cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Markku Lepistö
Etelä-Pohjanmaan musiikkiopistosta valmistumisen jälkeen Lepistö opiskeli 1982–1983 Oriveden Opiston musiikkilinjalla. Vuonna 1983 hänet valittiin vastaperustetun Sibelius-Akatemian kansanmusiikin koulutusohjelman ensimmäisten opiskelijoiden joukkoon ja hän valmistui musiikin maisteriksi vuonna 1990 pääsoittiminaan yksi-, kaksi- ja viisiriviset harmonikat.
Urallaan Lepistö on musisoinut lukuisissa yhtyeissä, jotka ovat edustaneet suomalaisen nykykansanmusiikin kärkeä: mm. Värttinä, Doina Klezmer, duo Lepistö&Lehti, duo Hakala & Lepistö, Progmatics, Pirnales ja Markku Lepistö Company. Perinteisen kansanmusiikin esittämisen lisäksi Lepistö on myös säveltänyt paljon uutta kansanmusiikkia. Eri yhtyeiden albumeja on julkaistu noin 20 kpl ja kaikkiaan Lepistön musisointia löytää yli 50 äänitteeltä.
Doina Klezmer –yhtyeen Nomada-albumi oli Teosto-palkinnon ehdokkaana vuonna 2004 ja Lepistö&Lehti –duon albumi Helsinki niin ikään Teosto-palkinnon ehdokkaana vuonna 2008.
Lepistö valmistui musiikin tohtoriksi Sibelius-Akatemiasta vuonna 2016.
Pathfinder: Kingmaker
Pelille julkaistu Definitive Edition julkaistiin 18. elokuuta 2020 päivityksenä ja PlayStation 4 sekä Xbox One -alustoille. Definitive Edition sisältää valinnan käyttää vuoropohjaista taistelumekaniikkaa, jonka sanotaan korjaavan pelin ongelmakohdan.
Juoni
Peli perustuu Pathfinder-roolipelin Kingmaker-kampanjaan. Pelaajahahmojen päämäärä on oman kuningaskunnan perustaminen. Restovin valtakunta lupaa palkaksi Stag Lord -rosvopäällikön surmaamisesta tämän hallitsemat erämaat.
Kehitys
Ennen julkaisua peli onnistui Kickstarter-rahoituksessa sen laajentamiseen. Maaliskuussa 2020 epäsuora seuraaja Pathfinder: Wrath Of The Righteous onnistui myös Kickstarter-rahoituksessaan. Jatko-osa on julkaistu kesällä 2021.
Vastaanotto
Peli on saanut Pelaaja-lehden arvostelussa arvosanaksi 8/10.
Peli on saanut IGN:n arvostelussa arvosanaksi 6.8/10.
Peli sai kritiikkiä bugeista, joita myöhemmin on korjattu päivityksillä.
Clarins
Clarins on ranskalainen kosmetiikkayritys, jonka tarina on saanut alkunsa vuonna 1954, kun Jacques Courtin avasi ensimmäisen Clarins-hoitolan. Hoitolaa seurasi ensimmäinen Clarins-laboratorio, jossa syntyivät varhaisimmat Clarins-tuotteet: kasviraaka-aineisiin pohjautuvat eteeriset öljyt. 1970-luvun alkupuolella Clarins aloitti tuotteidensa myynnin kansainvälisesti. Ensimmäinen Clarins-tytäryhtiö perustettiin Yhdysvalloissa tammikuussa 1981. Vuonna 1978 Courtin ja hänen kaksi poikaansa lisäsivät yhtiön nimen sukunimeensä.
Clarins valmistaa kauneuden- ja ihonhoitotuotteita, jotka on tarkoitettu eri ikäisille naisille ja miehille. Clarins-tuotteita myydään 150 eri maassa yli 19 000 myyntipisteessä, ja yrityksellä on noin 6 100 työntekijää.
Vuonna 2008 perustajan pojat ostivat yhtiön koko osakekannan itselleen. Silloin sen arvo oli 2.3 miljardia ja liikevaihto miljardi euroa.
Clarins on yhä perustajasuvun hallussa, ja Clarinsin hallituksen puheenjohtajana on toiminut vuodesta 2000 yrityksen perustajan poika Christian Courtin-Clarins.
Suomessa Clarinsin tuotteiden maahantuojana toimii Berner Oy.
Jetro Willems
thumb|Jetro Willems Jetro Willems (s. 30. maaliskuuta 1994 Rotterdam, Alankomaat) on alankomaalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän on edustanut kotimaassaan Sparta Rotterdamia ja PSV Eindhovenia, Saksassa Eintracht Frankfurtia sekä kaudella 2019–2020 lainasopimuksella Englannin Valioliigan Newcastle Unitedia. Hän on EM-kisahistorian nuorin pelaaja.
Willems pelasi Alankomaiden A-maajoukkueessa ensimmäiset ottelunsa 18-vuotiaana toukokuussa 2012 Bulgariaa ja kesäkuussa 2012 Pohjois-Irlantia vastaan. EM-kilpailuissa 2012 hän pelasi joukkueensa kaksi ensimmäistä ottelua Tanskaa ja Saksaa vastaan alusta loppuun ja tuli kolmannessa ottelussa Portugalia vastaan vaihtoon 67. minuutilla. Alankomaat hävisi kaikki kolme otteluaan eikä päässyt alkulohkosta jatkoon.
Willems on pelannut 22 maaottelua, joista kahdeksan vuonna 2012, kolme vuonna 2013, kaksi vuonna 2014, kolme vuonna 2015 ja kuusi vuonna 2016.
Marcin Wasilewski
thumb|Marcin Wasilewski vuonna 2012. Marcin Wasilewski (s. 9. kesäkuuta 1980 Krakova, Puola) on puolalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän on edustanut muun muassa belgialaisseura RSC Anderlechtiä ja Englannin Valioliigan Leicester Cityä. Wasilewski debytoi maansa maajoukkueessa vuonna 2002 ja on pelannut kaksissa arvokisoissa, EM-kilpailuissa vuosina 2008 ja 2012. Kaikkiaan hän on pelannut 60 maaottelua ja tehnyt niissä kaksi maalia.
Sian vesikulaaritauti
Sian vesikulaaritauti (lyh. SVD) on sioilla esiintyvä helposti leviävä virustauti, jonka aiheuttaja on enteroviruksiin kuuluva sian vesikulaaritautivirus. Tautia esiintyy hajanaisesti Euroopassa ja Aasiassa, mutta toistaiseksi sitä ei ole tavattu Suomessa. Sikojen vesikulaaritauti on tärkeä erotusdiagnoosi suu- ja sorkkataudille, sillä kyseisten tautien oireita ei voi erottaa toisistaan ilman tarkempia laboratoriokokeita.
Oireet
Oireiden vakavuus riippuu tartunnanlähteestä, infektion aiheuttajaviruksen lajista ja sikojen elinympäristöstä. Yleensä tartunnat ovat oireettomia, mutta usein tartunnan saaneilla eläimillä on lievää kuumetta. Kuumeilua seuraa rakkuloiden muodostuminen sorkkiin, etenkin ruununrajan alueelle. Harvinaisempi oire on rakkuloiden esiintyminen myös pään alueella huulissa, kärsässä ja kielessä. Rakkulat saattavat aiheuttaa kipua jaloissa ja suussa, minkä vuoksi oireiksi voivat ilmestyä myös liikkumishaluttomuus, ontuminen ja syömättömyys.
Koripallon I-divisioona-kausi 2013–2014
Kausi 2013–2014 oli koripallon I-divisioonan 39. kausi. Kauden päätteeksi Helsinki Seagulls nousi Korisliigaan. A-divisioonasta Keravan Kori-80 putosi B-divisioonaan, BC Jyväskylä nousi A-divisioonaan ja Vaasan Salama putosi B-divisioonasta.
Ennen kauden alkua Äänekosken Huima sekä Säynätsalon Riento luopuivat paikoistaan IA-divisioonassa, joten sarjaa supistettiin kahdeksan joukkueen sarjaksi. Samalla JKS nostettiin ylempään divisioonaan.
Harmaakettu
Harmaakettu eli puukettu (Urocyon cinereoargenteus) on Amerikassa elävä petoeläin. Se on alkukantainen ja sopeutuvainen koiraeläin. Laji on kaikkiruokainen ja syö paljon sekä kasvi- että eläinravintoa ja etsii ravintonsa pääasiassa öisin. Päivänsä harmaaketut viettävät maakoloissa, ontoissa puissa tai kasvillisuuden kätköissä. Ne elävät yleensä pareittain ja muodostavat yhteisen reviirin. Poikueessa on keskimäärin 3–4 pentua, jotka emo synnyttää maa- tai puunkoloon. Muista koiraeläimistä poiketen se kiipeilee taitavasti puissa, joista se saa turvaa pedoilta. Se on pienemmän saariharmaaketun ohella toinen nykyään elävä harmaakettujen sukuun kuuluva laji. Harmaakettua metsästetään paljon sen turkin takia.
Koko ja ulkonäkö
pienoiskuva|left|Aikuinen uros ja naaras.
Harmaaketun ruumiin pituus on 53–81 senttiä ja paino 3–7 kiloa. Ruumiin säkäkorkeus on 30 senttiä, hännän pituus 27–44 senttiä. Koiraat ovat naaraita hieman suurempia. Ruumis on paksu ja pitkä. Jalat ovat koiraeläimeksi lyhyet.
Turkki on selästä, päästä, sivuilta ja tuuhean hännän selkäpuolelta harmaansävyinen. Se ei varsinaisesti ole harmaa, vaan karvojen tyvet ovat valkoiset ja kärjet mustat, mikä antaa harmaan vaikutelman. Suurin osa vatsapuolesta, korvien ulkopinta, kaulan sivupuolet, rinta ja hännän alapuoli ovat oranssinpunaiset, jalat punertavanruskeat. Sisemmät osat rinnasta ja vatsasta, alimmat osat jaloista ja käpälistä, kurkku, posket, kuono ja rinnan alaosat ovat valkoiset. Pään kummallakin sivulla kulkee silmien takana ohut musta viiru. Silmien edessä on paksumpi juova, joka ulottuu suuhun asti. Lisäksi selän keskellä kulkee musta juova, joka ulottuu hännänpäähän saakka. Koko ja väritys kuitenkin vaihtelevat levinneisyysalueen eri osissa. Esimerkiksi levinneisyysalueen itä- ja pohjoisosien harmaakettujen turkki on punertava ja tummanharmaa.
Harmaakettu on sopeutunut melko lämpimään ilmastoon, siksi sen turkissa on vain vähän pohjavillaa ja turkki on siten melko karhea. Suojakarvat ovat 5–7 sentin pituisia ja aluskarvat 3–4 sentin pituisia. Karvanvaihto on kerran vuodessa ja kestää kesästä syksyyn. Koska harmaaketun silmät ovat hiukan vinot ja pupillit soikeat, se näyttää hieman kissamaiselta. Harmaakettu muistuttaa punakettua, mutta sen jalat ovat lyhyemmät, häntä pidempi ja ruumis hennompi. Ketulla on kahdeksan nisää, kun taas harmaaketulla niitä on vain kuusi. Tassunjäljet ovat leveämmät ja lyhyemmät. Kallon erottaa helposti Vulpes-suvun ketuista ohimon U:n muotoisesta harjanteesta, joka on molemmin puolin kalloa. Kallo on 11–13 senttiä pitkä. Hammaskartta on 3/3–1/1–4/4–2/3=42, eli lajilla on jokaisessa leuan puoliskossa 3 etuhammasta eli yhteensä 12 etuhammasta, jokaisessa leuanpuoliskossa on yksi kulmahammas eli yhteensä 4 kulmahammasta ja kussakin leuanpuoliskossa on 4 välihammasta eli yhteensä 16 välihammasta. Yläleuan molemmin puolin on 2 poskihammasta ja alaleuan kummassakin puoliskossa on 3 hammasta, eli yhteensä 10 poskihammasta. Muiden koiraeläinten tapaan harmaaketun haju- ja näköaisti ovat hyvät.
Levinneisyys ja elinympäristö
pienoiskuva|Harmaakettu tiheikössä lumisessa Yhdysvalloissa.
Harmaakettua tavataan Kanadan keski- ja itäosien etelärajoilta Kolumbiaan ja Pohjois-Venezuelaan. Yhdysvalloissa sen levinneisyys ulottuu Tyynenmeren rannikolta Atlantille ja Karibianmerelle. Se kuitenkin puuttuu Yhdysvaltain pohjoisosien Kalliovuorilta. Sitä ei myöskään tavata mantereen preerioilta tai lounaisosien puuttomilta aavikoilta. Harmaakettu elää myös Guatemalassa, Belizessä, El Salvadorissa, Hondurasissa, Nicaraguassa, Costa Ricassa ja Länsi-Panamassa. Laji kuitenkin puuttuu Hondurasin, Nicaraguan ja Costa Rican Karibian-puoleiselta valuma-alueelta. Harmaaketun levinneisyyden pohjoisraja oli luultavasti ennen etelämpänä kuin nykyään. Sen leviämistä uusille alueille on auttanut metsäpalojen hallinta ja metsänkasvatus. Pohjois-Amerikassa harmaakettu on palannut 1900-luvun alkupuolelta lähtien alueille, joilta se ehdittiin hävittää, ja myös levinnyt uusille alueille. Sen sijaan Keski-Amerikassa sen levinneisyys on supistunut paljon, kun metsiä on hävitetty asutuksen ja karjan laidunmaiden tieltä. Se eli ennen myös Massachusettsin Martha's Vineyardin saarella, jolta se hävisi 1500-luvulla eurooppalaisten uudisasukkaiden tulon jälkeen. Kanadasta harmaakettu hävisi 1600-luvun alussa, mutta nykyään sitä tavataan Ontariossa, Manitobassa ja Québecissä. Se on Kanadassa uhanalainen, ja koko maan kannan oletetaan käsittävän alle 250 aikuista yksilöä. Harmaakettu on maailmanlaajuisesti elinvoimainen. Kettujen lukumäärän arviointi on vaikeaa, koska ne liikkuvat öisin ja ovat varovaisia. Koko harmaakettukannasta ei olekaan arvioita.
Harmaaketun elinympäristöä ovat Pohjois-Amerikan itäosissa lehtimetsät, eteläiset havumetsät, kalliot, vanhat kedot ja pensaikot. Mantereen länsiosissa niitä tapaa usein metsien, peltojen, tiheikköjen ja ranta-alueiden sekaympäristössä ja pensaikoissa. Ne eivät kuitenkaan suosi punaketun tavoin maatalousympäristöä. Niitä tavataan myös Meksikon ja Yhdysvaltain lounaisosien kuivissa pensaikoissa. Keski-Amerikassa niiden elinpaikkoja ovat metsät ja tiheät heinikot. Etelä-Amerikan harmaaketut elävät vuoristometsissä. Ne viihtyvät myös kaupunkien tuntumassa.
Elintavat
pienoiskuva|Harmaakettu liikkuu enimmäkseen yöllä. Harmaakettu on yöeläin ja viettää valoisan ajan maakolossaan. Se voi käyttää myös puunonkaloa, kallionhalkeamaa tai muiden lajien hylkäämiä pesäkoloja ja kaivaa pesän vain silloin, kun ei löydä mitään muuta lepopaikkaa. Pesäkolot ovat yleensä metsäisessä tai pensaikkoisessa paikassa, eivätkä ne ole yhtä näkyviä kuin ketun pesät. Harmaaketut tulevat yöllä ulos saalistamaan. Vaaran uhatessa ne pakenevat pesäkoloon tai puuhun turvaan odottamaan, kunnes vaara on ohi. Turkin väri auttaa myös kätkeytymään pedoilta. Kiipeilyssä auttavat pitkät kynnet ja tasapainottava häntä. Kettu laskeutuu puusta takaperin. Se voi kiivetä jopa 18 metrin korkeuteen oksattomaan puuhun ja hypätä pystyasennossa puusta puuhun. Harmaakettu ei sen sijaan ole kovin nopea juoksija, ja se väsyy nopeasti, mutta voi juosta vähän aikaa jopa 45 kilometrin tuntinopeudella.
Harmaaketut muodostavat elinikäisen parisiteen ja perustavat yhteisen reviirin, joskaan ne eivät ole yhtä reviiritietoisia kuin tavallinen kettu. Pariside on kuitenkin löyhempi kuin useimmilla muilla koiraeläimillä, ja myös moniavioisuutta esiintyy. Elinalue merkitään ulosteilla ja virtsalla. Harmaaketut levittävät niitä hieman ympäristöään korkeammille paikoille, jotta hajut leviäisivät tuulen mukana. Reviirin koko vaihtelee vuodenaikojen mukaan. Naaraan reviiri on pienimmillään, kun pennut ovat pieniä, jolloin se pysyy pesän läheisyydessä. Syksyllä ja talvella sen elinalue on laajempi. Urosten elinalue on suurimmillaan alkukesällä. Reviirin koko vaihtelee alle neliökilometristä lähes 30 neliökilometriin, ja sen kokoon vaikuttaa myös elinympäristön laatu ja ravinnonsaanti.
Harmaaketun haukunta muistuttaa sen verran kojootin haukuntaa, että lajien erottaminen toisistaan äänen perusteella on vaikeaa. Äänivalikoimaan kuuluu myös varoitushaukuntaa, kiekumista ja huutoja. Tervehtiessään ketut naukuvat ja kujertelevat. Ne harrastavat myös yhteissukimista, jolloin nuoret sukivat aikuisia ja päinvastoin.
Ravinto
pienoiskuva|Harmaaketun saaliseläimiin kuuluu muun muassa [[pumpulihäntäkaniini.]]
Harmaaketun ravinto on hyvin monipuolinen. Se on Pohjois-Amerikan ketuista kaikkiruokaisin. Ravinnossa on enemmän kasviksia kuin punaketulla. Syötäväksi kelpaavat pienet nisäkkäät ja linnut, erilaiset kasvit ja satunnaisesti matelijat. Ravinto vaihtelee alueittain ja saatavilla olevan ravinnon mukaan. Jotkin yksilöt voivat syödä erityisen paljon esimerkiksi hyönteisiä, kasveja tai lihaa. Levinneisyysalueen karuissa länsiosissa hyönteisten ja kasvien osuus on suurempi kuin idässä.
Perjantai
Perjantai (lyhenne pe tai perj. ) on SFS-EN 28601 -standardin mukaan viikon viides päivä ja tavallisimmin viikon viimeinen työpäivä. (Lauantai on viikon viimeinen arkipäivä.) Torstai on perjantaita ennen ja lauantai sen jälkeen. Perjantai on muslimien pyhäpäivä.
Harmaakettu
Ravinto
Saalislajeista tärkein on luultavasti pumpulihäntäkaniini. Talvikuukausina harmaaketun pääravintoa ovat jänikset ja jyrsijät, mutta ravinto monipuolistuu keväällä ja kesällä hyönteisiin, kuten heinäsirkkoihin, lintuihin, hedelmiin, pähkinöihin ja joskus raatoihin. Kettuja houkuttelevat erityisesti peuran raadot. Ne syövät myös rapuja. Viljantähkien, pähkinöiden, hedelmien, erityisesti villien rypäleiden ja kirsikoiden osuus ravinnosta lisääntyy usein syksyisin, jolloin niitä on enemmän saatavilla. Kiipeilytaitonsa ansiosta ketut voivat hakea puista munia ja hedelmiä. Yleensä ne kuitenkin sieppaavat saaliin maasta. Kaupunkiympäristössä ne tonkivat syötävää myös komposteista ja tunkioilta. Jos ravintoa on enemmän kuin ketut jaksavat syödä, ne kätkevät sen ja merkitsevät kätköpaikan virtsalla, jotta löytäisivät sen myöhemmin ollessaan nälkäisiä.
Lisääntyminen ja elinikä
pienoiskuva|Nuori harmaakettu.
Harmaakettujen lisääntymiskausi vaihtelee alueittain. Se alkaa tammi-toukokuussa. Etelässä ne lisääntyvät aiemmin kuin lajitoverit pohjoisessa. Naaras synnyttää maakoloon tai puuhun. Kolopesijöiden määrä kasvaa pohjoiseen mentäessä. Alueilla, joilla harmaakettu ja punakettu elävät rinnakkain, harmaaketut lisääntyvät 2–4 viikkoa aikaisemmin. Kantoaika kestää 51–63 päivää. Poikueessa on 1–7 pentua, keskimäärin 3–4. Vastasyntyneet ovat mustia ja painavat 95 grammaa. Ne ovat tuolloin sokeita ja avuttomia, mutta kasvavat nopeasti. Pentujen silmät aukeavat 10 päivän iässä.
Pennut jättävät pesäkolon nopeasti, ehkä kirppujen takia, ja hakevat sen jälkeen suojaa kivikoista, pensaikoista ja muista suojaa tarjoavista kätköpaikoista. Pentujen hoito jää pääosin naaraan vastuulle, mutta myös uros voi olla mukana poikasten hoidossa. Emo imettää 84–120 päivää, ja pennut alkavat saalistaa vanhempiensa kanssa 3 kuukauden ikäisinä. Ne saavat aikuisen ketun pysyvän hampaiston 4 kuukauden iässä. Pennut pysyvät vanhempiensa luona syksyyn asti ja lähtevät saavutettuaan sukukypsyyden. Omille teilleen lähteneet nuoret yksilöt voivat vaeltaa jopa yli sadan kilometrin päähän alkuperäisestä elinpaikastaan.
Harmaaketut voivat elää luonnossa 6–10 vuotta, toisten lähteiden mukaan kuitenkin harvoin yli 4–5 vuotta. Vankeudessa ne elävät keskimäärin 13 vuotta ja parhaimmillaan jopa 15 vuotta. Aikuisten harmaakettujen sukupuolijakaumassa ei ole eroa. Pentujen kuolleisuus on korkea. Vain puolet pennuista selviää ensimmäisen kesän yli, ja talven jälkeen vain 10 % on enää elossa. Jäljelle jääneistä kuolee vuosittain puolet. Tämän vuoksi vanhojen yksilöiden osuus on hyvin pieni. Esimerkiksi New Yorkin harmaaketuista alle 5 % on yli kolmevuotiaita.
Viholliset
Ihmisen lisäksi harmaakettua saalistavat puuma, maakotka, susi ja ehkä myös kojootti ja punailves. Osassa Texasia on havaittu, että kojoottien hävittäminen lisää harmaakettujen määrää. Harmaaketun on sen sijaan huomattu pienentävän kärppäkantoja (Mustela). Myös kettu näyttää väistävän harmaakettua. Lajia verottavat myös loiset ja taudit. Kettusyyhyä aiheuttava syyhypunkki ei viihdy harmaaketussa, mutta rabies, penikkatauti ja jänisrutto tarttuvat siihen. Harmaaketusta on löydetty 15 kirppulajia, 2 täilajia, 7 punkkilajia, 7 puutiaislajia ja kahden samettipunkkilajin toukkia.
Evoluutio ja etymologia
Harmaakettu on alkukantainen koiraeläin ja koiraeläimistä vanhin. Se muistuttaa muiden koiraeläinten kantamuotoja. Sen esi-isiä eli Pohjois-Amerikassa ainakin kuusi miljoonaa vuotta sitten. Se on saariketun ohella säilyttänyt muista koiraeläimistä poiketen kiipeilytaitonsa, koska sen kyynär- ja värttinäluu eivät ole lukkiutuneet yhteen, mikä mahdollistaa kyynärvarren kiertoliikkeen. Urocyon cinereoargenteus -laji ilmaantui noin 1,5 miljoonaa vuotta sitten pleistoseenikaudella ja saattaa polveutua sukupuuttoon kuolleesta Urocyon progressus -lajin harmaaketusta. Nykyharmaaketun pleistoseenikautisia fossiileja on löydetty noin neljästäkymmenestä paikasta.
Lajin kuvasi saksalainen eläintieteilijä Johann Christian Daniel von Schreber vuonna 1775 nimellä Canis cinereo argenteus. Nykyisen tieteellisen nimensä se sai vasta myöhemmin. Harmaaketun lajinimi cinereoargenteus tulee kreikan kielen sanasta "cinereus", joka tarkoittaa ”tuhkan väristä”. Suvun nimi Urocyon tulee kreikan sanasta ”uro”, joka tarkoittaa ”häntää” ja sanasta ”cyon”, joka tarkoittaa ”koiraa”. Harmaaketun tavallisimpia englanninkielisiä nimiä ovat gray fox ja Yhdysvaltain kaakkoisosissa käytetty grey fox. Siitä käytetään myös nimiä tree fox, cat fox ja scrub fox. Tavallisia espanjankielisiä nimiä ovat zorra gris, zorra, zorro, gato de monte ja gato cervan. Lajin ranskankielinen nimi on renard gris.
Alalajit
pienoiskuva|Aggressiivinen floridalainen harmaakettu (U. c. floridanus) puussa.
Harmaaketusta tunnistetaan nykyään 16 alalajia. Niistä seitsemää tavataan Meksikon pohjoispuolella:
Harmaakettu ja ihminen
pienoiskuva|Harmaaketun turkkeja [[Frankfurt am Mainissa Saksassa.]]
Harmaakettu on suosittu riistaeläin, jaturkin takia pyydetään vuosittain noin puoli miljoonaa kettua. Esimerkiksi Wisconsinin harmaaketuista kaadetaan vuosittain puolet. Kannat näyttävät kuitenkin kestävän tämän. Turkki on melko ohut, eikä ole erityisen arvokas. Se on kuitenkin kaunis, eikä siitä muiden kettujen tavoin lähde hajua. Lajin hajurauhasista saadaan gray ambush -hajuainetta, jota käytetään harmaakettujen ja muiden eläinten metsästyksessä houkuttimena. Meksikossa harmaakettuja myydään usein laittomasti lemmikeiksi. Harmaaketuilla on tapana käyttää samoja puita ja teitä toistuvasti, joten ampumisen sijaan metsästäjät virittelevät niille ansoja. Yhdysvaltain kaakkoisosissa kettujahdissa käytetään perinteisesti metsästyskoiria.
Toisinaan harmaaketut aiheuttavat vahinkoa käydessään siipikarjatiloilla, saalistaessaan riistalintuja ja syödessään viljelijöiden satoa. Siksi myös maatalousväestö vainoaa harmaakettuja. Toisaalta niistä on myös hyötyä satoa tuhoavien ja tauteja tartuttavien jyrsijöiden hävittäjinä.
Perjantai
Perjantai on yhdessä lauantain kanssa päivä, jolloin on tapana viettää muita viikonpäiviä useammin juhlia ja käydä erilaisissa vapaa-ajan vietoissa, kuten elokuvissa, teatterissa ja ravintolassa. Monet voivat valvoa huoletta perjantaina ja lauantaina tavallista pidempään, koska seuraava päivä on monissa työpaikoissa ja kouluissa vapaapäivä. Perjantai on myös tavallisin juhlien pitopäivä.
Perjantai 13. päivä on yleisen taikauskoisen käsityksen mukaan epäonnen päivä.
Muissa kielissä
Perjantai germaanisissa kielissä, kuten englannissa, hollannissa, saksassa ja ruotsissa – ja näistä lainautuneena myös suomessa –, tulee Freija- tai Frigg-nimisen aasajumalattaren nimestä. Tästä juontaa juurensa myös viron reede, joka poikkeaa muista numerointiin perustuvista arkipäivistä (päivät maanantaista ja torstaihin ovat esmas-, teisi-, kolma- ja neljapäev).
Romaanisissa kielissä se on Venus-jumalan päivä: Veneris dies, josta espanjan viernes, ranskan vendredi) ja italian venerdì. Myös japaniksi perjantai on Venuksen (金星, kinsei) päivä 金曜日 (kinyōbi).
Venäjän kielessä perjantai on пятница (pjatnitsa; viides päivä).
Pangongjärvi
Pangongjärvi on laskujoeton järvi Intian ja Kiinan rajalla. Noin kolmasosa järvestä on Intian Ladakhissa ja kaksi kolmasosaa Tiibetin Ngarin prefektuurissa. Järvi on 4 241 metrin korkeudessa meren pinnasta.
Swiftsure (1573)
Swiftsure oli Englannin kuninkaallisen laivaston vuonna 1573 vesillelaskettu kaljuuna.
Valmistus
Alus valmistettiin Deptfordin telakalla, missä rakennustöistä vastasi Peter Pett. Se laskettiin vesille 1573.
Palvelus
Alus otettiin palvelukseen 1588 päällikkönään Edward Fenner. Seuraavana vuonna aluksen päällikkönä oli Walter Gore. Vuonna 1590 aluksen päällikkönä oli Edward Wilkinson. Alus kuului Hawkinsin ja Frobisherin laivastoihin. Alus rakennettiin uudelleen 1592, minkä jälkeen se palasi palvelukseen 1596 päällikkönään Sir Robert Crosse. Alus osallistui Cadiziin tehtyyn hyökkäykseen. Vuonna 1597 aluksen päällikkönä oli Sir Gelly Meyrick, jonka alaisuudessa se osallistui Azoreille tehtyyn hyökkäykseen. Vuonna 1599 päällikkönä oli Matthew Bradgate ja alus kuului läntiseen laivueeseen.
Alus rakennettiin toisen kerran uudelleen Deptfordissa, mistä se laskettiin vesille 1607 Speedwelliksi nimettynä. Samalla aluksen luokittelu muutettiin Middling Shipiksi. Alus otettiin palvelukseen elokuussa 1824 päällikkönään John Chudleigh. Se haaksirikkoutui lähellä Vlissingeniä 1. marraskuuta 1624.
Grzegorz Wojtkowiak
pienoiskuva|Grzegorz Wojtkowiak Grzegorz Wojtkowiak (s. 26. tammikuuta 1984 Kostrzyn nad Odrą, Puola) on puolalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan laitapuolustaja. Hän edustaa Ekstraklasan Lechia Gdańskia. Wojtkowiak valittiin vuoden 2012 EM-kilpailuihin.
TharnType: The Series
TharnType: The Series on vuonna 2019 julkaistu thaimaalainen draamasarja, joka perustuu nettiromaaniin TharnType's Story: Hate You, Love You More. Sarja kertoo homofoobisesta pojasta, joka saa tietää huonekaverinsa olevan homoseksuaali. Tarina etenee, kun viha muuttuukin rakkaudeksi. Sarjan on ohjannut Bundit Sintanaparadee (Tee) ja tuottanut Me Mind Y. Sarja esitettiin Thaimassa kanavalla One 31 7. lokakuuta 2019–6. tammikuuta 2020.
Tarina
Type on yliopisto-opiskelija, joka on luonteeltaan kiivas. Hän päättää jättää taakseen kotikaupunkinsa aloitettuaan yliopiston, ja muuttaa asuntolaan. Type jakaa asuntolassa huoneen yhdessä Tharnin kanssa, jonka pääaine on musiikki. Tharn on kiltti ja komea rumpali, mutta Type ei tiedä tämän olevan homoseksuaali. Typen ystävä Techno saa tietää Tharnin homoudesta, ja kertoo tästä Typelle. Type suuttuu tiedosta ja tekee kaikkensa, että saisi savustettua Tharnin ulos jaetusta huoneesta. Tharn kuitenkin pitää puolensa, sillä ei häpeä seksuaalisuuttaan. Tharn saa kuitenkin pian tietää Typen lapsuuden traumasta.
Taisto Ruippo
Veikko Taisto Tapio Ruippo (23. heinäkuuta 1931 Sortavala – 24. maaliskuuta 2014 Pieksämäki) oli suomalainen jalkapalloilija.
Tukimiehenä ja hyökkääjänä pelannut Ruippo edusti urallaan Kopareita 1957–1963 ja Kuopion Palloseuraa 1964–1965. Kaikkiaan Ruippo pelasi kahden kauden aikana 34 mestaruussarjan ottelua, joissa hän teki kolme maalia. Ruippo edusti Suomen maajoukkuetta yhdessä maaottelussa 1958.
Fiona Ferro
Fiona Ferro (s. 12. maaliskuuta 1997 Libramont, Belgia) on ranskalainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 98 tammikuussa 2019.
Ferro sai villin kortin pääsarjaan Ranskan avoimissa 2014. Hän hävisi ensimmäisellä kierroksella Sabine Lisickille. Vuonna 2018 hän pääsi Ranskan avoimissa ensimmäisen kerran toiselle kierrokselle voitettuaan ensimmäisellä kierroksella Carina Witthöftin.
Arvi Savolainen
Arvi Savolainen (s. 24. lokakuuta 1998 Lahti) on suomalainen kreikkalais-roomalaisen tyylisuunnan painija, joka edustaa Lahden Ahkeraa. Hänen valmentajansa on Tapio Lattu. Savolainen kilpailee 97 kg:n sarjassa.
Vuonna 2015 Savolainen saavutti hopeaa alle 17-vuotiaiden EM-kisoissa ja samana vuonna pronssia kadettien MM-kisoissa Sarajevossa. Vuonna 2017 hän voitti alle 20-vuotiaiden EM-kultaa ja MM-pronssia. Vuonna 2018 Savolainen voitti alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuden ja sai pronssia alle 20-vuotiaiden ja alle 23-vuotiaiden EM-kisoissa. Vuonna 2019 hän voitti alle 23-vuotiaiden maailmanmestaruuden ja euroopanmestaruuden. Vuonna 2021 hän saavutti alle 23-vuotiaiden MM-kilpailuissa pronssia.
Eugen Polanski
thumb|250px|Polanski vuonna 2007 Eugen Polanski (s. 17. maaliskuuta 1986 Sosnowiec, Puola) on puolalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän pelasi toistakymmentä vuotta Saksassa ja myös vähän aikaa Espanjassa. Polanski valittiin vuoden 2012 EM-kilpailuihin.
Arvi Savolainen
Savolainen on kärsinyt sydämen rytmihäiriöistä, joiden vuoksi hänelle tehtiin loppuvuodesta 2021 sydänleikkaus.
Everybody’s in Show-Biz – Everybody’s a Star
Everybody's in Show-Biz – Everybody's a Star (tunnetaan myös lyhyemmin Everybody's in Show-Biz) on The Kinksin alkusyksystä 1972 julkaistu tupla-albumi. Kyseisellä levyllä Ray Daviesin sanoitukset muuttuivat teatraalisempaan suuntaan. Albumin kakkoslevy on liveäänite Carnegie Hallista, New York Citystä. Vuonna 1998 julkaistussa CD-versiossa kaikki kappaleet sisältyvät yhdelle levylle.
Albumin tunnetuin kappale on kuusiminuuttinen ”Celluloid Heroes”, joka myöhemmin on noussut klassikoksi, vaikkei ilmestyessään singlenä saavuttanutkaan menestystä. Kappaleessa mainitaan nimeltä useita näyttelijöitä, kuten Greta Garbo, Rudolph Valentino ja Marilyn Monroe. Juice Leskinen Slam levytti kappaleesta vuonna 1978 oman suomenkielisen käännöksensä ”Paperitähdet”.
Myös kappale ”Supersonic Rocket Ship” julkaistiin singlenä ja se nousi brittilistan sijalle 16 toukokuussa 1972, useaa kuukautta ennen itse albumin julkaisua.
LP 1
A-puoli B-puoli
LP 2
A-puoli B-puoli
Anders Roth
Anders Roth (s. 17. maaliskuuta 1967 Hanko) on suomalainen entinen jalkapalloilija.
Keskikentällä pelannut Roth edusti urallaan Hangö IK:a 1983–1984, 1986, 1992 ja 1998–2001. Lisäksi hän pelasi Bollklubben-48:ssa 1985, ruotsalaisessa Örgrytessä 1987–1991, Myllykosken Pallossa 1993–1996, Finnairin Palloilijoissa 1997–1998 ja Valkeakosken Hakassa 1998. Roth voitti Myllykoskella Suomen Cupin 1995 ja SM-hopeaa neljäsi vuosina 1993–1996. Kaikkiaan Roth pelasi seitsemän kauden aikana 100 Veikkausliigan ottelua, joissa hän teki kuusi maalia. Ruotsin pääsarjassa hänelle kertyi 50 ottelua.
Roth pelasi maajoukkueessa vuosina 1989–1990 yhteensä seitsemän maaottelua.
Ludovic Obraniak
Ludovic Obraniak (s. 10. marraskuuta 1984 Longeville-lès-Metz, Ranska) on Puolaa edustava ranskalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Obraniak edustaa Saksan Bundesliigan Werder Bremenia ja valittiin vuoden 2012 EM-kilpailuihin. Hänet tunnetaan luotettavana vapaa-, kulma- ja rangaistuspotkujen laukojana. Ranskalaissyntyinen Obraniak edusti Ranskaa eri nuorisomaajoukkueissa mutta siirtyi vuonna 2009 Puolan maajoukkueeseen käytyä selväksi että hänellä oli puolalaissyntyisen mutta jo lapsena perheensä mukana Ranskaan muuttaneen isoisänsä vuoksi mahdollisuus Puolan kansalaisuuteen ja siten edustusoikeuteen maan jalkapallomaajoukkueessa.
Ricardo Esgaio
Ricardo Sousa Esgaio (s. 16. toukokuuta 1993 Nazaré, Portugali) on portugalilainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän on oikea laitapuolustaja.
Esgaio pelasi ensimmäisen ottelunsa Portugalin pääsarjassa 5. tammikuuta 2013, kun hänen edustamansa Sporting CP hävisi kotonaan Paços de Ferreiralle 0–1. Hän pelasi kaudella 2012–2013 yhteensä kolme pääsarjaottelua. Kaudella 2013–2014 Esgaio ei pelannut pääsarjaotteluita. Kaudella 2014–2015 Esgaio pelasi yhteensä 18 pääsarjaottelua, joista 15 lainalla Académicassa. Kaudella 2015–2016 Esgaio edusti Sporting CP:tä kahdeksassa pääsarjaottelussa.
Esgaio on edustanut Portugalia kaikissa ikäluokissa alle 16-vuotiaista alle 23-vuotiaisiin ja pelannut yhteensä yli 90 nuorten maaottelua. Hän oli mukana saavuttamassa alle 21-vuotiaiden EM-hopeaa 2015.
Mauritiuksensinikyyhky
Mauritiuksensinikyyhky (Alectroenas nitidissima) oli Mauritiuksella elänyt kyyhkylintu, joka kuoli sukupuuttoon 1820- tai 1830-luvulla. Viimeinen pyydystetty yksilö on vuodelta 1826. Museoissa on säilynyt kolme nahkaa. Lajin holotyypin kuvaili Giovanni Antonio Scopoli vuonna 1786.
Seesamiöljy
Seesamiöljyä käytetään usein kaakkoisaasialaisessa keittiössä korostamaan makuja. Esimerkiksi Japanissa sitä käytetään tempuran valmistukseen.
Kylmäpuristettu seesamiöljy on lähes väritöntä, sillä se valmistetaan kypsentämättömistä siemenistä. Muilla tavoilla valmistetuissa seesamiöljyissä on eroja:
Seesamiöljyn tiedetään voivan aiheuttaa yliherkkyysoireita, mutta sillä on myös lääkinnällistä käyttöä: puhdistettu seesamiöljy kosteuttaa hyvin kuivia nenän limakalvoja. Seesamiöljy tunnettiin jo Assyriassa, jossa sitä käytettiin niin ruoanlaittoon kuin ulkoisena ja sisäisesti nautittuna lääkkeenä.
Jorma Markus
Jorma Aimo Antero Markus (s. 28. marraskuuta 1952 Tyrnävä) on suomalainen keihäänheittäjä. Hän edusti Tyrnävän Tempausta.
Markus putosi loppukilpailusta Stuttgartin EM-kilpailuissa 1986 oltuaan karsinnassa neljästoista tuloksella 77,42 m. Hän edusti Suomea aikuisten maaotteluissa vuosina 1982−1986 sijoittuen parhaimmillaan toiseksi Tukholmassa 1985.
Markus on kilpaillut myös veteraanisarjoissa saavuttaen 40-vuotiaiden MM-kultaa vuonna 1993 sekä 40-vuotiaiden EM-kultaa vuonna 1994 ja 45-vuotiaiden EM-kultaa vuonna 2000.
Markus saavutti SM-hopeaa 1984 ja 1985. Hän heitti vanhalla keihäsmallilla ennätyksekseen 90,18 m Tyrnävällä 6. kesäkuuta 1982 ja nykymallilla 82,62 m Pihtiputaalla 1. heinäkuuta 1990.
Markus on valmentanut muun muassa Seppo Rätyä, Päivi Alafranttia ja Sami Saksiota.
Vuoronnus
Vuoronnus eli skedulointi tarkoittaa tietotekniikassa seuraavaksi suoritettavan työn, prosessin tai säikeen valintaa. Valinnan tekee vuorontaja eli skeduleri.
Vuoronnuksen eri tasoja
Vuoronnus tapahtuu varsinkin isoissa järjestelmissä usealla eri tasolla. Ylin taso, jota henkilökohtaisissa järjestelmissä ei yleensä ole tai sitä ei käytetä, on työn valinta ajoon. Työ tarkoittaa tässä ennalta valmisteltua ohjelman ajoa. Tällöin käyttäjä ei ohjaa ohjelman toimintaa, vaan ohjelma käynnistetään automaattisesti joko haluttuna aikana tai koneen kuormituksen sen salliessa. Ohjelman lähtötiedot annetaan työn kuvauksessa, samoin ohje siitä, minne tulokset talletetaan. Tämäntyyppisiä ohjelmia käytetään nykyään lähinnä ajastettuina ohjelmina, jolloin haluttu toiminto (esimerkiksi varmuuskopion otto massamuisteilta) halutaan tapahtuvan automaattisesti aina tiettynä aikana. Suurteholaskennassa voidaan käyttää myös kuormituksen perusteella tapahtuvaa jonon purkamista.
Kun käyttäjä käynnistää ohjelman tai työ on valittu ajoon, siitä tulee prosessi. Prosessien (tai säikeiden) vuorontaminen on se vuoronnustaso, johon tavallisesti viitataan. Tämäkin taso voidaan jakaa osiin siten, että käyttöjärjestelmän ytimessä on algoritmi, joka päättää, mikä on seuraava ajettava prosessi, mutta toinen, harvemmin ajettava prosessi voi muuttaa ajossa olevien prosessien prioriteetteja jonkin algoritmin mukaan. Tyypillisesti järjestelmässä on tällöin prosesseja, joiden prioriteetti on vakio, ja niitä, joiden prioriteettia voidaan muuttaa. Esimerkiksi laiteajurit ja prioriteetinlaskentaohjelma ovat sellaisia, joiden prioriteetin muutos voisi sekoittaa koko järjestelmän.
Säikeiden vuoronnus voidaan hoitaa joko käyttäjän tai käyttöjärjestelmän tasolla. Mikäli säikeitä vuoronnetaan käyttäjän tasolla, käyttöjärjestelmä vuorontaa prosesseja, ja prosessin sisällä oleva rutiini vuorontaa sen sisäisiä säikeitä. Tämän tavan varjopuolena on mm. se, että jos yksikin säie jää odottamaan oheislaitetta, koko prosessi jää odottamaan sitä, jolloin mikään säie ei pääse jatkamaan, ennen kuin oheislaite on vastannut. Toisaalta, jos prosessin sisäinen vuoronnus ei ole irrottavaa, tällä tavalla voidaan välttää monia rinnakkaisuuden tuomia ongelmia kuten poissulkeminen ja lukkiutuminen. Jos säikeitä vuoronnetaan käyttöjärjestelmän tasolla, ei prosesseja enää vuoronneta, vaan jokaisen prosessin sisällä on vähintään yksi säie. Tässä vaihtoehdossa säikeen tekemä oheislaitekutsu ei pysäytä koko prosessia. On myös mahdollista käyttää molempia tapoja yhtä aikaa.
Näiden lisäksi vuoronnukseen vaikuttaa se, miten muistinhallinta toimii.
Vuoronnusmenetelmiä
Jatkossa prosessilla viitataan pienimpään vuoronnettavaan yksikköön, joka monissa nykyjärjestelmissä on säie.
Vuoronnusmenetelmä voi olla joko irrottava tai ei-irrottava. Irrottava vuoronnusmenetelmä tarkoittaa sitä, että käyttöjärjestelmä voi milloin tahansa vaihtaa ajossa olevan prosessin tilalle toisen. Jos järjestelmä ei ole irrottava, prosessi voi vaihtua vain ajossa olevan prosessin myötävaikutuksella. Käytännössä tämä tarkoittaa sitä, että prosessi tekee sellaisen käyttöjärjestelmäpyynnön, jota sen on jäätävä odottamaan tai että se kutsuu erityistä käyttöjärjestelmän palvelua (esimerkiksi ), jolla se ilmoittaa antavansa vuoron toiselle prosessille.
Toinen pääluokitustapa on vuoronnuksen dynaamisuus ja staattisuus. Dynaaminen vuoronnus tarkoittaa ajoaikana tehtävää vuoronnusta. Tällöin prosesseista ei tarvita yleensä muuta tietoa kuin mitä ajoaikana on voitu kerätä ja prioriteetilla on osoitettu. Staattinen vuoronnus tehdään etukäteen, ja sen tekemiseen tarvitaan tarkkoja tietoja prosessien käyttäytymisestä. Sen avulla voidaan kuitenkin osoittaa järjestelmän täyttävän ajoitukselle asetetut vaatimukset.
Menetelmien yhteydessä mainittu prioriteetti eli etuoikeus ilmaistaan tavallisesti kokonaislukuna, mutta järjestelmästä riippuu, onko suuri arvo iso vain pieni prioriteetti. Esimerkiksi Unix-tyyppisissä järjestelmissä prosessien suurimmat prioriteetit ovat lukuarvoltaan negatiivisia.
Kiinteän prioriteetin menetelmät
Kiinteän prioriteetin menetelmässä jokaiselle prosessille on asetettu prioriteetti, jota ei ajon aikana muuteta.
Kiinteän prioriteetin menetelmä toimii hyvin pienissä järjestelmissä, joissa prosessit tunnetaan etukäteen. Erityisesti irrottavana se on yleisin reaaliaikainen vuoronnusmenetelmä sulautetuissa järjestelmissä. Se on myös helppo toteuttaa teknisesti.
Järjestelmän varjopuolena on se, että se ei ole tasapuolinen. Toisin sanoen jokin prosessi voi jäädä kokonaan ilman suoritinaikaa, ja syntyy niin sanottu nälkiintymistilanne. Menetelmä ei myöskään sovi kovin hyvin interaktiiviseen toimintaan.
Vaihtuvan prioriteetin menetelmät
Vaihtuvan prioriteetin menetelmissä prosessien prioriteetteja muutetaan niiden käyttäytymisen mukaan.
Esimerkki: Unix-sukuisissa käyttöjärjestelmissä prosessin prioriteetti lasketaan sen perusteella, miten paljon se kuluttaa suoritinaikaa. Mitä enemmän aikaa kuluu, sitä pienempi prioriteetti. Tämä toimii hyvin interaktiivisessa toiminnassa, jossa suuri osa ajasta kuluu käyttäjän toimenpiteitä odottaessa, mikä tarkoittaa prioriteetin pysyvän korkeana. Näin käyttömukavuus kasvaa, kun vastaus tulee nopeasti. Pitkien laskenta-ajojen prioriteettia taas lasketaan, jotta muut toiminnot toimisivat häiriöttä. Järjestelmä on myös tasapuolinen, sillä jos prosessi ei saa aikaa, sen prioriteetti nousee automaattisesti, kunnes se taas alkaa saada aikaa.
Vaihtuvan prioriteetin järjestelmä ei sovi reaaliaikajärjestelmien vuoronnukseen, koska vasteaikoja ei voida taata prioriteettien muuttuessa.
Tämän takia joissain järjestelmissä korkeimmat prioriteettitasot ajetaan kiinteän prioriteetin vuoronnuksella, ja yksi näistä korkeaprioriteettisista prosesseista muuttaa tarvittaessa alemmalla prioriteetilla olevien ohjelmien prioriteetteja. Tällainen vuoronnus on esimerkiksi Windows NT -järjestelmässä ja sen jälkeläisissä.
Tyypillisesti vaihtuvan prioriteetin menetelmissä prioriteetit lasketaan uudestaan säännöllisin väliajoin. Näiden laskentojen välissä järjestelmä toimii kuin kiinteäprioriteettinen vuoronnus.
Jono- ja kiertovuorottelumenetelmät
Jonomenetelmässä (, FIFO, myös, FCFS) vuoron saa se prosessi, joka on odottanut pisimpään eli tullut jonoon ensimmäisenä. Saatuaan vuoron prosessia ajetaan, kunnes se itse luovuttaa vuoron pois (ei-irrottava vuoronnus).
Kiertovuorottelumenetelmässä (, RR) valinta tapahtuu samalla tavalla kuin jonomenetelmässä, mutta prosessi voi käyttää aikaa enintään jonkin tietyn aikaviipaleen verran. Sen jälkeen prosessia vaihdetaan, ja ajossa ollut prosessi laitetaan jonon viimeiseksi. Käytännössä se on jonomenetelmästä tehty irrottavaa vuoronnusta toteuttava menetelmä.
Kumpikaan järjestelmistä ei sovi reaaliaikakäyttöön. Jonomenetelmässä yksi prosessi voi viedä kaiken ajan, mutta ennen pitkää muutkin saavat vuoronsa. Kiertovuorottelu on tasapuolisempi, mutta senkin vasteajat ovat melko huonoja.
Nämä järjestelmät ovat helppoja toteuttaa mutta harvinaisia käytännössä. Niitä käytetään kuitenkin esimerkiksi prioriteettijärjestelmien kanssa ratkaisemaan, mikä samaprioriteettisista ohjelmista otetaan ajoon.
Ajoaikaan perustuvat menetelmät
Lyhyin tehtävä ensin (, SRT) -menetelmässä valitaan ajoon aina se työ, jonka arvioitu jäljellä oleva ajoaika on lyhin. Teoreettisesti menetelmä on hyvä, jos mittapuuna on suoritettujen töiden määrä aikayksikössä. Varjopuolena on se, että joka työstä tulisi tietää sen kesto. Sitä taas ei voi päätellä itse ohjelmasta, vaan käyttäjän pitää antaa aika-arvio. Menetelmä ei ole tasapuolinen, sillä pitkä työ voi jäädä aina lyhyempien töiden jalkoihin.
Menetelmää on vaikea soveltaa prosesseihin, ellei kyseessä ole pieni järjestelmä, jonka prosessit tunnetaan hyvin. Menetelmää käytetään yleensä töiden (eräajojen) vuoronnuksessa. Tällöin lyhyet työt on ajettu ensin, minkä jälkeen vuoro annetaan pitkille töille. Jotta käyttäjälle ei tulisi kiusausta laittaa ajoajaksi aina lyhyttä arviota, menetelmästä on versioita, jotka katkaisevat työn arvioidun ajan jälkeen.
Määräaikaan perustuvat menetelmät
Lähin määräaika ensin (, EDF) -menetelmässä ajoon valitaan se prosessi, jonka (seuraava) määräaika on lähinnä. Tarkoituksena on näin huolehtia siitä, että reaaliaikaisuus saadaan toteutettua. Tällaista vuoronnusta käyttävät järjestelmät ovat harvinaisia, vaikka menetelmä on teoriassa optimaalinen yksisuoritinjärjestelmissä.
Säännölliset, toistuvat työt
Menetelmä sallii joitain satunnaisia töitä, kunhan niiden kokonaismäärä pysyy tarpeeksi alhaisena. RMS takaa vuoronnettavuuden, mikäli suorittimen käyttöaste reaaliaikaisten prosessien osalta jää alle 69 prosentin.
Menetelmää käytetään staattisen vuoronnuksen menetelmänä, jolloin voidaan etukäteen laskea, täyttääkö järjestelmä annetut reaaliaikavaatimukset.
Menetelmien käytöstä
Vain osa vuoronnusmenetelmistä sopii reaaliaikaiseen vuoronnukseen. Menetelmiä myös yhdistetään toisiinsa esimerkiksi niin, että jokin menetelmä toimii päävalintana, ja jos se ei tuota yksikäsitteistä tulosta, käytetään toista menetelmää apuna.
Töiden vuoronnuksessa käytetään yleensä joko jonomenetelmää, kiinteää prioriteettia, lyhintä tehtävää ensin, lähin määräaika ensin tai näiden yhdistelmiä (esimerkiksi jonottava kiinteä prioriteetti, jolloin päävalinta tehdään prioriteetin mukaan ja samaprioriteettisen osalta jonottamalla).
Amandine Hesse
Amandine Hesse (s. 16. tammikuuta 1993 Montauban) on ranskalainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 154 toukokuussa 2016 ja nelinpelissä sijalla 108 toukokuussa 2016. Häntä valmentaa hänen isänsä, Yannick. Hän aloitti tenniksen pelaamisen viisivuotiaana. Hesse on voittanut urallaan kolme ITF-turnausta kaksinpelissä.
Hesse sai villin kortin pääsarjaan Ranskan avoimissa 2014. Hän hävisi ensimmäisellä kierroksella Yvonne Meusburgerille.
Halitoosi
Halitoosi eli pahanhajuinen hengitys tarkoittaa epämiellyttävää hajua suussa tai nenässä.
Pitkäaikaisen tai toistuvan pahanhajuisen hengityksen lähteenä voivat olla ruoantähteet suussa, tulehdusprosessien eritteet ja hajoamistuotteet, kuivuva sylki ja lima tai keuhkojen kautta erittyvät haihtuvat yhdisteet. Selvästi yleisin syy on puutteellinen suuhygienia, jonka seurauksena suun bakteeritoiminta tuottaa pahanhajuisia rikkiyhdisteitä. Kyseessä voivat olla hampaiden, hammasvälien, kielen tai proteesien huono puhdistus, tai tulehdukset kuten hammasmätä ja ientulehdus. Myös nielurisojen rosoihin kerääntyvä massa tai kielen takapinnalle kertyvä kate voivat tarjota hajua aiheuttaville bakteereille kasvualustan.
Henkilö voi itse tottua omaan pahaan hajuunsa niin, että sen aistivat vain muut henkilöt.
Pahanhajuista hengitystä voi hoitaa puhdistamalla hampaat ja hammasvälit, ikenet, proteesit ja kielen; välttämällä pahaa hajua aiheuttavien aineiden ja liiallisen proteiinin syömistä; ja torjumalla suun kuivumista esimerkiksi pastilleja tai purukumia nauttimalla. Kun muu ei auta, voi hakeutua lääkärin tutkimukseen, jossa selvitetään mahdolliset sairaudet sekä keuhkoputkiin ja ruokatorveen liittyvät ongelmat.
Jean-Louis Gassée
Jean-Louis Gassée (s. maaliskuu 1944 Pariisi, Ranska) on tietotekniikan alan johtotehtävissä työskennellyt henkilö. Hän on perustanut Be-yhtiön.
Gassée aloitti tietoteknisen uransa 1970-luvulla Hewlett-Packardilla. Apple palkkasi hänet 1981 johtamaan Applen Ranskan-yksikköä, ja 1985 hän siirtyi Yhdysvaltoihin Piilaaksoon Applen tuotekehittelypuolen johtoon. Hän lähti Applelta vuonna 1990 perustaakseen yhtiön Be Inc. PalmOne osti yhtiön vuonna 2001. Sen jälkeen Gassée työskenteli eri yrityksissä ja on marraskuusta 2004 ollut PalmSourcen johtoryhmän jäsen. 24. toukokuuta 2005 hänet nimitettiin PalmSourcen väliaikaiseksi toimitusjohtajaksi.
Ura HP:lla
Gassée opiskeli 1950-luvulla ensin Britanniassa katolisessa sisäoppilaitoksessa. Hän aikoi matemaatikoksi ja opiskeli Orsayn teknillisessä korkeakoulussa (Faculté d'Orsay) Pariisissa, mutta joutui jättämään opintonsa kesken isänsä taloudellisten vaikeuksien takia. Opintojen keskeydyttyä hän työskenteli useissa väliaikaisissa työpaikoissa, muun muassa tarjoilijana strippibaarissa, vakuutusmyyjänä ja hän myi myös taskulaskimia.
Gasséen ura tietotekniikan parissa alkoi 24-vuotiaana 1968, kun Hewlett-Packard palkkasi hänet tuomaan uuden tietokonemallin, HP 9100A:n markkinoille. Hänet ylennettiin myöhemmin HP:n Euroopan-osaston myyntipäälliköksi. Gassée työskenteli HP:lla kuusi vuotta.
HP:n jälkeen Gassée oli Data Generalilla viisi vuotta, ensin Ranskan-yksikön pääjohtajana, ja loppuaikoina hän oli vastuussa Euroopan ja Lähi-idän markkina-alueista. Sen jälkeen hänet palkattiin Exxonin Ranskan-osaston pääjohtajaksi. Puolitoista vuotta myöhemmin, helmikuussa 1981, hän siirtyi töihin Applelle. Apple oli juuri laajentamassa markkinoitaan Eurooppaan.
Gasséen johtamana Applen Ranskan osastosta tuli pian yhtiön tuottoisin haara Yhdysvaltojen ulkopuolella, ja vuonna 1982 hänet nimettiin myös Apple Education -säätiön johtoon. Vuonna 1985 hänet siirrettiin Applen markkinointipuolen johtoon Yhdysvaltoihin, vain kuukausi Steve Jobsin eron jälkeen. Myöhemmin hän toimi myös Applen tuotekehityspuolen johdossa, kunnes Applen silloinen toimitusjohtaja John Sculley erotti hänet 1990.
Be, Inc.
Applen jälkeen Gassée mietti vaihtoehtoja ja harkitsi jopa ostavansa CompuServen tai Commodorelta Amigan, mutta ei päässyt sopuun hinnoista. Vuoden 1990 loppupuolella Gassée ja hänen entinen työtoverinsa Applelta Steve Sakoman ryhtyivät suunnittelemaan uutta tietokonetta AT&T:n Hobbit-suorittimen ympärille. Siitä kehittyi aikanaan BeBox. Ensimmäisen emolevyn prototyypin valmistuttua Gassée päätti perustaa yhtiön markkinoimaan uutta tuotetta ja palkkasi 1991 kolme työntekijää lisää laitteisto- ja ohjelmistokehitykseen, erityisesti kehittämään uutta käyttöjärjestelmää, BeOSia.
Työn jatkui vuoteen 1994 asti, jolloin AT&T veti suorittimen pois markkinoilta vähäisen kiinnostuksen vuoksi. BeOS sovitettiin PowerPC-suorittimelle, samoin BeBox. Gassée esitteli uusia tuotteita Agenda 95 -messuilla, vaikka olisi omien sanojensa mukaan halunnut esitellä tuotetta mieluummin ryhmälle ohjelmistokehittäjiä, jotka olisivat ymmärtäneet paremmin, mistä on kyse. Esitys sai kuitenkin raikuvat aplodit, ja yhtiö sai uusia rahoittajia.
Apple julkaisi 1996 PowerMac-perheen, jossa oli PowerPC 603 -suoritin. Gassée koetti myydä yhtiönsä kesäkuussa 1996 Applelle, koska halusi sovittaa käyttöjärjestelmänsä Applen uuteen tuotelinjaan, mutta Applen mielestä 250 miljoonan dollarin hinta oli liian kova ja osti sen sijaan NeXTSTEPin.
Samana vuonna BeBox-koneita myytiin satoja, mutta toimitusvaikeuksien takia niiden kehittäminen lopetettiin 1997. Gassée suuntasi resurssit käyttöjärjestelmän kehittämiseen. BeOS sovitettiin PowerPC-pohjaisille Macintosh-klooneille ja Intel-pohjaisiin henkilökohtaisiin tietokoneisiin.
Yhtiö julkisti vuonna 2000 kehittävänsä BeOSista version Internet-päätelaitteisiin. Tuote olisi nimeltään BeIA. Vaikka useat kaupalliset yhtiöt kiinnostuivat tuotteesta, esimerkiksi Sony, Be joutui lopulta taloudellisiin vaikeuksiin ja sen osti Palm 2001.
Yhtiön käyttöjärjestelmällä BeOSilla on kulttikäyttöjärjestelmän asema, mutta yhtiö ei oikein koskaan ollut voitollinen.