cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rock and Roll All Night Long
Myynti
Albumi herätti yleistä innostusta. Esimerkiksi muusikoiden suosima ja enimmäkseen jazziin suuntaunut helsinkiläinen levyliike Digelius koristeli näyteikkunansa pelkillä Rock and Roll All Night Longin kansilla. Levyn suosion myötä Hurriganesin arvostus Love Records -yhtiössä kasvoi jatkuvasti. Suosikin artikkelissa Hurriganes kuitenkin kuvattiin heittämässä tuoreita kultalevyjään roskakoriin. Remu Aaltonen sanoi, että yhtyeelle eivät kultalevyt paljoa merkitse vaan se tavoittelee timanttilevyä.
Toisin kuin suurin osa Hurriganesin myöhemmistä albumeista, Rock and Roll All Night Long ilmestyi ainoastaan Suomessa. Vuonna 1977 kuitenkin julkaistiin Suomen lisäksi myös Ruotsissa kokoelma-albumi Sixteen Golden Greats, joka sisälsi alun perin Rock and Roll All Night Longilla julkaistut kappaleet ”Tiger”, ”Say Mama” ja ”My Sweet Lily”.
Hurriganes esitti albumin kappaleet ”My Sweet Lily” ja ”Say Mama” playbackinä television Iltatähti-ohjelmassa. Yhtyettä myös haastateltiin. Osuus nauhoitettiin 30. marraskuuta ja lähetettiin 4. joulukuuta. Se oli samalla yhtyeen ensimmäinen televisioesiintyminen.
Arvioita
Kriitikoilta Rock and Roll All Night Long sai kannustavaa ja mairittelevaa palautetta. Albumin ilmestyttyä nuortenlehti Intron arvostelussa kehuttiin kappaleita ”Sweet Sue”, ”Say Mama” ja ”Tiger” ja todettiin Hurriganesin olevan ”takuulla maan hikisin ja herkullisin lavayhtye”. ”Sweet Suen” sanottiin olevan yhtyeen bravuureita, ja ”Say Mamaa” verrattiin musiikilisesti Sha Na Na -yhtyeeseen. Toisaalta etenkin albumin A-puolta kritisoitiin hieman tasapaksuksi, mutta mukaan mahtuvan myös ”todellisia helmiä sioille”. Harmiteltiin myös livepuolesta jäävän puuttumaan paljon, kun yhtyeen ainoastaan kuulee mutta ei näe.
Musa-lehdessä albumin arvosteli Waldemar Wallenius, jonka mielestä albumi oli pieni pettymys, koska hänkin koki, ettei albumi täysin tavoita Hurriganesin livetunnelmaa. Silti hän piti albumia yhtenä parhaista, ellei parhaana, kotimaisena rocklevytyksenä. Wallenius sanoi levyä naiiviksi mutta kehui Hurriganesia siitä, että se on pystynyt saavuttamaan varsin aidon rock-hengen suuremmin matkimatta ketään. Wallenius antaa albumin arvosanaksi neljä tähteä viidestä.
Suosikki-lehden artikkelissa albumia kehuttiin ja sanottiin sen todistavan, ettei Hurriganes ole ”pelkkä lavareteilyllä juhliva humpuukiyhtye”. Kirjoittajan mukaan yhtyeellä on paljon annettavaa musiikillisesti ”ja se kaikki tarjotaan korkeatasoisuuden tarjottimella”. Kirjoittaja kiinnitti huomiota myös siihen, että itse kirjoitetun osuus on lisääntynyt. Artikkeli kritisoi levyn äänitystekniikkaa, mutta sanoi ”määrätyn luolamaisuuden” kuuluvan alkuperäisen rockin tunnelmaan.
Albumin tuottanut ja liveosuuden äänittänyt Måns Groundstroem on jälkeenpäin pitänyt Rock and Roll All Night Longia olosuhteisiin nähden erinomaisena albumina ja olevansa ylpeä aikaansaannoksestaan. Remu Aaltonen on puolestaan sanonut suhtautuneensa levyyn tuoreeltaan ristiriitaisesti. Hän on kertonut muiden kehuneen sitä, mutta itse pitäneen sitä todella huonon kuuloisena. Aaltonen valitteli vielä vuonna 2020 sitä, ettei albumia ollut aikaa tehdä hänen mielestään kunnolla ja oikeaoppisesti. Sen sijaan B-puolen studiomateriaalia hän on kehunut.
Julkaisut ja formaatit
Albumi julkaistiin vinyylilevynä tunnuksella LRLP 84. Alkuperäisessä painoksessa on avattavat kannet, ja levyn voi laittaa vain etukannen sisään. Lisäksi etukannen Hurriganes-logo on väriltään vaaleanpunainen, kun se myöhemmissä painoksissa on kirkkaanpunainen.
Alkuperäisen C-kasettipainoksen (LRC 84) kansikuva eroaa vinyylipainoksesta. Kansikuvassa on musta tausta. Kappalelista ja -järjestys ovat kuitenkin samat. Alkuperäisestä kasettipainoksesta on julkaistu useita hieman erilaisia versioita. Uusintapainoksessa kansikuva on vinyyliversion tavoin väriltään keltainen.
CD-levynä albumi julkaistiin ensimmäisen kerran vuonna 1990. Vuonna 2001 ilmestyi 24-bittisesti remasteroitu CD.
Kappaleet
Lähde:
Tekijät
Muusikot
Muut
Heinz Pollay
Heinrich ”Heinz” Pollay (4. helmikuuta 1908 Köslin – 14. maaliskuuta 1979 München) oli saksalainen kouluratsastaja ja olympiavoittaja.
Pollay voitti kouluratsastuksessa yksilökilpailun ja joukkuekilpailun olympiakultaa Berliinissä 1936 ja joukkuekilpailun olympiapronssia Helsingissä 1952, missä hän oli yksilökilpailun seitsemäs. Hän vannoi tuomarivalan Münchenin kesäolympialaisten 1972 avajaisissa.
Helena Marttila
Helena Marttila (s. lokakuu 1984 ) on suomalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko. Marttila nousi kansanedustajaksi vaalikaudelle 2023–2027 Miapetra Kumpula-Natrin jatkaessa EU-parlamentissa nykyisen kauden loppuun eli vuoteen 2024.
Vikinga
Vikinga on Vaasan asuinalue Palosaaressa. Siellä on lähinnä pientaloja, jotka on rakennettu 1900-luvun alussa. Monet uudetkin talot on mukautettu vanhaan tyyliin. Alueella on ruotsinkielinen peruskoulu Vikinga skola, jossa on luokat 1–6 sekä päiväkoti. Muita palveluita ovat uimaranta ja kaksi pienvenesatamaa.
Vuonna 2013 Vikingassa oli noin 3 200 asukasta.
Kaupunginosan perusti osakeyhtiö Wiking A. B. vuonna 1913. Yhtiö valitsi asukkaiksi vain täysin ruotsinkielisiä. Kaupunginosasta on joissain yhteyksissä käytetty suomenkielistä nimeä Viikinlohko.
101 (yhtye)
101 eli Yxnollaykkönen oli vuosina 1994–1997 toiminut suomalainen eurodancea esittänyt yhtye. Nimi 101 on otettu yhtyeen keikkabussin rekisterinumerosta. Yhtye teki läpimurron vuonna 1995 kappaleillaan "Aamuyö" sekä "Sommartider", joka on cover Gyllene Tiderin kappaleesta. 101 katosi julkisuudesta kahden albumin jälkeen, joista jälkimmäinen ilmestyi vuonna 1997.
Vuonna 1994 julkaistu K-Telin kokoelma Dance 2 Dance 2 -kokoelma sisältää "Sut tulen aina muistamaan" -kappaleen englanninkielinen version "101 feat. Sam D - I Will Always Love You".
101 teki paluun keikkalavoille vuonna 2015.
Diskografia
Albumit Singlet
Age of Mythology: The Titans
Age of Mythology: The Titans on jatkoa aikaisemmalle Age of Mythology -pelille. Peli vaatii toimiakseen alkuperäisen Age of Mythology -pelin.
Pelissä on mukana yksi uusi kansa, Atlantis ja kolme uutta jumalaa Oranos, Gaia ja Kronos
Toinen merkittävä uudistus ovat titaanit, joiden mukaan lisäosa on saanut nimensä. Titaanit ovat pelin mahtavimpia hahmoja ja niitä saa vain yhden pelissä. Jokaisella kansalla on oma titaaninsa.
Pelissä on myös muita pieniä grafiikkaparannuksia ja muutama pieni muutos kuten se, että saat aina aikakauttasi vastaavan hirviön temppelistäsi kun siirryt seuraavalle aikakaudelle.
Lähteet
Age of Mythology
Botokudit
Botokudit ovat brasilialainen intiaaniheimo, joiden nykyiset asuinalueet sijaitsevat Mato Grosson, Minas Geraisin ja São Paulon osavaltioiden alueilla. Vuoden 1997 arvion mukaan botokudien puhumalla macro−ge−kieliin kuuluvalla krenakin kielellä oli vielä 150 puhujaa, mutta suurin osa heistä on vanhuksia. Botokudikieliä oli aiemmin useampia, mutta nykyisin krenakki on niistä ainut säilynyt. Krenakin lisäksi botokudit puhuvat portugalia.
Nimitystä Botocudos on käytetty myös aweikoma- ja xeta-heimoista, joita ei kuitenkaan nykyisin lasketa kuuluviksi varsinaisiin botokudeihin.
Historia
220px|thumb|vasen|Botokudeja [[Jean-Baptiste Debretin piirroksessa.]] Botokudien alkuperäiset asuinalueet sijaitsivat Atlantin rannikon sademetsissä nykyisen Bahian osavaltion alueella, mutta he joutuivat vetäytymään sieltä tupi-kieliä puhuvien heimojen tieltä. He muuttivat tämän myötä sademetsäalueen ja Brasilian ylängön savannialueiden välille, josta he edelleen muuttivat 1700−luvulla Minas Geraisin ja Espírito Santon nykyisten osavaltioiden alueelle. 1500−luvulla botokudit aloittivat hyökkäykset jesuiittasiirtokunta vastaan ja nämä hyökkäykset jatkuivat 1600−luvulle saakka. Näihin aikoihin alueen portugalilaisissa siirtokunnissa tapahtui myös paljon intiaaneihin vaikuttanut elinkeinorakenteen muutos. Alueelta oli aikoinaan kaivettu kultaa, mutta sen loppuessa siirtomaahallinto alkoi tukea maataloutta ja karjanhoitoa. Nämä taas tarvitsivat enemmän tilaa, mikä johti siirtolaisasutuksen leviämiseen. Asutus levisi tavallisesti jokien varsia pitkin. 220px|thumb|oikea|[[Oscar Pereira da Silvan piirros yhteenotosta botokudien ja valkoisten välillä.]] Väkivalta nähtiin tehokkaimpana tapana levittäytyä intiaanien alueille. Botokudien hyökkäykset armeijan tukikohtia vastaan antoivat syyn vuonna 1801 julistetulle kuninkaalliselle laille, jolla heitä vastaan lähetettiin sotajoukkoja. Näiden toiminta pakotti useat pienet botokudiryhmät asettumaan aloilleen siirtomaahallinnon heille osoittamille alueille. Suurempi osa pysyi kuitenkin erossa siirtolaisista ja hyökkäsi näiden kanssa tekemisissä olleita ryhmiä vastaan. Vastarinnasta huolimatta siirtolaisasutus ja armeijan tukikohdat levisivät vähitellen botukudien alueille. Heitä käytettiin myös pakkotöissä esimerkiksi maataloudessa ja teiden rakennuksessa 1830−luvulta lähtien. Jotkin botokudiryhmät välttelivät siirtolaisia vielä varsinaisten sotatoimien loputtuakin ja heidän sivilisoimisekseen alettiin tehdä suunnitelmia, joita toteutettiin etenkin 1870−luvulta lähtien. Botokudien lapsia kaapattiin ja heidät annettiin maatiloille ja virkamiehille. Heitä oli jopa Brasilian keisari Pedro II:lla. Tällaisen toiminnan takia alkoi syntyä uusia yhteenottoja botokudien hyökkäillessä maatiloille kaapatakseen lapsiaan takaisin. Vastarinta johti kuitenkin vain kovempiin toimiin viranomaisten taholta. Yhä useammat botokudit liittyivät lisäksi siirtolaisasutukseen hyläten vanhat elintapansa. Myös seka−avioliittojen määrä kasvoi huomattavasti ja tätä tuettiin aktiivisesti viranomaistaholta. Monet avioliitot solmittiinkin sotilastukikohdissa.
1800−luvun loppupuolella niin sanottuja sivistymättömiä botokudiryhmiä oli vielä seitsemän. Rautateiden rakennus lävisti lopulta nämäkin alueet. SPI eli Servico de Protecao ao Indio perusti heidän mailleen tukikohtia, joihin botokudeja houkuteltiin siirtymään. Suuri osa näistä lopetettiin kuitenkin kun niiden asukkaiden määrä väheni. Vuonna 1918 alkuperäisestä viidestä tukikohdasta oli jäljellä enää yksi. Botokudien määrä oli vähentynyt useilla tuhansilla eurooppalaiskontaktin alettua. Vuonna 1920 SPI antoi vielä jäljellä olleille botokudeille pienen maa−alueen, joka heillä on edelleen hallussaan. Kuitenkin vielä 1900-luvun aikana SPI:n seuraaja Fundação Nacional do Índio siirsi heitä useaan otteeseen paikasta toiseen ja lisäksi heidän alueilleen siirrettiin joitakin intiaaneja muilta alueilta.
Kulttuuri
220px|thumb|Botokudipäällikkö, nainen ja lapsia kuvattuna piirroksessa. Botokudit elivät metsästyksellä ja keräilyllä. He jakautuivat erilaisiin alaryhmittymiin, joiden tärkein tehtävä oli puolustaa tietyn ryhmän aluetta. Ryhmäjako ei kuitenkaan ollut selvä, sillä eri ryhmät yhdistyivät ja jakaantuivat jatkuvasti uusiksi ryhmiksi. Yhteen ryhmään kuului tavallisesti 50–200 henkilöä, jotka kuuluivat useimmiten samaan sukuun. Metsästys ja keräilyalueet oli määritelty ryhmien välillä tarkkaan, mutta kiistat niistä olivat silti suurin syy botokudien sisäisiin ja muiden intiaanin kanssa käytyihin yhteenottoihin. Sisäiset kiistat olivat myös tavallinen syy eri botokudiryhmien yhdistymiselle. Sodankäynti tapahtui sekä perinteiseen tapaan että rituaalisina yhteenottoina. Siirtolaiset väittivät botokudien harjoittaneen kannibalismia, mutta luotettavia todisteita tästä ei ole löytynyt. Botokudit käyttivät puisia levymäisiä koristeita, joilla he levensivät alahuuliaan ja korviaan. Botokudien nimi juontuu portugalilaisten näistä levyistä käyttämästä pilkkanimestä botoque.
Joidenkin tutkijoiden mielestä botokudit edustivat Amerikan mannerta ennen intiaaneja asuttanutta väestöä, joka on sittemmin kadonnut laajalti intiaanien tieltä. Heidät on yhdistetty Lagoa Santasta löytyneisiin ihmisjäännöksiin, jotka ovat 15 000 vuotta vanhoja. Todisteena tästä on käytetty joitakin botokudien muista intiaaneista erottavia fyysisiä piiteitä, kuten syvemmällä sijaitsevia silmiä ja kulmikkaampaa leukaa. Joitakin viitteitä tästä teoriasta on löydetty tutkimalla botokudien DNA:ta heidän jälkeläisistään ja museoista saaduista luunäytteistä. Varmasti asiaa ei ole kuitenkaan voitu todeta.
Yleisluistelun Euroopan-mestaruuskilpailut 1949
Pikaluistelun EM-kilpailut 1949 käytiin 5. – 6. helmikuuta Davosin Jäästadionilla. Kilpailu käytiin vain miesten sarjassa ja mitalit jaettiin neljän matkan yhteispisteiden perusteella.
Styracosaurus
Styracosaurus (”piikkilisko”) oli nelijalkainen kasvinsyöjähirmulisko, joka eli 75–72 miljoonaa vuotta sitten myöhäisellä liitukaudella Kanadassa ja Pohjois-Amerikassa.
Fossiilit
linkki=https://fi.wikipedia.org/wiki/Tiedosto:Styracosaurus%20body.jpg|vasen|pienoiskuva|256x256px|Styracosauruksen luuranko Tutkimusretkeilijä Charles H. Sternberg löysi sen ensimmäisen kerran vuonna 1913 Albertasta, Kanadasta läheltä Red Deer- jokea. Se oli heti yksi merkillisistä sarvinaamoista. Laji nimesi vuonna 1913 kanadalainen paleontologi Lawrence Lambe. Styracosaurus on esiintyynyt monissa kirjoissa ja artikkeleissa ja harva oli tiennyt, että samasta paikasta on löydetty suuri osa sen luurangosta ja alaleuan luu.
Kuvaus
linkki=https://fi.wikipedia.org/wiki/Tiedosto:Rutgers%20University%20Geology%20museum%20Allosaurus%20head.JPG|pienoiskuva|266x266px|Styracosauruksen kallo Styracosaurus oli 5,5 metriä pitkä, ne olivat noin 1,8 metrin korkuisia ja painoivat noin 2,7 tonnia. Niiden kallo oli pikkusen yli kaksi metriä. Sen tunnistaa helposti noin 60 cm pitkäksi kasvaneesta kuonosarvesta, joka osoitti lievästi eteenpäin. Se saattoi käyttää sarveaan parittelu menetelmissä. Styracosauruksella tunnisti sen pitkistä kauluripiikistä, joita oli noin 4–6, mutta niillä ei ollut kumminkaan hirveän suurta kauluria, joka oli vain noin 50 senttimetriä. Nykyään kauluripiikkejä tiedetään olleen myös Einiosauruksella ja Achelousauruksella, joskin niillä oli vähemmän piikkejä kuin Styracosauruksella. Muilta osin Styracosaurus muistutti ulkonäöltään saman heimon Centrosaurusta ja Monocloniusta.
Nimi
Styracosaurus nimi tarkoitti ”piikkiliskoa” tarkoittavan nimensä kuudesta pitkästä kauluripiikistä, joita pidettiin ennen sen erikoispiirteenä.
Styracosauruksen sarvet
Styracosaurusta pidetään muiden sarvikuonoliskojen tapaan laumaeläimenä. Lauma suojasi niitä paremmin Tyrannosauridae-heimon teropodeilta, jotka olivat niiden päävihollisia. Petoteropodin hyökätessä Styracosaurus käytti sarveaan puolustautumiseen. Piikit saattoivat antaa lisäsuojaa, mutta ne olivat enemmänkin koristautumista varten. Urokset käyttivät piikkejään mahdollisesti naaraiden houkuttelemiseen ja kilpailevien urosten uhkailuun. Kuonosarvia käytettiin puolustautumisen ohella myös urosten välisissä taisteluissa, joissa eläimet ratkaisivat esimerkiksi lauman johtajuuden. Styracosauruksella oli vahvat hartiat, joista oli paljon apua taisteluissa. Pahoja vammoja on välttämättä tullut kilpailuissa, mutta joissakin luurangoissa on merkkejä vammoista. Yhteenotot olivat ilmeisesti varsin tavallisia.
Ravinto
linkki=https://fi.wikipedia.org/wiki/Tiedosto:Dinosaur%20park%20formation%20fauna%20(cropped-01a).png|pienoiskuva|270x270px|Stryracosaurus syömässä. Strycosaurus takana Strycaosaurus oli rauhallinen kasvissyöjä, jonka ruokavalioon kuului muun muassa: Cycadophytadit, palmujen lehdet, saniaiset ja muut esihistorialliset kasvit. Jotkut paleontologit ajattelevat, että se oli tarpeeksi vahva pudottamaan angiospermipuita.
Styracosauruksella oli kova nokka ja vahvat poskihampaat. Styracosaurus saattoi ”viipaloida” ravintonsa pienimmiksi paloiksi.
Lajit
Paleontologi Charles M. Sternberg löysi ensimmäiset Styracosauruksen jäännökset Kanadan Albertasta alueelta, joka tunnetaan Dinosaur Provincial Parkina. Styracosaurusta tunnetaan nykyään kolme lajia:
Bill Simmons
William J. "Bill" Simmons III (s. 25. syyskuuta 1969 Worcester, Massachusetts) on yhdysvaltalainen urheilutoimittaja ja kirjailija. Hän on työskennellyt ESPN-urheilukanavan toimituksessa useissa eri tehtävissä vuodesta 2001 lähtien.
Styracosaurus
Styracosaurus populaarikulttuurissa
Styracosaurus on esiintynyt useissa dinosauruksiin liittyvissä videopeleissä ja elokuvissa, esimerkiksi Disneyn elokuvassa Dinosaurus. Suku esiintyy myös Michael Crichtonin kirjoittamassa romaanissa Dinosauruspuisto.
Bill Simmons
Simmons on myös työskennellyt puolentoista vuoden ajan käsikirjoittajana ABC-televisiokanavan Jimmy Kimmel Live! -keskusteluohjelmassa, sekä kirjoittanut kaksi kirjaa.
Huosioislampi
Huosioislampi on Keski-Suomessa Laukaassa Vihtavuoren kylän lähellä sijaitseva lampi.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Tuomiojärven–Palokkajärven valuma-alueella (14.29), jonka Makkarajoen valuma-alueeseen (14.296) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 139,3 metriä mpy.
Stephen E. Ambrose
Stephen Edward Ambrose (10. tammikuuta 1936 Decatur, Illinois – 13. lokakuuta 2002 Bay St. Louis, Mississippi) oli yhdysvaltalainen historioitsija. Laaja-alaisesti maansa historiaan perehtynyt Ambrose kirjoitti muun muassa presidenttien Dwight D. Eisenhower ja Richard Nixon elämäkerrat.
Ura
Ambrose opetti useissa oppilaitoksissa vuosina 1971–1995 ja toimi New Orleansin yliopiston historian professorina. Hänen kirjoittamansa Eisenhowerin elämäkerta ilmestyi 1983–1984 ja Nixonin elämäkerta 1987–1991. Yleisönsuosiota Ambrose sai 1994 julkaistulla teoksellaan D-Day, June 6, 1944. Hänen muita myyntimenestyksiään olivat Lewisin ja Clarkin tutkimusretkiä käsittelevä Undaunted Courage (1996), toisen maailmansodan loppuvaiheista kertova Citizen Soldiers (1997) ja Ensimmäisestä mantereen ylittävästä rautatiestä kertova Nothing like It in the World (2000).
Vuonna 2002 Ambrosea syytettiin plagioinnista teokseen The Wild Blue liittyen.
Daniel Aranzubia
Daniel "Dani" Aranzubia Aguado (s. 18. syyskuuta 1979 Logroño, Logroñon maakunta, Espanja) on espanjalainen entinen jalkapallomaalivahti.
Ura
Athleticin edustusjoukkueeseen Aranzubia nousi kaudella 2000–2001, ja ensiesiintymisensä korkeimmalla sarjatasolla Primera Divisiónissa hän teki 10. kesäkuuta 2001 ottelussa Real Sociedadia vastaan. Kahdeksan kauden aikana Aranzubia pelasi Athleticin edustusjoukkueessa 162 Espanjan pääsarjan ottelua, 23 Espanjan cupin Copa del Reyn ottelua ja 4 UEFA Cupin ottelua. Useana kautena hän jakoi torjuntatehtävät samoihin aikoihin seuran junioreista nousseen Iñaki Lafuenten kanssa. Kesällä 2008 Aranzubia siirtyi vapaana pelaajana acoruñalaisen Deportivon riveihin, ja teki seuran kanssa kolmevuotisen sopimuksen.
20. helmikuuta 2011 Aranzubiasta tuli ensimmäinen maalivahti Primera Divisiónin historiassa, joka on onnistunut tekemään maalin pelitilanteessa. Hän tasoitti Almeríaa vastaan pelatun vierasottelun lisäajalla, puskien pallon maaliin kulmapotkusta.
Aranzubia oli voittamassa nuorten maailmanmestaruutta vuonna 1999 ja olympiahopeaa vuonna 2000. Hän pelasi molemmissa turnauksissa joukkueensa ykkösmaalivahtina. Toistaiseksi ainoan esiintymisensä Espanjan A-maajoukkueessa Aranzubia teki harjoitusottelussa Andorraa vastaan 5. kesäkuuta 2004. Hän kuului joukkueen kokoonpanoon vuoden 2004 EM-kilpailuissa, jossa hän toimi Iker Casillasin ja Santiago Cañizaresin varamiehenä.
Mariel Hemingway
pienoiskuva|Mariel Hemingway. Mariel Hadley Hemingway (s. 22. marraskuuta 1961) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on Ernest Hemingwayn lapsenlapsi ja Margaux Hemingwayn sisar.
Hemingway on esiintynyt muiden muassa elokuvissa Raiskattu (1976), Star 80 (1983), Ojasta allikkoon (1991) ja Parfyymi (2001). Hemingway oli vuonna 1980 ehdolla parhaan naissivuosan Oscar-palkinnon voittajaksi roolistaan elokuvassa Manhattan (1979). Hän on lisäksi ollut kerran ehdolla Baftan, kahdesti Golden Globen ja kahdesti Razzien saajaksi.
Manhattan Community District 3
Manhattan Community District 3 on New Yorkin Manhattanin saaren kaakkoisin hallinnollinen osa-alue (Community District). Siihen kuuluu Manhattanin pääsaaren kaakkoisnurkka, muun muassa kuuluisa Chinatownin alue.
Romuperä
Aiheesta muualla
64.56278°N, 24.67444°W
Antonio Lombardo
Antonio Lombardo (1892–1928) oli sisilialaissyntyinen yhdysvaltalainen rikollisjohtaja. Hän tuli seuraajaksi Unione Sicilianan johtoon, samoihin aikoihin kun Al Capone joutui pakenemaan Frank Yalen murhan seurauksia.
Rummakkolampi (Laukaa)
Rummakkolampi on Keski-Suomessa Laukaassa Petäiskorven kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 1,0 hehtaaria, se on 150 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 400 metriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Tuomiojärven–Palokkajärven valuma-alueella (14.29), jonka Makkarajoen valuma-alueeseen (14.296) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 133,7 metriä mpy.
Adam Anderson
Adam David Anderson (s. 14. toukokuuta 1984 Manchester) on brittiläinen muusikko, joka tunnetaan popduo Hurtsin toisena jäsenenä. Hän soittaa Theo Hutchcraftin kanssa yhtyeessä kitaraa ja kosketinsoittimia.
Anderson perusti Hurtsin yhdessä Hutchcraftin kanssa vuonna 2009. He julkaisivat debyyttialbuminsa Happiness syyskuussa 2010.
Rudi (yhtye)
Rudi-yhtyeen perustivat vuonna 1982 Jussi Kettu Savonlinnasta ja Ratsia-yhtyeessä soittaneet Juha Aunola, Rudi Lukkarinen sekä Pasi Kuusjärvi Pihtiputaalta. Yhtyeen tyylisuuntana oli uusi aalto. Rudin ensimmäinen single oli "Taivas saa odottaa", joka oli puoli vuotta Jokamiehen lista -ohjelmassa kärkisijalla. Jussi Kettu toimi yhtyeen säveltäjänä, sanoittajana, laulajana ja kitaristina. Yhtye julkaisi neljä singleä ja kaksi LP-levyä 1980-luvulla. Seuraavaan kokoonpanoon liittyi entinen Pelle Miljoona & N.U.S. -yhtyeen kitaristi Pasi Bastard Huopalainen. Rumpalina toimi Repa Kauppila (Repa Rantsila) Stalker-yhtyeestä, joka puolestaan jatkoi myöhemmin uraa muun muassa Pelle Miljoona & Linnunlaulu -yhtyeessä. Rantsilan jälkeen rumpalina toimi Mika Hollström.
Volgotanker
OAO Volgotanker on Neuvostoliiton aikana perustettu jokitankkilaivoilla öljytuotteita tai nestemäisiä tuotteita Venäjän joilla ja merten rannikoilla kuljettava yritys. Sillä on edelleenkin eniten jokitankkilaivoja Venäjällä.
Volgotanker on myynyt monia Volgoneft-luokan jokitankkialuksia Transpetro Volgalle, joka on SFAT:n tytäryritys.
Nuoliankerias
Koko ja ulkonäkö
Nuoliankerias voi kasvaa suurimmillaan noin 15 cm pitkäksi. Ruumiinrakenteeltaan laji on pitkänomainen ja sen leuat ovat pidentyneet nokkamaiseksi kuonoksi. Kalan selkä- ja peräevät alkavat peräaukon takaa ja ulottuvat muutamasta ruodosta koostuvan pyrstöevän taakse. Nuoliankeriaalla ei ole vatsaeviä. Väriltään nuoliankerias on hyvin tumman ruskea tai musta.
Levinneisyys ja elintavat
Nuoliankeriasta tavataan kaikista valtameristä. Atlantin itäosissa sitä tavataan Islannista Etelä-Afrikkaan ja länsiosisa Grönlannista Argentiinaan. Intian valtameressä lajia esiintyy laikuttaisesti ja Tyynessämeressä Japanin, Australian ja Uuden-Seelannin lähistöllä sekä Yhdysvalloista Nuoliankeriasta tavataan kaikista valtameristä. Atlantin itäosissa sitä tavataan Islannista Etelä-Afrikkaan ja länsiosisa Grönlannista Argentiinaan. Intian valtameressä lajia esiintyy laikuttaisesti ja Tyynessämeressä Japanin, Australian ja Uuden-Seelannin lähistöllä sekä Yhdysvalloista Chileen. Nuoliankerias on syvän veden kala ja elää 610–5 100 metrin syvyydessä. Nuoliankerias on peto ja syö todennäköisesti äyriäisiä.
Åsvær
Åsvær on Norjalle kuuluva saariryhmä Pohjoisella jäämerellä. Saaret sijaitsevat pohjoisella napapiirillä ja kuuluvat Dønnan kuntaan. Saarilla on ollut majakka vuodesta 1876 lähtien.
Jan-Erik Nygård
Ensimmäinen suoraan Amerikasta Suomeen tuotu ravihevonen oli Express Pride, jonka Nygård toi loppuvuodesta 1974. Kohuori haluttiin nähdä ensin kotimaakunnassa ja tätä varten perustettiin uusi suurkilpailu Seinäjoki-ajo. Lämmittelyssä Express Pride potkaisi Nygårdin pois rattailta, mutta hän ei lannistunut, vaan ajoi oriin voittoon itse kilpailussa. Ravihevosten viennin historiaa Nygård teki myymällä ensimmäisenä Suomessa syntyneen ravihevosen Yhdysvaltoihin vuonna 1983. Kyseessä oli Harness Adam niminen ori, joka kilpaili Amerikassa nimellä First Impulse.
Pääosan urastaan hän on vaikuttanut Porin ympäristössä.
Olipa kerran löytöretket
Olipa kerran löytöretket (Il était une fois… les Explorateurs) on Albert Barillén kuudes Olipa kerran… -animaatiosarja, joka valmistui vuonna 1997.
Suomenkielisissä rooleissa olivat Ossi Ahlapuro, Eija Ahvo, Pekka Autiovuori, Veikko Honkanen, Rainer Kaunisto, Tarja Keinänen, Jarmo Koski, Matti Laitinen, Heikki Määttänen, Voitto Nurmi, Heikki Sankari ja Jukka Voutilainen. Tunnusmusiikin lauloi Eija Ahvo.
== Jaksot ==
Constantin Grünberg
upright|pienoiskuva|Valokuvaaja Constantin Grünberg valokuvauslaboratoriossaan suurennuskoneensa ääressä. Constantin Grünberg (14. toukokuuta 1891 Pietari – 16. lokakuuta 1973 ) oli pietarilaissyntyinen suomalainen valokuvaaja. Hän muutti Suomeen vuonna 1916. Grünberg aloitti valokuvaharrastuksen jo lapsena. Vuonna 1937 hän perusti oman valokuvaamon, Foto-Työ-Arbetenin, Helsingin Kluuvikadulle. Grünbergin vaimo Renate osallistui myös yrityksen toimintaan.
Grünberg oli erikoistunut kuvaamaan taideteoksia. Hän kuvasi myös Helsinkiä Helsingin kaupunginmuseon tilauksesta. Hän oli Amatörfotografklubben i Helsingfors -kameraseuran jäsen vuodesta 1931 lähtien ja Suomen Lehtikuvaajat ry:n jäsen vuosina 1953–1968.
Kumpulampi-Likolampi
Kumpulampi-Likolampi on Keski-Suomessa Jyväskylässä Tikkakosken kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 1,1 hehtaaria, se on 250 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 400 metriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Tuomiojärven–Palokkajärven valuma-alueella (14.29), jonka Makkarajoen valuma-alueeseen (14.296) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 129,9 metriä mpy.
Siilinjärven rautatieasema
Siilinjärven rautatieasema on rautatieasema Siilinjärvellä Savon radan varrella. Siilinjärven aseman pohjoispuolella haarautuu rataosa Viinijärvelle.
Asema avattiin Kuopion ja Iisalmen välisen rataosuuden yhteydessä 1902.
Asemalla pysähtyvät kaikki Kuopion ja Iisalmen välillä kulkevat kaukojunat. Kaikki junat käyttävät raidetta yksi.
Siilinjärven aseman kautta kulkee runsaasti tavaraliikennettä, Viinijärven radalta tulee muun muassa Kemiran kemikaalikuljetuksia. Tämän lisäksi siilinjärveläinen Lujabetoni Oy tuottaa Siilinjärvellä betonisia ratapölkkyjä, jotka kuljetetaan käyttökohteeseensa Siilinjärven asemalta käsin. Ratapihalla on merkittävä rooli Viinijärven radan tavaraliikenteessä.
Turvalaitteet
Siilinjärven ratapihalla on käytössä jo melko iäkäs WSSB GsII 63 -tyyppinen releasetinlaite. Päivisin liikenteenohjaustoiminnot hoitaa paikallinen junasuorittaja. Junasuorittaja myös kauko-ohjaa työaikanaan Kemiran Siemens DrS -releasetinlaitetta. Yöaikaan molemmat releasetinlaitteet ohjataan Pieksämäen liikenteenohjauskeskuksesta käsin.
Sekä Siilinjärven että Kemiran releasetinlaitteet on korvattu tietokoneasetinlaitteilla vuosina 2010–2011. Kokonaan Pieksämäen liikenteenohjauskeskuksesta ohjattavat uudet asetinlaitteet on otettu käyttöön loppuvuodesta 2011. Hankkeen kokonaiskustannukset olivat noin viisi miljoonaa euroa.
Silja Tarvonen
Silja Eva Stiina Tarvonen (s. 4. huhtikuuta 1985 Parainen) on suomalainen hiihtäjä, joka on menestynyt myös suunnistuksessa.
Tarvosella on suunnistuksen nuorten MM-kisoista neljä MM-mitalia; kultaa normaalimatkalta 2004 ja viestistä 2003, hopeaa viestistä 2004 ja pronssia viestistä 2005.
Tarvonen edustaa Kangasniemen Kalsketta. Hänen valmentajanaan toimii hänen isänsä Keijo Tarvonen.
Sibylla (Jerusalemin kuningatar)
Sibylla (1160–1190) oli Jerusalemin ristiretkivaltion kuningatar vuosina 1186–1190 sekä Jerusalemin kuninkaana samoina vuosina toimineen Guy de Lusignanin puoliso.
Valtaannousu
Sibyllan isä oli Jerusalemin kuningas Amalrik I. Sibylla nousi hallitsijan asemaan veljensä Balduin IV:n ja poikansa Balduin V:n jälkeen jokseenkin epäselvissä oloissa. Alkuperäinen Balduin IV:n toivoma perimysjärjestys olisi tehnyt kuninkaan Sibyllan pojasta Balduin V:stä, joka oli Balduin IV:n kuollessa vasta kuusivuotias. Balduin V ehti toimia kuninkaana sijaishallitsijoiden ohjauksessa vain hieman yli vuoden, kunnes menehtyi vuonna 1186. Balduin V:n kuoleman jälkeen valta siirtyi edelleen Sibyllalle.
Valtakausi
Ennen Sibyllan valtakautta oli Balduin V:n sijaishallitsijana toiminut Tripolin kreivi Raymond III solminut aselevon Saladinin johtamien muslimijoukkojen kanssa. Aselepo oli Jerusalemille suotuisa, mutta raukesi vallan siirryttyä Sibyllan ja Guy de Lusignanin hallinnolle. Vallanvaihto johti tuhoisaan sotaan Saladinia vastaan. Sota ratkesi Saladinin eduksi Hattinin taistelussa vuonna 1187, ja pian tämän jälkeen Saladin onnistui myös valloittamaan Jerusalemin kaupungin. Jerusalemin kukistuminen johti osaltaan kolmannen ristiretken aloittamiseen kaupungin takaisinvaltaamiseksi.
Kuolema ja vallanperimys
Sibylla kuoli vuonna 1190. Kuolemaa seurasi vallanperimyskiista, jossa Guy de Lusignan taisteli kruunusta Sibyllan siskon Isabellan puolisoa Konradia vastaan. Sodan seurauksena Guy de Lusignan luovutti lopulta kruunun Rikhard Leijonamielen haltuun ja sai vastineeksi hallittavakseen Kyproksen.
Lapinlahden rautatieasema
Lapinlahden rautatieasema on rautatieasema Lapinlahdella Savon radan varrella. Asema avattiin Kuopio–Iisalmi-radan valmistuessa 1902.
Asemalla pysähtyvät kaikki Kuopion ja Iisalmen väliset kaukojunat. Asemalla tapahtuu päivän aikana yksi matkustajajunien kohtaus, jossa toinen juna käyttää raidetta yksi ja toinen raidetta kaksi. Muutoin kaikki junat käyttävät raidetta yksi. Lapinlahdella on tavaraliikennettä puutavaran lastaamisen muodossa.
pienoiskuva|vasen|Näkymä Lapinlahden rautatieasemalta etelään. Lapinlahden rautatieasema on tunnettu Juhani Ahon romaanista Rautatie. Se tosin ilmestyi jo vuosia ennen kuin rata ulottui Lapinlahdelle, vuonna 1884. Taiteilija Eino Koistinen on tehnyt Ahon romaanin pohjalta asemarakennuksen vieressä sijaitsevan Matti ja Maija -patsaan.
Museovirasto on luokitellut asema-alueen valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi.
Historia
Lapinlahti avattiin liikenteelle 1. heinäkuuta 1902, kun Kuopio–Iisalmi-rata valmistui. Asemarakennus valmistui samana vuonna, ja se rakennettiin Bruno Granholmin V luokan asemarakennuksen tyyppipiirustusten mukaan. Vuonna 1903 rakennettiin kaksoisvahtitupa, talousrakennukset ja maakellari. Asemarakennusta laajennettiin vuonna 1927 rakentamalla uusi odotushuone ja suurentamalla asemapäällikön asuntoa. 1970-luvun lopulla rakennus viemäröitiin.
Asemalta rakennettiin etelään soraraide, joka purettiin 1999. Vuonna 2000 Lapinlahden kunta hankki asema-alueen omistukseensa.
Maria Magdaleena (elokuva)
Maria Magdaleena on vuonna 2018 ensi-iltansa saanut draamaelokuva, jonka on ohjannut Garth Davis. Elokuva kertoo Raamatun Magdalan Mariasta ja sen pääosissa ovat Rooney Mara, Joaquin Phoenix, Chiwetel Ejiofor ja Tahar Rahim.
Homo habilis
Homo habilis eli käteväihminen on sukupuuttoon kuollut ihmiseksi sanottu apinaihminen, joka käytti työkaluja. Ne olivat lähinnä kiviä, joista on isketty muutamia sirpaleita pois. Lajin aivotilavuus oli vähän vajaa puolet nykyihmisen aivotilavuudesta, ja oli pienimmällään samaa luokkaa kuin eteläapinoiden aivotilavuus. On kiistelty kovasti siitä, oliko käteväihminen ihminen vai apina. Ajoitusten mukaan käteväihmisiä eli noin 2–1,6 miljoonaa vuotta sitten Afrikassa. Vierinkivityökaluja olivat valmistaneet jo jotkut eteläapinat.
Maria Magdaleena (elokuva)
Maria Magdaleena sai ensi-iltansa 16. maaliskuuta 2018 Britanniassa ja 30. maaliskuuta 2018 Yhdysvalloissa.
Homo habilis
Piirteet
Homo habilis eli noin 2–1,6 miljoonaa vuotta sitten pleistoseenin alussa. H. habiliksen aivojen tilavuus oli jopa 590–650 cm3, mutta saattoi olla niinkin pieni kuin 450–500 cm3. Silloin H. habiliksen aivojen tilavuus oli jopa 30–50 % suurempi kuin eteläapinoiden. Toisaalta H. habiliksen aivojen tilavuus oli pienempi kuin joskus ihmisen alarajana pidetty 750–800 cm3. H. habilis oli lyhyt ja sillä oli huomattavan pitkät kädet verrattuna nykyihmisen ruumiinrakenteeseen.
Olduvain kulttuuri
Huolimatta apinamaisista piirteistä on jäänteiden viereltä usein löydetty alkeellisia kivityökaluja. Ne ovat kiviä, joista on isketty pois kivensiruja. Ensimmäiset löydetyt työkalut olivat pieniä, litteitä levyjä tai sirpaleita. Luultavasti myös puuta ja luuta muokattiin esineiksi, mutta näitä esineitä ei ole säilynyt, koska ne hajoavat nopeasti luonnossa. Käsityökaluja käytettiin ehkä eläinten nahkojen leikkuuseen ja ruhojen paloitteluun. Käteväihmiset saattoivat saada lihaa eläinten haaskoista. .
Tätä 2,0 miljoonan vuoden takaista alkukulttuuria sanotaan Olduvain kulttuuriksi. Alkeellisten kivityökalujen käyttö edisti lajin siirtymistä uusille alueille, joille siirtyminen ei aiemmin ollut kädellisille mahdollista. Työkalut oli tehty tiettyyn tarkoitukseen toisin kuin simpanssien joskus käyttämät kepit ja kivet. Käteväihmiset oleskelivat ihmisten tavoin pitkiä aikoja samoilla paikoilla. Olduvain kulttuurin työkaluja olivat valmistaneet jo jotkut etelänapinat.
Luokittelu
Tutkijat kiistelevät siitä, kuuluuko H. habilis ihmisten Homo-sukuun vai Australopithecuksiin. Sen välitön edeltäjä saattoi olla massiivisempi ja apinamaisempi Homo rudolfensis.
Esimerkiksi Richard Leakey on ehdottanut että H. habiliksesta käytettäisiin nimeä Australopithecus habilis. H. habilis on vähiten nykyihmistä muistuttava Homo-sukuun sijoitettu laji (lukuun ottamatta Homo rudolfensista).
Kiista tieteellisestä luokittelusta jatkuu edelleen, koska jotkut tutkijat eivät haluaisi sijoittaa lajia kädellisten Homo-sukuun. Väittely johtuu useista puuttuvista piirteistä, joita esiintyy muilla Homo-suvun edustajilla. Homo habilis sijoitetaan joissain luokitteluissa Australopithecuksiin, jolloin siitä käytetään nimeä Australopithecus habilis.
Mykola Bahlei
Mykola Lvovytš Bahlei (,, 25. helmikuuta 1937 Kiova, Ukrainan SNT – 3. maaliskuuta 1991 Kiova, Ukrainan SNT) oli ukrainalainen koripalloilija, olympiamitalisti ja Euroopan mestari.
Bahlei voitti Neuvostoliiton miesten maajoukkueessa olympiahopeaa Tokiossa 1964 ja Euroopan mestaruuden Neuvostoliitossa 1965. Seuratasolla hän edusti BK Budiveljnyk Kiovaa.
Anatoli Toll
Anatoli N. Toll, virallinen sukunimi Antonov-Djadik, (s. 1896 Pietari) oli Suomessa 1920- ja 1930-luvulla asunut venäläinen emigrantti. Hän oli 1921 Berliinissä perustetun emigranttijärjestön Venäläisen Totuuden Veljeskunta virallinen edustaja Suomessa, ja hän oli myös Suomen yleisesikunnan tiedustelun ja Etsivän Keskuspoliisin agentti.
Aateliperheeseen syntynyt Toll kävi seitsemän luokkaa saksalaista kymnaasia ennen ensimmäisen maailmansodan puhkeamista. Sodan aikana hänestä tuli laivastoluutnantti, ja vuonna 1919 hän palveli tiedustelutehtävissä kenraali Nikolai Judenitšin joukoissa. Marraskuussa 1919 Toll asettui asumaan Viipuriin, jossa hän oli Saima-karamellitehtaan osakkaana ja teknillisenä johtajana.
Toll toimi 1920-luvun alussa Suomen yleisesikunnan tiedustelun kuriirina ja agenttina ja teki salaa useita matkoja Pietariin. Toll oli Venäläisen Totuuden Veljeskunnan päällikkö Suomessa ja hoiti järjestön tiedustelulinjoja Neuvostoliittoon. Toll perusti veljeskunnalle vuosina 1926–1927 Luoteiseksi osastoksi kutsutun salaisen Suomen taistelukeskuksen, jolla oli hänen oman ilmoituksensa mukaan yhteydet myös Puolaan, Kiinaan, Kaukasiaan ja Turkestaniin. Taistelukeskuksella oli useita pieniä alaosastoja Etelä-Suomessa ja Karjalankannaksella. Toll piti kaiken aikaa yhteyttä Suomen yleisesikunnan tiedusteluun ja oli myös Etsivän Keskuspoliisin toimisto VIII:n agentti. Tätä salaista toimistoa johti Jalmari Sinivaara.
Hufvudstadsbladet-lehdessä julkaistiin vuonna 1929 artikkeli venäläisten emigranttien salaisesta toiminnasta Suomessa. Artikkelissa väitettiin, että Suomen viranomaiset olivat jo vuosia katsoneet sormien läpi Venäläisen Totuuden Veljeskunnan Suomesta käsin harjoittamaa terroritoimintaa. Artikkelin seurauksena Toll pidätettiin ja tuotiin Etsivän Keskuspoliisin kuulusteltavaksi Helsinkiin. Kuulustelujen jälkeen Toll kuitenkin vapautettiin, kun hän oli luvannut katkaista suhteensa veljeskuntaan. Hän ei pitänyt lupaustaan mutta muutti kuitenkin asumaan Viipurista Helsinkiin. Etsivän Keskuspoliisin kontaktit Tolliin jatkuivat edelleen Jalmari Sinivaaran kautta.
Vuonna 1932 Sinivaara ja yleisesikunnan tiedustelua edustanut Toivo Salokorpi tapasivat armenialaisen emigrantin ja kapinallisjohtajan Anušavan Zatikjanin Tollin huvilalla Uudenkirkon Vammelsuussa. Zatikjan oli paennut Neuvostoliitosta Suomeen 1930. Hän ryhtyi yhteistyöhön Tollin edustaman Venäläisen Totuuden Veljeskunnan kanssa, ja Toll lähettikin Suomesta 1930-luvun alussa pari pommiretkikuntaa Kaukasiaan Ja Etelä-Venäjälle. Zatikjan palasi Kaukasiaan ja oman kertomansa mukaan johti siellä kapinaliikettä vuoteen 1932 saakka. Venäläisen Totuuden Veljeskunta oli kuitenkin Neuvostoliiton salaisen palvelun OGPU:n soluttama joten tiedot salahankkeista vuotivat nopeasti.
Toll oli yhteistyössä myös Etsivän Keskuspoliisin seuraajaksi 1938 tulleen Valtiollisen poliisin Valpon kanssa ja avusti Valpoa hankkimalla tietoa muun muassa Suomeen 1938 saapuneen venäläisen emigrantin Boris Popperin toiminnasta.
Korpihotelli
thumb|Ähtärin [[Hotelli Mesikämmen vuonna 1982.]] thumb|[[Hotelli Korpilampi|Hotelli Korpilammen huone vuonna 2017.]] Korpihotelli on Suomessa 1960- ja 1970-luvulla yleistynyt hotellityyppi, luonnonkauniissa ympäristössä maaseudulla tai kaupungin laitamilla sijaitseva moderni loma- ja kokoushotelli tanssiravintoloineen ja saunapalveluineen, usein myös hotellia ympäröivine vuokramökkeineen. Nimitys ”korpihotelli” oli alusta asti jossain määrin halventava nimitys; hotellit ja hotelliketjut kutsuivat itseään mieluummin nimityksillä kokoushotelli, kongressihotelli, luontohotelli, lomakeskus, lomakylä tms.
Korpihotellien liikeidea perustui järjestöjen ja yritysten kokous- ja edustustarpeiden täyttämiseen kotimaassa, koska verottaja ei hyväksynyt tässä tarkoituksessa tarjottuja ulkomaanmatkoja vähennyskelpoisiksi yrityksen edustuskuluiksi. Hotellien pääasiallisina asiakaskuntina olivat kokousasiakkaat ja suomalaiset lomanviettäjät. Monista korpihotellien tanssiravintoloista tuli seutunsa suosituimpiin kuuluvia huvittelupaikkoja vuosikymmeniksi.
Korpihotellien rakennuttajien joukossa oli usein ammattiyhdistysliikkeen omistama Lomaliitto, muita sosiaalialan järjestöjä, kuntia ja muita tahoja, jotka eivät aina kiinnittäneet riittävää huomiota hotellihankkeiden liikeidean ja strategian kantavuuteen eivätkä kyenneet valvomaan toimintaa tarpeeksi tehokkaasti. Osa rahoituksesta saattoi tulla Raha-automaattiyhdistyksen avustuksina tai suorana valtion tukena. Kun valtio alkoi tukea sotaveteraanien kuntoutusta 1970-luvun lopulla, korpihotelleja synnyttänyt toimintatapa laajeni kylpylöiden rakentamiseen eri puolille Suomea.
Korpihotellien aallon aloitti 1960-luvun keskivaiheilla Keski-Suomen matkailua edistämään perustettu Rantaloma Oy (myöh. Rantasipi) Viitasaaren Ruuponsaareen rakennuttamallaan hotellilla, joka purettiin 2013. Muita ketjun korpihotelleja nousi 1960-luvun lopulla Jyväskylän Laajavuoreen, Saarijärven Summassaareen ja Joutsan Joutsenlammelle.
thumb|Hotelli Savonsolmu Pieksämäellä vuonna 1982. 1970-luvun loppupuolen taloudellisessa taantumassa laskettiin korpihotelleja olevan nelisenkymmentä ja niiden käyttöasteen pudonneen noin 50 prosentin tasolle. Kainuun Vuokatin motelli siirtyi Rautaruukin henkilöstön käyttöön. Paremmin menestyviä poikkeuksia olivat Kalajoen hotelli Rantakalla ja Pieksämäen uusi hotelli Savonsolmu. Korpihotelleja alettiin markkinoida uusille kohderyhmille, kuten etelänmatkojen vaihtoehdoksi suomalaisille ja luonnonkauniiksi lomailukohteiksi ulkomaisille matkailijoille. 1980-luvun puolessavälissä korpihotellien käyttöasteeksi laskettiin 44 prosenttia verrattuna kaupunkihotellien 59 prosenttiin. Parhaiten korpihotelleista menestyi tuolloin viiteen kertaan laajennettu Vammalan Ellivuoren hotelli, joka ylsi 60 prosentin käyttöasteeseen.
Vuonna 1976 valmistui Ähtärin eläinpuiston yhteyteen Tuomo ja Timo Suomalaisen suunnittelema Hotelli Mesikämmen, jonka arkkitehtuuri kuvastaa männynkantoa siitä haarautuvine juurineen eli huonesiipineen. Sisään tullessa yksikerroksiselta näyttävä rinnerakennus avautuu alaspäin peräti neljä kerrosta. Hotelli on vuosikymmenien mittaan kuulunut Kanta­ravintoloille, sen seuraajalle Arctialle, Scandicille ja Hiltonille. Vuodesta 2016 se on kuulunut Ähtärin kunnan omistamalle eläinpuistoyhtiölle.
1970-luvun jälkeen korpihotellit ovat laajentuneet muun muassa kylpylätoimintaan ja Kelan kuntoutuskurssien järjestäjiksi. 1990-luvulta alkaen korpihotelleja on yritetty markkinoida muun muassa venäläisille. Käytöstä poistettuja, syrjässä sijaitsevia korpihotelleja on käytetty 2010-luvulla maahanmuuttajien vastaanottokeskuksina, mikä on asiantuntijoiden mukaan kotoutumisen kannalta huono vaihtoehto. Vaikka hotellit tarjoavat pakolaisille suojan, ne sijaitsevat yleensä kaukana heidän tarvitsemistaan sosiaali-, terveys- ja viranomaispalveluista. .
Uusia hotelleja Suomen metsä- ja järvimaisemiin rakennetaan jonkin verran yhä, esimerkkinä Rantasalmelle vuonna 2015 valmistunut kylpylähotelli Järvisydän.
Manne Maalismaa
Manne Maalismaa on tamperelainen tv-kasvo. Hän oli ensimmäisiä Yle TV2:n vakituisista mieskuuluttajista. Tammikuusta 2008 hän on työskennellyt kanavajuontajana Sub-kanavalla. Maalismaa on opiskellut puheoppia Tampereen yliopistossa.
Maalismaalla on puolisonsa kanssa kampaamoyritys Tampereella, ja hän oli Seta ry:n hallituksessa vuosina 2006–2010. Hän asuu Tampereella rekisteröidyssä parisuhteessa.
Olipa kerran keksijät
Olipa kerran keksijät (Il était une fois… Les Découvreurs) on Albert Barillén ohjaama ranskalainen Olipa kerran… -animaatiosarja, joka valmistui vuonna 1994.
Suomenkielisissä rooleissa olivat Ossi Ahlapuro, Eija Ahvo, Pekka Autiovuori, Markku Huhtamo, Jarmo Koski, Heikki Määttänen, Kaija Pakarinen, Markku Riikonen, Tommi Rinne ja Timo Torikka. Tunnusmusiikin lauloi Eija Ahvo.
Alalampi (Jyväskylä)
Alalampi on Jyväskylässä, entisessä Jyväskylän maalaiskunnassa Perä-Palokassa sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 3,5 hehtaaria, se on 400 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Lammen tilavuudeksi on saatu 41 300 kuutiometriä. Sen keskisyvyys on 1,2 metriä ja suurin syvyys on 3,0 metriä. Sen rantaviivan pituus on 900 metriä.
The Smiths
The Smiths oli vuosina 1982–1987 vaikuttanut brittiläinen rockyhtye, joka kuuluu 1980-luvun merkittävimpiin vaihtoehtorockyhtyeisiin. Yhtye perustettiin Manchesterissa vuoden 1982 alussa. Yhtyeen runko olivat laulaja Morrissey omintakeisine laulutyyleineen ja sanoituksineen sekä kitaristi Johnny Marr sävellyksineen ja taitavine kitarointeineen. Morrissey ruoti lyriikoissaan usein yksinäisyyttä, kurjuutta ja eriarvoisuutta. Hänen tekstinsä olivat myös varsin yhteiskuntakriittisiä: Morrissey piikitteli muun muassa diskokulttuuria, Margaret Thatcheria, Englannin kuningasperhettä sekä Manchesterin koululaitosta. Yhtyeen tunnetuin albumi on vuoden 1986 The Queen Is Dead.
Alalampi (Jyväskylä)
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Tuomiojärven–Palokkajärven valuma-alueella (14.29), jonka Karhupuron valuma-alueeseen (14.297) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 99,5 metriä mpy.
The Smiths
Vaiheet
The Smiths kuuluu yhtyeisiin, jotka nousivat suosioon edesmenneen englantilaisen radio-DJ John Peelin vahvalla myötävaikutuksella. 1980-luvun puolessavälissä yhtye oli erittäin suosittu etenkin kotimaassaan: yhtyeen levyt kävivät Britannian albumilistan viiden parhaan joukossa.
The Smiths esiintyi myös Suomessa Provinssirockissa sunnuntaina 3. kesäkuuta 1984. Yhtye soitti festivaalien päälavalla muun muassa kappaleet ”This Charming Man”, ”Still Ill”, ”Hand in Glove”, ”Heaven Knows I'm Miserable Now” ja ”William, It Was Really Nothing”. Morrisseylla oli tuon ajan The Smiths -esiintymisten tapaan Provinssirockinkin lavalla kukkapuska mukanaan.
The Smiths hajosi vuonna 1987 Marrin lähdettyä yhtyeestä. Syynä olivat Morrisseyn ja Marrin taiteelliset erimielisyydet. Jäsenet suhtautuvat edelleen penseästi yhtyeen paluun mahdollisuuteen. Rourke ja Marr esiintyivät yhdessä hyväntekeväisyyskonsertissa Manchesterissa 26. tammikuuta 2006 esittäen yhden The Smithsin kappaleen.
The Smithsin tunnetuimpiin kappaleisiin kuuluvat ”Meat Is Murder”, ”There Is a Light That Never Goes Out”, ”How Soon Is Now”, ”This Charming Man”, ”Shoplifters of the World Unite”, ”William, It Was Really Nothing”, ”The Boy with the Thorn in His Side”, ”Panic”, ”Ask”, ”Girlfriend In a Coma”, ”Frankly Mr. Shankly” sekä ”Heaven Knows I'm Miserable Now”.
The Smithsiltä ovat saaneet vaikutteita muun muassa sellaiset myöhemmät brittipop-yhtyeet kuin The Stone Roses, Oasis, Suede ja Blur.
Al Capone
Al ”Scarface” (Arpinaama) Capone, oik. Alphonse Gabriel Capone (17. tammikuuta 1899 New York – 25. tammikuuta 1947 Miami Beach, Florida), oli yhdysvaltalainen gangsteri. Capone harjoitti Chicagoon keskittynyttä Yhdysvaltain kieltolain aikaista alkoholin salakuljetusta ja myyntiä, joilla hän ansaitsi omaisuuden. Hän joutui lopulta vankilaan veropetoksista ja rahanpesusta.
Alku
Capone syntyi vuonna 1899 Brooklynissä New Yorkissa italialaissiirtolaisten Gabriel Caponen (alkujaan Capon) ja Teresa Caponen (o.s. Riolian) perheeseen. Jo teini-ikäisenä Capone liittyi Brooklynin nuorisorikollisjengeihin. Hän lopetti koulun 14-vuotiaana. Vuonna 1918 Capone meni naimisiin irlantilaisen Mary Coughlinin kanssa. Heidän ainoa lapsensa oli Albert "Sonny" Francis Capone. New Yorkissa Capone työskenteli järjestäytyneelle rikollisuudelle ja teki kaksi murhaa. Tuolloin hän sai myös kuuluisan arpensa tappelussa Frank Galluccio -nimistä pikkukonnaa vastaan Harvard Innissä, jossa Capone työskenteli baarimikkona ja vahtimestarina. Jossain vaiheessa Capone sairastui syfilikseen, jota ei vielä tuolloin kyetty hoitamaan.
Vuonna 1919 Capone joutui muuttamaan Chicagoon suututettuaan eräitä New Yorkin rikollistahoja. Chicagossa ja sen esikaupungeissa, kuten Burnhamissa ja Cicerossa, Capone avusti Johnny Torrio -nimisen vaikutusvaltaisen gangsterin viinantrokaus-, uhkapeli- ja prostituutioliiketoimia, ja hänestä tuli Torrion oikea käsi.