cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
NW Rennzweier
Kilpailuhistoria
Liebieg osallistui Rennzweierilla vuosina 1900–1902 useisiin autokilpailuihin. Tuloksina oli ensimmäinen sija Nizza–La Turbie -kilpailussa sekä toinen sija Salzburg–Linz–Wien -kilpailussa. Liebieg kokeili Rennzweieria myös rata-ajoissa, joissa sitä oli vastassa tunnettuja ranskalaisvalmistajia: Renault, Clément-Bayard, Mors, Peugeot ja Panhard-Levassor. Frankfurtissa Rennzweier esiintyi De Dietrichin ja Benzin haastajana. Vuonna 1902 Liebieg osallistui Rennzweierilla tunnettuun Pariisi–Wien -kilpailuun. 990 kilometrin kohdalla, 15 tunnin ja 47 minuutin jälkeen Liebieg joutui lopulta antamaan periksi Renaultille, jota kuljetti Marcel Renault. Rennzweier kykeni antamaan kovan haasteen jopa 40 kW tehoisille kilpa-autoille.
Autoa säilytettiin vuoteen 1945 asti Liebiegin yksityiskokoelmassa, kunnes se siirrettiin Prahan teknilliseen museoon.
Hiraya
Hirayan kylä sijaitsee noin 920 metrin korkeudella merenpinnasta ja kehittyi Shio no michi -tien postiasemana. Lähes 97 prosenttia kunnan pinta-alasta on metsää.
Rino Romano
Rino Romano (s. 1. heinäkuuta 1969 Toronto, Ontario) on kanadalainen näyttelijä. Hän tuli tunnetuksi animaatiosarja The Batmanin nimiroolista.
Elämäkerta
Romano opiskeli näyttelemistä New Yorkissa American Academy of Dramatic Artsissa. Uransa alkuvaiheessa Romano näytteli eri televisiosarjoissa ja lyhytelokuvissa. Elokuvissa hän ei kuitenkaan saanut koskaan merkittäviä rooleja ja 1990-luvun lopulla Romano keskittyi näyttelemisen sijaan enemmän ääninäyttelemiseen.
Ääninäyttelijänä
2000-luvulta lähtien itseään ääninäyttelijänä pitävä Romano aloitti ääniroolien tekemisen animaatioihin vuonna 1995. Tämän jälkeen hän on ääninäytellyt Batmanin lisäksi muita kuvitteellisia sankareita, kuten Hämähäkkimiestä Spider-Man Unlimitedissa vuosina 1999–2001. 2000-luvun alussa Romano ääninäytteli seitsemässätoista eri videopelissä. Hän kertoi suosikkiääniroolinsa olleen Batmanin lisäksi Eduardo animaatiosarjassa Tosi viilee haamujengi. Animaatioroolien lisäksi hän on toiminut myös mainoksissa juontajaäänenä.
Filmografia
200px|thumb|Romanon tunnetuin esittämä hahmo.
Bakili Muluzi
Elson Bakili Muluzi (s. 17. maaliskuuta 1943) on malawilainen poliitikko, joka toimi maansa toisena presidenttinä 1994–2004. Hän edustaa Yhdistynyttä demokraattista rintamaa (UDF).
UDF-puolueen ehdokas Muluzi voitti Hastings Bandan maan ensimmäisessä monipuoluevaalissa toukokuussa 1994. Muluzi valittiin uudelleen 1999, jolloin hän sai 52,4 % äänistä voittaen vastustajansa Gwanda Chakuamban. Vuonna 2004 Muluzin korvasi UDF:n Bingu wa Mutharika.
Bakili Muluzi joutui vuonna 2006 korruptiosyytösten kohteeksi. Hänen mukaansa syytteet ovat poliittisia.
Muluzi yritti asettua ehdolle vuoden 2009 vaaleihin Mutharikaa vastaan, mutta oikeus esti tämän, hänen oltuaan jo presidenttinä sallitut kaksi kautta. Tämän jälkeen Muluzi asettui tukemaan Kongressipuolueen John Temboa.
Halvorsfjellet
Halvorsfjellet on Skandeilla sijaitseva vuori Tromssan lääniin kuuluvassa Paatsivuonon kunnassa, Norjassa. Se sijaitsee Kjusakdalenin länsipuolella. Vuoren korkein kohta on 1 214 metriä merenpinnan tasoa ylempänä.
Valentinos
Valentinos (myös Valentinios, ; n. 100 – n. 153/155/160/161) oli tunnetuin ja menestyksekkäin kristillinen gnostilainen teologi ja valentinolaisuuden perustaja. Hän perusti koulukuntansa Roomassa.
Tertullianus kertoo teoksessaan Adversus Valentinianos ("Valentinolaisia vastaan") IV.1-2, että hän oli ehdolla Rooman piispan virkaan. Tämä ajoittuisi noin vuoteen 143. Tertullianus sanoo myös, että hänet julistettiin harhaoppiseksi kuolemansa jälkeen vuonna 175. Valentinoksen kautta gnostilaisuus tuli laajalti lähes hyväksytyksi osaksi kristinuskon valtavirtaa.
Elämä
Valentinos syntyi Freboniksessa Niilin suistossa ja kouluttautui Aleksandriassa, varhaiskristillisyyden merkittävässä keskuksessa. Siellä hän on saattanut kuullu kristillistä filosofia Basileidesta ja todennäköisesti tutustui hellenistiseen keskiplatonilaiseen filosofiaan ja hellenististen juutalaisten kulttuuriin ja ajatteluun, kuten tunnettuun aleksandrian juutalaiseen filosofiin ja allegoristiin Filon Aleksandrialaiseen. Valentinoksen aleksandrialaiset seuraajat väittivät, että hän oli Theudaan seuraaja ja että Theudas olisi puolestaan ollut apostoli Paavalin seuraaja. Valentinos väitti, että Theudas ilmoitti hänelle sen salaisen viisauden, jota Paavali oli opettanut yksityisesti lähipiirilleen. Paavali oli viitannut tällaiseen myös julkisesti kertoessaan näynomaisesta kohtaamisestaan ylösnousseen Kristuksen kanssa Damaskoksen tiellä (Room. 16:25 ; 1 Kor. 2:7 ), jolloin hän sai tältä salaista opetusta. Tällaisista esoteerisistä opetuksista tuli ensimmäisen ja toisen vuosisadan mittaan suosittuja, mutta toisaalta niitä alettiin vähitellen pitää yhä harhaoppisimpina Rooman kirkossa.
Valentinos opetti ensin Aleksandriassa. Hän muutti Roomaan noin vuonna 136 paavi Hyginuksen aikana ja pysyi siellä paavi Anicetuksen aikaan saakka. Hänestä tuli kaupungin kristillisessä yhteisössä niin huomattava, että hän oli Tertulianuksen mukaan ehdolla Rooman piispan virkaan ja hävisi vaalit ainoastaan hiuksenhienosti. Tertullianus kertoo, että hän odotti pääsevänsä piispaksi älyn ja kielen lahjojensa vuoksi, mutta virkaan valittiin toinen marttyyrinkärsimystensä vuoksi (Adversus Valentinianos IV.1-2). Tertullianuksen mukaan Valentinos olisi eronnut oikeaoppisesta kirkosta tästä suuttuneena, mutta tämä saattaa olla pelkästään osa Tertullianuksen käyttämää retoriikkaa.
Catholic Encyclopedian mukaan Markion on saattanut olla ehdokkaana samaan aikaan. Tertullianus, joka itse oli omaksunut harhaoppisia montanolaisia käsityksiä, sanoo, että Valentinos julistettiin harhaoppiseksi noin vuonna 175 kuolemansa jälkeen. Tertullianus sanoo myös, että Valentinos tunsi henkilökohtaisesti Origeneksen. Ei ole todisteita siitä, että Valentinos olisi koskaan heitetty ulos kehittymässä olleesta paavalilaisesta kirkosta, mutta hän oli ristiriitoja aiheuttanut hahmo. Myöhemmän perimätiedon mukaan hän vetäytyi Kyprokselle, ja jatkoi siellä opettamista ja veti edelleen puoleensa paljon seuraajia. Epifanioksen mukaan Valentinos olisi ryhtynyt harhaoppiseksi haaksirikkouduttuaan saarella ja menetettyään järkensä (Panarion 31.7.2). Tämä tieto on kuitenkin yhtä epäluotettava kuin Tertullianuksen antama selitys.
Valentinolaisuuden lähteet
Pian Valentinoksen kuoleman jälkeen Irenaeus alkoi kirjoittaa suurteostaan Harhaoppeja vastaan (Adversus haereses), joka esitti sekä Valentinoksen että hänen opetuksensa värikkäästi ja negatiivisessa valossa. M.T. Rileyn mukaan Tertullianuksen Adversus Valentinianos sisälsi joitakin Irenaeukselta käännettyjä kohtia ilman omaa materiaalia. Myöhemmin Epifanios kirjoitti hänestä ja hylkäsi hänen oppinsa (Haer., XXXI).
Kuten kaikki harhaoppisiksi julistetut varhaiskristilliset kirjoittajat, myös Valentinos ja hänen opetuksensa tunnetaan ensisijaisesti häntä panetelleiden henkilöiden kirjoituksissa olevista katkelmista. Eräs aleksandrialainen seuraaja säilytti myös hieman pidempiä katkelmia. Valentinolainen opettaja Ptolemaios viittasi Kirjeessään Floralle "apostoliseen perimätietoon jonka myös me olemme saaneet [apostolisen] seurannon kautta".
Lähteiden vähäisyyden johdosta Nag Hammadin kirjaston löytäminen vuonna 1945 avasi valentinolaisuuden tutkimukselle kokonaan uudet näkymät. Tekstien joukosta löytyi useita kirjoituksia, jotka saattavat olla peräisin häneltä, merkittävimpänä ehkä koptinkielinen teksti nimeltä Totuuden evankeliumi. Irenaeuksen mukaan (Adversus Haeresis 3.11.9) se oli sama kuin Valentinoksen kirjoittama Valentinoksen evankeliumi, jonka Tertullianus oli maininnut teoksessaan Adversus Valentinianos.
Teologia
Valentinos tunnusti, että hän johti ajatuksena Theudakselta, mutta hänen uskomusjärjestelmänsä on selvästikin yritys sulauttaa mitä erikoisimpia helleenis- ja itämaisperäisiä spekulaatioita kristillisiin ajatuksiin. Erityisesti häneen vaikutti Platon ja platonilainen dualismi. Häneltä Valentinos sai ajatuksensa ideaalin maailman (Pleroma, "Täyteys") ja alemman ilmiömaailman (Kenoma) välillä. Valentinos lainasi ajatuksia vapaasti Uuden testamentin kirjoista, mutta käytti erikoisia tulkintatapoja, joilla hän sai alkuperäiset kirjoittajat esittämään hänen omia kosmologisia ja panteistisia näkemyksiään.
Valentinos oli yksi ensimmäisiä kristittyjä, joka pyrki saattamaan kristinuskon ja uusplatonismin sopusointuun. Hän omaksui platonilaisen dualismin näkemyksiä ideaalimaailmasta (pleroma) ja alemmasta ilmiömaailmasta (kenoma). Toisen vuosisadan puolessavälissä vaikuttaneista ajattelijoista ja saarnaajista, jotka Irenaeus ja myöhempi valtavirrankristillisyys julistivat harhaoppisiksi, ainoastaan Markion oli yhtä huomiota herättävä persoona. Valentinuksen omana aikana hänen oikeaoppisena vastustajanaan Justinus Marttyyri.
Kirjoitus, joka tunnetaan nimellä Pseudo-Anthimos, sanoo Valentinoksen opettaneen, että Jumalassa on kolme hypostaasia (salattua hengellistä olemusta) ja kolme prosopaa (persoonaa), nimiltään Isä, Poika ja Pyhä Henki. Koska Valentinos oli käyttänyt termiä hypostaasi, hänen nimensä nousi esille areiolaisuutta vastaan käydyissä kiistoissa 300-luvulla. Pseudo-Anthimos eli Markellos Ankyralainen, joka oli areiolaisten vastustaja mutta joka myös vastusti ajatusta Jumalan kolmesta hypostaasista ja tuomittiin myöhemmin näkemystensä vuoksi, hyökkäsi vastustajiaan vastaan yhdistämällä heidät Valentinokseen:
Nikealainen kristillisyys omaksui myöhemmin tämän opin opiksi Pyhästä Kolminaisuudesta.
Valentinolaiset
Valentinolaisiksi kutsutaan gnostilaista koulukuntaa, joka on saanut alkunsa Valentinoksesta. Valentinos sai eläessään useita seuraajia, ja hänen järjestelmänsä oli yksi kaikkein levinneimpiä gnostilaisuuden muotoja — se oli yksi gnostilaisuuden pääsuuntauksista setiläisen gnostilaisuuden ohella, ja levisi nopeasti läpi koko Rooman valtakunnan alueen ja kiihdytti paljon vastustavia kirjoituksia kristillisiltä harhaoppien vastustajilta.
Yksi Valentinoksen merkittävimpiä seuraajia oli Bardasanes, joka ei kuitenkaan seurannut hänen opetuksiaan orjamaisesti. Muita olivat muun muassa Herakleon, Ptolemaios, Florinus ja Axionicus. Valentinolaisten katsotaan usein pitäneen materiaa ja erityisesti ihmisruumista olennaisesti pahana. Usein valentinolaisuuden katsotaankin olevan lähinnä kristillinen harhaoppi, joka suhtautui hyvin negatiivisesti materiaan.
Vaasan ammattikorkeakoulun opiskelijakunta
Vaasan ammattikorkeakoulun opiskelijakunta VAMOK on noin 1800 opiskelijan muodostama Vaasan ammattikorkeakoulun opiskelijoiden palvelu- ja edunvalvontaorganisaatio. Vaasan ammattikorkeakoulun opiskelijakunta VAMOK on perustettu 15.10.1996.
Organisaatio
Opiskelijakunnan hallinto- ja toimeenpanovaltaa käyttää hallitus, joka valitaan edustajiston järjestäytymiskokouksessa äänestämällä. Jokainen edustajiston jäsen on äänioikeutettu.
Hallitukseen kuuluu puheenjohtaja, varapuheenjohtaja ja 5-7 jäsentä. Jokaisella jäsenellä on oma vastuualueensa. Perinteisesti vastuualueet ovat olleet koulutuspolitiikka, sosiaalipolitiikka, vapaa-aika, kansainvälisyys ja tutorointi.
Tehtävät
VAMOKin pääasiallisena tehtävänä on toimia opiskelijoiden edunvalvojana. Edunvalvonta voidaan jakaa koulutuspoliittiseen ja sosiaalipoliittisen edunvalvontaan.
Koulutuspoliittiseen edunvalvontaan kuuluu opiskelijoiden näkökulman saattaminen hallinnon tietoisuuteen ja koulutuksen rakenteellisen kehityksen seuraaminen.
Sosiaalipoliittisen edunvalvontaan kuuluu opiskelijoiden opiskeluedellytysten turvaaminen. Opiskelijakunta valvoo näitä olosuhteita, tiedottaa opiskelijoita niissä tapahtuvista muutoksista ja nostaa tarvittaessa esiin ilmeneviä epäkohtia.
Edunvalvonnan lisäksi VAMOK järjestää erilaisia tapahtumia, järjestää liikuntavuoroja, kouluttaa tutoreita ja turvaa ulkomailta saapuvien vaihto-opiskelijoiden mahdollisuudet sopeutua ammattikorkeakouluun, Vaasaan ja Suomeen. VAMOK julkaisee joka syksy Nivaska-opiskelijalehden, joka lähetetään kaikille uusille opiskelijoille. Lehti on luettavissa myös VAMOKin nettisivuilla.
Tiriyón kieli
Tiriyó (omakielinen nimi: Tarëno ijomi ) on karibilaisiin kieliin kuuluva kieli, jota puhutaan Surinamessa ja Brasiliassa. Tiriyón lähimmät sukulaiskielet ovat pauxi ja akurio. Kielen katsotaan olevan uhanalainen. Vuonna 2016 kielellä arvioitiin olevan noin 2300 puhujaa. Kielen tilannetta ovat kuitenkin kohentaneet positiiviset asenteet sitä kohtaan ja se, että sitä käyttävät kaikenikäiset puhujat.
Kieltä kirjoitetaan latinalaisin aakkosin. Uusi testamentti käännettiin tiriyóksi vuonna 1979.
Konsonantit
Lähde:
Vokaalit
Lähde:
Luis Fernando Castillo Mendez
Luis Fernando Castillo Mendez (4. joulukuuta 1922 Caracas, Venezuela – 29. lokakuuta 2009 ) oli Brasilian katolisen apostolisen kirkon patriarkka. Hän toimi virassa 23. heinäkuuta 1961 alkaen.
Castillo sai pappisvihkimyksensä Kataloniassa 10. elokuuta 1944. Hänestä käytettiin usein nimitystä ”Dom Luis”.
Erkki Niskanen
Erkki Niskanen -nimisiä henkilöitä ovat:
Pekka Aakula
Petter (Pekka) Aakula (2. syyskuuta 1866 Mynämäki – 11. kesäkuuta 1928 Karttula) oli suomalainen kansakoulunopettaja ja poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1909–1911 ja 1914–1917. Aakula oli Kuopion johtavia sosialidemokraatteja 1900-luvun alkuvuosina. Kunnallispolitiikan ohella hän vaikutti muun muassa osuustoimintaliikkeessä. Sisällissodan aikana Aakula oli vangittuna vaikka vastusti aseellista kapinaa eikä osallistunut punaisten toimintaan.
Opettajana ja poliitikkona
Mynämäessä syntyneen Pekka Aakulan vanhemmat olivat tilanvuokraaja Jeremia Matinpoika Aakula (1830–1912) ja Johanna Heikintytär Juhala (1824–1875). Kansakoulun ja kaksivuotisen Uudenkaupungin reaalilyseon käytyään Aakula opiskeli Jyväskylän seminaarissa, josta hän valmistui kansakoulunopettajaksi 1891. Aakula työskenteli opettajana Mynämäellä 1891–1892, Oripäässä 1892–1894, Keski-Suomen Opistossa Äänekoskella 1894–1898, Kangasalla 1898–1902 ja Kuopiossa 1902–1918.
Aakula toimi jo Kangasalassa kunnallislautakunnan puheenjohtajana. Kuopioon muutettuaan hän oli perustamassa Kuopion Työväen Osuuskauppaa ja Kuopion Työväen Teatterin edeltäjänä toiminutta näytelmäseuraa. Keväällä 1905 Aakula liittyi Kuopion työväenyhdistykseen, jonka puheenjohtajana hän myöhemmin toimi. Aakula kuului myös Savon Työväen Kirjapainon, Savon Työmiehen ja Savon Työväen Säästöpankin perustajiin. Kunnallisten luottamustehtäviensä ohella hän oli muun muassa SOK:n hallintoneuvoston jäsen. Lokakuussa 1909 Aakulasta tuli kansanedustajan tehtävänsä henkilökohtaisista syistä jättäneen Antti Mäkelinin tilalle. Hänet valittiin uudelleen eduskuntaan vielä kolmasti vuosina 1910, 1913 ja 1916.
Sisällissota
Vuoden 1917 helmikuun vallankumouksen jälkeen Tokoin senaatti nimitti Aakulan Kuopion läänin kuvernööriksi, mutta hän ei ottanut tehtävää vastaan. Sisällissodan käynnistyttyä Aakula yritti Kuopion taistelun aikana toimia osapuolten välisenä sovittelijana. Parin viikon kuluttua valkoiset vangitsivat hänet. Aakula oli toukokuun loppuun saakka Kuopion vankileirillä, josta hänet siirrettiin Isosaaren vankileirille Helsinkiin. Elokuussa Aakula sai kolmen vuoden kuritushuonerangaistuksen avunannosta valtiopetokseen, kun hänen edellisenä syksynä Kuopiossa pitämänsä yleislakon lopetuspuhe katsottiin kiihotukseksi. Aakula pääsi ehdonalaiseen heti tuomion julistamisen jälkeen.
Viimeiset vuodet
Vapauduttuaan Aakula toimi muun muassa Kuopion Työväen Osuuskaupan johtajana. Vuonna 1920 hän erosi tehtävästään kommunistien otettua johtokunnan haltuunsa ja oli perustamassa Osuusliike Työkansaa. Kommunistit valtasivat myös Kuopion työväenyhdistyksen, minkä jälkeen Aakula vaikutti uudessa Kuopion sosialidemokraattisessa työväenyhdistyksessä. Aakula oli sairastellut jo ainakin syksystä 1917 lähtien ja vankileirillä hänen terveytensä oli heikentynyt entisestään. Syksyllä 1922 Aakula sai opettajan viran Viipurin maalaiskunnan Tiiliruukin kansakoulusta, mutta hän joutui jättämään työnsä jo keväällä. Sairastelustaan huolimatta Aakula jatkoi erilaisissa luottamustehtävissä. Hän kuului muun muassa OTK:n, KK:n sekä Tulenturvan hallintoneuvostoihin ja oli Kuopion kaupunginvaltuuston jäsen. Juuri ennen kuolemaansa Aakula oli mukana suunnittelemassa uuden Savon Työmiehen perustamista. Aakula kuoli pitkäaikaiseen sairauteen kesäasunnollaan Karttulan Airakselassa 62-vuotiaana kesäkuussa 1928. Hänet on haudattu Kuopion hautausmaalle.
Perhe
Pekka Aakula avioitui vuonna 1895 Kuopiosta kotoisin olleen kansakoulunopettajan Hilda Maria Keinäsen (1870–1958) kanssa. Pariskunnalle syntyi kuusi lasta, joista neljä kuoli jo pienenä.
Bertha Wellin
Bertha Wellin (11. syyskuuta 1870 Mörbylånga – 27. heinäkuuta 1961 Tukholma) oli ruotsalainen sairaanhoitaja ja poliitikko. Hänet valittiin vuonna 1921 yhtenä viidestä ensimmäisestä naisesta edustajaksi Ruotsin valtiopäiville, tuolloiseen toiseen kamariin. Hän edusti Oikeistopuoluetta.
Elämä
Wellin syntyi Öölannissa vuonna 1870, jossa hänen isänsä oli kruununvouti. Wellin opiskeli aluksi kotona, mutta muutti sitten Kalmariin opiskellakseen yläalkeiskoulussa. Kalmarissa hän työskenteli hoitoapulaisena ja päätti kouluttautua sairaanhoitajaksi Tukholmassa. Valmistuttuaan hän jäi työskentelemään sinne. Hän oli mukana perustamassa Ruotsin sairaanhoitajayhdistystä ja toimi sen puheenjohtajana vuosina 1914–33. Hän myös toimitti Svensk Sjukskötersketidning -lehteä.
Wellin oli kiinnostunut yhteiskunnallisista asioista ja halusi edistää naisten osallistumista politiikkaan. Hän oli mukana ajamassa naisosastojen perustamista oikeistopuolueeseen 1910-luvulla ja vuonna 1920 hänestä tuli puolueen naiskomitean varapuheenjohtaja. Seuraavana vuonna hänet asetettiin ehdokkaaksi valtiopäivävaaleissa ja hän tuli valituksi yhtenä kaikkiaan viidestä naisesta (muut olivat liberaalien Kerstin Hesselgren ja Elisabeth Tamm sekä sosiaalidemokraattien Agda Östlund ja Nelly Thüring ). Hän toimi valtiopäiväedustajana vuosina 1922–36 ja oli myös Tukholman kaupunginvaltuutettu vuosina 1917–27.
Wellin kuoli vuonna 1951 ja hänet on haudattu Solnaan Norra begravningsplatsen -hautausmaalle.
Fender Wide Range
Fender Wide Range on soitinyhtiö Fenderin vuodesta 1971 lähtien tuottama humbucker-tyyppinen kitaramikrofoni. Sillä pyrittiin murtamaan vakiintunut käsitys Fenderistä "yksikelaisten mikrofonien kitarayhtiönä" ja koetettiin saada jalansijaa humbucker-mikrofonien markkinaosuuksista, jotka olivat tuolloin Gibsonin hallitsemia.
Wide Range sai huomattavaa suosiota, mutta siitä ei koskaan tullut niin laajalti käytettyä ja yleistä kuin Fenderin yksikelaisista mikrofoneista. Sitä käytettiin Fender Telecaster Custom, Fender Telecaster Deluxe ja Fender Telecaster Thinline -kitaroissa. Myös harvinaisempi Fender Starcaster varustettiin Wide Rangella. Mikrofonin valmistus lopetettiin 1979, koska edellä mainittujen kitaroiden tuotanto lopetettiin. Kitaroista alettiin kuitenkin 1983 tehdä reissue-malleja, jolloin Wide Rangenkin tuotanto aloitettiin uudestaan.
Alkuperäisten Wide Range-mikrofonien soundia on kuvailtu täyteläiseksi, mutta paljon selvemmäksi ja erottelevemmaksi kuin Gibsonin humbuckerien äänimaailma. Yhdistettynä Telecasterin tallamikin kanssa soundi on pehmeä ja lämmin, mutta myös pureva. Kuuluisia Wide Rangen käyttäjiä ovat muun muassa Keith Richards, Ryan Adams ja Billy Gibbons.
Mary Kay Bergman
thumb|upright|Mary Kay Bergmanin hauta [[Forest Lawn Memorial Parkissa. Hautakiveen on kaiverrettu kuvia Bergmanin ääninäyttelemistä piirroshahmoista.]] Mary Kay Bergman (5. kesäkuuta 1961 – 11. marraskuuta 1999) oli yhdysvaltalainen ääninäyttelijä, joka esiintyi monissa televisiosarjoissa, elokuvissa, mainoksissa ja tietokonepeleissä. Hänet muistetaan erityisesti monista rooleista animaatiosarjassa South Park.
Yksityiselämä
Bergman syntyi Los Angelesissa, Kaliforniassa. Hänen vanhempansa olivat juutalaisia, mutta Bergman ei harjoittanut juutalaisuutta vaan kääntyi katolilaisuuden puoleen. Hän kutsui itseään myöhemmin "katolilaiseksi juutalaiseksi". Hän oli naimisissa ääninäyttelijä Dino Andraden kanssa vuodesta 1990 kuolemaansa saakka vuoteen 1999.
Ura
Bergman aloitti vuonna 1986 ääninäyttelijänä radiossa, josta hän siirtyi animaatioihin vuonna 1990. Bergman teki naishahmojen äänirooleja animaatiosarjassa South Park ja siitä tehdyssä elokuvassa South Park: Isompi, pidempi ja leikkaamaton (1999). Hän esitti muun muassa Eric Cartmanin äitiä Liane Cartmania, Kyle Broflovskin äitiä Sheila Broflovskia, Stan Marshin äitiä Sharon Marshia, Kenny McCormickin äitiä sekä Wendy Testaburgeria. Sheila Broflovskin elokuvaroolista Bergman oli Annie-palkinto-ehdokas vuonna 1999. South Park -elokuvassa kuultu laulu ”Blame Canada”, jossa Bergman laulaa lähes kaikki soolo-osuudet neljän eri hahmon äänillä, sai hänen kuolemansa jälkeen Oscar-ehdokkuuden parhaan laulun sarjassa.
Kuolema
Yleistyneestä ahdistuneisuushäiriöstä kärsivä Bergman teki itsemurhan ampumalla itseään Länsi- Los Angelesissa, Kaliforniassa, 11. marraskuuta 1999. Hänen aviomiehensä Dino Andrade perusti Mary Kay Bergman Memorial Fund -rahaston Suicide Prevention Centerin tueksi. Bergmanin kuoleman jälkeen ääninäyttelijä Eliza Schneider teki kaikki hänen ääniroolinsa South Parkissa.
Vulgata
Vulgata on latinankielinen raamatunkäännös. Nimi tulee sanoista versio vulgata eli ”yleinen versio”. Termiä käytetään usein myös eräistä Aleksanteri Suurta käsittelevistä antiikin teoksista.
Historia
Lännen kirkossa syntyi 100-luvulta lähtien latinankielisiä raamatunkäännöksiä. Nämä käännökset syntyivät kreikankielisen Septuagintan pohjalta. Paavi Damasus I (noin 305–384) antoi Hieronymukselle (n. 347–420) tehtäväksi vakiinnuttaa latinankielinen tekstin. Hieronymus laati psalmien käännökset Septuagintan pohjalta. Myöhemmin hän vakuuttui varhaisemmista hepreankielisistä teksteistä ja aloitti uuden käännöstyön niiden pohjalta.
Käännös valmistui vuonna 405, mutta sen käyttö vakiintui vasta vuosisatoja myöhemmin. Katolinen kirkko julisti Vulgatan viralliseksi raamatuntekstiksi Trenton kirkolliskokouksessa vuonna 1546. Vulgatan vakiinnuttaminen oli vastine Martti Lutherin aloittamalle vaiheelle, jossa protestanttiset maat tuottivat omia kansankielisiä raamatunkäännöksiä.
Tyyli
Tyyliltään Vulgata ei ole taideproosaa, vaan oppimattomalle kansalle tarkoitettua tekstiä, myöhäistä ”arkilatinaa”, erotuksena klassisesta latinasta, jonka myös Hieronymus hyvin taisi. Vulgata suunniteltiin sekä täsmällisemmäksi että helpommin ymmärrettävämmäksi kuin aiemmat latinankieliset Raamatun käännökset. Vulgatan teksti oli usein lähellä alkukielen rakenteita, eli käännös oli tehty sanavastaavuuden periaatteella.
Esimerkki
Esimerkki Vulgatan latinasta: pienoiskuva|Yksityiskohta Vulgatan painoksesta vuodelta 1922.
Ja sama suomeksi:
Zakkurin steela
thumb|Zakkurin steela. Zakkurin steela on Aleppon lounaispuolelta Tell Afisin rauniokummulta löydetty piirtokirjoitusta sisältävä steela. Steela on pystytetty todennäköisesti 700-luvun alussa eaa. ja sen piirtokirjoitus kertoo Hamatin ja Luasin kuningas Zakkuria vastaan nousseesta aramealais- ja anatolialaiskuninkaiden liitosta. Zakkurin steela on yksi harvoista tunnetuista arameankielisistä teksteistä, jotka dokumentoivat kaikkialla muinaisessa Lähi-idässä tunnettua profetiailmiötä. Steela on nykyisin Louvren kokoelmissa Pariisisa.
Steela
Zakkurin steela löytyi vuonna 1903 Aleppon lounaispuolella sijaitsevan Tell Afis -nimisen rauniokummun kaivauksissa. Nykyään Pariisin Louvressa säilytettävästä steelasta on säilynyt 103 cm korkea ja 62 cm leveä alaosa, joka sisältää osan siihen kaiverretusta arameankielisestä piirtokirjoituksesta. Yläosa, joka on esittänyt jalustalla seisovaa hahmoa, mahdollisesti Zakkuria itseään, ei ole säilynyt.
Aramealainen Zakkur oli Hamatin ja Luasin kuningas, joka tunnetaan myös nuolenpääteksteistä Assyrian kuninkaan Adad-nirari III:n (810–783 eaa.) vastustajana. Hamat sijaitsee Orontesjoen varrella Damaskoksen ja Aleppon puolivälissä; samalla paikalla on nykyisin Haman kaupunki. Luas, joka tunnetaan myös nimellä Nuhasse, sijaitsi Alepposta lounaaseen. Hadrak (arameaksi Ḥazrak), joka mainitaan myös Raamatussa yhdessä Damaskoksen ja Hamatin kanssa (Sak. 9:1), puolestaan yhdistetään yleensä steelan löytöpaikkaan Tell Afisiin.
Steela on todennäköisesti pystytetty 700-luvun eaa. alussa. Se on omistettu Iluwer-jumalalle, joka tunnetaan syyrialaisissa lähteissä säänjumalana ja joka mahdollisesti oli löytöpaikkansa Tell Afisin/Hadrakin suojelija. Teksti kertoo Zakkuria vastaan nousseesta aramealais- ja anatolialaiskuninkaiden koalitiosta, jota johti Damaskoksen kuningas Bar-Hadad. Steelan mukaan Zakkur onnistui jumalansa Baalsamainin avulla säilyttämään valtansa Hamatissa, Luasissa ja Hadrakissa. Mahdollista on, että hän sai apua myös Adad-nirari III:lta, joka vuonna 796 eaa. alisti Bar-Hadadin vasallikseen.
Piirtokirjoituksen teksti
Steelan etupuoli
Steelan vasen sivu
Steelan oikea sivu
Vasemman sivun noin 30 ja oikean sivun toiset noin 30 riviä tekstiä ovat tuhoutuneet. Etupuolen ”profeetoiksi ja näkijöiksi” käännetyt monikkomuotoiset arameankieliset sanat ovat ḥzyn, joka vastaa heprean sanaa ḥ̣ōzê ”näkijä”, ja ‘ddn joka on sukua Raamatussa mainitun näkijä Iddon (2. Aik. 9:29; 12:15; 13:22) nimelle. Vasemman sivun ”saavutukseni” on kirjaimellisesti ”kätteni teot”.
Mantas
Mantas-sanalla voidaan tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Lexa Ikonen
Leo "Lexa" Ikonen (16. kesäkuuta 1950 – 7. syyskuuta 2017) oli suomalainen taidemaalari, motoristi, kilpa-ajaja ja kotiseutumies. Lexa Ikosen taidekoti Ateljee Jykelä, 1800-luvulta oleva pohjalaisen talonpoikaistalon pihapiiri, sijaitsee Haapajärvellä Nokkoudenkylällä.
Hänelle on myönnetty Suomen Moottoriliiton pronssinen ajajamerkki. Ikonen oli MC Riverside Customs Haapajärven perustajajäsen.
Urheiluvene
Urheiluveneet ovat nopeita ja suorituskykyisiä kilpapurjeveneitä, päiväpursia. Lähes kaikkien virallisten määritelmien mukaan urheiluveneet ovat köliveneitä. Sana urheiluvene on suora käännös englanninkielisestä käsitteestä sportboat.
Venesuunnittelija Jussi Mannerberg on kuvaillut urheiluveneitä näin:
Urheiluvenekäsitteitä ja -määritelmiä
Virallisten organisaatioiden urheiluvene määritelmiä:
Urheiluveneily Suomessa
Nykyisen urheiluvenekäsitteen mukaiset tulivat Suomeen 1980-luvulla. Tanskalaisvalmisteiset Banner 23:t ja Elvström 717:t olivat keveitä ja ylirikattuja verrattuna muihin kokoluokkansa kilpapurjeveneisiin. Toisen "aallon" urheiluveneitä edustavan Melges 24:n toi Suomeen 1990-luvun puolivälissä Hjallis Harkimo. Kolmannen aallon "heilurikölisen" urheiluveneen, Mini Transat Trencon, rakensi Reima Alander 1990-luvun lopulla. Suomen Urheiluveneliitto ry:n toiminnan käynnistyttyä syksyllä 2005 Suomeen on tullut kaksi uutta urheiluveneluokkaa; Platu 25 ja E Scow. Samalla Suomessa jo toimineiden urheiluveneluokkien toiminta on aktivoitunut ja vilkastunut. Ensimmäinen Platu 25, Peto jr saapui Suomeen talvella 2004. Peto jr:n esimerkillinen, avoin ja aktiivinen toiminta huomattiin ja vuonna 2006 Suomen Platu-laivue kasvoi viidellä veneellä. 2006 vuonna Suomeen saapui neljä E Scowia.
Seppo Kolehmainen
Seppo Veli Kolehmainen (18. tammikuuta 1933 Pielavesi – 23. helmikuuta 2009 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Kolehmainen toimi freelancerina, teatterinäyttelijänä ja ohjaajana sekä ääninäyttelijänä.
Kolehmainen esiintyi liki kolmessakymmenessä suomalaisessa elokuvassa ja useissa televisiosarjoissa. Hänet tunnetaan muun muassa tv-sarjasta Ilkamat (1970), jossa hän esitti kirkkoherraa. Kolehmainen esiintyi myös monissa 1950-luvun sotilasfarsseissa. Ääninäyttelijänä häntä on kuultu muun muassa Albert Barillén Olipa kerran ihminen- ja Olipa kerran elämä -televisiosarjoissa sekä muissa Barillén historiallisissa opetussarjoissa, kuten myös lastensarjoissa Mumindalen, Sherlock Koira, Muskettikoirien paluu, Maalaishiiri ja kaupunkihiiri sekä Jake Long – amerikkalainen lohikäärme, Lilo & Stitch ja Keisarin uusi koulu. Sarjakuunnelmassa Knalli ja sateenvarjo hän oli Vinku-Wilkins.
Kolehmainen esiintyi 1950-luvulta lähtien pitkään Helsingin Kansanteatteri-Työväenteatterissa, Helsingin kaupunginteatterissa ja Suomen Kansallisteatterissa.
Kolehmainen kuoli 76-vuotiaana helsinkiläisessä sairaalassa pitkän sairauden jälkeen. Hänet on haudattu Kuopion Isolle hautausmaalle.
Indo-Gangesin tasanko
thumb|Indo-Gangesin tasangon kartta thumb|Osa Indo-Gangesin tasangosta Indo-Gangesin tasanko (, myös Gangetic Plain; North Indian Plain, ’Pohjois-Intian tasanko’) on laaja ja hedelmällinen tasanko Intian niemimaan pohjois- ja keskiosissa. Siihen kuuluu Brahmaputran, Gangesin ja Induksen jokilaaksot; tasanko on muodostunut pääosin näiden suurjokien ja niiden sivuhaarojen alueelle kuljettamasta maa-aineksesta. Tasangon itäosassa sataa vähän tai on kuivuutta talvikaudella, mutta kesäsateet ovat niin runsaat, että laajat alueet muuttuvat suoksi tai mataliksi järviksi.
Hedelmällisen maaperän johdosta maanviljely on tuottavaa alueella, jonka johdosta alueen asukastiheys on suuri. Alueella asuu noin seitsemäsosa maapallon väestöstä. Suurimpia kaupunkeja ovat Ludhiana, Amritsar, Chandigarh, Delhi, Jaipur, Kanpur, Lucknow, Allahabad, Varanasi, Patna, Kolkata, Guwahati, Dhaka, Lahore, Faisalabad, Rawalpindi, Islamabad, Multan, Hyderabad ja Karachi.
Matti Aalto
Matti Aalto (synt. Vuorimäki, 21. heinäkuuta 1876 Seinäjoki – 29. tammikuuta 1950 Helsinki) oli suomalainen rautatievirkamies, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1907–1908.
Elämä ja ura
Aallon vanhemmat olivat torppari Matti Vuorimäki (synt. Frisk, 1846−1916) ja Susanna Lemponen (1844−1924). Kansakoulun käytyään Aalto työskenteli renkinä Seinäjoella ja Nurmossa sekä nahkurina Hämeenlinnassa. Vuonna 1898 Aalto siirtyi Valtionrautateiden palvelukseen Helsingin rautatieasemalle ylimääräiseksi asemamieheksi. Suoritettuaan työn ohessa keskikoulun Aalto yleni vuonna 1907 rautatievirkamieheksi. Hän työskenteli aluksi konttoriapulaisena ja kirjurina sekä vuodesta 1917 lähtien Rautatiehallituksen painatusosaston kirjanpitäjänä ja lippupainon johtajana. Vuosina 1940−1945 Aalto toimi Rautatiehallituksen painatusosaston päällikkönä.
Aalto valittiin kansanedustajaksi Vaasan läänin eteläisestä vaalipiiristä Suomen ensimmäisissä yksikamarisen eduskunnan vaaleissa vuonna 1907. Hänen ainoaksi jäänyt edustajakautensa päättyi jo heinäkuussa 1908 eduskunnan hajottamiseen. Aalto oli myös innokas raittiusmies, joka toimi muun muassa Suomen Rautatieläisten Raittiusyhdistyksen johtotehtävissä vuodesta 1915 lähtien.
John Martin
pienoiskuva|John Martin vuonna 2007. John Martin (s. 8. heinäkuuta 1984 Gosford, Australia) on australialainen moottoriurheilija.
Ura
Martin kilpaili karting-sarjoissa vuosina 2001–2004 ja voitti Resa Queensland -sarjan mestaruuden. Vuonna 2005 Martin voitti Formula Ford Victorian sarjan mestaruuden ja sijoittui toiseksi Formula Ford New South Wales sarjassa. Vuonna 2006 hän voitti Australian Formula Ford sarjan mestaruuden. Vuonna 2007 Martin kilpaili Britannian F3 -mestaruussarjassa ja sijoittui 15:ksi. Hän edusti myös Australiaa A1 Grand Prix -sarjassa kausina 2007–2008 ja 2008–2009. Vuonna 2009 Martin kilpaili Superleague Formula sarjassa edustaen Rangers FC joukkuetta sijoittuen pisteissä kymmenenneksi. Samana vuonna hän kilpaili Formula Renault 3.5 sarjassa seitsemän kilpailua sijoittuen sijalle 22. Vuonna 2010 Martin jatkoi Superleague Formula sarjassa, jossa hän edusti joukkueita Atlético Madrid ja Beijing Guoan ja sijoittui sarjan yhdeksänneksi. Vuonna 2011 Martin voitti Superleague Formula -sarjan mestaruuden Australian joukkueelle. Vuodesta 2012 lähtien Martin on ajanut kestävyysajoja FIA World Endurance Championship ja IMSA United SportsCar Championship -sarjoissa.
Jacqueline Wilson
Jacqueline Wilson (s. 17. joulukuuta 1945 Bath) on englantilainen nuortenkirjailija. Hänen kirjansa käsittelevät usein lasten ja nuorten kohtaamia ongelmia, kuten vanhempien avioeroa, lemmikin kuolemaa, asunnottomuutta tai hyväksikäyttöä. Wilson on kirjoittanut yli 100 kirjaa ja hänen kirjojaan on käännetty yli 20 kielelle. Nuortenkirjojen lisäksi hän on tehnyt myös muutaman dekkarin.
Wilson asuu nykyään Kingstonissa Surreyssä. Hänellä on yksi aikuinen tytär nimeltä Emma.
Vartiokylän rovastikunta
pienoiskuva|Rovastikunnalle nimen antaneen seurakunnan kirkko, [[Vartiokylän kirkko]] Vartiokylän rovastikunta on Suomen evankelis-luterilaisen kirkon Helsingin hiippakunnan yksi kuudesta rovastikunnasta. Rovastikuntaan kuuluvat viisi Itä-Helsingin seurakuntaa: Vartiokylän, Herttoniemen, Mikaelin, Roihuvuoren ja Vuosaaren seurakunta.
Rovastikunnan lääninrovastina on Vartiokylän seurakunnan kirkkoherra Jukka Pakarinen.
Jeff Dunn
pienoiskuva|Jeffrey Dunn
Hän perusti vuonna 1988 Mantas-nimisen yhtyeen, joka julkaisi kaksi täyspitkää albumia: Winds of Changen vuonna 1988 ja Zero Tolerancen vuonna 2004.
Mantas on soittanut myös vuonna 1992 NWOBHM-yhtye Warfaren kanssa ja ollut mukana saksalaisen techno-yhtye Scooterin Who's Got The Last Laugh Now? -kiertueella.
Nasrallah Boutros Sfeir
thumb|right|Nasrallah Boutros Sfeir. pienoiskuva Nasrallah Boutros (myös Pierre) Sfeir (15. toukokuuta 1920 – 12. toukokuuta 2019 ) oli maroniitti ja libanonilainen katolisen kirkon kardinaali.
Sfeir vihittiin papiksi 7. toukokuuta 1950 ja nimitettiin kesäkuussa 1961 Antiokian patriarkaatin vihkipiispaksi sekä Tarsus dei Maronitin titulaaripiispaksi. Hänet konsekroi piispaksi 16. heinäkuuta Pierre-Paul Méouchi, jota avustivat João Chedid ja Michael Doumith.
Keväällä 1986 tuli valituksi Antiokian patriarkaksi, jona hän toimi, kunnes erosi tehtävistään 26. helmikuuta 2011. Hänet ylennettiin kardinaaliksi 26. marraskuuta 1994. Hän ei ikänsä vuoksi voinut äänestää uuden paavin valinnassa vuoden 2005 konklaavissa.
Alapihlaja
Alapihlaja on kylä Virolahdella. Se sijaitsee kuninkaantien molemmin puolin loivassa rinteessä josta suuri osa on peltoa ja joka etelässä rajoittuu mereen Porolahteen. Kylän halki laskee Pihlajanjoki joka virtaa pohjoispuolella sijaitsevasta Yläpihlajan kylästä.
Kansantarinoiden mukaan munkit ovat keskiajalla lähetystyötä tehdessään saarnanneet kylän kaakkoisosassa sijaitsevalla Lammaskalliolla ja väitetään, että tällä kalliolla olisi yhä munkkien hakkaamia kirjoituksia, jotka ovat peittyneet sammalen alle. Keskiajalla Alapihlajassa sijaitsi huomattava rälssitila, joka myöhemmin testamentattiin kirkolle. Tätä tilaa viljeli lampuoteina 1500-luvulla Kimosen suku.
1600-luvulla kylästä hankki tilan mm. skotlantilaissukuinen Jacob Lindsay. Tämä tila siirtyi pian Halfbiörn-suvulle, jonka omistuksessa se oli pitkän aikaa. Maaliskuussa 1753 tämän tilan osti kolme vehkalahtelaista talonpoikaa, joiden sukunimeksi tuli Halfbjörn tilan mukaan. 1794 Venäjän keisarinna Katariina lahjoitti kuitenkin mm. Alapihlajan kylän ”sielut” eversti Jean Prevot de Lumianille, joka kuitenkin jo viiden vuoden kuluttua joutui panttaamaan lahjoitus­maansa eräälle haminalaiselle porvarille. Lopulta tilat joutuivat Baeckman-suvulle ja erinäisten vaiheiden jälkeen 1885 valtiolle, jolloin kyläläisten oli mahdollista ostaa tilat itselleen. Jo 1836 jotkut alapihlajalaiset olivat kuitenkin ostaneet rälssimaata Säkäjärven kylästä.
Vaaniin Neittamo
Vaaniin Neittamo tai Rehuneittamo (vanhastaan Neittamo tai Neittamojärvi ) on kuivatettu järvi Satakunnassa Eurassa. Entinen järvi kuului Eurajoen vesistöön ja sen alueen laskuoja Järvioja yhtyy Eurajokeen Euraniitulla. Järvi kuivatettiin 1800-luvun alkupuoliskolla niityksi, mutta nykyään se on jo peltomaata.
Historia
Ensimmäiset tiedot Neittamonjärven kuivatushankkeesta ovat vuodelta 1814, jolloin tarkastettiin siihen mennessä tehty kuivatustyö. Vuonna 1822 varatuomari J.P. Timm haki taas lupaa suorittaa Neittamojärvellä järvenlasku, johon lupa saatiin samana vuonna. Hankkeen etenemisestä ei ole tarkkaa tietoa, mutta vuoden 1850 Euran pitäjänkartassa järvi on merkitty nimellä "Neittamo" ja varustettu lisämerkinnällä kuivattu. Tämän mukaisesti koko järvi oli tuolloin jo laskettu tyhjäksi eikä kartanpiirtäjällä ollut syytä merkitä järvialtaaseen enää järveä tai suota. Vuoden 1855−56 Kalmbergin kartastossa Neittamojärvi oli merkitty jo kokonaan niityksi. Järviä kuivattiin alun perin laidunmaaksi ja talvirehuksi karjalle. Kuivatetulle järvelle vedettiin piirirajat vuonna 1878. Järven kuivattaminen peltomaaksi vaati lisätoimia, joihin ryhdyttiin 1920-luvulla. Peltoa syntyi järvestä noin 325 hehtaaria.
Vuonna 1944 sotavuosien jälkeen Neittamoon saapui karjalaisia, joiden asuttamiseksi niittyaukealta lohkottiin 10 tilaa viljeltäväksi. Seutu oli hallanarkaa eikä pellon pohja kantanut aina edes hevosta.
Perry Mason yllättää
Perry Mason yllättää (Perry Mason) oli yhdysvaltalainen lakidraamasarja, jota CBS esitti 1957–1966. Nimiroolissa losangelesilaisena asianajajana Perry Masonina näytteli Raymond Burr. Sama tuotantoryhmä teki myös toisen Perry Mason -televisiosarjan 1973–1974, mutta sarjan näyttelijät oli korvattu uusilla ja sarjaa tehtiin vain 15 jaksoa. Burr palasi Masonin rooliin 1980-luvun puolestavälistä alkaen tehdyissä televisioelokuvissa, joita tehtiin liki kymmenen vuoden ajan. Perry Masonin hahmon oli luonut kirjailija Erle Stanley Gardner, ja se oli esiintynyt ensimmäisen kerran romaanissa The Case of the Velvet Claws vuonna 1933.
Masonia avustivat työssään hänen sihteerinsä Della Street, jota esitti Barbara Hale ja William Hopperin esittämä yksityisetsivä Paul Drake. Neljäs sarjassa koko sen kestoajan mukana ollut näyttelijä oli William Talman, joka esitti piirisyyttäjä Hamilton Burgeria.
Only Lovers Left Alive
Only Lovers Left Alive on vuonna 2013 ensi-iltansa saanut Jim Jarmuschin ohjaama ja käsikirjoittama vampyyrielokuva. Sen pääosia näyttelevät Tom Hiddleston, Tilda Swinton, Mia Wasikowska, Anton Yelchin ja John Hurt. Teos oli ensi-iltavuonnaan ehdolla Kultaisen palmun saajaksi Cannesin elokuvajuhlilla. Elokuvaa on kutsuttu raikkaaksi tuulahdukseksi vampyyrielokuvien joukossa ja kriitikot ovat ylistäneet Jarmuschin luomaa tunnelmaa.
Juoni
Elokuvan alussa vuosisatoja elänyt vampyyripari Adam (Tom Hiddleston) ja Eve (Tilda Swinton) asuvat tuhansien kilometrien päässä toisistaan, Adam Detroitissa ja Eve Tangerissa. Adam on kyllästynyt elämäänsä zombeina pitämiensä ihmisten joukossa ja onkin viettänyt jo jonkin aikaa eristäytyneenä ränsistyneessä kotitalossaan. Kaikessa hiljaisuudessa hän kirjoittaa sielunmessua ja hautoo itsemurhaa. Samaan aikaan Eve elää Tangerissa tavaten satunnaisesti pariskunnan vanhaa vampyyriystävää, Christopher Marlowea (John Hurt).
Eräänä iltana Adamin kanssa puhuessaan Eve huomaa jonkin olevan vialla ja päättää lähteä miehen luokse Detroitiin. Ennen Even saapumista selviää myös, että Adamin musiikki on levinnyt paikallisen nuorison tietoon ja hänestä on tahtomattaan tullut kulttiartisti. Vähitellen käy myös ilmi, että vampyyri on menneinä vuosinaan ollut tekemässä hyvin monia kuuluisia kulttuuriteoksia. Pariskunta on myös tuntenut monia nimekkäitä taiteilijoita, tiedemiehiä ja muita merkkihenkilöitä. Vampyyrit tuntuvatkin olevan hyvin kiinnostuneita kulttuurin ja tieteen kehittämisestä. Osittain tämän vuoksi etenkin Adam halveksii ihmisten nykyistä, viihteen kyllästämää elämäntyyliä.
Eläessään Adamin luona Eve löytää puuluodin, jonka mies on varannut itsensä surmaamiseen. Hän on järkyttynyt löydöstään ja syyttää Adamia lahjakkuutensa sekä mahdollisuuksien haaskaamisesta. Vaikeudet eivät lopu tähän, sillä pariskunnan rauhallisen yhteiselon tulee rikkomaan Even villi pikkusisko Ava (Mia Wasikowska). Ava aiheuttaa vierailunsa aikana päänvaivaa etenkin Adamille. Eräänä iltana kolmikko lähtee paikalliselle rock-clubille Adamin ihmistuttavan Ianin (Anton Yelchin) kanssa. Ava käyttäytyy koko illan uskaliaasti poikaa kohtaan, eikä lopulta kykene vastustamaan verenhimoaan jäädessään tämän kanssa kahden. Huomatessaan tämän Adam heittää tytön ulos kodistaan. Myös Even ja Adamin on lähdettävä kaupungista, sillä moni oli nähnyt Ianin heidän seurassaan edellisenä iltana.
Adam ja Eve eivät elokuvassa juo verta suoraan ihmisistä. He pitävät tappamista barbaarisena ja hankkivat täten verensä sairaaloiden veripankeista. Elokuvassa veri tuntuu vaikuttavan vampyyreihin hyvin samalla tapaa kuin heroiini ihmiseen ja sen laatu vaihtelee samalla tapaa. Päästessään Even kotipaikkaan Tangeriin, pariskunta joutuu kauhukseen toteamaan, että Christopher Marlowe on saanut saastunutta verta ja sairastunut siitä kuolettavasti. Ennen kuolemaansa hän paljastaa kirjoittaneensa suurimman osan Shakespearen näytelmistä, varoittaa pariskuntaa liikkeellä olevasta huonosta verestä ja antaa näille vielä viimeisen pullollisen puhdasta ainetta.
Elokuvan lopussa Eve vie Adamin kuuntelemaan libanonilaista laulajatarta. Adamissa syttyy pieni toivon kipinä kaiken onnettomuuden keskellä. Puhtaan veren loputtua vampyyrit törmäävät suutelevaan pariskuntaan ja jäävät katsomaan näitä. Apeana Adam toteaa heidän mahdollisuuksien olevan vähissä ja pian vampyyrit lähestyvätkin nuortaparia kulmahampaat paljastettuina.
Erkki Niskanen (teollisuusneuvos)
Erkki Pietari Niskanen (29. kesäkuuta 1919 Kuopio – 14. joulukuuta 1999 Helsinki) oli suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.
Niskasen vanhemmat olivat ylikonemestari Arvo Reipas Niskanen ja Anni Johanna Pylkkänen ja puolisot Aino Marjatta Janhunen ja Kaisa Irmeli Kärkkäinen. Niskanen kävi kolme vuotta Kuopion lyseota, mutta meni sitten harjoittelijaksi konepajoihin Ruotsiin. Talvisotaan hän osallistui tykistön tulenjohtueessa. Koneteknikoksi sotien jälkeen 1946 Kuopiossa valmistunut Niskanen palasi takaisin töihin Ruotsiin, toimien siellä piirtäjänä ja suunnittelijana. Vuonna 1949 hän tuli Suomeen Strömbergin piirtäjäksi ja tarkastajaksi, mutta siirtyi jo samana vuonna Valion koneosastolle. Vuonna 1951 hän perusti Jouko Soilan kanssa Koltek-yhtiön, joka ryhtyi valmistamaan elintarvikealan laitteita, mukaan lukien myöhemmin myös kuljetinlaitteet ja pesukoneet. Niskasella oli innovaatioihinsa 41 patenttia eri maissa. Koltek harjoittikin merkittävää vientikauppaa, se sai tasavallan presidentin vientipalkinnon vuonna 1975. Hackman osti Koltekin 1981, teollisuusneuvoksen arvonimen Niskanen sai seuraavana vuonna.
Barbapapa
Barbapapa on alkujaan Annette Tisonin ja Talus Taylorin luoma ranskalainen lastenkirjasarja, jonka pohjalta on Japanissa tehty myös kaksi piirrossarjaa. Nimi Barbapapa on peräisin ranskankielisestä makeishattaran nimestä. Sarjan hahmoja, barbapapoja, kutsutaan lyhyemmin barboiksi. Barbat ovat suurin piirtein päärynän muotoisia olentoja. Niiden varsinainen barbakikka on kuitenkin kyky muuntautua mihin tahansa muotoon. Kekseliäillä muodonmuutoksilla barbat ratkaisevat kohdalle sattuvat pulmat.
Barbaperheen vanhemmat ovat vaaleanpunainen Barbapapa ja musta Barbamama. Lapsia ovat punainen Barbapaavo, keltainen Barbapoju, sininen Barbapinko, vihreä Barbalala, violetti Barbapupu, oranssi Barbatipu sekä musta ja karvainen Barbapörrö. Kullakin barbalapsella on oma erikoisharrastuksensa, jotka tulevat tarinoissa aina omalla tavallaan esiin. Barbapaavo on kiinnostunut urheilusta ja erilaisista mysteereistä, Barbapoju eläimistä ja luonnosta, Barbapinko tieteestä, Barbalala musiikista, Barbatipu kirjallisuudesta, Barbapupu kauneudesta ja Barbapörrö on taidemaalari.
Barbabapa-nimistä televisiosarjaa esitettiin kolmessa erässä vuosina 1974–1980. Uudempi sarja Barbapapa maailman ympäri tehtiin vuonna 1999. Vanhempaa televisiosarjaa on näytetty useaan kertaan Suomenkin televisiossa Pikku Kakkosessa 1980-luvulta alkaen. Vuonna 2019 tv-ensiesityksensä sai ranskalaisen Normaal Animation -tuotantoyhtiön tekemä esikouluikäisille tarkoitettu Barbapapa-piirrossarja, jonka jakelusta vastaavat ranskalainen TF1-kanava ja kansainvälisesti toimiva Nick Jr.. Sarjakuvana Barbapapa ilmestyi Kotiliedessä.
Vuoden 1989 dubbaus
Äänet: Golden Voice Oy
Vuoden 2019 dubbaus
Rooleissa:
Walter Huddleston
Walter Darlington ”Dee” Huddleston (15. huhtikuuta 1926 – 16. lokakuuta 2018 ) oli yhdysvaltalainen poliitikko. Hän edusti vuosina 1973–1985 Kentuckyä ja Yhdysvaltain demokraattista puoluetta senaatissa.
Huddleston syntyi Burkesvillessä ja valmistui vuonna 1949 Kentuckyn yliopistosta. Hän työskenteli sen jälkeen vuoteen 1972 kentuckyläisten radioasemien managerina ja aloitti poliittisen uransa Kentuckyn senaatissa 1960-luvulla.
Senaattorinuransa jälkeen Huddleston siirtyi Elizabethtowniin. Hänen puolisonsa Jean N. Huddleston (s. 1929, naimisissa 1947–) menehtyi vuonna 2004.
Axel Oxenstierna
thumb|Axel Oxenstierna muotokuva vuodelta 1635. Maalari [[Michiel Janszoon van Miereveld]]
Axel Oxenstierna (16. kesäkuuta 1583 – 28. elokuuta 1654) oli valtakunnankansleri Kustaa II Aadolfin aikana ja Ruotsin historian merkittävimpiä valtiomiehiä.
Axel Oxenstierna kuului merkittävään ja vanhaan Oxenstiernan ylhäisaatelissukuun. Hän oli 28-vuotias valtaneuvos, kun Kustaa II Aadolf nousi 17-vuotiaana valtaistuimelle. Kustaa II Aadolf nimitti Oxenstiernan valtakunnankansleriksi. He olivat läheisiä ystäviä ja yhteistyökumppaneita ja tekivät yhdessä useita tärkeitä uudistuksia, jotka nostivat Ruotsin suurvallaksi. Oxenstierna oli luonteeltaan kuningasta tasapainottava, harkitseva ja jarruttava, kun kuningas itse oli kiihkeä. Niinpä Oxenstierna oli haluton hyökkäyssotiin, joita kuningas usein suunnitteli. Oxenstierna korosti valtiopäivien merkitystä kuninkaanvallan rinnalla. Siitä huolimatta hän oli monarkisti, joka kannatti vahvaa kuningasvaltaa.
Kustaa II Aadolfin kuoltua taistelussa vuonna 1632 otti Oxenstierna kolmikymmenvuotisen sodan johdon itselleen. Muutenkin Oxenstierna oli kuningatar Kristiinan kauden alkupuolella käytännössä Ruotsin hallitsija. Vuonna 1634 Oxenstierna ajoi läpi hallitusmuotouudistuksen, joka määritteli käytännössä hänet itsensä holhoojahallitsijaksi Kristiinan alaikäisyyden ajalle ja jonka vaikutus oli hallintoa modernisoiva.
Kolmikymmenvuotisen sodan aikana Oxenstierna kykeni selvittämään vaikeat ongelmat, joita olivat Ruotsin heikko taloudellinen tilanne, lisääntyneet vaikeudet säilyttää liittolaisuus saksalaisten protestanttien kanssa, Ranskan sekaantuminen sotaan ja ristiriidat oman sodanjohdon kanssa. Vuonna 1648 solmittu Westfalenin rauha sinetöi Ruotsin suurvalta-aseman.
Kuningatar Kristiinan ja Oxenstiernan välit olivat alkaneet heiketä kuningattaren epäiltyä Oxenstiernan käyttävän hyväkseen hänen ikäänsä ja sukupuoltaan. Tultuaan täysi-ikäiseksi 1644 Kristiina aloitti Oxenstiernaa vastaan suunnatut operaatiot. Oxenstierna ei monarkistina voinut asettua Kristiinaa vastaan, eikä hänen valtansa enää noussut aiempiin mittoihin, vaikka avoin konflikti kuningattaren kanssa saatiinkin soviteltua.