cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ruotsinlapinkoira
Alkuperä
Lappalaiset jalostivat ruotsinlapinkoiran alun perin villiporojen ja muun riistan - kuten karhujen - metsästykseen. Myöhemmin saamelaisten alettua kasvattaa poroja sitä alettiin käyttää niiden paimentamiseen ja suojelemiseen pedoilta - jälkimmäinen tapahtui ilmoittamalla isännälle näiden lähestyessä tokkaa.
Vuonna 1893 Ruotsin Kennelliitto julkaisi ensimmäisen kantakirjansa: ensimmäinen kategoria oli pohjoismaiset pystykorvat, ja ensimmäinen niistä oli pitkäkarvainen lapinkoira, punaruskea-valkoinen Halli. Kaksi seuraavaa koiraa kantakirjassa olivat myös samanrotuisia, joskin mustia ruskein merkein - toinen niistä oli töpöhäntäinen Toppe. Vuonna 1903 Ruotsin Kennelliitto luokitteli pohjoismaiset pystykorvat seitsemään eri rotuun: yksi näistä oli lapinkoira, jota kutsuttiin tuolloin myös nimellä norsk finnehund ("norjansaamelaiskoira").
Hieman myöhemmin rodun nimeen lisättiin "pitkäkarvainen", ja viittausta Norjaan ei enää käytetty. Ruotsin Kennelliiton julkaisussa mainittiin, että "aito" lapinkoira oli aina pitkäkarvainen, ja että lyhytkarvaiset saamelaiskoirat olivat sekarotuisia. Lappalaiset kuitenkin itse suosivat lyhytkarvaisia yksilöitä, koska lumi ei takertunut niiden karvaan. Heidän pentueisiinsa syntyneet pitkäkarvaiset koirat annettiin epäkäytännöllisen karvapeitteen takia usein naisten tai lasten lemmikeiksi - täten arvellaan, että Lappiin saapuneet matkailijat näkivät ensimmäisinä naisia ja lapsia pitkäkarvaisine koirineen, koska miehet olivat tuolloin työskentelemässä lyhytkarvaisten koirien kanssa. Tämä saattaa olla syynä siihen, miksi lapinkoira määriteltiin pitkäkarvaiseksi. Koska kaksi pitkäkarvaista yksilöä saivat aina pitkäkarvaisia pentuja, ja kaksi lyhytkarvaista saattoivat saada myös pitkäkarvaisia pentuja, teoria pitkästä karvasta "aitouden merkkinä" vain vahvistui.
1900-luvun alussa Poronhoidon vähentyessä ja muiden rotujen risteytyessä kantaan ruotsalainen lapinkoira oli vaarassa lähes kadota. Vuonna 1910 Ruotsin Kennelliitto perusti "pystykorvat"-alajaoston, jonka tehtävänä oli suojella ja säilyttää pohjoismaisiin pystykorviin kuuluneet ruotsalaisrodut. Vuonna 1911 Kennelliitto järjesti tutkimuksen rodun tilanteesta Jällivaarassa, Lyckselessä ja Östersundissa, päämääränä selvittää missä ja kuinka paljon esiintyi pitkäkarvaisia lapinkoiria ja jämtlanninpystykorvia. Saamelaiset kuitenkin toivat arvioitaviksi lähes yksinomaan lyhytkarvaisia yksilöitä ja niillä oli takaraajoissaan kaksoiskannukset - heidän mukaansa jälkimmäiset olivat tärkeät koiran työominaisuuksille lumessa. Osa heidän esittelemistään koirista oli myös töpöhäntäisiä. Kaikki nämä kolme ominaisuutta riittivät siihen, että Ruotsin Kennelliitto ei hyväksynyt kyseisiä yksilöitä aidoiksi rodunedustajiksi. Saamelaiset eivät enää luottaneet rodun arvioijien arvostelukykyyn, koska heillä oli erilainen mielikuva siitä millainen rodun tuli olla, ja entistä vähemmän lapinkoiria osallistui arviointitapahtumiin. Koirien jalostus jatkui Pohjois-Ruotsissa jossain määrin, mutta melko pian pitkäkarvaisten lapinkoirien jalostus oli keskittynyt Etelä-Ruotsiin.
Ruotsinlapinkoiran säilyttämiseen vaikutti ennen kaikkea kaksi henkilöä: Ruotsin Kennelliiton sihteeri Carl Leuhusen ja Mary Stephens. 1940-luvulla he ottivat päämääräkseen pelastaa olemassaolevat lapinkoirat, ja tämän vuoksi he matkustivat laajalti Ruotsin ja Norjan halki ostaen ne yksilöt, joiden he katsoivat olleen rodunomaisia. Parhaat yksilöt löytyivät Gotlannista. Sen jälkeen alkoi laajamittainen jalostusohjelma, ja aktiivisimpana aikanaan kennelissä oli yli 60 lapinkoiraa yhtä aikaa. Ruotsin Kennelliitto hyväksyi tämän satoja vuosia vanhan rodun kuitenkin vasta vuonna 1944.
Nykyinen tilanne
Ruotsinlapinkoiria on Suomessa rekisteröity noin 260. Rotu on kotimaansa ulkopuolella lähes tuntematon, ja jopa kotimaassaan vähemmän suosittu kuin suomenlapinkoira.
Harrastukset
Ruotsinlapinkoira sopii niin koti- kuin harrastuskoiraksikin. Monet harrastavat esimerkiksi tokoa ja agilityä. Ruotsissa löytyy jo muutama tottelevaisuusvaliokin. Nykyään ruotsinlapinkoira toimii jopa lampaiden paimentajana.
Hoito
Säänkestävä turkki, jossa paksu ja tuuhea peitinkarva; aluskarva kihartuvaa. Turkki hylkii vettä ja lunta. Säännöllinen harjaus estää turkin takkuuntumisen eikä karvaan tartu risuja tms.
Terveys
Ruotsinlapinkoirilla on ilmennyt jonkin verran lonkkasairauksia ja epilepsiaa, mutta Suomessa tutkitut koirat ovat olleet pääosin terveitä.
Arbeitsdorf
Arbeitsdorf oli keskitysleiri Saksan Fallerslebenissä, joka on nykyisin osa Wolfsburgin kaupunkia. Leiri oli toiminnassa 8. huhtikuuta – 11. lokakuuta 1942.
Leiri aloitti toimintansa huhtikuussa 1942, kun vankeja Neuengammen keskitysleiristä saapuivat Arbeitsdorfiin rakentamaan kevytmetallivalimoa. Vangit työskentelivät Albert Speerin ja Ferdinand Porschen autotehtaassa, joka tuotti halpoja kansanautoja, Volkswageneita.
Tampereen Ilveksen SM-sarjakausi 1950–1951
SM-sarjan sarjajärjestelmä uudistettiin kaudelle 1950–51. Sarja laajennettiin kymmeneen joukkueeseen (nousijat Rauman Lukko, Tampereen Pallo-Veikot, Tampereen Kilpa-Veljet ja takaisin noussut Karhu-Kissat; putoajat HPK ja TPK) ja jaettiin kahteen lohkoon. Kummankin lohkon joukkueet pelasivat keskenään kaksinkertaisen sarjan ja lohkojen voittajat kohtasivat loppuotteluissa.
Ilves pelasi kotiottelunsa Koulukadun kentällä. Joukkuetta valmensi jo kaikkiaan yhdeksättä kauttaan Risto Lindroos, kun taas kapteenina toimineelle Lotfi Nasibille kausi oli tässä tehtävässä ensimmäinen ja viimeinen. Eniten pisteitä Ilveksestä teki jo kuudennella perättäisellä kaudella Aarne Honkavaara, joka teki loppuottelut mukaan lukien 10 ottelussa 21 maalia ja antoi 14 syöttöä.
Ilveksen joukkue säilyi jotakuinkin entisellään edelliseltä kaudelta. Jo yli kymmenen kautta Ilveksessä pelannut puolustaja Teuvo Hellén lopetti uransa ja Pekka Myllylä tuli jakamaan maalivahtivastuuta Juhani Linkosuon kanssa. Hyökkääjä Tapani Jänne pelasi ensimmäisen kahdesta SM-sarjakaudestaan.
Runkosarja
Ilves pelasi runkosarjan A-lohkossa voittaen kaikki ottelunsa.
Huomionarvoista on, että sarjan ensimmäisellä kierroksella Ilves löi kaikki vastustajansa selvin numeroin, kun taas toisella kierroksella nämä pysyivät paremmin vauhdissa mukana, lukuun ottamatta sarjajumboksi jäänyttä TPV:tä, joka kärsi lähes yhtä pahan tappion kuin ensimmäiselläkin yrittämällä.
Lapinlahden terveyskeskus
Lapinlahden terveyskeskus on Lapinlahden kunnassa Pohjois-Savossa toimiva terveysasema. Perusterveydenhoitoa tarjotaan myös Varpaisjärven terveysasemalla.
Tampereen Ilveksen SM-sarjakausi 1950–1951
Loppuottelut
Ilves kohtasi loppuotteluissa B-lohkon ykkösen Hämeenlinnan Tarmon. Tarmo oli niin ikään voittanut lohkonsa tappioitta, joskin pelannut yhden tasapelin.
Lapinlahden terveyskeskus
Lapinlahden terveyskeskuksen päivystys palvelee kiireellistä hoitoa tarvitsevia ja ajanvarausasiakkaita arkisin kello 8-18 ja viikonloppuisin kello 8-16. Muulloin eli iltaisin ja öisin päivystyspalvelut ovat saatavilla Kuopion yliopistollisen sairaalan päivystyksestä (Puijonlaaksontie 2, Kuopio, C-ovi) tai Iisalmen sairaalan päivystyksestä (Riistakatu 23, Iisalmi).
Tampereen Ilveksen SM-sarjakausi 1950–1951
Loppuottelut
Ensimmäinen osaottelu 4. maaliskuuta Tampereella päättyi tasalukemiin 1–1. Toinen peli pelattiin heti seuraavana päivänä Hämeenlinnassa, ja Ilves voitti sen 3–4 ja näin Suomen mestaruuden 1951.
A-nuoret
Vuonna 1951 pelattiin A-nuorten Suomen-mestaruudesta seitsemättä vuotta, ja Ilves jäi ensimmäisen kerran vaille mitalia.
New Orleans Pelicans
New Orleans Pelicans on yhdysvaltalainen ammattilaiskoripalloseura, joka pelaa NBA-liigassa. Seura perustettiin vuonna 1988 nimellä Charlotte Hornets, ja se toimi Charlottessa. Vuonna 2002 Hornets muutti New Orleansiin, Louisianan osavaltioon. Vuonna 2013 seuran nimi vaihdettiin Hornetsista Pelicansiksi. Pelicans pelaa kotiottelunsa New Orleans Arenassa (sponsorinimi Smoothie King Center), ja se kuuluu NBA:n läntisen konferenssin lounaiseen divisioonaan yhdessä Dallas Mavericksin, Houston Rocketsin, Memphis Grizzliesin ja San Antonio Spursin kanssa.
Charlotte Hornets (1988–2002)
Seuran perusti liikemies George Shinn, joka sai idean vuonna 1985. Charlotte Hornets liittyi NBA:han kaudella 1988–1989 uutena laajennusjoukkueena. Seuran kotistadion oli 24 000 -paikkainen Charlotte Coliseum, joka oli seitsemän ensimmäisen kauden ajan loppuunmyyty jokaisessa Hornetsin NBA-ottelussa. Hornetsin ensimmäisen kauden joukkue oli täynnä kokemattomia sekä uransa loppupuolella olevia pelaajia. Joukkue oli kuitenkin suosittu takamiestensä Muggsy Boguesin ja Rex Chapmanin ansiosta.
Ensimmäisen kerran Hornets eteni pudotuspeleihin kaudella 1992–1993, jolloin se eteni konferenssinsa välieriin. Kausi oli myös ensimmäinen, jollion seura voitti enemmän pelejä kuin hävisi. Vuoteen 2002 mennessä seura eteni vielä kolme kertaa pudotuspeleissä konferenssin välieriin kausina 1997–1998, 2000–2001 ja 2001–2002.
1990-luvun aikana seuran suosio oli laskenut pelillisten ja pelin ulkopuolisten asioiden johdosta. Hornets oli kaupannut muun muassa Glen Ricen, Alonzo Mourningin ja Larry Johnsonin, mikä raivostutti kannattajia. Lisäksi seuran perustajaa ja omistajaa George Shinnia epäiltiin raiskauksesta. Vuonna 2000 seuran pelaaja Bobby Phills kuoli auto-onnettomuudessa kilpailtuaan joukkuetoverinsa kanssa. Kun katsojamäärät putosivat 2000-luvun alussa entisestään, Shinn uhkasi siirrättää seuran uudelle markkina-alueelle, ellei kaupunki rakennuttaisi seuralle uutta kotiareenaa. Lopulta Shinn päätyi siirtämään seuran New Orleansiin ja seura nimettiin New Orleans Hornetsiksi.
New Orleans Hornets (2002–2013)
thumb|Hornetsin peli kaudella 2008–2009. Pallon syöttää valkoisessa peliasussa [[Chris Paul.]] Ensimmäisellä kaudellaan New Orleansissa joukkue eteni pudotuspeleihin, joissa se putosi heti ensimmäisellä kierroksella. Kauden 2002–2003 päätteeksi seura antoi potkut suositulle valmentajalleen, Paul Silasille. Hänen tilalleen tuli Tim Floyd, joka johdatti joukkueensa seuraavalla kaudella pudotuspelien ensimmäiselle kierrokselle. Kauden päätteeksi Floyd sai potkut ja valmentajaksi hankittiin Byron Scott. Kausi 2004–2005 oli seurahistorian huonoin, sillä Hornets voitti 18 ottelua ja hävisi 64.
Ennen kauden 2005–2006 alkua Yhdysvaltain rannikolle iski Hurrikaani Katrina, joka aiheutti tuhoa New Orleansissa. Hurrikaanin takia NBA-kautta ei voitu aloittaa kaupungissa, vaan seura päätettiin sijoittaa väliaikaisesti muuhun kaupunkiin. Lopulta Hornets sijoitettiin Oklahoma Cityyn, jossa seura käytti kotiareenanaan Ford Centeria. Seurasta käytettiin tällöin nimitystä New Orleans/Oklahoma City Hornets.
Hornets pelasi Oklahomassa kahden kauden ajan, eikä päässyt kumpanakaan kautena pudotuspeleihin. Toisaalta seura varasi vuoden 2005 varaustilaisuudessa Chris Paulin, joka valittiin vuoden tulokkaaksi. Kaudeksi 2007–2008 Hornets palasi New Orleansiin ja sitoutui pelaamaan kaupungissa seuraavat viisi vuotta.
Hurrikaani Katrinan jälkeen New Orleans sai järjestettäväkseen vuoden 2008 tähdistöottelun. Kausi 2007–2008 oli seuran historian paras, sillä Hornets voitti 56 ottelua ja hävisi 26. Pudotuspeleissä Hornets voitti ensin Dallas Mavericksin voitoin 4–1, mutta hävisi toiselle kierroksella San Antonio Spursille voitoin 4–3.
Kauden 2009–2010 alussa seura oli voittanut kolme ottelua ja hävinnyt kuusi, minkä takia Hornets antoi päävalmentaja Scottille potkut. Loppukauden hänen tilallaan oli toimitusjohtaja Jeff Bower. Hornets sijoittui kauden päätteeksi divisioonansa viimeiseksi ja jäi pudotuspelien ulkopuolelle ensimmäistä kertaa kolmeen kauteen. Kauden jälkeen valmentajaksi hankittiin Monty Williams. Kaudella 2010–2011 seura eteni jälleen pudotuspeleihin, mutta putosi heti ensimmäisellä kierroksella.
New Orleans Pelicans (2013–)
thumb|[[Brandon Ingram ja Zion Williamson kaudella 2019–2020.]] Huhtikuussa 2013 kauden pudotuspeleistä ulos jäänyt Hornets julkisti seuran nimenvaihdoksen New Orleans Pelicansiksi. Pelicansin ensimmäinen virallinen tilaisuus on NBA:n varaustilaisuus 2013. Kaudella 2013–2014 Pelicans voitti 34 ottelua ja hävisi 48, eikä tämän myötä päässyt kauden pudotuspeleihin. Kesällä 2014 Charlotte Bobcats vaihtoi nimensä Charlotte Hornetsiksi, minkä myötä myös Pelicansin vuosina 1988–2002 tekemät saavutukset siirrettiin Charlotte Hornetsille.
Kesällä 2019 seura kauppasi Anthony Davisin Lakersille ja sai vastineeksi Lonzo Ballin, Brandon Ingramin, Josh Hartin sekä ensimmäisen kierroksen varauksia. Saman vuoden varaustilaisuudessa seura käytti ensimmäisen varausvuoronsa Zion Williamsonin varaamiseen.
Kotiareena
thumb|New Orleans Arena
Pelicans on pelannut kotiottelunsa New Orleans Arenalla vuodesta 2002 lähtien. Areena valmistui vuonna 1999, ja koripallopeleissä sen kapasiteetti on 18 500 katsojaa.
Charlottessa Hornets pelasi ottelut 24 000 -paikkaisella Charlotte Coliseumilla. Vuosina 2005–2007 seura joutui käyttämään Oklahoma Cityn Ford Centeria.
Seuran otteluiden katsojakeskiarvot olivat suurimmillaan joukkueen pelatessa Charlottessa. Vuosina 1995–1997 Hornetsin kotiotteluita seurasi ennätykselliset 24 042 ihmistä ottelua kohden. Vähiten katsojia oli ennen siirtoa New Orleansiin kaudella 2001–2002, jolloin katsojia kävi otteluissa keskimäärin 11 286.
Talous
Seuran perustaja George Shinn myi 2010 Hornetsin NBA:lle 300 miljoonalla dollarilla. Liikemies Larry Ellison teki seurasta suuremman tarjouksen, mutta Shinn valitsi NBA:n tarjouksen, koska Ellison olisi siirrättänyt seuran San Josén kaupunkiin.
Vuonna 2011 Forbes arvioi seuran arvoksi 280 miljoonaa dollaria. Hornetsin liikevaihto oli 100 miljoonaa dollaria. Seuran tulos oli 5,9 miljoonaa tappiollinen, ja lisäksi Hornetsilla oli velkaa yli 100 miljoonaa dollaria. Syyskuussa 2011 NBA ilmoitti olevansa valmis myymään seuran. Hornets myytiin 338 miljoonalla dollarilla huhtikuussa 2012 liikemies Tom Bensonille.
Island Gardensin asema
Historia
thumb|left|Vanha Island Gardensin asema. Asema avattiin 31. elokuuta 1987, jolloin se oli DLR:n ensimmäisen osan pääteasema. Se sijaitsi maasillalla North Greenwichin rautatieaseman alkuperäisellä paikalla, ja siinä oli kaksi laituria.
Kun linjaa jatkettiin etelään Thamesin alitse Lewishamiin, joen alitse piti kaivaa tunneli. Tämän vuoksi asema piti korvata uudella asemarakennuksella, joka rakennettiin maan alle hieman kauemmas joesta. Vanha asema suljettiin 8. tammikuuta 1999, ja uusi avattiin 20. marraskuuta 1999. Alkuperäinen asema ja maasilta on sittemmin purettu.
Liberaalinen puolue
Liberaalinen puolue oli 1880-luvulla toiminut Suomen ensimmäinen varsinainen poliittinen puolue. Ohjelmaltaan se edusti klassista liberalismia ja korosti läntisen sivistyksen merkitystä Suomelle sekä Suomen suuriruhtinaskunnan erottautumista autoritaarisesta Venäjästä. Puolueen keskeiset henkilöt kuuluivat ruotsinkieliseen sivistyneistöön ja se nojasi lähinnä yhteiskunnan eliittiin.
Puolueen historia
Liberalismi alkoi 1800-luvun loppupuolella saada melkoisesti kannatusta Suomessa yli puoluerajojen, ja maan valtiollisia ja taloudellisia oloja alettiin vapauttaa suhteellisen vapaamielisen keisari Aleksanteri II:n myötävaikutuksella. Suomessa toimi 1860-luvulta alkaen ryhmittymä, joka julkaisi Helsingfors Dagblad -lehteä ja vaati Suomelle laajempia perustuslaillisia oikeuksia, ihmisoikeuksia sekä vapaata markkinataloutta. Tällä ryhmällä oli erittäin suuri vaikutusvalta valtiopäivillä 1860-luvulta 1880-luvun alkuun.
Kun liberaalien asema kävi kielitaistelun vaikutuksesta heikommaksi, he perustivat vuonna 1877 Liberaalisen klubin ja julkaisivat lopulta ohjelmansa professori Leo Mechelinin johdolla 5. joulukuuta 1880. Ohjelman allekirjoitti 53 merkittävää vaikuttajaa. Kielitaistelussa liberaalit asettuivat sovinnolliselle kannalle: suomen kieli tuli nostaa samaan asemaan ruotsin kielen kanssa, mutta kumpaakaan kieltä ei tullut syrjiä. Suomalaisen puolueen auktoriteetti J. V. Snellman ryhtyi ankaraan vastahyökkäykseen ja syytti liberaaleja ruotsalaisten hännystelijöiksi. Ruotsinmieliset puolestaan syyttivät liberaaleja suomalaisia suosiviksi.
Liberaalien ongelmana oli myös jämähtäminen vanhaan ”herraseurapolitiikkaan”, eikä puolue tavoitellut kannatusta kansan keskuudessa. Tämän ja kielikysymyksen vuoksi heidän ohjelmansa sai tuomion myös tulevilta nuorsuomalaisilta, kuten Minna Canthilta.
Aluksi liberaalit saivat enemmistön valtiopäivävaaleissa, mutta pian kieliriita vei heiltä elintilan. Mechelinin läheisimmät työtoverit Robert Lagerborg ja Robert Castrén kuolivat, jolloin Dagbladet kuihtui pois. Liberaalit liittyivät vähitellen kielipuolueisiin, lähinnä ruotsalaisiin. Pelkästään vuoden 1885 valtiopäivillä yli puolet liberaaleista loikkasi svekomaaneihin. Tämän perua Ruotsalainen kansanpuoluekin oli pitkään melko liberaali.
Suomen seuraavan liberaalipuolueen, vuonna 1894 Suomalaisesta puolueesta irronneen Nuorsuomalaisen puolueen side Liberaaliseen puolueeseen jäi pääosin aatteelliseksi. Lisäksi nuorsuomalaiset liittoutuivat ensimmäisen sortokauden aikana perustuslaillisuuden nimissä ruotsinkielisten entisten liberaalien kanssa.
Puolueen ohjelma
Liberaalisen puolueen ohjelma oli lähinnä klassisen liberaali. Siinä vaadittiin perustuslaillista hallintoa, kansalaisvapauksia (kuten paino- ja uskonvapautta), vapaata markkinataloutta, ”desentralisatsionia” (vallan hajauttamista), niin säätyyn perustuvien kuin yksityistenkin etuoikeuksien poistamista sekä kaikkien ihmisten täyttä tasa-arvoa lain edessä. Ohjelmassa vastustettiin ”valtiososialismia, klerikalismia, puolue-egoismia, byrokratismia ja militarismia”. (taloudellista sääntelyä, kirkon etuoikeuksia, puolueiden tai sotavoimien edun asettamista kansan edun edelle sekä paperisotaa lupamenettelyineen).
Puolue korosti, ettei tämä tarkoittaisi valtion passiivista roolia: valtion oli liberaalien mukaan perustettava kouluja ja oppilaitoksia, parannettava kulkuneuvoja sekä taloudellista lainsäädäntöä ynnä muuta rajoittamatta yksilöiden toimintavapautta.
Huomattavaa on kuitenkin, että ruotsinkieliseen eliittiin nojanneet liberaalit eivät kannattaneet suuria demokraattisia uudistuksia. He olivat hiljaisen tyytyväisiä säätyvaltiopäiviin parlamenttina, eivätkä fennomaanien tavoin vaatineet siirtymistä yhtäläisempää äänioikeutta kohti.
Lännen rintama
Lännen rintama oli puna-armeijan toisen maailmansodan rintama, joka muodostettiin 22. kesäkuuta 1941 Lännen erityissotilaspiiristä. 15. huhtikuuta 1944 se jaettiin 1. ja 2. Valkovenäjän rintamaksi.
Saksalaisten aloitettua operaatio Barbarossan 22. kesäkuuta 1941, Lännen rintama vastasi sodan ensimmäisen 18 päivän puolustustaisteluista Valko-Venäjän alueella. Lännen rintaman tavoitteena oli estää saksalaisten eteneminen strategisesti merkittävällä läntisellä sektorilla ja mahdollistaa puna-armeijan joukkojen mobilisointi vastahyökkäystä varten. Lännen rintama kärsi kuitenkin musertavan tappion ja 24 sen alun perin 44 divisioonasta tuhottiin ja 20 muuta divisioonaa menetti 30–90 prosenttia miesvoimastaan ja materiaalistaan. Puna-armeija menetti yhteensä 417 729 miestä. Tappioista suurin osa syntyi Białystokin ja Minskin taistelussa, jossa tuhottiin moteissa pääosin 3., 4., 10. ja 13. armeija. Lännen rintaman onnistui kuitenkin aiheuttaa keskustan armeijaryhmälle huomattavia tappioita ja sitkeällä vastarinnalla hidastaa sen etenemistä niin, että STAVKA ehti luomaan uuden rintamalinjan Dnepr- ja Väinäjoille.
Lännen rintaman komentaja Georgi Žukovin suosituksesta keskittää joukot Moskovaa uhkaavaa keskustan armeijaryhmää vastaan huolimatta Josif Stalinin määräyksestä puna-armeija aloitti hyökkäyksen kaikilla neljällä rintamalla. Puna-armeijan talvioffensiivissa 1941–1942 STAVKA:n suunnitelmassa Lännen armeijan tehtävänä oli saksalaisten lyöminen Moskovan luoteis- ja eteläpuolella.
Elisabet (Itävalta)
Elisabet (,, 24. joulukuuta 1837 – 10. syyskuuta 1898) oli Baijerin herttuatar, Itävallan keisarinna ja Unkarin kuningatar. Hän oli naimisissa Itävallan keisari Frans Joosef I:n kanssa vuodesta 1854. Elisabet oli Baijerin herttua Maksimilian Joosefin ja prinsessa Ludovikan tytär. Häntä kutsuttiin jo nuorena nimellä Sisi (elokuvissa ja joissain kirjoissa Sissi).
Itävallan keisarinna
Elisabetista tuli Itävallan keisarinna 16-vuotiaana. Elisabetin serkun, keisari Frans Joosefin, oli tarkoitus avioitua Elisabetin isosiskon Helenen kanssa, ja Elisabetin Frans Joosefin veljen Kaarle Ludvigin kanssa, mutta keisari rakastui Elisabetiin ensi silmäyksellä.
Nuoren Elisabetin oli vaikea sopeutua Itävallan jäykkään hovietikettiin hänen saatuaan elää lapsuutensa melko vapaasti kotonaan Baijerissa. Avioliittoa varjosti myös Elisabetin täti ja anoppi, arkkiherttuatar Sophie. Sophie yritti tehdä Elisabetista velvollisuudentuntoisen keisarinnan. Elisabet piti itse arvoa taakkana ja hovielämän vaatimukset ahdistivat häntä. Elisabet ja Sophie olivat hyvin erilaisia, eivätkä heidän välinsä koskaan lämmenneet. Myöhemmin Elisabet koki Sophien sekaantumisen avioliittoonsa estäneen hänen avio-onnensa. Sovinto saatiin aikaan vasta Sophien kuolinvuoteella.
Elisabet ja Frans Joosef saivat neljä lasta. Kruununprinssiä saatiin kuitenkin odotella, sillä kaksi ensimmäistä lasta, Sofia ja Gisela, olivat tyttöjä. Sofia kuoli kaksivuotiaana sairastuttuaan keisariperheen vieraillessa Unkarissa. Nuori äiti suri tyttärensä kuolemaa pitkään, ja katsoi Giselan tartuttaneen tähän taudin, josta Gisela parantui, mutta johon Sofia kuoli. Sophie otti lastenhoidon täysin omalle vastuulleen, myös kruununprinssi Rudolfin synnyttyä 1858. Elisabet tuskin tapasi poikaansa, eikä heidän suhteensa muodostunut läheiseksi, vaikka Rudolf ihannoikin äitiään. Rudolfin hämärissä olosuhteissa tapahtunut itsemurha vuonna 1889 oli Elisabetille suuri järkytys, ja hän pukeutui lopun elämänsä mustaan. Neljännen lapsen, Budapestissä syntyneen Marie Valerien, Elisabet sai kasvattaa itse, ja heidän suhteensa muodostuikin paljon läheisemmäksi kuin Elisabetin ja hänen muiden lastensa.
Hilda Herrala
Hilda Gustaava Herrala (8. huhtikuuta 1881 Kuivaniemi – 16. heinäkuuta 1956 Oulu) oli suomalainen ompelija ja kansanedustaja. Herrala toimi eduskunnassa SDP:n ryhmässä vuosina 1908–1914, 1917–1918 ja 1933–1936. Hänet valittiin kansanedustajaksi Oulun läänin pohjoisesta vaalipiiristä.
Elisabet (Itävalta)
Itävallan keisarinna
Elisabet oli hyvin eksentrinen henkilö. Hän kärsi rajuista masennuskohtauksista. Hän oli myös älykäs, mutta tätä piirrettä ei koskaan juurikaan arvostettu. Huomionkipeä keisarinna käänsi kaikkien katseet kauneudellaan, ja käytti lumovoimaansa hyväksi pyytäessään aviomieheltään jotain. Elisabetin ja Frans Joosefin liitto ei ollut kovin onnellinen, koska he olivat liian erilaisia ymmärtääkseen toisiaan, ja Frans Joosef oli tiukka hovietiketin noudattaja ja hänellä oli harvoin aikaa Elisabetille. 200px|thumb|vasen|Elisabet valokuvassa vuonna 1867.
Hilda Herrala
Elämä ja ura
Vuoden 1908 kansanedustajista hän oli nuorin valittu jäsen ja ensimmäinen pohjoissuomalainen naiskansanedustaja. Vuoden 1936 vaaleissa hän ei päässyt SDP:n ehdokkaaksi, kun Kemin sosialidemokraatit hylkäsivät Herralan ja valitsivat puolueen pääehdokkaaksi piirisihteeri Viljo Kilpeläisen (1906–1937), joka tulikin valituksi, mutta ehti olla kansanedustajana vain lyhyen aikaa. Herrala yritti tuloksetta omalta ns. villiltä listalta, mutta jäi valitsematta saaden vain noin 300 ääntä. Kilpeläisen kuoleman jälkeen eduskuntaan palasi Herralan vuoden 1933 vaaleissa "pudottama" Hjalmar Lindqvist.
Elisabet (Itävalta)
Ulkonäön tarkkailua
Kauneus oli Elisabetille pakkomielle. Päivänsä hän kulutti kauneutensa ylläpitämiseen. Elisabet oli hyvin hoikka ja tarkka painostaan. Vuosikymmeniä Elisabetin paino pysyi 50 kilogrammassa. Jos paino nousi vähänkin, Elisabet aloitti tiukan laihdutuskuurin ja lisäsi runsasta liikuntaa entisestään. Näyttääkseen mahdollisimman hoikalta hän käytti tiukkaa korsettia ja antoi ommella puvut päälleen, jotta niistä tuli mahdollisimman tyköistuvia. 1860-luvulta asti Elisabeth kuntoili säännöllisesti, mikä oli epätavallista siihen aikaan. Missä tahansa hän asui, hän järjesti sinne voimisteluhuoneen.
Hilda Herrala
Elämä ja ura
Hän toimi aktiivisesti Oulun sosialidemokraattisen työväenyhdistyksen piirissä 1800-luvun lopulta alkaen. Hän oli mukana myös teatteritoiminnassa. Hilda Herralalla oli ompelimo Kemissä, jonka ohella hän toimi puolueen puhujana Pohjois-Suomessa. Vuosina 1918–1919 hän oli vankilassa poliittisista syistä. Herrala sai 12 vuoden vankeustuomion. Mannerheim vapautti Herralan 11 muun kansanedustajan kanssa vuonna 1919. Herrala kutsuttiin 1955 SDP:n kunniajäseneksi.
Kuvanveistäjä Sanna Koivisto on tehnyt Hilda Herralan muistomerkkireliefin, joka sijoitettiin vuonna 1984 entisen STS-pankin portaikkoon Kemiin, ositteeseen Keskuspuistokatu 30. Vuodesta 2005 lähtien laatta on ollut ammattiopisto Lappian toimipisteen seinässä Meripuistokatu 21:ssä Kemissä.
Herrala oli myös Kemin kaupunginvaltuutettu. Presidentin valitsijamies Herrala oli vuosina 1940 ja 1943.
Elisabet (Itävalta)
Ulkonäön tarkkailua
Vuosien alkaessa näkyä Elisabetin ihossa hän ei enää antanut tehdä itsestään muotokuvia tai otattaa valokuvia. Uteliailta katsojilta hän suojautui viuhkan ja päivänvarjon avulla.
Unkarin kuningatar
Preussi voitti Itävallan Königgrätzin taistelussa ja maat solmivat Prahan rauhan 1866. Palattuaan Wieniin vuonna 1867 Elisabet kiinnostui Itävaltaan kuuluvan, laajempaa itsehallintoa kaipaavan Unkarin tilanteesta. Hänen myötävaikutuksellaan tilanne ratkaistiin perustamalla Itävalta-Unkarin kaksoismonarkia, jossa Unkarilla oli itsehallinto ja tasavertainen asema Itävallan kanssa. Frans Joosef ja Elisabet kruunattiin vuonna 1867 virallisesti Unkarin kuninkaaksi ja kuningattareksi. Tämä oli ainoa kerta, kun hän puuttui politiikkaan. Kansan suhtautuminen Elisabetiin oli ristiriitaista: silloin kun keisarinna oli Wienissä ja näyttäytyi julkisuudessa, hän oli hyvinkin pidetty, mutta koska hän oli usein ulkomailla eikä käynyt Wienissä kuin pari kertaa vuodessa, häntä syytettiin velvollisuuksiensa unohtamisesta. Elisabet rakasti Unkaria ja halusi keskustella unkariksi myös Frans Joosefin kanssa. Unkarissa sijainnut Gödöllon palatsi oli Rudolfin kuolemaan asti yksi hänen lempipaikoistaan. thumb|Taiteilijan näkemys anarkistin hyökkäyksestä
Kuolema
Elisabet kuoli 60-vuotiaana Genevessä 10. syyskuuta 1898, kun italialainen anarkisti Luigi Lucheni iski viilan hänen sydämeensä keskellä päivää. Koska Lucheni iski törmätessään Elisabetiin, asian vakavuutta ei heti ymmärretty. Lucheni yritti paeta, mutta sivullinen sai hänet kiinni. Haava oli niin pieni, että sitä ei ensin edes huomattu. Elisabet itse uskoi, että mies halusi varastaa hänen kellonsa ja käveli vielä pari sataa metriä laivaan, jossa menetti tajuntansa. Elisabetin luultiin pyörtyneen säikähdyksestä, mutta kun pieni veripisara ja reikä paidassa huomattiin, ymmärrettiin Elisabetin joutuneen murhayrityksen kohteeksi. Laiva kääntyi takaisin ja Elisabet kannettiin takaisin hotellille. Elisabet kuoli pian sen jälkeen huoneessaan Beau Rivage -hotellissa. Anarkisti valitsi Elisabetin kohteekseen sattumanvaraisesti, sillä kuninkaallinen, jonka hän aikoi tappaa, ei saapunutkaan Genevenjärvelle.
Elisabet haudattiin Wienin keskustassa sijaitsevaan keisarilliseen kryptaan, johon kuninkaallisia oli haudattu vuosisatojen ajan.
Elisabet taiteessa ja viihteessä
thumb|Elisabetin vaakuna.|320px
Elisabetin roolia ovat esittäneet televisiossa ja elokuvissa useat näyttelijät. Elisabetin elämästä on kuvattu vuosina 1955–1957 varsin romantisoitu elokuvatrilogia Sissi, jossa Elisabetia näyttelee Romy Schneider. Hänestä on tehty kirjoja ja musikaali, jota esitettiin Wienissä vuosia. Musikaalia on esitetty myös muun muassa Budapestissa, Essenissä, Stuttgartissa, Göteborgissa ja Tokiossa, ja sen Suomen kantaesitys oli Turun kaupunginteatterissa syksyllä 2005. Karl Lagerfeldin ohjaamassa, Chanelin tuottamassa lyhytelokuvassa "Reincarnationissa" Cara Delevingne ja Pharrell Williams esittävät Sisiä ja Frans Joosefia. Wienissä Hofburgin kuninkaallisessa palatsissa on Sisi-museo.
Nordenstam
Nordenstam on seuraavien henkilöiden sukunimi:
Muuta
Норденстам Nordenstam
Rainer Knapas
Knapas on toiminut tutkijana muun muassa Museovirastossa, Helsingin yliopistossa ja Svenska litteratusällskapetissa. Hän on kirjoittanut artikkeleita kulttuuri- ja kirjallisuushistorian sekä arkkitehtuurin alueilta ja hänellä on ollut kolumni Ny Tid-lehdessä. Knapas on Helsingin yliopiston kunniatohtori.
Andy Hamilton
Andy Hamilton (s. 1954 Lontoo) on brittiläinen koomikko, käsikirjoittaja ja näyttelijä. Hän on ollut käsikirjoittamassa muun muassa television sketsisarjoja Ei yhdeksän uutiset ja Lunta tupaan. Radioon hän on käsikirjoittanut ja ohjannut muun muassa komediasarjan Old Harry's Game, jossa hän myös näytteli pääosan. Hän kuuluu myös visailuohjelmien Have I Got News for You, I'm Sorry I Haven't a Clue ja The News Quiz vakiovieraisiin.
Aiheesta muualla
Andy Hamilton
Vähä-Belt
thumb|Vähää-Beltiä iltahämärässä. thumb|Vähän-Beltin ylittävä Uusi silta. Vähä-Belt on Tanskassa Jyllannin niemimaan ja Fynin saaren välissä sijaitseva salmi. Se on noin 50 kilometriä pitkä, leveimmältä kohdaltaan 26 kilometriä ja kapeimmalta kohdaltaan 700 metriä leveä. Suurin syvyys on noin 75 metriä. Vähä-Belt on yksi Tanskan salmista, jotka yhdistävät varsinaisen Itämeren Kattegatiin ja edelleen Pohjanmereen.
Vähässä-Beltissä sijaitsee useita pieniä saaria. Salmen ylittää kaksi siltaa, vuonna 1935 valmistunut Vanha silta (1 178 m) ja vuonna 1970 valmistunut Uusi silta (1 760 m).
Sorsanselkä–Keskinenvesi
Sorsanselkä–Keskinenvesi on Keski-Suomessa Joutsassa Leivonmäen entisen kunnan alueella sijaitseva järvi. Tämä on läntinen kahdesta järvialtaasta, jotka syntyivät 1800-luvulla suoritetussa järvenlaskussa. Itäinen järviallas kulkee viranomaistiedoissa vanhalla nimellään Rutajärvi, vaikka joskus molempia järvialtaita pidetään Rutajärven eri osina.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 533 hehtaaria eli 5,3 neliökilometriä, se on 3,8 kilometriä pitkä ja 3,4 kilometriä leveä. Sillä on myös kaksi järvenselkää: itäinen Keskinenvesi ja läntinen Sorsanselkä. Järvenselkien välissä sijaitsee 1,5 kilometriä pitkä Joutsniemi, joka on vedenpinnan yläpuolelle yltävä harjujakson osuus. Niemeä vastapäätä on toinen niemi niin, että niiden väliin jää 150 metriä leveä salmi ja siitä etelään aukeava mutkikas Harjunlahti. Sorsanselkä on 3,3 kilometriä pitkä ja järvenosan yhteispituus 3,8 kilometriä. Järvenosia yhdistää toisiinsa noin 20 metriä leveä ja 400 metriä pitkä uoma, joka samalla tasaa järvenosien vedenpinnat. Uoma syntyi järvenlaskujen seurauksena, kun järveosien väliin maatui kannas.
Järvellä on kartan mukaan 15 saarta. Niitä ovat yhdeksän, jotka sijaitsevat Sorsanselällä, ja seitsemän, jotka ovat Keskinenvedellä. Sorsanselällä sijaitsee Liisa-Koni, Teerisaari, Selkäsaaret ja Kalliosaari, ja Keskinenvedellä on järvenosan suurin saari Tyllinsaari. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sorsanselän pohja on vaihteleva ja siinä on seitsemän yli kymmenmetristä syvännettä. Niistä syvin kohta 22 metriä sijaitsee Joutsniemen kärjen lounaispuolella ja toiseksi syvin kohta 17,5 metriä Joutsniemen länsipuolella. Keskinenvesi on samanlainen Tyllisaareen asti, jonka itäpuolella järvenselkä on matalaa. Keskinenveden syvin kohta on 21 metriä ja se sijaitsee aivan Joutsniemen itärannassa.
Järven rantaviivan pituus on 29,5 kilometriä. Lähes kaikki Sorsanselän rannat kuuluvat kansallispuistoon, mutta Keskinenvedellä siihen kuuluvat vain sen pohjoisrannat.
Geologiaa
Rutalahdelta alkaa eteläsuuntainen laakso, jossa virtaa Haapajoki. Sen eteläpäässä sijaitsee viime jääkauden lopulla syntynyt Hietajärvenkangas, josta jatkaa harjujakso Joutsniemenä järven yli. Harjujakso päättyy vasta noin 19 kilometrin päässä Puttolassa ja Tammilahdella.
Kansallispuisto
Leivonmäen kansallispuisto perustettiin 1.3.2003 ja sen pinta-ala on 2 992 hehtaaria eli 29,92 neliökilometriä. Se sijaitsee kokonaisuudessaan entisessä Leivonmäen kunnassa, joka on ollut osa Joutsaa vuodesta 2008. Järven vesialueet eivät kuulu kansallispuistoon, mutta sen luoteis-, länsi- ja lounaispuolen rannat ja lähes kaikki saaret kuuluvat siihen.
Natura-alue
Sorsanselkä, Keskinenvesi ja Rutajärvi sisältyvät kokonaisuudessaan Natura 2000 -ohjelmassa mukana olevaan Haapasuo–Syysniemi–Rutajärvi–Kivijärvi-suojelualueeseen (5 063,8 hehtaaria, FI0900074). Sitä on kuvailtu Rutajärven artikkelissa.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Ristiselän alueella (14.23), jonka Rutajoen valuma-alueeseen (14.236) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 123,1 metriä mpy.
Rutajoen valuma-alue on tavanomaista pienempi valuma-alue Päijänteen itäpuolella, joka on saanut viranomaistiedoissa erityisaseman. Järvi voidaan katsoa kuuluvan Kymijoen latvavesistöihin, sille se laskee suppea-alaisena suoraan Päijänteeseen. Sen valuma-alueella sijaitsee 63 yli hehtaarin kokoista järveä tai lampea, mutta niistä vain osa laskee tämän järvenosan kautta. Sorsanselän länsirantaan laskee Joutsjärven (26 ha) laskujoki Joutsjoki. Sen valuma-alueella sijaitsevat esimerkiksi Suojärvi (6 ha), Pyydysjärvi (6 ha), Korpijärvi (4 ha), Pieni Suojärvi (3 ha), Vääräjärvi (3 ha), Vääräjärvi (7 ha) ja Saarijärvi (11 ha). Järvenosan eteläpuolella olevalla Haapasuolla on runsaasti nimettömiä umpijärviä. Vähä Harjujärvi (15 ha), Harjujärvi (46 ha) ja Talvilampi laskevat Harjujärvenojaa myöten ja se yhtyy Kivipuroon ennen laskemistaan Sorsanselkään. Järven eteläpuolella olevan harjujakson vieressä olevia umpilampia voitaneen pitää suppina. Niitä ovat esimerkiksi Harjunlahti, Iso-Valkeinen (16 ha), Hämeenlampi (10 ha), Pieni-Valkeinen (13 ha), Kirveslampi (2 ha) ja Kalaton (1 ha). Järven pohjoispuolella umpilampia ovat vastaavasti Erijärvi (2 ha), Pieni Pirttilampi (3 ha) ja Iso Pirttilampi (9 ha).
Historiaa
Järvenosien yhtestä historiaa on käsitelty Rutajärven artikkelissa.
Kalle Kurg
thumb|upright|Kalle Kurg vuonna 2014. Kalle Kurg (s. 25. toukokuuta 1942 Tartto, Viro ) on virolainen kirjailija, kirjallisuus- ja teatterikriitikko, kääntäjä ja toimittaja. Kurg on toiminut myös taidealalla sekä ohjaajana. Hän julkaisi ensimmäisen taiteellisen tekstinsä vuonna 1958 ja on sen jälkeen julkaissut runoutta, proosaa, esseitä, kirjallisuustutkimuksia, satiireja, teatterikritiikkiä ynnä muuta. Kurg on ollut Viron kirjailijaliiton jäsen vuodesta 1975 lähtien.
Elämä ja ura
Kalle Kurg opiskeli vuosina 1961–1966 Tarton yliopistossa viron kieltä ja kirjallisuutta, työskenteli vuosina 1967–1969 tieteellisen aikakauslehti Eesti Loodusin taiteellisena toimittajana, 1969–1971 Viron televisiossa kirjallisuus- ja taideohjelmien toimittajana ja vuodesta 1971 alkaen kirjallisuuslehti Loomingin toimituksessa osastonjohtajana, vuodesta 1975 alkaen varapäätoimittajana. Viron Kirjailijaliiton johtokunta valitsi Kalle Kurgin vuonna 1976 Loomingin päätoimittajaksi, ja hän toimi ammatissa vuoden 1988 alkuun.
Runoutta
Neuvostoaikana Kurg oli runoilijana enimmäkseen vaiti, vaikka julkaisikin runojaan lehdissä. Vuonna 1999 julkaistussa runokokoelmassa ”Pimeyden värit” löytyy runoja, runoelmia ja teatteritekstejä vuosilta 1960–1990. ”Taiturimaista runoutta” sisältävä kokoelma on merkitykseltään ihmisen poeettinen tarina neuvostookupaation ajalta ja kätkee ironiaa sekä traagisuutta. Kokoelmassa lukija tajuaa ”vihaa sortajia vastaan” sekä desperadomaista pyrkimystä päästäkseen vallan alta, mm myös heittäytyäkseen laulavan vallankumouksen muutostenajan aallokkoon. Toisaalta absurdista sosiaalisesta elämänpiiristä itsensä etäännyttävä runoilija näyttää myös lyyrisiä kasvojaan, puhuen rakkaudella kotista sekä läheisistä, rakkaudesta, elämän perusarvoista ja pystyttää eksistentiaalisia kysymyksiä. Osittain runot on kirjoitettu suomeksi, ja niitä on esitetty Kuopiossa sekä Lappeenrannassa Kurgin teatteriohjelmien osana. Kurgin runoja löytyy erikielisissä antologioissa ja hänen runoutta on käännetty toisille kielille.
Teatteriesityksiä
Vuonna 1981 Vanemuine-teatterissa ensi-illan saanut ”Mimeskit” oli ensimmäinen alkuperäinen ja täyspitkä moderni pantomiimiesitys viron teatterin historiassa. Kyseessä oli kolme itsenäistä tanssielementeillä rikastettua musiikkillista esitystä, ”Valo”, ”Seppeleballadi” ja ”Muuttolinnun lento”, joissa osallistui solistien lisäksi myös teatterin balettikuoro. Kalle Kurgilta olivat käsikirjoitus, lavasteet ja ohjaus, musiikin olivat ”Mimeskeille” kirjoittaneet säveltäjät Sven Grünberg ja Lepo Sumera. Esityksen ensimmäinen osa keskittyi sokean ja näkijan suhteelle, toisen pantomiimin keskeinen teema oli pelihenginen ihmisen ”kuolleeksitanssittaminen” ja kolmannes nosti näkyville elävän olennon eksistentiaaliset perusongelmat. Käsitteen mimesk loi eritysesti esityksen genreä silmällä pitäen kirjailija Ain Kaalep. ”Mimeskejä” esitettiin paitsi Viroa myös Venäjällä, Latviassa, Liettuassa, Suomessa sekä Belgiassa.
Kohua herättänyt näytelmä ”Liigvesi” (Liikavesi) Tallinnan Draamateatterissa (1986, ohjaaja Raivo Trass) lähti liikkeelle Anton Hansen Tamsaaren romaanin ”Totuus ja oikeus” I ja V osan pohjalta ja toi esiin uusia näkökulmia Tammsaaren interpretoinnissa. Keskeiseksi nostettiin ihmisenä olemisen mysteeri ja hänen henkiset ristiriidat ajan muutoksissa. Kurg lisasi Tammsaaren tekstiin omaa tekstiä ja toi peliin uusia henkilöitä, ärsyttäen tavanmukaisten kuvitelmien sekä koulu-Tammsaaren ihailijoita, vaikka näytelmää esitettiinkin pitkään.
Formula 1 (videopeli)
Formula 1 on Bizarre Creationsin kehittämä ja Psygnosisin julkaisema Formula 1 -aiheinen ajopeli. Peli on julkaistu vuonna PlayStationille ja Windowsille.
Edvard Helle
Edvard Helle (vuoteen 1906 Hällfors, myös Hellfors, 13. huhtikuuta 1879 Tampere – 31. tammikuuta 1931 Vihti) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1907–1911 ja 1919–1921.
Lapsuus ja nuoruus
Edvard Helteen vanhemmat olivat Kurussa syntynyt Finlaysonin tehtaan työnjohtaja Elias Hällfors (1834–1884) ja Vehmaisista kotoisin ollut Maria Liisa Yrjöntytär (1839–1887). Hän oli perheen seitsemästä lapsesta nuorin. Äidin kuoltua Helle varttui tätinsä Helena Waldenin ja tämän puolison Josef Kajanderin perheessä Kyttälässä. Myös molemmat kasvattivanhemmat työskentelivät Finlaysonilla. Hän kävi kansakoulun sekä käsityöläiskoulun. 1890-luvun alussa Helle asui pari vuotta sisarensa luona Turussa, kunnes 1893 palasi Tampereelle saatuaan oppipojan paikan Kangasalaksessa toimineesta E. J. Hedénin harmoonitehtaasta. Vuonna 1901 Helle muutti kihlattunsa kotipitäjään Vihtiin ja perusti puusepänverstaan Nummelaa halkoneen Albertinkadun varrelle.
Kansanedustajana
Vuonna 1903 Helle liittyi Vihdin nuorisoseuraan ja kaksi vuotta myöhemmin Vihdin työväenyhdistykseen. Hän toimi työväenyhdistyksen kiertävänä puhujana ja osallistui sen edustajana muun muassa Oulun puoluekokoukseen. Helle oli myös suurlakon jälkeen toimintansa aloittaneen Nummelan työväenyhdistys Elon perustajajäsen ja puheenjohtaja. Maaliskuussa 1907 Helle valittiin kansanedustajaksi Suomen ensimmäisissa eduskuntavaaleissa ja hän uusi paikkansa kolmissa seuraavissa vaaleissa. Helle jäi historiaan käyttäessään SDP:n ensimmäisen eduskuntapuheenvuoron, jossa hän käsitteli maaseudun tienrakennusta ja kunnossapitoa. Myöhemmin Helle joutui erimielisyyksiin puolueen kenttäväen kanssa muun muassa kannattamistaan suostuntaveroista.
Sisällissota
Helmikuun vallankumouksen jälkeen keväällä 1917 Nummelan työväenyhdistyksen puheenjohtajana toiminut Helle valittiin työväestön edustajana Vihdin elintarvikelautakuntaan. Sisällissodan käynnistyessä hän oli puheenjohtajana kunnantalolla pidetyssä kansalaiskokouksessa, jossa käsiteltiin muun muassa taksoituslautakunnan toimintaa. Helle valittiin myös Vihdin vallankumouskomitean jäseneksi, vaikka hän vastusti aseellista kapinaa. Tammikuun viimeisenä päivänä Nummelan punakaarti vangitsi seitsemän Helsingistä paennutta suojeluskuntalaista, jotka pyrkivät omiensa puolelle. Kuulusteltuaan heitä työväentalo Rientolassa Helle ilmoitti lähettävänsä miehet takaisin Helsinkiin. Pian paikalle saapui Hyvinkään punakaartin lentävä osasto, joka oli aikaisemmin samana aamuna surmannut joukon valkoisia. Osaston päällikkönä toiminut Lauri Kara vaati vankeja haltuunsa, mutta Helle ei suostunut luovuttamaan heitä. Tilanteen kärjistyessä Hellettä syytettiin ”herrojen kätyriksi” ja lopulta hän joutui pakenemaan paikalta. Karan osasto otti suojeluskuntalaiset mukaansa ja ampui myös heidät. Tapahtumien jälkeen Helle ei enää osallistunut punaisten toimintaan. Huhtikuun puolivälissa Helle sai vapautettua maanviljelijä Artturi Hiidenheimon punaisten käsistä ja pelasti hänet mahdolliselta teloitukselta. Pari viikkoa myöhemmin Hiidenheimo pelasti Hellen valkoisten kostotoimilta, joiden uhrina surmattiin yli 100 punaista. Helle toimitettiin Suomenlinnan vankileirille ja vapautettiin kaikista syytteistä elokuun alussa.
Takaisin politiikkaan
Hellen puusepänverstas oli merkittävä työllistäjä Nummelassa, sillä 1920-luvulla verstaassa oli toistakymmentä työntekijää. Vuosina 1923-1928 hän oli J. E. Hedénin ja Urho Karhumäen kanssa perustamansa Nummelan harmoonitehtaan osakas. Karhumäki julkaisi myöhemmin tehtaan alkuvaiheista kertovan romaanin Viulu ja posetiivi, jossa Helle esiintyy ”Tähtelän Eetu” -nimisenä henkilöhahmona. Edvard Helle kuoli aivohalvaukseen kotonaan Nummelassa tammikuussa 1931. Hänet on haudattu Vihdin hautausmaalle.
Perhe
Edvard Hellen puoliso oli Irjalan kartanon Suonpaan torpan tytär Alina Aleksandra Widell (1880-1958), jonka kanssa hän avioitui vuonna 1902. Pariskunnalle syntyi viisi lasta. Heidän poikansa oli ministeri Veikko Helle.
Piraija (vuoden 2010 elokuva)
Juoni
Jake (Steven R. McQueen) ihastelee hyvännäköisiä turisteja kevätloman alkaessa. Loman vuoksi kaupungissa on myös Jaken vanha ihastus, Kelly (Jessica Szohr), sekä outo pornokuvaaja Derrick Jones ja yksi tämän näyttelijöistä, Danni (Kelly Brook). Derrick vakuuttaa Jaken näyttämään saattueelle hyviä kuvauspaikkoja rannan lähistöltä.
Samana iltana Jaken äiti, sheriffi Julie Forester (Elisabeth Shue) etsii kadonnutta Matthew Boydia konstaapeli Fallonin (Ving Rhames) avustuksella. Kaksikko löytää tämän silvotun ruumiin ja suunnittelevat sulkevansa rannan 2 000 juhlivasta collegeopiskelijasta huolimatta. Seuraavana aamuna piraijaparvi hyökkää yksinäisen uimarin kimppuun.
Jake lahjoo siskonsa Lauran (Brooklynn Proulx) ja veljensä Zanen (Sage Ryan) pysymään kotona voidakseen itse näyttää Derrickille rantaa. Jaken lähdettyä Zane saa suostuteltua Lauran lähtemään kanssaan kalastamaan pienelle hiekkasärkkäiselle saarelle. Lapset kuitenkin unohtavat sitoa veneensä kiinni ja jäävät yksin keskelle järveä. Samaan aikaan Jake lähtee tapaamaan Derrickiä ja törmää Kellyyn, joka kutsuu itsensä mukaan laivalle. Jake tapaa Crystalin (Riley Steele), toisen Derrickin näyttelijättäristä, sekä kameramies Drew’n (Paul Scheer).
Julie vie ryhmän seismologeja – Novakin (Adam Scott), Samin (Ricardo Chavira) ja Paulan (Dina Meyer) – tutkimaan halkeamaa. Paula ja Sam sukeltavat pohjalle ja löytävät suuren piraijan munia täynnä olevan luolan. Ennen kuin kaksikko ehtii varoittaa muita, molemmat joutuvat piraijoiden tappamiksi. Novak ja Julie löytävät Paulan ruumiin ja vetävät sen veneeseen, saaden kiinni myös yhden piraijan. He vievät kalan meribiologi Carl Goodmanille (Christopher Lloyd), joka työskentelee lemmikkikaupassa. Tämä selittää piraijan olevan esihistoriallinen laji, jonka luultiin jo kauan sitten kuolleen sukupuuttoon ja jonka on täytynyt olla loukussa järven alla yli kaksi miljoonaa vuotta.
Julie, Novak, Fallon ja konstaapeli Taylor Roberts (Jason Spisak) yrittävät evakoida rannan, mutta heidän varoituksensa jätetään huomiotta kunnes piraijat alkavat hyökätä turistien kimppuun. Novak yrittää auttaa turisteja ampumalla piraijoita, Fallonin auttaessa ihmisiä rantaan ja Julien sekä Novakin yrittäessä saada poliisiveneen kyytiin mahdollisimman paljon uimareita. Kelluva lava kaatuu panikoivien vieraiden painosta ja märkä T-paita -kilpailun juontaja (Eli Roth) joutuu kalojen saaliiksi.
Samaan aikaan Jake huomaa Lauran ja Zanen saarella ja pakottaa Derrickin pelastamaan heidät. Derrick kuitenkin törmää veneellä vedenalaisiin kiviin, aiheuttaen veneen pohjaan suuren reiän. Kelly jää loukkuun keittiöön Derrickin, Crystalin ja Drew’n paiskautuessa mereen. Crystal ja Drew kuolevat, mutta Danni saa vedettyä osittain syödyn Derrickin takaisin veneeseen.
Jake soittaa äidilleen saadakseen apua. Julie ja Novak ottavat haltuunsa veneen ja suuntaavat sillä kohti uppoavaa laivaa. Fallon jää rannalle taistelemaan piraijoita vastaan. Hän ottaa käyttöönsä pikaveneen moottorin ja tappaa sillä mahdollisimman paljon piraijoita, uhraten itsensä antaakseen uimareille mahdollisuuden päästä pois vedestä.
Julie ja Novak pääsevät Jaken luo ja kiinnittävät köyden veneiden välille. Julie, Danni, Laura ja Zane alkavat ylittää vettä köyden avulla, mutta piraijat saavat kiinni Dannin hiuksista vetäen tämän lopuksi pinnan alle. Muiden päästyä turvaan Jake katkaisee köyden. Käyttäen Derrickin ruumista syöttinä Jake sitoo itsensä köyteen ja lähtee pelastamaan Kellyä. Hän sitoo Kellyn itseensä ja sytyttää valoraketin avattuaan kaasupullojen korkit. Novak käynnistää veneen ja kiihdyttää pois juuri piraijoiden ympäröidessä Kellyn ja Jaken. Parin päästyä pois veneestä kaasutankit räjähtävät tuhoten veneen ja suurimman osan piraijoista.
Goodman soittaa Julielle ja Julie kertoo joukon saatua tapettua luultavasti kaikki piraijat. Kauhuissaan Goodman kertoo, ettei kiinni saadulta piraijalta löytynyt lisääntymiseen tarvittavia elimiä, eli kalat joita vastaan he taistelivat olivat vasta nuoria piraijan poikasia. Novakin ihmetellessä ääneen missä kalojen vanhemmat ovat täysikasvuinen piraija hyppää vedestä vetäen Novakin mukanaan syvyyksiin.
Näyttelijät
Richard Dreyfuss sanoi ottaneensa roolin vastaan Bob Weinsteinin yllytettyä tätä suurella palkkašekillä, jonka Dreyfuss lahjoitti myöhemmin hyväntekeväisyyteen. Dreyfuss totesi huono-onnisen hahmon olevan parodia ja lähes uudelleensyntyminen Matt Hooperille, hahmolle jota Dreyfuss esitti vuoden 1975 elokuvassa Tappajahai.
Grusonia
Grusonia on opuntioille (Opuntia) läheinen, 17-lajinen, pohjoisamerikkalainen kaktuskasvisuku. Se on saanut nimensä saksalaisen kasvien keräilijän Herman Grusonin mukaan.