cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kolonni
Kolonni on kemianteollisuuden aineensiirron yksikköoperaatioissa käytetty laite, jota käytetään aineiden erottamiseen toisistaan. Kolonni on pohjimmiltaan pystysuora putki, jossa tapahtuu kahden fluidin vastavirtaus. Aine siirtyy fluidista toiseen jakaumakertoimen sekä Raoultin lain mukaisesti. Kolonnissa oletetaan tapahtuvan täydellinen sekoittuminen. Ainakin toinen kolonnin läpi kulkevista fluideista on nestefaasissa toisen voidessa olla joko neste- tai kaasufaasi.
Kolonneja käytetään erityisesti uuttamisessa ja tislauksessa. Kolonni rakennetaan hyötysuhteen parantamiseksi yleensä joko pohjakolonniksi tai täytekappalekolonniksi. Laboratorioissa käytetään myös Vigreux-kolonneja, jossa lasiputken sisään on tehty sen pinta-alaa suurentavia nystermiä. Kolonnin toiminta perustuu ideaaliaskeliin; jokainen ideaaliaskel vastaa yhtä tislaus- tai virtauskertaa täysin tyhjän putken läpi. Kolonnin ideaaliaskelten määrä voidaan laskea Raoultin lain mukaisesti siirtyvien aineiden faasitasapainokäyrän sekä kolonnin käyttöviivan mukaisesti konsentraatioiden logaritmien avulla, tai graafisesti McCabe-Thiele-menetelmällä. Kun ideaaliaskelten määrä kerrotaan kolonnin kokonaishyötysuhteella (laskettavissa paikallis- ja Murphree-hyötysuhteen kautta), saadaan tarvittavien reaaliaskelten määrä.
Pohjakolonnissa jokainen reaaliaskel vastaa yhtä pohjaa (seula- tai nousuputkipohjaa); täytekappalekolonnissa reaaliaskel vastaa HETP-lukemaa (Height Equivalent of Theoretical Plate), joka voidaan laskea ensimmäisen kertaluvun differentiaaliyhtälöllä. Kertomalla HETP-lukema reaaliaskelten määrällä saadaan tarvittava täytekappalekerroksen korkeus.
Täytekappalekolonnien täytekappaleina käytetään kappaleita, joilla on toisaalta suuri pinta-ala, mutta joiden tilavuudesta suuri osa on tyhjää ilmaa, sillä fluidi virtaa niiden läpi. Yleisimmin käytetyt täytekappaleet ovat Raschig-renkaat, Pall-renkaat, Berl-satulat ja Intalox-satulat. Täytekappaleina on käytetty myös teräsvillaa, ruostumattomasta teräksestä valmistettuja muttereita tai jousialuslevyjä, lasimurskaa tai lasikuulia.
Donald Fagen
Donald Jay Fagen (s. 10. tammikuuta 1948 Passaic, New Jersey) on yhdysvaltalainen muusikko ja lauluntekijä. Hän tuli tunnetuksi 1970-luvulla suosionsa huipulla olleen Steely Dan -yhtyeen toisena kantavana voimana Walter Beckerin (1950–2017 ) rinnalla.
Steely Danin hajottua vuonna 1981 Fagen alkoi suunnitella sooloalbumia. Se julkaistiin vuonna 1982 nimellä The Nightfly. Vaikka levy ei aikoinaan menestynyt listoilla, sai se useita Grammy-ehdokkuuksia ja on myöhemmin myynyt platinaa sekä USA:ssa että Britanniassa. Levyltä poimittu single I.G.Y. nousi Yhdysvaltain listalla sijalle 26. Helmikuussa 2010 Vatikaanin L’Osservatore Romano listasi Nightflyn yhdeksi kaikkien aikojen kymmenen parhaasta popalbumista.
Steely Danin voimahahmot Fagen ja Walter Becker aloittivat myöhemmin yhteistyön uudelleen. Heidän ensimmäinen comeback-kiertueensa oli suuri menestys, ja sitä seurasi levy Everything Must Go vuonna 2003. Lisäksi Fagenilta on ilmestynyt kaksi muutakin menestynyttä sooloalbumia.
Angels and Airwaves
Angels and Airwaves (tunnetaan myös lyhenteellä AVA) on vaihtoehtorockyhtye, jonka perustajajäseniin kuuluvat Blink 182:n entinen kitaristi-laulaja Tom DeLonge, Hazen Streetin ja Box Car Racerin kitaristi David Kennedy, The Distillersin ex-basisti Ryan Sinn ja The Offspring -rumpali Atom Willard. Yhtye julkaisi ensisinglensä The Adventure 18. toukokuuta 2006 ja esikoisalbuminsa We Don’t Need to Whisper 23. toukokuuta 2006.
23. huhtikuuta 2007, AVA ilmoitti ettei Ryan Sinn soittaisi Free Earth Day-konsertissa yhtyeessä kehkeytyneiden erimielisyyksien takia. 15. toukokuuta Sinn kirjoitti yhtyeen fanisivulle, ettei hän ollut enää yhtyeen jäsen. 30 Seconds To Marsin ex-basisti Matt Wachter korvasi Sinnin konsertissa ja myöhemmin liittyi yhtyeen täysipäiväiseksi jäseneksi. AVAn toinen albumi I-Empire julkaistiin marraskuussa 2007. Se nousi iTunesin Top Album chartilla ensimmäiselle sijalle.
Kolmas albumi Love julkaistiin ystävänpäivänä 14. helmikuuta 2010 digitaalisessa muodossa ja sen voi ladata ilmaiseksi yhtyeen kotisivuilta. Se julkaistiin kovakantisessa muodossa yhtyeen uusimmalla tupla-albumilla Love part.2. Tupla-albumi oli tarkoitus julkaista 22. maaliskuuta 2011, mutta Santa Barbaran elokuvafestivaaleilla järjestetyssä kyselytilaisuudessa DeLonge kertoi sekä elokuvan että albumin julkaisun siirtyvän syksylle 2011. 10. elokuuta pidetyssä Love Live-tilaisuudessa julkaistiin tulevan levyn ensimmäinen single, nimeltään Anxiety. Yhtye julkaisi tupla-albumin ja elokuvan Love 11. marraskuuta 2011.
4. lokakuuta 2011 Alternative Press kirjoitti Atom Willardin jättäneen yhtyeen. Myöhemmin yhtye vahvisti Willardin lähdön myös kotisivuillaan. Eroa kuvaillaan sopuisaksi. Yhtyeen uudeksi rumpaliksi valittiin Lostprophets-yhtyeessä vaikuttanut Ilan Rubin.
Marjorie Cameron
Marjorie Cameron Parsons Kimmel (paremmin tunnettu nimellä Cameron; 23. huhtikuuta 1922 Belle Plaine, Iowa, Yhdysvallat – 24. kesäkuuta 1995 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, runoilija, taiteilija ja okkultisti. Cameron oli uskonnoltaan thelemiitti, ja oli naimisissa samaa uskontosuuntaa edustavan Jack Parsonsin kanssa, joka muun muassa kuului Jet Propulsion Laboratoryn perustajiin. Taiteilijana Cameron edusti surrealismia. Hänen teoksiaan ovat muuan muassa Fairy Queen (1962). Cameron näytteli toista pääroolia Anaïs Ninin lisäksi lyhytelokuvassa Inauguration of the Pleasure Dome (1954).
Cameron tunnettiin lempinimillä Candida ja Candy.
Korisliiga-kausi 2005–2006
Kauden päätteeksi Lappeenrannan NMKY voitti historiansa toisen Suomen mestaruuden. Finaalisarjan hävinnyt Joensuun Kataja voitti hopeaa ja Espoon Honka pronssia. Runkosarjan voitti Joensuun Kataja. Vuoden pelaajaksi valittiin hopeajoukkueen Petri Virtanen. Talousvaikeuksiin ajautunut Aura Basket ei osallistunut runkosarjan hävittyään SM-karsintasarjaan ja siitä syystä joukkue suljettiin ulos sarjasta. Aura Basket lopetti toimintansa kauden jälkeen.
NBA-tähti Dennis Rodman pelasi marraskuussa 2005 Korisliigaa Torpan Poikien riveissä yhden runkosarjan ottelun. Helsingin jäähallissa pelattu ottelu keräsi jäähallin katsomoihin 7420 katsojaa, mikä on kaikkien aikojen ennätysyleisö koripallon miesten SM-sarjassa.
Runkosarja
Runkosarja käynnistyi 30. syyskuuta 2005 ja päättyi 18. maaliskuuta 2006. Korisliigan 12 joukkuetta pelasivat kaikki nelinkertaisen sarjan. Runkosarjan kahdeksan parasta joukkuetta pääsivät kevään pudotuspeleihin.
SM-karsintasarja
Runkosarjan kahden heikoimmin sijoittuneen joukkueen oli tarkoitus pelata I-divisioonan toiseksi ja kolmanneksi tulleen joukkueen kanssa kaksinkertaisen sarjan yhdestä Korisliiga-paikasta. Aura Basketin vetäydyttyä karsintasarjasta, sarja pelattiin kolmen joukkueen voimin. I-divisioonan voittaja, Team Componenta nousi suoraan Korisliigaan. SM-karsintasarja alkoi 22. maaliskuuta ja päättyi 2. huhtikuuta.
Pudotuspelit
Pudotuspelit pelattiin paras viidestä -järjestelmällä eli kolme voittoa riitti ottelusarjan voittoon. Pronssimitalit jaettiin kuitenkin kahden ottelun yhteistuloksen perusteella.
Kataklysmi
Kataklysmi tarkoittaa laajaa mullistusta. Sana juontuu kreikan kielen sanasta κατακλυσμός (kataklysmós, 'tulva'), jolla kuvattiin Raamatun vedenpaisumusta, mutta sen merkitys on laajentunut tarkoittamaan yleisemmin luonnonmullistusta ja myös yhteiskunnallisia, valtiollisia ja muita mullistuksia.
Gustav Dentzel
Gustav A. Dentzel (9. elokuuta 1846 – 1909) oli saksalaissyntyinen, sittemmin Yhdysvaltoihin muuttanut karusellinvalmistaja, joka oli alan pioneereja Yhdysvalloissa. Dentzelien perheyrityksen valmistamat suuret, käsin puusta kaiverretut näyttävät karusellit olivat jo omana aikanaan hyvin arvostettuja. Niistä enää parikymmentä on toiminnassa Yhdysvalloissa.
Dentzel oli oppinut puusepän ammatin isältään Michael Dentzeliltä, jolla oli kokemusta myös karusellien valmistuksesta. 1860-luvun alussa Gustav lähti Yhdysvaltoihin, jonne oli muuttanut hänen veljistään jo kolme, ja asettui Philadelphiaan. Ensimmäinen karuselli oli niin suuri menestys, että Dentzel perusti muutamaa vuotta myöhemmin oman yrityksen, G.A. Dentzel Steam and Horse Power Carousel Companyn. Aluksi karusellit olivat yksinkertaisia ketjukaruselleja, joita pyöritettiin käsin. Vähitellen yritystoiminta laajeni ja Dentzel palkkasi palvelukseensa useita työntekijöitä, joista ensimmäisiä oli John Müller. Müllerin kuoleman jälkeen hänen kaksi poikaansa, Daniel ja Alfred, jäivät Dentzelin hoiviin. Danielista tuli sittemmin erittäin taitava ja tunnettu karusellinkaivertaja. Veljekset kuitenkin jättivät Dentzelin perustaakseen oman yrityksen, eikä Dentzel myöhemmin enää suostunut palkkaamaan heitä uudelleen palvelukseensa. Toinen tunnettu Dentzelin palveluksessa ollut kaivertaja oli Italiasta saapunut rutiköyhä puuseppä Salvatore Cernigliaro, joka siirtyi myöhemmin Philadelphia Toboggan Companyn leipiin.
Gustav Dentzelillä ja hänen vaimollaan Marylla oli viisi lasta. Dentzel kuoli vuonna 1909, minkä jälkeen liiketoimintaa jatkoi hänen poikansa William Dentzel. Hän palkkasi Müllerin veljekset takaisin yhtiön palvelukseen. Laman myötä karusellien kysyntä väheni, ja William Dentzelin kuoltua vuonna 1928 Philadelphia Toboggan Company osti Dentzelin yrityksen irtaimiston. Jälkeläiset William Henry Dentzel II ja William Henry Dentzel III ovat kuitenkin jatkaneet suvun karuselliperinteitä valmistamalla joitakin pieniä karuselleja. William Henry Dentzel III on valmistanut muun muassa aurinkovoimalla toimivia karuselleja.
Santalan seisake
Santalan seisake (,, ratakm 196+908) on rautatieliikennepaikka Hangossa Hangon radalla noin 197 kilometriä Helsingin rautatieasemasta. Seisakkeella pysähtyvät Karjaan ja Hangon väliset taajamajunat. Junia kulkee arkisin seitsemän, viikonloppuisin kuusi vuoroa päivässä kumpaankin suuntaan.
Tammisaaresta Hankoniemelle johtaneen vanhan maantien varrella sijainneessa Santalan kartanossa toimi 1870-luvulle saakka kestikievari. Hangon rata linjattiin kartanon kohdalla noin kilometrin maantietä etelämmäksi. Kartanon merkitys korostui, kun sen päärakennuksessa aloitti vuonna 1909 toimintansa kristillinen kansanopisto. Hangon aseman alainen Santalan laituri avattiin vuonna 1898 ja sen länsipuolella otettiin samaan aikaan käyttöön puutavaran kuormausraide. Talvisodan jälkeen maaliskuussa 1940 Santalan laiturivaihde joutui Hangon vuokra-alueelle.
Santalaan rakennettiin ilmeisesti 1900-luvun alussa Bruno Granholmin suunnittelema Platformskjul I -tyyppinen laiturirakennus. Se kuitenkin paloi Hangon vuokra-alueen takaisinvaltauksen yhteydessä syksyllä 1941. Liikennepaikka muutettiin seisakkeeksi seuraavana vuonna.
Santalan seisake oli tarkoitus lakkauttaa vuonna 1989, mutta junat pysähtyivät seisakkeella tarvittaessa, vaikka aikataulumerkintää ei ollutkaan. Seisake oli lakkautettuna noin vuoden ajan 1998–1999, mutta palautettiin sen jälkeen aikatauluihinkin kansanopiston opiskelijoiden matkustustarpeen vuoksi. Vuonna 1999 seisakkeelle rakennettiin uusi laituri.
Bad Schussenried
Bad Schussenried on kaupunki Biberachin piirikunnassa Baden-Württembergin osavaltiossa Saksassa. Se sijaitsee 50 kilometriä Ulmista lounaaseen, ja sen pinta-ala on 55,02 neliökilometriä. Kesäkuun 2022 lopussa kaupungissa oli 9 064 asukasta.
Paikka mainittiin ensimmäisen kerran vuonna 1153 nimellä Shouzenried. Vuonna 1947 Bad Schussenriedistä tuli kaupunki.
David Hodo
180px|thumb David Hodo (s. 7. heinäkuuta 1947 San Andreas, Kalifornia) oli Village People -yhtyeen alkuperäinen rakennusmies-hahmo. Hän sai myöhemmin lempinimen "Scar" (arpi) tulennielemisonnettomuuden seurauksena. David on yhä mukana Village Peoplen kokoonpanossa.
Spencer Compton
Spencer Compton (1673 – 2. heinäkuuta 1743), Wilmingtonin jaarli, oli Britannian toinen pääministeri. Robert Walpolen hävittyä vaalit kuningas yritti saada opposition muodostamaan uutta hallitusta, ja kun se ei onnistunut, hän nimitti 69-vuotiaan Comptonin pääministeriksi. Häntä pidettiin huonona päätöksentekijänä ja avuttomana johtajana, ja koska hän oli itse ylähuoneessa, valta alahuoneessakin oli rajoitettua. Compton kuoli hallittuaan vain puolitoista vuotta.
Järjestelmäkamera
thumb|250px|Nikonin F-301 SLR-camera, [[kinofilmiä käyttävä peiliheijastusjärjestelmäkamera ilman objektiivia]] thumb|250px|Digitaalijärjestelmäkamera [[Canon EOS 50D takaapäin]] thumb|250px|Pienikokoinen Panasonic Lumix G5 -järjestelmäkamera thumb|right|250px|Halkaisukuva [[Olympus E-3 -digitaalikamerasta. Kameraan on liitetty ZD ED 12–60 mm 2.8–4.0 SWD -zoom-objektiivi.]]
Järjestelmäkamera on kamera, jossa kameran eri osat, etenkin sen objektiivi, ovat vaihdettavissa kuvaustarpeiden mukaan. Eri valmistajien kamerajärjestelmiin kuuluu tyypillisesti useita eri hintaluokkiin kuuluvia runkoja, laajakulma-, normaali- ja teleobjektiiveja, telejatkeita, salamavalolaitteita ja muita kamerarunkoon tai objektiiveihin liitettäviä lisälaitteita ja välineitä.
Järjestelmäkamera voi olla harraste-, puoliammattilais- tai ammattilaiskäyttöön tarkoitettu. Suurimpien valmistajien järjestelmät on kehitetty sekä harrastelijoiden että ammattilaisten tarpeisiin. Halvimmat rungot ja objektiivit ovat kotikäyttöön ja valokuvauksen harrastajien tarpeisiin sopivia. Ammattikäyttöön tarkoitetut rungot ja objektiivit maksavat harrastelijakäyttöön tarkoitettuihin nähden moninkertaisesti, ja niissä on parempi optiikka, kestävyys, suurempi nopeus ja paremmat säätömahdollisuudet. Näistä eroista huolimatta saman järjestelmän objektiiveista kaikki ovat käytettävissä järjestelmän kaikkien runkojen kanssa.
Englannin kielessä käsitettä järjestelmäkamera (system camera) ei yleensä käytetä, vaan suomeksi järjestelmäkameroina tunnettuihin kameroihin viitataan optisen järjestelmän mukaan yksisilmäisinä peiliheijastuskameroina (single-lens reflex, SLR) tai peilittöminä järjestelmäkameroina (Mirrorless interchangeable-lens camera).
Objektiivit ja niiden kiinnitys
Objektiivi on linssi tai linssijärjestelmä, jonka avulla kameroissa kuva muodostetaan valoherkälle kennolle tai filmille. Objektiivi määrää sen, minkä kokoisena, kuinka kirkkaana ja kuinka terävänä kuva piirtyy kameran kennolle. Siksi objektiivi on kennon ohella yksi tärkeimmistä kamerajärjestelmän osista, ja eri objektiivien käyttö vaikuttaa kaikkein eniten kameralla saatavien kuvien laatuun ja tyyliin. Laadukkaimmat ja kalleimmat objektiivit voivat maksaa moninkertaisesti kalliinkin kamerarungon hinnan.
Objektiivi valitaan kuvauksen kohteen ja kuvaustilanteen mukaan. Normaaliobjektiivia käytetään moniin tarkoituksiin, esim. ihmisten kuvaamiseen lähietäisyyksillä. Laajakulmaobjektiiveilla saadaan kuvaan mahtumaan suuri osa näkymästä, ja ne sopivat maisemien ja arkkitehtuurin kuvaamiseen. Normaaliobjektiivia jonkin verran pitempipolttovälisiä objektiiveja käytetään muotokuviin, koska näin vältytään kasvojen vääristymiltä, jotka aiheutuisivat esimerkiksi normaaliobjektiivin käytöstä lähellä kuvattavia kasvoja. Kauko-objektiiveilla kuvataan kaukana olevia kohteita, jotka halutaan näkyvän kuvassa yksityiskohtaisesti, esimerkiksi luontokuvauksessa linnut ja muut arat eläimet. Kauko-objektiiveja käytetään usein myös maisemakuvauksessa.
Yleensä objektiivi on kiinnitetty kameraan kierteillä tai bajonetilla. Kullakin kameravalmistajalla on oma kiinnitys, ja kiinnitys on tärkein kamerajärjestelmää määrittävä komponentti, koska se määrää, mitkä kamerarungot ja objektiivit sopivat yhteen. Yleisiä, useiden valmistajien käyttämiä kiinnitystapoja ovat olleet 39 mm:n ja sen korvannut 42 mm:n kierre sekä K- bajonetti. K-bajonetin kehitti Asahi Pentax-kameroihinsa 1970-luvun keskivaiheilla. Näitä objektiiveja voi käyttää kaikissa vastaavissa kameroissa, mutta ne eivät välttämättä voi hyödyntää rungon kaikkia ominaisuuksia jos kameran valmistaja on lisännyt omia, runkonsa käyttämiä erikoistoimintoja objektiiveihinsa.
Kukin järjestelmäkameravalmistaja myy omaan järjestelmäänsä sopivia objektiiveja. Lisäksi on joukko lähes yksinomaan objektiiveihin keskittyviä yrityksiä, jotka valmistavat, tai pelkästään suunnittelevat ja valmistuttavat, objektiivejaan eri järjestelmien kiinnityksillä varustettuina. Entisiä ja nykyisiä tällaisia ovat Soligor, Sigma, Tamron, Tokina ja Vivitar. Myös muut osat kuin objektiivi saattavat olla vaihdettavia, etenkin suurissa yksinomaan ammattikäyttöön tarkoitetuissa järjestelmissä, jotka on suunniteltu studiokäyttöön. Tällaisia ovat mm. etsin, tähyslasi, takakansi tai filmikasetti (filmiperä). Etsin voi olla prisman avulla kuvan oikein päin kääntävä tai yksinkertaisesti kuilumallinen, jolloin kuvaa katsotaan suoraa tähyslasilta. Tähyslasi on hiottu lasilevy, jolle kuvattava kohde projisoidaan tarkennusta ja sommittelua varten. Takakantta tai filmikasettia vaihtamalla voidaan filmi vaihtaa kuvien välillä. On myös järjestelmäkameroita, joihin voidaan filmin tilalle vaihtaa digitaalinen kuvakenno. Järjestelmäkameroille on saatavilla laaja lisälaitevalikoima, johon kuuluu muun muassa erilaisia objektiiveja, paljelaitteita ja loitonnusrenkaita lähikuvausta varten, suodattimia ja salamalaitteita. Näin kameraa voidaan käyttää laajemmin erilaisiin kuvaustarpeisiin.
Digitaalisiin järjestelmäkameroihin on saatavana sovitteita, joiden avulla filmikameroiden objektiiveja voi käyttää.
Järjestelmäkameran historiaa
Yksisilmäisen peiliheijastuskameran historia alkaa vuodesta 1861, kun englantilainen Thomas Sutton sai patentin  kameralle, jonka linssin ja valoherkän materiaalipinnan välillä oli 45 asteen kulmaan asetettu, valotuksen ajaksi pois tieltä kääntyvä peili, joka toimi samalla sulkimena. Sutton Reflex -kameroita ei monta valmistettu, mutta vuonna 1884 esitelty, amerikkalaisen Calvin Rae Smithin patenttiin perustuva Monocular Duplex -kamera oli ensimmäinen sarjavalmistukseen tuotu peiliheijastuskamera. Sen esittely ajoittui aikaan, jolloin valoherkistä emulsioista oli saatu niin herkkiä, että kameraa ei välttämättä tarvinnut enää asettaa jalustalle vaan voitiin siirtyä spontaanimpaan käsivarakuvaukseen. Monocular Duplex käytti 8,3 × 11 senttimetrin kokoisia lasinegatiivilevyjä, mutta pian siihen sai sovitteen jolla saattoi käyttää Eastman-yhtiön laakafilmiä.
1890-luvulta 1930-luvulle
1890-luku oli nopean kehityksen aikaa, kun sulkimena alettiin käyttää filmipinnan lähellä toimivaa verhosuljinta. Niillä päästiin jopa 1/1000 sekunnin valotusaikoihin, mutta emulsioiden epäherkkyys ja linssien heikko valovoima tekivät niin lyhyistä suljinajoista vielä tarpeettomia. Englantilaiset, ranskalaiset, saksalaiset ja itävaltalaiset kamerapajat toivat 1900-luvun vaihteessa markkinoille monia peiliheijastuskameroita, mutta ensimmäisen maailmansodan yli niistä selviytyi oikeastaan vain yhdysvaltalainen, 5 × 7 tuuman laakanegatiivia käyttänyt valtavan kokoinen Graflex. Pienempi 4 × 5 tuuman Graflex pysyi tuotannossa 1950-luvulle asti. 1900-luvun alkupuolella peiliheijastuskamerat vähitellen pienenivät rullafilmin ja kokoontaittuvan etsinkuilun käyttöönoton jälkeen. 1930-luvulla markkinoille tuli erityisesti saksalaisia 120-filmikokoa ja 6 × 6 cm negatiivikokoa käyttäviä yksisilmäisiä peiliheijastuskameroita kuten Noviflex, Bierflex, Primarflex, Reflex Korelle, Pilot Six ja Karmaflex. Pian tulivat myös ensimmäiset Exakta-kamerat, joiden filmikoko oli 40 millimetrin levyinen 127. Kaksisilmäisten peiliheijastuskameroiden tunnetuimmaksi merkiksi nousi vuonna 1928 esitelty Rolleiflex.
1940- ja 1950-luku
Toisen maailmansodan jälkeen yksisilmäisten peiliheijastuskameroiden uudeksi standardiksi nousi ruotsalainen Hasselblad 1600F ja sitä seurannut malli 500C (1957), joista tuli 6 × 6 cm negatiivikokonsa ja vaihdettavien objektiiviensa ansiosta etenkin parasta laatua vaativien ammattikuvaajien suosikkeja vuosikymmeniksi. Sen kilpailijoita 1950-luvulla olivat Pentacon Six, Praktisix ja Kowa Six.
Maailman ensimmäinen kinofilmiä käyttävä yksisilmäinen peiliheijastuskamera oli neuvostoliittolainen Sport vuodelta 1935, jota ei tunnettu kotimaansa ulkopuolella. Mutta vain vuotta myöhemmin saksalainen Ihagee-yhtiö esitteli ensimmäisen Kine Exakta -mallin, jossa ensimmäisenä ilmenivät monet tulevien vuosikymmenien kinojärjestelmäkameroiden keskeiset piirteet: verhosuljin lähellä filmipintaa, bajonettikiinnitteiset vaihdettavat objektiivit, vaakasuora filmin kulkusuunta ja käyttösäätimien sijoittaminen kotelon yläpintaan. Itäsaksalainen Praktica toi markkinoille halvemman kilpailijan, jonka objektiivit kiinnittyivät runkoon kierteen avulla. Sekin oli Kine Exaktan tavoin kuiluetsimellä varustettu ja siis vyötärön tai rinnan korkeudelta käytettävä.
Ensimmäinen pentaprismaetsimellä varustettu, silmän korkeudelta käytettävä kinojärjestelmäkamera oli vuonna 1949 markkinoille tuotu Contax S. Sekin otti käyttöön Praktican kehittämän objektiivien kierrekiinnityksen, jonka omaksui myös 1950-luvun alkupuolella markkinoille tullut japanilainen Asahiflex ja sen seuraaja, kiinteällä pentaprismaetsimellä varustettu Asahi Pentax.
Vuonna 1959 julkaistu Nikon F vei kameroiden järjestelmäajattelun entistäkin pidemmälle: vaihdettavia eivät olleet enää vain objektiivit vaan myös etsinprismat ja tähyslasit sekä monet lisälaitteet kuten salamat. Takakansi oli irrotettavissa ja korvattavissa suurella filmikasetilla tai filminsiirtomoottorilla. Uutuuksia olivat myös sisäänrakennettu valotusmittari, yhdellä peukalonkäännöllä toimiva filminsiirtovipu ja Nikonin oma objektiivien bajonettikiinnitys, joka kesti aikaa aina 1980-luvun automaattitarkennuksen läpimurtoon asti. Nikon F:stä tuli näine ominaisuuksineen ammattikuvaajien suosikkijärjestelmä koko 1960-luvun ajaksi, kunnes Canon julkaisi oman ammattilaismallinsa Canon F-1:n vuonna 1971.
1960- ja 1970-luku
Järjestelmäkamerat alkoivat yleistyä 1960-luvun alussa sen myötä, kun rullafilmi menetti suosiota 35 millimetrin levyiselle, reunoiltaan rei’itetylle kinofilmille, samalle jota käytettiin elokuvauksessa. Kaikenlaisten kameroiden koko pieneni, ja amatöörimarkkinoiden suosituimmiksi tuotteiksi tulivat pienet, kiinteän polttovälin kompaktikamerat, kun taas lehtikuvaajat, tieteelliset valokuvaajat ja studiossa kuvaavat ammattilaiset innostuivat laajoja lisävälinevalikoimia tarjoavista kinokamerajärjestelmistä.
Objektiivin läpi valotusta mittaavan TTL-valonmittauksen otti ensimmäisenä käyttöön Nikon eräässä prototyypissään, mutta suosituksi sen tekivät Asahi Pentax Spotmatic vuonna 1960 ja Topcon RE Super vuonna 1963. Spotmaticin seuraavat mallit esittelivät täyden aukon mittauksen, jossa etsinnäkymä ei enää himmentynyt himmenninaukon valinnasta, vaan sommittelun ja tarkennuksen saattoi tehdä täyden aukon kirkkaalla kuvalla, ja valittu himmenninaukko tuli käyttöön vain hetkellisesti laukaisinta painettaessa. Spotmaticista tuli 1960-luvun eniten myyty järjestelmäkamera. Automaattivalotuksen järjestelmäkameroihin toi Konican Autorex-malli 1966, ja sen seuraaja Autoreflex T yhdisti automaattivalotuksen objektiivin läpi mittaamiseen. Vuonna 1975 esitellyn Olympus OM-2 -mallin automatiikka osasi mitata valoa suoraan filmipinnalta valotuksen aikana, mikä helpotti muun muassa täytesalaman käyttöä ja pitkiä aikavalotuksia. Vuoteen 1978 asti automaattivalotus tarkoitti puoliautomaattista, koska kuvaajan piti etukäteen valita joko aukko (Asahi Pentax, Chinon, Cosina, Fujica, Minolta, Nikon, Olympus ja Yashica) tai suljinaika (Canon, Konica, Miranda, Petri, Ricoh ja Topcon), johon automatiikka valitsi sitten toisen muuttujan valonmittaukseensa perustuen. Canonin vuonna 1978 esittelemä A-1-malli oli ensimmäinen ”program-automaatti”, jossa kamera valitsi haluttaessa sekä aukon että suljinajan. Tällainen ohjelmoitu automaattivalotus on nykyisin mukana lähes jokaisessa kamerassa, eikä amatöörikuvaajan tarvitse sen ansiosta välttämättä tietää suljinajoista ja himmenninaukoista mitään.
Ensimmäisen zoom-objektiivin kehitti saksalainen Voigtländer jo 1950-luvun lopulla, mutta vasta 1970-luvun puolessavälistä alkaen vaihtuvapolttoväliset objektiivit alkoivat vapauttaa järjestelmäkameralla kuvaajia jatkuvasta objektiivin vaihdosta. Kameravalmistajien ohella niiden kehittämisen eturintamassa toimivat myös itsenäiset objektiivivalmistajat, kuten Vivitar.
1980-luku
1980-luvun alussa järjestelmäkameroiden suosio kasvoi ympäri maailmaa nopeasti, syynä etenkin japanilaiskameroiden halventuminen. Siihen johtivat Japanin jenin kurssin lasku sekä japanilaisten kameratehtaiden tuotantotekniikan uudistukset käyttämään metalliosien sijasta yhä enemmän muoviosia ja mekaniikan sijasta mikroprosessoreja ja muuta elektroniikkaa. Näin markkinoille saatiin nopeammin edullisia kuluttajille tarkoitettuja järjestelmäkameramalleja edullisine muttei välttämättä kovin korkeatasoisine zoom-objektiiveineen. Suomessa myytiin vuoden 1980 alkupuoliskolla 75 prosenttia enemmän järjestelmäkameroita kuin vuoden 1979 alkupuoliskolla.
Automaattitarkennus kehittyi järjestelmäkameroissa nopeasti 1980-luvulla, mutta vaati ennen pitkää kaikilta valmistajilta muun muassa objektiivikiinnityksen täydellistä uudistamista. Ensimmäisten joukossa esiteltiin vuonna 1984 Minolta 7000, jonka kehittämisessä mukana oli Honeywell-yhtiö, sekä Nikon F4. Contax kokeili AX-mallissaan vuonna 1996 tarkennustapana syvyyssuunnassa siirtyvää filmipintaa, mutta vallitsevaksi tavaksi oli jo tullut objektiivien sisällä toimivat tarkennuskoneistot. Canonin vuonna 1987 aloittamassa automaattitarkenteisessa Canon EOS -tuotesarjassa yhtiö päätti olla välittämättä vanhojen objektiivien yhteensopivuudesta ja suunnitteli tuotesarjan ja sen EF-objektiivit puhtaalta pöydältä. EOS-sarjan menestys vei Canonin nopeasti Nikonin ohi järjestelmäkameramarkkinoilla. Kehitys vain nopeutui 2000-luvulla siirryttäessä digikameroiden aikaan: vuonna 2010 Canonin markkinaosuus digi-SLR-kameroissa oli 44,5 prosenttia ja Nikonin 29,8 prosenttia. Kolmantena oli digikameramarkkinoille ilman filmikamerataustaa tullut Sony 11,9 prosentin osuudella.
Akiko
Akiko on japaninkielinen naisen etunimi. Kanji-merkeillä se voidaan kirjoittaa useilla eri tavoilla, kuten 晶子 ("kristallin lapsi"), 明子 ("kirkkauden lapsi") tai 秋子 ("syksyn lapsi").
Yorkin piirikunta (Virginia)
Yorkin piirikunta on Yhdysvaltojen Virginian osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 68 280 vuonna 2019. Piirikunnan hallintokeskus on Yorktownin kunta. Piirikunta perustettiin vuonna 1634.
Letitia
Letitia on englanninkielinen naisen etunimi. Sen alkuperä on latinankielisessä nimessä Laetitia, joka tarkoittaa "iloa".
Uusi päivä – 3. esityskausi (2012–2013)
Uusi päivä -draamasarjan kolmas kausi esitettiin Yle TV2-kanavalla alkaen elokuussa 2012 ja päättyen toukokuussa 2013.
==Jaksot ==
Ylioppilaiden terveydenhoitosäätiö
Ylioppilaiden terveydenhoitosäätiö sr (lyh. YTHS) on säätiö, joka tarjoaa terveydenhuoltopalveluja suomalaisten korkeakoulujen opiskelijoille. Säätiön ruotsinkielinen nimi on Studenternas hälsovårdsstiftelse (lyh. SHVS) ja englanninkielinen nimi Finnish Student Health Service (lyh. FSHS).
Suomen ylioppilaskuntien liitto (SYL) perusti YTHS:n vuonna 1954.
YTHS on SOSTEn jäsenjärjestö.
Käyttöoikeus
YTHS on käytettävissä kaikille korkeakouluopiskelijoille, niin yliopistoissa kuin ammattikorkeakouluissa. Palvelut on saatavilla läpi vuoden arkipäivisin. Opiskelijan ensisijainen toimipiste on hänen opiskelupaikkansa toimipiste. Korkeakouluopiskelijoiden tulee maksaa vuosittainen terveydenhoitomaksu Kelalle palveluista, vaikkei käyttäisi palveluita.
Avoimen yliopiston opiskelijat eivät ole oikeutettuja käyttämään YHTS:n palveluita. Ahvenanmaan korkeakoulun opiskelijoilla ei niin ikään ole käyttöoikeutta.
Tammikuusta 2021 lähtien saapuvat vaihto-opiskelijat eivät enää kuulu YTHS:n palveluiden piiriin. Myöskään ulkomaille vaihto-opintoihin lähtevät eivät kuulu vaihdon aikana YTHS:n palveluiden piiriin.
Kansainväliset, tutkintoa suorittavat, opiskelijat ovat oikeutettuja käyttämään palveluita. Kansainvälisillä opiskelijoilla pitää lain mukaan olla lisäksi sairasvakuutus.
Palvelut
YTHS palveluista ei peritä käyttömaksuja. Käyttämättä jääneistä, perumattomista käynnistä peritään sakkomaksu.
Yleisterveys
Opiskeluterveydenhuoltoon kuuluvat perusterveydenhoidon palvelut. YTHS:llä on myös videovälitteinen lääkärin etävastaanottomahdollisuus. Etävastaanottoja käytetään perusterveyden- ja mielenterveyden lisäksi myös ravitsemusneuvonnassa ja fysioterapeutin jatkokäynneissä.
Tarvittaessa opiskelija ohjataan erikoissairaanhoitoon, sillä erikoissairaanhoito ei kuulu palveluiden piiriin. YTHS tarjoaa kuitenkin gynekologin palveluita. Ihotautilääkärien palveluita on tarjolla lääkärin tekemänä konsultaationa. YTHS:llä voidaan tehdä pieniä leikkauksia, kuten luomenpoistoja, mutta ei nukutusta vaativia leikkauksia.
Vuoden 2021 alusta laboratoriopalvelut ovat pääasiassa ostopalveluita Synlabilta. Joitain pieniä pikatestejä voidaan tehdä toimipisteissä.
YTHS vastuulla on sosiaali- ja terveydenhuoltoalan opiskelijoiden sekä riskiryhmiin kuuluvien kausi-influenssarokotukset.
Mielenterveys
YTHS:n toimenkuvaan kuuluu terveyskeskustasoiset mielenterveyspalvelut. Päihdekuntoutusta, riippuvuushoitoa ja mielenterveyskuntoutusta ei ole tarjolla.
YTHS tekee psykologisia tutkimuksia, tarjoaa varhaisvaiheen hoitoja ja ohjaa jatkohoitoon. Lisäksi psykiatrin konsultaatio on mahdollista. Myös reseptien uusinta ja laatiminen kuuluu palveluihin. YTHS tarjoaa lyhytterapiaa ja hoidollisia ryhmiä. Neuropsykiatriset diagnoosit ovat osittain mahdollisia; esimerkiksi ADHD diagnooseja voidaan tehdä joissain tapauksissa.
Suun terveys
Suun terveydenhoito kuuluu osaksi palveluita. Niillä paikkakunnilla, missä YTHS ei tarjoa palveluita, ohjataan opiskelija lähimpään palvelupisteeseen missä hoitoja on. Myös suun terveyspalveluissa voidaan hyödyntää etävastaanottoa. Suuhygienistillä on etävastaanottomahdollisuus Helsingissä ja Tampereella. Viisaudenhampaiden poisto kuuluu osaksi tarjontaa.
Toimipisteet
pienoiskuva|Ylioppilaiden terveystalo [[Taka-Töölössä ennen laajennusta tammikuussa 2009.]] Tammikuusta 2021 alkaen YTHS:n palveluita on saatavilla 45 paikkakunnalla. Säätiön omia palvelupisteitä on 22 paikkakunnalla. YTHS:n omien palvelupisteiden piirissä on 95 prosenttia kaikista korkeakouluopiskelijoista. Kaikilla YTHS:n palvelujen piiriin kuuluvilla on käytössä sama palveluvalikoima opiskelupaikkakunnasta riippumatta.
Yhteistyökumppanien palvelupisteet
** = vain suunterveyden palvelut
Ylioppilaiden terveydenhoidon aloittaminen
1930-luvulla Suomen terveydenhuollon taso oli muuhun Eurooppaan verrattuna jälkeenjäänyttä. Suomen Tuberkuloosin Vastustamisyhdistyksen sihteeri Severi Savonen sekä Helsingin tuberkuloosipiirin lääkäri Göta Tingvald (myöhemmin Tingvald-Hannikainen) tekivät aloitteen ylioppilaiden keuhkotarkastuksien aloittamisesta. Helsingin yliopiston osakunnat kannattivat aloitetta yksimielisesti, joten tarkastukset aloitettiin 29. tammikuuta 1932 Hämäläisten talolla.
Vuonna 1938 Suomen ylioppilaskuntien liitto (SYL) asetti terveydenhuoltokomitean laatimaan ehdotusta opiskelijoiden terveyden- ja sairaanhoidon järjestämiseksi. Vuonna 1941 valmistuneessa mietinnössä ehdotettiin, että Helsingin korkeakoulut ja ylioppilaskunnat perustaisivat terveydenhuoltotoimiston. Suunnitelman toteutus kuitenkin keskeytyi jatkosodan vuoksi. Sodan jälkeen maaliskuussa 1946 SYL perusti ensimmäisen Ylioppilaiden terveydenhuoltotoimiston Helsingissä Kivelän sairaalaan. Tammikuussa 1948 toiminta alkoi Domus Academicalla ja Turun lääninsairaalan poliklinikalla.
Ylioppilaiden terveydenhoitosäätiön perustaminen
Ylioppilaiden terveydenhoitosäätiö syntyi vuonna 1954, kun Suomen ylioppilaskuntien liiton Terveydenhoitosäätiö laajensi Helsingissä toimineen Ylioppilaiden terveydenhuoltotoimiston toiminnan valtakunnalliseksi. YTHS:n säädekirja allekirjoitettiin 13. helmikuuta 1954. Helmikuussa 1955 YTHS käynnisti hammashoidon Helsingissä Domus Academicalla, jossa potilaita kävi nelisenkymmentä päivässä. Toimintaa laajennettiin vuonna 1956 Turkuun ja Jyväskylään, ja vuotta myöhemmin Ouluun. Tämän jälkeen hammashoitopalvelut aloitettiin kullakin paikkakunnalla aina, kun uusi yliopisto tai korkeakoulu oli aloittanut toimintansa. Vuonna 1969 käynnistyi YTHS:n mielenterveyslinja. Ylioppilaiden terveystalo valmistui vuonna 1971 osoitteeseen Töölönkatu 37 A. Rakennukseen sijoitettiin säätiön keskustoimisto sekä Helsingin terveydenhoitosäätiö.
Vuonna 1966 Kansaneläkelaitos alkoi rahoittaa YTHS:n toimintaa sairausvakuutusvaroista. Vuodesta 1988 alkaen korkeakoulukaupungit ovat osallistuneet YTHS:n toiminnan rahoittamiseen ja terveydenhoitoasemien johtokuntiin.
Ammattikorkeakouluopiskelijat YTHS:n palveluiden piiriin
Jo vuonna 2009 sosiaali- ja terveysministeriön asettama työryhmä ehdotti ammattikorkeakoulujen opiskelijoiden siirtämistä YTHS:n piiriin. Joulukuussa 2016 hallitus teki päätöksen, että kaikki korkeakouluopiskelijat pääsevät samojen sosiaali- ja terveyspalvelujen piiriin. Aiemmin YTHS:n palveluita olivat voineet käyttää vain yliopisto-opiskelijat, ja ammattikorkeakouluopiskelijat olivat kuntien järjestämän opiskeluterveydenhuollon piirissä. Sekä muutosta pitkään vaatinut Suomen opiskelijakuntien liitto (SAMOK) että Suomen ylioppilaskuntien liitto (SYL) olivat tyytyväisiä päätökseen.
Maaliskuussa 2019 eduskunta hyväksyi esityksen korkeakouluopiskelijoiden opiskeluterveydenhuoltoa koskevaksi laiksi. Uusi järjestelmä kaksinkertaisti säätiön asiakasmäärän. Tammikuusta 2021 lähtien kaikki ylempää ja alempaa korkeakoulututkintoa suorittavat opiskelijat, yhteensä 270 000 ihmistä, ovat säätiön palveluiden piirissä. Uudistuksen tavoitteena oli yhdenvertaisten terveyspalvelujen takaaminen kaikille korkeakouluopiskelijoille opiskelupaikasta riippumatta.
Valtuuskunta
Säätiön valtuuskuntaan kuuluu 24–30 jäsentä, jotka valitaan kahdeksi kalenterivuodeksi kerrallaan. Suomen ylioppilaskuntien liitto (SYL) ja Suomen opiskelijakuntien liitto (SAMOK) nimeävät kumpikin yhdeksän edustajaa. Opetus- ja kulttuuriministeriö, Terveyden ja hyvinvoinnin laitos, Suomen Kuntaliitto, Suomen yliopistojen rehtorineuvosto UNIFI, Ammattikorkeakoulujen rehtorineuvosto Arene ja YTHS:n henkilöstö nimeävät kukin yhden edustajan. Valtuuskunnan puheenjohtaja kaudella 2021–2022 on kansanedustaja Hilkka Kemppi.
Hallitus
YTHS:n hallitukseen kuuluu 6–12 jäsentä, jotka valitaan kahdeksi kalenterivuodeksi kerrallaan. Hallituspaikat on jyvitetty siten, että Suomen ylioppilaskuntien liitto ja Suomen opiskelijakuntien liitto valitsevat kumpikin hallitukseen kaksi jäsentä ja YTHS:n henkilöstö yhden jäsenen. Näiden lisäksi valtuuskunta voi nimittää enintään viisi jäsentä. Säätiön hallitus valitsee toimitusjohtajan ja johtavat toimihenkilöt. Hallituksen puheenjohtaja kaudella 2021–2022 on Tuomo Yli-Huttula.
Palvelualueet
Vuoden 2021 alussa YTHS jakoi palvelunsa viiteen palvelualueeseen, jotka pohjautuvat sairaanhoidon erityisvastuualueisiin. Kullakin palvelualueella toimii hallituksen nimeämä johtokunta, johon kuuluu puheenjohtaja, varapuheenjohtaja sekä 6–8 muuta jäsentä. Johtokunta muun muassa päättää alueeseen kuuluvien palvelupisteiden määrän sekä tekee yhteistyötä alueen toimipiiriin kuuluvien korkeakoulujen, ylioppilaskuntien, opiskelijakuntien, alueen julkisen terveydenhuollon ja muiden opiskelijan terveydenhuoltoon liittyvien tahojen kanssa.
Henkilöstö
Vuoden 2019 lopussa säätiön palveluksessa oli 558 työntekijää. Heistä lääkäreitä ja hammaslääkäreitä oli 157, terveyden- ja sairaanhoitajia 120, hammashoitajia ja suuhygienistejä 97, psykologeja 57, muuta hoito- tai avustavaa henkilöstöä 93 ja hallinnossa työskenteleviä 34.
Rahoitus
pienoiskuva|YTHS:n toimipiste Tampereen [[Kalevantie (Tampere)|Kalevantiellä vuonna 2019.]] Valtion osuus korkeakouluopiskelijoiden terveydenhuollon rahoituksesta on 77 %. Loppuosa rahoituksesta tulee opiskelijoiden maksamista terveydenhoitomaksuista. Vuonna 2021 terveydenhoitomaksun suuruus on 71,60 euroa. Kaikki YTHS:n palvelujen piiriin kuuluvat opiskelijat maksavat terveydenhoitomaksun Kelalle riippumatta siitä, käyttääkö opiskelija YTHS:n palveluja vai ei. Kela ei lähetä terveydenhoitomaksusta laskua, vaan maksu on tehtävä oma-aloitteisesti. Mikäli opiskelija ei maksa maksua eräpäivään mennessä, Kela lähettää ensin maksumuistutuksen. Jos maksua ei makseta muistutuksen jälkeenkään, Kela voi kuitata maksun viivästyskuluineen opintorahasta ilman opiskelijan suostumusta. Jos terveydenhoitomaksua ei pystytä kuittaamaan opintorahasta, maksu siirtyy ulosottoperintään. Opiskelijaa veloitetaan terveydenhoitomaksun lisäksi vain perumatta jääneistä ajoista, eli erillisiä käyntimaksuja ei enää ole.
Vuoden 2020 loppuun asti YTHS:n rahoitus perustui ylioppilaskunnan jäsenmaksun yhteydessä kerättyyn terveydenhoitomaksuun, Kelan sairausvakuutuslain mukaiseen korvaukseen sekä yliopistokaupunkien toiminta-avustukseen. Lisäksi käyntimaksuja perittiin hammaslääkärin ja erikoishammaslääkärin käynneistä, peruuttamatta jätetyistä varauksista sekä erikoislääkärikäynneistä lukuun ottamatta psykiatrikäyntejä. Vuonna 2018 käyntimaksut olivat suuruudeltaan 18–32 euroa.
Vuonna 2019 säätiön kulut olivat 37,6 miljoonaa euroa. Suurimmat kuluerät olivat henkilöstökulut ja vuokrat. Toiminnan opiskelijakohtainen kustannus oli 296,79 euroa.
Terveydenhuollon oikeusturvakeskus
Terveydenhuollon oikeusturvakeskus (lyhenne TEO ) oli aikaisemmin Suomen sosiaali- ja terveysministeriön hallinnonalalla toimiva viranomainen. 1. tammikuuta 2009 TEO ja Sosiaali- ja terveydenhuollon tuotevalvontakeskus (STTV) yhdistyivät muodostaen uuden Sosiaali- ja terveysalan lupa- ja valvontavirasto Valviran.
TEO:n valvontaan kuuluivat terveydenhuollon toimintayksiköt kuten sairaalat, terveyskeskukset ja yksityiset lääkäriasemat. Ennen vuotta 2006 TEO ohjasi ja  valvoi vain yksittäisiä terveydenhuollon ammattihenkilöitä. Valtiontalouden tarkastusvirasto arvosteli jälkeenpäin TEO:n hankintoja. Vuosina 2006–2008 virasto maksoi konsulttiyritys Accenturelle yhteensä 727 000 euroa. Accenture sai TEO:n verkkosivujen uudistuksen kilpailuttamatta ja se tuli maksamaan 220 000 euroa. Lopulta sivuista tuli niin hankalat käyttää, ettei henkilökunta osannut lisätä niille sisältöä, vaan tähän oli käytettävä konsulttipalveluja.
Cornish rex
Cornish rex on kissarotu, joka tunnetaan kiharasta turkista ja eloisasta luonteesta.
Ulkonäkö
Cornish rex -rotuisten kissojen silmiinpistävimmät piirteet ovat siro ja korkeajalkainen vartalo, suuret korvat ja kihara karva. Kysymyksessä ei kuitenkaan ole samanlainen kihara turkki kuin esimerkiksi villakoirilla, vaan aaltomaisesti lainehtiva karva, joka ei kasva pituutta pentuajan jälkeen. Cornish rexin karva on hyvin pehmeää, silkkisen tuntuista. Kasvoissa karva on hyvin lyhyttä ja samettimaista, ja esimerkiksi kotikissoille tyypillinen korva-aukkojen edessä kasvava suojaava karvoitus puuttuu kokonaan. Myös viikset ja kulmakarvat ovat kiharat. Cornish rexeillä on kiilamainen pää ja keskikokoiset ovaalinmuotoiset silmät. Ulkoinen olemus voi johtaa tottumattoman harhaan: syliin hypännyt siro otus painaa paljon enemmän kuin odottaisi. Cornish rexit ovat hyvin lihaksikkaita, jopa niiden häntä on vahva. Niillä on pitkät varpaat, joilla ne pystyvät käsittelemään esineitä hyvin taitavasti.
Kaikki värit ovat cornish rexillä sallittuja.
Usva (vuoden 2005 elokuva)
Usva on vuoden 2005 kauhuelokuva, jonka ohjasi Rupert Wainwright.
Cornish rex
Luonne
Kaikki kissat ovat notkeita ja nopeita, mutta cornish rexeillä nämä ominaisuudet ovat erityisen korostuneita. Cornish rex on leikkisä, ihmisten seurasta nauttiva, herkästi innostuva ja loputtoman utelias. Cornish rex on yksi aktiivisimmista kissaroduista.
Suomen cornish rexit
Rekisteröityjä cornish rexejä on Suomessa lähes 2000, joten rotu ei ole erityisen harvinainen, mutta ei kaikkein tavallisimpiakaan. Ensimmäiset cornish rexit tuotiin Suomeen vuonna 1967, kasvatus alkoi vuonna 1968.
Cornish rex on ollut Suomen Kissaliiton rekisteröidympien rotujen TOP10 -listalla jo useamman vuoden ajan. 2020 cornish rexejä rekisteröitiin 186 kpl, 2019 231 kpl ja 2018 193 kpl.
Soinnillinen alveolaarinen klusiili
Soinnillinen alveolaarinen klusiili on monessa kielessä yleinen konsonanttiäänne, joka kirjoitetaan latinalaisin kirjaimin tyypillisesti D-kirjaimella. Kansainvälisessä foneettisessa aakkostossa sen merkki on. Suomen äännejärjestelmässä [d] on verrattaen uusi tulokas, ja esiintyykin kotoperäisissä sanoissa vain [t]-äänteen heikkona asteena.
Kuvaus
Soinnillista alveolaarista klusiilia määrittävät seuraavat foneettiset parametrit:
V-lehti
V oli suomalainen kerran kuussa ilmestyvä ilmaisjakelulehti. Sanoma-konserniin kuulunutta V-lehteä jaettiin 320 jakelupisteessä pääkaupunkiseudulla, Tampereella ja Turussa. Sen jaettava painosmäärä pk-seudulla on 85 000, Tampereella 20 000 ja Turussa 20 000 kappaletta.
V-lehti perustui Medianorth Group Oy:n aikaisemmin julkaisemaan Nöjesguiden-lehteen jonka Sanoma Kaupunkilehdet Oy osti vuonna 2005. Lehden nimi vaihdettiin V-lehdeksi ja ensimmäinen numero ilmestyi keväällä 2006. V-lehden viimeinen numero ilmestyi toukokuun 2007 lopussa. V-lehden korvasi 7. syyskuuta 2007 alkaen Metro-lehden viikkoliite nimeltä Metro Live.
Muuta
Sanoma Kaupunkilehdet hyllytti maaliskuussa 2007 päätoimittaja Saila-Mari Kohtalan V-lehdessä 2/2007 julkaistun päihteiden käytöstä kertovan artikkelin vuoksi. Vastaava päätoimittaja Janne Kaijärvi piti artikkelia liian huumemyönteisenä ja hänen määräyksestään painos vedettiin pois jakelusta. Artikkeli korvattiin toisella, minkä jälkeen numero julkaistiin uudestaan.
Irlanninpuoliverinen
Irlanninpuoliverinen tai irlantilainen puoliverinen tai irlantilainen urheiluhevonen (engl. Irish Sport Horse, myös Irish Hunter, Irish Halfbred) on irlantilainen puoliverihevosrotu, jonka jalostus alkoi 1970-luvulla. Rotu on risteytetty englantilaisesta täysiverisestä ja irlannintyöhevosesta, minkä lisäksi connemaraponeilla on ollut merkittävä vaikutus rodun kehitykseen.
Irlanninpuoliveriset soveltuvat hyvin vaativaankin este- ja kenttäratsastukseen. Niitä käytetään myös kouluratsuina ja valjakkohevosina.
Michael Jackson
Michael Joseph Jackson (29. elokuuta 1958 Gary, Indiana – 25. kesäkuuta 2009 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen laulaja.
Michael Jackson oli Jacksonin perheen kahdeksas lapsi. Hän aloitti musiikkiuransa lahjakkaana poikasopraanona yhdessä veljiensä kanssa The Jacksons/The Jackson 5 -yhtyeessä 1960-luvun puolivälissä ja siirtyi soolouralle vuonna 1971. 1980-luvun alussa hänestä tuli merkittävä hahmo populaarimusiikissa. Esimerkiksi kappaleiden ”Beat It”, ”Billie Jean” ja ”Thriller” videot nostivat musiikkivideoiden taiteellista arvostusta, olivat tekemässä niistä tärkeän myynninedistämisen keinon sekä lisäsivät vielä suhteellisen nuoren televisiokanavan MTV:n suosiota.
Jacksonin vuoden 1982 albumi Thriller on kaikkien aikojen myydyin albumi, ja myös Off the Wall (1979), Bad (1987), Dangerous (1991) ja HIStory (1995) ovat maailman myydyimpien joukossa. Jackson saavutti muun muassa 13 Grammy-palkintoa, 26 American Music Awards -palkintoa ja 13 ykkössijoitusta Yhdysvaltojen musiikkilistoilla soolouran aikana, mikä on toiseksi eniten Elvis Presleyn jälkeen Billboard Hot 100:n aikakaudella.
Jacksonin yksityiselämä, muuttuva ulkonäkö ja käyttäytyminen herättivät huomiota. Vuonna 1993 häntä epäiltiin lapsen seksuaalisesta hyväksikäytöstä, mutta asia soviteltiin rahalla. Vuonna 2005 häntä syytettiin samanlaisesta rikoksesta, mutta valamiehistö totesi hänet syyttömäksi. Vuonna 2019 julkaistiin Dan Reedin ohjaama dokumenttielokuva Leaving Neverland, jossa Wade Robson ja James Safechuck kertovat Jacksonin käyttäneen heitä seksuaalisesti hyväksi heidän ollessaan lapsia 1980–1990-luvuilla. Dokumentti on otettu vastaan kiistanalaisesti.
Jackson kuoli 25. kesäkuuta 2009 sydämenpysähdykseen ollessaan valmistautumassa konserttisarjaansa This Is It. Ennen kuolemaa hän oli nauttinut vahvoja lääkkeitä, kuten propofolia ja loratsepaamia.
Lapsuus ja The Jackson 5 (1958–1975)
thumb|240px|Jacksonin lapsuudenkoti Garyssa, Indianassa. Michael Jackson syntyi 29. elokuuta 1958 Garyssä, Indianassa, Chicagon esikaupunkialueella. Hän oli kymmenlapsisen afroamerikkalaisen työväenluokan perheen kahdeksas lapsi. Hänen äitinsä, Katherine Esther Scruse, oli harras Jehovan todistaja ja isä, Joseph Walter ”Joe” Jackson, oli paikallisen terästehtaan työntekijä, joka esiintyi R&B-bändissä nimeltä The Falcons. Jacksonilla oli kolme siskoa, Rebbie (s. 1950), La Toya (s. 1956) ja Janet (s. 1966), ja viisi veljeä: Jackie (s. 1951), Tito (s. 1953), Jermaine (s. 1954), Marlon (s. 1957) ja Randy (s. 1961). Kuudes lapsi, Marlonin kaksoisveli Brandon, kuoli pian syntymän jälkeen.
Michaelin suhde isäänsä Josephiin oli vaikea. Michael on kertonut, että isä loukkasi häntä jatkuvien harjoitusten aikana sekä fyysisesti ja psyykkisesti mutta toisaalta tiukka kuri auttoi häntä menestymään. Marlon Jacksonin mukaan hän riiputti erään riidan aikana Michaelia toisesta jalasta pää alaspäin ja hakkasi tätä selkään ja pakaroihin. Joseph myös kävi usein kiinni poikiinsa ja työnsi heidät voimalla seinää vasten. Eräänä iltana, kun Michael oli nukkumassa, Joseph kiipesi ikkunasta sisään halloween-naamari kasvoillaan ja huusi pelästyttääkseen Michaelin. Hän sanoi haluavansa opettaa lapsille, etteivät he jättäisi ikkunaa auki mennessään nukkumaan. Vuosia myöhemmin Michael kertoi kärsivänsä painajaisista, jossa hänet kaapataan makuuhuoneestaan. Joseph myönsi vuonna 2003 lyöneensä Michaelia säännöllisesti.