cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Led Zeppelin III
Tuotanto
"Since I've Been Loving You" tehtiin suurimmaksi osaksi aitona esityksenä studiossa ja siihen jäi tunnetuksi tullut bassorumpupedaalin vingahtelu. John Paul Jones soittaa kappaleen basso-osuudet siinä soittamiensa urkujen bassojalkiolla.
Päätösraita "Hats Off to (Roy) Harper" on kunnianosoitus muusikko Roy Harperille. Harper on yhtyeen jäsenten vanha ystävä, jonka albumeilla he ovat myös vierailleet.
Esitys perustuu Bukka Whiten versioon nimeltä "Shake 'Em Down". Jimmy Page ja Robert Plant pyrkivät autenttisuuteen joten Plant lauloi vanhan Vox-kitaravahvistimen kautta. Kappaleesta tehtiin kaksi ottoa joista kuultava versio editoitiin.
Albumin materiaali sävellettiin osittain Walesissa maaseudulla Bron-Yr-Aur nimisessä paikassa, jonne Plant ja Page muutaman muun kanssa vetäytyivät yhtyeen pitäessä taukoa. Paikan nimi kirjoitettiin "Bron-Yr-Aur Stomp" kappaleeseen virheellisesti muodossa Y-Aur, mutta tämä on korjattu myöhemmissä julkaisuissa. Kappale kertoo Plantin Strider-nimisestä koirasta.
Jimmy Page tutustui traditionaaliseen "Gallow's Pole" - kappaleeseen blues-muusikko Lead Bellyn ja folk-kitaristi Fred Gerlachin versioina.
Alkuperäisissä painoksissa on avautuvat kannet, joiden etupuolena on pyöritettävä kuvakiekko vastaavine ikkunoineen. Ensimmäisissä LP-painoksissa on B-puolen etiketin ja musiikkiraidan välissä olevassa osassa luettavissa mystikko Aleister Crowleyn motto "Do what thou wilt". Vastaavasti A- puolella on teksti "So Mote Be It".
Vastaanotto
Albumi sai ilmestyessään varsin nuivaa kritiikkiä muutamia poikkeuksia lukuun ottamatta. Monet sen kappaleet ovat kuitenkin ajan saatossa muodostuneet rock-klassikoiksi.
Kokoonpano ja toteutus
pienoiskuva|Yksityiskohta LP-version kannesta ja kuvakiekko
Amerikangascognenajokoira
Amerikangascognenajokoira (American Blue Gascon Hound) on yhdysvaltalainen koirarotu.
Ulkonäkö
Amerikangascognenajokoira on erittäin suurikokoinen, raskaspäinen, pitkäkorvainen ja kookasrunkoinen. Samalla se on myös ketterä, voimakas ja atleettinen. Sen sinitäplikäs väritys muistuttaa sinistä pesukarhukoiraa, minkä vuoksi ne on joskus esitelty yhdeksi ja samaksi roduksi. Harrastajien mukaan asia ei kuitenkaan ole näin.
Luonne ja käyttäytyminen
Rotu on miellyttäväluonteinen, sitkeä ja voimakashaukkuinen.
Misty Mountain Hop
Misty Mountain Hop on rockyhtye Led Zeppelinin kappale. Se julkaistiin vuonna 1971 yhtyeen neljännellä albumilla, josta yleisemmin käytetään nimeä Led Zeppelin IV. Kappale on julkaistu myös Black Dog -singlen B-puolella. Kappaleen aloittaa John Paul Jonesin sähköpianolla soitettu riffi, johon sähkökitara tulee mukaan.
”Misty Mountain Hop” soi usein Late Night with Conan O’Brien -talk show’n alussa The Max Weinberg Sevenin tulkitsemana.
Keskustuli
Keskustuli oli muinaiskreikkalaisen pythagoralaisen filosofi Filolaoksen 400 eaa. kehittämän teorian mukaan maailmankaikkeuden keskipisteenä oleva suuri tulinen taivaankappale, jota Aurinko, Maa, Kuu ja planeetat kiersivät. Teoria tunnetaan parhaiten Johannes Stobaioksen teoksista, mutta hänellä oli taipumus sekoittaa varhaisten joonialaisten filosofien esittämät käsitykset toisiinsa, ja toisinaan hän myös sekoittaa toisiinsa Pythagoraan ja Platonin opit. Brewerin mukaan Pythagoras itse olisi pitänyt Aurinkoa maailmankaikkeuden keskustassa olevana liikkuvana kappaleena, jota planeetat kiersivät.
Mallia on pidetty ensimmäisenä yhtenäisenä järjestelmänä, jossa taivaankappaleet liikkuvat ympyräratoja pitkin, ja sen voi katsoa ennakoineen Kopernikuksen teoriaa siinä, että se siirsi Maan pois kaikkeuden keskustasta ja teki siitä planeetan. Vaikka nykyisin tiedetään, että sen olettamaa, Auringosta erillistä keskustulta enempää kuin vastamaatakaan ei ole olemassa, malli sisälsi näkemyksen, että taivaankappaleiden havaittu liike on suurelta osin näennäistä ja aiheutuu havaitsijan liikkeestä. Tutkijat eivät ole yksimielisiä siitä, missä määrin järjestelmän tarkoituksena oli selittää havaittuja ilmiöitä ja minkä verran se perustui myytteihin ja uskontoon.
Filolaos
Filolaos (noin 470–385 eaa.) oli esisokraattisen kreikkalaisen filosofi Pythagoraan oppilas, joka Nikomakhoksen ja August Böckhin mukaan olisi myös ollut hänen seuraajansa. Pythagoras perusti filosofisen koulukunnan, jota matematiikka hallitsi mutta joka samalla oli ”syvästi mystinen” ja joka on tullut kuuluisaksi erityisesti Pythagoraan lauseesta. Filolaosta on sanottu ”yhdeksi kolmesta huomattavimmasta hahmosta pythagoralaisessa perinteessä”, ja hänen on myös arveltu ensimmäisenä saattaneen Pythagoraan opit kirjalliseem muotoon. Koska vanhalta ajalta säilyneiden toisen käden lähteiden luotettavuus on kyseenalaistettu, tutkijat eivät ole varmoja, kehittikö juuri Filolaos keskustuleen perustuvan tähtitieteellisen mallin, mutta varmana pidetään, että sen kehitti joko hän tai joku muu 400-luvun loppupuolella eaa.
Järjestelmä
thumb|250px|right|Filolaos uskoi, että oli olemassa ”[[Vastamaa” (Antikhton), joka kiersi Keskustulta, ja että kumpikaan ei näkynyt maahan. Ylempi kuva esittää teorian mukaista Maan ja Auringon sijaintia yöllä, alempi kuva niiden asemaa päivällä. Maa teki hänen mukaansa täyden kierroksen keskustulen ympäri yhdessä vuorokaudessa, aurinko vain yhden kierroksen vuodessa. (Sun = aurinko, Earth = maa.) ]] Filolaoksen mukaan Maa, Kuu, Aurinko ja planeetat kiersivät oletetun keskustulen ympäri. Maan oletettiin aina kääntävän saman puolensa keskustulta kohti, ja koska Kreikka ja muut Välimeren maat sijaitsivat sillä puolella maapalloa, joka oli kääntyneenä keskustulesta poispäin, ei keskustulta voitu koskaan nähdä.
Teoria tunnetaan parhaiten Johannes Stobaioksen ansioista, joka kuvaili sitä seuraavasti:
On kuitenkin huomautettu, että Stobaios sekoitti keskenään varhaisten joonialaisten filosofien opit sekä toisinaan myös platonismin ja pythagoralaisuuden.
Filolaoksen mukaan Maa teki täyden kierroksen keskustulen ympäri kerran vuorokaudessa, Kuu kerran kuukaudessa ja aurinko kerran vuodessa. Se, että Kuu ja Aurinko näyttivät päivittäin nousevan ja laskevan, johtui hänen mukaansa siitä, että nämä taivaankappaleet sijaitsivat kauempana keskustulesta kuin Maa ja kiersivät sitä paljon hitaammin: päivä oli silloin kun Maa ja Aurinko olivat samalla puolella keskustulta, yö taas silloin, kun ne olivat vastakkaisilla puolella. Vielä kauempana keskustulesta olivat planeetat, joiden kiertoliike oli vielä hitaampaa, ja uloin ”taivas”, jossa tähdet sijaitsivat, oletettiin ilmeisesti liikkumattomaksi. Filolaoksen järjestelmään sisältyi myös hypoteettinen taivaankappale, Vastamaa (Antikhthon), joka kiersi keskustulta samalla etäisyydellä kuin Maa, mutta sijaitsi keskustulesta katsottuna aina päinvastaisella puolella kuin Maa.
Keskustuli
Keskustulta (Dios fylakē sanottiin myös ”Zeuksen vartiotorniksi” ja ”maailmankaikkeuden sydänalttariksi”. Aurinko ei hänen mukaansa ollut itsevalaiseva eikä hehkuvan kuuma vaan heijasti peilin tavoin keskustulen lämpöä ja valoa.  Johannes Kepler tulkitsi 1500- ja 1600-lukujen vaihteessa Filolaoksen oppia niin, että hänen keskustulensa itse asiassa oli Aurinko, mutta että pythagoralaiset pitivät tarpeellisena kätkeä tämä oppi uskottomilta.
Maa
Filolaoksen mukaan Maa ei pyörinyt. Sen vuoksi sen enempää vastamaa kuin keskustulikaan eivät näkyneet maahan, tai eivät ainakaan sille pallonpuoliskolle, jossa Kreikka sijaitsi. Filolaos ei missään sanonut selvästi, minkä muotoinen hän oletti Maan olevan, joten hän on joko saattanut pitää sitä litteänä tai pallomaisena, mutta joka tapauksessa hän on olettanut, että siitä on aina sama puoli kääntyneenä kohti keskutulta, samaan tapaan kuin Kuusta on aina sama puoli kääntyneenä Maata kohti. Litteä maa, jonka elinkelpoinen puoli on kääntyneenä poispäin keskustulesta, olisikin ollut sopusoinnussa nykyistä gravitaatioteoriaa edeltäneiden varhaisten käsitysten kanssa, joiden mukaan putoamisliike suuntautuu aina kohti kaikkeuden keskustaa. Tämä olisi mahdollistanut sen, että Maa saattoi kiertää keskustulta ilman, että kaikki sen päällä olevat kappaleet sinkoutuisivat avaruuteen. Tätä vastaan on kuitenkin väitetty, että jo vuoden 500 eaa. aikoihin useimmat kreikkalaiset filosofit pitivät Maata pallonmuotoisena.
Vastamaa
Muun muassa tähtitieteilijä John Louis Emil Dreyer on päätellyt, että Filolaoksen olettama vastamaa olisi aina ollut Maan ja Keskustulen välissä mutta Burch vakuuttaa, että sen epäilemättä oletettiin sijainneen päinvastaisella puolella keskustulta kuin Maan. Tähän viittaa jo siitä käytetty nimitys Vastamaa, kreikaksi Antichton, missä anti merkitsee ”vastapäätä”, ja ainoa kohde, josta katsottuna sen voitiin olettaa olevan päinvastaisessa suunnassa kuin Maan, oli juuri keskustuli. Burch väitti myös, että selittäessään, mistä syystä Filolaos oletti Vastamaan, hän olisi pilaillut Pythagoraan lukuteorian kustannuksella ja että todellinen syy Vastamaan olettamiseen oli, että se tasapainotti Maan. Tasapaino oli tarpeen, koska ilman vastakappaletta järjestelmässä olisi ollut vain yksi tiheä, massivinen kappale, Maa. Maailmankaikkeus olisi ollut ”epätasapainoinen ja epäsymmetrinen”, mikä käsitys olisi ollut vastenmielinen kenelle tahansa kreikkalaiselle ja erityisesti pythagoralaisille, sillä antiikin kreikkalaiset uskoivat kaikkien muiden taivaankappaleiden koostuvan tulisesta tai eetterimäisestä aineesta, jonka tiheys oli vähäinen tai olematon.
Platonin ajan jälkeen pythagoralaiset hylkäsivät oletuksen keskustulesta ja samalla vastamaasta.
Gajaali
Gajaali on gaurin kesy muoto. Oikeammin sitä voidaan pitää puolikesynä. Gajaali ja gauri eroteltiin aikanaan kokonaan omiksi lajeikseen (B. frontalis ja B. gaurus), mutta nykyisin ne luokitellaan samaan lajiin. Gajaali on jonkin verran gauria pienempi, mutta silti huomattavan suurikokoinen. Gajaalit elävät tavallisesti puolikesyinä ihmisasutuksen lähellä osissa Intiaa, Bangladeshia, Myanmaria ja Kiinaa. Niitä käytetään esimerkiksi vetojuhtina ja ne ovat tärkeä lihan lähde.
Taksonomia
Useilla eri kielillä gajaalia kutsutaan nimellä mithun.
Koko ja ulkonäkö
Gajaalit ovat pienempiä kuin gaurit, mutta silti huomattavan kookkaita. Urokset painavat 400–500 kiloa ja naaraat 350–400 kiloa. Ruumiilla on pituutta noin 250 cm. Säkäkorkeus on uroksilla 120-170 cm ja naarailla 70-100 cm. Gaureilla on harteillaan suuri kyttyrä, joka gajaaleilla on huomattavasti pienempi. Myös gajaalin jalat ovat suhteessa lyhyemmät. Naaraat ja urokset ovat tavallisesti väritykseltään mustanruskeita. Joillakin etenkin nautojen kanssa risteytyneillä gajaaleilla voi olla myös vaaleanruskea tai jopa valkoinen karvoitus. Vasikat ovat ruskeita. Jalkojen alempi puolisko on väritykseltään valkoinen tai kellertävä. Kaulassa kurkun alla on pieni heltta, joka naarailla on pienempi. Pää on suhteessa gauriin hieman lyhyempi ja leveämpi. Uroksilla ja naarailla on väriltään mustahtavat sarvet, jotka naarailla ovat hieman uroksia pienemmät. Sarvet kasvavat päästä miltei suoraan ulospäin, mutta ne kaartuvat hitaasti sisäänpäin.
Levinneisyys ja käyttö
Gajaaleja esiintyy Intian Tripuran, Mizoramin, Assamin ja Arunachal Pradeshin osavaltioissa, Bangladeshissa Chittagong Hill Tractsin alueella, Myanmarissa Kachinin osavaltiossa ja Kiinassa Yunnanin maakunnassa.
Gajaalit eivät ole kokonaan kesyjä, eikä niitä voida paimentaa esimerkiksi tavallisen nautakarjan tapaan. Kesyyntymisen aste saattaa vaihdella paikoittain. Ne elävät kuitenkin lähellä ihmisasutusta. Paikoitelleen niiden annetaan laiduntaa täysin vapaasti metsissä. Gajaalit tulevat kuitenkin kyliin nukkumaan yöksi. Niitä houkutellaan esimerkiksi suolalla, minkä lisäksi kylä tarjoaa suojaa petoeläimiltä, kuten tiikereiltä. Toisekseen gajaalit syövät etenkin ruohoja, joita luonnollisesti esiintyy metsäaukioilla. Ihmisten ottaessa alueita maatalouskäyttöön ruohoa esiintyy myös lähellä ihmisasutusta, joka houkuttelee gajaaleja. Loppujen lopuksi gajaalit menettävät ajan myötä pelkonsa ihmisiin. Gajaaleja käytetään esimerkiksi vetojuhtina ja peltotöiden apuna. Lisäksi ne ovat tärkeä lihan lähde. Joidenkin heimojen keskuudessa gajaalit ovat toimineet myös tärkeinä uhrieläiminä.
Elintavat
Gajaalien käyttäytyminen muuten voi muistuttaa paljolti villejä gaureja. Ne elävät pienissä 8–11 yksilön laumoissa. Urokset voivat elää myös yksinään. Ravinnokseen gajaalit käyttävät ruohoja, puita ja pensaikkoja. Ne alkavat yleensä laiduntaa aamuisin, mutta vetäytyvät keskipäivän kuumuudessa esimerkiksi pienten lampien tai muiden veden lähteiden yhteyteen. Lisääntymiskaudella risteytyminen villien gaurien kanssa on paikoittain varsin yleistä. Gajaalihärät päästävät villien gaurien tapaisia kovia ja matalia ääniä lisääntymiskutsuinaan. Gajaalit synnyttävät vasikkansa tavallisesti monsuunikaudella tai syksyisin. Tiineys kestää 281-296 päivää ja vasikoita on yleensä vain yksi. Vasikka vieroitetaan emonsa maidosta 7-9 kuukauden ikäisenä ja sukukypsäksi se kasvaa 2–3 vuoden ikäisenä. Gajaali voi elää 30-vuotiaaksi.
Gajaalien petoeläimiin kuuluvat tiikeri, leopardi ja vuorisusi.
Kari Takanen
Kari Juhani Takanen (s. 12. toukokuuta 1957 Tampere ) on suomalainen vara-amiraali evp. Hän toimi Pääesikunnan päällikkönä vuosina 2016–2017.
Takanen valmistui Kadettikoulusta vuonna 1981. Hän oli kurssillaan kadettipriimus ja arvoltaan kadettipursimies. Hän toimi urallaan muun muassa Puolustusvoimain komentajan adjutanttina, Saaristomeren meripuolustusalueen komentajana, Puolustusvoimien valmiuspäällikkönä ja suunnittelupäällikkönä sekä Merivoimien komentajana.
Sotilasuransa jälkeen Takanen on toiminut Saab JAS-39 NG:n konsulttina Suomen hävittäjähankinnassa.
Siusega
Siusega on kylä Samoassa Upolun saarella Tuamasagan hallintoalueella. Se sijaitsee maan pääkaupunki Apiasta länteen. Siusega on asukasluvultaan maan kuudenneksi suurin asutuskeskus, sen asukasluku oli 3 034 vuoden 2016 väestönlaskennassa.
Erijärvi (Joutsa, pohjoinen)
Erijärvi tai myös Pohjoinen Erijärvi on Keski-Suomessa Joutsassa Selänpohjan kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 2,0 hehtaaria, se on 350 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Hietajärvenkankaalta tulee etelää kohti harjujakso, jossa sijaitsee Pirttiharju juuri järven kohdalla. Harju jatkuu etelään Joutsniemenä ja harjujakso jatkuu Sorsanselän takana Harjunkankaana. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria ja se on autio. Sen rantaviivan pituus on 750 metriä.
Leivonmäen kansallispuisto
Järven rannat ja vesialue kuuluu Metsähallituksen hallinnoimaan Leivonmäen kansallispuistoon. Sen ohi kulkee luontopolku, joka johtaa Joutsniemelle, jonka rannassa sijaitsee laavu.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Ristiselän alueella (14.23), jonka Rutajoen valuma-alueeseen (14.236) se kuuluu. Järveen ei tule muuta kuin eteläisen Erijärven yhdysoja, joten lammet voivat olla yhdessä umpijärviä. Järven vedenpinnan korkeus on 123,6 metriä mpy.
Stien Baas-Kaiser
Christina Wilhelmina ”Stien” Baas-Kaiser (20. toukokuuta 1938 Delft – kesäkuu 2022 ) oli alankomaalainen pikaluistelun maailmanmestari ja olympiavoittaja.
Vaikka Baas-Kaiser oli seuraavina vuosina edelleen kunnossa, samanikäinen maannainen Atje Keulen-Deelstra oli häntä parempi arvokisoissa. Vuonna 1972 Baas-Kaiser avioitui ja 33-vuotiaana ei ollut enää olympialaisten suosikkeja, varsinkin kun pikaluistelun Euroopan mestaruuskilpailuissa hän oli vasta yhdestoista. Sapporon kisoissa hänen ei alun perin pitänyt luistella, mutta kun Trijnie Rep oli pettymys 500 metrillä (20.) ja 1 000 metrillä (24.), Baas-Kaiserille annettiin mahdollisuus. Baas-Kaiser käytti sen hyväkseen: 1 500 metrillä hän voitti hopeaa Dianne Holumin jälkeen mutta voittaen Atje Keulen-Deelstran, ja 3 000 metrillä kaksi päivää myöhemmin hänestä tuli olympiavoittaja lyöden Holumin ja Keulen-Deelstran. Hän oli 33-vuotiaana vanhin naisolympiakultamitalisti pikaluistelussa. Hän päätti uransa myöhemmin samana vuonna neljänteen peräkkäiseen MM-kisojen hopeaan.
Urallaan Baas-Kaiser luisteli kahdeksan maailmanennätystä vuosina 1967–1971, yhden 1 000 metrillä, yhden 1 500 metrillä, neljä 3 000 metrillä ja kaksi pisteissä. Hän oli 3 000 metrillä ensimmäinen viiden minuutin alittaja luisteltuaan vuonna 1967 ajan 4.56,8.
Sipoon maatalousmuseo
Sipoon maatalousmuseo on Sipoon Nikkilässä sijaitseva maatalouden historiaan keskittyvä paikallismuseo. Se sijaitsee Nikkilän uuden kirkon vieressä, entisessä viljamakasiinissa.
Museossa esitellään maanviljelyn historiaa ja hevosen keskeistä roolia maataloustöissä. Kokoelma sisältää vaunuja, saha- ja kuljetustyövälineitä, erilaisia äkeitä ja auroja sekä uudempia kylvö- ja sadonkorjuukoneita. Yhdessä huoneessa esitellään Söderkullan maatalouskoulua ja työpajaa. Toisessa esitellään työkaluja, joita käytettiin tuottamaan korvikkeita pula-aikoina.
Museorakennus on entinen lainamakasiini eli viljavarasto, jonne talletettiin viljaa hyvien satojen jälkeen. Katovuosina viljaa lainattiin käytettäväksi syönti- ja siemenviljana. Pitäjänmakasiinista lainatusta viljasta maksettiin korko, joten se toimi eräänlaisena pankkina.
Siti Sarah
Sarah syntyi laulaja Raisuddin Hamzahin tyttäreksi. Hän pääsi vuonna 2001 finalistiksi Bintang RTM -kilpailussa. Hän sai sopimustarjouksen NAR Records -yhtiöltä alkuvuodesta 2002 ja julkaisi itsensä mukaan nimetyn debyyttialbuminsa samana vuonna. Sen ensimmäinen single oli "Kesetiaan".
Sarah voitti vuonna 2003 Anugerah Industri Muzik -palkinnot parhaana uutena artistina, parhaasta albumista ja parhaasta popalbumista. Samoissa kolmessa kategoriassa palkituksi oli häntä ennen tullut vuonna 1993 Ning Baizura. Sarah sai vuonna 2003 myös parhaan uuden naisartistin palkinnon Anugerah Planet Muzik -tilaisuudessa, jossa hän esitti "Kesetiaan"-menestyskappaleensa. Samassa tapahtumassa Sarah oli ehdolla myös parhaan naisartistin palkinnon saajaksi, mutta hävisi Siti Nurhalizalle.
Sarah oli naimisissa koomikko Shuib Sepahtun kanssa. Hän kuoli 36-vuotiaana sairaalassa koronavirustartunnan komplikaatioihin. Hän oli 6. elokuuta saanut neljännen lapsensa keisarinleikkauksella. Myös Sarahin perheenjäsenet olivat saaneet positiiviset koronavirustestitulokset 25. heinäkuuta; tartunta oli tullut perheen kotiapulaiselta.
Haibullinon piiri
Haibullinon piiri on paikallinen itsehallintoalue Baškortostanin eteläosassa Orenburgin alueen vastaisella rajalla. Piirin hallinnollinen keskuskylä Akjar (Акъяр; ent. Haibullino) sijaitsee 520 kilometriä tasavallan pääkaupungista Ufasta kaakkoon. Piiriin kuuluu 14 maalaiskuntaa, joissa on yhteensä 57 asutuskeskusta. Piiri on perustettu vuonna 1930.
Haibullan piirin pinta-ala on 3 912 km². Piirin asukasluku on noin 31 700 ja asukastiheys 8 asukasta/km². Suurimmat etniset ryhmät ovat baškiirit, venäläiset, tataarit ja ukrainalaiset.
Piirissä toimii 55 yleissivistävää koulua mukaan luettuna 24 keskiasteen oppilaitosta, musiikkikoulu, ammattioppilaitos, 28 kirjastoa ja 4 sairaalaa. Piirin alueella ilmestyy kaksi sanomalehteä: venäjänkielinen K novoi žizni ja baškiirinkielinen Jany tormoška.
Jørgen-Frantz Jacobsen
Jørgen-Frantz Jacobsen (29. marraskuuta 1900 Tórshavn, Färsaaret – 24. maaliskuuta 1938 Vejlefjord, Stouby, Tanska) oli färsaarelainen kirjailija. Jacobsenin tunnetuin teos on romaani Barbara (1939). Hän kirjoitti kaunokirjallisuuden lisäksi tietokirjoja ja lehtiartikkeleita. Myös hänen kirjeitään on myöhemmin julkaistu.
Jacobsen kuoli nuorella iällä tuberkuloosiin.
Ernst Schnabel
Ernst Schnabel (1913 Zittau, Saksa – 1986 Länsi-Berliini, Saksan liittotasavalta) oli saksalainen kirjailija.
Ensimmäisissä romaaneissaan hän kertoo kokemuksistaan merillä, myöhemmin romaanit ovat usein myytteihin pohjautuvia psykologisia romaaneja.
Ercole contro i tiranni di Babilonia
Ercole contro i tiranni di Babilonia (”Herkules vastaan Babylonian tyrannit”) on vuonna 1964 valmistunut italialainen seikkailuelokuva. Tyylilajiltaan peplumia edustavan elokuvan on ohjannut Domenico Paolella. Sen sankaria Herkulesta esittää yhdysvaltalainen kehonrakentaja Peter Lupus alias Rock Stevens. Peplumien kukoistuskauden loppuvaiheessa kuvattu elokuva on paikoin absurdi mutta viihdyttävä. Se menestyi vaatimattomasti Italian elokuvateattereissa.
Juoni
Assur, Salmanassar ja heidän sisarensa Tanit hallitsevat julmasti Babyloniaa. Heidän orjiensa joukossa on Kreikan kuningatar Esperia, jota Assyrian kuningas Phaleg tavoittelee vaimokseen. Tanit ja hänen veljensä saavat selville Phalegin aikeet ja yrittävät tappaa hänet kotimatkalla. Esperiaa etsimään lähtenyt Herkules pelastaa kuninkaan, joka lähettää hänet miehineen Babyloniin. Vallanhimoinen hallitsijakolmikko tuhoaa toisensa, Herkules pelastaa Esperian ja kapinoivat orjat surmaavat Phalegin. Sitä ennen Herkules sortaa maahan Babylonin kaupungin Daidaloksen suunnitteleman salaisen koneiston avulla.
Tuotanto
Ercole contro i tiranni di Babilonia on kuvattu Superpanoramico-laajakangastekniikalla Eastmancolor-väreissä Eliosin studiolla Roomassa sekä Tor Caldaran maisemissa. Samalla kokoonpanolla tehtiin samaan aikaan toinenkin elokuva, Golia alla conquista di Bagdad, jossa käytetään samaa kuva-aineistoa. Kuvastoa on lainattu myös Robert Aldrichin Sodomasta ja Gomorrasta.
Peplumin kukoistuskauden lopussa tehty elokuva on yksinkertainen, paikoin absurdi, mutta samalla melko viihdyttävä toimintaseikkailu. Kömpelönoloinen Peter Lupus oli viimeisenä Italiaan tullut amerikkalainen kehonrakentajanäyttelijä. Hän lausuu elokuvassa tyylilajin sankareita osuvasti kuvaavat vuorosanat: ”Mitä väliä nimelläni on? Teitä kiinnostavat vain lihakseni.” Sivuosissa nähdään nimettömät voimamiehet Mario Novelli ja Puccio Ceccarelli.
Noljasjärvi
Noljasjärvi on Pirkanmaalla Ikaalisissa Luhanperällä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Sipsiönjärven valuma-alueeseen. Noljasjärvi on osa Sipsiönjärven-Vahojärven aluetta.
Maantietoa
Järven on 1,4 kilometriä pitkä ja 500 metriä leveä. Se sijaitsee Vahojärven eteläpuolella ja järviä erottaa 100 metriä leveä kannas. Siihen laskee kuusi metsä-, suo- tai pelto-ojaa. Laskuoja sijaitsee järven pohjoispäässä, missä noin 100 metriä pitkä kanavamainen oja virtaa Vahojärven Ojalahteen. Järvessä on neljä saarta tai luotoa, joista suurin Kaiturinsaari on 60 metriä pitkä. Varsinkin etelärantojen rinteet viettävät jyrkästi rantaan ja etelässä sijaitsee myös ainoa soinen ranta. Rantaviiva on noin viisi kilometriä pitkä. Ranta on enimmäkseen metsämaata, mutta pohjoispäässä pellot ulottuvat rantaan saakka. Järven ympäristössä on neljä maatilaa ja rannoille on rakennettu alle 20 vapaa-ajan asuntoa. Niille johtaa tiet yhdystieltä 13284 haarautuvalta kylätieltä.
Virkistys
Vuonna 2016 kyläläisten aloitteesta kaupunki päätti rakentaa järven pohjoisrannalle yleisen uimarannan. Uimaranta valmistui vuonna 2017. Uimarannan varustukseen kuuluvat uimakopin lisäksi pöytäryhmä, nuotiopaikka, sekä kaksi puistonpenkkiä. Ranta avautuu lämpimään etelään, minkä vuoksi se soveltuu mainiosti myös auringonottajille.
Diospolis Mikra (Ala-Egypti)
Diospolis Mikra ( eli, myös ; ) eli Zema-Behdet (usein Sema-Behdet; ) tai Pa-iu-en-Amon tai Waset-mehu  oli kaupunki muinaisessa Egyptissä. Se sijaitsi Ala-Egyptissä eli Niilin suistossa ja kuului Diospoliteen (Diospolites Kato) nomokseen.
Diospolis Mikra, suomeksi ”Pieni Zeuksen/Amonin kaupunki”, sijaitsi Niilin Fatmetikos-suuhaaran eli nykyisen Damiettan suuhaaran varrella. Kaupungin egyptinkielisiin nimiin kuulunut Pa-iu-en-Amon tarkoitti ”Amonin saarta”. Kaupungin rauniokumpu eli tell tunnetaan nimellä Tell el-Balamun.
Ala-Egyptin Diospolis Mikraa ei tule sekoittaa Ylä-Egyptin Diospolis Mikraan, josta kaupunki erotettiin kutsumalla sitä ”Alemmaksi Diospoliiksi” (Diospolis Katō, Diospolis Inferior). Tämän vuoksi myös sen nomoksen nimi oli Diospolites Kato, ”Alempi Diospolites”, erotuksena toisesta Diospolites Mikroksen nomoksesta.
Varhaisella kristillisellä kaudella kaupunki oli piispanistuin. Nykyisin se on katolisen kirkon titulaaripiispan istuin nimellä Diospolis Inferior.
Marie Stopes
Marie Stopes (15. lokakuuta 1880 – 2. lokakuuta 1958) oli brittiläinen paleobiologi, kirjailija ja aktivisti.
Stopesista tuli näkyvä naisten oikeuksien ja syntyvyyden säännöstelyn puolestapuhuja, joka herätti voimakkaita tunteita puolesta ja vastaan. Hän julkaisi vuonna 1918 kirjan Married love, jonka kirkko ja lääketiede tuomitsivat heti. Hän avasi Pohjois-Lontooseen perhesuunnitteluklinikan naimisissa oleville naisille. Hän uskoi myös eugeniikkaan, ja vaati pakkosterilisointeja "huonommaille ihmisainekselle".
Marie Stopesin nimeä kantava hyväntekeväisyysjärjestö tekee vuosittain noin 70 000 aborttia.
Katekismus
Katekismus on kristillisen opin tiivistelmä. Nimi periytyy kreikan sanasta katekhesis, joka varhaisessa kirkossa tuli tarkoittamaan sitä opin määrää, mikä vaadittiin aikuisilta kastetta varten. Kasteoppilasta kutsuttiin nimellä katekumeeni.
thumb|180px|left|Katekismuksen kansilehti vuodelta 1831
Katolisen kirkon katekismus
Katolisen kirkon katekismus eli KKK julkaistiin 1992 ja sen suomenkielinen versio julkaistiin 2005. Paavi Johannes Paavali II julisti katekismuksen päteväksi opilliseksi teokseksi tämän julkaisuvuonna. Katolisen kirkon katekismus koostuu neljästä osasta, jotka ovat uskon tunnustaminen, kristillisen salaisuuden vietto eli sakramentit, elämä Kristuksessa ja kristillinen rukous.
Roomalais-katolisella kirkolla on ollut useita pienempiä katekismuksia historiansa aikana. KKK on ensimmäinen laaja katekismus sitten vuoden 1566 Roomalaisen katekismuksen.
Luterilaisen kirkon katekismukset
Protestanttisille historiallisesti merkittävin katekismus (Suomen vuoden 1869 kirkkolaissa muodossa katkismus) lienee Martti Lutherin Vähä katekismus, jonka uskonpuhdistaja kirjoitti vuonna 1529 seurakuntien huutavaan tarpeeseen. Luther oli tarkastusmatkoilla Saksissa kohdannut sellaista tietämättömyyttä, että hän päätti korjata tilanteen kirjoittamalla katekismuksen. Lutherin Vähä katekismus leviää jatkuvasti maailmassa uusilla kielillä. Samana vuonna 1529 Luther laati myös Ison katekismuksen lähinnä papistoa ja opettajia varten. Katekismukset kuuluvat luterilaisen kirkon tunnustuskirjoihin.
Lutherin Vähässä katekismuksessa on kuusi opinkohtaa (10 käskyä, Uskontunnustus, Herran rukous, Pyhä kaste, Rippi ja synninpäästö, Alttarin sakramentti) sekä rukousten ja ns. Huoneentaulujen osasto.
Ensimmäinen suomenkielinen katekismus oli uskonpuhdistaja Mikael Agricolan ”Alcu opista uskoon” vuonna 1543. Siitä on säilynyt osia kolmesta painoksesta, joita yhdistämällä on saatu kokoon kokonainen teos. Seuraavaksi ilmestyi Paavali Juustenin katekismus, josta ei ole säilynyt mitään. Jaakko Finnon suomennos on säilynyt osaksi. Vanhin tunnettu suomennos Lutherin Vähästä katekismuksesta on vuodelta 1607.
Tärkein Lutherin Vähän katekismuksen laitos oli Uppsalan arkkipiispan Olav Svebiliuksen vuonna 1689 laatima. Svebilius suomensi sen vuonna 1745, ja se oli käytössä koko kirkossa 1800-luvun lopulle asti ja sen jälkeenkin eri herätysliikkeillä nykypäivään saakka. Svebiliuksen katekismus eli "pitkä kirja" on myös artikkelin kuvassa. 1800-luvun lopulta lähtien alettiin käyttää sanaa ”Kristinoppi” Vähän katekismuksen selityksestä. Nykyistä edeltävä kristinoppi oli vuoden 1948 kirkolliskokouksen hyväksymä piispa Eino Sormusen laatima esitys.
Suomen evankelis-luterilaisen kirkon katekismus 1999
Suomen Evankelis-luterilaisen kirkon kirkolliskokous hyväksyi uudistetun katekismuksen vuonna 1999. Kirkko jakoi sitä suomalaisiin koteihin kaksi miljoonaa kappaletta syksyllä 2000. Katekismuksen on kirjoittanut piispa Eero Huovinen palauteryhmän kanssa.
Katekismus on jaettu 43 numeroituun kohtaan Lutherin Vähän katekismuksen mallin mukaisesti. Kussakin kohdassa on selitysteksti, aiheeseen liittyviä raamatunjakeita ja vastaava kohta Vähästä katekismuksesta. Jaottelu on seuraava:
Uusi kristinoppi ilmestyi heti myös ruotsiksi, englanninkielinen laitos julkaistiin 2001 ja latinan- ja venäjänkieliset laitokset 2002. Se on ilmestynyt myös unkariksi käännettynä 2003 Unkarin evankelisluterilaisen kirkon käyttöön. Kuriositeettina voidaan mainita myös niin sanotut murrekatekismukset, jotka ilmestyivät 1999 ja 2000: kristinoppi on saatavissa kuudella eri suomen murteella ja Helsingin slangiksi.
Sibbesgården
Sibbesgården on Sipoossa, Gesterbyn kylässä sijaitseva kotiseutumuseo. Museoalueella on pihapiiri, jonka ympärillä on seitsemän rakennusta.
Loviisan Merenkulkumuseo
Loviisan Merenkulkumuseo sijaitsee Loviisassa Laivasilta-alueella.
Loviisa on ollut merenkulkukaupunki aina perustamisvuodestaan 1745 lähtien. Museo esittelee kaupungin jännittävää ja tutustumisen arvoista merenkulkuhistoriaa. Purjelaivakausi jatkui kaupungin ensimmäiset 170 vuotta. Loviisasta vietiin puutavaraa ja tärkein tuontitavara oli suola.
Loviisan Merenkulkuhistorian Säätiö ylläpitää Loviisan merenkulkumuseota vanhalla satama-alueella Laivasillalla. Museorakennus noudattaa vanhojen 1700- ja 1800-lukujen suola-aittojen tyyliä. Museon tuntumassa oleva satavuotias hinaaja Onni ja sektoriloisto kuuluvat nekin säätiölle.
Perhosatsalea
Perhosatsalea on kausivihanta atsalealaji, joka voi kasvaa noin 4,5 metriä korkeaksi, mutta jää tavallisemmin noin 1,5–2 metriä korkeaksi. Sen lehdet ovat keskimäärin 7–10 cm pitkiä ja muodoltaan soikeita. Perhosatsalean kukat ovat väriltään hennonvaaleanpunaisia. Kukissa on viidestä seitsemään hedettä, ja heteet ovat suhteellisen pitkät.
Perhosatsalea suosii viileitä, kosteita ja usein myös avoimia kasvupaikkoja graniittikallioilla, kanervanummilla, harjanteilla sekä muilla kallioisilla paikoilla. Perhosatsaleaa voi kuitenkin löytää toisinaan myös korkealla merenpinnasta kasvavista kosteista metsistä, kuten kuusia ja pihtoja kasvavista havumetsistä. Joskus laji saattaa kasvaa myös soilla tai soistuvilla paikoilla.
Perhosatsalea on Yhdysvaltojen Pohjois-Carolinan osavaltiossa endeemisenä kasvava kasvilaji. Sen levinneisyysalue ulottuu lähelle naapuriosavaltioiden, Etelä-Carolinan, Tennesseen ja Georgian, rajoja, mutta lajia ei kuitenkaan ole juuri tavattu näissä osavaltioissa. Perhosatsaleaa tavataan isossa osassa Pohjois-Carolinan ylänköalueita, mutta vain korkealla merenpinnasta, yleensä yli 1050 metrin korkeudella merenpinnasta.
RCA Records
RCA Records on Sony Music Entertainmentin omistuksessa oleva yhdysvaltalainen levy-yhtiö.
Sen alkuperäinen emoyhtiö oli kodin elektroniikkaa, alkujaan etenkin radiovastaanottimia valmistanut RCA, lyhennys sanoista Radio Corporation of America.
RCA osti vuonna 1955 itselleen Sun Recordsilta Elvis Presleyn musiikin oikeudet, jonka avulla se on tehnyt itsestään suuren yhtiön.
Lappi (Ruotsi)
thumb|right|150px|Lapinvuokko on Lapin maakuntakukka. thumb|right|150px|Naali on Lapin maakuntaeläin.
thumb|right|300px|[[Västerbottenin lääni ja Ruotsin Lapinmaat vuonna 1796.]] thumb|right|300px|[[Lapporten-vuoristolaakso.]]
Lappi on yksi Ruotsin maakunnista. Se sijaitsee Pohjois-Ruotsissa Norlannin pääalueella. Lapin pinta-ala on 109 729,1 km². Vuoden 2011 lopussa maakunnassa oli 93 258 asukasta, joten väentiheys oli 0,8 asukasta neliökilometriä kohti.
Lappi käsittää suuren osan Västerbottenin ja Norrbottenin lääneistä. Ennen vuotta 1809 se oli osa samaa maakuntaa, johon kuului myös nykyisen Suomen Lapin pohjoisosa eli Lapin historiallinen maakunta Suomessa. Laajimmillaan Lappiin historiallisena alueena voidaan lukea alueita myös Norjassa ja Venäjällä.
Ruotsin Lapissa on Euroopan suurin erämaa-alue Laponia, joka on Unescon maailmanperintökohde.
Väestö lääneittäin
Lapissa oli vuoden 2011 lopussa yhteensä 93 258 asukasta, jotka jakaantuivat eri lääneihin seuraavasti:
Kaikki läänit kuuluvat maakuntaan vain osittain.
Djibouti
Djiboutin tasavalta eli Djibouti on pieni valtio Afrikan itäosassa, niin sanotussa Afrikan sarvessa, Punaisenmeren ja Adeninlahden erottavan Bab el Mandebin salmen kohdalla. Djiboutin naapurimaat ovat pohjoisessa Eritrea, lännessä sekä etelässä Etiopia ja idässä Somalia. Maa oli Ranskan siirtomaana aina vuoteen 1977 saakka. Maan pääkaupunki on Djibouti ja maassa elää arvion mukaan vuonna 2011 noin 760 000 ihmistä, joista yli puolet elää pääkaupungissa. Djiboutilla on pinta-alaa 23 200 neliökilometriä, josta 20 neliökilometriä on sisävesiä ja 10 neliökilometriä keinokasteltua aluetta. Djibouti on sekä ilmastollisesti että maankin osalta hyvin kuivaa ja polttavan kuumaa aluetta, minkä vuoksi viljelyskelpoista maata ei ole kuin 0,4 prosenttia koko pinta-alasta. Djibouti onkin erittäin riippuvainen elintarvikkeiden tuonnista.
Djibouti on vapaakauppa-aluetta ja sen talous perustuu pitkälti sen satamaan sekä ulkomaanapuun. Maalla oli vuonna 2012 työvoimaa 294 600 henkeä, joista vain 40 prosenttia on työllistynyt. Maassa käytetään valuuttana Yhdysvaltain dollariin sidottua Djiboutin frangia. Djiboutin 5,4 miljardin dollarin bruttokansantuotteesta lähes 80 prosenttia koostuu palveluista, kun teollisuuden osuus on noin 17 prosenttia (vuoden 2017 arvioita).
Maantiede
thumb|left|200px|Djiboutin kartta. thumb|300px|[[Kaksikyttyräinen kameli|Kameleita Djiboutin savannilla.]]
Pinnanmuodot
Djibouti sijaitsee itäisessä Afrikassa Adeninlahden ja Punaisenmeren rannikolla. Geologisesti Djiboutin sijainti osuu Afrikan, Somalian ja Arabian laattojen kohtaamispisteeseen, jota kutsutaan Afarin syvängöksi. Djiboutin maasta suurin osa on kenotsooisen maailmankauden tulivuoritoiminnasta syntynyttä basalttia, vain kaakkoisosassa on pieni alue mesotsooisen maailmankauden kerrostumia. Lohkoliikuntojen vuoksi Djibouti on pinnanmuodollisesti hyvin vaihtelevaa aluetta. Korkein kohta on maan pohjoisosassa sijaitseva Moussa Alin tulivuori (2 028 m). Matalin kohta vastaavasti on 155 metriä merenpinnan alapuolella sijaitseva Assaljärvi, joka on samalla koko Afrikan matalin kohta.
Maata ympäröi lännessä Etiopian ylänkö ja idässä Danakilin horsti. Pohjoisessa sijaitsee Danakilin alanko, jonka keskellä sijaitsee yksi maailman kuumimmista paikoista, Danakilin aavikko. Alangolla on runsaasti vulkaanista ja seismistä toimintaa. Pienikokoiset maanjäristykset ovat koko maassa yleisiä. Maassa ei ole merkittäviä jokia, ja Assaljärven lisäksi maahan ulottuu osa Abhejärven itäosasta. Muodoltaan valtio muistuttaa hieman C-kirjainta, jonka sisäosiin tunkeutuu Adeninlahden jatkeena Tadjouranlahti, jonka pohjoispuolella sijaitsee Mablan vuoristo, ja jossa sijaitsevat muutamat Djiboutille kuuluvat saaret. Pieni salmi erottaa Tadjouraninlahdesta Ghoubet Kharab -nimisen vesialueen, jonka lounaispuolelle avautuu laaja Gaggaden tasanko. Pohjavettä käytetään kasteluun, mutta siinä on suolaantumisen uhka.
Kasvillisuus ja eläimet
Djibouti on yleisilmeeltään paljasta aavikkoa, jossa kasvaa pääosin puskamaisia aavikko- tai puoliaavikkokasveja. Noin 90 prosenttia pinta-alasta on aavikkoa. Tadjouraninlahden pohjoispuolella kasvillisuus on monipuolisempaa. Siellä kasvaa katajia, akaasiapuuta ja villioliivia. Alueen uhanalaisiin eläimiin kuuluvat pahkasika ja dugongi. Maailman eläinlajien uhanalaisuutta tarkkailevan IUCN:n mukaan Djiboutin eliöstöstä uhanalaisia on kaikkiaan kahdeksan nisäkäslajia, kuusi lintulajia, 15 kalalajia, 50 selkärangattomien lajia ja kaksi kasvilajia. Tyypillisimpiä eläimiä ovat antiloopit, gasellit, hyeenat ja sakaalit. Djiboutin rantaviivan tuntumassa sijaitsevat koralliriutat ovat hyvin lajirikkaita, minkä takia Djiboutista on muodostunut suosittu sukelluspaikka.
Ilmasto
Maa on pääasiassa ilmastoltaan kuumaa ja kuivaa aavikkoa. Ilmankosteus on erittäin korkea (vaihtelee yleensä välillä 60–80 %), vaikka maassa sataakin alle 20 senttimetriä vettä vuoden aikana. Rannikkoseuduilla sataa alle 13 senttimetriä, kun vuoristoalueet saavat lähes kolme kertaa suuremman sademäärän. Eniten sadepäiviä on tammikuussa, keskimäärin kolme, mutta niinä kertyvä sademäärä jää kuitenkin pienemmäksi kuin loka- tai marraskuussa. Huhtikuussa sademäärä on suurin, vajaa kolme senttimetriä. Korkein koskaan mitattu lämpötila Djiboutin pääkaupungissa on 46 celsiusastetta. Lämpötilaltaan 35 °C:n ylittäviä päiviä vuoden aikana on noin 96 ja vastaavasti 29 °C:n lämpötilan ylittäviä päiviä noin 239 kappaletta. Esimerkiksi heinä–elokuussa ei ole keskimäärin ainuttakaan 29 celsiusasteen alittavaa päivää. Maan korkeimmilla alueilla lämpötila laskee selvästi, esimerkiksi Day Forestin kansallispuiston seutuvilla noin kymmenen celsiusasteeseen.
Varhaisista fossiileista islamin leviämiseen
thumb|[[Adalin sulttaanikunta ulottui 1500-luvulla myös Djiboutin alueelle.]] Varhaisimmat fossiilit nykyihmisestä ovat 195 000 vuoden takaa Etiopiasta (Omo I ja Omo II). Nykyihminen muutti Afrikan ulkopuolelle onnistuneesti ensimmäisen kerran noin 85 tuhatta vuotta sitten Djiboutin kautta. Ihmiset saattoivat ylittää Punaisenmeren ja Adeninlahden erottavan nykyään noin 30 kilometriä leveän ja 135 metriä syvän Bab el Mandebin salmen, joka oli jääkauden aikana selvästi kapeampi, kun Maan merenpinta oli kymmeniä metrejä alhaisempi. Ihminen jatkoi kulkua sittemmin Arabian niemimaan kautta Intiaan ja Kaakkois-Aasiaan, josta lopulta Australiaan. Eurooppaan ihminen saapui 50 000 vuotta sitten.
Djiboutilaiset aloittivat karjankasvatuksen jääkauden loputtua noin 10 000 vuotta sitten. Maantieteellisen paikkansa ja kokonsa vuoksi Djibouti jakaa historiansa monilta osin Etiopian, Somalian ja Eritrean sekä Jemenin kanssa. Alueella asuneet afareiden edeltäjät olivat yhteyksissä Persiaan, Välimerelle, Arabiaan ja Etiopiaan kaupan kautta. Djibouti oli osa ensimmäisellä vuosisadalla perustettua Aksumin kuningaskuntaa. Seuraavina vuosisatoina alueelle levisi ensin kristinusko (300-luvulla) ja sitten kuningaskunnan luhistuttua arabialaisten kanssa tehdyn kauppayhteyksien kautta islam (n. 825), joka syrjäytti kristinuskon Djiboutissa.
Somalian alueelle perustettiin voimakas islamilainen Adalin sulttaanikunta, jonka afarilaishallitsija Ahmed al-Ghazi aloitti vuonna 1527 hyökkäyssodan Etiopian kristittyjä vastaan ja tuhosi kahdessa vuodessa Etiopian armeijan. Etiopialaiset kuitenkin kostivat portugalilaisten tukemana ja surmasivat vuonna 1543 al-Ghazin, mikä suisti sulttaanikunnan tuhoon. Samalla se kuitenkin mahdollisti pienempien afarilaissulttaanikuntien synnyn. Näihin kuuluvat Djiboutin nykyisen alueelle syntyneet Obockin ja Tadjouran sulttaanikunnat, joiden kanssa eurooppalaiset alkoivat käydä kauppaa etiopialaisesta kahvista ja parfyymeistä.
Ranskan Somalimaa
thumb|Brittisotilaiden paraati Djiboutissa 1942. Toisen maailmansodan kynnyksellä italialaiset miehittivät Etiopian. Sodan alettua lisääntyi myös Etiopian ja Ranskan Somalimaan välisellä rajalla ranskalaisjoukkojen ja italialaisten väliset yhteenotot. Akselivaltojen vallattua Ranskan myös Ranskan Somalimaa siirtyi Vichyn nukkehallituksen hallintaan kesäkuussa 1940. Liittoutuneiden päästessä vallalle Euroopassa britit hyökkäsivät myös Vichyn hallitsemaan Ranskan Somalimaahan, ja akselivalloille myönteinen hallitus kukistettiin lopullisesti joulukuussa 1942. Ranskan Somalimaasta lähti pataljoona vapauttamaan emämaataan vuonna 1944.
Itsenäisyys ja sisällissota
Heinäkuussa 1957 Ranska aloitti maan uudistamisen osana laajempaa merentakaisten alueiden uudistamisohjelmaa (Loi Cadre). Djibouti sai osittaisen autonomian ja oman paikalliskokouksen, joka valitsi kahdeksan toimeenpanovaltaista ministeriä. Vuotta myöhemmin kansanäänestyksen tuloksen ansiosta Ranskan Somalimaan vaikutusvalta parani hieman, kun se sai yhden edustajan Ranskan parlamenttiin. Vuonna 1967 maassa järjestettiin kansanäänestys, jossa kysyttiin maan haluista itsenäistyä tai pysyä osana Ranskaa. Tulos oli, että 60 prosenttia äänestäneistä halusi jatkaa osana Ranskaa. Samana vuonna maan nimeä muutettiin tasapuolisemmaksi, Afarien ja Issojen Ranskan alueeksi, joka huomioi paremmin maan vähemmistöryhmää afareja, jotka eivät ole taustaltaan somaleita.
Ranskan hallituksen vaatimukset alueen itsenäisyyteen kasvoivat vuosi vuodelta. Osana siirtymää itsenäisyyteen entistä ranskalaismielisiä afareja suosinut kansalaisuuslaki uudistettiin issoja suosivammaksi vuonna 1975. Lopulta toukokuussa 1977 järjestetyn kansanäänestyksen perusteella uusi Djiboutin tasavalta perustettiin 27. kesäkuuta 1977. Valtion ensimmäiseksi presidentiksi nousi Hassan Gouled Aptidon, joka nousi presidentiksi kolmesti peräkkäin (1977–1999). Ensimmäinen poliittinen puolue, Rassemblement Populaire pour le Progrès (RPP, ’Edistyksen kansanpuolue’) perustettiin vuonna 1979 ja maasta tuli yksipuoluetasavalta vuonna 1981. 1980-luvun loppua kohden afarit alkoivat tuntea yhä enemmän tyytymättömyyttä issapresidentti Aptidonin tapaan hoitaa maan asioita, ja joukko afarisissejä muodosti noin 3 000 taistelijan kokoisen FRUD:n (Front pour la Restoration de l’Unité et de la Démocratie, ’Yhtenäisyyden ja demokratian palautusrintama’) vuoden 1991 lopulla. FRUD sai ison osan maan alueista hallintaansa, etupäässä pohjoiset ja läntiset alueet. Sotatila laukesi huhtikuussa vuonna 1992, kun Ranska toi maahan sotilaitaan. FRUD onnistui saamaan aluksi voittoja, mutta joutui lopulta alakynteen hallituksen joukoille. Monia oppositiojohtajia vangittiin sotilasvallankaappauksen suunnittelemisesta, muun muassa Ali Aref Bourhan. Hallitus joutui käyttämään kapinallisten taltuttamiseen vuoden 1993 budjetista lähes 35 prosenttia. Vuonna 1994 kapinallisjoukkojen rivit alkoivat hajaantua ja vuoden loppupuolella osapuolet onnistuivat solmimaan rauhan, jonka perusteella FRUD:n joukot riisuttiin aseista seuraavana vuonna.
Sisällissodan jälkeinen aika
Sisällissodan jälkeen kaksi FRUD:n johtajaa pääsivät maan ministereiksi, ja FRUD sai laillisen poliittisen puolueen aseman vuonna 1996, mikä merkitsi Djiboutin yksipuoluehallinnon loppua. FRUD:n radikaalisiipi vastasi vuosien 1997–1998 levottomuuksien aiheuttamisesta, mutta se ja hallitus sopivat erimielisyydet vuonna 2000. Presidentti Aptidonin hallintokausi on saanut osakseen runsaasti negatiivista huomiota ihmisoikeuksien osalta. Hänen hallintoa on syytetty muun muasta raiskauksista, pahoinpitelyistä, mielivaltaisista ja pitkittyneistä vankeustuomioista sekä poliittisten vastustajien murhaamisesta tai kadottamisesta. Esimerkiksi ranskalainen Djiboutin hallinnon pahoinpitelytapauksia tutkinut tuomari Bernard Borrel kuoli vuonna 1995 epämääräisissä olosuhteissa. Tapaus vietiin Haagin kansainväliseen tuomioistuimeen vuonna 2008, jonka päätöksen mukaan Ranskalla ei ole oikeutta vaatia tietoja Borrelin kuolintutkimuksista. Maan mediaan on myös kohdistunut uhkailua ja vainoamista. Aptidonin aikana vaalien äänestysprosentti on jäänyt useasti alle viidenkymmenen.
Maa sai uuden presidentin vuonna 1999 järjestetyissä vaaleissa, kun sairastellut Aptidon ilmoitti jäävänsä eläkkeelle. Presidenttiydestä kilpailivat FRUD:n ja RPP:n tukema Ismail Omar Guelleh, joka oli jo voittanut ehdokaskisan Ismael Godi Haredia vastaan, ja PRD:n (Demokraattinen uudistuspuolue), PND:n (Kansandemokraattinen puolue) ja FRUD:n radikaalisiiven tukema ehdokas Moussa Ahmed Idriss. Guelleh voitti vaalit 74 prosentin kannatuksella, kun kokonaisäänestysprosentti jäi 60 prosenttiin. Vuoden 2003 parlamenttivaalit olivat lähellä muuttua historiallisiksi, kun oppositiokoalitio jäi vain 4 939 äänen päähän vaalivoitosta. Historiaan vaalit jäivät tästäkin huolimatta, sillä Djibouti sai ensimmäiset seitsemän naista parlamenttiin. Vuoden 2003 jälkeen oppositio on boikotoinut näyttävästi järjestettyjä vaaleja, mikä on mahdollistanut valtaapitävän puolueen ja presidentti Guellehin vallan jatkumisen keskeytyksittä.
YK syytti vuonna 2006 julkaistussa raportissa Djiboutia ja kuutta muuta maata vuonna 1992 solmitun Somalian asekauppasaarron rikkomisesta ja asemyynnistä hallituksen vastaisille islamistitaisteilijoille Mogadishussa. Djibouti kiisti syytökset jyrkästi. Djiboutin sisämaa kärsi maalis–huhtikuussa 2007 kuivuuden aiheuttamasta nälänhädästä. YK:n ruokaohjelman (WFP) mukaan 53 000 ihmistä kärsi nälkää. Kesäkuussa 2008 Djiboutin ja Eritrean välillä syntyi taisteluvälikohtaus Ras Doumeiran raja-alueesta aivan Punaisenmeren tuntumassa, missä ainakin yhdeksän djiboutilaista sai surmansa. Kiista jatkui vielä huhtikuussa 2009, kun YK käski Eritreaa vetämään joukkonsa Djiboutista. Eritrea vastasi, ettei sillä ole Djiboutissa joukkoja.
Vuonna 2010 tehtiin perustuslakiin muutos, joka salli presidentti Ismail Omar Guellehin asettua ehdolle kolmannelle kaudelle. Vuodesta 1999 presidenttinä toiminut Guelleh valittiin vuonna 2016 uudelleen jo neljännelle peräkkäiselle viisivuotiselle presidenttikaudelle suurella vaalivoitolla. Kolme seitsemästä oppositio-puolueesta boikotoi vaaleja. Guellehin valtakausi on ollut kuitenkin Djiboutin taloudellisen kasvun ja kehityksen aikaa. Se on hyötynyt voimakkaasti tärkeästä strategisesta sijainnistaan. Maa on saanut rahaa ulkomaisista sotilastukikohdista ja satamasta, joiden ansiosta maassa on ollut suuria infrastuktuuri-hankkeita.
Kiinan merkitys Djiboutissa on kasvanut huomattavasti ja se on jo syrjäyttänyt Ranskan suurimpana talousmahtina maassa. Djiboutin valtion velasta 80% on Kiinan hallinnassa. Kiina perusti vuonna 2017 Djiboutiin ensimmäisen ulkomailla olevan sotilastukikohtansa, joka sijaitsee erään  Djiboutin merkittävimmän sataman vieressä ja ainoastaan 15 minuutin ajomatkan päässä siitä on Camp Lemonnier, Yhdysvaltain ainoa pysyvä sotilastukikohta Afrikan mantereella. Camp Lemonnier on tärkeä Yhdysvaltain terrorisminvastaiselle toiminnalle ja tiedustelulle. Japanilla on myös ollut Djiboutissa sotilaallinen tukikohta vuodesta 2009 lähtien. Se perustettiin tukemaan kansainvälistä toimintaa alueella lisääntynyttä merirosvoutta vastaan. Vuosikymmen tukikohdan perustamisen jälkeen merirosvous alueella on voitettu kansainvälisen yhteisön aktiivisen toiminnan takia, mutta Japani on jatkanut edelleen tukikohtaansa Djiboutissa. Tukikohdan tehtävänä on tarkkailla Kiinan aktiivista läsnäoloa alueella.
Sisäpolitiikka
thumb|120px| Presidentti Ismail Omar Guelleh vuonna 2010. Djibouti on semipresidentiaalinen tasavalta. Presidentti valitaan vaaleilla kuusivuotiskaudelle, ja hänen pitää kuulua issoihin. Tällä hetkellä istuva presidentti Ismail Omar Guelleh (ja maan toinen) oli vuoden 2005 vaalien ainoa ehdokas, kun Ahmed Dini kuoli ennen vaaleja ja jätti opposition vaille kunnollista vastaehdokasta, minkä takia oppositiopuolueet boikotoivat vaaleja. Presidentin valtaoikeuksiin kuuluu muun muassa pääministerin ja ministerineuvoston ministereiden nimittäminen. Presidentti Guelleh valittiin uudelleen vuonna 2011, hän sai yli 80 prosenttia äänistä. Pääministeri on aina afari. Vastaavanlainen vallanjako koskee muitakin ministereitä, joista arabeille, isaaqeille ja gadabuurseille on varattu vähintään yksi salkku. Afareilla pitää olla kuitenkin yksi ministeri enemmän kuin issoilla. Korkeimman oikeuden tuomari on issa.