cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Roger Ackroydin murha
Viittaukset muussa kulttuurissa
Pierre Bayard, kirjallisuustieteen professori ja kirjailija, on kirjoittanut kirjan Qui a tué Roger Ackroyd? (1998, englanniksi Who Killed Roger Ackroyd? 2000), jossa hän tutkii uudelleen Ackroydin tapauksen ja esittää vaihtoehtoisen ratkaisun, jossa murhaaja olisikin tohtori Sheppardin sisko, Caroline. Hän esittää todisteita toisen murhaajan puolesta ja väittää Christien alitajuisesti tienneen, kuka oikea murhaaja on.
Vattulasisiipi
Vattulasisiipi (Pennisetia hylaeiformis) on lasisiipisiin kuuluva, melko yleinen pieni perhoslaji.
Koko ja ulkonäkö
Pienikokoinen, pistiäistä muistuttava perhonen, jonka tumman takaruumiin jaokkeiden takareunassa on vaaleankeltainen raita. Takaruumiin tyvessä on kaksi kapeaa raitaa, jotka saattavat kuitenkin olla vaikeasti erottuvia. Takaruumiin kärkiosassa on naaraalla kolme ja koiraalla neljä leveää ja hyvin erottuvaa raitaa. Etusiipi on kapea ja sen kolmesta erillisestä läpinäkyvästä ”ikkunasta” suurta osaa peittävät punaruskeat siipisuomut. Takasiivet ovat lähes kokonaan läpinäkyvät. Siipiväli 20–30 mm.
Levinneisyys ja lentoaika
Lajia tavataan koko Euroopassa ja Aasiassa aina Japaniin saakka. Suomessa vattulasisiipeä tavataan ainakin Pohjois-Pohjanmaan korkeudelle ja lentoaika on kesäkuun lopulta elokuun alkupuolelle.
Elinympäristö ja elintavat
Jokseenkin yleinen päiväaktiivinen perhonen, joka elää vadelmapensaikoissa. Toukat vahingoittavat vadelmien juuristoja ja varsien sisäosia, minkä vuoksi vadelmanviljelyn kannalta vattulasisiipi on tuhohyönteinen. Talvehtii toukkana.
Ravintokasvi
Toukat elävät vadelman (Rubus idaeus) juurten sisällä.
Jules Dumont d’Urville
thumb|right|Jules Dumont d'Urville. Lähde: British Museum. Jules Sébastien César Dumont d'Urville (23. toukokuuta 1790 – 8. toukokuuta 1842) oli ranskalainen laivaston amiraali, joka teki 1800-luvulla uraauurtavia löytöretkiä nykyisessä Oseaniassa. Hänen retkensä ulottuivat antarktisille alueille saakka.
Tutkimusmatkat
D'Urville oli mukana navigoijana kahdella hydrografisella ja kasvitieteellisellä tutkimusmatkalla Tyynellämerellä vuosina 1822–1825 ja 1826–1829. Vuonna 1822 alkaneella matkalla hän toimi korvetti Coquillen ensimmäisenä upseerina, vastuullaan kerätä erityisesti kasvi- ja hyönteisnäytteitä ranskalaisille tiedemiehille. Näytteitä kertyi yli 3 000 kasvilajista, joista jopa 400 oli aikaisemmin tuntemattomia, sekä 1 200 hyönteislajista, joista noin 300 oli tieteelle tuntemattomia.
Menestyksekkään tutkimusmatkan johdosta Ranskan meriministeri lähetti d'Urvillen vuonna 1826 uudelle matkalle, tällä kertaa retkikunnan johtajana. Matkaan lähdettiin samalla korvetilla kuin edellisellä matkalla, joskin aluksen nimi oli nyt Astrolabe. Retkikunnan kartoitustyön ansiosta Tyynenmeren saaret jaettiin kolmeen ryhmään, eli Melanesiaan, Polynesiaan ja Mikronesiaan. Lisäksi matkan aikana mitattiin maan magnetismia ja meren lämpötilaa järjestelmällisesti eri syvyyksistä. D'Urville julkaisi tutkimusmatkastaan maailman ympäri kirjan Voyage de la corvette l'Astrolabe, 1826–1829.
Milon Venus
D'Urville oli vaikuttamassa myös kuuluisan antiikin veistoksen Milon Venuksen päätymiseen Kreikasta Ranskaan. Hän oli vuonna 1820 mukana Ranskan laivaston upseerina merentutkimusmatkalla Välimerellä, kun Míloksen saarella paikallinen Ranskan varakonsuli esitteli hänelle vastalöytyneen patsaan. D'Urville kehotti ryhtymään toimenpiteisiin veistoksen saamiseksi Ranskaan, mikä myöhemmin toteutuikin.
Kuolema
D'Urville kuoli perheineen Ranskan ensimmäisessä junaonnettomuudessa Meudonissa Pariisin Versaillesin linjalla 51-vuotiaana. Junan etummaisen veturin akselin katkeaminen sai junan syöksymään raiteiltaan. Junan viisi ensimmäistä vaunua tuhoutui tulipalossa. Onnettomuudessa kuoli kaikkiaan 55 ihmistä.
Useita paikkoja on nimetty d'Urvillen mukaan. Niiden joukossa ovat d'Urvillenmeri eteläisellä Tyynellämerellä ja d'Urvillensaari Uuden-Seelannin edustalla.
Katrina (vene)
thumb|350px|8mR-veneet Wanda, Katrina ja Pinuccia kilpailevat Sandhamnissa 1947. Katrina (FIN-14) on Suomessa alun perin NJKn Curt Mattsonille rakennettu klassinen 8mR-vene. Gösta Kynzellin suunnittelema ns. kolmannen R-mittasäännön vene rakennettiin Suomen edustusveneeksi sodan vuoksi peruttujen vuoden 1940 kesäolympialaisiin. Se rakennettiin 1939 Wileniuksen telakalla Porvoossa. Vene myytiin Ruotsiin 50-luvulla josta se ostettiin takaisin vuonna 2005. Vene kilpaili Ruotsissa ja kansainvälisesti 50-luvulta aina 90-luvulle saakka. Vene on merkittävä osa Suomen klassista kilpapurjehdushistoriaa ja on Suomen kuuluisimpiin ja tuotteliaimpiin venesuunnittelijoihin kuuluneen Gösta Kyntzellin ainoa suunnittelema 8mR-vene. Vene kuuluu Pohjoismaiden nopeimpiin kaseihin ja on osa Helsingfors Segelsällskapin kasilaivuetta.
Muodostelmaluistelun maailmanmestaruuskilpailut
thumb|Viisinkertainen muodostelmaluistelun maailmanmestari [[Marigold IceUnity, Suomi.]] Muodostelmaluistelun maailmanmestaruuskilpailut ovat vuosittain Kansainvälisen luisteluliiton (ISU) alaisuudessa järjestettävät muodostelmaluistelun kilpailut, jotka järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 2000. Kilpailut on järjestetty kolmesti Suomessa: vuosina 2001, 2011 ja 2019.
ISU:n jäsenmaat saavat lähettää kilpailuihin yhden joukkueen edustamaan maataan. Poikkeuksena kuitenkin edellisen vuoden viisi parhaiten menestynyttä maata saavat lähettää kilpailuihin kaksi joukkuetta. Suomi, Ruotsi, Yhdysvallat ja Kanada ovat aina kilpailleet kahdella joukkueella. Saksa oli kilpailuissa kahdella joukkueella vuosina 2000–2005 sekä 2009 ja 2010 ja Venäjä vuosina 2006–2008 ja 2011–2013.
Tulokset
Kilpailujen kärkipaikkoja ovat pääasiassa hallinneet Suomi ja Ruotsi. Ruotsalainen Team Surprise on kuusinkertainen maailmanmestari ja menestynein joukkue ja on sijoittunut vuosia 2010, 2011 ja 2013 lukuun ottamatta joka vuosi mitalisijoille. Suomalaisista joukkueista Marigold IceUnity on voittanut mestaruuden viidesti, Rockettes kolmesti ja Team Unique kerran. Muut mitaleille yltäneet joukkueet ovat Kanadan NEXXICE yhdellä kultamitalilla, kahdella hopealla ja kahdella pronssilla sekä myös Kanadasta oleva black ice yhdellä hopealla ja kahdella pronssilla. Yhdysvaltalaisjoukkueista Miamin yliopiston joukkue on saavuttanut yhden hopean ja Haydenettes neljä pronssia ja kanadalainen Les Suprêmes yhden pronssin.
Kalevi Nupponen
pienoiskuva|Tampereen Ilves 2015 Väinämöisen kentällä. Kapteeni Kalevi Nupponen takarivissä kolmas oikealta. Kalevi Nupponen (s. 19. tammikuuta 1942) uraansa jatkava jalkapalloilija, joka pelaa nyt kahdeksannella vuosikymmenellä. Pallo pyörii -lehden 5/1959 mukaan hän pelasi maakuntasarjaa Viipurin Reippaassa 1959, jolloin voitti Suomen tekniikkamestaruuden ja pelasi Helsingborgissa poikien maaottelun Ruotsia vastaan. Ensimmäisen SM-kultansa hän voitti Viipurin Reippaan A-pojissa 1961 ja miehissä 1963. Nupponen pelasi Reippaassa myös jääkiekkoa ja jääpallossa hän oli nostamassa Reipasta Mestaruussarjaan. Ikämiehissä hän on edustanut muun muassa Tampereen Ilvestä.
Hyökkääjänä pelannut Nupponen edusti aktiiviurallaan Lahden Reipasta 1960–1963 ja 1965–1966 sekä Tampereen Ilves-Kissoja 1967–1975. Lisäksi hän pelasi kaudella 1964 ruotsalaisessa Skellefteå FF:ssa. Kaikkiaan Nupponen pelasi 11 kauden aikana 230 mestaruussarjan ottelua, joissa hän teki 89 maalia. Hän on maaleillaan kaikkien aikojen listan sijalla 30.
Nupponen pelasi Suomen maajoukkueessa vuosina 1961–1970 yhteensä 4 A-maaottelua. Lisäksi hänelle kertyi 3 B-maaottelua, 9 nuorten ja 2 poikien maaottelua. Lahden Reipas pelasi Afrikan kiertueella 11.12.1964-3.1.1965 neljä ottelua, joista yksi oli Norsunluurannikon maajoukkuetta vastaan. Isännät olivat odottaneet kohtaavansa Suomen maajoukkuueen. Ohjelmaan kuuluivat liput ja kansallislaulut. Peli päättyi 4-4. Nupponen teki kaksi maalia. Ottelulla ei ole maaottelun statusta.
Mercedes-Benz Integro
Mercedes-Benz Integro on Mercedes-Benzin monikäyttölinja-auto. Autoa voidaan käyttää niin lähiliikenteessä kuin tilausajossakin. Korimalleja on kolme: Integro, Integro M ja Integro L. Pituudet vaihtelevat 12,14 metristä (Integro) 14,92 metriin (Integro L). Matkustajien kuljetuskapasiteetti vaihtelee korimallin mukaan, 66 paikasta (Integro) 111 paikkaan (Integro L).
Integrojen moottorien tehot vaihtelevat välillä 220 kW (299 hv) (Integro ja Integro M) ja 260 kW (354 hv) (Integro L). Moottoreissa käytetään BlueTec SCR -dieseltekniikkaa, joka vähentää moottorin päästöjä.
Fumiyuki Beppu
Fumiyuki Beppu (s. 10. huhtikuuta 1983 Chigasaki) on japanilainen maantiepyöräilijä. Hän aloitti ammattilaisuransa Discovery Channel-joukkueessa 2005–2007, edusti Skil-Shimanoa 2008–2009, Team RadioShackia 2010–2011, GreenEdge Cycling Teamia 2012–2013, Trek Factory Racing / Trek-Segafredoa 2014–2019, Nippo-Delko-Provencea 2020 ja viimeisellä ammattilaiskaudellaan 2021 EF Education–Nippoa. Ranskan ympäriajossa 2009 hänestä ja Yukiya Arashirosta tulivat ensimmäiset japanilaiset, jotka ovat ajaneet Ranskan ympäriajon maaliin.
Saavutuksia
Lähde: Cycling Archives
Alessandro Striggio (nuorempi)
Alessandro Striggio, myös Alessandrino (1573 Mantova – 8. kesäkuuta 1630 Venetsia) oli italialainen libretisti ja viulisti. Hänen isänsä oli säveltäjä Alessandro Striggio. Hänet tunnetaan parhaiten yhteistyöstä säveltäjä Claudio Monteverdin kanssa. Hän kirjoitti libreton Monteverdin Orfeoon (1607) ja mahdollisesti myös Tirsi e Cloriin (1615).
Gunnar von Wright
Opinnot
Gunnar von Wright kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin uudesta ruotsalaisesta yhteiskoulusta vuonna 1913 ja liittyi Uusmaalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Teknillisen korkeakoulun koneinsinööriosastolla vuosina 1913–1915. Hän kävi Sotakorkeakoulun yleisen osaston vuosina 1925–1926.
Jääkärikausi
pienoiskuva|Jääkäripataljoonan 2. komppania. Gunnar von Wright liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 9. tammikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Rintamakomennuksensa jälkeen hän kävi Libaussa vuonna 1917 järjestetyn sotakoulun B-kurssin. Hänen pikkuveljensä Sven von Wright noudatti Gunnarin esimerkkiä ja liittyi hänkin jääkäripataljoona 27:ään myöhemmin.
Suomen sisällissota
Gunnar von Wright saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana luutnantiksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan adjutantiksi 3. Jääkärirykmentin 7. jääkäripataljoonaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Tampereella, Aittolahdella, Lyykylässä, Mannikkalassa ja Talissa, missä hän haavoittui taistelussa 24. huhtikuuta 1918.
Sisällissodan jälkeinen aika
Gunnar von Wright siirrettiin sisällissodan lopussa 24. toukokuuta 1918 Päämajan kenraaliohjaamoon, josta hänet siirrettiin edelleen kesäkuussa samana vuonna toimistoupseeriksi Yleisesikunnan järjestelyosastoon. Järjestelyosastolta hänet siirrettiin 1. marraskuuta 1918 Sotaministeriön yleiselle sota-asiainosastolle ja edelleen 19. joulukuuta 1918 Yleisesikunnan liikekannallepano-osastolle. Liikekannallepano-osaston päälliköksi hänet nimitettiin 3. maaliskuuta 1920. Puolustusministeriön intendenttiosastolle hänet siirrettiin 13. heinäkuuta 1926. Hänen tehtävänsä osastolla oli huolehtia liikekannallepanoasioita. Puolustusministeriössä hänet siirrettiin 1. tammikuuta 1927 vanhemmaksi toimistoesiupseeriksi sota-asiainosaston järjestely- ja liikekannallepanotoimistoon, minkä toimiston päälliköksi hänet nimitettiin 1. heinäkuuta 1928. liikekannallepanotoimiston päälliköksi. Puolustusministeriön Taloudellisen puolustusneuvoston toimiston päälliköksi hänet nimitettiin 1. elokuuta 1929. Armeijasta Gunnar von Wright erosi 17. huhtikuuta 1935 ja siirtyi Suomen Metalliteollisuusyhdistyksen toimitusjohtajaksi ja palveli yhdistystä aina vuoteen 1960 saakka.
Talvi- ja jatkosota
Gunnar von Wright osallistui talvisotaan yhteysupseerina Puolustusministeriön ja Kansanhuoltoministeriön välillä. Jatkosodan puhjettua hänet siirrettiin Päämajaan, missä hän toimi yhteysupseerina Sotatalouspäällikön ja Kansanhuoltoministeriön välillä. Sotien jälkeen hän siirtyi toimitusjohtajaksi ensin Teollisuuden Polttoöljy Oy:öön ja myöhemmin Länsi-Suomen Polttoöljy Oy:öön.
Opetustoimi
Gunnar von Wright toimi avustajana Sotakorkeakoulun ruotsalaisille opettajille yleisesikuntapalveluksen ja sotahistorian opetuksessa 25. marraskuuta 1925 – 31. heinäkuuta 1926 välisenä aikana.
Luottamustoimet
Gunnar von Wright toimi puheenjohtajana, jäsenenä ja sihteerinä useissa puolustuslaitoksen järjestelyä ja valtakunnan taloudellisen puolustusvalmiuden kehittämistä käsitelleissä komiteoissa vuosina 1922–1928. Hän toimi myös ruotsinkielellä suoritettavien tutkintojen varalle asetetun tutkintolautakunnan apujäsenenä vuosina 1928–1935 ja kutsuntalaitoksen keskuslautakunnan sotilasjäsenenä vuosina 1928–1933. Yleisesikunnan kunniatuomioistuimen jäsenenä hän toimi vuosina 1922, 1924–1925 ja kunnianeuvoston varajäsenenä vuosina 1922–1923. Hän toimi Keskinäinen Vakuutusyhtiö Teollisuus-Tapaturman johtokunnan jäsenenä vuosina 1945–1964 ja Helsingin Säästöpankin isännistön jäsenenä vuosina 1947–1971. Hän kuului myös useisiin valtiovallan tai talouselämän järjestöjen asettamiin teknillis-teollisia ja talouspoliittisia kysymyksiä käsitteleviin toimikuntiin, valiokuntiin, ja lautakuntiin. Gunnar von Wright osallistui myös GATT ja EFTA sopimusneuvotteluihin.
Fredrik Stjernvall (kuvernööri)
thumb|Fredrik Stjernvall, [[Carl Peter Mazérin postuumi piirros.]] Gustaf Fredrik Stjernvall (27. kesäkuuta 1767 Padasjoki – 30. tammikuuta 1815 Hämeenlinna) oli suomalainen sotilas ja Uudenmaan ja Hämeen läänin kuvernööri. Hän oli vuonna 1808 Kustaanmiekan komentaja Viaporissa. Maaherran nimityksen hän sai 1810.
Stjernvallin mukaan on nimetty Helsingin Merisatamassa sijaitseva Fredrik Stjernvallin puisto. Myös Fredrikinkatu on todennäköisesti saanut nimensä hänen mukaansa.
Fredrik Stjernvallin veli oli Carl Johan Stjernvall. Hänen puolisonsa oli Fredrika Charlotta von Yhlen. Valtioneuvos Carl Edvard Stjernvall (1797–1873) oli heidän poikansa.
Shinbutsu shūgō
thumb|250px|Šintolaiselle kamille ([[Inari (kami)|Inari) pyhitettyjä kettuja, torii, buddhalainen kivistupa ja buddhalaisia patsaita Jōgyō-jin temppelillä Kamakurassa.]]
Šintolaisuus ja buddhalaisuus kohtaavat
Asiantuntijat eivät ole yksimielisiä siitä, kuinka laajasti kaksi uskontoa ovat sulautuneet toisiinsa. Joidenkin tutkijoiden, esimerkiksi japanilaisen Hirai Naofusan ja yhdysvaltalaisen Joseph Kitagawan mukaan, šintolaisuus on Japanille alkuperäinen uskonto, joka on ollut sellaisenaan olemassa esihistorialliselta ajalta lähtien ja koostuu kaikista Japanille tyypillisistä aikojen kuluessa muokkautuneista rituaaleista ja uskomuksista. Termi ”shintō” keksittiin 500-luvulla erottamaan väljästi organisoitunut paikallinen uskonto maahan tuodusta buddhalaisuudesta.
Vastakkaista näkemystä edustaa japanilainen historioitsija Toshio Kuroda (ja hänen kannattajansa), joka väitti kuuluisassa artikkelissaan Shinto in the History of Japanese Religion (julkaistu englanniksi vuonna 1981), että šintolaisuudesta tuli itsenäinen uskonto vasta nykyaikana ja että se syntyi keskiajalla buddhalaiselta pohjalta. Kurodan keskeinen argumentti on se, että vasta Meiji-kauden nationalistiset ideologit kehittivät šintolaisuudesta oman uskontonsa. Hän huomauttaa, että Heian-kauden hallinnon muodollistamat kameihin liittyvät rituaalit ja valtion luoma pyhäköiden luokittelu eivät tarkoittaneet šintolaisuuden nousua itsenäiseksi uskonnokseen vaan yritystä selittää paikallisia uskomuksia buddhalaisin käsittein. Hän väittää myös, että vaikka sanan ”shintō” muodostavaa kahta kirjoitusmerkkiä käytettiinkin jo hyvin varhaisissa teksteissä, esimerkiksi Nihonshokissa, se ei tarkoita, että nykyajan šintolaisuus olisi ollut uskontona olemassa, koska merkkejä käytettiin alun perin tarkoittamaan taolaisuutta tai niillä viitattiin uskontoon yleensä. Kurodan mukaan monet šintolaisuuden piirteet, kuten peilien ja miekkojen palvonta tai jopa itse Ise-jingūn rakenne (šintolaisuuden pyhin ja tärkein pyhäkkö), ovatkin tyypillisiä taolaisuudelle. Vanhoissa kirjoituksissa esiintyvä sana ”shintō” ei siis välttämättä tarkoita mitään ainutlaatuisen japanilaista.
Ensimmäisen näkemyksen mukaan kaksi uskontoa olivat siis ensimmäisen kohtaamisensa aikaan jo valmiiksi muotoutuneita ja itsenäisiä ja elivät sen jälkeen rinnakkain vaikuttaen toisiinsa vain pintapuolisesti. Toisen näkemyksen mukaan buddhalaisuus taas käytännössä tuotti nykyajan šintolaisuuden kohdattuaan paikalliset japanilaiset uskomukset. On kuitenkin myös tutkijoita, joiden näkemykset vaihtelevat kahden ääripään välillä.
Assimilaatioprosessi
Ensimmäinen henkilö, jonka tiedetään pukeneen sanoiksi japanilaisen uskonnon ja buddhalaisuuden väliset erot ja jonka tiedetään yrittäneen sovittaa uskontoja yhteen, oli prinssi Shōtoku (574–622). Ensimmäiset merkit siitä, että japanilaiset yleensä alkoivat ymmärtää kahden maailmankuvan välisiä eroja, ovat keisari Temmun hallituskaudelta (673–686). 700-luvulla Nara-kaudella alettiin perustaa niin kutsuttuja ”pyhäkkötemppeleitä” : ne olivat yksi ensimmäisistä yrityksistä liittää šintolaisuutta ja buddhalaisuutta yhteen. Kun šintolaiseen pyhäkköön tuotiin buddhalaista uskonnollista esineistöä, ajateltiin, että kamit olivat eksyneitä olentoja, jotka tarvitsivat vapautuksen Buddhan avulla. Karman ja reinkarnaation lakien ajateltiin koskevan kameja samoin kuin ihmisiä, ja varhaisissa buddhalaisissa kertomuksissa todetaan, kuinka vaeltavat munkit ottivat tehtäväkseen auttaa kärsiviä kameja. Paikallinen kami saattoi ilmestyä munkille unessa ja kertoa hänelle kärsimyksistään. Parantaakseen kamin karmaa riittien ja sūtrien lukemisen kautta munkki rakensi temppelin kamille omistetun pyhäkön viereen. Sellaisia komplekseja luotiin jo 600-luvulla esimerkiksi Usaan Kyūshūlla, jossa Hachiman-kamia palvottiin yhdessä Miroku bosatsun (Maitreyan) kanssa. Kun temppeleitä rakennettiin pyhäköihin ja syntyi pyhäkkötemppeleitä, liitosprosessi kiihtyi.
Saman vuosisadan lopussa edettiin assimilaatioprosessin toiseen vaiheeseen, kun kami Hachiman julistettiin dharman suojelijajumalaksi ja hieman myöhemmin bodhisattvaksi. Hänelle omistettuja pyhäköitä alettiin rakentaa temppeleihin: se oli huomattava askel eteenpäin kamien ja buddhalaisten kulttien liittämisessä toisiinsa. Kun Naran Tōdai-jin temppeliin rakennettiin suuri Buddha, temppelin alueelle pystytettiin myös Hachimanille omistettu pyhäkkö. Legendan mukaan kami kertoi itse toivovansa pyhäkön rakentamista. Hachiman piti pyhäkköä palkkiona siitä, että hän oli auttanut temppeliä löytämään buddhapatsasta varten tarvittavat kulta- ja kuparikaivokset. Tämän jälkeen temppelit koko maassa alkoivat ottaa itselleen suojeluskameja.
Honji suijaku -teoria
Fuusion kolmas ja viimeinen vaihe alkoi 800-luvulla, kun kehitettiin honji suijaku -teoria. Sen mukaan japanilaiset kamit ovat buddhien, bodhisattvojen tai devojen ilmentymiä, jotka toimivat ihmisten keskuudessa johdattaakseen heidät buddhalaiselle tielle. Teoria on koko shinbutsu shūgō -rakennelman kulmakivi, minkä vuoksi se on toiminut japanilaisen uskonnon perustana vuosisatojen ajan. Monet kamit muuttuivat sen vuoksi potentiaalisen vaarallisista hengistä, jotka voisivat pelastua buddhalaisen opin kautta, buddhien tai bodhisattvojen paikallisiksi ilmentymiksi, joilla on asemaansa vastaava viisaus. Buddhia ja kameja ei voinut enää erottaa toisistaan.
Shinbutsu kakuri
Kaksi uskontoa eivät kuitenkaan koskaan fuusioituneet täydellisesti. Vaikka niiden opit limittyivät paikoin, ne säilyttivät oman identiteettinsä, ja niiden välinen suhde säilyi vaikeana, suureksi osaksi epäjärjestelmällisenä ja jännitteisenä. Uskontojen välinen suhde ei ollut niinkään kahden järjestelmän välinen suhde kuin tiettyjen kamien ja tiettyjen buddhien välinen suhde. Šintolaisuutta ja buddhalaisuutta pidettiin aina rinnakkaisina mutta toisistaan erillisinä entiteetteinä. Shinbutsu shūgōn lisäksi olikin olemassa myös kolikon kääntöpuoli, jatkuva eriytyminen.
Tavalla oli joka tapauksessa merkittäviä seurauksia. Sen ansiosta kamien palvontaan liittyvät käytännöt eivät assimiloituneet buddhalaisuuteen täydellisesti. Kun buddhalaisuus kiellettiin Isen ja Kamon pyhäköissä, ne kykenivät kehittämään omat teoriansa kamien luonteesta vapaasti.
Uskonnot erotuskäskyn jälkeen
Vuonna 1868 shinbutsu bunri -liikkeen myötä (Meiji-kauden yritys erottaa šintolaisuus ja buddhalaisuus toisistaan) annettiin ”šintolaisuuden ja buddhalaisuuden erotuskäsky”. Nyt laki määräsi, että temppelien ja pyhäkköjen tuli olla toisistaan erillään.
Vaikka uskonnot ovat nykyään olleet muodollisesti erillään toisistaan yli vuosisadan ajan, Japanissa on edelleen paljon temppeleitä ja pyhäköitä, joissa ne elävät toistensa lomassa. Maassa on esimerkiksi joitakin merkittäviä buddhalaisia Inari-temppeleitä. Valtaosassa temppeleitä on edelleen ainakin yksi pieni pyhäkkö. Jopa molempien uskontojen keskeiset instituutiot ovat osoitus buddhalaisuuden ja šintolaisuuden kietoutumisesta yhteen. Suuressa Kenchō-jin temppelissä, joka on Kamakuran suurista zentemppeleistä tärkein (Kamakura gozan), on kaksi pyhäkköä. Kamakuran Tsurugaoka Hachiman-gū-pyhäkön oikeanpuoleisen lammen yhdessä saaressa on buddhalaiselle jumaluudelle Benzaitenille omistettu alapyhäkkö. Alapyhäkkö poistettiinkin vuonna 1868 shinbutsu bunri -liikkeen aikaan, mutta se rakennettiin uudestaan vuonna 1956. Kahden uskonnon eroa voidaankin pitää pinnallisena, ja shinbutsu shūgō on edelleen hyväksytty käytäntö.
Tästä huolimatta nykyään uskontojen välillä nähdään olevan raja. Šintolaisuutta tutkinut Karen Smyers toteaa:
Fredrik Stjernvall
Fredrik Stjernvall -nimisiä henkilöitä ovat olleet:
Naurava kulkuri (Tapio Tammilehto)
Kappaleet
Sovituksista vastaa Ilkka Willman
LatinSat
LatinSat on argentiinalainen pienten mikrosatelliittien konstellaatio. Valmiina siihen voi kuulua 64 satelliittia ja se tällöin muodostaa globaalin "store & dump"-tietoliikenneverkon, joka myös voisi toimia AIS-järjestelmänä, jolla voi mm. seurata laivojen lähettämiä paikkatietoja.
AprizeSat 3, 4, 5 ja 6 satelliiteissa on laivojen seurannan AIS-vastaanottimet (Automatic Identification System).
Satelliitit ovat kuutiomaisia, särmän pituus 20 cm, ja niiden massa on 12 kg. Ne eivät siis ole Cubesat-standardin mukaisia eivätkä nanosatelliitteja.
Maanjäristykset Suomessa
Aistein havaittavat maanjäristykset ovat Suomessa hyvin harvinaisia. Suomessa on tapahtunut pieniä järistyksiä, jotka ovat olleet alle 5 Richterin asteikolla. Pohjanmaalla, nykyisessä Kainuun maakunnassa tapahtui vuonna 1626 järistys, jonka takia Paltaniemen kuvakirkko eli Paltamon seurakunnan vanha kirkko jouduttiin rakentamaan uudelleen. Useita pieniä järistyksiä on tapahtunut Perämeren–Kuusamon seuduilla. Pieniä, vain laittein havaittavia järistyksiä mitataan kymmeniä joka vuosi.
Maanjäristysriski
Suomi on seismisesti maailman rauhallisimpia alueita, eikä siellä ole historiallisena aikana tapahtunut laajaa tuhoa aiheuttavia järistyksiä. Yleensä järistysriskiä tietyn suuruisille järistyksille arvioidaan 475 vuoden aikajänteellä. Suomessa tapahtuu 475 vuoden sisään korkeintaan ehkä Mercallin asteikolla luokan V järistyksiä, jollaiset kykenevät rikkomaan ikkunoita. Luokan V järistys tapahtuu silloin Suomessa seuraavan 50 vuoden kuluessa todennäköisyydellä 10 % ja 100 vuoden jaksolla 19 %.
Suomessa sattuu sadassa vuodessa vain 4–5 järistystä, jotka ovat voimakkuudeltaan noin neljän Richterin asteikolla. Noin 500 vuodelta on tietoja noin 500 pienestä järistyksestä Suomessa ja noin kymmenestä suunnilleen viisi järistystä, jotka ovat voimakkuudeltaan 1 Richterin asteikolla.
Suomessa tapahtuvat maanjäristykset keskittyvät Kainuun ja Etelä-Lapin seuduille Oulu–Kuusamo-linjalle. Puolet Suomen maanjäristyksistä tapahtuu Kuusamon-Suomussalmen tienoilla. Maanjäristyksiä esiintyy myös Pohjois-Lapissa, Ahvenanmaalla ja Keski-Suomessa.
Esihistorialliset maanjäristykset
Suomesta on löydetty jääkauden jälkeisiä siirroksia eli postglasiaalisiirroksia, joiden syntyjäristysten on täytynyt olla suuri. Muutamia tuhansia vuosia sitten uudelleenaktivoituivat Ruostejärven ja Venejärven siirrokset, jotka sijaitsevat Kolarin keskustan itäpuolella. Siirrostörmät ovat korkeimmillaan 7 metriä korkeita. Edellisistä jonkin verran koilliseen sijaitsee Ruokojärven siirros. Kaikki mainitut kolme siirrosta näkyvät hyvin myös satelliittikuvissa.
Jos Fennoskandian korkeimmat siirrostörmät ovat syntyneet yhdessä repeämisessä, ovat nämä tapahtumat vastanneet magnitudin 7–8 maanjäristyksiä. Laajamittaiset maanvieremät ovat toinen aihetodiste tämän suuruusluokan tapauksista. Postglasiaalisiirrokset ovat edelleen seismisesti aktiivisia.
Historialliset maanjäristykset
Mikään Suomen historiassa tapahtunut järistys ei ole ylittänyt viittä Richterin asteikolla. Suomen nykyiset järistykset liittyvät lähinnä Atlantin levenemiseen liittyvistä jännityksistä, jotka purkautuvat yleensä vanhojen siirroslinjojen lähellä. Järistykset ovat yleensä kulku-liuku-tyyppiä. Pohjanmaalla järistyksiä aiheuttaa lisäksi maankohoaminen. Suomen järistykset tapahtuvat yleensä melko lähellä maan pintaa, vain noin 11–15 kilometrin syvyydessä.
Keminpikkuängelmä
Keminpikkuängelmä eli keminängelmä (Thalictrum minus subsp. kemense, syn. T. minus subsp. elatum, T. kemense, T. minus var. rotundifolium) on monivuotinen leinikkikasvi, jota tavataan pohjoisessa Euraasiassa. Suomessa se on rauhoitettu. Keminängelmä on pikkuängelmän (T. minus) alalaji.
Ulkonäkö ja koko
Keminängelmä kasvaa noin metrin korkuiseksi. Juurakko on lyhyt. Varsi on usein hieman nystykarvainen ja yläosasta haarova. Lehdet ovat korvakkeellisia. Lehtilapa on 10–25 senttimetriä pitkä, leveän kolmiomainen, pituutensa levyinen ja kolme kertaa parilehdykkäinen. Lehdykät ovat tavallisesti 15–25 millimetriä leveitä, 3–5-liuskaisia, muodoltaan usein melko pyöreitä tai puolitoista kertaa leveytensä pituisia. Liuskat ovat lyhytsuippuisia, isoissa lehdissä hieman ulospäisiä. Lehdyköitten ruodit ovat korvakkeettomia. Varren ja haarojen päissä oleva kukinto on kerrannaishuiskilo, joka on lyhyt, lehdekäs ja niukkakukkainen. Pystyhköt kukat ovat hyvin pitkäperäisiä. Varhain varisevia kehälehtiä on neljä tai viisi kappaletta. Väriltään ne vaihtelevat vihertävistä sinipunertaviin. Runsaslukuiset heteet ovat pystyjä ja keltaisia. Heteen palhot ovat 3–5,5 mm pitkiä, suipot ponnet 2–3,5 mm pitkiä. Suomessa keminängelmä kukkii heinä–elokuussa. Kukinnan jälkeen kehittyvät 2,5–5 mm pitkät pähkylät. Ne ovat perättömiä, 8-harjuisia, ja niiden ota ja luottipinta ovat 1–1,5 mm pitkät. Keminängelmä on myrkyllinen kasvilaji.
Tuuli Luukas
Tuuli Kristiina Luukas (s. 1966 Lappeenranta) on suomalainen kuvataiteilija. Nykyään hän työskentelee Myllypurossa sijaitsevassa ateljeessa. Hän on valmistunut kuvataiteilijaksi Ranskan valtion kuvataideakatemiasta 1993 ja hän on opiskellut myös Helsingin Taideteollisessa korkeakoulussa. Luukas käyttää taiteessaan muun muassa valokuvausta, installaatiota, videoita, piirustusta. Hänellä on ollut näyttelyitä Suomen lisäksi esimerkiksi Ranskassa, Kreikassa, Sveitsissä ja Virossa.
Keminpikkuängelmä
Levinneisyys
Keminängelmän pääesiintymisalue alkaa Vienanmeren ja Äänisen rannoilta jatkuen Kamtšatkan niemimaalle, Kuriileille ja Pohjois-Kiinaan saakka. Esiintymäalue on kuitenkin hyvin aukkoinen. Läntisimmät esiintymät ovat Ruijassa, Inarin Lapissa ja Keski-Lapissa. Vastoin nimeään keminängelmää ei tavata Kemijoen varressa, vaan esiintymät Pohjoismaissa ovat pääosin Tenojoen vesistöalueella. Suomesta esiintymispaikkoja tunnetaan puolensataa. Kasvustojen koko vaihtelee 10–50 yksilöön. Keski-Suomessa keminängelmää kasvaa muutamassa paikassa puutarhakarkulaisena.
Elinympäristö
Keminängelmä on tyypillinen jokien tulvarantojen kasvi, jota kasvaa rantalehdoissa ja -pusikoissa. Se on myös harvinainen puutarhakasvi, jota toisinaan tavataan viljelykarkulaisena.
Stockmann (sukunimi)
Stockmann on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Anne Brontë
Anne Brontë ehti ennen kuolemaansa kirjoittaa kaksi romaania. Hänen esikoisteoksensa Agnes kotiopettajatar ilmestyi vuonna 1847 ja toinen teos Wildfell Hallin asukas vuotta myöhemmin vuonna 1848. Romaaniensa lisäksi Brontë julkaisi yhdessä sisariensa kanssa runokirjan Poems vuonna 1846. Hän kuoli tuberkuloosiin toukokuussa 1849 vain 29-vuotiaana.
Pekka Nurmio
Pekka Nurmio (s. 14. syyskuuta 1958) on entinen suomalainen jalkapalloilija.
Anne Brontë
Nuoruus
Anne Brontë syntyi Yorkshiren Thorntonin kylässä. Hänen vanhempansa olivat Patrick ja Maria Brontë, ja hän oli perheen kuudes lapsi. Pian perhe muutti Yorkshiren Haworthin kylään, missä Patrick Brontë alkoi toimia papin virassa. Brontën ollessa vasta muutaman vuoden ikäinen hänen äitinsä Maria menehtyi syöpään.
Pekka Nurmio
Maalivahtina pelannut Nurmio edusti koko uransa ajan Turun Palloseuraa vuosina 1976–1985. Kaikkiaan hän pelasi kymmenen kauden aikana 176 mestaruussarjan ottelua. Nurmio pelasi Suomen maajoukkueessa kaksi maaottelua 1980.
Anne Brontë
Nuoruus
Anne Brontë oli lapsena herkkä sairastumaan, minkä vuoksi häntä ei perheen muiden lasten tavoin lähetetty sisäoppilaitokseen. Hän jäi kotiin Haworthiin, missä hänestä huolehti hänen tätinsä Elizabeth Branwell. Täti opetti tytölle kodinhoitoa ja käytännön taitoja, joista olisi hyötyä hänelle tulevaisuudessa kotiopettajattaren toimessa.
Pekka Nurmio
Pelaajauran jälkeen Nurmio on toiminut muun muassa TPS:n maalivahtivalmentajana.
Anne Brontë
Nuoruus
Kuusitoistavuotiaana Anne Brontë lähti ensi kertaa kotoaan käydäkseen Roe Headin koulua. Hän sai sisarensa Emilyn paikan, sillä Emily kärsi kovasta koti-ikävästä ja halusi takaisin kotiin. Hänen vanhempi sisarensa Charlotte oli opettajana samaisessa oppilaitoksessa. Brontë kävi Roe Headia kahden vuoden ajan.
Kotiopettajana
pienoiskuva|Anne Brontë on haudattu Yorkshiren Scarboroughiin. Vuonna 1839 Brontë oli lyhyen aikaa kotiopettajattarena Inghamin perheessä, minkä jälkeen hän siirtyi Robinsonien perheeseen Thorpe Green Halliin lähelle Yorkin kaupunkia. Hän toimi Robinsonien perheessä vuosina 1841–1845.
Myös hänen veljensä Branwell oli töissä perheessä ja toimi perheen pojan yksityisopettajana. Branwell rakastui työnantajansa vaimoon, minkä seurauksena molemmat sisarukset erotettiin työpaikastaan. Anne Brontëlle tämä oli kova isku, sillä hän oli viihtynyt uudessa elämässään kaukana kotoa. Erityisesti hän oli nauttinut Robinsonin perheen tekemistä kesäretkistä Scarborough'n kaupunkiin Yorkshiren rannikolle, jolloin hän sai olla rakastamansa meren rannalla.
Viimeiset vuodet
Vuonna 1846 Brontën sisarukset julkaisivat yhdessä ensimmäisen yhteisen runokokoelmansa Poems, jonka he kirjoittivat salanimillä Currer, Ellis ja Acton Bell. Kokoelmaa myytiin vain muutama kappale. Brontë jatkoi kirjoittamista, ja hänen esikoisteoksensa Agnes kotiopettajatar julkaistiin vuonna 1847. Vuotta myöhemmin julkaistiin hänen toinen ja viimeiseksi jäänyt romaaninsa Wildfell Hallin asukas.
Kirjallinen tuotanto
pienoiskuva|Runokokoelma Poemsin ensimmäisen painoksen kansilehti
Poems
Charlotte, Emily ja Anne julkaisivat vuonna 1846 runokokoelman nimeltä Poems salanimillä Currer, Ellis and Acton Bell. Monet Annen runot olivat aiheiltaan uskonnollisia. Kokoelmaa ei myyty montaa kappaletta, mutta sisarukset jatkoivat siitä huolimatta kirjallisia harrastuksiaan.
Agnes kotiopettajatar
Brontën ensimmäinen romaani Agnes kotiopettajatar ilmestyi 1847. Se kertoo nimensä mukaisesti kotiopettajatar Agnes Greysta, vähävaraisesta papin tyttärestä, jonka on etsittävä työtä elättääkseen itsensä. Romaani kertoo Agneksen kahdesta työpaikasta ja pohjautuu Brontën omiin kokemuksiin Inghamin ja Robinsonin perheissä. Molemmat perheet kohtelevat kotiopettajatarta ylimielisen vaativasti ja tylysti.
Agnes kotiopettajatarta verrataan usein Brontën sisaren Charlotten teokseen Kotiopettajattaren romaani. Ne molemmat käsittelevät samaa aihetta eli naisia kotiopettajan ammatissa. Anne Brontën teos on jäänyt usein Charlotten teoksen varjoon. Charlotten teosta on yleensä pidetty taiteellisesti parempana, ja se on ollut Annen teosta suositumpi. Anne Brontën huomiokykyä sekä viktoriaanisen yhteiskunnan ja elämäntyylin kuvausta Agnes kotiopettajattaressa on kuitenkin kehuttu. Suomeksi romaanin on myöhemmin kääntänyt Kaarina Ruohtula.
Wildfell Hallin asukas
Brontën toinen romaani Wildfell Hallin asukas ilmestyi vuonna 1847. Se on kertomus naisesta, joka jättää vastuuttoman alkoholistimiehensä pelastaakseen itsensä ja pienen poikansa. Kirjan sankaritar Helen Huntingdon joutuu yhteiskunnan juoruilun ja paheksunnan kohteeksi, mutta itse asiassa hän on yhtä moraalinen ja velvollisuudentuntoinen kuin Jane Eyre. Vaikka hän jättää miehensä, koska pelkää poikansa turmeltuvan moraalisesti tämän seurassa, hän palaa kuitenkin hoitamaan kuolevaa Arthur Huntingdonia, koska tuntee sen velvollisuudekseen.
Anne Brontë kuvaa realistisesti ja avoimesti alkoholisoituneen ihmisen rappiota ja väkivaltaa, ja hänen huomionsa perustuvat epäilemättä omakohtaisiin kokemuksiin juopon Branwell-veljen viimeisistä vuosista. Synkästä aiheesta huolimatta romaanissa on myös ironiaa ja huumoria, joista tulee mieleen teräväkielinen Jane Austen. Tavallaan romaani oli sanomaltaan paljon aikaansa edellä, koska se kuvaa avioliiton hajoamista ja naisen oikeutta päättää itse omasta ja lastensa tulevaisuudesta.
Wildfell Hallin asukas menestyi paremmin kuin Brontën esikoisteos Agnes kotiopettajatar. Ensijulkaisunsa aikaan romaani kohtasi kritiikkiä muun muassa alkoholismin kuvauksestaan. Sitä kritisoitiin lisäksi naiskuvastaan, sillä romaanin nähtiin puolustavan naisen oikeutta jättää aviomiehensä. Useat myöhemmät kriitikot ovat pitäneet Wildfell Hallin asukasta yhtenä ensimmäisistä feministisistä romaaneista. Romaanin käänsi myöhemmin suomeksi Kyllikki Villa.
Oyapock
Oyapock on 370 kilometriä pitkä joki Etelä-Amerikassa. Joki virtaa suurimmaksi osaksi Ranskan Guayanan ja Brasilian rajalla. Joen alkulähde on Amapán osavaltiossa, josta se virtaa Atlanttiin. Valuma-alueeseen kuuluu kaikkiaan 26 820 neliökilometriä maa-aluetta.
Vuonna 2010 valmistunee Ranskan Guayanan ja Brasilian välille silta, joka ylittää Oyapockjoen.
Teja
thumb|Mons Lactariuksen taistelu. Teja (k. 552) oli ostrogoottien viimeinen kuningas Italiassa. Taginaen taistelun jälkeen ostrogootit valitsivat taistelussa kuolleen kuningas Totilan lähimmän miehen Tejan uudeksi kuninkaakseen. Hänen johdollaan gootit yrittivät asettua Campaniaan, mutta joutuivat taistelemaan ylivoimaista Bysantin armeijaa vastaan lähellä Vesuviusta.
Ostrogootit kärsivät tappion Narseksen johtamille Bysantin joukoille Mons Lactariuksen taistelussa, ja Teja kaatui taistelussa. Goottien henkiinjääneiden sallittiin poistua Italiasta rauhassa.
UBASIC
UBASIC on 1980-luvulla kehitetty japanilainen BASIC-tulkki matemaattiseen laskentaan. Sen vahvuuksia ovat esimerkiksi suuret kokonaisluvut (2600 merkkiä) ja lukuisat matemaattiset funktiot. UBASIC:issa on heti käytettävissä oleva ohjelmointiympäristö, sekä kattava ohje.
Juhani Suutarinen (pesäpalloilija)
Veli Juhani Suutarinen (s. 24. kesäkuuta 1945 Sotkamo) on entinen suomalainen pesäpalloilija.
Juhani (Jussi) Suutarinen pelasi 1963-64 ja 1966 Sotkamon Jymyn mestaruussarjajoukkueessa saavuttaen Suomen mestaruuden 1963. Samana vuonna tuli myös Pesäpallon Maakunta Cupin voitto Kainuun joukkueessa. Oulun Lipon kakkosvahtina hän on pelannut vuodesta 1969 lähtien ja saavuttanut SM-kultaa 1971 ja 1972 sekä Pesäpallon Suomen Cupin voiton 1971. Itä-Länsi -ottelussa Suutarinen on pelannut kahdeksan kertaa ja Liitto-Lehdistö -ottelussa kolmesti.
Ronnie Radke
Ronald Joseph "Ronnie" Radke (s. 15. joulukuuta 1983) on yhdysvaltalainen muusikko ja säveltäjä. Hän on Falling in Reversen perustaja ja laulaja. Hän on myös Escape the Faten entinen laulaja ja perustajajäsen.
Elämäkerta
Ronald Joseph Radke syntyi 15. joulukuuta 1983 St Roses-sairaalassa, Las Vegasissa Nevadassa Yhdysvalloissa. Hän kasvoi isänsä, isoveljensä Anthonyn ja isoäitinsä kanssa. Radken äiti hylkäsi lapsensa tuntemattomasta syystä Radken ollessa pieni.
Radke oppi soittamaan kitaraa sekä pianoa ensimmäisissä bändeissään. Hän tapasi Max Green in kykykilpailussa. Radken mikrofoni tippui lavalle ja Green nosti sen ja ojensi sen hänelle. He ystävystyivät nopeasti, ja Green soitti bassoa sekä Escape the Fates:sa että Falling in Reverse:ssä. Ystävyksiä yhdistää muun muassa sama syntymäpäivä sekä kasvaminen ilman toista vanhempaa. Radke kirjoitti kappaleen "Caught Like A Fly" Greenille.
Radke sai ehdollista vankeutta kuolemantuottamuksesta vuonna 2006 ja tästä syystä hänet erotettiin Escape the Fate:sta. Radke oli mukana joukkotappelussa, jonka seurauksena nuori poika menehtyi. Vuonna 2006, Radke oli selvittämässä välejään Marcel Colquitin kanssa. Radken mukana ollut ystävä, Chase Rader, ampui kuolettavasti kolme kertaa 18-vuotiasta Michael Cookia sekä haavoitti myös tämän kaveria Michael Colquitia joka oli Marcel Colquitin veli. Radke joutui vastuuseen kuolemasta, sillä hän oli järjestämässä joukkotappelua. Marcel Colquit teki myöhemmin itsemurhan koettuaan syyllisyyttä tapahtumasta. Radke tuomittiin kuolemantuottamuksesta ehdolliseen vankeusrangaistukseen. Hän jäi ehdollisen aikana kiinni huumeista vuonna 2008. Radke istui vankilassa noin 2,5 vuotta. Hänet vapautettiin joulukuussa 2010.
Radke perusti uuden yhtyeen nimeltä Falling in Reverse vapauduttuaan vankilasta. Yhtyeen ensimmäinen albumi The Drug In Me Is You on julkaistu 26. heinäkuuta 2011. Radke kertoo haastattelussa tehneensä musiikkia myös vankilassa ollessaan ja miettineensä laulujen julkaisua vankilasta käsin.
Radken isoveli Anthony menehtyi 10. elokuuta 2013 onnettomuudessa.
Falling in Reverse on julkaissut neljä studioalbumia. Radke on myös julkaissut mixtapen vuonna 2014.
Cocktail (vuoden 2012 elokuva)
Cocktail on vuonna 2012 ilmestynyt intialainen romanttinen draamakomediaelokuva, jonka on ohjannut Homi Adajania. Päärooleja näyttelevät Saif Ali Khan, Deepika Padukone ja uusi tulokas Diana Penty. Cocktail oli kaupallinen menestys Intiassa ja ulkomailla.
Juoni
Kolmiodraama miehestä ja kahdesta naisesta, jotka ovat parhaita ystäviä, mutta täysin erilaisia.
Kudo (järvi Glubokovskajan volostissa)
Kudo tai Kudo-Voskresenskoje on järvi Luoteis-Venäjällä Pihkovan alueen Opotškan piirissä. Saman piirin alueella on 17 kilometrin päässä toinenkin Kudojärvi.
Maantietoa
Järvi on 1,8 kilometriä pitkä, 1,1 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 1,37 neliökilometriä eli 137 hehtaaria. Järven poikki kulkee osittain veden alla harju, joka näkyy veden päällä kummallakin vastarannalla niemenä ja keskellä saarena. Järven itäpuolella on vielä kaksi pientä saarta. Järven suurin syvyys on 15 metriä, mutta sen keskisyvyys on vain 5 metriä. Järven pohjois- ja itärannoille ylettyy peltoja, joita viljellään edelleen. Pohjoispuolella sijaitsee pieni kylä Jurjevo ja itäpuolella Kuhnovo. Muualla ovat peltopalstat harvemmassa. Etelärannasta alkaa etelään ulottuva suo, jossa järven laskuoja virtaa suo-ojana.
Luontoarvoja
Järven itä- ja pohjoisrannoilla on ihmistoiminnan vaikutus ollut suuri, mutta etelä- ja länsirannoilla kasvaa metsämaat sekametsää. Etelärannassa on myös suomaata, jolla on vaikutusta järveen ja sen laskujokeen. Järvessä on runsaasti eri kalalajeja: lahna, hauki, ahven, pasuri, suutari, karppi, pasuri, suutari, ruutana, made, säyne, mutakala ja rantanuoliainen. Järvessä elää myös rapu.
Vesistösuhteita
Kudo sijaitsee Kudkan valuma-alueella. Kudka on Velikajan sivujoki ja se kuuluu Velikajan valuma-alueeseen, joka on Narvanjoen vesistöalueen eteläisin osa. Velikaja laskee Peipsijärveen, mistä Narvanjoki jatkaa pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Itämerellä Suomenlahteen. Järven koillisrantaan tule metsäoja ja ympäröiviltä pelloilta laskee siihen pelto-ojia. Järven laskuoja lähtee etelärannasta ja se virtaa aluksi suoalueen läpi kohti etelää. Siihen yhtyy muutama muu oja, mutta laskuoja katsotaan olevan Kudkajoki jo tässä vaiheessa. Järven valuma-alueen koko on 18,7 neliökilometriä.
Ville Syväjärvi
Ville Kauko Kalervo Syväjärvi (s. 23. kesäkuuta 1983 Rovaniemi) on entinen suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja, mutta kykeni pelaamaan myös oikeana laitapuolustajana.
Lucius Antonius
thumb|Lucius Antonius Lucius Antonius oli roomalainen poliitikko ja sotilas. Hän oli konsuli vuonna 41 eaa. Hänen vanhempansa olivat Marcus Antonius Creticus ja Julia Antonia. Triumviri Marcus Antonius ja Gaius Antonius olivat Luciuksen isoveljiä.
Ville Syväjärvi
Syväjärvi on Rovaniemen Palloseuran kasvatti ja debytoi Veikkausliigassa kaudella 2004. Hän pelasi RoPS:ssa kauteen 2006 asti, muttei saanut enää kaudeksi 2007 uutta sopimusta joukkueeseen. Tämän jälkeen hän siirtyi Kakkosessa pelanneeseen Someron Voimaan, mutta palasi jo yhden kauden jälkeen Rovaniemelle FC Santa Clausin riveihin. Kaudeksi 2009 hän teki sopimuksen RoPS:n kanssa.
Lucius Antonius
Lucius oli aina vanhimman veljensä Marcuksen kannattaja. Lucius oli kvestorina Asiassa 50 eaa. Lucius oli kansantribuuni vuonna 44 eaa. kun Marcus ja Julius Caesar olivat konsuleja. Lucius ajoi läpi lain jonka mukaan Caesar sai nimittää poissaollessaan puolet virkamiehistä pois lukien konsulit. Caesarin murhan jälkeen Lucius nimitettiin toimikuntaan, jonka tarkoituksena oli jakaa maata veteraaneille ja köyhille. Lucius toimi Marcuksen legaattina Mutinan sodassa ja sen jälkeen seurasi veljeään Galliaan. Sen jälkeen kun Marcus Antonius oli muodostanut toisen triumviraatin Octavianuksen ja Lepiduksen kanssa Lucius nimitettiin vuoden 41 eaa. konsuliksi.
Luciuksen konsulikaudella syntyi riita hänen ja Octavianuksen välillä veteraaneille jaettavasta maasta. Maat pakkolunastettiin pienviljelijöiltä ja luovutettiin sotilaille, mikä herätti laajaa tyytymättömyyttä maansa menettäneiden keskuudessa. Lucius päätti hyötyä tilanteensa Octavianuksen kustannuksella. Seuranneessa Perusian sodassa Lucius ja Marcus Antoniuksen vaimo Fulvia värväsivät aluksi joukkoja ja pitivät Roomaa jonkin aikaa. Pian he kuitenkin joutuivat perääntymään ja joutuivat Octavianuksen piirittämäksi Perusian kaupunkiin. Perusia ei ollut valmistautunut piiritykseen ja ruokavarastot hupenivat nopeasti. Lucius joutui antautumaan vuoden 40 eaa. alussa. Octavianus armahti kuitenkin Luciuksen ja lähetti hänet Hispaniaan maaherraksi. Tämän jälkeen Luciuksen elämästä ei tiedetä mitään, hän todennäköisesti kuoli Hispaniassa.
Tqvartšeli
Tqvartšeli on kaupunki Abhasiassa. Se perustettiin vuonna 1942 hiilikaivoskaupungiksi. Vuonna 1989 asukkaita oli 21 000. Abhasian sota (1992–1993) runteli kaupunkia pahoin, ja sen jälkeen kaupungin väkiluvusta on ristiriitaisia tietoja. Kaupungin suuri hiilivoimala tuhoutui ilmeisesti korjauskelvottomaksi. Nykyisten tietojen mukaan kaupunki on suureksi osaksi hylätty aavekaupunki.
Kaupunki oli yksi Neuvostoliiton suurimmista hiilikaivoskaupungeista, jossa asui parhaimmillaan 60 000 ihmistä. Suuri osa väestöstä oli etnisiä georgialaisia. Georgian-Abhasian sodan aikana kaupunki oli saarrettuna. Saarron murruttua asukkaat pakenivat ja kaupunki jäi autioksi.
P-Aminobentsotrifluoridi
p-Aminobentsotrifluoridi eli 4-aminobentsotrifluoridi (C7H6NF3) on orgaaninen yhdiste ja aniliinin johdannainen. Yhdistettä voidaan käyttää orgaanisessa synteesissä valmistettaessa muun muassa hyönteismyrkkyjä ja lääkeaineita. p-Aminobentsotrifluoridi on m- ja o-aminobentsotrifluoridien isomeeri.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö
p-Aminobentsotrifluoridia voidana valmistaa pelkistämällä p-nitrobentsotrifluoridia, p-aminobentsoehapon fluorauksella rikkitetrafluoridin avulla tai aminoimalla p-klooribentsotrifluoridia. p-Aminobentsotrifluoridista voidaan valmistaa hyönteismyrkkyjä kuten fiproniilia.
Pelle Almqvist
thumb|250px|Pelle Almqvist vuonna [[2008]] Howlin' Pelle Almqvist (oik. Per Almqvist, s. 29. toukokuuta 1978 Fagersta, Ruotsi) on ruotsalaisen garage rock -yhtye The Hivesin laulaja.
Hän perusti The Hivesin vuonna 1993 yhdessä veljensä Nicholaus "Arson" Almqvistin (oik. Niklas Almqvist) kanssa. Yhtyeen sivujen mukaan he kiinnittivät manageri Randy Fitzsimmonsin huomion (jonka uskotaan olevan fiktiivinen henkilö), ja hän nosti heidät kuuluisuuteen.
Almqvist tunnetaan energisestä lavaesiintymisestään. Hän muun muassa kiipeilee lavasteilla, roikkuu lavan reunalla yleisön vierellä ja huutelee laulujen välissä epämääräisiä lauseita kuten ”Sanoin ennen viimeistä laulua ’Kädet ylös, tämä on ryöstö’, mutta en sanonut että saatte laskea ne alas, enhän?” Spin Magazine onkin antanut yhtyeelle tittelin "Paras livebändi maailmassa" ja Pelle Almqvist on heidän "50 kaikkien aikojen parasta keulakuvaa" -listallaan.
Pelle Almqvistin laulamista on verrattu Mick Jaggeriin ja Iggy Popiin.
Maamiesopisto
Maamiesopisto oli aiemmin Suomessa toiminut maatalousalan oppilaitos.
Maamiesopisto 1930-luvun Suomessa
Maamiesopiston tarkoituksena oli antaa maataloudellista jatko-opetusta maamies- tai pienviljelijäkoulun taikka maanviljelyskoulun suorittaneille henkilöille sekä niille, joilla oli asetuksessa säädetyt alkutiedot ja jotka olivat suorittaneet hyväksyttävän harjoittelun.
Maamiesopisto voitiin sijoittaa vain valtion tilalle. Sen toimintaa valvoi maataloushallitus ja sen sisäistä asioista päätti koulun johtokunta.
Opetus
Maamiesopiston oppikausi kesti kaksi vuotta ja jakautui kahteen vuosikurssiin. Ensimmäinen vuosikurssi alkoi tammikuun alkupuolella ja päättyi ennen joulua. Se sisälsi kesällä suoritettavan valvonnanalaisen viisi ja puoli kuukautta kestävän harjoittelun. Toinen vuosikurssi jakautui varsinaiseen tietopuoliseen jaksoon ja kesän aikana järjestettäviä käytännöllistietopuolisia erikoiskursseja sisältävään jaksoon. Toinen vuosikurssi alkoi tammikuun alkupuolella ja kesti oppikauden loppuun.
Pääsyvaatimukset
Päästäkseen maamiesopistoon oppilaaksi tuli hakijan olla 18 vuotta täyttänyt ja esittää seuraavat todistukset:
Lakiviitteet
<references group=L />
Otravaaran kaivos
Otravaaran kaivos oli rikkikiisu- ja rautakaivos Enossa. Se oli toiminnassa noin 1920–1922 (1919–1923). Kaivoksen nykyinen sijainti on Joensuun kaupungin Kuusjärven kylässä. Otravaaran muodostuma koostuu happamista vulkaanisperäisistä sedimenteistä. Kaivoksesta on louhittu rikkikiisumalmia vuosien 1919–1923 välisenä aikana noin 22 000 tonnia. Kaivoksen omistajia ovat olleet Suomen Mineraali, Outokumpu Oy ja Kaukas Oy. Malmi louhittiin avolouhoksesta ja pieneltä osin myös maanalaisesta kaivoksesta.
Ely-keskus kunnosti kaivosaluetta 2000-luvun alussa. mutta senkin jälkeen kaivoskuiluista tulvi luontoon haitta-ainepitoista vettä. Kunnostus tehtiin kunnan ja valtion yhteistyönä. Haittoja on syntynyt kun sivukivijätettä on hyödynnetty esimerkiksi maa- tai tierakentamisessa. Magnus Mineral on hakenut alueelle valtauslupaa vuonna 2014.