cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Viktor Belenko
Neuvostoliitto vaati Belenkoa ja konetta palautettavaksi, mutta Japani kieltäytyi ja päästi Yhdysvallat osallistumaan koneen tutkimiseen. Belenko haki poliittista turvapaikkaa Yhdysvalloista ja sai sen.
Kone siirrettiin Yhdysvaltain ilmavoimien tukikohtaan 80 kilometrin päähän Tokiosta tutkittavaksi. 12. lokakuuta 1976 kone tuotiin purettuna neuvostoliittolaiseen alukseen Hitachin lähelle, mistä se kuljetettiin Latviaan Väinänlinnaan Neuvostoliiton ilmavoimien akatemiaan koulutuskoneeksi. 1980-luvun lopulla kone poistettiin käytöstä ja romutettiin.
Belenko tuomittiin Neuvostoliitossa kuolemaan maanpetturuudesta rikoslain 64. pykälän perusteella. Belenko ryhtyi Yhdysvalloissa sotilasilmailun opettajaksi ja meni naimisiin ja sai kolme lasta. Erottuaan ilmavoimista hän ryhtyi liikemieheksi.
Neuvostoliitto joutui tapauksen vuoksi uusimaan ilmavoimiensa omakonetunnusjärjestelmän kahdella miljardilla ruplalla. Belenko ei ollut ensimmäinen sotalentokoneella loikannut itäeurooppalainen sotilas. Marraskuussa ja toukokuussa vuonna 1953 kaksi puolalaista lentäjää loikkasi MiG-15-lentokoneella Tanskaan.
Pedagogio
thumb|Pedagogio [[Kokkolassa. Vuonna 1696 rakennettu pedagogio on Suomen vanhin säilynyt ei-kirkollinen puurakennus. ]] Pedagogio (latinaksi paedagō’gium, kreikan sanasta paidagōgei'on ’pedagogin asunto’, ’koulu’) oli antiikin Roomassa ylhäisen perheen asunnon osa, jossa nuoria orjia opetettiin tehtäviin, joissa tarvittiin opillista sivistystä. Myöhemmin sana alkoi tarkoittaa yleensä koulua, erityisesti alkeiskoulua.
Saksassa pedagogio oli yliopistoon valmentava sisäoppilaitos. Ruotsissa ja Suomessa pedagogio tarkoitti nimenomaan alkeiskoulua. Pedagogio-nimitys oli Suomessa erityisesti käytössä 1600- ja 1700-luvuilla, mutta se hävisi 1800-luvun loppupuolella, kun pedagogiot 1843 muuttuivat ala-alkeiskouluiksi. Ruotsissa pedagogiot katosivat vuoden 1904 koulu-uudistuksessa.
Kustaa II Aadolfin aikana koulut jaettiin lukioihin, triviaalikouluihin ja lastenkouluihin. Lastenkoulujen nimeksi vakiintui pedagogio 1600-luvun lopulla. Yksi- tai kaksiluokkaisia pedagogioita oli Suomessa jo 1500-luvulla Helsingissä, Naantalissa, Porissa, Porvoossa ja Raumalla. Maaseudulle perustettiin ensimmäinen pedagogio Saltvikiin 1639 ja seuraavat Kemiöön 1649 ja Lohjalle 1659.
Blackbox
Blackbox on ikkunanhallintaohjelma X Window Systemille. Blackbox on kehitetty Unixin kaltaisille käyttöjärjestelmille, mutta siitä on saatavissa versio myös Microsoft Windowsiin (BB4Win). Blackbox on ohjelmoitu C++:lla ja se ei perustu mihinkään toiseen ikkunointiohjelmaan. Blackbox on tiedostokooltaan hyvin pieni, mutta lisätoimintoihin tarvitaan erillisiä ohjelmia. Blackboxiin onkin saatavilla paljon lisäohjelmia, joilla sen toimintoja saadaan lisättyä, suosituimpina luultavasti on Dockapps-ominaisuus, jolla työpöydälle voidaan lisätä erilaisia mittareita ja apuohjelmia, toiminto on verrattavissa esimerkiksi OS X:n Dashboard-ominaisuuteen.
Fluxbox
Fluxbox pohjautuu Blackboxin versioon 0.61.1.
Fluxbox sisältää enemmän ominaisuuksia kuin Blackbox ja on vastaavasti hieman raskaampi ohjelma. Ohjelmien teemat olivat yhteensopivia, kunnes Blackbox muutti teemojensa rakennetta 0.70.0-versiossa.
Openbox
Openbox muistuttaa Blackboxia, mutta sen tavoitteena on olla vieläkin nopeampi. Sen ominaisuudet eivät vielä täysin vastaa sisarprojektiensa tasoa.
Ansioritarikunta
pienoiskuva|Ritarikunnan tunnuksia Ansioritarikunta on englantilainen, kuningas Edvard VII:n vuonna 1902 perustama kunniaritarikunta. Ritarikunta seuraa arvojärjestyksessä Bathin ritarikunnan suurristiä. Ritarikunnan jäseneksi voidaan ottaa henkilö, joka on ansioitunut tieteen, taiteen, kirjallisuuden tai kulttuurin allalla. Ritarikunnassa on myös sotilasluokka. Ritarikunnan jäsenmäärä on rajoitettu, ja jäseniä voi olla yhtäaikaisesti 24. Ulkomaalaisia ei tosin yleensä lasketa tähän kiintiöön, vaan he ovat ”kunniajäseniä”.
Ritarikunnassa on yksi luokka, josta tosin erotettaan siviili- ja sotilasdivisioona:
Ritarikunnan nykyisiä jäseniä ovat esimerkiksi Prinssi Philip, Edinburghin herttua, tuottaja David Attenborough, WWW:n kehittäjä sir Tim Berners-Lee, taiteilija David Hockney ja Australian entinen pääministeri John Howard. Aikaisempia ritarikunnan jäseniä ovat olleet muun muassa Florence Nightingale, Yehudi Menuhin, Winston Churchill, filosofi Bertrand Russell, kirjailija Graham Greene, runoilija T. S. Eliot, fyysikko Ernest Rutherford, koloratuurisopraano Joan Sutherland ja Margaret Thatcher. Kunniajäseninä ritarikunnan merkin ovat saaneet esimerkiksi Dwight D. Eisenhower, Albert Schweitzer, Äiti Teresa ja Nelson Mandela. Toistaiseksi viimeinen sotilasluokan kantaja oli Intian viimeinen varakuningas Louis Mountbatten, jonka IRA murhasi attentaatissa vuonna 1979.
Robin Hood ja hänen iloiset vekkulinsa Sherwoodin pusikoissa
Robin Hood ja hänen iloiset vekkulinsa Sherwoodin pusikoissa on 4. helmikuuta 1974 MTV:llä lähetetty suomalainen televisio-ohjelma, joka oli Spede Pasasen käsikirjoittama ja Inkeri Pilkaman ohjaama. Ohjelma perustui osittain samoille hahmoille kuin Pasasen vuoden 1968 elokuva Noin 7 veljestä.
Spede Pasanen suunnitteli ohjelmasta 10-osaisen tv-sarjan, mutta se lopetettiin ensimmäisen osan jälkeen. Säilyneen kuva-aineiston perusteella jaksoja ehdittiin kuitenkin kuvata ainakin kaksi. Saman kohtalon koki Yle TV1:llä näytetty Ile Jokisen ja Remu Aaltosen viihdeohjelma Kumiankka Klubi vuonna 1997.
Ohjelmasta ei ole säilynyt tallennetta MTV3:n arkistoissa, mutta KAVI:n arkistossa on nähtävillä useita mustavalkoisia ja värillisiä still-kuvia ohjelman kuvauksista.
Lieksan kulttuurikeskus
Lieksan kulttuurikeskus on Lieksan keskustassa (Pielisentie 9–11) sijaitseva julkisia ja liiketiloja sisältävä rakennus. Siinä on 400-paikkainen konserttisali Brahesali, 100-paikkainen monitoimisali, viisi kokoustilaa, nuorisokahvila sekä aulatiloja, joissa järjestetään taidenäyttelyitä. Kulttuurikeskuksessa järjestetään myös teatteriesityksiä, elokuvaesityksiä sekä erilaisia juhlatilaisuuksia. Se on yksi Lieksan Vaskiviikkojen konserttipaikoista.
Suunnittelutoimisto Tapio Korpisaari Oy:n suunnittelema rakennus on valmistunut vuonna 1985 ja peruskorjattu 2000-vuosikymmenen lopulla. Rakennuksen projektista vastaavat pääsuunnittelijat Suunnittelutoimisto Tapio Korpisaari Oy:ssä olivat arkkitehdit Kimmo Karjalainen ja Erja Pesola. Kiinteistön pääomistajia ovat Pielisen Osuuspankki ja Lieksan kaupunki.
Kulttuurikeskuksen edustalla on taidemaalari Mikko Oinosen muistomerkki.
Orange Beach
Orange Beach on kaupunki Meksikonlahden rannalla, Alabaman osavaltiossa Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli vuoden väestönlaskennassa 8 095. Orange Beach kuuluu Baldwinin piirikuntaan.
Muumilaakso
thumb|Muumilaakso vuonna 1997 julkaistussa tietokonepelissä [[Muumit ja Taikurin hattu.]]
Muumilaakso on Tove Janssonin Muumi-teosten keskeinen tapahtumapaikka, jossa Muumit ystävineen asuvat. Laakso on rauhallinen ja kaukana maailman menosta. Muumilaaksoa ympäröivät Yksinäiset vuoret ja meri. Muumilaaksosta lähtee joki, joka ei kuitenkaan laske mereen. Laakson tärkein rakennus on Muumitalo.
Muumilaakson synty ja esikuvat
Tove Jansson kirjoitti ensimmäisen kuvauksen Muumilaaksosta Muumit ja suuri tuhotulva kirjan käsikirjoitukseen sotatalvena 1939. Talvisodan kauhuista pakoon päästäkseen Jansson loi jo aiemmin kehittämänsä Muumipeikko-hahmon ympärille mielikuvitusmaailman, jonne saattoi piipahtaa todellisuutta pakoon. Janssonille oli jo aiemmin 1930-luvulla ollut haaveena muuttaa eksoottiseen paikkaan, kuten perustaa siirtokunta Marokkoon, jossa jo oli katsottuna sopiva paikkakin, muuttaa Baskimaahan tai Tongan saarille. Muumilaakso voidaan nähdä myös tämän kaukokaipuun ilmentymänä.
Muumilaakson maisemallisena esikuvana on pidetty Ängsmarnia, Tove Janssonin äidinpuoleisen suvun kesäpaikkaa Blidön saarella Tukholman saaristossa. Ängsmarnin huvilan oli rakennuttanut Toven äidinisä, kirkkoherra ja hovisaarnaaja Fredrik Hammarsten, ja Tove vietti siellä useita lapsuutensa kesiä. Runollisessa omaelämäkerrassaan Kuvanveistäjän tytär (1968) hän antoi Ängsmarnista kuvauksen, jossa on selkeitä yhtymäkohtia Muumilaaksoon:
Muumilaakso teoksissa
Muumilaakso esiintyy ensimmäisen kerran ensimmäisen teoksen Muumit ja suuri tuhotulva (1945) lopussa, jossa Muumit asettuvat laaksoon asumaan. Tässä ja seuraavassa kirjassa Muumipeikko ja pyrstötähti (1946) olevissa kuvissa laakso kuvataan suhteellisen pieneksi, vuorten ympäröimäksi notkoksi, jonka pohjalla virtaa pieni joki. Muumitalo on näissä kuvissa sijoitettu aivan joen töyräälle.
Kolmannessa teoksessa Taikurin hattu (1948) Muumilaakson maantiede saa lopullisen muotonsa. Kirjan etulehdellä on Muumilaakson kartta, jossa kuvattu laakso on laajentunut huomattavan suureksi ensimmäisistä kirjoista. Laaksoa reunustavat idässä Yksinäiset vuoret sekä pohjoisen ja etelän puolella muut yksittäiset vuorenhuiput, lännen puolella meri uimahuoneineen. Laakson itäreunaa pitkin virtaa Yksinäisten vuorten juurta seuraileva joki, joka tulee koillisesta, tekee mutkan vuorenreunan ympäri ja virtaa kaakkoon. Laakson keskuksena on Muumitalo ja sitä ympäröivä puutarha. Kirjassa kuvataan näkymää Muumilaaksoon sen pohjoispuolella olevalta vuorelta:
''Kevättuuli tanssi huipulla vapaana, ja joka puolella näkyi sininen taivaanranta. Lännessä levisi meri ja idässä kiemurteli joki Yksinäisten vuorten väliin, pohjoisessa levisi suurten metsien keväinen matto, ja etelässä nousi savu Muumitalon savupiipusta, sillä Muumipeikon äiti keitti aamukahvia.'' (suom. Laila Järvinen)
Taikatalven (1957) ja Muumilaakson marraskuun (1970) etulehdillä on kaksi muuta Muumilaaksoa esittävää karttaa, jotka ovat yksityiskohtia lukuun ottamatta yhteneviä Taikurin hatun kartan kanssa. Siinä missä ensimmäinen kartta oli kesäinen, Taikatalven kartta kuvaa Muumilaaksoa talvella, Muumilaakson marraskuun kartta syksyllä. Lisäksi viimeisen kartan alareunassa on laajempi kartta, josta näkyy, että Muumilaakson pohjoispuolella on muita vuorien ja meren väliin jääviä laaksoja. Muumilaakson tarinoita -animaatiosarjassa Muumilaakson tuntumassa sijaitsee myös Noitametsä, jossa asuu noita.
Uimahuone
thumb|250px|Muumien uimahuoneen kopio Naantalin Muumimaailmassa. Muumien uimahuone on pieni tornikattoinen uimahuone, joka sijaitsee merenrannalla laiturin päässä. Se on rakennettu pylväiden päälle. Etuovi on laiturin päässä ja takaovesta menee portaat mereen, eli takaovesta pääsee suoraan uimaan. Talvisin Tuu-tikki asuu uimahuoneessa ja siellä on myös kamiina, joka pitää uimahuoneen lämpimänä. Uimahuonetta kuvataan kirjassa Taikatalvi (1957). Taikatalvessa uimahuoneessa asuu myös monia vieraita, kuten Surku, Ötökkä Salome ja Esi-isä. Kerran Muumit pakenevat uimahuoneelle Haisulin eläintarhasta päästämiä villieläimiä. Myös Nuuskamuikkunen kalastelee joskus uimahuoneen laiturilla. Naantalin Muumimaailmassa on uimahuone, jonka ikkunoissa on värikkäät lasit.
Nipsun talo
Nipsun talo on pieni asumus, jossa Nipsun nähdään usein asuvan. Talo sijaitsee kumpareen alla, muistuttaen maakellaria.
Hemulin talo
Hemulin talo sijaitsee metsän reunassa ja sen pihaa ympäröivät kasvi-istutukset. Hemulilla on vene jossa homssulapsi Tuhto asuu.
Yksinäiset vuoret
Yksinäiset vuoret on kuvitteellinen vuoristo, joka sijaitsee Tove Janssonin Muumi-tarinoissa. Muumi-hahmoista Mörkö asuu Yksinäisillä vuorilla. Tarinassa Muumipeikko ja pyrstötähti Muumipeikko ja Nipsu (elokuvassa myös Pikku Myy) lähtevät retkelle Yksinäisten vuorten tähtitorniin. Muumilaakson tarinoissa Yksinäisten vuorten takana olevassa järvessä elää valtava kultakala, jonka Muumipeikko ystävineen näki yhdessä sarjan jaksossa.
Tove ja Lars Janssonin Muumipeikko-sarjakuvissa on Muumilaaksossa myös joitakin yrityksiä, kuten tupakkakauppa, urheiluliike ja sanomalehden toimitus.
Uudenkaupungin maalaiskunta
pienoiskuva|167x167px|[[Tapani Talari|Tapani Talarin Kuntaliitolle suunnittelema Uudenkaupungin maalaiskunnan epävirallinen perinnevaakuna. ]]
Uudenkaupungin maalaiskunta (lyh. Uudenkaupungin mlk, ) oli Varsinais-Suomessa sijainnut Suomen kunta, joka liitettiin Uuteenkaupunkiin vuonna 1969. Kuntaan kuuluivat useimmat Uudenkaupungin edustalla olevat saaret sekä mantereen puolelta Vohdensaaren ja Sundholman alueet.
Uudenkaupungin maalaiskunnan evankelis-luterilaiset asukkaat kuuluivat Uudenkaupungin maaseurakuntaan, joka oli kirkonkirjanpidollisesti erillinen kaupunkiseurakunnasta, mutta hallinnollisesti ne olivat yksi yhteinen seurakunta.
Väestö
Väestö asui hajallaan laajalla alueella, jonka kaupunki jakoi kahtia pohjoiseen ja eteläiseen osaan. Kaupunkiin maalaiskunta rajoittui etelässä Velluanjoen kohdalla ja pohjoisessa Hiun kohdalla. Muut naapurikunnat olivat Kalanti, Kustavi, Lokalahti ja Pyhämaa.
Kunnan tärkein teollisuudenala oli kiviteollisuus, jota harjoitettiin eritoten Lepäisissä. Myös laivanrakennusta harjoitettiin, mutta lähinnä vain omiin tarpeisiin. Kaupankäynti oli hyvin vähäistä, ja kuntalaiset menivät yleensä kaupungin puolelle tekemään ostoksia. Kirkossa maalaiskuntalaiset kävivät Uudessakaupungissa.
Maalaiskunnan kunnantalo sijaitsi kaupungin puolella. Kunta teki kaupungin ja Kalannin kanssa yhteistyötä monella saralla, esimerkiksi lääkäripalveluissa. Uudenkaupungin maalaiskunnalla ei ollut omaa vahvistettua vaakunaa, ja se oli Koijärven ohella ainoa vielä 1960-luvulla olemassa ollut vaakunaton kunta.
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty Uudenkaupungin maalaiskunnan väestönkehitys kymmenen vuoden välein vuosina 1880–1960.
Vuonna 1923 Uudenkaupungin maalaiskuntaan liitettiin Kalannista alue, jossa oli 436 asukasta. alt=|pienoiskuva|433x433px|Kartta Uudenkaupungin kuntaliitoksista, Uudenkaupungin maalaiskunta ja sen vuosien 1936 ja 1942 alueliitokset vaalean-oranssilla.
Historia
Kun Uusikaupunki perustettiin, sen saaristo oli edelleen Kalannin seurakunnan alainen. Koska oli vaivalloista mennä asioimaan kirkkoon kauas sisämaahan asti, Turun piispa määräsi vuonna 1630 nämä alueet liitettäväksi Uudenkaupungin seurakuntaan. Alueesta tuli oma kuntansa vuonna 1869, kun Suomen paikallishallinto erotettiin kirkosta.
Aluksi maalaiskunnan kattoi maa-alueita kaupungin luoteis- ja kaakkoispuolella, mutta Sundholman ja Arvassalon kylät kaupungin eteläpuolella liitettiin Kalannista maalaiskuntaan vuonna 1936. Asukkaat olivat ajaneet asiaa jo 1800-luvulta lähtien, mutta liitos toteutui vasta tuolloin. Lisäksi Iso-Kaskisen ja Korsaaren lähialueita siirrettiin Kalannista Uudenkaupungin maalaiskuntaan vuonna 1942.
1950-luvulta lähtien laki alkoi vaatia kunnilta aiempaa enemmän erilaisia peruspalveluita, minkä seurauksena pieni kunta ei tullutkaan enää taloudellisesti toimeen. Uudet hankkeet kuten Velhonveden–Ruotsinveden makeavesiallas olivat liian suuria panostuksia kunnalle. Maalaiskunta kärsi lisäksi muuttotappiosta nuorten muuttaessa kaupunkiin. Lopulta Uudenkaupungin maalaiskunta liittyi Uuteenkaupunkiin vuoden 1969 alussa.
Kylät
Arvassalo, Haimio, Halola, Hiu, Kittamaa, Lepäinen, Lyökki, Oksalanpää, Perkko, Saarnisto, Salmi, Sundholma (Vanhakartano vuodesta 1961 ), Vaakua, Vohdensaari
Vuoden 1960 taajamarajauksen mukaan Uudenkaupungin maalaiskunnassa ei ollut lainkaan taajamia.
Mikojan-Gurevitš MiG-25
pienoiskuva|oikea|MiG-25:n tunnistuskuva. MiG-25 on neuvostoliittolainen nopea hävittäjä, joka kehitettiin Yhdysvaltain strategisten yliäänipommikoneiden torjumiseksi. Sitä seurasi MiG-31.
Historia
Yhdysvaltain nopein lentokone on Lockheed SR-71 -tiedustelukone, eikä sillä ollut tarvetta mach 3 -nopeudella lentävälle hävittäjälle. XB-70 sen sijaan pakotti Neuvostoliiton kehittämään uuden hävittäjän ja uusia ohjuksia. Kun Yhdysvaltain puolustusministeri Robert McNamara peruutti 1967 hankkeen kahden prototyypin valmistuttua, Neuvostoliitolla ei olisi ollut enää tarvetta kehittää vastineeksi miltei kolminkertaisella äänennopeudella lentävää torjuntahävittäjää.
Ensimmäinen prototyyppi Je-155-R1 (tiedusteluversio) lensi 6. maaliskuuta 1964. Hävittäjäversion prototyyppi Je-155-P1 lensi 9. syyskuuta 1964. Je-266-nimikkeiset prototyypit tekivät useita lentoennätyksiä vuosina 1965, 1966, ja 1967.
Länsimaiden reaktiot
MiG-25:n esiteltiin yleisölle vuoden 1967 lokakuun vallankumouksen viisikymmenvuotisjuhlien yhteydessä ja se oli ensimmäinen kerta kun Neuvostoliiton ulkopuoliset näkivät koneen. MiG-25 sai läntisessä tiedustelussa aikaan paniikkia sillä päältä katsottuna kone näytti erittäin suorituskykyiseltä ja ketterältä hävittäjältä suurien siipiensä vuoksi. Todellisuudessa MiG-25 oli erittäin heikko kaartotaisteluominaisuuksiltaan mitä ei pidetty ongelmana sillä se oltiin suunniteltu vain korkealla lentävien yliäänipommikoneiden torjuntaan ja se ei olisi ollut edes lentokykyinen ilman suuria siipiään sillä se oli valmistettu pääosin raskaasta nikkeliteräksesta, kun taas länsimainen tiedustelu oletti sen olleen valmistettu jonkinlaisesta kehittyneestä, kevytpainoisesta titaanista. Koneesta puuttui myös tykkiaseistus ja se oli aseistettu vain ilmasta ilmaan -ohjuksilla jotka myös oli suunniteltu vain korkealla lentävien pommikoneiden torjuntaan. Eniten länsimaista tiedustelua kuitenkin huolestutti se, kuinka paljon kone muistutti suunnitteluvaiheissa olevaa uuden sukupolven F-X hävittäjää (josta tuli myöhemmin F-15, joka lensi ensi kerran vuonna 1972 ja tuli palveluskäyttöön vuonna 1976) ja he pelkäsivät lännen jääneen pahasti jälkeen asekilvassa.
Vuonna 1971 MiG-25 vaikutti länsimäista tiedustelua jälleen kun kaksi MiG-25:tä lensi Siinain niemimaan yllä yli 3 machin nopeudella. Tämä kuitenkin vaurioitti moottorit korjauskelvottomiksi.
Luutnantti Viktor Ivanovitš Belenko lensi MiG-25:lla vuonna 1976 Japanin Hokkaidoon Hakodaten kentälle tavoitteenaan loikata Yhdysvaltoihin. Hänen koneensa tutkittiin läpikotaisin, jolloin lännelle paljastui MiG-25:n todellinen luonne torjuntahävittäjänä.
Vaikka MiG-25:tä valmistettiinkin yli tuhat, se osoittautui lähes tarpeettomaksi sillä XB-70 Valkyrie ei ikinä valmistunut prototyyppivaihetta pidemmälle sillä uskottiin että Neuvostoliiton ilmatorjuntaohjusten kehittymisen ansiosta korkealla lentävä yliäänipommikone ei ole niin mahdotonta ampua alas kuin ennen luultiin. Tämän vuoksi Yhdysvallat siirtyivät korkealla lentävistä yliäänipommikoneista matalalla lentäviin tutkaa ja ilmatorjuntaa vältteleviin yliäänipommikoneisiin kuten Rockwell B-1 Lancer, jota vastaan MiG-25 toimisi huonosti, sillä sen tutka oli suunniteltu vain havaitsemaan korkealla lentäviä kohteita mahdollisimman kaukaa, ja siten se ei havaitse matalalla lentäviä kohteita.
Tekniset tiedot
Koneen yllättäviä yksityiskohtia olivat muun muassa se, että siinä valtaosaltaan käytettiin transistorien sijasta perinteisiä elektroniputkia sekä se, että koneen runko oli hitsattu käsin. Tumanski R-15D-300 -moottorit olivat niin tehokkaat, että lentokone oli enemmän raketti kuin lentokone (lentäjiä oli kielletty yleensä ylittämästä 2,5 Machia (2 655 km/h) ja punainen raja lentonopeusmittariin oli asetettu 2,8 Machin (3 000 km/h) kohdalle). Koneen taistelusäde oli 300 kilometriä. thumb|left|Hiekkaan piilotettu irakilainen MiG-25.
Ilman jälkipoltinta kone saattoi lentää suoralla lennolla vain 1 200 kilometriä. Koneen lentokorkeus, kahdella ohjuksella varustettuna, oli 24 000 metriä ja neljällä ohjuksella 21 000 metriä. Ilman ohjuksia koneen lentokorkeus saattoi olla jopa 27 000 metriä.
MiG-25:n tutka ei paljastanut alle 500 metrin korkeudessa lentävää lentokonetta. Tämä oli perusteltua, koska kone oli suunniteltu korkealla nopeasti lentävien koneiden tuhoamiseen. Yhdysvaltojen ilmavoimat oli kuitenkin 1970-luvulla siirtänyt ydiniskuvoimaansa osin matalalla lentäviin F-111- ja tuleviin B-1-pommikoneisiin. MiG-25:n kaarto-ominaisuudet eivät kestäneet kuin 2,2 G:n kiihtyvyyden täysillä polttoainesäiliöillä. Myös lähes tyhjillä säiliöillä 5 G:n kiihtyvyys saattoi olla vaarallinen. Konetta ei ollut valmistettu titaanista vaan teräksestä, vaikkakin korkean lämpötilan kestoa vaativissa kohdissa oli käytetty titaanilevyjä. Tiukoissa kaarteissa saattoivat ohjukset irrota siivistä. MiG-25:n etsintä- ja jäljitystutka ulottui vain 50 kilometrin päähän.
Mandalay (alue)
Mandalay on hallinnollinen alue Myanmarissa. Alue sijaitsee keskellä maata, lännessä sitä rajaa Sagaingin alue ja Magwayn alue, idässä Shanin osavaltio sekä etelässä Bagon alue ja Kayinin osavaltio. Alueen pinta-ala on noin 37 000 km² ja pääkaupunki Mandalay. Vuonna 2014 alueen väkiluku oli 6,14 miljoonaa.
Tommi Eronen
Tommi Johannes Eronen (s. 18. syyskuuta 1968 Kuopio) on suomalainen näyttelijä.
Eronen tunnetaan parhaiten elokuvista Sauna (2008) ja Bad Luck Love (2000), josta hän sai vuonna 2001 Jussi-palkinnon parhaasta miessivuosasta. Television puolella hänen tunnetuin roolinsa on Koukussa-sarjan (2015) Oskari Autiona. Hän voitti roolistaan parhaan miesnäyttelijän Kultaisen Venlan.
Eronen oli naimisissa näyttelijä Ria Katajan kanssa ja heillä on kaksi lasta. Pariskunta erosi vuonna 2012.
Herttuakeijuahven
Herttuakeijuahven (Pseudochromis paccagnellae ) on keijuahveniin kuuluva värikäs ja aggressiivinen pieni kala, joka elää luonnossa Indopasifisella merialueella.
Koko ja ulkonäkö
Herttuakeijuahven kasvaa noin 6–8 senttimetriä pitkäksi. Vartalo on edestä vaaleanpunainen, takaa oranssinkeltainen. Evät ovat tummemmat.
Käyttäytyminen
Herttuakeijuahven on aggressiivinen laji ja puolustautuu itseään suurempia kaloja vastaan. Se sopii muuten riutta-akvaarioon, mutta syö sieltä katkaravut ja viuhkamadot.
Ravinto
Herttuakeijuahvenet syövät pieniä äyriäisiä.
Jeu de paume kesäolympialaisissa 1924
right|100px|Jeu de paume
Jeu de paume järjestettiin näytöslajina vuoden 1924 kesäolympialaisissa. Tämä oli toinen ja toistaiseksi viimeinen kerta kun laji oli mukana olympialaisten ohjelmassa. Aiemmin jeu de paume oli mukana vuonna 1908, jossa se oli mukana virallisena lajina.
Jumbo
thumb|Jumbo. pienoiskuva|Jumbo onnettomuuden jälkeen kuolleena. Jumbo (1860? – 15. syyskuuta 1885) oli Abyssiniassa 1861 pyydystetty afrikannorsu, joka kuljetettiin aluksi Pariisiin eläintarhaan. Vuonna 1865 se siirrettiin Lontoon eläintarhaan, missä siitä tuli suosittu vetonaula, jolla ihmiset saattoivat ratsastaa. Lontoossa sille annettiin nimeksi Jumbo. Vuonna 1882 Jumbo myytiin P. T. Barnumin sirkukseen. Se sai surmansa St. Thomasissa, Kanadan Ontariossa, jäätyään rautatieasemalla veturin alle. Jumbon luuranko lahjoitettiin New Yorkiin luonnonhistorialliseen museoon. Sen nahka kiersi vielä pitkään Barnumin sirkuksen mukana, kunnes se lahjoitettiin vuonna 1889 Tuftsin yliopistoon. Nahka oli näytteillä aina vuoteen 1975 asti, jolloin se tuhoutui tulipalossa.
Tolvana
Tolvana on Reijo Mäen vuonna 2019 ilmestynyt kolmaskymmenes Vares-dekkari. Se käsittelee Venäjää. Kirjan kustansi Otava.
Tolvanan aihe on Venäjän pyrkimys varautua kriisitilanteita varten hankkimalla strategisia asemia Turun saaristosta laivaväylien varrelta ja tekemällä muita valmisteluja. [Vrt. Airiston Helmi tutkinta] Teema on sama kuin Mäen vuonna 2001 julkaisemassa kirjassa Kolmastoista yö. Tolvana käsittelee lisäksi Venäjän suhdetta toisinajattelijoihin ja sivuaa siten myös Mäen vuonna 1988 kirjoittamaa Marraskuu on musta hauta -teosta. Juonessa on yhtymäkohtia vuonna 1991 julkaistuun Kuoleman kapellimestariin. Kirjassa esitellään myös Venäjän turvallisuuspalvelujen suhteita ja toimintatapoja.
Vastaanotto
Turun Sanomien Kimmo Rantanen arvioi kirjaa useammasta näkökulmasta avautuvaksi perus-Varesta jäntevämmäksi trilleriksi. Mäki varoittaa Ilkka Remeksen tapaan naiiviudesta Venäjän valtapyrkimysten suhteen, mitä korostaa vielä kirjan lähdeluettelo ja jälkisanat.
Ilmestymisvuonnaan Tolvanaa myytiin 21 400 kappaletta ja se oli kuudenneksi myydyin kotimainen kaunokirja.
Dysmorfinen ruumiinkuvan häiriö
Dysmorfinen ruumiinkuvan häiriö (body dysmorphic disorder eli BDD) on mielenterveysongelma, josta kärsivä henkilö on jatkuvasti tyytymätön omaan kehoonsa tai tiettyyn osaan kehostaan. Häiriö kuuluu pakko-oireisten häiriöiden spektriin ja merkitsee kirjaimellisesti epämuotoisuuteen liittyvää ruumiinkuvahäiriötä. Häiriöstä kärsivää henkilöä vaivaa jokin normaali tai vain lievästi poikkeava kehonosa, kuten nenä tai korvat. Henkilö myös kokee ulkonäkönsä vastenmieliseksi, sosiaalisia suhteita haittaavaksi, rumaksi tai jopa toisissa inhoa herättäväksi. Oletettu poikkeavuus ja yritykset peitellä sitä saattavat viedä valtaosan yksilön ajatusmaailmasta ja ajankäytöstä ja johtavat usein vetäytymiseen sosiaalisista kontakteista. Monet turvautuvat leikkauksiin, joiden he kokevat korjaavan ulkonäköään. Häiriön kanssa samanaikaisesti esiintyy tavallisesti ahdistusta ja masennusta. Potilaat myöntävät monesti huolestuneisuutensa olevan liiallista, mutta he eivät useinkaan pääse tunteesta eroon.
Bas Rutten
Sebastiaan "Bas" Rutten (s. 24. helmikuuta 1965 Tilburg, Alankomaat) on hollantilainen, nykyisin Yhdysvalloissa asuva vapaaottelija. Hänellä on viiden asteen musta vyö Kyokushin karatessa, toisen asteen musta vyö Taekwondossa sekä ensimmäisen asteen musta vyö Judossa. Hän on myös virallinen thainyrkkeily- ja pancrase-valmentaja. Rutten on kolmas henkilö, joka on voittanut UFC:n raskaansarjan mestaruuden.
Elämä ennen uran alkua
Bas Rutten syntyi Tilburgissa, Alankomaissa, jossa myös varttui. Kuusivuotiaana hänelle todettiin hyvin pahanlaatuinen astma. Pienen poikansa lakatessa hengittämisen leikkiessä ulkona, Ruttenin äiti vei hänet välittömästi lääkäriin. Ellei Bas olisi pian päässyt hoitoon hän olisi todennäköisemmin kuollut. Tämän vuoksi Rutten vietti hyvin kauan aikaa vain maaten sairaalassa. Ekseema hänellä oli todettu jo aikaisemmin. Tämän vuoksi hän kulki julkisesti aina pitkähihainen päällän ja käytti hanskoja käydessään koulua. Astman takia hän ei voinut koskaan ottaa osaa minkäänlaisiin liikuntatapahtumiin kuten koululiikuntaan. Tämän vuoksi hän oli hyvin hoikka. Hän oli myös koko lapsuutensa likinäköinen ennen kuin hankkiutui eroon silmälaseista teininä. Rutten taisteli myös monien rajujen allergioiden kanssa, varsinkin siitepölyallergioiden. Rutten oli myös helppo kiusaamisen kohde suuren herkkyytensä vuoksi. Hän usein pakeni koulusta kotiinsa kiusaajiaan pakoon, eikä aina mennyt kouluun.
Maarit Järvenpää
Maarit Järvenpää on suomalainen matemaatikko ja Oulun yliopiston matemaattisten tieteiden tutkimusyksikön professori ja dekaani.
Suomalaisen tiedeakatemian jäsen Järvenpää on ollut vuodesta 2019.
Svetlana Žurova
thumb|Svetlana Žurova Svetlana Sergejevna Žurova (s. 1. kesäkuuta 1972) on venäläinen pikaluistelija, joka on erikoistunut sprinttimatkoille.
Žurova on kilpaillut kansainvälisellä tasolla vuodesta 1989 lähtien. Kaudella 1995-1996 hän voitti maailmancupin 500 metrillä. Matkakohtaisissa MM-kisoissa hän on saavuttanut 500 metrillä kultaa vuonna 1996, hopeaa vuosina 1998–2000 ja pronssia vuonna 2001. Sprintterien maailmanmestaruuden hän voitti vuonna 2006.
Talviolympialaisiin Žurova on osallistunut neljästi, mutta saavutti ensimmäisen mitalinsa vasta 34-vuotiaana 2006 Torinon kisoista, jossa voitti 500 metrin kilpailun. Hän aikoi lopettaa uransa jo vuonna 2003 saatuaan lapsen, mutta aviomiehensä kannustuksesta päätti menestyksekkäästi jatkaa uraansa.
Kontulan ostoskeskus
Kontulan ostoskeskus, puhekielessä Kontulan ostari, on Suomen suurin kattamaton ostoskeskus. Ostoskeskuksessa on liiketilaa noin 22 000 neliömetriä. Kävijämäärä on päivässä noin 30 000. Vuositasolla liikevaihto yltää noin 80 miljoonaan euroon. Ostoskeskusta hoitaa Kontulan ostoskeskuksen yrittäjäyhdistys ry.
Ostoskeskuksessa toimii yli 80 eri liikettä, joihin lukeutuvat muun muassa kolme suurta päivittäistavarakauppaa Kontumarket, Lidl ja S-market sekä kaksi apteekkia. Lisäksi ostoskeskuksen yhteydessä on runsaasti julkisia palveluja kuten kirjasto ja nuorisotalo. Pankkipalveluita ostarilla ei enää ole Nordean ja Osuuspankin lakkautettua konttorinsa. Ostoskeskuksen yhteydessä sijaitsee myös Kontulan metroasema.
Historia
thumb|Nykyinen K-Supermarket Kontumarket. Kontulan ostoskeskuksen suunnitteli KK:n arkkitehti Aino Tandefelt-Laurila, ja se valmistui vuonna 1967. Sen suurin liike, Kotikontu, oli yli 1 000 neliömetrin liiketilallaan Suomen suurin päivittäistavaraliike. Avajaispäivänä paikalle tulivat helikopterin kyydissä Batman ja Robin, ja alueen lapset kävivät ahmimassa jaossa olleita karamelleja. Ostoskeskuksen lihamestarit grillasivat viereisessä metsässä kokonaisen härän päivän kunniaksi.
Kilpailu oli kovaa, ja marketit kosivat asiakkaita erilaisilla tarjouksilla ja tempauksilla. Kotikontu muisti vastamuuttaneita asukkaita jakelemalla ovenkahvoihin kahvipaketteja tervetuliaislahjana. Kauppojen kahvitarjoilut 1960-luvulla saattoivat houkutella liikkeisiin tuhansia ihmisiä. Kauppojen tempauksista tunnetuimpia on Kotikonnun kalanäyttely vuodelta 1972. Vetonaulaksi näyttelyyn oli lennätetty Kööpenhaminasta 3,5-metrinen hai roikkumaan kalaosaston kattoon.
Ostoskeskusta laajennettiin vuosina 1986–1988, sen jälkeen kun Helsingin metroa jatkettiin Itäkeskuksesta Kontulaan.
Tulevaisuus
Lähivuosien aikana Kontulan ostoskeskuksen ympäristöä tullaan kehittämään huomattavasti. Ostoskeskuksen ylle suunnitellaan rakennettavan hotelli ja toimistorakennuksia. Ostoskeskuksen pohjoispuolen pysäköintialuetta suunnitellaan rakennettavaksi, jolloin autot käyttäisivät sekä metroradan päälle rakennettavaa että maanalaista pysäköintihallia.
Palvelut
thumb|[[Kontulan terveysasema sijaitsee Ostoskeskuksen yhteydessä.]] Ostoskeskuksessa on myös runsaasti julkisia palveluja, kuten Kontulan kirjasto, Kontupiste/Lippupiste (FC Kontu), Kuntokellari, Lähiöasema, Nuorten toimintakeskus (jonka yhteydessä skeittihalli), Kontulan terveysasema ja Kontulan uimahalli.
Kontulan ostarilta löytyy muutaman kymmenen metrin säteellä kolme suurta päivittäistavarakauppaa, jotka ovat Kontumarket, Lidl ja S-market. Erilaisia kodintarvikkeita tarjoavat mm. Kiva kauppa ja Saiturinpörssi. Ostarilla toimii kaksi apteekkia: Kontulan Apteekki ja Kontulankaaren apteekki. Optikkoliikke Instrumentarium Erikoiskauppoja / palveluja löytyy katutasolla myös moneen lähtöön. Kirkollisena tilana toimii Metrokappeli-helluntaiseurakunta. Erityisen paljon ostarilla on ravintoloita ja baareja. Syksyllä 2012 ostarilla sijaitsi 18 baaria ja ravintolaa.
Kontulan uimahalli
Kontulan uimahallin peruskorjaus valmistui 4. huhtikuuta 2007. Uimahallin puku-, pesu- ja saunahuoneet uusittiin ja lastenallas eriytettiin isosta altaasta. Lisäksi halliin rakennettiin hissi pesutiloista allastasolle sekä kylmävesi- ja virkistysallas.
Khrysothemis
Khrysothemis viittaa kreikkalaisessa mytologiassa useaan eri henkilöön.
Khrysothemis, Agamemnonin tytär
Khrysothemis oli Agamemnonin ja Klytaimestran tytär, joka luetaan tantalideihin samoin kuin hänen sisaruksensakin Ifigeneia, Elektra ja Orestes.
Kun Elektra oli kuullut Oresteelta isänsä tulleen murhatuksi, hän pyysi Khrysothemista auttamaan kostamisessa. Khrysothemis ei kuitenkaan suostunut tähän, koska ei pitänyt Aigistoksen ja äitinsä surmaamista tarpeellisena.
Martela
thumb|247px|Martelan toimistorakennus Helsingissä thumb|247px|Martelan tuotantolaitos [[Nummelassa Ojakkalantiellä.]] Martela Oyj on vuonna 1945 perustettu suomalainen perheyritys ja yksi Pohjoismaiden johtavista työ- ja oppimisympäristöjen kehittämiseen keskittyneistä yrityksistä. Lisäksi Martela tarjoaa myös muuttopalveluita ja kalustekierrätystä Martela Outlet -ketjun kautta.
Khrysothemis
Khrysothemis, Apollonin rakastettu
Khrysothemis oli Apollonin rakastettu, ja heidän suhteestaan syntyi Parthenos. Khrysothemiin ja Apollonin tytär kuitenkin kuoli nuorena, ja Apollon asetti tämän taivaalle Neitsyen tähdistöksi.
Martela
Historia
Martela, alkuperäiseltä nimeltään Tehokaluste Oy, käynnisti toimintansa vuonna 1945. Yrityksen perustajia olivat Matti S. Martelan lisäksi Unto Eskola, Jonne Jahnukainen, Svante Nurmiranta, Wladimir Rumjantsew ja Henrik Virkkunen. Tuolloin toimistopapereissa oli päädytty A-sarjan standardikokoihin (A4 ym.), ja myös uudet toimistokalustemallistot mitoitettiin uudestaan näiden mukaisesti. Tehokaluste otti käyttöön myös uudenlaisen tavan myydä toimistokalusteita suoraan asiakasyrityksille eikä huonekaluliikkeiden välittäminä.
Khrysothemis
Khrysothemis, Apollonin rakastettu
Diodoros Sisilialainen puolestaan kertoo, että Khrysothemis olisi ollut Stafyloksen puoliso ja Parthenos yksi heidän lapsistaan. Apollon olisi tällöin maannut Rhoion, Parhenoksen sisaren, kanssa.
Martela
Historia
50-luvulla Matti S. Martelalle kehittyi ajatus modulaarisuudesta: yritys alkaisi tuottaa standardoituja kalusteita, joista olisi helppo koota erilaisiin työympäristöihin soveltuvia kokonaisuuksia. Tuotevalikoima laajeni yksittäisistä kalusteista toimistokokonaisuuksiin, ja asiakkaille alettiin tarjota myös suunnittelupalveluita. Tehokalusteen sisustusarkkitehdit suunnittelivat erilaisiin työympäristöihin parhaiten soveltuvat kalustukset, verhoiluehdotukset mukaan lukien.
Työntekijöiden vireystilan edistäminen ja työkyvyttömyyttä aiheuttavien tautien ennaltaehkäisy ergonomisilla kalusteilla oli 50-luvulla aivan uutta ajattelua. Tehokaluste toi markkinoille oikeaa istumisasentoa tukevia tuoleja, liikkuvia konekirjoitustasoja ja kääntyviä puhelintelineitä.
Vuonna 1955 esiteltiin Olli Mannermaan muotoilema Kilta-tuoli, joka näytti tietä modernien toimistokalusteiden muotokielelle. Tuolin veistoksellinen muoto herätti huomiota, ja siinä oli myös hyvä istua. Kilta-tuolin merkitystä kuvaa edelleen jatkuva kiinnostus design-klassikkoa kohtaan.
70-luvulla alkoivat avokonttorit yleistyä, ja niitä varten suunniteltiin kalusteita, jotka voitiin sijoittaa vapaasti avoimeen tilaan. 80-luvulta lähtien työpisteet alkoivat rakentua tietokoneiden ympärille. Alkuun laitteita oli vähän ja ne sijoitettiin sivupöydille. Pian tietokoneet yleistyivät kaikkien toimistotyöläisten työvälineiksi, ja ergonomiaa haettiin erilaisilla aputasoilla näytöille ja näppäimistöille.
Vuonna 1974 Martelaksi nimetty yritys kasvoi yhdeksi alansa suurimmista Euroopassa, ja sen palveluksessa oli 80-luvun lopulla lähes 900 ihmistä. Yhtiö listautui Helsingin pörssiin vuonna 1986.
90-luvulla ryhmätyöskentely lisääntyi, ja alettiin puhua itseohjautuvista tiimeistä. Joustavat työajat ja etätyöskentely alkoivat yleistyä. Toimistoihin rakennettiin kohtaamispaikkoja, ja yhä harvemman oletettiin työskentelevän aamusta iltaan yhdessä paikassa istuen.
Tietotekniikka mullisti paitsi työn, myös työympäristöjen suunnittelun. Martelalla otettiin käyttöön Office Maker -ohjelmisto, jonka avulla toimitiloja voitiin suunnitella ja esitellä kolmiulotteisina mallinnuksina. Samalla toimitusajat nopeutuivat, kun ohjelmisto yhdistettiin tehtaille asti.
2000-luvun edetessä työympäristöjen suunnittelussa alettiin painottaa työnteon sujuvuutta, erilaisiin tehtäviin ja tarpeisiin soveltuvia alueita sekä sisäisten kohtaamisten ja tiedonkulun merkitystä. Helposti säädettävät ja seisomakorkeuteen nousevat työpöydät yleistyivät.
Martelan ratkaisu nykypäivän työ- ja oppimisympäristöihin perustuu 4C-ajatteluun – työntekijöille ja opiskelijoille suunnitellaan tiloja erilaisiin tarpeisiin: yhteistyöhön, keskittymiseen, vuorovaikutukseen ja virkistäytymiseen. Käyttäjämäärien ja käyttötapojen seuranta mahdollistaa tilankäytön jatkuvan optimoinnin ja aina ajantasaisen työympäristön.
Liiketoiminta
Konsernin emoyhtiö on Martela Oyj, tuotantolaitokset sijaitsevat Nummelassa, Kiteellä, ja Puolassa Varsovassa. Tytäryhtiöt sijaitsevat Suomessa, Ruotsissa, Norjassa ja Puolassa. Martelalla on laaja valtuutettujen jälleenmyyjien verkosto ympäri maailmaa. Yhtiön valmistamia kalusteita on palkittu useilla kansainvälisillä arvostetuilla muotoilupalkinnoilla, kuten useammalla IF Design Awardilla, Red Dot Awardilla ja ADEX Design Awardilla.
Historiansa kuluessa Martela on laajentanut tarjontaansa kalustevalmistuksen lisäksi yrityksille ja kouluille tarjottaviin työ- ja oppimisympäristöjä, kalusteita ja muotoilua koskeviin palveluihin. Vuoden 2011 lopulla yhtiö tiedotti ostaneensa muuttopalveluja tarjoavan Grundell Oy:n. Alallaan Grundell oli suurimpia toimijoita Suomessa. Grundellin nimi muuttui Martelaksi vuoden 2015 aikana.
Martela kierrättää käytettyjä kalusteita. Kunnostuksen jälkeen ne myydään Martela Outlet -verkkokaupassa ja -myymälöissä.
Keynes
Keynes voi viitata seuraaviin:
Te Vaka
Te Vaka on oseanialainen yhtye, joka soittaa paikallista kansan- ja nykymusiikkia. Opetaia Foa'i perusti sen vuonna 1995 Aucklandissa, Uudessa-Seelannissa. Yhtyeen kaksitoista jäsentä ovat kotoisin useista eri Oseanian maista. Perustaja Opetaia Foa'i syntyi Länsi-Samoalla ja hänen vanhempansa olivat kotoisin Tokelausta ja Tuvalusta. Yhtyeen sanoitukset ovat useimmiten tokelaun kielellä. Yhtyeen nimi tarkoittaa tokelaun kielellä kanoottia. Te Vaka on esiintynyt 30 maassa ja julkaissut neljä albumia ja yhden DVD:n. Te Vakan ensimmäinen albumi, Te Vaka, ilmestyi vuonna 1997.
Yhtye on voittanut Pacific Music Awards -tapahtumassa parhaan albumin palkinnot levyillään Tutuki (2004) ja Olatia (2007). Samalla kun Olatia nimettiin vuoden albumiksi Pacific Music Awards -tilaisuudessa 2008, yhtye itse valittiin Oseanian parhaaksi.
Te Vaka kirjoitti laulun "Sei Ma Le Losa" Greenpeacen perustaja David McTaggartille, joka kuoli auto-onnettomuudessa 23. maaliskuuta 2001. Laulu julkaistiin onnettomuutta seuranneena vuonna albumilla Nukukehe.
Albumit
Yhtyeen albumit ovat:
Appleton
Appleton voi tarkoittaa:
PK-35 Vantaa
PK-35 Vantaa voi tarkoittaa:
Luettelo pikkuplaneetoista: 88001–89000
Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen 88001:stä ja päättyen 89000:een. Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Phil Marsh
Phil Marsh (s. 11. marraskuuta 1986 St Helens, Englanti) on englantilainen jalkapalloilija, joka edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Manchester Unitedia. Hän on pelipaikaltaan puolustaja.
Manchester Unitedin akademian ja reservijoukkueen pelaaja Marsh teki debyyttinsä ykkösjoukkueessa liigacupin ottelussa Crewe Alexandraa vastaan, jossa hän oli aloituskokoonpanossa, mutta vaihdettiin Michael Barnesiin ensimmäisen puoliajan jälkeen.
Hanga Roa
Hanga Roa on Tyynellä valtamerellä sijaitsevan, Chilelle kuuluvan Pääsiäissaaren pääkaupunki. Se sijaitsee saaren lounaisrannikolla. Yli 87 % saaren asukkaista asuu kaupungissa.
Hanga Roa on saaren ainoa kaupunki, ja siellä sijaitsevat lähes kaikki saaren kaupat, hotellit ja ravintolat.
Chain Reactor
thumb|300px|Chain Reactor, Casagrande & Rintala (2002)
Chain Reactor – Ketjureaktori on suomalaisten arkkitehtien ja ympäristötaiteilijoiden Marco Casagranden ja Sami Rintalan teos Montrealin nykytaiteen biennaaliin vuonna 2002. Teos on teräsrakenteinen, ketjua, graniittipenkit, kivimurskaa. Teoksen koko on 6,8 × 6 × 6 m. Teoksen keskipisteenä on kivinen tulisija.
Tekijät toivoivat ihmisten kokoontuvan tulisijan ympärille palatakseen sitten toimistoihinsa savun haju puvuissaan.
Camp Davidin kokous 2000
thumb|300px|Yhdysvaltojen presidentti [[Bill Clinton, Israelin pääministeri Ehud Barak ja palestiinalaisten johtajan Arafat at Camp Davidin, heinäkuu 2000]] thumb Camp Davidin kokous 2000 oli epäonnistunut yritys saada aikaan pysyvä rauha Israelin ja palestiinalaishallinnon välille. Tärkeimmät osanottajat olivat Yhdysvaltain presidentti Bill Clinton, Israelin pääministeri Ehud Barak ja palestiinalaishallinnon johtaja Jasser Arafat. Kokous alkoi 11. heinäkuuta ja päättyi 25. heinäkuuta. Osapuolet eivät päässeet yhteisymmärrykseen. He antoivat kuitenkin kolmenvälisen lausunnon, johon kirjattiin uusien neuvottelujen suuntaviivoja.
Neuvottelut
Neljä tärkeintä estettä rauhansopimuksen syntymiselle olivat:
Valtiorajat
Palestiinalaisneuvottelijat vaativat täyttä itsemääräämisoikeutta Länsirannalle ja Gazan kaistalle. Barak lupasi muodostettavalle palestiinalaisvaltiolle 73 prosenttia Länsirannasta ja Gazan kokonaan.
Jerusalem ja Temppelivuori
Pääministeri Barak ehdotti Länsirannalla olevien israelilaiskaupunkien, kuten Ma'ale Adumimin, Giv'at Ze'evin ja Gush Etzionin liittämistä Jerusalemiin. Palestiinalaiset olisivat tällöin saaneet itsehallinnon eräissä pienissä kaupungeissa, jotka liitettiin Jerusalemiin Kuuden päivän sodan jälkeen. Mahmud Abbas, joka tuolloin oli Arafatin neuvottelijana kokouksessa, vaati koko Itä-Jerusalemin luovuttamista Palestiinan itsehallinnolle.
Israelin turvallisuus
Israelin neuvottelijat halusivat sopimukseen seuraavat vaatimukset: Palestiinan ilmatila kuuluu Israelin hallintaan, kriisitilanteessa Israelilla olisi oikeus sijoittaa joukkoja Palestiinan alueelle ja Palestiinan valtion täydellinen demilitarisointi.
CMX (DVD)
CMX on samannimisen yhtyeen lähinnä musiikkivideoita sisältävä DVD-julkaisu. Sen julkaisi Herodes/EMI 19. marraskuuta 2001. DVD oli ensimmäisiä suomalaisia musiikki-DVD:itä. DVD:llä on 15 musiikkivideota, 4 live-taltiointia ja 3 lyhyttä dokumenttia. Levy sisältää myös yhtyeen diskografian ja tarinan vuoteen 2001 saakka. Lisäksi mukana on Puuvertaus-CD-single.
Charles de Freycinet
Charles Louis de Saulces de Freycinet (14. marraskuuta 1828 Foix – 15. toukokuuta 1923 Pariisi) oli ranskalainen insinööri ja poliitikko, joka toimi Ranskan pääministerinä neljä kertaa vuosina 1879–1880, 1882, 1886 ja 1890–1892.
Freycinet valmistui École Polytechniquesta ja työskenteli valtion kaivosinsinöörinä. Hänet nimitettiin vuonna 1883 valtion kaivostarkastajaksi. Kun Ranskan kolmas tasavalta perustettiin syyskuussa 1870, Léon Gambetta nimitti Freycinetin Tarn-et-Garonnen prefektiksi ja kuukautta myöhemmin hallituksen sotakabinetin päälliköksi. Tässä tehtävässä hänen organisointikykynsä auttoi hallitusta jatkamaan sotaa Saksaa vastaan.
Freycinet valittiin Ranskan senaattiin vuonna 1876. Seuraavana vuonna hänestä tuli Jules Dufauren hallituksen yleisten töiden ministeri ja hänen johdollaan laadittiin Freycinet’n ohjelmaksi kutsuttu suunnitelma, jossa valtio laajensi merkittävsäti rautatie- ja vesitieverkostoa. Pääministeriksi Freycinet tuli ensi kerran joulukuussa 1879, mutta hänen ensimmäinen hallituksensa kaatui pian uskonnollisten yhteisöjen asemaa koskeneeseen kiistaan. Tammikuusta elokuuhun 1882 hän oli samanaikaisesti pää- ja ulkoministerinä. Freycinet oli vuonna 1887 ehdolla presidentiksi, mutta hävisi vaalin Sadi Carnot’lle.
Kaikkiaan Freycinet oli ministerinä kahdessatoista hallituksessa. Vuonna 1888 hänestä tuli ensimmäinen siviili puolustusministerinä 40:en vuoteen. Vuosina 1888–1893 toimiessaan vuoroin puolustus- ja pääministerinä hän ajoi läpi suuren puolustuslaitoksen uudistusohjelman, johon kuului muun muassa kolmivuotisen palvelusajan asettaminen ja pääsesikunnan sekä korkeimman sotaneuvoston perustaminen. Freycinet joutui eroamaan puolustusministerin paikalta tammikuussa 1893 Panama-skandaalin seurauksena. Hän oli sen jälkeen vielä lyhytaikaisesti sotaministerinä vuonna 1899 sekä salkuttomana ministerinä vuosina 1915–1916.
Freycinet kuului Ranskan tiedeakatemiaan vuodesta 1882 ja Ranskan akatemiaan vuodesta 1890.
OK (suomalainen musiikkilehti)
OK tai O.K. oli suomenkielinen nuorille suunnattu musiikkilehti, jonka Tom Pyynönen, entinen Help!-lehden päätoimittaja, perusti vuonna 1981 Suosikin kilpailijaksi. Alkuvaiheessa lehteä kustansi Kolmiokirja. Lehden kohderyhmänä oli Suosikin tapaan 10–18-vuotiaat, ilmestymistiheys samoin kerran kuussa, ja sisältökin mukaili kilpailijaa: popmusiikin lisäksi juttuja muodista, terveydestä, nuorten elämästä, elokuvista ja sarjakuvista. . OK ei ilmestynyt pitkään: se siirtyi ensin Yhtyneiden Kuvalehtien omistukseen, ja vuonna 1984 Suosikin kustantaja Lehtimiehet osti sen.
Vuoden 1982 alussa OK-lehteä syytettiin vilpillisistä haastattelumenetelmistä. Sen freelance-toimittaja Markus Selin oli saanut haastatteluja keikalla olevilta Pelle Miljoonalta ja Hassisen koneelta sanomalla olevansa paikallislehdestä tai tekevänsä jutun moneen eri lehteen.
Erkki Toivanen
Erkki Matti Toivanen (18. toukokuuta 1938 Kuopio – 21. heinäkuuta 2011 Lontoo, Yhdistynyt kuningaskunta) oli Yleisradion toimittaja ja ulkomaankirjeenvaihtaja sekä kulttuurikeskustelija. Hän asui vuosikymmeniä Pariisissa ja Lontoossa. TV- ja radioraporttiensa ja -dokumenttiensa lisäksi hän kirjoitti kirjoja eurooppalaisuudesta ja runsaasti artikkeleita ja kolumneja aikakaus- ja ammattilehtiin. Hän luonnehti itseään ”eurosaurukseksi” Otto von Habsburgin esikuvan mukaan.
Perhetausta
Äitinsä puolelta Erkki Toivanen oli virolainen: taiteilija Adele Toivanen, o.s. Konga, oli syntyisin Itä-Virumaan Narva-Jõesuusta. Erkki Toivasen isä oli toimitusjohtaja Paavo Toivanen.
Ura
Toivasesta piti tulla diplomaatti, mutta ulkoministeriön kehno alkupalkka kuitenkin säikäytti hänet, ja hän päätyi sitten toimittajaksi BBC World Servicen suomenkieliselle osastolle vuonna 1963. Eräs hänen tehtävistään BBC:ssä oli tuottaa musiikki Anselm Hollon ja Matti Rossin kirjoittamiin suomenkielisiin radiodraamoihin.
Vuonna 1968 hän siirtyi Yleisradioon televisiouutisiin ja työskenteli tv-uutisten ulkomaantoimittajana vuosina 1969–1972. Vuonna 1972 hän muutti Lontooseen Ylen kirjeenvaihtajaksi ja sieltä vuonna 1982 Pariisiin. Tämän jälkeen Toivanen toimi TV1:n erikoistoimittajana vuosina 1987–1994 ja uutistoimituksen erikoiskirjeenvaihtajana vuosina 1995–2001. Hän jäi eläkkeelle Yleisradiosta vuonna 2001.
Näkemyksiä politiikasta ja poliitikoista
Eurosta Toivanen sanoi, että se luotiin surkealla kurssilla, koska sekä Ranskan että Saksan taloudet tarvitsivat devalvaatiota. Euro ja devalvaatio lanseerattiin idealismin kaavussa, mikä oli väärin. François Mitterrandia ja hänen hallintoaan Toivanen nimitti ”šamppanjasosialisteiksi, joilla ei ollut mitään kosketusta todellisuuteen”. John Major oli henkilönä ”hailakka”, ja 18 vuoden hallitsemisen jälkeen konservatiivinen puolue oli ”aivan umpikujassa”. Tilalle tuli Tony Blair, joka oli vain ”puolisivistynyt” ja jonka puolue oli täynnä nousukkaita. Margaret Thatcheristä hänellä sentään oli jotain hyvääkin sanottavaa: Oli hänen ”ansiotaan, että old boys networkit, hyvä veli -verkostot purettiin. Hän rikkoi kaikki vanhat luutuneet valtakeskittymät, ei vain ay-liikettä.”
Luottamustehtäviä
Lokakuussa 2006 Erkki Toivanen nimitettiin Suomen ensimmäiseksi Reilun kaupan lähettilääksi. Vuodesta 2008 Erkki Toivanen toimi Suomen Kulttuuriperinnön Tuki -yhdistyksen puheenjohtajana. Hän toimi Suomessa myös Puu kulttuurissa ry:n puhemiehenä.
Yksityiselämä
Erkki Toivanen oli naimisissa vuosina 1963–1966. Avioliitosta syntyi vuonna 1964 tytär. Vuodesta 1972 Erkki Toivasen miesystävä oli glamrock-yhtye T-rexin managerina aikoinaan tunnettu länsi-intialainen Lennox Walker.