cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Täydennyspalvelus
Lainsäädäntö
Lain mukaan valtio vastaa kaikelta osin täydennyspalveluksessa olevan ylläpidosta. Valtio vastaa niin matkakuluista, majoituksesta kuin ruokailuistakin aiheutuneista kuluista. Siviilipalvelukeskus voi myös korvata siviilipalveluspaikalle odottamattomia kustannuksia, jotka ovat aiheutuneet palveluksen suorittamisesta, mikäli kustannuksia pidetään järjestäjälle kohtuuttomina.
Mikäli jättää saapumatta täydennyspalvelukseen tai lopettaa sen kesken, tuomitaan täydennyspalvelusvelvollisuuden rikkomisesta sakkoon.
Siviilipalvelusrekisteriin merkitään palveluvelvollista koskevat henkilökohtaiset tiedot, kuten nimi ja kotipaikkakunta, ajokorttitiedot sekä koulututus. Sinne voidaan myös merkitä tietoja henkilön vakaumuksesta tai uskonnollisesta yhdyskunnasta, mikäli sillä on merkitystä palveluksen suorittamisen kannalta. Rekisteriin kirjataan myös palvelukseen liittyvät henkilön lääketieteelliset diagnoosit ja lääkärinlausunnot, tieto mikäli henkilö on hoitolaitoksessa, sairaalahoidossa tai vankilassa, sekä tiedot siviilipalveluksesta kieltäytymisestä ja muistsa palvelurikkomuksista.
Vuonna 2021 Työtuomioistuin antoi päätöksen, jonka mukaan myös täydennyspalvelusta suorittavilla on oikeus palkkaan, mikäli asiasta on säädetty työehtosopimuksessa kertausharjoitusten osalta. Ammattiliitto Pro haastoi valtiovarainministeriön oikeuteen virkasuhteisen työntekijän eriarvoisesta kohtelusta. Työntekijälle ei oltu maksettu palkkaa täydennyspalveluksen ajalta vuonna 2017. Oikeus totesi toiminnan syrjiväksi, ja määräsi maksamaan työntekijälle täydennyspalveuksen ajalta palkan.
21. helmikuuta
21. helmikuuta on gregoriaanisen kalenterin mukaan vuoden 52. päivä. Vuodesta on jäljellä 313 päivää (314 päivää karkausvuonna).
Täydennyspalvelus
Historia
Reservin kieltäytyminen tuli mahdolliseksi vuonna 1969, kun laki aseettomasta palveluksesta ja siviilipalveluksesta astui voimaan. Reservinkieltäytyjällä tarkoitettiin aseistakieltäytyjää, joka kieltäytyi osallistumasta kertausharjoituksiin tai olemasta osa sotilasreserviä asepalveluksen suorittamisen jälkeen. Kieltäytyminen oli mahdollista uskonnollisista syistä ja eettisistä omantunnonsyistä.
21. helmikuuta
Juhlapäiviä
Katso myös: kalenteri ~ 20. helmikuuta, 22. helmikuuta
Täydennyspalvelus
Historia
Ilmoituksia tutki viisihenkinen Asevelvollisten tutkijalautakunta, joka koostui lainoppineesta puheenjohtajasta, sekä vähintään yhdesta esiupseerista, psykiatrista ja oikeusministeriön edustajasta. Viidentenä jäsenenä toimi Suomen Rauhanliiton puheenjohtaja Göran von Bonsdorff. Päätökset tehtiin pääasiassa asiakirjojen perusteella, joskin henkilö voitiin myös tarvittaessa kutsua Helsinkiin lautakunnan eteen kuultavaksi.
Hakemukset siviilipalvelukseen – ja reservinkieltäytymiseen – olivat neljä sivua pitkiä. Niihin kirjattiin henkilötiedot ja kieltäytymisen perusteet. Sotilasviranomaiset myös kirjoittivat niihin omat näkemyksensä asiasta. Viimeinen sivu piti sisällään Asevelvollisten tutkijalautakunnan päätöksen. Hakemukseen tuli myös liittää kahden ihmisen todistus henkilön vakaumuksesta, virkatodistukset sekä hakijan itse laatimat kirjalliset perustelut omasta vakaumuksestaan ja omantunnon syistä, mitkä estivät aseellisen tai aseettoman sotilaspalveluksen.
Siviilipalveluslain uudistaminen aloitettiin 1980-luvun taitteessa. Puolustusministeriön asettaman valtakunnansovittelija Keijo Liinamaan työryhmä esitti siviilipalvelukselle kokonaismaanpuolustuksellista tavoitetta, joka keräsi kritiikkiä rauhanjärjestöiltä. Työryhmän esityksestä kriisin aikana siviilipalveluksen suorittaneet osallistuisivat ensiapuun ja väestönsuojeluun. Kun Veikko Pihlajamäki nousi puolustusministeriksi vuonna 1983 aloitti hän lain muuttamisen. Pihlajamäki piti ongelmallisena, että asepalveluksesta kieltäytyneitä tuomittiin vankeuteen, kun he kieltäytyivät siitä yhä Asevelvollisten tutkijalautakunnan hylkäävän päätöksen jälkeen. Pihlajamäki näki, että ihmisten vakaumuksellisten näkemysten tutkiminen luotettavasti oli hyvin vaikeaa.
Täydennyspalvelus tuli mahdolliseksi vuonna 1987 uuden siviilipalveluslain tullessa voimaan. Lain mukaan täydennyspalvelukseen määrättiin aina ne, joilla oli voimassa oleva kutsu puolustusvoimien kertauspalvelusharjoitukseen. Muut Siviilipalveluskeskus sai kutsua oman harkinnan mukaan. Henkilöitä, joilla ei ollut puolustusvoimien kertauspalvelusmääräystä ei alkujaan kutsuttu täydennyspalveluskoulutukseen.
Rauhanjärjestöjen Sotareservistä rauhanrakentajaksi -kampanja pyrki 1980-luvun puolivälissä saamaan miehet eroamaan sotilasreservistä.
Kymmenen vuotta myöhemmin käytäntö muttui ja 1990-luvulla kaikki armeijasta eronneet alettiin kutsua täydennyspalveluskoulutukseen. Vuonna 2007 tämä käytäntö kirjattiin lakiin ja palvelus alkoi koskea kaikkia.
Vuonna 2015 Krimin konfliktin myötä Siviilipalveluskeskus alkoi etsiä ulkopuolisia kouluttajia, sillä ennätykselliset noin tuhat hakijaa oli paljon keskukselle itselleen koulutettavaksi. Täydennyspalveluskoulutuksia alkoivat tällöin järjestämään myös muun muassa pelastuskoulutuslaitokset.
Yhteiskunnallinen keskustelu
Aseistakieltäytyjäliitto on suhtautunut kielteisesti täydennyspalveluksen pakolliseen kurssiin. Sen on mukaan on perusteetonta, että kaikki asepalveluksesta kieltäytyvät pakotetaan kursseille. Järjestön mukaan viiden päivän kurssi ei ole erityisen tarpeellinen yhteiskunnalle tai osallistujille. Liiton mukaan kurssi rikkoo yhdenvertaisuutta, sillä kaikkia asevelvollisiakaan ei määrätä kertausharjoituksiin.
Sadankomitean ja Rauhanliiton Pax-lehti näki vuonna 2016 ettei täydennyspalvelukselle ole sivistyksellisiä, koulutuksellisia tai muitakaan perusteluita. Sen mukaan täydennyspalvelus on olemassa puhtaasti rangaistakseen armeijan reservistä eroavia.
Puolustusministeri Jussi Niinistö kritisoi alkuvuodesta 2017 reservikieltäytymisen lisääntymistä, muttei katsonut kyseessä olevan vielä suuren mittakaavan ongelma. Reserviläisliiton puheenjohtaja Olli Nyberg puolestaan vertasi täydennyspalvelusta rintamakarkuruuteen vuonna 2017. Hänen mielestään armeijasta eroaminen on liian helppoa. Nyberg kritisoi miten helposti täydennyspalvelukseen voi siirtyä kertausharjoituskutsun saatuaan. Myöhemmin Nyberg pahoitteli kannanottoaan ja pyysi anteeksi sotaveteraaneilta.
Reserviläisliitto esitti myös samana vuonna täydennyspalveluksen pituuden kaksinkertaistamista 10 päivään. Liiton mielestä viisi päivää on liian lyhyt aika, koska osa käyttää täydennyspalvelusta kertausharjoitusten välttämiseen. Edellisenä vuonna varusmiesten kertausharjoitusten maksimikesto oli kaksinkertaistettu lakimuutoksella. Siviilipalveluskeskuksen johtajan Mikko Reijosen mukaan palvelusta ei ole pidennetty kustannussyistä. Myös pidemmälle koulutukselle ei ole nähty erityistä syytä sisällön puolesta.
Jungfraujoch
thumb|right|250px|Harjanteen pohjoispuoli thumb|right|250px|Sphinx-laboratorio, taustalla [[Jungfraufirnjäätikkö.]]
Jungfraujoch on Mönchin ja Jungfraun vuorenhuippujen välissä sijaitseva sola Bernin ja Valais’n kantonien rajalla Sveitsissä. Se on osa Unescon maailmanperintöluetteloon nimensä saanutta Jungfraun–Aletschin alppialuetta. Harjanteen matalin kohta on 3 466 metriä merenpinnan tasoa ylempänä.
Rautatie
Jungfraujochilla sijaitsee 1. elokuuta 1912 avattu Jungfraujochin rautatieasema, joka on Euroopan korkeimmalla sijaitseva rautatieasema (3 454 m). Jungfraubahn kulkee Jungfraujochille Kleine Scheideggistä, jonne on Wengernalpbahn AG:n junayhteys Interlakenista kahta kautta, sekä Grindelwaldin että Lauterbrunnenin kautta.
Nähtävyys
Jungfraujoch on Sveitsin suosituimpia nähtävyyksiä, jossa käy vuosittain yli 800 000 matkailijaa (v. 2012).
Tutkimusasema
Jungfraujochilla sijaitsee rautatieaseman, ravintoloiden ja kauppaliikkeiden lisäksi Hochalpine Forschungsstationen Jungfraujoch und Gornergrat -säätiön (HFSJG),, vuonna 1931 aloittanut tutkimusasema sekä vuonna 1937 aloittanut Sphinx-laboratorio muun muassa tähtitieteellisiä ja meteorologisia tutkimuksia varten.
Sää
Jungfraujoch on korkean sijaintinsa takia varsin viileä matkakohde: lämpötila nousee plussan puolelle vain kesäkuukausina.
thumb|center|600px|Näkymä [[Aletschjäätikkö|Aletschjäätikölle Jungfraujochilta]]
Betoniraudoitus
thumb|250px|Betonin raudoitusta. Raudoitusta käytetään vahvistamaan betonista valmistettavien rakenteiden tai rakennelmien kuten siltojen lujuutta vaativia osia.
Yksinomaan betonista valetun rakenteen vetomurtolujuus on hyvin pieni verrattuna sen puristuslujuuteen. Ilman raudoitusta ei olisi mahdollista valmistaa tarvittavan lujuisia etenkään vaakasuoria kantavia teräsbetonirakenteita, kuten palkkeja. Teräksen vetomurtolujuus on huomattavasti suurempi kuin betonin ja terästä sekä betonia yhdistämällä on mahdollista saavuttaa tarvittava lujuus.
Raudoittamiseen yleisimmin käytettävää terästankotyyppiä kutsutaan harjateräkseksi. Lattioissa ja vastaavissa etenkin paikallavalettavissa rakenteissa käytetään raudoitukseen myös metalliverkkoa. Sen tehtävänä on lujittamisen ohella ehkäistä kutistumishalkeamia.
Teräs sopii raudoitusmateriaaliksi paitsi hintansa myös muiden ominaisuuksiensa vuoksi: sen pituuden lämpötilakerroin on hyvin lähellä betonin kerrointa. Raudoituksessa käytettävät teräslaadut ovat sellaisinaan korroosioalttiita, mutta raudoituksena käytettäessä betonointi suojaa niitä ruostumiselta. Ruostumisen vuoksi teräsbetonin valmistuksessa ei käytetä terästä ruostuttavia suoloja sisältävää meri- tai muuta mineraalipitoista vettä.
Raudoitteita valmistavat Suomessa muun muassa Tammet ja Flinkenberg steel.
Betoniraudoite voidaan valmistaa teräksen lisäksi myös ruostumattomasta teräksestä, lasikuidusta ja erilaisista komposiittikuiduista. Toistaiseksi muita kuin teräksisiä raudoitteita käytetään lähinnä erikoiskohteissa.
Betoniteräksien ominaisuudet
Betoniteräksille määritetään eurooppalaisessa standardisoinnissa seuraavat ominaisuudet :
Lisäksi betoniteräsverkoille pitää määritellä liitosten lujuus.
Vieroitusoire
Kahvi
Säännöllisen kahvinjuonnin lopettaminen saattaa aiheuttaa päänsärkyä, ärtyisyyttä, väsymystä, mielialan vaihteluja ja keskittymiskyvyn puutetta. Vieroitusoireet lakkaavat yleensä noin viikon kuluttua. Kofeiinin vieroitusoireet ovat kuitenkin melko tuntematon aihe, sillä kahvinjuonnin terveysriskit ovat hyvin pieniä minkä vuoksi ihmiset eivät koe kahvista luopumista tarpeellisena.
Tupakka
Tupakoinnin lopettaminen aiheuttaa yli 80 prosentille tupakoitsijoista sekä fyysisiä että psyykkisiä vieroitusoireita, joita ei voida täysin erottaa toistaan; tosiasialliset fyysiset vieroitusoireet ovat verrattain vähäisiä, mutta koska psyykkinen riippuvuus on lähes kaikilla tupakoijilla voimakas, psykosomaattiset oireet ovat usein voimakkaita. Vieroitusoireet kestävät vielä kauan sen jälkeen kun nikotiini on poistunut elimistöstä. Ensimmäiset vieroitusoireet alkavat 2–12 tunnin kuluessa tupakoinnin lopettamisesta. Vieroitusoireiden vaikein vaihe on 1–3 vuorokautta lopettamisesta ja oireiden keskimääräinen kesto on 3–4 viikkoa.
Tupakoinnin lopettamisen aiheuttamien vieroitusoireiden kestossa on suurta yksilöllistä vaihtelua. Tupakointivuodet tai poltettujen savukkeiden määrä eivät välttämättä kerro, miten pahana vieroitusoireet tulevat. Sukupuoli altistaa vieroitusoireille siten, että miehet saavat vieroitusoireita hieman useammin kuin naiset.
Tupakoinnin lopettamisen yleisimmät vieroitusoireet muistuttavat opioidien vieroitusoireita. Yleisimmin esiintyy seuraavia oireita: ärtyvyyden lisääntyminen, ahdistuneisuus, keskittymisvaikeudet, levottomuus, alakuloisuus, kärsimättömyys, univaikeudet, päänsärky ja huimaus. Tupakoinnin lopettamiseen liittyviä fysiologisia muutoksia ovat: vähentynyt kortisolin, adrenaliinin ja kilpirauhashormonin eritys, pienentynyt sydämen syke, ortostaasi, vapina ja lisääntynyt nälkä ja makeanhimo. Lisäksi esiintyy muutoksia lepoaineenvaihdunnassa, EEG-aaltojen hidastumista ja lihomista sekä hidastunutta suoritusnopeutta tarkkuutta vaativissa tehtävissä.
Fyysinen riippuvuus ylläpitää tupakointia, sillä vieroitusoireet alkavat yleensä kahden tunnin kuluttua viimeksi poltetusta savukkeesta. Tupakoitsija tupakoi yleensä estääkseen vieroitusoireita.
Alkoholi
Alkoholin käytön lopettamiseen saattaa liittyä myös pitkittyneitä vieroitusoireita, mikä tarkoittaa sitä, että kaikki elimistön toiminnot eivät palaudu ennalleen alkoholin käytön loputtua. Esimerkiksi noin puolella juomisen lopettaneista alkoholisteista esiintyy unettomuutta jopa useita kuukausia alkoholin käytön lopetuksen jälkeen.
Lääke- ja huumausaineet
Myös rebound-ilmiö luetaan vieroitusoireistoon. Rebound-ilmiö tarkoittaa sitä, että oire, jonka hoitoon lääke määrättiin (esimerkiksi unettomuus tai paniikkihäiriö) palaa takaisin alkuperäistä huomattavasti voimakkaampana.
Lääkeaineiden päivittäinen käyttö saattaa aiheuttaa myös käytönaikaisia vieroitusoireita. Käytönaikaiset vieroitusoireet esiintyvät silloin, kun lääkeaineen pitoisuus elimistössä laskee tietyn kynnysarvon alle. Käytönaikainen vieroitusoire hellittää aina lääkkeen nauttimisen jälkeen, koska aineen pitoisuus elimistössä alkaa jälleen nousta.
Kaikki vieroitusoireet eivät ala välittömästi lääkkeen lopettamisen tai lääkeannoksen pienentämisen jälkeen, vaan jotkut oireet saattavat ilmaantua toisinaan vasta monen kuukauden, joskus jopa puolen vuoden viiveellä. Tämän vuoksi oireita ei aina osata yhdistää lääkityksen lopettamiseen.
Vieroitusoireita aiheuttavien lääkeaineiden käytön lopettamisen pitäisi tapahtua asteittain. Jos näin ei menetellä, on potilaalla lisääntynyt riski saada ns. pitkittyneitä vieroitusoireita, jotka voivat kestää pahimmillaan jopa useita vuosia.
Jos riippuvuutta aiheuttavaa lääkeainetta käytetään raskauden aikana, on vaarana, että vastasyntyneellä ilmenee voimakkaita vieroitusoireita. Lääkeaineiden lopettamiseen liittyviä vieroitusoireita ei kartoiteta systemaattisesti uusia lääkevalmisteita tutkittaessa. Tämän vuoksi pakkausselosteet ovat näiltä osin usein hyvinkin puutteellisia. Myöskään lääkäreiden koulutukseen ei välttämättä sisälly opetusta esimerkiksi bentsodiatsepiineihin kuuluvien lääkeaineiden vieroitusoireista, vaikka niistä on ehtinyt kertyä jo runsaasti lääketieteellistä tietoa.
Soikiomerkit
Soikiomerkeiksi kutsutaan kahta ensimmäistä suomalaista postimerkkiä. Viiden ja kymmenen kopeekan arvoiset merkit otettiin käyttöön 1. maaliskuuta 1856.
Suomen ensimmäisiä postimerkkejä edelsivät ehiökuoret, jotka oli otettu käyttöön jo vuonna 1845. Ne olivat kirjekuoria, joihin oli painettu valmiiksi postimerkkiä muistuttava kuva. Vuonna 1850 suomalaisiin ehiökuoriin tuli soikionmuotoinen arvoleima, johon käytetyt leimasimet kaiversi ruotsalainen mitalikaivertaja Karl Magnus Mellgren. Samoilla leimasimilla valmistettiin myös ensimmäiset postimerkit. Ne tekivät valtion Raha-asiain kansliatoimikunnan vahtimestarit yksinkertaisella käsileimauskoneella. Soikiomerkit olivat huokoiselle paperille painettuja ja epäsäännöllisesti käsin leikattuja. Tämän vuoksi niistä puuttuu postimerkeissä yleensä oleva hammaste.
Merkkeihin painetun soikion leveys on noin 28 mm ja korkeus noin 24 mm. Viiden kopeekan soikiomerkki on väriltään indigonsininen ja sitä painettiin 235 000 kappaletta. Niistä myytiin merkkien kelpoisuusaikana 138 500 ja loput tuhottiin myöhemmin polttamalla. Alitsariininpunaisia 10 kopeekan merkkejä puolestaan valmistettiin 602 000 kappaletta, joista myytiin 442 439. Ilmestymisvuoden jälkeen merkkejä painettiin lisäksi 1857 ja 1859. Niiden kelpoisuusaika päättyi 31. tammikuuta 1860.
Koska vanhoja ehiökuoria ei ollut pakko mitätöidä, pelkäsi postilaitos, että ihmiset alkavat leikkaamaan irti niissä olevia arvoleimoja ja käyttämään uusien postimerkkien sijaan. Tämän vuoksi soikiomerkkeihin tehtiin pieniä muutoksia, joilla ne pysyttiin erottamaan ehiökuorien leikkeistä. Niitä olivat muun muassa postitorviin ja vaakunaan lisätyt "helmet".
Soikiomerkeistä on vuosien saatossa tehty myös lukuisia väärennöksiä sekä uusintapainamia. Ne erottaa parhaiten paperin laadusta. Aidoissa soikiomerkeissä se on yleensä huokoista, mutta väärennöksissä kiinteää ja valkoista. Soikiomerkkien arvo vaihtelee nykyään muun muassa merkin kunnosta ja sen mitätöintiin käytetystä leimasta riippuen paristakymmenestä eurosta jopa yli kahteen tuhanteen euroon.
Pierre-Gilles de Gennes
Pierre-Gilles de Gennes (24. lokakuuta 1932 Pariisi – 18. toukokuuta 2007 Orsay) oli ranskalainen Nobel-palkittu fyysikko. Nobelin palkinto hänelle myönnettiin vuonna 1991 löydöstä, jonka mukaan yksinkertaisten systeemien tutkimiseen käytettyjä menetelmiä voitiin soveltaa myös nestekiteiden ja polymeerien tutkimukseen.
Cristiano Lupatelli
Ura
Lupatelli aloitti ammattilaisuransa Serie B:ssä Fidelis Andrian joukkueeseen vuonna 1998. Yhden kauden jälkeen Lupatelli siirtyi AS Roman joukkueeseen varamaalivahdiksi, jossa hän pelasi ensimmäisen Serie A ottelunsa 25. maaliskuuta 2000. Toisella kaudella hän oli voittamassa Italian mestaruutta, jonka jälkeen Roma siirsi Lupatellin Chievoon yhteisomistuksella. Chievossa Lupatelli oli joukkueen selkeä ykkösmaalivahti kahden kauden ajan, jonka jälkeen Roma hankki pelaajan takaisin joukkueeseensa Ivan Pelizzolin varamaalivahdiksi kaudelle 2003–2004. Kauden päätyttyä Lupatelli siirtyi kesällä 2004 vapaalla siirrolla Fiorentinaan. Hän oli joukkueen ykkösvahtina kaudella 2004–2005, mutta joukkueen hankittua Sébastien Freyn vuonna 2005, sekä myöhemmin Bogdan Lobonțin ja Vlada Avramovin, Lupatelli jäi varamaalivahdin rooliin. Hän vietti kauden 2005–2006 lainalla Parmassa ja Palermossa vähäisellä peliajalla. Palattuaan takaisin Fiorentinaan Lupatellin peliaika oli entistä vähäisempi.
Kesällä 2008 hän siirtyi Cagliariin, jossa hän toimi kakkosmaalivahtina. Heinäkuussa 2010 Lupatelli siirtyi vapaana pelaajana Bolognaan.
Oldsmobile 88
Oldsmobile 88 on full-size-luokan auto, jota yhdysvaltalainen Oldsmobile valmisti vuosina 1949–1999.
Saksan Grand Prix 1998
Hallinnut maailmanmestari Jacques Villeneuve ajoi kaudella ensimmäistä kertaa palkintosijalle.
Kateřina Sokolová
thumb|right|Kateřina Sokolová, Miss Tšekki 2007 Kateřina Sokolová (s. 4. huhtikuuta 1989) on vuoden 2007 Miss Tšekki. Hän edusti Tšekkiä Miss Maailma -kilpailussa 2007. Hän on esiintynyt Playboyn tšekinkielisen version kannessa.
Bjurström
Bjurström on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
God Gave Rock ’N’ Roll to You II
"God Gave Rock 'N' Roll to You II" on yhdysvaltalaisen rockmusiikkia esittävän Kiss-yhtyeen kappale ja single vuodelta 1991.
Kappale levytettiin alun perin Keanu Reevesin, Alex Winterin ja George Carlinin tähdittämään elokuvaan Billin ja Tedin maailma (Bill & Ted's Bogus Journey). Kappale ilmestyi sekä elokuvan soundtrack-albumilla että Kissin vuonna 1992 julkaistulla Revenge-studioalbumilla.
Kappale on eräänlainen cover-versio Argent-yhtyeen kappaleesta "God Gave Rock and Roll to You", jonka Russ Ballard ja Chris White kirjoittivat vuonna 1973. Koska Argentin versiossa sanoitukset pohjautuivat Kuningas Jaakon Raamatun psalmiin numero 57, Kissin laulaja ja rytmikitaristi Paul Stanley, laulaja-basisti Gene Simmons ja Revenge-albumin tuottanut Bob Ezrin muotoilivat sanoitukset uudelleen Kissin esittämään versioon.
Vuonna 1980 Kissiin liittynyt rumpali Eric Carr ei soittanut kappaleella rumpuja hänellä todetun vakavan sydämen syöpäkasvaimen takia, mutta toimitti taustalaulajan virkaa. Carrin sairauden vuoksi "God Gave Rock 'N' Roll to You II:n" ja lopulta koko Revenge-albumin rumpuosuudet soitti Eric Singer. Singer liittyi yhtyeen vakituiseksi rumpaliksi sen jälkeen, kun Eric Carr kuoli 24. marraskuuta 1991. Kappaleen musiikkivideo on viimeinen, jolla Eric Carr Kissin riveissä esiintyy.
Kappale nousi Saksassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa Top 10 -listalle.
Ryttylän lasitehdas
Ryttylän lasitehdas toimi vuosina 1920–1961 Ryttylässä Hausjärvellä. Tehtaan nimenä oli 1920–1922 Oy Ryttylän Lasitehdas - Ryttylä Glasbruk Ab, 1922–1937 Ryttylä Glasindustri Ab - Ryttylän Lasiteollisuus Oy ja viimeksi vuodesta 1937 alkaen Ryttylän Lasitehdas Oy.
Lasitehtaan perustivat 1920 Oscar Bergqvist, A. Thorstensson ja M. Liimatainen. Tehdas valmisti aluksi apteekkilasia ja pulloja. Se teki jo 1922 konkurssin jonka jälkeen uusiksi omistajiksi tulivat helsinkiläinen kauppias Harald Östensson ja tikkurilalainen liikemies Axel Sumelius. Vuonna 1927 tehtaalle hankittiin puoliautomaattiset puhalluskoneet aikaisemman suupuhallusvalmistuksen rinnalle. Tehtaan valmistamien pullojen pohjassa oli tunnuksena RY tai RYTTYLÄ.
1930-luvulla tehdas työllisti noin 250 henkilöä. Pullojen ohella valmistettiin erilaista talouslasitavaraa kuten maljakoita, juomalaseja, sokerikkoja, kermakkoja, kannuja, juustokupuja, karahveja ja vateja. Vuonna 1937 tehtaan omistajaksi tuli Riihimäen lasi ja tehdas toimi tytäryhtiönä vuoteen 1941 saakka. Tehdas valmisti 1930-luvulla myös etsaamalla tehtyä kirjokoristelasia.
Sotavuosina Ryttylän lasitehdas valmisti polttopulloina käytettyjä puolen litran viinapulloja sekä jäämiinapulloja joita käytettiin railojen räjäyttämiseen jääkentille. Tehdasta pommitettiin talvisodan aikana tammikuussa 1940 ja jatkosodan aikana 17. huhtikuuta 1942 tehtaalla oli suuri tulipalo jossa tuhoutuivat molemmat sulatot, lasivarasto lähes kokonaan, hiomo, muottivarasto, pakkaamo sekä useita asuinrakennuksia.
Ryttylän lasitehtaan toiminta päättyi 1961. Tehtaan tiloissa toimi sitten aluksi Ryttylän Muovi ja sen jälkeen ne olivat puolustusvoimien käytössä. Nykyisin tehtaan tiloissa on vuokralla useita eri alojen yrityksiä ja lisäksi tiloja on vuokrattu varastoiksi.
Ghardaïa
Ghardaïa (, myös Ghardaya) on samannimisen maakunnan pääkaupunki Algeriassa. Asukasluku oli vuoden 1998 väestönlaskennassa 87 599.
Perustuslaillisdemokraattinen puolue
thumb|Pavel Nikolajevitš Miljukov Perustuslaillisdemokraattinen puolue, lyh. KD, josta venäjäksi lausutuista kirjaimista [ka: de:] johdettu perustuslaillisdemokraatin rinnakkaisnimitys kadetti, myös Kansan vapauden puolue perustettiin Venäjällä 1905 kuuluisan historioitsijan Pavel Miljukovin johdolla hänen vapauduttuaan vankilasta.
Puolueelle tuli nimensä vuoksi oman kansan talonpoikien parissa vielä oudompi maine kuin kadetit, kun lyhenne "konokradi" tarkoittaa hevosvarkaita.
Puolueen jäsenet olivat etupäässä yläluokan jäseniä, jotka kannattivat poliittisia uudistuksia. Ideologia oli sekoitus läntistä liberalismia ja nationalismia. Puolue halusi Venäjän kehittyvän länsieurooppalaisen mallin mukaisesti kohti perustuslaillista monarkiaa ja parlamentarismia. Perustuslaillisdemokraattien joukossa oli paljon älymystöä. Puolueorganisaatio oli löyhä ja keskinäiset ristiriidat suuria.
Vuonna 1903 perustettiin Sveitsin Schaffhausenissa salainen Venäjän Vapautusliitto, jossa oli mukana sekä aatelistoa että sivistyneistöä. Tätä voi pitää Perustuslaillisdemokraattisen puolueen edeltäjänä porvarillisena puolueorganisaationa, jolla oli jäsenistössään tuleva puolueen puheenjohtaja Pavel Miljukov, ja sillä oli myös äänenkannattaja, aikakauskirja Osvoboždenije.
Ollessaan maanpaossa 1903–1904 suomalainen valtiomies, oikeus- ja valtiotieteiden professori Leo Mechelin kirjoitti perustuslaillisdemokraateille luonnoksen liberaaliksi Venäjän perustuslaiksi siltä varalta, että nämä pääsisivät valtaan ja voisivat toteuttaa sen.
Vuonna 1906 kokoontuneessa ensimmäisessä valtakunnanduumassa perustuslaillisdemokraatit oli suurin puolue.
Kadetit tukivat Venäjän liittymistä ensimmäiseen maailmansotaan keskusvaltoja vastaan. Vuonna 1915 mielipide alkoi muuttua, ja Nikolai II:n kyvykkyyttä ylipäällikkönä arvosteltiin. Duumassa kadetit puolustivat Suomen perustuslaillisia oikeuksia sortovaltaa vastaan.
Maaliskuussa 1917 tapahtuneen helmikuun vallankumouksen jälkeen perustuslaillisdemokraatit saivat viisi ministerin paikkaa Venäjän väliaikaisessa hallitukseen. Pääministerinä toimi ruhtinas Georgi Lvov ja ulkoministerinä puolueen puheenjohtaja Pavel Miljukov. Hallitus ei kuitenkaan ollut valmis tekemään rauhaa eikä hyväksynyt Suomen vaatimuksia autonomian vahvistamiseksi vaan hajotti Suomen eduskunnan. Miljukov erotettiin toukokuussa, Lvov erosi heinäkuussa ja Aleksandr Kerenskistä tuli pääministeri.
Lokakuun vallankumouksen jälkeen kadettipuolue lakkautettiin bolševikkihallituksen määräyksellä 11. joulukuuta 1917. Bolševikkien keskuskomiteassa ainoa päätöstä vastustanut oli Josif Stalin. Syytä hänen kantaansa ei tiedetä.
22. helmikuuta
22. helmikuuta on gregoriaanisen kalenterin mukaan vuoden 53. päivä. Vuodesta on jäljellä 312 päivää (karkausvuonna 313).
Ossi Barck
Ossi Aksel Barck (7. marraskuuta 1906 Pori – 4. toukokuuta 1994) oli suomalainen merikapteeni ja Neste Oy:n pitkäaikainen lippukapteeni. Barck aloitti merimiehen ammatin 18-vuotiaana nelimastoparkki Lawhillissä. Yliperämiehen tutkinnon hän suoritti vuonna 1932 ja merikapteeniluokan neljä vuotta myöhemmin Raumalla. Kaikkiaan hän purjehti 25 eri aluksella, joista kahdeksalla perämiehenä ja kymmenellä päällikkönä.
Talvisodan alussa hän oli viemässä rahtia s/s Wilpaksella Hampuriin, kun venäläinen risteilijä Kirov pyyhälsi keulan ohi tulittamaan Russarön linnaketta. Paluumatkalla Wilpas joutui venäläisen sukellusveneen hyökkäystä väistäessään karille Ruotsin rannikolla ja tuhoutui.
Kapteeni Barck ilmoittautui laivastoon ja hänet koulutettiin moottoritorpedovenemieheksi, mutta sota loppui ennen kuin hän pääsi sotatoimiin. Välirauhan tultua hän palasi kauppalaivastoon ja oli vuonna 1941 s/s Winhan kapteenina tuomassa rahtia Chilestä Petsamoon, kun alus takavarikoitiin Britteinsaarten pohjoispuolella.
Barck sai tilaisuuden värväytyä ruotsalaiseen Bur-alukseen, jonka kanssa hän kävi Halifaxissa, Kanadassa. Mutta kun hän palasi vuonna 1942 Manchesteriin, hänet internoitiin vihollismaan kansalaisena. Hänet vietiin Mansaarelle, jossa internointileiri sijaitsi. Barck valittiin campleaderiksi eli leirinjohtajaksi pitämään kuria alueella olevien suomalaisten merimiesten keskuudessa, ja tottuneena miesten käsittelijänä hän hoiti tehtävän hyvin. Hän muun muassa järjesti miehilleen aliperämieskurssin pitääkseen nämä ahkerina ja vähemmän rettelöivinä. Oppikirjat kurssille kapteeni anoi ja sai Suomen valtiolta, ja puolueettomien maiden sekä osaltaan Punaisen Ristin avulla ne saapuivat perille. Miehet olivatkin hyvin tarpeellisia, kun rauha palasi ja työt alkoivat taas.
Kotimaahan palattuaan kapteeni Barck toimi ensin ahtausliikkeen työnjohtajana ja Wihuri-yhtymän alusten päällikkönä. Hän osallistui Neste Oy:n kaikkien tankkilaivojen suunnitteluun, oli niiden rakennusvalvoja sekä tankkilaivojen M/T Neste, M/T Tupavuori ja M/T Nunnalahti päällikkönä. Pääjohtaja Uolevi Raade nimitti kapteeni Barckin yhtiön ensimmäiseksi lippukapteeniksi. Viimeiset työvuotensa eli 1962–1971 kapteeni Barck toimi varustamo-osaston päällikkönä ja vuodesta 1967 myös apulaisjohtajana.
Barckin mukaan nimettiin Neste Oy:n hankkima mutta Suomen Meripelastusseuran hoitoon luovutettu pelastusristeilijä Ossi Barck.
Lenzin laki
pienoiskuva|277x277px|Lenzin laki määrää suljetussa johdinsilmukassa suunnan virralle, jonka magneettivuon muutos silmukassa on epäsuorasti saanut aikaan. Tilanteet a, b, c, d ja e ovat mahdollisia. Tilanne f on mahdoton johtuen [[Energiaperiaate|energian säilymislaista. Johtimen varauksia (elektroneja) ei aja liikkeelle suoraan magneettivuon muutos, vaan kuvassa näkymätön pyöreä sähkökenttä, joka muodostuu indusoivan ja indusoituneen magneettikentän muodostaman kokonaismagneettikentän ympärille.]] Lenzin laki on sähködynamiikan laki, jonka mukaan indusoituneen sähkövirran suunta on sen aiheuttajaa vastaan. Laki on nimetty virolaisen fyysikon Heinrich Lenzin mukaan.
Kanervamittari
Kanervamittari eli vanhalta nimeltään kellertävä lehtomittari tai kanervanlehtomittari (Chlorissa viridata) on vihermittareihin kuuluva pienehkö vihreä perhoslaji, joka on levinnyt suurimpaan osaan pohjoista Euraasiaa. Suomessa laji elää jokseenkin harvinaisena ja paikoittaisena maan eteläosissa. Kanervamittaria tavataan pääasiassa soilla ja kosteilla nummilla, joilla kasvaa sen toukkien pääasiallista ravintokasvia, kanervaa. Toukkia tavataan tosin myös muilla varvuilla ja matalilla pensailla, kuten variksenmarjalla ja suomyrtillä. Kanervamittarin aikuiset ovat lennossa kesäkuun tienoilla, useimmiten iltahämärässä. Yksivuotinen laji talvehtii kotelona.
Kanervamittari on jokseenkin harvinainen ja esiintyy paikoittaisesti koko elinalueellaan. Sen kanta on myös paikoin taantunut. Vaarantuneeksi se on luokiteltu kuitenkin vain Alankomaissa ja Norjassa; Suomessa lajilla ei ole uhanalaisuusluokitusta. Vuoden 2010 uhanalaisuusarvioinnin tulosten mukaan suurin perhosta uhkaava tekijä ainakin Norjassa on soiden ojituksesta aiheutuva elinympäristöjen pirstoutuminen ja häviäminen.
Koko ja ulkonäkö
Kanervamittari on pienehkö perhonen, sillä sen siipien kärkiväli on Suomessa ja muualla Fennoskandiassa keskimäärin vain noin 19–21 mm. Englannissa ja Keski-Euroopassa laji sen sijaan kasvaa noin 24–27 millimetrin kokoiseksi. Perhonen on nuorena väriltään melko tumman vihreä, ja sen siivet ovat kapeat. Lajin takasiipien ulkoreunan keskiosassa on pieni mutka, mikä on myös lajin tyypillinen tuntomerkki. Vanhetessa yksilöiden väri kellastuu ja niiden siivet muuttuvat ensin kellanvihreiksi ja myöhemmin kellanvalkoisiksi. Koiraiden tuntosarvet ovat rihmamaiset. Alalajin C. v. melinaria siipien poikkiviirut ovat leveämmät kuin nimialalajilla. Kanervamittarista tunnetaan myös kaksi värimuotoa: muodon f. mathewi siipien pohjaväri on oranssiin vivahtava, muodolla f. rosearia pohjaväri on ruusunpunertava.
Kanervamittarin toukka on vihreä, ja sen selässä on punaisia täpliä. Selässä kulkee myös purppuranpunainen viiru, joka levenee usein nivelten kohdalla, missä sen reunat voivat myös olla valkoiset. Toukan sivuilla kulkee puolestaan kellertäviä tai vaaleanvihreitä pitkittäisiä viiruja. Toukan pää on ruskea ja muodoltaan erikoisen kaksihuippuinen; myös ruumiin ensimmäisessä nivelessä on kaksi ylöspäin suuntautuvaa kartiomaista haaraketta. Täysikasvuisena toukka on noin 21–24 millimetriä pitkä.
Lajin kotelon väri on himmeä ja vaalean kellanharmaa. Kotelossa on useimmiten harmaanruskeita pilkkuja ja sen selässä sekä vatsan sivuilla kulkevat tumman harmaanruskeat viirut. Kaasujen vaihtoon tarkoitetut huokoset sijaitsevat isojen mustien täplien keskellä. Kotelon siipitupet puolestaan ovat pääosin tasaisen mustanvihreät tai mustanvihreäviiruiset. Tulevien siipien suonet myös näkyvät siipituppien pinnalla selvästi. Takaruumiin nivelet ovat varsinkin yläpuolelta ryppyiset. Kotelon kolmiomaisessa peräpäässä sijaitsee lisäksi useita selviä okia.
Samankaltaiset lajit
Aikuista kanervamittaria muistuttavia lajeja ovat esimerkiksi sen lähisukuiset koivulehtomittari ja mustikkalehtomittari. Niiden koiraiden tuntosarvet ovat kuitenkin muodoltaan erilaiset. Kanervamittarin etusiipien etureunat ovat lisäksi väriltään kellertävät, toisin kuin näillä lajeilla. Koivulehtomittarista lajin erottaa myös takasiiven keskiviirusta, joka koivulehtomittarilla tekee selvän mutkan. Kanervamittarin kanssa lähes identtinen on samaan sukuun kuuluva jademittari (Chlorissa cloraria). Lajien erottaminen on vaikeaa, mutta niiden välillä on kuitenkin vähäisiä eroja siipien värissä ja muodossa sekä sukuelinten rakenteessa. Selvin ero lajien välillä on etusiiven etureuna: kanervamittarilla siinä on yhtenäinen keltainen reunus, jademittarilla reunusta katkovat selkeät poikkiraidat. Lisäksi jademittarin etusiivet ovat suomutukseltaan tummat ja väriltään heikosti punertavat, takasiipien juovan kulma on myös jademittarilla pyöreämpi. Jademittari on yleensä kanervamittaria kookkaampi. Lajien perimän tutkitut alueet ovat silti niin samankaltaisia, että niiden asema erillisinä lajeina on kyseenalaistettu, varsinkin kun lajien tiedetään osissa levinneisyysaluetta lisääntyneen keskenään luonnossa. Suomea lähimmät jademittarihavainnot oli tehty ennen vuotta 2018 Virossa. Suomesta lajia ei ole ennen tätä löydetty, vaikka esimerkiksi Virolahdelta sitä on etsitty. Heinäkuussa 2018 tavattiin kuitenkin kaksi aikuista jademittaria Virolahdella sekä yksi Kouvolan Elimäeltä.
Levinneisyys
Koska kanervamittarin voi sekoittaa helposti edellä mainittuun C. cloraria -lajiin, eivät tiedot kanervamittarin levinneisyydestä ole täysin varmoja. Esimerkiksi vuonna 2007 tehdyn tutkimuksen perusteella monet Turkissa aiemmin tehdyistä kanervamittarihavainnoista voivatkin olla C. cloraria -havaintoja. Samoin vuonna 2011 julkaistun tutkimuksen mukaan kaikki Kanaalisaarilta aiemmin kuvatut kanervamittarin populaatiot ovat todennäköisesti C. cloraria -lajia.
Suomessa kanervamittari on jokseenkin harvinainen Etelä- ja Keski-Suomen laji, ja pohjoisimmat havainnot on tehty Lieksan ja Kuopion alueella. Kerätyn havaintoaineiston perusteella kanervamittaria on tavattu kymmenessä Suomen luonnonmaantieteellisessä maakunnassa: Ahvenanmaalla, Varsinais-Suomessa, Uudellamaalla, Etelä- ja Pohjois-Karjalassa, Satakunnassa, Etelä-Hämeessä, Etelä- ja Pohjois-Savossa sekä Laatokan Karjalassa.
Elinympäristö ja elintavat
pienoiskuva|right|250px|Kanervanummea [[Ala-Saksin osavaltiossa Pohjois-Saksassa.]]
pienoiskuva|351px|right|Kanervamittarin elinkierron vaiheiden keskimääräinen ajoittuminen Euroopassa. Suomessa lajin lentokausi on lyhyempi ja se päättyy vähintään kuukautta aiemmin.
Kanervamittarin tyypillisintä elinympäristöä koko sen levinneisyysalueella ovat kosteat kanervanummet ja suot. Suomessa sitä tavataan kanervaa ja variksenmarjaa kasvavilla aukeilla rämeillä. Lajia on tavattu Suomessa ja muualla Euroopassa myös kanervaisilla ulkosaarilla ja rannoilla.
Kanervamittari on suurimmalla osalla levinneisyysaluettaan yksivuotinen laji, joka lentää illansuussa matalalla varpukasvuston yllä, häirittynä usein jo iltapäivällä. Suomalaisen kolmivuotisen havainnointitutkimuksen perusteella perhosen lento alkaa noin kello kuusi illalla ja on vilkkaimmillaan noin kello 19.30–21.00. Tutkimuksessa havaittiin myös yksi kanervamittarien parittelu, joka tapahtui kello 19.45. Satunnaisia yksilöitä havaittiin lisäksi lennossa pilvisinä päivinä ja yöllä. Yksilöitä havaitaan lennossa useimmiten vain yksitellen. Kanervamittarin lentoaikaa on kesäkuu ja heinäkuun alku, mutta kevään ja kesän etenemisen mukaan lajia voidaan Suomessa ja muualla Fennoskandiassa tavata jo toukokuun lopulla tai vielä heinäkuun lopulle asti. Keski-Euroopassa lentoaika kestää useimmiten toukokuun alusta elokuun loppuun. Espanjassa lajlla on kaksi sukupolvea, ensimmäinen on lennossa toukokuusta heinäkuun alkuun, toinen elokuusta syyskuun alkupuolelle.
Kesä-heinäkuussa lasketuista munista kuoriutuu toukkia, joita tavataan heinä-elokuusta aina syyskuuhun asti. Eteläisessä Euroopassa toukkia voidaan tavata jo kesäkuun alussa; Espanjassa toukkavaiheet ajoittuvat sukupolvien kierron mukaan Toukat käyttävät ravintonaan pääasiassa kanervaa, mutta niiden tiedetään Suomessa syöneen myös variksenmarjaa ja suomyrttiä. Englannissa ja Keski-Euroopassa toukkien ravintokasveja ovat lisäksi hanhenpaju ja muut pajut sekä erilaiset koivut ja orapihlajat. Lajin ravintokasveiksi mainitaan toisinaan myös oratuomi, vatukat sekä huopakeltanon sukuiset kasvit. Syyskuun loppuun mennessä kaikki toukat ovat koteloituneet; kanervamittari talvehtii kotelona. Kotelo on löyhän kotelokehdon sisällä, joko ravintokasvin varsissa tai lehtikarikkeen seassa.
Kanervamittarilla on kirjallisuuden mukaan ainakin kaksi siihen erikoistunutta loista: Casinaria pallipes ja Labrorychus clandestinus -loispistiäiset.
Uhanalaisuus
Ainakin Norjassa ja Alankomaissa kanervamittari on luokiteltu vaarantuneeksi. Norjassa useimmat lajin soilla elävät populaatiot ovat taantuneet soiden ojituksen ja kuivatuksen myötä. Norjan vuoden 2010 lajien uhanalaisuusarvioinnin mukaan kanervamittarin vaarantumisen taustalla on erityisesti koko lajin levinneisyysalueen sekä populaatioiden esiintymisalueiden pieni koko. Tämän lisäksi kanervamittaria uhkaavat tutkimuksen mukaan elinympäristöjen pirstoutuminen sekä lajille soveliaiden elinympäristöjen määrän ja laadun ennustettu jatkuva väheneminen.
Edellä mainittujen maiden lisäksi kanervamittari on taantunut muuallakin: esimerkiksi Englannissa kanervamittarin populaatiot rajoittuvat nykyään maan eteläisiin kreivikuntiin, vaikka aiemmin lajia on tavattu myös muualla Britanniassa. Belgiassa laji on myös harvinainen ja sen esiintymät ovat hyvin paikallisia. Suomessa lajilla ei ole uhanalaisuusluokitusta sen suhteellisesta harvinaisuudesta huolimatta. Kanervamittarista tehtyjen havaintojen määrä on tosin pudonnut noin viidenneksellä vuoden 1988 jälkeen verrattuna sitä edeltäneeseen tilanteeseen.
Lajin nimi
pienoiskuva|250px|right|[[Sandro Botticellin maalaus Kevät (n. 1485–1487). Khloris on kuvattuna maalauksen oikeassa reunassa.]]
Kanervamittarin suvun tieteellinen nimi Chlorissa viittaa sekä kreikkalaisen mytologian kevään jumalattareen Khlorikseen että perhosen siipien vihreään väriin ( = vaaleanvihreä). Kanervamittarin kuvasi alun perin vuonna 1758 Carl von Linné. Hän sijoitti lajin sukuun Geometria, mutta James Francis Stephens siirsi sen nykyiseen sukuunsa vuonna 1831.
Lajinimi viridata tulee latinan sanasta viridis, joka myös tarkoittaa vihreää tai vihantaa. Tieteellisen nimen lisäksi monet erikieliset nimet kuvaavat kanervamittarin väriä tai sen ravintokasvia ja elinympäristöä. Esimerkiksi hollanniksi laji on Smaragdgroene zomervlinder, ”smaragdinvihreä kesäperhonen”, englanniksi Small Grass Emerald, ”pieni ruohosmaragdi” ja ranskaksi la Phalène verte des callunes, ”vihreä kanervan yöperhonen”.
Kanervamittarin vanha suomenkielinen nimi oli kellertävä lehtomittari, joka esiintyi ensimmäisen kerran J. E. Aron teoksessa Suomen perhoset vuonna 1900. Aron kirja oli ensimmäinen suomen kielellä julkaistu perhoskirja, ja sitä varten oli myös luotu suomenkieliset nimet kaikille Suomesta tavatuille suurperhosille. Kellertävä lehtomittari, kuten useimmat muutkin lajinimistä, oli ilmeisesti lehtori A. J. Melan antama. Aron Suomen perhoset -teoksessa nykyään Jodis-sukuun kuuluvat koivu- ja mustikkalehtomittari oli myös luokiteltu kanervamittarin kanssa samaan ”lehtomittarien” Nemoria-sukuun. Tällöin niiden nimet olivat vielä valkeanvihreä lehtomittari ja hammasviiruinen lehtomittari.
Seuraava kattava julkaisu Suomen perhosista ilmestyi 1930- ja 1940-luvuilla Suomen eläimet -kirjasarjassa, jonka viides osa Mittarit ilmestyi 1946. Lajia kutsuttiin siinä nyt kanervanlehtomittariksi. Tämä nimi oli todennäköisesti joko teoksen kirjoittajan, K. J. Vallen, tai suomalaista hyönteisnimistöä 1930-luvulla kehittäneen ja uudistaneen Uunio Saalaan ja hänen työtoveriensa käsialaa. Laji oli myös kanervanlehtomittareiksi nimetyn Nemoria-suvun ainut edustaja kirjassa, sillä koivu- ja mustikkalehtomittari (joista jälkimmäinen nyt nimeltään mustikan lehtomittari) oli siinä siirretty nyt lehtomittareiksi nimettyyn Thalera-sukuun. Nykyisen nimensä kanervamittari sai 1980-luvulla, kun Suomen Perhostutkijain Seuran julkaisemaa Suomen perhoset -kirjasarjaa varten Suomessa tavattujen mittareiden nimistöä uudistettiin. Uusi nimistö perustui pääosin Vallen edellä mainitussa Suomen eläimet -sarjassa käyttämiin nimimuotoihin, mutta joillekin lajeille haluttiin antaa esimerkiksi kieliasultaan uudenaikaisemmat, lyhyemmät tai kuvaavammat nimet. Tässä yhteydessä nimistötyöstä päävastuussa ollut Kauri Mikkola muutti kanervanlehtomittarinkin nimen yksinkertaisesti kanervamittariksi.
New Sabah Times
New Sabah Timesin nimi oli alun perin Sabah Times, kun Donald Stephens perusti sen vuonna 1949. Vuonna 1954 lehti yhdistyi North Borneo News -lehden kanssa ja sen nimeksi muutettiin North Borneo News & Sabah Times. Vuonna 1969 lehti vaihtoi nimensä Kinabalu Sabah Timesiksi, mutta vuonna 1979 otettiin taas käyttöön alkuperäinen nimi Sabah Times. Lehden julkaisu lopetettiin 24. maaliskuuta 1995. 8. maaliskuuta 1998 se perustettiin uudelleen nykyisellä nimellä New Sabah Times.
Saku Salminen (jääkiekkoilija, 1994)
Saku Salminen (s. 20. lokakuuta 1994 Helsinki) on suomalainen entinen jääkiekkoilija. Hän oli pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta Salminen osasi pelata myös laidassa. Hän pelasi urallaan SM-liigaa Jokereissa, Hämeenlinnan Pallokerhossa ja Saimaan Pallossa yhteensä 133 runkosarjaottelua tehopistein 9+13=22 ja yhdeksän playoff-ottelua tehden yhden syöttöpisteen. Salminen pelasi myös yhdeksän KHL-ottelua Jokereissa kaudella 2015–2016. Uransa viimeisellä kaudella 2018–2019 hän pelasi niin Ranskassa, Saksassa kuin Ruotsissakin. Tampa Bay Lightning varasi Salmisen 184. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2013. Salminen tunnettiin pelityyliltään puolustavana sentterinä, mutta häntä luonnehdittiin myös voimahyökkääjäksi. Salmisen pelaajaura päättyi vain 24-vuotiaana kevääseen 2019.
Seuraura
Salminen on Helsingin IFK:n kasvatti. Hän voitti joukkueessa C-nuorten SM-hopeaa vuonna 2010 ja SM-pronssia vuonna 2009 sekä B-nuorten Suomenmestaruuden vuonna 2010. Kaudeksi 2011–2012 Salminen siirtyi Jokereihin ja hän oli koko A-nuorten SM-liigan paras aloittaja lukemalla 60,3%. Salminen voitti kauden päätteeksi A-nuorten SM-hopeaa, mutta hän vahvisti myös Jokereiden B-nuoria, joissa Salminen voitti Suomenmestaruuden. Salminen voitti kaudella A-nuorten SM-hopeaa ja B-nuorten Suomenmestaruuden.
Toukokuussa 2012 Salminen teki Jokereiden kanssa vuoden mittaisen SM-liigasopimuksen. Hän pelasi joukkueessa harjoituskaudella yhden European Trophy -ottelun, mutta Salminen teki liigadebyyttinsä kauden 2012–2013 toisella kierroksella 18. syyskuuta 2012 vieraissa Kalevan Palloa vastaan. Hänet merkittiin Jokereiden nelosketjuun Matti Lambergin ja Teemu Henritiuksen viereen. Salminen sai ottelussa jääaikaa 11.24 minuuttia. Seuraavassan ottelussa 21. syyskuuta hän teki liigauransa avausmaalin Turun Palloseuraa vastaan. Salminen sai ottelussa myös yhden syöttöpisteen Matti Lambergin tekemään maaliin ja hänet palkittiin Ilta-Sanomien kolmen tähden tähtipelaajana. Salminen pelasi kauden aikana yhteensä 13 SM-liigaottelua, mutta ei onnistunut tekemään muissa peleissä tehopisteitä. Hän pelasi lähes kaikissa liigaotteluissaan laitahyökkääjänä. Salminen pelasi ison osan kaudestaan myös lainalla Mestis-joukkue Kiekko-Vantaassa, jossa hän pelasi siirtotakarajan jälkeen kauden loppuun. Salminen voitti tehoilla 1+5=6 Mestiskarsinnoissa joukkueen sisäisen syöttöpörssin ja hän jakoi sisäisen pistepörssin voiton toisen jokerilainan, Jere Karjalaisen kanssa. Tammikuussa 2013 Salminen teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen Jokereiden kanssa.
Tampa Bay Lightning varasi Salmisen seitsemännellä kierroksella 184. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2013. Kaudella 2013–2014 hän pelasi Jokereissa kaksi ET-ottelua, mutta ei kuitenkaan otteluakaan SM-liigassa, osaksi loukkaantumisten takia. Salminen pelasi runkosarjan ainoat ottelunsa lainalla Kiekko-Vantaassa. Hän vahvisti Jokereiden A-nuoria kevään 2014 pudotuspeleissä. Huhtikuussa 2014 Salminen teki kaksivuotisen jatkosopimuksen KHL:ään siirtyneiden Jokereiden kanssa.
Elokuussa 2014 Jokerit vuokrasi Salmisen Hämeenlinnan Pallokerhoon kaudeksi 2014–2015. Hänen varsinainen tulokaskautensa SM-liigassa toi 36 runkosarjaottelussa tehot 3+5=8. Marraskuussa 2015 Jokerit lainasi Salmisen toistaiseksi voimassa olleella sopimuksella Mestis-joukkue TuToon. Tammikuussa 2016 hänen kautensa todettiin leikkausta vaatinen vamman vuoksi päättyneeksi. Salminen ehti pelata kauden 2015–2016 aikana Jokereissa yhdeksän KHL- ja kaksi Spengler Cup -ottelua tehden yhden syöttöpisteen sekä viimeksi TuTossa yhteensä seitsemän ottelua.
Kaudeksi 2016–2017 Salminen siirtyi kaksivuotisella sopimuksella Saimaan Pallon riveihin. Hänen kautensa todettiin jälleen loukkaantumisen vuoksi päättyneeksi helmikuussa 2017.
Maajoukkueura
Salminen pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2013 sekä alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2012. Hän edusti myös Suomen alle 17-vuotiaiden maajoukkuetta Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla vuonna 2011, jolloin Salminen voitti hopeaa.
Muuta
Salmisen isoveli Sami on pelannut hyökkääjänä Mestis-tasolla ja pikkuveli Samu pelaa hyökkääjänä Jokereiden A-nuorissa.
Conor Niland
Conor Niland (s. 19. syyskuuta 1981 Birmingham, Englanti) on irlantilainen tennispelaaja. Hän on parhaimmillaan sijoittunut ATP-maailmanlistalla sijalle 129 joulukuussa 2010. Hän on voittanut kolme ATP-haastajaturnausta. Hän on edustanut Irlantia Davis Cupissa 19 maaottelussa vuosina 2000–2011.
Ura
Elokuussa 2008 Niland voitti ATP-haastajaturnauksen New Delhissä. Turnauksen loppuottelussa hän voitti Tomáš Caklin lukemin 6–4, 6–4. Toisen ATP-haastajaturnausvoittonsa hän saavutti Floridassa marraskuussa 2009 voittaessaan loppuottelussa James Lemken. Kolmas ATP-haastajaturnausvoitto tuli marraskuussa 2010 Salzburgissa, jossa hän voitti loppuottelussa Jerzy Janowiczin.
Australian avoimissa 2010 hän tippui karsintojen kolmannella kierroksella. Kahdella ensimmäisellä karsintakierroksella hän voitti Henri Kontisen ja Jesse Wittenin, mutta hävisi kolmannella karsintakierroksella Ricardo Hocevarille. Vuoden 2011 Wimbledonissa Niland hävisi pääsarjan ensimmäisellä kierroksella Adrian Mannarinolle.
Gujaratin maanjäristys
Gujaratin maanjäristys tapahtui 26. tammikuuta 2001 Gujaratin osavaltiossa Intiassa. Järistys, jonka magnitudi oli Richterin asteikolla 7,6–8,1, surmasi ainakin 20 000 ja haavoitti noin 167 000 ihmistä. Yli 300 000 rakennusta tuhoutui, minkä lisäksi useat sillat ja tiet vaurioituivat.
Ricardo Alarcón
pienoiskuva|Ricardo Alarcón vuonna 2008.Ricardo Alarcón de Quesada (21. toukokuuta 1937 – 1. toukokuuta 2022 ) oli kuubalainen poliitikko ja diplomaatti, joka toimi ulkoministerinä 1992–1993 ja parlamentin puhemiehenä 1993–2013
Alarcón on valmistunut Havannan yliopistosta filosofian tohtoriksi. Hän meni yliopistoon 1954, jossa liittyi opiskelijaliikkeeseen ja Castron 26. heinäkuuta -liikkeeseen, joka pyrki syöksemään vallasta Fulgencio Batistan. Alarcón avusti sissiliikkeen nuorisoprikaatin järjestämisessä.
Vallankumouksen jälkeen Alarcón nimitettiin 1962 ulkoministeriön Amerikka-osaston johtoon, mistä alkoi hänen diplomaatinuransa. Hän oli 1966–1978 Kuuban pysyvänä edustajana Yhdistyneiden kansakunnissa ja sen yleiskokouksen varapuheenjohtajana, YK:n kehitysohjelman hallintojohtajana ja palestiinalaisten oikeuksien komitean varapuheenjohtajana. Hänestä tuli 1978 varaulkoministeri ja 1992 ulkoministeri. Helmikuussa 1993 hänet nimitettiin kansalliskokouksen puhemieheksi.