cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kartanonkoski
Kartanonkoski on Vantaan Aviapoliksen suuralueen Pakkalan kaupunginosassa sijaitseva asuinalue, jonne on rakennettu kerros-, pien- ja omakotitaloja sekä muutama julkinen rakennus, joista suurin osa 2000-luvun alusta.
Kaupunkirakenteen rungon muodostavat puistoverkko ja kokoojakatu Hagelstamintie. Kartanonkoski on saanut nimensä Backaksen kartanosta ja Tolkinkylässä sijaitsevasta Ruutinkoskesta. Alue sijaitsee Ylästöntien ja Vantaanjoen välissä. Kaupunginosa on herättänyt huomiota, koska sen julkisivut on tehty arkkitehtikilpailun ja muun huolellisen suunittelun pohjalta.
Arkkitehtuuri
pienoiskuva|Alueen asuinrakennuksissa on värikkäitä seinäpintoja. Kartanonkoski on ainoa uustraditionalistisin periaattein toteutettu kaupunginosa Suomessa. Sen asemakaava pohjautuu eurooppalaiseen kaupunkiperinteeseen, ja talojen arkkitehtuuri mukailee 1920-luvun tulkintaa klassisismista. Kartanonkoskella on sekä kerros-, rivi- ja omakotitaloja että julkisia rakennuksia. Arkkitehtuuri on saanut runsaasti vaikutteita Backaksen rakennuksista ja 1920-luvun klassisismista. Koko alueelle yhtenäisiä piirteitä ovat muun muassa kapeat kaarevat kadut, punatiiliset melko jyrkät katot, värikkäät vaihtelevat seinäpinnat ja kapea ikkunajako. Asemakaavassa (1999) annettiin rakentamistavasta yksityiskohtaisia määräyksiä. Lisäksi alueelle laadittiin rakentamisohje. Rakennusoikeus jakaantui useille eri rakentajille ja rakennusten suunnittelijoina on toiminut useita eri arkkitehteja. Näin samasta teemasta on saatu erilaisia tulkintoja ja kaupunkikuvasta on tullut vaihteleva ja yllätyksellinen. Kartanonkosken on suunnitellut ruotsalainen arkkitehtitoimisto Djurgårdstadens Arkitekter. pienoiskuva|Kerrostaloja Herttuantiellä. pienoiskuva|Hagelstamintie. Osa asuintaloista on matalampia.
Fiat CR.32
Fiat CR.32:sta kehiteltiin parannusversioita (bis, ter ja quater) ja sitä myytiin muiden mainittujen ohella Venezuelaan ja Paraguayhin sekä Itävaltaan 45 koneyksilöä vuonna 1936. Joissain muunnoksissa käytettiin tähtimoottoria, kuten osassa Unkarin käyttämissä CR.32-koneista. Niiden Gnome-Rhone 14Mars-moottorit olivat 750 hv tehoiset, mikä nosti huippunopeuden 420 km/h:iin. Toimitusongelmien vuoksi osa koneista jäi kuitenkin päivittämättä tähän moottorityyppiin. Konetyyppiä käytettiin taistelutoimissa alussa mainittujen sotien ohella myös toisessa maailmansodassa. Kone oli jo tuolloin kevyine aseistuksineen ja kiinteine muotosuojallisine laskutelineineen alitehoinen ja vanhentunut. Hyvä ohjattavuus ja liikkumiskyky tekivät siitä kuitenkin taitolentokoneen ja käyttökelpoisen lentokoulutuskoneen pitkäksi aikaa.
Francis Cherry
pienoiskuva|Francis Cherry vuonna 1954. Francis Adams Cherry (5. syyskuuta 1908 – 15. heinäkuuta 1965) oli yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko.
Fiat CR.32
Viimeiset koneet poistettiin käytöstä kirjalähteen mukaan Espanjassa vuonna 1953, jolloin vuonna 1938 lisenssillä valmistetut CR.32:t olivat käytössä koulutuslentokoneena. Konetyypin edeltäjä sekä seuraaja olivat nekin Celestino Rosatellin suunnittelemia, ne olivat Fiat CR.20 ja Fiat CR.42.
Kartanonkoski
Väestö
Kartanonkoskelle ja Pakkalaan on muuttanut paljon lapsiperheitä muun muassa kansainvälisen koulun takia. Kartanonkoski houkuttelee myös ihmisiä, jotka lentävät paljon työkseen. Tästä syystä Kartanonkoskelta löytyy keskimääräistä enemmän liikemiehiä, mutta myös lentokenttähenkilökuntaa. Alueen asukkaiden keskimääräiset tulot ovat Vantaan korkeimmat, kuten myös asuntojen keskimääräiset neliöhinnat. Ja koska asuntojen hinnat ovat korkeita, perheet asuvat suhteellisen ahtaasti,
Fiat CR.32
Konetyypin aseistuksena oli kaksi 7,7 millimetrin Vickers-tyyppistä konekivääriä, joiden valmistaja oli Breda-SAFAT. Myöhemmissä versioissa saattoi olla kaksi 12,7 millimetrin konekivääriä. Sijoitus oli kiinteästi eteenpäin läpi potkurinkehän ampuva ja rungon yläosassa olevina.
Francis Cherry
Cherry syntyi Fort Worthissa, Teksasissa, ja kasvoi Oklahomassa, josta hän valmistui high schoolista. Hän jatkoi opintojaan Oklahoma A&M Universityssä ja valmistui Arkansas'n yliopistosta vuonna 1936.
Cherry muutti Jonesboroon ja toimi vuosina 1953–1955 Arkansas'n kuvernöörinä. Hän kuoli Jonesborossa.
Kartanonkoski
Palvelut
Kartanonkoskella on kaksi päivittäiselintarvikkeiden kauppaa (Alepa ja K-Market), molemmat Hagelstamintien varrella. Alueella sijaitsee myös Vaasan leipomo ja sen tehtaanmyymälä, joten tuore leipä tuoksu usein. Kauppakeskus Jumbo ja vapaa-ajankeskus Flamingo sijaitsevat noin kilometrin päässä Kartanonkoskelta. Tammiston elintarvikeliikkeet ja lukuisat erikoistavaraliikkeet ovat noin kahden kilometrin etäisyydellä Tammiston kauppatiellä. Ylästöntiellä sijaitsee myös Hotelli Pilotti. Informaatio- ja oppimiskeskus Pointissa (2003) Hagelstamintiellä on kirjasto, Vantaan kansainvälinen koulu (ISV, International School of Vantaa) sekä englanninkielinen päiväkoti Y.E.S. (Young English Speakers). Kartanonkoskella on myös suomenkielisiä päiväkoteja. Tilkuntiellä toimii suomenkielinen Kartanonkosken koulu (2006). Ylästöntiellä (Veromäen puolella) on vielä Veromäen koulu (1926).
Kartanonkoskella on Tikkurilan seurakunnan kerhotila osoitteessa Hagelstamintie 20. Vantaan Kotikirkolla on toimintaa Informaatio- ja oppimiskeskus Pointissa. Aviapoliksen 700-paikkainen lukio valmistuu vuonna 2026.
Liikenne
Vaikka Kartanonkoski sijaitsee vain noin neljän kilometrin päässä Helsinki-Vantaan terminaaleista, alueella ei ole juurikaan lentomelua, sillä lähtevät lennot suuntautuvat pääosin Kehä III:n suuntaisesti lounaaseen.
Kartanonkoski sijaitsee HSL:n lähivyöhykkeellä B. Alueelta on hyvät bussiyhteydet Rautatientorille, sillä Kartanonkosken läpi kulkee tiheästi ja ympärivuorokautisesti liikennöity runkolinja 600. Tammiston kauppatietä sekä Ylästöntietä pitkin kulkee muita bussivuoroja, joilla pääsee esimerkiksi Tikkurilaan ja Itäkeskukseen.
Kartanonkoski sijaitsee Kehä III:n sekä Tuusulanväylän risteyksessä, ja henkilöautolla pääsee helposti kaikkiin ilmansuuntiin. Haittapuolena on se, että Tammiston kauppatie on ruuhka-aikaan usein hidaskulkuinen, sillä siinä on monta liikennevaloristeystä.
Nähtävyydet ja virkistysalueet
pienoiskuva|Illenpuisto, pieni virkistysalue asuinrakennusten keskellä. Kartanonkosken lähellä sijaitsevat seuraavat virkistysalueet ja nähtävyydet:
Vastaanotto
Kartanonkosken aluetta on palkittu omaperäisestä arkkitehtuuristaan. Yhdyskuntasuunnittelun seura ry palkitsi Vantaan kaupungin Vuoden 2003 Ruusut -palkinnolla. Kaupunginosa on saanut myös Kestävä kivitalo -tunnustuksen 2004, Suomen paras asuntoalue tv-äänestyksessä 7. sijan 2006 ja Suomen Asuntoliiton ympäristöpalkinnon 2006.
Kartanonkoski on toiminut myös Risto Räppääjä -elokuvasarjan kuvauspaikkana, sillä siellä on kuvattu alkuperäisen Risto Räppääjä -elokuvan (2008) lisäksi myös Polkupyörävaras (2010), Pullistelija (2019) sekä Villi Kone (2023).
Hr. Ms. Tromp (F803)
Hr. Ms. Tromp (runkonumero F803) on Alankomaiden kuninkaallisen laivaston De Zeven Provinciën -luokan ohjusfregatti.
Valmistus
Alus tilattiin Royal Scheldeltä Vlissingenistä, missä köli laskettiin 3. syyskuuta 1999. Alus laskettiin vesille 7. huhtikuuta 2001 ja valmistui 14. maaliskuuta 2003.
Palvelus
Alus on palveluksessa 2012.
Jenniina Halkoaho
Jenniina Mira Marjaana Halkoaho (s. 3. helmikuuta 1982 Suodenniemi) on uransa päättänyt suomalainen yleisurheilija. Hän edusti koko uransa Suodenniemen Urheilijoita ja häntä valmensi viimeksi Stefan Myntti.
Halkoaho saavutti Bydgoszczin alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa 1999 hopeaa pituushypyssä tuloksella 624 cm. Aikuisten maaotteluissa hän on edustanut Suomea vuodesta 2001 lähtien. Parhaimmillaan hän on sijoittunut kolmanneksi Suomi–Ruotsi-maaottelun 400 metrin aitajuoksussa Helsingissä 2008. Samassa maaottelussa hän oli voittamassa 4 × 400 metrin viestiä.
Halkoaho on saavuttanut Kalevan kisoissa hopeaa 400 metrin juoksussa 2009 sekä 400 metrin aitajuoksussa 2006, 2008 ja 2011. Pronssia hän on saanut pituushypyssä 2004, seitsenottelussa 2005, 400 metrillä 2008 ja 2011 sekä 200 metrin juoksussa 2009. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän on saanut kultaa 400 metrillä 2007, hopeaa 300 metrin aitajuoksussa 2006, 400 metrin aitajuoksussa 2009 ja 400 metrin juoksussa 2011 sekä pronssia 200 metrillä 2007.
Halkoaho valmistui ylioppilaaksi Lavian lukiosta vuonna 2001 ja kauppatieteiden maisteriksi 2006. 2012 Halkoaho väitteli kauppatieteiden tohtoriksi Vaasan yliopistosta. Hänen väitöskirjansa Identiteettiä rakentava median kuluttaminen – tarkastelussa kuluttajien suhteet suosikkitelevisio-ohjelmiinsa tarkastettiin Vaasan yliopistossa 15. kesäkuuta 2012. Syksyllä 2012 hän aloitti markkinoinnin yliopisto-opettajana Vaasan yliopistossa ja paketoi samalla kertaa urheilu-uransa.
Jenniina Halkoahon sisko Johanna on myös entinen yleisurheilija.
Erast Parmasto
pienoiskuva|Erast Parmasto, 2001 Erast Parmasto (28. lokakuuta 1928 Nõmme, Viro – 24. huhtikuuta 2012) oli virolainen sienitieteilijä, biotieteilijä ja kasvitieteilijä ja oli Viron eläin- ja kasvitieteen tutkimuslaitoksen (Zooloogia ja Botaanika Instituut, ZBI) johtaja.
Parmasto tuli ZBI:n palvelukseen 1950 ja toimi sen johtajana 1985–1990. Hän perusti vuonna 1950 sienikokoelman, johon on vuosien myötä kertynyt 160 000 näytettä, joista 37 000 on hänen itsensä keräämiä.
Punakonnanmarja
Punakonnanmarja (Actaea erythrocarpa) on punamarjainen, Euraasiassa tavattava myrkyllinen leinikkikasvi.
Erast Parmasto
Parmasto julkaisi akateemisen uransa aikana yli 150 tutkielmaa ja 200 artikkelia, ja hänen julkaisujaan hyödynnetään Virossa tieteen populaarijulkaisuissa samoin kuin akateemisissa aikakauskirjoissa. Mykologian asiantuntemuksensa vuoksi hän sai lempinimen "Seenevana" eli "Sieniukko". Hänet tunnetaan sienitieteen alalla Virossa erityisesti sienilajien tietokannan perustajana ja laajentajana. Hän oli ensimmäisen vironkielisen biosystematiikan oppikirjan tekijä.
Punakonnanmarja
Ulkonäkö ja koko
thumb|170px|vasen|Kukkaterttu.
Erast Parmasto
Parmasto oli Viron luonnontieteellisen seuran puheenjohtaja 1973–1976 ja vuodesta 1988 sen kunniajäsen. Vuosina 1973–1981 hän oli Viron tiedeakatemian kemian, geologian ja biologian osaston tieteellinen sihteeri. 1987–1995 hän oli Tarton yliopiston kasvitieteen ja ympäristötieteen professori.
Punakonnanmarja
Ulkonäkö ja koko
Punakonnanmarja on noin puoli metriä korkea, monivuotinen ruoho. Juurakko on lyhyt, viisto ja puutunut. Varret ovat pystyjä, kaljuja ja niiden tyvellä on kolme tai neljä suomua. Aluslehdet ovat pitkäruotisia. Väriltään lehdet ovat vaaleanvihreitä ja etenkin syksyllä kellanvihreitä. Lehtilapa on kolmiomainen, jopa 40 cm leveä ja tavallisesti 4–5 kertaa sormilehdykkäinen. Pikkulehdykät ovat puikeita ja lyhyehköhampaisia, päätölehdykkä on kookas, tavallisesti tylppä- tai suippotyvinen. Keskiliuska on sivuliuskoja selvästi pitempi ja kärkihammas selvästi laidan hampaita pitempi. Varsilehtiä on yhdestä kolmeen ja ne ovat aluslehtiä pienempiä, vähemmän kerrannaisia ja lyhytruotisia. Kukinto on tiheä, pysty ja lieriömäinen terttu, jonka alapuolella on usein muutamia yksittäisiä kukkia. Joskus kukkaterttuja saattaa olla kaksi tai kolmekin kappaletta. Tuoksuttomat pienet kukat ovat väriltään valkoisia tai punertavia. Verholehtiä on 3–5, terälehtien määrä vaihtelee nollasta kahteen. Sekä verho- että terälehdet ovat heteitä lyhyempiä ja varisevat varhain. Suomessa punakonnanmarja kukkii kesäkuussa. Hieman punaherukan (Ribes rubrum) marjoja muistuttavat monisiemeniset marjat ovat alle senttimetrin pituisia ja kypsinä kiiltävän punaisia. Marjojen alimmat hedelmäperät ovat 7–10, joskus jopa 20 mm pitkiä, ylimmät hedelmäperät 3–5 mm pitkiä. Marja on erittäin myrkyllinen. Marjan sisältävät siemenet ovat 2,5–3 mm pitkiä.
Erast Parmasto
Parmasto oli Viron biotieteiden yliopiston maatalous- ja ympäristötieteiden laitoksen mykologian osaston vanhempi tutkija. Parmaston on saanut elämäntyöstään runsaasti julkisia tunnustuksia.
Punakonnanmarja
Ulkonäkö ja koko
Punakonnanmarja muistuttaa suuresti Suomessa huomattavasti yleisempää mustakonnanmarjaa (A. spicata). Tämä on kuitenkin punakonnanmarjaa tummemman vihreä ja marjat ovat kypsyttyään mustia. Lajien yhteisillä kasvupaikoilla saattaa syntyä risteymiä (A. erythrocarpa × spicata). Risteymäyksilöiden marjat ovat mustanpunaisia ja epämuodostuneita.
Levinneisyys
Euroopassa punakonnanmarjan levinneisyys on itäinen. Lajia tavattaan Pohjois-Norjan lämpimistä laaksoista ja Pohjois-Ruotsista Suomen läpi Pohjois- ja Keski-Venäjälle, josta levinneisyysalue jatkuu läpi Siperian aina Pohjois-Japaniin saakka. Suomessa punakonnanmarjaa tavataan yleisesti Kainuussa, Koillismaalla sekä Etelä- ja Keski-Lapissa. Etelämpänä lajia kasvaa harvinaisena Pohjois-Savossa ja Pohjois-Karjalassa.
Elinympäristö
Punakonnanmarja kasvaa kuivahkoissa lehdoissa ja kalliojyrkänteiden juurella. Laji on kalkinsuosija.
Käyttö
Punakonnanmarjaa viljellään myös koristekasvina puutarhoissa, joista se toisinaan saattaa levitä myös luontoon.
Cria cuervos – korppi sylissä
Cria cuervos – korppi sylissä (Cría cuervos) on Carlos Sauran ohjaama espanjalainen elokuva vuodelta 1976. Ana Torrent esittää pientä Ana-tyttöä, ja Geraldine Chaplin nähdään kaksoisroolissa Anan äitinä ja aikuisena Anana. Elokuvan keskeisiä teemoja ovat kuolema ja lapsuuden ja aikuisuuden yhteys. Elokuva valmistui Francisco Francon valtakaudella, ja se on nähty aikakauden vertauskuvana, mutta se on myös kuvaus maailmasta lapsen silmin.
Sen tunnussävelmästä ”Porque te vas” (Kun lähdit pois) tuli elokuvan myötä suosittu. Elokuva sai Cannesin elokuvajuhlilla yhdessä Éric Rohmerin elokuvan O:n markiisitar kanssa tuomariston erikoispalkinnon.
Norman–Robertsin lissenkefaliaoireyhtymä
Norman–Robertsin lissenkefaliaoireyhtymä on oireisto, jonka tärkein piirre on aivojen lissenkefalisuus.
Norman–Roberts-oireisto ryhmitellään ykköstyypin lissenkefalioihin. Potilas on epileptinen, syvästi kehitysvammainen (ÄO alle 20) ja mikrokefalinen.
Norman–Roberts periytyy autosomaalisesti. Taudinkuvaltaan sairaus muistuttaa toista lissenkefaliasairautta, Miller–Diekerin oireyhtymää.
Norman–Roberts-tyyppinen oireisto kuvattiin ensi kertaa 1976.
Man Bites Dog – ammatti: tappaja
Man Bites Dog – ammatti: tappaja (C’est arrivé près de chez vous) on belgialainen elokuva vuodelta 1992. Se on sarjamurhaajasta kertova musta komedia. Se on pseudodokumentti, jossa seurataan sarjamurhaajan jälkiä belgialaisessa pikkukaupungissa. Elokuvan päähenkilö Ben käyttää murhia hyväkseen saadakseen julkisuutta skandaalilehdissä.
Monsoon Wedding
Monsoon Wedding (televisioesityksessä käytetty nimi Monsuunihäät) on Mira Nairin ohjaama intialaisista häistä kertova draamakomediaelokuva vuodelta 2001. Se voitti Kultaisen leijonan Venetsian elokuvajuhlilla.
Jean Kerebel
Jean Kerebel (2. huhtikuuta 1918 – 9. maaliskuuta 2010 ) oli ranskalainen pikajuoksija ja olympiamitalisti.
Kerebel saavutti Lontoon 1948 olympialaisissa hopeaa 4 × 400 metrin viestissä, jossa hän juoksi ensimmäisen osuuden. Ranskan joukkueen loppuaika oli 3.14,8.
Ruben Sança
Ruben Sança (s. 13. joulukuuta 1986) on kapverdeläinen kestävyysjuoksija. Hän kilpaili vuoden 2012 kesäolympialaisissa Lontoossa miesten 5 000 metrin juoksussa, mutta ei edennyt finaaliin. Hänen aikansa oli 14:35.19. Sançalla on myös Yhdysvaltain kansalaisuus.
Basileides (stoalainen)
Basileides (100-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen stoalaiseen koulukuntaan kuulunut filosofi.
Basileideen elämästä ei tiedetä mitään. Diogenes Laertioksen teoksen Merkittävien filosofien elämät ja opit kirja VII on sisältänyt hänen elämäkertansa, mutta tuo osuus kirjasta on kadonnut; nimestä on säilynyt ainoastaan maininta sisällysluettelossa. Basileideen sijoitus luettelossa viittaa siihen, että hän eli suunnilleen Antipatros Tarsoslaisen aikaan.
Basileides tunnetaan pääosin eräästä Sekstos Empeirikoksen tekemästä maininnasta. Sekstoksen mukaan ”Basileides ja hänen seuraajansa kielsivät aineettoman [entiteetin] olemassaolon”. Tämä maininta sijoittuu asiayhteyteen, jossa käsitellään stoalaista teoriaa kielestä. Stoalaisten mukaan jokainen mielekäs lausuma sisältää kolme asiaa: lausutut äänteet; asia, johon äänteillä viitataan tai jota niillä kuvataan; sekä aineeton entiteetti, lekton, joka kulkee kielen mukana. Basileides kielsi siis lektoneiden olemassaolon.
Kajava
Kajava voi tarkoittaa seuraavia:
Castréninkatu
thumb|Castréninkatua Ensi linjan risteyksestä kuvattuna. thumb|Castréninkadun nupukivipäällysteinen loppuosa laskee kohti Kaarlenkatua.Castréninkatu on katu Helsingissä Kallion kaupunginosassa. Se on nimetty 1800-luvulla eläneen suomalaisen kielitieteilijän Matthias Alexander Castrénin mukaan.
Profiili
Castréninkatu on noin 600 metriä pitkä. Se alkaa Ensi linjan risteyksestä Helsingin Kaupunginteatterin takaa ja kulkee hieman mutkitellen koilliseen Kaarlenkadulle. Castréninkadun kanssa risteävät kadut lounaasta koilliseen:
Lounaassa Castréninkatu rajoittuu puistoihin ja entisen Sokeainkoulun kortteliin. Suuri osa Castréninkadun asuinkerrostaloista on Kalliolle tunnusomaista 1950- ja 1960-luvun rakennuskantaa. Castréninkadun vanhimmat talot sijaitsevat kadun itäisimmässä päässä korttelissa 326: vuonna 1929 valmistunut Castréninkatu 30 on A. H. Gunnar Aspelinin ja Arvi Niiniluodon käsialaa. Suomen Pelastusarmeijan talo (A. Kalma, 1937) sijaitsee samassa korttelissa. Castréninkadun varrella sijaitsevat niin ikään Kallion kirkon (Lars Sonck, 1912) puisto ja Helsingin kaupungin pelastuslaitoksen kortteli.
Aiemmin Castréninkatua reunustivat kaksikerroksiset puutalot. Viimeisimpiä puutalokauden edustajia oli Castréninkatu 13, johon valmistui nykyinen kerrostalo vuonna 1982. Toisen linjan ja Castréninkadun risteyksessä sijaitsee puutalokauden muistona Ernst Lodeniuksen piirtämä kulmatornillinen puutalo vuodelta 1893.
FlyMe
FlyMe oli ruotsalainen halpalentoyhtiö, joka toimi Göteborgista käsin. Sen ensimmäinen reittilento tapahtui 1. maaliskuuta 2004. Yhtiö oli listattu Tukholman pörssissä. Yhtiö päätettiin hakea konkurssiin 1. maaliskuuta 2007. Yhtiö ilmoitti konkurssihakemuksesta asiakkailleen tekstiviestillä puoli kahden aikaan aamuyöllä 2. maaliskuuta 2007, samana päivänä 2 500 asiakkaan oli määrä lentää yhtiön lennoilla.
Laivasto
thumb|FlyMen [[Boeing 737|Boeing 737-500]] Toimintansa aikana FlyMe käytti seuraavia konetyyppejä:
Reittikohteet
FlyMe lensi ennen toiminnan loppumista seuraaviin kohteisiin:
Orval Faubus
Orval Eugene Faubus (7. tammikuuta 1910 – 14. joulukuuta 1994) oli yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko. Hän toimi vuosina 1955–1967 kaikkiaan kuusi kautta Arkansas'n kuvernöörinä. Faubus tunnetaan erityisesti vuoden 1957 aikeistaan estää yhdeksän tummaihoisen teini-ikäisen opiskelun Little Rock Central High Schoolissa. Tapaus herätti suurta huomiota tiedotusvälineissä, ja jazzbasisti Charles Mingus sävelsi tapahtuman innoittamana jazzstandardin ”Fables of Faubus”.
Faubus kuoli eturauhassyöpään 84-vuotiaana.
Saippuasarja
Saippuasarja (joskus englanninkielisen termin soap opera mukaan saippuaooppera) on televisiossa tai radiossa esitettävä jatkuva sepitteellinen sarjamuotoinen ohjelma, joka sijoittuu valmistumisaikaansa ja jolla on jatkuva juoni: tarinalla ei ole loppua vaan juonenkäänteet johtavat yhä uusiin tapahtumiin ja muodostavat näin jatkuvan avoimen kertomuksen.
Saippuasarjoille tyypillistä ovat dramaattiset ja yllättävät, usein epärealistiset, juonikuviot. Useimmat saippuasarjat sisältävät cliffhangereitä, joiden kautta juonta viedään eteenpäin. Saippuasarjojen kantavia teemoja ovat yleensä rakkaus, juonittelu ja rikokset.
Saippuasarjoissa rikotaan usein tabuja, ja tunnetuin suomalainen saippuasarja Salatut elämät (1999–) onkin herättänyt usein kohua juonenkäänteillään. Tällaisia ovat olleet esimerkiksi raskaana olevan naisen hautaaminen elävältä, häätilaisuudessa tapahtuva räjähdys, raiskaukset, murhat ja aikuisen seksisuhde alaikäiseen. Nämä ovat usein herättäneet myös yhteiskunnallista keskustelua.
Saippuasarjat alkoivat 1930-luvulla Yhdysvalloissa radiossa. Televisiossa niitä alettiin esittää 1940-luvun loppupuolella. Yhdysvalloissa niitä esitetään yleensä päiväsaikaan, mistä johtuu niistä toisinaan käytettävä nimitys ”daytime serial” (”päiväajan sarja”). Nimitys saippuasarja (tai -ooppera) tulee siitä, että varhaisten radiosarjojen sponsoreina oli hyvin paljon pesuainevalmistajia, koska ne oli suunnattu lähes yksinomaan naisille, erityisesti kotirouville.
Saippuasarjat ovat erityisen suosittuja Isossa-Britanniassa ja Yhdysvalloissa. Brittiläiset ja amerikkalaiset saippuasarjat eroavat jonkin verran toisistaan. Brittiläiset sarjat, kuten Coronation Street ja Emmerdale, kuvaavat keskiluokkaisten ihmisten arkea, kun taas amerikkalaiset saippuat, kuten Los Angelesiin sijoittuva Kauniit ja rohkeat, kertovat yleensä rikkaiden ihmisten ihmissuhdeongelmista.
Yksi tyypillinen yleinen epäloogisuus osassa saippuasarjoista on lasten ja nuorten nopea kasvu ja kehitys. Esimerkiksi kesätauon aikana sarjan vauvoista saattaa kasvaa kouluikäisiä lapsia, kouluikäisistä lapsista teini-ikäisiä nuoria ja teini-ikäisistä nuorista nuoria aikuisia, mutta heitä vanhemmat aikuishahmot eivät vastaavasti vanhene eikä juoni hyppää kronologisesti vuosia eteen päin vaan edelleen sarja sijoittuu tekoaikaansa.
Marketta Hartikka
Marketta Hartikka (s. 4. heinäkuuta 1949) on suomalainen entinen jalkapalloilija. Hän pelasi 14 ottelua Suomen naisten maajoukkueessa vuosina 1973–1978 ja oli maajoukkueen ensimmäinen kapteeni. Hartikan seurajoukkue maajoukkuevuosien aikana oli Helsingin Jalkapalloklubi. Hänet valittiin vuonna 2014 Palloliiton Helmet-kunniakerhoon ensimmäisten joukossa.
CB-radiopuhelin
CB-radiopuhelin on alun perin Yhdysvalloissa omaksuttu radiostandardi. CB-radion saa vapaasti hankkia, sitä saa vapaasti käyttää ilman pätevyystodistusta, radiolähetyslupaa tai taajuusmaksua. Suomen radiomääräyksen mukaan CB-radiopuhelimen sallitut lähetystehot ovat 4 W AM, 4 W FM ja 12 W SSB, 26. maaliskuuta 2013 alkaen. Antennina saa käyttää enintään 3 dBd:ä vahvistavaa antennia, mikä vastaa 5,14 dBi:ä.
Yleisesti myytävät metrejä pitkät alumiini- tai lasikuitutukiasema-antennit CB-radion taajuuksia lähellä olevalla amatööriradion kymmenen metrin aallonpituusalueella vahvistavat runsaat kaksi kertaa niin paljon, noin 9 dBi.
Suomessa on monia lyhytaaltoradion ja PR-27-radion ajalta olevia yhdistyksiä, joiden jäsenet liikennöivät CB-radiopuhelimilla.
Matoetana
Matoetana (Boettgerilla pallens) on pieneen matoetanoiden heimoon kuuluva kotilolaji. Suomessa sitä tavataan ainoastaan kasvihuoneissa.
Koko ja ulkonäkö
Laji on venyneenä muodoltaan hyvin matomainen sillä se voi olla jopa 5 cm pitkä mutta vain muutaman millimetrin levyinen. Kokoon vetäytyneenä muoto muistuttaa enemmän tyypillistä etanaa. Iho on läpikuultava, kellertävä tai vaaleanharmaa, mutta pää ja selkäpuoli ovat usein sinertävät. Nuoret yksilöt ovat hyvin vaaleita. Ihon nystyt ovat hyvin litteitä. Selän selvästi erottuva harjanne ulottuu eläimen peräpään kärjestä kilven teräväkulmaiseen takareunaan. Hengitysaukko on kilven keskiosassa oikealla kyljellä. Antura on vaalea ja eläimen erittämä lima kirkasta.
Elinympäristö ja elintavat
Matoetana elää lähinnä maan alla ja kykenee kaivautumaan jopa 60 cm:n syvyyteen, mutta oleskelee enimmäkseen melko lähellä maanpintaa. Se osaa myös hyödyntää kastematojen tekemiä käytäviä. Laji käyttää ravinnokseen maatuvaa kasviainesta, kasvien juuria ja sieniä, mutta myös kastematojen ulosteita, muiden kotiloiden munia ja joskus eläinten raatoja. Ruokaillessaan etana näykkii vain muutaman suupalan ja jatkaa sitten matkaansa.
Matoetana parittelee ja munii loppukesän ja syksyn aikana. Kukin yksilö munii 1–6 munan ryhmiä muutaman kymmenen senttimetrin syvyyteen maan alle. Eläin kuolee melko pian munimisen jälkeen.
Vahingoittaessaan kasvien juuria matoetana saattaa muodostua tuholaiseksi.
Laura Mvula
Laura Mvula (o. s. Douglas, s. 23. huhtikuuta 1986 ) on brittiläinen soullaulaja ja -lauluntekijä. Birminghamista kotoisin olevan Mvulan esikoisalbumi Sing to the Moon julkaistiin maaliskuussa 2013. Lokakuussa 2015 Mvula antoi loppuunmyydyn konsertin UMOn ja Helsingin kaupunginorkesterin solistina Musiikkitalossa.
Helsingin Sanomien Ilkka Mattila kutsui Laura Mvulan omintakeista musiikkityyliä ”taidesouliksi”. Paul Lester käytti The Guardian -lehdessä termiä ”gospeldelia”, ilmeisesti sanoista gospel ja psykedelia. Mvula mainitsee musiikillisiksi vaikuttajikseen artistit Jill Scott, Erykah Badu ja Lauryn Hill.
Elämä ja ura
Mvula varttui Birminghamin Selly Park- ja Kings Heath -lähiöissä kolmilapsisen perheen esikoisena. Hänen äitinsä on kotoisin Karibianmeren Saint Kittsin saarelta ja isä Jamaikalta. Mvula ihaili tyttöyhtye Eternalia ja liittyi vuonna 2005 tätinsä perustamaan Black Voices -nimiseen a cappella -yhtyeeseen. Vuonna 2008 Mvula muodosti jazzia ja neo-soulia yhdistävän yhtyeen nimeltä Judyshouse, jossa hän toimi laulusolistina ja laulujen kirjoittajana. Vuonna 2009 Mvulasta tuli Lichfield Community Gospel Choirin johtaja.
Mvula opiskeli Birminghamin konservatoriossa ja säveltämistä Birminghamin yliopistossa. Toimiessaan yläkoulun sijaisopettajana hän alkoi vapaa-aikanaan kirjoittaa lauluja tietokoneella. Hän koosti niistä demotallenteen, josta musiikkituottaja Steve Brown innostui ja ohjasi Laura Mvulan manageri Kwame Kwaten asiakkaaksi.
Mvula solmi levytyssopimuksen Sonyn RCA-levymerkin kanssa  ja julkaisi EP-levyn She marraskuussa 2012. Sitä seurasi maaliskuussa 2013 Steve Brownin tuottama esikoisalbumi Sing to the Moon, joka nousi Britannian albumilistan yhdeksänneksi. Ennen albumia julkaistiin single ”Green Garden”, joka on kunnianosoitus Mvulan kotilähiölle Kings Heathille.
Vuonna 2012 Mvula oli ehdolla BRIT Awards -gaalan kriitikkopalkinnon saajaksi. Seuraavana vuonna hän sijoittui neljänneksi BBC:n Sound of 2013 -äänestyksessä. Lokakuussa 2013 Mvula voitti parhaan naisesiintyjän ja parhaan R&B- ja soulartistin palkinnot MOBO Awards -gaalassa.
Helmikuussa 2013 Mvula esiintyi ensi kertaa televisiossa BBC One -kanavan The Graham Norton Show'ssa kappaleella ”Green Garden”.
Bruce Kessler
Bruce Kessler (s. 23. maaliskuuta 1936) on entinen yhdysvaltalainen F1-kuljettaja.
Amerikan sarjat
Kessler aloitti kilpailu-uransa 16-vuotiaana Jaguar XK120 -autolla urheiluautokilpailuissa Yhdysvalloissa. Vuonna 1956 hän voitti 500-kuutioisten Club of America -mestaruuden. Hän oli myös vuoden 1958 USAC Road Racing Championshipin -luokassa kolmas.
Formula 1
Kessler osallistui yhteen F1-osakilpailuun kaudella 1958, Monacon GP:hen. Hän kuitenkin karsiutui Bernie Ecclestonen yksityistiimin autolla eikä päässyt starttaamaan kilpailuun. Hän oli aika-ajoissa 21. kun kilpailijoita oli 28. Hän ajoi myös sarjaan kuulumattomissa kilpailuissa.
Loukkaantuminen
Vuonna 1959 Kessler joutui Pomonassa vakavaan onnettomuuteen ja vajosi koomaan muutamaksi päiväksi. Onnettomuus päätti hänen kilpa-ajajan uransa.
Ohjaajana
Nykyään Kessler on elokuvaohjaaja. Hän on ohjannut monia TV-sarjoja ja TV-elokuvia.
Gustaf Edvard Mattson
Gustaf Edvard Mattsson (5. syyskuuta 1842 Turku – 9. elokuuta 1916 Helsinki) oli suomalainen merikapteeni, merikoulun johtaja ja valtiopäivämies.
Mattssonin vanhemmat olivat kauppalaivuri Gustaf Mattsson ja Maria Erikintytär. Mattssonin puoliso vuodesta 1872 oli Amelie Brunström (k. 1874). Kemisti, sanomalehtimies ja kirjailija Guss Mattsson (1873-1914) oli heidän poikansa. Gustaf Edvard Mattsson lähti 1856 merille ja suoritti 1861 Turussa perämiehen ja 1864 merikapteenin tutkinnon. Laivanpäällikkönä hän toimi vuoteen 1881 saakka, jolloin hänestä tuli Turun merikoulun opettaja. Koulun vt. johtajaksi hänet nimitettiin 1890 ja vakinaiseksi johtajaksi 1899. Mattsson toimi vuodesta 1881 matkustajalaivojen katsastajana ja vuodesta 1883 Turun satamajohtokunnan jäsenenä ja myöhemmin puheenjohtajana. Hän kuului merivakuutusyhtiö Tritonin perustajiin. Vuonna 1895 hän sai laamanni August Ferdinand Juseliuksen kanssa tehtäväksi laatia ehdotuksen merivahinkojen arvioimiseksi Suomessa. Hän kirjoitti ahkerasti merenkulkuasioista ruotsinkielisiin lehtiin ja julkaisi 1897-1899 teoksen Matrikel för navigationsskolorna i Finland.
Mattsson edusti porvarissäädyssä Turkua valtiopäivillä 1900.
Perillinen (kirjasarja)
Perillinen (Inheritance Cycle, aiemmin Inheritance Trilogy) on yhdysvaltalaisen Christopher Paolinin kirjoittama fantasiakirjasarja, jonka ensimmäinen osa Eragon julkaistiin vuonna 2002 ja uudelleen vuonna 2003. Perillinen kertoo nuoresta Eragonista ja hänen lohikäärmeestään Saphirasta. Tapahtumat sijoittuvat fantasiamaailma Alagaësiaan. Sarjasta on vuoteen 2012 mennessä julkaistu neljä osaa. Sarjan kirjoja on myyty yhteensä yli 41 miljoonaa kappaletta ja niitä on käännetty yli 50 kielelle.
Sarjan ensimmäisen osan pohjalta on tehty elokuva Eragon (2006) ja kirjasarjaan perustuva televisiosarja on kehitteillä.
Suomennokset
Sarjan kaikki neljä osaa on julkaistu suomeksi. Ensimmäinen osa Eragon julkaistiin suomeksi huhtikuussa vuonna 2005 Tero Kuittisen kääntämänä. Esikoinen julkaistiin maaliskuussa vuonna 2006, ja sarjan kolmas teos Brisingr maaliskuussa 2009. Toisen ja kolmannen osan on kääntänyt Tarja Rouhiainen. Neljännen osan suomentaja on Sirkka Aulanko ja julkaisupäivämäärä 16. lokakuuta 2012. Suomeksi kirjoja julkaisee kustannusyhtiö Tammi.
Eragon
Pahan kuninkaan Galbatorix hirmuvaltaisesti hallitsemassa Alagaësiassa 15-vuotias poika Eragon löytää metsästysretkellään sinisen kiven, joka osoittautuu lohikäärmeen munaksi. Munasta kuoriutuu lohikäärme Saphira, jonka Eragon piilottaa metsään. Galbatorixin liittolaisen, pahan Durzan johtamat Ra'zacit hyökkäävät Eragonin kotiin tavoitteenaan saada lohikäärme. Eragonin eno kuolee hyökkäyksessä. Eragon päättää kostaa Ra'zaceille ja lähtee yhdessä Saphiran ja entisen lohikäärmeratsastajan Bromin kanssa kostoretkelle. Ra'zacien löytäminen ei ole helppoa, mutta myöhemmin erään kaupungin ulkopuolella ra'zacit pääsevät yllättämään toverukset. Brom saa veitsen kylkeensä ja kuolee myöhemmin luolassa. Kuvaan astuu myös Murtagh, joka on pakolainen, ja Bromin tappaman Morzanin poika. Eragon menee vardenien luokse ja siunaa siellä tyttövauva Elvan. Vardenien ja Urgalien sota syttyy ja Eragon ja Saphira tempautuvat siihen mukaan. Vardenit lyövät urgalit ja Eragon onnistuu tappamaan varjo Durzan lävistämällä tämän sydämen. Sota kuningas Galbatorixia vastaan on alkamassa.
Esikoinen
Vardenien johtaja Ajihad sekä Murtagh ja kaksoset lähtevät Farthen'durin tunneleihin jahtaamaan urgaleita, mutta Ajihadin surmaavat Farthen'durin sisäänkäynnillä urgalit, ja Murtagh ja kaksoset katosivat. Ajihadin tyttärestä, Nasuadasta, tulee Vardenien uusi johtaja. Eragonille ja hänelle tulee valtaongelmia senaatin kanssa. Eragonin serkulle Roranille tulee ongelmia kun Ra'zacit alkavat vainota häntä. Carvahallin kylä ei kuitenkaan suostu luovuttamaan Rorania Ra'zaceille, joten kylä joutuu konfliktiin ja Roran saa kyläläiset ylipuhuttua lähtemään pois kylästä Selkärankavuoriston yli. Kyläläiset selviävät Selkärankavuoristosta ja jatkavat matkaa laivoilla kohti Surdaa. Myöhemmin he kuulevat että Eragon on lohikäärmeratsastaja. He onnistuvat karistamaan heitä jahdanneet sotilaat ja Ra'zacit.
Tällä välin Eragon on lähtenyt haltoiden luo jatkamaan koulutusta ja hänelle paljastuu että maailmassa on hänen ja Alagaesian pahan kuninkaan Galbatorixin lisäksi vielä yksi ratsastaja, joka alkaa opettaa Eragonia. Eragon saa tietää että hänen siunaus meni pieleen ja Elva joutuu suojelemaan muita onnettomuuksilta. Eragonin koulutus jää kesken, sillä hän sai selville, että Vardenit aikovat ottaa yhteen Valtakunnan kanssa. Eragon saapuu vain hetkeä ennen taistelua. Vaikka Eragon oli saanut lisää koulutusta, hänen voimansa eivät tahtoneet riittää. Roranin ja kyläläisten laiva saapuu aivan taistelun läheiselle joelle. Roran ja muut kyläläiset liittyivät myös taisteluun Vardenien puolelle. Taistelu alkaa jo kääntyä voitoksi, mutta sitten Eragon huomaa toisen ratsastajan, joka ei ole Galbatorix vaan Murtagh, jonka Galbatorix oli pakottanut lupaamaan uskollisuutensa hänelle muinaisella kielellä. Roran tappaa kaksoset, jotka olivat pettureita. Murtagh tappaa kääpiökuningas Hrothgarin. Murtagh ja Eragon taistelevat, mutta kun Eragon on häviämäisillään, hän onnistuu keksimään porsaanreiän Murtaghin lupauksista. Murtagh ei tapa häntä, mutta varastaa hänen miekkansa. Vardenit olivat voittaneet, mutta Eragon hävinnyt. Murtagh paljastaa Eragonille, että he ovat veljekset. Heidän molempien isä on valapatto Morzan ja äiti Selena.
Brisingr
Kirjan alussa Eragon lähtee Roranin kanssa pelastamaan tämän kihlattua Katrinaa ra'zacien kynsistä, heidän piilopaikkansa on salainen, eikä Eragon pysty aistimaan ra'zaceja. Lopulta piilopaikka löytyy Helgrind vuoren kätköistä, Eragon, Roran ja Saphira onnistuvat tappamaan ra'zacit (yhtä lukuun ottamatta) ja lethrblakat. He hakevat Katrinan tyrmästä, mutta Eragonin jättäytyy etsimään pakoon lähtenyttä ra'zacia ja muu seurue lähtee kohti vardenien leiriä. Eragon löytää jäljelle jääneen, lajinsa viimeisen, ra' zacin ja tappaa sen. Eragon löytää myös Katrinan isän, teurastaja Sloanin ja lähettää hänet kohti Ellesmeraa. Eragon vaeltaa takaisin vardenien pariin. Kun Eragon palaa Roran pyytää vihkimään hänet ja Katrinan. Samana päivänä, kun häiden oli tarkoitus olla, hyökkää vardenien kimppuun joukko sotureita, jotka eivät tunne kipua. Joukossa on myös Murtagh lohikäärmeineen. Eragon onnistuu karkottamaan heidät, samalla kun urgalit, kääpiöt, surdalaiset ja vardenit onnistuvat tappamaan valtakunnan soturit. Vardenit kärsivät kovia tappioita taistelun aikana, häät kuitenkin pidetään pian.
Tämän jälkeen Eragon lähtee Farthen Dûriin, vuorelle, jonka sisällä sijaitsee kääpiöiden pääkaupunki Tjornheim. Siellä pidetään kääpiöiden johtajan vaalit, jossa Eragon on mukana kuuluessaan kääpiöiden klaaniin. Tjornheimissä ollessaan joukko mustaan pukeutuneita miehiä hyökkää Eragonin kimppuun ja miltei tappavat hänet. Loppujen lopulta Eragon ja hänen henkivartiansa saavat tapettua muukalaiset, jotka osoittautuvat erään toisen klaanin, Az Sweldn rak Anhûinin alaisiksi. Lopulta pidetään itse vaalit, jonka voittaa Eragonin ystävä, Orik, joka kuuluu saamaan klaaniin kuin Eragon. Vaalien jälkeen Saphira korjaa magiallaan Aryan rikkoman suuren tähtisafiirin. Tämän jälkeen Eragon ja Saphira suuntaavat kohti Ellesmeraan, jossa Eragon takoo itselleen uuden miekan haltiaseppä Rhunonin avustuksella. Miekkaan tarvittavan metallin Eragon saa Menoapuun avulla, kun hän kutsuu puun henkeä Linneaa. Eragon nimeää miekan Brisingiriksi, joka tarkoittaa tulta. Ellesmerassa Eragonille selviää että hänen isänsä ei olekaan Morzan vaan Brom. Kirjan lopussa Oromis ja hänen lohikäärmeensä Glaedr kuolevat kaksintaistelussa Murtaghia vastaan. Eragon saa myös tietää että Galbatorixen voimien salaisuus on lohikäärmeiden eldunarit eli sydänten sydämet.
Perillinen
Kirjan alussa vardenit valloittavat Belatonan. Ihmiskissat liittyvät vardeneihin kuninkaansa Grimrr Puolitassun johdolla. Nasuada lähettää Roranin Aroughsiin kukistamaan kaupungin. Matkan aikana magiankäyttäjä Carn kuolee. Samaan aikaan vardenit matkaavat kohti Dras Leonaa. Käy ilmi, että Murtagh ja hänen lohikäärmeensä Thorn vartioivat kaupunkia, joten kaupungin valloitus osoittautuu pulmalliseksi. Jeod kertoo Eragonille, että kaupungin alle on kaivettu lukuisia tunneleita. Eragon, Arya, Angela, Solembum, ja haltia Wyrden lähtevät tunneleiden kautta kaupungin alle aikeinaan avata portit vardeneille sisältä päin. Samaan aikaan Saphira ja Blödhgarm houkuttelevat Thornin ja Murtaghin pois tieltä. Dras Leonan valloitus onnistuu, mutta yön aikana Murtagh ja Thorn palaavat. Eragon ja Arya eivät ole selvin päin, joten vardenien puolustaminen osoittautuu vaikeaksi. Murtagh sieppaa Nasuadan ja vie tämän Uru'Baeniin. Eragonista tulee vardenien johtaja. Hänestä ja Saphirasta kuitenkin tuntuu, että mahdollisuus voittaa Galbatorix on menetetty. He lähtevät Sielujen Holvin luo Vroengardin saarelle siinä toivossa, että löytäisivät apua.
Vastaanotto
Perillinen-kirjasarja on ollut suosittu. Sarjan kaksi ensimmäistä kirjaa ovat myyneet yhteensä yli 15.5 miljoonaa kappaletta, ja sen kirjoja on käännetty yli 50 kielelle. Kirjasarja on saanut kriitikoilta ristiriitaisen vastaanoton, ja sitä on kritisoitu liioista samankaltaisuuksista esimerkiksi Tähtien sota -elokuvasarjan ja Taru sormusten herrasta -kirjasarjan kanssa.
Elokuvasovitus
Eragonin pohjalta on tehty samanniminen elokuva, joka sai ensi-iltansa vuonna 2006. Sen pääosia esittävät Ed Speleers, Rachel Weisz, Jeremy Irons ja John Malkovich. Elokuva sai sekä kriitikoilta että sarjan faneilta huonon vastaanoton ja siihen oltiin pettyneitä. Elokuva tuotti lopulta noin 250 miljoonaa dollaria ja sen budjetti oli ollut noin 100 miljoonaa dollaria. Huonon menestyksen takia elokuvalle ei tehty jatko-osia.
Televisiosovitus
Vuoden 2022 heinäkuussa uutisoitiin Disneyn kehittelevän kirjasarjaan perustuvaa televisiosarjaa. Paolini on Bert Salken kanssa sarjan vastaava tuottaja ja yksi sen käsikirjoittajista.
Isménia do Frederico
Isménia do Frederico (s. 15. kesäkuuta 1971) on kapverdeläinen entinen pikajuoksija. Hän kilpaili kesäolympialaisissa 1996 Atlantassa ja kesäolympialaisissa 2000 Sydneyssä, mutta putosi molemmilla kerroilla naisten 100 metrin juoksussa ensimmäisellä kierroksella jäätyään eränsä kahdeksanneksi. Do Fredericon henkilökohtainen ennätysaika 100 metrin juoksumatkalla on 12.1 (1997).
Sydneyn kisoissa do Frederico toimi Kap Verden lipunkantajana.
Hr. Ms. De Ruyter (F804)
Hr. Ms. De Ruyter (runkonumero F804) on Alankomaiden kuninkaallisen laivaston De Zeven Provinciën -luokan ohjusfregatti.
Valmistus
Alus tilattiin Royal Scheldeltä Vlissingenistä, missä köli laskettiin 1. syyskuuta 2000. Alus laskettiin vesille 13. huhtikuuta 2002 ja valmistui 22. huhtikuuta 2004.
Palvelus
Alus vieraili 23. syyskuuta 2013 alkaen muutaman päivän Helsingissä ja se oli edelleen palveluksessa 2016.
Etelä-Afrikan lippu
thumb|220px|Etelä-Afrikan lippu 27. huhtikuuta 1994 – thumb|left|Etelä-Afrikan lippu lipputangossa. Etelä-Afrikan lippu on Etelä-Afrikan kansallistunnus vaakunan, moton ja kansallislaulun ohella. Siitä on käytetty myös nimitystä yhtenäisyyden ja toivon lippu. Se otettiin käyttöön 27. huhtikuuta 1994, ensimmäisten vapaiden vaalien ja apartheidin päättymisen jälkeen. Uusi kansallislippu edustaa Etelä-Afrikan uutta demokraattista hallintoa. Lipun suhteet ovat 2:3.
Etelä-Afrikan uudesta lipusta päätettiin helmikuussa 1993 Johannesburgin World Trade Centerissä alkaneessa monipuoluekokouksessa, johon osallistui kaikkiaan 26 eri ryhmittymää. Kokouksessa päästiin lopulta 18. marraskuuta yhteisymmärrykseen uuden perustuslain viimeisistäkin pykälälistä, joissa sovittiin muun muassa maan uudesta lipusta ja kansallislaulusta Nkosi Sikelel' iAfrika, joka laulettiin rinnan vanhan Die Stem van Suid Afrikan kanssa.
Etelä-Afrikan lipun värit ovat kulta, musta, punainen, sininen, valkoinen ja vihreä. Siinä on vaakasuoraan käännettyä y-kirjainta muistuttava kuvio, joka "avautuu" lipputangon suuntaan siten että sinne jää kultareunuksinen musta kolmio. Se on tuttu vuonna 1984 käyttöön otetusta, virallisesta Etelä-Afrikan presidentin tunnuksesta. Lipun ylälaitaan jäävä kiilamainen nelikulmainen tila on valkoisella rajattuna punainen, ja vastaava tila alareunassa myös valkoisella rajattuna sininen. Tämä punavalkosinisyys muistuttaa buureille rakkaasta Alankomaiden lipusta. Tangonpuoleisesta alakulmasta lähtevän haaran ja tangonpuoleisesta yläkulmasta lähtevän haaran yhdistyminen (y:mäinen kuvio) kuvastaa vanhojen traditioiden ja erilaisten voimien yhdistymistä yhteiseen tulevaisuuteen. Y-kuviota ylhäältä ja alhaalta myötäilevät kapeat valkoiset raidat tuovat mieleen brittiväestölle rakkaan Union Flagin. Lippu oli alun perin tarkoitettu vain viisivuotiseksi siirtymäajaksi, mutta sitä pidettiin niin taidokkaana, että se jätettiin pysyväksi. Vaakunallisia lippuja lukuun ottamatta lippu on toinen maailman monivärisimmistä valtion lipuista. Myös Etelä-Sudanin lipussa on kuusi väriä.
Entinen lippu
thumb|220px|Etelä-Afrikan lippu vuosina 1928–1994 thumb|220px|Etelä-Afrikan lippu vuosina 1910–1928
Etelä-Afrikan aikaisempi, vuonna 1928 käyttöön otettu lippu oli alkujaan muodostettu Hollannin Itä-Intian kauppakomppanian lipusta. Kauppakomppanian lipussa oli keskellä kauppakomppanian tunnus, jonka paikalle Etelä-Afrikan lipussa sijoitettiin pienoiskoossa kolme lippua: Yhdistyneen kuningaskunnan lippu (Union Jack), joka sisältyi yleensä muidenkin Kansainyhteisön maiden lippuihin, joskin tässä lipussa se oli ylösalaisin, sekä Oranjen vapaavaltion ja Transvaalin liput, joista Oranjen lippu pystyasennossa. Lippu pysyi sellaisenaan käytössä senkin jälkeen, kun Etelä-Afrikka vuonna 1961 erosi Kansainyhteisöstä.
Danny Kladis
Danny Kladis (10. helmikuuta 1917 Crystal City, Missouri – 26. huhtikuuta 2009 Joliet, Illinois) oli yhdysvaltalainen autourheilija. Hän ajoi Indianapolis 500 -kilpailuissa. Hän osallistui kahdeksaan Indianapolis 500 -kilpailuun kausina 1946, 1949–1952, 1954–1955 ja 1957. Hän pääsi mukaan kilpailuun vain vuoden 1954 kilpailussa, jossa hän jakoi autonsa Spider Webbin kanssa. Hän keskeytti kierroksella 30 bensapumppuongelmiin.
Kladis kilpaili Midget cars -sarjoissa vuonna 1935. Toisen Maailmansodan aikana hän oli taistelulentäjänä Yhdysvaltain armeijassa. Hänet valittiin National Midget Auto Racing Hall of Fameen vuonna 2007.
Kladis oli seitsemän lapsen isä. Hän oli 92-vuotiaana vanhin elävä entinen Indianapolis 500 -kuljettaja.
Jalkapallon A-sarjan kausi 1931
Jalkapallon A-sarjan kausi 1931 oli vuonna 1930 perustetun Mestaruussarjan (1930–1935 A-sarja tai Suomen sarja) toinen kausi. Kaudella 1931 A-sarja pelattiin kahdeksan joukkueen yksinkertaisena sarjana.
A-sarjan ja Suomen mestaruuden voitti HIFK, joka varmisti toisen mestaruutensa kun se voitti toiseksi viimeisessä ottelussa 16. syyskuuta HJK:n Holger Salinin ja Gunnar Åströmin (2) maaleilla 3–2 ja TPS hävisi oman ottelunsa. HIFK voitti kaudella 1931 kaikki seitsemän otteluaan. Viimeiseksi sijoittuneet HJK ja ViPS putosivat B-sarjaan.
Mestaruussarjan maalikuningas kaudella 1931 oli HIFK:n Holger Salin 11 maalilla.
Joukkueet
A-sarjaan osallistui kahdeksan joukkuetta, joista kuusi kaudelta 1930 ja kaksi nousijaa kauden 1930 B-sarjasta. B-sarjan kaksi parasta, Sudet ja HJK, nousivat suoraan. Nousijajoukkueet korvasivat edellisellä kaudella viimeiseksi jääneet IF Stjärnanin ja ÅIFK:n.
Sarjataulukko
Lähde: Jalkapallokirja 1933
(M) = Suomen mestari; (P) = Putoaja
Huom. Jalkapallokirjan 1933 mukaan VPS:n sijoitus oli viides ja KIF:n neljäs, mutta Palloliiton vuosikertomuksen ja sanomalehtien mukaan VPS oli neljäs ja KIF viides.
Suomen mestarit
Lähteet: Jalkapallokirja 1981 ; Pelimiehet. Suomen jalkapallon pelaajatilastot 1930–2006
Joukkueessa pelasivat myös Charles Holmberg (mv, 2/0), Torsten Lindholm (2/1) ja Axel Lindbäck (1/0).
Jouko Innanen
Ristiinassa syntynyt Innanen vietti lapsuus- ja nuoruusvuotensa Lappeenrannassa. Hän muutti Helsinkiin armeijan jälkeen vuonna 1973 ja opiskeli iltakoulussa ylioppilaaksi. Lisäksi Innanen työskenteli elokuvateattereiden koneenhoitajana ja Yleisradion filmiarkistoapulaisena sekä filmitarkkailijana. Vuonna 1976 Innanen alkoi opiskella arkkitehdiksi Teknillisessä korkeakoulussa. Hän työskenteli opiskeluaikana muutamissa arkkitehtitoimistoissa.
Opinnot kuitenkin jäivät pilapiirtämisen ja sarjakuvien kiinnostaessa enemmän. Innanen voitti vuonna 1973 Sarjis-lehden sarjakuvakilpailun luomallaan sarjakuvalla Yrkki Yksinäinen. Sen pohjalta syntyi Into, joka alkoi ilmestyä Länsiväylässä vuonna 1981. Ensimmäisen pilapiirroksensa Innanen piirsi Länsiväylään samana vuonna. Vuonna 1984 hän alkoi piirtää Uuteen Suomeen ja Iltalehteen. Vuonna 1987 Innanen siirtyi freelanceriksi ja muutti Mikkeliin. Vuonna 1992 hänet valittiin Vuoden mikkeliläiseksi ja vuonna 1997 hänelle myönnettiin Onni V. Tuiskun säätiön juhlavuoden apuraha. Innanen saattoi piirtää jopa kolme pilapiirrosta päivässä eri lehtiin. Saavutettuaan eläkeiän hän piirsi tammikuusta 2016 alkaen ainoastaan Iltalehteen. Vuonna 2018 hän sai sairaskohtauksen, josta ei enää toipunut.
Innanen asui Sulkavalla entisessä kyläkoulussa.
Jauhiaiset
Jauhiaiset (Aleyrodoidea) ovat nivelkärsäisten (Hemiptera) lahkoon kuuluva yläheimo, johon kuuluu ainoastaan yksi heimo, Aleyrodidae. Tyypillinen laji on ansarijauhiainen (Trialeurodes vaporariorum), joka on kasvihuoneviljelyssä merkittävimpiä tuhohyönteisiä.
Lajit Suomessa
Suomesta on tavattu 13 jauhiaislajia, joista kahta tavataan ainoastaan kasvihuoneissa Yksi laji on vuoden 2010 kansallisessa uhanalaisarvioinnissa luokiteltu puutteellisesti tunnetuksi (DD).
Suomen 1. divisioona (1918–1939)
1. divisioona oli Suomen puolustusvoimien yhtymä, joka perustettiin sisällissodan päätyttyä ja se lakkautettiin talvisodan alettua, jolloin divisioona muodosti suojajoukkojen 1. prikaatin.
Historia
Divisioonan perustamisesta annettiin määräys 8. kesäkuuta 1918, jolloin sen muodostajaksi määrättiin eversti Birger Åkerman. Sen tehtäväksi määrättiin Helsingin, Suomenlinnan ja Santahaminan vartiointi.
Divisioonan vahvuudeksi määritettiin kolme jalkaväkirykmenttiä: Suomen valkoinen kaarti, Karjalan kaartin rykmentti ja Helsingin jalkaväkirykmentti. Kussakin rykmentissä piti olla neljä pataljoonaa (perustettaessa vain kolme), tiedonanto- ja miinanheittäjäkomppania. Divisioonaan kuuluisi lisäksi pioneeripataljoona n:o 1, Uudenmaan rakuunarykmentti n:o 1 ja tykistörykmentti n:o 1.
Åkermanin käytössä olivat jo perustettujen rykmenttien lisäksi sodan aikaiset ja edelleen kotiuttamatta olevat Loviisan, Varsinais-Suomen ja Pohjois-Pohjanmaan rykmentit, joilla piti täydentää jo olemassa olevia rykmenttejä.
Helsingin vartiopataljoonasta muodostettiin 21. syyskuuta 1918 Helsingin etappipataljoona, joka liitettiin divisioonaan. 23. elokuuta divisioonan rykmentit nimettiin uudelleen Valkoisen kaartin rykmentiksi, Itämeren jalkaväkirykmentti 1:ksi. Elokuun lopulla siirrettiin Karjalan kaartin rykmentti 2. divisioonaan, josta siirrettiin rykmentin tilalle Porin jalkaväkirykmentti 2 (entinen jääkärirykmentti 2).
Uuden asevelvollisuuslain myötä miesvahvuus kasvoi ja perustettiin uusi Keski-Suomen rykmentti, joka liitettiin divisioonaan. Perustetun rykmentin kantajoukkona oli Savon jääkärirykmentin I pataljoona, joka siirrettiin Hämeenlinnaan. Sen tuli irtautua rykmentistään 25. maaliskuuta 1919 mennessä ja uuden rykmentin oltava luotuna toukokuun loppuun mennessä.
Porin jalkaväkirykmentti 2 siirrettiin 3. divisioonaan. Muiden divisioonien välisten siirtojen jälkeen oli kussakin divisioonassa alun perin suunnitellut kolme rykmenttiä. Samalla päätettiin antaa joukko-osastoille täydennysmaakuntansa mukaiset nimet.
Venceslaus Ulricus Hammershaimb
thumb|V. U. Hammershaimb.