cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ivan Huml
Paluu Eurooppaan
Huml palasi kaudeksi 2008–2009 kotimaahansa ja siirtyi HC České Budějovicen riveihin. Hän oli tehoilla 16+13=29 joukkueen toiseksi paras pistemies ja maalintekijä. České Budějovice pelasi edellisen kauden runkosarjavoittoajana kauden aikana myös Mestarien liigassa, jossa Huml oli kahdella osumallaan joukkueen paras maalintekijä. Kesken kauden 2009–2010 České Budějovice vuokrasi hänet yhdeksän ottelun jälkeen HC Kometa Brnoon, jonka kolmanneksi paras pistemies Huml oli Radek Dlouhýn kanssa tehoilla 8+13=21.
Siirtyminen Kärppiin
thumb|left|200px|Huml vuonna 2012. Kaudeksi 2010–2011 Huml siirtyi uudella, vuoden mittaisella sopimuksella HC Kometa Brnoon, kunnes tammikuussa 2011 joukkue lainasi hänet loppukauden ajaksi SM-liigajoukkue Oulun Kärppiin. Huml nousi joukkueen ykkösketjuun, ja solmi Kärppien kanssa jatkosopimuksen kaudeksi 2011–2012. Syyskauden 2011 lopulla hän vakiinnutti paikkansa Kärppien ykkösketjussa, jossa hänen rinnallaan pelasivat Jari Viuhkola ja Juha-Pekka Haataja. Huml saavutti kaudella 2011–2012 Kärppien pelaajista eniten syöttö- ja tehopisteitä viimeistellen runkosarjassa 21+25=46 tehopistettä. Hän sijoittui SM-liigan maalitilaston seitsemänneksi, ja oli kevään pudotuspeleissä joukkueensa tehokkain syöttelijä Oscar Eklundin ja Jozef Stümpelin kanssa.
Huml sijoittui kaudella 2012–2013 koko SM-liigan syöttöpörssissä toiseksi JYPin Éric Perrinin jälkeen ja jakoi pistepörssin neljännen sijan KalPan Sakari Salmisen kanssa tehoilla 16+39=55, joilla hän oli myös Kärppien toiseksi paras pistemies Juha-Pekka Haatajan jälkeen. Kaudella 2013–2014 Huml oli joukkueen paras pistemies ja syöttäjä tehoilla 11+38=49, joilla hän voitti koko SM-liigan syöttöpörssin ja sijoittui pistepörssissä kolmanneksi. Huml voitti kauden päätteeksi Suomenmestaruuden. Joulukuussa 2013 hän teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen Kärppien kanssa.
Kaudeksi 2014–2015 Huml nimettiin Kärppien varakapteeniksi. Hänen maalinsa jäi kauden aikana vähiin, mutta Huml oli tehoilla 5+32=37 joukkueen paras syöttäjä ja toiseksi paras pistemies Joonas Donskoin jälkeen. Hänen kauteensa mahtui peräti 29 ottelun mittainen maaliton putki, joka katkesi lopulta 18. huhtikuuta 2015 toisessa finaalisarjan ottelussa vieraissa Tapparaa vastaan, jolloin Huml teki heti kaksi maalia, joista toinen ratkaisi Kärpille 2–3-jatkoerävoiton ajassa 69.58. Ottelusarja tasoittui 1–1:een. Huml antoi myös 25. huhtikuuta 2015 pelatussa seitsemännessä finaaliottelussa pystysyötön Sebastian Aholle, joka ratkaisi läpiajosta Kärpille Suomenmestaruuden ajassa 81.00. Toukokuussa 2015 Huml teki joukkueen kanssa taas vuoden mittaisen jatkosopimuksen.
Huml teki kaudella 2015–2016 runkosarjassa 55 ottelussa tehot 9+12=21. Hän jäi loppukaudella ajoittain myös kokoonpanon ulkopuolelle ja pelasi kevään 2016 pudotuspeleissä vain kahdeksan ottelua 14:stä. Huml voitti kauden päätteeksi SM-pronssia. Pronssiottelun päätteeksi Kärppien kannattajat palkitsivat hänet kannattajajärjestönsä kaulahuivilla, ja yleisön erityishuomio ottelun jälkeen sai Humlin kyyneliin. Huml kommentoi ottelun jälkeen "pelanneensa uransa parhaat vuodet Oulussa," ja hän kiitti joukkueen kannattajia suosionosoituksista häntä kohtaan. Huml voitti kauden aikana myös Mestarien liigan hopeaa.
Huml on kauden 2015–2016 jälkeen Kärppien seurahistorian eniten runkosarjaotteluita pelannut sekä eniten syöttö- ja tehopisteitä tehnyt ulkomaalainen pelaaja.
Paluu kotimaahan
Kaudeksi 2016–2017 Huml palasi kotimaahansa ja siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Piráti Chomutovin Extraliga-joukkueeseen.
Maajoukkueura
Huml on pelannut lähinnä Euro Hockey Tour -tasolla yhteensä 21 A-maaottelua tehopistein 2+3=5. Hän oli tehoilla 1+2=3 vuoden 2006 Karjala-turnauksessa Tšekin paras pistemies. Huml pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 1999.
Winwind
WinWind Oy oli vuonna 2013 konkurssiin mennyt suomalainen tuulivoimayritys. WinWinD valmisti, toimitti ja asensi yhden ja kolmen megawatin tuulivoimaloita sekä huolehti niiden käytöstä ja huollosta. Yritys oli perustettu vuonna 2000 Oulussa. Yrityksen pääkonttori sijaitsi Espoossa Keilaniemessä ja muut toimistot Intiassa, Ruotsissa ja Virossa. WinWinDillä oli kaksi omaa tehdasta. Kolmen megawatin voimalat tuotettiin Haminassa ja yhden megawatin voimalat Vengalissa, Intiassa. WinWinDin palveluksessa työskenteli yli 800 työntekijää (syyskuu 2011), mutta vuonna 2012 Suomessa työpaikkoja oli enää 230 henkilölle. Yrityksen omistivat intialainen Sterling Infotech Group, Abu Dhabilainen Masdar ja Suomen Teollisuussijoitus Oy.
WinWinDin rakentamia tuulivoimaloita on ollut Suomessa muun muassa Kemissä, Kokkolassa, Kristiinankaupungissa, Haminassa, Oulussa, Oulunsalossa ja Porissa. Suuri osa niistä on purettu 2016. WinWinDin voimalat tuottavat sähköä myös Intiassa, Kiinassa, Portugalissa, Ranskassa, Ruotsissa, Tšekissä ja Virossa.
Winwind asetettiin konkurssiin 3. lokakuuta 2013 yhtiön omasta pyynnöstä.
Solukko
Solukko on kasveilla oleva samanlaisista tai samaa tehtävää toimittavista soluista koostuva kokonaisuus. Erilaiset solukot muodostavat edelleen elimiä, kuten esimerkiksi lehden. Kasvien solukoita voidaan määritellä niiden ulkonäön tai tehtävän perusteella. Eläimillä vastaavanlaisia solujoukkoja ei kutsuta solukoiksi, vaan kudoksiksi. Poikkeuksena on kuitenkin erilaistumamattomista eläinsoluista muodostunut syöpäsolukko.
Winwind
thumb|right|Winwindin tehdas Haminassa
Haminan tehdas
WinWinD käynnisti Haminan satamassa tuulivoimatehtaan lokakuussa 2009. WinWinD on toimittanut Haminan Energialle tehtaan läheisyyteen 12 MW tuulipuiston vuonna 2010.
WWD-1, WinWinDin 1 MW voimala
WWD-1 voimaloita on pystytetty Suomessa 13 ja globaalisti 74 (Syyskuu 2010). PVO-Innopower Oy:llä oli kaksi Kokkolan tuulipuistossa, kolme Kristiinankaupungissa ja kolme Oulunsalossa. Teollisuuden Voima Oy:llä on yksi Eurajoella.
WWD-3, WinWinDin 3 MW voimala
WWD-3 voimaloita on Suomessa 20 ja globaalisti 72. Niitä sijaitsee mm. Oulussa, Porissa ja Kemin tuulipuistossa Kemin kaupungin edustalla. Voimala tuottaa sähköä silloin, kun tuulen voimakkuus on 4–25 m/s. Enimmillään tuotto on >12,5 m/s puhaltavalla tuulella. Jos myrsky yltyy yli 25 m/s, voimala pysähtyy.
WWD-3 voimalaan on saatavilla neljä eri roottorikokoa; 90, 100, 103 ja 109 m. Torni voi olla joko 80 m, 88 m tai 100 m. PVO:n omistamien WWD-3 tuulivoimaloiden akselinnavan korkeus maasta on 88 metriä, sen roottorikehän halkaisija on 100 metriä, tornin massa 225 000 kg, roottorin massa 60 000 kg, konehuone roottorin kanssa 180 000 kg.
WinWinD 3, WinWinDin uuden sukupolven 3 MW voimala
WinWinD lanseerasi uuden tuulivoimalan, WinWinD 3:n vuonna 2011.
Catscratch
Catscratch on yhdysvaltalainen animaatiosarja, jonka loi Doug TenNapel. Sarjasta tuotettiin yhteensä 20 jaksoa, jotka sisälsivät kaksi noin 11 minuutin kestoista tarinaa. Jaksot esitettiin vuosien 2005–2007 aikana ja se sai muun muassa Annie- ja Golden Reel -ehdokkuuksia.
Suomessa sarjaa esitetään maksullisella Nickelodeon-kanavalla.
Juoni
Mr. Blik, Gordon ja Waffle kasvoivat suuressa kartanossa rouva Edna Crandillyn luona, joka kuollessaan jätti kaiken omistamansa perintönä kolmelle kissalleen. Nyt kolmikko elää vapauden, seikkailun ja usein sekavaa elämää.
People’s Movement for Democratic Change
People’s Movement for Democratic Change (PMDC) on sierraleonelainen sosiaaliliberaali puolue. Puolue rekisteröitiin viralliseksi puolueeksi 19. tammikuuta 2006. Puoluetta johtaa Sierra Leonen toisen pääministerin Albert Margain poika Charles Margai. Charles Margai on myös Sierra Leonen ensimmäisen pääministerin Milton Margain veljenpoika.
Argentiinan kongressitalo
thumb|300px|Argentiinan kongressitaloa. Argentiinan kongressitalo on rakennus Argentiinan pääkaupungissa Buenos Airesissa. Sen on suunnitellut italialainen arkkitehti Vittorio Meano. Rakennuksen rakennustyöt käynnistettiin vuonna 1898 ja se avattiin vuonna 1906. Ajan saatossa kongressitalo osoittautui kuitenkin liian pieneksi, ja vuonna 1974 aloitettiinkin lisärakennuksen eli Edifio Anexon rakennustyöt.
Verikalpa (yhtye)
Verikalpa on vuonna 2015 ensimmäisen esityksensä tehnyt suomalainen folk metal -yhtye. Oulusta peräisin oleva yhtye on julkaissut uransa aikana kolme albumia, Taistelutahto (2018), Tuoppitanssi (2020) ja Tunturihauta (2022). Verikalpa on esiintynyt muun muassa Kauhajoen Nummirockissa.
Ranskan 1. kevyt ratsuväkidivisioona
1. kevyt ratsuväkidivisioona oli Ranskan maavoimien ratsuväkiyhtymä toisessa maailmansodassa.
Perustaminen
Divisioona muodostettiin 10. helmikuuta 1940 1. ratsuväkidivisioonasta komentajanaan kenraali d'Arras.
Kokoonpano
Divisioonaan kuuluivat :
Mallos (kaupunki)
Mallos oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Kilikiassa Vähässä-Aasiassa nykyisen Turkin alueella. Se sijaitsi lähellä nykyistä Adanan maakunnan Kızıltahtan kylää.
Maantiede
Mallos sijaitsi Kilikian rannikolla Pyramos-joen (nyk. Ceyhan) varrella jonkin verran sisämaahan sen suusta ja noin 29 kilometriä lounaaseen Mopsuestiasta, joka tunnettiin myös nimellä ”Seleukeia Pyramoksen varrella” (Seleucia ad Pyramum). Kaupunki on paikannettu joen vanhan ja nykyisen suu-uoman väliseen risteyskohtaan. Klaudios Ptolemaios vaikuttaa erehtyneen sanoessaan, että Mallos olisi sijainnut jonkun matkan päässä joesta.
pienoiskuva|vasen|[[Lyydian satraappi Tiribazoksen Malloksessa lyöttämä stateeri, n. 384–383 eaa. Kuvituksessa kotkaa kädessä pitävä Baal ja tekstit ja TRBZW  (arameaa) sekä Ahura Mazda.]]
Historia
pienoiskuva|vasen|Malloksen lyömä [[trihemitetartemorion, n. 385–333 eaa.]]
Mallos oli suhteellisen merkittävä kaupunki, mutta sen vaiheista tiedetään vain vähän. Kaupunki löi omaa persialaisen standardin mukaista hopearahaa 400-luvulta eaa. lähtien. Aleksanteri Suuri valtasi Malloksen vuonna 333 eaa. Hän lievensi Malloksen veroja, koska kaupunkia pidettiin perustamismyyttinsä vuoksi alkuperältään argoslaisena. Antiokhos IV:n perustettua Antiokheian kaupungin sekä Mallos että sen satama Magarsa tulivat osaksi uutta kaupunkia.
Malloksesta oli kotoisin 100-luvulla eaa. elänyt grammaatikko ja filosofi Krates. Pompeius asutti Mallokseen entisiä merirosvoja vuonna 67 eaa. Myöhäisantiikin aikana Mallos kävi rajariitoja Tarsoksen kanssa. Varhaisella kristillisellä kaudella kaupunki oli piispanistuin. Sen historia päättyy seudun arabivalloitukseen. Nykyisin Mallos on katolisen kirkon titulaaripiispan istuin (Mallus, Mallotanus, Mallensis).
Rakennukset ja löydökset
Mallokseen liittyvät arkeologiset löydöt ajoittuvat pääasiassa roomalaiselle kaudelle. Kaupungin paikan läheltä on löydetty muun muassa Mallokseen viittaava piirtokirjoitus, roomalaisaikainen silta sekä uudelleenkäytettyjä antiikin aikaisia rakennuskiviä.
Filmfare Awards 2009
Filmfare Awards 2009 oli 27. helmikuuta 2010 Mumbaissa pidetty tilaisuus, jossa palkittiin vuoden 2009 parhaat hindinkieliset elokuvat. Se oli järjestyksessään 55. Filmfare Awards -tilaisuus.
Jens Andersson
Jens Andersson -nimisiä henkilöitä ovat:
Charles Demuth
Charles Demuth (8. marraskuuta 1883 Lancaster, Pennsylvania – 23. lokakuuta 1935 Lancaster, Pennsylvania ) oli yhdysvaltalainen taidemaalari. Hän oli syntyperäinen pennsylvanialainen ja opiskeli Pennsylvanian taideakatemiassa sekä myöhemmin Pariisissa.
Demuthin tunnetuimpia teoksia ovat Turkish Bath with Self Portrait (1918) ja The Figure 5 in Gold (1928). Hän oli avoimesti homoseksuaali.
Demuth kärsi lapsuudestaan saakka heikosta terveydestä, ja hänen kuolemansa Pennsylvaniassa 51-vuotiaana aiheuttivat diabeettiset komplikaatiot.
Diane Leather
Diane Susan Leather (myöh. Charles, 7. tammikuuta 1933 Streetly – 5. syyskuuta 2018 Truro) oli brittiläinen keskimatkojen juoksija, joka saavutti 1950-luvulla kaksi EM-hopeamitalia 800 metrillä.
Helsingin kesäolympialaisten katselemisen innoittamana yleisurheilun aloittanut Leather piti hallussaan 1 500 metrin Ison-Britannian ennätystä 11 vuoden ajan. Hän saavutti 800 metrillä EM-hopeamitalit Bernissä 1954 ja Tukholmassa 1958 ja kilpaili myös Rooman kesäolympialaisissa 1960. Leather oli ensimmäinen maililla viisi minuuttia alittanut naisjuoksija. Hän kuoli 85-vuotiaana 5. syyskuuta 2018.
Alfred J. Kwak
Alfred J. Kwak on Dennis Livsonin tuottama hollantilais-saksalais-japanilainen piirrossarja, joka sai ensinäytöksensä vuonna 1989. Se perustuu hollantilaisen Herman van Veenin kirjoittamaan teatterinäytelmään, joka syntyi vahingossa van Veenin ajettua autollaan ankan yli. Van Veen omisti Alfredin hahmon yliajamalleen ankalle. Sarjan hahmot suunnitteli Harald Siepermann.
Sarjan päähenkilö on nuori ankka, Alfred Jodocus Kwak, joka joutuu sarjassa monenlaisiin seikkailuihin, jotka vievät hänet tukaliin tilanteisiin ja äärimmäisiin paikkoihin. Suomessa sarja on esitetty ensimmäisen kerran vuosina 1990 –1992 Yle TV2:lla ja se nähtiin uusintana vuosina 1994 ja 1996–1997 sekä heinäkuusta 2009 lokakuun alkuun 2010. Sarjan ensimmäinen tuotantokausi julkaistiin DVD:lle helmikuussa 2009 ja toinen tuotantokausi marraskuussa 2009.
Alfred J. Kwakille luonteenomaista oli 1980-luvun loppupuolen ajankohtaisten poliittisten ja yhteiskunnallisten ilmiöiden käsittely. Sarjassa esiteltiin suoraan ja kiertelemättä lapsille arkaluontoisia ja hankalia teemoja, kuten ympäristöongelmia, sodankäyntiä, rasismia, köyhyyttä, päihteitä ja kuolemaa. Sarjan jaksoissa on satiirisia viittauksia 1900-luvun historiallisiin tapahtumiin ja ilmiöihin, kuten Saksan kansallissosialistiseen aikakauteen, arabien–Israelin konfliktiin ja Etelä-Afrikan apartheid-politiikkaan. Jaksoissa Alfred on muun muassa vastustanut valaanpyyntiä, ottanut pakolaisia rotuerottelua harjoittavasta maasta ja todistanut kotimaansa poliittista muutosta absoluuttisesta monarkiasta demokraattiseen hallitusmuotoon. Sarja on käännetty lukuisille kielille: hollanniksi, ranskaksi, japaniksi, kreikaksi, englanniksi, italiaksi, espanjaksi, hepreaksi, arabiaksi, unkariksi, suomeksi, serbiaksi, puolaksi, saksaksi, ruotsiksi, tanskaksi, islanniksi, kiinaksi, tšekiksi, koreaksi ja norjaksi.
Juoni
Sarjan ensimmäisessä jaksossa Alfredin perhe häädetään kodistaan huvipuiston tieltä. Toisessa jaksossa Alfredin vanhemmat ja sisarukset jäävät auton alle, joten Mauri-myyrä adoptoi orvon ankanpojan. Lastenohjelmalle epätavallisesti Alfred ja hänen lapsuudentoverinsa ikääntyvät kohdaten aikuistumiseen liittyviä muutoksia ja ongelmia. Dramaattisin muodonmuutos tapahtuu sarjan antagonistissa Korpissa, joka oli alun perin ilkikurinen koululainen, mutta aikuisena hänestä tulee taparikollinen, varas, asekauppias ja hetkellisesti itsevaltainen diktaattori.
Sarjassa Alfred päätyy jännittäviin seikkailuihin usein naiivin ja hyväntahtoisen luonteensa takia. Seikkailuiden konna on useimmiten Korppi, joka on puoliksi mustarastas äitinsä puolelta. Ensimmäisessä jaksossa nähdään Korpin vanhemmat arvostelemassa Alfredin pesässä olevia ankanmunia, koska ne eivät ole yhtä jalon muotoisia tai värisiä kuin heidän munansa. Korppi itse nähdään vasta neljännessä jaksossa, jossa hän on värjännyt nokkansa kenkälankilla mustaksi. Oikea väri kuitenkin paljastuu Alfredille. Korppi on liian ylpeä rodustaan ja haluaisi pitää sen puhtaana, vaikka itse sekarotuisena haluaisi jatkaa sukua. Sen takia nokan väri on häpeällinen Korpille ja on myös syypää hänen lapsuudessa orastavaan itsevihaansa ja vääristyneeseen minäkuvaansa.
Jaksot 22–25 (Korppi keinottelee, Korpin kova komento, Uhkayritys ja Rahalla on siivet) kertovat neliosaisen allegorian kansallissosialismin noususta ja tuhosta. Näissä jaksoissa Korppi on ilmiselvä karikatyyri Adolf Hitleristä; hänellä on sivulle kammatut hiukset ja nokan kärjessä kasvaa hammasharjaviikset. Tarinan alussa Korppi palaa junalla kotiin ja ilmaisee Alfredille peittelemättömän halveksuntansa vallitsevaa poliittista ilmapiiriä kohtaan. Hän perustaa Kansallisen korppipuolueen, jonka puheenjohtajana hän lupaa kansalle työllisyyttä, vaurautta ja järjestystä. Puolueen tunnus on Korpin musta kolmivarpainen jalanjälki valkoisen ympyrän keskellä punaisella pohjalla, mikä on viittaus hakaristilippuun. Korpista tulee vaikutusvaltainen poliittinen hahmo, joka esiintyy Napoleonin univormussa, kaappaa vallan maan lailliselta hallitukselta, ajaa kuninkaan maanpakoon ja vangitsee poliittiset toisinajattelijat, mukaan lukien Alfredin, syyttäen näitä valtiopetoksesta. Korppi alkaa hirmuhallitsijaksi, joka tekee maasta kleptokraattisen autoritaarisen fasistidiktatuurin. Hän edellyttää kansalaisilta rotupuhtautta, vaikka on itse puoliksi mustarastas. Alfred ystävineen kuitenkin varastaa Kansallisen korppipuolueen valtavan omaisuuden kuninkaanlinnan holvista, ja varattoman Korpin on luovuttava vallasta.
Myöhemmin Alfred tapaa nuoren kauniin mustan ankan Iiris Wanan, ja he rakastuvat. Kuningas Leijonamieli luopuu kokonaan poliittisesta vallastaan, jääden perustuslailliseksi monarkiksi ja Vesimaahan äänestetään presidentti. Alfredin hyvä ystävä Olli asettuu ehdokkaaksi, sekä liikemies Taalavaara ja myös Korpista tulee ehdokas. Korppi on edelleen monien kansalaisten suosiossa kärsimyksen ajasta huolimatta. Korppi parantaa asemiaan, kun hän ensin tuhoaa salaa padon aiheuttaen tulvan ja sen jälkeen haluaa auttaa padon rakentamisessa. Korppi ampuu Lieroa, joka kertoo kaiken näkemänsä Alfredille ja Maurille näiden palatessa kotiin. Alfred yrittää löytää Korpin apurin Harrin. Harri saapuu yllättäen Alfredin talolle ja tunnustaa Korpin olleen tulvan takana. Korppi ehtii karata, kun poliisit teon paljastuessa lähtevät hänen asunnolleen. Vesimaan presidentiksi nousee Olli. Korppi pidätetään sarjan edetessä, ja hän saa 26 vuoden vankeustuomion. Alfredilla ei kuitenkaan mene ihan hyvin, sillä Iiris on suuttunut hänelle kun Alfred myöhästyy teatteriesityksestä, eikä suostu enää puhumaan hänelle. Samaan aikaa Korppi karkaa vankilasta apunaan vartija, joka oli myös Kansallisen Korppipuolueen ministeri, varastaa professori Von Pallaksen piirustukset ja kidnappaa Iiriksen panttivangikseen. Lopulta Alfred saa Korpin kiinni ja pelastaa Iiriksen. Korppi yritti karata, mutta poliisit saivat tämän kiinni. Alfredin syntymäpäivää vietetään ja tarina päättyy onnellisesti.
Sarjan henkilöitä
Listassa on vain osa sarjassa esiintyvistä henkilöistä:
Suomalaiset ääninäyttelijät
Listassa on vain jaksojen tärkeimmät henkilöt.
Jelena Silajdžić
Jelena Silajdžić (s. noin 1954, Sarajevo ) on bosnialainen, Tšekin tasavallassa työskentelevä elokuvaohjaaja, -tuottaja ja ihmisoikeusaktivisti. Vuonna 1977 Sarajevon yliopistosta journalistiksi valmistunut Silajdžić toimi ennen elokuvauraansa toimittajana Sarajevon suurimman sanomalehtitalon (“Oslobodjenje”) palveluksessa. Elokuva-alalla hän teki yhteistyötä esimerkiksi ohjaaja Emir Kusturican kanssa Cannesissa Parhaan ohjaajan palkinnon saaneen Mustalaisten aika -elokuvan (1988) parissa. Silajdžić työskenteli 15 vuotta elokuvayhtiö Forum Sarajevossa. Hän tuotti 20 elokuvaa, 6 tv-sarjaa ja 150 dokumenttielokuvaa.
Jugoslavian hajottua ja sodan alettua Bosnia-Herzegovinassa vuonna 1992, Silajdžić muutti Prahaan, jossa hän ryhtyi työskentelemään ihmisoikeuksien puolesta ja tuottamaan kulttuuritapahtumia. Vuonna 1999 Silajdžić perusti Slovo 21 -järjestön, joka on voittoa tuottamaton, erityisesti Tšekin romanien ja Balkanin alueelta tulleiden maahanmuuttajien ihmisoikeuksien puolesta toimiva, Silajdžićin johtama järjestö.
Silajdžić oli eräs YK:n pakolaisjärjestö (UNHCR) vuoden 2000 Nansen-palkinnon saajista.
Ari Suhonen
Ari Suhonen (s. 19. joulukuuta 1965 Porvoo) on entinen suomalainen keskimatkojen juoksija. Hänen päämatkansa olivat 800 ja 1 500 metriä.
Suhonen oli 1980-luvun loppupuolella ja 1990-luvun alkupuolella Suomen paras keskimatkojen juoksija. hänen nimissään on edelleen 800 metrin Suomen ennätys 1.44,10, jonka hän juoksi Zürichissa 16. elokuuta 1989. Suomen mestaruuden Suhonen voitti 800 metrillä yhdeksän kertaa peräkkäin vuosina 1985-1993 ja 1 500 metrillä viisi kertaa vuosina 1986-1989 ja 1993. 1 500 metrillä Suhonen voitti halli-EM-kilpailujen kultaa vuonna 1988.
Suhonen voitti universiadeissa kultaa 800 metrillä ajalla 1.47,13 Duisburgissa 1989.
Waterford
Waterford on kaupunki Munsterin provinssissa Irlannin etelärannikolla, ja se on maan viidenneksi suurin kaupunki. Kaupungin perustivat viikingit vuonna 914, ja se on siten maan vanhin kaupunki. Kaupungin linnoittaminen aloitettiin jo vuonna 1088, ja se jatkui vuosisatoja. Nykyään linnoituksesta on jäljellä kuusi tornia sekä osa muurista.
Talous
Waterfordin talouden perusta on sen satama, joka on yksi Irlannin parhaista. Myös kalastus on seudulle tärkeä elinkeino. Kuuluisaksi kaupunki on kuitenkin tullut Waterford-kristallista, jota on tehty 1700-luvulta lähtien.
Biologinen antropologia
pienoiskuva|Ihmisen, simpanssin, orangin ja makakin kallot. Biologinen antropologia eli fyysinen antropologia on luonnontiede, joka tutkii ihmisen evoluutiota ja ihmisten, muiden kädellisten (apinat) sekä sukupuuttoon kuolleiden ihmislajien biologisia ja käytöksellisiä eroavaisuuksia ja niiden syitä. Biologisen antropologian piiriin kuuluu myös ihmisen ekologian tutkimus sekä esimerkiksi kulttuurin ja geenien rinnakkaisevoluution tutkimus. Ihmisyhteisöjen perintötekijöitä tutkitaan muun muassa veri-, hius- ja luunaytteitä analysoimalla.
Biologisen antropologian piiriin kuuluvia suppeampia tieteenaloja ovat muun muassa fossiileita tutkiva paleoantropologia, DNA-tutkimusta hyödyntävä molekyyliantropologia, ihmisten mittasuhteita ja koostumusta analysoiva antropometria sekä kädellisiä tutkiva primatologia.
Jämjö
Jämjö on taajama ja entinen kunta, joka sijaitsee Blekingen läänissä Ruotsin etelärannikolla. Jämjön taajama sijaitsee noin 10 kilometrin päässä Karlskronasta itään E20-tien varrella. Jämjön taajama ja entisen Jämjön kunnan alue kuuluvat nykyään Karlskronan kuntaan. Taajamassa oli vuoden 2010 lopussa 2 578 asukasta.
Alkuperäistä Jämjön kuntaa laajennettiin yhdistämällä siihen Kristianopel ja Torhamn vuonna 1952. Ramdala ja Sturkö liitettiin Jämjöhön vuonna 1963. Karlskronan kuntaan näin syntynyt laajempi Jämjö liitettiin vuonna 1974.
Ülenurme
Ülenurme on pienkauppala Virossa Tartumaalla Kambjan kunnassa. Vuoden 2011 lopussa siellä oli 2 043 asukasta.
Välipeippi
Välipeippi (Lamium confertum) on huulikukkaiskasvien (Lamiaceae) heimoon, peippien (Lamium) sukuun kuuluva kasvilaji. Välipeippi on yksivuotinen, ruohovartinen kasvi. Välipeippi muistuttaa eniten sepiväpeippiä (Lamium amplexicaule) sekä jonkin verran myös punapeippiä (Lamium purpureum) ja liuskapeippiä (Lamium hybridum). Välipeippi eroaa sepiväpeipistä kukkien teriöiden ja verhiöiden ulkonäön perusteella sekä punapeipistä ja liuskapeipistä ylimpien lehtien ruodittomuuden perusteella.
Välipeippi voi kasvaa noin 40 senttimetriä korkeaksi asti ja sen varsi on tyypillisesti runsashaarainen. Välipeippi on kasvutavaltaan pysty tai koheneva ja sen lehtiasento on vastakkainen. Lehtien muoto vaihtelee leveänpuikeista munuaismaisiin ja lehtien laidat ovat leveän hammaslaitaiset. Alimmat lehdet ovat ruodillisia ja ylimmät ruodittomia sekä puoliksi sepiviä.
Välipeippi kukkii touko–syyskuussa purppuranpunaisin kukin. Kukat ovat kaksihuulisia ja sijaitsevat kiehkuroina varren latvassa. Verhiö on lajityypillisesti karvainen, ja verhiönliuskat ovat pitkiä sekä kapeita, verhiöputkea pidempiä. Välipeipin hedelmä on lohkohedelmä, jossa on möyheä lisäke.
Välipeippi kasvaa ihmisvaikutteisessa ympäristössä, mutta ei ole kuitenkaan kovin yleinen. Yleensä se kasvaa rikkaruohona pelloilla. Suomessa välipeippiä tavataan lähinnä vain Varsinais-Suomessa, vaikkakin siitä on tehty havaintoja sieltä täältä aina Oulun korkeudelle asti.
Domus Gaudium
thumb|Domus Gaudium pihalta kuvattuna, vasemmalla Leppäsuonkatu. Domus Gaudium on Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan järjestysnumeroltaan kolmas ylioppilastalo. "Gaudium" on latinaa ja tarkoittaa iloa tai riemua. Rakennus sijaitsee Helsingin Etu-Töölössä Leppäsuon alueella, osoitteessa Mechelininkatu 3. Viereisessä korttelissa on ylioppilaskunnan omistama opiskelija-asuntola Domus Academica. Domus Gaudium vihittiin käyttöön marraskuussa 2008.
Rakennuksen on suunnitellut arkkitehtitoimisto Brunow & Maunula. Domus Gaudiumissa sijaitsee luentosaleja sekä osakunta- ja toimistotiloja.
Aiheesta muualla
60.16972°N, 24.9225°W
Ovatio
Toisin kuin triumfissa, viettäjä oli pukeutunut myrttiseppeleeseen ja kulki jalan tai ratsain huilun säestyksellä. Ovatio vietettiin Rooman sijaan Mons Albanuksella. Oikeuden sen järjestämiseen myönsi senaatti ja kustannukset maksoi viettäjä itse. Ovatio saatettiin myöntää triumfin sijaan esimerkiksi, jos sodassa ei ollut tapettu tarpeeksi vihollisia, muodollista sotaa ei ollut julistettu tai vastustajana ei ollut valtakunnan tasoinen organisaatio, vaan kyseessä oli esimerkiksi sisällissota tai kapina. Esimerkiksi Marcus Licinius Crassus vietti ovatiota kukistettuaan Spartacuksen johtaman orjakapinan.
Jumalatar (albumi)
Jumalatar on suomalaisen laulajan ja lauluntekijän Nelli Matulan debyyttialbumi, joka julkaistiin 9. elokuuta 2019.
Mortal Engines
Mortal Engines on vuonna 2018 ensi-iltansa saanut Christian Riversin ohjaama post-apokalyptinen seikkailuelokuva, jonka käsikirjoittivat Fran Walsh, Philippa Boyens ja Peter Jackson. Elokuva pohjautuu Philip Reeven Kävelevät koneet -kirjasarjan ensimmäiseen osaan. Tarina sijoittuu steampunk-maailmaan, jossa moottorien ja telaketjujen avulla liikkuvat kaupungit vaeltavat erämaaksi muuttuneessa maailmassa. Elokuvan Suomen ensi-ilta oli 7. joulukuuta 2018.
Jumalatar (albumi)
Albumin tematiikka pohjautuu vahvasti antiikin Kreikan mytologian Afroditeen, joka on kauneuden, hedelmällisyyden, rakkauden ja seksuaalisuuden jumalatar. Matula on sanonut: ”Jumalattaressa ei ole kyse egobuustailusta tai oman itseni ylikorostamisesta. Jumalatar tarkoittaa pikemminkin mielentilaa tai asennetta, jonka seurauksena kuka tahansa voi tuntea olonsa hyväksi ja turvalliseksi omassa kehossaan. – – Jumalatar heijastelee omia kokemuksiani siitä, millaista on olla nuori nainen tässä maailmassa ja yhteiskunnassa.”
Mortal Engines
Elokuva on sekä ilmestymisvuotensa että myös kaikkien aikojen pahimmin flopanneita elokuvia; sen alhainen 83 miljoonan dollarin maailmanlaajuinen tuotto verrattuna elokuvan budjettiin ja markkinointikuluihin johti siihen, että Mortal Engines teki tappiota peräti 175 miljoonaa dollaria inflaatioon suhtautettuna.
Elokuvan lisäksi on kehitetty ja julkaistu samaan universumiin sijoittuvat pulmapelit Rekt Galaxies.
Jumalatar (albumi)
Albumilta on julkaistu yhteensä seitsemän singleä vuosina 2016–2019. Viisi ensimmäistä julkaistiin Rähinä Recordsin kautta, ja kaksi viimeistä Universal Musicin alaisena. Kappaleista kaksi on striimannut kultaa ja yksi platinaa.
Rooman keisarien elämäkertoja
Rooman keisarien elämäkertoja (, ”Keisarien elämästä”) on Suetoniuksen kirjoittama elämäkertojen kokoelma, johon sisältyy kertomukset Julius Caesarin ja yhdentoista Rooman valtakunnan ensimmäisen keisarin elämistä.
Historia
Suetonius syntyi noin vuonna 70 jaa. Hänellä oli hyvät suhteet keisari Trajanukseen ja myöhemmin Hadrianukseen. Elämäkertateoksensa Suetonius kirjoitti Hadrianuksen valtakaudella. Tuolloin hän työskenteli Hadrianuksen kanslian päällikkönä, jonka viran hän sai noin vuonna 117–119. Tehtävänsä ansiosta Suetonius pääsi käsiksi keisarilliseen arkistoon, millä oli suuri merkitys elämäkertahankkeen kannalta. Suetonius vapautettiin tehtävästään vuonna 121. Elämäkerrat on kirjoitettu valmiiksi oletettavasti tämän jälkeen. Keisarielämäkertojen lisäksi Suetonius kirjoitti lukuisia muita teoksia, muun muassa toisen elämäkertasarjan Kuuluisia miehiä.
Suetoniuksen elämäkerroista tuli jo antiikin aikana hyvin tunnettuja. Niitä luettiin laajalti, ja niiden mallin mukaan kirjoitettiin myöhemmin vastaava kokoelma keisarielämäkertoja Hadrianuksesta lähtien. Teosta luettiin edelleen laajalti keskiajalla, mikä näkyy säilyneiden käsikirjoitusten määrässä. Frankkihistorioitsija Einhard kirjoitti Kaarle Suuren elämäkerran teoksen antaman esikuvan mukaisesti.
Suetoniuksen teos on säilynyt nykyaikaan lähes kokonaisuudessaan; selvästi paremmin kuin yksikään muu Suetoniuksen kirjoituksista. Nykyäänkin teosta pidetään arvokkaana aikalaiskuvauksena Rooman keisarivallasta ja ajan henkilö- ja tapahtumahistoriasta. Vaikka sen luotettavuudessa onkin joiltakin osin puutteita, se auttaa yhdessä muiden saman ajan lähteiden kanssa muodostamaan varsin hyvän kuvan käsitellystä aikakaudesta.
J. A. Hollo suomensi teoksen suoraan latinan kielestä vuonna 1960. Suomennos ilmestyi osana Edwin Linkomiehen toimittamaa ja WSOY:n kustantamaa Antiikin klassikot -kirjasarjaa. Linkomies kirjoitti suomennokseen esipuheen.
Sisältö
Suetoniuksen teos jakautuu kahdeksaan kirjaan ja sisältää kaksitoista elämäkertaa. Suomennoksessa alkuperäistä kirjajakoa ei ole käytetty, vaan kukin elämäkerta muodostaa ikään kuin oman ”kirjan”. Teokseen kuuluvat seuraavat elämäkerrat:
Näistä Caesar oli Rooman diktaattori ja muut yksitoista keisareita. Valittujen elämäkertojen joukko on looginen sikäli, että Caesar, vaikka ei ollutkaan keisari, antoi instituutiolle nimensä. Domitianuksen kuolema puolestaan muodosti Suetoniuksen aikalaisille rajapyykin, josta alkoi uusi, onnellisempi aikakausi. Caesarin ja Augustuksen elämäkerrat ovat laajimmat ja kattavimmat.
pienoiskuva|upright|Sivu teoksen painoksesta vuodelta 1540. Teos on säilynyt kokonaisena lukuun ottamatta sen johdantoa sekä ensimmäisen elämäkerran alkuosaa. Kukin elämäkerta on sommiteltu suhteellisen kaavamaisesti. Niissä kuvattuja asioita ei ole organisoitu kronologisesti vaan aihepiireittäin. Teksteissä kuvataan hallitsijoiden perhetaustaa, uraa ennen valtaan nousua, yksityiselämää, ulkonäköä, persoonallisuutta ja kuolemaa sekä heidän hyveitään ja paheitaan. Suetonius ei pyri teoksessaan kirjoittamaan historiaa, vaan kokoamaan erilaisia tietoja ja luonnekuvauksia henkilöiden elämästä. Hän ei myöskään pyri luomaan erityisen yhtenäistä kokonaiskuvaa henkilöistä.
Eki Jantunen
Erkki ”Eki” Jantunen (s. 1. maaliskuuta 1951 Orimattila) on suomalainen muusikko ja televisio- ja radioesiintyjä.
Rooman keisarien elämäkertoja
Sisältö
Linkomies katsoo, että Suetoniuksen ansiot ovat enemmän hänen keräämässään runsaassa aineistossa ja lähteiden käytössä kuin kirjallisissa ansioissa, joissa vertailu hieman aiemmin kirjoittaneeseen historioitsija Tacitukseen ei ole Suetoniukselle erityisen edullinen. Siinä missä Tacitus oli suuri kirjailija, Suetoniukselta puuttuvat kaikki tähän vaaditut ominaisuudet. Linkomiehen mukaan Suetoniuksen elämäkertoja voidaan pitää ”juoruavan historiankirjoituksen tuotteina”, vaikka hänen nimenomaisena tarkoituksenaan ei ollutkaan kertoa juoruja. Hän on kuitenkin koonnut elämäkertoihin kaiken aineiston, jonka uskoi valottavan kuvaamiensa henkilöiden luonnetta, elämää ja toimintaa. Samalla osa aineistosta on kuitenkin luotettavuudeltaan kyseenalaista.
Eki Jantunen
Tanssiyhtye Eki Jantunen & Mutkattomat on kiertänyt tanssitaloja, lavoja ja laivoja. Vierailuja on tehty vuosien varrella myös ulkomaille mm. Ruotsiin, Neuvostoliittoon, Marokkoon, Turkkiin, Espanjaan, Kreikkaan ja Viroon.
Rooman keisarien elämäkertoja
Sisältö
Suetonius kuvaa yhtä neutraalisti henkilöiden hyviä kuin pahojakin tekoja. Tässä Linkomies vertaa Suetoniusta Plutarkhokseen ja tämän Kuuluisien miesten elämäkertoihin, joissa on päin vastoin nähtävissä vahva moralisoiva tendenssi. Suetonius vaikuttaa tähän verrattuna arkistoijalta, jolle kaikki teot ovat samanarvoisia merkintöjä papereissa.
Eki Jantunen
1975 perustetun Eki Jantunen & Mutkattomaien menestynein kappale on ollut ”Jätkän humppa” vuonna 1976 Mutkattomat-triossa. Yhtye on palkittu valtakunnallisella Kullervo Linna -palkinnolla 1993.
Jantunen on  toiminut juontajana radiossa ja TV:ssä vuosikymmeniä. Televisiossa ohjelmia ovat olleet muun muassa Toivotaan toivotaan 1986-1990 (MTV3, tuottajana Irja-Liisa Ailio), Tanssit Stadissa 1994-96 (TV1, tuottajana Heikki Kahila), Kultainen ja Hopeinen Harmonikka, Valkea Ruusu (tuottajana Matti Ristimäki) ja Resiinaralli (MTV3). Radiossa hän oli 1980-1892 (Radio Suomi) ohjelmissa Puhelinlangat, Toivekonsertit, Radioiltamat, Tanssiorkestereiden Suomenmestaruuskilpailut (SMORK, tuottajana Veijo Miettinen) sekä Juhlanpaikka-radiosarja (Suomen Sävelradio 2001-2002).
Rooman keisarien elämäkertoja
Sisältö
Suetoniuksen kirjoituksesta juontavat juurensa monet tunnetut legendat, kuten keisari Caligulan suunnitelma nostaa hevosensa konsuliksi ja keisari Neron laulu Rooman palaessa.
Eki Jantunen
Solisti on ollut mukana televisiossa, radiossa ja juhlien juontajana, muun muassa Resiinaralli (VR, MTV3 1993-2000), Ylläs Soikoon ja SMORK (1990-2002), Olavi Virta laulukilpailu eri vuosina 1990 ja 2000-luvuilla.
Musiikki on ollut Eki Jantusen kuvioissa mukana vuodesta 1965 alkaen. Popbändinä on saavutettu mm. pronssia popyhtyeiden SM-kisoissa 1968. Bändiniminä ovat olleet mm. The Spellinger, The Face, The Free ja The Freeband. Poppia soitettiin eri kokoonpanoilla kymmenisen vuotta esiintymisten kohdistuessa mm. teinikonviin, klubeihin ja erilaisiin tapahtumiin.
Yhtyeenä Mutkattomat-trio Pekka Melander (hanuri, laulu)+Hannu Tuominen (rummut, laulu)+Erkki Jantunen (laulu-basso) on ollut 1970-ja 1980-luvuilla mukana Lavalauantai -ja Sävelsilta-ohjelmissa (Radio Suomi, tuottaja Veijo Miettinen) sekä televisiosarjassa ”Rakas kallis auto” (MTV3, tuottaja Markku Veijalainen).
Eki Jantunen & Mutkattomat on julkaissut yhteensä 21 albumia, niistä viimeisin on  nimeltään  suoraan tansseista taltioitu kokonaisuus ”Tanssilavakeikka” (Radio Suomen Lavalauantai-taltiointi, Orimattilan Kehräämö 2005). Solisti on palkittu mm. Vuoden Kaupunkilainen (Orimattila 2003) ja Vuoden Taiteilija (Lahden Piirin Karjalaiset 2004).
Levytyksiä on tähän mennessä kaikkiaan noin 230 kpl. Jantunen on tehnyt levytettyjä kappaleita säveltäjänä, sanoittajana ja sovittajana runsaat sata.
Ukrainan sosialistisen neuvostotasavallan lippu
thumb|210px|Ukrainan sosialistisen neuvostotasavallan lippu 1923–1929. thumb|210px|Ukrainan sosialistisen neuvostotasavallan lippu 1929–1937. thumb|210px|Ukrainan sosialistisen neuvostotasavallan lippu 1937–49. thumb|210px|Ukrainan sosialistisen neuvostotasavallan lippu 1949–1992. Ukrainan sosialistisen neuvostotasavallan lippu oli Ukrainan sosialistisen neuvostotasavallan tunnus. Lipun ulkoasu vaihtui vuosikymmenten saatossa useasti. Lipun viimeisin versio otettiin käyttöön 21. marraskuuta 1949.
Vuonna 1919 oli otettu käyttöön punainen lippu, joka oli keltasininen vaakaraidoitus lipputangon puoleisessa ylänurkassa. Vuoden 1922 lopulla Ukrainan neuvostotasavalta muodosti yhdessä Venäjän, Valko-Venäjän ja Transkaukasian neuvostotasavaltojen kanssa Sosialistisen neuvostotasavaltojen liiton. Ukrainan sosialistisessa neuvostotasavallassa tuli 1923 käyttöön punalippu, jossa luki kyrillisin kirjaimin ''У.С.С.Р. '' (Ukrainan sosialistinen neuvostotasavalta).
Tasavallan lipun nimilyhenne muuttui vuonna 1929, ja lipussa luki У.С.Р.Р.. Vuosina 1937–1949 lipun, jota täydennettiin sirpillä ja vasaralla, lyhenne oli УРСР..
Ukrainan ja Valko-Venäjän neuvostotasavallat olivat Neuvostoliiton ohella vuonna 1945 YK:n perustajajäseniä ja tarvitsivat kansainvälisesti erottuvaa lippua käyttöönsä. Vuonna 1949 käyttöön otettu lippu oli punainen ja sen alalaidassa oli turkoosi raita. Lipun yläkulmassa komeilivat sirppi ja vasara sekä tähti, jotka ovat kommunismin tunnuksia.
Neuvostolipun alalaitaan sijoitettu vaaleansininen tyviraidan kerrottiin symboloivat Ukrainan ja Venäjän välistä ikiaikaista ystävyyttä. Olihan ukrainalaisen atamaani Bohdan H’melnytskyin lippu ollut turkoosinsininen; vuonna 1648 hän oli liittoutunut Venäjän kanssa ja aloittanut kapinan Puolaa vastaan.
Ukrainan itsenäistyttyä 1991 maa poisti käytöstä neuvostoaikaisen lipun, ja 28. tammikuuta 1992 palautettiin käyttöön nykyinen, jo vuonna 1918 käytössä ollut Ukrainan lippu.
Elinkeinoelämän valtuuskunta
Elinkeinoelämän valtuuskunta (EVA ) on 1974 perustettu ja vuoden 1975 alussa toimintansa aloittanut järjestö. Sen toiminta-ajatus on toimia suomalaisen elinkeinoelämän edistäjänä ja talouspoliittisena ajatushautomona. EVA on nykyään ensisijaisesti teollisuuden näkökulman esiintuoja. EVA tekee tiivistä yhteistyötä Elinkeinoelämän tutkimuslaitoksen ETLA:n kanssa.
EVA:n johtaja on Emilia Kullas ja hallituksen puheenjohtajana toimii Carl Haglund.
Historia
EVA:n tarkoituksena oli pyrkiä vaikuttamaan yhteiskuntaan niin, että ilmapiiri saataisiin muuttumaan ja talouselämän toimintaedellytykset turvattaisiin. EVA:n ensimmäinen toimitusjohtaja oli Max Jakobson, joka ryhtyi tehtävään vuoden 1975 alussa toimittuaan sitä ennen muun muassa Suomen YK-suurlähettiläänä ja Tukholman-suurlähettiläänä.
EVA:n hallituksen jäsen, Huhtamäki-yhtymän pääjohtaja Erkki Partanen määritteli EVA:n toiminnan päämäärän toukokuussa 1975: "EVA:n tehtävä on huolehtia, että tässä maassa on sama yhteiskuntajärjestelmä vielä kymmenen vuoden kuluttuakin." Presidentti Urho Kekkonen ei koskaan ottanut julkisesti kantaa EVA:an eikä sen toimintaan. EVA vakuutti julkisuudessa olevansa puoluepoliittisesti sitoutumaton ja pysyttelevänsä sivussa päivänpolitiikasta, mutta todellisuudessa sillä oli alkuvuosinaan vahvasti sosialististen puolueiden eli SDP:n ja SKDL:n vastainen agenda. Vuoden 1975 eduskuntavaalien alla EVA pyrki myötävaikuttamaan siihen, että eduskuntaan ei tulisi vasemmistoenemmistöä. Se muun muassa rahoitti salaa porvarillisia vaaliliittoja ja hyödynsi yhteyksiään sanomalehdistöön. Strategiaan kuului harkittu julkisuudenhallinta: jos vasemmistopoliitikot syyttivät EVA:a vaaleihin vaikuttamisesta, väitteet kiistettiin ja niiden esittäjiä syytettiin ajojahdista tai vainoharhaisuudesta. SDP:n kanssa pyrittiin sittemmin myös yhteistyöhön.
Jakobsonin johtajakaudella EVA puolusti läntistä markkinatalousmallia Neuvostoliiton tarjoaman suunnitelmatalouden mallia vastaan. Pyrkiessään hankkimaan tietoa Neuvostoliiton talousjärjestelmästä EVA käytti hyväkseen alan asiantuntemuksen ulkomailla saaneen Tauno Tiusasen perustaman konsulttitoimiston apua. Teollisuuden Keskusliitto ja Suomen Työnantajain Keskusliitto kuitenkin kielsivät EVA:a mainitsemasta niiden edustajien osallistumista läntisen ja itäisen talousjärjestelmän vertailututkimukseen pelätessään häiriöitä monille yrityksille keskeisessä idänkaupassa. EVA julkaisi tutkimuksen vuonna 1976 kirjana Talouden tosiasiat. Toisaalta EVA:n sisällä vallitsi 1970-luvun lopulta alkaen käsitys, että konkreettisin uhka suomalaiselle markkinataloudelle ei tullut idästä vaan lännestä, sosiaalidemokraattien hallitsemasta Ruotsista. Varsinkin pääministeri Olof Palmen vasemmistolaisen politiikan ja yritysten omistussuhteisiin vaikuttaneiden palkansaajarahastojen perustamisen pelättiin innoittavan Suomen päättäjiä.
EVA rahoitti 1970-luvulla oikeistolaista poliittista vaikuttamista harjoittaneita Suomalaisen Yhteiskunnan Tuki (SYT) -säätiötä ja Vapaan koulutuksen tukisäätiötä (VKTS). Se oli myös yksi vuonna 1975 perustetun Helsingin kaapelitelevision taustavoimista.
Valtaosa riippumattomista sanomalehdistä suhtautui EVA:n perustamiseen vähätellen ja kuittasi asian ylimalkaisella uutisoinnilla. Taistolainen lehti Tiedonantaja luonnehti EVA:a "kaikkivoivaksi hirviöksi, joka juo köyhälistön verta". Kielteistä suhtautumista EVA:an ilmeni myös toisella suunnalla; Helsingin Sanomat ja Sanoma Oy:n voimahahmo Aatos Erkko halveksivat sitä avoimesti. Jukka Tarkan mukaan Erkkoa harmitti erityisesti EVA:n tuki Uudelle Suomelle, jota hän piti tekohengityksenä konkurssikypsälle lehdelle. EVA piti Uutta Suomea tärkeänä markkinatalouden puolustajana aikana, jolloin länsimaisia arvoja vastaan suuntautui voimakas yhteiskunnallinen kritiikki. Helsingin Sanomat puolestaan oli koko historiansa ajan pitänyt Uutta Suomea ideologisena vastustajanaan, vaikka lehdet olivat itäisen ja läntisen yhteiskuntajärjestelmän välisessä taistelussa barrikadin samalla puolella. Lisäksi Helsingin Sanomissa vaikutti tuolloin Sakari Määttäsen ympärille ryhmittynyt toimittajajoukko, jonka asenne Max Jakobsonia kohtaan oli Tarkan mukaan avoimen pahantahtoinen.
EVA otti 1980-luvun alkupuolella käyttöön käsitteen "kolmas tasavalta", joka kuvasi toisaalta Suomen poliittisen kulttuurin muutosta vuoden 1982 presidentinvaalien ja vuoden 1983 eduskuntavaalien myötä, toisaalta samaan aikaan tapahtunutta suomalaisen yhteiskunnan rakenteen muuttumista maatalous- ja teollisuusyhteiskunnasta tieto- ja palveluyhteiskunnaksi.
Vuonna 1984 Jakobsonin jäädessä eläkkeelle hänen seuraajakseen valittiin kansleri Kauko Sipponen. Sipposen aikakaudella kansainvälisten kysymysten ja turvallisuuspolitiikan rinnalle tuotiin korostetusti valtiosääntö, omistusoikeus, julkishallinto ja väestökehitys. Myös EY-jäsenyyteen valmistautuminen kuului Sipposen ajan teemoihin. Asenne- ja arvotutkimuksista tuli EVA:n tavaramerkki.
Vuoden 1990 syyskuussa EVA:n toimitusjohtajaksi valittiin pankinjohtaja Jaakko Iloniemi. Jos Jakobsonin kausi oli ollut ideologisen kamppailun ja markkinatalouden puolustamisen aikaa ja Sipposen aikana Suomi oli avautunut ja kokenut rakennemuutoksen, niin Iloniemen kaudella edessä oli kansainvälistyminen, erityisesti eurooppalaistuminen. Hänen kauteensa osui myös Suomea rajusti ravistellut 1990-luvun lama.
EVA uudelle vuosituhannelle
Iloniemen siirtyessä eläkkeelle vuonna 1999 EVAn toiminta ajettiin minimiin.
Vuoden 2001 syyskuun terrori-iskut New Yorkin World Trade Centeriin saivat elinkeinoelämän päättäjät kuitenkin taas valpastumaan. Vuoden 2002 elokuussa EVAn johtajaksi valittiin tohtori Risto E. J. Penttilä.
Nykyään EVA:n tavoitteena on edistää suomalaisen yhteiskunnan pitkän aikavälin menestystä, selvittää ja arvioida yrityksille ja yhteiskunnalle tärkeitä kehityssuuntia. Suomen rooli kansainvälisessä toimintaympäristössä ja suomalaisten hyvinvoinnin ja kilpailukyvyn kehittäminen ovat EVA:n toiminnassa keskeisiä kysymyksiä. EVA julkaisee raportteja ja analyyseja sekä toimii verkostona ja keskustelun herättäjänä muun muassa järjestämällä EVA Forum -keskustelutilaisuuksia. EVAn johtajana on 1. elokuuta 2010 alkaen toiminut Matti Apunen Penttilän siirryttyä Keskuskauppakamarin toimitusjohtajaksi.
EVA kommentoi vuonna 2016 Panaman tietovuotoa sanomalla, että siitä syntynyt keskustelu on liioitellut veroparatiiseihin liittyviä ongelmia. Järjestön mukaan voimakkaampi puuttuminen aggressiiviseen verosuunnitteluun ei toisi suurta lisäystä verotuloihin ja laillinen verosuunnittelu on jokaisen oikeus.
Johtajat
Seuraavat henkilöt ovat toimineet Elinkeinoelämän valtuuskunnan johtajina:
Puheenjohtajat
Seuraavat henkilöt ovat toimineet Elinkeinoelämän valtuuskunnan puheenjohtajina:
Yhteiskunnallisten yritysten liitto Arvo
Yhteiskunnallisten yritysten liitto Arvo ry eli Arvoliitto on suomalaisten yhteiskunnallisten yritysten verkosto ja etujärjestö. Liitto perustettiin vuonna 2014 yhteiskunnallisten yritysten toimesta yhteiskunnallisten yritysten edunvalvojaksi ja yhteenkokoajaksi Suomessa.
Tammikuussa 2021 Arvoliitossa on jäsenenä noin 60 yhteiskunnallista yritystä. Arvoliitto on poliittisesti sitoutumaton itsenäinen yhdistys, jolla ei ole työvoimapoliittista tehtävää. Arvoliitto pyrkii auttamaan jäsenistöään tekemään yhteiskunnallista liiketoimintaa eettisesti kestävästi ja arvopohjaisesti, todentamaan liiketoimintansa yhteiskunnalle tuottaman hyvän eli vaikuttavuuden järjestelmällisesti ja uskottavasti sekä pyörittämään liiketoimintaa kannattavasti ja kilpailukykyisesti.
Lester L. Wolff
thumb|right|Lester L. Wolff
Yhteiskunnallisten yritysten liitto Arvo
Voittojen käyttäminen yhteiskunnallisten päämärien edistämiseksi voi toteutua monella tavalla. Jos yrityksen oma liiketoiminta tuottaa yhteiskunnallista hyvää (esimerkiksi asumispalveluiden tuottaminen vammaisille ihmisille), voidaan voitot palauttaa kokonaisuudessaan takaisin oman liiketoiminnan kehittämiseen. Arvoliiton kannatusjäseneksi voivat liittyä yritykset ja yhteisöt, jotka kannattavat Arvoliiton tavoitteita ja sitoutuvat omassa toiminnassaan eettisyyteen. Kannatusjäsenen ei tarvitse harjoittaa liiketoimintaa.
Lester L. Wolff
Lester Lionel Wolff (4. tammikuuta 1919 New York – 11. toukokuuta 2021) oli yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko.
Yhteiskunnallisten yritysten liitto Arvo
Toiminta
Arvoliitto järjestää jäsenilleen erilaisia tapahtumia, jotka ovat pääasiassa seminaareja, verkostotapaamisia ja erilaisia pienempiä online-tilaisuuksia. Lisäksi Arvoliitto tekee edunvalvontaa muun muassa osallistumalla työ- ja elinkeinoministeriön yhteiskunnallisia yrityksiä koskevaan strategiatyöhön, kampanjoimalla vaalien alla ja pitämällä yhteyttä muihin oleellisiin elinkeinoelämän ja järjestökentän toimijoihin. Arvoliitto tarjoaa jäsenilleen koulutusta ja konsultointia erityisesti yhteiskunnallisen vaikuttavuuden kehittämiseen ja mittaamiseen, sekä vastuullisuusstrategian muotoiluun.
Sean Kingston (albumi)
Sean Kingston on Sean Kingstonin esikoisalbumi, joka julkaistiin 31. heinäkuuta 2007. Albumin tuotti J. R. Rotem.
Albumi nousi 6. sijalle Yhdysvaltojen Billboard 200 -listalla ja putosi 13. sijalle seuraavalla listaviikollaan.
Lester L. Wolff
10. joulukuuta 2014 Wolff otti Civil Air Patrolin puolesta vastaan Kongressin kultamitalin. Hänestä tuli 99-vuotiaana vanhin elossa ollut entinen Yhdysvaltain kongressin jäsen.
Yhteiskunnallisten yritysten liitto Arvo
Toiminta
Vuosina 2016-2019 toteutettiin Hyvän Mitta -hanke, jossa Arvo toimi koordinaattorina. Hanketta rahoittivat ja ohjausryhmässä toimivat Me-säätiö, Opetushallitus, Kansaneläkelaitos, Suomen itsenäisyyden juhlarahasto, opetus- ja kulttuuriministeriö, Sosiaali- ja terveysjärjestöjen avustuskeskus ja Valtioneuvoston kanslia. Hankkeessa tutkittiin ja kehitettiin toiminnan yhteiskunnallisen vaikuttavuuden mallintamista, mittaamista ja näkyväksi tekemistä. Työn pohjalta kehitettiin työkaluja ja yhteistä käsitteistöä vaikuttavuuden todentamiseksi. Merkittävin lopputuotos oli Vaikuttavuusketju, joka on työkalu toiminnan yhteiskunnallisen vaikuttavuuden suunnitteluun, kuvaamiseen ja kehittämiseen.
Vuosina 2019-2020 Arvoliitto toteutti osana pohjoismaista konsortiota Impact Startup -vaikuttavuuskiihdyttämön. Kiihdyttämössä yhteiskunnallista liiketoimintaa tekevät startup-yritykset, sekä pidempään toimineiden yhteiskunnallisten yritysten uutta liiketoimintaa kehittävät sisäiset startupit saivat intensiivistä valmennusta ja tukea liiketoimintansa ja vaikuttavuutensa eteenpäin viemisessä. Kiihdyttämö toteutettiin yhtenevällä konseptilla Suomen lisäksi Ruotsissa, Norjassa ja Tanskassa paikallisten kumppaniorganisaatioiden toimesta.
Syksyllä 2021 perustettiin verkosto-organisaatio Yhteiskunnallisten yritysten osaamiskeskus (YYO), joka palvelee yhteiskunnallisia yrityksiä tarjoamalla niille neuvontaa ja ohjausta.