cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Fysiologia
Fysiologia voidaan tutkittavien eliöiden perusteella jakaa kahteen pääsuuntaukseen: eläinfysiologiaan ja kasvifysiologiaan. Tämä perinteinen jaottelu ei huomioi muita eliölajeja, erityisesti muita aitotumaisia eliöitä kuten sieniä tai muita esitumaisia eliöitä kuten bakteereita. Myös näiden muiden aitotumaisten ja esitumaisten eliöiden toimintamekanismien tarkastelu kuuluu fysiologian piiriin.
Elias Simojoki
Muuta
Elias Simojoen poika Lauri Simojoki lahjoitti isänsä yksityisarkiston vuonna 1976 Oulun maakunta-arkiston (nyk. Kansallisarkiston Oulun toimipaikka) Simeliana-kokoelmaan. Simojoen arkistoon kuuluu kirjeitä sekä puheita jaettuna uskonnollisiin ja poliittisiin puheisiin. Simojoen kokoelmassa on materiaalia vuosilta 1865–1963 ja sen laajuus on 0,04 hyllymetriä.
Fysiologia
Solufysiologia tarkastelee solujen sisäisiä ja solujen välisen vuorovaikutuksen toimintamekanismeja. Hermofysiologia tarkastelee hermosolujen ja hermoston toimintamekanismeja.
Elias Simojoki
Muuta
Veikko Lavin laulun Inhimillisyyden uhri aiheena on Elias Simojoen kuolema. Laulu sisältyy Lavin sota-aiheisia lauluja sisältävään, vuonna 1987 ilmestyneeseen albumiin Syylliset ja syyttömät, jolla sen esittää Jussi Raittinen.
Fysiologia
Valituille fysiologian tai lääketieteen tutkijoille myönnetään vuosittain Nobelin fysiologian tai lääketieteen palkinto tunnustuksena ansioituneesta tutkimustyöstä.
Täydellinen maailma (albumi)
Täydellinen maailma on Marko Haavisto & Poutahaukat -yhtyeen toinen albumi. Se julkaistiin vuonna 1999.
Ella ja seitsemän törppöä
Juoni
Ellan luokalle on tullut uusi oppilas, Paavo, jonka Ella tunsi jo ennestään. Paavo on kova kilpailemaan ja väittää, että hänellä on enemmän isiä kuin kenelläkään muulla oppilaalla. Tuukka ei usko Paavon höpinöitä ja lyö Paavon kanssa vetoa: he matkustavat kaupunkiin Paavon isää tapaamaan. Vedonlyönnin häviäjä ei enää jatkossa pääse heidän lempikivelleen.
Luokka näkee Paavon televisiossa, ja he epäilevät tämän olevan ohjelmassa esiintyvien seitsemän törpön vankina. He lähtevät jäähallille kuuluttaakseen Paavoa, mutta laulavatkin lapsikuoro Pampuloina Suomen ja Ruotsin kansallislauluna Lentävän kalakukon ja saavat seurakseen jäähallin pysäköintialueelta koiran. Musta auto, jota ajava mies halajaa koiraa, pelästyttää luokan karkuun pimeälle varastoalueelle, missä he tapaavat seitsemän törppöä.
Televisioaseman ulkopuolella luokka näkee Paavon, ja he pääsevät lähetykseen. Opettaja yrittää kotonaan katsoa vaimonsa kanssa televisiota, mutta siellä näkyy oppilaita kuten kaupungillakin. Televisiossa Paavo tapaa isänsä, ja he ovat jälleen yhdessä. Oppilaat kuulevat runsaasti selityksiä ja ymmärtävät kaiken. Seuraavana päivänä, joka on isänpäivä, Paavo kertoo muulle luokalle muuttavansa pois. Tuukka siis saa istua kivellä edelleen. Lopuksi oppilaat antavat Paten isänpäivälahjaksi opettajalle.
Zenón Noriega Agüero
pienoiskuva|Zenón Noriega Agüero Zenón Noriega Agüero (12. heinäkuuta 1900 – 5. heinäkuuta 1957) oli perulainen kenraali, joka virallisesti oli sotilasjuntan presidenttinä kaksi kuukautta vuonna 1950.
Noriega syntyi Jesúksen kylässä Cajamarcassa 1900. Hän toimi Manuel A. Odrían oikeana kätenä vuodesta 1948 lähtien, kun Odría otti vallan sotilasvallankaappauksella. 1. kesäkuuta 1950 Odría astui virallisesti syrjään presidentin virasta tavoitellakseen ehdokkuutta presidentinvaaleissa ainoana ehdokkaana. Noriegasta tuli juntan presidentti 28. heinäkuuta 1950 asti, jolloin Odría palasi valtaan. Noriega hallitsi lähinnä Odrían käskyjen mukaan.
Anthony Kiedis
Anthony Kiedis (s. 1. marraskuuta 1962 Grand Rapids, Michigan, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen muusikko, joka on tullut tunnetuksi Red Hot Chili Peppers -yhtyeen laulajana ja keulahahmona. Kiedis on myös sanoittanut suurimman osan yhtyeen kappaleista.
Zenón Noriega Agüero
Vuonna 1955 Noriega suunnitteli vallankaappausta syrjäyttääkseen Odrían, mutta suunnitelma havaittiin. Noriega vangittiin ja hän kuoli 1957.
Anthony Kiedis
Nuoruus
Kiedis kasvoi epäsovinnaisessa, epäsäännöllistä elämää viettäneessä perheessä. Kiedisin vanhemmat olivat äiti Peggy Nobel ja isä John Michael Kiedis, joka käytti myös kirjailija Dashiell Hammettin inspiroimaa taiteilijanimeä Blackie Dammett. Perhe muutti usein ja ehti asua esimerkiksi Floridassa ja Kaliforniassa. Vanhemmat erosivat ja palasivat yhteen toistuvasti kunnes Kiedisin isä John Michael Kiedis jätti lopulta perheen muuttaakseen Los Angelesiin. Äiti Peggy meni uudelleen naimisiin useampaan kertaan ja sai Scott St. Johnin kanssa tyttären Julien.
Kiedis asui äitinsä luona Michiganissa Grand Rapidsin kaupungissa, mutta muutti 12-vuotiaana vuonna 1974 isänsä luokse Kaliforniaan. 1970-luvun puolivälissä Dammett oli päättänyt ryhtyä näyttelijäksi, otti oppitunteja näyttelemisestä ja sai joitakin pieniä elokuvarooleja. Vapaa-ajallaan isä juhli railakkaasti ja illanviettojen jatkot pidettiin usein pienessä bungalowissa Palm Avenuella, jossa myös Kiedis asui.
Asuessaan Los Angelesissa Kiedis kävi Fairfax High school -koulua, jossa hän tapasi Red Hot Chili Peppers -yhtyeen tulevan basistin ja parhaan ystävänsä Flean. Kiedis ja Flea viettivät usein vapaa-aikaansa kuuntelemalla musiikkia, esimerkiksi Grandmaster Flash and the Furious Five -yhtyettä, Sly Stonea ja Stevie Wonderia. Kiedis ja Flea harrastivat myös talojen katoilla hyppimistä ja Kiedis mursi selkänsä 16-vuotiaana hypättyään talon katolta uima-altaan ohi.
Huumeongelmat
Kiedis on käyttänyt etenkin marihuanaa, mutta myös heroiinia, kokaiinia ja Quaaludea. Hänen huumeongelmansa alkoivat jo nuoruusiässä. Sekä hänen isänsä että tämän ystävät olivat narkomaaneja ja Kiedisin isä tutustutti myös poikansa huumeisiin. Jo 12-vuotiaana Kiedis poltti isältään saamaansa marihuanaa. Myöhemmin Kiedis käytti muiden Red Hot Chili Peppersin jäsenten tavoin erilaisia lääkkeitä väärin vuosia. Flea erotti Kiediksen yhtyeestä vuonna 1986, mutta päästi hänet kuukauden päästä takaisin.
Kiedis lopetti huumeiden käytön yhtyeen alkuperäisen kitaristin Hillel Slovakin kuoltua heroiinin yliannostukseen vuonna 1988 ja ehti olla kuivilla viisi ja puoli vuotta. Vuonna 1994 hän kuitenkin retkahti uudelleen, kun viisaudenhampaan poiston jälkeen Thaimaassa hammaslääkäri määräsi Valiumia kivun helpottamiseksi. Huumeriippuvuus vaikeutti ja viivästytti albumin One Hot Minute (1995) levyttämistä ja monet albumin laulut kertovatkin huumeriippuvuuden salaamisesta. Kiedis pääsi lopulta kuiville vuonna 2000. Hän on ollut kasvissyöjä 1980-luvulta asti, ja nähtyään videokuvaa lihateollisuudesta hän ryhtyi vegaaniksi vuonna 2008.
Asema Red Hot Chili Peppersissä
Yhtyeen alkuaikoina Kiedis lauloi enimmäkseen räpäten. Mother's Milk -albumin (1989) myötä kappaleet alkoivat muuttua vähitelleen melodisemmiksi. Blood Sugar Sex Magik -albumilla (1991) oli edelleen pääosassa rap, mutta mukana oli myös melodisia balladeja kuten "Under the Bridge", "Breaking the Girl" ja "I Could Have Lied". Vuosien myötä Kiedisin tyyli onkin kehittynyt jatkuvasti kohti perinteistä laulua. Kiedis oli ottanut laulutunteja läpi uransa, mutta tunsi vasta albumilla Californication (1999) pystyvänsä hallitsemaan ääntään.
Yksityiselämä
Vuonna 2005 ilmestyi laulajan omaelämäkerta Arpikudos, joka kertoo hänen elämäntarinansa syntymästä aina huumeriippuvuuden, rock'n'roll -elämän, yhtyeen ylä- ja alamäkien kautta By the Way -levyn (2002) valmistumisen aikoihin asti.
Roland (ritari)
Rolandin laulussa kerrotaan Kaarle Suuren sodasta Espanjan ”saraseeneja” vastaan ja Pyreneillä tapahtuvasta väijytyksestä, jossa Roland kuolee. Eepoksessa saraseenit hyökkäävät Roncevauxin laaksossa frankkien armeijan jälkijoukkojen kimppuun, joita Roland komentaa. Roland haavoittuu kahakassa kuolettavasti ja puhaltaa torveensa Olifantiin kutsuakseen apua. Torven ääni on niin kimeä, että se surmaa lintuja taivalla ja saa saraseenit vetäytymään sekasorron vallassa. Torvi kuitenkin halkeaa kahtia ja Roland kuolee uskollisen palvelijansa käsivarsille ennen kuin Kaarle Suuri ehtii paikalle.
Anthony Kiedis
Diskografia
Kaikki albumit Red Hot Chili Peppersin kanssa.
Roland (ritari)
Tarinat Rolandista olivat keskiajalla hyvin suosittuja, ja esimerkiksi monissa Saksan kaupungeissa on niin sanottu Rolandin pylväs, Rolandia esittävä suurikokoinen veistos. Rolandia esittävillä veistoksilla on käsissään miekka ja kilpi tuomiovallan vertauskuvina.
Stacy Valentine
thumb|right|Stacy Valentine Stacy Valentine, oikealta nimeltään Stacy Baker (s. 9. elokuuta 1970, Tulsa, Oklahoma) on yhdysvaltalainen pornonäyttelijä.
Valentinen taiteilijanimi on peräisin siitä, että hän esiintyi ensimmäisessä pornoelokuvassaan 14. helmikuuta 1996, ystävänpäivänä. Näyttelijästä on tehty dokumentti The Girl Next Door (1999), jossa kuvataan yksityiskohtaisesti hänen elämänsä vaiheita.
Valentine on jättänyt aikuisviihdealan esiinnyttyään viimeisessä elokuvassaan 14. helmikuuta 2000. Hänen uransa kesti näin tasan neljä vuotta. Tämän jälkeen hänet palkattiin Penthouse-lehden mallien rekrytointijohtajaksi.
Hänet on myös palkittu AVN- ja XRCO-palkinnoilla.
Armas Esti
Karl Armas Esti (26. tammikuuta 1888 Pyhtää – 1. huhtikuuta 1952) oli suomalainen arkkitehti.
Pyhtäällä Tuuskin kylässä Munapirtin saarella syntynyt Armas Esti opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa ja hän valmistui 1908 Helsingin teollisuuskoulun huoneenrakennusosastolta. Esti opiskeli sitten 1909–1912 Saksassa Bad-Sulzan teknillisessä oppilaitoksessa valmistuen sieltä arkkitehdiksi. Esti oli harjoittelijana arkkitehtitoimistoissa Suomessa ja ulkomailla Wiesbadenissa, Leipzigissa ja Moskovassa. Hän teki opintomatkoja Saksaan, Hollantiin, Tanskaan, Viroon ja Venäjälle. Esti keskittyi erityisesti suunnittelemaan rakennuksia maaseudulle. Hän kirjoitti myös rakentamisen oppaita yhdessä Vilho Setälän kanssa.
Martti Levonen
Martti Levonen (6. joulukuuta 1834 Jaakkima – 13. heinäkuuta 1894 Hiitola) oli suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies.
Sevilla Atlético
Joukkueen tunnuksessa esiintyy Sevillan katedraalin kellotorni Giralda.
Historia
Sevilla Atléticon juuret ovat seurassa nimeltä Club Deportivo Puerto, josta tuli Sevilla FC:n sisarseura vuonna 1958. Vuonna 1960 nimeksi vaihtui Sevilla Atlético Club ja joukkue aloitti pelit alimmalla kansallisella sarjatasolla Tercera Divisiónissa, jossa se voitti lohkonsa 1960–1961 ja 1961–1962. Jälkimmäisellä kaudella joukkue voitti myös nousukarsinnan ja nousi Segunda Divisióniin, josta se kuitenkin putosi jo yhden kauden jälkeen. 1970-luvulla Sevilla Atlético joutui pelaamaan myös alueellisia sarjoja pudottuaan Tercera Divisiónista. Vuonna 1976 joukkue nousi takaisin Tercera Divisióniin ja siitä edespäin se liikkui Tercera Divisiónin, jossa se voitti lohkonsa viidesti 1980-luvulla, ja Segunda División B:n välillä.
1990-luvulla Espanjan kuninkaallinen jalkapalloliitto tiukensi reservijoukkueita koskevia sääntöjä, minkä seurauksena Sevilla Atlético sulautui emoseuraansa, vaihtoi nimekseen Sevilla B ja alkoi käyttää emoseuran värejä ja tunnusta. Vanha nimi, tunnus ja värit palasivat käyttöön liiton hyväksynnällä vuonna 2006.
Vuonna 2000 joukkueen valmentajaksi tuli Sevillan entinen pelaaja Manolo Jiménez, jonka johdolla joukkue nousi yhden kauden jälkeen Tercera Divisiónista Segunda División B:hen. Tulevan kuuden kauden aikana joukkue pääsi neljästi Segunda Divisiónin nousukarsintoihin sijoituttuaan lohkossaan kahdesti ensimmäiseksi ja kahdesti kolmanneksi. Kauden 2006–2007 karsinnoissa Sevilla Atlético voitti Universidad LPGC:n ja Burgosin, ja nousi lopulta toista kertaa historiassaan Segunda Divisióniin. Jiménez siirtyi pian kauden 2007–2008 alettua Sevillan edustusjoukkueen valmentajaksi. Hänet korvannut Fermín Galeote luotsasi Sevilla Atléticon Segunda Divisiónin yhdeksänneksi, joka on sen historian paras saavutus. Toinen kausi Segundassa sujui heikommin, ja joukkueen putoaminen takaisin Segunda B:hen varmistui jo kahdeksan kierrosta ennen sarjan päätöstä. Sevilla Atlético sijoittui lopulta sarjan viimeiseksi voitettuaan kauden aikana vain kaksi ottelua. Kauden loppupuolella valmentajaksi tuli Diego Rodríguez.
Kenttä
Sevilla Atlético pelaa yleensä kotiottelunsa seuran harjoituskeskuksessa Ciudad Deportiva José Ramón Cisneros Palaciosissa, jonka pääkentän yleisökapasiteetti on 2 500. Cisneros Palacios oli sevillalainen lakimies, joka toimi Sevilla FC:n puheenjohtaja vuosina 1968–1972 ja oli harjoituskeskuksen rakennuttaja. Joukkue pelaa ajoittain myös seuran stadionilla Ramón Sánchez Pizjuánilla, jonka kapasiteetti on 45 500.
Aiheesta muualla
FC Sevilla
Eridanus
Eridanus (, gen. Eridani), joskus Eridanus-virta tai vain Virta, on pitkä ekvaattorilta syvälle eteläiselle taivaalle ulottuva tähdistö Orionin länsipuolella. Tähdistön on ajateltu kuvaavan Eufratia tai Niiliä.
Omikron2 (o2) Eridani on kolmoistähti, jossa on 4 magnitudin kääpiö, 9 magnitudin valkoinen kääpiö ja 11 magnitudin punainen kääpiö. Valkoinen kääpiö on luokassaan ainoa, jonka voi nähdä pienellä kaukoputkella.
Epsilon (ε) Eridani on Aurinkoamme lähimpiä naapureita (10,8 valovuotta), josta on etsitty merkkejä elämästä.
Eridanuksen tähdistöstä on löydetty poikkeuksellisen suuri aukko avaruudessa. Sen läpimitta on miljardi valovuotta.
Eurajoki (joki)
Eurajoki on Eurajoen vesistön laskujoki Lounais-Suomessa Satakunnassa. Se saa alkunsa Säkylän Pyhäjärven pohjoispäästä Euran Kauttualta ja virtaa entisen Kiukaisten ja Eurajoen halki laskien Eurajoensalmeen Selkämereen. Joki on Eurajoen vesistön kokoava joki. 2018 happamoituminen aiheutti joessa kalakuolemia
Joen kulku
Pyhäjärven luusua sijaitsee Lohiluomassa. Joki on padottu sen säännöstelyn takia 700 metrin päässä luusuasta. Samalla, kun varmistetaan järven pinnankorkeuden tasaisuus, yritetään pitää Eurajoen virtaama tasaisena ja mahdollisimman runsaana. Joki ohittaa Kauttuan paperitehtaat, jotka hyödyntävät jokea raakavesilähteenään. Kallioinen maasto saattaa joen alas noin 13 metrin pudotuksella 600 metrin matkalla Kauttuan peltoaukealle.
Joki on kuluttanut itselleen pohjoista kohti viettävää uomaa, joka virtaa noin 13 kilometriä Euran ja Eurakosken läpi leveän peltoaukean poikki. Joki putoaa tällä matkalla vain 5–8 metriä, joten virtaus on verkkaista. Lyhyessä Eurakoskessa vesi kuitenkin saa vauhtia, kun se ohittaa kylän mutkitellen noin kaksi kilometriä, jolloin joki tekee jyrkän käännöksen länttä kohden samalla, kun siihen yhtyy Köyliönjoki.
Eurakosken jälkeen noin seitsemän kilometrin päässä joki saapuu Paneliaan, jossa joki haarautuu sulkien uomiensa väliin Papinsaaren. Saaren jälkeen joki tekee reilun kiepin sulkien sisäänsä Panelian kirkon, joka sekin on nykyään saaressa, sillä Paneliankosken voimalaa varten tehty ränni sulkee sen eristyksiin.
Panelian jälkeen noin viiden kilometrin matkalla joki halkoo peltoaukeita, jotka on raivattu tasaisesta suosta ja joita reunustavat lukuisat hiidenkiukaat. Nykyinen laaja viljelysaukea oli muinoin Panelianlahdeksi kutsuttu merenlahti. Pienen vuolteen jälkeen, seuraavien 3 kilometrin matkalla joki toimii rajajokena Eurajoen ja Euran kuntien välissä, samalla kun se ahtautuu Kakkerinsuon ja Lamminsuon väliin.
Noin neljän kilometrin jälkeen se saavuttaa Huhdan ja Irjanteen, jossa ovat Saharin- ja Faltun kosket ja padot. Joki mutkittelee itsensä lounaaseen vielä seitsemän kilometrin matkan Eurajoen keskustaan. Joki on täällä padottu Pappilankosken voimalaitoksen takia. Voimalaitoksen alapuolella noin kilometrin päässä Eurajokeen yhtyy Juvajoki, joka tuo vedet Turajärvestä. Merelle on paikasta 8 kilometriä. Matkalla ovat vielä Suutalankosken pato, Nolponkoski, Masinikoski, Vuojoen kartano ja Tiironkoski. Joki laskee Eurajoensalmeen vierekkäin Lapinjoen kanssa.
Voimalaitokset
Eurajoessa on yhteensä 11 koskea, joissa toimii kolme vesivoimalaitosta: Eurakosken vesivoimalaitos, Paneliankosken voimalaitos sekä Pappilankosken voimalaitos. Lisäksi joen alkupäässä Kauttuan paperitehtaiden kohdalla on säännöstelypato (Kauttuan pato). Sen on myös joissakin lähteissä virheellisesti mainittu olevan voimalaitos.
Historia
Eurajoen perkaus asia oli esillä 1700-luvun lopulla, kun viereinen Kokemäenjoen koskienperkaushankkeita seurattiin. Asiaa otettiin pitäjänkokouksissa esille 1794−95, mutta tulvien haitta jakaantui eri taloille eri lailla. Tämän vuoksi yksimielisyyteen perkauksien yksityiskohdista päästiin ja työt aloitettiin vasta 1800-luvun vaihteessa. Suomen sota keskeytti kaikki hankkeet ja niitä päästiin jatkamaan vasta Suomen Keisarillisen Koskenperkausjohtokunnan ohjamana 1820-luvun alussa.
Suhumi
Suhumi on kaupunki Abhasiassa Mustanmeren rannalla. Se on Georgiasta yksipuolisesti vuonna 1992 itsenäiseksi julistautuneen Abhasian tasavallan pääkaupunki. Virallisesti se kuuluu Abhasian autonomiseen tasavaltaan, joka on Georgian osa.
Eurajoki (joki)
Historia
Vuonna 1821 ehdotti Vaaniin kartanoherra P-J. Timm Euran pitäjänkokouksessa, että Eurajoen perkaus käynnistettäisiin. Kokouksessa osa vastustivat hanketta, mutta Timm toimitti asian Suomen Keisarilliselle Koskenperkausjohtokunnalle, joka lähti mukaan hankkeeseen. Keväällä 1823 kruununvouti määrättiin pitämään asiasta kokous. Pitäjän väki lupasi toteuttaa hankkeen, jos johtokunta tukisi sitä 491 1/14 päivätyöllä. Syksyllä 1824 kokoonnuttiin kolmannen kerran kuulemaan paroni Carl Rosenkampffin perkaussuunnitelmasta. Suunnitelmaa tukemaan saatiin 13 726 ruplan ja 82 kopeekan määräraha. Kaikki alkoi yhteistoimin, mutta ajan saatossa syntyi riitoja ja vastustusta. Esimerkiksi 1830-luvulla riideltiin monestakin asiasta toisia osakkaita vastaan. Lopulta työ keskeytyivät vuosiksi. Asiat sovittiin osittain, koska työt jatkuivat ja vasta Kauttuan pehtoorin A. H. Franckin kuolema mahdollisti Kauttuan koskien perkauksen 1850-luvulla. Tässä vaiheessa Säkylän ja Yläneen asukkaat perkasivat myös Pyhäjärven luusuan, joka kuitenkin kului liikaan ja aiheutti Eurajoen alajuoksulla tulvia ja vahinkoa. Vuonna 1853 ei tämäkään toimenpide vielä riittänyt, koska tarvetta oli vielä perata Laukolankoski ja Eurakoski.
Pyhäjärven järvenlaskusta käytiin kiistaa, mutta sitten 30. marraskuuta 1851 määräsi hovioikeus perkaamaan Kauttuan koskesta kivet. Koskenperkuun seurauksena veden kulku helpottui huomattavasti, ja Pyhäjärven pinta aleni enemmän kuin oli määrätty eli noin 1,8 metriä.
Suhumi
Kaupungissa on Abhasian vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan 62 914 asukasta. Kaupungin sijainti, ilmasto ja rannat tekivät siitä aiemmin suositun lomakohteen, joka kuitenkin vahingoittui pahasti 1990-luvun alun sodassa.
Eurajoki (joki)
Sivujoet
Euran keskustan tuntumassa yhtyy Ahmasjärven laskujoki Ahmasoja Eurajokeen. Merkittävin sivujoki on kuitenkin Köyliönjärvestä laskeva Köyliönjoki. Seuraava isompi sivujoki on Euran Turajärvestä laskeva Juvajoki, joka yhtyy Eurajokeen Eurajoen keskustassa.
Suhumi
Historia
thumbnail|250px|Näkymä Suhumiin n. 1915 Paikalle perustettiin kreikkalainen Dioskuriin siirtokunta 500-luvulla eaa. Plinius vanhemman ja Arrianoksen aikana se tunnettiin nimellä Sebastopolis. Dioskuriin raunioita on löydetty Mustanmeren alta, ja sen asukkaiden epäillään joutuneen muuttamaan merta pakoon Sebastopolikseen. Venäjän valloittaessa alueen 1810 paikalla oli turkkilainen Sukhum-Kalen linnoitus.
Eurajoki (joki)
Sivujoet
Kokemäenjoesta johdetaan vettä Harjavallasta putkea pitkin Köyliönjokeen. Se täydentää Eurajoen virtausta kuivaan aikaan, kun siitä otetaan Pappilankosken kohdalla vettä Rauman kaupungille johtaen se Äyhönjärvelle.
Suhumi
Historia
Suhumi oli Georgian ja Abhasian välisen sodan keskeinen tapahtumapaikka 1990-luvun alussa. Konflikti vaurioitti suurta osaa kaupungista, ja monet tärkeät rakennukset, kuten kansallisarkisto, tuhoutuivat kokonaan. Vaikka suuri osa Suhumista on jälleenrakennettu, kaupunki kärsii yhä sodasta ja on nykyään etnisesti yksipuolisempi kuin aikaisemmin.
Väestö
Abhasian vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan Suhumissa on 62 914 asukasta. Heistä abhaaseja on 67,3 prosenttia eli yli 40 000 henkeä, venäläisiä 14,8 prosenttia ja armenialaisia 9,8 prosenttia. Georgialaisia kaupungin väestöstä on vain 2,8 prosenttia, alle 1 800 henkeä. Vuonna 1989 ennen Neuvostoliiton hajoamista ja Abhasian sotaa kaupungissa oli vielä 119 150 asukasta, joista georgialaisia oli 41,5 prosenttia eli lähes 50 000 henkeä, venäläisiä 21,6 prosenttia eli yli 25 000 henkeä ja abhaaseja 12,5 prosenttia eli lähes 15 000 henkeä. Encyclopædia Britannican mukaan vuonna 2002 Suhumissa olisi ollut 43 716 asukasta.
1900-luvun alkupuolella Suhumi oli vieläkin monikulttuurisempi kaupunki; vuonna 1926 siellä oli 21 568 asukasta, joista suurimman väestöryhmän muodostivat venäläiset, mutta hekin vain 23,7 prosenttia väestöstä. Georgialaisia kaupunkilaisista oli 23,3 prosenttia, kreikkalaisia 10,7 prosenttia, ukrainalaisia 10,4 prosenttia, armenialaisia 9,4 prosenttia ja abhaaseja 3,1 prosenttia.
Nähtävyydet
Suhumin tärkein nähtävyys on 1100-luvulla rakennettu Besletin kaarisilta. Jäljellä on myös roomalaisia muureja, 1100-luvun kuningas Bagratin linna, useita Suuren Abhasian Muurin torneja, genovalainen linnoitus 1300-luvulta ja ottomaanilinnoitus 1700-luvulta.
Suhumin ympäristössä on useita monumentteja, kuten Johannes Krysostomoksen haudan päälle 1000-luvulla rakennettu Kamanin kirkko (12 kilometriä Suhumista). 22 kilometriä kaupungista sijaitsee Uusi Athos, keskiaikainen Abhasian pääkaupunki 700-luvun linnoituksineen ja kirkkoineen. Venäjän tsaari Aleksanteri III rakennutti Uuteen Athokseen luostarin 1880-luvulla. Pohjoisessa vuorilla on maailman syvin Voronjan luola.
Pirkko Lantto
Pirkko Lantto (oik. Renvall, s. 24. huhtikuuta 1926 Oulu – 1. kesäkuuta 2008 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari.
Lantto opiskeli Suomen Taideakatemian koulussa 1943–1946 ja 1947 Vapaassa taidekoulussa. Hänen opettajiaan olivat Sam Vanni, Sigrid Schauman ja Sulho Sipilä. Hän opiskeli 1949 Ranskassa Académie Julianissa.
Lanton vanhemmat olivat insinööri Iivari Lantto ja Irja Lantto, o.s. Hirvonen. Hänen puolisonsa oli vuodesta 1954 kuvanveistäjä Ben Renvall. Heillä oli neljä lasta, joista yksi on taiteilija Seppo Renvall.
Iisakki Liimatainen
Iisakki (Isak) Liimatainen (16. maaliskuuta 1818 Rautalampi – 19. syyskuuta 1868 Rautalampi) oli suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies.
Liimataisen vanhemmat olivat Juho Liimatainen ja Susanna Hytönen ja puoliso Anna Kaisa Moisio. Liimatainen oli talonpoikaissäädyssä Rautalammin tuomiokunnan edustaja valtiopäivillä 1863–1864. Hän oli valtiopäivillä valitsijamiesten varamies.
Porsche Supercup Espanjan Grand Prix 2006
Porsche Supercup Espanjan Grand Prix 2006 oli Porsche Supercup -kauden 2006 neljäs osakilpailu, joka ajettiin 14. toukokuuta Circuit de Catalunyan moottoriradalla Espanjassa. Kilpailu ajettiin Formula 1:sten Espanjan GP:n ohessa.
Bill Deedes
William Francis ”Bill” Deedes (1. kesäkuuta 1913 – 17. elokuuta 2007 ) oli brittiläinen lehtimies ja Konservatiivipuolueen poliitikko. Hän istui parlamentin jäsenenä vuosina 1950–1974 ja oli vuodesta 1986 elinikäinen pääri.
Deedes kasvoi Saltwoodin linnassa Kentissä, mutta joutui jättämään koulunkäyntinsä Harrow Schoolissa kesken isänsä menetettyä omaisuutensa vuoden 1929 pörssiromahduksessa. Sukulaisen avustuksella hän pääsi vuonna 1931 töihin The Morning Post -sanomalehden toimitukseen. Vuonna 1935 hän raportoi lehdelleen Abessinian sodasta ja tutustui matkalla toimittaja-kirjailija Evelyn Waughiin. Deedes osallistui toiseen maailmansotaan King's Royal Rifle Corpsissa. Sodan lopulla hänet palkittiin Military Crossilla.
Vuonna 1950 Deedes valittiin parlamenttiin, jossa hän istui vuoteen 1974 asti. Jätettyään parlamentin hän työskenteli runsaan vuosikymmenen The Daily Telegraphin (jonka kanssa The Morning Post oli yhdistynyt 1937) päätoimittajana ja jatkoi työskentelyä lehdelle myös vuoden 1986 jälkeen, jolloin uudeksi päätoimittajaksi valittiin Max Hastings. Deedes kirjoitti vanhoilla päivilläänkin kolumneja, joista viimeinen julkaistiin The Daily Telegraphissa 3. elokuuta 2007 vain kaksi viikkoa ennen hänen kuolemaansa.
Deedes oli naimisissa Evelyn Branfortin (k. toukokuussa 2004) kanssa ja sai kaksi poikaa ja kolme tytärtä. Hän kuoli 94-vuotiaana kotonaan Kentissä lyhyen sairauden jälkeen.
Dafne
pienoiskuva|upright|Dafne Deverialin maalauksessa. Dafne (, 'laakeri'; ) oli kreikkalaisessa mytologiassa joko Peneioksen ja Kreusan, Ladonin ja Gaian  tai Amyklaan tytär.
Bill Deedes
Lähteet
LuokkaYhdistyneen kuningaskunnan alahuoneen jäsenet
Dafne
Parthenioksen teoksessa Erotika pathemata Oinomaoksen poika Leukippos rakastui Dafneen ja pukeutui neidoksi voidakseen metsästää tämän kanssa. Mustasukkainen Apollon sai kuitenkin metsästäjättäret pysähtymään kylpemään alasti Ladon-joella. Kun Leukippos epäröi riisua vaatteensa, nymfit repivät vaatteet hänen päältään ja Leukippoksen salaisuuden paljastuttua surmasivat hänet keihäillään. Apollonin lähestyttyä tämän jälkeen Dafnea tämä pakeni ja muuttui puuksi huudettuaan Zeusta apuun.
Marion
Marion on etunimi. Se on alun alkaen ranskalainen muunnos Mariasta,, mutta nykyisin nimi on kansainvälisesti melko yleinen. Marion esiintyy myös sukunimenä.
Suomessa Marion on käytössä etupäässä naisilla: 1900-luvun alusta maaliskuuhun 2017 mennessä se on annettu 468 naiselle ja noin 20 miehelle. Kansainväliseltä kantilta katsottuna nimeä voidaan kuitenkin pitää sukupuolineutraalina.
Dekompressiosukellus
thumb|250px|Sukeltaja Seoskaasuvarustuksessa, happipullo, paineilmapullo ja trimiksipullo näkyvissä
Dekompressiosukellus on syvä tai pitkä sukellus jonka aikana sukeltajan kudoksiin kertyy typpeä niin paljon, että sukeltajan on pidettävä nousun aikana yksi tai useampia pakollisia dekompressiopysähdyksiä pintaannousun aikana. Dekompressiopysähdyksen aikana sukeltaja odottaa lasketussa syvyydessä sovitun ajan jonka aikana typpi vähenee kudoksista uloshengitysilman kautta. Pysähdykset tehdään sukeltajantaudin estämiseksi.
Typen kertyminen kehoon tapahtuu eri kudostyypeissä eri nopeudella, esimerkiksi lihaksiin typpi sitoutuu hitaasti ja myös poistuu hitaasti, veressä tämä tapahtuu nopeasti molempiin suuntiin. Typen kertymistä voidaan laskea hengityskaasun typpipitoisuudella joka kerrotaan (syvyydestä riippuvalla) paineella jolloin saadaan typen osapaine Boylen lain mukaan. Sukellustietokone ja sukellustaulukot antavat sukeltajalle sopivan ajan ja syvyyden turvapysähdyksille.
Sukelluksessa käytettävillä seoskaasuilla kuten Nitroksi ja Trimiksi, typen määrää sukelluskaasussa vähennetään ja dekompressiopysähdystä nousun aikana lyhennetään. Vedenalaisissa töissä kuten öljynporauslautoilla, syvyydet ja sukellusajat ovat usein niin pitkiä että sukelluksesta syntyy saturaatiosukellus jossa typpeä ei sitoudu kudoksiin enää enempää.
Delfiini (tähdistö)
Delfiini (lat. Delphinus, gen. Delphini) on pieni ja himmeä pohjoisen taivaan tähdistö, joka muistuttaa toisaalta delfiiniä, toisaalta pientä leijaa.
Tähdet
α Del eli Sualocin on seitsenkertainen tähti, komponentit A ja G ovat oikea pari, loput ovat vain sattumalta samassa suunnassa Maasta katsottuna eli ovat joukon optisia komponentteja. Sualocin toisin päin luettuna on Nicolaus, joka on 1700- ja 1800-luvuilla vaikuttaneen italialaisen tähtitieteilijän Niccolò Cacciatoren etunimen latinallistus. Tähti on meistä noin 240 valovuoden päässä ja kirkkaudeltaan se on +3,7m.
100 valovuoden päässä meistä oleva β Del eli Rotanev on äsken mainitun Cacciatoren sukunimen latinankielinen versio väärin päin kirjoitettuna. Se on viisinkertainen tähti, järjestelmän komponentit A ja B ovat fyysinen pari, loput ovat optisia komponentteja. Pääparin jäsenet ovat kirkkaudeltaan +4,1m ja +5,1m; loput ovat kirkkaudeltaan alle +10m.
ε Del tai arabiankieliseltä nimeltään Deneb Dulfin joka tarkoittaa suomeksi Delfiinin pyrstöä, on 350 valovuoden päässä oleva kirkkaudeltaan aavistuksenomaisesti muuttuva sininen jättiläistähti.
Syvän taivaan kohteet
Myös pieniläpimittainen on tähdistön länsiosassa majaileva planetaarinen sumu NGC 6891, joka on noin 7200 valovuoden päässä. Kirkkaudeltaan se on noin +10,7 magnitudia ja läpimitaltaan 12 kaarisekuntia.
Diktys
Kreikkalainen mytologia
Diktys viittaa neljään eri kreikkalaisen mytologian hahmoon:
Diktys, merimies
Diktys oli yksi kahdestatoista merimiehestä, joita Dionysos – silloin nuorukainen – pyysi viemään hänet Naksokseen. Nämä kuitenkin halusivat irstailla matkalaisensa kanssa tämän kauneuden vuoksi, jolloin Dionysos sai viininlehviä nousemaan, ja leijonia ja panttereita tulemaan esiin ympäri laivaa. Tällöin merimiehet peloissaan hyppäsivät mereen, jossa he muuttuivat delfiineiksi yhtä lukuun ottamatta, joka oli vastustanut tovereitaan.
Diktys, kentauri
Diktys oli kentauri, joka osallistui Peirithooksen ja Hippodameian häihin. Lapiittien ja kentaurien välille syntyneessä taistelussa Diktys joutui pakenemaan Peirithoosta mutta liukastui ja putosi alas jyrkänteeltä seivästäen itsensä suureen saarni-puuhun.
Diktys, Poseidonin poika
Diktys oli Poseidonin ja Agameden, Augeiaan tyttären, poika.
Evan Hunter
Evan Hunter (alk. Salvatore Lombino, 15. lokakuuta 1926 – 6. heinäkuuta 2005) oli yhdysvaltalainen kirjailija ja käsikirjoittaja. Hunter tunnetaan erityisesti nimellä Ed McBain kirjoittamastaan yli 50-osaisesta poliisiromaanisarjasta 87. poliisipiiri, joka on yksi poliisiromaanin perusteoksista. Käsikirjoittajana Hunterin tunnetuin elokuva on Alfred Hitchcockin Linnut (1963), joka perustuu Daphne du Maurierin novelliin.
Hunterin alkuperäinen nimi oli Salvatore Lombino, mutta hän muutti nimensä Evan Hunteriksi vuonna 1952, koska epäili vierasmaalaisen nimen karkottavan ennakkoluuloisia kustantajia. Ed McBainin lisäksi hän käytti ainakin salanimiä John Abbott, Richard Marsten, Hunt Collins, Curt Cannon ja Ezra Hannon.
Hunter syntyi italialaistaustaisille vanhemmille New Yorkissa vuonna 1926 ja aloitti kirjoittamisen toisen maailmansodan aikana palvellessaan merivoimissa. Opiskeltuaan Hunter Collegessa hän työskenteli opettajana, mikä toimi pohjana hänen osittain omaelämäkerralliselle romaanilleen The Blackboard Jungle (1954). Se sovitettiin elokuvaksi Älä käännä heille selkääsi jo seuraavana vuonna. Ensimmäinen ''87. poliisipiiri -sarjan romaani oli vuonna 1956 julkaistu Cop Hater (suomennettu nimillä Askeleet kadulla ja Kuolema kytälle'').
Juan José Ibarretxe
Juan José Ibarretxe Markuartu (s. 15. maaliskuuta 1957, Llodio) on baskinationalistipoliitikko. Hän oli Espanjan Baskimaan aluehallinnon johtaja eli lehendakari (baskiksi Eusko Jaurlaritzako Lehendakaria, espanjaksi Presidente del Gobierno Vasco) 1999–2009. Hän edustaa nationalistipuolue Baskien kansallispuoluetta.
Ibarretxe opiskeli taloustiedettä Baskimaan yliopistossa. Hän oli Llodion pormestari neljä vuotta ja hänet valittiin autonomisen alueen parlamenttiin 1984. Hän oli 1983–1994 talouskomissiossa ja 1995 tuolloinen pääministeri José Antonio Ardanza nimitti hänet varapääministeriksi. Vuoden 1998 vaalien jälkeen Ibarretxe seurasi Ardanzaa pääministerinä. Hänen hallitustaan tukivat myös Eusko Alkartasuna ja Ezker Batua Berdeak. Ibarretxe pysyi Baskimaan johdossa kolmien vaalien ajan.
Ibarretxe esitteli 2003 suunnitelmansa Plan Ibarretxen Baskimaan muuttamisesta "vapaasti Espanjaan assosioituneeksi yhteisöksi", jolla olisi oma oikeusjärjestelmänsä ja edustus Euroopan unionissa.
Vuoden 2009 Baskimaan vaaleissa paikallinen sosialistipuolue nousi suurimmaksi puolueeksi ja päätti näin baskinationalistien 30-vuotisen valtakauden. Ibarretxen seuraajaksi tuli Patxi López Partido Popularin tuella.
Kääpiötytönkorento
Kääpiötytönkorento (Nehalennia speciosa) on hyvin harvinainen sudenkorentolaji. Suomen lajiston uhanalaisarvioinnissa vuodelta 2010 se luokiteltiin erittäin uhanalaiseksi. Se kuuluu Euroopan uhanalaisimpiin sudenkorentolajeihin ja on kansainvälisestikin vaarantunut.
Koko ja ulkonäkö
Kääpiötytönkorennon pituus on vain 25–26 mm, joten se on Euroopan pienin sudenkorento. Se on ruumiinmuodoltaan hoikka ja lyhyt sudenkorento, jonka vartalo on molemmilla sukupuolilla vaaleansininen. Korennon takaruumis on selkäpuolelta tasaisen vihreän metallinhohtoinen. Keskiruumiissa on metallinhohtoisia pitkittäisraitoja. Takaruumiin kärkiosa on laajalti sininen. Siipitäplä on vaalea. Verkkosilmiä yhdistää otsalla vaaleansininen poikkiviiva. Naaraiden ikääntyessä sininen väri muuttuu ruskeaksi, mutta muuten korentojen sukupuolta on vaikea määrittää.
Kääpiötytönkorennon voi sekoittaa lähinnä keijukorentoihin, mutta kääpiötytönkorennot ovat kooltaan paljon pienempiä ja lepoasennossa ne pitävät siipiään tytönkorentojen tapaan yhdessä.
Levinneisyys
Kääpiötytönkorentoa tavataan Euroopasta Aasian poikki Japaniin saakka ulottuvalla alueella Se on kuitenkin kaikkialla hyvin paikoittainen. Suomessa kääpiötytönkorentoa tavataan nykyisin ainoastaan Raaseporin kaupungin alueelta. Lajia on tavattu Uudenmaan alueella laajemminkin, mutta havainnot ovat joko yksittäisistä yksilöistä tai hävinneiltä esiintymispaikoilta. Aikaisemmin havaintoja on saatu myös Hankoniemeltä ja ulkosaaristosta.
Elinympäristö ja elintavat
Kääpiötytönkorento on koko Euroopan uhanalaisimpia sudenkorentolajeja, ja sen levinneisyys on taantunut koko Euroopan alueella. Euroopassa lajin esiintymiä on arvioitu olevan vain kolmisenkymmentä. Laji vaatii kosteaa mikroilmastoa, ja tavallisimmin sitä tavataan pienillä lammilla, joiden reunuksilla kasvaa rahkasammalia (Sphagnum). Muita elinympäristölle tyypillisiä kasveja ovat mutasara (Carex limosa) ja jouhisara (Carex lasiocarpa). Suomessa ainoa nykyisin tunnettu esiintymä on eräs merenlahden rantaniitty Tammisaaressa, mutta sitä saattaa elää muuallakin. Korennon tiedetään lisääntyneen Suomessa ainoastaan Hankoniemen Täktomträskillä ja Tammisaaressa. Täktomträsk kuitenkin kuivattiin 1960-luvulla ja siellä elänyt populaatio on hävinnyt. Laji lentää kesäkuulta elokuulle. Korennon kehitys munasta aikuiseksi kestää Pohjois-Euroopassa yhden tai kaksi vuotta. Naaraat munivat vesikasveille, aivan vedenpinnan alapuolelle.
Laji ei ole kovin innokas lentäjä, ja koska se vielä on erittäin pienikokoinen, sitä on vaikea havaita maastossa.
École des Beaux-Arts
thumb|250px|Koulun sisäänkäynti Rue Bonaparte -kadulla.
École Nationale Supérieure des Beaux-arts (ENSB-A) on maineikas ranskalainen taidekoulu Pariisissa. École des Beaux-arts koostuu useista rakennuksista Saint-Germain-des-Prés’n keskustassa, Seinen toisella puolella Louvren museota vastapäätä. Taidekoulun perusti 1648 Charles Le Brun nimellä Académie de peinture et de sculpture. Vuonna 1793 koulun toiminta lakkasi, mutta 1817 nimi muutettiin, kun se yhdistettiin Académie d'architectureen. Nykyisin koulu on julkinen oppilaitos.
Kiilasäppikala
Kiilasäppikala (Rhinecanthus rectangulus) on säppikaloihin kuuluva kala. Se on Yhdysvaltojen osavaltion Havaijin tunnuskala. Tämän kalan havaijinkielinen nimi on humuhumu-nukunuku-a-pua`a. Samaa nimeä käytetään myös harvinaisemmasta picassokalasta.
Koko ja ulkonäkö
Kiilasäppikala kasvaa noin 30 cm pitkäksi. Sen vartalo on levymäinen, muistuttaa muodoltaan sukulaistaan picassokalaa, mutta ruskea-musta kuviointi on erilainen.
Alkuperä
Kiilasäppikala elää luonnossa Indopasifisella merialueella Punaiseltamereltä Havaijille, Japanista Etelä-Afrikkaan. Se elää riuttojen läheisyydessä 10–20 metrin syvyydessä. Nuoret yksilöt pysyvät alueilla, joissa kasvaa levää. Aikuisia tavataan alueilta, jossa on sekä paljasta kiveä, soraa että korallia. Sitä pidetään joskus suurissa meriakvaarioissa, mutta se ei sovi riutta-akvaarioon, koska se syö sieltä selkärangattomat.
Käyttäytyminen
Kiilasäppikala on reviiriä puolustava kala. Se on lihansyöjä, jonka sanotaan puraisevan mitä vain – jopa pumpun johtoja. Siksi sitä ei voi pitää pienempien kalojen tai selkärangattomien seurassa. Myös akvaarion sisustus on tehtävä järeäksi.
Ravinto
Kiilasäppikala syö levää, kaloja, nilviäisiä, äyriäisiä, matoja, sienieläimiä ja muita selkärangattomia. Akvaariossa sille annetaan lihapitoista ravintoa.
Kristilliset hyveet
pienoiskuva|Teologiset ja kardinaalihyveet (Botticelli & Pollaiuolo, Uffizi) Kristillisiä hyveitä on perinteisesti ajateltu olevan yhteensä seitsemän, joista kolme ns. teologista hyvettä. Oppi teologisista hyveistä on peräisin Tuomas Akvinolaiselta (1225–1274) hänen kirjastaan Summa Theologiae. Hyveet on mainittu Uudessa testamentissa Paavalin ensimmäisessä korinttolaiskirjeessä (1. Kor. 13:13) ja ne ovat:
Neljä ns. kardinaalihyvettä ovat oikeamielisyys, viisaus, rohkeus ja kohtuullisuus. Nämä perustuvat Platonin hyveoppiin ja ne omaksuttiin osaksi kristillistä teologiaa uusplatonismin välityksellä.
Kristilliset paheet
Kristinuskon mukaan on kahdentyylisiä paheita. Toiset ovat peräisin ihmisten ruumiillisesta rakenteesta, kuten kieroutuneet aistit (himo) ja toiset epäjumalien palvonnasta. Ensin mainitut ovat vähemmän merkittäviä kuin jälkimmäiset, vaikkakin syntisiä. Hengellisiä paheita ovat muun muassa jumalanpilkka (uskon väärinkäyttö), epätoivo (toivon väärinkäyttö), uskosta luopuminen, hurskauden käyttämättömyys ja välinpitämättömyys.
Lamppu palaa
Lamppu palaa on Marko Haavisto & Poutahaukat -yhtyeen kolmas albumi. Se julkaistiin vuonna 2002.
Maalahti
Maalahti on Suomen kunta, joka sijaitsee Pohjanmaan maakunnassa.
Maalahden kunnassa asuu 0 ihmistä, ja sen pinta-ala on 0 km², josta 0 km2 on sisävesistöjä ja 0 km2 merialueita. Väestötiheys on 0 asukasta/km2.
Historia
Maalahden kunnan alueelta on löytynyt useita rautakautisia muinaisjäännöksiä, mm. röykkiöitä, kuppikiviä ja asuinpaikkoja.
Syanokobalamiini
thumb|250px|Syanokobalamiinin rakenne Syanokobalamiini on yleisin lisäravintoaineisiin lisätty B12-vitamiini. Sitä ei juuri ole luonnossa. Suurin osa Suomen markkinoiden B12-vitamiinituotteista on juuri syanokobalamiinimuodossa.
Maalahti
Historia
Maalahden seurakunta itsenäistyi Mustasaaresta vuonna seurakunnaksi 1607.
Syanokobalamiini
Syanokobalamiini muuntuu kehossa osittain metyylikobalamiiniksi (C63H91CoN13O14P).
Maalahti
Historia
Maalahden kirkko on Charles Bassin piirustusten mukaan 1828-1829 rakennettu puinen tasavartinen ristikirkko.
Nimen etymologia
Vanhoissa asiakirjoissa mainitaan muodot Malax, Malax by, Madelax by (1491), Maalahti (1864). Nimi palautuu suomenkieliseen paikannimeen Madelaksi, joka sisältää kalannimityksen made. Maalahdesta Pohjanlahteen laskeva joki on nimeltään Maalahdenjoki, ruotsiksi Malax å. Yksi sen latvahaaroista Laihialla on edelleen nimeltään Madesjoki.
Kehitys lienee ollut, että ruotsalaiset asuttajat lainasivat keskiajalla nimen Madelaksi suomalaisilta ennen kuin äänne dh muuttui r:ksi seudun suomalaismurteissa. Ruotsalaismurteessa alkuosan dh putosi pois ja vokaali a piteni: made > maa. Myöhemmin suomalaiset lainasivat sanan takaisin, koska yhteys vanhaan Made-alkuiseen nimiryppääseen oli ehtinyt katketa. Lisäksi vanha muoto laksi, joka on säilynyt ruotsalaisissa lainanimissä muodossa lax, korvattiin myöhemmin kehittyneellä lahti-muodolla.
Maalahden vaakuna
pienoiskuva|170px|vasen|Maalahden vaakuna 9.7.1982 asti
Kun Maalahteen oli yhdistetty Bergön ja Petolahden kunnat 1. tammikuuta 1973 ja Pirttikylän pohjoisosa Närpiöstä 1. tammikuuta 1975, Maalahden kunnanvaltuusto totesi 28. toukokuuta 1981 kunnan tarvitsevan itselleen uuden vaakunan. Työryhmän lähes vuoden kestäneen työskentelyn jälkeen sisäasiainministeriölle lähetettiin hyväksyttäväksi Karl-David Långbackan ehdotus, jossa kolme lukkopeltiä kuvaavat säästäväisyyttä sekä Maalahden, Petolahden ja Pohjois-Pirttikylän kunnanosia.
Tyviön aaltokuvio symboloi Bergön saaristoa. Aiheella on myös historiallinen tausta; Kaarle IX:n perustettua Maalahden kunnan 9. lokakuuta 1607, sen sinetti asetettiin kolmen lukon taakse, joiden avaimia säilyttivät eri henkilöt: yhtä maalahtelaiset, toista sulvalaiset ja kolmatta kirkkoherra. Uusi vaakuna otettiin käyttöön 9. heinäkuuta 1982.
Maantiede
Maalahdesta Vaasaan on 17 kilometriä, Muut naapurikunnat ovat Korsnäs, Kurikka, Laihia, Mustasaari ja Närpiö.
Maalahden Natura-kohteita ovat Merenkurkun saaristo, Petolahdenjokisuisto, jonka laajat hiekkaiset rantaniityt ovat ruovikoitumassa, ja kolme keidassuoaluetta: Kajaneskogen, Sanemossen ja Kackurmossen.
Kylät
Maalahden kyliä ovat Yttermalax, Långåminne, Åminne, Petolahti (Petalax), Pohjois-Pirttikylä (Norra Pörtom), Sorvari (Svarvar), Bergö, Nyby ja Ylimaalahti (Övermalax).
Taajamat
Kunnan keskustaajama on lihavoitu.
Talous
Maalahti on suosittu kesämökkikunta ja kunnan väkiluku nousee kesäisin. Maalahden suurimpia työnantajia ovat venevalmistaja Botnia Marin, kuljetusliike Trans Ahlbäck, CNC-työstötoimittaja Nimetech, maanrakennusalan yritys Veljekset Hemming sekä Pohjanmaan Antenni ja Valaistus. Maalahden suurimpiin yritystuloverojen maksajiin kuuluivat vuonna 2021 myös renkaiden kiinteistöyhtiö LRS Invest ja puutarha Malax Trädgård.
Väestö
Oheisessa kuvaajassa on esitetty kunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1. tammikuuta 2017 tilanteen mukainen.
Kristinusko
pienoiskuva|[[Maalahden kirkko.]] Vuoden 2018 aluejaon mukaan Maalahdella on seuraavat Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunnat: Nämä seurakunnat muodostavat Maalahden seurakuntayhtymän.
Suomen ortodoksisen kirkon seurakunnista Maalahden alueella toimii Vaasan ortodoksinen seurakunta.
Koulutus ja palvelut
Sosiaali- ja perusterveyspalvelut järjestetään K5 kuntayhtymässä yhdessä Korsnäsin, Närpiön, Kaskisten ja Kristiinankaupungin kanssa.
Ruoka
Maalahden pitäjäruoaksi nimettiin 1980-luvulla bröllopsrätt, suolasilakkaa ja perunaa valkokastikkeessa.
Hallinto ja politiikka
Maalahden kunnanjohtaja on Mats Brandt. Hänet valittiin tehtävään ensimmäisen kerran vuonna 2008. Oltuaan välillä Ruotsissa töissä hän palasi kunnanjohtajaksi vuonna 2014.
Kunnanvaltuustossa on 27 paikkaa, joista 21 on RKP:n hallussa ja loput kuusi SDP:llä kaudella 2017–2021.
Annetut äänet viimeisimmissä kunnallisvaaleissa.
Anita Brookner
Anita Brookner (16. heinäkuuta 1928 Lontoo, Britannia – 10. maaliskuuta 2016 ) oli brittiläinen kirjailija ja taidehistorioitsija.
Brookner alkoi kirjoittaa romaaneja 1980-luvulla. Hänen esikoisromaaninsa A Start in Life (suom. Lähtö elämään) ilmestyi vuonna 1981. Teosten arkisten tapahtumien ympäristö on keskiluokkainen ja kultivoitunut. Älykäs ja tunteikas nainen kaipaa rakkautta, mutta pyrkimyksiä rajoittavat hänen varovaisuutensa ohella itsekritiikki ja syrjäänvetäytyvyys, ehkä estotkin ja myös miesten alemmuus. Teoksissa on syvää psykologista erittelyä. Poikkeuksellisesti teoksessa Latecomers päähenkilöinä on kaksi miestä, ja myös teoksessa Lewis Percy on näkökulma miehen.
Brookner sai 1984 Booker-palkinnon romaanista Hotel du Lac (suom. Rantahotelli). Hänen viimeiseksi jäänyt romaaninsa At the Hairdresser’s ilmestyi 2011.
Rondell Sheridan
thumb|Rondell Sheridan Rondell Sheridan (s. 15. elokuuta 1968) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Sheridanin tunnetumpia roolisuorituksia ovat esimerkiksi Coryn koukeroiden ja That's So Ravenin Victor Baxter sekä Cousin Skeeter -sarjan Andre. Hänellä on ollut myös monia vierailevia rooleja ja pari muutakin merkittävää roolia.
FC Kiisto
Joukkueen pelipaita ja -sukat ovat keltaiset ja pelihousut mustat. Vierasotteluita pelataan tarvittaessa kokomustassa peliasussa.
Historia
Vaasan Työväenyhdistyksessä mietittiin uuden voimistelu- ja urheiluseuran perustamista. Niinpä ensimmäinen kokoontuminen tapahtuikin Suomalaisen Lysenon voimistelusaliin voimisteluharjoituksiin. Mukana 6. syyskuuta vuonna 1904 tapahtuneessa kokoontumisessa oli 46 henkilöä. Ensimmäinen kokous pidettiin 17. päivä samaa kuuta, jolloin perustetulle seuralle valittiin kuuden hengen johtokunta. Tähän kuuluivat O. Aarnio, E. Ring, E. Åhlman, H.Miilumäki, Paavo Vansen ja J. Nelimarkka. Seuran nimeksi valittiin Vaasan Kiisto. Muut nimiehdotukset olivat Roteva, Koetus, Ponsi, Kierto, Voitto, Kilpa, Vilpas, Herätys ja Virkiä. Seuran lajeiksi valittiin voimistelu, hiihto, juoksu, paini.
Sittemmin mukaan tuli jalkapallo, minkä vuoksi Kiisto liittyi 1. kesäkuuta vuonna 1908 Suomen Palloliittoon. Vuonna 1919 Kiisto liittyi myös Työväen Urheiluliittoon. Jalkapallotoiminta seurassa ehti jo loppua, mutta vuonna 1920 jalkapallo otettiin uudelleen seuran ohjelmaan. Seuraan perustettiin varsinainen jalkapallojaosto vuonna 1922. Kiistolla oli lähes koko 1920-luvun ajan menestyvä jalkapallojoukkue parhaimpana saavutuksena oli pääsy Työväen Urheiluliiton loppuotteluun vuonna 1928. Siinä Helsingin Kullervo oli kuitenkin parempi luvuin 3–1. Ensimmäisessä varsinaista menestystä saavuttaneessa joukkueessa pelasivat Taisto Helin, Aarne Viitala, Veikko Bäckman, Artturi Sippola, Paavo Lepistö, Eero Eveli, Emil Eveli, Veikko Saario, Onni Aho, Martti Valli ja Yrjö Somppi. Kiisto lakkautettiin oikeuden määräyksellä syyskuun 31. päivänä vuonna 1931.
Seura perustettiin uudelleen vuonna 1949. Uusi perustamispäivä oli 26. joulukuuta, mutta jalkapallo ei vielä tuolloin kuulunut seuran lajivalikoimaan. Se otettiin mukaan kuitenkin jo vuonna 1954. Kiisto pääsi aloittamaan maakuntasarjassa voitettuaan Pallaksen karsintaottelussa luvuin 3–0. Jussi Sillanpään valmennuksessa sekä TUL:n, että SPL:n sarjoissa pelannut Kiisto joutui kuitenkin luovuttamaan SPL:n 2. luokan sarjassa ja tulokset mitätöitiin. Seuraavalla kaudella maakuntasarjassa tuli lohkon kuudes sija ja vuonna 1956 sijoitus oli jo toinen Kiiston kärsittyä kauden aikana ainoastaan yhden tappion. Tämän jälkeen sijoitus laski seitsemänneksi, minkä jälkeen sijoitus nousi hiljalleen ja vuonna 1960 Kiisto sijoittui maakuntasarjassa jälleen toiseksi. Lähes koko 1950-luvun Kiisto pelasi peliasunaan valkoinen paita, jonka päällä oli vihreä liivi. Housut olivat mustat ja sukat kelta-vihreät. 1960-luvun alussa Kiiston värit vaihtuivat nykyisiksi paidan oltua kelta-musta raitainen.
Vuonna 1961 Kiistolla tapahtui todellinen notkahdus joukkueen jäätyä lohkossaan kahdeksanneksi ja edessä oli putoaminen aluesarjaan. Siinä joukkuetta valmensi ensimmäisellä kaudella jo kaksi edellistä kautta seuran päävalmentajana toiminut Harry Dahlström. Aluesarjassa Kiisto sijoittui ensimmäisellä kaudellaan toiseksi. Seuraava kausi toi kuitenkin aluesarjan voiton ja nousun takaisin maakuntasarjaan. Siellä sijoitus kaudella 1964 oli kuudes, mutta seuraavan kauden kahdeksas sija pudotti hissijoukkueeksi ryhtyneen Kiiston jälleen sarjaporrasta alemmas. Aluesarjassa Kiisto sijoittui kahdesti viidenneksi ennen kuin vuonna 1968 tuli jälleen sarjan voitto ja nousu maakuntasarjaan.
Maakuntasarjassa Kiisto ehti pelata yhden kauden sijoittuen kahdeksanneksi. Tämän jälkeen tuli sarjauudistus ja kaudella 1970 sarjataso oli 4. divisioona. Valmentajaksi tuli Martti Remahl. Kiisto voitti heti uudessa sarjassa oman lohkonsa ja nousi seuraavaksi vuodeksi 3. divisioonaan. Tuolloin Kiiston pelipaita oli sininen, housut mustat ja sukat kelta-mustat.
Vuonna 2006 FC Kiisto voitti TUL:n mestaruuden. Kaudella 2008 joukkue voitti oman lohkonsa Kakkosessa. Kärkisija varmistui jo kaksi kierrosta ennen sarjan päättymistä. Lohkovoittajana Kiisto saavutti paikan seuraavaksi vuodeksi Ykköseen, josta se kuitenkin putosi yhden kauden jälkeen.
2013 FC Kiisto voitti Regions´Cupin Finaalissa SC Kufu98:n rangaistuskilpailun jälkeen 4-3.
Olosuhteet
Joukkue pelaa kotiottelunsa pääasiassa Elisa stadionilla.
Juniorijoukkueet
Kiistolla oli nuorten joukkueet vuosina 1955–1956, mutta varsinaisesti nuorten toiminta käynnistyi 1971 ja jatkuu yhä vahvana. Seuralla on joukkueet lähes jokaisessa ikäluokassa.