cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
APL (ohjelmointikieli)
APL:n käytön historiaa
APL:ää on historiansa aikana käytetty hyvin erityyppisten ongelmien ratkaisuun. Sitä on hyödynnetty taloudellis-hallinnollisilla aloilla, matematiikassa, robotiikassa, insinöörialoilla, erilaisissa erikoistehtävissä ja nopeana prototyyppikehittimenä erityyppisten ad hoc -ongelmien ratkaisuissa. Muiden muassa seuraavilla aloilla on käytetty/käytössä APL-pohjaisia ratkaisuja (lista ei ole kattava): valtion budjetti, pankkien ja vakuutusyhtiöiden erikoisohjelmistot, öljynjalostuksen tuotannonohjaus, ydinvoimalaitosten riskianalyysit ja erilaiset moniulotteiset taloussimulaatiomallit.
Erikoisuutena mainittakoon vuoden 1991 Persianlahden sodassa suoritettu Patriot-ohjusten kauko-ohjelmointi: irakilaisten Scud-iskujen eliminoimiseksi asennettujen Patriot-ohjusten ohjaussäädöt tarkistettiin taistelutoiminnan jälkeen (tiedot siirrettiin satelliititse Coloradoon) ja säädettiin ajan voittamiseksi ensin APL:llä, valmis koodi muunnettiin Adaksi (koska vain Ada-koodia sai asentaa Yhdysvaltain armeijan laitteisiin), joka sitten siirrettiin satelliitilla takaisin ohjuksiin.
APL:n perusteet
APL on perusteiltaan yksinkertainen.
Käytössä on kolmentyyppisiä objekteja: operaattoreita, funktioita ja muuttujia (dataa). Funktiot käsittelevät argumentteinaan saamaansa dataa ja palauttavat muokattua tulosdataa. Operaattorit saavat operandeikseen funktioita tai muuttujia ja luovat uuden (johdetun) funktion.
Muuttujien datatyyppejä on kolme: numeerinen, looginen ja merkkityyppi. Looginen tyyppi käsittää totuusarvot tosi ja epätosi, joiden esityksessä käytetään kokonaislukuja 1 ja 0. Koska näitä voi käyttää suoraan laskennassa, on looginen tyyppi vain numeerisen tyypin alijoukko. Numeerinen tyyppi sisältää sekä kokonais- että reaaliluvut, APL2:ssa voidaan lisäksi käyttää kompleksilukuja. Tulkki pitää huolen eri numeeristen tyyppien keskinäisistä muunnoksista, joten ohjelmoijan huolena on yleensä vain itse ongelmaan keskittyminen. Nollaa pienempien lukujen etumerkkinä käytetään ylämiinusta, koska miinusmerkki on vähennyslaskussa käytettävä funktio. Desimaalierotin on piste, ja tuhaterottimia ei käytetä. Merkkityyppi erotetaan syötettäessä lainausmerkein, tekstin sisäinen lainausmerkki kahdennetaan.
Muuttuja voi rakenteeltaan olla joko skalaari (yksittäinen merkki tai luku) tai sääntiö, moniulotteinen taulukko. Yksiulotteinen muuttuja on vektori, jonka alkiot ovat jonossa (alkioita voi olla myös 0 kappaletta). Kaksiulotteinen muuttuja, matriisi, koostuu riveistä ja sarakkeista, jokaisella rivillä on yhtä monta alkiota. Kolmiulotteisessa muuttujassa, kuutiossa, on tasoja, jotka kaikki koostuvat samanmuotoisista matriiseista.
Muuttujan, itse luodun funktion tai operaattorin nimi ei voi sisältää APL-erikoismerkkejä eikä välilyöntejä. Muuttujalle annetaan arvo sijoitusnuolella, joka voidaan tässä yhteydessä mieltää kaksiargumenttiseksi funktioksi. Muuttujia ei tarvitse alustaa etukäteen, tulkki huolehtii sekä tyypityksestä että tilanvarauksesta suorituksen aikana. Toisen sukupolven APL:t sallivat lisäksi sisäkkäiset tietorakenteet.
Funktioilla voi olla joko yksi (monadinen), kaksi (dyadinen) tai ei yhtään (niladinen) argumenttia. Kaksiargumenttinen funktio on aina argumenttiensa välissä, yksiargumenttinen on argumenttinsa vasemmalla puolella (ns. infix-notaatio). Lisäksi funktio voi joko palauttaa arvon tai ei. APL:n perusfunktiot (primitiivifunktiot) ovat aina argumentillisia ja ne palauttavat arvon. Sama symboli voi kuvata sekä yksi- että kaksiargumenttista funktiota, esimerkiksi miinusmerkki on sekä vähennyslasku- (kaksiargumenttinen) että vastalukufunktion symboli. Funktiot luodaan yleensä erillisen funktioeditorin avulla.
Operaattori voi olla joko yksi- tai kaksioperandinen, ja operaattorin tulosfunktio voi olla lisäksi joko yksi- tai kaksiargumenttinen. Yksioperandinen operaattori on operandifunktionsa oikealla puolella ja kaksioperandinen operandiensa välissä. Joissain APL-tulkeissa voidaan luoda omia operaattoreita (mm. APL2 ja DyalogAPL).
APL-lausekkeen suoritusjärjestys on oikealta vasempaan, ellei sulkein toisin ohjata. Toisin sanoen funktion oikeana argumenttina on sen oikealla puolella olevan lausekkeen arvo.
APL-sovellukset tallennetaan yleensä työtiloihin, joita käsitellään APL-istunnossa. Työtilassa ovat käytettävissä kaikki APL:n perusfunktiot sekä ne APL-objektit jotka sinne on luotu tai kopioitu. Työtila sisältää siten koko työskentely-ympäristön.
Esimerkkejä
Yksinkertainen Hei maailma -ohjelma:
Ohjelma tulostaa: Hello World!
Sijoitetaan muuttujaan VEC viisi lukua, joista kaksi on nollaa pienempiä:
Lukujen summan voi laskea sijoittamalla joka luvun väliin yhteenlaskufunktion: 493827.5
Seuraava APL-algoritmi etsii kaikki kokonaislukua N pienemmät alkuluvut; kokeillaan ensin N:n arvoa 10: 2 3 5 7
Lausekkeen toiminnan ymmärtämiseksi luetaan sitä suoritusjärjestyksessä oikealta vasempaan. Muuttujan VEC arvoksi tulevat luvut 1-10, joista pudotusfunktiolla poistetaan ensimmäinen alkio (koska ykköstä ei lasketa alkuluvuksi): 2 3 4 5 6 7 8 9 10
Sisätulo-operaattorin ja tulofunktion avulla muodostetaan vektorin alkioiden kertotaulu:
4 6  8 10 12 14 16 18  20 6  9 12 15 18 21 24 27  30 8 12 16 20 24 28 32 36  40 10 15 20 25 30 35 40 45  50 12 18 24 30 36 42 48 54  60 14 21 28 35 42 49 56 63  70 16 24 32 40 48 56 64 72  80 18 27 36 45 54 63 72 81  90 20 30 40 50 60 70 80 90 100
Nyt etsitään ne luvut, jotka sisältyvät kertotauluun eivätkä siten ole alkulukuja. Etsimiseen sopii APL:n jäsenyysfunktio, joka palauttaa ykkösen, jos vasemman argumentin alkio löytyy oikeasta argumentista, muuten nollan: 2 3 5 7 11 13 17 19 23 29 31 37 41 43 47 53 59 61 67 71 73 79 83 89 97
Algoritmi ei ole kovinkaan tehokas, mm. väliaikaisesti käytetty ulkotulo vaatii hetkellisesti paljon muistia, joten tuotantokäyttöön ei algoritmista juuri ole. Algoritmia voi heti parantaa pienellä koodauksella: pelkistetään alkulukujen 2 ja 3 kerrannaiset pois alkuvektorista ja lisätään ne tuloksen alkuun: 2 3 5 7 11 13 17 19 23 29 31 37 41 43 47 53 59 61 67 71 73 79 83 89 97
Lopuksi graafisen käyttöliittymän Hello World -esimerkki DyalogAPL:llä: Luodaan GUI-ikkuna fm, annetaan sen koko pikseleinä ja koodataan sille sinertävä tausväri RGB-koodattuna:
Luodaan fm-objektin lapseksi kirjasinobjekti ja käännetään sitä pii radiaania (180 astetta) Australiaa varten:
Kirjoitetaan teksti ikkunaan halutusta sijainnista luotua kirjasinta käyttäen:
Tulos näyttää tältä:
center|
Trivimi Velliste
Trivimi Velliste (s. 4. toukokuuta 1947 Tartto) on virolainen poliitikko. Hän toimi uudelleen itsenäisyystyneen Viron alkuvuosina ulkoministerinä Mart Laarin hallituksessa. Poliittisesti hän kuuluu alun perin Isänmaan ja Res Publican liittoon, jonka perustajajäseniä hän oli. Puolue muutti nimensä 2018 Isänmaaliitoksi.
Valmistuttuaan Tarton lukiosta 1965 Velliste opiskeli saksaa ja romaanista filologiaa Tarton yliopistossa ja valmistui vuonna 1970. Valmistumisensa jälkeen hän työskenteli päätoimittajana Valgus-kustantamossa. Vuosina 1971–1976 hän työskenteli Neuvosto-Viron valtion julkaisukomitean varajohtajana. Sen jälkeen vuosina 1976–1987 hän työskenteli toimittajana Sirp ja Vasar -lehdessä.
upright|thumb|left|Trivime Velliste toimi [[Laulava vallankumous|Laulavan vallankumouksen aikaan 1980-luvun lopulla Viron muinaismuistoyhdistyksen puheenjohtajana. Tavoitteena oli muun muassa Viron ensimmäisen itsenäisyyden aikaisten muistomerkkien uudelleenpystytys. Kuvassa Velliste esittelee 2014 aiheeseen liittyvää näyttelyä.]]
Kun Virossa tapahtui 1980-luvun loppupuolella yhteiskunnan avautuminen, maassa perustettiin virolaisen kulttuuriperinnön säilyttämiseksi Viron Muinaismuistoyhdistys, jonka puheenjohtajana Velliste toimi vuosina 1987–1991. Ajankohtaan sijoittuu Laulavan vallankumouksen ajanjakso, joka johti Neuvostoliiton hajotessa Viron uudelleenitsenäistymiseen elokuussa 1991. Tunnustuksena aktiivisesta toiminnasta hänelle myönnettiin vuonna 1988 Thorolf Rafton muistopalkinto, jonka tavoitteena on antaa tunnustusta ihmisoikeuksiin keskittyneille henkilöille.
Abraham Dob Lebensohn
Abraham Dob (Avraham Dov Ber) Lebensohn (1794 Vilna, Liettua – 1878 Vilna, Liettua) oli liettuanjuutalainen kirjailija. Hän oli valistusajattelija ja ensimmäinen hepreankielinen runoilija silloisessa Venäjän keisarikunnassa.
Trivimi Velliste
Aivan neuvostovallan loppuvaiheessa vuosina 1990–1992 Virossa toimi aktiivisti ensimmäisen itsenäisyyden ajan kansalaisista ja heidän jälkeläisistään muodostettu Viron kongressi, joka nähtiin vallassa olleen Neuvosto-Viron korkeimman neuvoston rinnakkaisena elimenä. Velliste toimi aktiivisti yli 500-jäsenisessä Viron kongressissa. Viron itsenäistyttyä elokuussa 1991 Vellistestä tuli Viron ulkoministeriön neuvonantaja, varaulkoministeri ja lokakuussa 1992 ulkoministeri Mart Laarin hallitukseen. Hän oli tehtävässä runsaan vuoden ajan eli tammikuun alkuun 1994. Velliste valittiin lokakuussa 1992 vuosiksi 1992–1994 uudelleen itsenäisyystyneen Viron ensimmäiseen riigikoguun.
Abraham Dob Lebensohn
Lebensohn oli optimisti mutta kohtasi toistuvasti pettymyksiä. Hänen tunnetuin runokokoelmansa on Sire Šefat qodeš (kaksi osaa, 1842, 1867).
Trivimi Velliste
Velliste siirtyi 1994 ulkoministerikauden jälkeen New Yorkiin Viron pysyväksi YK-edustajaksi. Hän oli tehtävässä vuoteen 1998, jolloin hän palasi Tallinnaan, jossa hän toimi vuosina 1998–1999 puolustusministerin neuvonantajana. Velliste valittiin vuosina 1999, 2003 ja 2007 Isänmaaliiton edustajana parlamenttiin eli riigikoguun. Parlamentaarikon ura päättyi vuonna 2011, jolloin hänestä tuli Pro Patria -instituutin puheenjohtaja.
Abraham Dob Lebensohn
Myös Lebensohnin poika Mikha Josef Lebensohn oli runoilija.
Gosplan
Gosplan eli Neuvostoliiton valtiollinen suunnittelukomitea  oli  vastuussa Neuvostoliiton taloussuunnittelusta.
Organisaatio perustettiin 1921 Kansankomissaarien neuvoston asetuksella. Sillä oli aluksi neuvoa-antava rooli. Suunnitelmatalouden ja viisivuotissuunnitelmien käyttöönoton myötä Gosplanista tuli keskeinen elin, joka otti käskynsä ministereiltä (kansankomissaareilta) ja toimi ministeriöiden kautta. Ensimmäisen viisivuotissuunnitelman ajan (1928–1932) sitä johti Valerian Kuibyšev. Nikolai Voznesenski johti Gosplania 1938–1941 ja 1942–1948.
Nikolai Baibakov toimi Gosplanin johtajana kahteen otteeseen, vuosina 1955–1957 ja 1965–1985.
Andres Oper
Andres Oper (s. 7. marraskuuta 1977 Tallinna, Viron SNT, Neuvostoliitto) on virolainen entinen jalkapalloilija, joka on pelipaikaltaan hyökkääjä.
Oper aloitti ammattilaisuransa 16-vuotiaana vuonna 1994 FC Lellessä, missä ehti pelata vain yhden ottelun. Tallinnan FC Flora osti Operin FC Lellestä vuonna 1995 ja siellä Oper pelasi kymmenen ottelua ennen kuin siirtyi kesken kauden JK Vaprus Pärnuun. JK Vaprus Pärnuussa Oper teki neljä maalia kymmenessä ottelussa ennen kuin siirtyi takaisin vuonna 1996 FC Lelleen. Vuonna 1997 Oper siirtyi taas FC Lellestä FC Flora Tallinnaan, missä pelasi kaksi vuotta ja teki 42 maalia 63 ottelussa. Vuonna 1999 Oper ostettiin Tanskan mestarijoukkueeseen Aalborg BK:hon seitsemällä miljoonalla Tanskan kruunulla ja on tällä hetkellä kallein Aalborg BK:n ostama pelaaja. Ensimmäisellä vuodella Aalborg BK:ssa Oper valittiin "Vuoden taistelijaksi". Vuonna 2003 Oper siirtyi Aalborg BK:sta Venäjän FK Torpedo Moskovaan, jossa teki kahdeksan maalia 53 ottelussa.
Vuonna 2005 hän siirtyi FK Torpedosta Alankomaiden Eredivisiessä pelaavaan Roda J.C.:n ja teki ensimmäisellä kaudella 8 maalia. Oper oli joukkueen paras maalintekiä 11 maalilla kaudella 2006–2007 Eredivisien paras maalintekijä Afonso Alves) ja kun hänelle tarjottiin uutta sopimusta hän kieltäytyi ja teki viimeisen kierroksen ottelussa kaksi maalia. Pari viikkoa myöhemmin hänelle tarjottiin uutta sopimusta, mikä kestää vuoden 2009 kevääseen. Oper suostui sopimukseen ja tämän hetkisen sopimuksen mukaan hän on Alankomaissa vähintään vuoden 2009 kevääseen asti. Yhteensä hän on pelannut neljän maan pääsarjoissa 280 ottelua ja tehnyt 86 maalia.
Oper:n sopimus Rodan kanssa loppui kesällä 2009 ja Operista tuli vapaa pelaaja. Hän siirtyi myöhemmin kiinalaiseen Shanghai Shenhuaan. Oper pelasi Kiinassa vain kuusi ottelua ilman maalimerkintöjä ja siirtyi sen jälkeen tammikuussa 2010 takaisin Hollantiin Den Haagin joukkueeseen. Haagissa pelatun 12 ottelun jälkeen Oper siirtyi syyskuussa vapaana pelaajana Kyprokselle Larnakaan, jossa pelasi kauden loppuun. Tammikuussa 2012 Oper teki vielä sopimuksen Nea Salamiksen joukkueeseen, jossa päätti uransa.
Oper aloitti Viron maajoukkueessa 17–vuotiaana ja on Viron maajoukkueen kaikkien aikojen paras maalintekijä 38 maaottelumaalillaan. Maaotteluita hän on pelasi urallaan 134, mikä riittää vastaavassa tilastossa kolmanteen sijaan.
Jalalabad
Jalalabad, vanhalta nimeltään Jalalkot , on kaupunki Afganistanissa. Se sijaitsee Nangarharin maakunnassa. Kaupungin perusti tarinan mukaan suurmoguli Akbar vuonna 1570. Asukkaita Jalalabadissa on arviolta 700 000. Suurin osa se asukkaista on pataaneja.
Maantiede
Jalalabad sijaitsee Itä-Afganistanissa noin 620 metrin korkeudella merenpinnasta Kabul-joen laaksossa joen oikealla rannalla. Noin 130 kilometrin päässä idässä sijaitsee Peshawarin kaupunki Pakistanissa ja Afganistanin pääkaupunki Kabul sijaitsee noin 160 kilometrin päässä lännessä. Alueen läpi kulkee historiallinen kulkureitti Kabulista Pohjois-Intian tasangoille.
Historia
thumb|vasen|Kabulista vetäytyvien brittijoukkojen tuhosta selvinnyt William Brydon saapuu Jalalabadin porteille. [[Elizabeth Thompsonin maalaus vuodelta 1879.]] Nykyisen Jalalabadin alue tunnettiin historiallisesti nimellä Nangrahar. Alue kuului Gandhara-valtakuntaan, Kušan-valtakuntaan ja sakojen valtakuntaan. Ennen islamia alueella kukoisti buddhalaisuus ja kiinalainen pyhiinvaeltaja Xuanzangn mainitsi sen 600-luvulla nimellä Na-ka-lo-ho eli Nagarahāra. Varsinainen Jalalabadin kaupunki mainitaan kuitenkin ensi kertaa Suurmogulien valtakunnan aijoilla. Tarinan mukaan kaupungin perusti suurmoguli Akbar vuonna 1570. Nadir Šah johti joukkojaan alueen läpi ja kukisti paikalliset heimot Gandamakin taistelussa lähellä nykyistä kaupunkia. Matkailija Charles Masson vieraili alueella vuosina 1826–1827 ja mainitsi paikalla olevan kahden raunioituneen aikaisemman kaupungin muurien jäänteet ja hieman hänen vierailunsa jälkeen kaupungin valtasivat Dust Muhammad Khanin joukot (1834). Ensimmäisen afgaanisodan aikana kaupungin valtasivat puolestaan britit (1839-42). Muhammad Akbar Khan johti omat joukkonsa brittejä vastaan ja kukisti William Elphinstonen johtamat britit näiden vetäytyessä Kabulista vuonna 1842. Vain pienen brittijoukon onnistui vetäytyä Jalalabadiin. Britit valtasivat kaupungin vielä uudestaan toisen afgaanisodan aikana. Sotien ohella Jalalabadista tuli Kabulin emiirien talviasuinpaikka ja vuonna 1892 Abd al-Rahman Khan rakennutti palatsin kaupungin länsiosaan. thumb|[[Aman Allah Khanin mausoleumi.]] Kun Afganistanin emiiri Habib Allah Khan murhattiin Laghmanissa vuonna 1919 hänen veljensä Nasr Allah Khan julistettiin uudeksi emiiriksi Jalalabadissa, mutta hän luopui pian asemastaan Aman Allah Khanin hyväksi. Tapahtumat johtivat kolmanteen afgaanisotaan, jonka aikana brittien ilmavoimat pommittivat Jalalabadia. Sodan jälkeen emiiri Aman Allah Khan pyrki vahvistamaan Afganistanin keskushallinnon otetta maasta ja toimi Jalalabadin alueella vaikuttanutta šinwarien pataaniheimoa vastaan. Šinwarit kapinoivat ryöstäen brittien konsulaatin Jalalabadissa ja armeijan joukkojen kyvytön toiminta kapinallisia vastaan oli yksi syy, joka johti Aman Allah Khanin eroon vuonna 1929. Vuonna 1964 Jalalabadista tehtiin Nangraharin maakunnan hallinnollinen keskus. Neuvostoliiton joukot valtasivat Jalalabadin vuoden 1980 alussa Afganistanin sodan aikana. Sitä ympäröivää aluetta hallitsivat kuitenkin mujahideenit ja Peshawarin kaupunki Pakistanin puolella oli monien kapinallisryhmien päämaja. Sittemmin Taliban on tehnyt useita iskuja Jalalabadissa. Järjestön uutisoitiin vallanneen kaupungin ilman taistelua elokuussa 2021.
Väestö
Vuonna 2014–15 Jalalabadissa oli arviolta 700 000 asukasta. Kaupungin tarkka asukasluku vaihtelee eri lähteissä. Monet kabulilaiset viettävät talvensa Jalalabadissa, mikä kasvattaa sen väkilukua kausiluontoisesti.
Otto Braun (kommunisti)
thumb|Otto Braun eli Li De 1930-luvun lopulla. Otto Braun (28. syyskuuta 1900 Ismaning, Saksan keisarikunta – 15. elokuuta 1974 Varna, Bulgaria) oli saksalainen kommunisti, joka toimi 1930-luvulla Kiinassa kommunistisen internationaalin (Komintern) lähettämänä Kiinan kommunistisen puolueen (KKP) sotilaallisena neuvonantajana. Hän käytti Kiinassa salanimeä Li De (Wade–Giles: Li Teh).
Oddur Ólafsson
Oddur Ólafsson (26. huhtikuuta 1909 – 18. tammikuuta 1990) oli islantilainen lääkäri ja itsenäisyyspuolueen poliitikko, joka toimi Alþingin puhemiehenä vuonna 1979.
Oddur syntyi Hafnirin Kalmanstjörnissä. Hän opiskeli lääketiedettä Islannin yliopistossa ja valmistui vuonna 1936, minkä jälkeen hän suoritti jatko-opintoja Reykjavíkissä vuosina 1936–1937 Yhdysvalloissa vuosina 1942–1943. Vuonna 1943 hän sai tuberkuloosilääkärin luvan. Vuosina 1937–1942 ja 1943–1945 hän työskenteli apulääkärinä Vífilsstaðirin parantolassa. Vuosina 1945–1972 hän toimi ylilääkärinä Reykjalundurin parantolassa, jonka johtajana hän toimi vuosina 1945–1963.
Vuosina 1940–1984 Oddur istui Islannin tuberkuloosipotilaiden yhdistyksen hallituksessa ja toimi yhdistyksen puheenjohtajana vuodesta 1988 kuolemaansa asti. Vuosina 1952–1955 hän toimi Islannin Punaisen ristin halituksen puheenjohtajana. Vuodesta 1961 lähtien hän istui Islannin invalidiliiton hallituksessa ja toimi sen puheenjohtajana vuosina 1961–1965.
Vuosina 1953–1974 Oddur istui Gullbringu- og Kjósarsyslan kihlakunnanvaltuustossa. Vuosina 1971–1979 hän istui Alþingissä Reykjanesin vaalipiirin edustajana. Vuosina 1971–1973 hän istui Yhdistyneiden kansakuntien yleiskokouksessa. Vuonna 1979 hän toimi Alþingin puhemiehenä.
Otto Braun (kommunisti)
Elämä ja ura
Vuosina 1926–1928 Braun oli puolitoista vuotta tutkintavankeudessa Moabitin vankilassa Berliinissä syytettynä valtiopetoksesta, väärennöksestä ja muista poliittisista rikoksista. Huhtikuussa 1928 hieman ennen suunniteltua oikeudenkäyntiä kommunistien iskuryhmä, johon kuului muun muassa hänen seurustelukumppaninsa Olga Benário, onnistui järjestämään Braunin vankilapaon. Braun ja Benário menivät Moskovaan Neuvostoliittoon, jossa Braun aloitti samana vuonna sotilaskoulutuksen. Hän kävi vuosina 1929–1932 Frunzen sotilasakatemian ja valmistui sieltä rykmentinkomentajaksi.
Komintern lähetti Braunin Kiinan Harbiniin huhtikuussa 1932. Hän oli joulukuuhun 1932 saakka Neuvostoliiton sotilastiedustelun eli GRU:n palveluksessa, minkä jälkeen hän oli Kominternin toimeenpanevaa komiteaa (IKKI) edustanut sotilaallinen neuvonantaja KKP:n keskuskomitean yhteydessä. Saavuttuaan vuonna 1933 kommunistien Jiangxiin perustamaan neuvostotasavaltaan hän alkoi käyttää salanimiä Li De ja Hua Fu. KKP:n johtoryhmän jäsenenä Braun vaikutti puolueen politiikkaan ja taktiikkaan. Hän osallistui lähes ainoana ulkomaalaisena vuosien 1934–1935 pitkään marssiin ja sen suunnitteluun. Braunin vaikutusvalta heikkeni, kun Mao Zedong liittolaisineen syrjäytti Neuvostoliitossa koulutettujen kommunistien ryhmän KKP:n johdosta Zunyin puoluekokouksessa tammikuussa 1935. Braun pysytteli KKP:n uudessa päämajakaupungissa Yan’anissa, kunnes palasi Neuvostoliittoon vuonna 1939.
Braun toimi vuosina 1939–1941 kääntäjänä ja toimittajana vieraskielisen kirjallisuuden kustannuslaitoksessa Moskovassa. Vuosina 1941–1946 hän oli poliittisena neuvonantajana saksalaisten ja myöhemmin japanilaisten upseerien sotavankileireillä Neuvostoliitossa. Sodan jälkeen Braun oli Antifa-koulun opettajana Krasnogorskissa 1946–1948 ja jälleen kääntäjänä sekä vapaana kirjoittajana Moskovassa 1948–1954. Hän sai Neuvostoliiton kansalaisuuden vuonna 1948 ja Neuvostoliiton kirjailijaliiton jäsenyyden vuonna 1952. Vuodesta 1954 Braun asui Itä-Saksassa ja työskenteli Itä-Berliinin marxismi-leninismi-instituutissa. Vuosina 1961–1963 hän oli Itä-Saksan kirjailijaliiton ensimmäinen sihteeri.
Braunin rooli Kiinan 1930-luvun tapahtumissa oli suurelle yleisölle tuntematon, kunnes hän julkaisi aihetta käsitelleen artikkelin itäsaksalaisessa Horizont-viikkolehdessä vuonna 1969. Samalla hän tuomitsi Maon politiikan ja osoitti kiinalaisen historiankirjoituksen vääristelleen pitkän marssin tapahtumia. Paljastus liittyi Kiinan ja Neuvostoliiton välirikkoon. Braun julkaisi muistelmansa vuonna 1973 kirjana nimellä Chinesische Aufzeichnungen (1932–1939). Hän kuoli seuraavana vuonna lomamatkalla Varnassa, Bulgariassa.
Samara Morgan
Samara Morgan on fiktiivinen, vuosina 2002, 2005 ja 2017 ilmestyneiden Ring-elokuvien hahmo. Morganin hahmo perustuu elokuvan alkuperäisen japanilaisversion Ringun Sadako Yamamuraan. The Ringin mainoskampanja antoi aikanaan ymmärtää, että Morgan olisi joskus todellisuudessakin elänyt. Samara Morgania esittää Ring-elokuvassa Daveigh Chase ja Ring 2-elokuvassa Kelly Stables.
Samaran hahmo
Samara Morgan (s. 1970, k. 1978) syntyi Evelyn-nimiselle 16-vuotiaalle yksinhuoltajaäidille St. Mary Magdalenin turvakodissa Washingtonin osavaltiossa. Evelyn huomasi jo aikaisin että Samara ei ollut tavallinen vauva, vaan psyykkisesti epävakaa eikä koskaan nukkunut. Tyttö alkoi aina huutaa joutuessaan lähelle vettä. Evelyn yritti hukuttaa Samaran turvakodin koristealtaaseen Samaran käskettyä Evelynin hukuttaa hänet. Hukutusyrityksen epäonnistuttua turvakodin johtajat päättivät antaa Samaran adoptoitavaksi ja Evelynin psykiatriseen sairaalaan.
Hevostilan omistaneet Richard ja Anna Morgan adoptoivat Samaran Moesko Islandin saarelle. Morganit olivat yrittäneet jo kauan saada omaa lasta lääketieteellisinkin keinoin. Vaikka Samara eli lapsuutensa Morganin tilalla, hän ei ollut normaali. Anna Morgan alkoi nähdä näkyjä ja tulla hulluksi, koska Samara täytti hänen mielensä. Pian tämän jälkeen Samara vietiin mielisairaalaan, jossa häntä tutkittiin. Tytön todettiin pystyvän polttamaan mielessään olevia kuvia erilaisille pinnoille ja jopa toisten ihmisten mieliin. Samara ei koskaan nukkunut tai tuntenut kipua. Myöhemmin Richard Morgan pyysi mielisairaalalta tutkimusten lopettamista vastoin hoitajien tahtoa, koska uskoi että Annan ja Samaran välinen pidempi etäisyys lopettaisi hänen vaimonsa näyt. Samara laitettiin nukkumaan talliin hevosten kanssa, vaikka hevoset yrittivät loitota mahdollisimman kauas tytöstä; myöskään Annan näyt eivät loppuneet. Koska Anna ei enää sietänyt toistuvia näkyjä, hän Richardin rohkaisemana murhasi 8-vuotiaan Samaran. Anna sulki Samaran pään tiukasti mustalla roskapussilla ja pudotti hänet kaivoon. Samara ei kuitenkaan tukehtunut, kuten oli tarkoitus, vaan eli kaivossa seitsemän päivää yrittäen kiivetä kynsillään kaivon reunoja pitkin ylös. Ainut kaivoon tullut valo kumotti kaivon kannen reunoista ympyrän muotoisena. Anna Morgan teki itsemurhan.
Vaikka Samara itse kuoli kaivoon, hänen sielunsa jäi henkiin. Kaivon päälle rakennettiin vuokramökki ja Samaran sielu loi videonauhan. Nauhalla oli hänen kuolemaansa ja elämäänsä liittyviä asioita, kuten hevosia, poltettu puu, Moesko Islandin majakka, Anna Morgan ja eräänlaisia muita kuvia kuten seinää vasten pystytetyt tikapuut. Kaikki, ketkä katsoivat nauhan, saivat välittömästi puhelinsoiton, jossa Samara kuiskasi "Seven days" merkkinä siitä, että katsojilla oli enää viikko aikaa ennen kuolemaa. Toimittaja Rachel Kellerin (Naomi Watts) katsottua nauha hän alkoi selvittää sen alkuperää.
Ring 2-elokuvassa Samara yrittää ottaa Rachelin Aidan-pojan haltuunsa ja Rachel etsii lisää tietoa Samarasta. Lopulta Samara kukistetaan lopussa.
List of Ring characters
All European Taekwon-Do Federation
All European Taekwon-Do Federation (AETF) on taekwondon eurooppalainen keskusjärjestö. Se toimii International Taekwon-Do Federation (ITF)-maailmanliiton alaisuudessa ja hallinnoi lajin toimintaa Euroopan alueella. Näkyvimpänä toimenaan AETF järjestää vuosittain taekwon-don EM-kisat.
Järjestön päämaja sijaitsee Lublinissa, Puolassa.
Demetrio Albertini
pienoiskuva|Demetrio Albertini Demetrio Albertini (s. 23. elokuuta 1971, Besana in Brianza, Italia) on italialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Peliuransa jälkeen hän on työskennellyt Italian jalkapalloliiton palveluksessa.
Albertini edusti AC Milania vuosina 1988–2002 ja saavutti seuran riveissä muun muassa viisi Italian mestaruutta sekä Mestarien liigan voiton vuonna 1994. Kauden 1990–1991 hän oli lainassa Padovassa. Lähdettyään Milanista Albertini edusti espanjalaista Atlético Madridia kaudella 2002–2003, Laziota kaudella 2003–2004 ja Atalantaa syyskaudella 2004. Hänen viimeiseksi seurakseen jäi FC Barcelona, jonka paidassa hän voitti Espanjan mestaruuden keväällä 2005.
Italian maajoukkueessa Albertini pelasi 79 ottelua vuosina 1991–2002 ja teki niissä kaksi maalia. Hän saavutti Italian joukkueessa MM-hopeaa 1994 ja EM-hopeaa 2000 sekä edusti maata myös MM-kisoissa 1998 ja EM-kisoissa 1996.
Longyearbyen
Longyearbyen on Huippuvuorten hallintokeskus, joka sijaitsee Adventfjorden-vuonon kupeessa Länsimaan (Spitsbergen) saarella. Paikkakunnalla on 1 753 asukasta (2020), ja se on yksi maailman pohjoisimmista asutuskeskuksista. Suurin osa asukkaista on norjalaisia, mutta siellä on edustettuna yli 40 kansallisuutta. Longyearbyeniin voivat vapaasti muuttaa vain kansalaiset, joiden kotimaa on allekirjoittanut Huippuvuorten sopimuksen, mutta jokaisen on kustannettava oma elämisensä.
John Munroe Longyear (1850–1922) perusti paikkakunnan vuonna 1906. Hän oli Bostonissa pääkonttoriaan pitävän kaivosyhtiö Arctic Coal Companyn suurin omistaja. Store Norske Spitsbergen Kulkompani osti kaivokset ja asutusalueet 1916. Saksalaiset joukot polttivat ja tuhosivat Longyearbyenin 8. syyskuuta 1943, ja se uudelleenrakennettiin toisen maailmansodan jälkeen.
Aiemmin Longyearbyen oli kaivosasutusalue, mutta 1990-luvun alusta asutusalue on muuttunut. Ennen kaivoksia oli useampia, mutta nykyään käytössä on vain Gruve 7 -niminen kaivos. Se tuottaa noin 60 000 tonnia hiiltä vuodessa, josta puolet menee hiilivoimala Longyear Energiverkille, joka on Norjan ainoa hiilivoimala. Turismi, tutkimus ja koulutus ovat nykypäivänä tärkeitä elinkeinoja kaivosteollisuuden ohella. Huippuvuorten lentoasemalta on lentoyhteys Norjan mantereelle ympäri vuoden. Longyearbyenissä on vilkas urheilu- ja kulttuurielämä, ja siellä pidetäänkin vuosittain lokakuun loppupuolella maailman pohjoisin bluesfestivaali Dark Season Blues. Longyearbyenissä otettiin vuonna 2002 käyttöön paikallishallinto, jonka edustajat päättävät muun muassa Longyearbyenin infrastruktuurista, yhteiskunta- ja aluesuunnittelusta sekä varhaiskasvatuksesta. Samaan aikaan, kun paikkakunnalle tuli paikallishallinto, sai Longyearbyen myös oman vaakunansa, aiemman norjalaisen kunnallisvaakunan tilalle. Vaakunassa on hopeanharmaa vuorenrinne vasten yönmustaa taivasta, minkä lisäksi vuorenrinteen poikki kulkee vaakaviiva, joka kuvaa hiilikaivoksia.
Maantiede
Huippuvuorten toinen ainoa suurempi asutusalue Barentsburg sijaitsee noin 36 kilometrin päässä Isfjordenin vuonoa länteen päin mentäessä.
Geologia
Longyearbyen sijaitsee Longyeardalenissa, joka on tyypillinen U-laakso jyrkkine sivuineen ja mataline pohjineen. Laakso on muodostunut vuoristojäätiköistä viimeisen jääkauden aikana. Laakson toisessa päässä sijaitsee kaksi jäätikköä, Longyearbreen ja Larsbreen, jotka ovat pienentyneet jonkin verran viimeisen sadan vuoden aikana. Vuoret Longyeardalenin molemmilla puolilla ovat tyypillisiä tasankovuoria, jotka ovat lähes tasaista, säänkestävää hiekkakivilajia.
Laakson reunoissa näkyy, miten laakson alemmissa osissa tertiäärikausi on säilynyt. Jäljellä on hiekka- ja liuskekiveä, jotka jäivät syrjään jokien ja rannikkovirtausten tieltä. Alin muodostelma, neliömuodostelma, sisältää hiilisuonia, jotka ovat ajautuneet useisiin kaivoksiin vuodesta 1906 lähtien. Longyearbyenin perustana oleva hiili on loivasti viistossa (2–5°) ja kaivoskäytävät seuraavat vuoren sisään vieviä hiilisuonia.
Kasvillisuus
Longyearbyen sijaitsee tunturivyöhykkeellä Huippuvuorten länsirannikolla, jossa on Huippuvuorten suotuisin ilmasto. Siellä elää paljon uhanalaisia ja harvinaisia kasvilajeja. Longyearbyenin biodiversiteetti on erittäin suuri suhteessa muihin samalla leveysasteella sijaitseviin arktisiin alueisiin. Longyearbyenin paikallishallinnon toimeksiantona Norsk institutt for naturforskning -tutkimuslaitos (NINA) kartoitti Longyearbyenin biodiversiteettiä vuoteen 2007 asti. Longyearbyenistä löydetyistä lajeista 178 on uhanalaisia tai kuuluu harvinaisuuskategoria 3:een (lajit, joita elää 1–4 paikassa Huippuvuorilla). Harvinaisimmat lajit kuuluvat sieni- (100 lajia) ja jäkälälajeihin (44 lajia). Lisäksi Longyearbyenistä löydettiin harvinaisia sammalia (18 lajia) ja putkilokasveja (16 lajia).
Vaikka Huippuvuorten luonto on muotoutunut geologisten prosessien, ilmaston ja kasvien luonnollisen leviämisen kautta, ihminen on muovannut maisemaa ja vaikuttanut Longyearbyenin kasvillisuuteen ja maapohjaan. Talot ja ihmiselämä ovat tuoneet maahan ravintoaineita. Typen liukeneminen maahan arktisilla alueilla johtaa vihreämpään ja hedelmällisempään kasvipeitteeseen ja erityisesti ruohon kasvuun. Kaukaa katsoessa jälkiä tästä on mahdollista huomata esimerkiksi vanhoissa navetoissa.
Longyearbyen grønnere -projektin aikana 1990-luvulla ojiin kylvettiin siemeniä, mikä on osittain johtanut ruohikon kasvamiseen. Kylvetyt siemensekoitukset edustavat vierasperäistä perimää. Vuodesta 2002 asti Huippuvuorten ympäristölain mukaan on kiellettyä maahantuoda eläviä eläimiä, jotka voivat levitä, samoin vierasperäisiä kasveja.
Linnut ja nisäkkäät
Longyearbyenin lähialueilla elää huippuvuortenpeuroja, huippuvuortenkiirunoita ja naaleja. Naaleilla on kolme tiedossa olevaa elinaluetta Longyearbyenissä: Bjørndalenissa, Nybyenissa ja Huippuvuorten kirkon takana. Kahdella ensimmäisellä alueella poikasia on syntynyt säännöllisesti, kun taas kirkon takana olevalla alueella poikasia ei ole nähty sitten 1980-luvun. Naalinmetsästys on laillista osan vuodesta, mutta ei Longyearbyenissä.
Makean veden alueilla ja kosteikkoalueilla on lintujen asuin- ja pesimäalueita. vasen|pienoiskuva|Longyeardalen-laakso Hiorthfjellet-tunturilta katsottuna. Adventfjorden on kuvan etualalla, Adventdalen-laakso vasemmalla ja Longyeardalen kuvan keskellä taka-alalla.
Ilmasto
Tiheät matalapaineen rintamat ja Atlantin lämmin merivesi tekevät Huippuvuorten ilmastosta muita samalla leveysasteella sijaitsevia alueita leudomman. Vuoden keskilämpötila Longyearbyenissä on -4 °C, mutta ilmastoerot saariryhmän saarten välillä ovat suuret. Kasvukausi on 70 päivää (päivät, joina keskilämpötila on yli 5 °C). Talvikuukausien aikana tuulee usein, kun taas sumu on yleistä kesäisin. Longyearbyenissä sataa vähemmän kuin Norjan mantereen kuivimmilla alueilla, ja Huippuvuorten lentokentän vuotuinen sademäärä on alhaisin kaikista Norjan mittausasemista, vain 190 mm vuodessa.
Huippuvuorten läntiset vuonot voivat olla sulia suuren osan talvesta. Suurin osa Huippuvuorten sateesta tulee Barentsinmeren itäisten napatuulten kautta, ja Huippuvuorten kaakkois/lounaisrannikolla sataa vettä kolminkertainen määrä verrattuna Longyearbyeniin. Rannikon ikirouta on jopa 100 metriä syvä, ja kesällä ylimmästä kerroksesta sulaa korkeintaan metri. Ilman ikiroutaa suuri osa Longyearbyenin maaperästä koostuisi epätasaisesta savimaasta.
Suuren osan vuodesta Longyearbyenissä vallitsee yötön yö ja kaamos. Yötön yö vallitsee 20. huhtikuuta – 23. elokuuta välisenä aikana ja kesällä aurinko on n. 35° kulmassa horisonttiin nähden päivisin ja 11° öisin. Pimeäaika vallitsee 26. lokakuuta – 15. helmikuuta välisenä aikana, ja kaamos 11. marraskuuta – 30. tammikuuta. Kaamosaikana on täysin pimeää ja aurinko on yli 6° kulmassa horisontin alapuolella. Kirkkaina kaamosöinä revontulet loistavat usein.
Samppa Aittoniemi
Sikstus Samuel (Samppa, S. S.) Aittoniemi (23. marraskuuta 1892 Jalasjärvi – 20. joulukuuta 1969 Jalasjärvi) oli suomalainen poliitikko. Aittoniemi toimi Maalaisliiton kansanedustajana vuosina 1933–1936 sekä 1948–1958 edustaen Vaasan läänin eteläistä vaalipiiriä. Aittoniemi toimi myös Jalasjärven kunnanvaltuuston puheenjohtajana. Vuonna 1931 Aittoniemi toimi presidentin valitsijamiehenä.
Aittoniemi kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1917, valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1923 ja filosofian maisteriksi vuonna 1927. Politiikan ulkopuolella Aittoniemi toimi maataloustöissä kotitilallaan 1906–1912, Jalasjärven elintarvikelautakunnan toimitusjohtajana 1917–1918, sosiaalihallituksen ylimääräisenä virkamiehenä 1920–1921, Pienviljelijäin keskusliiton toiminnanjohtajana 1923–1945, Yhteistyön päätoimittajana 1924–1945, Pellervon toimituskunnan jäsenenä ja maanviljelijänä Jalasjärvellä 1946–1969.
Aittoniemen vanhemmat olivat maanviljelijä Sikstus Salomon Aittoniemi ja Maria Matilda Matintytär. Aittoniemen puoliso vuodesta 1936 oli Vilta Susanna Niinimaa.
Longyearbyen
Uskonto
Huippuvuorten kirkko on maailman pohjoisin kirkko, jossa vuonna 2003 kävi jumalanpalveluksissa keskimäärin 69 henkilöä, joista monet olivat turisteja.
Huippuvuorten kirkko on erityisasemassa, sillä Norjan kirkko sekä kunnat omistavat suurimman osan norjalaisista kirkoista, ja niillä on vastuu toiminnasta ja huolloista. Kirkko Huippuvuorilla on valtion omistama, rahoitettu ja budjetoitu Oikeus- ja turvallisuuskeskuksen napaseutujen osastossa ja rakentamista hallinnoi Statsbygg (ainoa valtion rakentama kirkko omaisuussalkussaan). Nord-Hålogalandin piispa valvoo kirkon toimintaa ja hänellä on laillinen työnantajan vastuu, mutta muilla osa-alueilla Huippuvuorten seurakunta kuuluu Suurkäräjien sekä Oikeus- ja turvallisuuskeskuksen alaisuuteen.
Huippuvuorilla sovelletaan Norjan lakeja kirkollisten lakien sijaan.
Kahden norjalaisen asutusalueen Longyearbyenin ja Ny-Ålesundin palvelun lisäksi Huippuvuorten kirkko palvelee myös venäläistä kaivoskaupunki Barentsburgia ja puolalaista tutkimusasemaa Hornsundissa. Huippuvuorten kirkko palvelee kaikkia, olivat he sitten protestantteja, katolilaisia tai venäläisortodokseja, sekä toimii yhteistyössä Venäläisen ortodoksikirkon sekä Norjan katolilaisen kirkon kanssa, kun on kyse venäläisten ja puolalaisten asuinalueiden palvelemisesta.
Päivähoito
Longyearbyenissä on kaksi tavallista päivähoitopaikkaa ja yksi perhepäivähoitopaikka, ja vuoden 2004 aikana näissä kolmessa yksikössä oli yhteensä 103 lasta. Vuoden 2005 varhaiskasvatuslaki ei koske Huippuvuoria, mutta käytännössä laki määrää päiväkodin toimintaa.
Suomen Russponiyhdistys
Suomen Russponiyhdistys ry on gotlanninrussien virallinen rotujärjestö Suomessa ja Suomen vanhin ponirotuyhdistys. Yhdistys perustettiin vuonna 1975 nimellä Siitosyhdistys Russ Avelsförening. Perustava kokous pidettiin 20. huhtikuuta 1975 Eva Wreden koolle kutsumana Rabbelugnin kartanossa. Marketta Salmenpohja (o.s. Nyqvist) valittiin yhdistyksen ensimmäiseksi puheenjohtajaksi. Suomessa oli tällöin 30 puhdasrotuista russtammaa ja kaksi jalostusoritta. Yhdistyksen tarkoitus oli ryhtyä huolehtimaan ponien rekisteröinnistä ja kantakirjauksesta, mutta tähän ei saatu lupaa. Gotlanninrussien suomalaisesta kantakirjasta vastaa Suomen Hippos, joka on sitoutunut noudattamaan rodun alkuperämaan Ruotsin jalostusohjesääntöä.
Longyearbyen
Päivähoito
Huippuvuorten varhaiskasvatus saa valtionavustuksia Lapsi- ja perheministeriöstä, toisin kuin mantereella, jossa avustuksia saadaan kunnilta. Ministeriö on säätänyt ehdoiksi avustuksille varhaiskasvatuslakien noudattamisen niin laajasti, kuin se on mahdollista, ja että työskentely tapahtuu varhaiskasvatuksen opetussuunnitelmien mukaisesti.
Koulutus
Jo Store Norske Spitsbergen Kulkompanin ensimmäisestä toimintavuodesta lähtien Longyearbyenissä on ollut opetusta, ja vuoteen 1919 asti opetusta sai viidestä kymmeneen lasta. Syksyllä 1990 pienellä kasarmilla Skjeringassa perustettiin varsinainen koulun toiminta. Ensimmäisenä vuotena koulussa oli kahdeksan oppilasta ja yksi opettaja 12 m² kokoisessa luokkahuoneessa. Kun ensimmäinen kirkko valmistui 1921, alettiin käyttää kirkon lukuhuonetta, jolloin luokkatila laajeni 20 neliömetriin. Vuonna 1937 Longyearbyenin yleiskoulusta tuli lakisääteinen, ja vuotta myöhemmin valmistui erillinen koulurakennus, jossa rehtorina ja opettajana toimi ylipappi Just Kruse.
Suomen Russponiyhdistys
Vuosina 1996–2013 yhdistyksen nimenä oli Suomen Russ-ponien Ystävät ry. Vuonna 2014 otettiin käyttöön nykyinen nimi, Suomen Russponiyhdistys. Yhdistyksen tarkoituksena on edistää russponien jalostusta, tunnettavuutta ja käyttöä. Yhdistys järjestää muun muassa näyttelyitä ja kilpailuja sekä julkaisee jäsenlehteä. Jäsenyys ei edellytä ponin omistamista, vaan kuka tahansa rodusta kiinnostunut voi liittyä yhdistyksen jäseneksi.
Longyearbyen
Koulutus
Asukkaiden evakuoinnin yhteydessä vuosina 1942–1945 opetusta pidettiin Iso-Britanniassa linnassa (Drumtochty Castle), jossa rehtorina toimi Ivar Benum. Sodan jälkeen asukkaiden palatessa oli koulu muun kylän tavoin tuhoutunut maan tasalle. Koulu sai paikakseen väliaikaiset tilat yhdessä Haugenin talossa. Vuonna 1951 koulu sai kaksi huonetta uudesta seurakuntatalosta, joka kantoi nimeä Huset. Yksi huoneista oli tarkoitettu vanhemmille oppilaille ja toinen nuoremmille.
Suomen Russponiyhdistys
Aiheesta muualla
Suomen Russponiyhdistys
Longyearbyen
Koulutus
Vuonna 1971 rakennettiin uusi koulu Haugeniin, Longyeardalenin keskelle. Norjan viimeinen toimikoulu lopetettiin vuonna 1976 ja kirkko-, koulu- ja tutkimusministeriöiden kautta valtio otti hoitaakseen koulut Store Norske Spitsbergen Kulkompanilta.
Vastuu Longyearbyenin koulusta siirrettiin 1. tammikuuta 2007 valtiolta Longyearbyenin paikallishallinnolle. Koulu on peruskoulu, jossa on mahdollisuus koulun jälkeiseen vapaa-ajan toimintaan, ja jossa on jaosto toisen asteen koulutukselle. Yhteensä oppilaita on 195, joista 50 on mukana koulun jälkeisessä toiminnassa ja 20 opiskelee toisella asteella.
Syksyllä 1993 Universitetsstudia på Svalbard (UNIS) aloitti toimintansa. UNIS on myöhemmin muuttanut nimensä muotoon Universitetssenteret på Svalbard, ja on siitä lähtien toiminut ei itsenäisenä, vaan Oslon, Bergenin, Trondheimin ja Tromssan yliopistojen säätiöiden johtamana. UNIS on maailman pohjoisin korkeamman asteen koulutuslaitos, ja se tarjoaa pää- ja sivuaineina arktista biologiaa, arktista geologiaa, arktista geofysiikkaa sekä arktista teknologiaa.
UNISilla on hyvä maine kansainvälisesti, ja kaikki kurssit on myös mahdollista käydä englanniksi, jos opiskelija ei ymmärrä norjaa. UNISilla on 350 opiskelijaa, joista puolet on Norjasta. Ulkomaalaisista opiskelijoista yli puolet on kotoisin Pohjoismaista. Huhtikuussa 2006 UNIS vaihtoi uusiin tiloihin, joissa toimii myös Huippuvuorten tutkimuskeskus, Norjan Polaari-instituutti, EISCAT ja Svalbard Science Forum.
Tutkimus
Norjalaisten viranomaisten halutessa luoda muutosta ja vaihtoehtoista toimintaa Longyearbyenissä 1990-luvulla panostettiin erityisesti tutkimukseen ja matkailuun. Nykyään tutkimus ja korkeakoulutus ovat yksiä paikallisen talouden tukipilareista. Uusia työpaikkoja on luotu sekä suorasti että epäsuorasti. Keskeisimpiä näistä ovat Huippuvuorten tutkimuspuisto, EISCAT Svalbard Radar -tutkimuslaitos, Huippuvuorten satelliittiasema, UNIS-yliopistokeskus (The University Centre in Svalbard) ja Norsk Polarinstitutt -laitos. Tämän lisäksi on perustettu Svalbard Science Forum -laitos, jonka tehtävänä on parantaa norjalaisen ja kansainvälisen tutkimuksen välistä yhteistyötä Huippuvuorilla.
Kansainvälisellä tiedejärjestö EISCATillä on tutkajärjestelmä Breinosa-tunturilla, n. 8 km itään Longyearbyenistä. Tutkajärjestelmä koostuu kahdesta parabolisesta peiliantennista, joista pienempi on halkaisijaltaan 32 metriä ja täysin ohjattavissa, kun taas suurempi on halkaisijaltaan 42 metriä ja osoittaa pysyvästi maan magneettikentän suuntaan. Tutkia käytetään kaasukehätutkimuksessa muun muassa revontulien ja otsonin tutkimiseen.
Huippuvuorten satelliittiasema (SvalSat) avattiin kesäkuussa 1999. Se sijaitsee Platåberget-tunturilla Longyearbyenin ulkopuolella ja on maailman pohjoisin satelliittiasema. SvalSat-asema hakee dataa ja ohjaa naparadoilla sijaitsevia satelliitteja. Asema koostuu seitsemästä antennista, joista Kongsberg Satellite Services AS (KSAT) -palveluntarjoaja ja Euroopan sääsatelliittijärjestö EUMETSAT omistavat molemmat kaksi, NASA ja NOAA taas molemmat yhden. Tämän lisäksi Telenor on rakennuttanut Gruve 7 -tunturille tietoliikenneantennin ja kaksinkertaisen 20 Gbit/s:n nopeuden valokaapelin, joka yhdistää Huippuvuoret mantereeseen.
Yhdessä kuningatar Maudin maassa sijaitsevan norjalaisen TrollSat-satelliittiaseman kanssa Huippuvuorten satelliittiasema on maailman ainoa satelliittiasema, joka saa yhteyden napaseudun satelliitteihin jokaisella kierroksella.
Viestimet
Svalbardposten on Longyearbyenin viikkolehti, joka ilmestyi ensimmäisen kerran seinälehtisenä marraskuussa 1948. Seinälehtinen koostui yleensä neljästä sivusta, jotka kiinnitettiin parakkien seinille. Alussa lehteä kuvailtiin näin: ”Toisinaan hauska, mutta sisältää melko vähän tietoa ja vakavuutta. Hyvin vähän paikallissisältöä”.
Vuoden 1978 joulukuussa Huippuvuoret yhdistettiin puhelinverkkoon kolmen puhelinkanavan kautta satelliittiyhteydellä. Tämä tapahtui vuosi ennen kuin Isfjord radio -radioaseman oli tarkoitus ottaa pysyvä maa-asema käyttöön.
Norjan yleisradioyhtiö NRK:n radio-ohjelmia lähetettiin vuoroittain yhden puhelinkanavista kautta. Pysyvän maa-aseman varsinaiset avajaiset pidettiin joulukuussa 1979. Avautuessaan asema oli maailman pohjoisin geostationaarisille satelliiteille tarkoitettu maa-asema.
Vuodesta 1949 asti Huippuvuorten asukkailla oli ollut käytössään puhelinyhteys ulkomaailmaan Harstad-radion maailmanradion kautta.
22. joulukuuta 1984 Huippuvuoret liitettiin Norjan valtion verkkoon Eutelsat I-F2 -satelliitilla ja NRK alkoi lähettää suoria, valtakunnallisia TV-lähetyksiä Huippuvuorilla. Aikaisemmin Longyearbyenin paikallisasema oli lähettänyt kaksi viikkoa vanhoja, nauhoitettuja lähetyksiä.
Posti ja televiestintä
Norjan postilla on toimisto Longyearbyenissä. Lentorahti kulkee Huippuvuorten lentoaseman kautta ja postin jakelu koskee kaikkia Huippuvuorten asukkaita.
Vuonna 2003 Norjan avaruuskeskus rakennutti Harstadista pohjoiseen Huippuvuorille, Isfjordeniin ja Longyearbyeniin kulkevan kaksinkertaisen kuitukaapelin. Toimeksiantajina olivat Huippuvuorten eri tutkimusinstituutiot, ja Telenor on vastuussa kaikesta toiminnasta. Kaapelin käyttökapasiteetti on 20 Gbit/s, josta Telenor itse käyttää 2 Gbit/s saariryhmän telepalveluihin. Kaapeli on asennettu merenpohjaan 3 000 metrin syvyyteen Huippuvuorten ja Norjan välille.
Tromssasta lähtevä kuitukaapeli on kytketty internetpohjaisiin palveluihin (IP-palveluihin), joita Longyearbyenin yritykset, palvelut ja yksityistaloudet voivat käyttää. Kaikille tarjolla ovat niin sanotut triple play-palvelut, eli puhelinyhteydet, internetyhteydet ja televisioyhteys laajakaistakaapelin kautta. Canal Digital tarjoaa n. 35 TV-kanavaa radiokanavien ja omien on-demand-musiikkipalveluiden lisäksi. Telenor Svalbardin kautta saatavilla on myös perinteisiä televisiolähetyksiä.
Longyearbyenillä on yhteys muihin Huippuvuorten taajamiin kaksinkertaisella 30–155 Mbit/s nopeuden radioyhteydellä. Vuonna 2003 Longyearbyenissä otettiin käyttöön myös kolmannen sukupolven matkaviestintäteknologia, UMTS-teknologia. 13. tammikuuta 2008 Telenor esitteli mobiililaajakaistan, niin sanotun HSDPA:n. Matkapuhelinverkko kattaa Longyearbyenin, Adventdalenin ja suurimman osan Isfjordenista. Tämän lisäksi Telenor on laajennuttanut GSM-kattavuutta Reindalenissa Longyearbyenin ja Svean välillä vuonna 2007, Store Norske -konsernin toimeksiantona.
Kuljetusyhteydet
Longyearbyenin ulkopuolella sijaitsevalla Huippuvuorten lentoasemalla on ympärivuotinen lentoyhteys Norjan mantereelle. Lisäksi lentokentältä lähtee säännöllisesti lentoja Sveagruvaan ja Ny-Ålesundiin, joissa molemmissa on tavallista lyhyempi lentokenttä. Venäläisellä kaivosyrityksellä on oma helikopterikenttänsä Heeroddenissa, Barentsburgissa. Se kuljettaa Huippuvuorten lentokentältä saapuvaa henkilöstöä.
16 vuotta ennen kuin Huippuvuorten lentoasema valmistui, 9. helmikuuta vuonna 1958, laskeutui ensimmäinen lento jäiselle tundralle Adventdaleniin. Lentokone oli Norjan kuninkaallisten ilmavoimien Catalina. Vuotta myöhemmin laskeutui ensimmäinen postinkuljetuslento, ja sitä seuraavana vuonna laskeutui ensimmäinen matkustajia kuljettanut lento. Koska kiitotie sijaitsi jäisellä tundralla, se oli käytössä vain talvisin.
Tarve ympärivuotiselle lentokentälle kasvoi, ja kiitotien rakennus Huippuvuorten lentoasemalle alkoi vuonna 1973. Braathens S·A·F·E:n lentokone Fokker F-28 laskeutui ensimmäisenä lentona kentälle 14. syyskuuta vuonna 1974. Lentoasema avautui virallisesti 2. syyskuuta 1975. Saman vuoden jouluaatonaattona tapahtui niin kutsuttu ”Vaimokonflikti Huippuvuorilla” jolloin kolme neuvostoliittolaista naista, jotka olivat aviopuolisoita neuvostoliittolaisille lentokentän toimihenkilöille, muuttivat Huippuvuorille. Norjan viranomaiset eivät tätä hyväksyneet. Perusteluina oli, että naisten saapuminen oli sopimuksen vastaista ja että Huippuvuorten norjalaiset työntekijät, jotka eivät saaneet ottaa puolisojaan mukaan, kokisivat tämän epäoikeudenmukaisena. Norjalaisissa siirtokunnissa oli suuri asuntopula. Konflikti päättyi 10. huhtikuuta Norjan hyväksyessä, että Aeroflot saisi pitää alkuperäisen määrän miehistöä Longyearbyenissä, mutta mikäli vaimot jäisivät, tulisi toimihenkilöiden määrää vastaavasti vähentää.
Liikenneministeri Liv Signe Navarsete avasi 10. joulukuuta 2007 Huippuvuorten lentokentälle uuden terminaalirakennuksen, jonka arvo oli 120 miljoonaa Norjan kruunua.
Spitsbergenin asutusalueiden välillä ei ole tieyhteyttä, joten matkustaminen asutusten välillä on mahdollista kesäisin vesiteitse veneellä ja talvisin moottorikelkalla.
Paikallinen demokratia
Kysymys Huippuvuorten norjalaisen väestön demokraattisen vaikutusvallan lisääntymisestä on nostettu esiin useaan otteeseen. Suvereniteetin käyttöönoton yhteydessä vuonna 1925, Stortinget hylkäsi ehdotuksen perustaa Huippuvuorten kunta tai lääni. Sen sijaan valittiin erityinen hallinnollinen järjestys, jossa kuvernööri oli hallituksen pääedustaja.
Kylmän sodan aikana Huippuvuorten politiikkaa leimasi norjalaisten viranomaisten pyrkimys ohjata alueen kehitystä. Paikallisen demokratian käyttöönotto ei täten ollut ajankohtainen asia millään tasolla.