cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Leonardo DiCaprio
Elokuvanäyttelijänä
DiCaprion toinen Tarantino-elokuva on Once Upon a Time in Hollywood (2019). Siitä DiCaprio ansaitsi jälleen Oscar-ehdokkuuden. Hänen seuraava elokuvansa oli draamakomedia Don’t Look Up (2021), jossa hän on tähtitietelijä, joka yrittää varoittaa ihmiskuntaa uhkaavasta komeetasta.
Yksityiselämä
DiCaprio ei ole koskaan ollut naimisissa eikä hänellä ole lapsia. DiCaprio on vuodesta 1994 alkaen seurustellut lyhyemmin tai pidemmän aikaa noin 18 kuuluisan mallin tai näyttelijän kanssa. Hänen pitempiaikaisia seurustelukumppaneitaan ovat olleet huippumalli Gisele Bündchen (2001–2005), malli Bar Refaeli (2005–2010) ja malli Camila Morrone (2017–2022).
Oscar-palkinnot
Ehdokkuudet:
Golden Globe -palkinnot
Lisäksi 9 Golden Globes -ehdokkuutta.
Suomen ringettemaajoukkue
Suomen ringettemaajoukkue on maajoukkue, joka edustaa Suomea ringeten maailmanmestaruuskilpailuissa. Joukkue toimii Suomen Ringetteliiton alaisuudessa. Ringettemaajoukkue pelaa yleensä vain maailmanmestaruuskilpailuiden yhteydessä. Väliaikoina maajoukkue kootaan säännöllisesti yhteisiä leirejä varten.
Suomen joukkue pelasi ensimmäiset maaottelunsa vuonna 1990 ja osallistui samana vuonna MM-kisoihin Kanadan Ontariossa. Suomi on voittanut maailmanmestaruuden kahdeksan kertaa. Lisäksi Suomi voitti vuonna 1998 eri puolilla Eurooppaa pelatussa World Summit -sarjassa Kanadan otteluvoitoin 3–2.
Veronica Kristiansen
Veronica Egebakken Kristiansen (s. 10. heinäkuuta 1990 Stavanger) on norjalainen käsipalloilija. Hän on pelannut Norjan maajoukkueessa maaliskuusta 2013 alkaen 113 maaottelua ja tehnyt niissä 376 maalia. Hän saavutti olympiapronssia Rio de Janeirossa 2016 sekä voitti maailmanmestaruuden Tanskassa 2015 sekä Euroopan-mestaruuden Unkarin ja Kroatian yhdessä järjestämissä kisoissa 2014 ja Ruotsissa 2016. Seuratasolla Kristiansen edustaa kaudella 2017–2018 FC Midtjyllandia, josta hän siirtyy seuraavaksi kaudeksi unkarilaiseen Győri Audi ETO KC:hen.
Eutykhios Konstantinopolilainen
Elämänsä loppupuolella Eutykhios joutui myös riitoihin tulevan paavin Gregoriuksen kanssa riidassa, joka koski ylösnousemusta ja tarkemmin ylösnousseen ruumiin olemusta. Bysantin keisari ratkaisi riidan toteamalla, että Gregorius oli kiistassa oikeassa. Samalla Konstantinopolin patriarkan aiheesta kirjoittama kirja määrättiin poltettavaksi. Gregoriuksen ja patriarkan kiista oli ollut niin ahdistava, että he molemmat sairastuivat sen vuoksi. Gregorius kuitenkin parani, mutta patriarkka menehtyi sairauteensa vuonna 582.
Sara Parise
Sara Parise (s. 19. tammikuuta 1982 Bolzano) on italialainen uimari. Hän sai kaksi hopeamitalia uinnin pitkän radan Euroopan-mestaruuskilpailuissa 2000 Helsingissä 4 × 100 metrin ja 4 × 200 metrin vapaauintiviesteistä. Hän myös edusti Italiaa kaksissa peräkkäisissä kesäolympialaisissa vuosina 2000 Sydneyssä ja 2004 Ateenassa.
Song Number 1
thumb|left|Serebro esittämässä kappaletta Eurovision laulukilpailussa. Song #1 on Serebron esittämä kappale, jolla se edusti Venäjää vuoden 2007 Eurovision laulukilpailussa Suomen Helsingissä.
Venäjä pääsi suoraan kilpailun finaaliin edellisvuoden sijoituksen johdosta. Finaalissa kappale sijoittui 24. joukosta sijalle 3.
Draugr
pienoiskuva|Draugen
Draugr tai draug on skandinaavisessa mytologiassa vainaja, joka on jäänyt kummittelemaan aaveena esimerkiksi röykkiöhaudassa (muinaisnorjaksi haugbúi). Draugreja esiintyy sekä kirjallisuudessa että pohjoisnorjalaisessa kansanperinteessä.
Myöhemmässä norjalaisessa kansanperinteessä draugr käsitettiin suppeammassa merkityksessä vainajaksi, joka oli hukkunut merellä eikä ollut päässyt haudatuksi kristittyyn maahan. Hän oli siksi jäänyt pahansuovaksi kummittelevaksi hengeksi, joka ei saanut rauhaa. Jos joku kuuli tai näki draugrin, se enteili kuolemaa. Draugr kuvattiin yleensä nahkavaatteisiin pukeutuneeksi mieheksi, jolla oli merileväpäähine ja joka purjehti puolikkaalla veneellä. Draugr saattoi myös ulvoa verkoissa tai esiintyä kivenä, jonka päällä kasvoi merilevää, joten kalastajat eivät halunneet ottaa "merileväkiveä" painolastiksi.
Suomessa 'raukka' (esim. meriraukka), (alun perin muinaisnorjan monikossa draugar tai draugen (norjaksi, ruotsiksi ja tanskaksi sanan draug määräisessä muodossa) on skandinaavisessa mytologiassa esiintyvä epäkuollut olento. Muinaisnorjan kielen sanan draugr merkitsi alun perin kummitusta, ja vanhassa kirjallisuudessa meri-draugrin ja maa-draugrin välille tehdään selvä ero. Draugrien uskottiin olevan kuolleiden viikinkien haudoissa eläviä kalmoja.
On olemassa erilaisia mielipiteitä siitä, säilyvätkö kuolleen luonne ja sielu draugrissa. Korkea-arvoisten miesten haudat sisälsivät usein arvokkaita esineitä, joten draugrien uskottiin vartioivan aarteitaan tarkoin jopa kuoleman jälkeen.
The Elder Scrolls V: Skyrim -videopelissä ja The Elder Scrolls III: Morrowindin Bloodmoon- lisäosassa, jotka sijoittuvat muinaisskandinaavisen kaltaiseen fantasiamaailmaan, Draugrit ovat yksi vihollistyyppi. Yleisen olettamuksen mukaan, rangaistuksena lohikäärmeiden palvelemisesta, heidät on kirottu vartioimaan hautaholveja ikuisesti.
<!Traits Draugar possess superhuman strength, can increase their size at will and carry the unmistakable stench of decay. They are also noted for the ability to rise from the grave as wisps of smoke. In folklore the draugar slay their victims through various methods including crushing them with their enlarged forms, devouring their flesh, and drinking their blood. Animals feeding near the grave of a draugr are often driven mad by the creature's influence.
Some draugar are immune to weapons. Only a hero has the strength and courage needed to stand up to so formidable an opponent. In legends the hero would often have to wrestle the draugr back to his grave, thereby defeating him, since weapons would do no good. A good example of this kind of fight is found in Hrómundar saga Gripssonar.
The draugar were said to be either hel-blár ("death-black") or, conversely, nár-fölr ("corpse-pale").
A similar creature is the haugbui. The notable difference between the two was that the haugbui is unable to leave its grave site and only attacks those that trespass upon their territory.
The creature is said to either swim alongside boats or sail around them in a partially submerged vessel, always on their own. In some accounts, witnesses portray them as shape-shifters who take on the appearance of seaweed or moss-covered stones on the shoreline.
The most effective means of preventing the return of the dead was the corpse door. A special door was built on, through which the corpse was carried feet-first with people surrounding it so the corpse couldn't see where it was going. The door was then bricked up to prevent a return visit. It is speculated that this belief began in Denmark and spread throughout the Norse culture. The belief was founded on the idea that the dead only enter through the way they left.
Speculation Dr. John Tanke has theorized that the words dragon and draugr might be related. He notes that both the serpent and the spirit serve as jealous guardians of the graves of kings or ancient civilizations. Dragons that act as draugar appear in Beowulf as well as in the stories of Siegfried.
Folklore Arguably, the best known draugr in the modern world is Glamr, who was defeated by the hero of the Grettis Saga, as the saga includes a short account of him as a living man, and a full account of his haunting, up to the intervention of Grettir who wrestled him back to death.
A somewhat ambivalent, alternative view of the draugr is presented by the example of Gunnar in Njál's saga:
In the Eyrbyggja Saga a shepherd is assaulted by a blue-black draugr. The shepherd's neck is broken during the ensuing scuffle. The shepherd rises the next night as a draugr.
In more recent folklore, the draug is often identified with the spirits of mariners drowned at sea. In Scandinavian folklore, the creature is said to possess a distinctly human form, with the exception that its head is composed entirely of seaweed. In other tellings, the draug is described as being a headless fisherman, dressed in oilskin, sailing in half a boat. This trait is common in the northernmost part of Norway, where life and culture was based on the fish, more than anywhere else.
A recorded legend from Trøndelag tells how a corpse lying on a beach became the object of a quarrel between the two types of draug. A similar source even tells of a third type, the gleip, known to hitch themselves to sailors walking ashore and making them slip on the wet rocks. Norwegian folklore thus records a number of different draug-types.
But, though the draugr usually presages death, there is an amusing account in Nord-Norge of a Nordlending who managed to outwit him:
''It was Christmas Eve, and Ola went down to his boathouse to get the keg of brandy he had bought for the holidays. When he got in, he noticed a draugr sitting on the keg, staring out to sea. Ola, with great presence of mind and great bravery (it might not be amiss to state that he already had done some drinking), tiptoed up behind the draug and struck him sharply in the small of the back, so that he went flying out through the window, with sparks hissing around him as he hit the water. Ola knew he had no time to lose, so he set off at a great rate, running through the churchyard which lay between his home and the boathouse. As he ran, he cried, "Up, all you Christian souls, and help me!" Then he heard the sound of fighting between the ghosts and the draugr, who were battling each other with coffin boards and bunches of seaweed. The next morning, when people came to church, the whole yard was strewn with coffin covers, boat boards, and seaweed. After the fight, which the ghosts won, the draugr never came back to that district.''
The connection between the draugr and the sea can be traced back to the author Jonas Lie and the story-teller Regine Nordmann, as well as the drawings of Theodor Kittelsen, who spent some years living in Svolvær. Up north, the tradition of sea-draugar is especially vivid.
Arne Garborg, on the other hand, describes land-draugar coming fresh from the graveyards, and the term draug is even used of Vampires, in Norway translated as "Bloodsucker-draugar". In this sense, the draug is undead.
Draugr sightings in modern times are not so common, but are still reported by individuals from time to time. Due to this trend, the term "draug" has come to be used in a more general sense in recent years to describe any type of revenant in Nordic folklore.
The Norwegian municipality of Bø has the half boat of draugen in its coat-of-arms.
In the Elder Scrolls III: Bloodmoon PC and Xbox game expansion, Draugar are skeletal beasts who inhabit the tombs of dead Nords.
Draugar are a type of skeleton monster in the MMORPG Final Fantasy XI.
In the MMORPG RuneScape, during a certain (heavily Norse-themed) quest, the player must prove their worth as a hunter by tracking the "Draugen" down with a magical talisman, and defeat the mysterious spirit creature. It holds several key similarities to the draugr of Norse lore, and as the quest itself consists of the player undergoing several trials to become a member of a clan who are clearly based upon the Vikings of old, this offers credence to the theory that the "Draugen" is based upon the draugr.
In White Wolf's pen-and-paper RPG, Vampire: The Requiem, draugrs are vampires with a Humanity score of zero. Since losing any remnant of their human side draugrs lack rational thought and are completely animalistic, only feeding their hunger and protecting their existence. Should a vampire become a draugr, other vampires are quick to kill it, since draugrs' actions threaten the Masquerade.
Draug is a cognate of "drow", the dark elves of Dungeons and Dragons. Gary Gygax, author of the famous module, Vault of the Drow, lifted the Nordic word to describe his evil, subterranean villains. The connection between the underworld-dwelling "draug" and the underworld-dwelling "drow" is quite clear. Wizards of the Coast, the company that now owns the game Dungeons and Dragons, claims "drow" as their trademark. The claim is shaky, as "draug" is simply a different spelling of the same mythological creatures.
Draugar are special undead troops in the online game Norron, usable only by players who worship Freya.
The walking dead who destroy the town of Stromness in the 2004 version of The Bard's Tale are referred to as draugr.
Draugar is the name of a U.S. black metal band from San Francisco, as well as an Italian black metal band.
Asatrú adherents sometimes refer to Christians as "Draugrtrú", but the term is not in polite usage.
One of the main characters of the webcomic Viking Zombie Boyfriend is a draugr.
Boris Anrep
Boris Vasiljevitš von Anrep (, 27. syyskuuta 1883 Pietari, Venäjä – 7. kesäkuuta 1969 Lontoo) oli venäläinen, Britanniassa uransa tehnyt kuvataiteilija ja runoilija, joka tunnetaan mosaiikkitöistään. Hän kuului taiteilijoista ja älyköistä muodostuneen Bloomsburyn ryhmän lähipiiriin ja oli merkittävä hahmo Lontoon kulttuurielämässä 1910-luvulta 1960-luvulle.
Anrep lähti synnyinmaastaan Venäjältä vuonna 1908 opiskelemaan taidetta Pariisiin, jossa hän tutustui muun muassa walesilaiseen Augustus Johniin ja tämän ystäväpiiriin, johon kuului myös Anrepin tuleva vaimo Helen Maitland. Anrep palasi Venäjälle, jossa hän seurusteli muun muassa runoilija Anna Ahmatovan kanssa, mutta muutti vuonna 1917 Lontooseen ja meni naimisiin Helen Maitlandin kanssa. He saivat kaksi lasta, mutta avioliitto purkautui melko pian.
Anrepin tunnetuin mosaiikkityö on Lontoon National Galleryn pääportaikossa. Hänen töitään on myös Westminsterin katedraalissa ja muutamissa muissa Lontoon kirkoissa sekä Tate Galleryssä.
M/S Falkö
M/S Falkö (entinen Jurmo, Sääminki III) on suomalainen yhteysalus. Falkö liikennöi Nauvon saaristossa muun muassa Norrskatan, Ahvensaaren, Maskinnamon, Innamon ja Seilin saariin. Vuosina 1988-99 Falkö palveli Hiittisten reittialueella. Aluksen omistaa Suomen valtion Arctia Shippingin Saaristovarustamo.
Falkö on rakennettu vuonna 1976 Rauma-Repolan Savonlinnan telakalla ja liikennöi ensin Jurmo-nimisenä Iniön saaristossa sekä vuodesta 1983 vuonna 1987 tapahtuneeseen pidennykseensä asti Kiviapajan ja Savonlinnan välillä nimellä Sääminki III. Sen pituus on (pidennyksen jälkeen) 33,3 metriä ja leveys 6,6 metriä. Alukselle mahtuu 110 matkustajaa ja 8 henkilöautoa. Samaan tapaan on pidennetty myös sisaralukset Rosala ja Sääminki eli nykyiset Capella ja Rosala II sekä Satava.
The Raid 2
The Raid: Redemptionin ja Gareth Evansin aiemman Merantau – Soturin nyrkit -lähitaisteluelokuvan tapaan The Raid 2 esittelee indonesialaista pencak silat -taistelutyyliä.
Juoni
Elokuva jatkuu suoraan edellisen elokuvan tapahtumista, jossa huumeparoni Bejon teloittaa Andin. Samaan aikaan konstaapeli Bunawar vastaanottaa Jakartan kerrostalon tapahtumista selvinneet Raman, Bowon ja Wahyun. Bunawar käskee miestensä viemään vakavasti haavoittuneen Bowon hoidettavaksi, ja teloittaa Wahyun Raman estelyistä huolimatta. Bunawar kertoo Ramalle Taman olleen vain pikkutekijä rikollismaailmassa ja pyytää Ramaa liittymään salaiseen poliisiryhmään, jonka tarkoitus on paljastaa poliisipäällikkö Rezan korruptoitunut yhteys Bangunin ja Goton rikollisperheisiin. Rama kieltäytyy, kunnes saa kuulla Andin kohtalosta. Bunawarin alaisuudessa Rama soluttautuu kahdeksi vuodeksi vankilaan tutustuakseen rikollisjohtaja Bangunin poikaan Ucoon. Tehdäkseen vaikutuksen Ucoon Rama joutuu pahoinpitelemään Bangunia vastustavan poliitikon ennen soluttautumistehtävää.
Beni-niminen mies joukkoineen yrittää murhata Ucon, mutta Rama pelastaa hänet. Kiitollinen Bangun palkkaa Raman, ja tämä alkaa työskennellä Bangunin neuvonantajalle Ekalle ja ansaita rikollisperheen luottamusta. Bejo antaa Ucolle mahdollisuuden tappaa vangitun Benin. Uco kiinnittää huomiota Benin ranteessa olevaan merkilliseen tatuointiin ja lopulta tappaa vihamiehensä. Bejo kertoo Ucolle huhuista, joiden mukaan japanilainen Goton perhe yrittäisi kääntää Rezan Bangunia vastaan. Uco ja Bejo päättävät aloittaa jengisodan, jonka aikana Uco voisi näyttäytyä aikaansaavana isänsä silmissä ja Bejo voisi hyötyä kaaoksesta. Bejon joukot tappavat Bangunin luotettavimman palkkatappajan Prakoson ja lavastavat murhan japanilaisten tekemäksi, ja vastaavasti Goton alaisten murhat lavastetaan Bangunin kostotoimenpiteiksi. Jengisodassa myös Rama joutuu hyökkäyksen kohteeksi, ja kamppailun jälkeen hän tajuaa hyökkääjien olevan Rezan korruptoituneita alaisia.
Bangun ja Goto järjestävät rauhanneuvottelut, joiden etenemistä Uco yrittää häiritä. Bangun toteaa Ucon nolanneen hänet Goton silmissä ja pahoinpitelee poikansa. Eka kutsuu Raman paikalle, kun tilanne Bangunin ja Ucon välillä riistäytyy käsistä. Kun myös Bejo joukkoineen saapuu paikalle, Uco tappaa isänsä ja haavoittaa Ekaa. Rama ja Eka pakenevat, ja Eka paljastaa olleensa itsekin soluttautumistehtävässä Bangunin perheessä. Ennen menehtymistään haavoihinsa Eka kehottaa Ramaa kukistamaan Bejon.
Johann Strauss
Johann Strauss voi viitata kolmeen eri säveltäjään:
Weecos
Weecos on suomalainen vuonna 2013 perustettu vastuullisen ja kestävän designin verkkokauppa. Verkkokauppa toimii kauppapaikka-alusta periaatteella, jossa jokainen merkki ylläpitää itsenäisesti omaa kauppaansa ja lähettää tilaukset asiakkaalle. Weecosin verkkokaupassa on edustettuna yli 200 merkkiä. Verkkokaupassa myydään vaatteita naisille, miehille ja lapsille. Tuotevalikoimaan kuuluu myös kosmetiikkaa, huonekaluja ja asusteita, sekä erilaisia piensisustuksen tuotteita. Weecosissa on sekä suomalaisia että ulkomaisia yrityksiä. Weecos on Suomen tekstiili ja muoti ry:n jäsenyritys.
Jotta yritys pääsee myymään tuotteita Weecosissa, yrityksen pitää läpäistä Weecosin kehittämä vastuullisuusauditointi. Alusta tuottaa tuloja pääasiassa ottamalla 15% osuuden tuotteen myynnistä ja yritykset maksavat Weecosille vuosimaksun.
Yrityksen liike-idea kehittyi ajatuksesta kehittää vastavoima vaatteiden kertakäyttökulttuurille. Ekologisten tuotteiden kysyntä oli kasvussa ja useita merkkejä tuli jatkuvasti, mutta niiden löytäminen oli hankalaa. Tästä syntyi ajatus verkkokauppa pohjaisesta kauppa-alustasta.
Myyminen
Kaupan perustaminen Weecosissa maksaa 390€ vuosi. Jokaisesta myydystä tuotteesta Weecos ottaa 15% provision. Jokainen brändi ylläpitää omaa kauppaansa ja lähettää tilaukset omasta varastostaan asiakkaalle. Jokainen osto on siis osto suoraan yritykseltä ja tämän vuoksi Weecosilla ei ole omaa varastoa.
Asiakas voi ostaa tuotteita samanaikaisesti usealta eri merkiltä useista eri maista. Oston jälkeen tilaus ja maksu hajautetaan automaattisesti eri merkkien kesken ja merkit lähettävät tuotteet asiakkaille omista varastoistaan. Tästä johtuen merkki määrittää itse myös toimitus- ja palautuskustannukset.
Ostaminen
Myytävät tuotteet on jaettu erilaisiin kategorioihin joita pystyy selaamaan joko hakukoneen kautta tai etusivun listauksen kautta. Kategorioihin kuuluu naisten-, miesten- ja lasten vaatteet ja asusteet. Valikoimaan kuuluu myös erilaisia kotiin ja vapaa-aikaan liittyviä tuotteita kuten huonekaluja, erilaisia kodin tekstiilejä, sekä sisustustuotteita.
Oston jälkeen maksu hajautetaan eri merkkien kesken ja tuotteet lähtevät asiakkaille merkkien omista varastoista. Jokainen merkki määrittelee itse tuotteidensa toimituskulut ja -ajat. Weecosissa myytävien tuotteiden toimituskulut ja -ajat voivat siis vaihdella. Weecosissa voi maksutapana käyttää verkkopankkia, Collector-laskua, Mobilepayta, Masterpassia, Pivoa ja Siirtoa. Myös Visa-, ja Visa Electron- ja Mastercard- kortit käyvät. Ulkomailta tilatessa maksutapana käy luottokortti, ellei ole suomalaisia verkkopankkitunnuksia.
Historia
Yhtiön perustajat Anna ja Hanna tutustuivat toisiinsa ala-asteella vuonna 1988. Liike-ideaa he alkoivat kehittämään vuonna 2011, kun heistä tuntui, että vastuullisten tuotteiden kysyntä oli alkanut kasvaa, mutta verkosta ei löytynyt palvelua joka tarjoaisi vastausta kysyntään. Perustajille on ollut alusta asti tärkeää, että toiminta on läpinäkyvää ja alustalla toimivat yritykset kokevat itsensä myös vastuullisiksi toimijoiksi. Ennen kuin Weecos nimi valittiin verkkokaupalle, ensimmäinen projektinimi oli Ekosti. Nimi kuitenkin muutettiin, koska Ekosti ei soveltunut hyvin kansainvälisille markkinoille tähtäävälle yritykselle ja eko-painotus oli liian vahva. Weecos- nimi syntyi kun yritys halusi nimen heijastavan yrityksen arvoja ja yhteisöllisyyden periaatteita. Weecos nimi on yhdistelmä sanoista ’’We’’ ja ’’Ecos’’. Kesällä 2013 Weecos.com aloitti toimintansa. Kehitysvaiheessa yrityksessä työskenteli perustajien lisäksi kolme osa-aikaista työntekijää ja kuusi pilottiyritystä.
Weecos osallistui vuonna 2017 The House of Finland -tapahtumaan New Yorkissa. Tapahtuma oli osa New Yorkin muotiviikkoja.
Vuonna 2018 Weecos toteutti julkisen osakeannin. Sijoituksia tehtiin 526 yhteensä 291 665 eurolla.
Kampanjat ja yhteistyöt
Weecos on tukenut sateenkaariliikettä Weecos for Pride -kampanjan ja tuotteiden avulla vuodesta 2017 saakka. Vuoden 2020 Weecos for Pride -kampanjan yhteydessä yritys lanseerasi Pride-kasvomaskin, jonka myynnistä 10 %:a lahjoitetaan ihmisoikeusjärjestö Setan toimintaan.
Vuonna 2017 Weecos ja Väestöliitto julkaisivat yhteistyökampanjan seksuaalioikeuksista. Weecos toimi Väestöliiton Kansainvälisen kehityksen yksikön ensimmäisenä yritysyhteistyökumppanina.
Yritys on vuodesta 2017 saakka ottanut kantaa Black Friday -alennusmyynteihin omalla Bright Friday -kampanjallaan. Bright Friday -kampanja kannustaa harkittuihin ostopäätöksiin ja pitkäaikaisten tuotteiden hankintaan. Bright Friday -kampanjan yhteydessä Weecos on tuotteiden hintarakenteita avaamalla halunnut näyttää mistä tuotteiden hinta koostuu silloin, kun jokainen saa työstään kunnollisen korvauksen.
Yritys tekee myös yhteistyötä Suomen luonnonsuojeluliiton kanssa ja on sen kannatusjäsen.
Vastuullisuusauditointi
Jokainen Weecosissa oleva merkki on läpäissyt Weecosin vastuullisuuskyselyn, joka on kehitetty yhdessä asiantuntijoiden kanssa heti yrityksen perustusvaiheessa. Merkin ja tuotteiden vastuullisuutta arvioidaan taloudellisen ja sosiaalisen vastuun sekä ympäristövastuun näkökulmista. Kyselyssä merkki avaa ja perustelee muun muassa tuotteidensa materiaaleja ja tuotantopaikkoja.
Merkit kertovat vastuullisuudestaan myös Weecosin kehittämien vastuullisuusleimojen avulla, jotka näkyvät tuotteiden yhteydessä. Vastuullisuusleimoja on kymmeniä ja niitä ovat muun muassa -’kierrätysmateriaali’, ’luomu’ ja ’käsin tehty’. Tuotteita voi filtteröidä vastuulisuusleimoilla, joka mahdollistaa sen, että tuotteita voi hakea Weecosin valikoimasta omien arvojen, esimerkiksi muovittomuuden, perusteella.
Hannu Nyman (täsmennyssivu)
Hannu Nyman voi viitata seuraaviin henkilöihin:
Linan yökirja
Linan yökirja (Linas kvällsbok) on ruotsalainen draamakomedia vuodelta 2007. Elokuva perustuu toimittaja-kirjailija Emma Hambergin omaelämäkerralliseen romaaniin.
José Massaroli
José María Massaroli (s. 30. syyskuuta 1952 Buenos Aires) on argentiinalainen Aku Ankka -piirtäjä.
1990-luvun alussa Massaroli alkoi piirtää tarinoita Disneyn televisiohjelmiin ja Yhdysvaltain Disney Adventures-kausijulkaisuun. Hän on lisäksi luonut tarinoita Kivisiin ja Sorasiin ja kuvittanut kirjoja. Daniel Brancan ohjauksessa hänet esiteltiin tanskalaiselle Disney-sarjakuvien julkaisijalle Egmontille. Massaroli on piirtänyt tarinoita Anders And & Co-lehteen vuodesta 1997.
Alvar Saukko
Alvar Johannes Saukko (28. marraskuuta 1929 Merijärvi – 6. tammikuuta 2007) oli suomalainen kansanedustaja. Hän toimi kansanedustajana vuosina 1975–1983. Hänet valittiin Keskustan listoilta Oulun läänin vaalipiiristä. Saukko toimi myös Suomussalmen kunnanjohtajana. Saukolle myönnettiin kunnallisneuvoksen arvonimi vuonna 1988.
Arkadiusz Skrzypaszek
Arkadiusz Skrzypaszek (s. 20. huhtikuuta 1968 Oświęcim) on puolalainen entinen nykyaikainen viisiottelija. Hän voitti kaksi kultamitalia Barcelonan vuoden 1992 kesäolympialaisista; henkilökohtaisessa kilpailussa hänen jälkeensä hopealle sijoittui Attila Mizsér. Joukkuekilpailussa Puolan joukkueen jäseninä olivat lisäksi Maciej Czyzowicz ja Dariusz Gozdziak.
Siniristi (järjestö)
Siniristi oli Suomessa jatkosodan aikana vuosina 1942–1944 toiminut avoimesti antisemitistinen ja fasistinen poliittinen järjestö, joka kannatti tulevaisuuden rakentamista kansallissosialistisen Saksan voiton varaan.
Toiminta
Järjestön äänenkannattajana toimi Uusi Eurooppa -niminen lehti, jota julkaistiin vuosina 1942–1944. Järjestö myös toimitti jäsenilleen jäsenlehteä Siniristi, jossa kerrottiin sen hetken poliittisia tapahtumia.
Lehteä ei pidä sekoittaa vuosina 1933–1939 ilmestyneeseen saman nimiseen poliittiseen julkaisuun. Jäsenlehteen kirjoitti ainakin rovasti Matti Jaakkola.
Siniristi julkaisi toimintansa aikana muutamia kirjoja, joista tunnetuin on uusintapainos kirjasta Siionin viisaiden pöytäkirjat.
Järjestöllä oli Helsingissä toimisto osoitteessa Museokatu 17 A 1. Siniristin hallituksessa toimi puheenjohtajana Erkki Räikkönen ja muina hallituksenjäseninä toimi ainakin Gunnar Lindqvist ja Olavi Linnove.
Vuonna 1944 keväällä yhdistys ilmoitti että siihen kuului 12 000 jäsentä.
Lakkauttaminen
Järjestö lakkautettiin valtioneuvoston päätöksellä syksyllä 1944, sillä Moskovan välirauhansopimuksen 21. artikla edellytti Suomea lakkauttamaan kaikki ”fasisminluontoiset” järjestöt. Siniristi kuului niihin järjestöihin, jotka Urho Castrénin hallitus lakkautti heti ensimmäisinä 23. syyskuuta, välittömästi rauhansopimuksen astuttua voimaan.
Nanoscience Center
Nanotiedekeskus eli Nanoscience Center (NSC) on Jyväskylän yliopiston fysiikan, kemian ja bio- ja ympäristötieteiden laitosten yhteinen poikkitieteellinen tutkimuskeskus.
Tutkimus ja koulutus
Nanotiedekeskus pyrkii tekemään kansainvälisesti merkittävää nanotieteen perustutkimusta. Nanokeskuksessa toimii 16 professoria ja noin 100 tutkijaa. Tutkimus tapahtuu poikkitieteellisesti: solu- ja molekyylibiologit, kemistit ja fyysikot työskentelevät samoissa tiloissa. Se edistää monitieteisten innovaatioiden syntymistä. Vuosittain tutkijat julkaisevat yli 100 vertaisarvioitua kansainvälistä tieteellistä artikkelia.
Jyväskylän yliopiston Nanotiedekeskuksessa voi opiskella erityisessä kandidaattiohjelmassa suuntautumisvaihtoehtona nanotiede. Kemian, biologian tai fysiikan pääaineopiskelijat voivat hakea opiskelemaan nanotieteitä opintojensa alkuvaiheessa. Opinnot suoritetaan solu- ja molekyylibiologian, kemian tai fysiikan nanotietieteiden koulutusohjelman mukaisesti, mutta opinnot sisältävät opintoja kaikista edellä mainituista tieteenhaaroista (fysiikka, kemia sekä solu- ja molekyylibiologia) ja lisäksi nanotieteen erikoiskursseja. Kandidaatintutkinnon jälkeen voi jatkaa nanotieteen opintoja kansainvälisessä maisteriohjelmassa. Jyväskylän yliopistossa voi nanotieteen alalla suorittaa myös tohtorin tutkinnon.
Tutkimusalat
Nanotiedekeskus tekee sekä perustutkimusta että soveltavaa tutkimusta. Tutkimus jakautuu tieteenhaarojen mukaisesti fysiikan, kemian sekä solu- ja molekyylibiologian aloille. Tutkimusta tehdään paljon myös poikkitieteellisenä yhteistyönä, jolloin esimerkiksi biologit käyttävät apuna tutkimuksessa fysiikan ja kemian menetelmiä.
Nanotiedekeskuksen tutkimuksen keskeisiä aloja ovat :
Nanobiologia
Biologisten rakenteiden tutkimuksessa käytetään apuna erilaisia biokuvantamismenetelmiä (mm. NMR-spektroskopiaa). Rakennetutkimuksen tärkeä tutkimuskohde ovat solut. Nanotiedekeskuksessa on tutkittu solujen rakennetta ja toimintaa, solujen tarttumista sekä solutukirangan toimintaa.
Solu- ja molekyylibiologit tutkivat laajalti myös viruksia. Virustutkimus kartoittaa virusten rakennetta ja sitä, miten virukset toimivat eläinsoluissa sekä virusten ja solujen keskinäistä vuorovaikutusta. Erityisenä tutkimuskysymyksenä on ollut se, miten virusten evoluutio etenee. Viruksista tutkimuslajina ovat olleet enterovirukset. Niiden avulla on tutkittu virusten aiheuttamia infektiopolkuja sekä erilaisia infektioihin liittyviä vuorovaikutusmekanismeja. Virusten ohella aiemmin tutkittiin bakteereja ja bakteriofageja. Soveltavan nanobiologisen tutkimuksen tavoitteena on ollut mm. kroonisten sairauksien mikrobisten taustatekijöiden selvittäminen.
Nanokemia
Nanokemian tutkimuksen aloja ovat :
Nanorakenteiden tutkimus spektroskopian avulla
Nanorakenteiden spektroskopia ja valodynamiikka -tutkimusala jakautuu useisiin eri tutkimusteemoihin :
Kokeellinen nanofysiikka
Kokeellinen nanofysiikka ja nanoteknologia on sekä perustutkimusta että soveltavaa tutkimusta. Perustutkimuksen tuloksia hyödynnetään soveltavassa tutkimuksessa, jonka keskeisiä alueita ovat :
Osa kokeellisen nanotieteen tutkimuksesta tapahtuu Jyväskylän yliopiston kiihdytinlaboratoriossa.
Teoreettinen ja laskennallinen nanotiede
Nanotiedekeskuksessa on soveltavan tutkimuksen ohella vahva teoreettisen nanotieteen tutkimusperinne. Teoreettisen nanotieteen aloja ovat :
Erilaisia nanorakenteita ja -materiaaleja tutkitaan teoreettisen tutkimuksen ohella erilaisten laskennallisten menetelmien ohella. Nanomateriaalien teoreettisen tutkimuksen erityisala on matalaulotteisten nanorakenteiden sähköisten ja mekaanisten ominaisuuksien tutkiminen tietokonemallinnuksen avulla. Toinen keskeinen ala on tiiviin aineen tutkimus. Tiiviin aineen teoreettinen tutkimus tarkastelee erilaisten materiaalien fysikaalisia ominaisuuksia eli sähköisiä, magneettisia, mekaanisia, termisiä, akustisia ja optisia ominaisuuksia. Näitä ominaisuuksia tutkitaan mm. erilaisten mallien avulla.
Hallinto
Nanotiedekeskuksen tieteellisenä johtajana on tammikuusta 2018 toiminut professori Tero Heikkilä. Nanotiedekeskuksen tieteellisen johtajan johdolla toimii tiedekeskuksen johtoryhmä. Vuonna 2018 johtoryhmä koostui tieteellisen johtajan ohella kuudesta professorista. Johtoryhmä valvoo ja kehittää nanotiedekeskuksen toimintaa, opetusta ja tutkimusta sekä vastaa toiminnan tuloksellisuudesta ja tavoitteiden saavuttamisesta. Johtoryhmää avustaa tieteellinen neuvonantajaryhmä, joka koostuu kansainvälisistä tieteellisistä asiantuntijoista.
Nanotieteellisen tutkimuksen alku
Nanotieteen tutkimuksen alkamisen eräs alkusysäys oli, kun Jyväskylän yliopiston fysiikan laitoksella laitettiin vuonna 1990 hakuun soveltavan fysiikan professorin virka. Fysiikan laitoksen johtajana vuosina 1988–1990 toiminut professori Vesa Ruuskanen esitti, että tulevan professuurin ala jätettiin aluksi avoimeksi. Laitoksen tavoitteena oli löytää sellainen uusi fysiikan ala, josta olisi mahdollista löytää pitkäaikaisia sovelluksia ja joka sopisi osaksi Jyväskylän yliopiston fysiikan laitoksen tutkimusta. Siihen asti tutkimustoiminta laitoksella oli keskittynyt vahvasti syklotronin avulla tehtävän kiihdytinpohjaisen fysiikan tutkimukseen ja toinen vahva tutkimusala oli ydinfysiikan tutkimus. Soveltavan fysiikan professuuriin nimitettiin kesällä 1992 Mikko Paalanen. Hänen mukanaan Jyväskylään tuli nanoelektroniikan tutkimus. Paalanen oli erikoistunut varsinkin matalien lämpötilojen fysiikkaan ja hyvin pienten rakenteiden sähkönjohtavuuden sekä mesoskooppisten ilmiöiden tutkimiseen. Jyväskylän yliopisto oli Suomen ensimmäinen yliopisto, jossa tutkittiin nanoelektroniikkaa.
Paalasen ohella ensimmäisiä nanotieteeseen erikoistuneita tutkijoita Jyväskylän yliopistossa 1990-luvulla oli professori Jukka Pekola, jonka Paalanen houkutteli Jyväskylään Yhdysvalloista. Pekola opetti Jyväskylän yliopistossa fysiikan tieteellisiä ja teknologisia sovelluksia. Jukka Pekola nimitettiin vuonna 1995 fysiikan apulaisprofessoriksi. Kun Mikko Paalanen siirtyi vuonna 1995 Teknillisen korkeakoulun kylmälaboratorion johtajaksi, jäi nanofysiikan tutkimuksen jatkaminen Pekolan vastuulle. Pekola nimitettiin sittemmin vuonna 1997 nanotekniikan professoriksi. Hän jatkoi tehtävässä vuoteen 2001 asti, jolloin hän siirtyi akatemiaprofessoriksi Ranskaan.
Aluksi (1992) nanofysiikan tutkimus oli vaikeaa, koska Suomessa ei kukaan ollut vielä siihen aikaan tehnyt kokeellisen nanofysiikan tutkimusta. Tutkijat rakensivat laboratorion itse ja hankkivat sinne tutkimuslaitteistot, joita olivat mm. elektronimikroskooppi ja metallointihöyrystin. Pekola toi mukanaan itse kehittämänsä kryostaatin, jolla tutkimusnäytteet voitiin jäähdyttää alle -273 celsiusasteeseen. Toimintaedellytykset paranivat, kun fysiikan laitos sai vuonna 1995 uuden laitosrakennuksen, jossa oli mm. nanofyysikoiden tarvitsemat puhdastilat sekä häiriösuojattuja huoneita. Nanofysiikan tutkimus laajeni varsinkin sen jälkeen, kun Jukka Pekola nimitettiin professoriksi (1997). Hänen jättäessään Jyväskylän vuonna 2001 nanofysiikan tutkijoita oli jo yli 20.
Nanokemian ja biologisen nanotieteen tutkimuksen synty
Biotieteiden puolella kehitys kohti bio- ja ympäristötieteiden laitoksella 2000-luvulla tehtyä nanotieteellistä solu- ja molekyylibiologian tutkimusta oli alkanut Jyväskylän yliopistossa jo 1970-luvulla. Biologian laitoksella toimi vuosina 1971–1994 professorina Antti Arstila, joka opetti solubiologiaa. Hänen aikanaan solubiologian tutkimus laitoksella vakiintui. Laitoksen tutkimus vahvistui, kun Jyväskylään nimitettiin vuonna 1988 määräaikaiseen professuuriin Markku Kulomaa, jonka erikoisalaa tutkijana oli molekyylibiologia. Kulomaa nimitettiin vuonna 1994 molekyylibiologian professoriksi Jyväskylän yliopistoon. Nanotieteisiin liittyvää biotieteellistä tutkimusta 1990-luvulta alkaen tekivät Kulomaan ohella professorit Matti Vuento, Jyrki Heino ja Christian Oker-Blom.
Kemian laitoksella nanokemian vakiintuminen laitoksen tutkimuksen vahvaksi alueeksi tapahtui lähinnä akatemiaprofessori Kari Rissasen johdolla vuodesta 1995 alkaen, kun supramolekulaarinen kemia ja yleisemmin nanorakenteiden kemiallisia ominaisuuksia tutkiva nanokemia asetettiin orgaanisen kemian tutkimuksen pääalaksi. Laitoksella kyseistä tutkimusta vuonna 1995 teki jo yli 20 tutkijaa.
Tiedekeskuksen alkuvaiheet: nanotiedehanke ja nanotiedekeskuksen perustaminen
Alkuvuosina nanotieteellinen tutkimustoiminta oli suppeaa ja hajanaista, koska sillä ei ollut käytettävissä omia tiloja, vaan tutkijat toimivat hajallaan kemian ja fysiikan laitosten tiloissa. Solu- ja molekyylibiologit työskentelivät bio- ja ympäristötieteiden laitoksella. Matemaattis-luonnontieteellisen tiedekunnan dekaani Matti Mannisen visiona oli luoda Jyväskylään nanoteknologiaan erikoistunut huippututkimusyksikkö. Alussa ei kukaan edes uskaltanut haaveilla, että nanotieteen tutkimus saisi oman rakennuksen. Nanotieteellisen tutkimuksen kehittäminen sai järjestelmällisen muodon, kun Jyväskylän yliopistossa aloitettiin Nano Science -hanke. Sen organisoiminen käynnistyi toukokuussa 2001 professori Mannisen johdolla. Hankkeen johtajana vuosina 2001–2002 toimi professori Henrik Kunttu. Alun jälkeen hanke edistyi nopeasti. Professori Pekola ehdotti jo vuonna 2001 oman rakennuksen rakennuttamista nanotiedekeskukselle. Hanketta koordinoiva työryhmä alkoi valmistella ideaa. Tammikuussa 2002 valmistelutyöryhmä jätti rehtori Aino Salliselle suunnitelman nanotiedekeskuksen rakennuksen pystyttämiseksi. Rakennuksen piirustukset laati arkkitehti Arto Sipinen. Yliopiston puolelta tilojen suunnittelussa avusti professori Markku Kulomaa. Nanotiedekeskuksen laitosrakennuksen rakennustyöt aloitettiin huhtikuussa 2003 ja rakennus ("nanotalo") oli valmiina elokuussa 2004. Rakennuksen valmistumisen jälkeen tiedekeskus sai käyttöönsä mm. riittävät puhdastilat.
Jyväskylän yliopiston nanotiedekeskus perustettiin virallisesti maaliskuussa 2002, kun yliopiston rehtori Aino Sallinen allekirjoitti perustamissopimuksen. Samana vuonna Jyväskylän yliopistossa alkoi nanotieteen koulutus. Nanotiedekeskuksen ensimmäisenä nanotieteiden professorina toimi 2002–2009 Jorma Virtanen. Nanotiedeprojektin alkuvaiheen keskeinen vaikuttaja Jukka Pekola nimitettiin vuonna 2001 akatemiaprofessoriksi ja hän siirtyi samalla pois Jyväskylästä. Pekolan jälkeen nanotieteen kehittämistä ja nanotiedekeskuksen perustamista koordinoi muun muassa fysiikan professori Päivi Törmä, joka nimitettiin syksyllä 2001 nanoelektroniikan professoriksi. Törmä toimi 2003–2005 nanotiedekeskuksen ensimmäisenä johtajana. Törmän johtajakaudella nanotiedekeskukseen hankittiin merkittävä osa sen tutkimuslaitteista ja infrastruktuurista. Laitteistoa hankittiin EU:n aluekehittämisrahaston ja Suomen Akatemian myöntämällä rahoituksella. Nanotieteen tutkimuksen ja koulutuksen kehitystä tuki ministerikaudellaan 2003–2007 tuolloinen kauppa- ja teollisuusministeri Mauri Pekkarinen.
Tutkimustoiminta monipuolistuu
Biologisen nanotieteen tutkimus keskittyi tiedekeskuksen toiminnan alkuvuosina muutamien teemojen ympärille. Keskeinen ala oli proteiinien tutkimus. Professori Markku Kulomaa tutki avidiinia ja professori Jyrki Heinon tutkimuskohteena oli integriini. Toinen pääala oli virusten tutkimus. Professori Matti Vuento tutki parvovirusta ja professori Christian Oker-Blom käytti tutkimuksessaan bakulovirusta. Vuosituhannen alkuvuosina Heino ja Kulomaa siirtyivät pois Jyväskylästä ja Oker-Blom kuoli. Biotieteiden keskeisten hahmojen poistuminen johti siihen, että nanotiedekeskuksessa työskentelevien biologien määrä oli toivottua vähäisempi muutamina vuoden 2005 jälkeisinä vuosina. Vuoden 2005 jälkeen tutkimus suuntautui pääasiassa rakenne- ja virustutkimukseen. Viruksista tutkittiin edelleen mm. parvoviruksia ja uutena teemana pikornaviruksia. Professori Jari Ylänne on tutkinut solutukirangan rakennetta ja sen proteiineja. Bakteereja infektoivia bakteriofaageja tutki professori Jaana Bamford, mutta tutkimus jäi kesken hänen kuoltuaan äkillisesti toukokuussa 2016.
Fysiikan tutkimus oli aluksi nanoelektroniikan tutkimusta. Sittemmin se on laajentunut molekyylielektroniikan ja plasmoniikan tutkimukseksi. Nanofysiikan alalla fyysikot alkoivat jo varhain tutkia deoksiribonukleonihapon eli DNA:n soveltamista nanoteknologiassa. DNA-tutkimus alkoi professori Päivi Törmän johdolla vuonna 2003. Professori Törmän siirryttyä Teknilliseen korkeakouluun vuonna 2005 dosentti Jussi Toppari perusti plasmoniikan ja molekyylielektroniikan tutkimukseen erikoistuneen tutkimusryhmän. Ryhmä jatkoi Törmän aloittamaa tutkimusta ja teki DNA-rakenteille erilaisia sähköisiä mittauksia.
Kemian alalla professori Kari Rissasen työryhmä on tutkinut supramolekulaarisen kemian kysymyksiä. Tutkijoiden päähuomio on kohdistunut heikkoihin ei-kovalenttisiin vuorovaikutuksiin eli toiselta nimeltään supramolekulaarisiin vuorovaikutuksiin. Ryhmän työn tuloksena on syntynyt mm. tetraedrin muotoinen molekyyli, joka sulkee sisäänsä vaarallista itsestään syttyvää valkoista fosforia.
Päivi Törmän jälkeen nanotiedekeskuksen johtajina toimivat professorit Jouko Korppi-Tommola (2005–2007 ja 2010–2011) ja Matti Manninen (2007–2009).
Poikkitieteellinen tutkimusyhteistyö
Tammikuussa 2012 nanotiedekeskuksen johtajaksi nimitettiin professori Hannu Häkkinen. Hänen toimikaudellaan keskuksen hallintoa ja tutkimustoimintaa kehitettiin voimakkaasti. Jo ensi töikseen hän aloitti laitoksen hallinnon uudistamisen. Hän kutsui johtajan avuksi kansainvälisen neuvonantajatyöryhmän, joka koostuu eri alojen tunnetuista ulkomaisista tieteilijöistä. Neuvonantajaryhmä arvioi tiedekeskuksen toimintaa ja suorittaa tiedekeskukseen tapahtuvan arviointivierailun joka toinen vuosi. Ryhmä teki arviointivierailun mm. huhtikuussa 2017.
Tutkimustoiminnan puolella professori Häkkinen painotti johtajana tieteiden välistä yhteistyötä. Kansainvälinen arviointityöryhmä oli arviossaan päätynyt siihen, että keskeisten tutkimusalojen kohdalla oli löydettävä yhteinen suunta, jota kohti toimintaa ohjataan. Sen ohella tiedekeskuksessa päätettiin panostaa tiettyihin tutkimuksen painopistealoihin. Johtajana Häkkinen pyrki luotsaamaan organisaation toimintaa näitä päämääriä kohti. Matemaattis-luonnontieteellisen tiedekunnan silloinen dekaani Henrik Kunttu arvioi vuonna 2014, että professori Häkkinen oli onnistunut lisäämään tutkijoiden keskinäistä yhteistyötä ja muodostanut näistä tiiviin tutkimuskonsortion. Esimerkiksi biotieteiden tutkimusta lähensi kemian tutkimukseen Janne Ihalaisen nimittäminen nanotieteiden professoriksi vuonna 2013, sillä Ihalainen on taustaltaan sekä biologi että kemisti.
Tutkimustoiminnasta on dekaani Kuntun mukaan saatu aikaan hyviä tuloksia. Kemistit, biologit ja fyysikot ovat tehneet yhdessä poikkitieteellistä tutkimusta. Tutkimustyön avulla on kehitetty esimerkiksi biokuvantamismenetelmä, jonka avulla viruksia voitiin tarkastella elektronimikroskoopilla, kun niiden pintaan kiinnitetään kultahiukkanen. Vuosina 2010–2011 kemistit ja fyysikot tutkivat aluksi kultananopartikkelien rakennetta sekä kemiallisia ja fysikaalisia ominaisuuksia. Perustutkimuksen avulla löydettiin sopiva tapa, jolla 1–3 nanometrin kokoinen kultahiukkanen voitiin kiinnittää viruksen pintaan kemiallisten sidosten avulla.
Hannu Häkkisen toimikausi tiedekeskuksen johtajana päättyi vuoden 2017 lopussa. Uudeksi tieteelliseksi johtajaksi Jyväskylän yliopiston matemaattis-luonnontieteellisen tiedekunnan dekaani Mikko Mönkkönen nimitti professori Tero Heikkilän ja tämä aloitti tehtävässään tammikuussa 2018.
Airut
Airut on juhlamenoissa käytetty avustaja. Airuet kuuluvat vahvasti erityisesti akateemiseen juhlaperinteeseen, esimerkiksi promootioissa ja osakunnilla. Airuet edustavat nuorten ylioppilaiden tärkeää osaa yliopistoyhteisössä.
George Friedman
George Friedman on yhdysvaltalainen yhteiskuntatieteilijä ja tiedusteluyhtiö Stratforin perustaja.
Airut
thumb|Airuet ja juhlapuhuja suorittamassa HYKSin Iho-Allergiasairaalan pitkäaikaisen ylilääkärin virallisen muotokuvan paljastusta helmikuussa 2007. Airuilla on nauhat paitsi väärillä olkapäillä, myös nauhat ylösalaisin.
George Friedman
Unkarissa syntyneen Friedmanin vanhemmat selviytyivät toisen maailmansodan juutalaisvainoista, ja perhe pakeni Yhdysvaltoihin 1950-luvun alussa Itävallan kautta. Hänen isänsä oli syntynyt silloisen Ukrainan alueella 1912. Friedman vietti lapsuutensa New Yorkissa. Hän suoritti bachelortutkinnon City University of New Yorkin City Collegessa ja on väitellyt tohtoriksi Cornellin yliopistosta. Hän toimi 20 vuotta opettajana Dickinsonin Collegessa Pennsylvaniassa.
Airut
Airuita voidaan käyttää ovivartiossa, lippuvartiossa, arvovieraiden saattajina ja vastaavissa kunniatehtävissä. Myös esimerkiksi arvohenkilön pitäessä puhetta tai vaikka virallista muotokuvaa paljastettaessa molemmille puolille voidaan asettaa airuet.
Suomessa airuen tunnuksena on yleensä silkkinen airutnauha. Yleisin airutnauha on Suomen lipun väreissä oleva sinivalkoinen noin 20 cm leveä silkkinauha. Helsingin yliopiston osakunnilla ja tiedekuntajärjestöillä on airutnauhat omissa väreissään. Näitä käytetään tarpeen mukaan yliopiston ja osakuntien omissa tilaisuuksissa. Myös muilla järjestöillä on omia airutnauhoja. Esimerkiksi Suomen Sosialidemokraattinen Puolue ja muut työväenpuolueet käyttävät useimmiten paraateissaan airutnauhoina kokopunaisia vastaavia nauhoja.
Airutnauhan tulee aina olla siisti. Airutnauha asetetaan miehillä oikean olkapään yli kulkemaan vasemmalle puolelle rinnan yli noin lantiolle, jossa se solmitaan. Suomen lipun nauhassa valkoinen puoli on ylöspäin. Nauhan päät jäävät vapaasti roikkumaan, mieluiten mahdollisimman tasapituisina. Naisella nauha sidotaan vasemman olan yli oikealle puolelle. Tällöin kunniavartiossa nainen seisoo oikealla ja mies vasemmalla puolella ovea niin, että nauhoista muodostuu A-kirjain.
Airutnauhat edellyttävät virallista käytöstä ja siistiä tai juhlapukeutumista. Airutnauhaa käyttävä henkilö ei laula, syö, juo tai kiirehdi nauha päällä. Akateemisissa juhlissa airuilla on usein ylioppilaslakki.
Erittäin niukkaenerginen ruokavalio
Very Low Calorie Diet (VLCD) tai erittäin niukkaenergiainen ruokavalio (ENED) on ruokavalio, jossa ruokavalionkorvikkeet sisältävät vuorokautta kohti energiaa alle 800 kcal vuorokaudessa. Se on yksi suomalaisen lääkäriseura Duodecimin Käypä hoito -suosituksessa mainituista menetelmistä aikuisten lihavuuden hoitoon, ja sitä tulee toteuttaa lääkärin valvonnassa.
Ruokavalio sisältää pienestä energiamäärästään huolimatta kaikki tarvittavat ravintoaineet. Vuorokauden aikana ruokavaliota noudattava henkilö nauttii hyvälaatuista proteiinia vähintään 50 g, hiilihydraatteja vaihtelevasti 10-80 g, välttämättömiä rasvahappoja vähintään 3 g sekä vitamiineja ja hivenaineita.
Perehtynyt lääkäri arvioi etukäteen potilaan sopivuuden niukkaenergiaiselle ruokavaliolle. ENE-ruokavaliota eivät voi aloittaa normaalipainoiset (painoindeksi alle 25 kg/m2), vaikeaa sairautta sairastavat, tyypin 1 diabetestä sairastavat, raskaana olevat tai imettävät äidit eikä syömishäiriötä tai psykoosia sairastavat henkilöt. Pysyvä lääkitys ei ole este ENE-dieetin käytölle, mutta diabeteslääkitystä pitää vähentää dieetin ajaksi.
Erittäin niukkaenergistä ruokavaliota käytetään lääkärin valvonnassa yleensä 6-12 viikkoa, enimmillään 16 viikkoa. Laihdutuskuurin tulokset voivat olla hyvinkin suuria: 10-20 kilon painon pudotus on mahdollinen. Muutokset ruokailutottumuksissa ja liikunnan lisääminen ovat välttämättömiä asioita pysyvien tulosten aikaansaamiseksi, eli painon pysyvä pudottaminen ei onnistu ilman elämäntapojen muutoksia.
Ateriankorvikkeet eli LCD-tuotteet sisältävät enemmän kilokaloreita per ateria kuin VLCD/ENE-tuotteet. Tuotteita voi käyttää pidemmän aikaa painonhallinnassa ja korvata niillä 1–3 päivän aterioista, joten ne soveltuvat saavutetun painon ylläpitoon.
Bondi Beach
Bondi Beach ("BOND-eye", tai /'bɒndaɪ/) on uimaranta ja sitä ympäröivä lähiö Sydneyssä, Australiassa. Bondi Beach sijaitsee seitsemän kilometrin päässä Sydneyn keskustasta, Waverleyn piirikunnassa. Bondi Beachia ympäröivät lähiöt ovat nimeltään Bondi, Pohjois-Bondi ja Bondi Junction.
Historia
thumb|left| 'Bondi Bay' 1900-luvulla.
Vuonna 1809 tienrakentaja William Roberts sai tilkun maata alueelta. Vuonna 1851 Edward Smith Hall ja Francis O'Brien ostivat 200 eekkeriä Bondin alueesta, mukaan lukien suurimman osan rannan julkisivusta, jota kutsuttiin nimellä "The Bondi Estate". Vuosien 1855 ja 1877 välillä O'Brien osti Hallin osuuden maasta, uudelleen nimesi alueen "O'Brien Estateksi" ja teki rannasta ja sitä ympäröivästä maasta julkisen piknik- ja ajanvietekohteen. Kun rannasta tuli suosittu, O'Brien uhkasi lopettaa julkisen pääsyn rannalle. 9. kesäkuuta 1882 Bondi Beachista tuli julkinen ranta.
6. helmikuuta 1938, viisi ihmistä hukkui ja yli 250 ihmistä pelastettiin kun sarja suuria aaltoja osui rannalle ja veti ihmisiä avomerelle. Myöhemmin päivää alettiin kutsua nimellä "Black Sunday" (suom. "Musta sunnuntai").