranskalainen insinööri.
Lopputilanne
YK tuomitsi iskut, mutta kun turvallisuusneuvosto äänesti pakotteista Israelia vastaan, Arabimaat ja Yhdysvallat eivät tulleet samaan tulokseen. Ranska ei myöskään tuominnut tekoa.
Aulis Virtanen
Aulis Joel Virtanen (27. elokuuta 1926 Turku – 16. heinäkuuta 2006 Turku) oli suomalainen urheilutoimittaja ja -selostaja.
Virtanen aloitti toimittajauransa 1945 Turun Sanomissa jääkiekkotoimittajana. Hän oli toimessa viisi vuotta. Vuonna 1960 Virtanen siirtyi radio- ja televisioselostajaksi. Hän tuli tunnetuksi 1970-luvulla Englannin liigan jalkapallo-otteluiden selostajana. Virtanen teki pitkän elämäntyön mainostoimistoalalla.
Virtanen toimi vuosikymmenien ajan kuuluttajana aina kauteen 2005–2006 saakka Turun Palloseuran kotiotteluissa. Hänet valittiin Suomen Jääkiekkoleijonaksi #118.
Virtanen kuoli 79-vuotiaana vaikeaan sairauteen heinäkuussa 2006.
Pickettin hyökkäys
thumb|left|250px|Pickettin hyökkäys pohjoisvaltiolaisten asemiin Pickettin hyökkäys oli etelävaltioiden Gettysburgin taistelun kolmantena päivänä 3. heinäkuuta 1863 suorittama hyökkäys, joka kantaa komentajansa George Pickettin nimeä. Pickett johti kolme divisioonaa avoimelle pellolle Cemetary Ridgen edustalle, jossa ne menettivät unionin joukkojen kivääri- ja tykkitulessa yli puolet miehistään. Divisioonia komensivat etelävaltioiden puolelta kenraalimajuri Isaac R. Trimble, prikaatinkenraali J. Johnston Pettigrew ja kolme Pickettin prikaatinkenraalia. Hyökkäys päättyi katastrofiin etelän joukkojen menetettyä yli puolet miehistään. Se päätti myös etelävaltioiden etenemisen pohjoisvaltioiden maaperällä ja pakotti kenraali Robert E. Leen vetämään joukkonsa takaisin Virginiaan.
Lacey Evans
Macey Estrella-Kadlec (ent. Evans s. 24. maaliskuuta 1990) on yhdysvaltalainen showpainija ja työskentelee WWE:ssä kehänimellä Lacey Evans. Hän on tällä hetkellä Smackdown brändissä. Evansilla on sotilaskoulutus ja hän on sotilasarvoltaan merijalkaväen kersantti. Hän on osallistunut sotilaspoliisina Afganistanin ja Irakin sotiin.
NXT
Sotilasuran jälkeen huhtikuuta 2016 Estrella-Kadlec allekirjoitti sopimuksen WWE:n kanssa ja aloitti harjoittelut WWE Performance Centerissä Vuonna 2017 hänelle annettiin kehänimi Lacey Evans, mikä sattui myös olemaan hänen siskonsa tyttönimi. Ensimmäinen isompi ottelu oli osallistumin Mae Young Classic-turnaukseen, mutta Toni Storm päihitti hänet toisella kierroksella. Viimeiset ottelut NXT:ssä Evans paini joulukuussa 2018 ennen siirtymistä WWE:n pääsarjaan Raw:in.
Raw ja Smackdown
Evans oli yksi kuudesta NXT:n painijasta, jotka siirtyi 2019 alussa pääsarjaan. Virallinen debyytti tapahtui Royal Rumblessa, johon hän osallistui sijalta 1. Evans selvisi kehässä 29 minuuttia, kunnes Charlotte Flair eliminoi hänet. kevään ja kesän ajan Evans lähinnä keskeytti ja häiritsi muiden otteluita, kunnes 2019 Draftissä hänet siirrettiin Smackdown brändiin. Evans on tehnyt myös historiaa sillä hän ja Natalya olivat ensimmäiset naiset, jotka saivat painia Saudi Arapiassa Crown Jewel-tapahtumassa. Helmikuussa 2021 Evansin ilmoitettiin olevan raskaana, joka liitettiin osaksi juonta, että Ric Flair olisi ollut lapsen isä. Tämän myötä myös ottelu mestaruudesta Asukaa vastaan peruttiin. Evans oli sivussa painista yli vuoden, kunnes palasi huhtikuussa 2022 Smackdownin jaksossa takaisin. Evans ei ole onnistunut WWE:n urallaan saavuttamaan vielä mestaruuksia.
Divitiacus
Divitiacus oli galliheimo heedujen druidi ja heedujen päällikön Dumnorixin veli. Ciceron mukaan Divitiacus tunsi luonnon salat ja ennustamisen taidon. Divitiacus kannatti liittoa Rooman ja Caesarin kanssa, ja hän onnistui anomaan veljelleen armahduksen vuoden 58 eaa kapinasta. Samana vuonna Divitiacus oli yksi niistä gallialaisten johtajista, jotka pyysivät Caesaria apuun Ariovistuksen johtamia sveebejä vastaan. Divitiacus oli jopa aiemmin vieraillut Roomassa pyytämässä senaatilta apua, mutta oli epäonnistunut yrityksessään. Ilmeisesti hän tapasi saman matkan aikana Ciceron. Caesar luotti Divitiacukseen, ja armahti hänen pyynnöstään vuonna 57 eaa bellovakit, jotka olivat osallistuneet Rooman vastaisiin juonitteluihin muiden belgiheimojen kanssa.
Koivusaari (Siilinjärvi)
Koivusaari on kylä Siilinjärvellä. Se sijaitsee Siilinjärven kunnan länsiosassa, noin 10 kilometrin päässä Siilinjärven kirkonkylän keskustasta. Syksyllä 2007 kylässä asui 253 ihmistä. Kylässä asuu paljon lapsiperheitä. Koivusaaressa oli aiemmin kyläkoulu, mutta nykyään valtaosa koululaisista käy Hamulan koulua ja kylän eteläosissa asuvat Kehvon koulua. Koivusaaressa on useita toimivia maa- ja metsätiloja. Useilla tiloilla on karjaa, osa on erikoistunut kasvien viljelyyn. Kylällä on myös runsaasti pienimuotoista yritystoimintaa, lähinnä palveluyrittäjyyttä.
Hans von Berlepsch
Hans Hermann Carl Ludwig von Berlepsch (29. heinäkuuta 1850 Fahrenbach – 27. helmikuuta 1915 Witzenhausen) oli saksalainen lintutieteilijä ja kreivi.
Hansin isä täytti lintuja ja opetti pojalleen tämän taidon. Hans teki itselleen pienen täytettyjen lintujen kokoelman. 1870-luvulla hän joutui sotaan ja hänestä tuli husaari ja myöhemmin luutnantti.
Berlepsch opiskeli eläintiedettä Hallen, Leipzigin ja Zürichin yliopistoissa. Opintojen päätyttyä hänen isänsä kustansi hänelle loman Englannissa. 31-vuotiaana hän avioitui ja sai useita lapsia. Isänsä kuoltua hän peri suvun linnan Schloß Berlepschin Witzenhausenin lähistöllä.
Hän käytti perintöään tukemalla lintujen keräilijöitä Etelä-Amerikassa, mukaan lukien Jan Kalinowski ja Hermann von Ihering. Hänen yli 55 000 linnun kokoelmansa myytiin Senckenbergin luontomuseoon Frankfurt am Mainissa hänen kuolemansa jälkeen.
Berlepsch tutki muun muassa kolibreja. Hän nimesi 300 uutta lintulajia tai alalajia. Hänen kunniakseen on nimetty nokitinami (Crypturellus berlepschi), kuparitöpökolibri (Chaetocercus berlepschi), töpömuura (Myrmeciza berlepschi), harlekiinimuura (Rhegmatorhina berlepschi), amazonianpalloluura (Hylopezus berlepschi), metsäkanastero (Asthenes berlepschi), ruskoselkäkanastero (Thripophaga berlepschi), palmuorneero (Berlepschia rikeri) ja punavyötangara (Dacnis berlepschi).
Berlepschin tutkimusten perusteella kehitettiin maljamainen linnunpönttömalli Berlepscher Nisthöhle, jonka pohjassa on pieni reikä. Aukko vastaa lahoa puunydintä, josta kosteus valui pois.
Extensible Messaging and Presence Protocol
right|frame|XMPP Standards Foundation
Extensible Messaging and Presence Protocol (XMPP) (tunnettu aiemmin nimellä Jabber ) on pikaviestintään ja läsnäolon seurantaan kehitetty avoin teknologia. XMPP-protokolla on laajennettava, ja tukee nykyään pikaviestinnän lisäksi muun muassa VoIP-puheluita ja tiedostonsiirtoa. Sähköpostin tavoin XMPP-järjestelmällä ei ole yhtä keskitettyä palvelinta, vaan järjestelmä tunnistaa käyttäjän palveluntarjoajan domain-tunnuksen avulla. Tunnetuimpia XMPP-palveluntarjoajia ovat Jabber.org, joka tunnetaan nk. alkuperäisenä pikaviestipalveluna, ja Google, joka tarjoaa ilmaista Google Talk -palveluaan. Erityisesti suomalaisille palvelua tarjoaa Jabber.fi. Myös Facebookilla on ollut XMPP-protokollaa käyttävä liityntä pikaviestimeensä.
Historia
Jeremie Miller julkisti Jabber-projektin vuonna 1998 tavoitteenaan luoda avoimiin standardeihin nojautuva pikaviestinjärjestelmä. Ensimmäinen palvelinohjelmisto, jabberd, valmistui vuonna 1999. Vuonna 2001 luotiin Jabber Software Foundation jonka tehtäväksi tuli Jabber-protokollan ja sen laajennuksien määritteleminen. IETF standardoi protokollan vuonna 2004 nimellä XMPP ja Jabber Software Foundation sai nimen XMPP Standards Foundation kolme vuotta myöhemmin.
19. toukokuuta 2014 monet XMPP-palvelinten ylläpitäjät määrittelivät salauksen pakolliseksi sekä asiakassovellusten että palvelinten välisessä liikenteessä.
Standardointi
XMPP-protokolla määritellään seuraavissa RFC-dokumenteissa:
Tämän lisäksi XMPP Standards Foundation julkaisee omia laajennuksia protokollaan.
Hyperkuutio
thumb|upright=1.25|Eriulotteisia hyperkuutioita Hyperkuutio tarkoittaa kolmiulotteisen kuution yleistystä n:ään ulottuvuuteen. Se on suljettu säännöllinen monitahokas. Myös tavallinen kuutio on hyperkuutio, jossa n = 3. Neljässä ensimmäisessä ulottuvuudessa hyperkuutiot ovat seuraavanlaisia:
Is Always Over Now?
Is Always Over Now? on Dawn Martinin esittämä kappale, joka edusti Irlantia vuoden 1998 Eurovision laulukilpailussa Ison-Britannian Birminghamissa.
Kappale sijoittui Euroviisuissa yhdeksänneksi 64 pisteellä.
Härskiänsaari
Härskiänsaari on saari varsinaisella Saimaalla Suur-Saimaan ja Haapaveden välisessä järvenosassa Etelä-Karjalan Ruokolahdella.
Maantietoa
Härskiänsaari on 7,2 kilometriä pitkä ja 3,7 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 15 neliökilometriä. Saari on keskeltä kapeampi kuin muualla. Kapea kohta on 830 metriä leveä ja tämän matalan alueen päissä ovat Lahnalahti ja Suolahti. Sen pohjoispäässä on vain 100 metriä leveä Vuosalmi, jossa kohtaavat Haapaveden ja Suur-Saimaan vedet Kalmasaaren ympärillä. Haapaveteen kuuluu pohjoispuolella sijaitseva Kauvonselkä ja siitä kaakkoon ja lopulta etelään kaartuva Soinilansalmi. Kauvonselän saaria ovat Kuusikko, Iso-Vastari, Pieni-Vastari, Haamaa ja suurimpana Vuosaari. Nykyään katsotaan Haapaveden päättyvän pengertiehen, joka ylittää salmen sen puolivälissä. Salmen eteläosa jatkuu kaakkoon päin ja yhtyy siellä Korosniemenselkään. Härskiänsaarelta näkyy idässä koko tämän matkan Äitsaari. Etelässä Korosniemenselän takana näkyy Mietinsaari. Näkymää rajoittaa täällä saaristo, joka kätkee sisälleen Siikaveden. Saariston saaria ovat esimerkiksi Hyvättisaari, Raksinsaari, Mäntysaari, Haapasaari, Jänissaari, Lukkarisaari, Hänisaari ja Lehmänen. Suurin saari Kuisaari toimii Siikaveden luonnollisena länsirajana. Kuisaaren pohjoispuolella jatkuu saaristo: Karhusaari, Salmisaari, Viholaissaari, Majasaari, Lehtinen, Ulmisaari ja Mustiainen. Sen takana aukeaa länteen Suur-Saimaa. Härskiänsaarta suojaa Suur-Saimaan länsituulilta Suuri Lintusaari ja Pieni Lintusaari. Näiden välissä kulkee pieni järvenselkä, joka on noin kilometrin leveä. Järvenselän pohjoispää loppuu Lintusaarenselkään, jonka takana näkyy Härskiänsaarelta Utalasta alkava niemimaa.
Saaren pintamuodot ovat maltilliset, mutta se on toisaalta kankaremaata. Korkeuserot liikuttaessa ovat vain 10–20 metriä. Saaren korkein kohta on Pitkienkallio, joka kohoaa saaren eteläosassa 110 metrin korkeuteen mpy. Myös Vuosalmen kylä on sijainnut korkealla mäellä. Saarella ei ole järviä eikä soita. Metsäisen saaren joitakin laaksoja on ojitettu, mutta oja ovat täällä harvinaisuuksia. Saarella asuu kiinteästi alle 20 henkilöä ja kesäisin tulee lisää noin 100 vapaa-ajan asunnon asukkaat. Saaren vapaa-asuntojen määrä lähti voimakkaaseen kasvuun pengertien valmistuttua. Äitsaarelta tulevaa tietä voi ajaa Rasilaan asti, jonne on matkaa 20 kilometriä. Härskiänsaaren keskellä kulkee vanhaa kärrypolun reittiä seuraava autotie, johon Rasilasta tuleva tie yhtyy.
Historiaa
Saarella on ollut 1600-luvulta asti kartano, joka tunnetaan Härskiänhovina. Kartanon osti Savanderin konkurssipesästä Emil Hansén 16.3.1869. Hän anoi vuonna 1877 lupaa perustaa saarelle höyrysahan. Kun lupa tuli vuonna 1878, möi hän kartanonsa maineen ja toimilupineen pietarilaiselle kauppiaalle Franz William Kochille hyvällä voitolla. Uusi omistaja rakennutti ja käynnisti sahan vuonna 1879. Saha tarjosi töitä 30 aikuiselle ja 12 lapselle, jotka sahasivat vuosittain 38 000–45 000 tukkia. Kartano ja saha vaihtoivat omistajia vuosina 1881 ja 1884, mutta sahan toiminta lopetettiin yllättäen vuonna 1887. Kartano ja saha myytiin edelleen T. & J. Salvesenille, joka uudisti sahan ja käynnisti sen uudelleen. Nyt sahalla työskenteli 40–60 henkilöä ja he tuottivat puutavaraa 2 000 standarttia vuodessa. Kun saha uudistettiin vuonna 1911, ylsi tuotanto 2 800 standarttiin vuodessa. Salvesenit kohtelivat työväkeä hyvin ja perustivat heidän lapsilleen koulun kartanon yläkertaan. Koulu toimi noin 20 vuotta, jolloin saha paloi vuonna 1917. Lapset siirtyivät Utalan kouluun ja hiljalleen hakeutui väki muualle töihin. Saaren asukkaista suuri osa oli sahan työtekijöitä. Sahan yhteydessä toimi myös kauppa vuodesta 1898 1920-luvulle asti.
Saaresta voi luoda yleiskuvan vuoden 1918 Imatran seudun talouskartasta. Saarella on ollut Vuosalmen kylä ja Härskiänsaaren kylä ja niitä vastaavat kuuden ja kahden maatalon kylät, jotka ovat sijainneet eri päässä saarta. Kylien välillä oli kärrypolku, joka kävi myös neljän torpan kautta. Kyliä ei nykyään ole ja peltomaat ovat metsittyneet.
Toisen maailmansodan loputtua lisääntyi saarelaisten keskuudessa syntyvyys ja samaan aikaan asutettiin saarelle Karjalankannaksen evakkoja. Saarelle perustettiin vuonna 1953 uudelleen koulu, joka toimi kaksi- ja välillä myös kolmiluokkaisena. Vuonna 1962 oli koulussa ennätyksellisesti 23 oppilasta. Koulun toiminta lakkautettiin vuonna 1964 ja sen oppilaat siirtyivät Utalaan kouluun.
Härskiänsaaren asukkaat liikkuivat ennen omilla veneillään mantereelle ja takaisin. Kun myöhemmin tulivat yhteysalukset ensin höyrylaivan ja sittemmin dieslmoottoriveneiden muodossa, jäivät kirkkoveneet ja omat veneet vähemmälle käytölle. Lopulta saareen pääsi mantereelta Vuosalmen ylittävällä kapulalossilla. Reitti Rasilaan lyheni, kun ensin rakennettiin 1950-luvun lopussa tie Rasilasta Äitsaaren rantaan, ja sitten saareen asti rakennettiin 1990-luvulla 500 metriä pitkä pengertie. Pengertien Härskiänsaaren puolelle jätettiin kapea silta-aukko. Pengertie haittasi vedenvirtauksia ja esti veden vapaan liikkumisen Soinilansalmessa. Sen haittoja pyrittiin vähentämään rakentamalla vanhan sillan tilalle uusi pitempi silta. Se valmistui talvella 2018. Vuosalmen lossia ei ole, mutta pyöräilijöille tarjotaan tilaamalla venekyyti Vuosalmen yli.
The Shangri-Las
The Shangri-Las oli yhdysvaltalainen popyhtye, joka perustettiin vuonna 1963. Huhtikuussa 1964 yhtye teki levytyssopimuksen Red Bird Recordsin kanssa ja samana vuonna julkaistiin yhtyeen ensimmäinen hitti, ”Remember (Walking in the Sand)”, joka pääsi Yhdysvaltain listalla viidenneksi. Vuonna 1967 yksi jäsenistä, Marguerite Ganser, päätti lähteä yhtyeestä. Yhtye hajosi vuonna 1969.
The Shangri-Lasin neljästä jäsenestä kaksi on vielä elossa. Mary Ann Ganser kuoli huumausaineiden yliannostukseen vuonna 1970 ja Marguerite ”Marge” Ganser kuoli rintasyöpään vuonna 1996.
Single ”Leader of the Pack” julkaistiin uudelleen 1970-luvulla ja kohosi hetkeksi listoille.
Vanja Stambolova
Stambolova karsiutui 1999 Bydgoszczin alle 18-vuotiaiden MM-kisoissa 400 metrin aitajuoksun alkuerissä ajalla 1.04,56. Helsingin MM-kisoissa 2005 hän karsiutui 400 metrin aitojen alkuerissä ajalla 58,99. Seuraavana vuonna hän voitti Balkanin sisäratojen mestaruuden 400 metrin sileällä. Moskovan sisäratojen MM-kisoissa hän voitti 400 metrillä MM-hopeaa ajalla 50,21. Myöhemmin samana vuonna hän voitti matkan Bulgarian mestaruuden sekä EM-kultaa Göteborgin EM-kisoissa ajalla 49,85. Kauden lopussa hän juoksi kahdeksanneksi IAAF:n yleisurheilufinaalissa ja toiseksi yleisurheilun maailmancupissa.
Stambolova kärähti dopingista tammikuussa 2007 maannaisensa Venelina Venevan kanssa. Bulgarian yleisurheiluliitto vapautti heidät syytteistä, mutta kansainvälinen yleisurheiluliitto IAAF valitti päätöksestä urheilun välitystuomioistuimelle ja CAS piti kahden vuoden kilpailukiellon voimassa.
Kilpailukieltonsa jälkeen Stambolova osallistui Berliinin MM-kilpailuihin 2009 karsiutuen 400 metrin aitajuoksun välierissä. Dohan sisäratojen MM-kilpailuissa 2010 hän sai pronssia 400 metrillä ajalla 51,50. Barcelonan EM-kilpailuissa 2010 hän oli toinen 400 metrin aitajuoksussa Bulgarian ennätysajalla 53,82. Pariisin sisäratojen EM-kilpailuissa 2011 hän oli 400 metrin neljäs ajalla 52,58. Saman vuoden Daegun MM-kilpailuissa hän sijoittui kuudenneksi 400 metrin aidoissa ajalla 54,23 s. Istanbulin sisäratojen MM-kilpailuissa 2012 hän oli 400 metrin neljäs ajalla 51,99. Saman vuoden Moskovan MM-kilpailuissa hän karsiutui 400 metrin aitajuoksun välierissä.
Luettelo Suomen muurahaislajeista
Tämä on luettelo Suomessa tavattavista muurahaisista.
Sauber C15
Sauber C15 oli Leo Ressin suunnittelema Formula 1 -auto, jolla Sauber-talli kilpaili kaudella 1996. Siinä oli voimanlähteenä Fordin Zetec-R moottori. Autoa ajoivat Heinz-Harald Frentzen, jolle kausi oli Sauberilla jo kolmas ja Benettonilta siirtynyt Johnny Herbert.
Sauber sai ajokkeihinsa uudet V10-moottorit, kun vielä viime kaudella talli käytti kahdeksansylinterisiä voimanlähteitä. Uudet Zetec-R V10-moottorit osoittautuivat kuitenkin odotettua heikommiksi ja talli keräsi ainoastaan 11 MM-pistettä ja yhden palkintosijan.
Tallin kuljettajat osoittivat kuitenkin hyviä otteita. Frentzen oli hieman Herbertiä nopeampi, mutta Herbert saavutti tallin historia toisen palkintosijan ajamalla maaliin kolmantena Monacon GP:ssa. Frentzen ajoi silloin neljänneksi.
Sauber sijoittui C15-autollaan valmistajien mestaruussarjassa seitsemänneksi 11 pisteellä.
Mädät omenat
Vuoteen 1973 sijoittuvassa sarjassa nuori sosiologian opiskelija Onerva (Satu Tuuli Karhu) kaapataan selittämättömästi, ja hän herää lautalla kohti kuvitteellista Kotkakallion mielisairaalaa. Helsingin Sanomien kriitikko Kaisu Tervonen kehuu sarjaa ja toteaa sen ”lähenevän jopa psykologista kauhua”. Pääkäsikirjoittaja Mia Ylönen on kertonut saaneensa inspiraation sarjaan Seilin saarella toimineesta naisten mielisairaalasta.
Sarja on pääosin kuvattu virolaisessa kartanossa kesällä 2020. Sarjan budjetti oli 3 260 000 euroa, josta Suomen elokuvasäätiön osuus oli 100 000 euroa.
Guspini
Guspini on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Etelä-Sardinian maakunnassa. Kunnassa on arviolta 11 870 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 174,67 neliökilometriä. Se sijaitsee 130 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.
Lal Bahadur Shastri
Lal Bahadur Shastri (, 2. lokakuuta 1904 Mughalsarai – 11. tammikuuta 1966) oli intialainen poliitikko ja pääministeri vuosina 1964–1966. Hän osallistui merkittävällä panoksella Intian itsenäisyyskamppailuun.
Intian itsenäistyttyä hän oli sisäministerinä Uttar Pradeshissa.. Vuonna 1951 Shastri valittiin Lok Sabhan pääsihteeriksi. Hän oli rautateiden ministerinä, mutta erosi rautatieonnettomuuden jälkeen. Vaalien jälkeen hän pääsi liikenneministeriksi ja sisäministeriksi vuonna 1961.
Shastri toimi varapääministerinä Jawaharlal Nehrun sairauden aikana. Nehrun kuoltua toukokuussa 1964 Shastrista tuli kompromissiehdokkaana Intian pääministeri 9. kesäkuuta 1964. Hän oli nehrulainen sosialisti, ja kelpasi myös niille, joille konservatiivis-oikeistolainen Morarji Desai oli huonompi vaihtoehto.
Shastrin pääongelma oli Pakistan. Pakistan lähetti sotavoimia Kutchin niemimaalle elokuussa 1965. Britannian pääministerin taivuttelemana Pakistan suostui kymmenykseen alueesta, josta he olivat aluksi vaatineet puolta.
Syyskuussa 1965 Pakistanin joukot kuitenkin hyökkäsivät uudelleen, nyt Kashmirin alueen vuoksi. Pakistanilaiset toivoivat vallankaappausta Intiassa. Shastri lähetti kuitenkin joukot hyökkäykseen ja Punjabissa käytiin kiivasta panssarisotaa. Pakistanilaiset valtasivat joitain alueita, mutta Intia sai Haji Pirin Kashmirissa ja Lahoren tykistönsä kantaman päähän. Aselevon yhteydessä Shastrista tuli kansallissankari.
Lino Bortolo Belotti
Lino Bortolo Belotti (19. lokakuuta 1930 – 23. maaliskuuta 2018 ) oli italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Bergamon hiippakuntaan 12. kesäkuuta 1954 ja nimitettiin Bergamon vihkipiispaksi sekä Tablan titulaaripiispaksi 15. toukokuuta 1999. Piispaksi vihkiminen seurasi 29. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Roberto Amadei, jota avustivat Armando Brambilla ja Alfredo Maria Garsia.
Belotti jäi eläkkeelle 22. tammikuuta 2009.
Harry Kullman
Harry Kullman (1919 Malmö, Ruotsi – 1982 Tukholma, Ruotsi ) oli ruotsalainen kirjailija. Hän kirjoitti nuortenkirjoja ja oli uranuurtaja yhteiskunnallisten nuortenkirjojen kirjoittajana. Hän käsittelee kirjoissaan nuorisorikollisuutta ja väkivaltaa, ja näkökulma on nuorten.
Kilden
thumb|300px|Teatteri- ja konserttitalo Kilden Kilden (Lähde) on teatteri- ja konserttitalo Odderøyalla Kristiansandissa.
Selskapet
Kildenin rakennutti ja sen omistaa Kilden teater- og konserthus for Sørlandet IKS -yhdistys, jonka muodostavat Kristiansandin kunta (80 %) ja Länsi-Agderin lääni (20 %). Norjan valtio osallistui rakennuksen rahoitukseen ja vastaa 70 prosentista sen käyttömenoista. . Yhdistys perustettiin 2003 ja sen nimi päätettiin 2006. Talon toiminnasta vastaa Selskapet Kilden Drift AS skal.
Rakennus
Kildenin rakennustyöt aloitettiin 2007, ja kruununprinsessa Mette-Marit laski sen peruskiven 2009. Viralliset avajaiset järjestettiin 6. tammikuuta 2012.
Kildenin arkkitehtisuunnittelusta vastasi suomalainen Arkkitehtitoimisto ALA ja sen pääurakoitsijana toimi AF Gruppen. Rakennuksen kokonaispinta-ala on 16 000 neliömetriä ja tilavuus 128 000 kuutiometriä. Sen hinta oli 139 miljoonaa euroa.
ALA Architects valittiin rakennuksen suunnittelijaksi kilpailun kautta. He voittivat suunnitelmalla, jonka nimi oli Tutu. Kun päättäjät ymmärsivät sanan merkityksen (balettitanssijan hame), rakennus sai uuden nimen Kilde (lähde). Teatterisalin istuimista tuli punaiset rakennuttajan ja käyttäjien edustajien päätöksellä.
Kilden palkittiin Suomessa vuoden 2011 teräsrakenteena, perusteluina olivat mm. eri materiaalien (teräs, puu ja kivi) innovatiivinen yhdistäminen. Kildenin runkourakoitsija oli Ruukki Construction, joka vastasi teräsrakenteiden detaljisuunnittelusta, valmistuksesta ja asennuksesta.
Salit
Rakennuksessa on neljä salia:
Aiheesta muualla
58.13912°N, 7.99715°W
Lordi Voldemort
thumb|230px|Lordi Voldemortia esittävä kuva. Lordi Voldemort (31. joulukuuta 1926 – 2. toukokuuta 1998), eli oikealta nimeltään Tom Lomen Valedro , on kirjailija J. K. Rowlingin luoma kuvitteellinen henkilö, joka esiintyy Harry Potter -kirjasarjassa. Hän on Harry Potterin arkkivihollinen, kylmäverinen murhaaja ja kirjasarjan pääroisto. Harry Potterin maailmassa melkein kaikki velhot ja noidat ovat tietoisia tabusta eivätkä uskalla lausua hänen nimeään, jottei heitä löydettäisi. Poikkeuksia ovat muun muassa Harry, Albus Dumbledore, Sirius Musta, Remus Lupin ja loppuvaiheessa Hermione Granger. Useimmat kutsuvat Voldemortia mieluummin nimellä "Tiedät-kai-kuka" ("You-Know-Who") tai ”Hän-joka-jääköön-nimeämättä” ("He-Who-Must-Not-Be-Named"). Voldemortin palvelijat eli kuolonsyöjät taas käyttävät Voldemortista nimeä "pimeyden lordi" ("Dark Lord"), "Herrani", "Isäntäni" tai "Mestarini". Dumbledoren mukaan vain harva tietää, että Voldemortin oikea nimi on Tom Valedro. Vol de Mort on ranskaa, ja sillä on kaksi merkitystä. Nimi voi tarkoittaa "kuoleman lentoa" tai "kuoleman ryöstöä".
Nimen ääntäminen
Ranskan kielessä sanan mort t-kirjainta ei lausuta. Rowling onkin sanonut, että Voldemortin nimi kuuluu lausua ranskalaisittain, siis ilman t-kirjainta (voldemor). Elokuvissa nimen t-kirjain kuitenkin lausutaan, ja sieltä tapa on levinnyt englanninkielisiin äänikirjoihin ja tavallisten ihmisten keskuuteen. Niinpä t-kirjaimen lausumista ei voitane pitää virheenä.
Voldemortin elämä
Tom Lomen Valedro syntyi 31. joulukuuta 1926. Hänen äitinsä Merope Kolkko oli noita, joka ilmeisesti lumosi Tomin jästi-isän lemmenjuomalla. Hän lopetti juoman antamisen luullessaan Valedron jo rakastuneen häneen oikeasti. Sen seurauksena Tom Valedro Sr. hylkäsi hänet: kirjassa Harry Potter ja puoliverinen prinssi kerrotaan Harryn ja Dumbledoren nähneen ajatuseulassa Meropen, jota todellakaan ei voinut sanoa kauniiksi ja joka ei osannut mitenkään huolehtia ulkomuodostaan - joten ei mikään ihme, että itsekäs ja piloille hemmoteltu rikas poika hylkäsi hänet kun taikajuoman hämäävä vaikutus loppui. Merope Kolkko jäi yksin odottamaan lasta ja menehtyi tasan tunti synnytyksen jälkeen. Koska Tom Valedro tehtiin lemmenjuoman vaikutuksen alaisena, hän ei voinut tuntea rakkautta tai kyennyt siihen. Nuori Tom Valedro joutui orpokotiin, jossa hän varasteli muilta lapsilta ja hänen ympärillään tapahtui merkillisiä asioita. Hän inhosi orpokotiaan ja alkoi vihata jästejä. Hän ei tiennyt olevansa velho, kunnes Albus Dumbledore kutsui hänet opiskelemaan Tylypahkan velhokoulussa vuonna 1938. Hänet sijoitettiin luihuisten tupaan.
Valedro menestyi hyvin opinnoissaan ja häntä pidettiin kenties Tylypahkan historian parhaimpana oppilaana. Vuonna 1942 Valedro sai tietää, että hän oli äitinsä puolelta sukua Luihuisten perustajalle Salazar Luihuiselle ja osasi puhua kärmeskieltä. Hän luki kertomuksia, joiden mukaan Luihuinen oli rakentanut salaisen kammion Tylypahkan alle. Kammion kykeni avaamaan ainoastaan Luihuisen perillinen. Hän avasi kammion ja ystävystyi siellä asuvan basiliskin kanssa. Hän käytti basiliskia surmaamaan jästisyntyisiä, eli omasta mielestään kuraverisiä velhoja ja noitia. Basiliski tappoi tytön, joka tunnetaan Murjottavana Myrttinä, ja Valedro lavasti syylliseksi kolmasluokkalaisen Rubeus Hagridin. Hagrid erotettiin koulusta, mutta Dumbledore nimitti hänet myöhemmin Tylypahkan riistanvartijaksi.
Valedro murhasi Pikkuhirttivaarassa asuvan isänsä ja isovanhempansa jo ennen koulun loppumista, ja lavasti murhaajaksi enonsa Morfin Kolkon. Jästit pitivät varmana syyllisenä Valedrojen puutarhuria Frank Bryceä - joskin tämä vapautettiin todisteiden puutteessa. He eivät koskaan ratkaisseet murhaajan henkilöllisyyttä lopullisesti. Tom Valedro lopetti opintonsa Tylypahkassa käytyään läpi kaikki seitsemän luokka-astetta vuonna 1945. Hän halusi jäädä kouluun opettajaksi, mutta sen aikainen rehtori, Armando Dippet ei myöntynyt koska piti Valedroa vielä liian nuorena. Dippet kuitenkin lupasi Valedrolle paikan opettajana, mutta pyysi häntä odottamaan muutaman vuoden ja Valedro päätyi kauppa-apulaiseksi Borgin & Burkesiin Iskunkiertokujalle. Tämä järkytti hänen entisiä opettajiaan, sillä Valedro muistettiin erityisen taitavana ja lahjakkaana velhona, eikä kauppa-apulaisen virkaa tästä syystä pidetty hänen arvoisenaan jatkumona koulun jälkeen. Oltuaan siellä noin vuoden töissä hän murhasi Hepzibah Smithin, varasti Puuskupuhin kupin ja Luihuisen medaljongin ja katosi pitkäksi aikaa tekemään muodonmuutoksia ja keräämään kannattajia. Joskus viimeistään tässä vaiheessa hän vieraili Albaniassa noutamassa Korpinkynnen tiaran, jonka sijainnin Helena Korpinkynnen haamu kertoi hänelle Tylypahkassa. Hän yritti opettajan paikkaa uudelleen kymmenisen vuotta myöhemmin. Sillä välin Albus Dumbledoresta oli tullut rehtori, ja vaikka Dippet oli luvannut Valedrolle paikan opettajana, Dumbledore ei myöntynyt tähän (Dumbledore oli ainut, joka uskoi Valedron olevan syyllinen Murjottavan Myrtin murhaan, sekä muihin hyökkäyksiin joista Hagridia syytettiin). Kostoksi Valedro kirosi Pimeyden voimilta suojautumisen opettajan paikan niin, ettei kukaan ole onnistunut pysymään virassa vuotta kauempaa. Hän katosi jälleen pitkäksi aikaa ja palasi kaikkien aikojen pelätyimpänä Pimeyden velhona.
1970-luvulla Valedro aloitti kampanjan, jonka tarkoituksena oli tappaa kaikki jästit sekä jästisyntyiset tai jästiystävälliset velhot ja ottaa valta koko velhomaailmassa. Hänen aatteensa saivat eniten kannatusta vanhoillisten, puhdasveristen velhoperheiden keskuudessa. Hän alkoi kerätä kannattajia, joita alettiin kutsua kuolonsyöjiksi. Hän otti nimen lordi Voldemort, joka oli itse asiassa anagrammi hänen oikeasta nimestään ("Tom Lomen Valedro", "Ma olen Voldemort"/"Tom Marvolo Riddle", "I am Lord Voldemort"). Hän oli käyttänyt sitä nimeä jo Tylypahka-aikanaan lähimpien "ystäviensä" kesken. Voldemortin ja hänen kannattajiensa ansiosta velhomaailma oli kauhun vallassa. Kukaan ei kyennyt tietämään, kuka oli Voldemortin puolella ja kuka häntä vastaan. Lukemattomat velhot menettivät henkensä, ja kokonaisia velhoperheitä tuhottiin. Taikaministeriö oli voimaton, mutta Dumbledore perusti Feeniksin killan vastustamaan Voldemortia.
Harry Potterista tuli välittömättömästi kuuluisuus velhojen keskuudessa, mutta hänet vietiin tätinsä ja tämän miehen hoitoon kasvatettavaksi. Uutiset Voldemortin äkillisestä kukistumisesta levisivät nopeasti velhomaailmassa, ja kuolonsyöjien järjestö hajosi. Suurin osa kuolonsyöjistä joutui Azkabanin velhovankilaan.
Voldemortin sielu harhaili metsissä ja otti kaipaamaansa elinvoimaa sulautumalla etupäässä käärmeisiin, kunnes ne kuihtuivat. Näin hän sinnitteli vuosikaudet kunnes tapasi 1990-luvun alussa nuoren Orave-nimisen velhon. Orave suostui auttamaan Voldemortia, ja yritti varastaa viisasten kiven Irvetasta ja myöhemmin Tylypahkasta, jotta Voldemort olisi saanut uuden ruumiin ja ikuisen elämän. Voldemortin ja Oraven suunnitelmat kuitenkin epäonnistuivat Harry Potterin ansiosta. Harrya suojeleva Lilyn rakkaus tuhosi Oraven ja Voldemort pakeni.
Peter Piskuilanin avulla Voldemort sai lopulta ruumiinsa takaisin ja hän alkoi kerätä ympärilleen kuolonsyöjiä. Hän sai kannattajiensa joukkoon myös jättiläisiä, ankeuttajia ja ihmissusia. Taikaministeriö kieltäytyi aluksi uskomasta, että Voldemort olisi palannut. Feeniksin kilta kuitenkin perustettiin uudelleen, ja taikaministeriö joutui valmistautumaan uuteen sotaan Voldemortia ja kuolonsyöjiä vastaan.
Erityispiirteitä
Voldemort on luonteeltaan julma, ahne, vallanhimoinen, välinpitämätön, sadistinen ja itsekäs. Hän on aina ollut eristäytyvä ja tahtookin uskoa olevansa ainutlaatuinen. Hän ei ole koskaan ystävystynyt kenenkään kanssa. Voldemort ei vaikuta pelkäävän ketään muuta kuin mahtavaa velhoa Albus Dumbledorea ja sinä yönä kun hän kaksintaisteli Harry Potterin kanssa Pikku Hirttivaaran hautausmaalla hän pelkäsi Harrya ja kuolemaa. Voldemortin luonnetta kuvaa hyvin myös hänen nimensä: Vol de Mort nimittäin tarkoittaa kuoleman lentoa tai kuoleman ryöstöä.
Voldemortin luonteessa on monia merkkejä, jotka osoittavat hänen mahdollisesti kärsivän antisosiaalisesta persoonallisuushäiriöstä. Hän ei tunne sääliä tai katumusta, eikä kykene ymmärtämään rakkautta. Äidin kuolema sai hänet halveksimaan tätä "heikkona". Neljännessä kirjassa hän kerskui kulkeneensa kuolemattomuuden tietä pitemmälle kuin kukaan muu. Viisasten kiven lopussa professori Orave kertoo kuulleensa Voldemortilta, että Voldemortin mielestä hyvää ja pahaa ei ole olemassakaan; on vain valtaa ja niitä, jotka ovat liian heikkoja tavoittelemaan sitä.
Lisäksi Voldemort pitää sellaisia tunteita kuin rakkaus ja suru yksinomaan heikkouksina, vaikka Dumbledoren mukaan ne, eritoten rakkaus, ovat mahtavimpia ja vähiten tutkittuja ja ymmärrettyjä alkuvoimia. Voldemort ei kykene myöskään riivaamaan kenenkään ruumista, jos se on täynnä rakkautta tai surua.
Voldemortilla on tapa ottaa jokaiselta tappamaltaan ihmiseltä jokin esine. Tämä tapa perustuu aikaan, jolloin hän ei vielä tiennyt olevansa velho ja asui orpokodissa.
Voldemort arvostaa puhdasverisiä velhoja ja noitia enemmän kuin muita ja kannattaa heidän valtaansa, vaikka onkin itse puoliverinen. Tämä juontaa luultavimmin juurensa katkeruudesta perheensä hylännyttä jästi-isää ja jästien orpokodissa kasvamista kohtaan.
J. K. Rowling kuvailee Voldemortin mustaan kaapuun pukeutuneeksi pitkäksi ja laihaksi mieheksi, jolla on liidunvalkea iho, punaiset silmät, litteä nenä, jossa on käärmemäiset viirusieraimet, pitkät sormet ja kalju pää. Nuoruudessaan Voldemort oli pitkä ja komea mies, jolla oli mustat hiukset. Hänen myöhempi ulkonäkönsä on pimeään taikuuteen perustuvien muodonmuutosten tulosta. Sitä ei kerrota, vaikuttiko hänen erityinen mieltymyksensä käärmeisiin hänen uuteen ulkomuotoonsa.
J. K. Rowlingin mukaan Voldemortin suurin pelko on nähdä itsensä kuolleena. Kuoltuaan Voldemort ei voi palata edes kummituksena hirnyrkkien tuhouduttua ja joutuu ikuisesti samaan surkeaan tilaan, jonka Harry näkee keskustellessaan Dumbledoren kanssa mielessään ollessaan tajuttomana.
Voldemortissa on nähtävissä lukuisia stereotyyppisen psykopaatin ja sarjamurhaajan piirteitä: komea ulkonäkö, sairaalloinen itsekeskeisyys, älykkyys, karismaattisuus ja tapa kerätä esineitä murhatuilta ihmisiltä. Lisäksi Voldemort oli eristäytyneestä ja välinpitämättömästä luonteestaan huolimatta taitava mielistelijä ja taivuttelija: tästä kertoo paitsi hänen suuri seuraajamääränsä myös se, että hän saavutti muun muassa Ginny Weasleyn, Horatius Kuhnusarvion ja muiden opettajiensa, Armando Dippetin, Hepzibah Smithin ja Helena Korpinkynnen luottamuksen. Hänet voikin nähdä myös karismaattisena kultin johtajana.
Voldemortin hirnyrkit
Voldemort loi hirnyrkkejä alun perin yhteensä kuusi, ja niitä ovat hänen äitinsä sormus, hänen oma päiväkirjansa, Salazar Luihuisen medaljonki, Helga Puuskupuhin kuppi, Rowena Korpinkynnen diadeemi ja hänen käärmeensä Nagini. Yrittäessään surmata Harry-vauvan Voldemort kuitenkin tarkoittamattaan liitti myös poikaan osan sielustaan ja loi niin seitsemännen hirnyrkkinsä. Hirnyrkit tuhottiin seuraavassa järjestyksessä: päiväkirja, sormus, medaljonki, kuppi, diadeemi, Harry ja Nagini.
Aiheesta muualla
Figuren der Harry-Potter-Romane
Muinaiset astronautit
pienoiskuva|oikea|200px|Italian [[Val Camonican noin 10 000 eaa. tehdyt kalliomaalaukset näyttävät Erich von Dänikenin mielestä kaukaisilta planeetoilta saapuneilta muinaisilta astronauteilta. ]] pienoiskuva|200px|Japanilaisten Dogū-patsaiden on väitetty kuvaavan menneisyyden vierailijoita toiselta planeetalta; vaatetuksena hahmolla olisi avaruuspuku, suojalasit ja kypärä.
Muinaiset astronautit viittaavat näennäistieteellisenä pidettyyn hypoteesiin, jonka mukaan Maassa on ihmiskunnan esihistorian aikana vieraillut humanoideja toisilta planeetoilta ja he ovat vaikuttaneet merkittävällä tavalla ihmiskunnan kehitykseen. Näin olisi tapahtunut maan uskontoon, teknologiaan ja kulttuuriin vaikuttanut ”paleokontakti” toisen planeetan sivilisaation kanssa. Tunnetuimpia muinaisastronauttihypoteesin puolestapuhujia ovat Legendary Times -lehden julkaisija Giorgio A. Tsoukalos ja kirjailija Erich von Däniken, jonka ensimmäinen kirja Vieraita avaruudesta ilmestyi vuonna 1968. Vastustajien mielestä muinaisastronauttihypoteesit ovat mielikuvitusta tai näennäistiedettä ja esimerkiksi Dänikenin kirjoissa on osoitettu olevan monia epätarkkuuksia ja asiavirheitä. Menneisyyden vierailijoista on kuitenkin tullut erottamaton osa ufologiaa, ja muinoin tapahtuneet kontaktit Maan ulkopuolisiin sivilisaatioihin ovat yleinen teema tieteiskirjallisuudessa ja -elokuvissa.
Uskonnolliset viitteet
Todisteita muinaisastronauttien tueksi on haettu uskontojen pyhistä teksteistä, legendoista ja myyteistä, sekä menneisyyden taiteesta, esineistöstä ja raunioista.
Esihistorialliset kuvat
Hypoteesin kannattajat pitävät muinaisastronauttihypoteesin todisteina muun muassa esihistoriallisessa taiteessa esiintyviä avaruusolentoa muistuttavia hahmoja. On esimerkiksi veistoksia ja luolamaalauksia, joiden on väitetty kuvaavan avaruuspukuisia hahmoja, tänne tähtien takaa tulleita humanoideja. Japanilaisen myöhäisjomon-kulttuurin saviset Dogū-jumalhahmot näyttävät paleokontaktin kannattajien mielestä astronauteilta suurine silmineen, jotka ovat kuin avaruuspuvun silmikko.
Etelä-Amerikan rakennelmat
Erityisesti Perun ja Ecuadorin alueella on paljon monumentaalisia rakennelmia ja muita artefakteja, jotka on liitetty muinaisiin astronautteihin.
Muinaisten rakennelmien taidollinen taso
Hypoteesin kannattajien mukaan menneen ajan sivilisaatioiden tekniikka oli liian kehittynyttä ollakseen Maan ihmisten tuottamaa. On myös väitetty vierailijoiden avaruudesta avustaneen muinaisia kansoja rakentamaan suuria kivitemppeleitä. Kannattajien mukaan silloisten ihmisten osaaminen ei olisi riittänyt esimerkiksi Baalbekin temppelin peruskivien kuljettamiseen ja Stonehengen tyyppisten megaliittirakennelmien rakentamiseen. Myös anakronistisia esineitä pidetään todisteina muinaisista vierailijoista. Rattaista koostuvaa, pahoin turmeltunutta Antikytheran konetta pidetään muinaisastronauttihypoteesin kannattajien mukaan aikaansa nähden liian kehittyneenä, samoin Bagdadin paristoa. Joissain muinaisegyptiläisissä seinämaalauksissa kannattajat ovat tunnistavinaan sähkökaapeleita ja suuria hehkulamppuja.
Elämän tai ihmisen kehittyminen maapallolla
Jotkut väittävät myös muinaisastronauttien synnyttäneen elämän maapallolla tai että Nazcan linjat ovat merkkejä taivaasta tuleville humanoideille.
Ilbono
Ilbono on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Nuoron maakunnassa. Kunnassa on arviolta 2 252 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 31,13 neliökilometriä. Se sijaitsee 400 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.
Muinaiset astronautit
Sumerin kuningasluettelo
Muinaisastronauttihypoteesin kannattajat viittaavat todistusaineistona myös sumerilaisiin kuningasluetteloihin. Luettelot ovat nykyisen historiankirjoituksen mukaan peräisin kaikkein vanhimmasta korkeakulttuurista ja ne on kirjoitettu nuolenpääkirjoituksella. Sumerilainen kuninkaiden luettelo kuitenkin väittää kertovansa ajasta ennen vedenpaisumusta, jolloin olisi ollut kymmeniä tuhansia vuosia hallinneita kuninkaita. Vedenpaisumuksen jälkeiset merkinnät hallitsijakausien kestosta ovat vain lähemmäs tuhannen vuoden mittaisia.
Näitä todisteita on pyrkinyt hyödyntämään myös vähemmälle huomiolle jäänyt toinen muinaisastronauttihypoteesin piiriin luettava näkökanta, jonka mukaan ihmiskunta itse, tai jokin muu aiemmin maapallolla elänyt rotu, olisi ennen nykyistä sivilisaatiota kyennyt avaruusmatkailuun ja muihin hämmästyttäviin teknisiin keksintöihin. Joskus tähän viitataan käsitteellä nollasivilisaatio. Suomessa julkaistuista kirjoista tätä näkemystä on edustanut erityisesti vuonna 1973 julkaistu Andrew Tomasin Emme ole ensimmäiset.
Arvostelua
Arvostelijoiden mielestä ajatus muinaisista astronauteista on näennäisarkeologiaa, jonka tarkoituksena on vain rahastaa lukijoita. Onkin totta, että 1960- ja 1970-luvuilla muinaisastronauttihypoteesin saavuttaessa kansansuosiota monissa ufokirjoissa muinaiskontakti-ajatusta sivuttiin vain muutaman lauseen tai kappaleen verran mutta juuri nämä pätkät nostettiin esiin niin kirjojen markkinoinnissa kuin niiden arvosteluissakin. Lisäksi erityisesti Dänikenin kirjoja on syytetty todisteiden valikoivasta käytöstä, uudempien tutkimustulosten sivuuttamisesta sekä epäilyttävän lähdeaineiston käytöstä ja lähdekritiikin puutteesta.