cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Fastmasters
pienoiskuva|Fast Masters Jaguar XJ220. Fastmasters oli kilpa-auto sarja, joka oli tarkoitettu menestyneille yli 50 vuotta vanhoille kuljettajille. Sarja pidettiin kuitenkin vain yhden kerran, vuonna 1993, ja sen voitti Bobby Unser. Kaikki sarjan kilpailut ajettiin Indianapoliksessa samanlaisilla Jaguar XJ220 -autoilla.
Helmut Gröttrup
Helmut Gröttrup (1916–1981) oli saksalainen raketti-insinööri, joka suunnitteli V-2-ohjuksen ohjausjärjestelmän ja joka oli Wernher von Braunin insinööreistä johtavia niistä, jotka siirtyivät toisen maailmansodan jälkeen Neuvostoliittoon Sergei Koroljovin rakettiohjelmaan.
Hän asui toisen maailmansodan jälkeen Saksan läntisellä miehitysvyöhykkeellä. Hän ei halunnut siirtyä Yhdysvaltoihin mm. perhesyistä. Venäläiset tarjosivat korkeaa palkkaa V-2-työn jatkamisesta Saksan itäosasta käsin.
Syyskuusta 1945 lokakuuhun 1946 Gröttrup toimi Saksan Neuvostoliiton miehitysvyöhykkeellä Korolevin alaisuudessa, jonka jälkeen ko. saksalaisryhmä perheineen siirrettiin Neuvostoliittoon.
Marraskuuhun 1947 mennessä saksalaiset toteuttivat 11 V-2-rakettien koelaukaisua Gorodomlijan saarelta. Viisi laukaisuista onnistui. Tämän jälkeen saksalaisten tutkimustyöurakka oli tehty. He joutuivat olemaan karanteenissa 1950-luvun puoliväliin, kunnes heidän tietonsa Neuvostoliiton rakettiohjelman tilasta oli vanhentunutta tietoa.
22. marraskuuta 1955 Gröttrup muutti takaisin Saksaan.
Serebro
Serebro ( ’hopea’) oli venäläinen yhtye, jonka muodostivat alun perin Marina Lizorkina, Elena Temnikova ja Olga Serjabkina. Vuonna 2007 muodostettu yhtye osallistui Helsingissä järjestettyyn vuoden 2007 Eurovision laulukilpailuun. 2010-luvulla useita kokoonpanovaihdoksia kokenut yhtye lakkasi olemasta vuonna 2019.
Historia
Yhtyeen perusti Maksim Fadeev, joka myös juonsi Fabrika zvjozd -ohjelmaa. Fadeev suunnitteli julkistavansa perustamisen vasta vuoden 2008 alussa. Venäjän ykköskanavan raati kuitenkin valitsi sen Venäjän edustajaksi vuoden 2007 Eurovision laulukilpailuun kappaleella ”Song #1”. Kappale sijoittui kilpailussa kolmanneksi 207 pisteellä.
Eurovision laulukilpailun jälkeen yhtye järjesti pienen kiertueen Itä-Euroopassa ja alkoi työstää debyyttialbumiaan. Toisena singlenä julkaistiin “Dyši”, joka menestyi hyvin ollen Venäjän singlelistalla sijalla 2. Kappaleeseen kuvattiin myös musiikkivideo. Kesällä 2008 julkaistiin kolmas single nimeltään “Opium”. Europop-kappale menestyi hyvin ja nousi Venäjän singlelistan ensimmäiselle sijalle. Kappaleesta kuvattiin samalla kerralla kaksi musiikkivideota, sekä venäjän- että englanninkielinen versio. Englanninkielistä ei kuitenkaan julkaistu ennen vuotta 2012. Venäjänkielisestä videosta on olemassa kaksi erilaista versiota.
Vuonna 2009 yhtye julkaisu albumin Opiumroz, johon kuuluvat muun muassa kappaleet ”What’s Your Problem” ja ”Dirty Kiss”. Englanninkielinen albumi Mama Lover julkaistiin vuonna 2012. Seuraavana vuonna Serebro julkaisi Japanissa albumin Serebration!, joka oli sisällöltään identtinen Mama Lover -albumin kanssa.
Vuonna 2009 Marina Lizorkina lähti yhtyeestä, ja hänen tilalleen tuli Anastasia Karpova. Vuonna 2013 Karpova kuitenkin jätti ryhmän, ja tilalle tuli Daša Šašina. Pian tämän jälkeen Elena Temnikova jätti ryhmän terveyssyistä. Pian Temnikovan tilalle tuli Polina Favorskaja. Usean jäsenvaihdoksen jälkeen syksyllä 2018 viimeinen alkuperäinen jäsen Olga Serjabkina ilmoitti jättävänsä yhtyeen ja keskittyvänsä soolouraansa. Myöhemmin saman vuoden aikana myös yhtyeen muut jäsenet Katya Kischuk ja Tatiana Morgunova ilmoittivat jättävänsä yhtyeen. Tuottaja Maksim Fadeev julisti avoimen haun uusien jäsenien löytymiseksi. Halukkaista osa pääsi mukaan YouTube-sarjaan Serebro Casting, jota esitettiin joulukuusta 2018 tammikuuhun 2019. Vain muutama päivä viimeisen jakson esittämisen jälkeen Fadeev ilmoitti, ettei hakijoista saa uutta yhtyettä ja että hakua jatkettaisiin helmikuun alkuun. Ystävänpäivänä 14. helmikuuta 2019 uusi Serebro esiintyi ensimmäisen kerran. Uuuteen kokoonpanoon kuuluivat Elizaveta Kornilova, Marianna Kochurova ja Irina Titova. Kornilova ja Kochurova olivat tulleet yleisölle tutuksi jo casting-ohjelmasta. Vuoden 2019 lokakuussa Irina Titova erotettiin yhtyeestä.
Syksyllä 2019 Maxim Fadeev ilmoitti lopettavansa Malfa-levy-yhtiönsä, johon kuuluivat sekä Serebro että aiemmin eronnut Olga Serjabkina eli Molly. Olga sai omistukseensa koko Serebron tuotannon yhtyeen toisesta levystä lähtien. Serebro yhtyeenä lakkasi olemasta syksyllä 2019.
Alkuvuodesta 2020 Maxim Fadeev kertoi, että Malfa jatkaa vähennetyllä toiminnalla, ja että uusi Serebro näkisi päivänvalon vuoden 2020 aikana. Tällä kertaa Fadeev sanoi haluavansa työskennellä vain ammattilaisten kanssa aiemman vapaan haun sijaan. Kesäkuussa 2020 Fadeev kuitenkin ilmoitti sosiaalisessa mediassa ettei Serebroa yhtyeenä tule enää olemaan.
Marjatta Metsovaara
Marjatta Metsovaara-Van Havere (ent. Metsovaara-Nyström; 29. marraskuuta 1927 Turku – 11. joulukuuta 2014 Italia ) oli suomalainen tekstiilitaiteilija, joka tunnettiin etenkin painokankaistaan sekä julkisten tilojen ja kotien sisustustekstiileistä.
Ura
Marjatta Metsovaara valmistui Taideteollisesta oppilaitoksesta vuonna 1949. Hänen aktiivikautensa (1954–1968) oli suomalainen menestystarina. Marjatta Metsovaara-Van Havere jatkoi työskentelyään toisen miehensä, vuonna 1984 menehtyneen Albert Van Haveren kanssa vuonna 1962 perustamassaan sisustuskankaisiin, erityisesti verhoilukankaisiin erikoistuneessa kutomossa Belgian Sint Niklaasissa sen taiteellisena johtajana vuoteen 1990, jolloin joutui myymään yrityksensä saksalaiselle Krall & Rothille.
Samaan aikaan Taideteollisessa oppilaitoksessa opiskelivat muiden muassa Timo Sarpaneva, Maija Isola ja Nanny Still. Ensimmäisen näyttelynsä Metsovaara piti Artekissa vuonna 1957.
Marjatta Metsovaara piti omia näyttelyitä koti- ja ulkomailla, suunnitteli kudottuja ja painettuja sisustustekstiileitä sekä perheensä yrityksille että muille suomalaisille tekstiilialan yrityksille, kuten Finlayson Oy:lle ja Valvilla Oy:lle.
Hän laajensi Urjalassa sijainneen perheyrityksenä toimineen mattotehtaan vuonna 1954 taidetekstiilikutomoksi, Metsovaara Oy:ksi, ja toimi sen suunnittelijana ja taiteellisena johtajana 1957–1980. Metsovaara Oy valmisti 1960-luvulla muun muassa käsinkudottuja mattoja sekä käsin kudottuja erikoistekstiilejä, tabletteja, seinäkankaita, kaiutinkankaita ja laukkukankaita.
Metsovaara johti yritystä 1960-luvulta 1970-luvun loppuun, kunnes myi velkaisen Metsovaara Oy:n syksyllä 1980 Sellgren kankaat Oy:lle. Hän suunnitteli itse "Kukka"(1963) ja "Simpukka"(1964) -kuosit, ja myöhemmin myös piirtäjien avustamana Tampellalle painokankaita ja damasteja. Kankaiden väritykset olivat hänelle erityisen suuri mielenkiinnon kohde, ja hän työsti niitä yhtä paljon, ellei jopa enemmän kuin piirroksia. Yhtenä parhaimmista painokuoseistaan hän piti "Kaisla"-mallia, joka alun perin painettiin kappalevärjätylle Lappi-satiinille yhdellä kaaviolla. Primavera-pöytäliinasta tuli nykyajan klassikko. Se oli tuotannossa 1968–1973. Sen väreinä olivat aikakaudelle tyypillisesti sini-ruskea, kelta-oranssi ja sini-vihreä. Jacquard-kudontatekniikkaan hän tutustui Belgiassa Van Havere -Van de Velden tehtaalla, jonne hänet kutsui töihin hänen tuleva toinen puolisonsa, tekstiili-insinöörin koulutuksen saanut Albert Van Havere. Ensimmäinen jacquard-malli oli kunnianhimoisesti toteutettu, esikuvana amerikkalaisen Jack Lenor Larsenin ohutloiminen, tiheä laatu.
Teollisuuden palveluksessa
Metsovaara-sisustustekstiilien värit sekä sidokset ja erilaiset materiaalikokeilut olivat yleisöä kiinnostavia. Marjatta Metsovaara työskenteli tekstiilitaiteilijana ja taiteellisena johtajana Metsovaara Oy:ssä Urjalassa (vuodesta 1954 vuoteen 1980) ja miehensä Albert Van Haveren tehtaalla Belgiassa. Hän loi myös kiinteitä yhteyksiä koti- ja ulkomaiseen tekstiiliteollisuuteen, mikä olikin alusta alkaen hänen kotimaisen ja kansainvälisen uransa tärkeä lähtökohta. Yhteistyökontaktien luominen kehitti Metsovaaran omia ja kansainvälisiä toimintamalleja ja johti todelliseen tekstiilitaiteilijuuden kasvuun.
Marjatta Metsovaara design Ky:ssä työskenteli 1970–1980 useita eri piirtäjiä, muun muassa Anneli Halme, Kristiina Nyrhinen ja Marjatta Metsovaaran vanhempi tytär Katariina Metsovaara (ent. Nyström), jotka toteuttivat Marjatta Metsovaaran ideat painokankaiksi melko itsenäisesti.
Metsovaara sai Pro Finlandia -mitalin vuonna 1970. Milanon triennaalista tuli voitto kaksi kertaa: vuonna 1957 ja 1960.
Katariina Metsovaara-Heikinheimo
Katariina Metsovaara-Heikinheimon työskentely suunnittelijana äitinsä yrityksissä Marjatta Metsovaara Design Ky:ssä sekä N.V. Albert Van Haveren tehtaalla:
Painettuja ja kudottuja lakana-ja pyyhemallistoja äiti ja tytär tekivät Yhdysvaltoihin Wamsutta Millsille, satiinilakanoita Saksaan Irisette-merkille, sekä Finlayson Oy:lle ja Valvilla Oy:lle (myöhemmin Barker-tekstiili). Katariina Metsovaara suunnitteli äitinsä yrityksen nimissä myös sisustuskaakelimalliston Turun Kaakelitehtaalle Pukkilaan ja useita mattoja eri julkisiin kohteisiin kuten Turun Hamburger Börs -hotelli ja Kuusamon Sokos hotelli sekä Bagdadin Kongressipalatsi (arkkitehdit Heikki ja Kaija Sirén), jota ei kuitenkaan toteutettu.
Vuonna 1979 Katariina perusti oman yrityksen, Katariina Metsovaara design Ky:n, jonka jälkeen hän suunnitteli vielä taideteostilausten ohella verhoilukankaita äitinsä ja isäpuolensa tehtaalle vuosina 1979-1988. Niistä palkittiin vuonna 1984 Yrjö Kukkapuron Experiment-tuoliin suunniteltu Poolo-jacquard (Resources Council, New York) sekä Platano-jacquard Kortrijkin Intérieur-messuilla vuonna 1986.
Julkisiin kohteisiin tyttären kankaista on päätynyt muun muassa esirippukangas Oulun Musiikkikeskuksen Madetojan saliin (1981), jonka lämpiöön Marjatta Metsovaara suunnitteli uransa ainoan seinätekstiiliteoksen Revontuli. Se kudottiin koneella N. V. Albert Van Haveren tehtaalla. Katariina Metsovaara-Heikinheimon suunnittelemia olivat myös Tampereen Työväen Teatterin esirippukankaat vuodelta 1985, joita on pidetty Marjatta Metsovaaran tekeminä. Kankaat kudottiin Tampereella Finlaysonin kutomossa.
Yksityiselämä
thumb|right|Metsovaaran suunnittelema Rukinlapa-peite. Erottuaan ensimmäisestä miehestään arkkitehti Kaj Nyströmistä vuonna 1965 Marjatta Metsovaara avioitui seuraavana vuonna Albert Van Haveren kanssa. Ensimmäisestä avioliitosta hänellä oli kaksi lasta, jotka Belgiaan muuton aikaan 1963 olivat 8- ja 14-vuotiaita ja jotka jäivät Suomeen 1964. Toisesta avioliitosta hänellä on kaksi lasta, jotka ovat syntyneet 1965 ja 1966. Jäätyään leskeksi vuonna 1984 Metsovaara muutti kahden nuoremman lapsensa kanssa Belgiasta Nizzaan. Marjatta Metsovaaran kesäpaikka oli Urjalassa, hänen 1959 edesmenneen isänsä Aleksander Metsovaaran kotitalossa ja tämän värjäämön paikalle Rutajärven rantaan rakennetussa mökissä.
Proletariaatin diktatuuri
Proletariaatin diktatuuri on marxilaisuudessa esiintyvä käsite, joka tarkoittaa väkivaltaisen sosialistisen vallankumouksen seurauksena perustettavaa poliittista järjestelmää, jossa proletariaatti eli työväenluokka tai sitä edustava puolue on ainoa vallankäyttäjä.
Sosialismin teoreetikko Karl Marx omaksui ranskalaiselta sosialistilta Louis-Auguste Blanquilta ajatuksen diktatuurista sosialistisen vallankumouksen välittömänä tavoitteena. Marxin mielestä proletariaatin diktatuuri oli siirtymävaihe, jonka kuluessa lakkautetaan kapitalistisen järjestelmän rakenteet, kuten tuotantovälineiden yksityisomistus. Kehityksen lopputuloksena olisi kommunistinen yhteiskunta, jossa sekä raha että valtiovalta ovat kadonneet ja vallitsee yleinen hyvinvointi.
Venäläinen sosialisti Vladimir Lenin omaksui Marxin ajatuksen proletariaatin diktatuurista, mutta saatuaan vallan Venäjällä muutti sen puolueen diktatuuriksi myös työväenluokkaa kohtaan. Toistaiseksi missään proletariaatin diktatuuri ei ole johtanut Marxin teorian mukaisiin seurauksiin eli valtiovallan kuoleentumiseen.
Käsitteen historia
Marxilaisuuden oppi-isän Karl Marxin näkemys proletariaatin diktatuurista oli hämärä, ja hän käytti sanaa vain harvoin. Sen sijaan venäläinen marxilainen sosialidemokraatti V. I. Lenin piti diktatuuria vallankumouksen olennaisena seurauksena. Vaikka Lenin väitti nojautuvansa Marxin ajatuksiin, hän todellisuudessa oli saanut oppinsa ranskalaisen vallankumouksellisen Louis-Auguste Blanquin ajatuksista. Tämä oli kirjoittanut tiedostavasta etujoukosta, jonka johdolla vallankumous tehtäisiin. Voittanut etujoukko perustaisi tilapäisen yksinvallan. Vaaleja ei Blanquin mukaan voinut järjestää, koska kansan enemmistö oli liian tietämätöntä ymmärtääkseen etujaan.
Kaapattuaan vallan Venäjällä vuonna 1917 bolševikit perustivat Blanquin oppien mukaisen etujoukon diktatuurin. Lenin joutui asiasta kiistaan marxilaisuuden tärkeimmän teoreetikon Karl Kautskyn kanssa, joka tunsi Leniniä paremmin Marxin kirjoitukset. Proletariaatin diktatuurista tuli osa Neuvostoliiton valtionideologiaa eli marxismi-leninismiä. Käsitettä ei kuitenkaan enää käytetty Neuvostoliiton vuoden 1977 perustuslaissa. Siinä Neuvostovaltion julistettiin olevan ”koko kansan valtio”, koska porvaristo luokkana oli hävinnyt.
Auguste Blanqui
Ajatuksen vallankumouksellisesta diktatuurista otti käyttöön ranskalainen sosialisti Louis-Auguste Blanqui (1805–1881). Hän kehitti opin tiedostavasta etujoukosta, jonka johdolla vallankumous tehtäisiin. Voittanut etujoukko perustaisi sen jälkeen tilapäisen yksinvallan. Vaaleja ei Blanquin mukaan voinut järjestää, koska tietämätön kansan enemmistö ei ymmärrä omaa etuaan.
Blanquin ajatuksille antoivat pohjaa kokemukset vuoden 1848 vallankumouksesta ja Pariisin kommuunista vuonna 1870. Tuolloin Blanqui katsoi, että maaseudun takapajuisten talonpoikien mielipiteisiin ei voinut luottaa. Etujoukon tekemää kaappausta oli kokeiltu jo vuonna 1839, kun 400 aseistettua blanquilaista valtasi Pariisin kaupungintalon. Kumousta keksi kaksi päivää.
Karl Marx
Sosialismin tunnetuin teoreetikko Karl Marx kirjoitti vuoden 1848 vallankumouskokemusten innoittamana "proletariaatin diktatuurista" välivaiheen hallitusmuotona, jota tarvittaisiin sosialistisen vallankumouksen voitettua. Karl Marx mainitsi proletariaatin diktatuurin harvoin, sillä hän kirjoitti tuskin mitään vallankumouksen tekemisestä käytännössä tai tulevaa vallankumousta seuraavista oloista. Vuonna 1852 kirjeessä Joseph Weydemeyerille hän kuitenkin toteaa, että luokkataistelu johtaa väistämättä proletariaatin diktatuuriin, joka on siirtymistä kaikkien luokkien hävittämiseen ja luokattomaan yhteiskuntaan. Teoksessa Louis Bonanarten Brumairekuun kahdeksastoista (1851–1852) Marx käyttää vuoden 1848 tapahtumia kuvatessaan sanoja "porvarillis-tasavaltalaisten diktatuuri" ja "järjestyspuolueen parlamentaarinen diktatuuri". Marx kirjoitti proletariaatin diktatuurista myös vuonna 1875 teoksessa Gothan ohjelman arvostelua.
Liang-dynastia
Liang-dynastia (梁 [liáng]) hallitsi osaa Etelä-Kiinasta 502 – 557. Liang-dynastia oli yksi Eteläisistä dynastioista.
Proletariaatin diktatuuri
Karl Marx
Marx ei kuvaillut proletariaatin diktatuuria sen tarkemmin kuin seurauksena väkivaltaisesta kumouksesta, jossa proletariaatti kukistaa kapitalistien vallan. Marxille valtio edusti aina hallitsevaa luokkaa. Kapitalistisessa yhteiskunnassa se oli porvariston luokkaherruuden väline. Kommunismiin siirryttäessä oli työväenluokan tehtävänä kaataa porvarillinen valtio, joka oli korvattava työläisten vallalla, eli proletariaatin diktatuurilla. Proletariaatin pystyttämän diktatuurin aikana tuotantovälineet otetaan yhteisomistukseen ja aloitetaan luokattoman, kommunistisen yhteiskunnan rakentaminen. Sen kehittyessä valtiovalta menettää vähitellen merkityksensä, sillä luokkien ja luokkaristiriitojen kadotessa ei valtiotakaan enää tarvita. Tällöin myös proletariaatin diktatuuri katoaa ja korvautuu yhteiskunnalla, jossa ei ole minkäänlaista valtiollista väkivaltakoneistoa eikä edes valtiota.
Marx suhtautui luottavaisesti siihen, että proletariaatin diktatuuri ei kääntyisi pienen vähemmistön tai yhden henkilön despotismiksi. Kun anarkisti Mihail Bakunin varoitti asiasta, Marx torjui väitteen. Hän kirjoitti Bakuninin teoksen marginaaliin huomautuksen, että aivan kuten kapitalisti pysyy kapitalistina, vaikka istuu kunnanvaltuustossa, samoin entiset työläiset pysyvät työläisinä noustessaan johtoasemiin. Marx uskoi, että sosialismissa valtaa käyttäisi yhteiskunnassa valtaenemmistönä oleva proletariaatti. Hal Draperin mukaan Marx tarkoitti proletariaatin diktatuurilla vallankäytön luokkaluonnetta eikä sitä, että vallankäyttö olisi muodoltaan diktatuuria.
Liang-dynastia
Muut Eteläiset dynastiat olivat:
Liang-dynastia oli buddhalaisuuden kulta-aikaa Etelä-Kiinassa. Jiangkangissa sijaitsevassa hovissa kulttuuri kukoisti. Tämäkin rauhanaika kuitenkin päättyi sotilasperheiden (shijia 士家, binghu 兵戶) kapinointiin.
Proletariaatin diktatuuri
Friedrich Engels
Myöhemmin Engels oli taipuvainen ajattelemaan, että niissä maissa, joissa on tasavalta tai hyvin suuri vapaus, voidaan kuvitella myös rauhallista kehitystä sosialismiin. Työväenluokka voi päästä rauhallisesti valtaan demokraattisessa tasavallassa. Se on jopa "proletariaatin diktatuurille ominainen muoto, kuten jo suuri Ranskan vallankumous osoitti". Hal Draper on analysoinut proletariaatin diktatuurin käsitettä Marxin ja Engelsin kirjoituksissa. Hänen mukaansa myös Engels korosti käsitteessä sitä, että valta oli työväestön käsissä, ei sitä, että vallankäyttö olisi yksinvaltaista.
G. Plehanov ja V. I. Lenin
Venäjän sosialidemokraattien johtohahmo Georgi Plehanov, joka kuului menševikkeihin, oli vaikuttamassa siihen, että proletariaatin diktatuuri sisällytettiin Venäjän sosialidemokraattien puolueohjelmaan.
Karl Kautsky
Vuonna 1918 saksalaisessa työväenliikkeessä vaikuttanut Karl Kautsky kirjoitti teoksen Die Diktatur des Proletariats vastauksena bolševikkien valtaannousulle Venäjällä. Kautsky pyrki todistamaan, että bolševikit väärinkäyttivät Marxin perintöä pystyttäessään diktatuurin Venäjällä. Hänen mukaansa Marx käytti käsitettä 'proletariaatin diktatuuri' vain kerran, vuonna 1875 yhdessä kirjeistään. Lisäksi Kautsky katsoi, että Marx piti jo Pariisin kommuunia proletariaatin diktatuurina. Koska sen hallinto kuitenkin oli valittu yleisellä äänestyksellä, Kautsky tulkitsi niin, että Marx piti proletariaatin diktatuuria demokraattisena järjestelmänä, jossa proletariaatti vain oli enemmistönä.
Bolševikkien vastaus
pienoiskuva|Lenin: Proletaarinen vallankumous ja luopio Kautsky (1920) Kautskyn kirjaseen vastasivat nopeasti sekä V.I. Lenin että Nikolai Buharin. Molemmat kirjoittivat kiihkeät vastineet, joissa Kautskya pilkattiin. Buharin luonnehti Kautskya surkeaksi sofistiksi, jonka elämäntehtävänä oli loputon skolastinen suunpieksäntä. Lenin kirjoitti satasivuisen teoksen Proletaarinen vallankumous ja luopio Kautsky, missä hän herjasi "korkeasti oppinutta herra Kautskya" valheelliseksi heittiöksi, joka oli myynyt itsensä porvaristolle.
Kautsky ei Leninin mielestä voinut olla tietämättä, että Marx ja Engels puhuivat sekä kirjeissään että painetuissa teoksissaan proletariaatin diktatuurista monia kertoja sekä ennen Kommuunia että varsinkin sen jälkeen neljänkymmenen vuoden ajan, joten vuoden 1875 kirjeessä esitetty maininta ei ollut ainoa. Lenin oli kuitenkin siinä asemassa, että suurin osa Marxin kirjoituksista oli tuohon aikaan julkaisematta, ja käsikirjoitusten haltijana oli Karl Kautsky, joten Lenin, toisin kuin Kautsky, ei tuntenut Marxin koko tuotantoa. Hän kirjoitti "Ei pidä unohtaa, että Kautsky tietää Marxin teokset melkein ulkoa, että kaikista Kautskyn sepustuksista päätellen hänen kirjoituspöydässään tai päässään on useita pieniä puisia laatikoita, joihin kaikki, mitä Marx on kirjoittanut, on järjestetty mitä huolellisimmin ja mitä mukavimmalla tavalla siteerausta varten." Lenin vetosi muun muassa seuraavaan Engelsin lausuntoon: ”Vallankumous on teko, jolla osa väestöstä sanelee tahtonsa väestön toiselle osalle kiväärien, pistimien ja tykkien avulla, siis sangen auktoritatiivisten välineiden avulla. Ja voittanut puolue joutuu välttämättömyyden pakosta pitämään yllä herruuttaan sen pelon avulla, jota sen aseet aiheuttavat taantumuksellisissa”.
Suomalaiset kommunistit
Suomen kommunistinen puolue julkaisi vuonna 1957 puolueohjelman, jossa se katsoi, että siirtyminen sosialismiin edellyttää välivaiheena proletariaatin diktatuuria. Vuoden 1969 ohjelmassa se korvattiin käsitteellä 'työväenvalta', jolla tarkoitettiin sosialistista demokratiaa, missä työväenluokka on johtava voima. Ohjelma johti puolueen jakautumiseen ”revisionisteihin” ja ”luokkakantaisiin”. Jälkimmäiset pitivät edelleen kiinni muun muassa proletariaatin diktatuurista.
Mainosgraafikkojen koulu
Mainosgraafikkojen koulu eli MG-koulu oli vuonna 1956 perustettu oppilaitos Helsingissä, joka koulutti mainosalalla jo toimivia henkilöitä graafisiksi suunnittelijoiksi ja mainostoimistojen art directoreiksi ja ad-assistenteiksi. Koulua ylläpiti Mainosgraafikot ry, jonka nimi muuttui myöhemmin muotoon Graafiset Muotoilijat ry. Nykyisin tämä koulutus on osa Markkinointi-instituutin toimintaa nimillä mainosgraafikon tutkinto MG ja MG-koulu. Kouluttajina toimivat alan ammattilaiset, ja kurssit pidettiin iltaisin.
MG-koulu perustettiin Mainosgraafikot ry:n ja Mainostoimistojen liiton aloitteesta 1956. Ensimmäisinä opettajina toimivat Björn Landström ja Holger Erkelenz. Perustajajäseniin kuulunut Raimo Raimela toimi koulun rehtorina vuodesta 1963 aina 1980-luvun alkuun saakka.
Ängeslevä
Ängeslevä voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Qi-dynastia
Qi-dynastia (齊 (yksinkertaistetuin merkein 齐) [qí]) hallitsi osaa Etelä-Kiinasta 479–502. Qi-dynastia oli yksi Eteläisistä dynastioista.
Muut Eteläiset dynastiat olivat:
Qi-dynastian aikana keskushallitus yritti heikentää suurmaanomistajien valtaa ja teloitti aatelisherroja, mikä johtikin sen pikaiseen kukistumiseen.
Ängeslevä (Tyrnävä)
pienoiskuva|Ängeslevän tuulimylly. Ängeslevä on Tyrnävän kunnassa sijaitseva kylä. Kylä sijaitsee seututien 827 varressa, paikallistien 18637 ja Ängeslevänjoen risteyskohdassa, noin kolmen kilometrin päässä Tyrnävän kirkonkylän koillispuolella. Kylä sijaitsee maisemallisesti tunnetulla Limingan–Tyrnävän peltolakeudella. Asutus on keskittynyt pääasiassa Ängeslevänjoen sekä seututien 827 varsille. Kylällä on ollut aikoinaan oma koulu, joka on sittemmin lakkautettu, ja on nykyisin yksityiskäytössä.
Historiaa
Varhaisissa lähteissä Ängeslevän kylä on mainittu vuonna 1559, jolloin se kuului vielä Limingan suurpitäjään. 1700-luvun karttojen parusteella Ängeslevällä on sijainnut kahdeksan kantataloa, jotka ovat hävinneet tai siirretty eri paikoille. Nykyään nämä alueet ovat peltoa tai niiden reunamia. Lisäksi alueella on sijainnut useita torppia 1600-1700-luvuilla. Ängeslevässä tuotettiin myös tervaa 1600-luvulla.
Syväys
Syväys tarkoittaa laivan tai veneen rungon alimpien kiinteiden rakenteiden (yleensä kölin tai peräsimen) etäisyyttä tyynestä vesirajasta. Laivan tiedoissa ilmoitettu syväys tarkoittaa laivan- tai veneenrakentajan tai luokituslaitoksen ilmoittamaa suurinta syväyttä, joka ilmaisee kuinka matalassa vedessä alus voi kulkea täydessä lastissa saamatta pohjakosketusta.
Syväys ei ole aluksen pysyvä ominaisuus, vaan se muuttuu aluksen lastin lisääntyessä tai vähentyessä, esimerkiksi polttoainemäärän pienentyessä. Mitä kevyempi aluksen ja kuorman yhteenlaskettu kokonaispaino on, sitä korkeammalla runko kelluu ja sitä pienempi on aluksen syväys. Aluksen syväys muuttuu myös veden lämmön ja suolapitoisuuden suhteen, jos muutokset lämmössä ja suolapitoisuudessa ovat merkittäviä. Esimerkiksi muutos syväyksessä suolapitoisuuden muuttumisen vuoksi tapahtuu aluksen tullessa Pohjanmereltä Itämerelle.
Syväykseen saattaa myös vaikuttaa aluksen nopeus varsinkin kapeassa ja matalassa uomassa: kun nopeasti kulkevan aluksen aluksen pohjaan syntyy imua, alus alkaa uida paikallaan kelluntasyväystä syvemmässä. Ilmiö on sitä suurempi mitä suurempi aluksen nopeus on. Englanniksi ilmiön nimi on "squat effect", joka viittaa aluksen kyykkäämiseen tavallista syvemmälle.
Kevytveneissä, joissa on nostoköli, voidaan veneen syväystä säädellä purjehdusolosuhteiden mukaan.
Syväysmerkit
Aluksen syväys luetaan aluksen vesirajaan maalatusta asteikosta. Syväysmerkit merkitään laivan keulaan, perään ja keskelle 200 millimetrin välein, 100 millimetriä korkein numeroin. Merkintä 40 osoittaa neljän metrin syväystä, vedenpinnan ollessa merkinnän alapäässä. Merkinnät tehdään esimerkiksi välille 4 000–7 000 millimetriä, riippuen laivan koosta.
Syväysmerkit mitataan laivan pohjan alta, niin että laivan rungon alin kohta on nollapiste. Mittaus tehdään kayttäen apuna vaaituskojetta ja mittanauhaa tai takymetriä.
Cyber
thumb|Cyber-tyyliin pukeutuva gootti. Cyber-tyyli eli cybergoth on yksi goottikulttuurin alatyyleistä, jonka läheisiin tyyleihin kuuluvat muun muassa goottipunk, fetish, industrial sekä historiallisromanttinen tyyli. Cyber-tyyli on hyvin silmiinpistävää, ja siihen kuuluu yleensä mustan ja neonvärien yhdistäminen, glitter, muovi, näyttävät hiuslisäkkeet ja -laitteet, kiilto, metallin värit, cyber-gogglet sekä platformkengät.
PMPO
PMPO on lyhenne englannin kielen sanoista Peak Momentary Performance Output, Peak Music Power Output, Pulse Maximum Power Output, Peak Momentary Power Output tai Peak Maximum Power Output, joka on suomeksi käännettynä ulostuleva hetkellinen huipputeho. Eri valmistajat käyttävät hieman eri nimityksiä, koska mittaustavatkin poikkeavat toisistaan. PMPO-lukemaa käytetään usein mainostuksessa keskimääräisen tehon sijasta, koska laitteen PMPO-teho on usein yli kymmenen kertaa suurempi kuin keskimääräinen teho. Leikkimielisesti sanotaankin, että PMPO on lyhenne sanoista Power for Marketing Purposes Only tai Pure Marketing Power Output eli pelkästään markkinointitarkoituksiin soveltuva teholukema, koska sen pääasiallinen tarkoitus on yleensä hämätä kuluttajia luulemaan, että vahvistimen antama teho on suurempi kuin todellisuudessa.
Äänentoistolaitteista vain harva kykenee toimimaan annetulla PMPO-teholla pitempään kuin muutaman millisekunnin rikkoontumatta, joten käytännön musiikinkuuntelun kannalta PMPO:lla ei ole merkitystä. Se, että muutamat laitteet kykenevät antamaan PMPO:n mukaisen tehon lyhytaikaisesti normaaliolosuhteissakin johtuu siitä, että mittaustavat vaihtelevat hyvin paljon. PMPO:n mittausmenetelmille ei ole olemassa mitään standardeja ja kukin laitevalmistaja määrittelee omat mittaustavat. Esimerkiksi mittausaika vaikuttaa huomattavasti saatavaan tulokseen. Kun mittausaikaa lyhennetään, saatava teho kasvaa, koska laite ei ehdi ylikuumentua ja vahvistimissa kondensaattoreiden varaus ei ehdi merkittävästi laskea, jolloin useiden laitteiden heikoin lenkki eli alimitoitettu muuntaja ei ehdi rajoittamaan saatavaa tehoa. Tällöin on mahdollista, että vahvistimen antama teho ylittää hetkellisesti laitteen verkosta tai paristoilta ottaman tehon. Muita yleisiä tapoja mittaustulosten paranteluun ovat jäähdyttäminen ja vahvistimen käyttö tavallista pienemmällä kuormaimpedanssilla, jolloin ohmin lain mukaisesti kuormaan saadaan suurempi teho samalla jännitteellä. Jäähdytys pienentää laitteen metalliosien resistanssia, jolloin virta pääsee kulkemaan paremmin, eikä ylikuumeneminenkaan tapahdu yhtä nopeasti kuin normaalikäytössä. Toisinaan mittauksia ei edes vaivauduta tekemään, vaan PMPO-arvoksi määritellään mainosten laatijoiden mielestä laitteen ulkonäköön ja kokoon sopiva lukema.
Asunnottomuus
thumb|Asunnoton mies [[Pariisissa.]] Asunnottomuus on vakituisen asunnon jatkuvaa tai ajoittaista puuttumista.
Maailman kodittomien määrän arvioidaan olevan noin 100 miljoonaa.
Asunnottomuus voi kohdata kenet vain elämäntilanteen muutoksen yhteydessä. Asunnottomuutta kokevalla tarkoitetaan ketä tahansa, jolla ei ole omaa vuokra- tai omistusasuntoa. Asunnottomuuden määrittely on silti hankalaa ihmisten vaihtelevien elämäntilanteiden vuoksi. Asunnoton voi joutua viettämään yönsä kadulla, mutta moni asunnoton yöpyy väliaikaisesti tuttavien tai sukulaisten luona, jolloin he eivät usein näy tilastoissa.
Määritelmä
Euroopan asunnottomuustoimijoiden kattojärjestö Feantsa on kehittänyt asunnottomuuden Ethos-luokittelun:
Aiheuttajia
Asunnottomuus on yhteiskunnallinen ongelma, josta voi tunnistaa myös yksilötason riskitekijöitä. Pääsääntöisiä syitä asunnottomuuteen on dokumentoitu useassa tutkimuksessa  Seuraavat tekijät lisäävät huomattavasti asunnottomuuden riskiä:
Asunnottomien kohtaamat ongelmat
Asunnottomat voivat joutua väkivaltarikoksen kohteeksi. Vuonna 2007 tehdyn yhdysvaltalaisen tutkimuksen mukaan tämä on kasvava ongelma asunnottomien keskuudessa. Joissain oikeusjärjestelmissä maailmalla, kuten eräissä Yhdysvaltojen osavaltioissa, äänioikeuden saamisen yksi edellytys on pysyvä osoite. Siksi asunnottomilla on muita kansalaisia huonommat mahdollisuudet vaikuttaa yhteiskuntajärjestelmää.
Historiaa
Englannissa yritettiin ensimmäistä kertaa 1500-luvulla antaa asunnottomille kodin mahdollisuus, kun aiemmin asunnottomuudesta rangaistiin, ja kouluttaa heitä työläisiksi. 1800-luvulla tilannetta korvattiin työläistaloilla, joiden tarkoitus oli vähentää asunnottomien tarvetta valtion apuun.
Määritelmä Suomessa
Suomessa käytössä olevan Asunto ensin -mallin mukainen asunnottomuustyö perustuu siihen, että asunnottomuus ymmärretään laajasti. Asunnottomuuden ei nähdä olevan vain katuasunnottomuutta.
Suomessa asunnottomiksi määritellään ihmiset, joilla ei ole omaa vuokra- tai omistusasuntoa ja jotka elävät:
Suomen laissa
Suomen perustuslain 19. pykälä antaa kaikkia koskevan perusoikeuden välttämättömään huolenpitoon: "Jokaisella, joka ei kykene hankkimaan ihmisarvoisen elämän edellyttämää turvaa, on oikeus välttämättömään toimeentuloon ja huolenpitoon" sekä "julkisen vallan tehtävänä on edistää jokaisen oikeutta asuntoon ja tukea asumisen omatoimista järjestämistä". Kunnilla ja valtiolla on siis velvollisuus järjestää lämmin yösija, ja jokaisella yksilöllä kotipaikkaan katsomatta oikeus saada se.
Historiaa Suomessa
Suomessa toisen maailmansodan jälkeen väestöstä yli 11 prosenttia oli ilman asuntoa ja asuntoa tarvitsevaa siirtoväestöä oli yli 400 000 ihmistä. Helsingissä oli kova asuntopula, ja ihmisiä asui vuoteen 1956 asti tilapäisasunnoissa, kuten pommisuojissa, kellareissa, pannuhuoneissa ja puutarhamökeissä. Vuosien ajan kiireellisessä asunnon tarpeessa oli 4 000–6 000 perhettä. Helsingissä otet tiin lokakuuta 1944 käyttöön huone ja henkilö -periaate. Sen mukaan asunnonhaltijalla oli oikeus pitää vain yhtä huonetta yhtä vakituista asukasta kohti, muihin tiloihin huoneenvuokralautakunnat osoittivat alivuokralaisia. Keskimääräinen asunnon odotusaika oli 7–13 kuukautta. Perheettömät hakijat eivät välttämättä päässeet edes jonoon. Tilanne parani 1940-luvun lopulla, kun perustettiin Asuntorakennustuotannon valtuuskunta Arava järjestämään halpakorkoisia lainoja asuntotuotantoon. Sodanjälkeisen asuntopulan aikaan Turussa köyhät ihmiset majailivat kurjissa oloissa Pikku-Berliinissä eli parakkikylässä, joka oli sodan aikana ollut saksalaissotilaiden kasarmialuetta. Pikku-Berliini purettiin 1960-luvun alussa.
1960-luvulla Bodominjärven murhatutkinnan yhteydessä Helsingin metsissä laskettiin majailevan toistasataa ihmistä, joiden kotina toimivat ensimmäisen maailmansodan aikaiset bunkkerit tai hökkelit, jotka oli kyhätty pellistä, laudoista, risuista ja peitteistä.
Vuonna 1967 asunnottomuus nousi otsikoihin, kun loka-marraskuussa pakkasyöt surmasivat Helsingissä 44 asunnotonta miestä. He eivät päässeet yömajoihin, koska niihin ei otettu humalassa olevia. Asunnottomuuden poistamiseksi syntyi Marraskuun liike. Helsingissä avattiin niin sanottu Liekkihotelli sittemmin Lepakko-nimen saaneessa entisessä Suomen Väri- ja Vernissatehtaan varastossa Ruoholahdessa. Yömaja avasi ovensa 5. joulukuuta 1967.
1970-luvulla asunnottomuuden ja syrjäytymisen yhteys nostettiin Suomessa julkiseen keskusteluun. 1983 asunnottomuuden hoito siirtyi sisäministeriöltä ympäristöministeriölle. 1985 perustettiin Y-Säätiö ja pian sen jälkeen vuonna 1986 joukko asunnottomuudesta kärsiviä perusti Vailla vakinaista asuntoa ry:n. Myöhemmin 1980-luvulla avattiin ensimmäisiä päivätoimintakeskuksia asunnottomille.
Lahden Launeella sijaitsevassa Keijupuistossa oli 1970-luvulta vuoteen 2007 kaupungin järjestämä kodittomien asuntola, joka koostui kymmenestä parakista. Parakit oli alun perin tuotu 1970-luvulla siirtotyöläisten väliaikaisasunnoiksi. Myös asuntola ajateltiin tilapäisratkaisuksi, ja sen purkaminen oli pitkään suunnitteilla, mutta parakit olivat lopulta ennen purkamista paikallaan 37 vuotta. Asukkaiden oli tarkoitus asua parakeissa, kunnes he saisivat vuokra-asunnon, mutta monella odotusaika venyi vuosiksi. Suuri osa asukkaista oli alkoholisteja. Parakeissa asui myös muista syistä vuokra-asunnon menettäneitä, psykiatrisista sairaaloista tuotuja potilaita sekä vankilasta vapautuneita ihmisiä.
Helsingin Herttoniemessä sijaitsi vuosina 1988-2008 kaupungin parakkikylä, joka purettiin eduskunnan oikeusasiamiehen todettua, että se on ala-arvoinen asuinpaikka.
Myös Tampereen kaupunki majoitti asunnottomia vuosina 1991-2013 Nekalassa tilapäisiksi tarkoitetuissa viidessä parakissa. Ne oli tuotu ydinvoimalatyömaalta, jonka vuoksi parakkikylä nimettiin Atomikyläksi. Parakit jäivät lopulta 25 vuoden ajaksi, kunnes ne purettiin vuonna 2013. Köyhien ja päihdeongelmaisten ihmisten asuttaminen samaan paikkaan erillään muista ihmisistä aiheutti väkivallan ja levottomuuksien kertymistä Atomikylään. Parakeissa asui myös lapsia.
Suomessa asunnottomuutta on tilastoitu 1987 lähtien, jolloin Suomessa oli lähes 20 000 asunnotonta. Suomessa asunnottomia on tällä hetkellä ARAn selvityksen mukaan noin 4 341 (ARA 2021). Neljä viidesosaa asunnottomista on miehiä. Suomessa asunnottomuus keskittyy suuriin kaupunkeihin ja erityisesti pääkaupunkiseudulle. Asunnottomuusluvut ovat kokonaisuudessaan laskeneet vuodesta 2013 asti. Pitkäaikaisasunnottomuus kääntyi nousuun vuonna 2020. Esimerkiksi pääkaupunkiseudulla vuokra-asunnon löytämistä vaikeuttaa se, että niistä on pula ja vuokrat nousevat muuta maata nopeammin.
Asunnottomuustyö Suomessa
Asunnottomuutta on yritetty helpottaa Suomessa useilla eri tavoilla, kuten järjestämällä asunnonhankkimista edistäviä sosiaalisia ohjelmia asunnottomia varten, sekä ylläpitämällä erilaisia paikkoja, joissa asunnottomuutta kokevat voivat nukkua yön yli ja peseytyä. Asuntoa vailla olevat ulkomaalaiset eivät kuitenkaan pääse hätämajoitukseen useaksi yöksi edes kovilla pakkasilla, sillä esimerkiksi Helsingissä sovelletaan kaupungin sosiaaliviraston elokuussa 2014 antamaa ohjetta, jonka mukaan ulkomaalaisten hätämajoitus sidotaan maasta poistumiseen. Ohje saattaa olla perustuslain vastainen. Perustuslaki velvoittaa viranomaiset jättämään soveltamatta säännöstä, joka on ristiriidassa lain tai perustuslain kanssa. Helsingin kaupungin maahanmuuttajille tarkoittama Infopankki ohjeistaa, että kuntien tuottamiin tai rahoittamiin kriisiasumispalveluihin on tavallisesti oikeus vain henkilöillä, joilla on kotikunta Suomessa, ja muiden on käännyttävä maansa edustuston puoleen Suomessa.
Yksi majoituskeino ovat halvoista rakennusmateriaaleista tehdyt asumukset. Suomessa esimerkiksi Lahdessa, Helsingissä ja Tampereella kaupunki asutti aiemmin asunnottomuutta kokevia, myös lapsiperheitä, parakkeihin, koska ratkaisun ajateltiin jäävän vain tilapäiseksi ensisuojaksi. Samat ihmiset asuivat niissä kuitenkin joskus vuosikausia ja tilapäisratkaisut venyivät vuosikymmenten pituisiksi. Poliittiseen viivyttelyyn saattaa vaikuttaa nimby-ilmiö, sillä usein naapurien vastustuksen vuoksi on poliittisesti epäsuosittua rakentaa pysyväksi tarkoitettuja asuntoja ja asuntoloita.
Suomalaisen asunnottomuustyön edelläkävijä on Y-Säätiö, joka perustettiin vuonna 1985 ratkomaan pahentunutta asunnottomuuskriisiä. Y-Säätiö tarjoaa kohtuuhintaista vuokra-asumista ja poistaa asunnottomuutta. Y-Säätiön missio on, että jokaisella on koti ja visiona toimia asunnottomuuden poistamisen suunnannäyttäjänä, edistää asukkaidensa hyvinvointia ja kestävää elämäntapaa. Kaiken työn lähtökohtana on Asunto ensin -periaate.
Y-Säätiö jakaa tietoa Asunto ensin -konseptista ulkomaille järjestämällä koulutuksia mallin toimintaperiaatteista, sekä tekee tutkimusta aiheesta ja osallistuu yhteiskunnalliseen keskusteluun. Y-Säätiö koordinoi myös eurooppalaista Housing First Europe Hub -yhteiskehittämisalustaa, joka tukee Asunto ensin -periaatteeseen pohjautuvaa asunnottomuustyön leviämistä ja työmuotojen kehittämistä.
Asunnottomien edunvalvojana toimii myös vuonna 1986 asunnottomien itsensä perustama Vailla vakinaista asuntoa ry. Vva ry:n kaiken toiminnan tavoitteena on, että jokaiselle järjestyy ihmisarvoinen asumispaikka kohtuullisessa ajassa. Vva:n toiminta jakautuu matalan kynnyksen suoraan auttamistyöhön, asumispalveluihin ja järjestötyöhön. Toiminnassa on mukana laaja joukko asunnottomia tai asunnottomuutta kokeneita henkilöitä. Vva ry on mukana järjestämässä Asunnottomien yö -tapahtumaa vuosittain 17. lokakuuta, joka on myös YK:n kansainvälinen päivä köyhyyden poistamiseksi.
Torsten Bergman
Torsten Immanuel Bergman (s. 23. syyskuuta 1938 Koivulahti) on suomalainen Vihdissä asuva filosofian kandidaatti ja ruotsin kielellä kirjoittava kirjailija.
Asunnottomuus
Asunto ensin -mallin käyttöönotto
Asunto ensin on ollut vuodesta 2008 asti se malli, johon asunnottomuustyö Suomessa pohjaa.
Torsten Bergman
Bergman valmistui filosofian kandidaatksi 1967. Hän on työskennellyt muun muassa tv-toimittajana.
Asunnottomuus
Asunto ensin -mallin käyttöönotto
Vuosina 2008–2015 valtakunnallisena tavoitteena oli pitkäaikaisasunnottomuuden vähentäminen. Asunnottomuusohjelmat PAAVO I (2008–2015) ja PAAVO II (2012–2015) tähtäsivät pitkäaikaisasunnottomuuden poistamiseen. Ohjelmien myötä asunto ensin -periaate vakiintui asunnottomuustyöhön. Asuntolat korvattiin tuettuun ja pysyvään vuokra-asumiseen perustuvilla asumisyksiköillä.
Asunnottomuuden ennaltaehkäisyn toimenpideohjelma Aune (2016–2019) puolestaan tähtäsi asunnottomuuden ennaltaehkäisyyn. Ennaltaehkäisevän työn keskiössä on asumisneuvonta sekä asunto – ja sosiaalitoimen strateginen yhteistyö. Asumisneuvonta on työtä, jonka tavoitteena on turvata asuminen ratkaisemalla asumisen pulmia sekä ohjaamalla asumiseen liittyvissä asioissa. Asumisneuvonnalla pyritään puuttumaan asiakkaan ongelmiin mahdollisimman varhaisessa vaiheessa. Asumisneuvonta levisi 2000- luvun alussa nopeasti useisiin eri kaupunkeihin. Eri paikkakunnilla asumisneuvonta on organisoitu eri tavoin ja samalla paikkakunnalla voi olla useita eri asumisneuvonnan toimijoita. Ennaltaehkäisevästä asumisneuvonnasta on saatu hyviä tuloksia useissa eri Euroopan maissa.
Asunto ensin -mallia noudattamalla Suomi on onnistunut merkittävästi vähentämään pitkäaikaisasunnottomuutta. Suomi on ainoa Euroopan unionin jäsenmaa, jossa asunnottomuutta kokevien määrä laskee.
Vesitorninmäki
Vesitorninmäki on asuinalue Kirkkonummen keskustan koillispuolella ja osa urheilupuistoa Kirkkonummella. Vesitorninmäki valmistuu 2020-luvulla ja tuo alueella uusia kerros-, rivi-, ja omakotitaloja sekä muun muassa Jokirinteen koulun, jossa on ala- ja yläkoulu. Vesitorninmäki rajautuu etelässä Vanhaan Rantatiehen, lännessä Jolkbynjokeen, pohjoisessa Kyrkvallaan ja idässä Jolkbyhyn.
Cyril Slater
Cyril Seely Slater (27. maaliskuuta 1897 Montreal – 26. lokakuuta 1969 Quebec) oli kanadalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi vuoden 1924 talviolympialaisissa Kanadan joukkueessa ja voitti olympiakultaa. Slater kuoli vuonna 1969 Quebecissa.
Mark Strong
Marco Giuseppe Salussolia eli Mark Strong (s. 5. elokuuta 1963 Lontoo, Yhdistynyt kuningaskunta) on englantilainen näyttelijä, joka on esiintynyt useissa menestyneissä elokuvissa.
Hän on näytellyt muun muassa elokuvissa kuten RocknRolla, Valheiden verkko, Syriana, Nuori Victoria, Sherlock Holmes, Pappi, lukkari, talonpoika, vakooja, Kick-Ass, Green Lantern, Zero Dark Thirty, Robin Hood, John Carter, The Imitation Game, Kingsman: Salainen palvelu ja Shazam!.
Strong näyttelee usein roistoa tai antagonistia.
Yksityiselämä
Mark Strong syntyi Lontoossa itävaltalaiselle äidille ja italialaiselle isälle. Hänen nimensä oli alun perin Marco Giuseppe Salussolia, mutta hänen äitinsä muutti hänen nimensä kun hän oli viisivuotias.
Strong on naimisissa tuottaja Liza Marshallin kanssa ja heillä on kaksi poikaa.
Hänen läheisiin ystäviinsä lukeutuvat näyttelijät Daniel Craig, Dexter Fletcher ja kokki Jamie Oliver.
Masira
Masira on Omanin itäosassa, Arabianmeressä sijaitseva, lokakuussa 2011 perustettuun Ash-Šarqiyyan eteläisen kuvernoraatiin kuuluva saari, jolla on Omanin aluehallinnon 2. tason piirikunnan eli wilayan asema.
Masiran saarella on pituutta 65 kilometriä ja leveyttä noin 14 kilometriä. Pääosin se on aavikkoa. Saaren erottaa mantereesta kapea Masiransalmi (Turat Maṣīra). Masiran strateginen merkitys oli aiemmin suurempi, sillä saaren pohjoispäässä on aiemmin, 1970-luvulle saakka brittien ja Yhdysvaltojen käytössä ollut, nykyisin Omanin ilmavoimen käytössä oleva sotilaslentoasema. Saaren rannikolla asustaa suuria kilpikonnayhteisöjä. Keskuksena toimii Hilfin kaupunki (8 467 as., 2010; myös nimellä Ras-Hilf) saaren pohjoisosassa, lentoaseman lounaispuolella. Omanin pääkaupunki Masqatiin sijaitsee linnuntietä 350 kilometriä Masiran saarelta pohjoiseen. Masiran (wilauan) väkiluku on kehittynyt seuraavasti: 9 292 (VL 2003), 8 726 (VL 2010) ja 12 825 (2013), joista omanilaisia oli 59,5 prosenttia.
Ingibjörg Pálmadóttir
Ingibjörg Pálmadóttir (s. 18. helmikuuta 1949) on islantilainen edistyspuolueen poliitikko, joka toimi kansanedustajana vuosina 1991–2001 sekä terveys- ja sosiaaliturvaministerinä vuosina 1995–2001.
Ingibjörg syntyi Hvolsvöllurissä Etelä-Islannissa. Hän valmistui vuonna 1970 sairaanhoitajaksi ja työskenteli vuoteen 1988 sairaanhoitajana Akranesin sairaalassa. Vuosina 1982–1994 hän istui Akranesin kunnanvaltuustossa ja toimi sen puheenjohtajana vuosina 1986–1988 ja 1990–1991. Vuosina 1984–1991 hän istui myös Akranesin kunnanhallituksessa. Vuonna 1991 hänet valittiin Alþingiin. Vuonna 1995 hänet nimitettiin terveys- ja sosiaaliturvaministeriksi. Tammi- ja helmikuussa 2001 hän oli kahdesti sivussa ministerin tehtävistä sairauden takia, ja huhtikuussa 2001 hän jätti sekä ministerin että kansanedustajan tehtävät.
Sorsanjärvi
Sorsanjärvi on Pirkanmaalla Virroilla Puttoskylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 28 hehtaaria, se on 2,2 kilometriä pitkä ja 450 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan 7 saarta. Sen rantaviivan pituus on 6,4 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Tarjanneveden alueella (35.41), jonka Siekkisjärven valuma-alueeseen (35.417) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 140,4 metriä mpy.
Simple Machines Forum
Simple Machines Forum (SMF) on PHP-ohjelmointikielellä toimiva yhdysvaltalainen keskusteluohjelmisto. SMF tehtiin korvaamaan YaBB SE -foorumi, joka alun perin tehtiin korvaamaan raskasta Perliin perustuvaa YaBB-ohjelmaa.
Laulukerttulinapsija
Laulukerttulinapsija (Pseudocolopteryx flaviventris) on tyranneihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Etelä-Amerikasta.
Levinneisyys ja elinympäristö
Laulukerttulinapsijaa tavataan alueelta, joka ulottuu Brasilian kaakkoiskärjestä Argentiinaan ja Chileen. Eteläisen pallonpuoliskon talven ajaksi se muuttaa levinneisyysalueensa pohjoisosiin. Lajin elinympäristöä ovat ruovikkoiset suot ja muut korkeita heiniä kasvavat kosteat ympäristöt.
Roy Bean
thumb|Roy Bean alias "Hänen erinomaisuutensa".
Munuainen
thumb|250px|Munuainen. Munuaiset ovat selkärankaisten virtsanerityselimistöön kuuluvia erityselimiä. Niiden tehtävänä on pitää yllä elimistön nestetasapainoa, happo-emästasapainoa, suolojen (elektrolyyttien) ja muiden kivennäisaineiden oikeita määriä sekä suodattaa pois verestä kiinteät vesiliukoiset kuona-aineet (esimerkiksi urea). Siksi niiden merkitys onkin homeostaasin kannalta tärkeä. Ihmisellä on kaksi munuaista.
Roy Bean
"Tuomari" Phantly Roy Bean (1825 – 16. maaliskuuta 1903) oli eksentrinen yhdysvaltalainen saluunanpitäjä-tuomari, kuuluisa villin lännen hahmo, joka kutsui itseään nimellä "The Law West of the Pecos" (Laki Pecosista länteen). Roy Bean piti oikeusistuntoja saluunassaan, joka sijaitsi Rio Grande -joen varrella Chihuahuan aavikolla.
Perhe
Roy Beanin vanhemmat olivat Phantly Roy Bean (vanhempi) ja Anna Gore. Roy Bean syntyi Mason Countyssa, Kentuckyssa. Roy lähti 15-vuotiaana veljiensä Samin ja Joshuan matkaan. Lopulta hän päätyi New Mexicon puolelle.
Munuainen
Sijainti ja rakenne
thumb|right|250px|Munuaisen rakenne ja osat: 1. [[Munuaispyramidi<BR> 2. Viejäsuoni<BR> 3. Munuaisvaltimo<BR> 4. Munuaislaskimo<BR> 5. Munuaisportti<BR> 6. Munuaisallas<BR> 7. Virtsanjohdin<BR> 8. Pieni munuaispikari<BR> 9. Munuaiskotelo<BR> 10. Munuaiskotelo (infeorinen)<BR> 11. Munuaiskotelo (superiorinen)<BR> 12. Tuojasuoni<BR> 13. Nefroni<BR> 14. Pieni munuaispikari<BR> 15. Iso munuaispikari<BR> 16. Munuaisnysty<BR> 17. Munuaispylväs ]]
Roy Bean
Perhe
Roy Bean meni naimisiin meksikolaisen Maria Anastacia Virginia Chavezin (1845–1922) kanssa 26. lokakuuta vuonna 1866. Heillä oli viisi lasta; Roy Jr. Bean (synt. 1869/1870), Laura Bean (synt. 1871), Zulema Bean (synt. 1873), Sam Bean (synt. 1875) ja John Bean (mahdollisesti adoptiolapsi).
Munuainen
Rakenne
Aikuisen ihmisen munuaiset ovat pavunmuotoiset, noin 11 cm pitkät, 6 cm leveät, 3 cm paksut. Niiden yhteispaino on noin 300 g. Munuaisia ympäröivän sidekudoskotelon alla on kuorikerros, jonka sisäpuolella on ydinkerros. Ydin jakautuu 10–15 lohkoon, munuaispyramidiin, joiden leveä tyviosa on kuorikerrosta vasten ja kapea kärki (munuaisnysty) ulottuu munuaisaltaaseen. Munuaiset ovat koveria selkärankaan päin. Koverassa kohdassa on munuaisportti, joka liittää virtsajohtimen, munuaisvaltimon ja -laskimon munuaiseen.
Roy Bean
Elämä
thumb|250px|Roy Beanin saluuna Jersey Lilly 1870-luvun Roy elätti perheensä myymällä vedellä laimennettua maitoa ja välittämällä varastettua polttopuuta. Vuonna 1882 Roy pakeni avioliitostaan ja laittomuuksista San Antonioon.
Roy oli kuullut Lillie Langtrystä ja rakensi saluunan, jonka nimesi tämän mukaan "Jersey Lilly"ksi. Roy piti perustamaansa saluunaa myös kotinaan. Saluunan seinällä oli kuva Lilliestä. Oven ulkopuolella oli kyltit, joissa luki "ICE COLD BEER" (jääkylmää olutta) ja "LAW WEST OF THE PECOS." (Laki Pecosista länteen.). Saluunassaan Roy Bean jakoi olutta, oikeutta ja tarinoita. Beanin oikeuskäytäntö oli eriskummallinen; siihen olennaisesti kuului muun muassa lakikirja, revolveri ja elävä karhu.