cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Esko Pekonen
Esko Einar Pekonen (19. kesäkuuta 1923 Mikkelin maalaiskunta – 27. tammikuuta 2014 Mikkeli) oli suomalainen kunnallispoliitikko, kansanedustaja ja karjatilallinen. Pekonen toimi Mikkelin maalaiskunnan kunnanvaltuutettuna 42 vuoden ajan vuodesta 1951 ja valtuuston puheenjohtajana 36 vuoden ajan. Hänet valittiin keskustapuolueen kansanedustajaksi Mikkelin läänin vaalipiiristä vuosiksi 1970–1972 ja 1975–1983. Presidentin valitsijamiehenä Pekonen oli 1978, 1982 ja 1988.
Pekonen vaikutti myös Suomen kunnallisliitossa ja useissa muissa luottamustehtävissä, muun muassa Valio Oy:n hallintoneuvoston puheenjohtajana. Hän sai kunnallisneuvoksen arvonimen 1973 ja maanviljelysneuvoksen arvonimen 1987.
Luston rautatieasema
Asemarakennuksissa toimii nykyisin Aseman Taidelaituri, jonka omistavat Mikko Ranta-Huitti & Hannu Huitti. Pariskunta osti aseman vuonna 2016 kesämökikseen, mutta avasivat aseman ovet yleisölle taiteen merkeissä. Taideaseman näyttelyihin on vapaa pääsy, näyttelyt ovat avoinna kesäisin joka päivä klo 10-17. Kesäajan ulkopuolella aukiolosta ilmoitetaan Aseman Taidelaiturin somekanavien kautta.
Aseman pihapiirissä sijaitsee vanhojen valokuvien pohjalta rakennettu Lotta Svärd -kioskin jäljennös.
Lähellä asemaa ovat Hotelli Punkaharju entinen Punkaharjun Valtionhotelli (1845), Finlandia hotelli (1914), Takaharjun parantola (1903) ja Itä-Karjalan Kansanopisto (Pensionat Valoniemi 1916).
Asemarakennukset
pienoiskuva|Lottakioski Punkaharjun aseman pihassa 1930 luvulla. Kuvan ottanut silloinen asemapäällikkö Theodor Sunell. Luston asemarakennus rakennettiin vuosina 1906–1908 rautatiehallituksen arkkitehti Bruno Granholmin vuonna 1906 laatimien IV luokan aseman piirustusten mukaisesti. Ulkoasultaan jugendtyylinen asema on pääpiirteissään säilynyt alkuperäisenä. Rakennuksesta tehtiin tavallista maaseutuasemaa suurempi (kerrosala 395 m2tilavuus 204 m3 ja kattopinta-ala n. 620 m2) ja komeampi, koska sen tarkoituksena oli palvella harjualueelle suuntautuvaa matkailua. Aseman pohjakaava on ratkaistu Suomen rautatiearkkitehtuurissa ennennäkemättömällä tavalla, ja myös eteisen valaiseminen yläkautta oli uutta. Asemalla ei ole yhteyttä kiviarkkitehtuuria jäljittelevään uusrenessanssiin, vaan se edusti selkeästi aikansa puutyyliä. Sen koristemuodoissa voi nähdä viittauksia moneen suuntaan. Sisäänkäyntien katokset muistuttivat karjalaisia hautakatoksia, ja myös ornamentiikka voidaan johtaa osittain karjalaisista esikuvista, joskin piste- ja kaiverruskuviot kuuluivat myös perinteiseen sveitsiläistyyliin. Eläinaiheiksi kiertyvät räystäslistojen päät viittasivat todennäköisesti Norjaan. Asemalla on ollut kaunis puisto, josta etenkin vieläkin sykähdyttää kulkijaa 67 puistolehmuksen muodostama 282-metrinen lehmuskuja. Lämmitettävä tavaramakasiini on luonnonkiviperusteinen, hirsi- ja puurunkoinen ja kerrosalaltaan 62 m2. Uunilla varustettu kellari on rakennettu vuonna 1908 ja sen kerrosala on 17 m2. Luonnonkiviperusteinen, hirsi- ja puurunkoinen ulkorakennus, jossa myös navetta on rakennettu vuonna 1908 ja sen kerrosala on 62 m2. Lehmuskujan päähän on rakennettu paviljonki vuonna 1928. Muiden ulkorakennusten tyylinen kiviperusteinen, puurunkoinen, lautaverhoiltu halkovaja on rakennettu vuonna 1960 ja sen kerrosala on 22 m2. Lotta-kioskin jäljennös palautettiin entiseen paikkaan ja loistoonsa 29.4.2019.
Asemarakennusta on korjattu pieteetillä kunnioittaen alkuperäistä.
Seisake
Asema muuttui miehittämättömäksi 1969 ja tavaraliikenne loppui 1976. Koko liikennepaikka lakkautettiin 1989, vuonna 1995 se avattiin jälleen ja on nyt nimellä Luston seisake, josta pääsee niin Parikkalaan kuin Savonlinnaankin viisi kertaa päivässä. Rautatietoimintojen loppumisen jälkeen asemarakennus on ollut muun muassa näyttelytilana ja Punkaharjun luonnonsuojelualueen opastuskeskuksena. Aseman sisätilat on entistetty 1900-luvun alun piirustusten mukaisiksi. Asemarakennus myytiin oheisrakennuksineen yksityiseen asuinkäyttöön syksyllä 2015. Kauppa kuitenkin peruuntui, mutta uudet ostajat löytyivät asemalle lokakuussa 2016. Omistajat haluavat säilyttää aseman myös yleisön nähtävillä ja kesällä 2017 asemalla on kuvanveistäjä Miina Äkkijyrkän "Lehmä"-myyntinäyttely. Aseman ratapihalla tervehtii junan matkustajia Miinan peltilehmä "Porin vasikka". Keväällä 2019 pihaan tuli professori kuvanveistäjä Pentti Papinahon pronssiveistos Valoa kohti. Asemarakennuksen käyttötarkoitus on muuttunut rautatieasemasta taideasemaksi, mutta junaseisake on yhä normaalisti liikennekäytössä.
Asema ympäristöineen kuuluu Punkaharjun kulttuurimaisemaan, joka on luokiteltu valtakunnallisesti merkittäväksi kulttuurihistorialliseksi ympäristöksi. Asemakokonaisuuteen kuuluu asemarakennuksen lisäksi puisto lehmuskujineen, makasiini ja paviljonki (vuodelta 1928).
Savonlinnan ja Parikkalan välillä kulkevat henkilöjunat pysähtyvät Luston rautatieasemalla. Asemalla ei ole lipunmyyntiä.
James Hetfield
James Alan Hetfield (s. 3. elokuuta 1963 Downey, Kalifornia, Yhdysvallat) on thrash metal -yhtye Metallican laulaja, kitaristi ja pääasiallinen lauluntekijä. Hän perusti Metallican rumpali Lars Ulrichin kanssa vuonna 1981.
Lapsuus ja nuoruus
Lapsuutensa Hetfield vietti Los Angelesissa, Yhdysvalloissa perheessä, jossa kristillinen kasvatus oli tärkeä osa jokapäiväistä elämää. Tämän voi yhä huomata muun muassa Hetfieldin kirjoittamissa Metallican sanoituksissa, jotka hyvin useasti sivuavat uskontoa ja oikeutta.
Etyleenikarbonaatti
Etyleenikarbonaatti eli glykolikarbonaatti (C3H4O3) on glykolin ja hiilihapon esteri. Yhdistettä käytetään muun muassa liuottimena.
James Hetfield
Lapsuus ja nuoruus
Muutettuaan Breaan Kaliforniaan Hetfield perusti toisen yhtyeensä nimeltä Hugh tapaamansa rumpalin Jim Mulliganin kanssa. Hughissa ollessaan Hetfield teki muiden yhtyeen jäsenten kanssa Metallican esikoisalbumille Kill ’Em All päätyneen kappaleen "Phantom Lord". Hetfieldin vanhemmat erosivat hänen ollessa 12-vuotias. Vastoinkäymiset jatkuivat, hänen äitinsä kuoli kun hän oli 16-vuotias. Tämän jälkeen Hetfield muutti Metallican silloisen basistin Ron McGovneyn kanssa yhteen, koska hänellä ei olisi ollut muuta paikkaa missä asua. Talon omisti McGovneyn äiti ja se oli vain yksi hänen omistamistaan taloista lähistöllä. Hetfield ja McGovney saivat asua talossa ilmaiseksi, koska se oli saanut purkutuomion. Talon paikalle rakennettiin myöhemmin tie.
Käytyään läpi useita yhtyeitä James Hetfield tapasi vuonna 1981 Lars Ulrichin. Hieman tämän tapaamisen jälkeen Metallica syntyi ja vain kaksi vuotta Metallican perustamisesta julkaistiin esikoisalbumi Kill ’Em All, joka oli ensimmäinen paremmin myynyt thrash metal -levy.
Etyleenikarbonaatti
Valmistus
Etyleenikarbonaattia voidaan valmistaa myös transesteröintireaktiolla muista karbonaattiestereistä, esimerkiksi dimetyylikarbonaatista, glykolin avulla.
Käyttö
Etyleenikarbonaattia käytetään pääasiassa liuottimena. Se kykenee liuottamaan muun muassa selluloosaeettereitä ja -estereitä, polymeerejä, farmaseuttisia ja kosmeettisia tuotteita sekä epäorgaanisia suoloja. Sitä käytetään myös orgaanisessa synteesissä valmistettaessa muita karbonaattiestereitä transesteröintireaktiolla ja sen hydrolyysillä saadaan erittäin puhdasta etyleeniglykolia. Siitä voidaan valmistaa myös karbamaatteja ja käyttää etoksylointireaktioissa. Etyleenikarbonaattia käytetään myös elektrolyyttinä litiumioniakuissa.
James Hetfield
Yksityiselämä
Hetfield on ollut vaimonsa Francesca Tomasin kanssa naimisissa vuodesta 1997 lähtien ja heillä on kolme lasta. Perhe asuu pikkukylässä Coloradon osavaltiossa Yhdysvalloissa minne he muuttivat San Franciscon alueelta vuonna 2016. Hetfield on raitis alkoholisti. Hän lopetti juomisen 2000-luvun alussa. Hänen toipumisprosessiaan käydään läpi elokuvassa Metallica: Some Kind of Monster. Syyskuussa 2019 Ulrich, Hammett ja Trujillo kertoivat faneille että joutuvat siirtämään Australian kiertuettaan koska Hetfield on riippuvuutensa vuoksi katkaisuhoidossa. Hetfieldin mukaan ristittiin vuonna 2020 Päiväntasaajan Guineasta löytynyt uusi käärmelaji. Puukyylaji sai nimen atheris hetfieldi, Hetfieldiä kunnioittaen.
Soittotekniikka
James Hetfieldin soittotekniikassa on erikoista se, että hän soittaa lähes kaiken plektralla iskemällä kieliä ylhäältä alaspäin eli niin kutsutulla "downstroke"-tekniikalla. Tästä onkin tullut Metallican tasainen ja vahva kitarasoundi. Hän myöskin pitää plektraa peukalon, etusormen ja keskisormen yhteisotteessa joka luo sekä tukevan otteen mutta myös voimakkaan soundin sekä antaa mahdollisuuden soittaa nopeasti väsymättä.
Kitaroita
¹Load- ja ReLoad-albumeilla studiossa, käytetty kerran livenä.
Pekaanipähkinä
Pekaanipähkinä eli pekaanihikkori (Carya illinoinensis) on jalopähkinäkasveihin kuuluva kesävihanta puu, joka kasvaa alkuperäisenä Mississippijoen laaksossa Yhdysvaltojen keskiosissa. Tämä suurikokoinen puu on tunnetuin hikkoreista ja pähkinöidensä ansiosta yksi kaupallisesti merkittävimmistä puulajeista Pohjois-Amerikassa. Siitä on jalostettu useita kaupalliseen pähkinäntuotantoon soveltuvia lajikkeita, joita viljellään Yhdysvalloissa ja muualla maailmassa.
Sana ’pekaani’ on peräisin algonkin-kielistä ja tarkoittaa hankalasti rikottavaa pähkinää. Lajin tieteellinen nimi Carya illinoinensis tarkoittaa suomeksi illinois’npähkinää ja viittaa sen alkuperään.
Ulkonäkö ja koko
thumb|Pekaanipähkinä François André Michaux’n teoksessa The North American Sylva vuodelta 1819 Pekaanipähkinä on suurikokoinen ja pitkäikäinen puu, joka kasvaa keskimäärin 30–45 metriä korkeaksi ja rinnankorkeusläpimitaltaan 180–210 senttimetriä paksuksi. Se on suurin kaikista hikkorilajeista. Suotuisilla kasvupaikoilla se voi saavuttaa jopa 55 metrin korkeuden ja yli 300 vuoden iän.
Pekaanipähkinällä on syvälle ulottuva pääjuuri ja etäälle levittäytyvä sivujuuristo. Sillä on korkea runko, joka jakautuu koheneviksi, suuriksi haaroiksi ja muodostaa leveän, pyöreän latvuksen. Runkoa peittää harmaanruskea kaarna, joka on nuorena sileää mutta vanhemmiten halkeilee rosoisesti pitkittäisiksi suomuiksi. Kuluvan vuoden versot ovat melko ohuet, karvaiset ja vaaleanruskeat ja silmut pienet ja keltaiset tai ruskeat.
Päätöpariset lehdet ovat 30–50 senttimetriä pitkät ja jakaantuvat 11–17 lyhytruotiseen lehdykkään. Yksittäinen lehdykkä on 5–18 senttimetriä pitkä, sirppimäinen, pitkäsuippuinen, hienosahainen ja kalju tai vähäkarvainen. Sen yläpinta on kellanvihreä ja alapinta hieman vaaleampi. Lehdet puhkeavat hyvin myöhään ja pysyvät vihreinä pitkälle syksyyn ennen muuttumistaan keltaisiksi.
Papinaho
Papinaho on suomalainen sukunimi muun muassa seuraavilla:
Pekaanipähkinä
Ulkonäkö ja koko
Pekaanipähkinän siementuotanto alkaa kunnolla noin 20 vuoden iässä, saavuttaa huippunsa 75–225 vuoden iässä ja lakkaa yleensä viimeistään 300 vuoden iässä. Hyvät siemenvuodet kertautuvat 1–3 vuoden välein. Yksittäinen puu tuottaa vuodessa keskimäärin 40 kilogrammaa pähkinöitä. Siemenet leviävät oravien, lintujen ja veden kuljettamina. Siementen lisäksi laji voi lisääntyä kanto- ja juurivesojen avulla.
Levinneisyys
Pekaanipähkinä kasvaa alkuperäisenä Mississippijoen laaksossa. Levinneisyysalueen länsiraja kulkee Etelä-Indianasta Illinoisin, Kaakkois-Iowan ja Itä-Kansasin kautta Keski-Texasiin etelässä. Idässä levinneisyysalue ulottuu Mississipin ja Tennesseen länsiosiin. Levinneisyysalueen itäpuolella on yksittäisiä esiintymiä Lounais-Ohiosta Kentuckyyn ja Alabamaan. Lajia esiintyy myös siellä täällä Meksikon koillis- ja keskiosissa.
Elinympäristö
thumb|Pekaanipähkinän norkkoja. Pekaanipähkinä menestyy parhaiten kosteassa hiesumaassa, jossa vesi ei seiso kovin pitkään. Tyypillisiä kasvupaikkoja ovat jokien tulvatasangot ja laaksot noin 500 metrin korkeudelle saakka. Sitä esiintyy myös maalajiltaan hienojakoisemmilla paikoilla, lähinnä nuorissa alluviaalisissa maannoksissa, jotka läpäisevät hyvin vettä. Tiiviissä savimaassa viihtyy paremmin toinen hikkorilaji, Carya aquatica.
Pekaanipähkinä kasvaa tavallisesti lehtimetsissä, joiden puusto ei ole vielä saavuttanut päätemetsävaihetta. Näiden metsien muita valtapuulajeja ovat amerikanplataani, valkojalava ja lännenambrapuu. Se sietää melko huonosti varjostusta, tosin paremmin kuin amerikanmustapoppeli ja pajut, joiden kanssa se muodostaa myös metsiä. Muita tyypillisiä seuralaislajeja ovat punasaarni, keltikset, saarnivaahtera, hopeavaahtera ja vesitammi.
Pekaanipähkinä viihtyy kosteassa ilmastossa, jossa vuotuinen sademäärä on pienimillään 760 millimetriä ja enimmillään yli 2 010 millimetriä. Kesän keskilämpötila voi olla jopa 27 celsiusastetta, talven keskilämpötila vaihtelee −1 asteesta 10 asteeseen.
Käyttö
thumb|Kypsiä pekaanipähkinöitä. Pekaanipähkinöitä syödään sellaisenaan ja käytetään leivonnassa ja ruoanlaitossa. Tunnetuimpia reseptejä ovat amerikkalainen pekaanipiiras ja louisianalaiset praliinit. Pekaanipähkinä muistuttaa sukulaistaan saksanpähkinää, mutta sen kuori on tummempi ja sileämpi eikä sisuskaan ole yhtä ryppyinen. Pähkinän öljypitoisuus on erittäin suuri, noin 70 prosenttia, ja se sisältää runsaasti hivenaineita.
Pohjois-Amerikan alkuperäiskansat söivät pähkinöitä jo kauan ennen uudisasukkaiden saapumista Amerikan mantereelle. He käyttivät kasvia myös ihottumien ja tuberkuloosin hoidossa. Kaupallinen kasvatus alkoi Yhdysvalloissa 1800-luvun loppupuolella. Yhdysvallat tuottaa vuosittain noin 140 miljoonaa kiloa pekaanipähkinöitä, mikä on yli 80 prosenttia maailman kokonaistuotannosta. Eniten pähkinöitä viljellään Georgian, Texasin ja New Mexicon osavaltioissa. Kasvi onkin nimetty Texasin tunnuspuuksi. Muita tuottajamaita ovat Meksiko, Australia, Etelä-Afrikka, Israel, Kiina ja Argentiina.
Pekaanipähkinän puuaines ei ole yhtä hyvälaatuista kuin muilla hikkoreilla. Siitä valmistetaan kuitenkin jonkin verran huonekaluja, kaappeja, sisustuspaneeleja, kuormalavoja ja puuviilua, ja sitä käytetään lihan savustamisessa. Pekaanipähkinä on myös yleinen koristekasvi.
Pähkinät ovat tärkeä ravinnonlähde monille linnuille, mustaoravalle, harmaaoravalle, pussirotille, pesukarhulle ja pekareille. Valkohäntäpeura syö mielellään vanhojen pekaanipähkinöiden lehtiä.
Matteo Pellegrino
Matteo Pellegrino (3. joulukuuta 1877 – 23. helmikuuta 1936) oli italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet nimitettiin Bobbio–San Colombano hiippakunnan piispaksi 17. joulukuuta 1928. Piispaksi vihkiminen seurasi 17. huhtikuuta 1929, ja pääkonsekraattorina toimi Quirico Travaini. Pellegrino asetettiin virkaansa 12. toukokuuta, ja hän toimi piispana kuolemaansa saakka.
Högvalla seminarium
thumb|250px|Boen kartano Porvoon Hinthaarassa, jossa Högvallan seminaari toimi vuodesta 1927. Kuvattu ennen vuotta 1931. Högvalla seminarium i huslig ekonomi och husmodersskola oli Porvoon maalaiskunnan Hinthaaran kylässä toiminut ruotsinkielinen emäntäkoulu, jonka toiminta lopetettiin 2000-luvun alussa.
Koulun perusti Fanny Sundström Karjaalle 1908. Tulipalo ja sisällissota keskeyttivät koulun toiminnan, mutta pian perustettiin osakeyhtiö, joka jatkoi koulun toimintaa 1918, Koulun toiminta siirtyi 1927 Boen kartanoon Hinthaaraan. Koulu yhdistettiin Folkhälsanin toimintaan 1996. Sen opettajankoulutusosasto lakkautettiin 1998, opettajankoulutustehtävät siirtyivät Åbo Akademin kasvatustieteiden tiedekunnan tehtäviksi, ja koko koulu lakkautettiin muutaman vuoden kuluttua 2000-luvun alussa. Boen kartano siirtyi yksityiseen omistukseen 2002, ja se toimii nykyisin hevosurheilukeskuksena.
Johtajana toimi vuosina 1918–1950 Elsa Bonsdorff (1883–1973) ja hänen jälkeensä 1950–1961 Runa Melander. Oppilaitoksen viimeinen rehtori oli Margareta Illman. Koulun opettajia on ollut muun muassa Bjarne Kallis 1969.
Seminaarin opettaja Runa Melander toi Ruotsista Suomeen muun muassa Lucian päivän vieton jo 1919, samoin hän toi piparkakkutalon, joka esiteltiin ensi kerran Lucian päivänä 1919 Helsingin kasvatusopillisessa talouskoulussa.
Folkhälsan on koonnut ja arkistoinut seminaarin leivontaperinteitä Matkulturer-toiminnan yhteydessä. Reseptejä on julkaistu teoksessa Högvalla Bakverk.
Hybrid Theory EP
Hybrid Theory EP on Linkin Parkin vuonna 1999 tehty omakustanne-EP. Yhtyeen nimi EP:n aikoihin oli vielä Hybrid Theory, jonka huomaa jo EP:n nimestä. EP:n uusintapainosversion saivat vain viisisataa ensimmäistä Linkin Parkin viralliseen faniklubiin, Linkin Park Undergroundiin liittynyttä jäsentä. EP sisältää seitsemän kappaletta yhtyeen alkuajoilta, mm. instrumentaaliset Techniquen ja Ambientin sekä myöhemmin 2000-luvulla uudelleen äänitetyn High Voltagen alkuperäisversion.
Uudenseelanninsamoalaiset
Kieli
Useimmat Samoalla syntyneistä maahanmuuttajista puhuvat samoaa. Sitä vastoin useat Uudessa-Seelannissa syntyneet samoalaiset eivät osaa puhua samoaa, mutta saattavat ymmärtää sitä. Kieltä ei pidetä Uudessa-Seelannissa syntyneiden parissa merkittävänä identiteetin osana, toisin kuin ensimmäisen polven maahanmuuttajien kohdalla. Vuonna 2001 osasi 64 % etnisistä samoalaisista puhua samoaa. Heistä Samoalla syntyneitä oli 40 %.
Uskonto
Samoalainen kirkko on osa samoalaista identiteettiä. Suurin osa samoalaisista kuuluu Samoalla hallitseviin kongregationalistiseen tai presbyteeriseen kirkkoon. Huomattava vähemmistö kuuluu myös katoliseen kirkkoon. Pienempiä kirkkokuntia ovat mormonit ja erilaiset herätysliikkeet.
Harri Englund
Malawin ja Mosambikin lisäksi Englund on tehnyt kenttätyötä myös Sambia ssa ja Suomessa. Hänen tutkimuksensa ovat käsitelleet mm. pakolaisuuteen, ihmisoikeuksiin, moraaliin, radioon, sananvapauteen ja afrikkalaisiin kieliin liittyviä aiheita. Englund on painottanut antropologia n merkitystä liberalismi n ymmärtämisessä. Vuonna 2006 Royal Anthropological Institute myönsi Amaury Talbot -palkinnon hänen kirjalleen Prisoners of Freedom: Human Rights and the African Poor. Hänen tuorein tutkimuksensa käsittelee rasismi a ja humanitarismi a 1800-luvun Afrikassa.
Harri Englund tunnetaan myös Suomen ensimmäisen noise a edustavan levyn tehneen The Silver -yhtyeen perustajana. Haastatteluissa Englund on kertonut yhtyeen olleen yksi vaikute hänen antropologiksi ryhtymiselleen.
Ispolnitelnyi
Ispolnitelnyi oli Venäjän keisarikunnan laivaston Leitenant Burakov -luokan (Lieutenant Burakov) torpedovene, joka upposi 12. joulukuuta 1914 myrskyssä Suomenlahdella.
Palvelus
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Venäjän keisarikunnan Itämeren laivastoon, jossa se oli ensimmäisen maailmansodan alkaessa.
Ispolnitelnyi lähti seitsemän muun aluksen kanssa Helsingistä Viroon Muhunsalmeen, josta oli tarkoitus jatkaa Pohjois-Itämerelle laskemaan miinoja. Suora reitti oli miinoitettu, joten ryhmä lähti merelle sisäväylää Porkkalan ja Sommarön kautta. Pitkä ja kapea alus ei kuitenkaan kestänyt myrskyä, vaan upposi. Vieressä olleeseen Letutšiin pelastui seitsemän, mutta myös se upposi. Yhteensä aluksiin pelastui kahdeksan. Ispolnitelnyin mukana hukkui 60 miestä. Kahden laivan mukana hukkui yhteensä 130 miestä.
Hylyn löysi suomalainen Badewanne-sukeltajaryhmä.
Arnoldo Onisto
Arnoldo Onisto (16. heinäkuuta 1912 – 8. toukokuuta 1992) oli italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Trevison hiippakuntaan 18. marraskuuta 1934 ja nimitettiin Vicenzan hiippakunnan piispaksi 11. syyskuuta 1971. Piispaksi vihkiminen seurasi 17. lokakuuta. Pääkonsekraattorina toimi Antonio Mistrorigo, jota avustivat Antonio Cunial ja Carlo Fanton.
Onisto jäi eläkkeelle 20. helmikuuta 1988.
Seppo Määttänen
Seppo Heikki Antero Määttänen (s. Imatra) on suomalainen toimittaja, joka on työskennellyt pitkään erityisesti Talentumin ammattilehdissä, muun muassa Markkinointi & Mainonta -lehden päätoimittajana 2001–2010. Viimeksi hän on työskennellyt Viini-lehden päätoimittajana. Hän jäi tehtävästä osa-aikaeläkkeelle syksyllä 2014, mutta jatkoi erikoistehtävissä.
Joku Roti Records
Joku Roti Records eli JRR oli 2007 perustettu tamperelainen hip hop -musiikkiin keskittynyt levy-yhtiö.
Joku Roti lopetti toimintansa itsenäisenä levy-yhtiönä kesäkuussa 2015 Monsp Recordsin ostettua sen toiminnan ja artistit itselleen.
Ceylon Tea Services
Ceylon Tea Services (CTEA) on srilankalainen, erityisesti Dilmah-tuotemerkillä myydyn, lähinnä ortodoksiseen tuotantotapaan perustuvan teen valmistajana tunnettu teetalo. CTEA on osa laajempaa MJF-yrityskonsernia, ja kokonaisuus luettiin vuonna 2013 maailman kymmenen suurimman teetalon joukkoon.
Vuosia suurten monikansallisten teetalojen palveluksessa toiminut Merrill J. Fernando (1930-) hankki ensimmäiset omat srilankalaiset teeviljelmänsä ja perusti nykyisen konsernin ensimmäisen yrityksen (MJF Exports Ltd) vuonna 1974. Jo tätä varhaisemmin, vuonna 1962, hän oli perustanut oman yrityksen (Merrill J. Fernando & Company) viedäkseen Ceylonin teetä Neuvostoliittoon. Colombon pörssissä noteerattu Ceylon Tea Services Plc on perustettu vuonna 1981. Sen kotipaikka on Sri Lankan Läntisen provinssin Peliyagoda.
CTEA:n pääomistus on yhä perustajasuvun eli Merrill J. Fernandon ja hänen poikiensa hallinnassa yksityisyrityksisten (MJF Teas, MJF Exports ja MJF Sons) välityksellä. Vuonna 1988 käyttöön otettu tuotebrandi Dilmah on muodostettu Merril J. Fernandon poikien nimestä: Dilhan C. Fernando ja Malik J. Fernando.
thumb|left|Kuppi Dilmahin vihreää jasmiiniteetä. Nykyään Dilmah-brändi on levinnyt maailmanlaajuisesti yli 90 maahan. Dilmah-teen vähittäismyynniksi raportoitiin vuonna 2013 maailmanlaajuisesti 550 miljoonaa Australian dollaria. Tästä noin kymmenys on peräisin Australiasta, jossa se oli kolmanneksi suosituin teebrandi 13,7 prosentin markkinaosuudellaan. Ceylon Tea Servicesin liikevaihto oli tilivuonna 2014–2015 yhteensä 7,357 miljardia Sri Lankan rupiaa eli noin 48,2 miljoonaa euroa (vaihtokurssin 1.3.2015 mukaan). Tämä edusti vain osaa koko MJF Holdings-konsernin liikevaihdosta, johon moneen eri maahan perustetut tytäryhtiöt kuuluvat. CTEA:n päätoimintoja tukevia liiketoimintamuotoja ovat muun muassa:
Yrityskonsernin perustaja on palkittu vuonna 2015 norjalaisella Business for Peace -tunnustuksella.
Pesäpallon miesten Mestaruussarjan kausi 1983
Pesäpallon SM-sarja 1983. Alajärven Ankkurit voitti runkosarjan, mutta jäi lopulta neljänneksi. Seinäjoen Maila-Jussit voitti mitalit selvällä erolla Hyvinkään Tahkoon, joskin ottelukohtaiset erot kentällä olivat pienet. Suomen Cupissa Kouvolan Pallonlyöjät voitti loppuottelussa niukasti Lammin Lujan 6–4.
Mestaruussarja
Runkosarja
Mitalisarja
Putoamissarja Sarjasta putosivat Vaasan Maila, Kankaanpään Maila ja Ikaalisten Tarmo. Tilalle nousivat Ykkössarjan kolme parasta: Sotkamon Jymy, Kouvolan Pallonlyöjät ja Haminan Palloilijat.
Seinäjoen Maila-Jussit: Timo Heimonen, Ari Rinta-Rahko, Matti Laitila, Jukka Peltoniemi, Hannes Rajala, Jari Tyynelä, Tapio Ristilä, Jari Karjanlahti, Esa Mäntymaa, Hannu Ahvenniemi, Ari Uusitalo, Harri Kujala, Pelinjohtaja Tuomo Olli, valmentaja Jukka Peltoniemi.
Neto (futsalpelaaja)
Dovenir Domingues Neto (yleensä vain pelkkä Neto; s. 5. syyskuuta 1981 Uberlândia) on brasilialainen futsalpelaaja, pelipaikaltaan puolustaja. Neto pelaa venäläisessä Gazprom UGRA:ssa ja Brasilian futsalmaajoukkueessa.
Neto voitti MM-kultaa vuonna 2012 ja MM-pronssia vuonna 2004. Vuoden 2012 kisoissa hänet myös valittiin kisojen parhaaksi pelaajaksi. Vuonna 2007 Neto voitti Brasilian kanssa kultaa Pan-Amerikan kisoista Rio de Janeirosta. Nykyistä seurajoukkuettaan Gazprom UGRA:a Neto on edustanut vuodesta 2013 asti. Ennen hän on pelannut muun muassa espanjalaisessa Inter Movistarissa vuosina 2004-2010.
Henry S. Johnston
Henry S. Johnston (30. joulukuuta 1867 Evansville, Indiana – 7. tammikuuta 1965 Perry, Oklahoma) oli yhdysvaltalainen lakimies ja poliitikko. Johnston syntyi Indianassa, josta hän muutti 24-vuotiaana Coloradoon opiskelemaan lakia ja valmistumisensa jälkeen edelleen Oklahomaan.
Johnston valittiin Oklahoman osavaltion ensimmäisissä senaatinvaaleissa vuonna 1907 uuden osavaltion ensimmäiseen senaattiin. Hänet valittiin myös osavaltionsenaatin ensimmäiseksi president pro tempore -puheenjohtajaksi.
Tammikuussa 1927 Johnstonista tuli Oklahoman seitsemäs kuvernööri. Johnstonin kausi kuvernöörinä jäi kuitenkin vajaaksi, sillä häntä vastaan nostettiin virkasyyte, jonka seurauksena hänet poistettiin virastaan maaliskuussa 1929. Tällöin kuvernööriksi nousi varakuvernöörinä toiminut William Judson Holloway Sr..
Virkasyytteestään huolimatta Johnston valittiin vielä 1932 uudelleen Oklahoman osavaltionsenaattiin, jossa hän oli mukana vielä neljä vuotta. Johnston kuoli lopulta tammikuussa 1965.
István Papp
István Papp (1901–1972) oli unkarilainen kielitieteilijä. Hän oli vuodesta 1952 Debrecenin yliopiston unkarin kielen professori. Hän tutki unkarin ja suomen kieltä.
Valkoinen talo, Malaga
Valkoinen talo, Malaga on suomalaisen taiteilijan Tuomas von Boehmin öljy- ja temperavärein kankaalle maalaama maalaus vuodelta 1956. Kooltaan se on 38,5×61,5 cm ja se kuuluu Ateneumin taidemuseon Ester ja Jalo Sihtolan lahjoituskokoelmaan.
Tuomas von Boehm vietti talvikaudet Espanjan Fuengirolassa 38 vuoden ajan vuodesta 1952 alkaen. Tämä vaikutti hänen taiteensa sisältöihin ja luonteeseen. Valkoinen talo, Malagassa hän kuvaa matalaa maalaistaloa paahteisessa ympäristössä vuoristoalueen näkyessä kauempana taustalla.
Saison
thumb|right|227x227px|Saison Voisin. Saison on pintahiivaolut. Saisonit ovat tavallisesti hyvin hiilihappoisia ja hedelmäisiä oluita. Olut on peräisin Belgian ranskankieliseltä alueelta Valloniasta.
Kuvaus
Saisonien kantavierreväkevyys on välillä 13–20 Platoa. Korkeimmillaan saisonien alkoholipitoisuus on 7,5 tilavuusprosenttia. Saisonit ovat tavallisesti runsaan hedelmäisiä, happamia ja hieman pippurisia. Niiden hiilihappopitoisuus on korkea. Saisoneihin voidaan lisätä mausteita, kuten lakritsijuurta. Se käytetään yleensä lämpimässä, minkä takia saisonit ovat hedelmäisiä.
Džida
Joki saa alkunsa Hamar-Dabanin etelärinteiltä ja virtaa kohti itää Džidan harjanteen pohjoispuolella. Sen varrella sijaitsee Zakamenskin kaupunki, Petropavlovkan piirikeskus ja Džidan kaupunkimainen taajama.
Sortavalan Viritys
Sortavalan Viritys oli suomalainen urheiluseura. Se perustettiin jo vuonna 1911, mutta se toimi rekisteröitymättömänä aina marraskuun 12. päivään 1925 saakka. Seuran kotipaikka oli Sortavalan kaupunki.
Viritys osallistui pesäpallon SM-kilpailuihin vuosina 1927 ja 1929 karsiutuen kummallakin kerralla cup-muotoisesta kilpailusta heti ensimmäisessä ottelussaan. Myös jalkapallossa seura kävi kokeilemassa SM-kilpailujen tasoa vuosina 1923 ja 1927, mutta menestys ei ollut sen parempi. Kausi 1928 päättyi luovutukseen jo ensimmäisessä kamppailussa.
Virityksen palloilutoiminta siirtyi 1930-luvun alussa kahdelle erikoisseuralle, Sortavalan Palloseura perustettiin 1929 ja Sortavalan Palloilijat heti seuraavana vuonna.
Viimeiset kilpailunsa kotikaupungissaan Viritys järjesti niinkin myöhään kuin 28. toukokuuta 1944, jolloin Vakkosalmen kisapuistossa järjestettiin Maastojuoksun Suomen-mestaruuskilpailut.
Kohta tämän jälkeen Sortavala oli jätettävä ja seura siirtyi evakkoon Poriin, jossa se jatkoi toimintaansa ja järjesti joitakin kilpailujakin omissa nimissään. Viritys sulautui vähitellen Porin Tarmoon. Yhdistysrekisteristä seura poistettiin vuonna 1991.
HMS Ascot
HMS Ascot oli Britannian kuninkaallisen laivaston Racecourse-luokan miinanraivaaja. Alus oli ensimmäisen maailmansodan viimeinen sotatoimissa uponnut brittiläinen sotalaiva.
Valmistus
Alus tilattiin Ailsa Shipbuilding Companyltä. Se laskettiin vesille 26. tammikuuta 1916.
Palvelus
55.61923°N, -1.48572°W
Ludwig Sebastian
250px|thumb|right|Ludwig Sebastian
Ludwig Sebastian (6. lokakuuta 1862 – 20. toukokuuta 1943) oli saksalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Bambergin arkkihiippakuntaan 7. elokuuta 1887 ja nimitettiin Speyerin hiippakunnan piispaksi 28. toukokuuta 1917. Piispaksi konsekroinnin suoritti 23. syyskuuta Johann Jakob von Hauck, jota avustivat Maximilian von Lingg ja Johannes Leo von Mergel.
Maximilian von Lingg
pienoiskuva|Maximilian von Lingg vuonna 1905. Maximilian von Lingg (8. maaliskuuta 1842 – 31. toukokuuta 1930) oli saksalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Augsburgin hiippakuntaan vuonna 1865 ja valittiin sen piispaksi 1902. Hänet konsekroi piispaksi Franz Joseph von Stein. Von Lingg toimi piispana kuolemaansa saakka.
Suomen Kansallissosialistit
Suomen Kansallissosialistit (SKS) oli vuosina 1941–1944 toiminut suomalainen kansallissosialistinen puolue, jota johti Yrjö Raikas. Puolueen äänenkannattaja oli Kansallissosialisti.
SKS:n rekisteröidyt yhdistykset – Yleinen Kansallissosialistinen Yhdistys ja Kansallissosialismin Kannatusyhdistys – lakkautettiin Suomen ja Neuvostoliiton solmiman välirauhansopimuksen 21. artiklan nojalla 23. syyskuuta 1944, heti samana päivänä, kun sopimus hyväksyttiin ja astui voimaan.
Perustaminen
SKS aloitti toimintansa joulukuussa 1941, kun Arvi Kalstan kanssa vuosia yhteistyötä tehnyt Yrjö Raikas riitaantui aatetoverinsa kanssa. Raikas syytti Kalstaa ja tämän johtamaa Kansallissosialistien Järjestöä (KSJ) etenkin passiivisuudesta. Kalstan mielestä jatkosodan ilmapiiri ei tarjonnut mahdollisuuksia liikkeen laajentamiselle. KSJ:n äänenkannattajaa päätoimittanut Raikas oli toista mieltä.
Uusi järjestö vietiin yhdistysrekisteriin marraskuussa 1942 nimellä Yleinen Kansallissosialistinen Yhdistys. Sääntöjensä mukaan järjestön tarkoituksena oli yhdistää Suomen kansa ja lisätä sen hyvinvointia. Tämän oli tarkoitus tapahtua positiivisia rotuominaisuuksia korostamalla. Syksyllä 1942 perustettiin myös Kansallissosialistin Kannatusyhdistys lehden tueksi. Marraskuussa järjestön toimialaa laajennettiin ja nimeksi tuli Kansallissosialismin Kannatusyhdistys.
Yrjö Raikkaan läheisin liittolainen oli hänen nuorempi veljensä Lauri Raikas. Muita SKS:n aktiiveja olivat muun muassa Arvi Nuorimo ja Vietti Nykänen. Nuorimo tuli mukaan, kun Raikas SKS:ää perustaessaan yritti rekrytoida aktiiveja Suomen Kansallissosialistisesta Työjärjestöstä. Nuorimon ja J.E. Tuomisen tuolloin perustama Aseveljien Työjärjestö ei kuitenkaan liittynyt SKS:ään, ja se lakkautettiin kesällä 1942. Nuorimo jatkoi toimintaansa SKS:ssä, mutta viranomaiset eivät antaneet hänen esiintyä sen nimissä julkisissa tilaisuuksissa.
Toiminta
SKS toimi aloittaessaan vain Helsingissä. Helmikuussa 1942 perustettiin osasto Turkuun ja huhtikuussa Tampereelle. Vuosien 1942–1943 aikana paikallisjärjestöjä toimi lisäksi Hämeenlinnassa, Jyväskylässä, Raumalla, Salossa, Tikkakoskella ja Vaasassa. Helsingissä toimi useampia osastoja, joista muodostettiin piirijärjestö. Naisjärjestö SKS-naiset perustettiin maaliskuussa 1942 ja nuorisojärjestö SKS-nuoret lokakuussa. Puolueaktiiveista monet olivat koululaisia. Vuonna 1944 Raikas kertoi Valpon kuulusteluissa, että SKS:ään kuului vuonna 1942 noin 1 500 jäsentä, joista kuitenkin vain pieni osa oli aktiivisesti mukana toiminnassa.
Loppuvuonna 1943 Raikas maksoi Teo Snellmanin Vapaa Suomi -lehden velat, jolloin SKT:n ja sen lehden voimat yhdistettiin SKS:n ja Kansallissosialistin kanssa. Asiasta oltiin keskusteltu jo keväästä lähtien. Vapaasta Suomesta tehtiin SKS:n kuukausilehti, jonka rinnalla Kansallissosialisti ilmestyi viikoittain. Snellman otettiin mukaan Kansallissosialistin toimitusneuvostoon, ja hän johti SKS-nuorten kanssa voimansa yhdistänyttä (aiemmin SKT:n alaista) Nuoret Valtakunnan Rakentajat -nuorisojärjestöä. Joulukuussa 1943 perustettiin myös Snellman-johtoinen Suomen kansallinen sanomalehtimiesliitto, johon tuli mukaan toimittajia monista äärioikeistolaisista lehdistä.
SKS:n toiminta jatkui aktiivisena Moskovan välirauhaan asti. Kesällä 1944 SKS pyrki hyödyntämään Suomen ja Saksan lähentyneitä suhteita (Ryti–Ribbentrop-sopimus), mutta yrityksistä ei tullut mitään. Kansallissosialistin viimeinen numero ilmestyi 1. syyskuuta. Seuraavana päivänä Valpo aloitti toimenpiteet suomalaisia natsijohtajia vastaan.
Kansallissosialisti-lehti
Kansallissosialisti aloitti ilmestymisensä tammikuussa 1941 Kansallissosialistien Järjestön äänenkannattajana. Loppuvuonna 1941 päätoimittaja Raikas ajautui konfliktiin KSJ-johtaja Kalstan kanssa, perusti uuden järjestön, ja vei lehden mukanaan. Kalsta vei kiistan oikeuteen, mutta asiasta ei ilmeisesti koskaan annettu päätöstä.
Kansallissosialisti oli suurin ja elinvoimaisin suomalaisista natsilehdistä. Se aloitti ilmestymisensä viikkolehtenä. Vuoden 1942 tammikuusta toukokuuhun Kansallissosialisti ilmestyi kuudesti viikossa. Paluu viikkolehdeksi johtui rahoittaja Sylvester Mankin vetäytymisestä. Lehti ilmestyi päivittäin myös tammikuusta helmikuuhun 1943. Kansallissosialistissa oli paljon mainoksia ja sen talous oli hyvin järjestetty. Lehteä kustansi Kustannus Oy Kansi. Vuonna 1943 lehdellä oli tuloja yli 2 miljoonaa markkaa. Raikkaan mukaan levikki oli tuolloin noin 7 000–9 000, joista meni tilaajille 5 000 kappaletta.
Kansallissosialistin kirjoitustyyli oli populistinen. Lehdessä hyökättiin usein muun muassa epäpäteviä viranhaltijoita vastaan. Lehti aiheutti runsaasti töitä valtion sensuuriviranomaisille.
Ohjelma
SKS:n ohjelma julkaistiin Kansallissosialistin 24. heinäkuuta 1942 ilmestyneessä numerossa. Ohjelma otti vaikutteita NSDAP:n vuoden 1920 ohjelmasta, mutta yhtäläisyydet eivät olleet aivan yhtä suuria kuin joillakin muilla suomalaisilla natsipuolueilla. Suomen kansalaisiksi SKS oli valmis kelpuuttamaan vain ne, jotka ”veri-, kohtalo- ja kulttuurisitein” kuuluivat ”Suomen kansan kohtalonyhteyteen”. Suomalainen rotu tuli SKS:n mukaan pitää puhtaana muun muassa siten, että "epäterveet avioliitot" estettäisiin. SKS vaati myös elintilaa, joka suomalaisille ”terveen veren ja vaiston oikeudelle” kuului, ja se halusi Suomen liittyvän saksalaisjohtoiseen ”uuteen Eurooppaan”. Suomi haluttiin valtion ainoaksi viralliseksi kieleksi.
Puolue halusi kumota vapaaseen kilpailuun perustuvan kapitalismin. Työelämässä SKS kannatti korporatistisia ajatuksia. Puolueohjelman suomalainen erityispiirre oli maanviljelyn merkityksen korostaminen. Ohjelman lisäksi SKS:n ajatuksia tuotiin esiin Raikkaan kirjasessa Demokratia ja kansallissosialismi (1942).
Brigitte Burdine
Brigitte Burdine (1962 – 29. joulukuuta 2010) oli yhdysvaltalainen ääniohjaaja ja näyttelijä, joka tunnettiin parhaiten videopelien ääniohjaajana. Hänellä oli myös oma yhtiö BBCasting.
Ura
Burdine aloitti uransa viihdealalla aluksi näyttelijänä 1980-luvun alussa vieraillessaan televisiosarjoissa CHiPs, Mike Hammer ja Hill Street Blues. Sittemmin vuosien 1988–1992 aikana hän esiintyi elokuvissa, kuten Trust Me, Beverly Hillsin vampyyrit, Instant Karma ja Pahan Juuret.
Burdine opetti myös ääninäyttelemistä oman yrityksensä tiloissa.
Kuolema
Burdine kuoli 29. joulukuuta 2010 jäätyään auton alle. Hän oli ylittämässä Culver Boulevardin ja Nicholson Street risteystä kello 1:50 yöllä, kunnes jäi auton alle. Hänet vietiin Marina del Reyn sairaalaan, jossa Burdine todettiin kuolleeksi.
Audrina Patridge
Audrina Cathleen Patridge  (s. 9. toukokuuta 1985) on yhdysvaltalainen televisioesiintyjä, näyttelijä ja malli. Hän tuli tunnetuksi MTV:llä esitetystä tv-sarjasta The Hills. Hän on osallistunut myös yhdysvaltalaiseen Dancing with the Stars -ohjelmaan, jossa sijoittui seitsemänneksi. Audrina perheineen sai myös MTV:lle oman sarjan nimeltä Audrina. Hänen perheeseensä kuuluvat vanhemmat Lynn Patridge (o.s. Clelland) ja Mark Patridge sekä sisarukset Casey Loza (o.s. Patridge), Marky Patridge ja Samanta Patridge.
The Hills -sarjan jälkeen Patridge on esiintynyt muun muassa elokuvissa Honey 2 ja Scary Movie 5, sekä toiminut eri mallitoimistojen keulakuvana.
Yksityiselämä
The Hills -sarjan aikana Patridge oli pitkään on/off-suhteessa sarjassa esiintyneen Justin Brescian kanssa. Parin suhde oli yksi sarjan keskipisteistä. Patridgen ja Brescian erottua Patridge alkoi seurustelemaan vuonna 2008 Corey Bohanin kanssa. Heidän suhdettaan seurattiin Audrina-sarjassa. Marraskuussa 2015 Patridge ja Bohan ilmoittivat menneensä kihloihin. 18. joulukuuta 2015 pari ilmoitti odottavansa tyttövauvaa.
Puhallusmuovaus
Puhallusmuovaus on valmistusmenetelmä, joka on tarkoitettu onttojen, ohutseinämäisten kestomuovituotteiden tekoon. Esimerkiksi kanisterit, pullot ja työkalulaatikot. Puhallusmuovauksessa sula muovi pakotetaan haluttuun muottiin.
Tuomo Ylipulli
Tuomo Sakari Ylipulli (3. maaliskuuta 1965 Rovaniemi – 20. heinäkuuta 2021 ) oli suomalainen mäkihyppääjä ja olympiavoittaja, joka edusti Ounasvaaran Hiihtoseuraa.
Ylipulli voitti olympiakultaa joukkuekilpailussa Calgaryssa 1988. Hän voitti myös maailmanmestaruuden mäkihypyn joukkuekilpailussa Seefeldissä 1985 ja Oberstdorfissa 1987. Ylipullin parhaat henkilökohtaiset arvokisasaavutuksensa olivat lentomäen MM-kilpailujen viides sija 1986 ja seitsemäs sija 1985 sekä seitsemäs sija normaalimäessä ja kymmenes sija suurmäessä Oberstdorfin MM-kilpailuissa 1987. Keski-Euroopan mäkiviikolla Ylipulli voitti Bischofshofenin osakilpailun 1987. Se jäi hänen ainoaksi maailmancupin osakilpailuvoitokseen.
Ura
Helmikuussa 1986 Ylipulli hyppäsi Vikersundin lentomäessä käydyissä maailmancupin osakilpailuissa seitsemänneksi ja kahdeksanneksi. Itävallan Kulmissa käydyissä lentomäen MM-kilpailuissa hän oli toiseksi parhaana suomalaisena viides. Keski-Euroopan mäkiviikolla 1986–1987 Ylipulli oli kolmessa ensimmäisessä osakilpailussa sijoilla 28, 31 ja 16 mutta Bischofshofenissa hän voitti yhden kierroksen mittaiseksi huonon sään vuoksi kutistuneen kilpailun. Mäkiviikon kokonaispisteissä hän oli parhaana suomalaisena kolmastoista. Oberstdorfin MM-kilpailuissa 1987 Ylipulli sijoittui suurmäessä kymmenenneksi ja normaalimäessä seitsemänneksi. Jälkimmäisessä hän oli ensimmäisen kierroksen jälkeen neljäntenä 89 metrin hypyllään mutta toisen kierroksen 85,5-metrinen pudotti häntä tuloslistalla hieman. Joukkuemäessä hän voitti kultaa yhdessä Matti Nykäsen, Ari-Pekka Nikkolan ja Pekka Suorsan kanssa ja oli molemmilla kierroksilla kolmanneksi paras suomalainen. Salpausselän Kisojen maailmancupiin kuuluvassa normaalimäen kilpailussa Ylipulli sijoittui kolmanneksi. Maailmancupin loppupisteissä hän oli viidestoista. Vuoden 1987 SM-kilpailuissa hän voitti joukkuemäessä kultaa ja saavutti normaalimäessä hopeaa.
Keski-Euroopan mäkiviikolla 1987–1988 Ylipulli saavutti osakilpailuissa sijat 9, 16, 17 ja 21 ja sijoittui yhteispisteissä toiseksi parhaana suomalaisena yhdeksänneksi. Calgaryn olympialaisissa 1988 Ylipulli osallistui vain joukkuemäen kilpailuun, jossa hän voitti kultaa Matti Nykäsen, Jari Puikkosen ja Ari-Pekka Nikkolan kanssa. Viimeisen maailmancupin kilpailunsa Ylipulli hyppäsi maaliskuussa 1988 Lahdessa ja sijoittui suurmäessä yhdeksänneksi. Maailmancupin kokonaispisteissä hän oli neljänneksi parhaana suomalaisena 26:s. Lentomäen MM-kilpailuissa Oberstdorfissa Ylipulli sijoittui 37:nneksi. Talven 1988 SM-kilpailuissa hän saavutti pronssia suurmäessä.
Kuolema
Ylipulli kuoli sairauskohtaukseen kotonaan 20. heinäkuuta 2021 ollessaan 56-vuotias.
Muuta
Tuomo Ylipullin veljiä olivat yhdistetyn hiihtäjä Jukka ja mäkihyppääjät Heikki ja Raimo Ylipulli. Jukka voitti olympiapronssia Sarajevossa 1984, Heikki sijoittui viidesti 10 parhaan joukkoon mäkihypyn maailmancupin osakilpailussa ja Raimo oli mukana voittamassa joukkuemäen MM-hopeaa 1991 Val di Fiemmessä.
Katujalkapallo
pienoiskuva|Katujalkapalloa [[Caracasissa, Venezuelassa.]] Katujalkapallo terminä tarkoittaa monia erilaisia variaatioita perinteisestä jalkapallosta. Yleensä katujalkapallossa ei tarvita perinteisen jalkapallon vaatimuksia, kuten kentän rajoja, tuomareita tai yhtätoista pelaajaa per joukkue. Katujalkapalloa voi pelata käytännössä ympäri maailmaa, kunhan vain pelissä on pallo. Maalina voi toimia yleensä vaikkapa jokin muuri tai pelaajien vaatteet. Usein peleissä ei myöskään lasketa maaleja, vaan niitä pelataan huvikseen.
Maailmanmestaruuskilpailut
Kaikkien aikojen ensimmäiset katujalkapallon maailmanmestaruuskilpailut käytiin vuonna 2006 Berliinissä, Saksassa. Niiden voittajaksi selviytyi kolumbialainen Fútbol por la Paz, joka voitti finaalissa eteläafrikkalaisen Kick AIDS:in. Finaaliturnaukseen osallistui kaiken kaikkiaan 22 joukkuetta ympäri maailmaa.
Populaarikulttuurissa
EA Sports, joka tunnetaan muun muassa FIFA- ja NHL-pelisarjoistaan, kehitti vuonna 2005 pelin nimeltä FIFA Street, joka perustuu katujalkapalloon ja freestylejalkapalloon. Pelissä on kenttiä, jotka sijaitsevat esimerkiksi kaduilla tai puistoissa. Kenttiä on ympäri maailmaa.
Matt Rees
Matt Rees (s. 1967 Newport, Wales) on brittiläinen kirjailija ja toimittaja. Hän kirjoittaa Länsirannalle ja Gazaan sijoittuvia dekkareita. Kirjojen päähenkilö on Omar Yussef Deheishan pakolaisleirissä asuva historianopettaja. Hänen kirjojaan on julkaistu eri 22 maassa, mutta niitä ei ole vielä käännetty suomeksi.
Rees on toiminut Time-lehden Lähi-idän päällikkönä ja asunut Jerusalemissa yli kymmenen vuotta.
O2 Arena (Praha)
O2 Arena on Prahassa, Tšekissä sijaitseva monitoimiareena, joka valmistui vuoden 2004 jääkiekon maailmanmestaruuskilpailuihin. Siellä pelattiin MM-jääkiekkoa myös vuonna 2015. Vuonna 2008 areenalla pelattiin salibandyn maailmanmestaruuskilpailuja. Halli on HC Sparta Prahan toinen kotiareena. Aiemmin areenaa ovat käyttäneet HC Slavia Praha ja Lev Praha, joka pelasi siellä KHL-finaaleita 2014.
Anssi Vesala
Anssi Vesala (31. toukokuuta 1941 Sippola) on entinen suomalainen pesäpalloilija.
Anssi Vesala voitti pesäpallossa Suomen mestaruuden Kouvolan Pallonlyöjäin joukkueessa vuosina 1966-69 ja valittiin myös jokaisena mestaruusvuotenaan Itä-Länsi -otteluun. Vuosi 1969 toi kaiken kukkuraksi lyöjäkuninkuuden ja valinnan Vuoden pesäpalloilijaksi sekä Suomen Cupin voiton. Ennen KPL:ää Vesala pelasi Saveron Virityksessä ja Utin Haukoissa, sekä Puna-Mustien mestaruussarjajoukkueessa vuodesta 1964.
Geoffrey Dummer
thumb|Geoffrey Dummer 1950-luvulla. Geoffrey W. A. Dummer (25. helmikuuta 1909 – 9. syyskuuta 2002) oli brittiläinen tiedemies, joka keksi mikropiirin käsitteen vuonna 1952. Vuonna 1952 Dummer esitti ajatuksen, että transistorien ja puolijohteiden myötä elektroninen laite voitaisiin rakentaa kiinteänä kappaleena ilman yhdistäviä johtoja. Hän työskenteli Yhdistyneen kuningaskunnan puolustusministeriön kuninkaallisessa tutkainstituutissa (Royal Radar Establishment of the British Ministry of Defense) Worcestershiressa. Dummer yritti rakentaa mikropiiriä 1956, mutta epäonnistui ja idea jäi toteuttamatta.
Ensimmäiset mikropiirit sai toimimaan Jack Kilby Texas Instrumentsilta ja Robert Noyce Fairchild Semiconductorilta.
FilmiFIN
thumb|FilmiFIN-logo FilmiFIN on vuonna 2004 perustettu elokuviin keskittynyt verkkojulkaisu. FilmiFIN tarjoaa elokuvista kiinnostuneille päivittäin DVD- ja elokuva-arvioita, filmialan uutisia, artikkeleita ja haastatteluja. Kaikkiaan FilmiFINissä on julkaistu yli 4200 elokuva-alan uutista sekä yli 1500 elokuva-, DVD- ja Blu-ray-arviota.
Filmiranking
Filmiranking on kaikille avoin, maksuton arvostelupalvelu. Viikoittain karttuva Filmiranking-tietokanta listaa elokuvat ja televisiosarjat muun muassa toimituksen ja lukijoiden suosikkien, yleisarvosanan, lajityypin ja ikärajan mukaan. Filmiranking luotiin osaksi FilmiFINiä vuonna 2006. FilmiFIN tavoittaa kuukausittain noin 110000–130000 yksittäistä lukijaa (11/2008).
IC50
IC50 kuvaa kemiallisen yhdisteen potentiaalia estää reaktioita, usein entsyymien tai lääkeaineiden aiheuttamia, myös minkä tahansa yhdisteen kemiallisen reaktion estämisen tehoa. IC50 kertoo pitoisuuden, jossa puolet reaktioista estyy. Eli mitä pienempi IC50, sitä tehokkaampi yhdiste on estämään reaktiota. IC50 ilmoitetaan usein mooleina.
Oulun vankileiri
Oulun vankileiri (myös Raatin vankileiri) oli Suomen sisällissodan aikana vuonna 1918 Oulun Raatinsaaressa toiminut vankileiri. Sille oli enimmillään sijoitettuna noin 1 100 punakaartilaista ja työväenliikkeen aktiivia. Kyseessä oli yksi Suomen 13 keskusvankileiristä, joille punavangit kesäkuun alusta lähtien keskitettiin. Raatinsaareen päätyivät Oulun ja Lapin läänien pienemmillä leireillä olleet punaiset. Touko-kesäkuun vaihteeseen saakka Oulun vankileirillä oli myös noin 1 000 Venäjän armeijan sotilaista.
Ensimmäiset vangit
Valkoiset saivat 3. helmikuuta 1918 päättyneen Oulun taistelun jälkeisinä päivinä yhteensä noin 850 vankia. Antautuneiden punakaartilaisten ohella vangittiin 55 taisteluihin osallistunutta Venäjän armeijan sotilaista sekä 20 hallituksen asepalveluksesta kieltäytynyttä suomalaista. Vangittuihin kuului lisäksi viitisenkymmentä naista, joista osa oli pidätetty venäläisten kasarmeista ilmeisesti prostituoituina. Naisten joukossa oli myös kansanedustaja Yrjö Mäkelinin puoliso Ellen ja 16-vuotias tytär Gertrud. Heistä Ellen sai myöhemmin kolmen ja Gertrud kahden vuoden pituisen kuritushuonetuomion.
Vankeja sijoitettiin aluksi ympäri kaupunkia muun muassa paikalliseen elokuvateatteriin sekä Oulun lyseon tiloihin. Punakaartin johtohenkilöt ja Oulun työväenneuvoston jäsenet vangittiin Oulun lääninvankilaan sekä lääninhallituksen talon kellariin. Heidän joukossaan oli muun muassa Yrjö Kallinen, vaikka tämä ei osallistunut taisteluihin, eikä vakaumuksellisena pasifistina kantanut edes asetta.
Vankileirin perustaminen ja toiminta
Vankien ruokahuolto oli koko ajan heikkoa ja he joutuivat elämään lähes aliravittuina. Vähäinenkin ruoka oli usein laadultaan ala-arvoista. Tilannetta helpotti leirin ulkopuolelta toimitetut ruokapaketit, jotka tosin olivat osan aikaa kiellettyjä. Niitä saatiin kuitenkin toimitettua perille vartijoiden leväperäisyydestä johtuen. Toukokuun lopusta lähtien vartioinnista olivat huolehtineet suojeluskuntalaisten sijasta asevelvolliset, joilla yleensä oli samanlainen tausta kuin heidän vartioitavillaankin. Vankiviranomaisten arvioiden mukaan suuri osa asevelvollisista oli "punaisia mieleltään". Vartijat saattoivat vankeja myös leirin ulkopuolelle pakkotyöhön ja antoivat toisinaan näiden kulkea niin vapaasti, että heillä oli jopa mahdollisuus asioida kaupungilla.
Vankien määrä Raatissa oli suurimmillaan hieman yli tuhat. Valtiorikosoikeus aloitti toimintansa Oulussa 19. kesäkuuta, jolloin vankien määrä alkoi vapauttavien tuomioiden johdosta tasaisesti laskemaan. Raatin vankileiri päätettiin lakkauttaa jo heinäkuun alussa ja kaikki jäljellä olevat 263 tuomittua siirrettiin Tampereen vankileirille elokuun puolivälissä. Vankeja tuli kuitenkin Ouluun vielä tämän jälkeenkin valtiorikosoikeuden tuomittavaksi. Lisäksi Raattiin siirrettiin muilla leireillä olleita oululaisia. Syyskuun ensimmäisellä viikolla saapui vielä 42 Ruotsin internointileireillä ollutta punakaartilaista, mutta leiri suljettiin ilmeisesti lopullisesti syyskuun aikana.