cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kaksoiskulttuuriteoria
Naisten ja miesten erilaiset arvot ja puhestrategiat
Tämän vuoksi suurin osa naisista lähestyy maailmaa yhteyksien verkossa olevina yksilöinä, jotka pyrkivät keskustelulla läheisyyteen sekä antamaan ja saamaan tukea ja vahvistusta. Myös pyrkimys yhteisymmärrykseen ja suojautuminen syrjään joutumiselta on keskeistä. Hierarkiat eivät ole niinkään tärkeitä. Monet miehet taas suhtautuvat maailmaan hierarkkisen sosiaalisen järjestelmän yksilöinä, jotka keskustelevat neuvotellakseen keskenään ja sen kautta säilyttääkseen tai saadakseen yliotteen toisesta. Kyse voi olla myös itsensä suojelusta, kun toiset yrittävät hallita tai alistaa heitä. Miehille elämä on kilpailua, jossa on tärkeää säilyttää oma riippumattomuus ja välttää epäonnistumisia.
Teorian edustajat, esimerkiksi Deborah Tannen, Daniel Maltz ja Ruth Borker kuitenkin korostavat, että keskusteluissa syntyvät ongelmat eivät johdu valtasuhteiden epätasapainosta, vaan juuri kulttuurieroista ja toisistaan poikkeavista mutta yhtä tärkeistä tavoista ja arvoista.
Teorian vastaanotto
Kaksoiskulttuuriteoria sai ilmestyttyään julkisuutta ja myönteisen vastaanoton, sillä se vahvisti ja ruokki ihmisten essentialistisia eli olemusajatteluun perustuvia käsityksiä sukupuolesta. Populaarikulttuurissa alettiin myös hyödyntää teoriaa: Tannenin teosten pohjalta kirjoitettiin muun muassa artikkeleita naistenlehtiin siitä, miten naisen pitää puhua esimerkiksi töissä tullakseen ymmärretyksi ja päästäkseen parempaan asemaan. Tannenin kirjaa Puhummeko samaa kieltä käytettiin jopa opaskirjana naisille ja pariskunnille henkilökohtaisiin ihmissuhdeongelmiin.
Teorian kansansuosion on arveltu perustuvan muun muassa siihen, että se näennäisesti pitää kummankin sukupuolikulttuurin puhetapoja samanarvoisina eikä syyllistä ketään. Tannen taas kertoo kirjassaan paljon sekä omakohtaisia että havainnollisia esimerkkejä. Hän on myös osoittanut, että ihmisillä on erilaisia keskustelutyylejä, joihin ihmisten on ollut helppo samaistua ja joiden aiheuttamista ongelmista heillä on ollut omia kokemuksia. Tannen on myös laajentanut tietoisuutta keskustelutyyleistä.
Ongelmia ja arvostelua
Kaksoiskulttuuriteoriassa on monia ongelmia ja sitä vastaan on esitetty paljon arvostelua. Teoriaa kannattavia kielitieteilijöitä arvostellaan sen tosiasian sivuuttamisesta, että heidän puolueettomien havaintojensa taustalla ovatkin arkiuskomukset. Teoriaa pidetään ääritulkintana, joka tekee miehistä ja naisista täysin vastakkaisia ryhmiä ja joka selittää kielelliset erot kulttuurisilla stereotypioilla ja siten vahvistaa niitä tehden miehistä ja naisista yhtenäisiä ryhmiä. Teoria on lisäksi vain näennäisesti tasa-arvoinen: pojat, jotka ovat leikkineet lapsina suurissa, hierarkkisissa ryhmissä ovat miehinä parhaimmillaan julkisissa tilanteissa, kun taas pienissä ryhmissä tai parhaan ystävänsä kanssa olleet tytöt ovat naisina taitavampia yksityisessä elämässä. Teoria suosii siis sittenkin miehiä.
Lisäksi kansantajuisissa ihmissuhdeoppaissa ja lehtikirjoituksissa, esimerkiksi Tannenin teosten pohjalta kirjoitetuissa artikkeleissa, sosiolingvistiset kuvaukset ovat muuttuneet kansanlingvistisiksi käyttäytymisohjeiksi, joka esittää sukupuolten väliset erot luonnollisina ja väistämättöminä. Se kannustaa erojen hyväksymiseen ja sopeutumiseen syiden ja tarkoitusten pohtimisen sijaan. Erot esitetään näissä teoksissa naisten ongelmana, sillä miehille niitä harvemmin kirjoitetaan tai he eivät juuri lue tekstejä, joissa kerrotaan, miksi ja miten juuri heidän tulisi muuttaa käyttäytymistään.
Kaksoiskulttuuriteorian on myös nähty olevan kohtalokas naisasian kannalta: on väitetty, että esimerkiksi raiskauksessa mies voi kaksoiskulttuuriteoriaan nojaten puolustautua menestyksekkäästi sillä, ettei ymmärtänyt naisen ”ein” tarkoittavan todella ”ei”. Lisäksi feministienkin nähdään mahdollisesti toistavan vanhoja stereotypioita, joiden mukaan naiset ovat esimerkiksi yhteistyöhaluisia ja miehet kilpailuhenkisiä.
Éric Roy
Éric Roy (s. 26. syyskuuta 1967) on ranskalainen jalkapallovalmentaja ja entinen keskikenttäpelaaja. Tammikuusta 2023 lähtien hän on toiminut Stade Brestois'n päävalmentajana.
Ura pelaajana
Roy aloitti uransa OGC Nicen keskikenttäpelaajana 1988 debytoiden Division 1:ssä saman vuoden marraskuussa. Hän edusti rivieralaisseuraa neljän kauden ajan pelaten 86 liigaottelua. Yhden Sporting Toulon Varissa vietetyn kauden jälkeen Roy liittyi 1993 Olympique Lyonnais'n joukkueeseen ja oli keskeisessä roolissa joukkueen raivatessa tietä kohti Ranskan eliittiä. Lyonissa Roy juhli mestaruushopeaa 1995 ja Coupe de la Liguen hopeaa 1996.
Lyonista Roy siirtyi 1996 Olympique Marseilleen. Pääsarjatasolle palanneen seuran paidassa Roy uurasti kolme kautta ja pääsi lähimmäksi mestaruutta kaudella 1998–1999, kun OM oli liigassa hopealla. Kyseisen kauden jälkeen Roy siirtyi Sunderlandiin, jossa pelasi 27 valioliigaottelua.
Ura valmentajana
Pelaajauransa jälkeen Roy on toiminut OGC Nicen organisaatiossa urheilutoimenjohtajana vuodesta 2009 lähtien. Lisäksi hän on toiminut televisiokanava Direct 8:n asiantuntijana. Maaliskuussa 2010 hänet nimitettiin yhdessä René Marsiglian ja Frédéric Giorian kanssa vastaamaan seuran edustusjoukkueen valmennuksesta Didier Ollé-Nicollen potkujen jälkeen. Royn johdolla OGC Nice säilytti paikkansa pääsarjassa. Kauden jälkeen hänen sopimustaan jatkettiin kauden 2010–2011 loppuun. Kausi 2011–2012 lähti Royn suojattien osalta huonosti käyntiin. Marraskuun puolivälissä seurajohto siirsi Royn päävalmentajan paikalta seuran urheilutoimenjohtajaksi.
Nice-pestinsä jälkeen Roy toimi urheilutoimenjohtajana RC Lensissa 2017–2019. Joulukuussa 2019 hänestä tuli englantilaisen Watfordin urheilutoimenjohtaja. Hän jätti tehtävänsä kauden 2019/20 jälkeen, kun Watford putosi Englannin Valioliigasta.
Suomalainen lastenkirjallisuus
1500–1700-luvut
Lastenkirjallisuuden perustan luovat kansansadut, jotka ovat säilyneet kansanperinteen suullisen muodon tallentumina. Kuitenkin painetun suomalaisen lastenkirjallisuuden ja samalla kaiken suomalaisen kirjallisuuden alkuna pidetään uskonpuhdistaja Mikael Agricolan Abckiriaa vuodelta 1543. Se sisältää tavuharjoituksia sekä nimiölehdelle sijoitetun Oppe nyt wanha / ja noori -runon, mikä antaa viitteitä, että aapinen olisi tarkoitettu aikuisten lisäksi myös lapsille, jotta nämäkin oppisivat lukemaan. Abc-kiria onkin toiminut aapiskirjallisuuden tiennäyttäjänä. 1500-luvun lastenkirjallisuutta hallitsivat aapiset ja lukukirjat, kun taas 1600-luvulla ilmestyi myös katekismuksia, hengellisiä ja maallisia neuvokirjoja, yleisteoksia sekä satuja. Lastenkirjojen tavoitteena oli lukutaidon opettaminen, kunnon kristityksi kasvattaminen sekä tuonpuoleiseen elämään valmistautuminen.
Hengellinen linja jatkui vankasti vielä koko 1700-luvun, jolloin ilmestyivät lasten raamatut ja raamatunhistoriat. Kirjojen avulla lapsista haluttiin kasvattaa sosiaalisia kunnon kansalaisia tämänpuoliseen elämään. Uskonnollisesta linjasta poiketen vanhin painettu satukokoelma on 1700-luvulta, Henrik Achreniuksen ulkomaisista saduista kotoistama Caxi Neljättä Kymmendä Satua vuodelta 1775.
Kirjoittajina suomalaisen lastenkirjallisuuden alkuvuosina toimivat miehet, jotka työskentelivät teologeina, yliopistojen ja muiden koulujen opettajina, pappeina, tiedemiehinä ja sanomalahtimiehinä. Myöhemmin lastenkirjailijoina kunnostautuivat pappilassa kasvaneet naiset sekä naisopettajat.
1800-luku
thumb|Sakari Topelius Suomessa oli 1800-luvun puoliväliin mennessä ilmestynyt siis jonkin verran enimmäkseen ruotsinkielisiä uskonnollis-moraalisia lastenkirjoja, joiden kohdeyleisönä olivat sivistyneistön lapset. Paremmin lapset huomioivan, varsinaisen lastenkirjallisuuden synty ajoittuu juuri 1800-luvulle, Topeliuksen ja voimistuneen suomalaisuusaatteen ajalle, jolloin syttyi into kerätä ja tallentaa suomalaisia kansanrunoja sekä –satuja.
Sakari Topelius
Zacharias (Sakari) Topelius viitoitti tien lastenkirjatraditiolle. Hänen satujensa pohjalla on aineksia kansansaduista, Raamatusta, Kalevalasta, lapsuudenkokemuksista sekä H. C. Andersenin saduista. Topeliuksen kautta tapahtui myös romantiikan läpimurto, sillä kirjailija pyrki kehittämään lapsen emotionaalisuutta sekä luovuutta eikä pelkästään pyrkinyt opettamaan teoksillaan kieltä sekä sosiaalistumista, niin kuin ennen oli tehty. Topelius pyrki saduissaan tarjoamaan selkeitä ratkaisumalleja sekä opettamaan eroa hyvän ja pahan välillä. Tärkeällä sijalla olivat isänmaa, uskonto, luonto, kansan tulevaisuus ja menneisyys, sillä kirjojen avulla pyrittiin kasvattamaan nöyrää, ahkeraa ja lähimmäisrakasta kansaa.
1900-luvun alku
thumb|150px|Jalmari Finne Suomalainen lastenkirjallisuus, kuten kansainvälinenkin lastenkirjallisuus, oli ollut hyvin yhtenäistä koko 1800-luvun. Vuosisadan taitteessa tilanne kuitenkin muuttui, sillä nuortenkirja eriytyi lastenkirjasta, ja tytöille ja pojille alettiin räätälöidä omanlaisiaan kirjoja. Käännöskirjallisuuskin vaikutti kotimaiseen tuotokseen, tosin Suomessa satua pidettiin sopivampana lapselle kuin fantasiaa, joka lastenkirjallisuuden johtomaassa Isossa-Britanniassa kukoisti. Suomalaiset sadut ottivat yleisestikin 1900-luvun alkupuolella vaikutteita Grimmin veljeksiltä, Andersenilta sekä Topeliukselta. Näiden rinnalle kansansadut toivat uudelle sadulle muotoa ja sisältöä, jolloin päästiin käsiksi yleismaailmallisiin teemoihin kuten köyhyys ja rikkaus, rohkeus ja pelkuruus sekä hyvän voitto pahasta. Lapsen kuolemaakaan ei ohitettu lastenkirjallisuudessa, vaan se oli tuttu aihe niin saduissa kuin runoissakin. Valta-asemaan nousikin uusi suomenkielinen taidesatu, joka syntyi kansansadun ja topeliaanisen sadun pohjalta. Suomenruotsalaisessa lastenkirjallisuudessa taas valta-asemaa pitivät 1900-luvun alkupuolella inhimillistetyt eläimet ja elävät leikkikalut. 1920- ja 30-luvuilla perinteinen satu piti pintansa modernia satua vastaan, mutta molempia kuitenkin julkaistiin.
Anni Swan
Anni Swan uudisti Topeliuksesta alkanutta satuperinnettä luomalla suomenkielisen symbolisen sadun. Hänen tuotannossaan näkyy niin Topeliuksen, Andersenin kuin Grimmin veljestenkin vaikutus. Swanin klassinen satutuotanto loi perinteet, jonka piirissä muu satukirjallisuus pysyi pitkälti 1940-luvulle asti. Swanin saduissa on keskeisellä sijalla ihmisen ja luonnon suhde sekä pyrkimys tasapainoon niiden välillä. Toinen tärkeä kuvauksen kohde on naisen sosiaalisen aseman muuttuminen, kuten Ihmekukassa 1905, ja modernin tytön hiljainen kypsyminen Marjaanan helmikruunussa 1912. Swan ei ajanut pedagogista tai moraalista ohjelmaa vaan pyrki puhtaaseen omaleimaiseen satuun, jossa hallitsevat näkymättömät eettiset lait. Lisäksi Anni Swan vakiinnutti suomenkielisen nuortenromaanin teoksillaan, joissa kuvasi nuorten elämää vuosisadan taitteessa, sekä suomensi runsaasti satuja, kuten Liisan seikkailut ihmemaassa
Jalmari Finne
Jalmari Finne Kiljusineen laajensi sadun kenttää. Finnen lapsiburleskit tai puolisadut karnevalisoivat perinteisen vanhemmuuden sekä yhteiskunnan vakiintuneet instituutiot. Kiljusissa päähenkilöksi astuu kaikkivoipa, estoton lapsihahmo, jonka kohellukseen osallistuu koko muu karrikoitu perhe. Toisella tapaa Finnen Kiljuset olivat hyvin merkittävä kirjallinen tapaus, sillä ne muodostivat ensimmäisen pitkähkön suomenkielisen lastenkirjasarjan: ensimmäinen osa Kiljusen herrasväki ilmestyi vuonna 1914 ja viimeinen Kiljuset palaavat vuonna 1925. Kiljusissa erilaista oli se, että tapahtumat sijoittuvat realistiseen ympäristöön, mutta itse toiminta on hyvin epärealistista. Kirjoissa yhteiskunta joutuu auttamattomasti niin satiirin kuin parodiankin kohteeksi.
Sotavuodet ja 1950-luku
thumb|Tove Jansson 1940-luvulla alkoi kirjatehtailun aika, jolloin uusia lastenkirjoja ilmestyi runsaasti, mutta laatu ja arvostus kärsivät. Vaikka sotavuosien aikana julkaisukynnys madaltui, luotiin tuolloin silti pohjaa modernille lastenkirjallisuudelle, sillä alettiin vihdoin hylätä jo vanhentuneeksi käynyt topeliaaninen perinne. Lasten- ja nuortenkirjallisuuteen alkoi ilmestyä ajankohtaisuutta talvi- ja jatkosodan sekä jälleenrakennuksen hengen mukaisesti, mutta silti 1940–1950-lukujen lastenkirjallisuudessa sota ei suuremmin näkynyt. Kotimaisen sadun pelastajaksi nousi Yrjö Kokko teoksellaan Pessi ja Illusia, ja sittemmin 1950-luvulla Tove Jansson tarjoili muumien muodossa uudenlaista satuperinnettä suomalaisille. Muuten 1950-luvulle tunnusomaista oli tunnettujen aikuiskirjailijoiden vierailu lastenkirjallisuuden puolella. Modernismin nimissä muun muassa Kirsi Kunnas (Tiitiäisen satupuu 1956) ja Oiva Paloheimo (Tirlittan 1953) kirjoittivat kokeellista lastenkirjallisuutta. Kuitenkin valtavirtana pysyi edelleen lyhyt, opettavainen satutyyppi.
Yrjö Kokko
Yrjö Kokon Pessi ja Illusia (1944) on osa perinteisen eläinsadun jatkumoa personoituine kasveineen ja eläimineen, jotka kuvaavat samalla allegorisesti ihmisen heikkouksia. Oikeastaan kyseessä on kuitenkin fantasiatäytteinen satu, jonka aihe löytyy suomalaisesta luonnosta. Kirjailijan tiedemiesmäiset havainnot ovat muuttuneet runoilijan käsissä saduksi, jossa näkyy kaikuja sodasta sekä sodan laukaisema pako vastuusta. Teoksen uudistavuutta ei ymmärretty ilmestymisajankohtana, vaikka se saikin positiivisen vastaanoton ja menestyi useissa maissa.
Tove Jansson
Suomalaiset ottivat Janssonin muumit hitaasti omikseen, sillä suomenkielisessä lastenkirjallisuudessa ei ollut totuttu fantasiakirjallisuuden perinteeseen. Vuonna 1955 suomennettiin ensimmäisenä Muumipeikko ja pyrstötähti, Janssonin toinen muumikirja, joka oli kirjoitettu ruotsiksi jo yhdeksän vuotta aikaisemmin. Muumien fantasiamaailma oli täysin uudenlainen, sillä se ei pohjautunut mitenkään suomalaiseen kansansatutraditioon. Muumiperheen erilaiset roolimallit sekä Mörön pelko olivat uusia elementtejä suomalaisessa lastenkirjallisuudessa ja poikkesivat vanhahtavista kasvatusihanteista. Lajia rikkoivat myös aikuistenkirjallisuudesta lainatut tyylikeinot parodia, satiiri ja allegoria. Vasta 1980- ja 1990-luvuilla muumikirjat vakiintuivat nykyiseen arvoonsa.
1960- ja 1970-luvut
1960- ja 1970-luvuilla lastenkirjallisuuden holhoava ote vähentyi ja tapahtui uusi murros kirjailijakunnan vaihtuessa. Pedagogisesta otteesta ei toki luovuttu kokonaan mutta ajateltiin, että lapsia ympäröivästä maailmasta piti kertoa totuudenmukaisesti, ja myös negatiiviset asiat nähtiin tärkeiksi lapsen kehitykselle. Radio, televisio ja teatteri tarjosivat paljon ohjelmaa lapsille, mikä kannusti uuden, nopeatempoisen ja runsaasti vuoropuhelua sisältävän saduston synnyttämiseen. Samalla suomalaisen saduston hahmot ja maailma reaalistuivat, sillä tavalliset lapset syrjäyttivät noidat, möröt ja prinsessat. Reaalistuminen johti myös satujen neutralointiin ja raakaan silotteluun, esimerkiksi Punahilkan eväskorin viinipullo vaihtui mehupulloksi. Lisäksi ajankuva ja ajankohtaisuus näkyivät saastumisen tuomisena lastenkirjoihin. Elinkeinorakenteen myötäily puolestaan vaikutti aiheiden tasolla, sillä useissa lastenkirjoissa muutettiin maalta kaupunkiin.
Katherine Rawls
Katherine Louise Rawls (14. kesäkuuta 1918 Nashville – 8. huhtikuuta 1982 White Sulphur Springs) oli yhdysvaltalainen uimahyppääjä ja uimari. Hän edusti seuratasolla Miami Beach Swimming Clubia.
Suomalainen lastenkirjallisuus
Uusi satu
1980-luvulla yleistyi ensin lastenkirjallisuudessa intertekstuaalisuus eli viittailu aiempaan kirjallisuuteen. Mytologian vaikutus jatkui ja näkyi eläinsatujen lisäksi muussa satukirjallisuudessa, johon sen ainekset ovat tuoneet uudenlaista syvyyttä. Tyypilliseksi on tullut lajirajojen liukuminen myös saduissa. Lapsen näkökulman tavoittelu puolestaan johtaa usein fantasian ja arjen ehjään nivoutumiseen.
Katherine Rawls
Rawls tuli uintiperheestä. Hänen siskonsa Dorothy ja Evelyn menestyivät uinnissa kansallisella tasolla ja veli Sonny oli erinomainen uimahyppääjä.
Suomalainen lastenkirjallisuus
Nykyajan helppolukuiset sarjat
Oma paikkansa nykyisessä lastenkirjallisuudessa on helppolukuisilla sarjoilla, joiden tehtävänä on ohjata aloittelevaa lukijaa. Helppolukuisuus tarkoittaa, että kirjat on kohdennettu juuri tietynikäisille lukijoille, kirjat ovat pienen lukijan käteen sopivia ja kannet värikkäitä. Mitä nuorempi lukija on kyseessä, sitä helpompaa teksti on rakenteeltaan ja pisimmät sanat tai jopa koko kirja on tavutettu. Helppolukuiset kirjat lähestyvät tyyliltään perinteistä kotikertomusta, sillä niissä kerrotaan arkipäivän iloista ja suruista, välillä myös suuremmista lasten mieltä kuohuttavista asioista.
Metsäkauris
Metsäkauris (Capreolus capreolus) on Euroopassa yleisenä elävä pienikokoinen, lyhythäntäinen ja monenlaisiin elinympäristöihin sopeutunut hirvieläin. Laji on levittäytynyt Suomeen 1900-luvulla sekä luontaisesti että siirtoistutusten avulla, ja nykyisin se on tärkeä riistaeläin. Paikannimitutkimuksen perusteella on arveltu, että metsäkauriita olisi elänyt Ahvenanmaan lisäksi manner-Suomessa aiemminkin, mutta asiasta ei ole varmaa tietoa.
Suomalainen lastenkirjallisuus
Lastenkirjallisuuspalkinnot
Suomessa jaetaan useita lasten- ja nuortenkirjallisuuspalkintoja, joista merkittävin lienee Suomen Kirjasäätiön vuodesta 1997 vuosittain jakama Finlandia Junior -palkinto. Vuosittain jaetaan muun muassa myös Arvid Lydecken -palkinto, Kaarina Helakisa -palkinto ja Lasten LukuVarkaus -palkinto. Suomen tietokirjailijat jakaa vuosittain Tietopöllö-palkinnon lapsille ja nuorille suunnattusta tietokirjallisuudesta.
Katherine Rawls
Rawls kilpaili 14 vuoden iässä Los Angelesin olympialaisissa 1932, joissa hän sai ponnahduslaudalta hopeamitalin. Hän rikkoi samana vuonna sekauinnissa, jossa hän oli voittamaton kahdeksan vuoden ajan putkeen. Rawls sai ponnahduslaudalta olympiahopeaa toistamiseen vuoden 1936 kisoissa ja kilpaili lisäksi 100 metrin vapaauinnissa, jossa hän sijoittui seitsemäneksi, ja 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä, josta Yhdysvallat sai pronssia. Rawls voitti kotimaassaan 33 AAU:n mestaruutta, mikä oli siihen aikaan kisojen ennätys. Hän menestyi toisiinsa verrattuna erilaisissa lajeissa, vapaa-, rinta- ja selkäuinnissa uimahyppyjen lisäksi. Rawls voitti ensimmäisenä naisena neljä mestaruutta yksissä maansa mestaruuskisoissa tehdessään sen vuonna 1937, ja toisti saman seuraavana vuonna.
Metsäkauris
Piirteet
pienoiskuva|160px|vasen|Sarvipäinen uros.
Suomalainen lastenkirjallisuus
Lastenkirjallisuuspalkinnot
IBBY Finland jakaa joka kolmas vuosi Anni Swan -mitalin ja Lounais-Suomen Kirjailijat ry joka toinen vuosi Anni Polva -palkinnon. Vähintään joka toinen vuosi jaetaan myös Suomen Kirjailijaliiton Tirlittan-palkinto. Lastenkirjainstituutti palkitsee vähintään joka kolmas vuosi lastenkirjallisuutta edistäneitä yksilöitä tai yhteisöjä Onnimanni-palkinnolla.
Katherine Rawls
Rawls lopetti uinnin vuoden 1938 maansa mestaruuskisojen jälkeen ja oli toisessa maailmansodassa ilmavoimien lentokonepilotti. Hän oli naimisissa lentäjä Theodore Rawlsin kanssa. Rawls toimi oman uransa jälkeen uimaopettajana White Sulphur Springsissä Länsi-Virginiassa, jossa hän kuoli syöpään vuonna 1982. Hänet nimitettiin uinnin kansainväliseen kunniagalleriaan vuonna 1965, ja Fort Lauderdalessa asunut Rawls on suuri syy sille, että galleria sijaitsee kyseisessä kaupungissa.
Suomalainen lastenkirjallisuus
Lastenkirjallisuuspalkinnot
Päätalo-insituutti järjestää vuosittain Napero-Finlandia-sadunkirjoituskilpailun, joka on tarkoitettu peruskoulun 1.–6.-luokkalaisille.
Metsäkauris
Äänet
pienoiskuva|160px|left|Metsäkauriin sorkanjälkiä lumessa.
Yksityistiepäivä
Yksityistiepäivä tai -päivät on tilaisuus, jossa käsitellään yksityisteiden ajankohtaisia hallinnon, talouden, rakentamisen, parantamisen ja kunnossapidon kysymyksiä.
Metsäkauris
Levinneisyys
Metsäkauris jaetaan neljään alalajiin, joiden yhteenlaskettu levinneisyysalue kattaa lähes koko Euroopan ja Turkin sekä osia Länsi-Venäjästä, Lähi-idästä ja Kaukasiasta. Lajia ei kuitenkaan tavata Irlannissa eikä monilla Välimeren saarilla. Laji on kuollut sukupuuttoon Israelista ja Libanonista, mutta Israelissa suunnitellaan sen takaisinistutusta. Luulöytöjen perusteella on päätelty lajin eläneen neoliittisella kivikaudella myös Jordaniassa, missä sitä ei enää nykyisin tavata.
Yksityistiepäivä
thumb|
Metsäkauris
Levinneisyys
Keski-Euroopan metsäkauriskannan kooksi arvioidaan noin 15 miljoonaa yksilöä. Runsautensa ja laajan esiintymisalueensa ansiosta laji on IUCN:n uhanalaisuusluokituksessa arvioitu elinvoimaiseksi. Poikkeuksena on Italiassa esiintyvä alalaji C. c. italicus, joka on uhanalainen. Kyseistä alalajia on jäljellä enää noin 10 000 täysikasvuista yksilöä. Aasiassa elävää siperianmetsäkaurista (Capreolus pygargus) pidettiin aiemmin metsäkauriin alalajina, mutta nykyisin sen katsotaan olevan oma, erillinen lajinsa.
Yksityistiepäivä
Tilaisuudet on tarkoitettu yleensä:
Metsäkauris
Levinneisyys
Suotuisissa olosuhteissa metsäkauris pystyy lisääntymään ja laajentamaan levinneisyyttään tehokkaasti, koska nuoret yksilöt joutuvat vaeltamaan pois synnyinseudultaan aikuisten voimakkaan reviirinpuolustuksen takia. Merkittävin este nykyisen elinalueen laajentumiselle on pohjoisten alueiden paksu lumikerros. Koska metsäkauris on pieni ja lyhytjalkainen, jo noin puolen metrin syvyinen lumikerros vaikeuttaa merkittävästi sen ravinnonsaantia. Lisäksi lyhyet jalat rajoittavat sen liikkuvuutta hangessa, ja se on siksi altis petoeläinten saalistukselle.
Yksityistiepäivä
Yksityistiepäiviä järjestävät lähinnä metsäkeskukset ja Suomen Tieyhdistys. Tieyhdistys on järjestänyt vuodesta 1995 lähtien Alueelliset Yksityistiepäivät -kiertueen 10–15 paikkakunnalla joka toinen vuosi. Osanottajia on ollut kiertueilla noin 2 500 henkeä. Yleensä mukana kiertueella on ollut myös alalla toimivia erilaisten palvelujen ja tuotteiden tarjoajia.
Metsäkauris
Esiintyminen Suomessa
Perinteisesti on ajateltu, että metsäkauris on manner-Suomessa aivan uusi eläinlaji, joka ei ole esiintynyt alueella aiemmin. Ei tunneta mitään fossiili- tai luulöytöjä tai muitakaan varmoja todisteita siitä, että lajia olisi elänyt Suomessa esihistoriallisena aikana. On kuitenkin arveltu, että myöhemmin, historiallisen ajan alussa, kauris olisi ollut metsäpeuran ohella runsas ja tärkeä riistaeläin, mutta olisi hävinnyt 1500- ja 1600-luvuilla sukupuuttoon kylmän kauden vallitessa. Oletuksen pohjalla on teoria siitä, että metsäkauris olisi tunnettu nimellä tarvas, ja tästä nimityksestä olisivat peräisin lukuisat Tarvas-alkuiset paikannimet, kuten Tarvasjoki.
Varmaa tietoa on se, että Ahvenanmaalla on elänyt metsäkauriita ainakin 1500-luvun alusta 1600-luvun alkuun. Kanta ei todennäköisesti ollut sinne luontaisesti levinnyt, vaan istutettu. Yksi ensimmäisistä asiaa koskevista maininnoista on kuningas Kustaa Vaasan kirje vuodelta 1537. Kirjeessä kuningas ilmoittaa kauriit yhdeksi niistä syistä, joiden takia hän haluaa liittää Ahvenanmaan hallinnon Tukholman linnan alaisuuteen. Ahvenanmaan metsäkauriita koskevat maininnat arkistoaineistoissa loppuvat 1600-luvun alun jälkeen, jolloin laji ilmeisesti hävisi saarelta kokonaan. Metsäkauris palautettiin Ahvenanmaalle istuttamalla niitä sinne 1950- ja 1960-luvuilla yhteensä 41 yksilöä. Laji on valittu Ahvenanmaan maakunnan nimikkoeläimeksi.
Norjassa ja Ruotsissa elää luonnonvarainen populaatio, jonka kantavanhemmat vaelsivat sinne jääkauden jälkeen Tanskasta, alueiden välillä tuolloin ollutta manneryhteyttä pitkin. Ilmaston kylmeneminen ja liiallinen metsästys johtivat tämän Skandinavian kannan pienenemiseen keskiajan jälkeen: 1800-luvun alussa kauriit olivat kadonneet Norjasta kokonaan ja Ruotsissa niitä eli vain Etelä-Skånessa. 1900-luvun alussa metsäkauris alkoi runsastua ja levittäytyä Suomea ympäröivillä alueilla sekä Norjassa ja Ruotsissa että Pohjois-Virossa ja Inkerissä. Runsastumisen yhdeksi syyksi on arveltu ilmaston lämpenemistä. Manner-Suomen ensimmäiset metsäkauriit havaittiin Tornion seudulla 1950-luvun tienoilla. Pysyviä populaatioita muodostui aluksi Pohjanlahden perukkaan Tornion-, Kemi- ja Oulujoen varsille, ja vasta myöhemmin Kaakkois-Suomeen. Kauriit olivat vaeltaneet kyseisille alueille luontaisesti rajojen takaa Pohjois-Ruotsista ja Karjalankannakselta. Kaakkois-Suomen ensimmäiset yksilöt havaittiin Ruokolahdella, ja osa niistä saattoi olla peräisin Inkerinmaan keisarillisesta metsästyspuistosta, jonne metsäkauriita oli aiemmin istutettu. 1980-luvulla eläimiä alkoi vaeltaa myös Koillis-Lappiin Inariin ja Utsjoelle Pohjois-Norjan rannikon kautta.
Siirtoistutukset ovat vaikuttaneet suuresti kannan leviämiseen varsinkin Etelä-Suomessa, jossa niitä tehtiin 1980-luvulla useilla paikkakunnilla. Ensimmäiset kuusi yksilöä vapautettiin vuonna 1980 Kemiöön, jonne ei kuitenkaan muodostunut pysyvää kantaa. Sen jälkeen tarhausta ja istutuksia toteutettiin esimerkiksi Hyvinkään seudulla, Pohjois-Hämeessä , Rajamäellä ja Lohjalla. Kauriita tuotiin Ahvenanmaalta, Ruotsista, Lapista ja Ähtärin eläinpuistosta. Kannat ovat tätä nykyä vahvat ja elinvoimaiset Etelä- ja Länsi-Suomessa sekä Pohjanlahden rannikolla.
Käyttäytyminen
pienoiskuva|Talvisin metsäkauriit kerääntyvät usein laumoihin. Metsäkauris voi olla liikkeellä kaikkina vuorokauden aikoina, mutta se on aktiivisin ilta- ja aamuhämärissä. Metsäkauriit elävät usein pienissä perheryhmissä, joihin kuuluu uros, 2–3 naarasta ja vasat. Varsinkin urokset voivat elää yksinäänkin. Urosten sarvet alkavat kasvaa kevättavella, ja ne ovat lopullisessa mitassaan jo loppukeväällä. Niitä peittää aluksi verinahka, jonka uros kuitenkin pian hankaa pois kelomalla sarvia puunrunkoihin ja oksiin. Kelomisen yhteydessä eläimen otsassa olevista hajurauhasista tarttuu puuhun hajuainetta, jolla uros merkitsee reviirinsä. Aikuiset urokset valtaavat jo keväällä itselleen reviirin, jolta ne ajavat pois kaikki muut samaa sukupuolta olevat yksilöt. Naaraatkin ovat hirvieläimeksi poikkeuksellisen reviiritietoisia, ja saattavat ajaa omat aikuiset vasansa pois lähistöltään. Karkotetut yksilöt voivat vaeltaa jopa 700 kilometrin päähän talvisesta elinalueestaan. Joillakin alueilla metsäkauriit vaeltavat talvisin myös ravinnon perässä. Pohjoismaissa lumisuus ei yleensä aiheuta vaelluksia, vaan Ruotsissa naaraiden on todettu päinvastoin vähentävän liikkumistaan paksun lumipeitteen aikana. Talvisin ravintoa etsiessään kauriit voivat lyöttäytyä suuriksi laumoiksi.
Metsäkauris pystyy juoksemaan nopeasti ja tekemään pitkiä hyppyjä. Se on myös taitava uimari. Pohjois-Euroopassa aikuisten yksilöiden merkittävin saalistaja on ilves, minkä lisäksi kettu voi syödä pieniä vasoja.
Ravinto
Metsäkauris kuuluu märehtiviin kasvinsyöjiin. Päivän aikana se voi käydä laiduntamassa jopa runsaat kymmenkunta kertaa, sillä pienenä eläimenä sen suhteellinen energiantarve on suuri. Ravintonaan se suosii energiapitoisia, helposti sulavia kasvikunnan tuotteita. Joillain seuduilla metsäkauriin ruokalistalle voi kertyä vuoden aikana jopa 1 000 kasvilajia. Ravinnonkäyttö vaihtelee vuodenaikojen mukaan. Kesällä metsäkauris syö enimmäkseen metsänreunojen vihreitä heinä- ja ruohokasveja. Myös marjat, jäkälät ja sienet kelpaavat ravinnoksi. Talvisin metsäkauriit joutuvat turvautumaan varpuihin ja puiden ja pensaiden oksiin, versoihin ja silmuihin. Pienen kokonsa takia ne eivät kuitenkaan pysty hyödyntämään niin korkealla olevia puiden oksia ja lehtiä kuin suuremmat hirvieläimet. Ne voivat etsiä latojen ympäriltä maahan pudonnutta kauraa ja heinää. Jos muuta ravintoa ei ole enää saatavilla, metsäkauris voi joutua turvautumaan männynneulasiinkin, joita se ei muutoin syö. Se ei aiheuta mäntytaimikoille niin paljon vahinkoa kuin hirvi, koska ei ylety katkomaan latvoja. Runsaslumisina talvina laji selviytyy hyvin pitkälle lisäruokinnan ansiosta.
pienoiskuva|Emo ja vasa.
Lisääntyminen ja elinikä
Metsäkauriiden pariutumisaika on loppukesällä. Suomen oloissa kiima-ajan kiivain kausi ajoittuu heinä–elokuun vaihteeseen. Tuolloin urokset puolustavat reviiriään aggressiivisesti muita uroksia vastaan ja yrittävät houkutella sinne naaraita. Naaras synnyttää alkukesällä, ja saa yleensä kaksi tai kolme vasaa kerrallaan.
Vanhin tunnettu metsäkauris eli vankeudessa 17,5-vuotiaaksi. Luonnossakin ne saavuttavat usein 15 vuoden iän.
Metsäkauris ja ihminen
pienoiskuva|180px|Metsäkauriiden [[trofee|trofeita.]]
Metsäkauris on levinneisyysalueillaan tärkeä riistaeläin. Ahvenanmaalla lajin metsästys alkoi vuonna 1973. Manner-Suomessa metsäkauriin metsästys aloitettiin vasta myöhemmin, ensimmäisenä Pohjanlahden perukassa. Suomessa uros on rauhoitettu 1.2.–15.5. ja 16.6.–31.8., naaras ja saman vuoden vasa 1.2.–31.8. Muina aikoina metsäkauriita saa Suomessa metsästää ilman pyyntilupaa. Myös pyyntimenetelmä on vapaa laissa erikseen kiellettyjä menetelmiä lukuun ottamatta, eli metsäkaurista saa ampua myös haulikolla ja jousiaseella. Rihlatulla luotiaseella metsästettäessä ampujan on kuitenkin ensin suoritettava metsästyslaissa säädetty ampumakoe. Metsästäjällä on vuonna 2005 laaditun asetuksen mukaan myös velvollisuus ilmoittaa riistanhoitopiirille kunkin kaadetuksi tulleen metsäkauriin ikä, sukupuoli, pyyntiajankohta ja -paikka. Metsästyksessä voidaan kesäaikaan hyödyntää erityisiä pillejä, joiden tuottama ääni houkuttelee varsinkin uroksia. Metsästäjien saama vuotuinen saalis on 2000-luvulla vaihdellut 2 800 ja 4 200 välillä.
Itävaltalaisen Felix Saltenin kuuluisan Bambi: Tarina metsästä -lastenkirjan Bambi on metsäkauris, joka on yleinen riistaeläin Keski-Euroopassa. Kirjaan perustuva Disney-yhtiön yhdysvaltalainen piirroselokuva Bambi kuvaa kuitenkin valkohäntäkaurista. Metsäkaurista ei esiinny Amerikassa.
Siuntion vaakuna
thumb|150px|Siuntion vaakuna Siuntion kunnanvaakuna on saanut aiheensa Uudenmaan maakunnan vaakunasta ja apostoli Pietarista, jolle on pyhitetty pitäjän keskiaikainen harmaakivikirkko vuodelta 1460. Vaakunassa toistuu maakuntavaakunan hopeiset aallot, ja avain on heraldiikassa Pyhän Pietarin symboli.
Vaakunan on suunnitellut A. W. Rancken, ja se vahvistettiin käyttöön 22. huhtikuuta 1950. Vaakunan selitys on ”sinisessä kentässä hirsittäin asetettu kultainen avain, jonka kieli muodostaa ristin ja perä on neliapilan muotoinen, kahden aaltokoroisen hopeahirren välissä”.
Orilampi (Lemi)
Orilampi on Etelä-Karjalassa Lemillä Kurkelan kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 3,7 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 850 metriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Kivijärven reitin valuma-alueella (14.19), jonka Hannanjoen valuma-alueeseen (14.197) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 98,7 metriä mpy.
Itä-Aasia
thumb|Itä-Aasian kartta
Itä-Aasia on maantieteellinen alue Aasiassa, johon kuuluvat Etelä-Korea, Japani, Kiina, Mongolia, Pohjois-Korea ja Taiwan. 38 prosenttia Aasian ja 22 prosenttia koko maailman ihmisistä asuu Itä-Aasian alueella.
Track Top-40
Track Top-40 on Tanskan virallinen top 40 -musiikkilista, jota julkaistaan viikoittain joka torstai. Se aloitti toimintansa vuonna 2007 korvaten aiemmin toimineen Hitlist-listan (2001-2007).
Dubain 24 tunnin ajo
thumb|Dubain Rata Dubain 24 tunnin ajo (Dubai 24 Hour) on moottoriurheilun kestävyyskilpailu, joka ajetaan Dubai Autodromen moottoriradalla Dubaissa. Ensimmäinen kestävyyskilpailu siellä ajettiin vuonna 2006. Kilpailu kestää nimensä mukaisesti 24 tuntia.
Li Xiannian
Li Xiannian (kiinaksi 李先念; pinyin: Lǐ Xiānniàn; 23. kesäkuuta 1909 – 21. kesäkuuta 1992) oli kiinalainen kommunistijohtaja ja maan presidentti vuosina 1983–1988.
Li liittyi Kiinan kommunistiseen puolueeseen jo vuonna 1927. Pitkän marssin aikana hän oli Puna-armeijan (sittemmin Kansan vapautusarmeijan) kapteenina. Sisällissodan päätyttyä hän toimi vuodesta 1949 lähtien Hubein maakunnan kuvernöörinä, ennen kuin nimitettiin valtiovarainministeriksi 1954. Politbyrooseen hän pääsi kaksi vuotta myöhemmin.
Herøy (Møre ja Romsdal)
Media
Paikallislehti Vestlandsnytt ilmestyy kahdesti viikossa.
Li Xiannian
Kulttuurivallankumouksen aikana Li joutui epäsuosioon, mutta nousi takaisin virkaansa Zhou Enlain myötä 1973, ja aloitti uudistukset kohti markkinataloutta. Hän toimi joitakin vuosia myös pääministerin sijaisena.
Şamaxın piirikunta
thumb|250px|Şamaxın piiri Azerbaidžanin kartalla. Şamaxın piirikunta on paikallishallintoalue Azerbaidžanissa. Vuonna 1930 perustetun piirin pinta-ala on 1611 neliökilometriä. Asukkaita on 92 500 henkeä (vuonna 2010).
Şamaxın piiri sijaitsee Azerbaidžanin keskiosassa. Se rajoittuu pohjoisessa Quban, idässä Xızın ja Qobustanin, etelässä Hacıqabulin sekä lännessä Ağsun ja İsmayıllın piireihin. Pinta-alasta suuri osa on Kaukasuksen itäisimpään osaan kuuluvaa vuoristoa.
Piirin keskus on Şamaxın kaupunki, josta on 135 kilometriä maan pääkaupunkiin Bakuun. Muita merkittävämpiä paikkakuntia ovat Şəhriyarin, Mədrəsən ja Sabirin taajamat. Kuntia on yhteensä 50 ja kyliä 58. Kaupunkiväestön osuus on 47,3 % (vuonna 2010).
Pi (elokuva)
Pi (π) on vuonna 1998 valmistunut yhdysvaltalainen psykologinen trillerielokuva, jonka on ohjannut ja käsikirjoittanut Darren Aronofsky. Elokuvan nimi viittaa matemaattiseen vakioon pii. Elokuva kertoo matemaattisesta nerosta Maximillian Cohenista, joka arvelee kaikkien luonnon asioiden olevan ymmärrettävissä lukujen avulla.
Şamaxın piirikunta
Seudulla oli aikaisemmin huomattavat venäläis- ja armenialaisvähemmistöt (17,8 ja 15,3 % vuonna 1959). Vuoden 1999 väestönlaskennan mukaan 97,8 % asukkaista on azereja ja 1,2 % turkkilaisia.
Piirin kautta kulkee Bakusta Georgian rajalle johtava M1-valtatie. Pääelinkeino on karjanhoitoon erikoistunut maatalous. Lisäksi viljellään viljaa ja viinirypäleitä sekä tuotetaan hunajaa.
Igor Zakurdajev
Igor Valerjevitš Zakurdajev (s. 26. tammikuuta 1987 Rïdder) on kazakstanilainen alppihiihtäjä.
Frankenstein vangitsi sielun
Frankenstein vangitsi sielun (Frankenstein Created Woman) on Terence Fisherin ohjaama brittiläinen kauhuelokuva vuodelta 1967. Sen tuotti Hammer Film Productions ja pääosaa näytteli Peter Cushing.
Nykyisin (2018) elokuva on saatavana DVD:llä.
Igor Zakurdajev
Zakurdajev on osallistunut maailmancupissa kahteen osakilpailuun, Val Gardenan supersuurpujotteluun ja syöksylaskuun vuonna 2010. Hän oli supersuurpujottelukilpailussa viideskymmenesviides ja syöksyssä 62:s.
Live in London (Steppenwolfin albumi)
Live in London on Steppenwolfin live-albumi vuodelta 1981. Se on ensimmäinen julkaisu nimellä John Kay & Steppenwolf. Kay oli koonnut yhtyeen uudelleen vuonna 1980.
Şamaxın piirikunta
Nähtävyyksiin kuuluvat Pirqulun luonnonpuisto, 600-luvulla rakennettu Şamaxın suuri moskeija, Gülüstanin ja Buğurtin linnoitukset sekä lukuisat muut historialliset kohteet.
Paikallislehtenä ilmestyy Şirvan.
Barry Sanders
Barry Sanders (s. 16. heinäkuuta 1968 Wichita, Kansas) on yhdysvaltalainen entinen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Hän pelasi koko kymmenvuotisen ammattilaisuransa Detroit Lionsin joukkueessa.
Sanders valittiin vuonna 2004 amerikkalaisen jalkapallon Hall of Fameen. Häntä pidetään yhtenä lajin kaikkien aikojen parhaista keskushyökkääjistä.
Ura
Sanders voitti yliopistourallaan Oklahoman osavaltionyliopiston joukkueessa parhaalle yliopistopelaajalle annettavan Heisman Trophyn vuonna 1988. Detroit Lions varasi hänet seuraavan vuoden NFL:n varaustilaisuudessa ensimmäisen kierroksen kolmantena pelaajana.
Sanders pelasi Detroitissa kymmenen kauden ajan, kunnes yllättäen ilmoitti heinäkuussa 1999 lopettavansa uransa, vain 31-vuotiaana. Hänet valittiin urallaan NFC-konferenssin joukkueeseen NFL:n tähdistöotteluun Pro Bowliin jokaisella pelikaudellaan.
Kuusen-suopursunruoste
Kuusen-suopursunruoste (Chrysomyxa ledi) on ruostesieni, jonka isäntäkasvina vuorottelevat suopursu ja metsäkuusi. Siitä käytetään myös nimiä kuusensuopursuruoste ja rämeruoste. Se leviää kuuselle soisilla alueilla Pohjois-Euroopassa harvakseltaan noin kymmenen vuoden välein ja aiheuttaa sekä nuorten versojen kellastumista että toisinaan jopa vesistöjen pinnalla ajelehtivia, sinänsä vaarattomia leväkukintoja muistuttavia oranssinkeltaisia lauttoja.
thumb|left|Ruosteen vaurioittamat vuosikasvaimet kellastuvat voimakkaasti Sienen suopursussa kehittyvät talvi-itiöt ovat läpimitaltaan noin 0,02–0,03 mm, ja ne saastuttavat kuusia, jossa vuorostaan kehittyy sienikuromia ja helmi-itiöitä. Kuusi ei yleensä kuole tautiin, mutta tuorein vuosiverso kuolee.
Tauti on kuvattu vuonna 1879. Erityisesti Koillis-Suomessa, kuten Kainuussa ja Kuusamossa, kuusen-suopursunruostetta esiintyy tiheämmin kuin muualla maassa.
Alppiruusuilla tavataan ruosteen muotoa Chrysomyxa ledi var. rhododendri.
Vaikuttaa epäselvältä, miten kuusella esiintyvä teerenleipätauti liittyy tähän lajiin. Sen on arveltu johtuvan toisesta kultaruostelajista teerenleipäruosteesta (Chrysomyxa woroninii), jonka on kuvannut tieteelle Tranzschel (1903). Toisaalta sen aiheuttama taudinkuva on erilainen: kokonaisten vuosikasvujen infektoituminen, jolloin yksi kasvukausi menetetään, tai jopa käpyjen infektoitumiseen. Toisaalta senkin katsotaan vuorottelevan jollain tavoin suopursunruosteen kanssa väli-isäntänä.
Weli Pölkki
Weli Niklas Pölkki (18. toukokuuta 1912 Leivonmäki – 24. maaliskuuta 1960 Kangasniemi) oli suomalainen runoilija.
Sými (kaupunki)
Sými on Kreikan kaupunki, joka sijaitsee Sýmin saarella Dodekanesian saaristossa ja kuuluu Sýmin kuntaan, Ródoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Kaupungin väkiluku on 2 354 (vuonna 2011). Kaupunki on Sýmin saaren pääkaupunki sekä Sýmin kunnan kuntakeskus.
Maantiede
Sýmin kaupunki sijaitsee Sýmin saaren pohjoisrannikolla luonnonsatamalahden pohjukassa. Se muodostuu kahdesta osasta. Niistä toinen on Gialós eli Káto Pólis (”Alakaupunki”), joka käsittää sataman ympäristön. Toinen on Chorió eli Áno Sými (”Ylä-Sými”), joka sijaitsee sataman yläpuolella.
pienoiskuva|vasen|Näkymä alakaupunkiin Áno Sýmin kástrosta eli linnasta.
Historia
Antiikin aikana kaupungin paikalla sijaitsi saaren poliksen eli kaupunkivaltion Symen kaupunkikeskus.
pienoiskuva|vasen|Sýmin kaupungin uusklassisia taloja. Chorióssa sijaitsevalla akropoliilla oli antiikinaikainen temppelialue ennen kuin vuonna 1407 Johanniittain ritarikunnan ritarit rakensivat akropoliille linnoituksen. Suuri osa linnoituksesta paloi toisen maailmansodan lopulla saksalaisten jätettyä sinne dynamiittia.
Nähtävyydet
Chorióssa toimii Sýmin museo, joka esittelee Sýmin saaren historiaa. Museossa on esillä käsikirjoituksia ja veistoksia hellenistiseltä ja roomalaiselta ajalta, bysanttilaisia kolikoita ja ikoneja, kansantaidetta sekä esimerkiksi gοuneláti, joka on Sýmin naisten perinteinen asu. Museon vieressä sijaitsee Chatziagapitóksen talo Sýmin suuruuden aikakaudelta 1800-luvulta. Kaupungissa toimii myös merenkulun historiaa esittelevä merimuseo.
Chorión ja Gialóksen välillä sijaitsee Noúlian kukkula, jolla sijaitsee luultavasti spartalaisten vuosina 411–412 eaa. pystyttämä hautamuistomerkki. Lisäksi Noúlialla on 20 tuulimyllyn rauniot.
VG-lista
VG-lista on norjalainen levymyyntitilasto, joka listaa muun muassa top 40 -singlet ja top 40 -albumit. Listaa julkaistaan viikoittain Verdens Gang -lehdessä sekä radiossa.
Pesäpallon miesten Suomen Cup 1969
Pesäpallon Suomen Cup järjestettiin miehille ensimmäisen kerran kesällä 1969. Kilpailun voitti Kouvolan Pallonlyöjät. joka oli myös Suomen mestari kyseisellä kaudella.
Loppuottelu
Cup-mestarit 1969: Pertti Salonen, Reino Susi, Ilkka Kauppinen, Anssi Vesala, Antero Vatto, Pekka Taulasalo, Pertti Lonka, Matti Lautala, Hannu Kiuru, Markku Löfman, Mikko Pöyhönen. Pelinjohtajana Timo Raussi.
Kertoja
Kertojan osallisuus tarinaan
Kertoja voi olla osallinen tai osaton kertomassaan tarinassa. Kertoja, joka ei osallistu tarinaan, on heterodiegeettinen, kun taas osallistuva kertoja on homodiegeettinen. Sekä ekstra- että intradiegeettiset kertojat voivat olla molempia. Esimerkiksi ekstradiegeettinen kertoja voi olla itse mukana omassa tarinassaan minä-muotoisena kertojana monologisessa kertomuksessa. Kertoja kertoo omasta elämästään ja itsestään olemalla kuitenkin ulkopuolinen itse tapahtumista. Tällöin ekstradiegeettinen kertoja on samalla homodiegeettinen kertoja. Kaikkitietävänä ja tarinaan liittymättömänä kertojana, kyseessä on ekstra- ja heterodiegeettinen kertoja. Intradiegeettinen kertoja voi taasen olla heterodiegeettinen, kun kyseessä on tarina, johon kertoja ei itse ole osallinen. Esimerkiksi Giovanni Boccaccion teoksessa Decamerone (1350–1353) on novelleja, joissa kolme nuorukaista ja seitsemän nuorta naista kertovat tarinoita erilaisten teemojen mukaan. Kukaan heistä ei kuitenkaan ole kertomiensa tarinoiden henkilöinä. Kyseessä on siis intra- ja heterodiegeettinen kertoja. Kertoessaan sen sijaan tarinaa, jossa kertoja on itse osallinen, kyseessä on sekä intra- että homodiegeettinen kertoja.
Kertojan luotettavuus
Kertoja voi olla luotettava tai epäluotettava. Luotettava kertoja ei herätä kysymyksiä, hän on suuri auktoriteetti, johon lukija luottaa. Toisaalta lukija huomaa suhtautuvansa varautuneesti kertojaan, joka vaikuttaa epäilyttävältä. Epäluotettava kertoja antaa itsestään merkkejä. Kerronnasta voi havaita joitain merkkejä, joista voi päätellä, että kertoja ei kerro kaikkea, vääristelee tai valehtelee. Epäluotettava kertoja voi olla tiedoiltaan rajoittunut. Hän saattaa kertoa perspektiivistä, joka on hänen oman etunsa mukainen. Yleensä epäluotettava kertoja paljastuu moraalinsa tai arvomaailmansa kautta, sillä ne ovat usein ristiriidassa itse tarina-aineksen tai lukijan arvomaailman kanssa. Epäluotettava kertoja voi olla epäpersoonallinen, kätkeytyvä kertoja, jota on hankala havaita. Hänet voi huomata edellä mainittujen asioiden lisäksi kerronnan epäharmonian kautta. Kerronnassa ei ole selkeitä virheitä, mutta kuvauksissa voi olla eriarvoisuutta. Lukija reagoi tähän panemalla vastaan. Toisaalla luotettava kertoja ei herätä epäilyksiä lukijassa.
Luotettavan kertojan voi jakaa hän-muotoiseen ja objektiiviseen. Hän-muotoinen on tarinan ulkopuolinen kertoja, joka saattaa kommentoida tarinaa. Kyseessä on kaikkitietävä kertoja, joka voi osallistua tarinaan kommentoimalla tai sukeltamalla tarinan henkilön pään sisälle. Kertoja on läsnä ja kuuluu tekstissä, jolloin lukijan ei tarvitse epäillä sen olemassaoloa ja luotettavuutta. Objektiivinen luotettava kertoja taas on neutraali ja piiloutuu kerronnan taakse. Hän jättää lukijalle tilaa luoda omia tulkintoja tekstistä. Ainoastaan, kun ilmoitetaan kuka on äänessä tai mikä paikka on kyseessä, kertoja tulee näkyviin.
Epäluotettavallakin kertojalla on kaksi eri päätyyppiä ja niistä useita erilaisia variaatioita. Toinen on minä-muotoinen tarinaan osallistuva kertoja. Minä-muotoinen kertoja on rajoittunut tiedoiltaan. Hän voi kertoa oman tarinansa, mutta suppeampana ja värittyneempänä kuin kaikkitietävä kertoja. Ristiriitaisuudet ovat hänelle ominaisia ja se, että kertoja puhuu yhtä, tapahtumat toista. Hän-muotoinen epäluotettava kertoja taasen kertoo tarinaa toisesta. Se joutuu arvailemaan ja pohtimaan päähenkilön tai muiden henkilöiden tapauksia, koska ei tiedä niistä, kuten kaikkitietävä kertoja. Kertoja on vielä suppeampi tiedoissaan kuin minä-muotoinen epäluotettava kertoja, mutta myös yhtä subjektiivinen. Hän-muotoinen kertoja pyrkii avaamaan todellista tilaa.
Havaittavuuden aste
Kertoja on aina olemassa tekstissä, vaikka hänet olisi lähes tyystin peitetty. Havaittavuuden merkkejä on löydettävissä, jos on tarkkana. Ne voi jakaa kuuteen eri tyyppiin. Näitä ovat miljöön kuvaus, henkilöiden identifiointi, ajallinen yhteenveto, luonteen määrittely, henkilöiden sanomatta tai ajattelematta jättämisen raportointi ja kommentaari. Seuraavassa hieman tarkemmin niistä.
Kertojan yleisö
Kertojan yleisö on se, kenelle hän kertoo. Joskus ekstradiegeettinen kertoja puhuttelee konkretisoitua yleisöään, esimerkiksi toteamalla: ”rakas lukija”, ”pyydän anteeksi”. Kertojan kohteina ei kuitenkaan ole fyysinen lukija, vaan ennemminkin fyysisen lukijan tulee rakentaa kertojan yleisö. Hän luo ymmärtävän yleisön. Viestintä tapahtuu aina samalla tasolla olevien kertojien ja heidän yleisöjensä välillä.
Ekstradiegeettisen tason kertojan ja yleisön lisäksi on sisäkkäisiä kertojia ja yleisöjä. Ensimmäisen tarinan sisälle on mahdollista syntyä muita tarinoita, niiden kertojia ja yleisöjä. Ne ovat alisteisia korkeammalle ekstradiegeettiselle tasolle, sen kertojalle, tarinalle ja yleisölle. Alisteiset kertojat ovat sisäkkäisiä kertojia ja yleisöt sisäkkäisiä yleisöjä. Hierarkkisuus tasoissa on ehdoton, sillä kunkin tason kertoja kertoo aina omalle yleisölleen, joka on samalla kertovalla tasolla. Tasoja voi olla useita. Sisäkkäinenkin kertoja voi olla osallinen tai osaton kertomuksessaan.
Fokalisaatio
Kertojan kerronta suodattuu aina jonkin ”äänen”, subjektiksi ymmärrettävän prisman läpi. Tätä kutsutaan fokalisaatioksi. Fokalisaatioita voi olla ulkoinen ja sisäinen. Kertoja-fokalisoija edustaa ulkoista fokalisaatiota. Tässä kertoja on selvä fokalisoija, sillä hänen havaintonsa antavat suunnan esitykselle. Kertoja-fokalisoija on yleinen vanhoissa, perinteisissä romaaneissa. Henkilö-fokalisoija taasen edustaa sisäistä fokalisaatiota, koska siinä ollaan tarinan maailmassa, tapahtumien sisäpuolella. Sisäistä ja vaihtuvaa fokalisaatiota suosivat etenkin modernit romaanit. Kertojaa tarvitaan välittämään fokalisoitava maailma. Kertoja vaihtuu fokalisoijaksi, kun hän kertoo toisen tunnustamiset ja havainnot. Tällöin kerronta suodattuu fokalisoijan perspektiivin läpi. Niinpä ääni pysyy samana. Ainoastaan fokalisoija vaihtuu.
Viitteet
Voice over
Anna Berecz
Anna Berecz (s. 4. syyskuuta 1988 Budapest) on unkarilainen alppihiihtäjä.
Berecz on osallistunut maailmancupissa viiteen osakilpailuun vuodesta 2007 lähtien, mutta ei ole päässyt maaliin asti yhdessäkään kisassa.
Berecz kilpaili MM-kisoissa ensimmäistä kertaa vuonna 2007, jolloin hän oli pujottelussa neljäskymmenestoinen ja suurpujottelussa viideskymmeneskolmas. Hän sai vuoden 2009 kisoissa parhaan sijoituksensa supersuurpujottelusta, jossa hän oli kolmaskymmenesneljäs. Berecz osallistui Vancouverin olympialaisissa 2010 viiteen lajiin. Hänen paras sijoituksensa kisoissa oli 27. tila alppiyhdistetystä. Berecz sai toistaiseksi parhaan MM-sijoituksensa Garmisch-Partenkirchenissä 2011, kun hän oli 27. superalppiyhdistetyssä.
Joan Laporta
thumb|right|Joan Laporta Joan Laporta i Estruch (s. 29. kesäkuuta 1962 Barcelona, Katalonia, Espanja) on katalonialainen juristi. Hän toimii urheiluseura FC Barcelonan puheenjohtajana vuodesta 2021 lähtien.
Laporta on valmistunut Barcelonan yliopistosta.
Thor amboinensis
Thor amboinensis on pienikokoinen trooppisten vesien katkarapu. Se kasvaa noin kolme senttiä pitkäksi, ja siinä on valkoisia täpliä kullanruskealla pohjalla. Se elää Tyynenmeren länsi- ja keskiosissa usein symbioosissa Heteractis-suvun merivuokkojen kanssa.
Thor amboinensis -katkarapuja pidetään joskus riutta-akvaarioissa, varsinkin pienissä nanoriutta-tyyppisissä altaissa. Ne vemputtavat peräpäätään kävellessään, mikä selittää niiden markkinointinimen ”sexy shrimp”.
Iso-Valkeinen (Kuopio)
Iso-Valkeinen on järvi Kuopiossa kantakaupunkialueella. Isossa-Valkeisessa on kaksi saarta, ja järveen työntyy pohjoisesta Majaniemi. Järven yli kulkee Valtatie 5 pääosin pengertä pitkin. Ison-Valkeisen rannalla on urheilukalastuspaikka. Järven pinta-ala on 37,18 hehtaaria.