cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
YritysEspoo
YritysEspoon taustalla toimii Espoon Seudun Uusyrityskeskus ry, joka on perustettu vuonna 1993. YritysEspoon päärahoittajat ovat Espoon ja Kauniaisten kaupungit sekä Kirkkonummen kunta. YritysEspoon yrityspalvelusopimuksen allekirjoittajina ovat Espoon Seudun Uusyrityskeskus, Espoon TE-toimisto, Espoon Yrittäjät, Espoon kaupunki, Helsingin Seudun kauppakamari (Espoon konttori), Kauniaisten kaupunki, Kirkkonummen kunta, Spinno Enterprise Center (Laurea), Otaniemen Kehitys sekä Uudenmaan ELY-keskus.
Nuokkugammaheinä
Nuokkugammaheinä (Bouteloua curtipendula) on heinäkasvien (Poaceae) heimoon, gammaheinien (Bouteloua) sukuun kuuluva kasvilaji.
Man’yōshū
Kokoelmassa on yli 4 000 runoa, pääosin tankoja, ja ne on kirjoitettu japaniksi kiinalaisin sanamerkein.
Nuokkugammaheinä
Nuokkugammaheinän lehdet kasvavat tavallisesti tiiviinä mättäinä ja noin 30–45 cm korkeiksi. Lehtilavat ovat sinertävänvihreitä ja enintään noin 0,65 cm leveitä. Syksyllä lehdet muuttuvat yleensä kullanruskeiksi, mutta joskus niissä on myös oranssin tai punaisen sävyjä. Kukintoja sisältävät varret kasvavat noin 90 cm korkeiksi. Kukintona on yksipuoleinen ja nuokkuva röyhy, jonka tähkylät muistuttavat hieman kaurojen tähkylöitä. Nuokkugammaheinä kukkii alku- ja keskikesällä.
Nuokkugammaheinä kasvaa luontaisena Pohjois- ja Etelä-Amerikassa. Sitä tavataan muun muassa ahoilla, preerioilla, avoimissa ja kallioisissa metsissä sekä radanvarsilla.
Koristeheinänä nuokkugammaheinä kasvaa helposti kuivalla tai keskikostealla kasvupaikalla täydessä auringon valossa. Lajia kasvatetaan siemenistä ja hyvissä kasvuolosuhteissa se kylväytyy itsestäänkin. Talvella kasvustot voi leikata mataliksi.
Leonid Leonov
thumb|upright|Leonid Leonov Leonid Maksimovitš Leonov (31. toukokuuta (J: 19. toukokuuta) 1899 Moskova – 8. elokuuta 1994 Moskova) oli venäläinen kirjailija. Hän julkaisi romaaniensa ohella muun muassa näytelmiä.
Leonov syntyi Moskovassa, oli varhaisella urallaan toimittaja ja oli Maksim Gorkin kanssa perustamassa Neuvostoliiton kirjailijaliittoa vuonna 1932. Hän sai Neuvostoliiton valtionpalkinton vuonna 1943 ja Leninin palkinnon vuonna 1956.
Leonov nimettiin vuonna 1967 Sosialistisen työn sankariksi. Viisi vuotta myöhemmin hän sai paikan Neuvostoliiton tiedeakatemiasta. Hän jatkoi kirjoittamista vanhuutensa päiville saakka ja kuoli Moskovassa 95-vuotiaana.
Tuotanto
Leonovin ensimmäiset, vuonna 1922 julkaistut teokset olivat aiheiltaan eksoottisia ja muodoltaan kokeilevia proosatekstejä. Neuvostokirjailijoiden eturiviin hän nousi teoksella Baruski (Mäyrät, 1924). Hänen proosateostensa tnnusmerkiksi tuli yhdistelmä vankkaa realismia ja mielikuvituksellista groteskia kuvausta. Lisäksi Leonov kuvasi myötätunteisesti mutta samalla ironisesti intelligentsian vaikeuksia sopeutua Neuvostoliiton alkuvuosien kaaosmaiseen yhteiskuntaan. Tästä teemasta kumpsi myös vuoden 1927 teos Vor (Varas), jossa suurkaupungin alamaailman erilaiset ihmishahmot elävät elämäänsä dostojevskimaisessa monitasoisessa yhteisössä.
Myöhemmissä romaaneissa Leonov siirtyy kokeellisuudesta perinteiseen realismiin. Hän kuvasi 1930-luvulla ensimmäisen viisivuotissuunnitelman toteuttamista paperitehtaan tasolla romaanissaan Sol. Samaa aikakautta Leonov käsitteli useissa muissakin teoksissa.
Leonovin laajasta tuotannosta on suomennettu muun muassa teokset Heinäsirkat (Sarantša, 1930), Metsä (Ruskii les, 1953) ja Professori Skutarevski.
Harriet Wallberg
Gun Harriet Wallberg Henriksson (s. 25. toukokuuta 1956) on ruotsalainen kliinisen fysiologian erikoislääkäri ja Karoliinisen instituutin fysiologian professori. Hän toimi Karoliinisen instituutin rehtorina (2004–2012) ja kanslerina (6/2014–9/2016), kunnes hänet vapautettiin tästä tehtävästä, koska hän oli osaltaan vaikuttanut italialaisen kirurgi-tutkija Paolo Macchiarinin palkkaamiseen Karoliiniseen instituuttiin.
Wallberg opiskeli ensin liikunnanopettajaksi Tukholmassa (GIS, 1975–1977) ja sitten lääkäriksi Karolisessa instituutissa (LL 1986). Hän väitteli vuonna 1987. Vuonna 1988 hänestä tuli Karoliinisen instituutin dosentti. Hän suoritti kliinisen fysiologian erikoistumisen 1993.
Suomen Tiedeseuran ulkomainen jäsen vuodesta 2006.
Georg Carl Fridolf Kuhlefelt
Georg Carl (Karl) Fridolf Kuhlefelt (30. heinäkuuta 1860 Hattula – 29. joulukuuta 1918 Loviisa) oli suomalainen juristi, pormestari ja valtiopäivämies.
Lääkäri, valtiopäivämies Elis Gustaf Ferdinand Kuhlefelt oli Georg Carl Fridolf Kuhlefeltin veli.
Aire-sur-l’Adour
Kaupungin nähtävyyksiä ovat Saint-Jean-Baptisten katedraali sekä Sainte-Quitterien kirkko. Vuonna 1855 rakennettu ja vuonna 1995 kunnostettu viljamakasiini on historiallinen monumentti. Se on muistona alueen hanhenmaksatuotannosta. Aire-sur-l’Adourissa on lentokonetehdas Potez Aéronautique.
Elloménos
Elloménos (virallisesti Δημοτική Ενότητα Ελλομένου, Dimotikí Enótita Elloménou) on yksi Lefkaksen kunnan kunnallisyksiköistä ja entinen itsenäinen Kreikan kunta. Se sijaitsee Lefkaksen alueyksikössä Jooniansaarten alueella. Kunnallisyksikön väkiluku on 3 570 (vuonna 2011).
Elloménoksen kunnallisyksikkö käsittää osan Lefkaksen saaren itärannikosta. Sen suurin asutus on Nydrín kylä, joka on saaren merkittävin turismin keskus. Elloménos oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Lefkaksen kuntaan yhdessä Apollónioin, Karyán, Kálamoksen, Kastóksen ja Sfakióteen kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Tähtimadot
Tähtimadot (Echiura) ovat merenpohjan pehmeitä, sukasellisia, mutta jaokkeettomia matoja. Niitä on perinteisesti pidetty erillisenä eläinkunnan pääjaksona, mutta nykyään ne luokitellaan nivelmatojen pääjaksoon ja monisukasmatojen luokkaan. Tähtimatoja tunnetaan noin 140 lajia.
Tuntomerkit ja levinneisyys
Tähtimatojen ruumis on makkaramainen ja niillä on lihaksikas kärsä, jota mato ei kykene vetämään sisään. Madoilla voi olla huomattavan pitkä häntäosa. Tähtimadot ovat yleensä muutaman senttimetrin mittaisia, jotkut jopa 75 senttiä.
Elloménos
Kunnallisyksikön osat
Elloménoksen kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kylä- ja kaupunkiyhdyskunnista ja asutuksista:
Tähtimadot
Tuntomerkit ja levinneisyys
Tähtimatojen levinneisyys kattaa lähes kaikki maailman meret ja niiden syvyysvyöhykkeet rantavyöhykkeestä syvänteisiin saakka. Useimmiten ne kuitenkin elävät matalassa vedessä, joko pohjamudassa, kivien alla kaivamissaan putkissa, kallionhalkeamissa tai koralliriuttojen onkaloissa. Itämeressä tähtimatoja ei esiinny. thumb|left|200px|[[Bonellia viridis -naaras]] thumb|250px|Tähtimatoja kaupan Etelä-Koreassa
Lisääntyminen
Tähtimadot lisääntyvät suvullisesti, sukupuolet ovat useimmiten erilliset. Bonellia viridis -tähtimadon lisääntyminen on klassinen esimerkki ympäristön vaikutuksesta sukupuolen määräytymiseen. Tämän länsieurooppalaisen lajin naaras on 6–8 cm pitkä. Koiras on kuitenkin vain noin millimetrin pituinen ja elää naaraan loisena (kääpiökoiras). Naaras erittää aineita, jotka vaikuttavat toukan sukupuolen määräytymiseen. Toukasta tulee koiras, kun se sattuu kiinnittymään naaraan kärsän tienoille. Muutoin siitä kehittyy naaras.
Luokittelu
Tähtimatojen paikka eläinkunnan luokituksessa on pitkään ollut epäselvä. Perinteisesti ne on luokiteltu omaksi pääjaksokseen. Uudempien molekyylisystemaattisten tutkimusten mukaan ne kuitenkin kuuluvat nivelmatoihin (Annelida), vaikka niillä ei olekaan tyypillistä jaokerakennetta. Tähtimatojen läheisimmät sukulaiset ovat monisukasmatojen (Polychaeta) luokassa, ja fylogeneettisesti ne voidaan luokitella monisukasmatojen alaluokaksi.
Vokaalireduktio
Redusoituneet vokaalit tuotetaan normaalia heikommalla lihasjännityksellä.
Ernst Stadler
Ernst Stadler (1883 Colmar, Elsass-Lothringen, Saksa – 1914 Ieper, Belgia) oli saksalainen runoilija. Hän oli vuodesta 1912 Brysselin yliopistossa germanistiikan professori. Runokokoelma Der Aufbruch (1914) on rytmiltään vapaa ja tyyliltään varhaista ekspressionismia. Stadler kaatui ensimmäisessä maailmansodassa lähellä Ieperiä.
Göran Tunström
pienoiskuva|upright|Göran Tunström Göran Tunström (14. toukokuuta 1937 Karlstad, Ruotsi – 5. helmikuuta 2000 ) oli ruotsalainen kirjailija.
Tunströmin tunnetuimpia teoksia on Jouluoratorio, jonka ruotsinkielinen alkuteos ilmestyi 1983. Siitä on tehty myös elokuva.
Vuonna 2009 Tungströmin romaanit Jouluoratorio ja Prästungen pääsivät mukaan kirjaan Tusen svenska klassiker, johon on koottu tuhat Ruotsissa julkaistujen kirjojen, elokuvien, äänilevyjen ja tv-ohjelmien klassikkoa.
Suomennetut teokset
Antologiassa Ny lyrik = Uutta lyriikkaa Helsinki: Kirjailijakeskus 1984 ISBN 951-99530-3-5
Vaasan merkki
Vaasan merkki eli Vaasan malli on kahdeksan postimerkin sarja, jota Suomen valkoinen senaatti valmistutti sisällissodan aikana 1918.
Se muistuttaa Eliel Saarisen suunnittelemaa 1917 käyttöön otettua leijonamerkkiä, eli niin sanottua Saarisen mallia, mutta muun muassa soikio keskellä on erimuotoinen. Merkkien nimellisarvot ovat 5p, 10p, 30p, 40p, 50p, 70p, 1mk ja 5 mk. Vaasan malliset merkit ovat harvinaisempia ja kysytympiä filatelistien keskuudessa kuin yleisemmät Saarisen merkit. Merkkien ulkoasun suunnittelija oli Matti Visanti.
Ensio
Ensio on suomalainen miehen etunimi.
Bud Cort
thumb|Bud Cort vuonna 2008. Bud Cort (oik. Walter Edward Cox, s. 29. maaliskuuta 1948 New Rochelle, New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänen ensimmäiset filmiroolinsa olivat Robert Altmanin elokuvissa Poika joka halusi siivet (1970) ja MASH (1970). Hänen läpimurtoroolinsa oli miespääosa Hal Ashbyn mustassa komediassa Harold ja Maude (1971), ja hänen myöhempiä elokuviaan ovat, Pollock (2000) ja Steve Zissoun vedenalainen maailma (2004). Hän on ollut ehdolla Baftan ja Golden Globen saajaksi.
Cort varttui New Yorkin osavaltion New Rochellessa viisilapsisen perheen toiseksi vanhimpana. Hän osoitti nuorena taiteellisia lahjoja ja ansaitsi rahaa maalaamalla kadulla pikamuotokuvia ihmisistä. Sama kiinnostus ihmisten tutkimiseen johti hänet näyttelijänuralle.
Vuonna 1979 hän loukkaantui vaikeasti auto-onnettomuudessa, josta toipuminen vei vuosia.
Ville Kurki
Ville Kalle Kurki (24. maaliskuuta 1968 Kerava – 12. heinäkuuta 2022 ) oli suomalainen purjehtija.
Kurki sijoittui olympialaisten Star-luokassa 20:nneksi Richard Grönblomin gastina Atlantassa 1996. Maailmanmestaruuskilpailuissa hän sijoittui 20:nneksi vuonna 1995 ja 25:nneksi vuonna 1996. Euroopan-mestaruuskilpailuissa hän oli parhaimmillaan kymmenes vuonna 1994 ja 15:s vuonna 1993.
Seuratasolla Kurki edusti Naantalin Purjehdusseuraa ja Nyländska Jaktklubbenia.
Paavimobiili
250px|thumb|Paavi [[Benedictus XVI paavimobiilissa.]] Paavimobiili on auto, jota paavi käyttää liikkuessaan julkisesti ulkona. Sen jälkeen kun paavi Johannes Paavali II yritettiin murhata vuonna 1981, käytti paavi pääasiassa erikoisvalmisteisella lasilla suojattua autoa. Paavi Franciscus ei kuitenkaan edeltäjistään poiketen mielellään käytä luodinkestävää autoa, koska se erottaa hänet ihmisistä.
Niki Caro
pienoiskuva|Niki Caro helmikuussa 2017. Niki Caro (s. 1967 Wellington, Uusi-Seelanti ) on uusiseelantilainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja, joka tunnetaan muiden muassa teoksista Valasratsastaja (2002) ja North Country (2005).
Caro ohjasi Disneyn elokuvan Mulan (2020), joka perustui samannimiseen animaatioelokuvaan vuodelta 1998.
Caro on ollut ehdolla Cannesin Kultaisen palmun saajaksi lyhytelokuvasta Sure to Rise 1994.
Pandanales
Pandanales on yksisirkkaislahko, jonka tunnetuimpia edustajia ovat panamapalmu- ja kairapalmukasvit. Lahkossa esiintyy yksisirkkaisille poikkeuksellista neli- tai viisilukuista kukkatyyppiä. Lahkon iäksi on arvioitu noin 124 miljoonaa vuotta, joten se on syntynyt liitukaudella.
Heimot
Lahkossa on viisi heimoa.
Terence Alexander
Terence Alexander (11. maaliskuuta 1923 – 28. toukokuuta 2009) oli brittiläinen näyttelijä. Hän saavutti suurimman maineensa Charlie Hungerfordin roolissa BBC:n sarjassa Bergerac.
Carl Hårleman
thumb|Carl Hårleman. Carl Hårleman (27. elokuuta 1700 Tukholma – 9. helmikuuta 1753) oli ruotsalainen arkkitehti ja vapaaherra.
Terence Alexander
Alexander syntyi lääkärin pojaksi Lontoossa ja kasvoi Yorkshiressa. Hän aloitti näyttelemisen teatterissa ollessaan kuudentoista vuoden ikäinen.
Carl Hårleman
Hårleman aloitti arkkitehtuurin parissa työskentelyn Göran Josuæ Adelcrantzin alaisuudessa. Saatuaan valtion apurahan, hän lähti vuonna 1721 hakemaan oppia ulkomailta. Hän opiskeli Pariisissa neljän vuoden ajan Ranskan kuninkaallisessa arkkitehtuuriakatemiassa sekä Ranskan taideakatemiassa. Myöhemmin hän siirtyi Italiaan, ja Venetsiassa oltuaan hänet kutsuttiin takaisin Ruotsiin. Arkkitehti Nicodemus Tessin nuoremman kuoltua vuonna 1728 Hårlemanille nimitettiin hovi-intendentiksi. Vuonna 1741 hänet ylennettiin yli-intendentiksi, ja vapaaherran arvo hänelle myönnettiin vuonna 1747.
Terence Alexander
Alexander oli kahdesti naimisissa, ja hänellä on kaksi poikaa.
Carl Hårleman
Hårlemanin kädenjälki on nähtävissä muun muassa Tukholman kuninkaallisen linnan sisätiloissa. Hän oli myös vastuussa Uppsalan tuomiokirkon restaurointitöistä. Hänen töihinsä lukeutuu myös Tukholman vanha observatorio, Övedsklosterin linna, Kristinebergin linna sekä Fredrikshovin linna.
Partamadot
Partamadot (Siboglinidae) on nivelmatoihin kuuluva meressä elävien matojen ryhmä, jonka asema eläinkunnan järjestelmässä on pitkään ollut kiistanalainen.
Partamadot ovat syvänmeren eläimiä, joita elää kaikissa valtamerissä, useimmiten 1 000–10 000 metrin syvyyksissä. Suurin osa noin 150 tunnetusta lajista on läntiseltä Tyyneltämereltä, jossa niitä on tutkittu eniten. Eri matolajien pituus vaihtelee puolesta sentistä kolmeen metriin. Suurin laji on valtamerten keskiselänteiden mustien savuttajien yhteydssä elävä jättiputkimato Riftia pachyptila.
Partamadot saavat ravintonsa symbioottisilta bakteereilta, jotka hajottavat orgaanisten ravinteiden rikkisidoksia.
Luokittelu
Partamadot on aiemmin luettu joko erilliseksi eläinkunnan pääjaksoksi tai nivelmatojen alaiseksi luokaksi Pogonophora. Nykykäsityksen mukaan ne kuitenkin kuuluvat osana monisukasmatojen luokkaan, jossa ne muodostavat Siboglinidae-heimon osana Sabellida-alalahkoa. Tähän samaan heimoon on yhdistetty myös aiemmin erillisenä luokkana pidetty Vestimentifera-matoryhmä.
Kolhoosi
thumb|Juutalainen kolhoosi Ukrainassa 1930-luvulla Kolhoosi eli yhteistoimintatila on maatila, jota yhteisö viljelee valtion valvonnassa ja joka toimii osuustoimintaperiaatteella. Neuvostoliitossa kolhoosien määrä kasvoi ensimmäisen viisivuotissuunnitelman aikana, kun viljelijöitä kannustettiin ja lopulta jopa pakotettiin liittymään yhteen. Täysimittainen kollektivisointi alkoi yhtäkkiä vuonna 1929. Stalin antoi selitykseksi toiminnan kiivaudelle keskivarakkaiden talonpoikien halukkuuden liittyä kolhooseihin, mutta myönsi samalla vallankumouksen alkaneen ylhäältä joukkojen vain kannattaessa ideaa.
Kollektivisointi sujui niin kiivaasti, että Stalin piti maaliskuussa 1930 sitä hillitsevän puheen, "menestys panee pään pyörälle". Puheessa hän selitti yhdistymisen olevan vapaaehtoista ja tuomitsi tapahtuneet vääryydet. Hänen mukaansa tarkoituksenmukaista ei ollut perustaa kommuuneja, vaan artteleja, joissa sai pitää omaa viljelypalstaa ja kotieläimiä.
Valtion kannalta kollektivisointi tarjosi mahdollisuuden torimyynnin rajoittamiseen sekä maatalousväestön tulotason valvomiseen nopean suurteollistamisen rahoittamiseksi. Myös koneistus keskitettiin valtion kone- ja traktoriasemille, josta kolhoosit saivat vuokrata niitä. Koneiden vuokra perittiin kolhooseilta veroina, jotka maksettiin maataloustuotteina. Kone- ja traktoriasemien yhteydessä olivat poliittiset toimistot, joiden päällikkönä olivat komissaarit. Komissaarin tehtävä oli valvoa, että kolhoosit täyttivät niille asetetut tavoitteet, minkä vuoksi hän joutui päivittäin käymään kolhooseissa. Poliittisen toimiston henkilökuntaan kuului komissaarin lisäksi agronomeja, koneinsinöörejä ja arkkitehteja. Vuonna 1958 kolhoosit saivat oikeuden hankkia omia koneita ja omistaa niitä, samalla koneasemat muuttuivat korjausasemiksi.
Neuvostoliittolaisen kolhoosin jäsen sai osuuden tilan tuotosta tekemiensä työpäivien lukumäärän mukaan, valtiontiloilla eli sovhooseissa taas työntekijöille maksettiin rahapalkkaa. Kolhoosin jäsenillä oli myös oikeus 0,25-0,5 hehtaarin yksityisviljelmään ja pitää muutamia kotieläimiä. Monet maatyöläiset pitivätkin kolhooseista juuri näiden oikeuksien vuoksi, sillä he saivat suurimman osan tuloistaan oman maa-alueensa ansiosta. Toimeentuloa haittasi se, että kolhoosin ylijäämävilja saatettiin joutua myymään valtiolle nimelliseen hintaan. Koska ylijäämäviljan myynnistä vapailla markkinoilla saaduilla tuloilla rahoitettiin esimerkiksi vaatteet ja muut kulutustarvikkeet vuoden aikana, saattoi pakollinen ylijäämäviljan myyminen valtiolle aiheuttaa kolhoosityöntekijöille köyhyyttä. Kolhooseilla oli periaatteessa oikeus myydä ylijäämävilja torilla käypään hintaan, mutta kaupunkien ja huonosti tuottavien kolhoosien tarpeita varten saatettiin määrätä ylijäämäviljan myynti valtiolle.
Toisen maailmansodan jälkeen kolhoosien kokoa kasvatettiin Neuvostoliitossa entistä suuremmiksi. Vuonna 1959 kolhoosiviljelmän keskipinta-ala oli 2 380 ha ja kokonaispinta-ala 5 500 ha. Kolhoosissa asui keskimäärin 342 talonpoikaisperhettä.
Debbie Lesko
Debra Kay Lesko (o.s. Lorenz; s. 14. marraskuuta 1958 Sheboygan, Wisconsin) on yhdysvaltalainen poliitikko. Hän kuuluu Yhdysvaltain republikaaniseen puolueeseen. Lesko on istunut Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsenenä Arizonan vaalipiiristä toukokuusta 2018 lähtien.
Kolhoosi
Kolhooseja oli Neuvostoliiton lisäksi myös muissa itäblokin maissa, mutta kommunismin romahdettua Euroopassa kolhoosien määrä pieneni huomattavasti. Nykyään kolhooseja on pääasiassa sosialistisissa valtioissa, kuten Pohjois-Koreassa ja Kiinassa. Israelissa toimivia yhteistoimintatiloja sanotaan kibbutseiksi.
Kazuo Ōno
thumb|Kazuo Ōno vuonna 1986. Kazuo Ōno (27. lokakuuta 1906 Hokkaido, Japani – 1. kesäkuuta 2010) oli japanilainen butōtanssija. Hän kehitti butōtanssin 1950- ja 1960-luvuilla Hijikata Tatsumin kanssa.
Ōnon isä oli kalastaja. Hän aloitti varsinaisen tanssinopiskelun vuonna 1933 opettajanaan japanilaisen ekspressionistisen tanssin uranuurtaja Baku Ishii. Oltuaan armeijan palveluksessa yhdeksän vuotta hän jatkoi tanssia. Hän teki koreografioita ja esitti oman soolokoreografiansa ensimmäisen kerran 1949. Hän työskenteli vuodesta 1960 alkaen Hijikata Tatsumin (k. 1986) kanssa. Yhteistyön syntyminen Hijikata Tatsumin kanssa oli käännekohta hänen urallaan. Hän kehitti tämän luomaa buto-tanssin estetiikkaa ja harjoitusmenetelmiä edelleen. Elämänsä loppuvaiheissa hän joutui turvautumaan pyörätuoliin ja kehitti tanssin jossa hän käytti vain ylävartaloa, kasvoja ja käsiä. Ōno tanssi viimeisen kerran satavuotiaana. "La Argentina Sho" -esitys oli hänen pitkäaikaisin koreografiansa. Hän esiintyi myös poikansa Yoshito Ōnon kanssa. Ōno esiintyi eri puolilla maailmaa, ja hänet nähtiin myös Suomessa vuonna 1991.
Heikki Raitio
Heikki Volmari Raitio (29. heinäkuuta 1924 Helsinki – 12. helmikuuta 1997 Helsinki) oli suomalainen miekkailija.
Raitio edusti Suomea kaksissa olympialaisissa. Lontoossa 1948 hän osallistui florettimiekkailun henkilökohtaiseen kilpailuun ja joukkuekilpailuun. Helsingissä 1952 hän osallistui sekä floretti- että kalpamiekkailun henkilökohtaiseen kilpailuun. Kaikissa näissä kilpailuissa hän karsiutui alkukierroksilla.
Kotimaassa Raitio edusti Miekka-Miehiä ja voitti kalpamiekkailun henkilökohtaisen Suomen mestaruuden 1952 ja 1953. Lisäksi hän voitti joukkuemestaruuden kalvalla 1954–1956 sekä floretilla 1954 ja 1955.
Heikki Raition serkku Kauko Jalkanen edusti miekkailijana Suomea olympialaisissa. Raitio avioitui Miss Suomeksi vuonna 1948 valitun Terttu Nymanin kanssa.
Silas Silvius Njiru
Silas Silvius Njiru (10. lokakuuta 1928 – 28. huhtikuuta 2020) oli kenialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Merun hiippakuntaan 17. joulukuuta 1955 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Maturban titulaaripiispaksi 2. lokakuuta 1975. Piispaksi vihkiminen seurasi 1. tammikuuta 1976. Pääkonsekraattorina toimi Maurice Michael Otunga, jota avustivat Lorenzo Bessone ja Caesar Gatimu.
9. joulukuuta 1976 Njiru sai nimityksen Merun piispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 18. maaliskuuta 2004. Hänen seuraajakseen tuli koadjuuttoripiispa Salesius Mugambi.
Njiru kuoli 28. huhtikuuta 2020 covid-19-tautiin.
Tuomo Rissanen
Tuomo Olavi Rissanen (s. 3. heinäkuuta 1981 Varpaisjärvi) on suomalainen liikemies ja sijoittaja. Sarjayrittäjänä uransa tehnyt Rissanen on yksi kotimaisen laskun elinkaari- ja rahoituspalveluihin erikoistuneen Ropo Capitalin (ent. Trust Kapital Group ) perustajista ja hän toimii startup-sijoittajana.
Irtauduttuaan Ropo Capitalin operatiivisesta toiminnasta yrityskaupalla vuonna 2016, Rissanen on keskittynyt sijoitustoimintaan. Sijoittajana Rissanen on toiminut 17 vuotta, ja vuodesta 2016 lähtien hänet on luokiteltu ammattimaiseksi sijoittajaksi.
Sijoittamisen lisäksi Rissanen toimii usean yrityksen hallituksessa sekä liiketoiminnan neuvonantajana erityisesti it-prosessien ja -palveluiden kehitykseen liittyvissä asioissa.
Ura
Tuomo Rissanen perusti ensimmäiset yrityksensä Talent CC Oy:n vuonna 2005, Talent Software Oy:n 2007 ja NetJames Oy:n 2012. Näillä yrityksillä markkinoitiin valtakunnallisesti erilaisia verkkohakemistoja kuten SYH Suomen Yrityshaku, Hakemistokeskus.fi, Suomenyrityshaku.fi baarihaku.fi, mokkihaku.fi ja Suomen WebKeskus.
Samaan aikaan Rissanen toimi elinkeinonharjoittajana toiminimellä Talent Solutions, joka on vuoden 2015 jälkeen ollut TMR Invest Oy:n aputoiminimi. Aputoiminimen toimialana mainitaan tekstiviestipalvelut, joka liittyy telemarkkinointikielto.fi -palveluun, jota tuotetaan talkoohengessä Suomen Telemarkkinointiliitto ry:lle, jossa Rissanen on jäsenenä.
Tuomo Rissanen on Ropo Capitalin perustajaosakas ja yhtiön liiketoiminnan perustana toimivan Ropo 24 -ohjelmistokokonaisuuden (ent. TrustPoint) kehittäjä. Rissanen toimi yhtiössä kehitysjohtajana ja hallituksen neuvonantajana vuoteen 2016 asti, kunnes pääomasijoitusyhtiö Sentica Partners osti enemmistön yhtiön osakkeista. Rissanen on edelleen pienellä omistusosuudella yksi yhtiön omistajista.
Ropo Capital on kasvanut voimakkaasti perustamisvuodesta 2008 lähtien. Alun perin maksuvalvontaan keskittynyt yhtiö vastaa nyt joka kuudennen Suomessa liikkuvan laskun välittämisestä, ja palveluihin sisältyy koko laskun elinkaari ja laskusaatavarahoitus. Vuonna 2017 yhtiön liikevaihdon odotetaan ylittävän 40 miljoonaa euroa.
Sijoittajana Rissanen on ollut aktiivinen vuoden 2000 alusta lähtien. Uransa aikana hän on ollut mukana niin sijoittajana, omistajana ja perustajanakin useissa kotimaisissa yrityksissä, joista tunnetuimpia ovat domain-kauppaa Kiinan markkinoilla tekevä TLD Registry Ltd, markkinointitoimisto Zeeland Family Oy ja virtuaalitodellisuuden sisältöjä rakennus- ja koneteollisuuden tarpeisiin tuottava 3D Talo Finland Oy. Lisäksi hän on perustajaosakas espanjalaisessa TrainMe -hyvinvointi- ja urheiluvalmennusyhtiössä, jonka asiakkaana treenaa muiden muassa suomalainen ratakelaaja Leo-Pekka Tähti.
Rissanen on KPY:n neljänkymmenen suurimman osuudenomistajan ja Zeeland Familyn kolmenkymmenen suurimman osakkeenomistajan joukossa. Oman sijoitusyhtiönsä TMR Invest Oy:n kautta Rissanen tarjoaa startup-rahoitusta ja apua it-liiketoiminnan kehittämiseen.
EY Young Entrepreneur of the Year 2014
Vuonna 2014 Rissanen palkittiin EY:n kansainvälisesti arvostetulla Young Entrepreneur of the Year -palkinnolla yhdessä silloisen yhtiökumppaninsa Petri Tukiaisen kanssa. Tuolloin Ropo Capitalin (ent. Trust Kapital Group ) kehitysjohtajana toiminut Rissanen oli vain 33-vuotias.
Kauppalehden Kasvajat paras kasvuyritys 2014
Kauppalehti palkitsi Trust Kapitalin keväällä 2014 Keski- ja Itä-Suomen kovimpana kasvuyrityksenä. Kauppalehti palkitsi yhtiön omistajat Petri Tukiaisen ja Tuomo Rissasen Kasvajat-kiertueen tilaisuudessa Jyväskylässä.
Koulutus
Rissanen on suorittanut tietoliikennekoulutusohjelman kaksoistutkinnon, jonka jälkeen hän jatkoi insinööriopintoja ammattikorkeakoulussa Kuopiossa vuonna 2002. Ensimmäisen oman yrityksensä Talent CC Oy:n hän perusti Petri Tukiaisen kanssa vuonna 2005 insinööriopintojen ollessa vielä kesken. Yhteistä yrittäjäuraa miehille kertyi yli kymmenen vuotta, joista reilut kahdeksan Ropo Capitalissa.
Muuta
Rissanen on harrastanut aktiivisesti lentopalloa ja hän on vaikuttanut lajin kasvuun Kuopiossa. Hän on mm. Lentopallon Mestaruusliigaa pelaavan LEKA Volleyn perustajajäsen ja toimi seuran ensimmäisenä toimintavuotena myös hallituksen varapuheenjohtajana.
Vuodesta 2009 asti Rissanen on ollut Kuopiossa järjestettävän Sunsets Kuopio -tapahtuman (ent. Trust Perintä OPEN ja Trust Kapital OPEN) yhteistyökumppani ja tukija. Suomen suurimmaksi beach volley -tapahtumaksi kasvanut Sunsets järjestetään vuosittain Kuopion matkustajasatamassa.
Rissanen on ollut mukana myös tapahtumaan liittyneissä hyväntekeväisyystempauksissa. Turnaukseen on perinteisesti liittynyt hyväntekeväisyysottelu ja -huutokauppa, jonka tuotto on lahjoitettu Kuopion yliopistollisen sairaalan vastasyntyneiden teho-osastolle.
Munkkiniemen kartano (kirja)
Teos keskittyy erityisesti niihin 200 vuoteen, jolloin nykyinen päärakennus on ollut olemassa. Kartanon perustaminen ajoitetaan vuoteen 1614, jolloin baltiansaksalainen Gerd von Schütz (Skytte) sai Munkkiniemessä olleet neljä tilaa haltuunsa, joskin tilat säilyivät vielä erillisinä.
Kirja jakautuu lukuihin omistajien ja päärakennuksen käytön mukaan. Antti Herlin on kirjoittanut siihen esipuheen. Historiikissa käydään lyhyesti läpi Munkkiniemen historiaa ja aikaa ennen nykyistä päärakennusta. Sen jälkeen on ensin vuorossa tilan siirtyminen hollantilaisperäisen Mattheiszenin suvun jäsenen Thomas Mattheiszenin haltuun 1744. Aatelittomana hän sai tilan haltuunsa siksi, että tila ei enää ollut säteri vaan säteriratsutila, jonka isäntä voi olla talonpoikakin. Hänen leskensä aikana tilasta tuli periytyvää omaisuutta. Päärakennuksen rakennutti heidän pojanpoikansa Gustaf Adolf Mattheiszen. Muista rakennuksista ainoa säilynyt on viljamakasiinina ollut torni, joka muutettiin 1932 asuinkäyttöön.
Kirjassa kerrotaan myös elokuvan Katariina ja Munkkiniemen kreivi taustoista. Elokuva kuvattiin Herttoniemen kartanossa, sillä Munkkiniemessä asui useita perheitä vuokralla. Elokuvalla on kuitenkin voinut olla osansa siihen, että kartanon säilyttämistä vaadittiin sodan jälkeisen purku-uhan aikana hyvin voimakkaasti.
Kartano siirtyi Koneen omistukseen 1965. Koneen aikaa kartanossa käsittelee luku Koneen kausi. Rakennus peruskorjattiin ennen sen käyttöönottoa pääkonttoriksi 1967. Peruskorjauksista 1960-luvulla tehtyä käsitellään lyhyesti, sen sijaan 2010-luvulla tehtyä korjausta kirjassa ei käsitellä. Kirja syntyi 2010-luvulla peruskorjauksen valmistuttua. .
Kirjan kuvituksena on runsaasti maalauksia, piirroksia, valokuvia ja arkkitehtipiirustuksia. Lopussa on lähteet ja viitteet.
Jari Hyttinen
Jari Hyttinen (s. 23. marraskuuta 1976) on uransa päättänyt suomalainen jääpalloilija ja nykyinen Ruotsin Allsvenskanissa pelaavan Katrineholmin päävalmentaja.
Pelaajaura
Suomen jääpallomaajoukkueessa Hyttinen on pelannut 30 A-maaottelua. Hänen parhaimmat saavutuksensa ovat jääpallon MM-pronssi vuodelta 2010 sekä kaksi Suomen mestaruutta HIFK:n pelaajana vuosina 2011 ja 2013.
Valmentajaura
Hyttinen on toiminut jääpallourallaan pelaamisen lisäksi myös valmennustehtävissä. Jääpallon lisäksi hän valmentanut jalkapalloilijoita. Hän on suorittanut UEFA:n A-lisenssin ja toiminut valmennustehtävissä FC Hongassa ja HJK:ssa. HIFK:iin siirryttyään kaudella 2010 hän on toiminut HIFK Bandyn valmennusryhmässä pelaamisen lisäksi. Jari Hyttinen aloitti keväällä 2013 HJK:n kehityspäällikkönä. Hyttinen on koulutukseltaan kasvatustieteiden maisteri Helsingin yliopistosta ja hänellä on valmentajan ammattitutkinto. Hyttinen on kotoisin Porvoosta jossa hän on toiminut opettajana. Hyttisellä on vaimo ja kaksi lasta.
Keväällä 2022 Hyttinen siirtyi Porvoon Akilleksen päävalmentajan tehtävästä Ruotsin Allsvenskaniin Katrineholmin päävalmentajaksi.
Saavutukset
Maajoukkueessa
Seurajoukkueissa
Valmentajana
Linda Eder
thumb|Linda Eder Linda Eder (s. 3. helmikuuta 1961) on yhdysvaltalainen laulaja ja näyttelijä. Hän oli vuosina 1998–2005 naimisissa muusikko Frank Wildhornin kanssa.
Farhad
pienoiskuva|Näkymää Farhad kylästä Farhad on kylä Rivandin maaseutualueella, Khorāsān-e Razavin maakunnassa, Iranissa.
Marise Payne
Marise Payne (s. 29. heinäkuuta 1964 Sydney, Australia) on australialainen poliitikko, joka edustaa Australian liberaalipuoluetta. Hän on toiminut maansa ulkoministerinä elokuusta 2018. Sitä ennen hän toimi puolustusministerinä vuodesta 2015, ja sitä ennen kaksi vuotta peruspalveluministerinä.
Teräväpiirtotelevisio
390px|right|thumb|Teräväpiirtokuvaa valkokankaalla Teräväpiirtotelevisio-nimitystä on käytetty nykyaikaisesta televisiotekniikasta. Se on digitaalitelevision kehitysaskel kohti tarkempaa kuvaa ja parempaa ääntä. Tekniikka tunnetaan myös lyhenteellä HDTV. Erona aikaisempaan vakiopiirtotelevisioon eli SDTV-tekniikkaan on, että HDTV-lähetykset lähetetään ainoastaan 16:9-kuvasuhteella. PAL-järjestelmän 576i-kuva korvataan suuremmilla resoluutioilla eli kuvatarkkuuksilla, jotka ovat minimissään 720p (1 280 × 720 pikseliä) ja maksimissaan 1080i ja 1080p (1920 × 1080 pikseliä).
Full HD -markkinointitermillä tarkoitetaan täysteräväpiirtotelevisiota, joka pystyy esittämään 1 920×1 080 -resoluution näytöllään ilman skaalausta. Euroopassa oli myös käytössä HD Ready -merkintä, joka tarkoitti TV:n pystyvän näyttämään 720p-tasoista kuvaa.
HDTV-standardi
HDTV-lähetykset ovat digitaalisia, mutta sen lisäksi ne voivat nykyisellään olla jopa yli viisi kertaa tarkempia kuin perustarkkuuden SDTV-lähetykset. Suurin videokuvan siirrolla demonstroitu tarkkuus on 7 680 × 4 320 pikseliä (UHDV), mutta kaupallisesti tällä hetkellä tarkimpia formaatteja ovat 1080p ja 1080i. Kuvan pakkaustekniikka on yleensä MPEG-2, mutta yhä useampi kanava käyttää jo tehokkaampaa MPEG-4-kuvanpakkausalgoritmia.
Standardin mukaiset resoluutiot
thumb|400px|Vertailu resoluutioista HDTV parantaa kuvanlaatua tavalliseen SDTV:hen nähden lisäämällä pystytarkkuutta 576:sta 1080:een pikseliin, mikä viisinkertaistaa kuvan tarkkuuden. Toinen lähetystapa on progressiivinen kuva 720:llä pystypikselillä, joka on yli kaksi kertaa SDTV:tä tarkempi. Standardien tarkat nimet ovat 720p, 1080i ja 1080p. 1080i on analogisen TV-tekniikan tapaan lomitettu, eli pystypikselit piirretään riveittäin joka toinen kerrallaan. 1080p-formaatti piirtää kuvan kokonaisuudessaan eli lomittelemattomana kuten tietokonenäytöt. Molemmissa tavoissa on omat hyvät ja huonot puolensa. Lomittelematon eli progressiivinen 1080p on kuvaltaan häiriöttömämpi, koska se ei väreile lomitellun tapaan ja liikkeessä ei esiinny sahalaitaisuutta. 1080p:n avulla progressiivinen materiaali, esimerkiksi elokuvat, saadaan välitettyä koteihin paremmalla tarkkuudella. HDTV-lähetykset on määritelty näille kahdelle eri näyttötarkkuudelle.
HDTV:n etuna on se, että lähetykset eivät ole sidottuja yhteen kuvaformaattiin kuten SDTV:ssä, vaan kanava voi päättää materiaalistaan riippuen missä formaatissa se tulee kuvamateriaalin lähettämään. Vaihtoehtoja on monia, kuvaruudun päivitysnopeudessa, progressiivisessa ja lomitellussa kuvapäivityksessä. Nykyisellä tekniikalla ei kuitenkaan voida lähettää yli 30 kokokuvaa sekunnissa esittäviä 1080p-lähetyksiä. Kuva lähetetään 16:9-kuvasuhteella. Silti elokuvasisältöön voidaan vielä lisätä ylä- ja alalaitaan mustat reunukset, tosin kapeammat kuin vanhan polven 4:3-televisioissa lisätään.
Teräväpiirtokuvan parempi laatu perustuu suuremman resoluution lisäksi katodisädeputkea pienempiin kuvaelementteihin, joiden sininen, vihreä ja punainen väriosa sijaitsevat lähempänä toisiaan. 16:9-kuvaformaatin SDTV-kuvassa pikselit ovat suorakulmioita, jotka ovat leveämpiä kuin ovat korkeita. 16:9-kuvasuhde onkin SDTV:ssä venytetty tavallisesta 4:3-kuvasta, kun taas HD-tasoisessa kuvassa pikselit muodostavat neliöitä kolmesta eri värikomponentista. HDTV:n (Full HD) kuvassa pikselit kuvaruudulla ovat viisi kertaa pienempiä kuin vastaavan kokoisessa SDTV:ssä.
Ääni
Ääni lähetyksissä on AC-3-standardilla (Dolby Digital) purettavaa kotiteattereihin sopivaa 5.1-monikanavaääntä. AC-3:lla saavutetaan hyvä pakkaussuhde säilyttäen hyvä äänenlaatu toistossa. HDTV:ssä ei kuitenkaan käytetä kaikkia AC-3-standardin ominaisuuksia, ainoastaan HDTV:hen soveltuvat osat ovat mukana. Lyhyesti sanottuna HDTV:ssä alkuperäinen äänilähde ensin pakataan pienempään tilaan paketeiksi ja sitten lähetetään. Lähetys vastaanotetaan kuluttajan vastaanottimessa ja puretaan lähetyspaketista. Tämän jälkeen itse informaatio voidaan purkaa kuultavaksi ääneksi. Vastaavantasoisen äänen lähettäminen olisi mahdollista myös nykyisessä digi-TV:ssä, mutta esimerkiksi Yle pidättäytyy siitä, koska ääni veisi 0,5 Mb/s enemmän kaistaa. HD DVD- ja Blu-ray-levyillä käytetään häviötöntä Dolby TrueHD-, DTS-HD Master Audio- tai LPCM-ääntä, jotka voivat olla peräti 7.1-kanavaisia. TV-lähetyksissä häviöttömiä ääniformaatteja ei todennäköisesti nähdä lähiaikoina suuren kaistantarpeen takia.
Historia
Japanissa ja Pohjois-Amerikassa käytetyn NTSC-TV-järjestelmän värien laatu ja 480 juovan pystyresoluutio oli niin huono, että järjestelmä ei yltänyt laadultaan Euroopassa käytetyn PALin tasolle. Paineet paremman TV-kuvan saamiseksi olivat Japanissa ja Pohjois-Amerikassa suuret. HDTV:n suunnittelun aloittivat Japanissa 1960-luvun lopulla NHK:n (Nippon hōsō kyōkai) ja Sony. Tutkimusta johti tohtori Takashi Fujio. Aluksi kaksinkertaistettiin analogisten lähetysten juovaluku. Analogisia teräväpiirtolähetyksiä tarjottiin vain rajatulla alueella. NHK aloitti HDTV-lähetykset digitaalisten televisiolähetysten myötä Suur-Tokion ja Osakan alueella vuonna 2004.
1980-luvun alussa elokuvatuottajille tarjottiin HDTV-ratkaisua, jonka Sony ja NHK olivat kehittäneet 1970-luvun lopulla. Tämän järjestelmän nimi oli NHK Hi-Vision. Kun huomattiin HDTV:n edut, lähdettiin sitä kehittämään kaupallisempaan käyttöön. HDTV koki vastaavanlaisen ongelman kuin väritelevisio 1950-luvulla: tehdäkö uudesta yhteensopiva nykyisten TV-standardien kanssa, vai vain lähettää samanaikaisesti lähetyksiä ymmärtäen, että vanhempi versio kuihtuu pois ajan kuluessa.
1980-luvun Suomessa Radio- ja televisiotekniikan tutkimus Oy (RTT) alan teollisuuden, tutkimuslaitosten ja Yleisradion yhteisyhtiö aloitti analogisten teräväpiirtotelevisiolähetysten kehittämisen. Nokia ajoi hanketta voimakkaasti. Ongelma oli siinä, että sitä yritettiin toteuttaa analogiatekniikalla. 1990-luvun alussa Euroopassa testattiin analogisia HDTV-lähetyksiä (1250/50, HD-MAC-järjestelmä) Eutelsat- ja Olympus-satelliittien kautta. EU:n ajamaan HD-MAC-hankkeeseen käytettiin miljardeja silloisia markkoja. Samaan aikaan alkoi kuitenkin olla nähtävillä television digitalisoituminen, ja suunnitelmat analogisesta HDTV:stä haudattiin lopulta 1990-luvun puolivälissä. Nykyiset HDTV-lähetykset ovat digitaalisia.
2000-luku
Suomessa ja Pohjoismaissa ensimmäiset viralliset HDTV-lähetykset aloitti Canal+ 31.8.2005 julkaisemalla C More HD -kanavan, joka lähettää HDTV-kuvaa satelliitin kautta. Canal Digital tarjoaa tällä hetkellä 11 maksullista HDTV-satelliittikanavaa.
HDTV-lähetyksiä on voinut seurata joulukuusta 2006 lähtien Welhon kaapeliverkossa, jossa koelähetykset alkoivat jo kesällä 2004. Tulevaisuudessa kaapelin ja satelliitin kautta tuleviin lähetyksiin saattaa olla tulossa myös muita kaupallisia toimijoita. Muun muassa Elisa on aloittanut uutena toimijana kaapeliverkossaan HDTV-lähetykset vuoden 2007 syyskuussa. On myös mahdollista, että tulevaisuudessa IPTV yleistyy ja HDTV-kuvan siirtotienä koteihin toimii laajakaista. Palveluntarjoajia vielä odotetaan markkinoille kotitalouksien laajakaistanopeuksien noustessa – HDTV-kelpoisen tekniikka-alustan toi syksyllä tosin jo markkinoilla Elisa tuotenimellä Saunavisio.
Valtakunnallisesta HDTV:hen siirtymisestä ei ole päätetty. Yleisradio aloitti teräväpiirtolähetykset antennissa F-kanavanipussa joka kattaa noin 60 % väestöstä sekä "must carry" velvoitteen mukaisesti myös kaapelissa 2. toukokuuta 2011. Antennissa tarvitaan DVB-T2 standardia tukeva Antenna HD Ready -vastaanotin sekä salauksenpurkukortti. Kaapelissa ei tarvita uusia laitteita, vaan vain kaapelioperaattorin kortti. Vanhat lähetykset säilyvät kuitenkin näiden lähetysten rinnalla eikä laitteita tarvitse vaihtaa. Ylellä oli käytössä teräväpiirtokanava Yle HD, joka lähetti arkisin Yle TV2:n ja viikonloppuna Yle TV1:n ohjelmia. Vuoden 2014 alussa Yle otti käyttöön HD-versiot TV1:n, TV2:n ja Femin kanavista. Samalla koostekanava Yle HD lopetettiin. Yle skaalaa tavallisen tarkkuuden ohjelmat HD-tasoisiksi, mutta ne eivät ole aitoa teräväpiirtoa. Kaikki elokuvat ja ohjelmat jotka on kuvattu tai kuvataan teräväpiirtona lähetetään mitään muuttelematta eli aitona teräväpiirtona.
Vuonna 2015 81 % yhdysvaltalaisista kotitalouksista käytti HDTV:tä. Yhdysvalloissa terrestriaaliset HDTV-lähetykset aloitettiin 1998 ATSC-standardin käyttöönoton myötä. HDTV on otettu käyttöön laajalti myös Japanissa. Valtaosa HDTV-lähetyksistä tulee satelliitin tai kaapelin välityksellä, mutta esim. Kanadassa lähetyksiä välitetään jo terrestriaalina. Ruotsin yleisradioyhtiön SVT:n tavoitteli kaiken sisällön tuottamista vain HD-muodossa 2010 mennessä. Euroopassa on arvioitu, että alueella on yli 100 HD-kanavaa vuoteen 2010 mennessä. Muutamissa Euroopan maissa kuten Saksassa HDTV ei kuitenkaan ole menestynyt toivotulla tavalla. Kaksi suurinta saksalaista kaupallista tv-kanavaa SAT1 ja Pro7 lopettivat HDTV-lähetykset 16.2.2008 ja aloittavat ne uudelleen aikaisintaan 2010.
Teräväpiirto Suomessa
Tietokirjailija Petteri Järvisen mukaan teräväpiirto on aikansa väri-tv.
Kaapeli- ja satelliittilähetyksiä vastaanottavissa talouksissa HDTV-lähetykset ovat olleet katsottavissa jo pitkään, vaikka kanavatarjonnan laajuus ei ole ollut kattavaa. HDTV:tä tukevia digisovittimia on ollut vuokrattavissa kaapeli-TV-operaattoreilta.
Suomen hallitus päätti 19.6.2008 osoittaa analogiselta televisiolta vapautuneita taajuuksia HDTV:lle ja laajakaistaisille digitaalisille matkaviestinverkoille.
Aleksi Kolehmainen:Teräväpiirto-tv:n koelähetyksiä odotetaan ensi vuodeksi. Suurissa näytöissä digitelevisiokuvan heikko tarkkuus näkyy vaikka käytössä olisi teräväpiirtonäyttö.
Maanpäällisen antenniverkon verkko-operaattori Digita kokeili antenniverkon teräväpiirtolähetyksiä lähettämällä Pekingin olympialaiset salaamattomana Espoon lähetinasemalla. Teräväpiirtolähetykset vaativat lähetysten vastaanottoon ja katseluun teknisesti yhteensopivan laitteiston. Koelähetyksissä käytettiin MPEG-4-koodausta ja VHF-keskitaajuutta 199,00 MHz. Yle lähetti teräväpiirtokoelähetyksiä 8.8.2008 alkaneista Pekingin olympialaisista satelliitin kautta tarkkuudella 1 920 × 1 080. Maanpäällisessä verkossa kuvan tarkkuus on 1 280 × 720. Teräväpiirtokokeilu kattaa pääkaupunkiseudun laajasti. Mukana ovat Espoo, Helsinki, Inkoo, Kauniainen, Kirkkonummi, Lohja, Nurmijärvi, Siuntio, Tuusula, Vantaa ja Vihti. Käytännössä kuvan laadussa eroja satelliitti- ja antennivastaanoton välillä ei juurikaan näy. Yleisradion koelähetyksissä vasemmassa yläkulmassa on YLEn logo ja teksti "-HD". Teräväpiirtolähetyksiä satelliittiteitse lähettää myös Eurosport HD. Teräväpiirto-vastaanotto koelähetyksen aikana vaatii vastaanottimen tai digisovittimen, joka tukee teknisiä vaatimuksia. Tavallisella digisovittimella teräväpiirtolähetykset ei näy.
HDTV on seuraavan sukupolven tekniikkaa SD-digi-TV:hen verrattuna. Suomessa maanpäällisen verkon HDTV-lähetyksen Yleisradio aloitti 2.5.2011 Yle HD -kanavalla, joka näytti viikolla TV2-ohjelmaa ja viikonloppuisin TV1:n ohjelmaa. Ylen pääjohtaja Mikael Jungner on kuitenkin sanonut, etteivät valtakunnan pääkanavat muutu teräväpiirtoisiksi ainakaan ennen vuotta 2016.
Teräväpiirtosiirtymä
Tähän asti Digita on hoitanut Suomen maanpäällistä tv-lähetysverkkoa yksinoikeudella. Vuonna 2010 tilanne muuttui, sillä valtioneuvosto myönsi DVB-T2 verkkojen toimiluvat Dna:lle kesällä 2009. Toimilupa jatkuu vuoteen 2016, edellyttäen, että teräväpiirtolähetykset kattavat 60 % Manner-Suomen asukkaista vuonna 2011. Teräväpiirtolähetysten katsominen vaatii teräväpiirtonäytön (FHD) lisäksi uuden vhf-antennin ja uuden digivastaanottimen.
Lisäksi Anvian F-kanavanipussa lähetetään teräväpiirtokanavia. Tässä verkossa toimivat kotitalouksilla jo aiemmin olevat antennit. Aiemmassa digisiirtymässä antennit piti vaihtaa ja digiboksit hankkia. Teräväpiirtosiirtymä ei aluksi ole kaikille pakollinen, sillä tavalliset digilähetykset jatkuvat nykyisellä tekniikalla toistaiseksi.
HDTV-standardi ei määrittele millä tekniikalla kuvaa tulee siirtää. Lähetyksiä voi välittää satelliitit, maanpäälliset lähetysasemat, kaapelioperaattorit, tietoverkot tai muu HDTV:tä yhteensopiva jakelulaite - vaikkapa kännykkä.
HD-televisiot
390px|right|thumb|Eri televisiokuvaformaattien pikselikoon vertailua. ([[UHDV on tulevaisuuden formaatti esimerkiksi elokuvateatteriesityksiin).]] HD televisioita ovat varsinaiset Full HD-televisiot, joiden näyttöresoluutio vastaa HDTV-standardin tarkinta määriteltyä lähetystarkkuutta eli 1920 × 1080 pikseliä (kuvapistettä), ja HD Ready -televisiot, jotka pystyvät näyttämään HD-kuvaa. Ne pystyvät näyttämään HDTV-standardin 1080i ja 720p resoluution kuvaa skaalaamalla sitä TV:n ominaistarkkuuteen sopivaksi. HD Ready -televisioilta ei kuitenkaan vaadittu HD-kuvan näyttämistä, vaan niiden resoluutio oli vähintään 720p.
Ensimmäisen sukupolven HD-televisiot eivät kaikki tue edellä mainittua 1080-resoluutiota kuin lomitettuna (1080i). Syynä tuen puutteeseen saattaa olla komponenttien turhan kallis hinta tarpeen ollessa vielä pieni. Siitä huolimatta nämä TV:t pystyvät muuntamaan lomitetun kuvan takaisin progressiiviseksi. Tällöin kuvasta voidaan poistaa lomittelukentät TV:n kuvanprosessointipiirillä.
HD-televisio ei välttämättä pysty ottamaan vastaan tulevia antenniverkon HD lähetyksiä. Nyky-TV:n sisäänrakennettu viritin on DVB-T-lähetyksille tarkoitettu ja näyttäisi siltä, että HD-lähetykset tullaan lähettämään Suomessa DVB-T2-standardin mukaisina. Lähetysten odotetaan alkavan vuoden 2010 aikana.
HD Ready -merkintä
Televisiovalmistajien, jotka haluavat käyttää HD Ready -merkintää markkinoinnissaan, on lisensoitava merkintä EICTA:lta (European Information & Communications Technology Industry Association). Ehtoihin on määritelty TV-mallin HDTV-yhteensopivuus. TV:ssä on oltava vähintään 720 pikselin pystyerottelu 16:9-kuvasuhteessa. Sen tulee näyttää 720p-kuva ilman kuvaa heikentävää skaalausta johonkin sitä pienempään resoluutioon. Sen liitännöistä pitää löytyä digitaalinen DVI- tai HDMI-liitäntä, jonka täytyy tukea HDCP-kopiointisuojausta. Lisäksi televisiossa on oltava analoginen komponenttiliitäntä (YPbPr). HD Ready -merkintää ei tule sekoittaa HD compatible-merkintään, jonka käyttöä ei mitenkään ole säännelty ja joka ei käytännössä takaa oikeaa HDTV-yhteensopivuutta.
Cell Tv
Toshiba on sovittanut Sonyn PlayStation 3 -pelikonsolissa käytetyn Cell-suorittimen uusiin teräväpiirtonäyttöihinsä. Tekniikkaa kutsutaan nimellä Cell Tv. Tekniikka mahdollistaa useiden kanavien ajamisen samassa näytössä lähetyksessä käytetystä kuvaresoluutiosta riippumatta. Näyttötekniikka muuttui ohjelmoitavaksi ja laitteen suorituskykyä voitiin alkaa parantamaan ohjelmallisesti tekniikan kehittyessä. Näin laite voidaan ottaa käyttöön, vaikka tuleva teräväpiirtolähetysstandardi ei olisi vielä valmis, kuten tilanne useimmissa maissa vielä vuonna 2009 oli. Ensimmäiset Cell Tv -tekniikkaan perustuvat multimedianäytöt tulivat markkinoille syksyllä 2009,.
HD-digitaalisovittimet
Ensimmäisen sukupolven digiboksilla ei voi vastaanottaa HDTV-lähetyksiä huolimatta siitä, että Euroopassa käytössä oleva digitaalitelevisiostandardi DVB tukee HDTV-tasoisia lähetyksiä. Vastaanottaakseen lähetyksiä on ostettava joko TV jossa on sisäänrakennettu HD-digiviritin tai hankittava erillinen, ulkoinen HD-digiviritin. Suomessa laajamittaisilla markkinoilla myytäviin televisioihin on integroitu DVB-T-, DVB-C- sekä joissain malleissa myös teräväpiirtodigiviritin. Toistaiseksi HD-digivirittimiä satelliittilähetyksiin on saatavilla vuokralle tai ostettavissa HDTV-lähetysten palvelutarjoajilta. Markkinoilla on myytävänä vain muutamia HD-digivirittimiä ja niiden hinta on korkeampi ensimmäisen sukupolven digibokseihin nähden.
Alkuvaiheessa HDTV:n erilaiset formaatit ovat aiheuttaneet epävarmuutta laitteiden toimivuudessa. Ensimmäisessä vaiheessa HD-digivirittimet tukevat MPEG-2-pakkaustekniikkaa. Nykyään on siirrytty videokuvaa tiiviimmin pakkaavaan MPEG-4-tekniikkaan, jota myös Blu-ray- ja HD DVD -soittimet tukevat.
Myöskään aiemmin kaupoissa myynnissä olevat digiboksit eivät olleet yhteen sopivia DVB-T2 standardin mukaisten lähetysten kanssa. Uusia DVB-T2 laitteita on tullut myyntiin talvella 2010-2011. Ficom ylläpitää sivustoa, josta löytyy testatut antenni-tv verkon ja kaapeli-tv verkon televisiot ja digisovittimet: http://www.testatutlaitteet.fi/
HD-soittimet
HD-tarkkuuksia käyttävissä soittimissa kilpaili pitkään kaksi keskenään yhteensopimatonta tekniikkaa: HD DVD ja Blu-ray. Maaliskuusta 2008 lähtien Blu-ray on kuitenkin ainoa saatavilla oleva formaatti, sillä HD DVD:n valmistus on lopetettu. Blu-rayn ja HD DVD:n tallennuskapasiteeteissa on  eroja. Blu-ray kykenee 100 Gt tallennuskapasiteettiin, kun taas HD DVD:n kapasiteetti oli 30 Gt. Vuonna 2019 kehitteillä oli suurempiinkin kapasiteetteihin pystyvää tekniikkaa, jonka teoreettinen maksimi on 200 Gt.
HD-pelikonsolit
HD-resoluutiota tukevia pelikonsoleita ovat seitsemännen sukupolven Microsoft Xbox 360 ja Sony PlayStation 3. Xbox 360-konsoli tukee komponenttiliitäntännän kautta 480p-, 720p-, 1080i- ja 1080p-standardeja. Konsoliin on saatavilla myös analoginen VGA-liitin. Kaikissa uusissa Xbox 360:ssa on myös HDMI-liitin digitaalista kuvansiirtoa varten. Myös PlayStation 3 tukee kaikkia HDTV-resoluutioita HDMI-liittimen ja komponenttiliittimen kautta. Pelien grafiikan erottelukyvyn määrittää kuitenkin pelin tuottava taho, joten varmuutta pelin (tai muusta konsolissa toistettavasta mediasta) todellisesta resoluutiosta ei konsolin puolesta voi määritellä. Suurta osaa julkaistuista peleistä ei renderöidä täydellä 1080p-tarkkuudella seitsemännen sukupolven konsoleissa.
Lähetystekniikka
HD-lähetykset lähetetään nykyisillä VHF- ja UHF-taajuuksilla. Modulointina käytetään kaapelilähetyksissä 64-QAM:ää (DVB-C) ja mahdollisesti jatkossa 256-QAM:ää (DVB-C2). Maanpäällisissä lähetyksissä tullaan käytetään 256-QAM-modulaatiota (DVB-T2). Satelliittilähetyksissä käytössä on QPSK (DVB-S) ja 8PSK (DVB-S2).