cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tase
Tasearvot
Taseeseen merkityt varallisuusarvot eivät välttämättä vastaa omaisuuden käypiä arvoja (markkina-arvoja). Kirjanpitosäännöistä johtuu, että varallisuus arvostetaan usein muuhun kuin siihen arvoon, joka omaisuudesta myytäessä saataisiin. Omaisuuden arvo taseessa on tavallisesti pienempi tai korkeintaan yhtä suuri kuin sen käypä arvo.
Tasearvojen alhaisuus ei yleisesti ottaen johdu siitä, että yritykset pyrkisivät peittelemään varojaan, vaan kyse on lain vaatimuksesta. Vakavaraisuus on tavoiteltua, sillä se vaikuttaa mm. yrityksen lainarahan hintaan. Peittelyn sijasta ongelmana saattaakin olla tasearvojen liioittelu. Nykyinen IFRS-standardi antaa mm. vapauksia erilaisten aineettomien erien kirjaamiseen, mikä saattaa aiheuttaa sen, että erityisesti pörssiyhtiön taseessa on varallisuutta, jolla ei ole reaalista pohjaa.
Yhtiön verotus ei perustu taseeseen vaan tulokseen. Taseella on kuitenkin merkitystä yhtiön omistajien verotuksessa, sillä yhtiön varallisuus vaikuttaa mm. omistajien osinko-, lahja- ja perintöverotuksessa. Tase vaikuttaa myös siihen, kuinka paljon varoja yhtiö voi jakaa omistajilleen esimerkiksi osinkoina.
Ilmatorjunta
thumb|250px|[[Intialaisen maasta ilmaan - Akash-ilmatorjuntaohjuksen laukaisu.]] Ilmatorjunta on aselaji, jonka tehtävänä on suojata kohteita vihollisen ilmahyökkäyksiltä estämällä tai häiritsemällä vihollisten ilma-alusten toimintaa. Laajemmin käsitettynä ilmatorjunta on toimintaa, jolla pyritään ylläpitämään jonkun tietyn alueen ilmaherruutta, tai toimintaa jolla pyritään vaikeuttamaan vastustajan ilma-aseen tehokasta käyttöä ja minimoimaan ilma-aseen käytön vaikutuksia.
Toiminnallisesti ilmatorjunta voidaan jakaa lyhyen kantaman lähi-ilmatorjuntaan, keskikantaman ilmatorjuntaan, pitkän kantaman alueilmatorjuntaan sekä ilmasuojeluun.
Lyhyen kantaman ilmatorjunta
Suomessa lyhyen kantaman ilmatorjunta jaetaan vielä lyhyen ja erittäin lyhyen kantaman ilmatorjuntaan.
Erittäin lyhyen kantaman ilmatorjunta
Erittäin lyhyen kantaman ilmatorjunnassa torjuntaetäisyys on alle viisi kilometriä ja torjuntakorkeus alle kolme kilometriä.
Ilma-ammunta
Lähi-ilmatorjuntaa voidaan suorittaa rynnäkkökiväärin ilma-ammunnalla, mikä Suomessa opetetaan asepalveluksessa peruskoulutuskaudella, kevytkonekiväärin ilma-ammunnalla tai ilmatorjuntakonekiväärin ammunnalla. Ilma-ammuntaa voidaan kuitenkin harjoittaa periaatteessa millä tahansa suorasuuntausaseella.
IT-konekiväärit ovat jalkaväen tukiaseita. Varsinainen ilmatorjunta-aselaji käyttää järeämpiä ilmatorjuntakanuunoita, tai -ohjuksia.
Ohjukset
Erittäin lyhyen kantomatkan ilmatorjunnan piiriin kuuluvat olkapäältä laukaistavat ohjukset, jollaisia ovat Suomessa yhdysvaltalaiset kunnostetut Stinger RMP Block 1 -ohjukset, jotka päätettiin hakkkia vuonna 2014. Palveluskäytössä se tunnetaan nimellä Ilmatorjuntaohjus 15 (ITO15). Merivoimilla on aluksillaan vastaavia ranskalaisia Matra Mistral-ohjuksia. Laivoilla ohjuslaukaisin on kiinteässä telineessä.
Kevyt ilmatorjuntakanuuna thumb|250px|ZU-23-2 ilmatorjuntatykki. Prikaatien ilmatorjuntapattereissa käytetään esim. 23 mm putkilla varustettuja kanuunoita. Suomessa on käytössä venäläisvalmisteisia kaksiputkisia ZU-23-2-ilmatorjuntatykkejä kalustona (23 Itk 61, puhekielessä ”Sergei”) Kanuunan tulinopeus on 2×17 laukausta sekunnissa, ja ammuksen lähtönopeus on yli 970 m/s. 23 ItK 61:iä on modernisoitu Suomessa muun muassa tähtäyslaitteiden osalta, minkä vuoksi uudistetuista kevyistä ilmatorjuntakanuunoista käytetään merkintää 23 ItK 95 uudistamisvuoden 1995 mukaan. 23 ItK 61 on todella tehokas osaavissa käsissä.
Lyhyen kantaman ilmatorjunta
thumb|250px|Sveitsiläisen Oerlikonin valmistama 35 mm:n ilmatorjuntakanuuna, [[35 Itk 88.]] thumb|250px|[[Yhdysvaltain armeijan ilmatorjuntajoukkoja Algeriassa.]] Varsinaisessa lyhyen kantaman ilmatorjunnassa torjuntaetäisyys on 5–10 kilometriä ja korkeus 3–5 kilometriä.
Kanuunat Suomessa käytetään sveitsiläisiä 35 mm:n kevyitä ilmatorjuntakanuunoita (35 Itk 88) sekä ilmatorjuntapanssarivaunuja Itpsv 90 Marksman ja ItPsv SU-57.
Keskipitkän kantaman ilmatorjunta
Keskipitkän kantaman ilmatorjunta Suomessa perustuu norjalais-yhdysvaltalaiseen NASAMS-kalustoon. NASAMSin ohjus perustuu hävittäjissä käytettyyn AMRAAM-ohjukseen.
Ilmatorjunnan korkeatorjuntakyvyn kehittämiseksi päätettiin vuonna 2023 hankkia David´s Sling -järjestelmä Israelista. Järjestelmä on tarkoitus ottaa käyttöön 2020-luvun loppupuolella. Järjestelmän kolutus sekä henkilökunnalle että varusmiehille tullaan toteuttamaan Panssariprikaatissa toimivassa Helsingin ilmatorjuntarykmentissä.
Pitkän kantaman ilmatorjunta
Pitkän kantaman ilmatorjunnan torjuntaetäisyys on vähintään viisikymmentä kilometriä yli kahdenkymmenen kilometrin korkeuteen. Tälle etäisyydelle ei Suomessa ole ilmatorjuntaohjuksia. Pitkän kantaman ilmatorjunta onkin torjuntahävittäjien vastuulla.
Aseistus
Ilmatorjunta on käyttänyt aseistuksenaan useita erilaisia tykkejä aina siitä lähtien, kun ensimmäiset lentokoneet ottivat osaa sotilastoimiin ensimmäisessä maailmansodassa. Ensimmäisten ilmatorjunta-aseiden tarkkuus ei ollut kehuttava, mutta toisaalta ilma-asekaan ei ollut vielä sotaa ratkaisevassa asemassa.
Toisen maailmansodan jälkeen kehitettiin lisäksi maasta ammuttavia ilmatorjuntaohjuksia, jotka liitettiin osaksi ilmatorjuntaa.
Nykyään sekä tykkejä että ohjuksia käytetään rinnakkain. Ilmamaalien osoittamiseen käytetään tarkkoja tutkia sekä laskimia.
Ilmatorjuntajoukot toimivat yhteistyössä hävittäjien kanssa muodostaen yhdessä ilmavalvonnan kanssa ilmapuolustuksen.
Historia
Pitkän kantaman ilmatorjuntatykkeinä käytettiin yleisesti tavallisten tykistöjärjestelmien mukaelmia. Aluksi standardiosille tehtiin vain uudet jalustat, mutta ennen toista maailmansotaa ilmatorjuntatykit kehittyivät omaksi tyypikseen, jolla oli paljon parempi suorituskyky.
Osana kenttätykistöä
Suomessa ilmatorjuntatykistön kehitykseen vaikuttivat rannikkotykistön upseerit kapteeni Åke Törnroos ja jääkärieverstiluutnantti Väinö Valve. Ilmatorjunta oli erityisen tärkeää kiinteisiin asemiin sijoitetuille kenttätykistölle, jolla oli järeitä tykkejä ja jonka sijainti oli tunnettu. Ilmatorjuntavastuu kuului aluksi rannikkotykistölle, mutta myös kenttätykistössä aloitettiin ilmatorjuntakoulutus 1926.
Osana ilmavoimia
Ilmatorjunta erkani aselajina kenttätykistöstä 1. tammikuuta 1939, jolloin se siirtyi samalla maavoimien puolustushaarasta ilmavoimille. Eversti Frans Helmisestä tuli Suomen ensimmäinen ilmatorjuntatarkastaja.
Tilastollisesti jokaista ilmatorjuntajoukkojen asetta kohden pudotettiin yksi neuvostoliittolaiskone ja vaurioitettiin toista konetta. Ammuksia kului raskailla tykeillä keskimäärin 163, 40 mm:n tykeillä 391 ja 20 mm:n tykeillä 474, mitä on pidettävä vähäisenä.
Jatkosotaan mennessä ilmatorjuntaa vahvistettiin moninkertaiseksi hankkimalla saatavissa olevia aseita. Ilmatorjunta-asetyyppien määrä kasvoi yli 50:een, mikä vaikeutti huoltoa ja koulutusta.
Kova paine Suomen ilmatilaan kohdistui helmikuussa 1944, kun Neuvostoliitto yritti suostutella Suomea rauhaan lisäämällä painetta ilmatilassa. Neuvostoliiton kaukotoimintailmavoimat (ADD) hyökkäsivät raskain voimin Helsinkiin, Kotkaan, Turkuun, Ouluun ja Rovaniemellä yöllä.
Helmikuun 1944 strategisten pommitusten jälkeen seuraava merkittävä koetus oli Kannaksen suurhyökkäys 1944, missä kohteena oli kaupunkien sijasta kenttäarmeija. Koko ilmatorjunta-aseistuksesta kenttäarmeijan käytössä oli vain 1/3, joten sitä olisi voinut siirtää osaksi asutuskeskuksista ja sisämaan kohteista (2/3) osaksi kenttäarmeijan tueksi. Taistelujen kiivaudesta kertoo se, että 95 % (1 031) ilmatorjunnan pudotuksista tapahtui kenttäarmeijan sotatoimialueella. Ilmatorjunnan osuus jatkosodan aikana pudotetuista koneista oli 36,9 %, mutta vuonna 1944 50 %.
Kylmä sota tuo ohjukset
Toisen maailmansodan loppua leimasi Yhdysvaltain Japania vastaan käyttämät atomipommit. Korkealla lentäviin strategisten pommikoneiden lauttoihin eivät ilmatorjuntatykit ylettyneet. Siksi etu alkoi olla hyökkääjällä. Neuvostoliitto saavutti Yhdysvaltoja 1949 tuottamalla oman ydinaseen ja kopioimalla pommin kuljettamiseen kykenevän Tupolev Tu-4:n yhdysvaltalaisesta Boeing B-29 Superfortressista.
Toinen ilmatorjuntatykkien ongelma oli se, että keveiden hävittäjäkoneiden lentonopeudet olivat suihkumoottorien käyttöön oton jälkeen kasvaneet niin paljon, etteivät ilmatorjuntatykit pysyneet rynnäköivien lentokoneiden perässä.
Ratkaisuksi alettiin kehitellä ilmatorjuntaohjuksia ilmatorjuntatykkien korvaajiksi. Strategisiin pommikoneisiin ylettyvät ilmatorjuntaohjukset tulivat ensimmäisinä käyttöön Yhdysvalloissa 1954 ja Neuvostoliitossa 1956, josta levisivät 1950-luvun loppuun mennessä myös muihin maihin.
Suomi yritti hankkia 1960-luvun alussa ilmatorjuntaohjuksia, mutta sen edellytyksenä olisi ollut Pariisin rauhansopimukseen liittyvän ohjuskiellon kumoaminen. Yhdysvallat tai Iso-Britannia eivät myyneet Suomelle uudempaa kalustoaan. Ilmavoimiensa ylivoimalla Varsovan liiton maavoimien ylivoimaa tasoittavien maiden intressissä ei ollut vahvistaa puolueettoman Suomen ilmatorjuntaa, koska strategisten pommikoneiden ja myöhemmin risteilyohjusten lentoreitit kulkivat Etelä-Suomen kautta Leningradin sotilaspiirin sotilaallisiin kohteisiin. Länsisaksalaista Roland-järjestelmää puolestaan ei pidetty soveltuvana.
Suomen ilmatorjuntaohjushankinnat alkoivat vasta 1978–1979, kun Neuvostoliitosta hankittiin ajanmukaisia keveitä olkapäältä laukaistavia ohjuksia ItO 78 (Strela 2M) sekä pääkaupunkiseudun suojaamiseen sopiva alueilmatorjuntaohjus ItO 79 (S-125 M1 Petshora). ItO 78:n korvasi ItO 86M (Igla), joka oli Streloja seuraava neuvostoliittolainen olkapäältä laukaistava kevyt lyhyen kantaman ilmatorjuntaohjus. Maavoimille hankittiin 1980- ja 1990-lukujen taitteessa Ranskasta ItO 90 (Crotale NG) ja merivoimille ItO 91 (Matra Mistral) ilmatorjuntaohjusjärjestelmät. Crotalen torjuntaulottuvuus on vaakasuunnassa kymmenen kilometriä ja pystysuunnassa kuusi kilometriä.
Alueilmatorjuntaohjukset BUK M1 hankittiin 1990-luvun alussa Venäjältä lyhentämällä Neuvostoliitolta periytynyttä bilateraalikaupan valtionvelkaa. BUK M1 on tarkoitettu pääkaupunkiseudun suojaksi torjumaan lentokoneiden ja helikoptereiden lisäksi muun muassa risteilyohjuksia. Se soveltuu rajoitetusti myös ballististen maalien, kuten tykistöohjusten torjuntaan. Järjestelmän torjuntaulottuvuus on vaakasuunnassa 35 kilometriä ja pystysuunnassa 22 kilometriä. Järjestelmä korvataan 2010-luvulla norjalais-yhdysvaltalaisella NASAMS-järjestelmässä, joka käyttää AMRAAM-ohjuksen muunnosta.
Uuden lyhyen kantaman ilmatorjuntaohjusjärjestelmän hankinta alkoi 1990 luvun loppupuolella. Hankinnan tavoitteena oli parantaa valmiusyhtymien ilmatorjuntasuojaa rynnäkköhävittäjiä ja taisteluhelikoptereita vastaan. Hankinnassa päädyttiin saksalaisen RDE:n toimittamaan ASRAD-R- ilmatorjuntaohjusjärjestelmään. Suomessa järjestelmä sai nimen ilmatorjuntaohjusjärjestelmä 2005, ItO 2005. Järjestelmän torjuntaulottuvuus on vaakasuunnassa kahdeksan kilometriä ja pystysuunnassa viisi kilometriä. Suomen merivoimat on valinnut eteläafrikkalaisen UMKHONTO-ilmatorjuntaohjuksen uusiin Hamina-luokan ohjusveneisiin. Suomessa järjestelmä sai nimen ilmatorjuntaohjus ITO2004 UMKHONTO.
Ilmatorjuntapatterien historia
Oma ilmatorjuntapatteristo on Suomessa toiminut Turussa Turun Ilmatorjuntapatteristo (TurItPsto), Oulussa Oulun Ilmatorjuntapatteristo (OulItPsto) sekä Lahdessa Salpausselän Ilmatorjuntapatteristo (SalpItPsto) Näistä viimeksi mainittu toimi myöhemmin Kouvolassa. TurItPsto:n patterien sijoituspaikat olivat Pääskyvuori ja Uittamo.
Nykyään
Ilmatorjuntatykit tekevät voimakasta paluuta, vaikka ohjuskaluston kantama ja osumatarkkuus onkin niihin verrattuna moninkertainen. Ohjusten hinta on korkea ja niillä on tietyissä olosuhteissa käyttörajoituksia.
Nykyään puolustusvoimissa käytetään joukkojen lähitorjuntaan kevyitä maastokelpoisia tykkejä kuten 23 ItK 61-2 (ZU-23-2) sekä tärkeiden kohteiden suojaamiseen raskaampia tutkaohjattuja tykkejä kuten 35 ItK 88 (35 mm:n sveitsiläinen Oerlikon).
Laivoilla jo pidempään käytössä olleet ohjustentorjuntajärjestelmät kuten yhdysvaltalainen Phalanx ovat tulossa maakäyttöön matalalla ohjuskatveessa lentävien risteilyohjusten sekä jopa raketinheittimien rakettien torjuntaan. Tällaisten ammusasejärjestelmien teho perustuu tutkaohjaukseen, suureen tulinopeuteen ja herätesytyttimelliseen ammukseen.
Ilmatorjuntajoukkojen ja ilmavoimien yhteistoimintaa varten on jokaisessa kolmessa lennostossa nimettynä ilmatorjuntaupseeri.
Vapaaehtoinen maanpuolustuskoulutus
Ilmapuolustukseen yleensä ja ilmatorjuntaan erityisesti voivat tutustua Maanpuolustuskoulutusyhdistyksen ilmapuolustuspiirin kursseilla 18 vuotta täyttäneet sekä muut reserviläiset.
Paluu tulevaisuuteen -trilogia
thumbnail|250px|DeLorean DMC-12, jota Marty McFly ja ’Doc’ Emmett Brown käyttävät aikamatkailuun. Paluu tulevaisuuteen -trilogia (Back to the Future) on elokuvien Paluu tulevaisuuteen, Paluu tulevaisuuteen II ja Paluu tulevaisuuteen III muodostama sarja. Trilogia kertoo nuoren Marty McFlyn (Michael J. Fox) harharetkistä, jotka aiheuttaa tiedemies ’Doc’ Emmett Brownin (Christopher Lloyd) aikakone. Trilogian ensimmäinen osa on 1980-luvun menestynein nuortenelokuva.
Trilogian juoni on elokuvien välillä jatkuva ja jokainen elokuva alkaa täsmälleen siitä, mihin edellinen osa päättyi näyttäen uudelleen viimeisen minuutin tapahtumat. Toinen ja kolmas osa kuvattiin samanaikaisesti. Tapahtumat sijoittuvat kuvitteelliseen Hill Valleyn kaupunkiin Kaliforniaan.
Sarjan ensimmäinen elokuva voitti yhden Oscarin äänitehosteistaan ja sai kolme muuta ehdokkuutta. Toinen elokuva sai yhden ehdokkuuden.
Japanilaiset Ichiro Omiya sekä Zerogo Iwamoto ovat päättäneet tehdä elokuvasta manga-sovituksen.
Juoni
Ensimmäisessä elokuvassa Marty joutuu vahingossa 1950-luvulle ja joutuu isänsä sijasta onnettomuuteen. Hän päätyy oman äitinsä lapsuudenkotiin hoivattavaksi. Siellä hänen nuori äitinsä ihastuu Martyyn hänen isänsä sijaan. Sen lisäksi, että aikakoneeseen on mahdollista saada 1,21 gigawattia tehoa vain salamaniskusta Martyn palaamiseksi aikaansa, on hänen varmistettava oma syntymänsä saamalla vanhempansa rakastumaan toisiinsa.
Toisessa elokuvassa Marty ja Doc matkustavat tulevaisuuteen, vuoteen 2015, korjaamaan Martyn lasten elämässä ilmenneitä ongelmia. Elokuvan paha vanha Biff kaappaa aikakoneen huomaamatta, ja antaa vuoden 1955 nuoremmalle itselleen tulevien 50 vuoden urheilutulostilastot vedonlyöntihuijausta varten, tehden Biffistä vuodessa 1985 todella rikkaan. Tämä aiheuttaa poikkeaman aika-avaruusjatkumoon ja Martyn kotikaupunki Hill Valley muuttuu painajaismaiseksi paikaksi, jota rikollisuus ja rötökset hallitsevat. Marty ja Doc palaavat jälleen kerran ajassa taaksepäin korjatakseen asiat. Elokuvan lopussa salamanisku vie aikakoneen ja Doc:n 1880-luvulle ja Marty joutuu selvittelemään heidän paluutaan nykyaikaan takaisin.
Englantilais-venäläinen ajokoira
thumb|right|Englantilais-venäläinen ajokoira. Englantilais-venäläinen ajokoira, joka tunnettiin aiemmin nimellä kirjava venäjänajokoira (ven. русская пегая гончая, russkaja pegaja gontšaja), on englanninkettukoiran ja venäläisten ajokoirien risteymärotu.
Luonne ja käyttäytyminen
Englantilais-venäläinen ajokoira on luonteeltaan hyvin tasapainoinen. Se on todella kova ja intohimoinen metsästyskoira. Se on nopea, jälkitarkka ja kestävä koira, ja lisäksi se on värinsä ansiosta helppo nähdä maastossa. Voimakas ja sointuva haukku kuuluu myös tämän ajokoiran hyviin ominaisuuksiin.
Gnutella
Gnutella on ensimmäinen puhtaasti hajautettu vertaisverkkojärjestelmä. Verkossa ei ole keskuspalvelinta, vaan tiedostoja siirretään suoraan verkon käyttäjien välillä.
Gnutella-verkkoon pohjautuu esimerkiksi LimeWire.
Gnutellan kehitys
Nullsoft julkaisi ensimmäisen Gnutella-asiakasohjelman vuonna 2000, mutta lopetti pian ohjelman kehittämisen lainsäädännöllisistä syistä. Muut käyttäjät kuitenkin ottivat selville ohjelman toimintaperiaatteen ja uusia Gnutella-ohjelmistoja julkaistiin nopeaan tahtiin.
Zdeněk Zeman
Zdeněk Zeman (s. 12. toukokuuta 1947 Praha) on tšekkiläis-italialainen jalkapallovalmentaja.
Valmennusfilosofiassaan Zeman suosii hyökkäysvoittoista 4-3-3-taktiikkaa. Hänen pelitapansa sai 1990-luvulla Foggiassa lempinimen Zemanlandia, jolloin joukkue pelasi erittäin hyökkäävää ja viihdyttävää jalkapalloa. Zemanin taktiikassa puolustuslinja on usein korkealla ja hän suosii paitsioansan käyttämistä. Zemanin joukkueita on kritisoitu puolustuspelaamisen laiminlyömisestä hyökkäyksen kustannuksella.
Ura
Zeman aloitti valmennusuransa Palermossa 1981 ja on sen jälkeen tehnyt pitkän uran lähinnä Italiassa, valmentaen kuitenkin välillä myös turkkilaista Fenerbahçea. Kesäkuussa 2006 Zeman palasi US Leccen päävalmentajaksi, mutta sai potkut joulukuussa huonojen otteiden vuoksi. Oltuaan sivussa valmennustehtävistä puolitoista vuotta Zeman palasi kesällä 2008 kentän laidalle siirtyen serbialaisseura Belgradin Punaisen tähden päävalmentajaksi. Pesti jäi kuitenkin lyhyeksi, sillä Zeman sai potkut jo syyskuussa 2008 Punaisen tähden pudottua Mestarien liigan karsinnoissa kyproslaiselle APOELille.
Heinäkuussa 2010 Zeman palasi valmennustehtäviin entisen seuransa, Lega Prossa pelaavan US Foggian päävalmentajaksi. Hän luotsasi seuran Lega Prossa kuudenneksi ja jätti paikkansa kauden jälkeen. Kesäkuussa 2011 hänestä tuli Serie B:ssä pelaavan Pescaran päävalmentaja. Zemanin johdolla nuori Pescaran joukkue nousi kauden 2011/12 päätteeksi Serie A:han. Seuran edellinen pääsarjakausi oli 1992/93.
Kesäkuun alussa 2012 Zeman palasi AS Roman päävalmentajaksi. Hänen johdollaan Roma lähti haastamaan Juventusta, AC Milania ja Internazionalea Serie A:n mestaruustaistelussa. Kausi oli Roman osalta vuoristorataa ja lopulta Zeman sai potkut helmikuun alussa 2013. Roma ei voittanut Zemanin johdolla ainoatakaan vuoden 2013 puolella pelattua ottelua ja viimeiseksi otteluksi jäi 4–2 tappio Cagliari Calciota vastaan.
Heinäkuussa 2014 Zeman palasi valmennustehtäviin allekirjoitettuaan vuoden sopimuksen Serie A:ssa pelaavan Cagliari Calcion kanssa. Sardinilaisseura pelasi Zemanin alaisuudessa heikosti ja voitti vain kaksi kauden 16 ensimmäisestä liigaottelusta. Seurajohto erotti valmentajan joulun alla 2014. Valmentajaruletti pyöri seurassa uudelleen keväällä ja Zeman palasi päävalmentajaksi maaliskuussa 2015. Joukkueen peliesitykset eivät kuitenkaan parantuneet ja Zeman jätti putoamisviivan alle juuttuneen seuran viiden kierroksen jälkeen huhtikuussa.
Kesäkuussa 2015 kokeneesta Zemanista tuli Sveitsin liigaan nousseen FC Luganon päävalmentaja. Tšekin johdolla Lugano säilytti sarjapaikkansa Sveitsin liigassa niukasti jättäen taakseen FC Zürichin. Sveitsin cupissa Zeman johdatti Luganon loppuotteluun, jossa taipui sarjasta pudonneelle Zürichille 1–0. Zeman jätti seuran kauden jälkeen.
Helmikuussa 2017 Zeman palasi Serie A:n viimeiseksi juuttuneen Delfino Pescaran päävalmentajaksi. Pescara oli voittanut ennen Zemanin nimitystä vain yhden pelaamistaan 24 ottelusta ja oli sarjan viimeisenä 13 pistettä putoamisviivan alapuolella. Zeman ei onnistunut pelastamaan Pescaraa putoamiselta Serie B:hen, mutta hän jatkoi seuran päävalmentajana myös kaudella 2017/18. Tulokset olivat kuitenkin odotuksia heikompia ja vasta sijalla 13 ollut Pescara erotti Zemanin maaliskuussa 2018.
August von Gödrich
August von Gödrich (29. syyskuuta 1859 Gerlsdorf-Fulnek – 16. maaliskuuta 1942 Fulnek) oli saksalainen maantiepyöräilijä ja olympiamitalisti. Hän voitti Ateenan olympialaisissa 1896 hopeaa 87 kilometrin pituisessa maantiekilpailussa. Hän hävisi kilpailun voittaneelle Aristidis Konstantinidisille lähes 20 minuuttia.
Tuomari (täsmennyssivu)
Tuomari voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Traakki
thumb|Kultainen traakki yhdistetään usein [[Wessexin kuningaskuntaan]]
Traakki (tai draakki) on lohikäärmeen pienempikokoinen sukulainen. Toisin kuin lohikäärmeellä, traakilla on vain kaksi raajaa ja siivet. Usein traakit eivät voi syöstä tulta, kun taas lohikäärmeet voivat.
Traakeista kertovia taruja on ollut muun muassa Kiinassa, Egyptissä, Etiopiassa, Skandinaviassa ja asteekkien keskuudessa. Traakki-sana on väännös ruotsinkielisestä sanasta drake ja tämä taas latinalaisesta draco. Traakki on suosittu vaakunaeläin Britanniassa, Yhdysvalloissa ja Kanadassa, missä sitä kutsutaan englanninkielisellä nimellä wyvern.
Keskiajan Euroopan traakin hengitys löyhkää rikiltä ja raadolta ja sen nenästä loimuaa tuli. Se tuhoaa kokonaisia kyliä yhdellä hännän pyyhkäisyllä ja murskaa uhrit hännällä kuristamalla.
Vaakunaeläimenä traakki edustaa voimaa ja valtaa, mutta myös pahuutta ja kateutta.
Traakit ovat tarinoiden mukaan myös lohikäärmeitä, joilla ei ole erillisiä etujalkoja.
Ruumiinosat: Nahkasiivet, suomupeitteinen pää, vankat jalat, pitkä häntä.
Costa Rica olympialaisissa
Costa Rica osallistui olympialaisiin ensimmäisen kerran Berliinin 1936 kesäolympialaisissa. Säännöllisesti maa on ollut mukana kesäolympialaisissa Tokion 1964 kisoista lähtien. Maa on saavuttanut neljä olympiamitalia, ensimmäisen niistä Soulin 1988 kesäolympialaisissa. Talviolympialaisissa maa ei ole menestynyt.
Costa Rican ainoat olympiamitalit ovat yhden sisarusparin saavuttamia. Silvia Poll saavutti hopeaa 200 metrin vapaauinnissa Soulissa 1988. Hänen pikkusiskonsa Claudia Poll voitti saman lajin kultaa Atlantan 1996 olympialaisissa ja sai seuraavissa kisoissa kaksi pronssimitalia.
Advance Patrol
Advance Patrol eli AP on ruotsalainen vuonna 1998 perustettu Malmöstä kotoisin oleva hip hop/reggaeton -yhtye. Yhtyeeseen kuuluu tällä hetkellä kolme jäsentä Gonza Blatteskånska, Juan Havana ja DJ Lucutz. Yhtye räppää espanjaksi, ruotsiksi ja englanniksi. Tähän asti yhtye on julkaissut neljä studioalbumia.
Yhtyeen kaikki jäsenet ovat kotoisin Latinalaisesta Amerikasta, mutta ovat kasvaneet Malmössä. Gonza ja Lucutz ovat Lindängenin kaupunginosasta ja Juan Kroksbäckistä.
Vuonna 2003 julkaistiin yhtyeen debyyttialbumi Utskrivna. Siitä tuli suuri menestys ja sitä ylistettiin jopa Ruotsin parhaaksi hip hopiksi.
Vuonna 2004 julkaistiin Gå löss (suom. Mene pois) -niminen dokumentti, joka käsitteli itsemurhaa tehnyttä yhtyeen jäsentä. Dokumentin olivat ohjanneet Magnus Gertten ja Erik Bäfving.
Yhtyeen toinen Aposteln -nimeä kantava studioalbumi julkaistiin vuonna 2006. Tämäkin albumi menestyi hyvin ja sen kappaleet saivat useita soittoja ruotsalaisilla radiokanavilla.
Vuonna 2007 julkaistiin kolmas Enligt AP -niminen studioalbumi.
El Futuro -niminen neljäs studioalbumi julkaistiin toukokuussa 2009.
Huolto (sodankäynti)
200px|thumb|Huoltojoukkojen [[taktiset merkit|taktinen merkki ]] Huolto on aselaji, jonka tehtävänä on ylläpitää sotivien joukkojen taistelukykyä. Huoltoon liittyviä tehtäviä ovat esimerkiksi lääkintähuolto, kuljetukset, taloushuolto ja ampumatarvikehuolto.
Huollon toiminta ja sen mahdolliset puutteet vaikuttavat sotatilanteessa voimakkaasti joukkojen toimintakykyyn, mielialaan ja taistelutahtoon.
Maavoimien huoltojärjestelmä on rauhan ja sodan ajan joukkojen tarpeet huomioon ottava tukeutumisjärjestelmä, jossa tukeudutaan sekä puolustusvoimien omiin huoltolaitoksiin että muuhun yhteiskuntaan ja elinkeinoelämään.
Kenttähuolto koostuu operatiivisten, alueellisten ja paikallisjoukkojen organisaatioihin kuuluvien huoltojoukkojen perustamista huolto- ja täydennyspaikoista ja huoltokeskuksista sekä maanpuolustusalueiden, sotilasläänien tai armeijakuntien erillisten huoltojoukkojen perustamista huoltokeskuksista ja -laitoksista sekä huollon vaatimiin kuljetustehtäviin tarkoitetuista kuljetusyksiköistä.
Huolto jakautuu toimialoihin, joita ovat täydennykset, kunnossapito, lääkintähuolto, kuljetukset ja huoltopalvelu.
Täydennykset
Täydennysten tavoitteena on pitää joukot materiaalin osalta käsketyssä vahvuudessa ja taistelukelpoisina. Täydennyksiin kuuluvat ase- ja ampumatarvikemateriaalin, poltto- ja voiteluaineiden, elintarvikkeiden ja kenttämuonituskaluston, vaatetus-, elektroniikka-, pioneeri- ja suojelumateriaalin, toimistovälineiden ja atk-tarvikkeiden sekä kartoitus- ja kuvausalan materiaalin täydennykset.
Kunnossapito
Kunnossapito on materiaalin, yksittäisen laitteen, laitteiston tai järjestelmän tekniseen kuntoon kohdistuvaa, koko elinjakson kestävää suunnitelmallista huolto- ja korjaustoimintaa. Kunnossapidon tavoitteena on pitää joukkojen käytössä oleva ja varastoitu materiaali toimintakuntoisena. Varaosien, työkalujen, kunnossapidossa tarvittavan kulutusmateriaalin ja kuljetusalan materiaalin täydennys kuuluu kunnossapitoon.
Lääkintähuolto
Lääkintähuollon tehtävänä on antaa hoitoa haavoittuneille ja sairaille, evakuoida heidät hoitopaikkaan, ylläpitää terveyttä ja ehkäistä sairauksia sekä jakaa ja täydentää lääkintämateriaalia. Lääkintähuoltoon kuuluu myös ympäristönvalvonta joukkojen toimintakykyä ylläpitävänä tekijänä. Toimivalla lääkintähuollolla on taistelumoraalia ylläpitävä vaikutus, monesti ajoissa suoritetuilla yksinkertaisillakin toimenpiteillä säästetään ihmishenkiä ja vähennetään inhimillisiä kärsimyksiä.
Kuljetukset
Kuljetusten tavoitteena on pitää joukot toimintakykyisinä kuljettamalla niille täydennysjärjestelyjen mukaisesti materiaalia ja henkilöstöä sekä kuljettamalla evakuoitavaa materiaalia joukoilta huoltopaikoille ja teollisuuteen. Kuljetuksissa käytetään hyväksi elinkeinoelämän logistiikkaa, kontteja ja vaihtokuormakoreja sekä muita ratkaisuja välikuormausten välttämiseksi ja vähentämiseksi. Huollon alalajina käytetään termiä kuljetusvälinehuolto (kvälh).
Huoltopalvelu
Huoltopalvelut ovat pääosin yksittäiseen henkilöön kohdistuvia toimintoja, joiden tavoitteena on ylläpitää osaltaan yksilön ja joukon taistelun kesto ja suorituskyky. Huoltopalveluihin kuuluvat muonitus, veden hankinta, kenttähygienia, vaatetusmateriaalin jako ja vaihto, sotilaskoti- ja kanttiinitoiminta, kaatuneiden huolto, kenttäposti, maksuliikenne, kirjanpito sekä tilanhallinta.
Vapaaehtoinen maanpuolustustyö Suomessa
Suomessa reserviläiset ovat perustaneet Huoltoupseeriyhdistys ry:n vuonna 1951 aktiivisten toimijoiden toimittua vuosina 1926–1946 huoltoupseerikuntana. Yritystä rekisteröidä yhteisö yhdistykseksi vuonna 1946 ei hyväksytty vielä Moskovan välirauhan jälkeisissä olosuhteissa, mutta vuonna 1963 perustettiin Huoltoaliupseerit ry.
Huoltoaselajiin liittyviä kursseja järjestää muun muassa Maanpuolustuskoulutusyhdistys.
Spyro the Dragon
Spyro the Dragon on Insomniac Gamesin kehittämä ja Sony Computer Entertainmentin julkaisema tasohyppelypeli. Peli julkaistiin PlayStationille vuonna 1998, ja myöhemmin peli on julkaistu myös PlayStation Networkissa. Spyro the Dragon on Spyro-pelisarjan ensimmäinen osa.
Pelaaminen
Spyro the Dragon on tasohyppelypeli, jonka päähahmo on violetti Spyro-niminen lohikäärmeenpoikanen. Spyro matkaa halki värikkäiden maiden, lohikäärmeitä pelastaen ja jalokiviä keräillen. Päästäkseen etenemään tasolta toiselle tulee pelissä kerätä aarteita ja pelastaa tarpeeksi lohikäärmeitä. Spyro jahtaa myös lohikäärmeiden munia ryövänneitä varkaita niin sanottuja Nyaah nyaah -jengiläisiä. Ajoittain vastaan tulee välivastuksia, joiden voittaminen vaatii pulman ratkomista.
Peli koostuu kuudesta maailmasta, joissa kussakin on viisi pelattavaa kenttää, joista yksi on vastuskenttä ja yksi lentorata. Poikkeuksen näistä tekee viimeinen maailma Gnasty’s World, jossa on vain kaksi tavallista kenttää, vastuskenttä. Jokaisessa maailmassa on pääteema, jota noudatetaan sen jokaisessa kentässä. Tallentaminen tapahtuu vapauttamalla kristallipatsaiksi noiduttuja lohikäärmeitä, mutta niiden jalustat toimivat tallennuspisteinä senkin jälkeen kun kyseinen lohikäärme on vapautettu kirouksesta. Maailmojen välillä liikutaan kuumailmapallolla, mutta seuraavaan maailmaan päästäkseen on Spyron ensin puhuttava kuumailmapallon omistajan kanssa, joka pyytää Spyroa pelastamaan lohikäärmeitä tietyn määrän lohikäärmeitä tai keräämään tietyn määrän jalokiviä tai munia. Viimeisessä maailmassa sijaitsee myös bonuskenttä nimeltä Gnasty’s Loot, johon pääsemiseksi on täytyy olla suorittanut kaikki muut kentät 100-prosenttisesti.
Juoni
Uutisryhmä haastattelee kahta Artisan Worldin lohikäärmeitä, jotka vuosia ovat eläneet rauhassa viidessä maailmassaan (muita maailmoja ovat Peace Keepers, Magic Crafters, Beast Makers ja Dream Weavers). Kun toimittaja kysyy Gnasty Gnorcista, olennosta, joka elää omassa kuudennessa maailmassaan, toinen haastateltavista lohikäärmeistä kutsuu häntä yksinkertaiseksi ja rumaksi olennoksi, joka ei ole uhka Lohikäärmeiden valtakunnalle. Gnasty kuitenkin näkee ja kuulee haastattelun ja kostaa vangitsemalla taikavaltikkansa loitsuilla lohikäärmeet kristallipatsaiden sisään. Pieni purppura lohikäärme nimeltä Spyro on ainut, joka onnistuu välttämään loitsun. Sudenkorento Sparxin kanssa, Spyro päättää vapauttaa vangitut lohikäärmeet ja kukistaa Gnasty Gnorcin. Matkustaen kuhunkin maailmaan tietyssä järjestyksessä hän vapauttaa lohikäärmeitä, kerää jalokiviä ja pelastaa lohikäärmeenmunia Nyaah nyaah -jengin varkailta.
Rajaeste
thumb|[[Länsirannan turva-aita.]] thumb|[[Meksikon ja Yhdysvaltain raja-aita.]] thumb|[[Unkarin ja Serbian raja-aita.]] thumb|[[Kiinan muuri.]] thumb|Itäsaksalaiset rakentamassa [[Berliinin muuria vuonna 1961.]] Rajaeste on kahden valtion rajaa myöten kulkeva rakennelma, kuten aita tai muuri. Rajaesteen tarkoituksena on yleensä rajavalvonta, laittoman maahanmuuton pysäyttäminen tai salakuljetuksen estäminen. Joissain tapauksissa rajaesteillä merkitään kiistanalaisia valtionrajoja.
This Time Around – Live in Tokyo
This Time Around – Live in Tokyo on Deep Purplen livealbumi. Se on nauhoitettu Tokiossa Budokanilla vuoden 1975 Aasian kiertueella.
Kappaleet
CD 1:
Doubs
Doubs [] on Doubs-joen mukaan nimetty Ranskan departementti. Doubs sijaitsee Itä-Ranskassa Franche-Comtén alueella Juran, Haute-Saônen ja Territoire-de-Belfortin departementien sekä Sveitsin kantonien Vaud’n, Neuchâtelin ja Juran naapurina.
Doubs oli yksi 83 departementista, jotka syntyivät Ranskan vallankumouksen yhteydessä 4. maaliskuuta 1790. Se muodostui osasta aiempaa Franche-Comtén provinssia. Nykyään Franche-Comté on Ranskan hallintoalue, joka käsittää Doubs’n lisäksi Juran, Haute-Saônen ja Territoire-de-Belfortin departementit.
Doubs’n departementin pinta-ala on 5 234 neliökilometriä ja väkiluku 516 158 (2006). Sen pääkaupunki on Besançon.
Hallandin lääni
thumb|right|350px|Hallandin läänin kunnat.
thumb|right|300px|Hallandin läänin kunnat vuonna 1952. Lääninraja on tämän jälkeen muuttunut. Lindome on liitettiin [[Göteborgin ja Bohusin lääniin (nykyinen Länsi-Götanmaan lääni). Karupin maalaiskuntaan kuulunut Östra Karupin pitäjä puolestaan liitettiin Kristianstadin lääniin (nykyinen Skånen lääni). Hallandin lääniin on liitettiin entisestä Älvsborgin läänistä Hylten maalaiskunta ja Kungsäterin maalaiskunta sekä osia Unnarydin ja Högvadin maalaiskunnista.]]
Hallandin lääni on yksi Ruotsin lääneistä. Se sijaitsee Kattegatin itärannikolla Etelä-Ruotsissa ja kattaa pääosin historiallisen Hallandin maakunnan. Pieni osa Hallandista kuuluu kuitenkin Skånen lääniin etelässä ja Länsi-Götanmaan lääniin pohjoisessa. Lisäksi lääniin kuuluu pieniä osia Länsi-Götanmaan ja Smålandin maakunnista. Hallandin läänin pääkaupunki on Halmstad. Valtiopäivävaaleissa lääni muodostaa Hallandin läänin vaalipiirin.
Muita läänin alueella sijainneita kaupunkeja ovat etelästä lueteltuna Laholm, Falkenberg, Varberg ja Kungsbacka. Kaikki nämä menettivät kaupungin arvonimen vuoden 1971 kuntauudistuksessa, ja ovat nyt samannimisten kuntien keskustaajamia. Suurin osa väestöstä asuu rannikkoalueella, joka on suurelta osin maatalousaluetta. Läänin sisämaa-alueet ovat metsäseutua. Pohjoisosa läänistä on yhä suuremmassa määrin Göteborgin esikaupunkialuetta. Tämä pätee etenkin Kungsbackan kuntaan, mutta jossain määrin myös osiin Varbergin kuntaa.
Vuonna 2007 läänissä oli 1 114,74 km² peltoa, joten saman ajankohdan maapinta-alaan vertaamalla saadaan peltojen osuudeksi 20,4 prosenttia läänin maapinta-alasta.
Läänijaon kehitys
Hallanti mainitaan ensimmäisen kerran 500-luvulla, ja kuului aiemmin Tanskalle. Hallannista käytiin useita kiistoja, kunnes Tanska Brömsebron rauhassa 1645 luovutti sen 30 vuodeksi Ruotsille. Roskilden rauhassa 1658 luovutuksesta tuli lopullinen. Hallannissa puhutaan yhä edelleen ruotsin kirjakielestä erottuvaa murretta, joka on melko lähellä skoonen kieltä.
Vuoden 1634 hallituosmuodossa Ruotsiin luotiin uusi lääniorganisaatio, joten Hallandia ei ole koskaan hallittu samalla tavalla kuin vanhempia ruotsalaisia maakuntia. Aluksi Tanskalta saatua provinssia johti kuvernööri. Ensimmäinen vuoden 1634 hallitusmuodon mukainen maaherra nimitettiin vuonna 1658. Vuosien 1658 ja 1719 välillä aluetta hallinnoi joitakin poikkeusvuosia lukuun ottamatta kenraalikuvernööri. Ruotsin lakia Hallannissa alettiin soveltaa vuonna 1683. Vuoden 1719 hallitusmuodossa kuvernementit ja kenraalikuvernementit lakkautettiin varsinaisen Ruotsin hallinnossa. Hallanti sai tuolloin lääninhallituksen ja siitä tuli lääni täydessä merkityksessä.
Vuoteen 1970 asti Hallandin läänin ja Hallandin maakunnat rajat olivat identtiset, mutta vieläkin lääni koostuu pääosin Hallandin maakunnasta. Vuoden 1952 kuntauudistuksessa läänin rajoja ei muutettu. Sen sijaan 1970-luvun kuntauudistuksessa niitä muutettiin. Vuonna 1971 Grimmaredin, Gunnarsjön, Karl Gustavin ja Kungsäterin seurakunnat liitettiin Älvsborgin läänistä (ja Länsi-Götanmaan maakunnasta) osaksi Varbergin kuntaa. Samalla kyseisestä läänistä liitettiin Älvseredin seurakunta osaksi Falkenbergin kuntaa. Samana vuonna Lindomen seurakunta liitettiin Göteborgin ja Bohusin lääniin osaksi Mölndalin kuntaa ja Östra Karupin seurakunta Kristianstadin lääniin osaksi Båstadin kuntaa.
Vuonna 1974 lääniin liitettiin vielä Femsjön, Färgarydin, Jälluntoftan, Långarydin ja Södra Unnarydin seurakunnat Jönköpingin läänistä (ja Smålandin maakunnasta). Yhdessä Drängseredin, Kinnaredin ja Torupin seurakuntien kanssa ne muodostavat nykyisen Hylten kunnan, joka on läänin ainoa kokonaan sisämaassa sijaitseva kunta.
Vaakuna
Vaakunaselitys: Sinisessä kentässä pystyyn noussut hopeinen leijona punaisilla varustuksilla, joita leijona aikoo todennäköisesti pian käyttää. (Ruotsiksi I blått fält ett upprest lejon av silver med röd beväring, därest dylik skall komma till användning.)
Hallannin läänin vaakuna on sama kuin Hallandin maakunnan. Vaakuna vahvistettiin lääninhallituksen käyttöön vuonna 1941. Vaikka 1970-luvulta lähtien osa Länsi-Götanmaan ja Smålandin maakunnista on kuulunut lääniin, niin vaakunaa ei ole muutettu. Sivuhuomautuksena voidaan mainita, että Länsi-Götanmaan vaakuna koristaa edelleen Grimmaredin kirkontornia muistutuksena siitä, että alueen asukkaat ovat länsigötanmaalaisia läänivaihdoksesta huolimatta.
Suurimmat taajamat
Vuonna 2010 Hallandin läänissä sijaitsi 98 taajamaa. Seuraavassa on lueteltu läänin 10 suurinta taajamaa.
Läänin pääkaupunkia vastaava keskustaajama on lihavoitu. Asteriskilla (*) merkityt taajamat sijaitsevat useammassa kuin yhdessä kunnassa. Kahdella asteriskilla (**) merkityt taajamat sijaitsevat osittain toisen läänin alueella. Taulukossa on siinä tapauksessa ilmoitettu taajaman tässä läänissä asuvan väestön määrä.
Elinkeinot
Seuraava taulukko kuvaa työpaikkojen ja työllisten jakautumista eri elinkeinojen kesken. Luvut on laskettu kahdessa eri Statistiska centralbyrånin tilastossa ilmoitettujen perusteellisempien tietojen pohjalta. "Päiväväestö" (ruots. dagbefolkning) kertoo läänissä sijaitsevista työpaikoista ja "yöväestö" (ruots. nattbefolkning) puolestaan läänissä asuvien elinkeinosta. Työpaikkaomavaraisuus on laskettu päivä- ja yöväestön suhteena. Alkutuotanto tarkoittaa maa- ja metsätaloutta sekä kalastusta. Jalostuksen kohdalla on laskettu yhteen tavaranvalmistus ja kierrätys, energiahuolto ja ympäristötoiminta sekä rakennustoiminta. Muut toimialat on laskettu palveluihin lukuun ottamatta niitä, joiden toimiala on tuntematon.
Valtiopäivävaalit
Hallandin lääni kuuluu kokonaisuudessaan Hallandin läänin vaalipiiriin. Vuoden 2010 valtiopäivävaaleissa vaalipiirillä oli 10 kiinteää paikkaa (ruots. fasta mandat) valtiopäiville. Kiinteiden paikkojen lisäksi valtiopäivävaaleissa on koko maassa 39 tasauspaikkaa (ruots. utjämningsmandat), jotka jaetaan vaalipiirien kesken vasta vaalien jälkeen.
Yhteensä vaalipiiristä valittiin 12 valtiopäiväedustajaa, ja seuraavassa on esitetty viimeisimpien valtiopäivävaalien tulos.
Maakäräjäkunta
Hallandin lääni kuuluu kokonaisuudessaan Hallandin läänin maakäräjäkuntaan. Ruotsissa maakäräjäkunnat vastaavat pääasiassa yhteiskunnan julkisesti rahoitetusta terveydenhuollosta. Lisäksi maakäräjäkunta huolehtii yleisesti liikenteestä, vastaa tietyistä aluekehittämiseen liittyvistä tehtävistä ja tuottaa kulttuuritoimintaa.
Läänin kunnat
Hallandin lääniin kuuluu nykyisin kuusi kuntaa:
Väestönkehitys
Vuoden 2011 lopussa 13,5 prosenttia läänin väestöstä oli ulkomaalaistaustaisia, joista 10,5 prosenttia oli syntynyt ulkomailla.
Hieman vanhempien vuoden 2009 lopun tietojen mukaan läänissä asui 2 158 Suomessa syntynyttä, mikä vastasi 0,7 prosenttia läänin väestöstä.
Vielä vanhempien vuoden 1984 lopun tietojen mukaan 5,4 prosenttia läänin asukkaista oli ulkomailla syntyneitä. Tuolloin läänissä asui 2 213 Suomessa syntynyttä, mikä vastasi 0,9 prosenttia läänin väestöstä.
Vuoden 2010 tietojen mukaan 20 vuotta täyttäneiden läänin asukkaiden mediaaninettotulot olivat 196 647 kruunua.
Vuoden 2011 lopussa läänin väestö jakautui eri ikäryhmiin seuraavasti:
Väestö maakunnittain
Hallandin läänissä oli vuoden 2011 lopussa yhteensä 301 724 asukasta, jotka jakaantuivat eri maakuntiin seuraavasti:
Kaikki maakunnat kuuluvat lääniin vain osittain.
Läänin tulevaisuus
Hallituksen nimittämä kaikkien valtiopäiväpuolueiden jäsenistä koostunut selvityskomitea (ruots. Anvarskommittén) sai tehtäväksi selvittää läänien lukumäärää, rajoja, tehtäviä ja rakennettava tulevaisuudessa. Komitea ehdotti läänien määrän huomattavaa vähentämistä. Hallannin lääniä komitea ehdotti jaettavaksi kahteen suureen osaa ja yhteen pienempään, jotka kaikki liitettäisiin naapurilääneihin. Komitea antoi mietintönsä 28.2.2007. Selvityksen esityksestä poiketen Hallannin maakäräjäkunta ja kuusi siihen kuuluvaa kuntaa pyysivät saada muodostaa oman aluekunnan, joka aloittaisi toimintansa vuonna 2011.
Susannah Harker
Susannah Harker (s. 26. huhtikuuta 1965 Lontoo) on brittiläinen näyttelijä. Hän oli ehdolla Bafta-palkinnon saajaksi vuonna 1991.
Hän on esiintynyt television puolella mm. House of Cardsissa (1990) sekä Ylpeydessä ja ennakkoluulossa (1995); elokuvista tunnetuimpia on Vuodet Picasson kanssa (1996).
Harker oli naimisissa näyttelijä Iain Glenin kanssa vuodesta 1993, kunnes erosi vuonna 2004. Avioliitosta syntyi yksi poika, Finlay.
Derval O’Rourke
Derval O’Rourke (s. 28. toukokuuta 1981 Cork) on irlantilainen pika-aitajuoksija.
O’Rourke sai Izmirin universiadeissa 2005 pronssia 100 metrin aitajuoksussa ja 4 × 100 metrin viestissä. Moskovan MM-hallikisoissa 2006 hän voitti 60 metrin aitajuoksussa maailmanmestaruuden maansa ennätysajalla 7,84. Aikaisemmin hän ei ollut edennyt aikuisten arvokisoissa välieriä pidemmälle. Göteborgin EM-kilpailuissa 2006 hän sai 100 metrin aitojen jaettua hopeaa uudella Irlannin ennätyksellä 12,72. Hän juoksi myös 4 × 100 metrin viestissä, jossa joukkue teki uuden Irlannin ennätyksen 44,38.
Torinon EM-hallikisoissa 2009 O’Rourke saavutti 60 metrin aitajuoksussa pronssia ajalla 7,97. Berliinin MM-kilpailuissa 2009 hän oli 100 metrin aitojen neljäs ja juoksi Irlannin ennätykseksi 12,67. Barcelonan EM-kilpailuissa 2010 hän sai hopeaa 100 metrin aidoissa ajalla 12,65, joka on myös uusi Irlannin ennätys. Pariisin EM-hallikisoissa 2011 hän oli 60 metrin aitojen neljäs ajalla 7,96. Saman vuoden Daegun MM-kilpailuissa hän selviytyi välieriin, muttei juossut niissä loukattuaan pohkeensa alkuerissä. Lontoossa 2012 hän selviytyi ensimmäisen kerran olympiatasolla välieriin. Göteborgin EM-hallikilpailuissa 2013 hän sijoittui 60 metrin aitajuoksussa alun perin neljänneksi, mutta nousi pronssille kilpailun voittajan Nevin Yanıtin jäätyä kiinni dopingista.
O’Rourke on voittanut Irlannin mestaruuden 60 metrin aitajuoksussa sisäradoilla vuosina 1999–2006, 2010 ja 2012 sekä 100 metrin aitajuoksussa vuosina 2001, 2002, 2004–2008, 2010 ja 2011.
O’Rourke on 176 senttimetriä pitkä ja painaa 55 kilogrammaa.
Lili Elbe
pienoiskuva|Elbe vuonna 1926 Lili Ilse Elvenes (28. joulukuuta 1882 – 13. syyskuuta 1931) eli Lili Elbe oli tanskalainen taiteilija ja yksi ensimmäisistä transnaisista, jolle tehtiin sukupuolenkorjausleikkaus. Hän syntyi Einar Magnus Andreas Wegenerinä. Elben elämästä on tehty elokuva Tanskalainen tyttö, jossa Elbeä esittää näyttelijä Eddie Redmayne ja hänen vaimoaan Gerda Wegeneriä Alicia Vikander.
Elämä
Elbe syntyi Vejlessä Tanskassa vuonna 1882 Einar Wegenerinä ja menestyi taiteilijana sillä nimellä. Hän opiskeli taidetta Kööpenhaminassa Tanskan kuninkaallisessa taideakatemiassa. Einar Wegener tapasi Gerda Gottliebin opiskellessaan taideakatemiassa, ja he rakastuivat. Pari avioitui 1904, kun Einar oli 22 ja Gerda 19. Gerda Gottliebista tuli taiteilija Gerda Wegener. Einar oli mieltynyt maisemakuvien maalaamiseen ja Gerda kuvitti kirjoja ja muotilehtiä, kuten Vogue ja La Vie Parisienne.
Ensimmäisen kerran Einar pukeutui naisten vaatteisiin sattumalta: Gerdan malli jäi tulematta sovittuun maalaussessioon. Ettei olisi joutunut olemaan toimettomana, Gerda keksi ehdottaa hoikalle Einarille, että mies voisi pukeutua mallin vaatteisiin ja istua hänen mallinaan. Alkuun Einar vastusteli, mutta antoi lopulta periksi. Vaikka Lili alkujaan syntyi toisen naisen korvaavaksi malliksi maalari-vaimolle, hänestä tulikin vaimolle kumppani ja Einarille keino paeta maskuliinisuutta. Päiväkirjaansa Einar kirjoitti, että naisten vaatteet ja sukat tuntuvat hänestä yllättävän miellyttäviltä ja mukavilta yllä. "Niin oudolta kuin se voikin kuulostaa, en voi kieltää, että tunsin oloni hyväksi verhotessani itseni näin. Pidin naisten vaatteiden pehmeydestä. Tunsin oloni hyvin kotoisaksi heti ensihetkestä lähtien." Näiden kokemusten myötä Einar saattoi alkaa pitää mahdollisena voida elää naisellista elämää.
Einar alkoi kyseenalaistaa sukupuoli-identiteettiään. Pian hän myös alkoi elää avoimesti naisena nimeltä Lili. Elbe ja Gerda matkustivat Italian ja Ranskan läpi, väitetysti paetakseen heistä leviäviä juoruja. He muuttivat lopulta asumaan Pariisiin vuonna 1912.
1920-luvulla Elbe kuuli mahdollisuudesta korjata sukupuolensa pysyvästi. Hän matkusti Saksaan, jotta pääsisi leikkaukseen berliiniläiselle Institut für Sexualwissenschaft -klinikalle, jonka perusti tohtori Magnus Hirschenfeld. Hirschenfeld ensimmäisenä käytti termiä "transseksuaalisuus". Sukupuolenkorjausprosessi sisälsi sarjan erittäin riskialttiita leikkauksia, mutta Lili päätti aloittaa prosessin. Ensimmäinen leikkaus suoritettiin Institut für Sexualwissenschaft -klinikalla 1930 ja kolme muuta operaatiota teki tohtori Kurt Warnekros Naistensairaalassa Dresdenissä 1930 ja 1931.
Operaation jälkeen
pienoiskuva|Lili Elbe ja Claude Lejeune Koska Elbe oli nyt laillisesti nainen, eikä voinut olla enää naimisissa Gottliebin kanssa, he eivät enää eläneet yhdessä. Avioero oli sopuisa ja astui voimaan vuonna 1930.
Lili Elbe aloitti suhteen vanhan ystävänsä, ranskalaisen taidevälittäjä Claude Lejeunen kanssa, ja Lejeune pyysi Liliä vaimokseen. Elbe oli onnessaan. Hän suunnitteli ryhtyvänsä vielä viimeiseen leikkaukseen, jossa hänelle olisi tehty kohdunsiirto ja vagina. – Hän toivoi että leikkaus mahdollistaisi hänelle yhdynnän miehensä kanssa, ja että hän voisi vielä saada lapsen. Tämä toive ei kuitenkaan toteutunut, sillä Elbe kuoli alle 49-vuotiaana Saksassa 13. syyskuuta 1931 sydänhalvaukseen piakkoin sen jälkeen, kun hän oli toipumassa viimeisestä Dresdenissä tehdystä leikkauksesta.
On epäilty, että Elbe saattoi olla intersukupuolinen, sillä oli todisteita siitä että hänellä olisi ollut surkastuneet munasarjat.
Populaarikulttuurissa
LGBT-filmifestivaali MIX Copenhagen jakaa Elben mukaan nimettyä Lili-palkintoa neljässä eri kategoriassa.
Kirjat ja elokuva
Ernst Ludwig Harthern-Jacobson kirjoitti Lilin tarinan kirjailijanimellä Niels Hoyer. Kirja Fra Mand til Kvinde oli koottu Elben päiväkirjoista niin kuin Elbe oli toivonut, ja julkaistiin tanskaksi vuonna 1933. Pian kirja käännettiin myös saksaksi ja englanniksi; englanniksi on otettu uusintapainoksia ainakin vuosina 1953 ja 2004. Man Into Woman oli yksi ensimmäisistä yleisesti saatavilla olevista kirjoista, joissa kuvataan transsukupuolisen henkilön elämää. Teos on toiminut innoittajana muun muassa Jan Morrisille, joka kirjoitti omasta muutoksestaan vuonna 1975 kirjan nimeltä Conundrum.
Vuonna 2000 David Ebershoff kirjoitti Einarin/Lilin ja Gerdan tarinasta fiktiivisen teoksen The Danish Girl, josta tuli kansainvälinen menestys. Suomeksi se on ilmestynyt nimellä Tanskalainen tyttö vuosina 2000 ja 2015. Kirjasta tehtiin vuonna 2015 myös samanniminen elokuva, Tanskalainen tyttö. Elokuvan pääosassa Einar Wegenerinä ja Lili Elbenä nähdään Eddie Redmayne. Elokuva sai hyvän vastaanoton Venetsian filmijuhlilla, vaikkakin se sai kritiikkiä myös siitä, että transsukupuolista naista esittämään oli valittu cis-sukupuolinen mies.
Maija-Liisa Virtanen
Maija-Liisa Virtanen on suomalainen kääntäjä.
Anna Huvinen
Anna Helena Huvinen (8. maaliskuuta 1911 Nastola – 8. lokakuuta 1979 Nastola) oli suomalainen kirjailija.
Anna Huvinen toimi Etelä-Suomen Sanomat-lehden avustajana 1931–1971. Hän kirjoitti myös Suur-Hollola ja Päijät-Hämeen Maakuntaviesti-lehtiin.
Albertin basso
thumb|300px|Albertin basso [[Wolfgang Amadeus Mozartin pianosonaatin nro 11 KV 331 ensimmäisestä osasta, muunnelma 6.]]
Albertin basso on erityisesti klassismin ajan kosketinsoitinmusiikissa yleinen tehokeino, joka on nimetty italialaisen säveltäjän Domenico Albertin mukaan. Albertin bassossa (tavallisesti vasemman käden) säestyssoinnut hajotetaan yksittäisiksi säveliksi, joita toistetaan kaavamaisessa järjestyksessä tasaisena rytmikuviona. Tavallisimmin esim. C-duurisoinnun sävelet soitetaan Albertin bassossa järjestyksessä c-g-e-g-c-g-e-g-jne.