cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Charles Brown (meriupseeri)
Vuonna 1739 kommodori Brown osallistui Portobellon taisteluun, jossa hän toimi vara-amiraali Edward Vernonin kuuden linjalaivan osaston varakomentajana. Taistelussa hänen lippulaivansa oli HMS Hampton Court, jonka kapteenina toimi Digby Dent. Hän johti hyökkäyksiä Portobellon linnakkeita vastaan. Operaatio päättyi voittoon ja tarinan mukaan Portobellon kuvernööri Don Francisco Javier Martines de la Vega y Retes kieltäytyi antamasta miekkaansa antautumisen merkiksi Vernonille, vaan hän antoi sen Brownille. Espanjalaisen mukaan Vernon ei olisi voittanut taistelua ilman Brownia.
Luettelo televisiosarjan Siskoni on noita hahmoista
Baxter, P.
1920-luvulla kieltolain aikaan Baxter piti suosittua salakapakkaa kartanossa. Hänellä oli kuolevainen aviomies nimeltä Gordon Johnson sekä kaksi serkkua: P. Bowen ja P. Russell, jotka molemmat olivat myös Warrenin suvun noitia.
Charles Brown (meriupseeri)
Brownin tytär meni naimisiin amiraali William Parryn kanssa. Heidän tyttärensä Lucy avioitui kapteeni William Lockerin kanssa.
Luettelo televisiosarjan Siskoni on noita hahmoista
Baxter, P.
P. Baxterin serkku, P. Russell rakastui demoniin nimeltä Anton, ja joutui pahan vaikutuksen alaiseksi ja liitti voimansa Antonin kanssa tappakseen serkkunsa P. Baxterin ja P. Bowenin. Taistelun aikana, P. Russel joutui serkkujensa tappamaksi.
Glen Belland
Glen Belland (Jesse Woodrow) esiteltiin sarjan neljännellä tuotantokaudella Paigen parhaana ystävänä ja pari onkin ollut on-off suhteessa highschoolista asti. Glenillä ja Paigella ei koskaan kuitenkaan ollut kovin vakavaa romanttista suhdetta, Glenin matkustelun vuoksi; Paige kuitenkin luottaa tähän täysin ja kertoikin tälle Halliwellien salaisuuden.
Beltazor
Belthazor eli Cole Turner (Julian McMahon) on puoliksi demoni ja puoliksi ihminen sekä Phoeben ihastuksen ja lopulta rakkauden kohde. Cole hallitsee useita taikakykyjä; hän pystyy teleportaamaan itsensä paikasta toiseen ja heittämään energiapalloja. Demonimaailmassa Cole tunnetaan paremmin Belthazorina, satoja vuosia palvelleena demonisena palkkamurhaajana. Kaiken pahan lähde antaa Colelle tehtävän tappaa Lumotut, mutta tämä rakastuukin Phoebeen ja tulee Lumottujen läheiseksi liittolaiseksi. Vaikka Cole lopulta pääseekin eroon demonisesta puolestaan ja nai Phoeben, hän ei koskaan saa Paigen luottamusta puolelleen.
Bennett, Victor
Syntymäaika – 16. tammikuuta 1949.
Ihmissuhteet – Prudence, Piper ja Phoebe Halliwellin isä; Wyatt, Chris ja Melinda Halliwellin sekä Phoeben ja Coopin kolmen lapsen isoisä.
Siviilisääty – ollut naimisissa kahdesti: Patricia "Patty" Halliwell ja Doris (2003).
Tony Denison (kausi 1), James Read (kaudet 3–8) – Victor ei ollut osana tyttäriensä lapsuutta, erottuaan vaimostaan ja myöhemmin tämän kuoltua ja alkoikin rakentaa suhdetta tyttäriinsä vasta heidän saatua voimansa. Saatuaan tietää ex-vaimonsa ja tämän Valontuojan tyttärestä, Paigesta, Victor kohteli tätä kuin omaansa. Victor on myös sopinut välinsä Pattyn kanssa tämän haamun kanssa käymissä keskusteluissaan. Tulevaisuuden Chris Halliwell kertoi olevansa Victorin kanssa läheinen Piper kuoleman vuoksi; Lumottujen ja Chris muutettua tulevaisuutta ei tiedetä onko yhä näin.
Terhi (yritys)
Yritys markkinoi Terhi-nimellä 19 venemallia, Sea Star -nimellä kolmea hyttivenemallia ja yhtä avomallia sekä Silver-Veneet-nimellä 16 venemallia.
TerhiTec Oy toimii Naantalin Rymättylässä (päätoimipaikka) ja Ähtärissä (Silver) omistamissaan tiloissa. Vuonna 2010 perustettiin myyntikonttori Tukholmaan. Lisäksi sillä on alihankintavalmistusta Savonlinnassa.
Historia
Terhi-tuotemerkki perustettiin 1950-luvun puolivälissä, ja Terhi perämoottorien valmistus aloitettiin Jyskän tehtaalla. Perämoottorien markkinoijaksi tuli Korpivaara Oy, joka markkinoi myös vuodesta 1969 alkaen valmistettuja Terhi-veneitä. Alun perin lasikuidusta valmistettuja veneitä tehtiin eri valmistajilla vuoteen 1972 saakka, jonka jälkeen Korpivaaran sisaryhtiö Konemuovi Oy Rymättylässä aloitti veneiden valmistamisen ABS-kestomuovista, josta kaikki Terhi-veneet valmistetaan edelleen.
Amer-yhtymä osti Korpivaaran vuonna 1984. Venetehdas irtaantui vuonna 1992 itsenäiseksi yhtiöksi Terhi Oy:ksi. Vuonna 2005 Terhi Oy liitettiin Otto Brandt -konsernin omistukseen.
Vuoden 2009 alussa Terhi Oy osti turkulaisen Port Arthur Oy:n omistaman Sea Star -malliston valmistuksen. Vuoden 2009 lopussa Terhi Oy jatkoi laajenemistaan ostamalla ähtäriläisen Silver Veneet Oy:n liiketoiminnan. Kaupassa Silver-malliston brändi- ja valmistusoikeudet sekä Silverin 70 työntekijää siirtyvät Terhille.
Terhi
Terhitec Oy ja sen edeltäjät ovat valmistaneet Terhi-brändiin kuuluvia soutu-, moottori- ja purjeveneitä yhteensä yli 200 000 venettä. Vuonna 2009 Terhi-mallistoon kuului 12 eri moottorivene-, 10 soutuvene- ja yksi purjejollamalli. Lisäksi mallistoon on aikaisemmin kuulunut viisi soutuvene-, 14 moottorivene-, neljä purjevene- ja 19 lasikuituvenemallia sekä yksi kanoottimalli.
Terhi 385 -soutuveneen valmistus aloitettiin vuonna 1981, ja siitä tuli pian Suomen ostetuin vene. Terhi 385 -soutuveneitä on valmistettu yli 40 000 kappaletta.
Vuonna 1972 Terhi kehitti ABS-veneen valmistukseen oman teollisen menetelmänsä, jolla veneitä pystyttiin tekemään tehokkaasti sarjatuotannossa. Automaattisella muovauskoneella ABS-kestomuovi muotoillaan veneen sisä- ja ulkokuoriksi, ja kuorien välinen tila vaahdotetaan täyteen vettä imemättömällä polyuretaanivaahdolla. Syntyvä rakenne on luja ja jäykkä, ja lisäksi vene on käytännössä uppoamaton. thumb|245px|Terhi Sea Star 500 XR [[Niukkalan satamassa.]]
SeaStar
SeaStar-veneet tehtiin alun perin Kokkolassa perinteisin menetelmin ja käsityönä. Sarjatuotanto alkoi vuonna 1984 ja samalla se nousi yhdeksi suosituimmista venemalleista Suomessa. Nykyisin SeaStar-mallisto valmistetaan TerhiTecin tehtaalla Ähtärissä ja mallistoon kuuluu kaksi 6,60–8,10 metriä pitkää hyttivenemallia (SeaStar 24 Cabin ja 26 Cabin) sekä 6 metrinen pulpettivene SeaStar 20 Open.
Silver-veneet
Silver-veneiden tuotanto alkoi 1990-luvun alussa ja ensimmäinen Silver-vene (Silver Hawk) esiteltiin Helsingin venemessuilla vuonna 1991. Silver-veneet tehdään käyttämällä niin sanottua AluFibre-rakennetta, jossa on yhdistetty merialumiinin ja lujitemuovin hyvät ominaisuudet. Silver oli ensimmäinen venemerkki, joka hyödynsi tätä teknologiaa venevalmistuksessa ja on edelleenkin selkeä johtaja AluFibre-venemarkkinoilla. Mallistoon kuuluu 16 venettä, joista 13 on avomallisia moottoriveneitä, pituudeltaan 4,85–7,30 metriä. Kolme on kattettuja malleja, kaikki pituudeltaan 6,50 metriä.
Luettelo televisiosarjan Siskoni on noita hahmoista
Bowen, P.
P. Bowen (s. kesäkuu 1895- k. toukokuu 1972) on Prue Halliwellin menneisyyden minä ja Lumottujen sukulainen. Hänen voimansa oli jäähengitys (cryokinesia). Hän oli Gregory Bowenin tytär, joka taas oli Warrenin suvun noidan, Lola Mackin poika ja Warrenin noitasuvun hyvä noita. 1920-luvulla Bowen asui kahden serkkunsa kanssa perheen kartanossa, jonka Baxter oli muuttanut kieltolain aikaiseksi salakapakaksi ja jossa Bowen työskenteli valokuvaajana.
Brody, Kyle
Kyle Brodysta tuli Paige Matthewsin kiinnostuksen kohde sarjan seitsemännellä kaudella.
Salaperäinen liittovaltion agentti, joka tietää yliluonnollisesta maailmasta; Brody astuu sarjaan turhautuneen komisario Sheridan alkaa soitella apua Halliwellien mysteerin selvittämiseen. Brodyn kuollessa, tämä palaa maanpinnalle Valontuojana.
Callawayn perhe
Burt Callaway (Carl Anthony Nespoli)
Callawayn isoäiti (Christine Healy)
James Callaway (James Sutorius)
Olivia Callaway (Rachelle Lefevre):
Candor, Neuvoston jäsen
Demoni Candor tai Neuvoston jäsen Condor (Leland Crooke) on uudelleen järjestäytyneen demonisen neuvoston (tai toisen neuvoston) jäsen, jotka juonivat sarjan kahdeksannella kaudella Lumottuja vastaan. Christy Jenkins karkottaa Condorin ja hän tuhotaan henkenä taikaliemen avulla.
Demonilapset
Demonilapset ovat yläluokan demonien jälkeläisiä. Lapset näyttävät normaaleilta, mutta ovat oikeasti puhdasverisiä demoneja. He voivat olla erittäin vaarallisia kasvaessaan täysiin voimiinsa. Vain Jäätelömiehen ohjaama Ei mikään voi tuhota lapset, sen soittaessa paholaisen sointua, jota lapset eivät voi vastustaa.
Emma
Juonen käänteessä, Emman sulhasen tappajaksi paljastui Belthazor, jonka saadessaan tietää Cole on surullinen ettei edes muista miltä mies näytti, mutta tunnustaa athameen kuuluneen hänelle. Lopulta Emma karkottaa Colen demonisen puolen käyttämällä Phoeben aikaisemmin valmistamaa taikalientä.
Lumottujen kantaisät
Lumottujen kantaisät sekä perheen jäsenet ovat: Priscilla Baxter, Victor Bennett, Pearl Russell, Phoebe Bowen, Allen "Jack" Halliwell, Patricia Halliwell, Charlotte (kolmannen kauden jaksossa Pyhäinpäivä), Melinda Warren, ja Paigelle Samuel Wilder. Halliwellien perhe on Warrenin suvun noitien jälkeläisiä, jonka aloitti Melinda Warren, 1800-luvulla eläneen Charlotte Warrenin tytär. Yksi tekijä joka aiheutti Lumottujen ja muiden suvun noitien vahvuuden on heidän siteensä perheenä.
Lumottujen esiäiti on myös Beatrice Warren, jota kuvailtiin jaksossa Pelastakaa sotamies Wyatt seuraavasti: karski, mutta voimakas nainen, joka on täynnä viisautta ja kunnioitusta ja joka kohtasi demoni zorladin 1900-luvun puolivälissä. Koska tämä saattoi pysäyttää vihollisensa kannoilleen, Beatrice ei kuitenkaan pystynyt taistelemaan Zorlafin mahtia vastaan vaan päätyi menettämään toisen jalkansa. Brianna Warren on toinen Lumottujen esiäiti, jonka Varjojen kirja kertoo pystyneen telekineettisesti liikuttamaan miekkaa (Sodan Jumalalle Gabrielille kuulunutta) "tuhansia maileja", voimannäytettä jota Prue arveli ettei kykenisi suorittamaan.
Jaksossa Tyhjyys, Lumotut kutsuvat avukseen kantaisiään Kaiken pahan lähdettä vastaan. Loitsu sisältää luettelon Warrenin suvun matriarkkoja; Prudence, Patricia, Penelope, Melinda, Astrid, Helena, Laura ja Grace. Patricia mainitsi kerran, että Phoebe nimettiin tämän lempitädin mukaan joten on mahdollista ettei Penelope Halliwell o.s. Johnson (mummo) ollut Gordon Johnsonin ja P. Baxterin ainut tytär. On myös mahdollista, että kyseinen täti oli yksi Pattyn serkuista.
Kuudennen kauden jaksossa Rakkauden kesä, Allen Halliwell erehtyy luulemaan Paigea siskokseen Janiceksi, jolloin Janice Halliwell on Pattyn biologinen täti ja Lumottujen isotäti. Sarjan ensimmäisessä jaksossa Kolmen voima, Piper toteaa Phoebelle, että heillä on maaninen täti, juoppo serkku ja näkymätön isä. Koska Pattylle ei oletettavasti ole lainkaan sisaruksia, on todennäköistä, että kyseiset täti ja serkku tulevat heidän isänsä, Vicotr Bennettin puolelta. Neljännen kauden jaksossa Koolla on väliä, Piper mainitsee Leolle "isotädistään, Sylviasta", joka kerää ötököitä, koska niiden kanssa on helpompi kommunikoida kuin ihmisten. Ei tiedetä onko Sylvia Halliwellien vai Bennettien suvun puolelta. Neljännen kauden jaksossa Uusi alku, Paige puhuu puhelimessa sedälleen davelle ja kysyy tätinsä Julien vointia. Vaikkei kyseessä olekaan biologiset perheen jäsenet, he ovat kuitenkin osa Paigen perhettä adoptiovanhempiensa Matthewsien kautta.
Natalja Puškina
pienoiskuva|Natalja Nikolajevna Puškina o.s. Gontšarova, [[Aleksandr Brjullovin vesivärimaalaus, n. 1831–1832. Puškin-museo, Pietari.]] Natalja Nikolajevna Puškina-Lanskaja (, o.s. Gontšarova, ven. Гончарова; 8. syyskuuta 1812 Tambovin kuvernementti – 26. marraskuuta 1863 Pietari) oli venäläisen runoilijan Aleksandr Puškinin vaimo vuodesta 1831 vuoteen 1837 saakka, jolloin runoilija kuoli kaksintaistelussa Georges d’Anthèsia vastaan. Vuonna 1844 Natalja solmi kenraali Petr Petrovitš Lanskoin kanssa avioliiton, joka kesti Nataljan kuolemaan saakka.
Elämä
Natalja Puškina syntyi 8. syyskuuta 1812 Tambovin kuvernementissa, jossa hänen perheensä eli sen ajan, kun Moskova oli Napoleonin joukkojen valtaama. Hänen isänsä, joka oli tehtaanomistajan perillinen Kalugasta, sai päävamman vuonna 1815 pudottuaan hevosen selästä eikä sen jälkeen enää pystynyt huolehtimaan perheestään. Hänen äitinsä, joka oli lähtöisin Moskovan aristokratiasta, otti perheen huollettavakseen.
Puškina tapasi Puškinin ensimmäisen kerran 16-vuotiaana, jolloin hän oli Moskovan seurapiireissä kuuluisa kauneudestaan. Hän hyväksyi lopulta Puškinin kosinnan pitkän epäilyn jälkeen vuonna 1830 otettuaan ensin selvää siitä, että keisari ei suunnittele runoilijan vainoamista. Vihkiminen tapahtui 15. helmikuuta 1831 Moskovassa.
pienoiskuva|Natalja Nikolajevna Puškina-Lanskaja, Ivan Makarov, 1849. Kuuden avioliittovuoden aikana Natalja Puškina synnytti neljä lasta, joista kaksi oli poikia ja kaksi tyttöjä. Perhe asui enimmäkseen maaseudulla, mutta aviomies vietti usein aikaansa pääkaupungissa. Siitä seurasi aviopuolisoiden välillä runsas kirjeenvaihto, josta on säilynyt 78 Puškinin kirjettä vaimolleen. Puškinan kirjeistä on säilynyt vain yksi. Kirjeet eivät olleet rakkauskirjeitä, mutta Puškin omisti useita runoja vaimolleen.
Vuonna 1835 Puškina tapasi ranskalaisen Georges d’Anthèsin, ja alkoi levitä juoruja siitä, että heidän välillään olisi romanssi. Se oli syynä kaksintaisteluun, jossa Puškin haavoittui kuolettavasti. Puškinaa on kritisoitu siitä, että hän ei ymmärtänyt Puškinin merkitystä, vaan vietti mieluummin aikaansa seurapiireissä. Hän säilytti kuitenkin Puškinin kirjeet ja salli niiden julkaisemisen. Kuolinvuoteellaan Puškin kertoi vaimolleen, että ei syytä häntä tapahtuneesta ja että on aina luottanut häneen. Lisäksi hän ilmaisi vaimolleen viimeisen tahtonsa kahden tai kolmen vuoden suruajasta kuolemansa jälkeen.
Puškina sta juoruttiin myös, että hän olisi ollut keisari Nikolai I:n rakastajatar. Keisari oli epäillyt Puškinin uskollisuutta, mutta arvosti hänen teoksiaan. Kuollessaan Puškinin velat olivat noin satatuhatta ruplaa. Keisari auttoi runoilijan leskeä niiden maksamisessa ja myönsi hänelle eläkkeen. Vuonna 1843 Puškina tapasi Petr Petrovitš Lanskoin, joka palveli samassa rykmentissä kuin Puškinan veli ja oli edennyt hyvin urallaan. Keisari hyväksyi heidän avioliittonsa, ja heidät vihittiin vuonna 1844 Strelnassa. Perheeseen syntyi kolme tytärtä. Lanskoi otti huolehdittavakseen myös Puškinan lapset aikaisemmasta avioliitosta. Puškina kärsi heikosta terveydestä ja kuoli 26. marraskuuta 1863 Pietarissa vilustuttuaan Moskovan-matkalla.
Ilpo Kuusela
Ilpo Johannes Kuusela (s. 24. joulukuuta 1960 Paattinen) on aktiiviuransa päättänyt keskimatkan juoksija. Hän edusti vuodesta vuodesta 1988 lähtien Saarijärven Pullistusta ja hänen valmentajanaan toimi Jorma Valo.
Kalevan kisoista Kuusela saavutti pronssia 800 metrin juoksusta vuonna 1984. Viestijuoksun SM-kilpailuista hän saavutti 4 x 800 metrin viestijuoksusta kolme pronssia vuosina 1983, 1984 ja 1985 sekä hopeaa vuonna 1986 ja 4 x 1 500 metrin viestijuoksusta kaksi kultaa vuosina 1984 ja 1989, kolme hopeaa vuosina 1988, 1990 ja 1994 sekä kaksi pronssia vuosina 1986 ja 1993. Lisäksi Kuusela oli mukana maastojuoksun SM-kilpailuissa saavuttaen lyhyen matkan joukkuekilpailun hopeaa vuonna 1985 sekä pronssia vuonna 1989.
Virallisissa kilpailuissa Kuusela ei ole esiintynyt vuoden 2004 jälkeen.
Maapolitiikka
Maapolitiikka käsittää ne toimenpiteet, joita julkinen valta käyttää maan hankintaan ja luovutukseen tavoitteenaan vaikuttaa ympäristön ja kaupungin kehitykseen. Tavoitteita voivat olla esimerkiksi edellytyksien luominen kaavoitukselle, yhdyskuntasuunnittelun ja rakentamisen ohjaaminen sekä sosiaalisen asuntotuotannon varmistaminen.
Pekka V. Virtasen mukaan kunnan maapolitiikassa on neljä osaa: maanhankinta, maanluovutus, maapolitiikan suhde kaavoitukseen ja muut maapolitiikan tehtävät. Maata voi hankkia vapaaehtoisilla kaupoilla, pakkolunastuksilla sekä maankäyttösopimuksilla, luovuttaa myymällä tai vuokraamalla. Koska kunnilla on Suomessa kaavamonopoli eli valta päättää kaavojen sisällöstä ja ajoituksesta, kunta voi kaavoittamalla vaikuttaa keinotteluun ja hintakehitykseen.
Erik Fordell
Erik Fritiof Fordell (2. heinäkuuta 1917 Kokkolan pitäjä – 21. joulukuuta 1981 Kokkola) oli suomenruotsalainen säveltäjä. Hänen tuotantoonsa kuuluu muun muassa 44 sinfoniaa, konserttoja, yksinlauluja ja kuoroteoksia.
Fordell opiskeli mm. Bengt Carlsonin, Jussi Jalaksen, Aarre Merikannon ja Leo Funtekin johdolla. Tyylillisesti hän edustaa 1920-luvun ekspressionismia. Fordell valmistui Helsingin Kirkkomusiikkiopistosta 1930-luvun lopulla ja jatkoi sävellysopintojaan Sibelius-Akatemiassa 1940-luvulla. Fordell teki työuransa Kokkolassa musiikkiliikkeenhoitajana, kapellimestarina ja pianonsoitonopettajana.
Fordell julkaisi muistelmansa vuonna 1981: En musikers minnesbilder.
Antonio Guayre
Antonio Guayre Betancor Perdomo (s. 23. huhtikuuta 1980, Las Palmas de Gran Canaria, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edustaa tällä hetkellä Espanjan Segunda Divisiónissa pelaavaa Lugosia. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä, mutta pystyy pelaamaan myös laiturina.
Seurajoukkue
Guayre on Las Palmasin junioriakatemian kasvatteja. Ensiesiintymisensä pääsarjassa hän teki 14. lokakuuta 2000 kotiottelussa Málagaa vastaan.
Vuonna 2001 hän siirtyi Villarrealiin, jossa hän oli joukkueensa yksi tärkeistä hyökkäyssuunnan pelaajista. Hän ei kuitenkaan koskaan ollut joukkueessa selvä avauskokoonpanon pelaaja. Viiden kauden jälkeen Villarrealissa Guayre siirtyi samalla sarjatasolla pelanneeseen Celta Vigoon. Seuraavat kaksi kautta Celta Vigossa olivat kuitenkin rikkonaisia loukkaantumisista johtuen. Guayre pelasikin näinä kausina yhteensä vain 19 ottelua.
Vuonna 2008 Guayre teki paluun pääsarjaan, kun hän siirtyi takaisin Espanjan korkeimmalle sarjatasolle nousseesseen Numanciaan. Kausi alkoi kuitenkin jälleen kerran loukkaantumishuolilla. 11. tammikuuta 2009 Guayre pääsi vihdoin tekemään paluun ja hän pääsi vaihdosta kentälle kotiottelussa Getafea vastaan.
Heinäkuussa 2009 Guayre palasi kasvattajaseuraansa Las Palmasiin.
Manuela Sáenz
Doña Manuela Sáenz y Aizpuru (27. joulukuuta 1797 - 23. marraskuuta 1856) oli ecuadorilainen Etelä-Amerikan vallankumoussankari, joka tuki vallankumoustoimintaa keräämällä tietoja, jakamalla esitteitä ja osoittamalla mieltä naisten oikeuksien puolesta. Sáenz sai "Caballeresa" -kunniamaininnan Perun Auringon ritarikunnan (Orden El Sol del Péru) kunnianosoituksena palveluksistaan vallankumouksessa.
Sáenz meni vuonna 1817 naimisiin varakkaan englantilaisen kauppiaan kanssa, ja hänestä tuli seurapiirirouva Perun Limassa. Avioliiton ansiosta hänellä oli edellytykset osallistua poliittisiin ja sotilaallisiin asioihin, ja hän alkoi tukea aktiivisesti vallankumouksellisia pyrkimyksiä. Erottuaan puolisostaan vuonna 1822 hän aloitti pian kahdeksan vuoden yhteistyön ja läheisen suhteen Simón Bolívarin kanssa, ja yhteistyötä kesti Bolívarin kuolemaan asti vuonna 1830. Sen jälkeen kun hän esti Bolívaria vastaan vuonna 1828 tehdyn salamurhayrityksen ja auttoi tätä pakenemaan, Bolívar alkoi kutsua häntä "Vapauttajan vapauttajaksi" ("Libertadora del libertadora").
Sáenzin rooli vallankumouksessa jäi hänen kuolemansa jälkeen yleisesti ottaen huomiotta 1900-luvun loppupuolelle saakka. Nykyisin hänet tunnetaan yhtenä 1800-luvun itsenäisyyssotien feministisenä merkkihahmona.
Rose Marie McCoy
Rose Marie McCoy (os. Hinton, 19. huhtikuuta 1922 – 20. tammikuuta 2015) oli yhdysvaltalainen lauluntekijä, joka sävelsi yli 850 julkaistua kevyen musiikin kappaletta. Lukuisat nimekkäät artistit ovat levyttäneet hänen tuotantoaan, heidän joukossaan muun muassa Elvis, Nat "King" Cole, Sarah Vaughan, Bruce Springsteen, James Brown, Tina Turner, Eddy Arnold, Johnny Mathis, Roy Orbison, Debbie Reynolds, Johnny Rivers, Diana Ross ja Aretha Franklin.
Lapsuus ja nuoruus
Rose Marie McCoy syntyi Levi ja Celetia Brazil Hintonin tyttäreksi Oneidassa, Arkansasissa, Yhdysvalloissa. Köyhä maanviljelijäperhe asui peltikattoisessa hökkelissä 1930-luvun Arkansasissa, jossa rotusorto oli voimissaan ja afroamerikkalaisia ei kohdeltu hyvin. McCoy vietti nuoruutensa auttamalla vanhempiaan kanojen, maissin ja puuvillan kasvattamisessa, käymällä pientä kyläkoulua isoveljensä ja -siskonsa kanssa sekä osallistumalla ahkerasti kirkonmenoihin.
McCoyn kotikaupungissa Oneidassa blues ei ollut suosittua ja sitä pidettiin jopa ”paholaisen musiikkina”. Teini-ikäisenä McCoy muutti Helenan kaupunkiin, jossa hänen isovanhempansa asuivat, käydäkseen mustille oppilaille tarkoitettua high schoolia. Helenassa hän tutustui bluesiin. Hänellä oli tapana seistä The Hole in the Wall -nimisen klubin edustalla ja kuunnella sisällä soivaa bluesia. Hän tutustui myös jazziin ja esiintyi koulussaan laulajana.
Uran alku
Vuonna 1942 parikymppinen McCoy lähti New Yorkiin taskussaan kuusi dollaria. Hänen unelmansa oli tulla laulajaksi. Hinton työskenteli paitojen silittäjänä kiinalaisten pitämissä pesuloissa Harlemissa ja Bronxissa. Iltasin hän pyrki saamaan laulukeikkoja baareista ja klubeilta. Hän alkoi hiljalleen saada nimeä ja pääsikin lopulta esiintymään paitsi New Yorkissa, myös muun muassa New Jerseyn, Detroitin, Cinnicatin ja Toronton kuuluisilla klubeilla. Hän pääsi lämmittelemään kokeneita esiintyjiä kuten Ruth Brown, Moms Mabley, Dinah Washington ja Pigmeat Markham.
Säveltäjänä
McCoyn ensimmäisen julkaistun kappaleen nimeltä After All levytti yhtye nimeltä The Dixiaires yhdessä Muriel Gainesin kanssa.
Vuonna 1952 McCoy kävi koelauluissa lyhytikäiseksi jääneelle, bluesiin keskittyneelle levy-yhtiölle nimeltä Wheeler Records. Levy-yhtiö piti hänen äänestään, mutta vielä enemmän se piti hänen säveltämistään kappaleista Cheating Blues ja Georgie Boy Blues. Levy-yhtiö tarjosi McCoylle töitä kappaleentekijänä.
McCoyn ensimmäinen hitti oli yhdessä Leroy Kirklandin kanssa sävelletty kappale nimeltään Gabbin’ Blues. Billboard R&B chart -listan kolmannelle sijalle nousseesta kappaleesta tuli myös esittäjänsä Big Maybellen ensimmäinen hitti. Kappaleen puheosuudet esitti McCoy itse. McCoyn säveltäjänuran voidaan katsoa alkaneen tästä.
Until Death
Until Death (televisioesityksessä käytetty myös nimeä Until Death – kosto tai kuolema) on vuonna 2007 suoraan DVD:lle julkaistu yhdysvaltalainen toimintaelokuva. Elokuvan on ohjannut Simon Fellows Dan Harrisin ja James Portolesen käsikirjoituksen pohjalta. Pääosissa näyttelivät muun muassa Jean-Claude Van Damme ja Stephen Rea.
Juoni
Anthony Stowe on poliisi, joka on jäänyt koukkuun heroiiniin. Hän on pitkään yrittänyt saada pidätettyä entistä pariaan Callaghania, josta on tullut menestynyt huumekauppias. Erään peitetehtävän aikana kaksi poliisia kuitenkin tapetaan Stowen yrittäessä ennen aikojaan rynnätä paikalle pidättääkseen Callaghanin. Huumeet, rahat ja vakoilukamera katoavat samalla reissulla, eikä Callaghanista jää myöskään jälkeäkään. Stowen perhe-elämäkin vaikeutuu, kun hänen vaimonsa Valerie odottaa lasta, joka ei kuitenkaan ole heidän yhteinen. Stowe vaipuu yhä syvemmälle huumeiden ja viinan käytössä ja ajautuu lopulta kuoleman partaalle, kun Callaghanin miehet ampuvat hänet koomaan. Herättyään Stowe viedään kotihoitoon, jossa hän yrittää tervehtyä saamistaan hermovammoista. Stowe päättää uuden mahdollisuuden myötä hyödyntää tilaisuutensa ja ryhtyy auttamaan lähimmäisiään ja kostamaan Callaghanille tekonsa.
Rose Marie McCoy
Säveltäjänä
Vuonna 1954 McCoy sävelsi kappaleen Tryin’ to Get to You. Kun mustista muusikoista koostunut r’n’b-kokoonpano The Eagles esitti sen, ei se saanut juurikaan huomiota. Kappaleeseen tarttui pari vuotta myöhemmin myös toinen artisti, Elvis Presley, joka sisällytti sen debyyttialbumilleen. Albumi nousi listaykköseksi.
Until Death
Kuvaukset
Elokuva kuvattiin pääosin New Boyana Film Studiosilla Bulgarian Sofiassa sekä New Orleansissa, Yhdysvalloissa.
Suomessa
Suomessa elokuva julkaistiin 22. elokuuta 2007. Elokuvan televisioensi-ilta oli 7. heinäkuuta 2011 Nelosella.
Rose Marie McCoy
Säveltäjänä
McCoy piti Elviksen versiota huonona, koska tämä ei McCoyn mukaan osannut laulaa. Hän oli kuitenkin tyytyväinen kappaleen saamaan suosioon.
Yli 350 artistia on levyttänyt ja esittänyt McCoyn kappaleita. Heidän joukossaan ovat Elviksen lisäksi mm. Nat "King" Cole, Sarah Vaughan, Bruce Springsteen, James Brown, Tina Turner, Eddie Arnold, Johnny Mathis, Roy Orbison, Debbie Reynolds, Johnny Rivers, Diana Ross ja Aretha Franklin.
McCoyn kappaleita on levytetty yli 850. Hän hallitsi useimmat populaarimusiikin lajit ja kieltäytyi menemästä töihin yhdelle levy-yhtiölle, vaikka sai runsaasti tarjouksia. Freelancerina hän olisi vapaampi ja voisi säveltää monipuolisemmin. McCoy sävelsi lähes elämänsä loppuun saakka.
Yksityiselämä
McCoy matkusti vuonna 1943 kotiin Arkansasiin ja nai matkallaan nuoruudenihastuksensa, armeijassa palvelevan ja toiseen maailmansotaan lähtöä valmistelevan James McCoyn. McCoy työskenteli myöhemmin Ford Motor Companylla. Avioliitto kesti James McCoyn kuolemaan saakka, 57 vuotta. He eivät saaneet lapsia.
McCoy asui yli 50 vuotta Teaneckin kaupungissa New Jerseyn osavaltiossa. Hänen elämäkertansa Thought We Were Writing the Blues: But They Called It Rock 'n' Roll julkaistiin vuonna 2014.
Kuolema
McCoy kuoli 92-vuotiaana Urbanan kaupungissa Illinoisin osavaltiossa.
Kirjola (Salo)
Kirjola on yksi Salon maarekisterikylistä. Sen sijaitsee Uskelanjoen alajuoksulla ja kylällä on myös takamaita entisen Uskelan kunnan eteläosissa.
Kirjolan maatila on purettu ja Salon keskustaajama on levittäytynyt sen alueelle, minkä seurauksena vanha kylärakenne ei ole enää nähtävissä. Kirjola kyläalue ulottuu Vähäjoen suulta Kärkänmäelle. Rantarata myötäilee entisen kylän itäreunaa ja kyläalueen eteläosa on nykyään teollisuusaluetta. Salon sokeritehdas sijaitsi Kirjolassa.
NHL:n varaustilaisuus 2007
NHL:n varaustilaisuus 2007 oli järjestyksessään 45. NHL:n varaustilaisuus. Se pidettiin 22. kesäkuuta 2007 Nationwide Arenalla Columbuksessa, Ohion osavaltiossa. Tilaisuus oli kaksipäiväinen, ja ensimmäisen kierroksen varaukset tehtiin ensimmäisen päivän aikana. Ensimmäinen varausvuoro oli Chicago Blackhawksilla, joka varasi yhdysvaltalaisen Patrick Kanen.
Elamonjärvi
Elamonjärvi on Pirkanmaalla Kangasalla Laipanmaan metsäaluen keskellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 54 hehtaaria ja se on 1,5 kilometriä pitkä ja 600 metriä leveä. Se sijaitsee loivassa painaumassa ja sen rannat ovat soistuneet. Järvellä on kartan mukaan viisi nimetöntä saarta. Suurin saarista on yli 20 metriä pitkä. Sen rantaviivan pituus on 4,5 kilometriä ja rantaviivasta puolet on soumaata ja metsämaata. Sen rannoille on rakennettu 16 vapaa-ajan asuntoa. Niille tulee tiet pohjoisesta Tervaniemestä, etelästä Rajalan kämpältä ja lännestä kämpälle johtavalta tieltä.
Luontoarvoja
Järven rantaan on rakennettu tauko- ja yöpymispaikka, joka liittyy Laipanmaan retkeilyreitistöön. Se sijaitsee järven etelärannassa. Tarjotut palvelut ovat laavu, tulentekopaikka, vessa ja opastaulu.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Längelmäveden alueella (35.72), jonka Keljonjärven valuma-alueeseen (35.728) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 147,6 metriä mpy. Järveen on johdettu yli kymmenen suo- ja metsäojaa. Läntisin oja virtaa ojitetun Lamminsuon läpi ja yhtyy sen jälkeen Lammiojaan Hanhilupon kohdalla. Lamminoja laskee lopulta Isoon Saksijärveen.
NBA:n tähdistöjoukkue
NBA:n tähdistöjoukkue on vuosittain valittava NBA:n parhaista pelaajista koostuva joukkue. Valinnat suorittaa televisiotoimittajista ja lehtitoimittajista koottu paneeli. Valintoja on suoritettu heti ensimmäisestä NBA-kaudesta lähtien. Vain kaudella 1951–1952 ensimmäiseen tähdistöjoukkueeseen on valittu kuusi pelaajaa. Nykyisin jokaiseen joukkueeseen valitaan viisi pelaajaa. Kaudesta 1988–1989 lähtien tähdistöjoukkueita on valittu kolme. Eniten tähdistöjoukkue-valintoja on Kareem Abdul-Jabbarilla, Kobe Bryantilla, Tim Duncanilla ja LeBron Jamesilla, jotka on valittu 15 kertaa joukkueisiin. Eniten ykköstähdistöjoukkue-valintoja on LeBron Jamesilla, 12 kappaletta, ja toiseksi eniten Kobe Bryantilla ja Karl Malonella, jotka on valittu 11 kertaa.
Ulvonta
Ulvonta (The Howling) on yhdysvaltalainen ihmissusielokuva vuodelta 1981. Se pohjautuu yhdysvaltalaisen Gary Brandnerin samannimiseen romaaniin. Elokuvan käsikirjoituksen muokkasi John Sayles ja sen ohjasi Joe Dante.
Elokuva on tunnettu Rob Bottinin luomista erikoistehosteista, joilla muodonmuutokset ihmissudeksi saatiin toteutettua realistisen tuntuisesti. Onnistuneiden tehosteiden, näkökulmassa ihmissudesta suhteessa muuhun yhteiskuntaan ja käyttämänsä huumorin ansiosta elokuvaa pidetään lajityyppinsä parhaimpiin kuuluvana.
Arvioita
Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano kutsuu elokuvaa yhdeksi modernin kauhuelokuvan perusteoksista ja antaa sille neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.
Azellia White
Azellia White (3. kesäkuuta 1913 Gonzales, Texas, Yhdysvallat – 15. syyskuuta 2019 Houston, Texas, Yhdysvallat ) oli yhdysvaltalainen lentäjä. Hän oli yksi Yhdysvaltain ensimmäisistä lentolupakirjan saaneista tummaihoisista naisista. Häntä pidetään uranuurtajana, sillä hän sai lentolupakirjansa aikana, jolloin sekä naisten että afroamerikkalaisten katsottiin olevan soveltumattomia lentäjiksi.
Azellia White syntyi 3. kesäkuuta 1913 Gonzalesin kaupungissa Texasissa. Hän meni vuonna 1936 naimisiin Hulon ”Pappy” Whiten kanssa. He muuttivat vuonna 1941 Alabaman Tuskegeehen, jossa Hulon työskenteli Tuskegee Airmen -laivueen mekaanikkona. Eleanor Rooseveltin vierailtua laivueen tukikohdassa vuonna 1941 myös Azellia kiinnostui ilmailusta, ja Hulon sekä laivueen lentäjät opettivat hänet lentämään. Hän sai yksityislentäjän lupakirjan 26. maaliskuuta 1946.
Toisen maailmansodan päätyttyä Whitet muuttivat Houstoniin, jossa Hulon perusti kahden Tuskegee Airmenin kanssa afroamerikkalaisille suunnatun lentokoulun ja tilauslentopalvelun, Sky Ranch Flying Servicen. Azellia White ei virallisesti ollut yhtiössä mukana, mutta vietti aikaa lentokentällä. Hän lennätti usein lento-oppilaita ja säikytteli joskus heitä yllättävillä taitolentoliikkeillä. Koska afroamerikkalaiset kohtasivat usein häirintää matkustaessaan kaupungista toiseen, White kulki usein auton sijaan lentämällä käydessään ostoksilla lähikaupungeissa. Sky Ranch Flying Service lopetti toimintansa vuonna 1948, kun lainsäädännön muutos vähensi asiakkaiden määrää.
White valittiin vuonna 2018 Texasin ilmailun kunniagalleriaan. Houstonin Sterling High Schoolin ilmailutieteiden laboratorio on nimetty hänen mukaansa. Hän kuoli 106 vuoden iässä Houstonissa 15. syyskuuta 2019.
Kelet
Kelet on Susani Mahaduran ohjaama dokumenttielokuva vuodelta 2020. Se kertoo Keletistä, suomalais-somalialaisesta transnaisesta joka muutti perheensä kanssa Englantiin. Kun hän siellä tuli kaapista ulos perhe ei hyväksynyt sitä, ja hän jätti perheensä, lopetti yliopisto-opinnot ja muutti takaisin Suomeen. Suomessa hän löysi vogue ball -tanssikulttuurista itselleen uuden perheen ja kodin. Kelet haaveilee mallin urasta.
Elokuvan tarina
Kelet syntyi Suomessa somalialaiseen perheeseen ja muutti vuonna 2010 Manchesteriin perheensä, mutta kun hän tuli kaapista ulos ei hänen perheensä hyväksynyt hänen transsukupuolisuuttaan. Hän lopetti biologian opintonsa yliopistossa palasi Suomeen ollessaan 19-vuotias. Takaisin tullessaan hän oli asunnoton, rahaton ja hänellä oli itsetuhoisia ajatuksia. Hän löysi uuden perheen itselleen suomalaisesta queer-alakulttuurin ballroom-skenestä. Skene on saanut alkunsa New Yorkin Harlemissa 1960-luvulla jossa ei-valkoiset seksuaali- ja sukupuolivähemmistöihin kuuluvat halusivat luoda turvallisen tilan jossa tulla hyväksytyiksi. Suomeen skene saapui 2010-luvun alussa.
Mahdollisuus dokumenttielokuvaan hänelle tuli sattumalta kun elokuvan ohjaaja Susani Mahadura pyysi vuonna 2017 Keletin parasta ystävää Lolaa radio-ohjelmaan Maharuda & Özberkan jossa hän oli toimittajana. Kun Lola ei päässyt siihen, ja Kelet meni hänen sijastaan ohjelmaan. Kelet kutsui Mahaduran samalla ensimmäiseen ballroominsa. Sen nähtyään Mahadura kysyi häneltä suostuisiko Kelet hänestä tehtävään dokumenttielokuvaan. Elokuvan kuvakset tehtiin vuosina 2017–2019 ja se käsittelee tuota kahden vuoden jaksoa Keletin elämästä.
Kelet vaihtoi alkuperäisen maskuliinisen nimensä koska se haittasi hänen mahdollisuuksiaan saada mallin töitä. Hän pääsi kyllä haastatteluihin ja kaikki meni hyvin kunnes häneltä pyydettiin henkilöllisyystodistusta ja kun siinä oli miehen nimi loppui haastattelu siihen.
Elokuvan lopussa Kelet menee Manchesteriin tapaamaan isäänsä jota ei ollut tavannut yli kahteen vuoteen. He ovat myöhemmin jatkaneet yhteydenpitoa.
Vastaanotto
Elokuvan ensiesitys oli DocPoint-festivaalilla tammikuussa 2020, ja se voitti katsojien suosikki -äänestyksen.
Kurt af Enehielm
Pehr Kurt Alexander af Enehielm (2. lokakuuta 1865 Savonlinna – 8. toukokuuta 1938 Helsinki) oli suomalainen juristi ja valtiopäivämies.
Kurt af Enehielmin vanhemmat olivat kollega Pehr Eberhard Heribert Rudolf af Enehielm ja Emilia Augusta Tawast. Hän tuli ylioppilaaksi 1884 ja suoritti oikeustutkinnon 1889, varatuomarin arvon hän sai 1893. Af Enehielm toimi raastuvanoikeudessa Viipurissa notaarina vuodesta 1896, nuorempana oikeusneuvosmiehenä ja rikosasiain notaarina vuodesta 1899, siviiliasiain notaarina vuodesta 1902 ja vanhempana oikeusneuvosmiehenä vuodesta 1907. Viipurin hovioikeuden asessoriksi hän tuli 1919 ja oli hovioikeuden oikeusneuvos 1927–1935. Hän oli aateliston edustaja valtiopäivillä 1899 ja 1904–1905.
Harisoninkeltaruusu
Alkuperä
Harisoninkeltaruusu on todennäköisesti persianruusun (Rosa foetida) ja pimpinellaruusun (Rosa pimpinellifolia) luonnossa syntynyt risteymä. Ruusu kasvoi ensimmäisenä asianajaja ja ruusujen ystävä George Harisonin puutarhassa New Yorkin esikaupunkialueella 1800-luvun alussa. Taimitarhanpitäjä William Prince otti ruususta pistokkaan ja alkoi markkinoida sitä vuonna 1830. Harisoninkeltaruusua kasvaa nykyisin villiintyneenä hylätyillä talopaikoilla läpi Amerikan mantereen.
Kuvaus
Harisoninkeltaruusu kasvaa noin 1,5 metrin korkuiseksi tuuheaksi pensaaksi. Versot ovat pimpinellaruusujen tapaan pystyt. Versoissa on isoja piikkejä. Lehdet ovat vihertävän harmaita, lehtivarressa 7–9 lehteä. Kukinta alkaa Suomessa kesä-heinäkuun vaihteessa ja kestää 2–3 viikkoa. Kukat ovat halkaisijaltaan 6–7 cm. Terälehtiä on noin 20, ja ne taipuvat usein alaspäin. Heteet ovat keltaruskeat. Vasta-auenneen kukan tuoksu on voimakas, miellyttävä ja pimpinellaruusumainen, vivahteina kardemumma ja sitruuna. Nuoret kiulukat ovat ensin vihreitä, sitten punaisia ja muuttuvat kypsinä mustiksi. Lajike sietää kuivuutta, varjoa ja köyhää maaperää. Menestyy Suomessa kasvuvyöhykkeillä I–III.
Podbeskidzie Bielsko-Biała
thumb|right|Seuran logo TS Podbeskidzie Bielsko Biala on puolalainen jalkapalloseura, joka pelaa maan pääsarjassa Ekstraklasassa. Seuran kotipaikka on Bielsko-Biała. Seura on perustettu vuonna 1907, nykyisellä nimellään useiden nimenmuutosten ja seurojen yhdistymisten jälkeen vuodesta 1995.
Seh-Dong-Hong-Beh
pienoiskuva|Dahomeyn amatsonien johtaja Seh-Dong-Hong-Beh Frederick Forbesin piirtämänä vuonna 1851. Seh-Dong-Hong-Beh oli Dahomeyn amatsonien johtaja kuningas Ghezon (1818–1858) alaisuudessa. Naissoturin syntymä- ja kuolinaikaa tai paikkaa ei tunneta.
Abeokutan taistelu
Vuonna 1851 Seh-Dong-Hong-Beh johti 6 000 naisen armeijaa Egban linnoitusta vastaan Aboekutassa. Ennen hyökkäystä hän astui yhdistettyjen rykmenttien eteen vartalo öljyttynä kiiltäen. Hän nosti keihäänsä ja kutsui joukkojaan hyökkäykseen. Johtaja käski kaikkien sotilaidensa merkitsevän itsensä punaisella ja mustalla maalilla ja he vannoivat, että eivät nukkuisi, lepäisi tai söisi ennen kuin Abeokuta olisi kukoistettu.
Dahomeyn joukot olivat varustautuneet keihäillä, jousilla ja miekoilla, kun taas Egboilla oli eurooppalaisia kanuunoita. Vain 1 200 amatsonia jäi henkiin pitkäksi venyneessä taistelussa.
Taistelu ranskalaisia vastaan
Vuonna 1892 Dahomeyn kuningas Béhanzin taisteli ranskalaisia kolonisteja vastaan kauppaoikeuksista. Hän johti 12 000 sotilaan armeijaa, johon kuului 2 000 amatsonia. Dahomeyn armeija oli varustautunut pelkästään kivääreillä, kun taas ranskalaisilla oli konekivääreitä ja kanuunoita. Amatsonit hyökkäsivät ranskalaisten joukkojen ylittäessä jokea, saaden aikaan raskaita tappioita. He joutuivat lähitaisteluun ja pakottivat Ranskan armeijan vetäytymään. Muutamia päiviä myöhemmin ranskalaiset löysivät sillan, ylittivät joen ja kukistivat Dahomeyn armeijan tuiman taistelun jälkeen. Amatsonit polttivat peltoja, kyliä ja kaupunkeja välttääkseen niitä joutumasta ranskalaisille, mutta he pystyivät vain hidastamaan Dahomeyn joutumista Ranskan siirtomaaksi.
Cun
thumb|200px|1 cun thumb|200px|1 cun thumb|200px|3 cunia Cun (寸 pinyin: cùn; Wade-Giles: ts'un) on perinteinen kiinalainen suhteellinen pituusmitta. Sen määritelmä on peukalon leveys tai keskisormen keskifalangin pituus. Etusormen kahden falangin pituus on kaksi cunia. Etu- ja keskisormen yhteisleveys on 1,5 cunia. Neljä sormenleveyttä etusormen ensimmäisen nivelen kohdalta mitattuna on kolme cunia.
Cun on yksi kymmenesosa chitä eli kiinalaista jalkaa. Kun mitat standardisoitiin, cunin mitaksi määritettiin ~3,715 cm, joka on käytössä Hongkongissa. 1900-luvulla Kiinan kansantasavallassa mitat standardisoitiin metrijärjestelmään sopiviksi. Cunin mitta 3 1/3 cm on käytössä Kiinassa ja Taiwanilla.
Japanissa vastaavan mitan sunin standardi on 1000/33 mm (~3,030 cm).
Cun-mitalla mitataan akupunktiossa akupisteiden sijainti. Tällöin mitta on yhä suhteellinen eli ihmisen oman kehon mukainen. Täten lapsen cun on lyhyempi kuin aikuisen cun. Eri ruumiinosien mitoitus on määritelty käyttäen cunia. Esimerkiksi silmän leveys silmäkulmasta silmäkulmaan on 1 cun, otsan korkeus on 3 cunia, lapaluiden väli 6 cunia, olkavarren pituus kainalosta 9 cunia ja reiden pituus pakaran alareunasta polvitaipeeseen 14 cunia.
Bomber (kappale)
Bomber on brittiläisen heavy metal -yhtyeen Motörheadin kappale samannimiseltä albumilta. Kappale on mukana monilla Motörheadin live- ja kokoelma-albumeilla. Single nousi parhaimmillaan Ison-Britannian singlelistalla sijalle 34, ja yhtye promotoi singleä soittamalla BBC:n Top of the Popsissa 3. joulukuuta.
Laulaja-basisti Lemmy sai idean kappaleeseen Len Deightonin kirjasta Bomber. Lisäksi se toimi inspiraationa Motörheadin live-esiintymisissä käyttämään valonheitinräkkiin, joka jäljittelee Heinkel He 111 -pommittajaa.
Hudson River -koulukunta
thumb|[[Thomas Cole, Aurinkoinen aamu Hudson-joella, 1827.]] thumb|Frederic Edwin Church, Jäävuoria, 1861. thumb|Frederic Edwin Church, Niagaran putoukset Yhdysvaltojen puolelta nähtynä, 1867. Hudson River -koulukunta oli romanttis-realistinen maisemamaalauksen suunta, joka sai muotonsa Yhdysvalloissa vuosina 1820–1850. Koulukunnan toinen sukupolvi vaikutti vuodesta 1848 eteenpäin.
Koulukunnan taiteilijat valitsivat aiheensa alkuun Hudson-joen laaksosta New Yorkin osavaltiossa tai Uuden-Englannin vuoristoalueilta kuten Catskill- ja Adirondack-vuorilta. Ryhmän perustaja ja johtohahmo oli englantilaissyntyinen Thomas Cole. Hänen teoksissaan oli usein uskonnollinen ja isänmaallinen sävy. Colen läheinen ystävä Asher B. Durand taas ylisti luontoa maisemissaan. Kolmannen keskeisen taiteilijan ja Thomas Colen oppilaan Frederic Edwin Churchin maalauksissa valo ja heijastukset olivat tärkeällä sijalla. Maisemia maalattiin myös Euroopassa sekä Yhdysvaltain länsiosissa ja Etelä-Amerikassa.
Tausta ja vaikutteet
Hudson River -koulukunnan maalaukset käsittelevät teemoja, jotka olivat keskeisiä 1800-luvun Yhdysvalloissa: löytöretkeilyä, uuden löytämistä ja uudisasutusta. Maalaukset myös kuvaavat amerikkalaista maisemaa pastoraalisissa asetelmissa, joissa ihminen ja luonto ovat sovussa keskenään. Maisemat ovat realistisia ja yksityiskohtaisia. Ne ovat luonnon idealisoituja muotokuvia, joissa kolonialismi ja koskematon erämaa asetetaan usein vastakkain. Taiteilijat jakoivat luonnonkauneuden kunnioituksen Henry David Thoreaun ja Ralph Waldo Emersonin kaltaisten aikalaiskirjailijoiden kanssa. Pohjoisamerikkalaisella luonnonromantiikalla oli pitkä perinne. Keskeisiä olivat myös James Fenimore Cooper, Jack London ja Ernest Thompson Seton, jotka tunnetaan erä- ja intiaanikuvauksistaan. Taustalla vaikuttivat myös John Ruskinin ajatukset luonnon totuuden tutkimisesta.
Hudson River -koulukunnan taiteilijoiden esikuvia maalaustaiteessa olivat Claude Lorrain, John Constable ja William Turner. Samoihin aikoihin 1830–1870-luvuilla toimi myös saksalainen Düsseldorfin koulukunta, jonka taidekäsitykset ja maalaustekniikka vaikuttivat Hudson River -koulukunnan taiteilijoihin. Koulukunnan toiseen sukupolveen kuulunut Albert Bierstadt opiskeli Düsseldorfissa vuosina 1853–1857. Düsseldorfilainen maalausote yhdistääkin Hudson River -koulukunnan ja eurooppalaisen maisemamaalauksen tradition myös suomalaiseen kansallisromanttiseen maisemamaalaukseen, vaikka amerikkalaiset käyttivätkin usein suurempia maalauskankaita kuin suomalaiset.
Koulukunnan taiteelliset periaatteet
thumb|[[Thomas Cole, Risti auringon laskiessa, 1848.]]
Thomas Cole julkaisi vuonna 1835 ohjelmanjulistuksensa Essays on American Scenery, joka innoitti maisemamaalareita pitkään. Maalausten aineksiksi nousivat elementit, joita vanhassa maailmassa ei ollut, kuten Kalliovuoret, laaja preeria, biisonit, kanjonit ja suuret joet erämaan keskellä. Taiteilijat näkivät itsensä uuden maiseman kartoittajina ja eräänlaisina luonnonhistorian tutkijoina ja kerääjinä, jotka tallensivat kaukaisten seutujen luontoa piirustusten ja maalausluonnosten ohella valokuvin. Tutkimusretkeilyn hengessä he hakeutuivat myös erikoisiin ja äärimmäisiin ympäristöihin, muun muassa osallistumalla arktisten seutujen retkikuntien matkoihin.
Maalausten yksityiskohdat kuvattiin realistisesti, mutta monet näkymät olivat yhdistelmiä useista eri paikoista. Matkoilla tehtiin luonnoksia, joiden pohjalta suurikokoiset maalaukset koostettiin kotiin palattua.
Hudson River -koulukunnan taiteilijat uskoivat, että amerikkalainen luonto oli Jumalan ilmentymä, vaikka taiteilijoiden uskonnollinen vakaumus vaihtelikin. Maisemat olivat mahtavan alkuvoimaisen luonnon ylistyksiä. Selkeimpiä uskonnollisia viitteitä on Thomas Colen maalauksissa, joskin niitä on nähty myös Churchin maalauksissa.
Toinen sukupolvi
Nimeä ”Hudson River -koulukunta” käytettiin aluksi halventavassa merkityksessä, kun koulukunnan maalaustyyli oli mennyt jo pois muodista. Uusinta uutta oli tuolloin Barbizonin koulu ja impressionismi.
Ensimmäiseen koulukuntaan kuului lähinnä Cole itse ja hänen ystävänsä Asher Brown Durand. Koulukunnan toinen sukupolvi nousi Colen kuoltua vuonna 1848. Colen lempioppilaan Frederic Edwin Churchin ohella siihen kuului muun muassa John Frederick Kensett ja Sanford Robinson Gifford. Monet uuden sukupolven taiteilijoista olivat myös Metropolitan Museum of Artin perustajia vuonna 1869.
Koulukunnan arvostetuimmat maalaukset maalattiin vuosien 1855 ja 1875 välillä. Tuohon aikaan Frederic Edwin Church ja Albert Bierstadt olivat julkisuuden henkilöitä Yhdysvalloissa. Kun Church asetti näytteille isokokoisia maisemamaalauksiaan, kuten Andien sydän, Niagara tai Jäävuoret, tuhannet ihmiset maksoivat pääsymaksun ja jonottivat nähdäkseen yhden maalauksen. Maisemamaalausten ennennäkemättömän suuri koko muistutti ihmisiä Amerikan mantereen suunnattomista kesyttämättömistä erämaa-alueista. Maalaukset myös lisäsivät kiinnostusta niin lännen asuttamiseen kuin kansallispuistojen ja kaupunkipuistojen perustamiseen.
Hermogenes (filosofi)
Hermogenes (400/300-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen filosofi. Hän oli Hipponikoksen poika ja Kalliaan veli.
Hermogenes esiintyy yhtenä keskustelijana Platonin dialogissa Kratylos, edustamassa kantaa, jonka mukaan kielen sanat ovat syntyneet ihmisten välisestä sopimuksesta. Vaikka hän kuului varakkaan Kalliaan sukuun, Ksenofon mainitsee hänen itsensä olleen melko varaton; tämä voisi tarkoittaa, että Hermogenes olisi ollut Hipponikoksen avioton poika. Platon puolestaan antaa ymmärtää, että Kallias olisi riistänyt epäoikeudenmukaisesti tämän varat itselleen.
Diogenes Laertioksen mukaan Hermogenes oli omaksunut Parmenideen ajattelun. Diogenes sanoo Hermogeneen toimineen yhtenä Platonin opettajista, mutta tätä ei mainita missään muussa antiikin ajan lähteessä, eikä hän vaikuta Kratyloksen perusteella olleen erityisen oppinut tai kyvykäs filosofian suhteen.
Thomasschule
thumb|upright|Vuonna 1902 purettu vanha Tuomaskoulun rakennus [[Thomaskirche|Tuomaskirkon vieressä.]] thumb|upright|Uusi Tuomaskoulu Hillerstrassella. Thomasschule zu Leipzig, suomeksi usein Tuomaskoulu, on 1200-luvulla perustettu oppilaitos Leipzigissa. Kanttorinvirka Tuomaskoulussa on musiikkimaailmassa ollut arvostettu asema, jossa on 1500-luvun alusta lähtien toiminut arvostettuja henkilöitä, joista merkittävin on Johann Sebastian Bach. Muita merkittäviä ovat olleet Sethus Calvisius, Johann Kuhnau, Johann Adam Hiller, Moritz Hauptmann ja Ernst Friedrich Richter. Koulun kanttori vastaa Tuomaskirkon ja Nikolauksenkirkon kirkkomusiikista ja toimii koulun oppilaista muodostetun kuoron johtajana.
Gireumjin melo
Gireumjin melo on televisioyhtiö SBS:n esittämä eteläkorealainen draamasarja. Sen päärooleissa ovat Lee Jun-ho, Jang Hyuk ja Jung Ryeo-won.
Maja Vtič
thumb|right|200px|Maja Vtič (2023)
Maja Vtič (s. 27. tammikuuta 1988 Novo mesto, Jugoslavia ) on slovenialainen mäkihyppääjä.
Vtič on kilpaillut Continental Cupissa vuodesta 2004 lähtien. Hän on voittanut kolme kilpailua ja sijoittunut kolmen parhaan joukkoon yhteensä 12 osakilpailussa. Continental Cupin kokonaiskilpailussa hän oli kolmas kaudella 2011–2012. Maailmancupissa hän saavutti ensimmäisen palkintosijansa helmikuussa 2014 Hinzenbachissa sijoituttuaan kolmanneksi. Hän oli joulukuussa 2015 toinen Lillehammerissa sekä tammikuussa 2016 Zaōn kilpailuissa kolmas ja toinen. Ensimmäisen voittonsa hän saavutti Ljubnossa 13. helmikuuta 2016. Ljubnon toisessa kilpailussa hän oli toinen, samoin 19. helmikuuta 2016 Lahdessa. Almatyssa hän oli 28. helmikuuta kolmas. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli kolmas kaudella 2015–2016 sekä kuudes kausilla 2013–2014 ja 2014–2015.