cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nivala
Historia
Nivalan seudulla oli asutusta jo kivikaudella. Esikeraamisen kauden aselöytöjä on tehty Konttilasta, Pajulasta ja Erkkisjärven seutuvilla. Sarjakylän Järvenpäästä Erkkisjärven rannalta on tavattu kampakeraamisen ajan asuinpaikka.
Nivalan seutuja asuttivat pitkään lappalaiset, joista on muistoina useita paikannimiä, esimerkiksi Lapinniemi, Lapinvainio ja Lapintuli Välikylässä. 800-luvulta lähtien alueelle tuli kainulaisia ja pirkkalaisia pohjankävijöitä, joihin myöhemmin liittyivät sisämaan hämäläiset. Vähitellen Kalajokilaakson suuseudun asukkaat valtasivat alueen omakseen. Vakituista asutusta seudulle syntyi vasta 1500-luvulla. Aluksi harjoitettiin kaskenpolttoa, joka väistyi 1600-luvulla peltoviljelyn ja tervanpolton tieltä. Seudun talonpojat kuljettivat tervatynnyrinsä jokea pitkin Kalajoen markkinoille. Seudun uudisraivaustyötä häiritsivät alituisesti toistuvat katovuodet, sodat ja raskas verotus. 1600-luvulla katovuosia oli joka vuosikymmenellä. Venäläiset valloittivat seudun 1714, jolloin alkoivat isonvihan kärsimykset. Levottomien aikojen seurauksena Pidisjärvellä oli 1719 vain kaksi asuttua tilaa. Vasta pikkuvihan jälkeen 1700-luvun puolivälin seutuvilla seudun asukasluku alkoi kasvaa nopeasti. Nivala kehittyikin väkiluvultaan ja asukastiheydeltään jokilaakson ydinalueeksi.
pienoiskuva|vasen|Nivalan kirkko joulupäivän iltana 2005 Nivalan seutu kuului aluksi kirkollisesti Saloisten ja vuodesta 1540 alkaen Kalajoen kirkkopitäjään, jonka ensimmäinen asukas oli Kyösti Wilkunan mukaan Niva-Kaija, joka nimesi talonsa Nivalaksi. Vuonna 1693 siitä tuli osa Haapajärven kappeliseurakuntaa. Pidisjärvelle rakennettiin 1682 oma saarnahuone, mutta oma pappila saatiin vasta 1782. Seurakunnan alueeseen liitettiin 1782 Ylivieskan Välikylä. Kappelin oikeudet Pidisjärvi sai 1802. Seuraavana vuonna kappeliseurakunta sai uuden kirkon 1761 rakennetun heikkokuntoisen kirkon tilalle. Vuonna 1838 Pidisjärvi siirtyi itsenäistyneen Haapajärven seurakunnan kappeliksi. Itsenäiseksi seurakunnaksi Nivala erotettiin keisarillisella käskykirjeellä 11. toukokuuta 1868. Tällöin myös seurakunnan nimi vaihtui Nivalaksi. Nivalan kunta on vuoden seurakuntaa vanhempi, se perustettiin 1867. Vuonna 1805 asukkaita oli yli 1 500 ja 1860 ylitettiin 4 500 asukkaan raja.
Lapuan taistelu
Lapuan taistelu oli Suomen sodan ensimmäinen varsinainen kenttätaistelu. Kun Venäjä hyökkäsi Suomeen helmikuussa 1808, suomalaisten ylipäällikkö Klingspor katsoi parhaaksi perääntyä joukkoineen yhä pohjoisemmaksi. Vasta alkukesän aikana Suomen armeija eteni takaisin etelää kohti. Lapua oli tärkeä risteyskohta, ja siellä liikkui kevättalvesta alkaen sekä Ruotsin että Venäjän joukkoja. Heinäkuussa pataljoona savolaisia otti paikkakunnan haltuunsa, mutta jo seuraavana päivänä, 8.7., kenraali Nikolai Rajevskin johtamat venäläiset miehittivät Lapuan ensimmäisessä Lapuan taistelussa.
Nivala
Historia
1800-luvulla Nivalan elämänmeno oli rajua. Nivalan metsärosvot ”puukkojokelaiset” tunnettiin koko läänissä. Siveellisen rappion vastapainoksi virisi vahva hengellinen elämä. Niilo Kustaa Malmbergin johdolla seutu nousi herännäisyyden keskuspaikaksi. Suurina halla- ja nälkävuosina 1860-luvulla myös lestadiolainen herätysliike saavutti kannatusta.
Lapuan taistelu
Taistelun kulku
Toinen, ”varsinainen” Lapuan taistelu käytiin 14. heinäkuuta, jolloin eversti Carl Johan Adlercreutzin johtamat suomalaiset joukot lähtivät aamulla Kauhavalta Lapuaa kohti. Koko matkan ajan käydyt taistelut venäläisten etujoukkoja vastaan hidastivat kulkua niin paljon, että vasta n. klo 16:n aikaan suomalaiset seisoivat Lapuaa pohjoispuolelta reunustavalla Ritamäen harjanteella. Koska venäläiset odottivat Kuortaneen suunnasta muonakuormastoja ja vahvistusjoukkoja, Rajevski halusi suojella sekä Kuortaneen että Vaasan teitä. Niinpä hän oli asettanut miehensä Lapuanjoen pohjoisrannalle 3,5 km leveäksi rintamaksi. Venäläisten puolustukselle asetelma oli hankala, mutta suomalaisten silmissä se näytti uhkaavalta. Niinpä Adlercreutz luuli (tai ainakin raportissaan mainitsi) joutuneensa taistelemaan ylivoimaa vastaan, vaikka itse asiassa suomalaisia oli 600 miestä enemmän.
Osa venäläisistä piileskeli Ritamäen alla levittäytyvässä ruispellossa ja ampui sieltä suomalaisia, joiden olisi pitänyt ylittää aukea päästäkseen Isoonkylään eli kirkonkylään. Myös Liuhtarin kylään sijoitettu venäläinen tykistö osallistui tulitukseen. Rajevski oli jo etukäteen parannellut perääntymistietä Kuortaneelle päin, mutta tämä tärkeä rintaman oikea siipi oli jäänyt venäläisten heikoimmaksi kohdaksi. Adlercreutz ei silti antanut lupaa saarrostusliikkeen tekemiseen Kuortaneentien katkaisemiseksi. Hän halusi hyökätä lineaaritaktiikan sääntöjen mukaisesti avoimella kentällä, joten von Döbelnin joukot lähetettiin tykistön suojaamana kohti Isoakylää.
Tästä alkaen Lapuan taistelua ei voi pitää sodanjohdolle erityisen kunniakkaana. Yhä kiihtyvän tulituksen vuoksi Georg Carl von Döbelnin miesten käskettiin pysähtyä, ja kapteeni Brakelin komppania komennettiin ajamaan venäläiset ruispellosta. Hetken kuluttua heidätkin pysäytettiin, sillä tuli viesti venäläisistä Alapään kylässä, suomalaisten selustassa. Tieto oli perätön, mutta se esti Adlercreutzia suunnitelmansa mukaan hyökkäämästä yhtä aikaa sekä venäläisten rintaman keskustaan että oikeaa siipeä vastaan, sillä Liuhtariin tarkoitetut joukot lähetettiin Alapäähän.
Nivala
Historia
Nivala tunnetaan myös presidentti Kyösti Kallion kotipitäjänä. Kallio syntyi Ylivieskassa 1873. Nivalaan Kallio siirtyi 1895, jolloin hän osti Heikkilän tilan. Kallion hoidossa Heikkilästä kehittyi 1930-luvun lopulla Oulun läänin suurin tila. Rivakalta isännältä liikeni aikaa myös moniin yhteiskunnallisiin toimiin. Kallion ura kulki valtiopäivämies- ja ministeritoimien kautta 1937 presidentiksi. Talvisota uuvutti Kallion, ja hän luopui virasta 1940. Kotimatkan Nivalaan alkaessa Kallio kuoli kunniakomppanian edessä Helsingin päärautatieasemalla.
Lapuan taistelu
Taistelun kulku
Döbelnin hyökkäämässä ollut prikaati oli jätetty tuleen makaamaan. Aikansa odotettuaan rykmentin nuoret upseerit päättivät voivansa yhtä hyvin kuolla ”lähempänä vihollista kuin täällä ojissa” ja lähtivät luvatta hyökkäykseen. Tämän nähdessään von Döbeln antoi muodollisen hyökkäyskäskyn — hänkin ilman Adlercreutzin lupaa. Venäläinen tykistö ehti ampua vain kerran, kun porilaiset jo olivat Isossakylässä. ”Onpa paha, että nuo hullut pääsivät irti”, huudahti Adlercreutz, joka oli menettänyt taistelun johdon.
Nivala
Historia
1900-luvun alussa väkiluku oli noussut jo lähes 8 000:een. Väestönkehitys jatkui koko 1900-luvun alkupuoliskolla ja 1950-luvun alkupuolella saavutettiin väestönkehityksen huippu, jolloin Nivalassa asui vähän yli 12 600. Tällöin Nivala oli yksi Oulun läänin tiheimmin asutuista maalaiskunnista. Seuraavien 20 vuoden aikana väki väheni kuitenkin runsaalla 2 500 asukkaalla. 1970-luvun puolimaissa asukasluku alkoi jälleen kasvaa. Vuonna 1985 asukkaita oli 11 037.
Lapuan taistelu
Taistelun kulku
Porilaiset ajoivat vihollista takaa molemmin puolin jokea, mutta nämä pystyivät ryhmittymään Liuhtarin edustalla ja vetäytymään sieltä hyvässä järjestyksessä Kuortanetta kohti. Estääkseen suomalaisten saarrostusliikkeen joen yli venäläiset sytyttivät palamaan Liuhtarin sillan. Tuli levisi sieltä läheisen tervasataman tynnyreihin, ja tuuli painoi liekit Liuhtarin kylään, joka paloi lähes kokonaan. Tulipalo pakotti suomalaiset kiertämään kylän ja antoi venäläisille lisäaikaa vetäytymiseen.
Nivala
Historia
Vuonna 1942 avattiin Makolan kaivos, josta louhittiin nikkelikuparimalmia 1950-luvun puoleenväliin asti, jolloin kaivos ehtyi. Uusi malmio löydettiin Makolan pohjoispuolelta Hiturasta 1962. Hiturassa käynnistyivät työt 1980. Vuonna 2010 kaivoksen toiminta haluttiin turvata, ja silloin arveltiin nikkelivarantojen riittävän vähintään kuuden vuoden tarpeisiin. Hituran kaivoksen tuotanto kuitenkin keskeytettiin vuonna 2013 ja Hituran kaivosyhtiö meni konkurssiin vuonna 2015. Hituran kaivoksen lopullinen sulkeminen aloitettiin vuonna 2017.
Lapuan taistelu
Jälkiarviointi
Voitto oli avannut Suomen armeijalle tien etelään, mutta ylipäällikkö Klingspor menetti tämän etulyöntiaseman pitämällä joukkonsa Lapualla peräti kuukauden ajan. Niinpä Lapuan taistelu ei saanut niinkään sotilaallista merkitystä, vaan siitä tuli lähinnä psykologinen voitto. Venäläiset joutuivat kuitenkin luopumaan Perhosta ja Alavudesta, sillä he pelkäsivät jäävänsä kahden tulen väliin. Klingspor keskittyi häiritsemään lähialueen venäläisryhmittymien huoltokuljetuksia ja siirsi painopisteensä kohti Kauhajokea ja Lapväärttiä.
Nivala
Väestönkehitys
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kaupungin väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.
Lapuan taistelu
Muuta
Taistelun muistopäivää, Lapuan Päivää, vietetään kuitenkin edelleen Lapualla kotiseutujuhlana. Ruotsin kruununprinsessa Victoria sai voittoa tarkoittavan nimensä, koska on syntynyt Lapuan taistelun vuosipäivänä.
Nivala
Taajamat
Vuoden 2017 lopussa Nivalassa oli 10 815 asukasta, joista 7 029 asui taajamissa, 3 730 haja-asutusalueilla ja 56:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Nivalan taajama-aste on 65,3 %. Nivalan taajamaväestö jakautuu kuuden eri taajaman kesken:
Kaupungin keskustaajama on lihavoitu. Asteriskilla (*) merkityt taajamat kuuluvat tähän kaupunkiin vain osittain. Karvoskylä-Jokikylän taajama sijaitsee pääosin Nivalassa, mutta pieneltä osin myös Haapajärvellä.
Seurakunnat
Vuoden 2018 aluejaon mukaan Nivalassa on seuraavat Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunnat:
Itsenäisenä helluntaiseurakuntana Nivalassa toimii Nivalan helluntaiseurakunta.
Suomen ortodoksisen kirkon seurakunnista Nivalan alueella toimii Iisalmen ortodoksinen seurakunta.
Luonto
Luonnonmaisemallisesti Nivala lukeutuu Pohjois-Pohjanmaan viljalakeuteen, jossa hallitsevana maisematekijänä on pinnanmuotojen tasaisuus. Kunnan halki virtaavan Kalajoen varrelle levittäytyvät laajat viljelyaukeat.
Kunnan kallioperä on kivilajikoostumukseltaan vaihteleva. Kunnan länsi- ja keskiosissa on gneissiä ja kiilleliusketta ja etelä-itäosissa kvartsidioriittia. Seudulla on myös gabro- ja peridotiittialueita, joista on tavattu malmiaiheita. Nikkelilöydöksiä on tehty myös Maliskylän, Haapaperän ja Hosionperän seuduilta. Kallioperää peittävät irtaimet maalajit lähes kaikkialla. Moreeni on yleisin maalaji kunnan koilliskulmalla, mutta sitä on runsaasti myös Kalajoen laaksossa. Savimaita on erityisesti Ypyän kirkonkylän ja Jokikylän alueilla. Vähäiset sora- ja hiekkamuodostumat keskittyvät kunnan pohjois- ja lounaisosiin.
Alueen suhteelliset korkeuserot ovat yleensä 0–10 m, koillisessa ja lounaassa 10–20 m. Lounaisrajalla korkeuserot kohoavat kapealla alueella 20–50 metriin. Maasto on alavinta Kalajoen laaksossa, joka on 70–80 metrin korkeudella. Maanpinta kohoaa kunnan koillis- ja lounaisrajoilla yli 100 m:n korkeuskäyrän. Korkeimmat mäet nousevat 138 m koillisrajalla ja 134 m lounaisrajalla. Nivalan vedet kuuluvat lähes kokonaisuudessaan Kalajoen vesistöalueeseen. Päävesistö on Reisjärvestä alkunsa saava Kalajoki, johon laskeutuvat useita pieniä sivujokia. Näistä suurin on Haapaveden puoleisilta suolalakeuksilta vetensä saava Malisjoki. Kalajoen leveys on Nivalan kohdalla noin 50 metriä, mutta tulviessaan se levittäytyy huomattavasti laajemmalle alueelle. Tulvahaittojen poistamiseksi Kalajoen säännöstely aloitettiin jo 1959. Kunnan suurin järvi on Pidisjärvi kuntakeskuksen eteläpuolella. Pienempiä järviä ovat Suojärvi eteläkulmalla ja Erkkisjärvi itäosassa.
Nivalan kasvillisuutta hallitsevat laajat, yhtenäiset ja voimaperäisesti viljellyt peltolakeudet. Yli 70 prosenttia pelloista on hieta- ja multamaita, jotka ovat erittäin hyviä viljelymaita. Kasvillista metsämaata on Nivalan pinta-alasta lähes puolet. Vallitseva metsätyyppi on kuivahko kangas, jonka valtapuuna on mänty. Metsäalasta on puolet mänty-, kolmannes kuusi- ja loput lehtimetsää.
Nivala kuuluu pääasiassa aapasoiden alueeseen, mutta rämeitä on myös runsaasti. Rimpinevan alue kuuluu valtakunnalliseen soidensuojelusohjelmaan. Rimpineva on myös seudun merkittävin lintujen pesimäalue.
Yleistä
Asutus Nivalassa on keskittynyt pääosin keskustaan sekä muutamiin kyliin jokien varrelle.
Nivala kuuluu EU:n tavoitealue 1:een. Palvelualoilla toimii Nivalan työikäisestä väestöstä noin 46 prosenttia, jalostuksessa 31 prosenttia ja alkutuotannossa 20 prosenttia.
pienoiskuva|Katvalan talonpoikaismuseoalue portilta kuvattuna elokuussa 2017. Nivalassa toimii 11 peruskoulun alakoulua, yläkoulu ja lukio. Nivalassa antaa koulutusta myös Jokilatvan opisto, Jokilaaksojen musiikkiopisto, Jokilaaksojen koulutuskuntayhtymän ylläpitämät Nivalan ammattiopisto sekä Suomen toiseksi vanhin aikuiskoulutuskeskus, vuonna 1956 perustettu Aikuiskoulutus- ja oppisopimuskeskus. Nivalassa julkaistaan kerran viikossa Nivala-lehti tilauspohjaisena. Toinen Suomen ensimmäisenä kaupallisena paikallisradiona aloitti toimintansa Radio Lakeus Nivalassa 27. huhtikuuta 1985. Sen toiminta lakkasi 1989.
Nähtävyyksiä Nivalassa ovat muun muassa kirkko, kaupungintalo, vesitorni, Kyösti ja Kalervo Kallion museo, Katvalan kotiseutumuseo, Kyösti Wilkunan työhuonemuseo, Tillaripatsas, Hilippa-patsas, Kylväjäpatsas, N. K. Malmbergin muistomerkki sekä Kaarinan Galleria. Maliskylällä sijaitseva Crazylandia on viimeisten vuosien aikana noussut suosituksi kohteeksi. Ehkä tunnetuimpia nivalalaisia on presidentti Kyösti Kallio.
Nivala on tunnettu kotiseututyöstään ja kapinahengestään. Kotiseututyötä ylläpitää Nivala-Seura ry. Kotiseututyön näkyvä symboli on aivan Nivalan keskustassa oleva tuulimylly. Kotiseutuihmisiä kutsutaankin joskus leikkisästi tuulimyllyuskovaisiksi. Hieman keskustasta Haapajärvelle päin sijaitsee Nivala-Seuran ylläpitämä Katvalan talonpoikaismuseoalue, joka koostuu lukuisista historiallisista rakennuksista.
Padingissa on Kalajoen Padinginkoskessa Padingin voimalaitos.
Nivalan Karvoskylässä on Kuopion ortodoksisen seurakunnan Kristuksen kirkastumisen kirkko.
Kylät ja kulmakunnat
Nivalassa on kahdeksan henkikirjakylää (tieto vuodelta 1973):
Kulmakuntia Nivalassa ovat Junttikangas, Padinki, Paloperä, Haikara, Ruuskankylä, Jokikylä, Koskenperä, Ypyä, Haapaperä, Aittoperä, Ahde, Erkkilä, Töllinperä, Makola, Vilkuna.
Tunnettuja nivalalaisia
Poliitikkoja
Urheilijoita
Tieteen edustajia
Taiteilijoita
Virkamiehiä
Toimittajia
Yrittäjiä
Tapahtumat
Nivalassa on järjestetty useita kristillisiä kesätapahtumia. Herättäjäjuhlat on järjestetty Nivalassa kahdeksan kertaa: 1894 Palosaaressa, 1903 Yliniemessä, 1907 pappilassa sekä vuosina 1933, 1946, 1966, 1992 ja 2019. Vanhoillislestadiolaisten suviseurat on järjestetty Nivalassa kolme kertaa, vuosina 1945, 1969 sekä 2004.
Musiikkitoiminta
Nivala on Jokilaaksojen musiikkiopiston kuntayhtymän isäntäkunta.
Nivala tunnetaan monista kuoroista, enimmillään toimivia kuoroja on 7–10 kpl. Nykyisin toimivia kuoroja ovat:
Broadsword and the Beast
Broadsword and the Beast on Jethro Tullin albumi vuodelta 1982. Tyyliltään se yhdistää 1980-luvun syntetisaattori-rockin ja yhtyeen perinteisen folk rock-soundin. Albumilla oli aiemmasta poiketen ulkopuolinen tuottaja, The Yardbirds-yhtyeestä tuttu Paul Samwell-Smith. Ian Anderson on sanonut osan albumista sisältävän yhtyeen parasta koskaan tekemää musiikkia.
Uusiksi jäseniksi yhtyeeseen olivat liittyneet rumpali Gerry Conway ja kosketinsoittaja Peter-John Vettese. Vuoden 2005 remasteroitu versio sisältää kahdeksan bonus-kappaletta albumin sessioista, antaen ymmärtää tarkoituksena olleen alun perin tupla-albumin tekeminen.
Kappaleet
Kaikki kappaleet Ian Anderson (osittaiset sovitukset Peter-John Vettese).
Kirkon parlamentti
Kirja käsittelee 21:tä varsinaista kirkolliskokousta, jotka kokoontuivat ensin kymmenen vuoden ja vuodesta 1893 lähtien viiden vuoden välein, sekä näiden kokousten väliin sijoittuvia ylimääräisiä kirkolliskokouksia. Lisäksi Juva käsittelee lyhyesti vuoden 1974 kirkolliskokousuudistuksen jälkeistä aikaa. Tuolloin kirkolliskokous alkoi kokoontua kahdesti vuodessa.
Kirjahankkeen taustalla oli vuoden 1963 kirkolliskokouksen päätös, mutta alun perin laajaksi aiottu teos supistui Juvan siirryttyä Helsingin yliopiston Suomen ja Skandinavian kirkkohistorian professorin virasta yliopiston hallintotehtäviin. Kymmenen ensimmäisen kirkolliskokouksen osalta teos pohjautuu Juvan oppilaiden laatimiin pro gradu -tutkielmiin.
Teologiseen Aikakauskirjaan teoksen arvioinut Samuli Pentikäinen luonnehti kirjaa linjakkaasti kirjoitetuksi yleiskatsaukseksi, jossa kirkolliskokouksen aikahistoriallinen sidonnaisuus on näkyvillä. Toisaalta hän jäi kaipaamaan tarkempaa asiahakemistoa ja keskeisimpien uudistushankkeiden tiivistettyä kronologista esitystä teoksen loppuun. Mikkelin piispa Kalevi Toiviainen tulkitsi kirjan nimen viittaavan siihen, miten pahasti konsiilin idea oli unohtunut ja hämärtynyt Suomen evankelis-luterilaisessa kirkolliskokouksessa.
Married to the Game
Married to the Game on yhdysvaltalaisen hip-hop artisti Too Shortin viidestoista albumi. Albumi julkaistiin 4. marraskuuta 2003.
Kappaleiden aiheita ovat pääasiassa parittaminen ja seksi.
Paavo Korhonen
Paavo Korhonen on seuraavien suomalaisten miesten nimi:
NOHAB
thumb|250px|Norjalainen NOHAB:in valmistama dieselveturi. thumb|250px|Tanskalainen NOHAB:in valmistama dieselveturi. NOHAB (Nydqvist & Holm AB, vuodesta 1974 AB Bofors-Nohab) oli Ruotsin Trollhättanissa toiminut konepajayhtiö. Sen perustivat vuonna 1847 Antenor Nydqvist, Johan Magnus Lidström ja Carl Olof Holm, joka toimi vuoteen 1916 asti nimellä Trollhättans Mekaniska Verkstad. Se valmisti alun perin maatalouskoneita ja vesiturbiineja. Myöhemmin tuotantoon tulivat veturit, dieselmoottorit, painokoneet, puolustustarvikkeet ja ydinvoimalaitoksen osat. Yritys joutui 1970-luvulla taloudellisiin vaikeuksiin ja toiminta päättyi lopullisesti 1986.
Dieselmoottorit
Vuonna 1948 NOHAB osti ATLAS-dieselmoottoreiden valmistuksen Atlas Copco AB:lta. Wärtsilä solmi lisenssisopimuksen NOHAB:in dieselmoottoreiden valmistamisesta 1951. Vuonna 1954 valmistus siirtyi Suomeen Wärtsilän Vaasan tehtaalle.
Rautatiekalusto
Ensimmäinen höyryveturi valmistui NOHAB:ilta 1865. Tuhannes valmistui 1912. Vuonna 1920 NOHAB sai tuhannen höyryveturin tilauksen Venäjän neuvostotasavallalta. Vain 500 kappaletta toimitettiin vuosien 1921–1924 välisenä aikana. 1950-luvulla NOHAB aloitti yhdysvaltalaisen GM:n Electro-Motive Dieselin dieselvetureiden lisenssivalmistuksen. Niiden käyttäjiä olivat Norjan ja Tanskan rautatiet. Myös Unkariin niitä saatiin myytyä 20 kappaletta.
Sotilaskalusto
Vuonna 1930 NOHAB aloitti Bristol Jupiter -lentokonemoottoreiden lisenssivalmistuksen Nohab Flygmotorfabrik AB tytäryhtiössään. Muutamaa vuotta myöhemmin NOHAB ja linköpingläinen AB Svenska Järnvägsverkstäderna perustivat yhdessä SAAB-lentokonetehtaan (Svenska Aeroplan AB). Lentokonemoottoreiden valmistus myytiin Volvolle 1941. NOHAB oli merkittävä turbiinien ja voimalaitosten valmistaja, sekä tunnettu laivanrakentaja. Se valmisti myös runkoja ruotsalaiseen Stridsvagn 103-panssarivaunuun.
Simo Saarinen
Simo Olavi Saarinen (s. 14. helmikuuta 1963 Helsinki) on suomalainen entinen jääkiekkoilija ja sittemmin erotuomari. Pelipaikaltaan hän oli puolustaja.
Pelaajaura
Saarinen aloitti uransa SM-liigassa HIFK:n paidassa, jossa hän pelasi kaudet 1980–1984. New York Rangers varasi hänet NHL:ään 1982 varaustilaisuuden kymmenennellä kierroksella numerolla 193. Vuonna 1983 hän voitti HIFK:n kanssa jääkiekon Suomen mestaruuden. Hän siirtyi syksyllä 1984 Pohjois-Amerikkaan Rangersiin pelaamaan, mutta sai jo kahdeksan pelatun NHL-ottelun jälkeen 11. marraskuuta 1984 vakavan polvivamman törmättyään maaliin, mikä piti hänet sivussa kaukalosta yli vuoden. Hän palasi loppukaudesta 1985–1986 pelaten 13 ottelua AHL-joukkue New Haven Nighthawksissa. Loukkaantunut polvi ei kuitenkaan kestänyt rasitusta. NHL tarjosi Saariselle 250 000 dollarin korvausta, mikäli hän olisi lopettanut uransa. Tästä Saarinen kieltäytyi ja päätti palata Helsinkiin pelaten HIFK:ssa kaudet 1986–1996, jonka jälkeen lopetti pelaajauransa. Yhteensä hän keräsi SM-liigan runkosarjassa 513 ottelussa 71 maalia, 105 syöttöä eli yhteensä 176 tehopistettä. Pudotuspeleissä tehoja syntyi 54 ottelussa 5 maalia, 13 syöttöä eli yhteensä 18 tehopistettä. Simo Saarinen tunnettiin "uhrautuvana" pelaajana, jolta oli usein paikat rikki.
Maajoukkueurallaan Saarinen edusti Suomea olympialaisissa 1984, 1988 ja 1992. Vuonna 1988 Suomi ylsi ensimmäiseen jääkiekon arvokisamitaliinsa, kun joukkue saavutti olympiahopeaa. MM-kilpailuissa Saarinen oli mukana 1989 ja 1990. Saarinen valittiin Suomen Jääkiekkoleijonaksi numerolla 174.
Rullakiekon SM-liigan parhaan puolustajan palkinto on nimeltään Simo Saarisen malja. Omalla urallaan Saarinen pelasi yhdet MM-kisat (1996), joista tuloksena oli pronssimitali. Saarinen oli tuolloin Suomen joukkueen paras pistemies.
Kainaattireseptori
Kainaattireseptorit (KAR) ovat tetrameerisiä ionikanaviin kuuluvia eli ionotrooppisia glutamaattireseptoreita (iGluR), jotka aktivoituessaan läpäisevät yhdenarvoisia kationeja kuten K+ ja Na+, ja vähäisemmässä määrin Ca2+-kationeja. KAR:ien luonnollinen aktivoiva eli agonistinen välittäjäaine on L-glutamaatti. iGluR-ryhmään kuuluvat myös AMPAR:ät, NMDAR:ät ja delta-reseptorit.
KAR:ät voivat Ca2+ läpäisykykynsä vuoksi osallistua mm. aivohalvausten jälkeisiin hermosoluja tappaviin eksitotoksisiin vaikutuksiin. pienoiskuva|Kaiinihappo. KAR:ät on nimetty eksitotoksisen kaiinihapon mukaan, jonka ionimuoto on kainaatti. Kaiinihappo on valikoivampi agonisti KAR:ille kuin muille iGluR:ille ja kaiinihapon avulla KAR:ät löydettiin 1980-luvun alkupuolella. Kaiinihappo eristettiin 1953 Digenea simplex punalevästä.
Rakenne
KAR:ät ovat tetrameerejä eli ne koostuvat 4:stä proteiinialayksiköstä. KAR:ien alayksikköjä on ihmisillä 5 (vanhentuneet nimet suluissa):
Näitä koodaavat vastaavasti ihmisillä geenit GRIK1, GRIK2, GRIK3, GRIK4 ja GRIK5, jotka ovat vastaavasti kromosomien kohdissa 21q22.11, 6q16.3-q21, 1p34-p33, 11q22.3 ja 19q13.2. GluK4- ja Gluk5-yksikköjä kutsutaan usein suuren affiniteetin yksiköiksi, sillä niihin sitoutuu muita voimakkaammin kainaatti.
Kukin KAR:än muodostava alayksikkö jaetaan 4:ään osaan:
Alayksikköyhdistelmät
GluK4- tai GluK5-tyyppiset yksiköt eivät voi yksin muodostaa KAR:ää, mutta GluK1–3 voivat. Toimiva KAR voi sisältää pelkästään samoja yksikköjä, jolloin tetrameerit ovat homomeerejä. Osa yksiköistä voi olla eri, jolloin yhdistelmä on heteromeeri. Heteromeerit ovat yleisempiä eliöissä. Esimerkiksi K2/K5-KAR heteromeeri on nisäkkäiden hermoston yleisin KAR. Nimilyhenne tarkoittaa KAR:ää, joka sisältää 2 kpl GluK2-yksikköjä ja 2 kpl GluK5-yksikköjä. Reseptorissa samanlaiset yksiköt eivät useinkaan ole keskenään vierekkäin.
mRNA
Geenien mRNA:n vaihtoehtoinen silmukointi CTD-alueella tuottaa ihmisillä alayksiköistä seuraavanlaisia yksikkömuotoja:
Ihmisillä GluK1:n ATD-alueen silmukointi voi tuottaa vielä muodot GluK1-1 ja GluK1-2. Lisäksi ainakin ihmisillä GluK1 ja GluK2 voivat läpikäydä silmukoinnin lisäksi muita mRNA:n muokkauksia. Yksi näistä on RNA deaminaasin tekemä GluK1:n Q/R-muutos P-silmukkamotiivin sisältävällä M2-alueella. Muutoksessa aminohappoketjun tietty glutamiini (Q) muuttuu arginiiniksi (R). Arginiinimuodon (GluK1-(R)) Ca2+ kaltaisten divalenttisten kationien ionikanavan läpäisykyky on heikentynyt suhteessa glutamiinimuotoon (GluK1-(Q)).
Sijainti ja roolit
KAR:iä löytyy keskushermostosta, jossa ne säätelevät hermosolujen välistä viestintää. Esimerkiksi presynaptiset KAR:ät voivat tarkemmasta sijainnistaan riippuen osaltaan mm. tehostaa tai heikentää glutamaatin ja GABA:n vapautumista hermosoluista. KAR:ät voivat myös tehostaa tai hillitä muun glutaminergisen hermoston ärsykeherkkyyttä. Edeltävät toiminnot välittyvät monimutkaisten tapahtumaketjujen kautta ja ne ovat rajoittuneet vain tiettyihin solutyyppeihin ja hermoston alueisiin. Poikkeavaa KAR:issä muihin iGluR:iin verrattuna on mm. se, että joidenkin hermosolujen KAR:ien vaikutuksista välittyvät tiettävästi G-proteiinikytkentäisesti.
Ligandit
Kilpailevia agonisteja (sitoutumiskohteet suluissa):
Kilpailevia antagonisteja (sitoutumiskohteet suluissa):
Turun yliopiston yhteiskuntatieteellinen tiedekunta
thumb|250px|Turun yliopiston rakennukset Educarium (vas.) ja Publicum. Yhteiskuntatieteellinen tiedekunta toimii Publicumissa.
Yhteiskuntatieteellinen tiedekunta on yksi Turun yliopiston tiedekunnista. Se on perustettu vuonna 1967, kun yhteiskunnalliset aineet erosivat humanistisesta tiedekunnasta.
Tiedekunnassa opiskelee nykyisin noin 1 800 opiskelijaa ja sen palveluksessa työskentelee lähes 200 opettajaa ja tutkijaa. Tiedekunnan dekaanina toimii poliittisen historian professori Louis Clerc.
Laitokset ja oppiaineet
1.1.2010 lähtien kuuluu tiedekuntaan kolme laitosta :
Taloustieteen oppiaine siirtyi Turun kauppakorkeakouluun vuonna 2010, jolloin kauppakorkeakoulussa opetettu taloussosiologia siirtyi yhteiskuntatieteelliseen tiedekuntaan sosiologian yhteyteen. Tilastotieteen oppiaine siirtyi osaksi matemaattis-luonnontieteellistä tiedekuntaa vuonna 2012.
Lisäksi tiedekuntaan kuuluvat seuraavat tutkimuskeskukset: Lisäksi tiedekunnassa toimii Moniammatillinen opetusklinikka.
Manny Legace
pienoiskuva|Manny Legace [[Detroit Red Wingsin joukkueessa.]] Emmanuel Fernandez ”Manny” Legace (s. 4. helmikuuta 1973 Toronto, Ontario, Kanada) on kanadalainen entinen jääkiekkomaalivahti. Hän lopetti uransa vuonna 2012 pelattuaan kuluneen kauden AHL-joukkue Springfield Falconsissa.
Hartford Whalers varasi Legacen NHL:n varaustilaisuudessa numerolla 188 vuonna 1993. Legace pelasi kuitenkin Pohjois-Amerikan farmiliigoissa kauteen 1997–98 asti. Whalersin jatkaja, Carolina Hurricanes myi oikeudet Legacesta Los Angeles Kingsiin 1998, ja hän pääsi pelaamaan Los Angelesissa. Tyytymättömänä peliaikaansa Legace ei jatkanut sopimustaan Los Angelesin kanssa vaan siirtyi vapaana pelaajana Detroit Red Wingsiin.
Detroitissa Legace jakoi peliajan pääosin Chris Osgoodin kanssa, kunnes Dominik Hašek tuli joukkueeseen vuonna 2001. Legace jatkoi Hasekin, ja myöhemmin Curtis Josephin kakkosmaalivahtina kauden loppuun asti, jonka jälkeen solmi sopimuksen St. Louis Bluesin kanssa, joka tarvitsi maalivahtia.
Kauden Legace aloitti AHL-liigassa Chicago Wolvesin maalilla. Carolina Hurricanes palkkasi hänet marraskuussa tuuraamaan loukkaantunutta Cam Wardia.
Kaudeksi Legace yritti saada pelipaikkaa New York Islandersista ja osallistui seuran harjoitusleirille. Islanders ei kuitenkaan tehnyt leirin jälkeen Legacen kanssa sopimusta. Niinpä lokakuussa 2010 hän siirtyi Saksan DEL-liigan Iserlohn Roostersiin vuoden mittaisella sopimuksella. Syyskuussa 2011 Legace allekirjoitti AHL-joukkue San Antonio Rampagen kanssa koeaikasopimuksen (professional try out, PTO), mutta loukkaantui heti ensimmäisessä ottelussaan, eikä palannut enää joukkueen riveihin. Saman vuoden lokakuussa Legace teki sopimuksen Columbus Blue Jacketsin farmijoukkueen, Springfield Falconsin kanssa ja toimi kauden loppuun joukkueen varamaalivahtina.
Nicole Kiil-Nielsen
Nicole Kiil-Nielsen (s. 21. elokuuta 1949 Larchamp, Mayenne, Ranska) on ranskalainen poliitikko. Hän on ollut Europe Écologien edustajana Euroopan parlamentissa vuodesta 2009. Parlamentissa hän on EU:n ja Kazakstanin, EU:n ja Kirgisian sekä EU:n ja Uzbekistanin parlamentaarisissa yhteistyövaliokunnissa toimivan ja suhteista Tadžikistaniin, Turkmenistaniin ja Mongoliaan vastaavan valtuuskunnan varapuheenjohtaja. Hän on myös ulkoasiainvaliokunnan jäsen.
Kiil-Nielsen toimi Rennesin apulaiskaupunginjohtajana 2001–2008 vastuualueenaan hajautettu yhteistyö ja kansainvälinen solidaarisuus.
Diakria
pienoiskuva|Vanha Diakrian alueen kartta vuodelta 1838. Diakria, myös Epakria tai Hyperakria  oli antiikin Attikan eli Ateenan kaupunkivaltion hallussa olleen alueen koillisosan vuoristoisen alueen nimitys Kreikassa.
Epakria joko vastasi nimenä Diakriaa tai oli enemmän siellä sijainneen kyläkunnan tai muun asutuksen nimi. Perinteisen ateenalaisen käsityksen mukaan Epakria oli yksi Attikan alueen kahdestatoista alkuperäisestä Kekropsin perustamasta kaupungista tai kyläkunnasta, joista Ateenan kaupunkivaltio muodostettiin synoikismoksessa, joka myyteissä laitettiin Theseuksen nimiin. Kreikkalaiset itse sijoittivat Attikan synoikismoksen niinkin kauas kuin vuoteen 1259/1258 eaa. Myytillä ei kuitenkaan välttämättä ole juurikaan historiallisia perusteita.
Diakrian asukkaista käytettiin etnonyymejä Diakreis ja Diakrioi, ja joskus myös nimeä Hyperakrioi , koska nämä asuivat vuorten toisella puolella kaupungista katsottuna. Nämä ”vuoristolaiset” olivat köyhempää kansaa verrattuna tasankojen vauraampaan väkeen. Tällä oli merkitystä Ateenan 500-luvun eaa. puolueriidoissa, ja Peisistratos nousi näiden avulla Ateenan tyranniksi vuonna 561 eaa.
Luettelo HIMin kappaleista
Luettelo HIM-yhtyeen kappaleista.
Seqenenre Tao
Seqenenre Tao (myös Seqenera Thot-aa tai Sekenenra Taa) oli Egyptin faarao Thebassa. Hänen hallitusaikansa on epävarma. Hänen arvellaan hallinneen Seitsemännentoista dynastian aikana noin vuonna 1560 eaa.-1558 eaa. Hän menehtyi väkivaltaisesti joko taistelussa tai hän joutui salamurhan kohteeksi.
Hän oli faarao Ahmosen:n ja kuningatar Tetisherin poika. Tao:n kuoltua Egyptin faaraoksi nousi hänen poikansa Kamose.
Muumio
thumb|Faarao Taon muumiossa näkyy väkivallan merkit Faarao Seqenenre Taon muumio löydettiin vuonna 1881 Deir el Bahrin hautausalueelta. Samaan hautaan oli haudattu 18.dynastian ja 19.dynastian faaraot Ahmose (hänen toinen poikansa), Amenhotep I, Thutmosis I, Thutmosis II, Thutmosis III , Ramses I , Seti I , Ramses II ja Ramses IX.
Jorma Simpura
Jorma Johannes Simpura (5. elokuuta 1921 – 14. maaliskuuta 1987) oli suomalainen toimittaja ja poliitikko. Simpura toimi Kansan Uutisten päätoimittajana vuosina 1957–1974 ja kuului Suomen kommunistisen puolueen poliittiseen toimikuntaan 1965–1974.
Simpura kuului nuorena Suojeluskuntaan. Hän lähti rintamalle päästyään ylioppilaaksi 1942 ja palveli KTR 2:ssa tulenjohtajana ja jaosupseerina. Sota-aika muutti Simpuran maailmankatsomuksen ja hän liittyi Akateemiseen Sosialistiseuraan loppuvuodesta 1945. Valtiotieteen kandidaatiksi valmistunut Simpura palkattiin vuonna 1948 Vapaan Sanan ulkomaantoimittajaksi. Hän liittyi samana vuonna SKP:n jäseneksi.
Puolue laittoi Simpuran suorittamaan Sirola-opiston jatkokurssin vuonna 1953. Kiitettävät arvosanat kaikista aineista saanut Simpura palkattiin saman tien opistoon opettamaan työväenliikkeen historiaa. Keväällä 1957 Simpuran oli tarkoitus lähteä Moskovaan opiskelemaan erikoisstipendillä, mutta matka peruuntui. Syyksi paljastui syksyllä Simpuran nostaminen Kansan Uutisten päätoimittajaksi.
Simpura toimi SKDL:n ja SKP:n yhteisen äänenkannattajan päätoimittajana 17 vuotta. SKP:n enemmistöön ja 1960-luvun uudistajiin lukeutunut Simpura sai usein kritiikkiä oppositiolta ja neuvostoliittolaisilta. Vuonna 1970 suurlähettiläs Aleksei Beljakov vaati Simpuran eroa SKP:n puheenjohtaja Aarne Saariselta. Vuonna 1974 Simpura siirtyi Alkoholipolitiikka-lehden päätoimittajaksi ja vuonna 1982 hänet ylennettiin Alkon apulaisjohtajaksi.
Heleena Kullas
Korkeushypyssä Heleena Kullas teki uuden Suomen ennätyksen Juhannuskisoissa Saarijärvellä 23.6.1973 edustaen Helsingin Kisa-Veikkoja tuloksella 174 ja parantaen entistä Eila Kelon nimissä ollutta ja 1973 Helsingissä hypättyä entistä ennätystä sentillä. Samana vuonna Heleena Kullas sijoittui Hyvinkäällä järjestetyissä Kalevan kisoissa toiseksi Susanne Sundqvistin jälkeen tuloksella 169. Hän selvisi myös Moskovassa vuonna 1973 järjestettyjen universiadien naisten korkeushypyssa finaaliin ja oli 12. tuloksella 170. Samana vuonna hän edusti Suomea myös naisten Euroopan cupissa Tanskan Lyngbyssä sijoittuen neljänneksi tuloksella 167. Suomalaisen naisyleisurheilun suurena menestysvuotena 1974 Heleena Kullas saavutti SM-pronssia Jyväskylässä elokuun alussa järjestetyissä Kalevan kisoissa tuloksella 166. Maajoukkue-edustuksia hänellä on vuosilta 1971, 1972 ja 1973 Suomi–Ruotsi-maaotteluista, joissa paras sijoitus oli toinen sija vuodelta 1973 tuloksella 170. SM-hallihopeaa Heleena Kullas saavutti Turussa 25.2.1973 tuloksella 170. Pituushypyssä hänen ennätyksensä oli 524 ja sekin on saavutettu Saarijärvellä syyskuussa vuonna 1967.
Coahuila
Coahuila (Coahuila de Zaragoza) on osavaltio Meksikossa. Se sijaitsee maan pohjoisosassa. Coahuila on Meksikon kolmanneksi suurin osavaltio, ja sen pinta-ala on. Osavaltio koostuu. Vuonna 2014 osavaltion asukasluvuksi arvioitiin noin.
Coahuilan pääkaupunki on Saltillo, ja muita kaupunkeja ovat osavaltion entinen pääkaupunki Monclova sekä Piedras Negras ja Torreón.
Schengen
Schengen voi tarkoittaa seuraavia:
Kaiadas
pienoiskuva|upright|Kaiadaksen luola. Kaiadas tai Keadas  oli antiikin ajan Spartassa syvä rotko tai halkeama, johon heitettiin kuolemaantuomitut rikolliset sekä perinteisen käsityksen mukaan myös elinkelvottomiksi todetut lapset. Se sijaitsi Taygetos-vuorella.
Kaiadas on tulkittu samaksi kuin niin kutsuttu Trýpin luola Trýpin kylän lähellä, noin kymmenen kilometriä nykyisestä Spártista länteen Kalamátaan johtavan tien varrella. Luola on noin 50 metriä pitkä kallionhalkeama ja vastaa monin tavoin antiikin aikaisia kuvauksia Kaiadaksesta. Sieltä on löydetty muun muassa ihmisten luita. Luut ovat kuitenkin enimmäkseen aikuisten luita, ja ainoastaan yksi luuranko kuuluu noin 10-vuotiaalle lapselle. Tämän perusteella on kyseenalaistettu, heitettiinkö Kaiadakseen todella myös lapsia.
Kaiadas mainitaan muun muassa sotapäällikkö Pausaniaan tapauksessa, sillä spartalaiset olivat aikeissa heittää tämänkin ruumiin Kaiadakseen, mutta päättivät lopulta haudata sen. Herodotos mainitsee spartalaisten heittäneen Dareioksen lähettiläät kaivoon, mutta tätä ei yhdistetä missään Kaiadakseen.
Ateenassa Kaiadasta vastasi Barathron.
GIRD
Reaktiopropulsion tutkimusryhmä eli GIRD   oli neuvostoliittolainen vuonna 1924 perustettu tutkimusryhmä, joka ratkaisi rakettitekniikan peruskysymykset.
Neuvostoliitossa toimi useita tutkimusryhmiä Moskovassa ja Leningradissa. Ne toimivat joko "Rakettitekniikan keskustoimiston" alaisuudessa (TsBIRP) tai "Neuvostoliiton intreplanetaarisen lennon tutkimusseuran" alaisuudessa (OIMS). Johtavat henkilöt olivat Fridrih Tsander ja Sergei Koroljov sekä Mihail Tihonravov.
GIRD-ryhmä kehitti muun muassa Gird-09- ja GIRD-X-raketit.
Vuonna 1930 ryhmät organisoitiin tiiviimmin, niistä tuli Len-GIRD (Leningradissa) ja Mos-GIRD (Moskovassa), joista kehittyi "Valtion reaktiotutkimuksen instituutti" (RNII, Reaktivnyi nautšno-issledovatelski institut). Myös toisessa maailmansodassa käytetyn Katjuša-raketin kehitys tapahtui sen puitteissa. Toiminnan pääpaino oli kuitenkin nestemäistä ajoainetta käyttävien rakettien kehitystyössä.
Vampyyrivaarin tarinoita
Vampyyrivaarin tarinoita on Mauri Kunnaksen kirjoittama ja kuvittama lastenkirja, joka ilmestyi vuonna 1991. Apuna kirjoittamisessa toimi Tarja Kunnas.
Kirjassa kerrotaan vampyyrisuku von Drakkulasta ja muista kylän asukkaista. Vampyyrivaari pelottelee kylän asukkaita öisillä retkillään, mutta todellisuudessa vaari on harmiton. Hän ei ole ainoa, joka aiheuttaa kylässä sekasortoa. Mauno Marsu kylvää pelkoa täydenkuun aikaan ja salaperäinen koira ryöstää hattuja.
Tarinat
Vampyyrivaari saa käsiinsä jännittävän paperin, jonka hän arvelee olevan aarrekartta. Niinpä hän, Otto ja Igor lähtevät yöllä aartenetsintään.
Drakkulan perhe löytää hiilivarastostaan lohikäärmeen, jonka surullinen tarina saa heidät tarjoamaan vakituista yösijaa pannuhuoneestaan.
Alli Drakkula on tehnyt kalakeittoa, josta kukaan perheenjäsenistä ei pidä. Kaikki päättävät paeta salakäytävän kautta.
On perjantai ja kolmastoista päivä. Neiti Sipsu käyttäytyy hermostuneesti ja pelokkaasti. Kello kahdentoista aikaan hän on niin suunniltaan, ettei uskalla käydä nukkumaan. Niinpä hän lähtee huolissaan ulos etsimään etsimään vampyyrivaaria, joka ei ole ilmaantunut paikalle häntä pelottelemaan.
Pormestari Helsingiuksen äiti tulee vieraisille ja tutustuu vampyyrivaariin. Kaksikko kokee yöllä huimia tempauksia.
Alli Drakkula on leiponut munkkirinkilöitä ja vaarin tekee kovasti mieli syödä muutama. Salaa hän käykin napsimassa muutaman rinkilän, mutta jää lopulta kiinni.
Mauno Marsu muuttuu joka täydenkuun aikaan ihmissudeksi, joka terrorisoi koko kylää.
Vaari lukee kirjasta lappalaisten taikarummuista ja päättää itse rakentaa samanlaisen.
IRCnet
IRCnet on yksi suurimmista IRC-verkoista. Suomessa IRC on yleensä ymmärretty nimenomaan IRCnet-verkkona. Suomalaiset IRC-palvelimet sijaitsevat pääosin tässä verkossa.
Historia
IRCnet muodostui eräänlaisena haarautumana EFnetistä vuonna 1996. Haarautuminen oli seurausta kiistasta, joka koski operaattorien valtaoikeuksia ja nicknamejen törmäystilanteissa sovellettavaa palautuskäytäntöä.
Huhun mukaan IRCnet syntyi virallisesti kun suuri yhdysvaltalainen EFnet-palvelin katkaisi varoituksetta linkkinsä eurooppalaisiin palvelimiin ja jätti näin syntyneen eurooppalaisen yhteisön itsenäistymään. Eurooppalaiset EFnetin palvelimet liittyivät IRCnetiin ja saivat myöhemmin seuraa myös vastaavista japanilaisista ja australialaisista palvelimista.
EFnetistä irtautuneen verkon sisään jäi myös maailman ensimmäinen IRC-palvelin (tolsun.oulu.fi) ja tämän vuoksi uuden verkon nimeksi omaksuttiin IRCnet, jota oli aikaisemmin käytetty yleisnimenä mille tahansa IRC-verkolle.
IRCnet on ollut synnystään asti yksi suurista IRC-verkoista. Alkuaikoina verkko oli toisella sijalla EFnetin jälkeen, mutta nousi muutamaksi vuodeksi 2000-luvun alussa maailman suurimmaksi verkoksi. Vuodesta 2002 muut verkot ohittivat IRCnetin käyttäjämäärässä nopean kasvunsa vuoksi, mutta IRCnetin käyttäjämäärät kasvoivat myös vuoteen 2005 asti saavuttaen 125 000 samanaikaisen käyttäjän huippumäärän. Mainitusta vuodesta eteenpäin IRCnetin käyttö ja palvelinten määrä on hiipunut hitaasti.
Nykytila ja verkon luonne
IRCnetissä on vuonna 2019 keskimäärin 27 000 samanaikaista käyttäjää ja hieman alle 30 palvelinta. Näillä määrillä IRCnet sijoittuu toiseksi suurimmaksi IRC-verkoksi maailmassa freenoden jälkeen.
IRCnet on IRC-verkkona hyvin perinteinen ja siitä puuttuu monia muiden verkkojen teknisiä ominaisuuksia. IRC-operaattorit eivät valvo tiukasti kanavia ja IRCnetillä ei ole erityistä "tarkoitusta", vaan verkko on tarkoitettu yleiseen keskusteluun vaihtelevista aiheista.
Being for the Benefit of Mr. Kite!
Being for the Benefit of Mr. Kite! on rock-yhtye The Beatlesin vuonna 1967 julkaisema kappale albumilta Sgt. Pepper’s Lonely Hearts Club Band. Kappaleen tekijöiksi on merkitty John Lennon-Paul McCartney, mutta kappale on pääosin Lennonin tekemä. Kappale on hyvin psykedeelinen ja yksi The Beatlesin tuotannon psykedeelisimmistä lauluista. Lennon sai innoituksen kappaleeseen lukiessaan sanomalehteä, kuten hänellä oli tuolloin hyvin usein tapana. Lehdessä hän näki ilmoituksen taikurista nimeltä Mr. Kite. Lennon sepitti lauluun pihajuhlat, jossa Mr. Kite pitää show’nsa ja jossa ovat mukana Hendersonit (The Hendersons) ja valssia tanssiva Henry-hevonen (Henry the Horse).
Pienhiukkanen
Pienhiukkaset ovat halkaisijaltaan alle 2,5 mikrometrin kokoisia ilmakehässä leijuvia kiinteitä hiukkasia. Ne ovat terveydelle vaarallisia, koska hengitysilmaan joutuessaan ne tunkeutuvat keuhko­rakkuloihin asti. Alle 10 mikrometrin hiukkaset pääsevät keuhkoihin, mutta eivät keuhkorakkuloihin asti, kun taas karkeammat mekaaniset hiukkaset pysähtyvät pääasiassa nenän ja nielun limakalvoille. Pienhiukkasilla on ilmakehän hämärtymisen vuoksi globaali ilmastoa viilentävä nettovaikutus, joten ne hidastavat ilmaston lämpenemistä.
Ilmakehän pienhiukkaset voivat olla ihmisen toiminnan, kuten polttamisen, sinne tuottamia, mutta myös kasvillisuuden tuottamat höyryt osallistuvat pienhiukkasten syntyyn. Merkittävä osa suomalaisen kaupunki-ilman pienhiukkasista tulee kaukokulkeutumana maan rajojen ulkopuolelta. Kotimaisia lähteitä ovat liikenne, energiantuotanto ja puun polttaminen takoissa ja kiukaissa. Pienhiukkasia syntyy myös metsä- ja turvepaloissa, joista ne voivat tuulten mukana ajautua hyvinkin kauas. Suomessa pienhiukkaspitoisuudet ovat noin puolet Keski-Euroopassa tavattavista. Ilmatieteen laitoksen mukaan pienhiukkasten pitoisuustasot ovat Suomessa hyvin matalat.
Ronald Ottewill
Ronald Harry Ottewill, OBE, FRS (8. helmikuuta 1927 Southall, Britannia – 4. kesäkuuta 2008) oli brittiläinen fysikaalisen kemian professori. Hän työskenteli Cavendish-laboratoriossa tutkijana ja apulaisjohtajana 1955–1963, ja vuodesta 1964 Bristolin yliopistossa. Professoriksi Ottewill nimitettiin 1982, ja samana vuonna 18. maaliskuuta hänet valittiin arvostetun Royal Societyn jäseneksi. Hän jatkoi professorin virassa eläkkeelle lähtöönsä asti, vuoteen 1992.
Pienhiukkanen
Dieselöljyn palaessa syntyy kahdenlaisia pienhiukkasia. Suuremmat ovat 0,04–0,1 mikrometrin kokoisia nokihiukkasia, jotka koostuvat pääosin noesta sekä hiukkasen pinnoille tiivistyneistä haihtuvista yhdisteistä. Lisäksi syntyy pienempiä 5–30 nanometrin suuruisia nestemäisiä nano­hiukkasia, jotka ovat muodostuneet hiili­vedyistä ja sulfaateista tiivistymällä pakokaasun jäähtymisvaiheessa.
Pienhiukkasten terveysvaikutukset
Kaikista ilmansaasteista pienhiukkasilla arvioidaan olevan suurin merkitys terveyteen. Itse asiassa pienhiukkaset ovat todennäköisesti suurin kaikista ympäristön terveysriskeistä. Euroopassa on arvioitu noin 350 000 ihmisen kuolevan vuosittain ennenaikaisesti pienhiukkasten takia ja arvioitu keskimääräinen vaikutus elinikään on kahdeksan kuukautta. Yllättävä tulos vuonna 1993 ilmestyneessä ns. kuuden kaupungin tutkimuksessa oli, että suuri osa kuolemista oli sydänkuolemia eikä esim. keuhkosyöpäkuolemia. Tämä tutkimus käynnisti vilkkaan tutkimustoiminnan sekä Yhdysvalloissa että Euroopassa. Pääosin tulokset on vahvistettu. Ehkä vakuuttavin todiste seurasi hiilenpolton kielosta Dublinissa vuonna 1990. Sekä kuolleisuus että sairastuvuus vähenivät ja muutos jäi pysyväksi. Herkkiä väestöryhmiä ovat pikkulapset, astmaatikot ja sydän- ja hengityselinsairauksia potevat vanhemmat ihmiset. Lisäksi kymmenillä tuhansilla pahenevat astmaan tai infektioon liittyvät hengitystieoireet.
Yli 10 mikrometrin suuruiset hiukkaset jäävät ylähengitysteihin, ja niiden terveysvaikutukset näyttävät vähäisemmiltä ja poikkeavat pienhiukkasten (alle 2,5 mikrometrin hiukkasten)vaikutuksista. Ns. kevätpöly, joka sisältää pääasiassa karkeita yli 10 mikrometrin hiukkasia, voi aiheuttaa limakalvoärsytystä erityisesti astmaatikoille. Myös ultrapienillä hiukkasilla (alle 0,1 mikrometriä) on pienhiukkasista riippumattomia terveysvaikutuksia. Niitä ei tunneta vielä kovin hyvin.
Pienhiukkaset aiheuttavat 50–80 % ympäristön terveysriskeistä ja tappavat vuodessa 2 000 suomalaista ja 400 000 eurooppalaista. Liikenteeseen kuolee Suomessa vain neljännes tästä määrästä, kemikaalit ja ydinvoima ovat vielä sitäkin paljon mitättömämpiä riskejä.
Suomi
Pääkaupunkiseudulla puun pienpoltto tuottaa 40 % pienhiukkasista joulu-helmikuussa ja 20 % syys-lokakuussa, pientaloalueilla enemmän (2008). Keskimäärin suomalaisesta pienhiukkasaltistuksesta 43 % aiheutuu puun pienpoltosta.
Lauri Murtomaa
Lauri Nikolai Murtomaa (ent. Laakso; 13. elokuuta 1899 Oripää – 29. heinäkuuta 1955 Helsinki) oli suomalainen maatalousteknikko, pienviljelysneuvoja ja Maalaisliiton kansanedustaja ja ministeri.
Murtomaan vanhemmat olivat maanviljelijä Vihtori Laakso ja Amanda Maria Junnila. Hän kävi kansakoulun ja suoritti maamieskoulun 1923 ja maamiesopiston 1926. Murtomaa työskenteli aluksi työnjohtajana, tilojen liikeasiain hoitajana ja kirjanpitäjänä Saaren kartanossa Tammelassa 1926–1927. Tämän jälkeen hän toimi Pienviljelijäin keskusliiton pienviljelysneuvojana Varsinais-Suomessa ja Satakunnassa 1927–1939 ja viljeli samalla myös omaa pientilaansa Kokemäellä vuosina 1931–1938. Sotien jälkeen Murtomaa oli maatalousministeriön asutusasiainosaston kone- ja rakennusasiain suunnittelijana 1948–1949 ja Maatalousteknikko-lehden päätoimittajana.
Murtomaa oli Maalaisliiton kansanedustajana vuosina 1939–1955 Turun läänin pohjoisesta vaalipiiristä. Murtomaa kuoli kesken edustajakautensa, ja hänen seuraajakseen tuli Maalaisliiton Erkki Ryömä. Murtomaa toimi eduskunnan talousvaliokunnan puheenjohtajana, ja hän oli myös II sosiaaliministerinä Kekkosen III hallituksessa 1951–1953. Presidentin valitsijamiehenä Murtomaa oli vuoden 1950 presidentinvaaleissa, ja hän kuului myös Kokemäen kunnanvaltuustoon. Muita Murtomaan luottamustehtäviä olivat muun muassa hinta- ja palkkaneuvoston jäsenyys sekä Maatalousteknikkojen yhdistyksen puheenjohtajuus.
Murtomaa oli naimisissa vuodesta 1929 Ida Hirvosen, jonka vanhemmat olivat Simo Hirvonen ja Karoliina Östman, kanssa. Lauri Murtomaalla oli neljä lasta: Seppo (1932−2021), Hilkka (1934), Markku (1936), Eeva (1943) ja Simo (1943).
1. FFC Turbine Potsdam
thumb|350px|Naisten UEFA Cupin toinen loppuottelu Potsdamissa vuonna 2005 1. FFC Turbine Potsdam on Potsdamista, Saksasta kotoisin oleva vuonna 1971 perustettu naisten jalkapalloseura, joka pelaa maan pääsarjassa Bundesliigassa. Turbine Potsdam on naisten puolella yksi menestyneimmistä jalkapalloseuroista Saksassa.
Nitratsepaami
Synteesi
500px
Bulla
thumb|right|Paavi [[Urbanus VIII:n 1637 julkaisema bulla, jossa on lyijysinetti.]] Bulla tarkoittaa nauhan ympärille valettua savi-, lyijy- tai vahamöhkälettä, johon on painettu sinetti.
Alkuperäinen bulla oli savisäiliö, johon oli lyöty sinetti. Kuivuneen savibullan sisältöön, esimerkiksi papyruspalaan, ei päässyt käsiksi jättämättä jälkiä, joten se soveltui arkaluontoisen materiaalin kuljettamiseen.
Nykyisessä suomen kielessä bullalla tarkoitetaan kuitenkin nimenomaan paavin bullaa eli paavillista kirjettä. Nimi juontaa kirjeen lopussa kirjoittajan varmentamiseksi käytettyyn asiakirjan koristenarut yhdistävään paavin lyijysinettiin. Yleiskielessä nimeä paavin bulla käytetään kaikista paavillisista dokumenteista, jotka sisältävät lyijysinetin. Perinteisten paavin bullien sisältö vaihteli käskykirjeistä yhteydenpitoon. Tiettävästi vanhin säilynyt Suomea koskeva asiakirja on 1100-luvulta peräisin oleva paavin bulla Gravis admodum.
Luettelo Haloo Helsinki! -yhtyeen kappaleista
Luettelo Haloo Helsinki! -yhtyeen kappaleista..
Neuvostoliitto
Neuvostoliitto (lyh. NL; ), virallisesti Sosialististen neuvostotasavaltojen liitto (lyh. SNTL; , lyh. ven. СССР, SSSR ), oli Neuvostoliiton kommunistisen puolueen hallitsema sosialistinen liittovaltio, joka oli olemassa vuosina 1922–1991. Liittovaltio koostui neuvostotasavalloista, joiden määrä vaihteli; Neuvostoliiton loppuaikoina niitä oli viisitoista. Neuvostoliiton pääkaupunki sekä suurin kaupunki oli Moskova.