cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Karla Homolka
Tuomio
Homolka jätti aviomiehensä 1993, kun tämä pahoinpiteli hänet erittäin pahasti sairaalahoitoa vaativaan kuntoon. Ensiavussa työskennellyt lääkäri kuvaili Karlan vammoja "pahimmaksi vaimonhakkaamistapaukseksi, jonka olen koskaan nähnyt". Homolkan molemmat silmät olivat mustana sekä pään takaosaan kohdistuneista iskuista aiheutunut verenpurkautuma vasemmassa silmässä; iskut olivat saaneet aivot painautumaan kallon etuosaan. Otsassa oli ruhje, kaulassa ja käsissä lukuisia mustelmia. Paha turvotus oli levinnyt 75% jalkoihin, ja alkoi reiden puolivälistä alaspäin. Lisäksi jalat olivat mustelmilla, ja oikean polven yläpuolella oli ruuvimeisselin aiheuttama pistohaava.
Lopulta pariskunta pidätettiin. Homolka keskusteli asianajajansa kanssa mahdollisuudesta käyttää "pahoinpidellyn vaimon" puolustusta, mutta he hylkäsivät sen mahdottomana. Niinpä he yllättyivät syyttäjän ehdottaessa, että Karla on mahdollisesti pahoinpidelty osapuoli. Karlalle tarjottiin alennettua vankilatuomiota, mikäli hän todistaisi aviomiestään vastaan. Karla suostui, ja hänet tuomittiin 2x12 vuoden vankeusrangaistukseen kahdesta taposta, jotka hänen tulisi toditustaan vastaan istua yhtäaikaisesti. Bernardo tuomittiin elinkaudeksi vankeuteen ilman ehdonalaisen mahdollisuutta.
Muita uhreja
On epäilty ja pidetty todennäköisenä, että Bernardolla ja Homolkalla olisi ollut muitakin uhreja. Poliisi löysi kotietsinnöissä uutisleikkeen, joka kertoi Havaijilla tapahtuneesta väkivaltaisesta raiskauksesta. Pariskunta oli tuolloin lomailemassa Havaijilla. Molempien osavaltioiden poliisiviranomaiset ovat varmoja Bernardon syyllisyydestä, mutta tapausta ei koskaan viety syyteharkintaan luovutuksen hankaluudesta johtuen. Poliisin mukaan tämän artikkelin leikkaaminen, raiskauksen tekotapa sekä ajankohta Bernardon ja Homolkan loman yhteydessä viittaavat siihen, että tekijät voivat olla samoja.
Robert Baltovich oli tuomittu 22-vuotiaan Scarboroughilaisen Elizabeth Bainin murhasta vuonna 1990 vankeuteen, ja nyt hänen asianajajansa väittävät Bernardon olevan syyllinen tytön kuolemaan. Kanadan televisio seuraa tapauksen edistymistä tiiviisti. Todistajien mukaan Bain nähtiin hieman ennen katoamistaan vaalean miehen seurassa. Bernardon ja Bainin välillä on paljon muitakin yhteyksiä, mutta kanadalainen julkaisukielto estää tämän tiedon levittämistä. 2. joulukuuta 2004 Ontarion valitustuomioistuin määräsi Baltovichille uuden oikeudenkäynnin esitettyjen todisteiden perusteella. Vuonna 1998 kirjailija Derek Finkle julkaisi kirjan No Claim to Mercy, jossa esitettiin todisteita Bernardoa vastaan.
Julkaisukielto
Kiellon julkistamisen jälkeen useat henkilöt julkaisivat paljon kiellettyä materiaalia, sekä runsaasti virheellistä tietoa. Suurin osa kiellon rikkomisista tapahtui uutisryhmässä alt.fan.karla-homolka.
Vankeus
Ainakin seitsemän eri psykologia arvioi Karla Homolkaa hänen vankeutensa aikana, ja kaikki totesivat hänen kärsivän vakavasta kliinisestä masennuksesta, hakatun vaimon syndroomasta sekä post-traumaattisesta stressistä. Homolka sai vankilassa hoitoa kaikkiin ongelmiinsa.
Homolkan tapausta arvioinut ehdonalaislautakunta sanoi Karlan olevan psykopaatti, mutta kenelläkään jäsenistä ei ole psykiatrian tutkintoa. Yksikään Homolkaa arvioinut psykologi tai psykiatri ei ole todennut Karlan olevan psykopaatti. Mikäli ammattilainen on käyttänyt tätä termiä, mielipiteen perusteena on poikkeuksetta tapausselostukset, puhtaaksikirjoitetut haastattelut, videodokumentit ja uutisleikkeet.
Homolka vapautettiin 4. heinäkuuta 2005. Hän synnytti pojan vuonna 2007.
Marina Hillo
Marina Hillo on hahmo Roald Dahlin kirjassa Jali ja suklaatehdas ja siitä tehdyssä vuoden 1971 elokuvassa sekä elokuvan uusimmassa, samannimisessä, versiossa. Uusimmassa elokuvassa joka tehtiin vuonna 2005 Marinaa näyttelee Julia Winter. Vanhemmassa elokuvaversiossa Marinaa näyttelee Julie Dawn Cole.
Kirjassa Marina on kuvattu pilalle hemmotelluksi tytöksi, joka saa aina kaiken minkä tahtoo. Hän asuu rikkaan perheensä kanssa uusimman elokuvan mukaan Buckinghamshiressa suuressa hienostotalossa. Hänen isänsä Henry Salt omistaa pähkinäyrityksen. Kun Marina halusi kultaisen pääsylippunsa, hänen isänsä osti satoja tuhansia Wonkan suklaalevyjä ja antoi pähkinänkuorija-työläistensä avata käärepaperit. Kesti kolme päivää eikä lippua löytynyt ja Marina kävi entistäkin kärsimättömämmäksi, joten hänen isänsä lupasi jatkaa etsimistä kunnes lippu löytyisi. Lopulta neljännen päivän aamuna kultainen lippu löytyi. Kun Marina sai lippunsa, hän ei edes kiittänyt ja pyysi toista ponia. Marinalle kävi kuitenkin huonosti tehdaskierroksella, sillä pähkinäsalissa hän putosi roskakuiluun, joka vei suureen polttouuniin. Onneksi polttouuni olikin rikki ja hän putosi kuilun pohjalle kolmen viikon roskien päälle.
Port Alfred
Ilmasto
Port Alfredissa on Köppenin ilmastoluokituksen mukaan lauhkea meri-ilmasto. Vuoden ympäri on sateista, kesäisin on lämmintä ja talvisin leudompaa. Vuoden keskilämpötila on noin 18 °C ja keskimääräinen sademäärä 570 millimetriä. Tammikuu on lämpimin kuukausi. Silloin vuorokauden keskilämpötila on noin 21 °C. Viilein kuukausi on heinäkuu, jolloin keskilämpötila on noin 16 °C. Sateisin kuukausi on lokakuu, jolloin sataa keskimäärin noin 60 millimetriä. Elokuu puolestaan on kuivin kuukausi. Silloin keskimääräinen sadanta on 37 millimetriä.
Juan (jalkapalloilija)
Juan Silveira dos Santos, pelaajanimeltään Juan, (s. 1. helmikuuta 1979 Rio de Janeiro, Brasilia) on brasilialainen jalkapalloilija, joka edustaa Brasilian Série A:ssa pelaavaa Flamengoa.
Juan aloitti ammattilaisuransa vuonna 1996 Flamengossa. Hän edusti seuraa peräti seitsemän kauden ajan, kunnes siirtyi kaudeksi 2002–03 saksalaiseen Leverkuseniin. Kesällä 2007 hän siirtyi AS Romaan, jossa pelasi viisi vuotta. Heinäkuussa 2012 Juan siirtyi ilmaisella siirrolla kotimaansa pääsarjaan Internacionalin riveihin. Juan teki paluun kasvattaja seuraansa Flamengoon tammikuun ensimmäinen päivä 2016 ilmaisella siirrolla.
Brasilian maajoukkueessa Juan debytoi kesällä 2001 Perua vastaan pelatussa ottelussa. Yhteensä hän on pelannut 57 maaottelua ja tehnyt niissä neljä maalia (tilanne 16. heinäkuuta 2007). Juan oli voittamassa Copa Américaa vuosina 2004 ja 2007 ja Maanosaliittojen cupia vuonna 2005.
Rikospoliisi Maria Kallio
Rikospoliisi Maria Kallio on vuonna 2003 MTV3:lla esitetty suomalainen televisiosarja. Sarja koostuu neljästä tarinasta, jotka perustuvat Leena Lehtolaisen samannimisiin kirjoihin. Tarinat ovat Kuolemanspiraali, Tuulen puolella, Ennen lähtöä ja Luminainen. Sarjan päähenkilöä Maria Kalliota esittää Minna Haapkylä.
Suomen kuningas (albumi)
Suomen kuningas on Jukka Takalon studioalbumi, joka julkaistiin 15. huhtikuuta 2016.
Rikospoliisi Maria Kallio
Sarjan avausjakso keräsi yli 1,7 miljoonaa katsojaa, ja muitakin jaksoja katsoi keskimäärin 1,3 miljoonaa katsojaa. Sarja uusittiin ensimmäisen kerran maanantai-iltaisin 16.5-8.8.2005 ja toisen kerran sunnuntai-iltaisin 3.5.–26.7.2009. Tarinat on julkaistu myös DVD:nä.
Elisabeth Schumann
thumb|right|Elisabeth Schumann
Elisabeth Schumann (13. kesäkuuta 1885 Merseburg, Saksa – 23. huhtikuuta 1952 New York, New York, Yhdysvallat) oli saksalaissyntyinen, Yhdysvaltoihin asettunut ja maan kansalaisuuden vuonna 1944 saanut ooppera- ja konserttilaulaja. Hän oli äänialaltaan sopraano. Schumann tuli tunnetuksi yksinlaulujen sekä Wolfgang Amadeus Mozartin ja Richard Straussin musiikin tulkitsemisesta.
Schumann teki debyyttinsä Hampurin oopperassa vuonna 1910 ja pysyi seurueessa vuoteen 1919. Ensimmäisen esiintymisensä New Yorkissa hän teki vuonna 1914 tulkitsemalla Sophien roolin Richard Straussin Ruusuritarin esityksessä Metropolitan-oopperassa. Vuonna 1919 Schumann liittyi Wienin oopperaan, jossa hän lauloi, kunnes poistui maasta Anschlussin ajamana vuonna 1938. Schumann kiersi Yhdysvalloissa Richard Straussin kanssa vuonna 1921 ja piti konsertteja säveltäjän itsensä säestyksellä.
Vuonna 1924 Schumann teki ensimmäisen esiintymisensä Lontoossa. Hän tulkitsi Covent Gardenissa jälleen Sophien roolin. Sophie on pysynyt roolina, johon Schumannin nimi on voimakkaimmin yhdistetty. Schumann kuitenkin menestyi myös Mozartin roolien ja Franz Schubertin yksinlaulujen esittäjänä. Asetuttuaan Yhdysvaltoihin hän opetti Philadelphian Curtis Institute of Musicissa. Schumann oli naimisissa kapellimestari Karl Alwinin kanssa. Hänen teoksensa German Song julkaistiin Lontoossa vuonna 1948.
Jääkiekko talviolympialaisissa 1988
Jääkiekko oli vuoden 1988 talviolympialaisten ohjelmassa. Turnaukseen osallistui 12 joukkuetta. Ne olivat isäntämaa Kanada, loput 7 maailmanmestaruuskilpailujen A-sarjan joukkuetta ja kolme parasta B-sarjan joukkuetta. Lisäksi B-sarjan neljäs ja C-sarjan voittaja pelasivat karsinnan, jonka voittaja pääsi turnaukseen.
Neuvostoliitto saavutti turnauksessa seitsemännen jääkiekon olympiavoittonsa ja nousi mitalitaulukon ensimmäiseksi ohi Kanadan. Suomi nousi hopealle voittamalla loppusarjan viimeisessä ottelussa jo turnausvoiton varmistaneen Neuvostoliiton. Mitali oli Suomen jääkiekkomaajoukkueelle ensimmäinen arvoturnauksessa, mikäli Euroopan-mestaruuskilpailuja ei huomioida.
Turnauksessa joukkueet jaettiin kahteen alkulohkoon, joiden kolme parasta eteni loppusarjaan. Alkusarjan keskinäiset ottelut jäivät voimaan loppusarjassa. Alkulohkojen neljänneksi sijoittuneet pelasivat yhden ottelun 7. sijasta, viidenneksi sijoittuneet 9. sijasta ja kuudenneksi sijoittuneet 11. sijasta. Turnaukseen sai ensimmäistä kertaa osallistua myös ammattilaispelaajia. Kanadan joukkueessa pelasi seitsemän NHL-pelaajaa.
Puolan Jaroslaw Morawiecki jäi kiinni dopingin käytöstä Ranskaa vastaan käydyn alkusarjan ottelun jälkeen. Puola menetti ottelusta saamansa kaksi pistettä sekä ottelun maalieroksi merkittiin 0–2 Ranskan hyväksi. Tšekkoslovakia sijoittui turnauksessa kuudenneksi, mikä oli sen huonoin sijoitus olympiaturnauksessa sitten vuoden 1928.
Suomi turnauksessa
Turnauksessa Suomea valmensi Pentti Matikainen apuvalmentajanaan Hannu Jortikka. Suomella oli joukkueessaan enemmän arvokisamitalisteja kuin koskaan aikaisemmin, sillä erittäin monella pelaajalla oli nuorten tai poikien maailmanmestaruusmitaleita. Moni jääkiekkoasiantuntija ei kuitenkaan uskonut Suomen yltävän mitaleille Calgaryn-turnauksessa. Ensimmäisessä ottelussaan Suomi hävisikin yllättäen Sveitsille maalein 2–1, mutta voitti jo seuraavassa ottelussaan Ranskan ylivoimaisesti lukemin 10–1. Suomen Reijo Mikkolainen teki hattutempun ottelussa Ranskaa vastaan. Hän oli pitkään viimeisin suomalaispelaaja, joka on tehnyt olympialaisissa hattutempun, kunnes Sakari Manninen teki hattutempun Slovakiaa vastaan Suomen ensimmäisessä ottelussa Pekingin olympialaisissa vuonna 2022.
Jääkiekon suurmaista Suomi kohtasi ensimmäisenä Kanadan. Ottelu päättyi Suomen 3–0-voittoon. Ottelun kaksi ensimmäistä maalia teki Erkki Laine, joka ei ollut aikaisemmin juuri tehnyt maaottelumaaleja. Ottelussa nollapelin pelasi Jarmo Myllys, jonka kypärän ristikon Kanadan joukkue vaati mitattavan kolmannessa erässä. Ristikon silmikot olivatkin liian leveät, ja tästä tuomittiin kahden minuutin rangaistus. Suomen valmennuksen Hannu Jortikka ja Kanadan Dave King ottivat yhteen asian johdosta.
Toisen suurmaa nkanssa Suomi pelasi 3–3-tasapelin, kun se kohtasi Ruotsin. Ottelun 3–3-tasoituksen teki Suomen joukkueen kapteeni Timo Blomqvist, vaikka hän oli tehnyt aikasemmin varsin vähän maaleja maajoukkueessa. Tämän jälkeen Suomi voitti helposti Puolan ja Länsi-Saksan ja kansainvälinenkin ilmapiiri alkoi kallistua sen puolelle, että Leijonat yltää mitaleille. Suomi kuitenkin hävisi kolmannelle suurmaalle Tšekkoslovakialle lukemin 5–2.
Kultansa jo varmistanut Neuvostoliitto oli Suomen viimeinen vastustaja. Suomalaispelaajat huomasivat, että Neuvostoliitto ei kamppaillut ottelun voitosta täysin voimin, joten Leijonat käytti tilaisuuden hyväkseen. Ottelun voittomaalin 2–1-voittomaalin teki Erkki Lehtonen, ja Suomen maalivahtina pelasi Jukka Tammi.
Joukkueet
Lohko A
Lohko B
Lohko A
Ottelujen alkamisajat paikallisia aikoja
* Doping-tapauksen takia Puola menetti ottelusta saamansa pisteet ja sen maalieroksi kirjattiin 0–2.
Forssa
Forssa on lounaishämäläinen Suomen kaupunki, joka sijaitsee Kanta-Hämeen maakunnan länsiosassa. Kaupunki on Forssan seutukunnan keskuspaikka. Forssan naapurikunnat ovat lännessä Jokioinen, idässä ja etelässä Tammela, pohjoisessa Humppila ja Urjala. Forssan seutukuntaan kuuluvat Forssan kaupungin lisäksi Jokioinen, Tammela, Humppila ja Ypäjä. Kanta-Hämeen kolmesta kaupungista Forssa on pienin noin 0 asukkaallaan, ja Suomen kuntien joukossa Forssa on väkiluvun perusteella mitattuna 0:nneksi suurin. Väestö on keskittynyt kaupungin hallinnollisen alueen eteläosassa sijaitsevaan Forssan keskustaajamaan, joka ulottuu myös Jokioisten ja Tammelan kuntien alueelle. Kaupungin pohjoisosissa entisen Koijärven kunnan alueella on harvaa maaseutuasutusta.
Forssan pinta-ala on 0 neliökilometriä ja keskimääräinen on väestötiheys noin 0 asukasta neliökilometriä kohti. Vesistöjen osuus pinta-alasta on pieni, mutta tärkeän elementin kaupunkikuvassa muodostaa Loimijoki, jonka alkupäässä kaupunki sijaitsee. Muita merkittäviä vesistöjä ovat osittain Forssassa sijaitseva Kaukjärvi ja vihreän liikkeen syntypaikkana tunnettu Koijärvi.
Forssa kasvoi ja kehittyi 1800-luvulla tekstiiliteollisuuden kasvun myötä. 1900-luvun puolella kaupunki kasvoi tuskin lainkaan maailmansotien välisenä aikana. Uusi kasvujakso alkoi 1960-luvulla rakennusteollisuuden vauhdittamana. Suurimmillaan Forssan asukasluku oli 1980-luvun puolivälissä, jolloin kaupungissa oli kahden vuoden ajan vähän yli 20 000 asukasta. Sittemmin kaupungin kasvu pysähtyi teollisuuden alkaessa supistaa toimintojaan. Vuoteen 1994 mennessä asukasluku laski muutamilla sadoilla, mutta sen jälkeen väestön väheneminen kiihtyi. Vuoden 2005 loppuun mennessä Forssa oli menettänyt huippuvuosiin nähden yli 2 000 asukasta. Vuonna 2008 kaupungin väkiluku kasvoi ensimmäistä kertaa sitten vuoden 1993. Vuoden 2010 jälkeen asukasluku on jälleen laskenut ollen vuonna 2016 noin 17 300. Nykyisin elintarviketeollisuus on merkittävä työllistäjä.
Forssan sijaintia Helsinki–Turku–Tampere-kolmion keskellä pidetään joskus ihanteellisena, sillä asiointimatkat maan suurimpiin kaupunkeihin sujuvat nopeasti. Etäisyys Helsinkiin on 110, Tampereelle 87 ja Turkuun 88 kilometriä.
Historia
Forssan kehitys teollisuustaajamaksi alkoi, kun tehtailija Axel Wilhelm Wahren perusti vuonna 1847 Loimijoen varrelle kehräämön. Nykyään Forssan teollisuusyhdyskunta on määritelty yhdeksi Suomen valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.
Vuonna 1903 Forssassa järjestettiin Suomen Työväenpuolueen puoluekokous, niin kutsuttu Forssan kokous, jossa otettiin käyttöön uusi nimi Suomen Sosialidemokraattinen Puolue ja hyväksyttiin uusi puolueohjelma.
Itsenäisenä kuntana Forssa syntyi vuonna 1923, kun se irrotettiin Tammelan kunnasta omaksi kauppalakseen. Kaupunginoikeudet Forssa sai vuonna 1964. 1990-luvun alun lama koetteli Forssaa pahoin, mistä seurauksena oli talousongelmia ja edelleenkin korkeana pysyttelevä työttömyys.
Vaakuna
pienoiskuva|187x187px|Forssan vaakuna vuosina 1947–1962. Kaupungin nykyisen vaakunan on suunnitellut Olof Eriksson vuonna 1962. Sen heraldinen selitys kuuluu: Sinisessä kentässä hopeinen vesiratas. Tunnus kuvaa vesivoimaa ja kaupungin halki virtaavaa Loimijokea. Vaakuna vahvistettiin 29. elokuuta 1962.
Väestö
pienoiskuva|Forssan tori 30.12.2015
Forssan väestönkehitystä vuosina 1847–1990 on tarkasteltu Lounais-Hämeen kotiseutu- ja museoyhdistyksen vuosikirjassa vuodelta 1995 ja Risto O. Peltovuoren kirjoittamassa vuonna 1993 julkaistussa teoksessa Forssan historia. Vuonna 1923 tapahtuneen itsenäistymisen jälkeen vuonna 1925 Forssan väkiluku oli 7 681. Väkiluvun kehitys oli vaatimatonta vuoteen 1945 saakka; silloin asukkaita oli 8 045. Tämän jälkeen väkiluvun kasvu nopeutui: 9 000 asukasta ylittyi vuonna 1952, 10 000 asukasta vuonna 1957, 11 000 asukasta vuonna 1962, 12 000 asukasta vuonna 1966 ja vuoden 1968 13 157 asukasta ylittivät 13 000 rajan. Koijärven liittäminen Forssaan seuraavana vuonna 1969 nosti asukasluvun yli 15 000:n. Vuonna 1971 liitettiin vielä Tammelasta Forssaan 9 neliökilometrin kokoinen Lempään alue, jonka myötä kaupunki sai noin sata uutta asukasta.
Forssa kasvoi nopeasti 1970-luvulla, mutta 1980-luvun puolivälissä kaupungin kasvu pysähtyi. Suurimmillaan kaupungin väkiluku oli 20 074 henkeä vuoden 1985 lopussa. 1990-luvun puolivälin jälkeen kaupungin ja koko seutukunnan väkiluku alkoi laskea nopeasti. Vuosina 2005–2010 väkiluku tasaantui noin 17 900 asukkaaseen, mutta kääntyi sen jälkeen jälleen laskuun ollen vuoden 2016 lopussa noin 17 300. pysty|pienoiskuva|[[Forssan kirkko.]]
90 prosenttia Forssan väestöstä asuu kaupunkimaisesti Forssan keskustaajamassa, jossa asutus on tiheintä. Maaseutumaisilla alueilla Forssan keski- ja pohjoisosissa sekä väkiluku että väestötiheys jäävät alhaisiksi. Forssan keskustaajama ulottuu myös Jokioisten ja Tammelan kuntien alueelle. Forssan osuus koko seutukunnan väestöstä on hieman yli puolet.
Forssan tehdasyhdyskunnan väestökeskittymät olivat Kalliomäen puutaloalue Loimijoen pohjoispuolella sekä Vanhan Kuhalan, Uudenkylän ja Yliskylän puutaloalueet joen eteläpuolella. Tämän Forssan historiallisen keskuksen ympärille on vuosikymmenten mittaan rakennettu uusia kaupunginosia. Viksbergin kerrostalolähiö rakennettiin pääosin 1970-luvulla ja Tölön 1970- ja 1980-luvuilla, mutta niiden väestö on ollut laskusuunnassa. Viime aikoina väestö on kasvanut lähinnä uusien omakotitalojen rakentamisen myötä kaupungin laidoilla ja keskustassa elpyneen kerrostalorakentamisen myötä.
Forssan asukkaista kuului vuoden 2011 lopussa 0–14-vuotiaiden ikäryhmään 13,5 prosenttia, 15–64-vuotiaiden ikäryhmään 63,2 prosenttia ja yli 64-vuotiaita oli 23,3 prosenttia väestöstä. Pitkällä tähtäimellä lasten määrä ja osuus ovat vähentyneet huomattavasti. Vanhukset ovat sekä määrältään että osuudeltaan ainoa kasvava ikäryhmä. Lasten osuus alitti vanhusten osuuden vuonna 1997.
Eniten lapsia asuu keskustaajama-alueen reunalla uusilla pientaloalueilla. Vanhusten osuus on suurimmillaan Korkeavahassa ja Keskustassa, joissa 64 vuotta täyttäneitä on yli 40 % asukkaista.
Vuosina 1980–2010 Forssan kielijakauma on pysynyt melko vakaana. Suomenkielisten absoluuttinen määrä on laskenut noin 1 900 hengellä, mutta suhteellinen osuus on laskenut vain vähän 99,6 prosentista 97,1 prosenttiin. Ruotsinkielisten määrässä on laskenut noin kolmanneksella. Huomattavin kasvu on muita kuin suomea ja ruotsia puhuvien ryhmässä, jonka koko on monikertaistunut.
Seurakunnat
Valtaosa forssalaisista kuuluu Suomen evankelis-luterilaiseen kirkkoon. Vuoden 2011 lopussa kirkkoon kuului 14 678 forssalaista, mikä vastaa 82,3 prosentin osuutta kaupungin asukkaista. Muut 3 155 kaupunkilaista kuuluvat joko ortodokseihin, muihin uskontokuntiin tai ovat kirjoilla väestörekisterissä.
Vuoden 2018 aluejaon mukaan Forssassa on Suomen evankelis-luterilaisen kirkon Forssan seurakunta. Entinen Koijärven seurakunta on liitetty Forssan seurakuntaan 2007. Kaupungissa on Hämeenlinnan ortodoksiseen seurakuntaan kuuluva toimintakeskus, Jehovan todistajien valtakunnansali, helluntaiseurakunnan Saalem-kirkko ja vapaaseurakunnan toimintaa. Vapaakirkko toimii Forssa-yhtiön rakennuttamassa Kerholana tunnetussa rakennuksessa. Forssassa on myös vapaa-ajattelijoiden hautausmaa.
Suomen helluntaikirkon jäsenseurakunnista Forssassa toimii Forssan helluntaiseurakunta Vapaakirkon jäsenseurakunnista toimii Forssan vapaaseurakunta.
Maantiedettä
pienoiskuva|Kalliomäen puutaloaluetta.
Vuodet 1847–1946
Forssan ensimmäiset suunnitellusti rakennetut alueet olivat Wahreninkatu ja Viksbergin pytingit. Kalliomäki linjoineen syntyi 1870-luvulta lähtien Wahrenin määrättyä alueelle asemakaavan. Kalliomäen ohella Forssan vanhimpiin asuinalueisiin kuuluvat Vanha Kuhala Loimijoen eteläpuolella, Uusikylä Rautatienkadun ja Räynynojan välissä sekä Yliskylä eli Ameriikka hieman Uudestakylästä länteen.
Helga Keräsen vuodelta 1930 olevassa tutkimuksessa silloinen Forssan kauppala on jaettu kymmeneen fysiognomiseen alueeseen, jotka olivat Kalliomäen alue, Hämeentien suurasumusalue, Puiston alue, Forssan tehdasalue, Viksbergin tehdasalue, Forssan liikekeskus, Keski-Forssan pienasumusalue, ”Amerikka” ja Yliskylän uutisasumusalue. Tämä jaottelu koski vain Forssan tiheästi rakennettuja alueita, eikä ympärillä olevia maaseutumaisempia alueita.
Vuoteen 1946 tultaessa tiheän puutaloasutuksen alue oli melko suppea verrattuna nykypäivän taajamoituneen alueen kokoon. Suurin osa nykyisistä asuinalueista oli peltoa. Edellä mainittujen alueiden lisäksi asutusta oli Kekkalassa, jonkin verran Pispanmäessä ja lisäksi joitakin rakennuksia Viksbergin kartanon mailla. Rantalanmäen rakentaminen oli tässä vaiheessa jo aloitettu.
1950-luvulta 1980-luvulle
Kerrostaloja alettiin rakentaa Kartanonkadun ja Forssan torin ympäristöön sekä Viksbergiin 1960-luvulla. Monet vanhat puutalot saivat vähitellen väistyä uudisrakentamisen tieltä. Jälkeenpäin monien rakennusten purkamista on arvosteltu. Ehkä tunnetuin purettu rakennus on Säästöpankinkadun ja Hämeentien kulmassa sijainnut Piparkakkutalo. Kerrostalojen rakentaminen jatkui myös 1970-luvulla, jolloin aloitettiin Tölön rakentaminen, rakennettiin punatiilisiä kerrostaloja Pekolanraitille sekä jatkettiin Viksbergin rakentamista.
Pientaloalueet levittäytyivät vähitellen kaupungin reunoilla. Talsoilan jälkeen rakennettiin omakotitaloja pohjoisessa Lamminrantaan, Ojalanmäkeen, Kaikulaan ja Vieremään. Paavolan rakentaminen aloitettiin 1980-luvulla ja alue on nykyään lähes täyteen rakennettu. Paavolassa järjestettiin myös asuntomessut vuonna 1982.
1990-luvulta nykypäivään
Forssan laajentuminen on ollut melko hidasta, koska väkiluvun laskiessa uusien asuntojen kysyntä ei ole kovin suurta. Uusia omakotitaloja on kuitenkin rakennettu. Eniten uusia taloja on kaupungin itäosissa Kuustossa, jonkin verran myös Pikkumuolaassa ja Paavolassa sekä Vieremän luoteisosassa. Keskustaan on parin viime vuoden aikana rakennettu uusia kerrostaloja etenkin Makasiinirantaan.
Vesistöt
Vesistöjä on Forssan pinta-alasta vain 4,61 km², mikä on 1,8 % kokonaispinta-alasta. Keskustaajaman alueella ainoat vesistöt ovat idässä osa Kaukjärveä, kaupungin halki virtaava Loimijoki, siihen laskeva, lähes umpeenkasvanut Loimalammi sekä Linikkalanlammi Linikkalassa ja Mäkilammi Vieremässä. Lähialueen suurin järvin on Tammelan puolella sijaitseva Pyhäjärvi.
Forssan haja-asutusalueen keskiosien halki virtaa Loimijoen sivujoki Jänhijoki, jonka latvavesiin kuuluvat myös pohjoisempana lähellä Tammelan rajaa sijaitsevat, Tammelan Mustialan takamaiden pienten metsäjärvien ketjuun liittyvät Kiimalammi ja Luolalammi.
Haja-asutusalueen pohjoisosassa on Koijärven lintujärvi. Siitä alkaa Matkun ohi pitkin Jokioisten ja Humppilan rajaa länteen virtaava Loimijoen suurin sivujoki Koijoki (tunnetaan myös nimillä Kojonjoki tai Koenjoki). Tämän joen toinen latvajärvi on Valijärvi Tammelan rajalla. Tammelan Pyhäjärven latvavesiin kuuluu Lunkinjärvi Tammelan rajalla. Urjalan rajoilla osittain Forssan alueelle ulottuvat Urjalan halki virtaavan Tarpianjoen latvavesiin kuuluvat Kokonjärvi, Särkijärvi ja Matkunjärvi.
Puistot
pienoiskuva|[[Ankkalammin puisto Forssan torin eteläreunalla.]] Forssassa on 110 puistoa, joiden yhteenlaskettu pinta-ala on 303 hehtaaria. Seuraavassa on lueteltu merkittävimpiä puistoja:
Kansallinen kaupunkipuisto
Forssan kaupunki on rakentunut alueelle, jossa metsä- ja peltomaisemat vuorottelevat. Kaupunki on saanut kansallisen kaupunkipuiston aseman Loimijoen varrella sijaitseville kolmelle alueelle.
Liikenneyhteydet
Forssan keskustaajaman kautta kulkevat:
Valtatie 2 Helsingistä Forssan kautta Poriin
Valtatie 10 Turusta Forssan kautta Hämeenlinnaan
Seututie 284 Urjalasta Koijärven kirkon kautta Forssaan
Yhdystie 2804 Jokioisten keskustasta Forssaan (kadunnimenä Forssassa Jokioistentie)
Yhdystie 2821 Tammelan keskustasta Forssaan (kadunnimenä Tammelantie; tunnetaan myös nimellä Tammelansuora)
Valtatie 2:n heikkoa kuntoa on pidetty Forssan kehitystä hidastavana tekijänä. Helsingistä alkunsa saavat valtatiet on muutettu moottoriteiksi, mutta liikennemääriltään pienempi valtatie 2 on edelleen tavanomainen kaksikaistainen valtatie. Kakkostietä parannettiin Forssan lähistöllä vuosina 2006–2009 rakentamalla Paavolaan uusi silta ja Jokioisille ohituskaista, joka toimii myös Ilmavoimien varalaskupaikkana.
Matkun kautta kulkee Turku–Toijala-rata, mutta junat eivät pysähdy enää Matkussa, ja vanha asemarakennuskin on purettu. Forssan keskustaajaman rautatierakenteet on purettu 1970-luvulla, eikä kaupungilla näin ollen ole omia rautatieyhteyksiä. Lähin henkilöliikenteen asema on Humppilassa. Toisinaan on esitetty rautatien rakentamista kaupunkiin. Esillä on ollut esimerkiksi rautatie Helsingistä Forssan ja Humppilan kautta Poriin. Hanketta voidaan kuitenkin ruveta toteuttamaan aikaisintaan 2020-luvun toisen puoliskon aikana. Toisena linjauksena on esitetty rautatien rakentamista Riihimäeltä Forssan kautta Loimaalle.
Haudankorvan kaupunginosassa sijaitsee Forssan lentokenttä, jota käytetään harrastustoimintaan. Lähimmät lentomatkustamiseen tarkoitetut lentoasemat ovat Helsingissä, Tampereella ja Turussa.
Kaupungin sisäinen liikenne
Forssassa on pidetty ongelmallisena keskustan liikennettä. Esimerkiksi Kauppakadulle asetettiin raskaan kaluston ajokielto alkuvuodesta 2008. Suunnitteilla on pitkään ollut niin sanottu Itäinen kehäväylä, joka ohjaisi liikenteen kulkemaan Forssan ydinkeskustan ohitse valtatieltä 2 valtatielle 10 ja mahdollisesti tästä edelleen Tampereentielle. Osana tätä suunnitelmaa kaupungin uudeksi sisääntulotieksi etelästä päin valmistui Loimalammintie ja aiemmin sisääntulotienä toimineen Helsingintien liittymä valtatielle 2 poistettiin.
Yhtiönkadun jatkeen rakentaminen nykyisen Yhtiönkadun päästä Tampereentien päähän kirkon ohitse I linjaa pitkin on ollut suunnitteilla vuosikymmeniä. Katulinjaus on merkitty asemakaavaan vuonna 1969, ja uuteen maakuntakaavaan on myös merkitty katuyhteys Yhtiönkadun ja Tampereentien välille. Asemakaavaa pidetään vanhentuneena, ja sen uudistamista on pohdittu usein. Kannatusta on ollut sekä erilaisille ratkaisuille tieyhteyden toteuttamiseksi että kadun rakentamatta jättämiselle. Hanke on ollut erittäin kiistanalainen, ja toisinaan siitä on käyty runsaasti keskustelua Forssan Lehden mielipidesivuilla. Hämeenlinnan hallinto-oikeus hylkäsi alueelle laaditun kadun sisältävän kaavan ja Forssa valitti hallinto-oikeuden päätöksestä, mutta korkein hallinto-oikeus hylkäsi valituksen.
Myös Kartanonkadun remonttia suunniteltiin pitkään. Kadun uudistustyöt käynnistyivät heinäkuussa 2012 ja valmistuivat saman vuoden lopussa. Epäonnistuneita hidastetöyssyjä korjattiin kuitenkin useaan otteeseen.
Kaupunginosat
pienoiskuva|Kehräämön rakennuksia Kuhalankosken rannalla. Nykyisin niissä toimii muun muassa [[Hämeen ammattikorkeakoulu.]] pienoiskuva|Kalliomäen puutaloaluetta.
Kuntien osa-alueita koskevissa tilastoissa Forssan kaupunki jaetaan kolmeen suuralueeseen, 20 tilastoalueeseen ja 30 pienalueeseen. Kaupungin kolme suuraluetta ovat Keskustaajama (Forssaan kuuluva osa kuntarajat ylittävästä Forssan keskustaajamasta ja ympäröivät maaseutualueet), Parkkiaro (maaseutualue Forssan keskiosissa) ja Entinen Koijärvi (entisen Koijärven kunnan ydinalueet). Entisen Koijärven suuralueeseen eivät kuulu osittain Urjalaan liitetyt Kokon ja Matkun kylät. Toisaalta suuralueeseen kuuluvan Kojon tilastoalueen eteläosa ei kuulunut Koijärven kuntaan, vaan osittain Forssan kauppalaan. Kojon tilastoalueeseen kuuluu myös Tammelan kuntaan aiemmin kuulunut Lempään alue.
Tilastoalueiden mukaiset kaupunginosat eivät välttämättä ole täsmälleen samoja kuin Maanmittauslaitoksen kiinteistörekisterin mukaiset kaupunginosat, sillä tilastoalueisiin saattaa kuulua esimerkiksi maarekisterikyliin luokiteltuja alueita. Kaupunginosia käsittelevissä artikkeleissa ne on kuitenkin samaistettu nimiltään vastaavien tilastoalueiden kanssa. Tilastoalueen nimi poikkeaa kuitenkin kahdessa tapauksessa kaupunginosan nimestä, jolloin on käytetty Maanmittauslaitoksen ilmoittamaa nimeä: Lisäksi Pikku-Muolaan nimi kirjoitetaan usein muodossa Pikkumuolaa.
Keskustaajaman suuralue
Keskustaajaman suuralueen 16 kaupunginosaa (tilastoaluetta) on seuraavassa esitetty aakkosjärjestyksessä. Nimien perässä suluissa olevat numerot ovat Maanmittauslaitoksen ilmoittamia kaupunginosien virallisia järjestysnumeroita.
Parkkiaron suuralue
Oman suuralueensa muodostava Parkkiaro on Keskustaajaman suuralueen kaupunginosien lisäksi yksi Forssan kaupunginosista (tilastoalueista). Nimen perässä suluissa oleva numero on Maanmittauslaitoksen ilmoittama kaupunginosan virallinen järjestysnumero.
Entisen Koijärven suuralue
Entisen Koijärven suuralue muodostuu kolmesta eri tilastoalueesta, joita ei kuitenkaan pidetä kaupunginosina.
Kylät
Seuraavassa luetellut maarekisterikylät eivät noudata rajoiltaan edellä mainittujen kaupunginosien ja tilastoalueiden rajoja. Kylät on jaoteltu sen mukaan ovatko ne kuuluneet ennen vuoden 1969 kuntaliitosta Forssan kauppalaan vai Koijärven kuntaan. Kylien nimien perässä suluissa olevat numerot ovat Maanmittauslaitoksen ilmoittamia tunnusnumeroita.
Forssan kauppalan alue
Forssan kauppalan alueella sijainneita kyliä olivat
Koijärven kunnan alue
Forssaan liitetyn Koijärven kyliä puolestaan olivat
Epäyhtenäisyydet kuntajaon kanssa
Entisen Forssan kauppalan alueeseen kuuluu osia myös Jokioisten (415) ja Kaukjärven kylistä (416), mutta nämä kylät sijaitsevat pääosin naapurikunnissa Jokioisilla ja Tammelassa. Toisaalta Tammelassa sijaitsee osia Haudankorvan, Linikkalan ja Lunttilan kylistä, mutta nämä kylät sijaitsevat kuitenkin pääasiassa Forssan alueella.
Vastaavasti entisen Koijärven kunnan alueeseen kuuluvista kylistä Kojo sijaitsee osin myös Tammelassa ja Matku osittain Urjalassa. Kuntaliitoksessa Kokon kylä liitettiin pääosin Urjalaan ja myös Menosten kylä sijaitsee pääosin Urjalassa.
Taajamat
Vuoden 2017 lopussa Forssassa oli 17 185 asukasta, joista 15 518 asui taajamassa, 1 511 haja-asutusalueilla ja 156:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Forssan taajama-aste on 91,1 %. Kunnassa on vain yksi taajama, Forssan keskustaajama. Forssan keskustaajama ulottuu Forssan lisäksi Jokioisten ja Tammelan kuntien alueelle. Yhteensä Forssan keskustaajamassa on 21 236 asukasta ja sen pinta-ala on 37,14 neliökilometriä.
Politiikka
pienoiskuva|Forssan kaupungintalo.
Nykyisin eduskunnassa on yksi kansanedustaja Forssasta:
Aiemmin heitä on ollut useita.
Forssan kaupunginvaltuustossa on 43 paikkaa. Kaudella 2021–2025 suurin puolue on SDP, jonka hallussa on 13 paikkaa.
Elinkeinoelämä
pienoiskuva|pysty=2|Entisellä kutomoalueella toimii nykyään Citymarket ja palvelualojen yrityksiä.
Työpaikkarakenne
Vuonna 2009 Forssassa oli 8 724 työpaikkaa, jotka jakautuivat elinkeinosektoreittain seuraavasti:
Wahrenin 1800-luvulla alkuun saattama tekstiiliteollisuus oli kaupungin merkittävin työnantaja aina 1970-luvulle asti. Tämän jälkeen rakennusteollisuus nousi merkittävimmäksi teollisuudenalaksi Armas Puolimatkan perustaman Rakennusvalmiste Oy:n kasvaneen toiminnan ansiosta. A. Ahlströmin (nykyisin Saint-Gobain Isover Oy) kolmas mineraalivillatehdas käynnistyi Pilvenmäellä virallisesti 13. lokakuuta 1971. Tehtaan koekäyttö alkoi kuukauden verran aiemmin.
Nykypäivän Forssan suurin teollisuudenala on elintarviketuotanto. HK Ruokatalo Oy on keskittänyt merkittävän määrän toimintaansa paikkakunnalle. Lisäksi kaupungissa toimii Atria Yhtymä ostettuaan Liha ja Säilyke Oy:n. Muuallakin Suomessa tunnettu Forssan-tuotemerkki säilyy edelleen markkinoilla. Paikallista elintarviketeollisuutta edustaa lihajalosteyritys Hakala Oy.
Suurimpia yrityksiä
Merkittäviä työantajia Forssassa ovat mm.
Työllisyystilanne
Forssan on perinteisesti ollut työpaikkaomavarainen. Vuoden 2009 tilaston mukaan työpaikkaomavaraisuus oli 125,5 %. Forssassa käy töissä 3 444 ulkopaikkakuntalaista, joista seutukunnan sisältä tulevia on 2 299 ja muualta tulevia 1 145 henkeä. Työpaikoista 39,5 % on sellaisia, joissa työntekijä ei asu Forssassa. Forssalaisista oli vuoden 2009 tilaston mukaan työssäkäyviä 6 950 henkilöä. Heistä pääosa työskenteli Forssassa ja 1 670 henkilöä muilla paikkakunnilla. Muilla paikkakunnilla työskentelevistä 737 työskenteli muissa seutukunnan kunnissa ja 933 muualla Suomessa. Forssan työllisistä 24,0 % ei siis työskentele asuinkunnassaan.
Vuonna 1990 Forssan työttömyysaste oli vain 5,2 %. Seuraavina vuosina työttömyys nousi jyrkästi ollen korkeimmillaan vuonna 1993. Tuolloin joka neljäs oli vailla työtä. Sen jälkeen työttömyys lähti laskuun, mutta kääntyi jälleen nousuun vuonna 2008. Alimmillaankin Forssan työttömyys oli noin kaksinkertainen 1990-luvun alun lamaa edeltäneeseen tilanteeseen verrattuna. Vuonna 2018 Forssan työttömyysaste oli 12,4 %, joka on Kanta-Hämeen korkein. Työttömyysaste on ollut laskussa vuodesta 2016. Forssan työttömyystilanne on vaikeampi kuin Kanta-Hämeessä tai Hämeenlinnan ja Riihimäen seutukunnissa.
Muita takavuosien irtisanomisia ovat olleet seuraavat:
Koulutus
pienoiskuva|Forssan yhteislyseo.
Forssassa toimii tällä hetkellä kahdeksan peruskoulua. Haudankorvan ala-aste lakkautettiin keväällä 1998. Keskuskoulusta ja Kuhalan koulusta muodostettiin kaikki luokka-asteet sisältävät yhtenäiskoulut kun entisen Haudankorvan ala-asteen oppilaat siirrettiin Kuhalaan ja Linikkalan ylä-aste yhdistettiin Keskuskouluun. Samalla Kuhalan lukio lakkautettiin ja lukio-opetus keskitettiin Linikkalan lukioon, joka otti nimekseen Forssan Yhteislyseo.
Alakoulut (luokat 1–6)
Alakouluja Forssassa on neljä,. Koijärven koulussa opiskelevat keskustaajaman pohjoispuolen lapset.
Yhtenäiskoulut (luokat 1–9)
Yhtenäiskouluja Forssassa on kaksi: Tässä yhtenäiskoululla tarkoitetaan koulua jossa on kaikki peruskoulun ikäluokat 1-9
Ylemmän asteen oppilaitokset
Forssassa toimii Forssan yhteislyseo, joka jatkaa Suomen vanhimman maaseutuoppikoulun perinteitä.
Ammatillisesta koulutuksesta vastaa Lounais-Hämeen koulutuskuntayhtymä. Yhtymässä on yhdistetty nuorisoasteen Forssan ammatti-instituutti (FAI) ja ammaillista aikuiskoulutusta harjoittava Faktia Oy. Sekä nuorisoaste ja aikuiskoulutus toimivat samoissa kiinteistöissä pois lukien Faktian nosturikoulutus. Faktia on Suomen ainoa torni- ja ajoneuvonosturikoulutusta tarjoava oppilaitos.
Germaine Krull
Germaine Louise Krull (29. marraskuuta 1897 Posen, Itä-Preussi, Saksan keisarikunta – 31. heinäkuuta 1985 Wetzlar, Länsi-Saksa ) oli saksalais-alankomaalainen valokuvaaja, kuvajournalisti, sotakirjeenvaihtaja ja hotellinomistaja. Krull sai 1920-luvun lopulla mainetta Neues Sehen -liikkeen valokuvaajana sekä VU-lehden kuvajournalistina. Toisen maailmansodan jälkeen hän toimi sotakirjeenvaihtajana ja kuvasi Vapaan Ranskan joukkoja Afrikassa ja Euroopassa. Krull asui sodan jälkeen melkein 40 vuotta Aasiassa, missä hän johti muun muassa Bangkokissa Oriental-hotellin johtajana.
Forssa
Muut palvelut
Forssa kuuluu Kanta-Hämeen pelastuslaitoksen toimialueeseen ja Forssassa on vakinaisen palokunnan miehittämä Forssan paloasema. Samalla asemalla operoi myös Forssan puolivakinainen palokunta. Forssassa on kolme sopimuspalokuntaa, Forssan VPK, Matkun VPK ja Suonpään VPK.
Germaine Krull
Opiskelu ja aktivistivuodet
Krull kävi vuosina 1916–1918 Münchenin valokuvauksen valtionakatemiaa ja avasi vuonna 1919 oman valokuvastudion. Krull sulki liikkeensä kuitenkin pian ja osallistui vasemmistoaktivismiin. Hän osallistui Saksan vuoden 1918 vallankumouksessa. Hänet kuitenkin pidätettiin sen aikana ja karkotettiin maasta. Krull meni vuonna 1921 silloisen kumppaninsa kanssa Neuvosto-Venäjälle. Hän oli tässä vaiheessa anarkisti ja vastusti Euroopan kommunistipuolueita dogmaattisina ja autoritaarisina. Krull pidätettiin vastavallankumouksellisena ja karkotettiin tammikuussa 1922 pilkkukuumetartunnan takia.
Forssa
Kulttuuri
Forssan kulttuurikeskus toimii historiallisella kehräämöalueella. Kaupungissa on useita museoita ja teatteri ja siellä järjestetään myös vuosittaisia tapahtumia.
Germaine Krull
Opiskelu ja aktivistivuodet
Krull asettui 1922 Berliiniin, missä hän tutustui paikalliseen taidekenttään. Hänen kuviaan julkaistiin aikakauslehdissä, ja hän keskittyi erityisesti kuvaamaan kaupunkia uusista kuvakulmista. Krull tapasi Berliinissä myös tulevan miehensä Joris Ivensin. He menivät naimisiin 1927, vaikka Krullin tunteet olivat tässä vaiheessa jo hävinneet. Krull kuitenkin tarvitsi Alankomaiden passin, koska hän oli tuolloin valtioton.
Forssa
Ystävyyskaupungit
Forssalla on seitsemän ystävyyskaupunkia. Seuraavassa luettelossa ne on järjestetty ystävyystoiminnan alkamisvuoden mukaan:
Germaine Krull
Valokuvaa ja kuvajournalisti
Ivens ja Krull olivat muuttaneet jo 1925 Alankomaihin, missä Krull oli innostunut suurista rautaisista satamanostureista. Krull muutti 1926 Pariisiin, missä hän piti Robert Delaunayn avustuksella näyttelyn Métal-nimisestä kuvien sarjasta. Niissä oli alankomaalaisia siltoja ja sammakkoperspektiivin kuvia Eiffel-tornita sekä autoja. Näyttely pidettiin Syyssalongissa, ja Calavas julkaisi seuraavana vuonna teoksen, jossa oli kaikki 64 painolaattaa. Métal menestyi hyvin, ja sitä alettiin pitää uuden vision manifestina.
Forssa
Ystävyyskaupungit
Lakkautetun Koijärven kunnan kummikunta oli Ruotsissa sijainnut Hållnäsin kunta. Koijärvi kuitenkin liitettiin pääosin Forssaan vuonna 1969, ja Hållnäsistä tuli osa Tierpin kuntaa vuonna 1971. Forssan Vieremässä Ystävyydentien varrella on Södertäljen, Sarpsborgin, Struerin, Serpuhovin ja Hållnäsin mukaan nimetyt tiet.
Välimatkoja
Seuraavassa on lueteltu välimatkat Forssasta muihin Lounais-Hämeen kuntiin sekä lähimpiin suuriin kaupunkeihin.
Germaine Krull
Valokuvaa ja kuvajournalisti
Krull työskenteli VU:lle vuoteen 1933, ja hänen artikkeleitaan julkaistiin myös muissa lehdissä. Krull julkaisi Ranskassa myös monia kirjoja ja portfolioita, Métalin lisäksi 100 x Paris (1929), Études de nu (1930), Le Valois (1930), La Route Paris-Biarritz (1931) ja Marseille (1935).
Krull liittyi toisen maailmansodan aikana Vapaa Ranskan joukkoihin ja palveli valokuvillaan. Krull oli vuosina 1942–1943 todennäköisesti ainoana naisena ottamassa kuvia Vapaan Ranskan keskuksessa Kongon Brazzavillessä. Euroopassa hän oli mukana muun muassa Alsacen kampanjassa.
Hotellinomistajana ja buddhalaisena Aasiassa
Krull muutti 1947 Bangkokiin, vaikka hänen alkujaan piti vain vierailla kaupungissa toipuakseen sotakirjeenvaihtajan urakasta. Hän asui kaupungissa 20 vuoden ajan. Hän alkoi silkkikauppias Jim Thompsonin kanssa johtaa Oriental-hotellia, joka heidän johdollaan sai takaisin historiallisen loistonsa. Hotellin baarista tuli myös paikallisten seurapiirien kokoontumispaikka.
Aivohalvaus pakotti 1983 Krullin muuttamaan takaisin Saksaan. Hän kuoli kaksi vuotta myöhemmin.
Gelasius I
Pyhä Gelasius I (k. 21. marraskuuta 496) oli paavina 1. maaliskuuta 492 – 21. marraskuuta 496. Hän oli kolmas ja viimeinen africalaissyntyinen paavi, tarkemmin sanottuna berberi .Hän kirjoitti Bysantin keisari Anastasiokselle kirjeen, jossa väitti piispojen vallan olevan yhtä suuri kuin keisarin valta.
Arimo Mustonen
Mustosen stand up -ura alkoi Subtv:n TV-show’n muotoisesta stand up -kilpailusta ”Get up, Stand up” vuonna 2005. Ensimmäisen kerran hän esiintyi ravintola Kantri Starissa Tampereen Hervannassa. Mustonen voitti vuoden 2005 Tomaatteja, tomaatteja -festivaalien Kong Show’n, jossa yleisö sai gongin avulla ratkaista voittajan. Mustonen esiintyy enimmäkseen ravintoloissa, mutta hän on esiintynyt myös muun muassa Helsingin Kaupunginteatterissa sekä televisiossa.
Mustonen esiintyi Suomen ensimmäisellä stand up -kiertueella Kossu on the corner Tommi Mujusen ja Sami Hedbergin kanssa vuonna 2006. Kiertueen tuotti Suomen Stand up Club. Toinen Suomen kiertue oli vuosina 2010-2011, Hyvät Pahat ja Hauskat, jossa Arimon lisäksi oli mukana kaksi komiikan huippuammattilaista: Juha-Pekka Kangas ja Simo Frangén. Kiertueen tuotti Naurunpaikka Oy.
Mustonen siirtyi 2010 kokopäivätoimiseksi koomikoksi. Pääasiassa hän toimii Suomessa, mutta myös ulkomailtakin on karttunut esiintymiskokemusta. Vuonna 2011 Arimo esiintyi Lontoon Comedy Storessa. Lisäksi hän on keikkaillut ainakin Turkissa ja Keski-Euroopassa. Vuosina 2020–2021 Arimon työtilanne muuttui paljon: hän teki vuodessa toista sataa stand up keikkaa etänä, koska live keikat oli rajoitettuja pandemian vuoksi,
Novalis
thumb|upright|Novaliksen muotokuva. Jäljennös [[Eduard Eichensin kuparipiiroksesta.]] Novalis, oikea nimi: vapaaherra Georg Philipp Friedrich von Hardenberg, (2. toukokuuta 1772 Oberwiederstedt – 25. maaliskuuta 1801 Weißenfels) oli saksalainen varhaisromantiikan runoilija.
Nimi
Novalis sai kasteessa etunimet Georg Friedrich Philipp. Nuorempaa veljeä alettiin myöhemmin kutsua Georgiksi, joten Novalis kutsui itseään nimellä Philipp Friedrich, Friedrich tai vain Fritz. Eräässä vaiheessa hän käytti myös nimeä Friedrich Leopold, millä hän ilmeisesti halusi kunnioittaa runoilija Friedrich Leopold zu Stolberg-Stolberg‎ia (1750–1819). Novaliksella tiedetään myös olleen mielikuvitusnimet Kurt ja Albert.
Kun fragmenttikokoelmaa Blüthenstaub oltiin julkaisemassa Athenäum-lehdessä, kirjailija valitsi itselleen pseudonyymin Novalis, joka oli hänen "vanha sukunimensä". Hänen esivanhempansa olivat nimittäin käyttäneet Großenrode-tilan (Magna Novalis) nimen mukaisesti itsestään nimeä "von Rode" ja "de Novali".
Elämä
Friedrich oli yksitoistalapsisen perheen toinen lapsi. Kun hänen isänsä vapaaherra Heinrich Ulrich Erasmus von Hardenberg nimitettiin vuonna 1784 kuurinsaksilaisten suolanvalmistuslaitosten johtajaksi, perhe muutti Oberwiederstedtistä Weißenfelsiin.
Syksyllä Hardenberg muutti Leipzigiin ja opiskeli Leipzigin yliopistossa oikeustieteen ohella filosofiaa ja matematiikkaa. Hän tutustui siellä Friedrich Schlegeliin. Suhde erääseen leipzigilaiseen porvaristyttöön päättyi isän väliintuloon, minkä seurauksena Friedrich siirtyi opiskelemaan Wittenbergin yliopistoon, ja josta hän valmistui oikeustieteestä vuonna 1794 parhain arvosanoin.
Samana vuonna hän sai vakuutusmatemaatikon viran Tennstedtistä. Tällä seudulla hän tapasi tuolloin 12-vuotiaan Sophie von Kühnin ja meni tämän kanssa 15. maaliskuuta 1795 kihloihin vanhempien tietämättä. Tammikuussa 1796 hän siirtyi kirjuriksi Weißenfelsin suolanvalmistuslaitoksille. Sophie kuoli kuitenkin 19. maaliskuuta 1796.
Vuoden 1797 lopulla Hardenberg lähti Freibergin teknilliseen yliopistoon opiskelemaan matematiikkaa, kemiaa, geologiaa, mineralogiaa ja kaivostoimintaa. Hän meni vuonna 1798 kihloihin toisen kerran kaivospäällikön tyttären kanssa, mutta tämäkään suhde ei johtanut avioliittoon. Vuoden 1799 lopulla hän sai asessorin viran Weißenfelsin laitoksilta sekä nimityksen johtokuntaan. Ura huipentui nimitykseen Thüringenin piirin hallintopäälliköksi joulukuussa 1800, mutta hän ei voinut ottaa virkaa vastaan, sillä hän oli sairastunut elokuussa keuhkotautiin, joka koitui lopulta hänen kuolemakseen.
Tuotanto
Novalis kuului romantiikan perustajiin, ja juuri hän ajoi tämän sanan käyttöönottoa. Novalis kirjoitti runojen lisäksi päiväkirjaa sekä kirjeitä. Kiehtovaa hänen teoksissaan on muun muassa niiden fragmentaarisuus. Tästä on saanut nimensä suomen kielellä julkaistu Fragmentteja, kokoelma Novaliksen teoksia.
Novaliksen kuusi enimmäkseen proosamuotoon kirjoitettua runoa otsikolla Hymnen an die Nacht (Hymnejä yölle) on saksalaisen varhaisromantiikan keskeisimpiä teoksia. Muuta keskeistä tuotantoa ovat esimerkiksi Novaliksen kirjoittamat hengelliset laulut, jotka otettiin luterilaisten piirissä myös kirkolliseen käyttöön.
Teokset
Moniosaisia Novaliksen koottuja teoksia saksaksi:
Ann Grant
Grant pelasi Zimbabwen olympiakultaa voittaneessa naisten maajoukkueessa Moskovassa 1980, missä naisten maahockeyturnaus kuului ensimmäisen kerran olympiaohjelmaan. Hän pelasi joukkueen kapteenina jokaisessa viidessä ottelussa. Zimbabwen joukkue kutsuttiin Moskovan boikoteista kärsineeseen olympiaturnaukseen vain viikkoja ennen olympialaisten alkua, ja pelaajat valittiin vain päiviä ennen avajaisia. Maa oli ennen samana vuonna tapahtunutta itsenäistymistään ollut suljettu olympialaisista rotusyrjintänsä vuoksi, tosin olympiajoukkueen jäsenet kuuluivat kaikki maan valkoihoiseen vähemmistöön. Maajoukkue pelasi ensimmäisen kerran kotimaansa ulkopuolella ja keinotekoisella alustalla. Moskovassa Zimbabwe ei hävinnyt otteluakaan voitettuaan vastustajistaan kolme ja pelattuaan kahdesti tasan.
Kimmo Blom
Kimmo Sakari Blom (31. tammikuuta 1970 Orimattila – elokuu 2022 ) oli suomalainen rock-laulaja, säveltäjä ja sanoittaja. Hänet tunnettiin myös artistinimellä Angelo De Nile.
Blom lauloi muun muassa yhtyeissä Leverage, Nova Scotia, Mr C, Urban Tale, Heartplay, Dyecrest ja Boys of the Band sekä Raskasta joulua -projektin levyillä ja kiertueilla sekä taustalauluja muun muassa useilla Stratovariuksen ja Thunderstonen levyillä.
Vuonna 2015 Blom osallistui Nelosen The Voice of Finland -laulukilpailuun, jossa hän pääsi jatkoon kaksintaisteluvaiheesta.
Blom kilpaili Suomen euroviisukarsinnoissa vuonna 2010 Boys Of The Band -yhtyeen laulajana. Vuonna 2015 hän kilpaili taiteilijanimellä Angelo De Nile Ylen Uuden Musiikin Kilpailussa, jonka kolmannesta semifinaalista hän pääsi edelleen kilpailun finaaliin. Blom osallistui vuoden 2016 Uuden Musiikin Kilpailuun yhdessä Annica Milánin kanssa kappaleella ”Good Enough”. He sijoittuivat kilpailun finaalissa viidenneksi.
Omien yhtyeidensä lisäksi Blom sävelsi ja sanoitti kappaleita Ari Koivuselle ja Agnes Pihlavalle.
Sonkajärven kirkko
pienoiskuva|Sonkajärven kirkon sankarihaudat kesällä 2015 Uhrista versoo tulevaisuus Sonkajärven kirkko on toinen Sonkajärven seurakunnan kirkoista. Se rakennettiin vuosina 1909–1910, ja sen suunnitteli arkkitehti Josef Stenbäck. Kirkko vihittiin käyttöön 6. marraskuuta 1910. Rakennusmateriaali on Sonkajärven mustaa ja harmaata graniittia. Kirkko on muodoltaan pitkäkirkko ja pohjakaava epäsymmetrinen. Tämä ja julkisivujen yksityiskohdat edustavat jugendvaikutteista kansallisromantiikkaa. Kellotorni on epäsymmetrisesti pohjakaavassa. Kirkossa on noin 600 istumapaikkaa.
Kirkon piirustuksissa urut oli sijoitettu kuorin vasemmalle puolelle, sakastin päällä olevalle lehterille, mutta paikka osoittautui liian matalaksi. Urkuharmoni palveli soittimena vuoteen 1923 saakka, jolloin Kangasalan urkutehtaalta hankittiin pneumaattiset 10-äänikertaiset urut. Alun perin poljettavat urut muutettiin sähkökäyttöisiksi kirkon sähköistämisen yhteydessä vuonna 1949. Yli kuudenkymmenen vuoden lämpötila- ja kosteusvaihtet kestäneiden urkujen jälkeen siirryttiin vuonna 1985 sotkamolaisen urkurakentamo Tuomen valmistamiin uusiin mekaanisiin urkuihin, joissa on 22 äänikertaa.