cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Keke Pulliainen
Keke Pulliainen on taikuri ja viihde-esiintyjä. Hän on Suomen taikurit ry:n sekä Esiintyvät taiteilijat ry:n jäsen. Pulliainen asuu Kirkkonummella.
Kylkiäinen (Ähtäri)
Kylkiäinen on Etelä-Pohjanmaalla Ähtärissä Pusaankylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 2,9 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 750 metriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Toisveden alueella (35.42), jonka Peränteen alueeseen (35.424) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 176,6 metriä mpy.
Mount Sisu
thumb|300px|Sentinel-vuoristoa Mount Sisu on vuori Antarktiksella. Veikka Gustafsson ja Patrick Degerman tekivät ensinousun vuorelle vuoden 1997 lopussa ja nimesivät sen (epävirallisesti ).
Gustafsson ja Degerman jättivät nimiehdotuksen hyväksyttäviksi kolmeen kansainväliseen yhteisöön, jotka ovat National Geographic Society, Yhdysvaltain geologian tutkimuskeskus ja Adventure Networks International. Nimeä ei ole hyväksynyt ainakaan U. S. Geological Survey, koska sitä ei löydy GNIS-järjestelmästä. Nimeämiskäytäntönsä mukaan U. S. Geological Survey nimeää ensisijaisesti paikkoja Etelämantereeseen liittyvien löytöretkeilijöiden, tiedemiesten ja muiden henkilöiden mukaan mutta hyväksyy myös muita kuin henkilönimiä, jos nimi liittyy jotenkin merkittävästi Etelämantereeseen (esimerkiksi tapahtumat, laivat, tieteelliset järjestöt).
Vuori sijaitsee Ellsworth-vuoristossa, jossa sijaitsee myös Antarktiksen korkein huippu Vinsonin massiivi. Noin 4 300 metriä korkean Mount Sisun viereisiä vuoria ovat Mount Bentley ja Mount Anderson
Koordinaatin viite
Kuinka saada LIMA:n sivulla vuorenhuippu näkyviin:
Moment
Moment on ruotsalaisen melodisen death metalin yhtye Dark Tranquillityn 12. studioalbumi. Se julkaistiin 20. marraskuuta 2020 Century Media Records -levymerkillä.
Albumia tehtiin COVID-19 pandemian aikana ja kitaristi Chris ei voinut palata Yhdysvaltoihin. Yhtye työskenteli albumin parissa ja päätti olla tapaamatta muita. Muina vuosina yhtyeellä olisi ollut matkasuunnitelmia ja valmisteluita mutta tämän levyn teon aikana yhtye pystyi keskittymään äänittämiseen ja kirjoittamiseen.
Kappaleet
Albumin kappaleet:
Kokoonpano
Yhtyeen kokoonpano:
Viiden ryhmä
Viiden ryhmä eli venäläinen viisikko eli venäläinen täyskäsi eli mahtava täyskäsi eli nuorvenäläinen koulukunta ( 'mahtava kourallinen') oli venäläisten taidemusiikin säveltäjien 1800-luvulla muodostama kansallismielinen ryhmittymä. Siihen kuuluivat säveltäjät Mili Balakirev, César Cui, Aleksandr Borodin, Modest Musorgski ja Nikolai Rimski-Korsakov.
Ryhmän muodostuminen alkoi vuonna 1856, kun Balakirev ja Cui tapasivat. Vuotta myöhemmin heihin liittyi Musorgski, vuonna 1861 Rimski-Korsakov ja vuonna 1862 Borodin. Nimityksen "viiden ryhmä" antoi kriitikko Vladimir Stasov vuonna 1867. Ryhmän tavoite oli luoda erityistä venäläistä musiikkia sen sijaan, että olisi tyydytty jäljittelemään eurooppalaisia säveltäjiä. Koulukunta vaikutti myöhemmin moniin suuriin venäläisiin säveltäjiin kuten Sergei Prokofjeviin, Igor Stravinskiin ja Dmitri Šostakovitšiin. Ranskalaisten vastaus Viiden ryhmälle oli kuuden ryhmä Les Six.
Yamagata Aritomo
Yamagata Arimoto (, 22. huhtikuuta 1838 – 1. helmikuuta 1922) oli japanilainen prinssi, kenraali ja poliitikko. Hän oli Japanin kolmas (1889–1891) ja yhdeksäs (1898–1900) pääministeri ja ensimmäinen Meiji-perustuslain jälkeen.
Varhaiset vaiheet
Yamagata syntyi Yamaguchin prefektuurissa pienessä Hagin linnoituskaupungissa. Yamagatan perhe kuului samuraisäätyyn. Poliittisen heräämisen Yamagata koki Yoshida Shōinin ylläpitämässä Shōkasonjuku -koulussa, jossa myös Yamagatan tuleva poliittinen vastustaja Itō Hirobumi hieman myöhemmin opiskeli.
Nuoruusuusvuosien kapinallisuus
Yamagatan uudistusmielisyys löysi vastakaikua sonnō jōi -liikkeestä, joka halusi estää länsimaisten vaikutteiden lisääntymisen Japanissa. Shōgunaatin kykenemättömyys uudistaa Japania nuorten samuraiden haluamin tavoin sai Chōshūn ja Satsuman provinssien samurait asettumaan shōgunaatin valtaa vastaan. Yamagatan johti kapinassa Kiheitai-osastoa, jonka sotilaat olivat maanviljelijöitä sekä samuraita. Shōgunaattia vastaan kapinoineista joukoista juuri Kihetai-osastosta tuli kuuluisin. Myöhemmin Chōshūn provinssissa palvellessaan Yamagata joutui todistamaan kuinka brittiläisten joukkojen tykkituli moukaroi Shimonosekin kaupunkia. Brittien tehokkuus sai Yamagatan vakuuttuneeksi, että Japania oli välttämättä pikaisesti modernisoitava länsimaisten valtioiden tarjoamien esimerkkien mukaan.
Armeijan uudistus
Yamagatan monista uudistuksista suurin ja kauaskantoisin yksittäinen uudistus oli Japanin armeijan modernisoiminen. Eurooppalaisista valtiosta mallia hakiessaan Yamagata ihastui preussilaisten sotilaskoulutukseen. Yamagatan palattua 1870 tutustumis- ja oppimatkoiltaan takaisin Japaniin Preussin mallin mukainen sotilaskoulutus otettiin esikuvaksi asevoimien modernisaatiossa. Yamagatan tekemät uudistukset armeijassa tarkoittivat siirtymistä värvättyyn varusmiesarmeijaan. Vanha samuraihin luottanut armeija muuttui myös aseistukseltaan ja tuliaseet nousivat miekkoja tärkeimmiksi. Armeijan rungon ja aseistuksen lisäksi Yamagata keskittyi uusien taktiikoiden opettamiseen.
Yamagata murskasi aikakaudelle modernein asein ja taktiikoin 1877 Satsumassa Saigō Takamorin johtaman 30 000 samurain kapinan. Satsuman samuraiden selkeä kukistuminen osoitti viimeistään tuolloin, että samuraiden aikakausi Japanin armeijan selkärankana oli tullut tiensä päähän.
Poliittinen ura
Yamagata oli toiminut korkea-arvoisena upseerina sotaministeriön neuvonantajana jo 1870-luvun alussa armeijauudistuksen yhteydessä, mutta Satsuman kapinan aikaan 1877 Yamagata nimitettiin sotaministeriksi. Japanin ensimmäisessä hallituksessa 1883 Yamagata sai sisäministerin salkun. Yamagatasta tuli 1889 uuden Meiji-peruslain käyttöönottamisen jälkeen ensimmäinen pääministeri. Hallintoneuvoston johtajana Yamagata toimi 1893–1894. Yamagatan sotilasuran kohokohta tapahtui, kun hänet ylennettiin marsalkaksi 1898.
Yamagatan ja Itōn poliittinen yhteistyö katkesi riitaan puolueiden merkityksestä. Yamagatan käsityksen mukaan puolueet olivat vain muutamien agendojen dominoimia järjestöjä. Kahden valovoimaisimman johtajan riitely, teki Japanin 1900-luvun ensimmäisestä vuosikymmenestä Yamagatan ja Itōn suojattien vallassa vuorottelemista.
Viimeisinä vuosinaan Yamagata toimi äänekkäänä, mutta vaikutusvaltaisena poliittisena toimijana, ja hänen lähipiiriään kutsuttiin Yamagatan klikiksi.
Englannin kanaali
thumb|420px|Satelliittikuva Englannin kanaalista.
Englannin kanaali (, ’hiha’) on Koillis-Atlantin salmi, joka erottaa Ison-Britannian saaren Pohjois-Ranskasta ja yhdistää Atlantin valtameren Pohjanmereen. Kanaalin pituus on 562 kilometriä ja se on kapeimmillaan vain 32,3 kilometriä leveä, leveimmillään noin 180 kilometriä.
Maantiede
Huomattavimmat saaret ovat Wightsaari Englannin rannikolla sekä niin ikään Britannialle kruunun alusmaina kuuluvat Kanaalisaaret Ranskan Normandian rannikon tuntumassa. Jälkimmäisiin kuuluvat Jersey, Guernsey, Alderney, Sark ja useita pienempiä saaria. Bretagnen länsipuolella olevaa Ouessantia ei puolestaan yleensä lueta Kanaalin saareksi, vaikka se alueen rajalla sijaitsee; sama koskee Cornwallin länsipuolisia Scillynsaaria, joihin kanaalin raja Land’s Endin sijasta joskus vedetään.
Historia
thumb|[[Normandian maihinnousu 1944.]] Kanaalilla on ollut keskeinen merkitys Englannin ja Britannian itsenäiselle kehitykselle vuosisatojen saatossa sekä sotilaallisena suojana että valloitusreittinä. Roomalaiset hyökkäsivät Englantiin Julius Caesarin johdolla 55 eaa. ja myöhemmin Claudiuksen kaudella valloittivat sen provinssikseen (44−410 jaa.). Normandian herttua Vilhelm II nousi maihin Sussexissa vuonna 1066, löi englantilaiset ja nousi maan valtaistuimelle ensimmäisenä normannikuninkaana Vilhelm Valloittajana. Sen sijaan Englantia Elisabet I:n aikana uhannut espanjalaisten Voittamaton armada epäonnistui valtauksessa ja kärsi tappion Francis Draken laivastolle kanaalin kuuluisimmassa meritaistelussa vuonna 1588. Kanaali esti myös Napoleonin ja Hitlerin valloitusaikeet.
Toisessa maailmansodassa Englannin kanaali oli rannikko-, sukellusvene- ja miinataistelujen ja nopeiden ilmahyökkäysten näyttämö. Liittoutuneiden Normandian maihinnousu kanaalin Ranskan rannikolle tehtiin kesäkuussa 1944.
Väestö
Englannin kanaalin molemmat rannikot ovat taajaan asuttuja ja niillä sijaitsee useita tärkeitä satama- ja lomanviettokaupunkeja. Yhteisväkiluku on yli 3,5 miljoonaa. Tärkeimmät rannikkokaupungit (yli 20 000 asukasta vuosituhannen vaihteessa) ovat:
Englannin rannikko thumb|[[Bournemouth Beach.]] thumb|[[Dover (Englanti)|Doverin satama-allas.]]
Ranskan rannikko thumb|[[Saint-Malon linnoituskaupunki oli aikanaan ranskalaisten kaapparien päätukikohta.]]
Laivaliikenne
Kanaalissa risteävät sen kautta kulkeva Pohjois-Atlantin ja Pohjanmeren välinen laivaliikenne ja Britannian ja Euroopan välinen lauttaliikenne. Se on yksi maailman vilkkaimmista vesiväylistä, sen kautta kulkee noin 400 laivaa päivittäin. Kanaalissa otettiin käyttöön maailman ensimmäinen tutkaohjattu laivaliikenteen valvontajärjestelmä Dover Traffic Separation System TSS.
Lauttaliikenne kanaalin poikki
thumb|Doverin lauttasatama ja kalkkikallioita. Tärkeimmät lauttareitit ovat:
Tunneliliikenne
thumb|Kanaalin tunnelin reitti [[Doverinsalmi|Doverinsalmen poikki.]] thumb|Tunnelin syvyysprofiilipiirros: tunneli kulkee keskimäärin 40 metriä merenpohjan alapuolella.
Englannin kanaalin alittavan tunnelin rakennustyöt aloitettiin vuonna 1987 ja liikenne Ranskan ja Englannin välillä käynnistyi 1994. Kanaalin tunneli eli Eurotunneli Englannin Folkestonesta Ranskan Coquellesiin on 50 kilometrin pituinen, 38 kilometriä siitä kulkee Kanaalin alla Doverinsalmen kohdalla, keskimäärin 40 metriä merenpohjan alapuolella.
Kanaalin tunnelissa liikennöidään huoltoliikennettä lukuun ottamatta ainoastaan junalla. Tunneli on kuitenkin myös tärkeä osa tieyhteyttä; junat kuljettavat autolauttojen tapaan sekä rahti- että henkilöajoneuvoja. Liikenteessä on neljän tyyppisiä junia.
Nopeimmat Eurostar-luotijunat kuljettavat matkustajia Lontoon St Pancrasin rautatieaseman ja mantereen puolella Pariisin Gare du Nordin sekä Brysselin Bruxelles-Midin aseman välillä. Syksystä 2007 alkaen Lontoon ja Pariisin väli matkataan parhaimmillaan aikaan 2 tuntia ja 15 minuuttia, Lontoon–Brysselin väli tunnissa ja 51 minuutissa.
Eurotunnel Shuttle on autojuna, joka kuljettaa erilaisia maantieajoneuvoja matkustajineen Folkestonen ja Coquellesin välillä; lastauksineen matka kestää noin 90 minuuttia. Freight Shuttle Train kuljettaa rekkoja; näissä junissa kuljettajat matkustavat omissa vaunuosastoissaan. Tämän lisäksi tunnelissa kulkee normaaleja tavarajunia.
Vuonna 2005 Eurotunnelin läpi kuljetettiin noin 2 miljoonaa henkilöautoa, 1,3 miljoonaa kuorma-autoa ja 77 000 linja-autoa; rahtia kulki noin 1,6 miljoonaa tonnia. Eurostar-junat kuljettivat Kanaalin poikki noin 8,3 miljoonaa matkustajaa vuonna 2007.
Merkittäviä kanaalin ylityksiä
Kuumailmapallon avulla Englannin kanaalin ylittivät ensimmäisinä ranskalainen Jean-Pierre Blanchard ja yhdysvaltalainen John Jeffries 7. tammikuuta 1785.
Lentokoneella kanaalin poikki lensi ensimmäisenä ranskalainen Louis Blériot yksitasoisellaan vuonna 1909.
Ensimmäinen puhelinkeskustelu Pariisin ja Lontoon välillä käytiin 18. maaliskuuta 1891 kanaalin ali laskettua lennätinkaapelia myöten.
Uimalla kanaalin ylitti ensimmäisenä englantilainen Matthew Webb, joka ui Doverista Calais’hen 24.–25. elokuuta 1875 ajassa 21 tuntia ja 45 minuuttia. Vastakkaiseen suuntaan ui Enrico Tiraboschi vasta vuonna 1923. Ensimmäinen Englannin kanaalin poikki uinut nainen oli amerikkalainen olympiavoittaja Gertrude Ederle, joka vuonna 1926 ui Ranskasta Englantiin ajassa 14 h 31 min, kaksi tuntia nopeammin kuin kukaan häntä ennen.
Nykyinen kanaalinuinnin nopeusennätys on Petar Stoychevilla vuodelta 2007, 6.57.50. Edestakaisen uinnin ennätys on Philip Rushilla vuodelta 1987, 16 h 10 min. Useimmin kanaalin yli on uinut Alison Streeter, 46 kertaa, joista kolme edestakaisia uinteja ja yksi kolminkertainen ylitys; hänellä on kiistaton ”Kanaalin kuningattaren” titteli.
Aiheesta muualla
50.18333°N, -0.53333°W
Ascension
Ascension on Yhdistyneelle kuningaskunnalle kuuluva saari eteläisellä Atlantin valtamerellä Atlantin keskiselänteellä.
Saaren korkein kohta on sisämaassa oleva The Peak (859 m). Saarella on viisi asutuskeskusta, jotka ovat:
Ascensionilla on yksi viidestä maa-antennista, joita käytetään GPS-järjestelmän apuna. Saarella on myös BBC:n lyhytaaltolähetysten lähetysasema ja Euroopan avaruusjärjestön tutka Ariane 5 -laukaisujen seurantaan ja NASAn kalustoa.
Historia
250px|thumb|left|Ascensionin kartta Portugalilaisen João da Novan uskotaan nähneen saaren 1501, mutta hän ei raportoinut sitä. Alphonse d’Albuquerque havaitsi sen 1503 ja nimesi sen katolilaisen helatorstain (Ascensão, lat. Ascensionis) mukaan. Helmikuussa 1701 William Dampierin komentama HMS Roebuck upposi Clarence Bayssa ja 60 miestä selvisi saarella kaksi kuukautta.
Ensimmäisen kerran saari asutettiin pysyvästi 1815, kun brittiläinen varuskunta miehitti sen varmistuksena sen jälkeen kun Napoléon oli vangittu Saint Helenalle. Myöhemmin saari oli muun muassa orjakauppaa vastaan taistelevan West Africa Squadronin huoltopaikkana. Vuonna 1898 Eastern Telegraph Company veti sinne kaapelin tarkoituksena yhdistää Britannian siirtomaihinsa Etelä-Afrikassa.
Toisen maailmansodan aikana Yhdysvallat rakensi saarelle lentokentän, Wideawake, jota käytettiin koneiden kuljetuksessa Atlantin yli. 9. joulukuuta 1941 Saksan laivaston sukellusvene U-124 lähestyi saarta tarkoituksenaan upottaa satamassa olevat laivat tai tuhota tykkitulella kaapeliasema. Saarelle asennettu kaksitykkinen patteri pelotti sukellusveneen pois.
Kylmän sodan aikana Yhdysvaltain joukot palasivat ja lentokenttää laajennettiin 1960-luvulla.
Ascensionia on käytetty huoltosatamana muun muassa Falklandin sodassa vuonna 1982. Brittisotilaita ja heidän kalustoaan kuljettaneet rahti- ja sotilasalukset pysähtyivät saarella täydennyksiä varten ennen maihinnousua Falklandinsaarille. Lentokenttä oli Victor-V-pommittajien ja Victor-tankkereiden tukikohtana.
Gustaf-Adolf Lundell
Gustaf-Adolf Lundell (9. marraskuuta 1874 Turku – 14. huhtikuuta 1944 Helsinkii) oli suomalainen ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija.
Suomen Kristillisen Työväen Liitto
Puolue lohkesi vuonna 1906 SDP:stä ja sen taustalla oli tyytymättömyys ajan materialistiseen henkeen. Puolue pysyi vasemmistohenkisenä, osana poliittista työväenliikettä, vaikka solmikin muutamia vaaliliittoja porvaripuolueiden kanssa.
Historia
Kristillisiä työväenyhdistyksiä alettiin perustaa vastavetona työväenliikkeen, varsinkin sosialidemokraattien Forssan puoluekokouksen 1903 jälkeiselle kirkkovastaisuudelle. Ensimmäinen kristillinen työväenyhdistys perustettiin Tampereella 1905, mutta useita muitakin yhdistyksiä perustettiin samoihin aikoihin. Seuraavana vuonna päätettiin perustaa Suomen Kristillisen Työväen Liitto (SKrTL) kattojärjestöksi. Liiton perustava kokous pidettiin 1906 Tampereella, johon saapui edustajia 26:sta kristillisestä työväenyhdistyksestä.
Liitto nousi eduskuntaan ensimmäisissä eduskuntavaaleissa 1907 ja pysyi siellä 1913 saakka. Se sai kansanedustajiaan uudelleen eduskuntavaaleissa 1916, mutta ei vaaleissa 1917. SKrTL pääsi vielä eduskuntavaaleissa 1919 eduskuntaan, mutta ei osallistunut eduskuntavaaleihin 1922 protestoiden mielestään pieniä puolueita syrjinyttä vaalilakia. Liitto osallistui kunnallisvaaleihin vuosittain 1918-1922, jonka jälkeen se lopetti poliittisen toimintansa.
Nykyinen toiminta
Nykyiseltä nimeltään Kristillisen Työväen Liitto (SKrTL) toimii edelleen yhdyssiteenä kristillisten työväenyhdistysten välillä. Liitto toimii evankelioivana ja sosiaalityötä tekevänä evankelis-luterilaisen kirkon yhteydessä. Liitto julkaisee kerran kuukaudessa ilmestyvää lehteä Sana ja Työ.
Lars Evensen
Lars Samuel Myhrer Evensen (12. marraskuuta 1896 Frogn – 19. tammikuuta 1969 Kristiansand) oli norjalainen ammattiyhdistysmies ja poliitikko, joka istui suurkäräjillä 1954–1957 sekä toimi Norjan ulkomaankauppaministerinä 1945–1947 ja elinkeinoministerinä 1947–1953. Vuosina 1954–1966 hän oli Länsi-Agderin maaherra. Evensen kuului alun perin Norjan kommunistiseen puolueeseen, mutta siirtyi myöhemmin Työväenpuolueeseen.
Kaarlo Kustaa Östberg
Kaarlo Kustaa Östberg (3. joulukuuta 1875 Oulu – 4. joulukuuta 1954 Helsinki) oli suomalainen filosofian maisteri ja yliopettaja.
Östbergin vanhemmat olivat pakkahuoneentarkastaja Johan Petter Östberg ja Sofia Theresia Lundqvist. Hän pääsi ylioppilaaksi Oulun lyseosta 1893 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1899 ja maisteriksi 1900.
Östberg oli Joensuun lyseon kollegana 1901–1905, Oulun reaalilyseossa saksa ja ranskan kielen vanhempana lehtorina 1905–1916 ja rehtorina 1908–1916, viransijaisena ja tuntiopettajana Helsingissä 1917–1926 sekä Helsingin suomalaisessa normaalilyseossa saksan- ja ranskankielen vanhempana lehtorina 1926–1931 ja yliopettajana 1931–1941.
Östberg oli naimisissa 1916–1945 voimistelunopettaja Märtha Matilda Alopaeus-Parviaisen (k. 1945) kanssa.
Rasinlampi (Ähtäri)
Rasinlampi on Etelä-Pohjanmaalla Ähtärissä Rintalankylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 1,4 hehtaaria, se on 200 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 450 metriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Toisveden alueella (35.42), jonka Peränteen alueeseen (35.424) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 185,1 metriä mpy.
Venustiano Carranza
Venustiano Carranza Garza (29. joulukuuta 1859 Cuatro Ciénegas, Coahuila – 21. toukokuuta 1920 Tlaxcalantongo, Puebla) oli yksi Meksikon vallankumouksen johtajista, joka toimi Meksikon tosiasiallisena johtajana vuodesta 1914 ja virallisena presidenttinä vuosina 1917–1920. Hän säädätti uuden edistyksellisen perustuslain, mutta ei ryhtynyt toteuttamaan siinä luvattuja sosiaalisia uudistuksia. Hänet syrjäytettiin ja murhattiin valtataistelun seurauksena.
Carranza tunnettiin älykkäänä ja itsepäisenä, mutta häneltä puuttui muiden vallankumousjohtajien karisma. Virheistään huolimatta hän onnistui jossain määrin vakauttamaan Meksikon oloja valtakautensa aikana.
Tie valtaan
Carranza syntyi varakkaan maanomistajan perheeseen. Hän kävi yksityiskouluja Saltillossa ja Méxicossa ja suoritti lakiopintoja, mutta palasi valmistuttuaan hoitamaan sukutilaansa. Carranza aloitti poliittisen uransa toimimalla vuodesta 1887 kotikaupunkinsa Cuatro Ciénegasin pormestarina. Hän nousi kansalliseen maineeseen johdettuaan vuonna 1893 veljiensä kanssa kapinaa, jolla presidentti Porfirio Díazin miehenä tunnettu Coahuilan kuvernööri José María Garza painostettiin eroamaan. Carranza ystävystyi tässä yhteydessä vaikutusvaltaisen Bernardo Reyesin kanssa, ja eteni urallaan kansanedustajaksi sekä vuonna 1904 senaattoriksi. Vuonna 1908 Carranzaa pidettiin vahvana ehdokkaana Coahuilan kuvernööriksi, mutta presidentti Díaz esti hänen valintansa. Tämän jälkeen Carranza ryhtyi tukemaan Francisco Maderoa, joka johti Díazin syrjäyttämiseen tähdännyttä liikettä.
Vaikka Carranza liittyi Díazin vastaiseen vallankumoukseen vasta viime hetkellä, Madero nimitti hänet kapinahallituksensa sotaministeriksi. Kapinapäälliköt Pancho Villa ja Pascual Orozco eivät hyväksyneet tätä. Voittoisan Ciudad Juárezin taistelun jälkeen Carranza pääsi osallistumaan neuvotteluihin, joissa Díaz suostui luopumaan vallasta. Maan johtoon tullut Madero nimitti Carranzan tämän tavoittelemalle paikalle Coahuilan kuvernööriksi vuonna 1911. Carranza suhtautui kuitenkin pidättyväisesti Maderon suunnittelemiin uudistuksiin ja piti tätä liian heikkona johtajana.
Kun kenraali Victoriano Huerta syrjäytti ja teloitutti Maderon helmikuussa 1913, Carranza ryhtyi johtamaan Huertan vastaista kapinaa. Carranza joutui aluksi pakenemaan maan luoteisosaan. Hän laati ja julkisti 26. maaliskuuta 1913 niin sanotun Guadalupen suunnitelman (Plan de Guadalupe), jossa vaadittiin perustuslaillisen hallinnon palauttamista Meksikoon. Hän onnistui vähitellen luomaan itselleen kunnon armeijan (niin sanottu perustuslaillinen armeija), ja liittoutui Emiliano Zapatan sekä Álvaro Obregónin kanssa, jotka johtivat itsenäisesti syntyneitä kapinaliikkeitä maan muissa osissa. Carranzan johtama kapinahallitus sääti lakeja ja painoi rahaa hallitsemallaan alueella. Obregónin, Pablo González Garzan ja Pancho Villan hyökätessä pääkaupunkiin eri suunnista Huerta kukistui elokuussa 1914. Liittouma kuitenkin hajosi saman tien Carranzan otettua vallan Obregónin tuella. Villan ja Zapatan yhtyneet armeijat jatkoivat nyt sotaa heitä vastaan. Seuraavina vuosina Carranza joutui useaan kertaan pakenemaan Méxicosta Veracruziin, mutta hän hallitsi maan tärkeimpiä satamia saaden siten enemmän tuloja kuin kilpailijansa ja pääsi Obregónin ansiosta vähitellen niskan päälle sisällissodassa. Villa ja Zapata joutuivat perääntymään, ja lokakuussa 1915 Yhdysvallat tunnusti Carranzan hallituksen.
Meksikon presidenttinä
Carranza kannatti poliittisia uudistuksia mutta ei sosiaalisia mullistuksia niin kuin Villa ja Zapata. Hän kutsui koolle kansalliskokouksen säätämään uutta perustuslakia. Carranza toivoi lähinnä uudistettua versiota vuoden 1857 perustuslaista, mutta vuonna 1917 hyväksytystä uudesta perustuslaista tuli kuitenkin selvästi radikaalimpi. Se sisälsi mainintoja uudesta työlainsäädännöstä, maareformista ja luonnonrikkauksien säilyttämisestä kansallisessa omistuksessa. Carranza hyväksyi nämä linjaukset vain vastentahtoisesti. Perustuslain astuttua voimaan hänet valittiin 1. toukokuuta 1917 virallisesti presidentiksi, mutta hän ei aktiivisesti pyrkinyt toteuttamaan siinä edellytettyjä reformeja, mikä johti monien pettymiseen ja aiheutti levottomuuksia. Villan ja Zapatan johtamat kapinallisetkin aiheuttivat yhä harmeja. Carranzan luovuttua yhä selvemmin lupaamastaan uudistuspolitiikasta Zapatan kannatus näytti jälleen lisääntyvän, mutta huhtikuussa 1919 Carranza sai tämän murhautettua salajuonen avulla.
Carranzan presidenttikauden oli määrä päättyä joulukuussa 1920, ja hän päätti järjestää seuraajakseen Ignacio Bonillasin, jota uskoi voivansa ohjailla. Kun Carranzan aiempi liittolainen kenraali Obregón päätti myös asettua ehdolle presidentiksi, Carranza pyrki kaikin tavoin murskaamaan Obregónin ja tämän kannattajat. Huhtikuussa 1920 Obregón nousi kapinaan, sai armeijan tuekseen ja marssi Méxicoon, jolloin Carranza joutui jälleen kerran pakenemaan hallituksineen pääkaupungista. Matkalla Veracruziin hänen junaansakin hyökättiin ja hän pakeni muutaman tukijansa kanssa ratsain vuorille. Kenraali Rodolfo Herrera otti Carranzan vastaan Tlaxcalantongossa, mutta pettikin hänet: Herreran sotilaat ampuivat Carranzan ja tämän lähimmät miehet sänkyihinsä näiden nukkuessa toukokuun 20. ja 21. päivän välisenä yönä. Presidentiksi tultuaan Obregón asetti Herreran syytteeseen, mutta tämä vapautettiin, sillä Carranzan kuolemaan oltiin lähinnä tyytyväisiä.
Kauko Juhantalo
Kauko Johannes Juhantalo (28. huhtikuuta 1942 Kankaanpää – 26. huhtikuuta 2020 Kankaanpää ) oli suomalainen keskustalainen poliitikko. Juhantalo valittiin kansanedustajaksi seitsemän kertaa ja hän toimi ministerinä 1991–1992. Koulutukseltaan Juhantalo oli oikeustieteen kandidaatti (1972) Turun yliopiston oikeustieteellisestä tiedekunnasta. Sotilasarvoltaan hän oli reservin yliluutnantti.
Juhantalolla oli Kankaanpäässä oma asianajotoimisto vuosina 1971–1993. Hän toimi myös grilliyrittäjänä ja maanviljelijänä. Ravimiehenäkin tunnettu Juhantalo oli Suomen Hippoksen hallituksen puheenjohtajana vuosina 1987–1993.
Juhantalo toimi myös kankaanpääläisen Vatajankosken Sähkö Oy:n hallituksen puheenjohtajana.
Juhantalo tuomittiin 1993 valtakunnanoikeudessa vuoden ehdolliseen vankeuteen lahjusten vaatimisesta ministerinä ollessaan. Tämän jälkeen hänet myös erotettiin eduskunnasta.
Ura
Juhantalo toimi kansanedustajana Turun ja Porin läänin pohjoisesta vaalipiiristä ajalla 24. maaliskuuta 1979 – 3. joulukuuta 1993 ja 24. maaliskuuta 1995 – 23. maaliskuuta 1999. Turun ja Porin läänin pohjoisen vaalipiirin seuraajasta Satakunnan vaalipiiristä hän oli kansanedustajana 19. maaliskuuta 2003 lähtien vuoden 2007 eduskuntavaaleihin saakka. Juhantalon ansioiksi luetaan Kankaanpään kuntoutuskeskuksen olemassaolo sekä vaikuttaminen taidekoulun ja varuskunnan säilymiseen Kankaanpäässä. Juhantalo toimi kauppa- ja teollisuusministerinä 1991–1992 sekä keskustan eduskuntaryhmän puheenjohtajana vaalikaudet 1983–1987 ja 1987–1991.
Juhantalo toimi Kankaanpään kaupunginvaltuuston puheenjohtajana vuosina 1981–1992 ja kaupunginhallituksen puheenjohtajana vuosina 2001–2008.
Tuomio valtakunnanoikeudessa
1991–1992 Kauko Juhantalo toimi kauppa- ja teollisuusministerinä Esko Ahon hallituksessa, missä hän joutui SKOP-ryhmän kriisin vuoksi tekemisiin myös ryhmän suurimman yksittäisen riskikeskittymän, metalliteollisuuskonserni Tampellan rahoitusvaikeuksien kanssa. SKOP:n johtaja Christopher Wegelius oli tullut pyytämään valtion tukea Tampellan pelastamiseksi. Wegelius esitti muistelmissaan, että Kauko Juhantalo oli ministerin ominaisuudessa pyrkinyt yhdistämään Tampellan pelastamiseen tarvittavan valtion rahoitusratkaisun omien yhtiöidensä mahdolliseen rahoitukseen säästöpankkiryhmästä. Wegelius nimitti Juhantalon menettelyä koplaamiseksi.
Seurauksena oli paljon julkisuutta saanut oikeudenkäynti valtakunnanoikeudessa, joka kokoontui Säätytalossa. Syyttäjänä toimi eduskunnan oikeusasiamies Jacob Söderman.
Wegeliuksen todistuksen perusteella ja aihetodistein päädyttiin tuomitsemaan Juhantalo ehdolliseen vankeuteen lahjusten ehdottamisesta.
Tuomiosta äänestettiin. Enemmistön muodostivat Olavi Heinonen, Antti Suviranta, Kaarlo L. Ståhlberg, Veikko M. Hämäläinen, Kaarina Suonio, Mikko Jokela, Bengt Broms, Sakari Knuuttila ja Carl-Olaf Homén. Juhantalo tuomittiin yhden vuoden ehdolliseen vankeuteen. Vesa Majamaa ja Esko Kilpeläinen olisivat tuominneet kuuden kuukauden ehdottoman vankeusrangaistuksen. Edward Andersson olisi hylännyt toisen syytekohdan ja tuominnut toisesta vain kolmen kuukauden ehdollisen vankeusrangaistuksen.
Juhantalo erosi kauppa- ja teollisuusministerin tehtävästä heinäkuussa 1992, ja hänen seuraajakseen tuli Pekka Tuomisto. Juhantalon yrityksiä meni konkurssiin marraskuussa 1992. Juhantalo ilmoitti oikeudenkäynnin päätyttyä, ettei hän aio itse erota eduskunnasta. Pääministeri Esko Aho ei vaatinut Juhantalon eroa, vaan jätti asian tämän omaan harkintaan. Marraskuun alussa Suomen Kristillisen Liiton kansanedustaja Eeva-Liisa Moilanen teki aloitteen Juhantalon erottamiseksi, ja aloitetta asettuivat ensimmäisinä tukemaan kansanedustajat Arja Alho (SDP), Tuulikki Ukkola (LKP) ja Päivi Varpasuo (Kok.). Joulukuun alussa Juhantalo erotettiin eduskunnasta äänin 134–41. Kyseessä oli ensimmäinen tällainen tapaus silloisen valtiopäiväjärjestyksen voimassaoloaikana. Juhantalon tilalle eduskuntaan nousi varasijalta aiemminkin kansanedustajana toiminut emäntä Saimi Ääri. Lisäksi kuusi kansanedustajaa pyysi eduskunnan perustuslakivaliokuntaa selvittämään oikeuskansleri Jorma S. Aallon toiminnan Juhantaloa koskeneessa prosessissa. Aalto oli katsonut esitutkinnan valmistuttua antamassaan lausunnossa, ettei hän aikonut nostaa syytettä Juhantaloa vastaan, koska tämä ei ollut hänen mielestään toiminut ”selvästi lainvastaisesti” vaan ainoastaan ”varomattomasti, sopimattomasti ja moitittavasti”. Perustuslakivaliokunta antoi Aallolle huomautuksen mutta ei pitänyt aiheellisena asettaa Aaltoa syytteeseen valtakunnanoikeudessa.
Tammikuussa 1994 Juhantalo erotettiin myös Suomen Asianajajaliitosta.
Paluu politiikkaan
Kauko Juhantalo palasi eduskuntaan eduskuntavaaleissa 1995 6 580 äänellä. Vuoden 1999 vaaleissa Juhantalo ei tullut valituksi eduskuntaan. Vuoden 2003 vaaleissa hän sai 8 484 ääntä ja hänet valittiin eduskunnan puolustusvaliokunnan puheenjohtajaksi. Juhantalo ei päässyt eduskuntaan vuoden 2007 vaaleissa. Hän oli ehdolla myös vuoden 2009 europarlamenttivaaleissa. Vuoden 2015 eduskuntavaaleissa Juhantalo valittiin jälleen eduskuntaan 4 628 äänellä. Vaalien jälkeen hänet valittiin maa- ja metsätalousvaliokunnan puheenjohtajaksi. Juhantalo jätti eduskunnan vuoden 2019 eduskuntavaaleissa.
Yksityiselämä
Juhantalo oli naimisissa kuvataiteilija Liisa Juhantalon (o.s. Rekola) kanssa vuodesta 1967 kuolemaansa saakka. Heillä on neljä lasta.
Waldemar Piha
Anton Waldemar Piha (1. tammikuuta 1882 Rauman maalaiskunta – 16. maaliskuuta 1952 Tyrvää) oli suomalainen runoilija.
Waldemar Piha valmistui kansakoulunopettajaksi Rauman seminaarista vuonna 1904 ja toimi opettajana Alastarolla vuosina 1904–1908, Punkalaitumella vuosina 1908–1920 ja Tyrväällä vuodesta 1920. Opettajan työnsä ohella Piha toimi nuorisoseurojen puheenjohtajana ja vakuutusasiamiehenä.
OpenWrt
OpenWrt on pääasiassa reititinlaitteita varten räätälöity Linux-käyttöjärjestelmän levityspaketti.
Historia
Alun perin OpenWrt kehitettiin Linksys WRT54G-tukiasemalle.
OpenWrt:n kehittämisen on mahdollistanut se, että Linksysin tuotteessaan käyttämä ohjelmisto on lisensoitu GNU GPL -lisenssillä. Lisenssiehtojen mukaisesti Linksys on julkaissut tuotteessaan käyttämänsä ohjelmakoodin, jota hyödyntämällä taidokkaat ohjelmoijat, hakkerit, ovat voineet kehittää oman versionsa laitteen ohjelmistosta. Linksys julkaisi ohjelmakoodinsa vuonna 2004.
Ominaisuudet
Toisin kuin monet muut olemassa olevat firmware-versiot, OpenWrt on kehitetty puhtaalta pöydältä uudeksi järjestelmäksi. OpenWrt:n kehittämisen pääajatuksena onkin välttää kaikkien ominaisuuksien sisällyttämistä samaan pakettiin, ja tarjota hyvin kevyt perusjärjestelmä, jota voi helposti laajentaa tarpeiden mukaisesti käyttämällä ipkg-paketinhallintajärjestelmää.
OpenWrt-ohjelmistoa hallitaan www-käyttöliittymällä tai komentoriviltä SSH-yhteyden kautta. Laite voidaan konfiguroida hyvinkin monimutkaisesti, koska perinteinen www-käyttöliittymä ja ohjelmisto rajoituksineen eivät ole esteenä. Mahdollista on esimerkiksi määritellä eri VLAN-verkkoja laitteen neliporttiseen kytkimeen. Myös VPN-yhteyksille saadaan tuki, joka löytyy vain kalliimmista laitteista vakiona.
Miksi asentaa?
OpenWrt-ohjelmistolla saadaan käyttöön uusimmat Linux-ohjelmistot omaan tukiasemaan. Samalla saadaan laitteen toiminta mahdollisimman nopeaksi ja joustavaksi. Perehtyneemmille käyttäjille alusta tarjoaa mahdollisuuden kehittää toimintoja, jotka löytyvät vasta paljon kalliimmista laitteista.
Suomessa
Suomessa suurin OpenWrt-ohjelmiston avulla rakennettu WLAN-yhteisö on OpenSpark.
Alexander Goehr
thumb|right|Alexander Goehr ([[Jerusalem, 2007).]]
Alexander Goehr (s. 10. elokuuta 1932 Berliini) on brittiläinen säveltäjä. Hän on Walter Goehrin poika ja muutti syntymäänsä seuranneena vuonna Englantiin.Hän opiskeli Richard Hallin johdolla Royal Manchester College of Musicissa, jossa hän perusti New Music Manchester Groupin Harrison Birtwistlen, Peter Maxwell Daviesin ja John Ogdonin kanssa. Hän täydensi opintojaan Olivier Messiaenin ja Yvonne Loriod'n johdolla Pariisissa. 1960-luvun alussa hän työskenteli BBC:n palveluksessa ja perusti Music Theatre Ensemblen. 1960-luvun lopusta saakka Goehr on opettanut New England Conservatoryssa (Boston), Yalen yliopistossa ja Leeds College of Musicissa. Vuonna 1975 hän otti vastaan Cambridgen yliopiston professorin viran. Lisäksi hän on tehnyt opetustyötä Kiinassa ja saanut kaksi residenssiä Tanglewoodissa.
Goehrin työssä säveltäjänä tapahtui käännekohta samoihin aikoihin kun hänestä tuli Cambridgen professori. Psalm IV (1976) merkitsi toisen maailmansodan jälkeisen sarjallisuuden hylkäämistä. Säveltäjä alkoi yhdistää omaa harmonista kieltään historialliseen käytäntöön, jossa lisättiin nuotteihin basso continuo. Sinfonista muotoa hän on tutkiskellut muiden muassa teoksissaan Sinfonia (1979), Symphony with Chaconne (1985–6) ja Eve Dreams in Paradise (1987–8). Hän on luonut myös lukuisia kunnianhimoisia vokaaliteoksia. Tyypillisiä niissä ovat olleet aihevalinnat, jotka toimivat sosiopoliittisiin aiheisiin viittaavina allegorioina. Näihin töihin kuuluvat The Death of Moses (1992), kantaatti Babylon the Great is Fallen (1979) ja ooppera Behold the Sun (1985). Kaikki vokaaliteokset eivät ole luonteeltaan yhteiskunnallisia; Goehrin vokaaliteoksia vailla yhteiskunnallista aihepiiriä ovat Messiaen-vaikutteinen kantaatti Sing, Ariel (1989–90) ja italialaisen renessanssin äänimaailmoja tavoitteleva ooppera Arianna (1995). Oopperansa Kantan & Damask Drum (1997–8) tuotantojen (Dortmund, Lontoo) jälkeen Goehr omistautui lähes pelkästään kamarimusiikille.
Goehrilla on ollut läheinen yhteistyösuhde Oliver Knussenin kanssa. Knussen on kantaesittänyt ja levyttänyt monia Goehrin teoksista. Muita hänen teostensa esittäjiä ovat olleet muiden muassa BBC:n sinfoniaorkesteri, Tabea Zimmermann, Leonard Slatkin, BBC:n filharmonikot, H. K. Gruber, Jacqueline du Pré, Daniel Barenboim, New Philharmonia Orchestra, Bernard Haitink, Lontoon filharmoninen orkesteri, Bostonin sinfoniaorkesteri, Seiji Ozawa, Bambergin sinfoniaorkesteri, Lahav Shani, Hong Kong Sinfonietta, London Sinfonietta, Peter Serkin, Huw Watkins, Scharoun Ensemble Berlin, Ensemble Modern ja Nash Ensemble.
Goehr on British Composer Awardin saaja, Yhdysvaltain taide- ja kirjallisuusakatemian kunniajäsen ja vuodesta 2019 elinikäisten saavutustensa ansiosta Royal Philharmonic Societyn kunniajäsen. Hänen käsikirjoitusarkistoaan kuratoi Berliinin taideakatemia.
Muun muassa musiikkifilosofiaan erikoistunut Lydia Goehr on Alexander Goehrin tytär.
Tenbun-kausi
Tenbun, myös Tenmon, on japanilainen aikakausinimi (nengō), jota käytettiin heinäkuusta 1532 ja lokakuuhun 1555. Tuolloin Japanin keisarina oli Go-Nara. Tenbun-kautta edelsi Kyōroku-kausi ja seurasi Kōji-kausi.
Vuonna 1547 Japanin ja Korean Joseon-dynastian välillä solmittiin niin kutsuttu ”Tenbun-sopimus”, jolla maiden välinen kauppa aloitettiin uudelleen mutta rajoitettiin yhteen korealaiseen satamaan, Busaniin, ja Sō-klaanille annettiin lupa lähettää Koreaan 25 alusta vuodessa. Kaupankäynti oli keskeytynyt wakō-merirosvojen toiminnan vuoksi.
Virsi
Suomen sana virsi on alkujaan tarkoittanut yleensä laulua tai varsinkin pitkähköä kalevalamittaista kansanrunoa. Virren laulamista on kutsuttu myös veisaamiseksi. Kristillisten virsien sävelmiä nimitetään yleisesti nimellä koraali.
Virren määritelmiä
Suomen sana virsi (pr. wīrds ) on vanha balttilainen lainasana. Se on alkujaan tarkoittanut yleensä laulua tai varsinkin pitkähköä kalevalamittaista kansanrunoa, kuten Mataleenan virttä, jolla on kuitenkin kristilliset juuret. Sanaa virsi on käytetty yhtä lailla myös täysin pakanallisista runoista, kuten Vipusen virrestä. Alkuperäinen merkitys on edelleen säilynyt esimerkiksi yhdyssanassa itkuvirsi.
Virren sävelmä ja laulaminen
Virren laulamista on kutsuttu myös veisaamiseksi. Virressä on yleensä useita säkeistöjä. Virren säkeistöt ovat yleensä loppusointuisia, mutta jotkin virret ovat loppusoinnuttomia. Virren veisuuta voidaan säestää jollakin soittimella. Kirkoissa soittimena käytetään yleensä urkuja. Virttä voidaan säestää myös esimerkiksi pianolla, urkuharmonilla, kitaralla tai huilulla. Veisuuta johtaa usein esilaulaja, Suomen luterilaisissa kirkoissa yleensä kanttori. Virrestä voidaan eri tilaisuuksissa valita laulettaviksi vain osa säkeistöistä. Joissakin maissa, esimerkiksi Tanskan kansankirkossa on normaalia laulaa virret kokonaan. Monet virret ovat syntyneet rukouksena.
Virsien sävelmiä nimitetään yleisesti nimellä koraali. Koraalisävelmät kehityivät reformaation myötä kun seurakunta alkoi osallistua jumalanpalveluksen lauluihin. Myöhemmin, 1600-ja 1700-luvuilla virsien sävelmistöt laajenivat siten, että pietismin aikana virsisävelmät saivat vaikutteita tanssirytmeistä ja valistuksen aikana virsisävelmät saattoivat olla tunteikkaita. Koraali ei ole ainoa virsisävelmän muoto.
Suomessa tunnetuin virsien kokoelma on kirkolliskokouksen hyväksymä Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirja.
Erityyppisiä virsiä
Reformaation aikana ja sen jälkeen virsi liittyi sisältönsä puolesta keskeisesti jumalanpalveluksiin tai kirkkovuoden kiertoon. 1600-luvulta alkaen aihepiiri laajeni. Etenkin vaikeat yhteiskunnalliset tilanteet, sodat, nälänhätä synnyttivät virsiä, joiden aiheena oli lohdun tuominen ihmisen elämäntilanteeseen. Virsiä alettiin kirjoittaa myös kotihartauden tarpeeseen.
Virret ovat virsikirjoissa osastoittain niiden käyttötarkoituksen mukaisesti. Eri kirkkojen virsikirjoissa sama virsi voi olla eri osastoissa. Esimerkiksi virsi ”Maa on niin kaunis” on Suomen ev. lut. kirkon virsikirjassa (Virsi 30) ja Tanskan kansankirkon virsikirjassa jouluvirsien osastossa, Ruotsin kirkon virsikirjassa osastossa ”Tulevaisuus ja toivo/Pyhiinvaellus”. Virsi ”Oi Herra luoksein jää” on Suomen ev. lut. kirkon virskirjassa iltavirsi (virsi 555), Helsingin katolisen hiippakunnan laulukirjassa ”Cantemus” se on hautajaisvirsi.
Tunnettuja virsirunoilijoita
Tunnettuja virsirunoilijoita, joiden virsiä on suomenkielisissä virsikirjoissa:
Keskiaika
1500–1700-luvut
1800-luku
1900–2000-luvut
Caviezel
Caviezel on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Paini kesäolympialaisissa 1964
Kesäolympialaisten 1964 painissa kilpailtiin kahdeksassa sarjassa sekä kreikkalais-roomalaisessa että vapaapainissa. Menestynein maa oli viisi kultaa voittanut isäntämaa Japani.
Maggie Teyte
thumb|right|Maggie Teyte
Maggie Teyte DBE (alkuperäiseltä nimeltään Margaret Tate; 17. huhtikuuta 1888 Wolverhampton – 26. toukokuuta 1976 Lontoo) oli brittiläinen sopraano, joka tunnettiin ooppera- ja konserttiesiintyjänä sekä levyttävänä taiteilijana. Hän saavutti merkittävän aseman ranskalaisen laulukirjallisuuden tulkitsijana.
Teyte opiskeli lapsena Royal College of Musicissa ja muutti vuonna 1903 Pariisiin opiskellakseen laulamista Jean de Reszken johdolla. Hän teki konserttidebyyttinsä vuonna 1906 Reynaldo Hahnin järjestämässä Mozart-festivaalissa ja oopperadebyyttinsä vuonna 1907 Monte-Carlossa. Vuonna 1908 Claude Debussy valitsi hänet Mary Gardenin seuraajaksi Mélisanden rooliin Pelléas et Mélisande -oopperansa alkuperäisesityksiin Pariisissa. Tämä ratkaisu oli menestyksekäs. Debussy jatkoi yhteistyötään Teyten kanssa myös konserteissa.
Teyte esiintyi myös muiden muassa Chicagon ja Bostonin oopperoissa sekä Metropolitan-oopperassa ja Opéra-Comiquessa. Omassa kotimaassaan hän esiintyi Beecham Opera Companyssa, British National Opera Companyssa, Covent Gardenissa ja muualla. Ranskalaisen lauluohjelmiston tulkkina Teyte nousi kansainväliseen tietoisuuteen vuonna 1937 levytyksellään Debussy-resitaalistaan pianisti Alfred Cortot'n kanssa. Vuonna 1940 tätä levyä seurasi ranskalaista laulumusiikkia Berliozista Debussyyn sisältävä albumi, johon kuuluu sekä piano- että orkesterisäesteisiä kappaleita. Viimeisen oopperaesiintymisensä Teyte teki vuonna 1951 Belindana Henry Purcellin Dido and Aeneas -oopperassa Lontoossa ja viimeisen konserttiesiintymisensä vuonna 1955 samassa kaupungissa.
Teyte pääsi vuonna 1957 Kunnialegioonan ritariksi ja sai vuonna 1958 Brittiläisen imperiumin ritarikunnan Dame-arvon.
Yksityiselämä
Teyte oli säveltäjä James W. Taten sisko. Sisarusten vanhemmat olivat katolilaisia. Isä oli Theodor Leschetizkyn opissa ollut amatööripianisti etunimeltään Jacob, ja äiti, Maria, oli laulun harrastaja.
Marshall Islands Journal
Marshall Islands Journal on marshallinsaarelainen sanomalehti, jonka julkaisu aloitettiin 1960-luvulla. Se on yksityisessä omistuksessa ja ilmestyy viikoittain. Lehden uutiset ovat sekä englannin että marshallin kielellä.
Bagnoles-de-l’Orne-Normandie
Bagnoles-de-l’Orne-Normandie on kunta Pohjois-Ranskassa Ornen departementissa Normandian alueella.
Historia
Kunta muodostettiin 1. tammikuuta 2016 kun kaksi kuntaa Bagnoles-de-l’Orne ja Saint-Michel-des-Andaines yhdistyivät.
Bagnoles-de-l’Ornen kylpylä ja kasino
Bagnoles-de-l’Orne on suosittu lomanviettopaikka, joka on tunnettu kylpylästään, kasinostaan sekä art deco -tyylisestä arkkitehtuuristaan. Paikkakunnan kuumia lähteitä on hyödynnetty jo keskiajalta lähtien.
Bagnoles-de-l’Ornen kylpylässä on aikojen kuluessa vieraillut useita hallitsijoita, poliitikkoja ja muita merkkihenkilöitä, kuten Romanian, Montenegron ja Kreikan kuninkaallisia, Alexandre Dumas vanhempi, marsalkka Pétain, Georges Pompidou ja Jacques Chirac. Vuonna 1937 fasistinen La Cagoule -järjestö murhasi Bagnoles-de-l’Ornen kylpylässä Espanjan sisällissodassa saamiaan vammoja hoidattaneen italialaisen sosialistin Carlo Rossellin. Samassa hyökkäyksessä sai surmansa myös hänen veljensä Nello Rosselli.
Red Kelly
Hänen 1947–1967 kestäneen pelaajauransa NHL-seurat olivat Detroit Red Wings ja Toronto Maple Leafs. Kelly pelasi niin puolustajana kuin keskushyökkääjänäkin. 1 316 runkosarjan ottelussa hän teki 281 maalia ja jakoi 542 syöttöä (823 pistettä). 164 pudotuspeliottelussa Kelly teki 33 maalia ja keräsi 59 syöttöpistettä (92 pistettä).
Kelly valittiin pelaajauransa aikana Kanadan parlamenttiin vuonna 1962. Hän toimi kansanedustajana kolmen vuoden ajan.
Pelaajauransa jälkeen Kelly toimi Los Angeles Kingsin (1967–1969), Pittsburgh Penguinsin (1969–1973) ja Toronto Maple Leafsin (1973–1977) päävalmentaja. Hänen seuransa pääsivät kahdeksan kertaa kymmenen kauden aikana pudotuspeleihin.
Wannabe
Wannabe on brittiläisen pop-yhtye Spice Girlsin kappale. Kappaleen sanoittivat yhtyeen jäsenet Melanie C, Emma Bunton, Mel B, Victoria Beckham ja Geri Halliwell yhdessä Matt Rowen ja Richard Stannardin kanssa ja sen tuottivat Rowe sekä Stannard yhtyeen marraskuussa 1996 julkaistulle Spice-debyyttialbumille. Kappale sanoitettiin ja nauhoitettiin hyvin kiireisesti; tulosta pidettiin latteana heidän olemukselle sekä lähetettiin Dave Waylle miksattavaksi. Yhtye ei ollut tyytyväinen miksaukseen ja nauhoitetta muutettiin uudelleen, jonka hoiti tällä kertaa Mark "Spike" Stent.
"Wannabe" on ylätempoinen dance-pop ja pop rap-kappale, joka sisältää viittauksia hip-hopista ja rapistä. Vaikka kappale sai pääosin ristiriitaisia vastaanottoja musiikkikriitikoilta, se voitti vuoden 1997 Ivor Novello Awardsissa kategoriassa "Paras britannialaisen sanoittama single" sekä vuoden 1997 BRIT Awardsissa kategoriassa "Paras single".
"Wannabe" edisti voimakkaasti yhtyeen kuuluisaksi pääsemistä. Siihen liittyvän musiikkivideon ohjasi Jhoan Camitz ja siitä tuli valtava menestys brittiläisellä kaapelikanava The Boxilla, joka sai lehdistön kiinnostumaan yhtyeestä. Myöhemmin kappaletta soitettiin intensiivisesti radioissa ympäri Isoa-Britanniaa, kun yhtye esitti sen televisio-ohjelmissa ja alkoi tekemään haastatteluja sekä valokuvauksia teinilehtiä varten.
"Wannabe" julkaistiin heinäkuussa 1996, jonka jälkeen se on päässyt Britannian singlelistan kärkeen seitsemäksi viikoksi sekä sai British Phonographic Industryn (BPI) myöntämän platinalevyn. Tammikuussa 1997 se julkaistiin Yhdysvalloissa, saavuttaen Billboard Hot 100 -listan kärjen neljäksi viikoksi. Se oli koko yhtyeen uran ainoa kyseisen listan kärjen saavuttanut kappale. Vuoden 1996 lopulla "Wannabe" oli saavuttanut listan kärjen kahdessakymmenessäkahdessa eri valtiossa ja maaliskuussa 1997 tämä luku oli noussut kolmeenkymmeneenyhteen. "Wannabestä" tuli maailman parhaiten myynyt naisyhtyeen esittämä kappale, myyden esimerkiksi Isossa-Britanniassa 1 320 000 ja Yhdysvalloissa 2 910 000 kopiota sekä yli seitsemän miljoonaa kopiota maailmanlaajuisesti vuoden 1997 aikana.
2014 vuonna tehtiin tutkimus, minkä mukaan Wannabe olisi kaikkien aikojen tunnistettavin kappale kautta aikojen. Brittiläisen Tiede ja teollisuusmuseon MOSIN mukaan Spice Girlsin Wannabe tunnistetaan 2.29 sekunnissa. Kokeeseen osallistui 12 000 ihmistä.
Saesee Tiin
Saesee Tiin on Tähtien sodan maailmassa esiintyvä kuvitteellinen hahmo. Hän on jedineuvoston jäsen Galaktisessa tasavallassa ennen Imperiumin nousua. Elokuvissa hahmoa esittää Khan Bonfils. Saesee Tiin on iktotchi-rotuinen. Hänellä on lajilleen tyypilliset sarvet ja sitkeä nahka, joka suojaa Iktotchonin rajuilta tuulilta. Saeseella on erinomainen telepaattinen mieli.
Saesee Tiin on yksi niistä 26 jedistä, jotka selviävät Geonosiksen taistelusta. Kun Anakin Skywalker saa tietää, että Palpatine on sith-lordi, Mace Windu aikoo pidättää hänet. Hän ottaa mukaansa Saesee Tiinin lisäksi Kit Fiston ja Agen Kolarin. He saapuvat valosapelit esillä Palpatinen työhuoneeseen, jossa tämä esittää syytöntä ja pyytää Saeseeta lukemaan hänen mielensä. Kun Saesee suostuu ja laskee valosapelinsa terää valmiina ajatustenlukuun, Palpatine heittää valosapelinsa kohti Saeseeta ja katkaisee tämän pään.
Ninurta-apal-Ekur
Ninurta-apal-Ekur, MAŠ-A-é-kur, toimi Assyrian kuninkaana nykyisen tulkinnan mukaan vuosina 1192–1180 eaa. tai 1183-1180 eaa. Hänen hallituskautensa on hyvin merkittävä antiikin historian kronologian kannalta, sillä hänen on todettu hallinneen samaan aikaan Babylonian kuninkaan Meli-Shipak II:n kanssa
Panssarilaiva
Panssarilaiva tarkoittaa panssaroitua laivaa. Panssarilaivalla voidaan viitata myös joihinkin tiettyihin laivoihin.