cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kulttielokuva
Määritelmät
Sisältöanalyyttinen lähestymistapa määrittelee kulttielokuvan analysoimalla sitä. Se korostaa elokuvan sisällön ja yleisön välisen kommunikaation monimutkaisuutta, etenkin elokuvan alluusioiden käyttöä, joita osaavat katsojat tunnistelevat ilokseen. Muita kulttiyleisön tällä tavoin etsimiä liioiteltuja käsitteitä ovat ”nostalgia”, ”ironia” ja ”camp”.
Baltian rautatieasema (Tallinna)
Baltian rautatieasema on Tallinnan vilkkain rautatieasema. Se sijaitsee aivan vanhankaupungin vieressä, osoitteessa Toompuiestee 37.
Tarsos
Tarsos on kaupunki Turkissa. Sen asukasluku oli vuonna 2013 arviolta 245 671.
Kulttielokuva
Määritelmät
Mathijs ja Sexton (2012) yhdistelevät omassa kulttielokuvan määritelmässään eri näkökantoja. Heidän mukaansa kulttielokuvaa määrittävät huomattavan epätavalliset katsojareaktiot, jotka painottavat katsomiskokemuksen fenomenaalista tekijää, jotka järkyttävät perinteisiä katsomistapoja, jotka ovat syrjässä valtavirrasta ja joiden vastaanottotaktiikat muistuttavat vähemmistöjen vastarintaa ja lokeroiden (niche) korostusta massakulttuurissa. Joskus elokuvasta tulee kulttielokuva ennalta odottamatta. Toisaalta jotkut elokuvantekijät ovat tietoisesti sisällyttäneet elokuviensa kerrontaan ja tyyliin kulttiyleisöjen kaipaamia norminvastaisia, eksoottisia, loukkaavia, nostalgisia tai intertekstuaalisia piirteitä.
Baltian rautatieasema (Tallinna)
Historia
Rautatieliikenne käynnistyi Baltian asemalta 24. lokakuuta 1870, jolloin Narvassa avattiin rautatielinja Paldiskista Tallinnan, Tapan, Narvan ja Iivananlinnan kautta Hatsinaan. Vuonna 1872 valmistui Hatsinan ja Krasnoje Selon välinen, 23,5 kilometriä pitkä rataosuus, joka mahdollisti liikennöinnin Tallinnasta Pietarin Baltian rautatieasemalle asti. Vuonna 1876 käynnistyi junaliikenne Tarttoon, kun Tapan ja Tarton välinen rautatie valmistui. Vuonna 1887 rataa jatkettiin Valgaan, jossa se yhdistyi Riian ja Pihkovan väliseen rautatiehen.
Asemarakennuksen on suunnitellut arkkitehti Otto Rudolf von Knüpffer. Rakennustöitä ei saatu päätökseen vielä liikennöinnin alkaessa vuonna 1870, vaan niitä jatkettiin vielä seuraavanakin vuonna. Asemarakennus kärsi pahoja vaurioita vuonna 1941, kun Neuvostoliiton joukot sytyttivät sen tuleen. Korjaustöitä tehtiin jo osittain vuonna 1945, mutta täydellinen peruskorjaus tehtiin vasta 1960–1966.
Tarsos
Maantiede
thumb|vasen|Kleopatran portti. Tarsos siajitsee Keski-Turkin eteläosassa noin 20 kilometrin päässä Välimeren rannikosta sisämaahan. Kaupunki on Cydnusjoen (Tarsus Çay) varrella. Kaupunkia ympäröi tasanko, joka tunnetaan hedelmällisenä maatalousseutuna.
Historia
thumb|vasen|Paavalin kirkko. Nykyisen Tarsoksen alueella on ollut keskyksettä ihmisasutusta jo neoliittiselta kaudelta lähtien. Nykyinen Tarsos mainitaan ensimmäisen kerran historiallisissa lähteissä muinaisen Assyrian ajoilta kuningas Sanheribin valtakaudella. Sittemmin kaupunkia hallitsivat akhaimenidit ja seleukidit. Seleukidien kaudella paikka tunnettiin Antiokhos IV Epifanesin mukaan nimellä "Antiokia Cydnuksen varrella". Vuonna 67 ennen ajanlaskun alkua Tarsoksesta tuli osa Rooman valtakuntaa ja Kilikian provinssin pääkaupunki. Osana Roomaa Tarsos oli yksi Itä-Rooman johtavia keskuksia. Marcus Antonius ja Kleopatra tapasivat ensimmäisen kerran Tarsoksessa, joka tunnettiin myös kreikkalaista filosofiaa opettavasta yliopistostaan. Kristinuskon historiassa Tarsos tunnetaan Paavalin syntymäpaikkana.
Baltian rautatieasema (Tallinna)
Liikenne
Baltian rautatieasemalta liikennöi yksi rautatieyhtiö: Elron hoitaa sähköjunaliikennettä Tallinnasta Aegviiduun, Riisipereen ja Paldiskiin sekä dieseljunilla hoidettavaa kaukojunaliikennettä Tarttoon, Valgaan, Viljandiin, Narvaan ja Pärnuun. Toukokuuhun 2015 asti asemalta oli myös GoRailin matkustajaliikennettä Moskovaan ja Pietariin.
Riccardo Muti
thumb|Riccardo Muti. Riccardo Muti (s. 28. heinäkuuta 1941 Molfetta) on italialainen kapellimestari. Muti toimi Milanon La Scalan musiikillisena johtajana vuosina 1986–2005 ja Philadelphian orkesterin musiikillisena johtajana 1980–1992.
Riccardo Muti voitti 1967 nuorten kapellimestarien Cantelli-palkinnon. Hän toimi Maggio Musicale Fiorentino -musiikkijuhlien johtajana 1968–1980. Hän on johtanut lontoolaista Philharmonia-orkesteria säännöllisesti vuodesta 1972, ja seuraavana vuonna hän tuli orkesterin ylikapellimestariksi Otto Klempererin jälkeen.
Baltian rautatieasema (Tallinna)
Palvelut
Asemarakennuksessa on palveluja kahdessa kerroksessa. Pohjakerroksessa ovat lipunmyynti, valuutanvaihto, pankkipalvelut sekä WC-, suihku- ja lastenhoitotilat. Asemalla on lisäksi hotelli-, matkatoimisto-, parturi-, optikko-, valokuva- ja ravintolapalveluja sekä kioskimyyntiä. Kesällä 2020 rautatieaseman tiloissa aloitti toimintansa yksi Viron ensimmäisistä Burger King-ravintoloista.
Riccardo Muti
Muti on vieraillut säännöllisesti Berliinin ja Wienin filharmonikoiden johdossa. Vuodesta 1971 hän on johtanut säännöllisesti oopperoita ja konsertteja Salzburgin musiikkijuhlilla, jossa hänet tunnetaan erityisesti Mozartin musiikin esittämisestä.
Vuonna 2011 Muti vastaanotti Birgit Nilsson -palkinnon.
Tarsos
Historia
Arabit valtasivat Tarsoksen Bysantin valtakunnalta vuonna 712 ja tekivät siitä osan kohti itää kulkevasta linnoitusten ketjusta. Bysantin valtakunta ei kuitenkaan luopunut kaupungista, joka vallattiin ja jälleenvallattiin sittemmin useita kertoja. Abbasidikalifi al-Mamun haudattiin Tarsokseen. Abbasidien jälkeen kaupunkia hallitsivat hamdanidit, tulunidit ja ikhšidit. Vuonna 950 Bysantin laivasto otti huomattavan voiton Said al-Daulan laivastosta kaupungin edustalla ja vuonna 965 keisari Nikeforos II Fokasin joukot valtasivat kaupungin. Vuonna 1097 kaupungin valtasivat ristiretkeläiset näiden marssiessa Bysantin maiden läpi kohti Pyhää maata. Seuraavalla vuosisadalla siitä tuli osa Kilikian armenialaiskuningaskuntaa, kunnes Egyptin mamelukit valtasivat sen 1300-luvulla.
Mamelukit tekivät Tarsoksesta autonomisen puskurivaltion heidän ja karamanidien välille. Karamanidien tilalle nousivat lopulta heidät alistaneet osmanit, jotka valtasivat myös Tarsoksen seuraavan vuosisadan aikana. Tarsos oli ensin osa Aleppon hallinnollista aluetta, mutta vuonna 1571 siitä tehtiin Kyproksen eyaletin alainen sancak. Vuonna 1867 Tarsoksesta tulitoisen sancakin kada. 1800-luvulle tultaessa Tarsos oli taantunut rauniokyläksi. Aluetta vaivasivat etenkin viereiset suot ja niiden myötä malaria. Sittemmin itsenäisessä Turkin tasavallassa pahamaineiset suot alueella on kuivatettu ja Tarsos on kasvanut jälleen paikallisen kaupan keskukseksi.
Väestö
thumb|Kaupungintalo. Tarsoksen asukasluku oli vuonna 2013 arviolta 245 671. Vuonna 2000 vastaava lukema oli 216 382.
Frans Oskar Lilius
Frans Oskar Lilius (15. huhtikuuta 1871 Messukylä – 12. joulukuuta 1928 Helsinki) oli suomalainen juristi, senaattori, korkeimman oikeuden jäsen ja kolminkertainen oikeusministeri.
Liliuksen vanhemmat olivat varatuomari Frans Emil Lilius ja Mathilda Maria Hildén. Hän pääsi ylioppilaaksi 1890, suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon 1892 ja lakitieteen kandidaatin tutkinnon 1896. Varatuomarin arvon hän sai 1899 ja suoritti lakitieteen lisensiaatin ja tohtorin tutkinnot 1903. Liliuksen väitöskirjan nimi oli Testamentin muodosta.
Lilius työskenteli senaatin oikeus- ja talousosaston kopistina 1900–1904, senaatin oikeusosaston kanslistina 1904–1908, protokollasihteerinä 1908–1917 ja lainvalmistelukunnan jäsenenä 1907–1912. Hän toimi myös valtiopäivien laki- ja talousvaliokunnan sihteerinä 1900, talousvaliokunnan sihteerinä 1904–1905 ja Lakimies-lehden toimitussihteerinä 1904–1917. Lehden päätoimittaja hän oli 1918–1920. Lilius oli senaattori ja oikeusosaston jäsen 1917–1918 sekä korkeimman oikeuden jäsen eli oikeusneuvos 1918–1928.
Lilius valittiin nuorsuomalaisen puolueen kansanedustajaksi Turun läänin pohjoisesta vaalipiiristä vuosiksi 1911–1917. Hän oli eduskunnan lakivaliokunnan ja toimitusvaliokunnan puheenjohtaja vuonna 1914. Oikeusministerinä Lilius toimi Cajanderin I hallituksessa 1922, Cajanderin II hallituksessa 1924 ja Tulenheimon hallituksessa 1925, kaikissa tapauksissa ammattiministerinä.
Lilius osallistui myös moniin valtion komiteoihin ja toimi Suomalaisen lakimiesyhdistyksen varapuheenjohtajana ja puheenjohtajana. Hän oli myös Kansanvalistusseuran johtokunnan jäsen ja rahastonhoitaja. Naimattomana kuollut Lilius määräsi testamentissaan varsin huomattavia summia sivistystarkoituksiin.
Bengo-luokka
Bengo-luokka oli Portugalin laivaston kahden 1870-luvun lopulla valmistetun rautakaarisen ja puuvuoratun tykkiveneen muodostama alusluokka.
Elin Nordlund
Nordlundin vanhemmat olivat Porin lyseon rehtori, kirjailija Carl Ferdinand Nordlund (1820–1905) ja Johanna Elisabet von Schantz (1831–1901). Hän opiskeli kotimaassa Hjalmar Munsterhjelmin ja Maria Wiikin johdolla sekä Adolf von Beckerin yksityisessä akatemiassa. Ulkomailla hän opiskeli August Malmströmin johdolla Tukholmassa 1871–1872 sekä R. Collinin ja Gustave-Claude-Etienne Courtois’n johdolla Pariisissa 1885–1886 ja Julius Paulsonin johdolla Kööpenhaminassa 1887–1888. Hän osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin vuosina 1895, 1896 ja 1897. Nordlund toimi piirustuksenopettajana oppikouluissa 1875–1912.
Hakunilan kirjasto
Hakunilan kirjasto on osa pääkaupunkiseudun Helmet-kirjastoverkkoa ja yksi Vantaan kaupungin kirjastoverkon kymmenestä toimipisteestä.
Kirjasto toimii Hakunilanraitin varrella, noin 100 metriä Hakunilan ostoskeskuksen lounaispuolella osoitteessa Kimokuja 5, Hakunilan kirkkoa vastapäätä. Samassa rakennuksessa toimii Kimokujan päiväkoti.
Freiberg
Freiberg on kaupunki Saksin osavaltiossa Saksassa. Kaupungin pinta-ala on 48,05 km². Vuoden 2011 väestönlaskennassa siellä oli 39 825 asukasta.
Kaupunki on perustettu vuonna 1186. Se oli alkujaan hopeakaivoksen ympärille syntynyt kaivoskaupunki.
Kaupunki on tunnettu teknillisestä yliopistostaan (perustettu 1765) sekä goottilaisesta katedraalistaan.
Ford F-Series
F-Series on ollut Yhdysvaltain myydyin automalli vuodesta 1981, ja myydyin pick-up vuodesta 1977.
Jäänhoitokone
thumb|right|Jäänhoitokone Vancouverin olympiakisoissa. thumb|240px|Jäänhoitokone Jäänhoitokone on laite, jolla hoidetaan jäähallin tai luistinradan jäätä. Laitetta kutsutaan usein keksijänsä mukaan nimellä Zamboni, joka on maailmanlaajuisesti rekisteröity tavaramerkki Frank J. Zamboni & Co, Inc. -yrityksen valmistamille jäänhoitokoneille.
MenuetOS
MenuetOS on assembly-kielellä kirjoitettu käyttöjärjestelmä, joka on tehty 32/64-bittisellä x86/x86-64 assemblyllä. Käyttöjärjestelmä on pääosin suomalaisen Ville Mikael Turjanmaan käsialaa. Muita merkittäviä saavutuksia ovat Mike Hibbetin työpanos verkkoliikenteeseen tarvittavien ohjelmien ohjelmoimisessa ja Jarek Pelczarin ponnistukset, joiden ansiosta alustalle on mahdollista ohjelmoida ohjelmia C-ohjelmointikielellä.
Jäänhoitokone
Jäänhoitokoneen keskimääräinen käyttöikä on 10–20 vuotta, mutta eräät yli 50 vuotta vanhatkin koneet ovat edelleen käytössä.
Toimintaperiaate
Jäänhoitokoneen tarkoitus on tehdä jääkaukaloon uusi tasainen jääkerros ja mahdollisesti myös höylätä jäästä tietyn paksuinen kerros pois. Koneen pohjassa on ruuvimainen terä, joka höylää jäätä ja kuljettaa sen lumena pystykuljettimeen, josta höylätty jää menee lumen muodossa lumikoppaan. Lumikoppa on yleensä kooltaan noin 3-4 kuutiometriä ja se tyhjennetään yleensä jokaisen ajon jälkeen. Jääkoneen perässä on jäädytykseen tarkoitettu vesisuihku ja lasta, jolla vesi saadaan levitettyä tasaisesti jään pinnalle. Koneen ohjauspöytä on sen takaosassa ja sillä voidaan säätää muun muassa, kuinka paljon jäätä höylätään kerralla pois, nostaa sekä laskea jäädytyslasta sekä säätää jäälle laskettavan veden määrää.
Nykyisin kaikissa jäänhoitokoneissa on sähkömoottori, mutta alun perin koneet on varustettu polttomoottorilla. Joissain maissa on edelleen käytössä polttomoottorillisia jäänhoitokoneita.
Historia
Jäänhoitokoneen keksi yhdysvaltalainen Frank J. Zamboni. Hän oli Idahosta Kaliforniaan 1940-luvulla muuttanut keksijä. Zamboni omisti jäähallin Paramountissa ja joutui huolehtimaan jään kunnossapitämisestä vaikeassa ilmastossa. Ennen koneen keksimistä jään huoltoon kului kolmelta mieheltä puolitoista tuntia, joten toimenpidettä ei voitu suorittaa esimerkiksi jääkiekko-otteluiden erätauoilla. Vuonna 1949 Zamboni sai valmiiksi ensimmäisen jäänhoitokoneen, Zambonin A-mallin, joka teki työn kymmenessä minuutissa.
Roe vastaan Wade
Päätöksen mukaan naisen aborttioikeus kuuluu yksityisyyden suojaan perustuslain neljännentoista lisäyksen nojalla. Päätöksen mukaan abortti on sallittu koko raskauden ajan, mutta osavaltioiden lait voivat säädellä abortin toimeenpanoa raskauden toisen ja kolmannen kolmanneksen aikana. Perustuslaillisena oikeutena aborttia ei siis voinut enää osavaltioiden tai liittovaltion lailla kieltää, vaan abortin rajat määritti oikeusistuin eikä lainsäätäjä.
Päätös tehtiin äänin 7–2. Päätöksen puolesta äänestivät tuomarit Harry Blackmun, Warren E. Burger, William O. Douglas, William J. Brennan Jr., Potter Stewart, Thurgood Marshall ja Lewis F. Powell Jr.. Sitä vastaan äänestivät Byron White ja William Rehnquist.
Gabriella Ullberg Westin
pienoiskuva|Gabriella Ullberg Westin vuonna 2022. Gabriella Ullberg Westin (s. 1973 Hudiksvall ) on ruotsalainen kirjailija. Hänet tunnetaan rikostarkastaja Johan Rokan tutkimuksia käsittelevistä dekkareistaan.
Roe vastaan Wade
Oikeustapauksen nimi tulee salanimestä Jane Roe (oikealta nimeltään Norma McCorvey), jonka puolesta alkuperäinen haaste oli tehty ja Dallasin piirikunnan piirikunnansyyttäjästä Henry B. Wadesta, joka toimi asianajajana Texasin osavaltion puolella. Myöhemmin McCorvey alkoi vastustaa aborttia, ja hän osallistui abortinvastaisiin protesteihin. Ennen kuolemaansa vuonna 2017 hän sanoi kuitenkin vastustaneensa aborttioikeutta ainoastaan siksi, että sai [abortinvastaiselta] liikkeeltä rahaa.
Gabriella Ullberg Westin
Elämä
Gabriella Ullberg Westin syntyi ja varttui Hudiksvallissa. Nuoruudessaan hän asui Italiassa ja työskenteli siellä valokuvamallina. Mallintöiden ohella hän kouluttautui muotisuunnittelijaksi. Muotialan koulutuksen lisäksi Ullberg Westin on suorittanut opintoja yliopistoissa. Hän opiskeli kriminologiaa Tukholman yliopistossa. Sen ohella hän on opiskellut viestintätieteitä Keski-Ruotsin yliopistossa. Valmistumisen jälkeen hän on työskennellyt viestintäalalla. Ennen siirtymistään vapaaksi kirjailijaksi hän työskenteli viestintätehtävissä Ruotsin suurimman puhelinyhtiön palveluksessa. Vuonna 2014 Ullberg Westin aloitti täysipäiväisenä kirjailijana.
Roe vastaan Wade
Korkein oikeus kumosi päätöksen 24. kesäkuuta 2022 äänin 5–4 sillä perusteella, että perustuslaki ei voi suojella aborttioikeutta, koska sitä ei edes mainita perustuslaissa. Näin aborttioikeus palaa osavaltioiden päätettäväksi. Monissa osavaltioissa aktivoitiin lakeja, jotka oli säädetty astuvaksi voimaan, jahka Roe vastaan Wade kumottaisiin.
Tapauksesta tehtiin televisioelokuva Roe vs. Wade, joka ensiesitettiin Yhdysvalloissa 1989 ja julkaistiin 1990-luvun alkupuolella Suomessakin VHS-videona. Elokuvassa näyttelevät muiden muassa Holly Hunter ja Kathy Bates.
Gabriella Ullberg Westin
Elämä
Ullberg Westin asuu Tukholmassa ja hän on naimisissa poliisina työskentelevän miehen kanssa. Pariskunnalla on kaksi lasta. Vapaa-ajalla Ullberg Westin harrastaa juoksua ja hän on ottanut osaa useisiin pitkän matkan juoksukilpailuihin.
Kirjallinen tuotanto
Ullberg Westinin ensimmäinen dekkari Yksinäinen perhonen ilmestyi vuonna 2014 ja suomennettuna 2015 HarperCollins Nordicin kustantamana. Se oli uuden dekkarisarjan (Murha Hudiksvallissa) avausosa. Sarjan keskeinen henkilö on rikostarkastaja Johan Rokka, joka on palannut kotikaupunkiinsa Hudiksvalliin. Vuonna 2017 ilmestyi sarjan kolmas osa Fixaren.
Suuhaara
thumb|[[Fontanka on eräs Nevan suuhaaroista Pietarissa.]] pienoiskuva|[[Kokemäenjoki virtaa Porin läpi. Sen suisto, jossa joen suuhaarojen eli juopien väliin jäävät Porin luodoiksi nimitetyt suistosaaret, alkaa Porin keskustan tuntumasta. Luotsimäenjuopa, suurin suuhaara lähtee ilmakuvassa oikealle.]] Suuhaaroja muodostuu jokeen sen laskiessa mereen tai joskus järveen suistona. Suuhaaroja on myös sisämaassa esiintyvissä kuivan maan suistossa, kuten Okavangon suisto, jossa joki ei tavoita merta kuivuudesta johtuvan haihtumisen takia vaan muodostuu sisäinen valuma-alue. Suomessa ainakin Kokemäenjoen suistossa joen suuhaarojen paikallinen nimitys on juopa.
Kokemäenjoki
Kokemäenjoen suiston suurimpia suuhaaroja ovat Luotsinmäenjuopa, Raumanjuopa, Huvilajuopa, Lanajuopa, Hevosluodonjuopa, Isojuopa ja Kyläsaarenjuopa Porin edustalla. Kokemäenjoen vanhempia suistovaiheita edustavat muiden muassa Varvourinjuopa ja Kirkkojuopa Porin ja Ulvilan välillä.
Neva
Pietarissa Venäjällä Nevan suuhaaroista suurimmat ovat Suuri Neva, Pieni Neva, Suuri Nevka ja Pieni Nevka, ja pienempiin suuhaaroihin kuuluu muiden muassa Fontanka.
Raquel Zimmermann
thumb|Raquel Zimmermann muotinäytöksessä vuonna 2008.
Sandavágurin kivi
180px|thumb|Kuva Sandavágurin kivestä färsaarelaisessa postimerkissä
Sandavágurin kivi (FR 2 M) on riimukivi joka löytyi Sandavágurista Färsaarilta vuonna 1917. Nykyään kiven voi nähdä Sandavágurin kirkossa.
Raquel Zimmermann
Raquel Zimmermann (s. 6. toukokuuta 1983 Novo Hamburgo, Rio Grande do Sul) on brasilialainen malli.
Sandavágurin kivi
Muinaisnorjaksi kivessä lukee: Þorkell Ônundar sonr, austmaðr af Rogalandi, bygði þenna stað fyrst. Suomeksi se on suurin piirtein: Þorkell Ônundarin poika, idänmies Rogalandista, asui tässä paikassa ensimmäisenä.
Raquel Zimmermann
Elämä ja ura
Zimmermann ryhtyi malliksi jo 14-vuotiaana. Vuonna 2002 hän esiintyi ensi kertaa Victoria’s Secret fashion show’ssa.
Zimmermann on työskennellyt muun muassa Chanelille, Pradalle, Balenciagalle, Hermèsille, Guccille, Diorille, Max Maralle, Versacelle, Louis Vuittonille, Fendille, Giorgio Armanille sekä Valentinolle. Hän on ollut Marie Clairen kannessa ja esiintyy säännöllisesti sellaisten julkaisujen kuin American Voguen, French Voguen, Italian Voguen, W:n, Harper's Bazaarin, Visionairen, POPin ja Self Servicen sivuilla. Zimmermann esiintyi vuosina 2003, 2005 ja 2006 Victoria’s Secretin muotinäytöksessä. Lisäksi Zimmermann on esiintynyt Viktor & Rolfin luomassa H&M-malliston televisiomainoksessa.
Toukokuussa 2007 Zimmermann esiintyi American Voguen kannessa yhdessä Hilary Rhodan, Caroline Trentinin, Doutzen Kroesin, Saša Pivovarovan, Agyness Deyn, Coco Rochan, Jessica Stamin, Chanel Imanin, ja Lily Donaldsonin kanssa. Lehden numerossa heidät kaikki määriteltiin tuleviksi uuden sukupolven supermalleiksi.
Renate Götschl
Renate Götschl (s. 6. elokuuta 1975 Judenburg) on entinen itävaltalainen alppihiihtäjä.
Olympialaisissa Götschl saavutti hopeaa alppiyhdistetyssä ja pronssia syöksylaskussa Salt Lake Cityn kisoissa. Maailmanmestaruuden hän voitti alppiyhdistetyssä 1997, syöksylaskussa 1999 sekä joukkuekilpailussa 2007. Lisäksi hänellä on useita muita himmeimpiä mitaleita MM-kisoista.
Maailmancupin kokonaiskisan hän voitti vuonna 2000. Syöksycupin voittoja on kertynyt viisi ja supersuurpujottelucupin voittoja kolme. Osakilpailuvoittoja on 46 ja palkintokorokepaikkoja 110. Ensimmäinen voitto maailmancupissa tuli vuonna 1993 pujottelussa.
Götschl ilmoitti uransa lopettamisesta elokuussa 2009.
Alcalá
Alcalá tai Alcala voi tarkoittaa seuraavia:
Zambezi (1880)
Zambezi oli Portugalin laivaston vuonna 1886 vesillelaskettu tykkivene.
Valmistus
Rautakaarinen ja puulla vuorattu alus tilattiin Lissabonin laivastontelakalta. Alus laskettiin vesille 30. syyskuuta 1886.
Palvelus
Aluksen aseistus vaihdettiin kolmeen 3,9 tuuman 27 pituuskaliiperin ja yhteen yhden naulan tykkiin. Alus poistettiin palveluksesta ja se siirrettiin proomuksi 1920.
Lentopallon miesten 1-sarjakausi 2013–2014
Lentopallon miesten 1-sarjakausi 2013–2014 pelattiin alkusarjan kahdessa lohkossa. Kummankin lohkon kolme parasta jatkavat ylempään jatkosarjaan ja muut alempaan. Alkusarjat pelattiin loppuun joulukuussa. Ylempään jatkosarjaan jäävät alkulohkoissa pelattujen keskinäisten otteluiden tulokset voimaan, ja joukkueet kohtaavat kaksi kertaa jokaisen toisesta lohkosta ylempään loppusarjaan selviytyneen joukkueen. Alemmat jatkosarjat käynnistyvät nollilta.
Ylempi jatkosarja
Kuortaneen pelit päättyivät jatkosarjaan. Muut joukkueet pudotuspeleihin.
Pudotuspelit
Pudotuspelien ensimmäinen kierros pelattiin kerrasta poikki -menetelmällä paremmin sijoittuneen kotikentällä. Välierät aloitettiin heikommin sijoittuneen kotikentällä. Mikäli otteluvoitot olivat tasan toisen ottelun jälkeen, pelattiin ratkaiseva lisäerä jatkoon pääsystä välittömästi toisen ottelun jälkeen. Loppuottelut pelattiin kahdesta voitosta, ensimmäinen ottelu jatkosarjassa heikommin sijoittuneen kotona.
Loppuottelut
Särkät Volley on 1-sarjan mestari ja sai oikeuden anoa paikkaa mestaruusliigaan, Passarit liigakarsintaan Rantaperkiön Iskua vastaan.
Evakkoreki (kokoelma-albumi)
20 suosikkia – Evakkoreki on Erkki Liikasen kokoelma-albumi, joka julkaistiin 21. heinäkuuta 1999. Levy on osa 20 suosikkia -kokoelmalevysarjaa.
Vouga (1882)
Vouga oli Portugalin laivaston vuonna 1882 vesillelaskettu tykkivene.
Valmistus
Puurunkoinen alus tilattiin Lissabonin laivastontelakalta. Alus laskettiin vesille 5. tammikuuta 1882.
Palvelus
Aluksen aseistus vaihdettiin kahteen 3,9 tuuman 27 pituuskaliiperin ja kahteen kolmen naulan tykkiin. Alus poistettiin palveluksesta 1910.
Petre Dumitrescu
Petre Dumitrescu (18. helmikuuta 1882 Moțăței – 12. tammikuuta 1950 Bukarest) oli romanialainen kenraalieversti toisen maailmansodan aikana. Hän komensi Romanian 3. armeijaa Itärintamalla.
Hari Merdeka
Hari Merdeka on Malesiassa vuosittain vietettävä maan itsenäisyyspäivä. Sitä juhlitaan vuosittain 31. elokuuta, Malaijan liittovaltion itsenäisyysjulistuksen vuosipäivänä. Malesian itsenäisyysjulistuksen julisti maan ensimmäinen pääministeri Tunku Abdul Rahman Kuala Lumpurin Merdeka-stadionilla.
Merdekanpäivää juhlitaan Malesiassa paraatein ja armeijan ohimarssein. Kaupungit on koristeltu maan lipuilla ja juhlavalaistuksella. Juhlien keskuspaikkana on Kuala Lumpurin Merdekan aukio. Merdekanpäivänä juhlistetaan maan eri etnisten ryhmien yhtenäisyyttä, ja päivä on maassa yleinen vapaapäivä.
Toinen Malesiassa vietettävä kansallinen juhla on Malesian päivä, joka on Malesian liittovaltion perustamispäivän vuosipäivä 16. syyskuuta 1963. Tuolloin Malaija, Pohjois-Borneo, Sarawak ja Singapore yhdistyivät Malesian liittovaltioksi. Myös Malesian päivä on maassa yleinen vapaapäivä.
Petre Dumitrescu
Sotilasura
Dumitrescu syntyi Moțățein kylässä vuonna 1882. Hän liittyi sotilasakatemiaan vuonna 1901, josta hän valmistui vänrikkinä vuonna 1903. Hänet ylennettiin luutnantiksi vuonna 1906 ja kapteeniksi vuonna 1911. Pian sen jälkeen hän liittyi Bukarestin sotilasakatemiaan ja valmistui sieltä vuonna 1913.
Dumitrescu oli sotilasarvoltaan majuri, kun ensimmäinen maailmansota alkoi. Hän kiipesi sotilasarvoissa ylöspäin sodan aikana, ja vuonna 1920 hänet ylennettiin everstiluutnantiksi, vuonna 1930 prikaatinkenraaliksi ja vuonna 1937 kenraalimajuriksi. Vuosina 1937 ja 1939 hän toimi sotilasasiamiehenä Pariisissa ja Brysselissä. Toisen maailmansodan alettua hänet kutsuttiin takaisin Romaniaan.
Toinen maailmansota
Dumitrescusta tehtiin 25. maaliskuuta 1941 Romanian 3. armeijan komentaja. 5. heinäkuuta 1941 hän hyökkäsi Bukovinan alueelle ja valtasi Tšernivtsin kaupungin. Hänen johdollaan Romania valtasi takaisin aluetta, joka oli ollut osana Neuvostoliittoa yli vuoden ajan. Romanialaisjoukot ylittivät sen jälkeen Prut-joen vallatakseen takaisin Pohjois-Bessarabian. Saksan 11. armeija tuki romanialaisia joukkoja, kun ne hyökkäsivät Dnestr-jokea päin. Pian saksalais- ja romanialaisjoukot vaihtoivat paikkoja samalla kun italialaiset etenivät pidemmälle Ukrainaan. Dumitrescun joukot jäivät Bessarabiaan. Syyskuussa Dumitrescun joukot pysäyttivät Neuvostojoukkojen yrityksen ylittää Dnestr-joki.
Vuoden 1941 loppupuolella Adolf Hitler suostutteli Ion Antonescun jatkamaan sotaa Neuvostoliittoa vastaan, minkä jälkeen Dumitrescun joukot osallistuivat syyskuussa 1941 Asovanmeren taisteluun. Sen seurauksena Neuvostoliiton 9. ja 18. armeija tuhoutuivat. Lokakuun 10. päivään mennessä romanialaisjoukot olivat edenneet yli 1 700 kilometriä Romanian vuoden 1940 rajoilta Ukrainaan. Romanian 3. armeija oli aiheuttanut Neuvostoliitolle seuraat tappiot: yli 20 000 kaatunutta, yli 40 000 haavoittunutta ja saaneet sotasaaliina 149 panssarivaunua, 128 tykkiä ja yli 700 konekivääriä. 3. armeija oli kuitenkin itsekin kärsinyt isoja tappioita: 2 555 kaatunutta, 6 201 haavoittunutta ja 1 785 kadonnutta.
Romanialaisten ponnistusten ansiosta Dumitresculle myönnettiin rautaristi. Dumitrescu oli toinen romanialainen, joka sai kyseisen kunniamerkin. Myöhemmin Dumitresculle myönnettiin rautaristin ritariristi tammenlehvin ja miekoin. Hänelle myönnettiin myös Mikael Rohkean sotilasritarikunnan kunniamerkki. Hänet ylennettiin kenraaliksi 18. heinäkuuta 1942. Pian ylennyksen jälkeen 3. armeija alkoi edetä Tamanin niemimaalle, minkä ansiosta syntyi tärkeä huoltotieyhteys Euroopassa ja syvällä Neuvostoliitossa olevien akselivaltojen joukkojen välille.
Perääntyminen
Stalingradissa taistelevat saksalaisjoukot tarvitsivat kipeästi tukea, joten Saksan maavoimien yleisesikunta siirsi suuren osan Dumitrescun joukoista Stalingradiin. Joukkojen siirton vaikutti Saksan yleisesikunnan päätös liittää kaikki romanialaisjoukot Neuvostoliiton lounaisosassa osaksi 3. armeijaa. Dumitrescu vastusti joukkojen siirtoa, koska neuvostojoukkoja alkoi kokoontua Neuvostoliiton lounaisosassa, mutta Saksan maavoimien yleisesikunta jätti Dumitrescun valitukset huomioimatta. Marraskuussa 1942 neuvostojoukot hyökkäsivät lounaassa, ja romanialaiset joutuivat perääntymään. Romanialaisjoukot olivat hetken ajan Chir-joen varrella, mutta neuvostojoukkojen hyökkäys pakotti romanialaiset perääntymään uudestaan vuoden 1942 joulukuussa.
Vuoden 1944 maaliskuun 24. päivästä elokuun 27. päivään Dumitrescu komensi 3. armeijan lisäksi Saksan 6. armeijaa. Armeijat muodostivat ns. Dumitrescun armeijaryhmän, joka pysäytti neuvostojoukot Ensimmäisessä Jassyn–Kišinjovin offensiivissa. Toisen Jassyn–Kišinjovin offensiivin jälkeen neuvostojoukot miehittivät Bukarestin 31. elokuuta. Dumitrescun suunnitelmana oli Bukarestiin palaaminen ja samalla neuvostojoukkojen välttäminen matkan varrella. Puna-armeijan joukot kuitenkin väijyttivät Dumitrescun joukot matkalla, ja 3. armeijan rippeet saapuivat Bukarestiin myöhemmin. Tähän mennessä yli 130 000 romanialaista oli jäänyt neuvostojoukkojen vangeiksi. Romania solmi aselevon Neuvostoliiton kanssa 12. syyskuuta 1944.
Otto Strasser
Otto Strasser (myös muodossa Straßer) (10. syyskuuta 1897 Bad Windsheim, Saksan keisarikunta – 27. elokuuta 1974 München, Länsi-Saksa) oli saksalainen poliitikko ja kansallissosialistisen puolueen vasemmistosiiven jäsen, joka hylkäsi Adolf Hitlerin ajatukset ja perusti oman puolueryhmänsä. Hän joutui pakenemaan maasta 1938 ja pääsi palaamaan 1955. Strasser pyrki vielä uudestaan politiikkaan, mutta hänen puolueensa ei menestynyt vuoden 1957 vaaleissa.
Tausta
Otto Strasser syntyi katoliseen virkamiesperheeseen Baijerissa. Hän suunnitteli uraa lakimiehenä, kun ensimmäinen maailmansota syttyi 1914. Hän haavoittui useita kertoja neljän vuoden aikana länsirintamalla. Hän palasi Baijeriin tykistön luutnanttina.
Strasserista tuli sodan jälkeen sosialisti, joka kuitenkin halveksi kapitalismin ohella marxilaisuutta ja sen näkemyksiä luokkataistelusta. Hän ajatteli, että kaikkien saksalaisten, sekä työläisten että porvariston, pitäisi yhteistuumin toimia valtionsa hyväksi.
Natsien vasenta laitaa
Strasser liittyi vuonna 1925 Saksan kansallissosialistiseen puolueeseen, jossa hänen veljensä Gregor Strasser oli ollut jo vuosia. Strasser alkoi toimittaa Arbeiter Zeitung -lehteä.
Strasserit ja Joseph Goebbels johtivat massaliikettä, joka vetosi alempaan keskiluokkaan edistämällä sosialismia. Ryhmä kannatti lakkoja, pankkien ja teollisuuden kansallistamista sekä läheisempiä suhteita Neuvostoliittoon.
Adolf Hitler hyväksyi Strasserin esittelemän Bambergin ohjelman, koska Hitler ei halunnut menettää Strasseria seuranneiden henkilöiden kannatusta.
Strasser menetti uskonsa Hitleriin, kun hän huomasi vuoden 1928 vaalivoiton jälkeen natsipuolueen kehittyvän pois sosialismista ja lähentyvät teollisuusjohtajia. Strasser erotettiin puolueesta 1930, ja hän perusti kilpailevan mustan rintaman. Tarkoituksena oli saada kansallissosialistinen puolue jakaantumaan.
Maanpako
Hänen puolueensa ei pystynyt estämään Hitlerin valtaannousua 1933, joten Strasser lähti maanpakoon. Kansallissosialistisen puolueen vasemmisto, jonka Hitler mielsi kilpailijakseen ja poliittiseksi riskiksi, vaiennettiin pitkien puukkojen yössä vuonna 1934, jolloin kansallissosialistit olivat jo saaneet vallan Saksassa. Tämän puhdistuksen jälkeen Hitler jäi yksinvaltiaaksi puolueeseensakin.
Strasser asettui ensin Sveitsiin vuonna 1938 ja sitten vuonna 1940 hän matkusti Portugalin kautta Bermudalle jättäen vaimonsa ja heidän kaksi lastaan Sveitsiin. Seuraavana vuonna hän muutti Kanadaan, aluksi Montrealiin, sitten Paradiseen, Nova Scotiaan. Hän eleli vuokra-asunnossa ruokakaupan yläpuolella salanimellä Adolph Schmidt yli vuosikymmenen. Näyttää siltä, että hän ei tuona aikana kertaakaan yrittänyt ottaa yhteyttä perheeseensä tai yrittänyt saada näitä elämään kanssaan sodan jälkeen.
Maanpakonsa aikana hän kirjoitti useita artikkeleja natsi-Saksasta ja natsijohdosta brittiläisiin, yhdysvaltalaisiin ja kanadalaisiin sanomalehtiin. Montreal Gazette -lehden jutuissa häntä avusti silloinen toimittaja, myöhemmin poliitikko Donald C. MacDonald.
Paluu Saksaan
Strasser pääsi palaamaan Länsi-Saksaan vuonna 1955, jolloin hän lupasi taistella Saksan itsenäisyydestä sekä Kremliä että Wall Streetiä vastaan. Hän perusti 1956 Deutsch-Soziale Union -puolueen. Se kaatui käytännössä jo seuraavana vuonna, kun se ei saanut ainuttakaan ehdokasta läpi vaaleissa.
Strasser kannatti vasemmistolaista kansallissosialismia aina kuolemaansa asti. Vuonna 1969 hän julkaisi omaelämäkertansa, jolla oli historiallisesti paljonpuhuva nimi Mein Kampf (, Hitlerin pääteos on samanniminen).
Otto Strasserin ideologiat vaikuttavat vielä 2000-luvun uusnatseihin. Aatteet käsittivät ristiriitaisesti esimerkiksi feodalismia ja maanomaisuuden uudelleenjakoa. Strasserin ajatuksia on kritisoitu lähinnä utopistisiksi.
Salasana
Salasana on keino todentaa käyttäjiä salaisen tiedon avulla. Salasana pidetään salassa niiltä, joille salattavan kohteen käyttö ei ole sallittua. Esimerkiksi sodissa on käytetty salasanoja sallimaan pääsy vartiopaikalle vain tietyille henkilöille. Tässä käytössä Suomen puolustusvoimissa puhutaan tunnussanasta.
Salasanat tietokoneissa
Järjestelmät eivät tyypillisesti tallenna salasanoja selväkielisinä, vaan syötetyistä salasanoista tallennetaan tiiviste. Käyttäjän kirjautuessa uudelleen sisään salasanasta lasketaan tiiviste, jota verrataan tallennettuun. Tiiviste on kryptografisesti muodostettu määrämittainen merkkijono, joka on laskettu alkuperäisestä merkkijonosta. Näin järjestelmä tai sen ylläpitäjä ei tiedä alkuperäistä salasanaa eikä voi myöskään kertoa sitä.
Varhaisin tiivisteisiin perustuva menetelmä on kuvattu Maurice V. Wilkesin teoksessa Time-Sharing Computer Systems (1968). Varhainen salausmenetelmä simuloi M-209 -konetta.
Unixin standardi -salausfunktio on käyttänyt 56-bittistä avainta DES-algoritmilla, jolloin käytössä on ollut 13 ASCII-merkkiä pitkä tiiviste. Linux-järjestelmissä (glibc:n kautta) voidaan käyttää eri menetelmiä kuten MD5-, Blowfish-, SHA-256- ja SHA-512-tiivisteitä. Verkkosivujen suojauksessa käytettävä .htpasswd käyttää samoja algoritmeja.
Pelkkien tiivisteiden käytössä on tiettyjä heikkouksia. Jos hyökkääjä saa haltuunsa salasanojen tiivisteet, niitä voidaan murtaa sanakirjahyökkäyksellä. Lisäksi hyökkääjällä voi olla valmiiksi muodostetut tiivisteet yleisimmistä salasanoista, joten salasanoja voidaan murtaa pelkästää tunnettuja tiivisteitä hakemalla (ns. ).
Salasanoihin lisättävä salainen osuus (suola, ) tekee avainten etsimisestä hyökkääjälle vaikeampaa. Suola on satunnainen merkkijono, joka lisätään sanasanaan ennen tiivisteen muodostamista. Tämä suolaus tallennetaan selväkielisenä ja lisätään käyttäjän syöttämään salasanaan ennen tiivisteen muodostamista. Lyhytkin suola (12-bittiä ) lisää merkittävästi sanakirjahyökkäykseen vaadittujen valmiiden tiivisteiden määrää ja tekee sen tehottomaksi.
Salasanan murtaminen
Yksinkertaisimmat salasanat voidaan pystyä arvaamaan, ja muut lyhyet salasanat voi mahdollisesti murtaa automaattisesti tietokoneella. Monet järjestelmät rajoittavat virheellisen salasanan syöttämisen määrää tai tiheyttä, jolloin salasanaa voi olla vaikea murtaa suoraan salasanaa pyytävän liittymän kautta.
Murtautuja saattaa kuitenkin saada haltuunsa järjestelmän käyttämän, salasanasta lasketun kryptografisen tiivisteen, jolloin hän saattaa pystyä murtamaan salasanan ilman liittymää laskemalla automaattisesti tiivisteitä eri merkkiyhdistelmille ja vertaamalla niitä alkuperäiseen tiivisteeseen. Riittävän pitkien salasanojen murtaminen ei kuitenkaan onnistu tietokoneellakaan, koska kokeiltavien merkkiyhdistelmien määrä kasvaa liian suureksi. Hyvä salasana onkin tarpeeksi pitkä, mielellään yli kahdeksan merkkiä, ja sisältää myös isoja kirjaimia, numeroita ja erikoismerkkejä.
Vaiaku Lagi Hotel
thumb|200px|Vaiaku Lagi Hotel. Vaiaku Lagi Hotel (Vaiaku Langi Hotel) on Tuvalun saarivaltion ainoa hotelli. Se sijaitsee Vaiakun kylässä Funafutin atollilla. Hotelli on Tuvalun hallituksen omistama, ja siellä on 16 huonetta. Hotellissa on muun muassa baari ja ravintola. Hotelli sijaitsee 50 metrin päässä Funafutin kansainvälisestä lentoasemasta.
Armas Taipale
Armas Rudolf Taipale (27. heinäkuuta 1890 Helsinki – 8. marraskuuta 1976 Turku) oli kiekonheiton suomalainen olympiavoittaja. Hän edusti Suomea kolmissa olympialaisissa 1912, 1920 ja 1924, kiekonheiton lisäksi kerran myös kuulantyönnössä, jossa hän oli Antwerpenin olympialaisissa 1920 kymmenes tuloksella 12,945.
Taipaleen kiekonheiton voittotulos Tukholman olympialaisissa, 45,21, rikkoi Martin Sheridanin neljä vuotta vanhan olympiaennätyksen 4,32 metrillä.
Taipale teki urallaan kolme kiekonheiton Suomen-ennätystä. Ensimmäinen niistä, vuonna 1912 heitetty 45,55, paransi Elmer Niklanderin vanhaa ennätystä 67 senttimetrillä. Hänen viimeinen Suomen-ennätyksensä oli vuonna 1916 heitetty 47,41. Tämä pysyi voimassa vuoteen 1928 saakka, jolloin Antero Kivi rikkoi ennätyksen.
Isokokoisen, pituudeltaan 191-senttisen Taipaleen lempinimi oli ”Iso-Armas”.
Lähteet
right|thumb|Armas Taipaleen hauta Turun hautausmaalla.
Vöyrin marssi
Vöyrin marssi (myös Suojeluskunnat Suomenmaassa) on Suomen sisällissodan alkuvaiheessa syntynyt valkoisten marssilaulu. Laululla ei ollut yhtä sanoittajaa ja sen syntyperä on tuntematon. Tiettävästi se on kuitenkin Etelä-Pohjanmaalta, mihin sanoissa mainitut paikkakunnatkin viittaavat.
Laulu sisältää viittauksia niin senaattori Allan Serlachiuksen perustamaan ja Gaston Ahrenbergin komentamaan ratsastavaan poliisikomennuskuntaan, suojeluskuntiin kuin myös jääkäriliikkeeseen. Laulun nimi viittaa Vöyrin sotakouluun.
Sanat
Suojeluskunnat Suomenmaassa järjestystä vaatii, kaikki ryssät maasta pois ja alas punakaarti.
''Hei! Saksanniemi, Jääkärijoukko,'' Lapuan ja Härmän loukko, Vöyri, Kauhava ja muut.
Jääkäreillä mukanaan on menestys ja onni, meikäläisten vyöllä riippuu saksalainen pommi.
Pikkuryssät Pietarissa näkee pahaa unta, Venäjä on rajamaa ja Suomi valtakunta.
Eespäin veikot, pelko pois ja rivakasti tahti, suojeluskunnat Suomenmaan on vapauden vahti.
Hiidenpata (elokuva)
Hiidenpata (, 1985) on Disneyn 25. animaatioelokuva, joka perustuu löyhästi Lloyd Alexanderin kahteen ensimmäiseen Prydainin kronikka -fantasiakirjasarjan osaan: Kolmen kertomukseen ja Hiidenpataan. Elokuvan ohjasivat Ted Berman ja Richard Rich. Elokuva sijoittuu keskiaikaiseen Prydain-nimiseen maahan.
Monista muista Disney-animaatioista poiketen Hiidenpadassa ei ole lainkaan lauluja. Hiidenpata oli ensimmäinen Disneyn animaatioelokuva, jossa käytettiin osaksi tietokoneanimaatiota. Hiidenpadan kuvasuhde on 2,20:1. Suomeksi ääninäytelty versio ilmestyi vuonna 1998. Hiidenpadan juhlajulkaisu ilmestyi Yhdysvalloissa kesällä 2010 ja Suomessa 1. huhtikuuta 2011. Kesän 2020 uutisten mukaan Disney olisi suunnittelemassa uuden näytellyn version tekemistä.
Hiidenpata oli myös tunnettu pitkästä ja vaikesta työprosessistaan sekä silloisen Disney-elokuvien mittapuulla huimasta budjetistaan, joka oli peräti 44 miljoonaa dollaria. Elokuva lopulta floppasi sen tuotettua yli puolet vähemmän.
Juoni
Hornansarvi on saanut selville, että ennustajasika Hennikki tietää Hiidenpadan sijainnin. Velho Dallben lähettää sikopaimen Taranin pois kotoa Hennikki mukanaan. Hennikki karkaa Taranilta, joka lähtee sitten etsimään kadonnutta sikaansa. Matkalla hän törmää pörröiseen Purriin ja kahteen traakkiin, jotka nappaavat Hennikin. Taran lähtee perään pahannäköiseen linnaan Purrin sanoista huolimatta. Linnassa hän kohtaa Hornansarven ja putoaa melkein ihan hänen eteensä. Hornansarvi uhkaa tappaa Hennikin, jollei Taran suostu näyttämään Hiidenpadan sijaintia. Taran suostuu lopulta, mutta juuri ennen kuin Hornansarvi ehtii huomata, hän pakenee possunsa kanssa. Vain Hennikki onnistuu pakenemaan. Taran joutuu vankilaan, mutta pakenee prinsessa Elenan kanssa. Paon aikana Taran saa käsiinsä taikamiekan, ja pakenijat myös tutustuvat vanhaan Harpisti-Harpoon. He onnistuvat pakenemaan linnasta ja Rääppä lähettää kaksi traakkia heidän peräänsä. Metsässä Purri lähtee opastamaan ystävyksiä sian perään, mutta joukko joutuu vahingossa keijujen luo, missä Hennikkikin on. Doli tietää, missä Hiidenpata on, ja lähtee opastamaan heitä Morvan soille. Siellä he törmäävät kolmeen Morvan noitaan. Noidat vaihtavat Hiidenpadan taikamiekkaan ja selittävät Taranille ja muille, että Hiidenpataa ei voi tuhota muu kuin sen pahat voimat, mutta se vaatisi elävän olennon hengen.
Myöhemmin illalla Hornansarven joukot löytävät Taranin, Elenan ja Harpistin ja vangitsevat heidät. Purri onnistuu pakenemaan piiloon. Linnassa Hornansarvi herättää luurankosoturit henkiin. Purri, joka oli tullut linnaan, vapauttaa salaa ystävykset ja uhraa itsensä pudottautumalla Hiidenpataan, jolloin luurankosoturit kuolevat. Hornansarvi syyttää siitä Rääppää. Taran yrittää pelastaa Purrin, mutta yhtäkkiä Hiidenpata aikoo vetää hänet sisäänsä. Samaan aikaan Hornansarvi tulee ja huomaa, mitä on oikeasti tapahtunut. Hän yrittää ”tyydyttää Hiidenpadan nälän” heittämällä Taranin padan lähelle, mutta joutuukin itse pataan ja saa surmansa. Rääppä, joka katseli tilannetta, on surullinen isäntänsä kuolemasta, mutta alkaa hetken päästä kuitenkin iloita siitä. Linna on räjähtämässä Hiidenpadan voiman takia. Taran, Elena ja Harpisti onnistuvat pakenemaan veneellä juuri ennen räjähdystä.
Rooleissa
Elokuva dubattiin suomeksi vuonna 1998 videojulkaisua varten. Dubbauksen toteutti Tuotantotalo Werne ja sen ohjasi Pekka Lehtosaari.
Elisabeta Lipă
Elisabeta Lipă (o.s. Oleniuc, s. 26. lokakuuta 1964 Siret) on romanialainen soutaja ja moninkertainen olympiavoittaja ja maailmanmestari. Hän on kaikkien aikojen menestynein olympiaurheilija soudussa. Lipălla on viisi olympiakultaa, kaksi olympiahopeaa ja yksi olympiapronssi vuosilta 1984–2004. Hänellä on myös 13 MM-mitalia, joista yksi on kultainen, yhdeksän hopeisia ja kolme pronssista. Hän edusti Dinamo Bukarest CS -seuraa.
Lipă voitti olympiakultaa pariairokaksikossa Los Angelesissa 1984, yksikössä Barcelonassa 1992 sekä kahdeksikossa Atlantassa 1996, Sydneyssä 2000 ja Ateenassa 2004. Hopeaa hän sai pariairokaksikossa Soulissa 1988 ja Barcelonassa 1992 sekä pronssia pariaironelosessa Soulissa 1988.
Lipă voitti maailmanmestaruuden yksikössä 1989. MM-hopeaa hän saavutti pariairokaksikossa 1985, 1986, 1987, 1989 ja 1991, yksikössä 1991, perämiehettömässä kaksikossa 1994, perämiehettömässä nelosessa 1996 ja kahdeksikossa 2003. MM-pronssia hän sai perämiehellisessä pariaironelosessa 1982, pariairokaksikossa 1983 ja kahdeksikossa 1994.
Lipălla on useita olympiakisojen tilastoennätyksiä:
Torikatu (Oulu)
Torikatu on eräs Oulun ruutukaavakeskustan kaduista ja liikenteellisesti kaupungin tärkeimpiä katuja. Katu alkaa Franzénin puiston ja Oulun Lyseon lukion välistä Linnankadulta, ja jatkuu etelälounaaseen aina Heinäpäähän saakka. Katu johtaa Pokkisen, Vanhantullin ja Hollihaan kaupunginosien halki, päättyen Tarkka-ampujankadulle. Kadun pituus on 1,6 kilometriä.
Torikatu on muutettu joukkoliikennekaduksi. Keskustan läpi Limingantullista Tuiraan aiemmin Isoakatua pitkin kulkeneet linja-autovuorot siirtyivät Torikadulle 22. syyskuuta 2007.
Tie on koko pituudeltaan kaksikaistainen. Pokkisen ja Vanhatullin kaupunginosissa välillä Kajaaninkatu–Albertinkatu katu on neljän kaistan levyinen, mutta kadun reunat on varattu pysäköintialueiksi. Välille Albertinkatu–Puistokatu on rakennettu reunuskivin erotetut pysäköintialueet.
Merkittävimmät risteävät kadut ovat Linnankatu, Kajaaninkatu, Saaristonkatu ja Puistokatu.
Historia
Torikatu on yksi Oulun vanhimpia katuja. Kadusta on mainintoja Torikatu (Torggatan) -nimellä jo 1600-luvun lopun tuomiokirjoissa. Oulun kartassa vuodelta 1705 Torikatu noudattelee jo nykyistä linjaansa nykyisen Saaristonkadun tienoille asti, jossa katulinja kääntyy itäänpäin kohti Limingantullia. Monia Oulun katujen nimiä muutettiin vuoden 1907 asemakaavan hyväksymisen yhteydessä. Tällöin puututtiin kuitenkin lähinnä pitkiin nimiin ja Torikadun nimi jäi silloin ennalleen. Vuodesta 1923 Oulun katujen nimikyltit ovat olleet vain suomenkielisiä. Loppuvuonna 1917 luovuttiin venäjänkielisistä katukylteistä ja vuonna 1923 ruotsinkielisistä kilvistä.
Diu (1889)
Diu oli Portugalin laivaston vuonna 1889 vesillelaskettu tykkivene.
Valmistus
Alus tilattiin Lissabonin laivastontelakalta. Alus laskettiin vesille 27. elokuuta 1889.
Palvelus
Alus poistettiin palveluksesta 1918.
Maulbronnin luostari
thumb|Luostarin pihamaata ja vasemmalla pääkirkko. Maulbronnin luostari kuuluu Euroopan parhaiten säilyneisiin sisterssiläisluostareihin. Se sijaitsee Baden-Württembergissä, Saksassa, Maulbronnin laitakaupungilla, ja linnoitus erottaa sen muusta kaupungista.
Luostari perustettiin vuonna 1147 ensimmäisen sisterssiläisen paavin Eugenius III:n suojeluksessa. Speyerin piispa Arnold vihki pääkirkon, joka on rakennettu romaanisen ja goottilaisen tyylin siirtymävaiheessa, vuonna 1178. Useat muut kompleksin rakennuksista valmistuivat 1200-luvulla. Läntinen, itäinen ja pohjoinen pylväskäytävä sijoittuvat 1300-luvulle samoin kuin suurin osa linnoituksesta.
Uskonpuhdistuksen käynnistyttyä Württembergin herttua otti luostarin haltuunsa vuonna 1504 ja rakensi alueelle metsästysmajansa ja tallit. Puoli vuosisataa myöhemmin entinen luostari annettiin protestanttiselle pappisseminaarille, joka tunnetaan nykyään nimellä Maulbronnin ja Blaubeurenin evankelinen seminaari (Evangelische Seminare Maulbronn und Blaubeuren) ja joka pitää luostarin tiloissa sisäoppilaitosta. Protestanttiset papit ovat mukauttaneet luostarirakennuksia oman tarpeidensa mukaan.
Aiheesta muualla
49.00111°N, 8.81278°W
La Motte Picquet -luokka
Italian ja Itävalta-Unkarin laivastot olivat valmistaneet samankaltaisia aluksia, mutta Britannian ja Saksan laivastot eivät. Alustava suunnitelma valmistui 1913, mutta sen aluksia pidettiin liian suurina ja kalleina suunniteltuun tehtävään. Alkuperäinen vaatimus oli 6 000 tonnin alus, jonka mitat olisivat 145,0 × 15,2 × 6,3 metriä. Propulsion piti olla kaksi akselinen kytkettynä kahteen vaihteistettuun turbiinimoottoriin ja kymmeneen kattilaan, jotka tuottaisivat 34 000 hevosvoimaa akselia kohden. Alusten nopeuden tuli olla 27 solmua. Panssarointina oli 50-100 millimetrin vyö, 40 millimetrin kansi, 170 mm tulenjohtotorni ja tykkien kilvet 100 millimetriä. Aseistukseksi suunniteltiin kymmenen 138 millimetrin 45 pituuskaliiperin tykkiä vuosimallia 1910 ja apuaseiksi kolme 47 millimetrin tykkiä ja kaksi 450 millimetrin torpedoputkea.
Kuitenkin tutkittaessa muiden maiden vastaavia aluksia päätettiin valmistaa pienempiä ja nopeampia aluksia, joiden käyttö olisi joustavampaa. Siten päätettiin tehdä uusi suunnitelma. Pienemmän 4500 tonnin aluksen suunnitelmat hyväksyttiin ja prototyyppi La Motte Picquetiksi nimetty alus tilattiin Toulonin laivastontelakalta 1914 ja sen köli laskettiin 1915. Kahdesta muusta aluksesta tehtiin sopimukset yksityisten telakoiden kanssa, mutta ne peruutettiin vuonna 1915.
Ensimmäisen maailmansodan alettua prototyypin työt hidastuivat ja sen hankinnan tarve asetettiin uudelleen harkintaan. Lopulta päätettiin hankkia uusien suunnitelmien mukainen risteilijä lähi tulevaisuudessa. Uusien risteilijöiden tuli olla suurempia ja hieman nopeampia. Suunnitelmasta kuitenkin luovuttiin sodan jatkuessa.
Kaarlo Larna
Kaarlo Larna (15. marraskuuta 1927 Iisalmen maalaiskunta – 30. lokakuuta 1975 Madeira, Portugali) oli suomalainen taloustieteilijä. Hän työskenteli muun muassa taloudellisena asiantuntijana Kansallis-Osake-Pankissa, assistenttina Helsingin yliopistossa, virkamiehenä Yhdistyneiden kansakuntien sihteeristössä 1959–1961, Elinkeinoelämän tutkimuslaitoksen johtajana 1961–1963 ja 1973–1975, Sitran yliasiamiehenä 1972–1973 sekä Suomen Teollisuusliiton johtajana ja varatoimistusjohtajana. Larna oli koulutukseltaan valtiotieteiden tohtori Helsingin yliopistosta (väitös 1959). Hän toimi Taloustieteellisen Kerhon puheenjohtajana 1954 ja Kansantaloudellisen Yhdistyksen esimiehenä vuonna 1966.
Radosław Sobolewski
Radosław Sobolewski (s. 13. joulukuuta 1976 Białystok) on puolalainen jalkapalloilija, joka pelasi keskikenttäpelaajana. Hän on 182 cm pitkä ja painoi 79 kg. Hän voitti Puolan mestaruuden vuosina 2005, 2008 ja 2009 Wisła Krakovan paidassa. Uransa lopulla hän edusti Górnik Zabrzea.
Ura
Sobolewski aloitti ammattilaisuransa vuonna 1994 Jagiellonia Białystokn joukkueessa. Ensimmäisen seurajoukkuemaalinsa hän teki vasta vuonna 2003 Dyskopolia Grodziskin paidassa, jossa hän kaikkiaan teki seitsemän maalia. Maajoukkueessa Sobolewski debytoi vuoden 2003 EM-karsinnoissa Viroa vastaan. Hän oli mukana MM-kisoissa 2006 ja pelasi Puolan kahdessa ensimmäisessä ottelussa avauskokoonpanossa mutta saatuaan punaisen kortin ottelussa Saksaa vastaan hän ei päässyt kolmanteen otteluun.
Joe Frazier
Joseph William ”Joe” Frazier (12. tammikuuta 1944 Beaufort, Etelä-Carolina, Yhdysvallat – 7. marraskuuta 2011 Philadelphia, Pennsylvania, Yhdysvallat ) oli yhdysvaltalainen raskaansarjan nyrkkeilijä, olympiavoittaja ja ammattilaisten raskaansarjan maailmanmestari.
Ammattilaisena Frazier voitti WBC-nyrkkeilyliiton tunnustaman New Yorkin nyrkkeilykomission maailmanmestaruuden vuonna 1968 tyrmättyään Buster Mathisin ottelussa avoimesta mestaruudesta. Vuonna 1970 hän nousi raskaansarjan kiistattomaksi maailmanmestariksi voitettuaan Jimmy Ellisin ottelussa WBA:n maailmanmestaruudesta. Hän menetti mestaruutensa vuonna 1973 George Foremanille eikä onnistunut saamaan sitä takaisin.