cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Johan Henrik Zilliacus
Johan Henrik Zilliacus (23. tammikuuta 1908 Helsinki – 9. tammikuuta 1992 Helsinki ) oli suomalainen antiikintutkija (filologi). Papyrologiseen aineistoon ja piirtokirjoituksiin erikoistunut Zilliacus oli Helsingin yliopiston Kreikan kirjallisuuden professori 1944–1974 ja toimi Suomen Rooman-instituutin johtajana vuosina 1956–1959.
Hän meni vuonna 1936 naimisiin Harriet Björkenheimin kanssa. Heillä on neljä lasta, joista yksi on Margherita Zilliacus.
Natalia Barbu
Natalia Barbu (s. 22. elokuuta 1979 Bălți) on moldovalainen poplaulaja. Hänet valittiin edustamaan maataan Eurovision laulukilpailuun 2007 kappaleella Fight, ja hän sijoittui finaalissa kymmenenneksi 109 pisteellä. Barbusta tuli maansa kolmas euroviisuedustaja. Maan aiemmat osallistumiskerrat olivat vuosina 2005 ja 2006.
Barbu on julkaissut muun muassa singlen Ingerul meu (Enkelini), joka pysyi Romanian Top 100 -listalla yksitoista viikkoa.
11. kesäkuuta 2011 hän meni naimisiin miljonääri Toni Sotan kanssa. Heillä on poika Victor (s. 24. joulukuuta 2011).
Haastattelu
Natalia antoi Wikipedialle haastattelun.
Albin Viggen
pienoiskuva|Albin ViggenAlbin Viggen on Per Brohällin retkikäyttöön suunnittelema perhepursi. Retkikäytössä paras henkilömäärä on 2-3 henkilöä, mutta veneessä voi yöpyä jopa 4 henkilöä. Venettä pystyy purjehtimaan yksin tai jopa 4 hengen miehistöllä. Vene esiteltiin 1960-luvun puolivälissä ja niitä valmistettiin noin 1 350 kappaletta. Aluksi Viggeniä tehtiin Karlskrona-veistämöllä (Karlskrona-Viggen), mutta 1971 tuotanto siirtyi Albin Marinelle, valmistettiin vuoteen 1978 asti.
Sisustus
Veneessä vasemmalla puolella, heti kulkuaukon vieressä sijaitsee keitin ja tiskiallas. Salongissa on kaksi pitkittäistä istuinta, jotka toimivat myös pistopunkkina. Keulassa on V-vuode.
Lähteet
http://www.viggen.urli.net [linkki rikki]
Ruusuritari
Ruusuritari on Richard Straussin kolminäytöksinen ooppera, joka sai ensi-iltansa vuonna 1911 Dresdenin Hofoperissa. Teos oli harmonioiltaan perinteisempi kuin säveltäjän aikaisemmat oopperat, kuten Salome ja Elektra, ja siitä tuli suurmenestys. Se kuuluu yhä maailman eniten esitettyihin oopperoihin. Straussin Ruusuritari oli aikansa menestyksekkäin näyttämöteos.
Musiikista
Ruusuritarissa Strauss palaa Elektran osittaisesta atonaalisuudesta perinteiseen sointi- ja harmoniakuvaan. Kuuluisan hopearuusun sointivärin salaisuus on kolmen huilun ja kolmen sooloviulun, harpun ja celestan soittama korkea melodisista duurisoinnuista koostuva teema. Strauss käyttää oopperassaan kolme kertaa valsseja paroni Ochsin yhteydessä. Myös viittauksia Mozartin musiikkiin on löydetty. Myös nopeat tunteiden vaihtelut muistuttavat Mozartin oopperoita. Kolmannen näytöksen trioa pidetään yhtenä Straussin kauneimmista sävellyksistä. Säveltäjän toivomuksesta se soi hänen hautajaisissaan.
Tapahtumapaikka ja -aika
Wien, Maria Teresian ensimmäisten hallitusvuosien aikana noin vuonna 1750.
Juoniseloste
thumb|left|[[Robert Sterl: Ernst von Schuch kapellimestarina Ruusuritarin ensimmäisessä näytöksessä.]] I Näytös
Nuoren ja komean Octavianin ja marsalkattaren aamuinen syleily keskeytyy odottamattoman vieraan saapuessa. Ruhtinattaren maalaisserkku Ochs von Lerchenau on löytänyt itselleen uuden morsiusehdokkaan ja tarvitsisi nyt nuorukaisen, joka suorittaisi kosinnan paronin puolesta. Octavian on valepukeutunut kauniiksi sisäköksi ja saa heti paronin huomion. Marsalkatar ehdottaa Octaviania paronin palvelukseen. Marsalkattaren aamuvastaanotto alkaa. Paikalle saapuu kaikenlaista väkeä. Ruhtinatar jää yksin huoneeseensa. Ruhtinatar huomaa oman maallisen katoavaisuuden merkityksen. Octavian ei ymmärrä rakastajattarensa tuntemuksia.
Faninalin palatsissa odotetaan ruususeremonian alkamista. Ruusuritari Octavian tulee ojentamaan hopearuusun paronin rakastetulle, Faninalin tyttärelle Sophielle ja samalla lumoutuu tämän kauneudesta. Sophien mielestä paroni käyttäytyy sopimattomasti ja hakee turvaa Octavianin luota. Nuoret syleilevät toisiaan. Paroni Ochs haastaa Octavianin kaksintaisteluun. Taistelussa paroni saa pienen haavan, mutta tekee siitä suuren numeron. Octavian häädetään ja Faninal määrää tyttärensä Sophien paronin vaimoksi. Valepukuinen sisäkkö-Octavian on keksinyt juonen Sophien pelastamiseksi. Paroni saa Octavianin kutsun tapaamiseen. Paroni menee ansaan ja uneksii uusista lemmenseikkailuista valssin tahdissa.
III Näytös
Majatalossa valmistellaan tapaamista. Octavian ilmestyy paikalle sisäköksi pukeutuneena ja varoo menemästä liian lähelle paronia, jottei paljastaisi itseään. Octavian on lähettänyt Faninalille viestin, jotta tämä saisi sulhasen kiinni itse teossa. Faninal saapuu ja näkee Ochsin todellisen luonteen ja peruuttaa häät. Ruhtinatar saapuu ja älyää tilanteen. Hän päästää irti Octavianista eikä asetu vastustamaan kahden nuoren rakastavaista liittoa.
Emotion Engine
pienoiskuva|oikea|Sonyn Emotion Engine -suoritin. Emotion Engine oli Sonyn PlayStation 2 -konsolissa käyttämä suoritin, joka tehtiin eritysesti konsolia varten. Yhteensopivuuden vuoksi piiri oli mukana myös muutamissa alkuperäisissä PlayStation 3 -konsolin malliversioissa ennen ohjelmistoemulaation valmistumista.
SGI Indigo
SGI Indigo tai Iris Indigo oli Silicon Graphicsin (SGI) valmistama työasema, joka suunnattiin 3D-grafiikkaa varten. Tietokonetta valmistettiin vuodesta 1991 vuoteen 1994. Adobe Systems kertoi julkaisevansa Adobe Illustrator -ohjelman alustalle. Alusta tuki myös Adoben Display PostScript -järjestelmää.
Emotion Engine
Kehitys
Toisin kuin yleiskäyttöiset suorittimet tietokoneissa joissa on useita apusuorittimia, PlayStation 2:n suoritin suunniteltiin tiettyä tarkoitusta ja järjestelmää varten. Suorittimessa on yhdistetty digitaalisen signaaliprosessorin piirteitä.
SGI Indigo
Tekniset tiedot
Tietokoneessa oli tyypillisesti MIPS R3000 (33 MHz) tai R4000 (100 MHz) suoritin, mutta oli päivitettävissä myös R4400 (150 MHz) -suorittimeen. RAM-muistia oli 8 megatavusta 384 megatavuun. Tietokoneessa oli myös Motorola 56001 DSP.
Emotion Engine
Kehitys
Suoritin on superskalaarinen ja sisältää SIMD-vektoriyksiköitä. Suoritin perustuu MIPS III (R4000) -arkkitehtuurille, mutta lisänä on MIPS IV (R5000/R10000) -käskyjä. Matematiikkasuorittimen vektoriyksiköt ovat yhteydessä MIPS-ytimeen 128-bittisen dedikoidun väylän kautta ja toimivat ytimen apusuorittimina.
Maria Denis
Maria Denis, oikealta nimeltään Maria Esther Beomonte (22. marraskuuta 1916 Buenos Aires – 15. huhtikuuta 2004 Rooma), oli italialainen näyttelijä, jonka elokuvaura alkoi jo 16-vuotiaana. Hän oli Assia Norisin ja Alida Vallin ohella yksi kolmesta 1930-luvun nuoresta naistähdestä, jotka tulivat tunnetuiksi koko Italian ”julkisina morsiamina”. Nimitys viittaa heidän elokuvissaan esittämiensä roolihahmojen tavalliseen päämäärään. Näyttelijänä Denis oli täten uransa ensimmäisinä vuosina tyypillinen esimerkki sotaa edeltävän italialaisen elokuvan erittäin suositusta naistyypistä: vähän naiivi ja romanttinen porvarillisen perheen tyttölapsi.
Manilahamppu
Manilahamppu eli manilla (Musa textilis, ) on monivuotinen banaanikasveihin kuuluva trooppinen kasvi, jota viljellään kuitukasvina. Manillakuidut saadaan rungon ympärillä olevista lehtitupista murskaamalla ja kaapimalla irti. Manilahamppu on kotoisin Filippiineiltä ja Borneolta, jossa sitä vielä pääasiallisesti viljellään.
Manilla on luonnonkuiduista vahvin. Se on karkeaa, mutta hyvin taipuisaa. Kuitu on väriltään kellertävä. Manillaa käytetään köysien ja purjehdustarvikkeiden raaka-aineena, sillä se kestää merivettä paremmin kuin sisali ja hamppu, eikä ime itseensä vettä yhtä paljon, joten se ei myöskään homehdu tai mätäne niin helposti kuin muut kuidut. Lisäksi manilla on hyvin kevyt kuitu. Se on jopa 20 prosenttia kevyempää kuin hamppu. Manilla kutistuu voimakkaasti kastuessaan.
Robert Wyatt
thumb|right|Robert Wyatt Robert Wyatt (s. 28. tammikuuta 1945 Bristol, Englanti, Yhdistynyt kuningaskunta) on brittiläinen muusikko. Hän on soittanut yhtyeissä Soft Machine ja Matching Mole ja julkaissut useita sooloalbumeja.
Wyatt kuului Soft Machine -yhtyeen perustajajäseniin 1960-luvun lopulla. Hän oli yhtyeen laulusolisti, lauluntekijä ja rumpali. Hän jätti Soft Machinen vuonna 1971 perustaakseen oman Matching Mole -yhtyeensä, joka julkaisi kaksi studioalbumia.
Wyattin alaraajat halvaantuivat pysyvästi, kun hän putosi neljännen kerroksen ikkunasta 1973. Vammautumisestaan huolimatta Wyatt jatkoi aktiivista työskentelyä musiikin parissa. Ura Matching Molessa sai jäädä, sillä Wyatt ei pystynyt onnettomuuden jälkeen soittamaan rumpuja entiseen tapaan. Hän teki onnettomuuden jälkeen yksittäisiä soolokeikkoja, mutta pääasiassa Wyatt on keskittynyt levyttämään studiossa. Vuonna 1974 ilmestyi hänen tunnettu toinen sooloalbuminsa Rock Bottom, ja vuodelta 1975 on sen jazzvaikutteinen seuraaja Ruth Is Stranger Than Richard.
Wyatt ilmoitti vuonna 2014 lopettaneensa musiikin tekemisen.
Hamza Katan
Katan saavutti MM-pronssia yli 87 kg:n painoluokassa Manchesterissa 2019. Aasian kisoissa hän sai pronssia yli 80 kg:n sarjassa Jakartassa 2018. Nuorten arvokilpailuissa hän saavutti yli 78-kiloisissa MM-hopeaa 2014 ja Aasian-mestaruuskilpailujen pronssia 2013.
Luettelo Suomen käräjäoikeuksista
Tämä artikkeli on luettelo Suomen käräjäoikeuksista. Vuoden 2019 alusta lähtien Suomessa on toiminut 20 käräjäoikeutta.
Käräjäoikeudet vuodesta 2019
Rakenneuudistuksessa käräjäoikeuksien määrä väheni 27 käräjäoikeudesta 20 käräjäoikeuteen. Lainmuutoksen yhteydessä tehtiin myös joitakin käräjäoikeuksien toiminnan järjestämiseen ja oikeudenkäyntimenettelyyn liittyviä muutoksia.
Uudistuksessa yhdistettiin
Lisäksi Hyvinkään käräjäoikeuden tuomiopiiri jaettiin kahtia, jolloin yhdistettiin
Uudistuksen tultua voimaan lakkaavassa käräjäoikeudessa vireillä ollut asia siirtyi käsiteltäväksi tulevan nimen mukaiseen käräjäoikeuteen. Niinpä esimerkiksi Hyvinkään käräjäoikeudessa vireillä ollut asia siirtyi käsiteltäväksi joko Itä-Uudenmaan tai Kanta-Hämeen käräjäoikeuteen, pääosin edellä mainitun kuntajaon mukaisesti.
{| CELLPADDING="5"
Helsingin hovioikeuspiiri
! Käräjäoikeus ! style="width:440px" | Tuomiopiiri ! Kansliat ! Istuntopaikat
Itä-Suomen hovioikeuspiiri
! Käräjäoikeus ! style="width:440px" | Tuomiopiiri ! Kansliat ! Istuntopaikat
Rovaniemen hovioikeuspiiri
! Käräjäoikeus ! style="width:440px" | Tuomiopiiri ! Kansliat ! Istuntopaikat
Turun hovioikeuspiiri
! Käräjäoikeus ! style="width:440px" | Tuomiopiiri ! Kansliat ! Istuntopaikat
Vaasan hovioikeuspiiri
! Käräjäoikeus ! style="width:440px" | Tuomiopiiri ! Kansliat ! Istuntopaikat
Tuomio- ja hovioikeuspiirit
Käräjäoikeuksien tuomiopiirijako noudattaa pääosin maakuntajakoa. Ainoastaan Uudellamaalla on useampi käräjäoikeus (kolme kappaletta) johtuen maakunnan suuresta väkimäärästä, toisaalta taas Keski-Pohjanmaan ja Pohjanmaan maakuntien käräjäoikeus on yhteinen. Käräjäoikeusverkoston muuttuminen vaikutti myös hovioikeuspiireihin ja siihen, miltä hovioikeudelta haetaan muutosta käräjäoikeuden ratkaisuun. Entisen Hyvinkään käräjäoikeuden tuomiopiirin kunnista Hausjärvi, Loppi ja Riihimäki siirtyivät Helsingin hovioikeuspiiristä Turun hovioikeuspiiriin. Länsi-Uudenmaan käräjäoikeus siirtyi uudistuksen yhteydessä Turun hovioikeuspiiristä Helsingin hovioikeuspiiriin.
Toimipaikat
Käräjäoikeuksien toimipaikkojen määrä väheni 57:stä 36:een. Käräjäoikeuksien hallinnollisia kanslioita on 20 paikkakunnalla, joiden lisäksi erillisiä kanslioita jäi neljälle ja istuntopaikkoja 12 paikkakunnalle.
Lakkautetut kansliat ja istuntopaikat
Uudistuksen seurauksena kanslia lakkautettiin 12 paikkakunnalta. Hallinnollisista kanslioista lakkaa kolme: Järvenpää, Porvoo ja Raasepori (Tammisaari) sekä muista kanslioista yhdeksän: Iisalmi, Imatra, Kotka, Kuusamo, Lohja, Raahe, Savonlinna, Sodankylä ja Varkaus. Toimitilat jäävät monessa paikassa käräjäoikeuden käyttöön toimitilajärjestelyistä johtuvan siirtymäkauden ajaksi. Käräjäoikeus voi tällöin toimittaa käytössään olevissa tiloissa istuntoja siinäkin tapauksessa, että paikkakunnalle ei jää istuntopaikkaa. Tämän hetken arvio on, että suuri osa toimitilajärjestelyistä saadaan päätökseen vuosiin 2020–2022 mennessä. Lisäksi istuntopaikoista lakkautettiin 14: Alajärvi, Alavus, Kauhajoki, Kemijärvi, Kemiönsaari (Kemiö), Kirkkonummi, Kristiinankaupunki, Kuhmo, Pieksämäki, Pietarsaari, Pudasjärvi, Suomussalmi, Tornio ja Uusikaupunki. Valtaosa istuntopaikoista lakkautettiin 1.1.2019.
Käräjäoikeudet vuosina 2010–2018
Valtioneuvoston 12. kesäkuuta 2008 antaman asetuksen nojalla Suomessa oli vuoden 2010 alusta 27 käräjäoikeutta entisten 54:n sijasta. Uudet käräjäoikeudet muodostettiin pääosin maakuntapohjalta. Uudellamaalla pysyi alueen suuren väkiluvun takia useampi käräjäoikeus. Toiminta monilla vanhoilla käräjäoikeuspaikkakunnilla kuitenkin jatkui toimitilajärjestelyistä riippuen. Muutamissa käräjäpiireissä oli melko pitkiäkin siirtymäaikoja ennen kuin muutto yhteen päätoimipaikkaan toteutui. Vuoden 2010 alussa käräjäoikeuksien aiemmin hoitama kiinteistöasioiden kirjaaminen eli lainhuutojen ja kiinnitysten käsittely siirtyi Maanmittauslaitokselle.
Käräjäoikeudet vuosina 1993–2009
Valtioneuvoston päätös käräjäoikeuksien tuomiopiireistä vuodelta 1991 Finlexissä luettelee kaikki silloin muodostetut tuomiopiirit. Käräjäoikeuksien aloittaessa vuonna 1993 niitä oli 70 ja ennen uudistusta vuonna 2009 52, määrä oli vähentynyt 18:lla.
Aiheesta muualla
(Vuodelta 1957)
Tammisunnuntai 1918
Tammisunnuntai 1918 on vuodenvaihteessa 2017-2018 valmistunut suomalainen dokumenttielokuva. Sen ohjasi Ilkka Vanne ja tuotti MRP Matila Röhr Productions. Antti Tuurin käsikirjoitus kertoo Suomen itsenäisyyden alkuaikojen tapahtumista.
Elokuva kertoo miten suojeluskunnat järjestäytyivät Etelä-Pohjanmaalla ja riisuivat venäläiset sotilaat aseista Ylistarossa tammikuussa 1918. Elokuva tuotettiin ja levitettiin ilman elokuvasäätiön tukea. Sen rahoittamiseen osallistui Vapaussodan ja itsenäisyyden Etelä-Pohjanmaan perinneyhdistys ja esittäminen aloitettiin kutsuvieranäytännöillä Pohjanmaalla joulukuussa 2017.
Elokuva oli Suomen toiseksi katsotuin kotimainen dokumenttielokuva elokuvateattereissa vuonna 2018.
Kansalaisfoorumi (järjestö)
pienoiskuva|Kansalaisfoorumin logo Kansalaisfoorumi on yksi Suomen kahdestatoista vapaata sivistystyötä harjoittavasta valtakunnallisesta sivistysjärjestöstä. Kansalaisfoorumi toimii sivistysliittona ja opintokeskuksena, ja toimintaa säätelee laki vapaasta sivistystyöstä.
Kansalaisfoorumin jäsenjärjestöjä ovat Kanteleliitto, Suomen Kansanmusiikkiliitto, Suomen Nuorisoseurat, Suomen Nuorisosirkusliitto, Suomen Puhallinorkesteriliitto, Suomen Harrastajateatteriliitto, Kansalaisareena, Suomen Kuvataidejärjestöjen liitto ja Moniheli.
Kansalaisfoorumin toiminta keskittyy yhteisölliseen ja kulttuuriseen sivistystyöhön. Se opintotoiminnan tavoitteina on luoda edellytyksiä henkiselle kasvulle, elämän hallinnalle, elinikäiselle oppimiselle sekä kansalaisyhteiskunnan aktiivisena jäsenenä toimimiselle. Opintokeskuksen järjestämistä kursseista lähes 90 prosenttia ja opintokerhotoiminnasta lähes 70 prosenttia on eri taidealojen (tanssi, teatteri ja musiikki) ja taiteiden välistä toimintaa.
Kansalaisfoorumilla on 15 päätoimista työntekijää. Keskustoimisto sijaitsee Helsingissä ja aluetoimistot kahdella paikkakunnalla, Tampereella ja Oulussa. Kansalaisfoorumi valitsi pitkäaikaisen pääsihteerin Aaro Harjun jälkeen uudeksi pääsihteeriksi 1.2.2019 alkaen Anneliina Wevelsiepin. Kansalaisfoorumin hallituksen puheenjohtajana on vuodesta 2007 toiminut Juha Suoranta.
Afrikan jako
thumb|[[Eurooppalaisten siirtomaavalta|Euroopan valtiot, jotka hallitsivat eri Afrikan alueita vuonna 1913 (kartassa myös nykyisten afrikkalaisvaltioiden rajaviivat): {{legend|#f6fab2|Belgian siirtomaat}} {{legend|#d2f89b|Italian siirtomaat}} {{legend|#fbc5c0|Britannian siirtomaat}} {{legend|#c0a6f2|Portugalin siirtomaat}} {{legend|#a4dbfb|Ranskan siirtomaat}} {{legend|#eaaff7|Espanjan siirtomaat}} {{legend|#bbfdd9|Saksan siirtomaat}} {{legend|#f6f6f6|itsenäinen}}]] Afrikan jako tarkoittaa Afrikan mantereeseen kohdistunutta valloitusta, jakoa ja kolonisaatiota, jonka takana olivat Euroopan senaikaiset suurvaltiot uuden imperialismin aikakaudella 1881–1914. Afrikasta 10 % oli Euroopan vallan alla 1870, ja 1914 osuus oli noussut melkein 90 %:iin. Vain Etiopia (silloinen Abessinia) ja Liberia säilyivät itsenäisinä. Motivaationa valtaamiselle oli Euroopan valtioiden keskinäinen kilpailu, kansallinen maine, uskonnon levittäminen ja Afrikan sisäpolitiikka.
Eurooppalaisten kolonisaatiota ja tavarakauppaa sääteli vuoden 1884 Berliinin konferenssi, jonka luoma yleissopimus valtuutti osallistujat valtaamaan Afrikan alueita nimiinsä. Euroopan suurvaltojen poliittisista ja kaupallisista vastakkainasetteluista huolimatta 1800-luvun lopussa, Afrikan jako rauhoitti tilannetta. 1800-luvun viime vuosina eurooppalainen sotilaallinen määräysvalta ja talouden dominointi vaihtui suoraan määräysvaltaan.
Jaakko Suolahti
thumb|right|Jaakko Suolahti. Jaakko Wilhelm Suolahti (18. tammikuuta 1918 Kulosaari, Helsingin maalaiskunta – 26. tammikuuta 1987 Helsinki) oli suomalainen antiikintutkija (historioitsija). Rooman sosiaalihistoriaan erikoistunut Suolahti oli Helsingin yliopiston yleisen historian dosentti 1955–1960 ja professori 1960–1981 sekä oli vuodesta 1973 Tampereen yliopisto dosentti. Hän toimi Suomen Rooman-instituutin johtajana 1962–1965.
Jaakko Suolahden isä oli historiantutkija Gunnar Suolahti, ja hänen serkkujaan olivat historioitsija Eino E. Suolahti ja säveltäjä Heikki Suolahti.
Johan Ludvig Runebergin muistomerkki
Johan Ludvig Runebergin muistomerkki on Helsingin Esplanadin puistossa sijaitseva runoilija J. L. Runebergin muistomerkki, jonka on veistänyt hänen poikansa, kuvanveistäjä Walter Runeberg. Muistomerkkiin sisältyy Runebergin näköispatsas ja Suomi-neidoksi tulkittu allegorinen jalustahahmo. Muistomerkki on pystytetty vuonna 1885. Pienempi kopio siitä ilman jalustahahmoa pystytettiin samana vuonna Porvooseen.
Teoksen kuvaus
Muistomerkki sijaitsee puiston keskimmäisen osan eli niin sanotun Runebergin esplanadin keskikäytävällä, sen symmetrisessä keskikohdassa Kluuvikadun ja Kasarmikadun kohdalla. Punagraniittisella jalustalla seisova pronssinen Runebergin hahmo katselee itään, kohti Kauppatoria.
thumb|upright|left|Jalustan naishahmo pitelee taulua, jossa on Maamme-laulun ruotsinkieliset sanat. Runeberg on kuvattu noin 55-vuotiaana eli pääteoksensa Vänrikki Stoolin tarinoiden toisen osan ilmestymisen aikoihin. Hän on pukeutunut papintakkiin, jota hän käytti toimiessaan Porvoon kymnaasin opettajana. Hän seisoo suorassa oikea käsi rintaansa vasten ja peukalo takinkäänteen alla. Jalustan etusivulla on toinen hahmo, karhuntaljaan pukeutunut nainen, joka tunnetaan nimillä Suomi ja Vårt land (”Maamme”). Hahmo pitelee oikeassa kädessään laakeriseppelettä ja nojaa vasemmalla kädellään suureen piirtokirjoitustauluun, johon on kaiverrettu Runebergin kirjoittaman Maamme-laulun ensimmäisen ja kahden viimeisen säkeistön sanat ruotsiksi. Hahmon jaloissa on kirjapino. Naisen on tarkoitus olla Suomen vertauskuvallinen muusa tai mytologinen suojelushenki, ei kansakunnan symboli.
Runebergin nimeä ei mainita muistomerkissä lainkaan, mutta jalustan Eteläesplanadin puoleiselle sivulle on kaiverrettu suomeksi sanat ”Suomen kansa maamme laulajalle” ja Pohjoisesplanadin puoleiselle sivulle vastaavasti ruotsiksi ”Af Finlands folk”. Takasivulla on vuosiluku 1885. Patsaan ja jalustan yhteiskorkeus on kahdeksan metriä.
Historia
Suomen kansallisrunoilijaksi julistetulle J. L. Runebergille ehdotettiin patsasta jo vuonna 1872, hänen vielä eläessään. Suomen säätyvaltiopäivät julistivat rahankeräyksen muistomerkkiä varten 31. toukokuuta 1877, vain muutamaa viikkoa Runebergin kuoleman jälkeen, ja asettivat vuoden 1878 alussa valtuuskunnan vastaamaan hankkeesta. Valtuuskunnan puheenjohtajana oli senaattori Lars Theodor von Hellens, sihteerinä kirjailija Zachris Topelius ja varainhoitajana kauppaneuvos Henrik Borgström. Muut jäsenet olivat J. V. Snellman, Lorenz Lindelöf, Otto Donner, Robert Lagerborg ja F. W. G. Hjelt.
Paljastus
thumb|Muistomerkin paljastustilaisuus 6.5.1885. Muistomerkki paljastettiin Runebergin kuoleman kahdeksanvuotispäivänä 6. toukokuuta 1885 parikymmentuhatpäisen yleisön läsnäollessa. Paljastustilaisuus oli valtava kansanjuhla, jonka yhteydessä koko Helsinki liputettiin ja kaupat suljettiin. Tilaisuuden aluksi 130 torven soittokunta soitti Porilaisten marssin, jonka jälkeen usean sadan hengen ”mies- ja naiskööri” lauloi tilaisuutta varten sanoitetun kantaatin. Tämän jälkeen valtioneuvos Wilhelm Lagus piti ruotsinkielisen puheen, jonka loppuosassa hän sanoi seuraavaa:
Seuraavaksi puhui tohtori Julius Krohn suomeksi:
Uudessa Suomettaressa kuvattiin paljastushetkeä seuraavasti:
Hurraahuutojen vaiettua säätyvaltiopäivien maamarsalkka, vapaaherra Samuel Werner von Troil piti puheen ensin ruotsiksi ja sitten suomeksi. Helsingin kaupunginvaltuuston puolesta piti puheen vapaaherra Maximus af Schultén myös ruotsiksi ja suomeksi. Sen jälkeen soitettiin vielä ”Suomilaulu”.
Uusi Suometar raportoi loppupäivän tapahtumista:
Vastaanotto ja versiot
Runebergin patsasta pidettiin Helsingin ensimmäisenä julkisena muistopatsaana, tosin periaatteessa sitä vanhempia on useita, esimerkiksi Keisarinnankivi ja eräät hautamuistomerkit. Porvoon kopio Runebergin muistomerkistä paljastettiin 30. toukokuuta 1885.
Walter Runeberg teki patsaasta useita pienoiskopioita eri materiaaleista, ja niitä päätyi eri omistajille. Naishahmon alkuperäisen kipsimallin hän lahjoitti vuonna 1895 Borgå lyceumille, ja se sijoitettiin koulun yläkerran aulaan.
Aiheesta muualla
60.16746°N, 24.94758°W
Ilkka Lapinleimu
Ilkka Juhani Lapinleimu (23. huhtikuuta 1936 Helsinki – 30. tammikuuta 2021 Kangasala ) oli suomalainen tekniikantutkija ja professori. Hän valmistui Teknillisestä korkeakoulusta diplomi-insinööriksi vuonna 1961 ja tekniikan lisensiaatiksi 1969 sekä väitteli Tampereen teknillisessä korkeakoulussa tohtoriksi vuonna 2001. Hän oli Oulun yliopiston mekaanisen teknologian professori 1972–1977 ja Tampereen teknillisen korkeakoulun konepajatekniikan professori vuodesta 1977. Hän tutkimusalaansa olivat lastuaminen ja tuotantosolut.
Ilkka Lapinleimun isä oli Veikko Lapinleimu.
Kapina tehtailla
Kapina tehtailla: Kuusankoski 1918 on historioitsija Seppo Aallon kirjoittama tietokirja. Se kertoo tapahtumista Kuusankoskella ennen Suomen sisällissotaa, sen aikana ja sen jälkeen. Aalto sai teoksesta vuoden 2018 Tieto-Finlandia-palkinnon ja se palkittin myös Vuoden historiateos -palkinnolla.
Tausta ja julkaisu
Seppo Aalto on kertonut, että ajatus kirjasta Kapina tehtailla lähti noin 2008. Hän tutustui tuolloin Mirja Turusen teokseen Veripellot, joka käsittelee Suomen sisällissodan tapahtumia Kouvolassa. Aalto on itse kotoisin Kuusankoskelta ja oli kuullut alueen hurjista tapahtumista jo aiemminkin.
Aalto alkoi kirjoittaa Kapina tehtailla -kirjaa vuonna 2016. Teoksen julkaisi vuonna 2018 kustannusyhtiö Siltala.
Sisältö
Kapina tehtailla käsittelee Suomen sisällissotaa Kymintehtaiden työntekijöiden näkökulmasta. Siinä kerrotaan työläisten kapinasta, punaisten vallasta, punakaartista ja terrorista sekä sodanjälkeisestä valkoisesta terrorista.
Neitsyen galaksijoukko
thumb|250px|Neitsyen galaksijoukon keskustaa. thumb|250px|Neitsyen galaksijoukko. Neitsyen galaksijoukko on galaksijoukko Neitsyen tähdistössä, 59 ± 4 miljoonan valovuoden päässä Maasta, ja se koostuu 1300–2000 galaksista. Niin kuin paikallinen ryhmäkin, se kuuluu Neitsyen superjoukkoon. Sen massaksi arvioidaan 1,2×1015 M☉.
The Lord of the Rings: The Battle for Middle-earth II
The Lord of the Rings: The Battle for Middle-earth II (lyhennettynä BFMEII) on EA Los Angelesin kehittämä ja EA Gamesin vuonna julkaisema reaaliaikainen strategiapeli.
Magnus Lavonius
Magnus Karl Lavonius (5. marraskuuta 1870 Viipuri – 21. syyskuuta 1948 Ylöjärvi) oli suomalainen tekstiiliteollisuusjohtaja, tamperelainen kunnallispoliitikko ja vuorineuvos, joka toimi Erichin hallituksen kulkulaitosten ja yleisten töiden ministerinä 1920–1921.
The Lord of the Rings: The Battle for Middle-earth II
Pelille on ilmestynyt lisäosa The Lord of the Rings: The Battle for Middle-earth II - The Rise of the Witch-king.
Helsingin Insinöörit HI
Helsingin Insinöörit HI ry on ammatillisaatteellinen yhdistys, joka on perustettu vuonna 1919. Helsingin Insinöörit HI ry on Uudenmaan alueella asuvien insinöörien ja rakennusarkkitehtien yhteinen järjestö. Jäseniä yhdistyksessä on noin 12 000. HI on Insinööriliiton liittoyhteisön suurin insinöörien jäsenjärjestö.
The Lord of the Rings: The Battle for Middle-earth II
Pelaaminen
Pelissä hyvän ja pahan puolet ovat jaettu rotuihin:
Magnus Lavonius
Lavoniuksen vanhemmat olivat hovioikeudenneuvos, lakitieteen tohtori Wilhelm Lavonius ja Maria Franciska Westzynthius. Hän oli Robert, Wilhelm Alexander ja Herman Lavoniuksen veli. Lavonius valmistui diplomi-insinööriksi vuonna 1893 Polyteknillisen opiston konerakennusosastolta. Suoritettuaan jatko-opintoja Saksassa Reutlingenin Spinn-, Web- und Wirkschulessa 1894–1895 hän tuli Tampereen Pellava- ja Rautateollisuus Oy:n (Tampella) palvelukseen Tampereelle kutomonjohtajaksi 1895. Vuonna 1909 hänestä tuli Tampereen Puuvillateollisuus Oy:n Lapinniemen tehtaan isännöitsijä eli toimitusjohtaja, joka johti tehdasta aina vuoteen 1945 saakka. Lavonius oli myös Kutomateollisuudenharjoittajien liiton johtokunnan jäsen 1911–1945 ja johtokunnan puheenjohtaja vuosina 1927–1945.
Helsingin Insinöörit HI
Toiminta
Helsingin Insinöörit keskittyy työmarkkinatoimintaan ja insinöörien muuhun edunvalvontaan. Lisäksi yhdistys osallistuu aktiivisesti insinöörikoulutuksen kehittämiseen Metropolia Ammattikorkeakoulussa.
The Lord of the Rings: The Battle for Middle-earth II
Vastaanotto
IGN on antanut pelille arvosanaksi 9.0/10 arvostelussaan.
Magnus Lavonius
Lavonius oli porvarissäädyssä Tampereen edustaja säätyvaltiopäivillä 1905–1906. Presidentin valitsijamies hän oli vuonna 1925. Edistyspuoluetta edustanut Lavonius toimi kulkulaitosten ja yleisten töiden ministerinä Rafael Erichin hallituksessa vuosina 1920–1921. Jälkimmäisenä vuonna hän yritti muodostaa Kokoomuksen, Maalaisliiton ja Edistyspuolueen yhteishallitusta, mutta hanke epäonnistui, kun kokoomuslaiset eivät halunneet samaan hallitukseen ulkoministeriksi kaavaillun Edistyspuolueen Rudolf Holstin kanssa. Lavonius luopui hallitustunnustelijan tehtävästä ja uuden Edistyspuolueen vähemmistöhallituksen muodosti Juho Vennola.
Helsingin Insinöörit HI
Jäsenet
Jäsenistä suurin osa on saanut koulutuksensa teknillisissä oppilaitoksissa tai ammattikorkeakouluissa. Työelämässä he ovat palkansaajina, ammatinharjoittajina sekä yrittäjinä. Palkansaajina jäsenet toimivat työnjohtajista toimitusjohtajiin. Merkittävä osa heistä on erilaisissa asiantuntijatehtävissä. Suurin osa jäsenistä luetaan työtehtäviensä perusteella ns. ylempiin toimihenkilöihin.
Magnus Lavonius
Tampereen kunnallispolitiikassa Lavonius oli mukana kaupunginhallituksen edeltäjän rahatoimikamarin jäsenenä 1902–1908 ja kaupunginvaltuuston puheenjohtajana 1912–1915 ja 1918 sekä jäsenenä 1907–1918 ja 1922–1928. Tampereen ensimmäisen sekä toisen raitiotiekomitean puheenjohtajana toiminut Lavonius kannatti voimakkaasti raitioteiden rakentamista Tampereelle, mutta tämä hanke ei kuitenkaan toteutunut.
Helsingin Insinöörit HI
Jäsenpalvelut ja -edut
Keskeisiä yhdistyksen kautta saatavia jäsenpalveluja ovat:
Magnus Lavonius
Vuorineuvoksen arvon Lavonius sai vuonna 1930. Hänen ensimmäinen puolisonsa vuodesta 1901 oli Ester Gabriella Solin, joka kuoli jo seuraavana vuonna eli 1902. Toinen puoliso vuodesta 1908, Olga Erika Simelius (k. 1948), tuli tunnetuksi työstään lastensuojelun parissa. Olga Lavonius vaikutti miehensä tavoin Tampereen kunnallispolitiikassa. Heille syntyi yksi tytär.
Helsingin Insinöörit HI
Jäsenpalvelut ja -edut
Jäsenetuja ovat mm. koulutukset, vakuutukset, lakiapu ja vapaa-aikaan liittyvät alennukset. Lisäksi HI järjestää runsaasti verkottumisen tilaisuuksia ja vapaa-ajan toimintaa.
Luettelo televisiosarjan Johnny Test jaksoista
Luettelo Johnny Testin jaksoista. Jaksot ovat tuotantokausikohtaisessa luettelossa Yhdysvaltain alkuperäisessä esitysjärjestyksessä.
Bensiinimoottori
Bensiinimoottori on bensiiniä käyttävä polttomoottori, joka voi olla kaksi- tai nelitahtinen. Tyypillisesti polttoaineseos sytytetään sytytystulpan avulla sähkökipinällä, joka poikkeaa dieselmoottorien käyttämästä puristussytytyksestä.
Bensiinimoottorit ovat yleensä ottosykliin perustuvia mäntämoottoreita. Eräät bensiinimoottorit ovat Wankelmoottoreita.
Taarapita
Taarapita eli Tarapita, Tooru tai Taara oli virolaisten ja liiviläisten palvoma jumaluus. Toorun palvominen loppui Baltian ristiretkien jälkeen, jolloin virolaiset käännytettiin kristinuskoon. Ristiretkien jälkeisessä rahvaanuskossa Tooru ei enää esiinny, vaikkakin Taara-sana vaikuttaa säilyneen osana tiettyjä paikannimiä. Tooruun uskottiin Länsi-Virossa ja Saarenmaalla.
Jumaluus
Aiemmin on esitetty, että nimitys Tooru olisi lainattu skandinaavien Thórr-jumalan nimityksestä. Samoin on ehdotettu, että Henrikin Liivinmaan kronikassa mainittu nimitys Tharapitha olisi muodostunut huudahduksesta ”Taara, avita!” eli ”Taara, auta!”. Kielitieteellisestä näkokulmasta vaikuttaa kuitenkin uskottavimmalta, että Taara-sana palautuu vanhaan uralilaiseen sanaan, jonka merkitys on 'korkea'. Täten Taara-nimityksen sukulaissanoja olisivat saamen Tiermes ja hantin Torem. Nimityksen Taarapita loppuosa saattaa olla samaa kantaa kuin suomen sana pitkä; pita-sanan merkitys olisi tällöin 'suuri'.
thumb|334px|Näkymä Ebaveren mäeltä
Henrikin Liivinmaan kronikassa Taarapita-nimitys mainitaan viisi kertaa. Ensimmäisellä kerralla kerrotaan, että Taarapitalla oli palvontapaikka Virumaalla Ebaveren mäellä. Toisen kerran Taarapita mainitaan Muhun valloittamisen yhteydessä vuonna 1227. Tällöin Henrik kertoo, kuinka Taarapita on ajettu pois kansan kastamisen kautta.
Paikannimet
Rahvaanperinteen mukaan Raplamaalla sijaitsevan Palukylan Hiidenmäen yksi nimi on ollut Taaralepa mägi. Palukylan mäki on rahvaanuskon kulttipaikka, ja Taaralepp-sana viittaa mäellä kasvaneisiin yhteen tai useampaan leppäpuuhun, joita on todennäköisesti pidetty pyhinä. Taara-sana tavataan paikannimen osana myös muualta Virosta. Myös Janakkalassa Kanta-Hämeessä sijaitsee Tarinmaa-niminen kylä, jonka yhteydessä Laurinmäellä olevan Laurinlähteen uskotaan olleen esikristillisellä ajalla Taara-jumalan uhrilehto.
Suomessa
Suomalais-karjalaisessa tarustossa Taarapitan muunnoksina on pidetty ainakin Tuuria ja Tuuraa. Kalevalassa mainitaan, kuinka taivaanhalki putoaa tulikipuna ”Tuurin uutehen tupahan”, josta se päätyy Aluen järveen. Sen seurauksen palaa paljon maita "suurena palo kesänä" ja Auluen järvi kuohuaa tulena yli puiden latvojen. Lopuksi kolme kalaa nielee jälleen vettyneessä järvessä pudonneen punasorosen ja piiloutuu kipua kivikkoon. Kalevalassa Tuurin uuden tuvan kerrotaan olevan laeton eli ilman kattoa. Kirjassaan Hopeanvalkea Viron entinen presidentti Lennart Meri spekuloi Tuurin vanhan tuvan sijainneen Ebaveren mäellä, josta Taarapita lensi Saarenmaalle synnyttäen Kaalin kraatterijärven. Janakkalassa lähellä Hakoisten linnavuorta sijaitsee pyhän Laurin lähde, jota on käytetty Taaran palvomiseen. Lisäksi Tuurin rinnakkainimi Palvoinen viittaa palvottuun jumaluuteen.
SKVR III1 486.
Cinnamomum loureiroi
Cinnamomum loureiroi on kanelipuihin kuuluva kasvilaji, jota esiintyy luonnonvaraisena Vietnamissa. Se on yksi neljästä tärkeimmästä lajista, joista saadaan kanelin nimellä myytävää maustetta. Kasvitieteilijät eivät ole kuitenkaan yksimielisiä siitä, onko Cinnamomum loureiroi oma lajinsa vai samaa lajia kuin kassiakaneli (Cinnamomum aromaticum tai Cinnamomum cassia). Erään tutkimuksen mukaan Cinnamomum loureiroi sisältää suurempia pitoisuuksia kumariinia ja kanelialdehydiä kuin kassiakaneli. Tieteellinen nimi Cinnamomum loureiroi on annettu portugalilaisen lähetyssaarnaajan ja kasvitieteilijän João de Loureiron mukaan.
Puhevika
Puhevika on kykenemättömyyttä muodostamaan virheettömästi jotakin tai joitakin äänteitä. Yleisemmät äänteet ovat r, l ja s. Puhevika huomataan yleensä lapsena ja siihen saa apua puheterapiassa. On myös monia aikuisia, joilla on puhevika. Yleensä puhevika korjataan lapsena.
PlayStation (tuotesarja)
pienoiskuva|oikea|Tuotesarjassa käytetty logo. PlayStation on Sonyn tuotesarja, johon kuuluvat pelikonsolit, käsikonsolit, näiden oheislaitteet ja verkkopalvelut.
Tulevat konsolit
Arvioiden mukaan seuraava konsoli ei tule markkinoille ainakaan ennen vuotta 2027. Suunniteltu vuosi ei ole julkista tietoa, vaan se on päätelty asiakirjoista.
Muut laitteet
PlayStation 3D Display oli PlayStation-tuotemerkin alla myytävä 3D-televisio.
One More Magic Potion
One More Magic Potion on folk metal -yhtyeen Ensiferumin singlelohkaisu yhtyeen kolmannelta studioalbumilta Victory Songs. Se nousi Suomen virallisen singlelistan ensimmäiselle sijalle, jolla se pysytteli kaksi viikkoa.
Tonina (S62)
Tonina (runkonumero S62) oli Espanjan laivaston vuonna 1972 vesille laskettu Delfín-luokan sukellusvene.
Valmistus
Alus tilattiin Cartagenasta, missä köli laskettiin 2. maaliskuuta 1970. Alus laskettiin vesille 3. lokakuuta 1972 ja otettiin palvelukseen 10. heinäkuuta 1973.
Palvelus
Alus poistettiin palveluksesta vuonna 2005.
Maiju Leskinen
Maiju Leskinen (nyk. Growick, s. 1955) on suomalainen entinen malli, joka teki 1970-luvulla uraa New Yorkissa. Hän on missi Kaarina Leskisen nuorempi sisar. Hän on asunut vuodesta 2013 Floridan Palm Beachissä puolisonsa, mainosmies ja kirjailija Phil Growickin kanssa. Heillä on 1980-luvulla syntynyt poika Kevin.
Miss Helsingiksi 1970-luvun alussa kruunattu Maiju Leskinen pääsi 17-vuotiaana yhdysvaltalaisen mallitoimisto Wilhelminan listoille ja töihin New Yorkiin vuonna 1973. Hän teki mallintöitä kymmenisen vuotta, oli sitten kotirouvana ja toimi 1990-luvulta alkaen parikymmentä vuotta kouluavustajana.
Suomalaiset naistenlehdet raportoivat 1970-luvulla tarkkaan Maiju Leskisen vaihtuvista miljonäärikumppaneista. Muun muassa 1980-luvun taitteessa Maiju Leskinen oli kihloissa bestsellerkirjailija Harold Robbinsin kanssa. Vuonna 1982 Helsingin Sanomat piikitteli Maiju Leskisen Anna-lehdessä otsikkoon nostettua haastattelurepliikkiä: ”Täkäläiset ystäväni ovat kauniita ja kuuluisia ihmisiä. Kutsuillani ei juuri rumia ihmisiä näy.”
Ravennan maakunta
Ravennan maakunta on yksi Italian maakunnista. Se sijaitsee Emilia-Romagnan alueella ja sen pääkaupunki on Ravenna.
Ravennan maakunnan pinta-ala on 1 859 km² ja väkiluku vajaat 400 000. Maakunnassa on 18 kuntaa.
Ravennan maakunta sijaitsee Adrianmeren rannalla, ja sen rannikolla on lukemattomia laguuneita ja hiekkadyynejä. Sisämaassa lähempänä Toscanaa maasto muuttuu kukkulaisemmaksi ja vuoristoisemmaksi.
Amerikan intiaaniliike
250px|thumb|Amerikan intiaaniliikkeen lippu. Amerikan intiaaniliike (American Indian Movement, AIM) on Yhdysvaltojen alkuperäisväestön oikeuksia ajava aktivistiliike. Merkittävää kansainvälistä huomiota liike sai vallatessaan Intiaaniasiain toimiston Bureau of Indian Affairs (BIA) Washingtonissa vuonna 1972 ja erityisesti vuoden 1973 Wounded Kneen selkkauksesta Pine Ridge -reservaatin alueella, Etelä-Dakotassa. AIM:n vuonna 1968 tapahtuneeseen perustamiseen osallistui lähes 200 henkilöä Yhdysvaltain alkuperäisväestöstä, tunnetuimpina Dennis Banks ja Russell Means.
Amerikan intiaaniliikkeen perustamista seuranneina vuosikymmeninä järjestö muun muassa johti protesteja intiaanien oikeuksien puolesta, pyrki edesauttamaan alkuperäisväestön kulttuurin uudistumista, seuraamaan poliisin vastatoimia ja järjesti työllistämisohjelmia kaupungeissa ja reservaattien yhteisöissä eri puolilla Yhdysvaltoja. Sen ohella järjestö on usein tukenut muitakin alkuperäisväestöjen hankkeita, myös Yhdysvaltojen ulkopuolella.
Dana Haidar Touran
Dana Haidar Touran (s. 30. tammikuuta 1993) on jordanialainen taekwondon MM-mitalisti.
Amerikan intiaaniliike
Perustaminen
AIM perustettiin Minneapolisissa, Minnesotassa 28. heinäkuuta 1968. Perustamista edeltävinä vuosina useat järjestön alkuperäisjäsenistä tapasivat toisensa Minnesotan oikeuslaitoksen määräämiä vankeusrangaistuksia suorittamasta. Järjestön pääasiallisten organisaattorien onkin sanottu tällä tavoin käyneen läpi ideologisen orientoitumisprosessin ja löytäneen intiaanijuurensa, mikä johti aikansa intiaaniliikkeistä kenties militanteimman muodostumiseen.
Dana Haidar Touran
Touran saavutti MM-hopeaa 49 kg:n painoluokassa Pueblassa 2013. Välierässä hän kukisti Kroatian Lucija Zaninovićin pistein 6−3. Loppuottelussa hän hävisi thaimaalaiselle Chanatip Sonkhamille 0−13. Hän karsiutui MM-kisojen puolivälierissä 49-kiloisissa 2015.
Touran saavutti Aasian kisoissa hopeaa 46 kg:n sarjassa Kantonissa 2010. Aasian-mestaruuskilpailuissa hän sai 49-kiloisissa hopeaa 2014 ja 46-kiloisissa pronssia 2010.
Touran saavutti 2010 hopeaa 49 kg:n painoluokassa sekä nuorten olympialaisissa että nuorten MM-kilpailuissa. Nuorten Aasian-mestaruuskilpailuissa hän sai 42-kiloisissa kultaa 2007 ja 46-kiloisissa hopeaa 2009.
Amerikan intiaaniliike
Varhaisia protesteja
AIM:n taktiikkaan kuului Yhdysvaltain lehdistön ja median käyttäminen oman siloittelemattoman sanomansa välittämiseen. Niinpä se pyrki järjestämään tilanteita, joita tiedonvälitys ei voinut jättää huomiotta. Tämän onnistuessa, uutisten toimittajat etsivät AIM:n edustajia haastateltaviksi ja järjestön sanoma pääsi esille. Traditionaalisten vaikutuskanavien sijaan, AIM pyrki varmistamaan että sen sanoma välittyisi suoraan Amerikan kansalle. Niinpä AIM:n jäsenet etsivät aina tilaisuuksia, jotka voisivat johtaa julkisuuteen. Tällaisia muodostuikin 1970-luvun mittaan useita.
Usein AIM:n liitetty Alcatrazin vankilasaaren valtaus vuonna 1969 oli todellisuudessa löyhän Indians of All Tribes -nimellä kulkeneen intiaaniryhmien liittokunnan organisoima tapahtuma. Vasta perustamisvaiheessaan olleen AIM:n osuus tapahtumiin oli korkeintaan minimaalinen, joskin tapahtuma on nähty sysäyksenä järjestön nopeaan kasvuun.
Pine Ridgen välikohtaukset
Vuonna 1973 AIM:n aktivistit linnoittautuivat Wounded Kneen pikku kylään Pine Ridge -reservaatissa Etelä-Dakotassa. Heidän väitettiin ottaneen 11 panttivankia, mikä johti kaupungin 71 päivää kestäneeseen piiritykseen. Seuranneissa oikeudenkäynneissä useimmat vangituista AIM:n jäsenistä vapautettiin kuitenkin syyttöminä.
26. kesäkuuta 1975 puhjennut ammuskelu AIM:n jäsenten ja FBI:n agenttien välillä johti intiaani Joseph Stunzin ja kahden FBI:n agentin, Jack Colerin ja Ronald Williamsin, kuolemaan. Leonard Peltier tuomittiin lopulta agenttien kuolemasta. Monet AIM:n aktivistit kuitenkin väittivät, että agentit ampuneet järjestön jäsenet olivat toimineet itsepuolustukseksi. Kaksi Peltierin kanssasyytettyä vapautettiinkin itsepuolustuksen perusteella erillisessä oikeudenkäynnissä. Peltierin syyttäjät toisaalta huomauttivat että toinen agenteista oli ammuttu lähietäisyydeltä haavoittuneena, ja jo antautuneena. Stunzin surmasta ei koskaan järjestetty oikeudenkäyntiä, eikä ketään asetettu syytteeseen.
Yhdysvaltain oikeuslaitoksen tuomarin Gerald Heaneyn tuomio oli, että intiaanit olivat osin syyllisiä vuoden 1975 laukaustenvaihtoon, jossa Stunz, Coler ja Williams kuolivat. Hän kuitenkin totesi hallituksen "ylireagoineen" vuoden 1973 Wounded Kneen piiritystilanteessa, mikä oli luonut terrorin ilmapiirin ja johtanut tappaviin laukauksiin.
Vuonna 2007 sioux-kansat eivät ole edelleenkään hyväksyneet heille tarjottuja aluekorvauksia pyhinä pitämistään Mustista vuorista, vaan pitävät sopimusta laittomana. Intiaaniaktivisti Russell Means ja lakotojen ylin johto toimittivat Yhdysvaltain ulkoministeriölle joulukuussa 2007 viestin, jossa sanoutuivat irti yli 150 vuotta sitten tehdyistä vanhoista mielivaltaisista sopimuksista.
AIM:n kanta Wounded Kneen vuoden 1973 selkkaukseen oli, että kylän väestö oli pyytänyt apua puolustaakseen kotejaan viranomaisten sallimia hyökkäyksiä vastaan. FBI oli kuitenkin saartanut heidät ja pitänyt näin AIM:n jäseniä panttivankeina. Monet Wounded Kneen asukkaista taas kieltävät tämän ja näkevät kylän valtauksen johtaneen kotiensa tuhoutumiseen. Seurauksena oli useita oikeudenkäyntejä, joissa AIM ja poliisiviranomaiset syyttivät toisiaan, mutta vain harvoja AIM:n jäseniä tuomittiin osuudestaan selkkauksessa.
Suuri osa AIM:n ympärille versoneista riidoista on keskittynyt Leonard Peltierin murhaoikeudenkäyntiin vuonna 1977. Eräät aktivisteista ovat esittäneet epäilyksensä siitä, että hän olisi ollut vastuullinen surmista, ja muun muassa Amnesty International on vedonnut Peltierin vapauttamisen puolesta. Toiset huomauttavat murhien tapahtuneen sotatilannetta muistuttaneissa olosuhteissa ja näkevät että Peltierin rooli tapahtumissa tulisi ottaa uudelleentarkasteluun tämän valossa.
Toinen AIM:n liittyvä murhaoikeudenkäynti koskee liikkeen jäsenen Anna Mae Pictou-Aquashin surmaa 1976, josta kaksi 1970-luvulla AIM:iin liittynyttä, John Graham ja Arlo Looking Cloud, olivat syytettyinä vuonna 2003. Looking Cloud tuomittiinkin lopulta asiasta. Grahamin oikeudenkäynti sen sijaan odottaa edelleen 25 vuoden jälkeen tämän luovutusta Kanadasta. Syytteisiin asettamista edeltäneinä vuosikymmeninä eräät AIM:n aktivistit ovat väittäneet FBI:n toimineen osallisena tai jopa järjestäneen murhan. Toisaalta jokainen nykyisen AIM:n eri osastoista syyttää toisia osuudesta Aquashin murhassa. Sittemmin tapahtumat ovat kirvoittaneet myös useampia folklauluja, tunnetuimpana Buffy Sainte-Marien ”Bury My Heart At Wounded Knee”, joka viittaa sekä Peltieriin että Pictou-Aquashiin.
Myöhempiä vaiheita
AIM:n toimintaan on myös aktiivisesti kuulunut vastustaa alkuperäisväestön karikatyyrien käyttö urheiluseurojen maskotteina. Tällaisia maskotteja käyttävistä seuroista voidaan mainita Cleveland Indians, Atlanta Braves ja Washington Redskins, joita vastaan AIM on organisoinut protesteja eri lajien pääsarjojen otteluissa.
AIM on myös toiminut intiaanien elinolosuhteiden parantamiseksi. Se on perustanut säätiöitä ja muita instituutioita tähän tarkoitukseen, kuten Heart of the Earth School, Little Earth Housing, International Indian Treaty Council, AIM StreetMedics, American Indian Opportunities ja Industrialization Center (joka on yksi suurimmista intiaanien ammattikoulutusohjelmista USA:ssa). Vastaavia hankkeita ovat lisäksi KILI radio ja Indian Legal Rights Center.
Sandinisti/Intiaani-konfliktin aikaan Nicaraguassa 1980-luvun puolimaissa AIM:n Russell Means osallistui osaltaan miskito-intiaanien tukemiseen sandinistihallintoa vastaan näiden tämän pyrkiessä pakkosijoittamaan 8 500 miskitoa uusille asuinalueille. Tämä kuitenkin vahingoitti AIM:n mainetta useiden USA:n valkoisten johtamien vasemmistolaisten organisaatioiden silmissä, sillä nämä vastustivat contra-sissejä ja tukivat sandinistiliikettä. Contrien toimintaan kuului kapinallisten värvääminen myös Nicaraguan intiaaniryhmistä, mukaan lukien miskitot. Oman kuvauksensa mukaan Means asettui sandinistihallintoa vastaan tukiessaan miskito, sumo- ja rama-intiaaniryhmiä, mutta ei Reaganin hallituksen tukemien contrien taakse, joiden tavoitteena oli sandinistien kaataminen.
AIM:n taistelu intiaanien oikeuksin puolesta jatkuu yhä 2000-luvulla. Keskeisin osa AIM:n toimintaa on vastustaa pyrkimyksiä, joiden tavoitteena on ollut pitää Pohjois-Amerikan alkuperäisasukkaat poliittisen ja yhteiskunnallisen päätöksenteon marginaalissa. Monissa AIM:n aktiviteeteista kyseenalaistettiin intiaanien vastaisten voimien ideologista perustaa, jonka katsottiin ilmenevän julkilausumattomana esimerkiksi Yhdysvaltojen kansallisissa juhlapäivissä, kuten Kolumbuksen päivässä ja kiitospäivässä. AIM:n mukaan kiitospäivän tulisikin olla nimetty pikemminkin ”kansalliseksi murheen päiväksi”, ja sitä tulisi viettää protestina intiaanien alueiden ja luonnonvarojen ryöstämisen johdosta.
Vuonna 2004 AIM protestoi tutkimusmatkailijoiden Meriweather Lewisin ja William Clarkin 200-vuotisjuhlissa (katso Lewisin ja Clarkin tutkimusretki) ja muistutti amerikkalaisia siitä riistosta, jonka kohteeksi intiaanit olivat joutuneet tutkimusmatkan jälkeen.
AIM:n sisäisiä ideologisia erimielisyyksiä
Kuten monien kansallisten vapautusrintamien (PLO, ANC) kohdalla, myös AIM:n sisällä kehittyi vuosien mittaan ideologisia erimielisyyksiä. Vuonna 1993 liike jakautui kahtia, kummankin puolueen pitäessä itseään AIM:n perinteiden jatkajina ja syyttäessä toista osapuolta alkuperäisen ideologian kadottamisesta. Toinen, Bellecourteihin yhdistetty, Minneapolisissa perustettu ryhmä, tunnetaan nimellä AIM-Grand Governing Council (GGC). Toinen taas, johtajinaan muun muassa Russell Means, omaksui nimen AIM-International Confederation of Autonomous Chapters (ICAC).
Kahtiajako astui virallisesti voimaan, kun jälkimmäinen ryhmä julkaisi julistuksensa ”Edgewood Declaration” vuonna 1993, viitaten siinä organisaatiossa näkemiinsä puutteisiin ja Bellecourtien autoritaariseen johtoon. Ideologiset erimielisyydet näyttävät kuitenkin kehittyneen hiljalleen, GGC:n edustaessa henkisempää joskin myös kontrolloidumpaa ja enemmän valtavirtaa edustavaa suuntausta liikkeen toimintaan. ICAC:n mukaan AIM on aina ollut organisoitu rakentumaan joukosta epäkeskitettyjä, itsenäisiä osastoja, joilla on ollut paikalliset johtajansa ja vastuunsa paikallisesta toiminnasta. Se kieltää Minneapolisin ryhmän vaateet keskitetystä johdosta sekä Amerikan alkuperäiskansojen poliittisen tradition että AIM:n alkuperäisen filosofian vastaisina. ICAC myös pyrkii, vaikkakin intiaanien perinteisten henkisten traditioiden ohjaamana, lähemmäs kolmannen maailman maiden vapautusrintamien strategioita ja alkuperäiskansojen yhteistä nationalismia.
Marsopa (S63)
Marsopa (runkonumero S63) oli Espanjan laivaston vuonna 1974 vesille laskettu Delfín-luokan sukellusvene.
Valmistus
Alus tilattiin Cartagenasta, missä köli laskettiin 19. maaliskuuta 1971. Alus laskettiin vesille 15. maaliskuuta 1974 ja otettiin palvelukseen 12. huhtikuuta 1975.
Palvelus
Alus poistettiin palveluksesta vuonna 2006.