cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bion Borysthenesläinen
Bion kuului varsinaisesti kyynikoihin, mutta hänet voidaan laskea myös Platonin akatemialaisiin. Hän oli alussa akatemialaisen Krateen oppilas. Diogenes Laertios kertoo, että hän ei kuitenkaan hyväksynyt Akatemian oppeja, ja siirtyi kyynikoiden kannattajaksi. Häntä opetti kyreneläinen filosofi Theodoros. Tämän jälkeen hän siirtyi peripateettiseen kouluun Theofrastoksen oppilaaksi. Bion kirjoitti useita etiikkaa käsitteleviä satiireja.
Niin kutsutun Antikytheran filosofin arvellaan esittävän Bionia.
Carl Emil Schorske
Carl Emil Schorske (15. maaliskuuta 1915 New York – 13. syyskuuta 2015 ) oli yhdysvaltalainen kulttuurihistorioitsija ja Princetonin yliopiston professori. Hänelle myönnettiin vuonna 1981 Yleisen tietokirjallisuuden Pulitzer-palkinto kirjasta Fin-de-Siècle Vienna: Politics and Culture (1980). Hänet palkittiin myös MacArthur Fellowshipilla sen ensimmäisenä vuonna (1981).
Schorske syntyi New Yorkissa ja valmistui Columbia Collegesta (B.A.) ja Harvardista (Ph.D.). Hän palveli toisen maailmansodan aikana Office of Strategic Servicesissä. Hän julkaisi ensimmäisen kirjansa (German Social Democracy) vuonna 1955. Teos kuvaa Saksan sosiaalidemokraattisen puolueen skismaa sen oikeisto- ja vasemmistosiipien välillä vuosina 1905–1917.
Schorske opetti Wesleyan Universityssä, Kalifornian yliopistossa Berkeleyssä ja historian Dayton-Stockton-professorina Princetonin yliopistossa, josta hän jäi eläkkeelle 1980-luvun alussa. Time-lehti nimesi hänet yhdeksi maan kymmenestä tärkeimmästä akateemisesta johtajasta. Hän oli Itävallan tiedeakatemian kirjeenvaihtajajäsen. Hänestä tehtiin vuonna 2011 Wienin kunniakansalainen.
Arkesilaos
Arkesilaos (, 316–241 eaa.) oli antiikin kreikkalainen Platonin Akatemiaan kuulunut filosofi. Hän oli keskimmäisen Akatemian perustaja.
Arkesilaos oli kotoisin Pitanesta, Aioliksesta. Häntä opetti Pitanessa Autolykos, paikallinen matemaatikko ja tähtitieteilijä, sekä myöhemmin Ateenassa Theofrastos ja Krantor. Hänestä tuli Polemonin ja Krateen läheinen ystävä, ja jälkimmäisen seuraaja Akatemian johdossa.
Diogenes Laertios kertoo, että Arkesilaos olisi kuollut seuraajansa Lakydeen tavoin runsaan juomisen seurauksena, mutta muiden (kuten Kleantheen) antama todistus asiasta sekä hänen omat ohjeensa kumoavat tarinan. Sen sijaan hänet tunnetaan ateenalaisten arvostamana.
Näin Arkesilaoksenkin oli helppo lähestyä skeptikoiden ajatusta siitä, että mitään ei voida tietää varmasti. Kaiken järkevän tiedon epävarmuus pätee yhtä lailla järjellä tehtyihin päätelmiin, ja siksi filosofin tulee tyytyä todennäköisyyksiin, jotka ovat riittäviä käytännön elämän ohjeiksi. "Emme tiedä mitään, emme edes tietämättömyyttämme"; siksi viisaan ihmisen tulee olla tyytyväinen agnostiseen asenteeseen.
Eeva Rissanen
Eeva Rissanen (o.s. Mykkänen, 26. kesäkuuta 1921 Enso – 3. heinäkuuta 2004 Lahti ) oli suomalainen toimittaja, joka työskenteli Etelä-Suomen Sanomien päätoimittajana vuosina 1972–1986.
Rissanen aloitti toimittajan uransa Ylä-Vuoksen toimitusharjoittelijana (1940–1941). Ennen päätoimittajanimitystään hän työskenteli myös Etelä-Saimaan (1941–1943) ja Karjalan Sanomien (1943–1945) toimittajana, Suomen Sosialidemokraatin eduskuntatoimittajana (1948–1951), Työn Voiman toimitussihteerinä (1951–1952) ja Etelä-Suomen Sanomien kotimaanosaston päällikkönä (1967–1972). Lisäksi Rissanen toimi freelancer-toimittajana ja Keski-Suomen keskusammattikoulun yhteiskunnallisten aineiden ja kielten opettajana vuosina 1961–1965. Talvisodan aikana hän työskenteli lääkintälottana.
Rissanen oli koulutukseltaan valtiotieteiden maisteri. Opiskelunsa hän aloitti Helsingin yliopistossa vuonna 1941.
Päätoimittajana Rissanen oli mukana Kansainvälisen lehdistöinstituutin IPI:n toiminnassa ja toimi Sanomalehti koulussa -neuvottelukunnan puheenjohtajana. Hän osallistui myös Päijät-Hämeen tutkimusseuran toimintaan.
Kari Tornack
Kari Tornack on suomalainen kosketinsoittaja. Vuonna 2004 hän soitti Raskasta joulua -nimisellä kokoelma-albumilla. Vuonna 2007 hän jätti power metal -yhtye Thunderstonen. Tällä hetkellä (v. 2009) hän soittaa heavy metal -yhtye Sentimentissä. Hän on vieraillut myös Grendel-nimisen bändin ensimmäisellä studioalbumilla nimeltä Lost Beyond Retrieval.
Jorge María Mejía
Jorge María Mejía (31. tammikuuta 1923 – 9. joulukuuta 2014 Rooma ) oli argentiinalainen kirkonmies, joka nimitettiin yhdeksi roomalaiskatolisen kirkon kardinaaleista 21. helmikuuta 2001. Hän ei kuitenkaan voinut osallistua vuonna 2005 uuden paavin valinneeseen konklaaviin, koska oli ennättänyt täyttää 80 vuotta.
Buenos Airesissa syntynyt Mejía sai pappisvihkimyksensä 22. syyskuuta 1945. Hänet nimitettiin Apollonian titulaariarkkipiispaksi vuonna 1986, ja hän toimi vuosina 1994–1998 piispainkongregaation sihteerinä.
Mejía toimi vuosina 1998–2003 Vatikaanin kirjaston kirjastonhoitajana ja salaisten arkistojen arkistonhoitajana.
Kiptšakit
pienoiskuva|1100-luvun muotokuvapatsas kiptšakista. Kiptšakit olivat muinainen turkkilainen kansa. Läntisiä kiptšakkeja on kutsuttu myös kumaaneiksi ja polovtseiksi.
Kiptšakit olivat alkuaan Irtyš-joen alueelta. He valtasivat eteläisen Venäjän 900-luvulla ja perustivat paimentolaisvaltion Mustanmeren aroille. He valloittivat myös Moldovan, Valakian ja osan Transilvaniaa 1000-luvulla ja tekivät näiltä alueilta käsin ryöstöretkiä Bysanttiin ja Unkarin kuningaskuntaan. Vuonna 1089 heidät voitti Unkarin kuningas Ladislaus I Pyhä, 1100-luvulla Kiovan Venäjän ruhtinas Vladimir Monomah ja lopullisesti Mongolivaltakunta 1241. Mongolivaltakunnan hajoamisen jälkeen kiptšakit olivat osa Kultaista ordaa, jota onkin kutsuttu myös kiptšakkien kaanikunnaksi. Mamelukkien ensimmäisen dynastian jäsenet olivat kiptšakkeja.
Turkkilaisten kielten luoteishaara on nimetty kiptšakkien mukaan. Kiptšakit muodostavat osittain useiden tataariväestöjen esi-isät.
Natt och Dag
pienoiskuva|Natt och Dag -suvun vaakuna 1600-luvulta [[Ruotsin ritarihuoneella.]] pienoiskuva|upright=0.6|Natt och Dag -suvun värit vanhassa [[Iin vaakunassa.]] Natt och Dag on vanha ruotsalainen aatelissuku joka on introdusoitu Ruotsin ritarihuoneelle numerolla 13. Suku tunnetaan 1200-luvulta. Sen jäseniä oli mukana unionitaisteluissa 1400-luvulla. Suvun vapaaherrallinen haara hallitsi 1652–1675 läänityksenä Iin vapaaherrakuntaa.
Suku kuuluu Ruotsin kanta-aateliin ja sen jäseniä elää yhä Ruotsissa ja Yhdysvalloissa. Suvun vaakuna on katkoinen kultaan ja siniseen, jossa kulta symboloi päivää (dag) ja hopea yötä (natt).
Natascha Börger
Natascha Vanessa Börger Sevilla (s. 1981) on saksalainen valokuvamalli ja kauneuskuningatar. Hän syntyi Venezuelassa, ja hänellä on saksalainen isä.
Börger voitti vuonna 2002 Miss Saksa -kilpailun. Hän osallistui saman vuoden toukokuussa Miss Universe -kilpailuun San Juanissa, Puerto Ricolla. Hän voitti elokuussa 2002 Top Model of the World -kilpailun Aachenissa.
Natascha Börger kruunattiin Miss Baltic Seaksi 2003 ja sijoittui toiseksi Miss Eurooppa -kilpailussa 2002. Hän meni vuonna 2005 naimisiin amerikkalaisen jalkapallon pelaaja Gabriel Crecionin kanssa. Pari asuu yhdessä Los Angelesissa, Kaliforniassa.
Seinäjoen Voimistelijat
Seinäjoen Voimistelijat ry on vuonna 1927 perustettu seinäjokelainen voimisteluseura. Seuraan kuuluu vuosittain yli tuhat jäsentä, joista suurin osa on naisia. Seuran toiminta alkoi rouvien voimistelukerhosta ja laajentui myöhemmin kilpatason joukkuevoimisteluun, ja nykyiseen kilpa-aerobiciin. Seinäjoen Voimistelijat on Seinäjoen vanhin urheiluseura.
Kilpailu ja valmennus
Seinäjoen Voimistelijat -seurassa toimii harraste- ja kilparyhmiä. Joukkuevoimisteluun kuuluvat joukkueet Mininemesia, Nemesia, Rosa, Ixoria, Frestra, Trianda, La Strada, Xara, Clivia, Minesia ja lisäksi jumppakoulu voimistelun alkeista pienille lapsille. La Strada edusti Suomea junioreiden MM-kilpailuissa vuonna 2009 mutta karsiutui alkukilpailussa.
Fray Bentos
Fray Bentos on kaupunki läntisessä Uruguayssa lähellä Argentiinan rajaa. Kaupungin asukasluku vuonna 2011 oli noin 24 400. Se on Río Negron departementin pääkaupunki.
Libertador General San Martínin silta ylittää Uruguayjoen Fray Bentosin kohdalla. Lähin kaupunki Argentiinan puolella on Gualeguaychú. Argentiinalaiset ympäristöaktivistit pitivät siltaa suljettuna kolmisen vuotta.
Vuonna 2005 suomalaisen Metsä-Botnian tytäryhtiö Botnia S.A. aloitti sellutehtaan rakentamisen Fray Bentosiin. Naapurimaa Argentiina on vastustanut hanketta väittäen tehtaan aiheuttavan ympäristöhaittoja. Fray Bentosin sellutehdas otettiin käyttöön vuonna 2007. Vuonna 2009 tehdas siirtyi UPM:n omistukseen.
Arsinoe (mytologia)
Arsinoe oli kreikkalaisessa mytologiassa usean eri naishahmon nimi.
Psofiin Arsinoe
Arsinoe – tai toisen lähteen mukaan Alfesiboia – oli Psofiin kuninkaan Fegeuksen tytär. Hänen isänsä antoi hänet puolisoksi Alkmaionille, joka saapunut hoviin surmattuaan äitinsä Erifylen ja jouduttuaan siksi erinyksien vainoamaksi. Täältä hän kuitenkin lähti jatkamaan oraakkelin neuvosta matkaa Akhelooksen luo, joka puhdistikin hänet teostaan ja antoi tyttärensä Kallirrhoen hänelle vaimoksi. Tästä suhteesta syntyi kaksi poikaa.
Pian Kallirrhoe pyysi mieheltään Harmonian kaulanauhaa ja viittaa, jotka tämä oli antanut Arsinoelle, ja uhkasi muutoin jättää miehensä. Alkmaion suostui vastentahtoisesti ja saapui takaisin Fegeuksen hoviin pyytäen esineitä ja kertoi tarvitsevansa niitä puhdistautuakseen teostaan. Fegeus suostuikin, mutta kuultuaan tämän jälkeen Alkmaionin vievän niitä uudelle puolisolleen hän lähetti poikansa tappamaan tämän. Arsinoen kuultua tapahtuneesta hän alkoi moittia veljiään, jolloin nämä telkesivät hänet arkkuun ja antoivat hänet Agapenorille orjaksi.
Orkhomenoksen Arsinoe
Arsinoe – tai lähteestä riippuen myös Arsippe tai Aristippa – oli yksi minyadeista. Nämä kieltäytyivät osallistumasta Dionysoksen palvontamenoihin, ja niinpä jumala ilmestyi heille ja kehotti liittymään palvontaan. Kun minyadit eivät uskoneet hänen sanojaan, muuttui Dionysos häräksi, leijonaksi ja leopardiksi ja minyadit menettivät järkensä ja päättivät uhrata yhden pojistaan. Tämän jälkeen lähteestä riippuen joko Dionysos muutti heidät lepakoiksi tai Hermes linnuiksi.
Nysiadi
Arsinoe oli myös yksi kuudesta nysiadista, Nysa-vuoren nymfistä.
Leukippoksen tytär
Arsinoe oli Leukippoksen ja Filodiken tytär, dioskuurien ryöstämien vaimojen sisar. Messenialaisten lähteiden mukaan Arsinoe olisi synnyttänyt Asklepioksen ja Eriopiin suhteesta Apollonin kanssa.
Oresteen lastenhoitaja
Arsinoe – tai joissain lähtesissä Kilissa – oli Oresteen lastenhoitaja, joka pelasti tämän sylilapsena joutumasta Aigisthoksen surmaamaksi toimittamalla tämän pois maasta.
Kyproksen Arsinoe
Arsinoe oli Kyproksen kuninkaan Nikokreonin tytär. Arkeofon oli häneen syvästi rakastunut, mutta hän ei saanut vastakaikua rakkaudelleen vaan kuoli lopulta nälkään. Hautajaisissa Arsinoe ei vuodattanut kyyneltäkään nuorukaisen edestä, ja tästä suuttuneena rakkauden jumalatar Afrodite muutti Arsinoen kiveksi.
Lähteet
Arsinoe
Sittamadonlakki
Sittamadonlakki (Deconica subcoprophila) on alle sentin kokoinen lannalla kasvava ruskea vähämadonlakkilaji. Sienen heltat ovat ruskeat ja tummuvat sienen vanhetessa miltei mustiksi. Jalka on vaalea. Sieni kasvaa melko harvinaisena koko Suomessa. Sen sukulaislaji on myös lannalla kasvava lantamadonlakki.
Grönlanninhylje
Grönlanninhylje (Pagophilus groenlandicus, aiemmin Phoca groenlandica) on hyljelaji, joka elää Pohjois-Atlantilla ja Jäämerellä. Se on sukunsa Pagophilus ainoa laji. Grönlanninhylkeen kanta jakautuu kolmeen populaatioon, jotka eivät kuitenkaan ole omia alalajejaan.
Ulkonäkö ja koko
pienoiskuva|vasen|Piirros grönlanninhylkeistä. Grönlanninhylje on yleisväritykseltään valkoinen, mutta pää ja selän sivut ovat mustat. Naarailla ja nuorilla yksilöillä mustat alueet ovat rajaukseltaan epäselvempiä kuin uroksilla. Vatsapuoli on kummallakin sukupuolella kellertävä. Lajin yksilöt kasvavat 165–200 senttimetrin pituisiksi. Ne voivat painaa yli 130 kilogrammaa.
Levinneisyys
pienoiskuva|vasen|Närpiön hylje rekonstruoituna. Grönlanninhylje esiintyy vakituisena Pohjois-Atlantin, Jäämeren ja Vienanmeren rannikoilla Kanadan Newfoundlandissa, Grönlannissa, Islannissa, Norjassa ja Venäjällä. Satunnaisesti sitä tavataan Ranskan, Saksan, Skotlannin ja Yhdysvaltojen Virginian rannikkoalueilla. Laji luokitellaan elinvoimaiseksi, eli se ei ole uhanalainen.
Luulöytöjen perusteella tiedetään, että grönlanninhylje esiintyi viime jääkauden jälkeisenä aikana, 5 900–2 800 vuotta sitten eli ainakin noin 3 000 vuoden ajan, yleisenä myös Itämerellä. Suomessa löytöjä on tehty eniten Ahvenanmaalta. Monissa jäänteissä on ollut merkkejä siitä, että lajia metsästettiin; esimerkiksi Närpiöstä on löydetty grönlanninhylkeen luuranko, jonka niskassa oli luinen harppuunankärki. Laji hävisi Itämeren alueelta kivikaudella, kampakeraamisen ajan jälkeen, joskin Kempeleessä tutkitusta hautaröykkiöstä löytynyt grönlanninhylkeen kallo viittaisi siihen, että ainakin Perämerellä laji säilyi varhaisrautakaudelle asti. On arveltu, että ihminen metsästi tämän norppaa kömpelömmän hylkeen alueelta sukupuuttoon, varsinkin tappamalla keväisin sen ulkojäälle syntyneitä poikasia. Tosin myös Itämeren jääpeitteen, suolapitoisuuden ja ravintotilanteen muutoksilla on saattanut olla vaikutusta lajin alueelliseen häviämiseen.
Elinympäristö
Grönlanninhylje elää pääsääntöisesti merellä kelluvan ajojään päällä, ja voi ajelehtia jäälauttojen mukana pitkiäkin matkoja.
Elintavat
Grönlanninhylkeet elävät usein suurina laumoina. Sen ruokavalioon kuuluu vähintään 67 kalalajia ja 70 lajia erilaisia selkärangattomia, kuten äyriäisiä. Sen luonnollisia vihollisia ovat jääkarhut, jäähait ja miekkavalaat. Grönlanninhylje voi elää 35-vuotiaaksi.
Aljoša Asanović
thumb|Aljoša Asanović
Aljoša Asanović (s. 14. joulukuuta 1965 Split, Jugoslavia) on kroatialainen entinen jalkapalloilija, joka työskentelee nykyään Kroatian jalkapalloliitossa. Asanovićin pelipaikka oli keskikenttäpelaaja.
Asanović aloitti ammattilaisuransa Hajduk Splitissä vuonna 1984. Vuonna 1990 hän siirtyi Ranskaan, FC Metzin joukkueeseen. Hän edusti Ranskassa myös AS Cannesia ja Montpellier’ta. Vuonna 1994 Asanović palasi yhden kauden ajaksi takaisin Hajdukiin. Seuraavana vuonna hän pelasi Real Valladolidissa Espanjassa, kunnes palasi jälleen kasvattajaseuraansa. Tällä kertaa kotimaan visiitti kesti vajaan kauden, jonka jälkeen Asanović lähti Englantiin, Derby Countyyn, josta yhden kauden jälkeen SSC Napolin joukkueeseen Italiaan. Vuodet 1998-2000 Asanović edusti Panathinaikosta Kreikassa. Sen jälkeen hän teki lyhyet vierailut Itävaltaan, Austria Wieniin, ja Australiaan, Sydney Unitediin, kunnes päätti uransa moneen kertaan edustamansa Hajduk Splitin riveissä vuonna 2002.
Asanović oli mukana Kroatian maajoukkueessa sen kultaisina vuosina 1994-1998. Hän pelasi EM-kisoissa 1996 ja MM-kisoissa 1998. Jälkimmäisissä Kroatia voitti pronssia, pitkälti maalikuninkuuteen yltäneen Davor Sukerin maaleilla. Asanović debytoi maajoukkueessa 17. lokakuuta 1990 Yhdysvaltoja vastaan pelatussa ottelussa, joka oli Jugoslaviasta irronneen Kroatian ensimmäinen maaottelu. Hän teki myös ottelun ensimmäisen maalin. Asanovićin viimeiseksi maaotteluksi jäi Ranskaa vastaan pelattu ystävyysottelu 28. toukokuuta 2000. Yhteensä hän pelasi Kroatian joukkueessa 62 maaottelua, joissa teki neljä maalia. Lisäksi hän ehti pelata kolme ottelua Jugoslavian maajoukkueessa.
Tyynenmeren sota toisessa maailmansodassa
Tyynenmeren sota toisessa maailmansodassa oli Tyynellämerellä, Kaakkois-Aasiassa ja Itä-Aasiassa liittoutuneiden ja Japanin välillä vuosina 1941–1945 käyty osa toista maailmansotaa. Sotatapahtumiin sisällytetään Tyynenmeren, Tyynenmeren lounainen ja Kaakkois-Aasian sotatoimialueet sekä Kiinan–Japanin sota (joulukuusta 1941) kuten myös Neuvostoliiton ja Japanin konflikti vuonna 1945.
Tyynenmeren sodan katsotaan alkaneen 7./8. joulukuuta 1941, jolloin japanilaiset nousivat maihin Thaimaahan ja Brittiläiseen Malaijaan Malakan niemimaalla ja hyökkäsivät Yhdysvaltain laivaston Tyynenmeren laivaston tukikohtaan Pearl Harboriin. Sen voidaan katsoa alkaneeksi jo Japanin hyökättyä 19. syyskuuta 1931 Mantšuriaan tai viimeistään sen hyökättyä Kiinaan 7. heinäkuuta 1937 ja aloitettua toisen Kiinan–Japanin sodan.
Tyynenmeren sodan alkuvaiheessa Japani valloitti liittoutuneiden vastarinnasta huolimatta suunnitelmiensa mukaisesti suuria alueita Tyynenmeren alueelta uhaten lopulta Australian rannikkoa. Liittoutuneiden vastarinnan kovetessa ja Yhdysvaltain saavuttaessa teollisen ylivoimansa avulla menestystä liittoutuneet aloittivat etenemisen, joka huipentui atomipommien pudottamiseen Japaniin. Japanin valtuuskunta allekirjoitti 2. syyskuuta 1945 Tokionlahdelle ankkuroituneen USS Missourin kannella antautumisasiakirjan, joka päätti toisen maailmansodan.
Taustaa
Japani varoitti huhtikuussa 1927, ettei se tulisi seuraamaan toimettomana sivusta kommunismin leviämistä Kiinassa.
Japani aloitti sodan Kiinaa vastaan valloittaen suuria alueita ja se painosti Vichyn Ranskan antauduttua Ranskan Indokiinan alistumaan hallintaansa.
Thaimaa
thumb|Tyynenmeren alueen poliittinen kartta 1939 Thaimaa (silloinen Siam), jonka hallinto oli avoimesti akselivaltoja myötäilevä, teki liittosopimuksen Japanin kanssa jouduttuaan hyökkäyksen kohteeksi vuonna 1941. Samoin Phayap armeija lähetti joukkoja miehittämään Burman koillisosaa eli entistä Thai aluetta, jonka britit olivat liittäneet Burmaan. Lisäksi alueella oli Manchukuon ja Wang Jingwein nukkevaltiot. Japanin sotajoukoissa palveli runsaasti korealaisia ja formosan kiinalaisia sekä jonkin verran Vichyn Ranskan alueelta palkattuja sekä Intian ja Burman kansallisarmeijoiden sotilaita.
Yhdysvallat ja Neuvostoliitto
Yhdysvaltain politiikan mukaan Thaimaa ei ollut akselivalta ja siten Yhdysvallat ei käynyt sotaa Thaimaata vastaan. Samoin sodan jälkeen Thaimaata ei kohdeltu voitettuna valtiona, vaan Japanin sotatoimien ja poliittisen painostuksen uhrina. Thaimaata siis kohdeltiin samoin kuin Saksan valtaamia Belgiaa, Tšekkoslovakiaa, Tanskaa, Norjaa, Kreikkaa, Puolaa, Alankomaita ja Japanin miehittämää Koreaa. Yhdysvaltain liittolaisina alueella olivat Kiinan tasavalta, Yhdistynyt kuningaskunta, Australia, Filippiinit, Alankomaat, Uusi-Seelanti ja Kanada.
Kiinan–Japanin sota (1937–1945)
thumb|left|Kiinalaisia sotilaspoliiseja Shanghain taistelussa. Toinen Kiinan–Japanin sota käytiin vuosina 1937–1945 Kiinan ja Japanin välillä toista maailmansotaa ennen ja sen aikana. Sota päättyi Japanin antautumiseen 1945. Japanin hyökkäys Kiinaan kuului keisarillisen Japanin armeijan suurempaan suunnitelmaan hallita Manner-Aasiaa muun muassa nukkehallituksien avulla – Japani oli provosoinut Kiinaa vuoden 1931 Mantšurian valtauksesta lähtien, jonka aloitti Mukdenin välikohtaus. Viimeinen pienemmistä yhteenotoista oli sodan lopullisesti käynnistänyt Marco Polon sillan välikohtaus vuonna 1937.
Japanin hyökkäys liittoutuneita vastaan
Japani aloitti hyökkäyksen liittoutuneita vastaan samanaikaisesti Pearl Harborissa ja Aasiassa – päivämäärärajan takia Pearl Harborissa oli vielä 7. joulukuuta mutta Aasian puolella jo 8. joulukuuta.
Hyökkäys Pearl Harboriin
thumb|USS Arizona hyökkäyksen jälkeen. Japanin keisarillisen laivaston ilmavoimat iskivät aamulla 7. joulukuuta 1941 Yhdysvaltain Tyynenmeren laivastoon Pearl Harborissa, Havaijin O‘ahussa. Hyökkäys pakotti Yhdysvallat julistamaan sodan akselivalloille niin idässä kuin lännessäkin. Aamulla 7. joulukuuta vara-amiraali Chuichi Nagumon laivasto purjehti O’ahun pohjoispuolelle 440 kilometriä saaren tukikohdista. Kello 6 aamulla ensimmäiset japanilaiset koneet lähtivät kohti Pearl Harboria.
Japanilaisten eteneminen Aasiassa
Samanaikaisesti Pearl Harborille tehdyn iskun kanssa japanilaiset joukot hyökkäsivät Guamille, Wakelle, Filippiineille, Thaimaahan ja Malesiaan sekä brittien hallinnoimaan Hongkongiin Kiinan rannikolla. Hyökkäyksen kohteeksi joutuneista alueista Guam, Wake ja Hongkong antautuivat ennen vuoden loppua.
Kolme päivää Pearl Harborin hyökkäyksen jälkeen 10. joulukuuta japanilaiset lentokoneet upottivat Britannian kuninkaallisen laivaston osasto Z:n taistelulaiva Prince of Walesin ja taisteluristeilijä Repulsen Malesian rannikolla.
Thaimaa solmi sotilasliiton Japanin kanssa 21. joulukuuta ja sen hallinnassa olleet tukikohdat siirtyivät japanilaisten käyttöön. Tammikuussa 1942 Japani hyökkäsi Burmaan, Hollannin Itä-Intiaan, Uuteen-Guineaan, Salomonin saarille ja se valtasi Manilan, Kuala Lumpurin ja Rabaulin. Singapore antautui 15. helmikuuta, jolloin lähes 130000 liittoutuneiden sotilasta joutui sotavankeuteen. Filippiineillä Filippiinien ja Yhdysvaltain joukot tekivät ankaraa vastarintaa, kunnes lopulta antautuivat 8. toukokuuta.
Japani hyökkäsi 3. kesäkuuta Aleuteille valloittaen Attun ja Kiskan saaret.
Korallimeren taistelu
Liittoutuneiden tiedustelu sai vihiä japanilaisten aikomuksesta hyökätä mereltä Port Moresbyä, Uuden Guinean pääkaupunkia vastaan. Liittoutuneet kokosivat kaksi lentotukialusta sekä monia pienempiä aluksia sisältäneen amerikkalais-australialaisen taisteluosaston ja lähettivät sen japanilaisten laivastoa vastaan. Taistelu kesti neljännestä päivästä toukokuuta kahdeksanteen toukokuuta. Aluksi kumpikaan osapuoli ei havainnut toisen pääosastoa, vaan molemmat iskivät pienempiä kohteita vastaan.
Taistelussa amerikkalaiset menettivät suuremman lentotukialuksistaan, vanhentuneen Lexingtonin ja toinen, uudempi Yorktown vaurioitui pahasti. Japani menetti yhden pienen tukialuksen, Shohon, ja toinen tukialus, Shokaku vaurioitui pahasti. Lisäksi kolmas, Zuikaku menetti kaikki lentokoneensa, mikä riitti johtamaan japanilaisten perääntymiseen ja maihinnousun peruuntumiseen.
Japanilaiset aiheuttivat liittoutuneille hiukan suuremmat tappiot, mutta strategisesti taistelu oli voitto liittoutuneille; maihinnousu peruuntui, ja liittoutuneiden taistelutahdolle teki hyvää nähdä, että japanilaisetkin voidaan pysäyttää. Lisäksi kumpikaan taistelusta selvinneistä japanilaisista lentotukialuksista ei ehtinyt mukaan Midwayn taisteluun, amerikkalaisten Yorktown saatiin korjattua.
Sodan käännekohta
4. kesäkuuta – 7. kesäkuuta 1942 Yhdysvaltain ja Japanin laivastojen välillä Midwaysaarten vesillä käyty Midwayn taistelu oli toisen maailmansodan Tyynellä valtameren käytyjen taisteluiden käännekohta. Japani menetti taistelussa neljä tukialustaan: Kagan, Akagin, Soryun ja Hiruyn eikä kyennyt korvaamaan menetyksiään. Yhdysvallat menetti ainoastaan yhden, Yorktownin.
Lähes suurempi merkitys kuin lentotukialuksilla oli kokeneiden lentäjien kärsimät tappiot.
Salomonsaaret ja Guadalcanal
Syyskuun alussa Japanin merijalkaväki iski strategisesti tärkeään Australian ilmavoimien tukikohtaan Milnenlahdella lähellä Uuden-Guinean itäkärkeä. Australian armeija löi maihinnousseet japanilaiset ja taistelu oli japanilaisjoukkojen ensimmäinen epäonnistunut maihinnousu sodan alkamisen jälkeen.
Vuonna 1942 käytiin vielä itäisten Salomonsaarten sekä Santa Cruzin saarten taistelut, jotka kumpikin päättyivät ratkaisemattomina. Taistelut kuitenkin kuluttivat Japanin resursseja enemmän kuin Yhdysvaltojen.
Yhdysvaltojen eteneminen
thumb|[[Iwo Jiman lipunnosto.]]
Aloite siirtyi amerikkalaisille, jotka alkoivat hitaasti vallata menetettyjä saaria takaisin. Japanilaiset olivat linnoittautuneet hyvin ja taistelivat viimeiseen mieheen, joten eteneminen oli hidasta.
Uusien F6F Hellcat -koneiden saapuminen loppuvuodesta 1943 myös lopullisesti sinetöi amerikkalaisten ilmaherruuden.
Sodan loppupuolella japanilaiset alkoivat tehdä kamikaze-itsemurhaiskuja amerikkalaisia laivoja vastaan; lentokone aseistettiin isolla pommikuormalla ja se ohjattiin päin amerikkalaislaivoja.
Japanissa oli myös aloitettu valmistelut kaikkien kansalaisten aseistamiseksi taistelemaan jos amerikkalaiset nousisivat maihin emäsaarille. Hiroshiman ja Nagasakin kaupunkien tuhoaminen atomipommeilla sai kuitenkin Japanin antautumaan.
Maghreb Fès
Le Maghreb Association Sportive de Fès on marokkolainen jalkapalloseura. Marokon pääsarjassa pelaava Maghreb Fès perustettiin vuonna 1946. Joukkueen menestys vuodet sijoittuvat 1980-luvulle, jolloin se voitti Marokon pääsarjan ja Marokon cupin kahdesti. Vuonna 2011 joukkue Fès voitti ensimmäisen kansainvälisen mestaruuden Afrikan Confederation Cupin.
Pro Arte
Pro Arte, Turun koulu tai Turun koulukunta oli turkulainen taiteilijaryhmä 1930-luvulla. Tätä ryhmää yhdistivät modernit, surrealistissävyiset pyrkimykset. Ryhmän teoreettisena neuvonantajana toimi Edwin Lydén, mutta johtohahmoksi nousi nuori Otto Mäkilä.
Pro Arte syntyi marraskuussa 1933, kun joukko nuoria taiteilijoita erosi Turun taiteilijaseurasta erimielisyyksien vuoksi. Ryhmään kuuluivat Olavi Ahlgrén, Karl Ingelius, Ilmari Kaijala, Niilo Latva, Arvo Lunden, Edwin Lydén, Otto Mäkilä, Kalle Rautiainen, Hannes Siivonen, Totti Sora, Einari Wehmas ja Jussi Vikainen. Puheenjohtajana toimineen Lydénin mielestä oli päästävä eroon ”taantumuksellisesta uusasiallisuudesta” ja loppuun eletystä impressionismista ja pyrittävä kohti henkevää surrealismia. Vuonna 1934 ryhmäläisten pitämän näyttelyn katsottiinkin vahvistaneenkin surrealismia turkulaisessa taiteessa. Ryhmän näyttely Helsingin Taidehallissa vuonna 1935 ei kuitenkaan saavuttanut yleistä kannatusta, vaan taidekritiikki piti turkulaista taidetta läpikotaisin surrealistisena ja vaikeasti ymmärrettävänä. Siinä nähtiin nähtiin kätkettyä yliaistillisuutta, radikalismia ja vasemmistolaisuutta. Se oli kuitenkin Pro Arten merkittävin ja eniten huomiota saanut näyttely. Ryhmän pyrkimykset tulivat selkeästi esille ja sen jäseniä alettiin kutsua nimellä Turun koulu, Turun koulukunta. Helsingissä surrealismi ei saanut vastaavassa määrin seuraajia. Pro Artella oli näyttelyitä myös Porissa, Tampereella ja Turussa.
Väitöskirjassaan Ulla Huhtamäki toteaa kuitenkin artelaisten luoneen vuosina 1933–1938 pohjan Suomen kuvataiteen modernismille, josta monet seuraavien vuosikymmenien taiteilijat aina 1960-luvulle asti perustivat näkemyksensä. Tämä pieni, mutta aktiivinen ryhmä loi tuona aikana tärkeitä yhteyksiä kansainvälisiin taidesuuntiin ja Euroopan taidekeskuksiin samaan tapaan kuin Tulenkantajat kirjallisuuden alueella. Pro arte nousikin Suomessa aikansa tärkeimmäksi kansainvälisiä suuntauksia edustavaksi ryhmäksi, joka sai äänensä kuuluviin lehdistössä poliittisista suunnista riippumatta. Turussa vallitsi tuohon aikaan harvinaisen vapaa ja liberaali ilmapiiri, mikä mahdollisti sen, että Pro Arteen kuuluneet taiteilijat saattoivat töissään toteuttaa kansainvälisiä vaikutteita. Myös monet muut seikat suosivat Pro Arten toimintaa. Tällainen oli muun muassa turkulainen kuvataidearvostelija Antero Rinne, joka kirjoitti kuvataidearvosteluja Uuteen Auraan vuosina 1924–1931 ja Suomen Sosialidemokraattiin vuosina 1933–1950. Hän oli innokas modernismin ja surrealismin kannattaja. Ryhmän puheenjohtajana toiminut Lydén toi uusia tuulia Saksasta ja Otto Mäkilä Ranskasta ja pohjoismaisesta taidetraditiosta. Pro Arten toiminta oli osoitus Turun koulun harkituista uusista pyrkimyksistä.
Edwin Lydén 1920-luvulla Münchenissä tutustunut moderneihin taiteilijoihin kuten Kurt Schwittersiin ja Paul Kleehen. Lydén maalasi tuolloin uskonnollissävyisiä melko abstrakteja kubistis-futuristisia teoksia. Otto Mäkilä taas oli herättänyt tuoreeltaan huomiota lyyrisellä ilmaisullaan maalauksissa kuten Ystävykset 1932.
Ryhmän toiminta loppui sodan kynnyksellä vuonna 1938, jolloin ryhmäläiset palasivat Turun taiteilijaseuraan.
Pro Arten jatkoa
Pro Arten toiminta loppui siis 1930-luvun lopulla. Samansuuntaisia ryhmiä perustettiin 1950-luvulla, 1951 ryhmä 9, jonka toimintaa johtohahmon Otto Mäkilän kuolema vuonna 1955 tyrehdytti. Tilalle syntyi Pro Arte 57. Pro Arte 57 sai alkunsa Otto Mäkilän muistonäyttelystä vuonna 1957. Sen perustivat syksyllä 1957 nuoret turkulaistaiteilijat Alpo Jaakola, Olavi Vaarula, Max Salmi, Raimo Viitala, Antti Lampisuo, Antti Nieminen ja Helge Stén. Uuden ryhmän ilmaisu oli jälleen läpileikkaus 1950-luvun lopulla vallinneista modernistisista taidesuunnista. Pro Arte 57 järjesti näyttelyitä vuosina 1957–1959.
Turun taide-elämä on yhdistysten suhteen ollut muutenkin tuulista. Erimielisyyksiä oli myös 1950-luvun lopulla, jolloin 38 taiteilijaa erosi Turun taiteilijaseurasta ja perusti uuden yhdistyksen Turun kuvataiteilijat ry. Erimielisyydet eivät kuitenkaan asettuneet uudessa yhdistyksessä, vaan 14 taiteilijaa irtautui siitä ja perusti Arte ry vuonna 1960. Arte ry oli aluksi kokoonpanonsa suhteen jatkoa ryhmä 9:lle ja Pro Arte 57:lle.
Muita Pro Arte -nimisiä yhdistyksiä
Sodan päätyttyä 1945 perustettiin valtakunnallinen kaksikielinen Pro Arte -niminen yhdistys Helsingissä. Epäpoliittiseen yhdistykseen kuului eri taidemuotojen edustajia ja tarkoituksena oli koota taiteellisia voimia jälleenrakennustyöhön ja luoda jälleen yhteyksiä muiden maiden taide-elämään.
Seppo Simola
Seppo Antero Simola (27. heinäkuuta 1936 Somero – 9. maaliskuuta 2003) oli suomalainen kuulantyöntäjä. Hän edusti vuosina 1958–1962 ja uudestaan vuodesta 1968 lähtien Turun Rientoa, vuosina 1963–1965 Helsingin Kisa-Veikkoja, vuonna 1966 Lauttasaaren Pyrintöä ja vuonna 1967 Valkeakosken Hakaa. Simola paransi kuulantyönnön ulkoratojen Suomen ennätystä seitsemän kertaa ja hän oli ensimmäinen suomalainen, joka työnsi kuulaa yli 18 metriä (vuonna 1963) ja yli 20 metriä. Hän työnsi 20,15 metriä Turussa 19. heinäkuuta 1972, mikä sinetöi hänen pääsynsä yhdeksi 20 metrin kerhon kuudesta perustajajäsenestä, kun kerho perustettiin huhtikuussa 1983. Tulos jäi hänen uransa parhaaksi.
Kalevan kisoissa Simola voitti kultaa vuosina 1963, 1964, 1970, 1971 ja 1972, hopeaa vuonna 1969 ja pronssia 1965 ja 1966. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän voitti kultaa vuosina 1963, 1964, 1966, 1971 ja 1972 sekä hopeaa vuosina 1962 ja 1965.
Veturitie
Veturitie on noin 3,4 kilometriä pitkä katu Helsingin Pasilassa. Katu alkaa Nordenskiöldinkadulta. Nordenskiöldinkadun päässä katu haarautuu kahteen suuntaan. Itäisempi haara on suorana jatkeena Vauhtitielle. Sen jälkeen Veturitien oikealla puolella on Toralinna-niminen talo. Toralinnan jälkeen tulee risteys, josta lähtee vasemmalle Veturitien suuntainen Pasilankatu, joka päättyy Keski-Pasilan jälkeen takaisin Veturitielle.
Risteyksen jälkeen Veturitie muuttuu nelikaistaiseksi. Kaistoista reunimmaiset jatkuvat maan päällä, mutta keskimmäiset kaistat alittavat Keski-Pasilan kiertoliittymän tunnelissa. Koko Veturitie alittaa Pasilansillan ja Triplan kauppakeskuksen tunnelissa.
Aikaisemmin Veturitie kulki Pasilankadun molempien päiden välisellä osuudella vanhan tavararatapihan länsilaitaa myötäillen varsin lähellä Pasilankatua, josta sen erotti vain kapeahko vihervyöhyke. Kun kauppakeskus Triplaa vuonna 2015 alettiin rakentaa, tämä osuus Veturitiestä suljettiin ja liikenne ohjattiin Keski-Pasilan ohi Pasilankatua pitkin. Rakennustöiden yhteydessä Veturitie myös siirrettiin nykyiselle kohdalleen, jossa se avattiin liikenteelle vuonna 2019. Vuonna 2021 alkaneessa katuremontissa Veturitien linjausta edelleen siirretään junaradan viereen Triplan pohjoispuolella. Vapautuvaan tilaan rakennetaan Ratapihakortteleiksi kutsuttuja asuin- ja toimistorakennuksia. Veturitietä on sittemmin kutsuttu Keski-Pasilan pääkaduksi.
Triplan pohjoispuolella Veturitien itäpuolella sijaitsee Pasilan autojuna-asema, jonka jälkeen Pasilankatu päättyy takaisin Veturitielle. Pasilankadun risteyksen jälkeen Veturitie kulkee rantaradan yli, Hartwall Areenan ohi ja seututie 100:n eli Hakamäentien ali. Sen jälkeen on pitkä, melko suora osuus. Tässä kohdassa kadun vasemmalla puolella on Ilmalan junavarikko ja oikealla puolella Ilmalan bussivarikko, jota käyttää Pohjolan Liikenne. Veturitie päättyy Metsäläntien ja Asesepäntien risteykseen, josta sama katu jatkuu nimellä Rajametsäntie.
Rakennuksia kadun varrella
thumb|right|280px|Toralinna.
Lyijykloridi
Lyijykloridi eli lyijydikloridi (PbCl2) on lyijy- ja kloridi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään muun muassa väriaineena ja lasinvalmistuksessa. Luonnossa lyijykloridia esiintyy kotunniittimineraalissa.
Ominaisuudet
Lyijykloridi on huoneenlämpötilassa valkoisia rombisia kiteitä. Sen kiderakenteessa jokainen lyijyionin ympärillä on 9 kloridi-ionia ja jokaisen kloridin-ionin ympärillä on 4 tai 5 lyijyionia. Lyijykloridi liukenee vain hyvin vähän veteen, mutta liukenee paremmin vetykloridi- ja ammoniakkiliuoksiin, mikä johtuu kompleksi-ionien muodostumisesta. Esimerkiksi kloridi-ionien kanssa yhdiste muodostaa trikloroplumbaatti- ([PbCl3]-] ja tetrakloroplumbaatti-ioneja ([PbCl2]2-). Kloorin kanssa yhdiste reagoi muodostaen lyijy(IV)kloridia.
Valmistus ja käyttö
Yhdistettä muodostuu lyijyn ja kloorin välisessä reaktiossa, mutta pääasiassa sitä valmistetaan muilla tavoin. Lyijykloridia valmistetaan neutraloimalla vetykloridia lyijymonoksidilla tai lyijykarbonaatilla. Toinen tapa on lyijyasetaatin ja vetykloridin välinen reaktio. Yhdiste liukenee veteen vain vähän, joten se kiteytyy liuoksesta ja voidaan suodattaa.
Lyijykloridia käytetään yhdessä lyijyhydroksidin kanssa valkoisena väriaineena. Muita käyttökohteita ovat muiden lyijy-yhdisteiden, erityisesti organolyijy-yhdisteiden, valmistus, kokatalyyttinä akryylinitriilin ja alkeenien polymeroinnissa, eräiden lasilaatujen valmistuksessa, palonestoaineena polymeereissä, katodina lyijykloridi-magnesiumakuissa, analyyttisessä kemiassa alkaloidien toteamiseen ja teräksessä korroosiota estävänä aineena.
Tummamadonlakki
Tummamadonlakki (Deconica montana) on limainen, ruskea tai vaaleahko vähämadonlakkilaji, joka viihtyy ojanpenkoilla ja hiekkamailla. Sienen jalka on vaaleanruskea, heltat ovat harmaanruskeita ja tummuvat kun sieni vanhenee. Sieni kasvaa yleisenä koko Suomessa Lappiin saakka hiekkamailla.
Giuseppe Garibaldi
thumb|right|Giuseppe Garibaldin patsas [[Washington Square Parkissa New Yorkissa.]] Giuseppe Garibaldi (, syntymänimeltään Joseph Marie Garibaldi; 4. heinäkuuta 1807 Nizza, Ranskan ensimmäinen keisarikunta – 2. kesäkuuta 1882 Caprera, Italian kuningaskunta) oli italialainen nationalisti ja Italian yhdistäjä. Hän osallistui jokaiseen suurempaan taisteluun Italiassa kolmen vuosikymmenen aikana ja taisteli sekä Euroopassa että Etelä-Amerikassa. Garibaldi nousi ensimmäiseksi kansainväliseksi vallankumoussankariksi, ja oli aikoinaan ehkä maailman kuuluisin mies. Häntä kunnioitetaan etenkin Italiassa.
Aikaisempi toiminta
Garibaldi toimi kauppalaivan kapteenina. Garibaldi tapasi Taganrogissa, Venäjällä Giovanni Batista Cuneon, poliittisen pakolaisen Italiasta ja salaisen Nuori Italia -järjestön jäsenen. Hän liittyi järjestöön ja otti tavoitteekseen kotimaansa Italian vapauttamisen Itävallan hallinnasta.
Hanna Ekola
Hanna Ekola-Salonen (o.s. Heikkilä, s. 9. marraskuuta 1961 Kiikka) on suomalainen laulaja, lauluntekijä ja kirjailija, joka tunnetaan veljensä Martti Heikkilän säveltämästä, vuonna 1990 julkaistusta hitistä "Villihevosia" sekä persoonallisesta äänenkäytöstään.
Giuseppe Garibaldi
Aikaisempi toiminta
Garibaldi tapasi Giuseppe Mazzinin, joka pyrki Italian yhdistämiseen ja liberaalisiin tasavaltalaisiin ja sosiaalisiin uudistuksiin. Giuseppe Mazzini liittyi Nuori Italia -liikkeeseen ja vallankumoukselliseen Carbonari-järjestöön. Garibaldi osallistui epäonnistuneeseen kansannousuun Piemontessa helmikuussa 1834. Tuomittuna kuolemaan hän pakeni vuotta myöhemmin Ranskaan ja sieltä sitten Tunisiaan.
Hanna Ekola
Ura
Ekola on esittänyt sekä kevyttä että hengellistä musiikkia ja kirjoittanut kristillistä kirjallisuutta. Ekola esiintyi yhdessä miehensä Lido Salosen (1950–2008) ja Virpi Salon (Lahti) kanssa. Hanna Ekola on jatkanut keikkailua pääasiassa kirkoissa Virpi Salon kanssa puolisonsa kuoleman jälkeenkin.
Giuseppe Garibaldi
Seikkailuja Etelä-Amerikassa
Garibaldi matkasi Brasiliaan, missä hän tapasi "Anitan", Anna Maria Ribeiro da Silvan, eteläisestä Brasiliasta kotoisin olevan aatelismiehen tyttären. He avioituivat vuonna 1842. Garibaldi liittyi vallankumouksellisiin Etelä-Brasiliassa ja toimi Uruguayn laivaston komentajana.
Paluu Italiaan
Garibaldi palasi Italiaan vallankumousvuotena 1848 ja tarjosi palveluksiaan Sardinian kuningas Kaarle Albertille. Monarkki toteutti jotakin liberaalisia uudistuksia, mutta suhteet Garibaldin kanssa olivat viileät ja epäluottavaiset. Rooman tasa­valta oli julistautunut itsenäiseksi, mutta ranskalaiset sotavoimat oli lähetetty Napoleon III:n käskystä pysäyttämään itsenäisyyspyrkimykset. Garibaldi otti Mazzinin kehotuksesta johdettavakseen Rooman puolustuksen. Hänen vaimonsa Anita taisteli hänen kanssaan. Kaupunki kuitenkin vallattiin 30. kesäkuuta 1849 ja Garibaldin oli paettava pohjoiseen Itä­vallan sotilailta. Anita kuoli lähellä Ravennaa heidän pakonsa aikana.
Hanna Ekola
Ura
Ekola on koulutukseltaan teologi. Hän on toiminut Suomen vanhimman kristillisen lastenlehden, Vinkin, päätoimittajana. Hän on lapsesta lähtien tehnyt lauluja Martti Heikkilän ja sisarensa Saara Suvannon kanssa ja osa kappaleista onkin päätynyt soololevyille, esimerkiksi Ekolan debyyttialbumilta löytyy Heikkilän ja Ekolan yhdessä tekemä kappale "Huomisaamun aikaa". Ekola tekee lisäksi jonkin verran yhteistyötä myös muiden lauluntekijöiden kuten Kai Jämsän kanssa; Jämsän ja Ekolan yhdessä tekemistä kappaleista osa on päätynyt muille artisteille. Luonnonlapset-levyn kappaleista osan Ekola on säveltänyt ja sanoittanut itse.
Ekolan "Villihevosia"-hitti oli vuoden 1991 soitetuin radiokappale, ja levy myi kulta- ja platinalevyjä. Se julistettiin ärsyttävimmäksi iskelmäksi Ylen kyselyssä vuonna 2015. Vuonna 2011 Päijät-Hämeen käräjäoikeudessa käsiteltiin juttu, jossa törkeästä pahoinpitelystä syytettynä oleva mies oli puukottanut toista miestä, joka oli lauleskellut Ekolan "Villihevosia"-laulua.
Giuseppe Garibaldi
Paluu Italiaan
Garibaldi pakeni väliaikaisesti ulkomaille. Hän eli New Yorkissa, missä hän tapasi Antonio Meuccin. Hän työskenteli jonkin aikaa tehtaassa Staten Islandilla. Garibaldi teki joitakin matkoja Amerikan mantereella. Garibaldi tapasi Andien vallankumouksellisen Manuela Saenzin Perussa.
Garibaldi palasi Italiaan taas vuonna 1854. Itävallan ja Sardinian sota antoi tilaisuuden osallistua taisteluihin. Garibaldi nimitettiin Sardinian sotajoukkojen johtajaksi, majurikenraaliksi. Garibaldi voitti vapaaehtoisjoukkojen avulla monia taisteluja itävaltalaisia vastaan. Garibaldi oli sodan lopputulokseen erittäin tyytymätön. Hänen kotikaupunkinsa Nizza luovutettiin Ranskalle.
Hanna Ekola
Ura
Ekola on saanut levyistään useita kultalevyjä ja yhden platinalevyn ja hänet on palkittu Emma-palkinnolla vuoden naissolistitulokkaana 1991. Hän on kirjoittanut 28 kristillistä kirjaa ja hänet on palkittu vuonna 1997 Vuoden kiinnostavin kristillinen kirja -palkinnolla.
Giuseppe Garibaldi
Sisilian valtaaminen
Huhtikuun alussa 1860 tapahtuivat kansannousut Messinassa ja Palermossa. Garibaldi ja hänen vapaaehtoisjoukkonsa punapaidat tekivät maihinnousun kahdella laivalla Marsalaan Sisilian länsiosassa 11. toukokuuta 1860.
Hanna Ekola
Ura
Ekola toimii yrittäjänä. Hänelle myönnettiin taiteilijaeläke vuoden 2022 alusta alkaen.
Giuseppe Garibaldi
Sisilian valtaaminen
Garibaldi valtasi nopeasti vapaaehtoisjoukkojen kanssa Sisilian länsiosat. Garibaldi voitti armeijan joukot Calatafilmissa 13. toukokuuta 1860. Garibaldi julisti itsensä Sisilian diktaattoriksi. Hän hyökkäsi Palermoon, saaren pääkaupunkiin ja asetti sen saartoon 27. toukokuuta 1860. Brittiläinen amiraali hyväksyi rauhanehdot.
Hanna Ekola
Yksityiselämä
Hanna Ekola on leski. Hänen puolisonsa oli Juha "Lido" Salonen ja Ekolalla on vuonna 1998 syntynyt poika. Salonen kuoli syöpään vuonna 2008. Ekola on sen jälkeen löytänyt uuden miessuhteen ja asuu Pusulassa.
Giuseppe Garibaldi
Italian niemimaalla
Saatettuaan päätökseen Sisilian valloituksen Garibaldi ylitti Messinan­salmen ja marssi pohjoiseen päin. Garibaldi otettiin vastaan vapauttajana ja kansallissankarina. Hän saapui Molempain Sisiliain kuningas­kunnan pääkaupunkiin Napoliin 7. syyskuuta 1860. Hän ei kuitenkaan koskaan voittanut kuningas Frans II:ta. Suurin osa Sisilian armeijasta oli uskollista kuninkaalle, ja he olivat linnoittautuneet asemiin Voltarno-joen pohjoisrannalle. Vaikkakin Garibaldin joukkoja oli n. 25 000, Garibaldi ei voinut voittaa heitä. Voltarnon päätaistelut käytiin 1.–2. lokakuuta 1860.
Sardinian pääministerin Cavourin ja Garibaldin välit olivat huonot. Cavour esti Garibaldin pääsyn Roomaan. Cavour laajensi Sardinian kuningaskuntaa ottamalla haltuunsa Sisilian ja Napolin. Garibaldi joutui syrjään vallasta. Viktor Emanuel II teki asian selväksi Garibaldille lokakuussa 1860. Garibaldi luopui heti päällikkyydestä ja vetäytyi Capreran saarelle.
Hanna Ekola
Yksityiselämä
Edesmennyt laulaja ja lauluntekijä Saara Suvanto oli Hanna Ekolan sisar.
Nucleus
Nucleus oli vuonna 1969 perustettu brittiläinen uraauurtava fuusiojazz-yhtye, joka lopetti toimintansa vuonna 1985. Yhtyeen johtohahmo oli trumpetisti Ian Carr.
E-vitamiini
pienoiskuva|460px|RRR-α-tokoferoli. E-vitamiini on termi vitamiiniryhmälle, joilla on samat biologiset toiminnot eliöissä kuin α-tokoferolilla. Usein E-vitamiineiksi luetaan 8 luonnossa yleistä ainetta: α-, β-, γ- ja δ-tokoferoli sekä α-, β-, γ- ja δ-tokotrienoli. Näistä kullakin on 8 stereoisomeeriä kiraliakeskusten ja E,Z-isomerian takia. Luonnossa on vain 2R,4R,8R- eli RRR-tokoferoleita ja 2R,3'(E),7'(E)- eli REE-tokotrienoleita. Kaikkia isomeerejä sisältäviä seoksia eli rasemaatteja sanotaan kaikki-rac-tokoferoleiksi ja -trienoleiksi. Keinotekoisesti tuotetut E-vitamiinilisät ja -lääkkeet ovat usein rasemaatteja.
Hajautustaulu
Tietojenkäsittelytieteessä hajautustaulu on hakurakenne eli avaimia arvoihin yhdistävä tietorakenne. Kun hajautustaululle annetaan avain (esimerkiksi henkilön nimi), se kertoo arvon (puhelinnumero). Sisäisesti se käyttää avaimesta hajautusfunktion avulla muodostettua tiivistelukua taulukon indeksinä. Siten haku toimii hyvin tehokkaasti, mutta alkioiden järjestykseen liittyvät operaatiot kuten suurimman arvon etsiminen eivät. Tyypillisesti hajautustaulua käytetään, kun halutaan indeksoida taulukkoa merkkijonoilla kokonaislukujen sijasta.
E-vitamiini
RRR-α-tokoferoli on ihmisten ruokavalioissa yleinen rasvaliukoinen vitamiini. Se on vaikutuksiltaan tehokkain E-vitamiini, minkä vuoksi sitä pidetään joissain yhteyksissä ihmisten kohdalla ainoana todellisena E-vitamiinina. Sen sijaan ainakin γ- ja δ-tokotrienolit ovat vitamiinivaikutuksiltaan hyvin heikot, joten niitä ei aina lueta E-vitamiineiksi.
Nucleus
Yhtye palkittiin perustamisvuonnaan Montreux Jazz Festival -festivaalilla, ja se julkaisi ensimmäisen albuminsa Elastic Rock, joka kiteytti uuden fuusiojazz-tyylin. Yhtye esiintyi myös vielä samana vuonna Newport Jazz Festivalilla Yhdysvalloissa ja The Village Gate -yökerhossa New Yorkissa.
Hajautustaulu
Suoritusaika
Koska haku hajautustaulusta ei yleensä vaadi kuin yhden tai kaksi yhtäsuuruusvertailuoperaatiota, se on huomattavasti hakupuita nopeampi, jos avaimien vertailu vie paljon aikaa.
E-vitamiini
Lähinnä vain fotosynteesiin pystyvät eliöt eli kasvit, levät ja jotkin syanobakteerit tuottavat E-vitamiineja. Poikkeuksiakin on, kuten E-vitamiinisynteesin pystyvä ei-fotosynteettinen Plasmodium falciparum-loinen. Eläimet eivät tuota E-vitamiineja mutta saavat niitä ruuasta.
Giuseppe Garibaldi
Sotaretki Roomaa vastaan
Garibaldi purjehti Genovasta ja nousi maihin Palermossa heinäkuussa 1862. Hänen tarkoituksenaan oli kulkea Italian mantereen poikki kahden tuhannen vapaaehtoisen kanssa. Garibaldi arvioi väärin, että hänellä olisi Italian hallituksen hyväksyntä sotaretkelleen Rooman Kirkkovaltiota vastaan. Kaksi sotajoukkoa kohtasi Aspromantessa 28. elokuuta 1862, jolloin yhteenotoissa kuoli muutamia vapaaehtoisia ja Garibaldi vangittiin. Hallitus kuljetti Garibaldin Variangoon, missä häntä pidettiin vankina. Garibaldin huonon terveyden vuoksi hänet vapautettiin, ja Garibaldi palasi Capreran saarelle.
E-vitamiini
E-vitamiineja on kaikissa kasviksissa – eritoten monissa kasviöljyissä, siemenissä ja pähkinöissä. Eläinkunnan tuotteista E-vitamiinia löytyy esimerkiksi voista, kananmunasta, juustoista, naudan- ja sianlihasta sekä joistain kaloista.
Giuseppe Garibaldi
Itävalta-Preussin sota
Garibaldi tarttui aseisiin vuonna 1866, ja tällä kertaa hänellä oli Italian hallituksen täysi hyväksyntä asialle. Preussin-Itävallan sodassa Italia oli liittoutunut Preussin kanssa Itävaltaa vastaan. Toiveena oli Venetsian valtaaminen Itävallalta. Garibaldi oli 40 000 miehen vahvuisen sotajoukon johtajana. Hän johti joukkonsa Tiroliin. Garibaldi voitti itävaltalaiset Bezzeccan taistelussa. Italian viralliset joukot kärsivät tappion merellä ja maalla. Itävalta luovutti Venetsian Italialle. Sodan jälkeen Garibaldi johti poliittista puoluetta hyökätäkseen paavin Kirkkovaltiota vastaan. Garibaldi hyökkäsi Roomaan, paavin armeija voitti ranskalaisjoukkojen avulla Garibaldin vapaaehtoisjoukon. Hänet otettiin vangiksi ja pidettiin vankina jonkin aikaa, kunnes hän palasi Capreraan.
Ranskan-Preussin sota
Ranskan-Preussin sodassa Garibaldi johti vapaaehtoisjoukkoja Preussia vastaan Ranskan suostumuksella vuonna 1870. Paavin Kirkkovaltio ja Rooma valloitettiin 20. syyskuuta 1870 ilman Garibaldin joukkoja. Viktor Emanuel II otti haltuunsa Rooman. Italiasta oli tullut yhtenäinen valtio.
E-vitamiini
Vakava E-vitamiinipuutos on hyvin harvinainen tila. Tämän syynä on usein sairaus, eikä lähes ikinä liian pieni E-vitamiinisaanti ruuasta. Puutos johtaa muun muassa hermovaurioihin, joten eräitä puutosoireita ovat refleksien heikkeneminen ja ataksia. E-vitamiinien yliannostus hyvin epätodennäköistä, sillä ne ovat yksi vähiten myrkyllisistä vitamiineista.
Elintarviketeollisuus käyttää tokoferolia rasvojen härskiintymistä estävänä hapettumisenestoaineena. Kasviöljyperäisen tokoferoliuutteen E-koodi on 306 ja teollisesti valmistettujen α-, γ- ja δ-tokoferolin rasemaattien koodit ovat E307, E308 ja E309.
Yksiköt
Ruuissa on monia eri tehoisia ja massaisia E-vitamiineja, joten niitä verrataan keskenään erilaisin yksiköin. EU:ssa 1 milligramma (mg) α-tokoferoliekvivalenttia (α-TE) vastaa ihmisillä teholtaan γ- ja δ-tokotrienoli ovat vitamiinitehoiltaan niin heikot, ettei niitä lueta vitamiinitoimintoisiksi α-TE-arvojen määritelmässä.
Joissain vanhoissa suosituksissa käytetty 1 IU eli kansainvälinen yksikkö (massayksikköjä ei käytetä) vastaa E-vitamiinien kohdalla teholtaan :