cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Askold ja Dir
Askold (muinaisskandinaaviksi Haskuldr tai Höskuldr) ja Dir (tai myös Dyri) (syntymäaika tuntematon, kuolivat 882) olivat puolilegendaarisia Kiovan hallitsijoita, jotka Nestorin kronikan mukaan olivat ruhtinas Rurikin varjagisoturipäälliköitä 860–870-luvuilla. He eivät olleet Rurikin sukulaisia vaan hänelle uskollisia sotapäälliköitä. He hallitsivat Kiovaa vuosina 862–882, minkä jälkeen Novgorodin ruhtinas Oleg Viisas valloitti Kiovan ja surmasi heidät.
Elämäkerta
Nestorin kronikan mukaan vuonna 862 Rurik ja 2 hänen veljeään, Sineus ja Truvor, sekä hänen varjagisoturijoukon (mukaan lukien Askold ja Dir) oli pyydetty "meren takaa" hallitsemaan ja saattamaan järjestyksen maahan, jossa tsuudit, slaavit, merjalaiset, vepsäläiset ja krivitšit taistelivat toisiaan vastaan eivätkä keskenään kyenneet rauhaa palauttamaan.
Rurik rupesi jakamaan maita. Hän otti Novgorodin, Sineus Beloozeron ja Truvor Izborskin. Sen jälkeen osa varjageista halusi lähteä Konstantinopoliin (muinaisskandinaaviksi Miklagard/Miklagård, muinaisslaaviksi Tsargrad). Matkatessaan sinnepäin Dnepriä pitkin he näkivät kukkulalla pienen kaupungin ja kysyivät kenelle se kuuluu. Heille kerrottiin, että se on Kiova ja sen oli rakentanut 3 veljestä: Ki, štšek ja Horiv. Heidän kuoltuaan asukkaat joutuivat maksamaan veroja kasaareille. Askold ja Dir asettuivat kaupunkiin, keräsivät ympärilleen paljon varjageja ja ryhtyivät hallitsemaan poljaaneja.
Saaga Ragnarista ja hänen pojista kertoi, että, Askold oli Hvitserkin poika sekä Ragnar Lodbrokin pojanpoika, joka oli puolilegendaarinen Ruotsin kuningas (noin 770–785). Hvitserk oli Rurikin aikalainen. Hänen sanottiin käyvän valloitussotaa Itä-Euroopassa.
Ainoa ulkomainen lähde, joka mainitsee kaksoishallinnasta on arabialainen historioitsija Al-Masudi. Hänen mukaansa "kuningas al-Dir [Dir] oli suurin kaikista Saqaliban kuninkaista (arabinimi slaaveista)." Jotkut tutkija ovat yrittäneet todistaa, että "al-Dir" viittaisi slaavilaiseen hallitsijaan ja Dirin aikalaiseen. Tämä teoria on hyvin kiistanalainen ja vaikuttaa kuitenkin siltä, että puhuttaisiin samasta henkilöstä eri nimillä: "al-Dir" ja Dir. Näyttää siltä, että muinaisslaavissa oli alun perin "askold Dir" eikä "Askold i Dir" kuten se tunnetaan Nestorin kronikassa. Itse sana askold tai oskold on johdettu muinaisskandinaavin sanasta óskyldr joka tarkoittaa kummallista. Sen vuoksi voimmekin olettaa, että Kiovan hallitsijan nimi oli Dir slaaveille ja varjageille hän oli "óskyldr Dyri"—Kummallinen Dir. Myöhemmät varjagit Rusin maassa ilmeisesti unohtivat merkityksen óskyldr, minkä vuoksi Nestor kirjoitti kronikkaansa Kiovan kahdesta hallitsijasta: Askoldista ja Diristä.
Rusien hyökkäys Konstantinopoliin kesäkuussa 860 yllätti kreikkalaiset täysin. Heille se oli kuin "salama kirkkaalta taivaalta" kuten sitä kuvasi Konstantinopolin patriarkka Fotios kuuluisassa silminnäkijäkertomuksessaan. Nestorin kronikassa sotaretken on mainittu tapahtuneen vuonna 866, johon myös Askold ja Dir osallistuivat.
Patriarkka Fotius I lähetti Rusin maahan ensimmäisen kerran piispan kastamaan Rusin kristityksi maaksi sekä Bysantille ystävälliseksi maaksi. Useimmat historioitsijat pitävät Askoldin kääntymistä kristityksi hyvin epätodennäköisenä ajatuksena.
Kun Rurik kuoli vuonna 879, niin hänen seuraajakseen tuli Oleg Viisas, joka oli Rurikin vaimon Efandan veli. Hänestä tuli Rurikin pojan Igorin huoltaja ja sijaishallitsija. Oleg valloitti Kiovan noin vuonna 882. Nestorin kronikan mukaan Oleg houkutteli heidät ansaan, jossa Olegille uskolliset varjagit tappoivat heidät.
Kiovalaisen legendan mukaan Askoldin hautakumpu on Uhorskan kukkulalla, jonne myöhemmin Kiovan suuriruhtinatar Olga rakennutti 2 kirkkoa, jotka oli nimetty Pyhän Nikolain ja Pyhän Irinan mukaan. Nykyään tällä Dnepr-joen jyrkänteellä on muistomerkki, jonka nimi on Askoldin hauta.
USP Leavenworth
oikea|pienoiskuva|Kuva vankilasta. United States Penitentiary, Leavenworth (lyh. USP Leavenworth) on Yhdysvaltain liittovaltion hallinnon keskisuuren turvatason vankila mies- ja naisvangeille Leavenworthissa, Kansasissa. Yhdysvaltain oikeusministeriön alainen vankeinhoitolaitos ylläpitää vankilaa.
Tyrskyliitäjä
Tyrskyliitäjä (Bulweria bulwerii) on pieni ulappalintujen lahkoon kuuluva avomerilintu. Laji on nimetty englantilaisen James Bulwerin kunniaksi. Bulwer löysi keväällä 1825 tuntemattoman viistäjän Madeiralta, ja laji nimettiin vuonna 1828.
Koko ja ulkonäkö
Linnun pituus on 25–29 senttimetriä ja siivenkärkien väli 67–73 cm. Painavin mitattu yksilö painoi 990 grammaa. Lintu on lähes kokotumma, siro, pitkäpyrstöinen, ja sen siivet ovat kapeat ja pitkät. Sen puku on yhtenäisen harmaaruskea ja siitä erottuu ainoastaan vaaleampi vinojuova siiven yläpeitinhöyhenkentässä. Laji voidaan sekoittaa nokiliitäjään (Puffinus griseus) tumman värityksen ja liitäjämäisen, heittelehtivän lentotavan vuoksi, jollei kokoeroa huomaa. Erona nokiliitäjään ovat pitempi pyrstö, kokotummat siiven alapinnat ja erilainen lentotapa, rauhallisemmat ja syvemmät siiveniskut. Liidossa usein roikottaa hieman kuperia siipiään. Sen pitkä pyrstö on useimmiten supussa ja kapea, mutta joskus näkyy pyrstön pyöristyneisyys. Nokka on tukeva. Vanhin tyrskyliitäjä on luonnossa elänyt 22,9 vuoden ikäiseksi.
Äänet
Tyrskyliitäjä ääntelee öisin pesäkolostaan kumealla, käheällä, haukkuvalla äänellä ”hroo hroo hroo...”, joka voi tuoda mieleen höyryveturin. thumb|left|250px|Tyrskyliitäjä pesällään
Levinneisyys
Lajin pesimäalueen laajuudeksi on arvioitu 50 000 – 100 000 neliökilometriä ja maailmanlaajuiseksi yksilömääräksi 500 000 – 1 000 000 lintua.
Se esiintyy Tyynenmeren itäosissa seuraavissa paikoissa: Ranskan Polynesia, Kiribati, Marshallinsaaret, Pohjois-Mariaanit, Palau, Itä-Timor, Havaijilla sekä eräillä muilla Yhdysvaltain pienillä syrjäisillä saarilla.
Lauri Cederberg
Lauri Antero Cederberg (20. huhtikuuta 1881 Hausjärvi – 15. marraskuuta 1943 Helsinki) oli suomalainen juristi. Hän oli Helsingin yliopiston kauppaoikeuden professori 1924–1943. Hänen tutkimusalaansa oli kauppa- ja osakeyhtiöoikeus. .
Cederbergin vanhemmat olivat teologian tohtori Johan Antero Cederberg ja Minna Elisabeth Hjelt. Hän pääsi ylioppilaaksi vuonna 1900 ja valmistui lakitieteen kandidaatiksi 1908 ja lakitieteen tohtoriksi 1915. Cederberg sai varatuomarin arvon 1913. Hän opiskeli ulkomailla Bonnissa 1911, Berliinissä 1912 ja 1913, Kööpenhaminassa ja Tukholmassa 1913, Oslossa 1914, Lontoossa 1828 ja Kielissä 1931.
Cederbergin veli oli Arno Rafael Cederberg.
Eizō Yuguchi
Eizō Yuguchi (4. heinäkuuta 1945 Osaka – 2. helmikuuta 2003) oli japanilainen jalkapalloilija. Hän kilpaili vuoden 1968 kesäolympialaisissa Méxicossa ja kuului siellä lajissa pronssia saaneeseen Japanin miesten joukkueeseen.
Lasten ja nuorten säätiö
Lasten ja nuorten säätiö (ruots. Barn- och ungdomsstiftelsen) on vuonna 2001 perustettu ennaltaehkäisevää nuorisotyötä tekevä järjestö. Sen tavoitteena on, että jokainen nuori kokee elämänsä merkitykselliseksi. Säätiö on alkuperäiseltä nimeltään Suomen lasten ja nuorten säätiö ja sen perustaja on ministeri Pär Stenbäck. Säätiö on kehittänyt Vastuullinen kesäduuni -kampanjan, jota se veti vuosina 2011–2014.
Säätiö tuli tunnetuksi, kun media uutisoi sen jättäneen ilmoittamatta Jani Toivolan kouluvierailuista saamien palkkioiden rahallisen arvon 17 926 euroa vuosilta 2015 ja 2016. Myöhemmin Patentti- ja rekisterihallitus totesi, että Lasten ja nuorten säätiön toimintakertomukset vuosina 2015 ja 2016 antoivat riittävän informaation Toivolan palkkioista, eikä syytä lisäselvityksiin ollut.
Lasten ja nuorten säätiö järjesti Suomen ensimmäisen Read Hour -lukutunnin, jonka tavoitteena oli innostaa suomalaiset ja erityisesti nuoret lukemisen pariin. Read Houria vietettiin ensimmäisen kerran YK:n kansainvälisenä lukutaitopäivänä sunnuntaina 8.9.2019 klo 19–20. Kampanjan suojelijana toimi presidentti Sauli Niinistö.
Säätiön hallitus
Säätiön hallitukseen kuuluvat tällä hetkellä seuraavat jäsenet :
Mikko-Pekka Hanski, puheenjohtaja
Heikki Hiilamo – tutkimusprofessori, Terveyden ja hyvinvoinnin laitos; sosiaalipolitiikan professori, Helsingin yliopisto
Kati Ihamäki – brändi- ja yritysvastuujohtaja / OP
Konsta Kallio – luokanopettajaopiskelija
Armin Kellomäki – maailmanpolitiikan opiskelija
Kim Väisänen – yrittäjä, startup-sijoittaja ja tietokirjailija
Vilhelmiina Wahlbeck – viestintäjohtaja / DNA
Dreams-lähettiläät
Lasten ja nuorten säätiö on järjestänyt vuodesta 2003 kouluvierailuja, joilla yläkouluikäiset ja toisella asteella opiskelevat nuoret kuulevat julkisuuden henkilöiden kasvutarinoita. Tarinoiden avulla Dreams-lähettiläät rohkaisevat nuoria unelmoimaan sekä pohtimaan vahvuuksiaan ja oman polkunsa suuntaa. Lähettiläinä ovat toimineet artisti Rosa Coste, entinen huippunyrkkeilijä Elina Gustafsson, yrittäjä Tomi Kaukinen, näyttelijä Krista Kosonen, laulaja-lauluntekijä Hassan Maikal, näyttelijä Pamela Tola, muusikko Tommy Lindgren, breakdance-tanssija Johannes "Hatsolo" Hattunen, yrittäjä ja liikuntabloggaaja Laura Peippo ja räppäri-tubettaja Seksikäs-Suklaa. Lisäksi ruotsinkielisiä vierailuja ovat tehneet näyttelijä Christoffer Strandberg ja thriatlonisti Robson Lindberg.
Dreams-vierailuja edelsi aikaisemmin säätiön Zest-ohjelma. Aiemmin lähettiläinä ovat toimineet Veikka Gustafsson, Samppa Lajunen, Jarkko Nieminen, Heli Kruger, Tiia Piili, Peter Nyman, Lenni-Kalle Taipale, Mikko Leppilampi, Eva Wahlström, Jani Toivola, Anna Puu, Essi Hellén, Pete Parkkonen ja Jannika B.
Britannian Grand Prix 2014
Ennakkotunnelmia
McLarenin Jenson Button ilmoitti ajavansa kotikilpailussaan pinkillä kypärälla, jolla hän halusi muistaa isäänsä John Buttonia. #Pinkforpapa -kampanjalla myös McLaren myi verkkokaupassaan pinkkejä t-paitoja 6000 kappaletta, joista osa tuotoista ohjataan Henry Surteesin säätiölle.
Williams ilmoitti ennen kauden yhdeksättä osakilpailua, että tallin varakuljettaja Susie Wolff ajaa viikonlopun perjantain ensimmäisissä harjoituksissa korvaten Valtteri Bottaksen. Wolffista tulee näin ollen ensimmäinen naiskuljettaja sitten Giovanna Amatin ja kauden 1992, joka osallistuu F1-viikonlopun tapahtumaan.
Felipe Massalle kyseessä oli uran 200:s GP.
Kilpailu
Paalupaikalta lähti Mercedeksen Nico Rosberg. Startissa Rosberg ampaisi karkuun muilta. Kuudennesta ruudusta lähtenyt Lewis Hamilton onnistui lähdössä nousemaan neljänneksi. Viidennen mutkan ulostulossa Ferrarin Kimi Räikkönen ajautui leveäksi. Radalle palatessaan Räikkönen menetti autonsa hallinnan ja törmäsi seinään. Räikkösen Ferrari ylitti radan jolloin Williamsin Felipe Massa törmäsi häneen. Massan 200. GP jäi kesken ennen aikojaan. Kilpailu keskeytettiin avauskierroksella, ja autot ajoivat lähtöruutuihin. Edellisen kerran kilpailu keskeytettiin punaisilla lipuilla avauskierroksella oli vuoden 2000 Monacon GP:ssä. Kilpailu oli keskeytettynä lähes tunnin ratakaiteen korjauksen takia. Räikkönen ei loukkaantunut ulosajossa vakavasti, ja oli jo seuraavassa osakilpailussa Saksan Grand Prix'ssa mukana.
Kun kilpailu jatkui, jatkui myös Hamiltonin nousu. Mutkassa yhdeksän hän ohitti McLarenin tanskalaiskuljettajan Kevin Magnussenin, kun Magnussen ajoi mutkan leveäksi. Parin kierroksen päästä Hamilton ohitti jo maanmiehensä Jenson Buttonin nousten toiseksi. Kierroksella 8 Sauberin Esteban Gutiérrez törmäsi Pastor Maldonadoon. Maldonado pystyi jatkamaan matkaansa, mutta Gutiérrez keskeytti kilpailunsa kierroksella 9 kolarivaurioiden seurauksena hietikolle. Marcus Ericsson keskeytti kierroksella 11 jousitusten petettyä. Samoin kärkipaikalla ajanut Nico Rosberg joutui keskeyttämään kilpailun vaihdelaatikon hajottua. Keskeytys oli Rosbergille kauden ensimmäinen. Tämän myötä Lewis Hamilton nousi kotikilpailunsa kärkipaikalle. Useimmat kuljettajat tekivät kilpailussa vain yhden varikkopysähdyksen. Sen sijaan Sebastian Vettel teki kaksi varikkopysähdystä tippuen selvästi hitaamman, Fernando Alonson taakse. Vettel ja Alonso kävivät kovaa taistoa radalla, sekä kiivasta taistelua radioitse. Kierroksella 47 Vettel pääsi lopulta Alonson ohi. Kilpailun joutui vielä jättämään kesken Lotuksen Pastor Maldonado, pakoputkivian takia.
Britannian GP:n voittoon ajoi Lewis Hamilton toisen kerran urallaan. Hamiltonista tuli ensimmäinen kuljettaja, joka voitti Britannian GP:n kärkiviisikon ulkopuolelta sitten kauden 1975 ja Emerson Fittipaldin. Toiseksi nousi ruudusta 14 lähtenyt Valtteri Bottas, jolle palkintosija oli toinen hänen urallaan, ja toinen perättäinen palkintopallisijoitus. Toinen sija oli Bottaksen toistaiseksi paras sijoitus kilpailussa. Kolmanneksi Vettelin pysähdyttyä kahdesti ajoi toinen Red Bull-kuljettaja, Daniel Ricciardo. Neljänneksi selviytyi Jenson Button, viidenneksi Sebastian Vettel ja kuudenneksi Fernando Alonso.
Mercedeksen voitettua valmistajan palkinnon otti palkintokorokkeella vastaan John Owen. Kuljettajien haastattelut palkintokorokkeella suoritti entinen Formula 1 -kuljettaja David Coulthard.
Valkohäntägnuu
Valkohäntägnuu (Connochaetes gnou) on eteläisessä Afrikassa elävä sorkkaeläin. Buurit ehtivät metsästää sen melkein sukupuuttoon, mutta laji on sittemmin runsastunut suojelun ansiosta. Suvun nimi tulee kreikan sanoista Konnos (”parta”) ja khaite (”soljuvat hiukset/karvat”). Lajinimi Gnou on khoi-kansan nimitys tälle lajille.
Koko ja ulkonäkö
Valkohäntägnuu muistuttaa paljon juovagnuuta mutta on sitä pienempi ja kevyempi. Lisäksi selkä on suorempi. Ruumiinpituus on 170–220 senttiä ja säkäkorkeus 90–120 senttiä. Painoa on 110–180 kiloa ja hännän pituus on 80–100 senttiä. Valkohäntägnuun turkki on lyhyt ja kiiltävä kesäisin, mutta talvella se muuttuu takkuisemmaksi. Urokset ovat naaraita kookkaampia. Turpaa, niskaa ja säkää pitkin kulkee pysty harjasmainen harja. Eläimellä on myös kurkkuparta ja rynnäshapsut etujalkojen välissä. Naamassa on tupsuina mustia ja pitkiä harjamaisia karvoja. Häntä on pitkäkarvainen, väritykseltään puhtaanvalkoinen lukuun ottamatta tummaa tyveä. Silmät ovat pienet ja nappimaiset. Sekä uroksilla että naarailla on 45–78 senttiä pitkät sarvet. Sarvet ovat tyvestä leveät ja miltei kiinni toisistaan. Ne kaartuvat ensin alas ja eteenpäin ja kiertyvät sitten melko jyrkästi ylöspäin. Niiden litteä ja paksu tyvi suojaa uroksia niiden otellessa keskenään. Turkin pohjaväri on tummanruskea, lukuun ottamatta niska- ja hartiaharjasten kellertävänvaaleita juuria. pienoiskuva|200px|vasen|Piirros valkohäntägnuusta
Levinneisyys ja elinympäristö
Valkohäntägnuita tavattiin alun perin suurina laumoina Etelä-Afrikassa, Swazimaassa ja Lesothossa Limpopojoen eteläpuolella, mutta valkoiset uudisasukkaat hävittivät ne lähes tyystin, koska he pitivät niitä tuhoeläiminä ja käyttivät niiden häntiä kärpäslätkinä. 1800-luvun lopulla valkohäntägnuita eli enää kahdella tilalla Free Staten provinssissa Etelä-Afrikassa. Tilallisten ja luonnonsuojelijoiden ansiosta laji on kuitenkin elpynyt, ja se on palannut osaan aiemmasta elinalueestaan. Sitä on istutettu myös alkuperäisen levinneisyysalueen ulkopuolelle Namibiaan. Valkohäntägnuista 20 prosenttia elää suojelualueilla ja 80 prosenttia yksityisillä tiloilla. Kannan kooksi arvioidaan yli 18 000 yksilöä, joista yli 7 000 Namibiassa, ja se kasvaa yhä. Laji ei ole enää uhanalainen, vaan suurin uhka on risteytyminen juovagnuun kanssa, kun lajit eristetään luonnonvastaisesti samaan aitaukseen. Hybridit ovat lisääntymiskykyisiä, joten lajit tulisi pitää erillään. Valkohäntägnuita on myös eläintarhoissa, ja vilkkaina eläiminä ne usein ilahduttavat kävijöitä yltiöpäisillä tempuillaan. Täysin luonnonvaraisia valkohäntägnuita ei enää ole.
Lajin elinympäristöä ovat avoimet, lyhytruohoiset ruohotasangot ja karoo-pensastomaat. Alueelle ominaisia ovat matalat ja aaltoilevat kukkulat sekä vuoristoalueet 1350–2150 metrin korkeudessa meren pinnasta. Alun perin valkohäntägnuut elivät ruohotasangoilla talvisin ja karoossa sadeaikaan.
Elintavat
pienoiskuva|200px|vasen|Valkohäntägnuu laiduntamassa [[ranskalaisessa Thoiryn eläintarhassa.]] Valkohäntägnuut elivät aiemmin vaeltelevina laumoina, mutta niitä ei ole tutkittu luonnollisessa ympäristössä. Laumakoon määrää nykyään ihminen ja aidat estävät vaellukset. Naaraat ja poikaset elävät nykyään noin 11–50 yksilön ryhminä ja urokset omissa ryhmissään. Naaraiden johtamissa ryhmissä on tiukka hierarkia, ja naaraiden on nähty kamppailevan vieraiden yksilöiden kanssa. Urosten ryhmissä sen sijaan ei tapahdu aggressioita. Lauman elinalue on keskimäärin yhden neliökilometrin laajuinen, mutta koko vaihtelee kasvillisuuden ja tilan saatavuuden mukaan. Suurin nykylauma käsittää reilut 300 eläintä. Valkohäntägnuu on juovagnuuta aggressiivisempi. Koska niiden sarvissa on ulkonema, ne eivät sui tai hiero otsiaan sukulaislajien tavoin, mutta toisinaan ne hierovat poskiaan lajitoverin kaulaan. Urosten arvoasteikko määräytyy muiden onttosarvisten tavoin päitä yhteen puskemalla ja vastustajaa työntämällä. Naarailla se määräytyy enimmäkseen pään nyökyttelyllä ja ravistelulla. Hännällä piiskaaminen ja huiskuttelu voi tarkoittaa mitä vain alistumisesta valta-asemaan. Se saattaa olla myös äänimerkki, sillä se voi kuulua puolen kilometrin päähän. Laji on melko äänekäs. Eläimet tuhahtelevat ja pitävät sointuvaa hik-ääntä. Urokset perustavat 4-vuotiaina lisääntymistä varten reviirin, jonka läpi naaraslauma kulkee. Se merkitään lantakasalla, johon reviirin omistaja virtsaa, kuopii ja kierii. Reviirikiistoissa urokset pöyhistelevät ja taistelevat sarvineen rituaalisesti. Sitä seuraa toitottava ja kaksiosainen ”ge-nu”-ääni. Lajin vihollisia ovat leijonat, täplähyeenat, savannikoirat, krokotiilit, gepardit ja leopardit. Valkohäntägnuun pääravintoa ovat ruohot ja satunnaisesti myös karoon pensaat ja yrtit. Niiden ei tarvitse juoda joka päivä.
Lisääntyminen
Valkohäntägnuiden kiima ajoittuu helmi-huhtikuuhun, jolloin sateet ovat päättyneet. Reviirin perustanut valkohäntägnuu-uros on aina valmis paritteluun. Rykimäaikaan se ei syö tai lepää niin kauan kuin naaraita on tarjolla sen reviirillä. Se houkuttelee naaraita kutsuhuudoin ja saattaa jopa vaahdottaa suutaan. Kuun kierron uskotaan myös vaikuttavan paritteluhaluihin. Uros paimentaa naarasta kaula ojennettuna ja kuono suorana. Vastaanottavainen naaras saattaa kohottaa häntäänsä ja huiskia sillä uroksen naamaa. Gnu-pari parittelee kymmeniä kertoja, jopa useamman kerran minuutissa. Naaraan kantoaika kestää 8–8,5 kuukautta ja se synnyttää yleensä yhden, harvoin kaksi vasaa. Vasoja syntyy eniten marras-joulukuussa, mutta sateiden ajankohta vaikuttaa poikimisaikaan. Vasoista syntyy kuitenkin 80–90 % kolmen viikon aikana. Vasa pystyy seisomaan yhdeksän minuutin ikäisenä, ja se aloittaa ruohon syönnin alle kuukauden ikäisenä, mutta saa emoltaan maitoa noin neljä kuukautta. Vasat pysyvät emonsa luona, kunnes uusi poikanen syntyy. Urokset tulevat sukukypsiksi 3-vuotiaina, naaraat 1,5–2,5 vuoden ikäisinä. Valkohäntägnuut voivat elää 20 vuotta.
Legionowon piirikunta
Legionowon piirikunta on yksi Masovian voivodikunnan piirikunnista. Piirikunnan arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 118 585. Siihen kuuluvat neljä kuntaa ovat Jabłonna, Nieporęt, Serock ja Wieliszew. vasen|pienoiskuva|220px|Piirikunnan väestöpyramidi 2014. Vuoden 2019 lopussa Legionowon piirikunnan asukkaista 51,8 prosenttia oli naispuolisia ja 48,2 prosenttia miespuolisia. Alle 18-vuotiaat muodostivat 21,1 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäiset 58,9 prosenttia ja eläkeikäiset 20 prosenttia väestön keski-iän ollessa 40,2 vuotta. Vuonna 2019 piirikunnassa syntyi 1 207 lasta. Legionowon piirikunnan väkiluvun ennakoidaan kasvavan 149 434 asukkaaseen vuoteen 2050 mennessä.
Balls of Steel (televisiosarja)
Balls of Steel on brittiläinen piilokamerasarja, jota esitettiin kolmen tuotantokauden ajan vuosina 2005-2008. Ohjelmassa eri näyttelijät tekevät erilaisia jekkuja satunnaisille ihmisille. Ohjelman juonsi Mark Dolan.
Ohjelman formaatista on tullut ulkomaisia versioita, kuten suomalaisversio Teräspallit ja australialaisversio Balls of Steel Australia.
Espanjan Grand Prix 2014
Espanjan Grand Prix on Formula 1 -sarjan viides kilpailu kaudella 2014. Kilpailu ajettiin 11. toukokuuta 2014 Barcelonassa sijaitsevalla Circuit de Barcelona-Catalunyan moottoriradalla.
Mercedes -tallin kuljettajat ajoivat kauden neljänteen kaksoisvoittoon Lewis Hamiltonin johdolla, ero kolmanneksi ajaneeseen Daniel Ricciardoon oli peräti 49 sekuntia. Se oli kauden suurin marginaali, jolla Mercedekset voittivat kanssakilpailijat. Vain kuusi kuljettajaa ajoi täydet 66 kierrosta.
Kilpailu
Paalupaikalle aika-ajoissa ylsi Lewis Hamilton. Hänen rinnalleen lähtöruudukkoon ajoi Nico Rosberg. Aika-ajoissa vaihdelaatikkoviasta kärsinyt Sebastian Vettel joutui lähtemään ruudusta 15 kilpailuun. Lähdössä Mercedes -kuljettajat pitivät paikkansa, mutta nelosruudusta lähtenyt Williamsin Valtteri Bottas nousi kolmanneksi ohitettuaan Red Bull -kuljettaja Daniel Ricciardon. Varikkopysähdysten yhteydessä tilanne kuitenkin kääntyi jälleen Ricciardon eduksi. Ensimmäisellä kierroksella Pastor Maldonado törmäsi Marcus Ericssoniin, mutta molemmat pystyivät jatkamaan matkaansa. Kilpailun ensimmäinen keskeyttäjä oli Toro Rosson Jean-Éric Vergne pakoputkivian myötä kierroksella 24. Caterhamin Kamui Kobayashi keskeytti kilpailun kierroksella 34 jarrujen hajottua. Red Bullin Sebastian Vettel teki hienon nousun ruudusta 15 neljänneksi.
Kilpailun voittoon ajoi Lewis Hamilton neljättä kertaa peräkkäin, ja siirtyi ensimmäistä kertaa MM-pistejohtoon tällä kaudella. Toisena maaliin ajoi Nico Rosberg, ja kolmantena Daniel Ricciardo. Neljäs oli Vettel ja viides Bottas. Ferrari -kuljettajat väänsivät kättä sijasta kuusi. Vain muutama kierros ennen maalia kotiyleisön edessä Fernando Alonso onnistui ohittamaan Kimi Räikkösen tuoreemmilla renkaillaan. Alonso ajoi maaliin kuudentena ja Räikkönen seitsemäntenä. Aika-ajoissa positiivinen yllättäjä, Romain Grosjean ajoi maaliin kahdeksantena saavuttaen Lotus -tallin kauden ensimmäiset pisteet.
Sakari Nupponen
Sakari Nupponen (s. 5. heinäkuuta 1956 Lahti) on suomalainen toimittaja, joka toimii Karjala -nimisen uutis- ja kulttuurilehden päätoimittajana
Hänet nimitettiin kaupunkilehti Helsingin Uutisten päätoimittajaksi kesällä 2014. Vuosina 2012–2014 Nupponen työskenteli kaupunkilehti Tamperelaisen päätoimittajana. Nupponen on toiminut myös Ilta-Sanomien, Taloussanomien ja Talouselämän toimittajana ja taloustoimittajana sekä Aamulehden, Satakunnan Kansan ja Ylä-Satakunnan toimittajana.
Nupponen valittiin Suomen Lehtiyhtymässä Vuoden 2012 kaupunkijournalistiksi. Vuonna 2014 Olutliitto myönsi hänelle Hyvä Tuomas -palkinnon. Hän on kirjoittanut vuonna 2007 ilmestyneen kirjan Aikamatka hotelli Viruun. Teos on käännetty myös viroksi.
MAVEN
MAVEN (lyhenne sanoista Mars Atmosphere and Volatile Evolution) on NASAn avaruusluotain, jonka tarkoituksena on tutkia Marsin kaasukehää ja ilmastohistoriaa. Luotain laukaistiin 18. marraskuuta 2013 Kennedy Space Centeristä Atlas V -raketilla. Saavuttuaan Marsiin syksyllä 2014 MAVENin asettui kiertämään Marsia voimakkaasti elliptiselle radalle ja kiertoradan käyden matalimmillaan 140 kilometrin korkeudessa. Luotain saapui kiertoradalle 21. syyskuuta 2014. Se lähetti ensimmäiset kuvat 8 tuntia saapumisestaan.
Luotaimen toivotaan tuovan uutta tietoa Marsin muinaisen, tiheän ja mahdollisesti elinkelpoisen kaasukehän muinaisesta katoamisesta tutkimalla Marsin kaasukehää ja sen vuorovaikutusta aurinkotuulen kanssa.
MAVENissä on kolme havaintolaitekokonaisuutta. Particles and Fields Package sisältää 6 mittausinstrumenttia, joilla mitataan aurinkotuulta ja Marsin ionosfääriä. Remote Sensing Package sisältää mittausinstrumentteja yläilmakehän ja ionosfäärin ominaisuuksien tutkimiseen. Neutral Gas and Ion Mass -niminen spektrometri mittaa yläilmakehän koostumusta.
Tieteellinen tutkimus
Alkuperäisen suunnitelman mukaan MAVENin tulee suorittaa mittauksia voimakkaasti elliptiseltä kiertoradaltaan yhden Maan vuoden aikana. Tänä aikana luotainta kiertoradallaan ohjataan myös 5 kertaa ja alimmillaan 150 kilometrin korkeuteen.
Marussia MR01
Marussia MR01 on venäläisen Formula 1 -tiimi Marussian käyttämä auto kaudella 2012. Autoa kuljettavat saksalainen Timo Glock ja ranskalainen tulokaskuljettaja Charles Pic. Tallin testikuljettajana toimi Max Chilton joka pääsi ajamaan Abu Dhabin GP:n ensimmäisissä harjoituksissa. MR01 on McLarenin ohella ainoa auto kaudella 2012, jossa on yhtenäinen keularakenne.
Tallilla oli vaikeuksia saada autoaan läpi kolaritesteistä, minkä seurauksena autolla ei saatu ajettua ainoatakaan testikierrosta kautta edeltäneissä talvitesteissä. Talli sai kokeiltua uutta autoa radalla ensimmäistä kertaa 5. maaliskuuta, jolloin talli ajoi mainoskuvauksia varten sallitun testisession Silverstonen radalla. Auto läpäisi kolaritestit seuraavana päivänä 6. maaliskuuta.
MR01 käyttää Cosworthin valmistamaa 2,4 litran V8-moottoria.
Yhteenveto
Auton ensimmäinen varsinainen testi tapahtui kauden avauskilpailun ensimmäisessä harjoitusjaksossa. Talli pystyi ajattamaan harjoituksessa molempia kuljettajia. Toisessa sessiossa Timo Glock onnistui ajamaan 12. parhaan ajan. Lauantain aika-ajossa kävi kuitenkin selväksi, ettei Marussian vauhti riitä edes keskikastiin. Tallin kuljettajat miehittivät lähtöruudut 21 ja 22, mutta Sergio Pérezin rangaistuksen myötä he pääsivät lähtemään kilpailuun yhtä ruutua korkeammilta sijoilta. Itse kilpailussa talli ajoi tasaisesti letkan loppupäässä onnistuen nousemaan sijoille 14 ja 15 muiden keskeytysten ja varikkopysähdysten ansiosta. Muutamaa kierrosta ennen maalia Pic joutui keskeyttämään kilpailun, mutta sai sijoituksen ajettuaan 90 prosenttia kilpailusta.
Malol
Malol on austronesialainen kieli. Sitä puhutaan pääasiassa Sandaunin provinssissa, Papua-Uudessa-Guineassa. Malol kuuluu malajilais-polynesialaisten kielten ryhmään. Malolia puhuu äidinkielenään noin 3 330 ihmistä.
Jussi Malmivuo
Juho (Jussi) Daniel Malmivuo (ent. Malmström; 11. joulukuuta 1898 Lohja – 8. syyskuuta 1972 Helsinki) oli suomalainen vakuutusjohtaja, koulutukseltaan varatuomari. Hän sai vakuutusneuvoksen arvon 1958. Hän työskenteli Vakuutusyhtiö Kalevan palveluksessa vuodesta 1918 ja oli yhtiön toimitusjohtaja vuosina 1947–1966. Malmivuo oli myös Vakuutussanomien päätoimittaja 1932–1940, Suomen vakuutusyhdistyksen puheenjohtaja 1953–1961 ja sosiaaliministeriön neuvotteleva asiantuntija 1948–1955. Hän kuului Vakuutusyhtiöiden keskusliiton hallitukseen 1949–1966 ja Suomen Henkivakuutusyhtiöiden yhdistyksen hallitukseen 1947–1966. Hän oli myös Eläke-Varman hallintoneuvoston ja Eläkevakuutusyhtiö Kalervon hallituksen puheenjohtaja.
Raival
Raival on kunta Koillis-Ranskassa Meusen departementissa Grand Estin alueella. Kunnassa asui 254 asukasta vuonna 2017 ja sen pinta-ala on 19,22 neliökilometriä.
Raivalin väkiluku on kasvanut viidellä asukkaalla vuodesta 2007, jolloin kunnassa asui 249 asukasta. Vuonna 2012 kunnan väkiluku oli 278, eli siellä asui 24 asukasta enemmän kuin vuoden 2017 väestönlaskennassa.
Richard Speck
Richard Benjamin Speck oli yhdysvaltalainen joukkomurhaaja, joka tappoi kahdeksan sairaanhoitajaopiskelijaa Chicagossa 14. heinäkuuta 1966.
Nuoruus
Speck syntyi uskonnolliseen suurperheeseen Kirkwoodissa, Illinoisissa. Speckin ollessa 6-vuotias hänen isänsä kuoli. Hänen äitinsä meni uudelleen naimisiin ja Speck joutui usein isäpuolensa pahoinpitelemäksi. Jo nuoruudessaan Speck ajautui rikolliseksi.
Speck meni naimisiin marraskuussa 1962 ja hänelle syntyi pian tytär. Vuonna 1963 Speck joutui vankilaan varkaudesta ja petoksesta. Vapauduttuaan hän syyllistyi vain neljä viikkoa myöhemmin pahoinpitelyyn ja sai 16 kuukauden vankilatuomion. Päästyään taas vapaaksi Speck joutui epäillyksi 65-vuotiaan naisen raiskaamisesta ja ryöstämisestä sekä paikallisen tarjoilijan taposta. Häntä vastaan ei kuitenkaan koskaan nostettu syytettä.
Joukkomurha
Heinäkuun 13. päivän iltana vuonna 1966 Speck tunkeutui chicagolaiseen taloon, jossa asui läheisessä sairaalassa työskenteleviä hoitajaksi opiskelevia naisia. Hän ryösti ja sitoi paikalla olleet opiskelijat. Speck kidutti ja raiskasi uhrinsa. Hän puukotti tai kuristi kuoliaaksi kaikkiaan kahdeksan naista. Ainoastaan Speckille oven avannut Corazon Amurao jäi henkiin hänen onnistuttua piiloutumaan sängyn alle Speckin ollessa toisessa huoneessa. Tunteja myöhemmin Speck poistui mukanaan ryöstämänsä rahat. Amurao hälytti poliisin ja hänen antamien tuntomerkkien perusteella Speck etsintäkuulutettiin.
Pakoillessaan Speck yritti itsemurhaa, mutta muutti viime hetkellä mielensä ja hälytti apua. Sairaalassa hänet tunnistettiin ja pidätettiin. Speckin oikeudenkäynti alkoi 3. huhtikuuta 1967. Se kesti vain 12 päivää ja valamiehistö totesi hänet syylliseksi alle tunnissa. Speck tuomittiin kuolemaan, mutta vuonna 1972 se muutettiin 400-1200 vuoden vankeudeksi, kun Yhdysvaltain korkein oikeus päätti luopua kuolemantuomiosta.
Speck kuoli vankilassa sydänkohtaukseen joulukuussa 1991, vain päivää ennen 50. syntymäpäiväänsä. Edes hänen omaisensa eivät halunneet Speckin maallisia jäännöksiä, joten ne tuhkattiin, ja vain kaksi ihmistä maailmassa tietää mihin hänen tuhkansa on siroteltu.
Megalodon
Megalodon eli suurihammashai (Otodus megalodon) on suuri esihistoriallinen hailaji. Megalodon saattoi kasvaa 18–20-metriseksi ja 50 tonnin painoiseksi. Ne elivät trooppisissa merissä. Vanhimmat fossiilit ovat noin 16 miljoonan vuoden takaa mioseenikauden keskivaiheilta, viimeiset noin 2,6 miljoonan vuoden ikäisiä plioseenin lopulta. Megalodonien pääravintona olivat sen aikaiset valaat ja kookkaat kalat. Se kuoli sukupuuttoon noin 2,6 miljoonaa vuotta sitten, jääkauden seurauksena.
Koko
Megalodonin koko on jouduttu arvioimaan vertaamalla niiden hampaita valkohaihin. Arviot vaihtelevat 12 metristä 30 metriin. Megalodonin ensimmäisen leukamallin pohjalta lajin kooksi arvioitiin jopa 30 metriä. Nykyarvioiden mukaan megalodon kasvoi kuitenkin 18 metriä pitkäksi ja vanhat yksilöt saattoivat olla lähemmäs 20 metriä ja painaa yli 100 tonnia. Megalodonin evä on ollut ihmisen kokoinen.
Hampaat
Megalodon tunnetaan pääosin fossiloituneista hampaistaan. Tämä johtuu siitä, että haiden tukiranka ei ole luuta vaan rustoa, joka ei kivety luun tapaan. Vain hampaat, joissa oli enemmän luuainesta, ovat säilyneet. Pisimmät hampaat olivat yli 18 senttimetriä pitkiä. Megalodonin leuka on oletettavasti ollut 10-kertainen verrattuna valkohain leukaan.
Ravinto
thumb|Taiteellinen näkemys megalodonista joka jahtaa kahta [[Eobalaenoptera-valasta]] Megalodon oli aikansa huippusaalistaja. Se söi luultavasti valaita ja suuria kaloja, mutta myös hylkeitä, merikilpikonnia ja sireenieläimiä. Valaat olivat ilmeisesti pääravintona. Muiden haiden tapaan se oli myös kalansyöjä ja se saattoi myös syödä omia lajitovereitaan.
Evoluutio
Megalodonia verrataan yleensä valkohaihin, mutta ne eivät nykytietämyksen mukaan ole läheistä sukua. Haiden hampaiden samankaltaisuus johtuu todennäköisesti konvergenttisestä evoluutiosta. Megalodon vaikutti myös elävän pääasiassa lämpimissä vesissä, kun taas valkohai voi elää myös kylmemmissä vesissä.
Raminta Šerkšnytė
Raminta Šerkšnytė (s. 1975) on liettualainen säveltäjä ja pianisti.
Šerkšnytė valmistui Kaunasin Juozas Naujalis -musiikkilukiosta vuonna 1994 opiskeltuaan siellä pianonsoittoa Rymantė Šerkšnytėn johdolla. Vuonna 2000 hän sai maisterin arvon Liettuan musiikki- ja teatteriakatemiasta. Hänen opettajanaan siellä oli ollut Osvaldas Balakauskas. Hän osallistui myös eri maissa järjestettyihin sävellyksen mestarikursseihin, joiden pitäjien joukossa olivat Louis Andriessen, Helmut Lachenmann ja Pascal Dusapin. Šerkšnytėn teoksia on esitetty eri maanosissa. Säveltäjä itse on toiminut pianistina sävellystensä esityksissä. Lisäksi hänen sävellyksiään ovat esittäneet muiden muassa Kremerata Baltica, Baijerin radion sinfoniaorkesteri, Arditti-kvartetti ja Les Percussions de Strasbourg.
Šerkšnytėlle säveltäjänä läheistä on ollut itämainen estetiikka. Hän on monissa teoksissaan yhdistänyt postromanttisia ja avantgardistisia suuntauksia. Šerkšnytė sai Liettuan kansallispalkinnon vuonna 2008. Hän on saanut lukuisia muitakin palkintoja, ja hänen teoksensa Vortex ja Midsummer Song olivat suositeltuja teoksia Unescon Kansainvälisessä säveltäjärostrumissa vuosina 2005 ja 2011.
Länsisuomen Työmies
Länsisuomen Työmies oli Turussa vuosina 1899–1906 ilmestynyt sosialidemokraattinen sanomalehti. Ensimmäinen päätoimittaja oli puuseppä K. F. Hellsten, joka toimi tehtävässä vuosina 1899 ja 1900–1905. FT N. R. af Ursin toimi päätoimittajana vuonna 1900 ja Seth Heikkilä vuosina 1905–1906.
Sanomalehden historia
Turku oli varhaisimpia työväenliikkeen keskuksia Suomessa Helsingin ja Tampereen ohella. Länsisuomen Työmies perustettiin vuoden 1898 lopulla ja sen ensimmäinen numero ilmestyi 14. tammikuuta 1899.
Yleislakko marraskuussa 1905 johti työväenliikkeen nousuun Suomessa, jolloin työväen lehtien määrä nousi dramaattisesti. Keväällä 1906 sanomalehden nimeksi vaihdettiin aatteellisuutta korostavasti Sosialisti.
Lehden nimeksi tuli Demokraatti vuonna 1919, mutta se vaihtui takaisin Sosialistiksi seuraavan vuoden alussa. Lehden nimi muutettiin Turun päivälehdeksi vuonna 1951.
Mestarien liiga
Mestarien liiga on Euroopan jalkapalloliiton järjestämä vuosittainen jalkapallokilpailu Euroopan eri maiden korkeimpien sarjatasojen parhaimmille joukkueille. Liigaa on pelattu kaudesta 1992–1993 lähtien syksyllä alkavana ja yleensä toukokuussa päättyvänä. Mestarien liigan edeltäjä oli kaudesta 1955–1956 pelattu Euroopan Cup. Kilpailu aloitettiin kahdeksan joukkueen voimin, ja sitä laajennettiin sittemmin 16 seuran laajuiseksi.
Mestarien liigan luomisen taustalla oli etenkin maanosan suurseurojen halu lisätä keskinäisten ottelujen määrää. Toisaalta ne halusivat vähentää vanhassa cup-muotoisessa kilpailussa alati vaaninutta varhaisen putoamisen riskiä. Jotkut jalkapallon ystävät ovat arvostelleet liigaa liiallisesta kaupallisuudesta. Toisaalta on arvioitu, että ratkaisulla estettiin eurooppalaisten huippuseurojen siirtyminen pelkän ylikansallisen keskinäisen sarjan pelaamiseen, jolloin ne olisivat hylänneet kansallisiin jalkapallokilpailuihin osallistumisen.
Mestarien liigan voittaja edustaa Eurooppaa seurajoukkueiden maailmanmestaruuskilpailuissa. Aiemmin kilpailun voittaja osallistui Intercontinental Cupiin. Voittaja pelaa myös UEFA Super Cupin. Liigan televisioinnista Suomessa vastasi Yle vuosina 1992–2018, jonka jälkeen oikeudet siirtyivät MTV Oy:lle. Nelonen jakoi lähetysoikeudet Ylen kanssa vuosina 1999-2007.
Karsinnat
Osallistujat Mestarien liigaan tai sen karsintaan jakautuvat maittain UEFAn maapisterankingin mukaan seuraavasti:
Amber Valley
Amber Valley on Englannin hallintopiiri, joka sijaitsee maan keskiosassa Itä-Midlandsin hallintoalueella Derbyshiressä. Sen asukasluku oli noin vuonna 2018.
Mestarien liiga
Karsinnat
Liigan sijoitus UEFAn vertailussa myös määrää, kuinka monta joukkuetta liigasta pääsee suoraan lohkovaiheeseen sekä millä karsintakierroksella ne tulevat mukaan. Esimerkiksi listan kolmen parhaan liigan joukkueista kolme pääsee suoraan lohkovaiheeseen ja neljäs viimeiselle karsintakierrokselle, kun taas kaikkein heikoimmat sarjat saavat vain yhden joukkueen ennen varsinaisia kolmea karsintakierrosta pelattavalle esikarsintakierrokselle.
Amber Valley
Codnorin linnanrauniot sijaitsevat Amber Valleyssä. Amber Valleyn hallintopiiri perustettiin vuonna 1974 yhdistämällä Alfreton, Belper, Heanor, Ripleyn maalaiskunta ja Belperin maalaiskunta. Nimensä se sai sen läpi virtaavasta Amberjoesta.
Mestarien liiga
Karsinnat
Kaikkien UEFAan kuuluvien maiden sarjavoittajat pääsevät vähintään karsimaan Mestarien liigaan, kun karsijanpaikka myönnettiin 2007 myös Andorralle ja San Marinolle, joilla sitä ei aiemmin ollut. Liechtensteinista osanottajaa ei ole, koska maassa ei pelata lainkaan sarjaa, vaan ainoastaan cup.
Mestarien liiga
thumb|Mestarien liigan logo esillä ennen ottelua. Sarjaan ottaa tätä nykyä osaa yhteensä 32 joukkuetta, jotka jaetaan kahdeksaan neljän joukkueen lohkoon. Lohkoissa pelataan kaksinkertainen runkosarja, eli kuusi ottelua per joukkue. Kaksi parasta joukkuetta jatkavat pudotuspelivaiheeseen. Kolmansiksi sijoittuneet joukkueet pääsevät mukaan Eurooppa-liigan kolmannelle kierrokselle ja viimeisiksi sijoittuneet joukkueet putoavat pois.
16 pudotuspelivaiheeseen pääsevää joukkuetta jaetaan pareihin arpomalla, jonka jälkeen aina finaaliin saakka pelataan cup-muotoisesti. Kukin pari pelaa keskenään kaksi ottelua (kotiottelu ja vierasottelu), joissa maalieron perusteella parempi joukkue pääsee jatkoon. Maalieron ollessa tasan, ratkaisee niin sanottu vierasmaalisääntö eli joukkue, joka on tehnyt enemmän vierasottelussa maaleja voittaa. Mikäli tällä ei saada eroa, pelataan jatkoaika ja vielä tarvittaessa rangaistuspotkukilpailu.
Finaali on puolueettomalla kentällä pelattava yksiosainen ottelu, jonka voittaja voittaa Mestarien liigan.
Kaudesta 2024/2025 alkaen
Kaudesta 2024/2025 alkaen kilpailumuodoksi tulee niin sanottu sveitsiläinen systeemi. Joukkueita on neljä enemmän kuin aikaisemmilla kausilla, ja kaikki 36 joukkuetta pelaavat yhdessä suuressa alkusarjalohkossa. Jokainen joukkue pelaa 10 ottelua eri vastustajia vastaan – viisi kotonaan, viisi vieraissa. Peliparit määräytyvät pistemäärien ja ennalta määriteltyjen rankingien mukaan, ja tarkoitus on, että jokainen joukkue pelaa yhtä monta peliä kaikentasoisia vastustajia vastaan. Alkusarjan kahdeksan parasta joukkuetta jatkaa suoraan pudotuspeleihin, ja seuraavat kahdeksan paikkaa ratkaistaan sijoille 9–24 päätyneiden joukkueiden välisellä pudotuspelikierroksella. Kilpailu pelataan loppuun samanlaisena cup-turnauksena kuin aikaisemmillakin kausilla.
Alkusysäys
1950-luvun alkuvuosina jalkapallon pelaaminen keinovalaistuksessa oli harvinaista herkkua. Kesällä 1953 ensimmäiset keinovalaisimet asennettiin Wolverhampton Wanderersin kotistadionille Molineuxille. Ensimmäistä kertaa keinovalaisua testattiin, kun Wolverhampton pelasi ystävyysottelun Etelä-Afrikan parhaista pelaajista koottua miehistöä vastaan. Seuraavina kuukausina Wolves pelasi ystävyysotteluiden sarjan kohdaten muita ulkomaalaisia seurajoukkueita: ensin argentiinalaisen Racing Clubin ja sen jälkeen Moskovan Spartakin sekä unkarilaisen Honvédin. Viimeksi mainitun ottelun BBC televisioi suorana lähetyksenä. Honvedin joukkueessa oli monia unkarilaisia jalkapalloilijoita, jotka olivat kahdesti nöyryyttäneet Englannin maajoukkuetta.
Wolves voitti ottelun 3–2, ja tämän johdosta heidän managerinsa Stan Cullis julisti joukkueensa olevan maailman mestareita. Tämä oli viimeinen kiihoke L'Équipe-lehden toimittajalle Gabriel Hanot’lle, joka oli jo pitkän aikaa kampanjoinut keinovalaistuksessa pelattavasta eurooppalaisten seurajoukkueiden turnauksesta.
Keväällä 1955 UEFA päättikin Hanot’n haaveileman kaltaisen seurajoukkueiden kilpailun järjestämisestä seuraavalla kaudella.
1955–1960 – Real Madridin hallintaa
Ensimmäiset viisi Euroopan cupia olivat Real Madridin suvereenia hallintaa. 1950-luvun lopulla Manchester United ja jotkin Italian joukkueet kykenivät hieman panemaan kapuloita "kuninkaallisten" rattaisiin, mutta vuoden 1958 Münchenin lento-onnettomuus sekä Realin vallankumouksellinen pelityyli takasivat sen, ettei heille löytynyt kunnon vastusta missään vaiheessa.
Real Madridin ylivoiman aikakausi kulminoitui vuonna 1960 Glasgow'n Hampden Parkilla pelattuun Euroopan cupin loppuotteluun, jossa Real Madrid voitti Eintracht Frankfurtin numeroin 7–3 BBC:n ja muiden Euroopan televisioyhtiöiden kameroiden sekä 135 000 paikalla olleen katsojan edessä.
1961–1966 – Benfica, Milan, Internazionale ja Real Madrid
Real Madridin taival päättyi Euroopan cupissa 1961 ensimmäiselle kierrokselle heidän hävittyään veriviholliselleen Barcelonalle. Barça etenikin aina Bernin Wankdorf Stadionilla pelattuun loppuotteluun saakka, jossa se kuitenkin hävisi lissabonilaiselle Benficalle maalein 3–2. Seuraavalla kaudella mosambikilaisen Mario Colunan kipparoima ja "Mustan helmen", Eusébion riveihinsä saanut Benfica uusi Euroopan cup -voittonsa kukistamalla Amsterdamin olympiastadionilla pelatussa finaalissa Real Madridin 5–3.
1967–1968 – Kaksi brittimestaria
Vuonna 1967 Celticista tuli koko Britteinsaarten ensimmäinen Euroopan cupin voittaja, kun se voitti Lissabonin läheisyydessä sijaitsevalla Estádio Nacionalilla pelatussa loppuottelussa Interin lukemin 2–1 kaikkien ennakko-odotusten vastaisesti. Huomionarvoista on, että kaikki Celticin joukkueen, joka myöhemmin tunnettiin nimellä Lisbon Lions ("Lissabonin leijonat"), pelaajat olivat syntyneet korkeintaan 40 kilometrin päässä seuran kotistadionilta Glasgow'n Celtic Parkilta.
Vuonna 1968 Manchester Unitedista tuli ensimmäinen Euroopan cupin voittanut englantilaisjoukkue, kun se voitti Lontoon Wembleyllä Benficaa vastaan pelatun jatkoajalle menneen loppuottelun numeroin 4–1. Vaikka Manchester United tekikin jatkoajalla kolme maalia, olisi Benfica voittanut ottelun ellei Eusebio olisi tuhrinut avopaikkaa aivan varsinaisen peliajan viime sekunneilla.
1969–1973 – Pääasiassa alankomaalaisten hallintaa
Seuraavaksi eurokenttien aikakauden ykkösjoukkueeksi nousi amsterdamilainen Ajax, joka vielä vuonna 1969 joutui nöyrtymään loppuottelussa Milanille 4–1, ja seuraavana vuonna näki verivihollisensa Feyenoordin vievän voittokannun kotiinsa. Kuitenkin tämän jälkeen Ajaxin Johan Cruijffin, Barry Hulshoffin, Ruud Krolin, Johan Neeskensin, Arie Haanin, Gerrie Mührenin ja Piet Keizerin harjoittama, valmentaja Rinus Michelsin alankomaalaisen jalkapalloilun tavaramerkiksi myöhemmin noussut totaalinen jalkapallo (total voetbal) dominoi Euroopan kenttiä peräti kolmen peräkkäisen vuoden ajan kukistaen loppuotteluissa niin ateenalaisen Panathinaikosin, Interin kuin Juventuksenkin.
Ajax oli eurokentillä voittamaton joukkue, kunnes aiemmin Michelsin siirryttyä Barcelonaan vuonna 1973 Cruijff seurasi perässä. Myöhemmin miehistöltään vanhentunut Ajax menetti riveistään vielä Neeskensin.
1974–1976 – Bayern Münchenin kausi
Ajaxin jälkeen 1970-luvun puolivälin paikkeilla Euroopan ykkösseurajoukkueen paikan otti baijerilainen Bayern München. Bayern voitti Euroopan cupin kolmesti peräkkäin. Loppuotteluissa kaatuivat Atlético Madrid (uusintaottelussa), Leeds ja Saint-Étienne. Miehistössä pelasivat muiden muassa Franz Beckenbauer, Sepp Maier, Gerd Müller, Uli Hoeness sekä Paul Breitner. Bayern oli kehittänyt totaalisesta jalkapallosta oman, kurinalaisemman ja kovemman versionsa. Nämä jäivätkin Bayernin viimeisiksi voitoiksi Euroopan cupissa.
1977–1984 – Englantilaisten komennossa
Vuosien 1977–1984 kahdeksasta Euroopan cupista peräti seitsemän meni englantilaisjoukkueille. Vuonna 1977 Liverpool aloitti englantilaisten seurajoukkueiden kuuden vuoden mittaisen voittokulun. 1977 Liverpool voitti finaalissa Borussia Mönchengladbachin, ja toisti temppunsa myös seuraavana vuonna voittaen loppuottelussa tällä kertaa Belgian mestarin Club Bruggen.
Vuonna 1979 Liverpool hävisi Euroopan cupin ensimmäisellä kierroksella toiselle englantilaisjoukkuelle Nottingham Forestille, joka selvitti tiensä peräti Münchenin olympiastadionilla pelattuun loppuotteluun. Finaalissa vastaan asettui Malmö, joka joutui taipumaan Nottinghamille maalein 1–0. Liverpoolin tapaan Nottingham uusi Euroopan Cup -mestaruutensa seuraavana vuonna voittamalla Madridin Santiago Bernabéulla pelatussa finaalikamppailussa hampurilaisen Hamburgin.
Vuonna 1981 Liverpool teki paluun eurokenttien huippukastiin voittamalla Pariisissa pelatussa loppuottelussa Real Madridin. Voitto oli Liverpoolin Euroopan cup -historian kolmas. Seuraavana vuonna englantilaisjoukkueiden voittokulkua jatkoi Aston Villa, joka peittosi Rotterdamissa pelatussa loppuottelussa Bayern Münchenin.
Vuonna 1983 käytiin seitsemään vuoteen ensimmäinen Euroopan cupin finaali, jossa kumpikaan joukkueista ei ollut Englannista. Hamburg voitti Juventuksen 1–0. Seuraavana vuonna Liverpool palasi kuitenkin jälleen entistä kovempana, ja vei cupin nimiinsä rangaistuslaukauskilpailulla ratkaistussa finaalissa Romaa vastaan joukkueen kotistadionilla Stadio Olimpicolla.
Vuonna 1985 Brysselin Heysel-stadionilla pelatussa loppuottelussa kohtasivat Juventus ja Liverpool. Juventus voitti ottelun maalein 1–0, mutta suurin huomio kiinnittyi 39 ihmisen hengen vaatineeseen mellakkaan, joka alkoi Liverpoolin fanaattisten kannattajien hyökättyä Juventus-fanien kimppuun. Tämän seurauksena englantilaisjoukkueet suljettiin eurocup-peleistä viideksi vuodeksi, ja Liverpool kuuden vuoden ajaksi. (Katso: Heysel-stadionin onnettomuus) Britanniasta olivat mukana siis vain skotlantilaiset, walesilaiset ja pohjoisirlantilaiset seurat.
1986–1988 – Bukarest, Porto ja PSV
Kun lähes koko vuosikymmenen Euroopan seurajoukkueiden kilpailuja hallinneet englantilaisjoukkueet olivat pannassa, uudistuivat voimasuhteet eurokentillä täydellisesti ja huipulla puhalsivat uudet, raikkaat tuulet.
Vuonna 1987 Porto voitti cupin ensimmäisenä portugalilaisjoukkueena yli 25 vuoteen. Finaalissa kaatui Bayern München maalein 2–1. Seuraavana vuonna finaalissa olivat vastakkain PSV ja Benfica. Ratkaisu venyi jälleen rangaistuspotkukilpailuun, jonka voitti PSV.
1989–1992 – Milan, Belgradin Punainen Tähti ja Barcelona
20 vuoden tauon jälkeen Euroopan cupin voittajaksi palasi Milan, joka kaatoi Steaua Bukarestin Barcelonan Camp Noulla lukemin 4–0. Milan uusi cup-voittonsa myös seuraavalla kaudella, jolloin finaalissa kaatui Benfica. Vuoden 1991 Punaisen Tähden ja Marseillen välinen loppuottelu päättyi jälleen maalittomaan tasapeliin. Rangaistuspotkukilpailussa voiton vei jugoslavialaisjoukkue, vain vähän ennen kuin liittovaltio alkoi hajota pienemmiksi valtioiksi. Samalle kaudelle englantilaisjoukkueiden viiden vuoden panna oli umpeutunut, mutta hallitseva Englannin liigan mestari Liverpool ei voinut osallistua kilpailuun sille erityisesti asetetun lisärangaistuksen (yksi vuosi) vuoksi.
Viimeinen Euroopan cup pelattiin kaudella 1991–1992. Wembleyllä pelatussa loppuottelussa Barcelona voitti jatkoajalla Sampdorian 1–0.
1992 – Euroopan cupista Mestarien liigaksi
Kaudeksi 1992–1993 Euroopan seurajoukkueiden korkeimman kilpailun pelisysteemi muutettiin radikaalisti siten, että ennen varsinaista cup-muotoista vaihetta pelataan lohkovaihe. Myös kilpailun nimi muutettiin Mestarien liigaksi.
Vuonna 2010 loppuottelu pelattiin ensimmäisen kerran lauantaina, kun finaalipäivä siihen asti oli ollut keskiviikko.
Ennätykset ja tilastot
thumb|Milanin mestaruusjuhlintaa 2003.