cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Arnold Schönberg
Elämä
Pankki, jossa Schönberg työskenteli, meni konkurssiin 1895 ja Schönbergin kiinnostus musiikkiin vahvistui. Hän orkestroi ja teki pianosovituksia muiden säveltäjien teoksista. Schönbergin ensimmäinen julkinen teos, jousikvartetto D-duuri, valmistui kesällä 1897, ja se sai huomiota Wienin musiikkipiireissä. Vuoden 1899 jousisekstetto Verklärte Nacht ('Kirkastunut yö') antoi jo viitteitä Schönbergin sävelkielen modernisoitumisesta: Wiener Tonkünstlerverein ei suostunut aluksi esittämään teosta, ja yhdistys kantaesitti sävellyksen vasta vuonna 1902, jolloin se sai ristiriitaisen vastaanoton.
Schönberg avioitui Zemlinskyn sisaren Mathilden kanssa 1901, ja pariskunta muutti Berliiniin. Siellä Schönberg aloitti sävellyksenopettajana Stern-konservatoriossa. Esikoistytär Gertrude syntyi 8. tammikuuta 1902. Kesällä 1903 perhe palasi Wieniin, missä säveltäjä jatkoi opetustyötään: muun muassa Alban Bergistä ja Anton Webernistä tuli hänen oppilaitaan vuonna 1904. Schönberg ystävystyi näihin aikoihin Gustav Mahlerin kanssa, josta tuli hänen musiikillinen ja toisinaan myös taloudellinen tukijansa.
1900-luvun alku oli Schönbergille tuotteliasta aikaa. Tuolloin valmistui monia merkittäviä teoksia, kuten Gurrelieder ('Gurre-lauluja'), Pelleas und Melisande ('Pelleas ja Melisande'), Jousikvartetto d-molli ja Kamarisinfonia E-duuri. Perheen toinen lapsi Georg syntyi 22. kesäkuuta 1906. Musiikissaan Schönberg vei myöhäisromanttista sävelkieltään yhä pidemmälle. Jousikvartettoa nro 2 fis-molli (jousikvartetille ja sopraanoäänelle) vuodelta 1908 on pidetty tonaalisuuden ja atonaalisuuden rajapyykkinä, koska sen finaali on atonaalisesti sävelletty. Teoksen kantaesitys saman vuoden joulukuussa oli skandaali. Samana vuonna Schönbergin elämä oli ajautunut kriisiin: hän oli vaimonsa Mathilden kanssa alkanut ottaa maalaustunteja taidemaalari Richard Gerstliltä. Mathilde rakastui opettajaansa ja muutti asumaan Gerstlin luo. Schönberg anoi Mathildea tulemaan takaisin käyttäen Weberniä puhemiehenään. Mathilde palasikin Schönbergin luo, ja yksin jäänyt Gerstl teki itsemurhan marraskuussa 1908.
Henkilökohtaisista kriiseistä huolimatta Schönberg sävelsi ahkerasti. Seuraavana vuonna syntyivät Das Buch der Hängenden Gärten ('Riippuvien puutarhojen kirja'), Erwartung ('Odotus') sekä hänen ensimmäinen atonaalinen pianoteoksensa, Drei Klavierstücke ('Kolme pianokappaletta'). 1910-luvulla hänen taloudellinen tilanteensa kävi tukalaksi. Samoihin aikoihin hän joutui luopumaan opetustoimestaan juutalaisuustaustansa vuoksi; hän oli tosin kääntynyt luterilaiseksi vuonna 1898). Syksyllä 1911 perhe muutti Berliiniin. Seuraavana vuonna syntyi puhelaulu-tekniikkaa (Sprachstimme) hyödyntänyt Albert Giraudin runoihin perustunut sävellys Pierrot Lunaire, ja siitä tuli yksi Schönbergin esitetyimmistä teoksista. Ensimmäinen merkittävä atonaalinen orkesteriteos, Viisi orkesterikappaletta, kantaesitettiin syksyllä Lontoossa.
Ensimmäisen maailmansodan aikana monet Schönbergin oppilaista kutsuttiin palvelukseen, ja perhe palasi jälleen kesällä 1915 Wieniin. Schönberg joutui saman vuoden joulukuussa palvelukseen Itävallan armeijaan, mutta heikon terveyden vuoksi hänet vapautettiin palveluksesta lokakuussa 1916. Sodan loputtua Schönberg perusti Verein für Musikalische Privataufführungen (Yksityisten musiikkiesityksen yhdistys), joka otti esittääkseen muun muassa Webernin ja Bergin teoksia.
Sävellystyön suhteen Schönberg eli suvantovaihetta. Anekdootin mukaan hän heinäkuussa 1921 totesi oppilaalleen Joser Ruferille: "Olen tänään tehnyt keksinnön, joka takaa saksalaiselle musiikille ylivallan seuraavaksi sadaksi vuodeksi". Kyse oli dodekafoniasta, jota Schönberg käytti ensi kerran silloin vielä sävellysvaiheessa olleessa Viidessä pianokappaleessa. Schönbergin vaimo Mathilde kuoli lokakuussa 1923, mutta jo seuraavana vuonna hän meni naimisiin Gertrud Kolischin kanssa. Perhe muutti Berliiniin 1926, ja Schönberg otti vastaan hänelle tarjotun Berliinin musiikkikorkeakoulun sävellyksen professorin toimen. Berliissä syntyivät muun muassa Variationen für Orchester ('Orkesterimuunnelmat') ja ooppera Moses und Aron ('Mooses ja Aaron').
Antisemitismi oli vähitellen saanut ideologiana jalansijaa Saksassa, ja kansallissosialistien noustua valtaan vuonna 1933 Schönbergit muuttivat heti samana vuonna ensin Ranskaan ja sieltä myöhemmin Yhdysvaltoihin, minne he saapuivat lokakuussa 1933.
Schönbergin Yhdysvalloissa vietettyjen vuosien aikana valmistuivat muun muassa neljäs jousikvartetto, viulukonsertto sekä toinen kamarisinfonia. Schönberg sävelsi dodekafonisen musiikin rinnalla tyylillisesti myös tonaalisempia teoksia. Hän asettui asumaan Los Angelesiin, jonne monet natsismia paenneet taiteilijat olivat muuttaneet. Hän sai Yhdysvaltain kansalaisuuden 1941. Schönbergin terveys järkkyi toisen maailmansodan loppuvuosina, ja elokuussa 1946 hän sai vakavan sydänkohtauksen. Schönberg kuoli 13. heinäkuuta 1951 Los Angelesissa.
Maailmanmusiikki
thumb|200px|Pekka Kuusisto ja Luomuplayers Faces-festivaaleilla 2005.
Käsitteen historia
Maailmanmusiikin käsite (engl. World music) luotiin kesäkuussa 1987 lontoolaisessa Empress of Russia -pubissa. Paikalla olivat muun muassa levy-yhtiön johtaja Roger Armstrong, tuottaja Ben Mandelson, levytuottaja Nick Gold, radiotoimittaja Charlie Gillett, kirjoittaja-tuottaja Joe Boyd ja toimittaja Ian Anderson. He kokoontuivat yhteen keksiäkseen nimen vaikeasti luokiteltavalle ulkomaiselle musiikille, jota ei brittiläisissä levykaupoissa ollut siihen asti voinut myydä omassa hyllyssään. Luokkaan kuului monenlaista vieraskielistä musiikkia, joka ei ollut länsimaista rockia, popia tai folkia. Monet asiakkaat olivat kiinnostuneita tällaisesta musiikista, mutta luokittelun puuttuminen vaikeutti sen löytämistä. Pubiin kokoontunut ryhmä valitsi äänestyksessä tällaiselle musiikille yleisnimen "maailmanmusiikki". Nimityksen katsottiin olevan sellainen, joka ei rajaisi mitään musiikkia ulos, kuten jotkin muut ehdotetut nimet, kuten "maailmanrytmit", "trooppinen" tai "juurimusiikki". Levymerkkien ehdotettiin alkavan käyttää uutta nimitystä kampanjoinnissaan ja luokittelussaan levyjen hyllysijoittelun helpottamiseksi. Ryhmä alkoi hankkia luomalleen käsitteelle julkisuutta ja julkaisi ilmaiskasetin The World at One, joka esitteli maailmanmusiikkia Britannian suurimman musiikkilehden NME:n lukijoille. Ensimmäisiä maailmanmusiikin alla markkinoituja menestysartisteja olivat israelilainen Ofra Haza ja espanjalais-ranskalainen Gipsy Kings.
Varhaisia länsimaisia esittäjiä
Moni tunnettu länsimainen huippumuusikko teki ei-länsimaista musiikkia tunnetuksi jo ennen 1980-luvun loppua. The Beatlesin kitaristi George Harrison esitteli 1960-luvun lopulla länsimaisen musiikin yleisölle intialaisen sitarinsoittajan Ravi Shankarin. Peter Gabriel perusti World of Music, Arts and Dance (WOMAD) -festivaalin 1982. Merkittävä brittiläinen radio-DJ John Peel esitteli ohjelmissaan usein kansainvälistä musiikkia 1960-luvulta alkaen. Paul Simonin Graceland (1986) oli merkittävä ja hyvin menestynyt afrikkalaista musiikkia esille tuonut albumi.
Maailmanmusiikkitapahtumia Suomessa
Suomalaisia kansanmusiikkitapahtumia, joissa maailmanmusiikki on esillä tärkeänä teemana:
Muumit ja näkymätön lapsi
Muumit ja näkymätön lapsi on neljäs Muumi-tietokonepeli. Se ilmestyi vuonna 1999, ja on ensimmäinen, ja myös ainoa Muumi-tietokonepeli, jossa pelaaja pääsee itse ohjaamaan hahmoa (Ninniä). Ninni on pelin alussa näkymätön, ja pelaajan tehtävänä on erilaisia tehtäviä suorittamalla saada Ninni vähitellen näkyväksi.
Erilaisia tehtäviä on seitsemän erilaista:
Jokaisen tehtävän jälkeen Ninni tulee hieman lisää näkyväksi. Muumimamma on mukana jokaisessa tehtävässä, ja antaa neuvoja niihin kaikkiin. Kaikkiin tehtäviin, yhtä lukuun ottamatta, pääsee Muumitalon sisällä olevasta valikosta, ei Muumilaakson yleiskuvasta, kuten edellisessä ja seuraavissa Muumi-tietokonepeleissä. Muumilaakso nähdään pelin alkuvideossa ja erillisessä kertomuksessa, joka kertoo "Perhepäivästä".
Pelin hahmoista vain Muumimamma puhuu, äänenään Muumilaakson tarinoista tuttu Ulla Tapaninen. Pelin juoni ja sisältö viittaavat hyvin löyhästi Tove Janssonin novelliin Näkymätön lapsi.
51 Eridani b
thumb|right|320px|51 Eridani b kiertää tähteä 51 eridani.
Eliittikisat 2013
Eliittikisat järjestettiin vuonna 2013 viidellä paikkakunnalla: Joensuussa, Lahdessa, Lapinlahdella, Kuortaneella ja Tampereella.
Joensuu
Joensuun eliittikisat järjestettiin 9. kesäkuuta 2013.
Miehet
Naiset
Lahti
Lahden eliittikisat järjestettiin 17. heinäkuuta 2013.
Miehet
Naiset
Lapinlahti
Lapinlahden eliittikisat järjestettiin 21. heinäkuuta 2013.
Miehet
Kuortane
Kuortaneen eliittikisat järjestettiin 3. elokuuta 2013.
Miehet
Naiset
Tampere
Tampereen eliittikisat järjestetään 25. elokuuta 2013.
Miehet
Naiset
Venäjän duuman vaalit 2011
Venäjän duuman vaalit 2011 pidettiin 4. joulukuuta 2011. 450-paikkaiseen duumaan valittiin alustavien tulosten mukaan 238 edustajaa Yhtenäisen Venäjän listoilta (49,54 %), 92 kommunistisesta puolueesta (19,16 %), 64 Oikeudenmukainen Venäjä -puolueesta (13,22 %) ja 56 liberaalidemokraateista (11,66 %). Muut puolueet eivät ylittäneet seitsemän prosentin äänikynnystä. Äänestysprosentti oli 60,2 %.
51 Eridani
51 Eridani on Virran tähdistössä oleva himmeä tähti. Etäisyys noin 96 valovuotta, spektrityyppi F0V. Tähdeltä on löydetty Jupiteria muistuttava eksoplaneetta 51 Eridani b.
MediEvil
MediEvil on SCE Cambridge Studion kehittämä ja Sony Computer Entertainmentin julkaisema toimintaseikkailupeli. Peli on julkaistu PlayStationille vuonna.
Pelille on tehty myös jatko-osa MediEvil 2, joka ilmestyi 2000. Vuonna 2005 alkuperäisestä pelistä julkaistiin uusintaversio MediEvil: Resurrection PlayStation Portablelle. Myös PlayStation 4:lle julkaistaan uusintaversio vuoden 2019 aikana, tosin pelkällä MediEvil -nimellä.
Pelaaminen
Pelin päähenkilö on Sir Daniel Fortesque, joka kuoli taistellessaan Zarokin joukkoja vastaan. Zarokin magia herättää Danielin ja antaa uuden mahdollisuuden.
Pelissä taistellaan vastustajia vastaan löytyvillä aseilla ja ratkotaan tasokohtaisia pulmia.
Vastaanotto
Peli on saanut GameSpotin arvostelussa arvosanaksi 8.2/10.
Mathilda Rotkirch
thumb|Mathilda Rotkirchin maalaama muotokuva sisarestaan Aurora Therese Rotkirchista, 1837. Mathilda Wilhelmina Rotkirch (28. heinäkuuta 1813 Stensböle, Porvoon pitäjä – 6. maaliskuuta 1842 Turku) oli suomalainen taidemaalari ja Suomen ensimmäisiä sekä merkittävimpiä varhaisia naistaiteilijoita.
Muutos 2011
Muutos 2011 (, lyh. M11) on vuonna 2009 perustettu ja entinen suomalainen yhdistys ja puolue, joka on poistettu puoluerekisteristä vuonna 2015. Muutospuolueen tavoitteena on tavoiteohjelmansa mukaan ajaa suoraa demokratiaa, sananvapautta ja Suomen kansalaisten etua. Ohjelman mukaan Muutos "uskoo maailmaan, jossa itsenäiset ja demokraattiset kansallisvaltiot harjoittavat vapaaehtoista rauhanomaista yhteistyötä keskenään". Yhdistyksen puheenjohtaja on Anita Saarinen.
Muutos 2011 keräsi vaaditut 5 000 kannattajakorttia 2009–2010, ja se lisättiin puoluerekisteriin 8. lokakuuta 2010. Muutos 2011 -nimi viittasi vuoden 2011 eduskuntavaaleihin eli ensimmäisiin vaaleihin, joihin puolue osallistui. Puoluetta äänesti kyseisissä vaaleissa 0,26 % äänestäjistä. Puolueen tunnuksessa on joutsenen kuva.
Perussuomalaisista erotettu kansanedustaja James Hirvisaari liittyi Muutos 2011:een 8. lokakuuta 2013 ja perusti yhden henkilön eduskuntaryhmän. Näin hänestä tuli puolueen ensimmäinen ja ainoa kansanedustaja. Hirvisaari putosi eduskunnasta vuoden 2015 vaaleissa. Sen jälkeen puolue poistettiin puoluerekisteristä, kun se oli jäänyt ilman kansanedustajia kaksissa peräkkäisissä eduskuntavaaleissa.
Historia
4. kesäkuuta 2010 Muutos 2011 ilmoitti saaneensa kerättyä vaaditut 5 000 kannattajakorttia. Puoluehakemus ja kortit luovutettiin oikeusministeriöön 18. kesäkuuta 2010. Muutos 2011 merkittiin puoluerekisteriin 8. lokakuuta 2010.
Mathilda Rotkirch
Rotkirchin koko tuotantoon kuuluu 69 teosta, etupäässä lähipiirin muotokuvia. Hänen teoksiaan oli ensi kerran näyttelyssä kotimaassa vuonna 1847. Teoksia julkisissa kokoelmissa on Ateneumin taidemuseossa ja Cygnaeuksen galleriassa. Suurin osa maalauksista on Stensbölen kartanon kokoelmissa, jotka omistaa Svenska Litteratursällskapet.
Muutos 2011
Historia
Muutos 2011 sai ensimmäisen kaupunginvaltuutettunsa marraskuussa 2010, kun lappeenrantalainen diplomi-insinööri Markku Papinniemi erosi kokoomuksesta ja muodosti Muutos 2011:n valtuustoryhmän. Muutos 2011 järjesti 28. tammikuuta 2011 Turussa Crushing the Balls of Muhammad -metallimusiikkikonsertin. Suomen islamilaisen neuvoston tiedottaja Isra Lehtinen kommentoi tapahtumaa jo etukäteen "mauttomaksi" Vihreä Lanka -lehdessä. Tilaisuuteen kutsuttiin poliisit paikalle, kun esiintynyt metalliyhtye repi lavalla osana esitystään Koraanin. Suomen Pen tuomitsi provokaation julkilausumassaan ja vertasi sitä natsien kirjarovioihin. Muutos 2011:n puheenjohtaja Jiri Kerosen mukaan tapahtumalla oli tarkoitus saada huomiota, koska pienpuolueiden on vaikea saada näkyvyyttä.
Muutos 2011 osallistui vuoden 2011 eduskuntavaaleihin kaikissa Manner-Suomen vaalipiireissä yhteensä 66 ehdokkaalla ja sai 0,26 % äänistä, 7 504 ääntä. Puolueen ehdokkaista eniten ääniä sai opiskelija Ida-Emilia Kaukonen.
Muutos 2011:n uusi tavoiteohjelma hyväksyttiin puolueen kevätkokouksessa Helsingissä 17. maaliskuuta 2012.
Muutos 2011 sai vuoden 2012 kuntavaaleissa yhden kunnanvaltuutetun Uuteenkaupunkiin. Puolue asetti ehdokkaita 21 kuntaan ja sai yhteensä 1 258 ääntä eli yhden promillen kaikista äänistä.
Perussuomalaisista erotettu kansanedustaja James Hirvisaari liittyi Muutos 2011:een 8. lokakuuta 2013, ja näin hänestä tuli puolueen ensimmäinen kansanedustaja ja toinen kunnanvaltuutettu.
Vuonna 2014 Muutoksella oli kunnanvaltuutettuja tai varavaltuutettuja kuudessa kunnassa: Uudessakaupungissa, Lohjalla, Padasjoella, Hyvinkäällä, Lopella ja Luumäellä.
Vuoden 2015 eduskuntavaaleihin Muutos asetti ehdokkaita 12 vaalipiiriin. Yksikään ehdokkaista ei tullut valituksi.
Tammikuussa 2016 Muutos järjesti ylimääräisen yhdistyskokouksen suunnitellusta yhdistymisestä Suomidemokraattien kanssa sekä puolueen nimen muuttamisesta. Yhdistyksen jäsenkokous ei kuitenkaan hyväksynyt ehdotusta yhdistymisestä ja päätti jatkaa entisellä nimellä.
Vuosina 2021–2022 Muutos 2011, joka oli vaihtanut nimensä virallisesti muotoon Muutospuolue ry, yritti päästä takaisin puoluerekisteriin keräämällä sähköisiä kannatusilmoituksia. Kannatusilmoitusten määrä jäi kuitenkin merkittävästi alle vaadittujen viiden tuhannen.
Organisaatio
Yhdistyksen päättävät toimielimet ovat jäsenkokoukset ja hallitus. Suurinta päätösvaltaa käyttää yhdistyslain mukaisesti jäsenkokous. Toimeenpanovalta on yhdistyksen hallituksella, johon kuuluu 7–9 jäsentä, yhdistyksen puheenjohtaja mukaan lukien. Muutoksella on myös piirijärjestöjä ja paikallisjärjestöjä. Yhdistyksen jäseniä ovat henkilöt suoraan, ja jäsenkokouksissa vain henkilöjäsenet ovat äänioikeutettuja. Muutoksen jäsenillä on lupa kuulua myös muihin rekisteröityihin puolueisiin ja poliittisiin yhdistyksiin samaan aikaan.
Metsänokiperhonen
Metsänokiperhonen (Erebia ligea) on täpläperhosten (Nymphalidae) heimoon kuuluva keskikokoinen päiväperhonen.
Koko ja ulkonäkö
Metsänokiperhosen siipien yläpinnan pääväri on ruskeanmusta. Siivissä on punaiset juovat, jossa etusiivissä 3–4 silmätäplää ja takasiivissä 3 silmätäplää. Siipiripset ovat voimakkaan mustan ja valkoisen kirjavat. Takasiipien alapinnalla on valkoinen viiru. Naaraan takasiiven alapuoli on yleensä vaaleampi kuin koiraalla. Siipien kärkiväli on 36–54 mm. Toukka on väriltään ruskeankellertävä.
Levinneisyys ja lentoaika
Metsänokiperhosta tavataan Euroopasta Aasian kautta Japaniin saakka. Euroopassa on kaksi erillistä esiintymisaluetta, toinen on Keski- ja Etelä-Euroopan vuoristoissa ja toinen Pohjois-Euroopassa. Laji puuttuu muun muassa Pyreneiden niemimaalta, Etelä-Balkanilta, Britteinsaarilta ja Keski-Euroopan pohjoisosista. Suomessa Pohjois-Lapista ja Ahvenanmaalta on vain satunnaisia havaintoja, muuten laji esiintyy koko maassa. Lentoaika on heinä–elokuu.
Elinympäristö ja elintavat
Metsänokiperhonen on Keski- ja Etelä-Euroopassa yleensä vuoristolaji, jota tavataan 1 700 metrin korkeuteen. Fennoskandiasta itään Venäjälle se on alankolaji. Se elää tuoreissa metsissä ja metsänreunoilla. Toukan kehitys vie aikaa kaksi vuotta. Esiintymisen runsaudessa on havaittu jaksoittaisuutta, jossa samalla alueella se on yleinen joka toinen vuosi.
Ravintokasvi
Toukan ravintokasveja ovat heinälajit, kuten tesmat (Milium) ja lauhat (Deschampsia).
Prodrive
Prodrive on englantilainen urheiluautovalmistaja, joka on perustettu vuonna 1984. Toiminnanjohtajana aloitti David Richards, joka oli aiemmin saavuttanut kartturina maailmanmestaruuden rallin MM-sarjassa suomalaisen ralliajajan Ari Vatasen kanssa vuonna 1981.
Prodriven päämaja sijaitsee Banburyssa Isossa-Britanniassa ja yritys suunnittelee sekä rakentaa autoja tunnetuille kilpatalleille kuten Subaru ja Aston Martin.
Vuonna 2006 Prodriven kilpatalli hyväksyttiin FIAn Formula 1 -sarjaan kaudelle 2008. Tästä huolimatta talli jätti osallistumatta kauteen 2008, koska se ajautui erimielisyyksiin FIAn kanssa asiakastalleja koskevassa autokiistassa (Prodrive olisi tehnyt yhteistyötä McLarenin kanssa). Talli haki myös paikkaa kaudeksi 2010, mutta ei tullut hyväksytyksi.
Prodrive on tunnettu yhteistyöstään Subarun kanssa rallin MM-sarjassa, jossa Richards toimi myös tallipäällikkönä, mutta yhteistyö päättyi Subarun vetäytymiseen lajista kauden 2008 jälkeen. . 2010-luvun alussa Prodrive teki yhteistyötä Mini John Cooper Works WRC -rallitallin kanssa, mutta menetti Minin tehtaan tuen vuonna 2012.
Autio talo
thumb|170px|Sherlock Holmes [[Reichenbachin putoukset|Reichenbachin putouksilla novellissa "Autio talo".]]
Autio talo - Sherlock Holmesin paluu (usein lyhyemmin pelkkä Autio talo, ) on yksi Arthur Conan Doylen Sherlock Holmes -tarinoista. Se sijoittuu kirjojen keskinäisen aikajanan mukaan tarinan Viimeinen tapaus jälkeiseen aikaan vuoteen 1894. Alkujaan Viimeisen tapauksen piti jäädä kirjailijan viimeiseksi tarinaksi, mutta tämä päätti myöhemmin yleisön pyynnöstä alkaa kirjoittaa uusia Holmesin seikkailuja.
Juoni
Tohtori Watson tapaa sattumalta ystävänsä Sherlock Holmesin, vaikka tämän piti olla ollut kuolleena jo neljä vuotta. Holmes selittää Watsonille, että hän vain lavasti kuolemansa tarinassa Viimeinen tapaus ja että hän on palannut Lontooseen vangitsemaan yhden professori Moriartyn kätyreistä.
Eräs eurooppalainen taiteilija on valmistanut Holmesille tämän vahakuvan, jonka Holmes sijoittaa Baker Street -huoneistonsa ikkunan luokse. Holmesin palvelija rouva Hudson käy varttitunnin välein kääntämässä vahakuvaa lisätäkseen aitouden vaikutelmaa. Holmes ja Watson piiloutuvat vastapäiseen hylättyyn taloon odottamaan murhaajan saapumista. Pian Moriartyn kätyri saapuu erikoisvalmisteisen kiväärinsä kanssa ja ampuu vahakuvaa, jolloin Watson ja Holmes ryntäävät hänen kimppuunsa ja pidättävät hänet.
Tarinan sivujuonena on myös nuoren englantilaisen miehen murha, josta poliisilla ei ole mitään johtolankaa. Selviää, että Moriartyn kätyri ampuma-aseineen oli asialla.
Polttokennoauto
pienoiskuva|250px|GM Sequel on [[General Motorsin konseptiauto polttokennoautosta (2006)]] Polttokennoauto on auto, joka saa energiansa polttokennolla tuotettavasta sähköstä.
Autoissa voidaan käyttää myös rinnakkain polttomoottoria ja polttokennoa. Tällöin kyseessä on hybridi, jossa on kaksi voimanlähdettä (polttomoottori ja polttokenno). Koska hybridin toinen voimansiirtomenetelmä perustuu sähköön, on sähkön varastointi yleistä. Sähköä voidaan ladata sähköverkosta, jolloin puhutaan lataushybridistä. Tällöin auto kulkee osin akuilla, osin toisella voimanlähteellä, joka voi olla esimerkiksi polttokenno tai ottomoottori.
Polttokennon energialähteeksi käyvät kaasu, vety tai metaani, alkoholi, kuten metanoli tai etanoli. Polttokenno tuottaa lämpöä, jolloin sitä voi käyttää matkustamon ja ajoneuvon lämmittämiseen. Polttokenno käy suhteellisen puhtaasti, ja lopputuotteina on usein hiilidioksidia ja vesihöyryä. Diesel-hybridejä on kokeiltu pyöräkuormaajissa ja kuorma-autoissa. Volvolla on jakeluautona kokeiltu hybridikuorma-autoa.
Polttokenno toimii jopa -30 asteen pakkasessa. Vedyn varastointi autossa on toteutettu komposiittisäiliöillä. Tankkaus vie aikaa kutakuinkin saman verran kuin polttomoottoriauton tankkaaminen.
Polttokennoautojen historiaa
Humphry Davy esitteli polttokennon konseptin ensimmäisen kerran vuonna 1801, mutta ensimmäisen toimivan polttokennon keksijä oli kemisti, lakimies ja fyysikko William Grove. Groven kokeet osoittivat vuonna 1842, että sähkövirta voitiin tuottaa sähkökemiallisella reaktiolla vedyn ja hapen välillä platinakatalyytin päällä. Englantilainen insinööri Francis Thomas Bacon laajensi Groven työtä luomalla ja esittelemällä erilaisia ​​alkalisia polttokennoja vuosina 1939–1959.
Ensimmäinen moderni polttokennoajoneuvo oli muunneltu Allis-Chalmers-maataloustraktori, joka oli varustettu 15 kilowatin polttokennolla noin vuonna 1959.
Kylmän sodan avaruuskilpailu johti polttokennoteknologian jatkokehitykseen. Project Gemini testasi polttokennoja sähkövoiman tuottamiseksi miehistön avaruuslentojen aikana.
Polttokennokehitys jatkui Apollo-ohjelmalla. Apollo-kapseleiden ja kuumoduulien sähköjärjestelmät käyttivät alkalipolttokennoja. General Motors kehitti vuonna 1966 ensimmäisen polttokennoauton, Chevrolet Electrovanin. Siinä oli PEM-polttokenno, toimintasäde oli 120 mailia ja huippunopeus 70 km/h. Istuimia oli vain kaksi, koska polttokennopino ja suuret vety- ja happisäiliöt veivät pakettiauton takaosan. Vain yksi rakennettiin, koska hanke katsottiin kustannuksiltaan estäväksi.
General Electric ja muut jatkoivat PEM-polttokennojen kehittämistä 1970-luvulla. Polttokennopinot rajoittuivat vielä 1980-luvulla pääasiassa avaruussovelluksiin, mukaan lukien avaruussukkula.
Avaruuslento Apollo-ohjelman sulkeminen vapautti monia alan asiantuntijoita yksityissektorille. 1990-luvulla autonvalmistajat olivat kiinnostuneita polttokennosovelluksista ja erilaisia konseptiautoja valmistettiin. Vuonna 2001 esiteltiin ensimmäiset 700 barin vetysäiliöt, jotka pienensivät ajoneuvoissa käytettävien polttoainesäiliöiden kokoa ja laajensivat toimintasäteitä.
Vedyn tuotanto ja jakelu
Vedyn valmistus vedestä elektrolyysissä tapahtuu 60–70 %:n hyötysuhteella. Ennen kuin vety voidaan ladata autojen tankkeihin, se joudutaan paineistamaan kompressorilla, joka myös kuluttaa energiaa. Vedyn valmistaminen sähköllä on mahdollista jakeluasemilla tai jopa kuluttajien luona ja tämä on todennäköisempi vedyntuotantotapa kuin vedyn kuljettaminen tankkiautoilla tai pumppaaminen putkistoissa. Nesteenä vety vaatii noin kolminkertaisen tankkivolyymin bensiiniin verrattuna ja vastaavasti kolminkertaisen jakelukaluston.
Erityisesti Saksassa, Hollannissa ja Belgiassa on laaja vedyn jakeluverkosto. Suomessa ei ole yhtäkään vedyn jakeluasemaa vuonna 2021.
Onandjokwe
Onandjokwe on entinen Suomen Lähetysseuran lähetysasema Ondongassa Pohjois-Namibiassa entisellä Ambomaalla. Siellä sijaitsee Onandjokwen sairaala.
Polttokennoauto
Suomalaisia vetyautoja
Fantasia ja Pocket Car ovat keksijän ja toimitusjohtajan Arto Salosen suunnittelemia vedyllä kulkevia koeautoja.
Onandjokwe
Sairaalan perustaminen tuli ajankohtaiseksi Ambomaalla sen jälkeen, kun ensimmäinen suomalainen lähetyslääkäri Selma Rainio oli saapunut sinne vuonna 1908. Sairaalaa kaavailtiin ensin Ondangwaan, mutta lopulta päädyttiin sen sijoittamiseen Oniipaan, jonka reunalle rakennettiin päärakennus ja muutamia sairasmajoja. Rakennustyöt suoritti lähetyssaarnaaja Nestor Wäänänen, ja ensimmäisessä rakennusvaiheessa käytettiin 75 000 rakennustiiltä ja 48 härkävaunullista rakennuspuuta sekä 6–7 tonnia muuta rakennustavaraa. Marraskuussa 1910 kiinnitettiin päärakennuksen kattopellit, ja tammikuussa 1911 Rainio saattoi muuttaa päärakennukseen. Heinäkuussa 1911 aseman vihkivät käyttöön vierailulla ollut Lähetysseuran apulaisjohtaja Hannu Haahti yhdessä työalan esimiehen Martti Rautasen kanssa. Paikasta alettiin käyttää sen vanhaa nimitystä Onandjokwe, ‘villihanhien paikka’.
Ensimmäisen maailmansodan aikana vuonna 1915 Ambomaalla vallitsi nälähätä ja ihmisiä kuoli myös punatautiin. Onandjokwen sairaalakin jouduttiin sulkemaan tilapäisesti. Kun englantilaiset joukot majuri S. M. Pritchardin johdolla olivat vallanneet Saksan Lounais-Afrikan saksalaisilta samana vuonna, Pritchard kävi myös Ambomaalla ja Onandjokwella, missä hän lupasi toimittaa sairaalaan lääkkeitä ja ruokavaroja. Pritchard oli ilmaissut tyytyväisyytensä suomalaisten Ambomaalla suorittamaan työhön. Hän oli itsekin muutaman päivän ajan potilaana Onandjokwella.
Polttokennoauto
Suomalaisia vetyautoja
Fantasia on Suomen ensimmäinen vetyauto. Se yltää 80 km/h:n nopeuteen ja kulkee yhdellä tankillisella 20 km:n matkan. Yksittäiskappaleena valmistettuna vuonna 2005 auton hinta oli 25 000 euroa ja polttoaineen tuotantoketjun hinta toiset 25 000 €. Fantasia on osa Jyväskylän yliopiston uusiutuvan energian koulutus- ja tutkimusohjelman hanketta, jossa myös tuotetaan auton tarvitsemaa vetyä.
Onandjokwe
Vuonna 1918 Ambomaalla esiintyi tuhkarokkoa, aivokalvontulehdusta, vesirokkoa ja sikotautia, ja vuoden 1919 puolella myös espanjantautia. Viimeksi mainittu oli kuitenkin Ambomaalla lievää, ja vain harvat kuolivat siihen. Sota-aikana tapahtuneet joukkojen siirrot ja väestön liikehtiminen toivat kuitenkin tullessaan sukupuolitauteja, etenkin syfilistä, jota sairasti vuonna 1922 47% Onandjokwen potilaista. 1920-luvun alussa Ambomaalle saapui myös uutena tautina tuberkuloosi.
Sairaanhoitotyö oli pitkään ainoa suomalaisten työmuoto, jota siirtomaaisännät, niin saksalaiset kuin sittemmin englantilaiset tukivat taloudellisesti. Englantilaiset antoivat vuosittaisen määrärahan sekä lisäksi kalliit lääkkeet sukupuolitautien hoitamista varten.
Polttokennoauto
Suomalaisia vetyautoja
Pocket Car on kahden hengen “ekovetyauto”, jonka kori on tehty luomumaaleilla käsitellystä lentokonevanerista. Auton sisustuksessa on käytetty pellavaa ja nahkaa. Pocket Car käyttää Ballardin valmistamaa polttokennoa, jolla saavutetaan toimintasäde 30 km ja huippunopeus 90 km/h. Auto painaa 400 kg.
Onandjokwe
Vuonna 1922 alkoi Onandjokwella uusi työmuoto, nuorten naisten kouluttaminen ns. “naiskodissa”, mutta tämä siirtyi jo vuonna 1925 Oshigamboon.
Polttokennoauto
Suomalaisia vetyautoja
Fantasia ja Pocket Car ovat nähtävänä Uudenkaupungin automuseolla.
Onandjokwe
Sairaalan lääkärinä toimi Selma Rainio vuosina 1911–19 ja 1922–33.
Haagan seisake
Haagan seisake oli Helsingissä Ilmalan seisakkeen ja Huopalahden rautatieaseman välissä sijainnut rautatieliikennepaikka. Se avattiin 11. marraskuuta 1955 ja lakkautettiin 1. tammikuuta 1969. Muutama vuosi lakkautuksen jälkeen, syksyllä 1974 otettiin käyttöön rataoikaisu ja uusi Hämeenlinnanväylän ylittävä silta. Oikaisun valmistuttua purettiin vanha ratalinja, jolla Haagan seisakekin sijaitsi.
Pinotage
Pinotage on eteläafrikkalainen viinirypälelajike, joka on Pinot Noirin ja Cinsaut'n risteytys. Tämä punaviinirypäle kehitettiin vuonna 1925, mutta siitä tuli suosittu vasta 1950-luvun lopulla. Pinotage'ia kasvatetaan laajasti Etelä-Afrikassa ja vähäisemmissä määrin Yhdysvaltojen Kaliforniassa sekä Uudessa-Seelannissa.
Rypäleet ovat keskikokoa pienempiä, vähäaromisia ja sokeripitoisia. Pinotage kypsyy varhain ja on runsassatoinen, joskus satomääriä onkin rajoitettava voimakkaasti. Uusilla trimmausmenetelmillä satojen määrää on saatu pienennettyä ja makua muutettua runsasaromisemmaksi. Pinotagesta tehdystä viinistä saattaa löytyä hillan, balsamiviinietikan, pihkan, tervan ja paahdettujen hedelmien aromeita.
Itämerenkastikka
Itämerenkastikka eli itämerenkaurikka (Calamagrostis × baltica) on merenrantojen hietikoilla kasvava monivuotinen heinäkasvi. Se on syntynyt kahden kastikoiden sukuun kuuluvan lajin, hietakastikan (Calamagrostis epigejos) ja merikastikan (Calamagrostis arenaria), risteytyessä. Sitä voidaan pitää myös sukurajan ylittävänä risteymänä, koska merikastikan aiempi nimi on rantakaura (Ammophila arenaria) rantakaurojen suvussa.
Integraalinen kalvoproteiini
Ionikanavat
Ionikanavia on useita erilaisia ja useimmiten ne lajitellaan porttirakenteensa mukaan. Vuotokanava on ionikanava, joka on auki suurimman osan ajasta. Jännitteestä riippuvat ionikanavat aukeavat, kun solukalvon jännitteessä tapahtuu muutoksia. Ligandista riippuvat kanavat aukeavat, kun tietty molekyyli sitoutuu kanavan porttirakenteeseen.
Itämerenkastikka
Ulkonäkö
Itämerenkastikka muodostaa kasvustoja kantalajiensa yhteisillä kasvupaikoilla. Kooltaan se on 75–130 senttimetriä korkea. Lehdet ovat litteämmät kuin rantakauralla. Itämerenkastikan kukinto on röyhy, jonka tähkylät ovat 9–12 mm pitkiä. Ulkohelpeiden tyven karvakiehkura yltää helpeiden puoleen väliin. Vihneet ovat 1–2 mm pitkät. Lajin siitepöly on heikkolaatuista, joten se on marto.
Levinneisyys
Pohjoismaissa itämerenkastikka on levinneisyydeltään eteläinen. Tanskassa ja Etelä-Ruotsissa sitä tavataan melko harvinaisena Itämeren ja Pohjanmeren rannikoilla. Suomessa risteymälaji on hyvin harvinainen ja kasvaa vain Hankoniemellä.
Integraalinen kalvoproteiini
Ionipumput
Ionipumput siirtävät ioneja solusta sisään tai ulos, johon ne tarvitsevat energiaa. Energia saadaan ATP:n eli adenosiinitrifosfaatin hydrolysoituessa ADP:ksi eli adenosiinidifosfaatiksi.
Tärkein ionipumppu ja solukalvon proteiini on natrium-kaliumpumppu eli Na-K-ATPaasi, joka kuljettaa natriumia ulos solusta ja kaliumia solun sisään. Pumpun sytoplasman puoleiseen osaan sitoutuu kolme natriumionia ja ATP-molekyyli kun taas pumpun solun ulkopuoliseen osaan sitoutuu kaksi kaliumionia. ATP:n hydrolysoituessa vapautuu energiaa, jolloin pumpun muoto muuttuu siten, että kolme natriumionia kulkeutuu solusta ulos ja kaksi kaliumionia solun sisään. Na-K-ATPaasi pitää yllä solun lepojännitettä.
Reseptorit
Reseptorit tunnistavat solun ulkopuolelta tiettyjä molekyylejä, joita ne sitovat itseensä. Solukalvon lävistävät proteiinin osat välittävät tiedon sitoutumisesta solun sisään, jolloin solukalvon sytoplasman puoleiseen osaan liittyneet entsyymit aktivoituvat. Entsyymien aktivoitumisesta seuraa useimmiten syklisen adenosiinmonofosfaatin ja guanosiinimonofosfaatin muodostuminen ATP:n ja GTP:n välityksellä. Sykliset monofosfaatit aktivoivat proteiinikinaaseja ja muuta solun toimintaa, joka saattaa aiheuttaa solulle tyypilliseen vasteen. Reseptoriin kiinnittyvää molekyyliä kutsutaan ensiölähetiksi ja syklisiä monofosfaatteja toisioläheteiksi.
Rakenneproteiinit
Rakenneproteiineja esiintyy solukalvossa solujen välisten liitosten kohdalla (desmosomi, aukkoliitos, tiivis liitos ja vyöliitos) sekä solun ja soluväliaineen liitoskohdassa (hemidesmosomi).
Arabivastaisuus
200px|thumb|left|Töhritty kristityn miehen hautakivi, jossa lukee "kuolema arabeille" Arabivastaisuus  tarkoittaa vihamielisyyttä arabeja kohtaan. Käsite liitetään usein islamofobiaan, johtuen arabien stereotyyppisestä asemasta muslimeina, vaikkakin arabeja kuuluu myös muihin uskontoihin. Arabivastaisuuteen liittyy läheisesti rasismi.
Euroopassa
Arabivastaisuus periytyy Euroopassa ajalta, jolloin Euroopan älymystö ajatteli eurooppalaisten olevan huomattavasti muita kulttuureita ja ihmisiä kehittyneempiä. Yksi esimerkki historiallisesta arabivastaisuudesta on pitkään Intiassa englantia opettaneen Thomas Macaulayn väite: ”En ole koskaan tavannut heistä ketään, joka kiistäisi että yksi hylly eurooppalaista kirjallisuutta on yhtä arvokas kuin koko Intian ja Arabian kansalliskirjasto.”
Israelissa
Kirjailija Conor Cruise O'Brienin mukaan arabivastaisuus on ymmärrettävistä syistä laajalle levinnyttä Israelin juutalaisten keskuudessa. Yhdysvaltojen vuonna 2005 julkaiseman raportin mukaan valtio yleisesti ottaen kunnioittaa kansalaistensa ihmisoikeuksia, mutta ongelmia on joillakin alueilla. Eräät turvallisuusjoukkojen työntekijät pahoinpitelevät palestiinalaisvankeja. Olot joissakin tutkinta- ja kuulusteluvankiloissa ovat huonot. Viranomaiset pidättivät ja pitivät vankeudessa tuhansia ihmisiä turvallisuusnäkökohtien nojalla ilman syytettä. Useimmat heistä ovat miehitetyiltä alueilta kuten Gazasta ja Länsirannalta. Physicians for Human Rights in Israel -järjestö on luonnehtinut vankiloissa tapahtuvia asioita järjestelmälliseksi vankien laiminlyönniksi. Valtio on tehnyt vain vähän estääkseen Israelin arabien institutionaalista, juridista ja sosiaalista syrjintää. Israel ei tunnusta muiden kuin ortodoksisten rabbien suorittamia aviotoimituksia, mikä houkuttaa useat parit menemään naimisiin ulkomailla.
Syyskuussa 2000 arabien mellakoista Umm al-Fahmissa, Tamrassa, Nasaretissa, Furdeisissa ja eräissä muissa kylissä alkanut tapahtumaketju huipentui lokakuussa juutalaisten mellakoihin. Nasaretissa (satoja ihmisiä) ja Tel Avivissa (tuhansia ihmisiä) mielenosoittajat kivittivät arabeja, tuhosivat heidän omaisuuttaan ja huusivat iskulauseita, kuten ”kuolema arabeille”.
Mariatrostin basilika
thumb|300px|Mariatrostin basilika. Mariatrostin basilika on basilika Itävallan toiseksi suurimmassa kaupungissa Grazissa. Se sijaitsee noin 469 metriä korkean Purberg-mäen huipulla, ja kirkkoon johtaa 216 porrasta. Kirkon kaksi tornia ovat korkeudeltaan 61 metriä.
Basilika edustaa arkkitehtoonisesti barokin tyylisuuntaa. Sen suunnittelusta ovat vastanneet arkkitehdit Andreas Stengg ja Johann Georg Stengg, ja se rakennettiin vuosina 1714–1724. Sisätilojen freskot ovat Lukas von Schramin ja Johann Baptist Scheidtin käsialaa. Kirkon saarnatuolin on puolestaan luonut Veit Königer vuonna 1779.
Kirkkorakennus on ollut basilika vuodesta 1999 lähtien, jolloin tittelin myönsi sille Paavi Johannes Paavali II. Sitä ennen kirkko tunnettiin Mariatrostin pyhiinvaelluskirkkona. Vuosina 1842–1996 kirkko toimi fransiskaaniluostarina.
Bromatsepaami
pienoiskuva|Japanilaisia 2mg bromatsepaamitabletteja.|alt= pienoiskuva|Lexotanil 6mg tabletteja.|alt=
Bromatsepaami on bentsodiatsepiineihin kuuluva lääkeaine. Sen molekyylirakenne koostuu diatsepiinirenkaaseen kiinnittyneestä bentseeni- ja pyridiinirenkaasta. Bentseenirenkaassa on lisäksi kiinni bromiatomi. Kuten muitakin bentsodiatsepiineja, bromatsepaamia voidaan käyttää esimerkiksi ahdistuneisuuden ja unettomuuden hoitoon. Bromatsepaami ei ole Suomessa kaupan.
Toivon vuosituhat
Toivon vuosituhat: Eurooppalainen ihmiskuva ja suomalaisen yhteiskunnan tulevaisuus on Juha Sihvolan kirja vuodelta 1998.
Eurovision laulukilpailu 1969
Kilpailusta tuli historiallinen, koska ensimmäisen ja ainoan kerran euroviisujen historiassa voittajia oli useita, peräti neljä: Alankomaat, Espanja, Iso-Britannia ja Ranska saivat kaikki saman pistemäärän. Koska säännöissä ei kerrottu mitään tasapisteistä, edellä mainitut maat jakoivat voiton keskenään. Niinpä EBU:ssa ratkaistiin näistä neljästä maasta arvalla seuraavan vuoden viisujen isäntämaa, ja isännyyden sai Alankomaat.
Suomea kisoissa edustivat Jarkko & Laura kappaleella "Kuin silloin ennen" ja sijoittuivat kahdenneksitoista.
1960-luvun loppu oli seura- eli valmismatkailun yleistymisen aikaa, ja Espanja oli suomalaisten tärkein lomakohde. Niinpä suomalainen lehdistö esitteli kilpailukaupunkia ja Espanjaa yleisemminkin viemällä Jarkon ja Lauran Madridin ostoskaduille ja härkätaisteluun. Artikkelien tekstissä kilpailijat kuitenkin korostivat, etteivät ole Madridissa lomamatkalla vaan suorittamassa tärkeää tehtävää.
Kapellimestarit
Jokainen maa valitsi oman kapellimestarin johtamaan maansa kappaleen, paitsi Luxemburg, jonka delegaatiota avusti isäntämaan ylikapellimestari Augusto Algueró. Alankomaiden kapellimestarina oli poikkeuksellisesti Frans de Kok heidän silloisen vakiokapellimestarinsa Dolf van der Lindenin sijasta.
Pistetaulukko
Jokaisen maan 10-henkisen tuomariston jokaisella jäsenellä oli käytettävissään yksi ääni. Puolet raatilaisista tuli olla alle 30 vuoden ikäisiä.
Apollon Zosterin temppeli
Apollon Zosterin temppeli (myös Apollon Zosterioksen temppeli) oli antiikin aikainen Apollon Zosterille omistettu kreikkalainen temppeli Zosterin niemellä Attikassa Kreikassa. Sen arkeologinen kohde sijaitsee nykyisessä Vouliagménin kaupungissa lähellä Paralía Astéra -uimarantaa.
Historia
Apollon Zosterin temppeli rakennettiin arkaaisella kaudella 500-luvulla eaa. Se on tunnistettu paikalta löydetyn piirtokirjoituksen avulla. Temppeli ja koko Zosterin niemi (nyk. Kavoúri) saivat nimensä siitä, että paikka oli kreikkalaisessa mytologiassa sama, jossa Apollonin äiti Leto alkoi hellittää vyötään valmistautuessaan pojan synnyttämiseen, mikä tapahtui myöhemmin Deloksella. Temppeli oli Halai Aiksonideen demoksen alaisuudessa.
Rakennus
Temppelin perustusten koko on noin 6 × 11 metriä. Sen lattia oli päällystetty suurilla kivilaatoilla. Temppelin alttari sijaitsi sen itäpuolella noin 6,8 metrin päässä. Myöhemmässä vaiheessa temppeli ympäröitiin kauttaaltaan pylväiköllä, joka muutti sen peristyylitemppelin näköiseksi. Pylväikössä oli lyhyillä sivuilla neljä ja pitkillä sivuilla kuusi pylvästä. Temppelin läheltä on löydetty toisen rakennukset jäänteet, joka oletetaan pyhiinvaeltajien tai pappien käytössä olleeksi rakennukseksi, sekä vesisäilöitä.
Pikkuleinikki
Pikkuleinikki (Ranunculus pygmaeus) on pohjoisella pallonpuoliskolla kasvava arktisten alueiden pienikokoinen leinikkilaji. Pikkuleinikki on myrkyllinen kasvi.
Ulkonäkö ja koko
thumb|vasen|180px|Pikkuleinikkikasvusto.
Monivuotinen pikkuleinikki kasvaa 2–10 cm korkeaksi. Varsi on koheneva tai pysty. Aluslehdet ovat pitkäruotisia. Lehtien lapa on tavallisesti 10–15 mm leveä, muodoltaan munuaismainen ja kolmihalkoinen. Keskiliuska on tavallisesti ehyt ja sivuliuskat 2–3-halkoisia. Varsilehdet ovat tavallisesti ruodittomia ja niiden lehtien lapa kolmiliuskainen. Liuskat ovat kapean vastapuikeita ja ehyitä. Kukkaperä on lähes aina ainakin yläosastaan vaaleakarvainen, ja pitenee hedelmävaiheessa. Keltaisessa kukassa on kaksi kehäkiehkuraa. Verhiö on viisilehtinen, verholehdet ovat harvaan vaaleakarvaisia ja varisevat varhain. Myös terälehtiä on viisi kappaletta. Ne ovat tavallisesti verholehtiä pienempiä, 2–4 mm pitkiä ja mesikuopallisia. Suomessa pikkuleinikki kukkii heinä-elokuussa. Leveyttään korkeammassa hedelmistössä on noin 1 mm:n pituisia pähkylöitä, joissa on käyrä, alle 0,5 mm pitkä ota.
Suomessa tavattavista leinikkikasveista pikkuleinikki muistuttaa eniten pohjanleinikkiä (R. hyperboreus). Laji voi toisinaan risteytyä toisen arktisen leinikkilajin, lumileinikin (R. nivalis) kanssa.
Levinneisyys
Pikkuleinikkiä tavataan pohjoisen pallonpuoliskon vuoristoissa ja arktisilla alueilla. Euroopassa sitä paikoin Alpeilla, Norjan, Ruotsin ja Suomen vuoristo- ja tunturialueilla, Islannissa, Huippuvuorilla sekä Pohjois-Venäjän arktisilla alueilla. Pohjois-Venäjällä levinneisyysalue jatkuu Siperian pohjoisimmissa osissa aina Tyynelle valtamerelle saakka. Itä-Siperiassa lajia tavataan myös etelämpänä. Pohjois-Amerikan puolella pikkuleinikkiä tavataan Alaskassa, Kanadan pohjoisosissa sekä Kalliovuorilla. Laji on levinnyt laajalle myös Grönlannissa.
Elinympäristö
Pikkuleinikki viihtyy lumenviipymäpaikoilla, pahtojen kosteilla penkereillä ja soraikoilla. Suomessa se kasvaa lähinnä yläpaljakan korkeudella, harvoin alempana.
Desperado (elokuva)
Desperado on vuonna 1995 ensi-iltansa saanut toimintaelokuva, jonka ohjasi Robert Rodriguez ja pääosissa ovat Antonio Banderas ja Salma Hayek. Elokuva on jatko-osa vuonna 1992 ilmestyneeseen El Mariachiin, jonka budjetti oli kuitenkin huomattavasti pienempi.
Tarina
Elokuvassa El Mariachi (Antonio Banderas), jonka edellisessä elokuvassa ammuttu käsi edelleenkin vaikeuttaa soittamista, on muuttunut huumeparoneja metsästäväksi kostajaksi, joka haluaa näin kostaa edellisessä elokuvassa kuolleen rakastajansa kohtalon. Mariachilla on edelleenkin mukanaan Azulilta varastamansa kitarakotelo, joka on täynnä aseita, ja se on hänen kostonsa välikappale.
Mariachin kohteena on tunnettu huumeparoni Bucho, joka on kuullut Mariachista liikkuvia huhuja ja valmistautunut tämän kohtaamiseen. Ennen kostoaan Mariachi kuitenkin kohtaa kirjakaupan omistavan Carolinan (Salma Hayek) ja saa tietää koko kaupungin olevan osallisena suuressa huumeiden piilotuksessa.
Puoliluku
Puoliluku, myös puolikokonaisluku, tarkoittaa matematiikassa ja fysiikassa parittoman kokonaisluvun puolikasta. Puoliluku voidaan esittää muodossa, jossa on kokonaisluku. Esimerkiksi 4½, 7/2, −13/2 ja 8,5 ovat kaikki puolilukuja. On huomattava, että kokonaisluvun puolikas ei aina ole puoliluku: puoliluvut ovat vain ja ainoastaan parittomien kokonaislukujen puolikkaita.
Puolilukujen joukkoa merkitään
missä on kokonaislukujen joukko.
Käyttö fysiikassa
Puolilukuja käytetään kvanttifysiikassa yleisesti hiukkasten sisäisen pyörimismäärän eli spinin käsittelyssä. Kaikkien fermionien spinkvanttiluku on puoliluku.
Puolilukujen ominaisuuksia
Olkoon positiivinen puolikokonaisluku. Silloin sen gammafunktio on
Yhtenäinen osoitusperiaate
Yhtenäinen osoitusperiaate (, UAP) on tietotekniikassa ohjelmointiin liittyvä käsite, jonka esitti Bertrand Meyer. Sen yksinkertaistetun version mukaan olioiden tarjoamien palveluiden tulisi noudattaa yhdenmukaista notaatiota riippumatta siitä, onko palvelu metodikutsu vai viittaus oliomuuttujiin.
Periaatteen käyttö ei ole itsestäänselvää, vaan voi myös aiheuttaa merkittävää haittaa tahattomasti.
Esimerkiksi C++ -kielessä periaate toteutuu sikäli, että kun on annettu muuttuja: sen arvo voidaan asettaa sanomalla joko: tai vaihtoehtoisesti (yleisempi tapa):
Kaikki ohjelmointikielet eivät tue metodikutsuissa sulkeiden puuttumista: sen sijaan, että voisi myös sanoa:
Myös Python tukee vastaavaa tapaa.
Herra Koipeliini
thumb|Histoire de Monsieur Cryptogamen sivu 13. Herra Koipeliini (Monsieur Cryptogame) oli vuonna 1830 alkunsa saanut sarjakuva, jonka kehitti yhtenä sarjakuvan kantaisistä pidetty sveitsiläinen Rodolphe Töpffer. Sen 1845 julkaistu kirjaversio levisi käännöksenä moniin Euroopan maihin. Suomessa osa siitä ilmestyi jatkosarjana Sanomia Turusta -lehdessä 1857. Sen mukaan on saanut nimensä suomalainen, käännössarjakuville myönnettävä Herra Koipeliini -palkinto.
Aikuiselle väestölle suunnatussa Herra Koipeliinissa ei käytetty puhekuplia, ja tyyliltään se oli absurdia komediaa. Sarjakuvan päähenkilö oli nuori herra Koipeliini, jota kiinnostivat luonnontieteet ja perhosten keräily.
Töpffer teki alkuperäiset piirroksensa litografioina. Taiteilija Cham valmisti niistä puupiirrosversiot vuonna 1845.
Helsingin yliopiston hallintorakennuksen valtaus
Valtaajista noin kaksisataa vietti myös yöt vallatussa rakennuksessa. Valtauksen aikana hallintorakennuksen katolle nostettiin musta lippu valtauksen merkiksi. Lippu oli alkujaan Limes ry.:n kerhotilan pöytäliina. Valtaajat käyttivät myös ylioppilaslakkia tunnuksenaan. Valtauksen aikana opiskelijat, vahtimestarit ja yliopiston rehtori Päiviö Tommila sopivat että valtaajat käyttäytyvät hallintorakennuksessa siivosti ja toisaalta poliisia ei kutsuta paikalle, vaan että tilanne hoidetaan yliopiston sisäisenä asiana. Hallintorakennuksen valtaajien johtoryhmän muodostivat Ritva Ruotsalainen, Otto-Ville Mikkelä, Lauri Jetsu ja Ruurik Holm. Samaan aikaan valtauksen kanssa oli pankkilakko, ja yliopiston henkilökunnan palkat oli tarkoitus jakaa työntekijöille käteen. Yliopiston johto yritti painostaa valtaajia sillä ettei palkkoja voitaisi jakaa turvallisuussyihin vedoten, mikäli valtaus olisi käynnissä.
Opiskelijat halusivat valtauksella kiinnittää huomiota yliopistolla tuolloin kiihkeänä käyneeseen keskusteluun opiskelijoiden oikeusturvasta ja vaikutusmahdollisuuksta yliopistossaan. Opetusministeriössä oli valtauksen aikaan työn alla kauan valmisteltu esitys Helsingin yliopiston uudesta hallintomallista, jonka valmistelussa virallisiin keskusteluihin oli otettu vain yliopiston nykyinen johto vaikka uuden mallin myötä myös muut yliopiston ryhmät pääsisivät mukaan hallintoon. Valtaajat kannattivat neljän tasavertaisen ryhmän yhteishallintoa, jossa aiemmin yksin yliopistoa hallinneet professorit olisivat hallinnossa tasavertaisessa asemassa muun muassa opiskelijoiden kanssa. Professorien esityksessä muut ryhmät (opiskelijat, opetushenkilökunta, muu henkilökunta) pääsisivät mukaan hallintoon, mutta ylin päätösvalta säilyisi professoreilla.
Valtaus sai aikaan huomattavaa liikehdintää poliittisessa kentässä ja valtauksen alkua seuraavana päivänä opetusministeri Christoffer Taxellin lisäksi useiden eduskuntaryhmien edustajat kävivät tapaamassa valtaajia. Eduskuntaryhmien kannanotot ja lupaukset kuultuaan valtaajat äänestivät valtauksen päättämisestä ja kaksi vuorokautta valtauksen alkamisesta valtaus päätettiin lopettaa toistaiseksi. Valtauksen aikana opiskelijat keräsivät lähes 7 000 nimen adressin tavoitteensa puolesta.
Tunnettuja valtaukseen osallistuneita ovat Aleksi Bardy, Peik Johansson, Tuomas Rantanen, Jukka Relander, Jari Sedergren, Vesa Sisättö ja Teivo Teivainen.
Monikulmio
pienoiskuva|Eräitä monikulmoita Monikulmio eli polygoni on geometriassa tasokuvio, jonka reuna on suljettu murtoviiva. Tämä tarkoittaa sitä, että seuraamalla murtoviivaa jana kerrallaan kärjestä toiseen päätyy lopulta takaisin lähtöpisteeseen. Monikulmion määritelmä vaihtelee hieman kirjallisuudessa. Eräät määritelmät rajaavat itseään leikkaavat murtoviivat pois, jolloin monikulmion sisäosat ovat yhtenäiset. Toiset määritelmät hyväksyvät itsensä leikkaamisen, jolloin monikulmio voisi olla myös tähti. Tällöin sisäosan määritelmä on mutkikkaampi. Eräät määritelmät tuntevat täytetyn monikulmion, jolloin sisäosan pisteet ovat osa monikulmiota.
Murtoviivan janoja kutsutaan monikulmion sivuiksi, jotka muodostavat yhdessä monikulmion piirin. Murtoviivan sisään sulkemaa aluetta kutsutaan monikulmion sisäpuoleksi, jonka kokoa voidaan ilmaista pinta-alana. Sivujen liittymispisteet ovat kärkiä ja janojen väliset asennot ilmaistaan kulmina, jotka aukeavat monikulmion sisäpuolelle. Nimityksen mukaisesti monikulmiossa on monta kulmaa. Jos kulmiossa on 5 kulmaa kutsutaan sitä viisikulmioksi. Yleistäen voidaan matemaattisessa tekstissä käyttää termiä n-kulmio, jos siinä on n kappaletta kulmia. Silloin sillä on myös n kärkeä ja n sivua.
Luokittelu
Yksinkertainen luokittelutapa on luokitella monikulmiot kulmien lukumäärän mukaisesti. Monikulmiota, jossa on n kulmaa, kutsutaan n-kulmioksi. Tällaisia ovat esimerkiksi Edellä mainittujen kolmion ja nelikulmion lisäksi myös seitsemänkulmiosta käytetään usein esilaista ilmaisua seitsenkulmio.
Muu luokitteluperuste: