cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vuoden 1929 pörssiromahdus
Romahduksen enteet
11. lokakuuta 1929 Massachusettsin osavaltion julkisista palveluista vastaava viranomainen kielsi Edison Electric Illuminating Company -yhtiön Bostonin haaraa aloittamasta osakkeiden splittausta. Viranomainen perusteli päätöstään sillä, ettei se halunnut levittää väärää luuloa osinkojen nousemisesta. Yhtiön osakkeiden arvo laski, samoin kuin muiden julkisen infrastruktuurin alan yhtiöiden. Rahoitusalan sääntelijät varoittivat spekulaatioiden vaaroista ja ilmoittivat kyseisen alan osakkeiden hintojen olleen liian suuret niiden todelliseen arvoon nähden. Tämä johti yhtiöiden arvon laskun voimistumiseen, mikä heijastui myös muihin toimialoihin ja sijoittajien näkemyksiin.
Keskiviikko 23. lokakuuta
Keskiviikkona 23. lokakuuta kauppa sujui rauhallisesti aamupäivän ajan, mutta iltapäivällä pudotus autovalmistajien osakkeiden hinnoissa johti muidenkin osakkeiden putoamiseen. Pörssin viimeisenä aukiolotuntina kauppojen määrä kasvoi voimakkaasti. Pörssin sulkeutuessa nauhakirjoitin oli 104 minuuttia myöhässä. Päivän aikana kaupattiin noin 6,4 miljoonaa osaketta. Dow Jones Industrial Average -indeksi putosi keskiviikkona 20,66 pistettä, enemmän kuin koskaan ennen. Hermostus levisi illan aikana. Taloustieteilijä Irving Fisher luennoi pankkiireilla Washingtonissa, miksi kupla oli päässyt muodostumaan. Vaikutusvaltaiset pankkiirit olivat päättäneet olla puuttumatta pörssikursseihin toivoen voivansa vaikuttaa niihin myymisen rauhoituttua. Yön aikana useita ostotarjouksia peruttiin.
Musta torstai
pienoiskuva|Siivooja lakaisee paperiroskaa pörssisalin lattialta romahduksen jälkeen. Tarkka päivämäärä ei tiedossa. Pörssi oli varautunut ryntäykseen torstaina 24. lokakuuta. Poliisi oli saapunut Wall Streetille pitämään yllä järjestystä jo ennen pörssin avautumista, ja kaikki pörssin virkailijat oli kutsuttu töihin. Tästä huolimatta pörssissä valtasi kaaos sen avauduttua kello 10. Ensimmäisen aukiolotunnin aikana kaupattiin noin 1,6 miljoonaa osaketta. Nauhakirjoitin oli ennen keskipäivää noin viisikymmentä minuuttia myöhässä eivätkä meklarit kyenneet saamaan tarvittavia tietoja työnsä tekemiseen. Keskipäivän jälkeen paniikki levisi pörssistä kadulle, ja pörssin vierailijasali jouduttiin sulkemaan.
Varhain iltapäivällä viisi tunnettua pankkiiria kokoontui JPMorganin taloon neuvottelemaan kriisin ratkaisusta samalla tavalla kuin oltiin tehty vuoden 1907 paniikin kanssa. Kokouksen jälkeen yksi heistä, Thomas W. Lamont, piti tiedotustilaisuuden, jossa hän puhui pudotuksesta vähätellen ja ilmoitti pankkiirien tukevan osakekursseja. Kokouksen päätöksen mukaisesti pörssin varapuheenjohtaja Richard Whitney teki kello 13.30 useita suuria tarjouksia osakkeista. Hän osti 25 000 United States Steel -yhtiön osaketta hintaan 205 Yhdysvaltain dollaria ja osti myös muita osakkeita, mikä riitti rauhoittamaan pörssikaupan. Pörssi sulkeutui kaupalta kello 15.00, mutta kaikista kaupoista ruuhkautunut nauhakirjoitin pysähtyi vasta kello 19.08.
Musta maanantai
Maanantaiaamuna 28. lokakuuta myymiset jatkuivat. Kello yhdentoista aikaan kävi selväksi, että päivästä tulisi samanlainen kuin millainen torstai oli ollut ennen pankkiirien väliintuloa. Varhain iltapäivällä uutisoitiin, että suurpankkiiri Charles Mitchell oli saapunut Morganin taloon, kuten hän oli tehnyt torstaina. Tämä nähtiin merkkinä siitä, että samanlainen väliintulo tapahtuisi myös tänä päivänä. Pörssikurssit rauhoittuivat hetkeksi, ja ainakin United States Steelin kurssi jopa nousi lyhytaikaisesti. Pankkiirien väliintuloa ei kuitenkaan tapahtunut, ja pudotus jatkui entisenlaisena. Kiersi huhu, että pankkiirit olisivat harkinneet osakkeidensa myymistä. Myös keskuspankki päätti olla tekemättä mitään kurssien vakauttamiseksi. Suuria myyjiä olivat ainakin ulkomaiset sijoittajat sekä New Yorkin ulkopuoliset pankit. Illalla suurpankkiireja edustaneet Lamont ja George Whitney kertoivat lehdistötilaisuudessa, että pankkiirien tavoitteena oli ollut rauhoittaa pörssiä, ei pitää hintoja korkeana, ja ettei heillä ollut samanlaista tarvetta rauhoittavalle väliintulolle kuin torstaina oli ollut, koska kurssien putoaminen oli odotettua.
Maanantain aikana myytiin noin 9 213 000 osaketta. Dow Jones Industrial Average -indeksi oli pudonnut pörssin sulkeutuessa 38,33 pistettä 260,64 pisteeseen. Torstaita enemmän pudotus oli kohdistunut myös turvallisina pidettyihin, niin sanottuihin blue chip -osakkeisiin, kuten General Electriciin, Eastman Kodakiin ja AT&T:hen.
Musta tiistai
Yhteensä noin 16 410 000 osaketta kaupattiin tiistain aikana. Kaupattujen osakkeiden määrä oli siihenastinen ennätys, joka rikottiin vasta vuonna 1968. Dow Jones Industrial Average -indeksi oli pörssin sulkeutuessa pudonnut 30,57 pistettä, joskin indeksi olisi jäänyt matalammaksi ilman viimeisen tunnin nousua. Edelliseen torstaihin verrattuna Dow Jones -indeksi oli menettänyt 96,44 pistettä eli noin 30 prosenttia.
Romahduksen vaikutukset
thumb|New Yorkin pörssisali kuusi kuukautta romahduksen jälkeen.
Keskiviikkona 30. lokakuuta Dow Jones -indeksi nousi runsaasti, mutta jatkoi taas laskuaan vaihdellen seuraavien viikkojen ajan. Yksittäisten päivien pudotus ei ollut kuitenkaan yhtä suuri kuin 24.–29. lokakuuta. Matalimman tasonsa indeksi saavutti 8. heinäkuuta 1932.
Vuoden 1929 pörssiromahdusta seurasi taantuma, joka syveni lamaksi. Tätä Yhdysvaltojen lisäksi muuta teollistunutta maailmaa koetellutta lamaa kutsutaan 1930-luvun lamaksi ja Suureksi lamaksi. Sen aikana Yhdysvaltojen teollisuustuotanto väheni 47 ja bruttokansantuote 33 prosenttia. Weimarin Saksassa työttömyys nousi talvikaudella 1929–1930 1,4 miljoonasta työttömästä yli kahteen miljoonaan työttömään. Saksassa Yhdysvaltojen pörssiromahdus vaikutti nopeasti, sillä yhdysvaltalaiset pankit vetivät luottonsa pois ja saksalainen teollisuus romahti. Työttömyys nousi pahimmillaan Yhdysvalloissa yli 20 prosentin. Saksassa suurtyöttömyys vaikutti Adolf Hitlerin valtaannousuun vuonna 1933.
Yhdysvaltojen talous elpyi entiselle tasolleen vasta toisen maailmansodan jälkeen. Toipuminen lamasta alkoi Yhdysvalloissa kesällä 1932, ja kesäkuuhun 1933 mennessä teollisuustuotanto nousi 50 prosenttia huomattavan deflaation aikana. Kurssien toipuminen romahdusta edeltäneelle tasolle kesti nimellisesti 25 vuotta, maksetut osingot ja reaalisesti eli inflaatio huomioiden 5–10 vuotta.
Axel Slangus
Axel Slangus (23. syyskuuta 1890 Pyhtää – 13. syyskuuta 1965 Helsinki ) oli suomalainen näyttelijä.
Slangus työskenteli Helsingin Svenska Teaternissa 1912–1913 ja Åbo Svenska Teaterissa Turussa 1913–1918. Seuraavalla vuosikymmenellä hänestä tuli yksi suomalaisen mykkäelokuvan merkittävimmistä näyttelijöistä. Hän esiintyi muun muassa Erkki Karun elokuvissa Nummisuutarit (1923) ja Meidän poikamme (1929). Edellistä on pidetty parhaana elokuvasovituksena Aleksis Kiven samannimisestä näytelmästä. Jälkimmäinen oli samaan aikaan ensimmäinen suomalainen sotilasfarssi, mutta myös puolidokumentaarinen elokuva Suomen armeijasta. Näissä elokuvissa Slangus osoitti komedianäyttelijän taitonsa. Näiden elokuvien välissä Slangus esiintyi myös John W. Bruniuksen Vänrikki Stoolin tarinat -elokuvassa (1926), jossa näytteli Sven Dufvaa.
Slangus näytteli vielä parissa 1930-luvun äänielokuvassa, jonka jälkeen palasi kokonaan teatterinäyttelijäksi eikä esiintynyt valkokankaalla uudestaan kuin vasta 20 vuotta myöhemmin. 1950-luvulla hän esiintyi muutamassa ruotsalaisessa elokuvassa. Ruotsin kautensa tunnetuin elokuvatyö oli sillanvartijan rooli Ingmar Bergmanin elokuvassa Neidonlähde (1960), joka jäi myös Slanguksen viimeiseksi roolisuoritukseksi.
Slangus kokeili myös elokuvaohjaamista yhdessä Wilho Ilmarin kanssa elokuvan Tukkijoella (1928) parissa. Slangus huolehti myös elokuvan leikkauksesta.
Slangus palkittiin Pro Finlandia -kunniamerkillä vuonna 1952.
Tyrrell 003
thumb|Tyrrell 003 Tyrrell 003 oli Tyrrellin pääsuunnittelijan Derek Gardnerin suunnittelema Formula 1 -auto, jolla Tyrrell kilpaili kausilla 1971 ja 1972. Autoa ajoivat Jackie Stewart ja François Cevert.
Blue Banisters
Blue Banisters on yhdysvaltalaislaulaja Lana Del Reyn kahdeksas studioalbumi, joka julkaistiin Interscope Recordsin ja Polydor Recordsin kautta 22. lokakuuta 2021.
Taideyliopisto
Taideyliopiston rehtorina toimii viisivuotiskauden 1. joulukuuta 2020 – 30. marraskuuta 2025 Kaarlo Hildén ja hallituksen puheenjohtajana Eero Holstila.
Historia
Taideyliopisto perustettiin 1. tammikuuta 2013, kun Kuvataideakatemia, Sibelius-Akatemia ja Teatterikorkeakoulu yhdistyivät.
Taideyliopiston perustamisesta oli keskusteltu kauan. Jo 1980-luvulla valmisteltiin niin sanottua Pasila-projektia, jossa samalle tontille oli tarkoitus sijoittaa Sibelius-Akatemian, Taideteollisen korkeakoulun ja Teatterikorkeakoulun tilat. Taideyliopistojen yhdistämisestä keskusteltiin myös lähes koko 2000-luku.
Vuonna 2010 opetus- ja kulttuuriministeriö teetti taideyliopistoselvityksen, jonka tavoitteena oli vahvistaa taideyliopistojen roolia taiteen ja kulttuurin laadun, vaikuttavuuden ja kansainvälisen kilpailukyvyn vahvistamisessa. Marraskuussa 2011 Kuvataideakatemian, Sibelius-Akatemian ja Teatterikorkeakoulun hallitukset hyväksyivät yhdistymisen.
Akatemioiden historia ennen Taideyliopistoa
Taideyliopiston kolmen akatemian juuret ovat syvällä suomalaisen taidekoulutuksen ja taiteen historiassa.
Kuvataideakatemian varhaisin edeltäjä oli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulu, joka aloitti toimintansa Euroopan mullistusten vuonna 1848. Suomen ensimmäiset kansallisesti ja kansainvälisesti merkittävät taiteilijat Albert Edelfeltistä Axel Galléniin, Helene Schjerfbeckistä Ellen Thesleffiin opiskelivat Taideyhdistyksen piirustuskoulussa. Vuodesta 1939 akatemia toimi Suomen Taideakatemian säätiön alaisuudessa nimellä Suomen Taideakatemian koulu. Koulu valtiollistettiin ja nimi muutettiin Kuvataideakatemiaksi vuonna 1985. Kuvataideakatemia muuttui korkeakouluksi vuonna 1993 ja vuonna 1998 siitä tuli yliopisto.
Luettelo pikkuplaneetoista: 407 001–408 000
Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen 407001:stä ja päättyen 408000:een. Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Taideyliopisto
Akatemioiden historia ennen Taideyliopistoa
Sibelius-Akatemia perustettiin Helsingin Musiikkiopiston nimellä vuonna 1882 yksityisestä aloitteesta. Yksi oppilaista oli Jean Sibelius, jonka mukaan oppilaitos myöhemmin nimettiin. Opiston nimi muutettiin Helsingin konservatorioksi vuonna 1924 toiminnan laajennuttua. Vuonna 1939 otettiin käyttöön nimi Sibelius-Akatemia. Valtion laitos Sibelius-Akatemiasta tuli vuonna 1980 ja yliopisto vuonna 1998.
Teatterikorkeakoulun juuret ovat Suomen ensimmäisessä teatterikoulussa, joka toimi vuosina 1866–1868 Nya Teaternin yhteydessä. Ruotsinkielinen teatterikoulu, Svenska Teaterskolan, perustettiin vuonna 1908 Svenska Teaternin yhteyteen. Suomenkielisiä näyttelijöitä koulutettiin vuosina 1904–1940 Suomen Kansallisteatterin oppilaskoulussa sekä yksityisessä Suomen Näyttämöopistossa. Vuonna 1943 aloitti toimintansa Suomen Teatterikoulu. Teatterikorkeakoulu perustettiin vuonna 1979, jolloin suomenkielinen ja ruotsinkielinen teatterikoulu yhdistettiin valtiolliseksi, kaksikieliseksi Teatterikorkeakouluksi.
Hakeminen
Taideyliopisto tarjoaa yli 30 koulutusohjelmaa musiikin, kuvataiteen, teatterin ja tanssin aloilta. Haku Taideyliopistoon tapahtuu kerran vuodessa.
Opetus, tutkimus ja taiteellinen toiminta
Taideyliopisto antaa taiteen ylintä koulutusta ja harjoittaa tutkimusta sekä taiteellista toimintaa. Taideyliopisto järjestää vuosittain lähes 1 000 konserttia, esitystä ja näyttelyä.
Tutkinnot
Taideyliopistossa voi suorittaa kandidaatin-, maisterin- ja tohtorintutkinnon kuvataiteen, musiikin, teatterin tai tanssin alalta. Tutkintoon tähtäävien opintojen lisäksi Taideyliopisto tarjoaa avointa opetusta ja täydennyskoulutusta. Taideyliopiston Sibelius-Akatemiassa on myös nuorisokoulutusta.
Taideyliopiston ylioppilaskunta
Taideyliopiston ylioppilaskunta (TaiYo) on jäsentensä palvelu- ja etujärjestö. Taideyliopiston ylioppilaskuntaan kuuluvat kaikki Taideyliopiston opiskelijat, jotka suorittavat alempaa tai ylempää korkeakoulututkintoa jossakin Taideyliopiston kolmesta akatemiasta. Taideyliopiston ylioppilaskunta syntyi 1. tammikuuta 2013, kun Kuvataideakatemian, Sibelius-Akatemian ja Teatterikorkeakoulun ylioppilaskunnat yhdistyivät. Taideyliopiston ylioppilaskunta on koko Suomen ainoa yksinomaan taideopiskelijoista koostuva ylioppilaskunta.
Edunvalvonnan lisäksi Taideyliopiston ylioppilaskunta ylläpitää Vapaan taiteen tilaa, jossa Taideyliopiston opiskelijat voivat järjestää omia näyttelyitä, esityksiä ja tapahtumia. Tila sijaitsee Helsingissä Katri Valan puiston väestönsuojassa.
Taideyliopiston hallitus 2022–2025
Lähde
Schola Cantorum Basiliensis
Schola Cantorum Basiliensis on Baselin musiikkiakatemian osa, joka on keskittynyt järjestämään varhaisen musiikin workshoppeja, konsertteja ja symposiumeja kansainvälisen opinto-ohjelman puitteissa. Schola Cantorum Basiliensisin perusti vuonna 1933 Sveitsiläinen kapellimestari Paul Sacher.
Koulu on jaettu kahteen osaa: toinen tarjoaa tutkintoon päätymättömiä kursseja ja on avoin yleisölle. Tällä osastolla opiskelee noin 500 opiskelijaa. Tutkintoon tähtäävässä ohjelmassa on yli 200 eri puolista maailmaa tullutta opiskelijaa, jotka suorittavat koulussa tutkinnon 4 - 5 vuodessa. Opiskelijat ovat ammattimuusikoita, jotka saavat koulussa varhaisesta musiikista tohtorintutkintoa vastaavat tiedot.
Koulun entisiä opiskelijoita ovat olleet muun muassa hollantilainen cembalisti Gustav Leonhardt ja kontratenori Andreas Scholl.
Jesus refulsit omnium
Jesus refulsit omnium on yksi varhaisimmista tunnetuista joululauluista. Se on vuodelta 368. Sen tekijä on Hilarius Poitierslainen.
Laulun sanat
Jesus refulsit omnium Pius redemptor gentium Totum genus fidelium Laudes celebret dramatum Quem stella natum fulgida Monstrat micans per authera Magosque duxit praevia Ipsius ad cunabula Illi cadentes parvulum Pannis adorant obsitum Verum fatentur ut Deum Munus ferendo mysticum.
Aalto-Theater
pienoiskuva|300px|Aalto-Theater Essenissä. Aalto-Theater on Saksan Nordrhein-Westfalenissa sijaitsevan Essenin oopperatalo. Se avattiin 25. syyskuuta 1988 saksalaisen Richard Wagnerin oopperalla Nürnbergin mestarilaulajat.
Oopperatalon nimi juontuu sen suunnitelleesta suomalaisesta arkkitehdista Alvar Aallosta. Hänen ehdotuksensa 17991 voitti oopperatalosta järjestetyn kansainvälisen arkkitehtikilpailun vuonna 1959. Rakennustyöt käynnistettiin kuitenkin vasta 1983 ja saatiin valmiiksi 1988.
Aiheesta muualla
51.44694°N, 7.01278°W
Bo Linde
Anders Bo Leif Linde (1. tammikuuta 1933 – 2. lokakuuta 1970) oli ruotsalainen säveltäjä, jonka tyyli muistuttaa 1900-luvun neoklassisten säveltäjien kuten Benjamin Brittenin ja Samuel Barberin ilmaisua.
Stefan Postma
Stefan Postma (s. 6. lokakuuta 1976, Utrecht, Alankomaat) on alankomaalainen jalkapallomaalivahti, joka edustaa Eredivisiessä pelaavaa De Graafschapia.
Ammattilaisuransa kotikaupungin FC Utrechtissa vuonna 1995 aloittanut Postma on edustanut myös toista Eredivisie-seuraa De Graafschapia ja Englannin Valioliigaseura Aston Villaa. Selkeä ykkösmaalivahti hän on ollut vain De Graafschapissa, jossa hän pelasi kahden kauden aikana lähes kaikki ottelut. Postma pelasi pitkään Englannissa Aston Villan ohella myös Wolverhampton Wanderersissa, muttei onnistunut vakiinnuttamaan paikkaansa ykkösmaalivahtina.
Tyne Bridge
thumb|300px|Tyne Bridge. Tyne Bridge on Tyne-joen ylittävä, Newcastle upon Tynen ja Gatesheadin kaupungit yhdistävä teräksinen kaarisilta koillisessa Englannissa. Sen suunnitteli insinööritoimisto Mott, Hay & Anderson ja rakennutti Dorman Long & Co. Sillan rakennustyöt käynnistettiin vuoden 1925 heinäkuussa ja kuningas Yrjö V:n johtama virallinen avajaistilaisuus pidettiin 10. lokakuuta vuonna 1928. Sillan pisin jänneväli on 161,8 metriä. Kokonaispituudeltaan silta on 398 metriä pitkä ja sen leveys on 17 metriä.
Tynen silta muistuttaa rakenteeltaan Sydneyn sataman siltaa, jonka rakentaminen oli aloitettu muutama kuukausi ennen Tynen sillan rakentamista.
Suomen valtionhoitaja
Valtionhoitaja oli Suomen väliaikainen valtionpäämies vuosina 1918–1919. Sisällissodan päätyttyä toukokuussa 1918 hallituksen joukkojen eli valkoisten voittoon, Suomesta kaavailtiin kuningaskuntaa. Valtionhoitajan valitsi tynkäeduskunta hoitamaan hallitsijan tehtäviä siihen saakka, kunnes maahan saataisiin kuningas.
Ensimmäiseksi valtionhoitajaksi eduskunta valitsi 18. toukokuuta 1918 senaatin puheenjohtajana toimineen, saksalaissuuntausta ja kuningaskuntaa kannattaneen P. E. Svinhufvudin. Eduskunnan päätöksessä puhuttiin vain korkeimman vallan keskittämisestä yhdelle henkilölle, ja nimitystä valtionhoitaja alettiin käyttää vasta myöhemmin. Valtionhoitajan valitseminen ei perustunut Suomen silloisiin perustuslakeihin eikä päätöstä tehty perustuslainsäätämisjärjestyksessä, tosin se hyväksyttiin yksimielisesti ilman äänestystä. Muita ehdokkaita tehtävään ei ollut.
Svinhufvudin johdolla Suomeen yritettiin syksyllä 1918 saada saksalaissyntyinen kuningas ja valinta kohdistui lopulta Hessenin prinssi Friedrich Karliin. Alustavasta suostumuksestaan huolimatta prinssi joutui kuitenkin lopulta kieltäytymään Suomen kruunusta Saksan keisarikunnan luhistuttua ensimmäisessä maailmansodassa. Tämä johti samalla käytännössä koko kuningaskuntahankkeen kaatumiseen. Länsivallat vaativat Suomen saksalaismielisen johdon vaihtoa. Joulukuussa 1918 Svinhufvud erosi valtionhoitajan tehtävästä ja eduskunta valitsi hänen seuraajakseen Gustaf Mannerheimin, jonka johdolla maahan alettiin valmistella tasavaltaista valtiomuotoa.
Suomen valtiomuodon vahvistuttua lopullisesti tasavallaksi maan viralliseksi valtiopäämieheksi asetettiin tasavallan presidentti. Valtionhoitaja Gustaf Mannerheim oli ehdolla presidentiksi eduskunnan suorittamassa ensimmäisessä presidentinvaalissa kesällä 1919, mutta hän hävisi selvästi vastaehdokkaalleen Kaarlo Juho Ståhlbergille.
Kumpikin Suomen valtionhoitajista toimi myöhemmin myös tasavallan presidenttinä. Ensimmäinen valtionhoitaja P. E. Svinhufvud oli presidenttinä vuosina 1931–1937 ja Gustaf Mannerheim vuosina 1944–1946.
Vienansara
Vienansara (Carex atherodes) on kasvilaji sarojen suvussa. Se on luokiteltu Suomessa silmälläpidettäväksi (NT) lajiksi ja se on myös yksi Suomen kansainvälisistä vastuulajeista.
Ulkonäkö ja koko
Vienansara kasvaa 60–150 senttimetriä korkeaksi. Sen lehdet ovat tummanvihreät ja 4–8 millimetriä leveät. Lehtien alapinta ja lehtitupet ovat karvaiset. Vienansaran kukintotähkät ovat tiiviit ja pystyt, hede- ja emitähkät ovat 4–8 cm pitkiä. Pullakot ovat 6–9 mm pitkät ja niiden suuodassa on hyvin selvä lovi. Laji muistuttaa karvasaraa (Carex hirta), johon verrattuna vienansaran pullakot ovat karvattomat.
Elinympäristö
Vienansaran kasvupaikkoja ovat puronvarsilehdot, rehevät korvet ja lähteiköt. Suomessa se on varsin harvinainen ja kasvaa Etelä-Lapin korkeudelle.
Arsinoe (Ala-Egypti)
Arsinoe eli Kleopatris  oli kaupunki muinaisessa Egyptissä. Se sijaitsi Heroopoliinlahden eli nykyisen Suezinlahden rannalla, mutta sen tarkkaa sijaintia ei tiedetä.
Timo Nieminen (koripallovalmentaja)
Timo Nieminen (s. 29. lokakuuta 1966 )on suomalainen koripallovalmentaja, joka toimi kaudella 2008–09 Korisliigaa pelaavien Forssan Koripoikien päävalmentajana. Tällä hetkellä Nieminen toimii PuHu Junioreiden valmennuspäällikkönä. Hän on valmentanut urallaan SM-sarjassa Koripoikien lisäksi Uudenkaupungin Korihaita, Kouvolan Kouvoja sekä Pekka Salmisen apuna Torpan Poikia. Lisäksi hän on valmentanut naisten 1. divisioonassa pelannutta Helsingin NMKY:tä. Hänet on valittu kerran SM-sarjan vuoden valmentajaksi 1993-1994 hänen valmennettuaan FoKoPon SM-pronssille ja kerran Eurobasketin valitsemana vuoden divisioonavalmentajaksi 2004-2005 Torpan Poikien noustua SM-liigaan. Kaudella 2007–08 Nieminen valmensi Forssan Koripojat I-divisioonan voittoon ja suoraan nousuun Korisliigaan. Timo Niemisen veli Tapio Nieminen on pelannut koripalloa pääsarjassa ja he molemmat edustivat Forssan Koripoikia pronssimitaliin päättyneellä kaudella 1993-1994. Timo Nieminen on koripallovalmentamisen lisäksi toiminut matematiikan ja liikunnan opettajana Arkadian yhteislyseossa, Klaukkalassa.
Arsinoe (Ala-Egypti)
Arsinoe sijoitetaan lähelle Punaiseenmereen luetun Heropoliinlahden pohjoispäätä ja Klysman kaupunkia. Se oli rakennettu lähelle Niilin ja Punaisenmeren yhdistäneen niin kutsutun Faaraoiden kanavan merenpuoleista päätä. Kanava kulki Niilin Pelusiakos-suuhaarasta eli Pelusionin suuhaarasta Katkerajärvien kautta Heroopoliinlahdelle. Plinius vanhempi laski Arsinoen ja Pelusionin etäisyydeksi 125 roomalaista mailia.
Delhi-6
Delhi-6 on vuonna 2009 ensi-iltansa saanut intialainen hindinkielinen draamaelokuva, jonka on ohjannut Rakesh Omprakash Mehra. Elokuvan pääosassa Abhishek Bachchan on ulkointialainen, joka saapuu Intiaan sairaan isoäitinsä kanssa ja alkaa löytää juurensa ennen kuin hän joutuu uskonnolliseen kiistaan, johon liittyy salaperäinen apinankaltainen hyökkääjä. Muissa pääosissa ovat Sonam Kapoor, Aditi Rao Hydari, Waheeda Rehman, Rishi Kapoor, Supriya Pathak, Atul Kulkarni, Pavan Malhotra, Deepak Dobriyal, Divya Dutta, Vijay Raaz ja Om Puri. Numero 6 viittaa Old Delhin Chandni Chowkin alueen posti-indeksinumeron (PIN) 110006 lyhennettyyn muotoon. Se on Mehran kolmas elokuva Aksin ja Rang De Basantin jälkeen. Elokuvan soundtrackin on säveltänyt A. R. Rahman.
Dubain elokuvajuhlien sekä Museum of Modern Artin kansainvälisten ensi-iltojen jälkeen elokuva julkaistiin 20. helmikuuta 2009. Kaupallisesta epäonnistumisesta huolimatta se voitti parhaan kansallista integraatiota käsittelevän elokuvan Nargis Dutt -palkinnon sekä parhaan lavastuksen palkinnon 57. National Film Awards -palkintogaalassa. National Film Awards -palkintolautakunnalle toimitetussa versiossa oli Mehran suosima vaihtoehtoinen loppu, jota ei ollut saatavilla suurelle yleisölle ja joka näytettiin vain rajoitetussa viikon teatterijulkaisussa sekä Venetsian elokuvajuhlilla. Elokuva on vuosien varrella tullut tunnetuksi soundtrackistaan.
Arsinoe (Ala-Egypti)
Erään ehdotuksen mukaan Arsinoe olisi ollut sama paikka kuin Vanhassa testamentissa mainittu Pi-Hirot (vanhassa raamatunsuomennoksessa Pii-Hahirot). Aiemmin Arsinoe sijoitettiin nykyiseen Adjerutiin (Ardscherud) lähelle Suezin kaupunkia, mutta nykyisin tämä on hylätty.
Trollhättanin reunamoreeni
Trollhättanin reunamoreeni on reunamoreeni Etelä-Ruotsin länsirannikon lähellä Vänernin ja Vätternin eteläpuolella. Moreenimuodostuma on noin 200–250 kilometriä pitkä ja se syntyi noin 13 600 vuotta sitten.
Yleistä
Veiksel-jääkauden loppuvaiheessa on Fennoskandian mannerjäätikön eteläosassa toiminut Keski-Ruotsin virtauskieleke alkanut sulaa. Jäätikölle oli muodostunut Etelä-Ruotsin yli kulkeva U-kirjaimen muotoinen reuna, jonka läntinen osa on seurannut silloin vedenpinnan alla sijainnutta nykyistä länsirannikkoa. Jäätikön sulaminen on kuitenkin keskeytynyt ilmaston väliaikaisiin jäähtymisiin, jolloin reuna on alkanut perääntyä. Reuna on saattanut silloin edetä tai vain pysähtyä, jolloin sen eteen on kerrostunut jäätikköjokien tuomaa maa-ainesta tai se on puskenut eteensä moreenivalleja. Länsirannikolla tunnetaan tällaisia moreenimuodostumia useita ja Trollhättanin reunamoreeni on niistä yksi.
Moreenimuodostuma
Trollhättanin reunamoreeni on Etelä-Ruotsin länsirannikon reunamoreeneista epäyhtenäisin ja maisemallisesti pienimuotoisin muodostuma, jolla on kuitenkin pituutta yli 200 kilometriä. Se muodostaa moreenimuodostumien linjan, jonka kulku on melko selväpiirteinen. Se voidaan katsoa alkavan Norjan puolelta Oslonvuonon itärantojen Hvalerin saarilta. Sieltä asti linja on luode-kaakko- suuntainen, kunnes se ylittää Götajoen. Joen luoteispuolella linja koostuu suurista moreenimuodostumista, mutta maaston korkeiden mäkien kohdilla muodostumat jäävät pieniksi. Mäkien päällä reunamoreeneja on monesti useita, mikä viittaa jäätikön reunan edestakaiseen liikkeeseen. Silloin moreenireunoja syntyy useita rinnakkain jäätikön puskiessa takaisinpäin monia kertoja. Reunamoreeni katkaisee järven kahtia Ellenön kohdalla, jolloin on muodostunut Ellenösjön ja Östersjön. Reunamoreeni patoaa ennen Götajokea sijaitsevat järvet Långhalmen ja Stora Hästefjorden. Tröllhättanin keskustaajaman ympäristössä on reunamoreenin kulku tulkinnanvarainen. Osa moreenimuodostumista sijaitsevat kahden pöytävuoren Hallebergin ja Hunnebergin luona ja osa sijaitsee toisaalla samalla linjalla luoteisten muodostumien kanssa. Trollhättanissa on moreenimuodostumien lisäksi myös joitakin jäätikköjokimuodostumia. Jos kaakossa sijaitsevat muodostumat kuuluvat varsinaiseen moreenimuodostumaan, jatkuvat ne pienempinä mäkinä linjalla Tålanna—Bitterna. Moreenilinja osoittaa kohti Vätternin eteläpäätä, mutta todisteita linjan jatkumisesta Etelä-Ruotsin ylänköalueella on kovin vähän. Eräissä reunamuodostumakartoissa on linjaa jatkettu Vätternin eteläpuolelta ohi hieman itään päin.
Reunamoreeni on pääosin syntynyt merenpinnan alapuolella. Kuvatun linjan kaakkoispäässä se on muodostunut vedenpinnan yläpuolella, jonka vuoksi muodostumat ovat pieniä ja siksi heikosti näkyvillä. Luoteispäässä on todisteita linjan jatkumisesta merenpohjaa pitkin, mutta nyt länteen päin jatkavana. On otaksuttu, että Norjan puolella reunamoreenia jatkaa Hvalerin reunamoreeni, vaikka tälle on ehdotettu pariksi myös Berghemin reunamoreenia.
Tutkimushistoriaa
Trollhättanin reunamoreeni tunnistettiin 1930–1940-luvulla. Reunamoreenin ajoitukset vaihtelevat 12 950–15 550 vuotta sitten. Osa ajoituksista on saatu ajoittamalla pohjamutaa moreenilinjan jäätikönpuoleisista järvistä, joiden pinnankorkeudet ovat nykyään 119–129 metriä mpy. Vuonna 2014 saatiin uusi ajoitus 13 600 vuotta sitten.
C14
C14 on Tukholman metrossa liikennöivä sähkömoottorijuna, jota ASEA ja Hägglund valmistivat vuosina 1985–1989 yhteensä 126 yksikköä. Yhdessä junassa on 48 istumapaikkaa ja 108 seisomapaikkaa.
Asko Kilpeläinen
Asko Kilpeläinen (s. 30. huhtikuuta 1975) on aktiiviuransa jo päättänyt suomalainen kymmenottelija. Hän edusti koko uransa ajan Helsingin Kisa-Veikkoja ja hänen valmentajanaan toimi Reijo Siitonen. Kalevan kisoista hän saavutti kymmenottelun hopeaa vuonna 1998. Lisäksi hän saavutti urallaan sisäratojen SM-kisoista seitsenottelun hopeaa vuonna 1999 sekä pronssia vuonna 1998. Virallisissa kilpailuissa hän ei ole esiintynyt vuoden 2002 jälkeen.
Germanikopolis
Germanikopolis (, myös tai Germanikoupolis; ) voi viitata seuraaviin antiikin aikaisiin kaupunkeihin:
Tiina Paju
Tiina Inkeri Paju (s. 5. kesäkuuta 1959 Tampere) on suomalainen graafikko, joka tunnetaan sarjakuvien, lehtien ja kirjojen kuvittajana.
Tiina Paju valmistui taiteiden maisteriksi Taideteollisesta korkeakoulusta vuonna 2005. Sari Luhtasen kanssa hän on julkaissut Maisa & Kaarina -sarjakuva-albumeja, -kalentereita ja -kirjoja vuodesta 1989. Sarjakuvia hän on piirtänyt eri lehtiin. Kirjojen ohella Paju on kuvittanut useita lehtiä, kuten Suomen Kuvalehti, Kotiliesi, Anna, Valitut Palat, Kotilääkäri ja Helsingin Sanomat. Kemin sarjakuvapäivien Lempi-palkinnon vuoden parhaasta sarjakuvastripistä Paju sai Luhtasen kanssa 1991.
Paju sai yhdessä Sari Luhtasen kanssa vuoden 2019 Puupäähattu-palkinnon sarjakuvasta ''Maisa ja Kaarina.
Yves Vanderhaeghe
Yves Vanderhaeghe (s. 30. tammikuuta 1970 Roeselare) on belgialainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja. Hänen pelipaikkansa oli keskikentällä puolustavassa roolissa.
Ura pelaajana
Vanderhaeghe aloitti ammattilaisuransa jo 16-vuotiaana vuonna 1986 Cercle Bruggessa, jonne hän siirtyi lainasopimuksella kasvattajaseurastaan FC Roeselaresta. Hän kuitenkin palasi pian takaisin Roeselareen, jossa vietti neljä kautta ennen siirtoa R.E. Mouscroniin. Mouscronin jälkeen Vanderhaeghe pelasi neljä kautta SC Eendracht Aalstissa, jossa teki läpimurtonsa.
Vanderhaeghe palasi Aalstista Mouscroniin vuonna 1998 ja oli mukana joukkueen menestyksekkäässä ryhmässä, joka sijoittui Belgian liigassa neljänneksi kaudella 1999/2000. Menestyskauden jälkeen 30-vuotias Vanderhaeghe siirtyi suurseura RSC Anderlechtiin, jossa voitti debyyttikaudellaan Belgian mestaruuden. Kokeneen pelimiehen Anderlecht-uraa varjostivat loukkaantumiset, joiden myötä hän putosi vaihtopenkille. Kaikkiaan Vanderhaeghe edusti Anderlechtia kuusi vuotta ja pelasi seuran paidassa 150 ottelua. Hän lopetti pitkän pelaajauransa kasvattajaseurassaan KSV Roeselaressa vuonna 2008.
Belgian maajoukkueessa Vanderhaeghe debytoi 29-vuotiaana 30. toukokuuta 1999 Perua vastaan Japanissa pelatussa ystävyysottelussa. Hän pelasi yhteensä 48 maaottelua ja edusti Belgiaa EM-kisoissa 2000 sekä MM-kisoissa 2002.
Ura valmentajana
Vanderhaeghe aloitti valmennusuransa KV Kortrijkissa kesällä 2008, kun hänestä tuli Hein Vanhaezebrouckin apuvalmentaja. Joukkue oli juuri noussut Belgian pääsarjaan. Vanderhaeghe toimi Kortrijkin apuvalmentajana kaikkiaan kuuden vuoden ajan sekä Vanhaezebrouckin että Georges Leekensin alaisuudessa. Kaudella 2011/12 Vanhaezebrouck ja Vanderhaeghe luotsasivat Kortrijkin historialliseen Belgian Cupin mestaruuteen. Vanhaezebrouckin siirryttyä Kortrijkista KAA Gentin päävalmentajaksi kesällä 2014 Vanderhaeghe nousi apuvalmentajan paikalta Kortrijkin päävalmentajaksi. Kortrijk sijoittui Vanderhaeghen alaisuudessa liigassa viidenneksi, mutta jäi kauden päättäneessä ylemmässä jatkosarjassa lopulta kuudenneksi ja ulos Eurooppa-liigasta. Kauden jälkeen hän siirtyi KV Oostenden päävalmentajaksi.
Debyyttikausi Oostendessa oli menestyksekäs ja seura sijoittui Belgian liigan runkosarjassa neljänneksi. Jälleen ylempi jatkosarja oli Vanderhaeghen joukkueelle vaikea ja viidenneksi jäänyt Oostende ei selvinnyt europeleihin. Kaudella 2016/17 Oostende onnistui jatkosarjassa parantamaan pykälällä runkosarjan viidettä sijaa ja joukkue selvisi Eurooppa-liigan karsintoihin. Tie europeleissä katkesi kuitenkin Olympique de Marseillea vastaan yhteismaalein 4–2. Kausi 2017/18 lähti muutenkin liikkeelle alavireisesti ja Oostende vajosi Belgian liigan häntäpäähän. Syyskuun puolivälissä 2017 seura erotti Vanderhaeghen tehtävästään.
Pian Oostende-potkujensa jälkeen Vanderhaeghe allekirjoitti vuoteen 2019 ulottuvan sopimuksen KAA Gentin kanssa. Vanderhaeghe nosti Gentin kauden 2017/18 aikana jumbosijalta Belgian liigan runkosarjassa neljänneksi ja joukkue säilytti paikkansa myös ylemmässä loppusarjassa selviytyen näin Eurooppa-liigan karsintoihin. Vanderhaeghe sai potkut seurasta lokakuussa 2018, kun KRC Genk oli murskannut liigassa seitsemäntenä olleen Gentin maalein 1-5.
Marraskuun puolivälissä 2018 Vanderhaeghesta tuli KV Kortrijkin päävalmentaja. Kaudella 2018/19 Vanderhaeghe nosti Kortrijkin lopulta kahdeksanneksi ja seura eteni europelikarsintojen välieriin alemman loppusarjan kautta. Koronapandemian ennen aikaisesti päättämä kausi 2019/20 päättyi sijaan 11. Kaudella 2020/21 Kortrijk vajosi liigan häntäpäähän ja seura erotti hänet tammikuun lopussa 2021, kun joukkue oli sijalla 15. Kolme päivää potkujensa jälkeen Vanderhaeghesta tuli Cercle Bruggen päävalmentaja. Hän sai potkut seurasta marraskuussa 2021.
Ngiwal
Ngiwal on yksi Palaun kuudestatoista osavaltiosta. Se sijaitsee Babeldaobin saarella. Osavaltion pinta-ala on 26 neliökilometriä. Vuoden 2015 väestönlaskennassa asukkaita oli 282.
Voitto Savela
Voitto Savela (18. joulukuuta 1937 – 20. helmikuuta 2002) oli vanhoillislestadiolainen saarnaaja vuodesta 1969 lähtien. Hän toimi Päivämies-lehden ja Siionin lähetyslehden päätoimittajana 1.8.1978 alkaen. Vuonna 1982 Savela valittiin Suomen Rauhanyhdistysten Keskusyhdistyksen pääsihteeriksi, jossa tehtävässä hän toimi vuoteen 2000 saakka, jolloin hän jäi eläkkeelle.
Vuosina 1962–1978 Savela toimi Haapajärven rauhanyhdistyksen johtokunnassa, joista viimeiset 12 vuotta yhdistyksen puheenjohtajana. Vuonna 1977 hän toimi Haapajärven suviseurojen päätoimikunnan puheenjohtajana.
Savela toimi kirkolliskokouksen edustajana vuodesta 1992 lähtien. Puoluekannaltaan hän edusti Suomen Keskustaa. Savela oli koulutukseltaan kansakoulun opettaja ja oli valmistunut Raahen seminaarista.
Voitto Savelan toiminta SRK:n palveluksessa
Voitto Savela aloitti SRK-uransa 1970-luvulla.
Tiedotustoiminta
Voitto Savela kehitti SRK:n tiedotustoimintaa tarmokkaasti. Hän kannatti kaikenlaista avoimuutta ja hänellä oli tapana sanoa: ”Meillä ei ole muuta salaista kuin rippiasiat.” Hän pyrki luomaan ja ylläpitämään hyviä suhteita kirkon ja yhteiskunnan päättäjiin. Tähän hänellä oli hyvät mahdollisuudet vireässä yhteiskunnallisessa toiminnassa solmittujen yhteyksien ansiosta. Kirkolliskokouksen edustajana hän oli vuodesta 1992 lähtien. Vuodesta 1985 asti julkaistu SRK:n vuosikirja oli osa tiedotustoiminnan kehittämistä, missä Voitto Savelan työpanos oli merkittävä.
Nuorisotyö
Nuorisotyöstä Voitto Savelalla oli kokemusta jo nuoresta saakka rovasti Veikko Pentikäisen johtaman Haapajärven seurakunnan partiotoiminnan kautta. 1970-luvun lopulla SRK otti nuorisotyön osaksi toimintaansa. Samalla alkoi leiritoiminnan voimakas kasvu ja monipuolistuminen. Nuorisotyön tarpeisiin hankittiin neljä uutta leirikeskusta Haapajärvelle, Hankasalmelle, Kuusamoon ja Rovaniemelle. Kolmas kristillinen kansanopisto perustettiin Ranualle 1987. Voitto Savela kuului uuden opiston johtokuntaan kuolemaansa saakka. Vuonna 2000 Voitto Savelalle myönnettiin valtakunnallinen tunnustus kasvatustyöstä ja opetusneuvoksen arvonimi.
Koulutusakkreditointi
Koulutusakkreditointi tarkoittaa koulutusohjelmien pätevyyden toteamista kansainvälisin kriteerein. Akkreditointien avulla eri maissa annettavia tutkintoja voidaan vertailla. Vertailun avulla halutaan tukea paitsi koulutuksen kehittämistä myös tutkinnon suorittaneiden työllistymistä ja liikkuvuutta kansainvälisillä työmarkkinoilla. Koulutusohjelman arvioi ulkopuolinen (puolueeton) arviointiryhmä, ja akkreditointipäätöksen tekee akkreditointiorganisaation päättävä elin.
Kolmoisakkreditointi
MBA- ja EMBA-koulutusohjelmille akkreditointeja myöntävät Lontoossa sijaitseva Association of MBAs (AMBA), Floridan Tampassa sijaitseva Association to Advance Collegiate Schools of Business (AACSB) ja Brysselissä sijaitseva European Quality Improvement System (EQUIS). Jos koulutusohjelma saa akkreditoinnit kaikilta kolmelta, on sillä niin kutsuttu kolmoisakkreditointi.
Leyton House Racing
pienoiskuva|right|Ivan Capelli Leyton House CG911:n ohjaamossa kaudella 1991 Leyton House oli Formula 1 -sarjassa kausina ja  kilpaillut talli.
Leyton House myytiin talousongelmien takia kauden 1991 jälkeen. Kaudella se jatkoi taas March -nimellä.
Kausi 1990
Kausi 1990 osoitti Leyton Houselle, kuinka vaikeaa uuden tallin alku oli pikkutallien nousubuumin aikana. Tallin käyttämä auto, CG901, osoittautui epäluotettavaksi ja kuljettajat, Mauricio Gugelmin sekä Ivan Capelli, kamppailivat aika-ajoissa karsinnoista selviämiseen. Brasilian ja Meksikon GP:ssa molemmat joutuivat karsiutumaan. Tallin auton suunnittelusta vastannut Adrian Newey aloitti CG901B-mallin suunnittelemisen, mutta rahavaikeudet sekä tallipäällikön kärsimättömyys johtivat Neweyn erottamiseen tallista.
Kauden seitsemännessä osakilpailussa, Ranskassa, tallin CG901B -autot eivät vain selviytyneet kilpailuun – vaan ajoivat parhaimmillaan kaksoisjohdossa hetken aikaa. Tilanne kuitenkin muuttui Gugelminin auton moottorin hajottua. Capellin voittohaaveet kaatuivat kolme kierrosta ennen maalia, kun Alain Prost ohitti hänet selvästi nopeammalla Ferrari-autollaan. Capelli kuitenkin ajoi eniten johdossa kilpailun aikana ja saavutti Leyton Housen historian ensimmäisen ja ainoan palkintosijan.
Gugelmin ajoi vielä yhden pistesijan Belgian GP:ssa sijoittumalla kuudenneksi.
Leyton House sijoittui valmistajien mestaruussarjassa seitsemänneksi seitsemällä pisteellä.
Kausi 1991
Leyton House vaihtoi Juddin V8-moottorit uusiin Ilmorin valmistamiin V10-moottoreihin kaudeksi 1991. Muutoksella toivottiin suorituskyvyn ja luotettavuuden parannusta sekä menestyksen kääntämistä parempaan suuntaan. Kuitenkin kauden edetessä talli sai todeta asioiden menneen täysin eri suuntaan; Capelli keskeytti kaikissa yhdeksässä ensimmäisessä kilpailussa. Unkarin GP:ssa Capelli kuitenkin onnistui saavuttamaan tallin historian viimeiseksi jääneen pistesijan sijoittumalla kuudenneksi. Gugelmin sijoittui kauden aikana kolmesti seitsemänneksi; Ranskassa, Portugalissa ja Espanjassa.
Tallin omistaja Akira Akagi oli sotkeutunut Fuji pankin talousskandaaliin ja hänet pidätettiin lokakuussa 1991. Ken Marrable korvasi Akagin, mutta tallin rahat olivat jo lopussa, eikä pistesijojen ulkopuolelle jääminen kilpailuissa auttanut tilannetta yhtään.
Leyton House sijoittui valmistajien mestaruussarjassa sijalle 12 yhden pisteen turvin.
Albert I (Belgia)
Albert I (8. huhtikuuta 1875 Bryssel, Belgia – 17. helmikuuta 1934 Marche-les-Dames, Belgia) oli järjestyksessä kolmas Belgialaisten kuningas. Hän hallitsi vuosina 1909–1934. Hän oli edeltäjänsä, kuningas Leopold II:n veljenpoika.
Tausta
Albert Léopold Clément Marie Meinrad syntyi Flanderin kreivin Philipin ja tämän puolison, ruhtinatar Marie de Hohenzollern-Sigmaringenin nuorimpana poikana ja seurasi Belgian valtaistuimelle setäänsä Leopold II:ta.
Perhe
thumbnail|200px|left|Albert I:n hääkuva. Albert avioitui 2. lokakuuta 1900 Baijerin herttuattaren Elisabeth Gabrielle Valérie Marien kanssa, jonka hän oli tavannut yhteisen sukulaisen hautajaisissa. Tämän vanhemmat olivat Wittelsbachin sukuun kuuluva Baijerin herttua Karl Theodor ja tämän puoliso Portugalin infanta Maria-Josepha. Heidät vihittiin morsiamen kotona Possenhofen linnassa Baijerissa.
Kuninkaallisella avioparilla oli kolme lasta:
Hallituskausi
Albert nousi valtaan Leopold II:n kuoleman jälkeen 23. joulukuuta 1909. Hän määräsi vuonna 1913 yleisen asevelvollisuuden.
Ensimmäisen maailmansodan alussa Albert otti armeijan johdon itselleen, ja hän sai kansalaisiltaan lisänimet Sotilaskuningas ja Ritarikuningas. Albert taisteli armeijoineen saksalaisia vastaan, kunnes Britannia ja Ranska pääsivät mukaan sotaan. Sodan loputtua hän palasi kotimaahan ja pääkaupunkiin juhlittuna sankarina.
Ensimmäisen maailmansodan tapahtumiin liittyy myös hänen puolisonsa, saksalaissyntyisen kuningatar Elisabethin lausuma: "rautaesirippu on laskeutunut minun ja heidän (saksalaisten) väliin". Lausumaa on myöhemmin monesti siteerattu hivenen toisessa yhteydessä. Kuningatar Elisabethin nimeä kantavat musiikkikilpailut ovat yhdet maailman arvostetuimmista.
Formula Regional Oceania Championship
Formula Regional Oceania Championship (vuoteen 2022 asti Toyota Racing Series ) on autourheilusarja, joka perustettiin vuonna 2005 Uudessa-Seelannissa.
Sarjan nimi muutettiin vuoden 2022 lopuksi ja muutoksen myötä sarjan vaikutus superlisenssin saamiseen kasvaa (aiempi 10 pistettä superlisenssiä varten on nyt 18 pistettä). Sarja muuttui kaudelle 2023 Oseanian alueella ajettavaksi Formula Regional -sarjaksi. Alue kattaa Australian, Uuden-Seelannin ja Tyynenmeren saaria.
Sarjassa ajetaan Tatuusin valmistamilla FIA:n Formula 3 -sääntöjen mukaisilla autoilla ja Toyotan moottoreilla. Vuodelle 2020 1,8 litran moottorin tilalle tuli kaksilitrainen moottori.
Säännöt
Sarjassa ajetaan viisi kilpailua kaudessa, joihin kuuluu myös New Zealand Motor Cup ja Denny Hulme Memorial Trophy palkinnot. Kilpailuviikonloppuna ajetaan kolme kilpailua joista yksi lauantaina ja kaksi sunnuntaina. Vuodesta 2006 lähtien sarjaan on kuulunut myös Uuden-Seelannin GP.
Sarjassa jaetaan pisteitä 30 parhaalle kuljettajalle järjestyksessä 75, 67, 60, 54, 49, 45, 42, 39, 36, 33, 30, 28, 26, 24, 22, 20, 18, 16, 14, 12, 10, 9, 8, 7, 6, 5, 4, 3, 2, 1.
Härmäpaju
Härmäpaju (Salix daphnoides) on Euroopassa kasvava puu- tai pensasmainen pajulaji. Keski-Euroopassa se saattaa kasvaa 18 metriä korkeaksi. Suomessa koristepensaana viljellyt härmäpajut kasvavat kahdesta viiteen metriä korkeiksi. Härmäpajun verson haarat ovat sinertävänvalkoisia, helposti irtoavan vahan peittämiä. Lehtien lapa on nystylaitainen, päältä kiiltävä ja tummanvihreä, alta himmeä ja sinivihreä, korkosuoninen. Kukintonorkot ovat perättömiä, niiden suomut punaruskeita tai mustanruskeita. Norkot kukkivat ennen lehtien puhkeamista. Hedelmänä on kalju kota.
Härmäpajua esiintyy Euroopassa Espanjasta pohjoisessa Luoteis-Venäjälle. Laji on Pohjoismaissa luonnonvaraisena melko harvinainen. Keski-Ruotsissa ja -Norjassa kasvaa paikoin alalaji lännenhärmäpajua. Suomessa esiintyy joskus viljelyjäänteenä alalaji idänhärmäpajua eli huurrepajua.
Fratton Park
Fratton Park on jalkapallostadion Portsmouthissa, Englannissa. Se toimii Englannin ykkösliiga -seura Portsmouth FC:n kotistadionina. Vuonna 1898 avattu stadion vetää 20 288 ihmistä. Fratton Parkin katsomotilat ovat täysin katetut.
Fratton Park oli yksi stadioneista, jolla pelattiin Lontoon vuoden 1948 kesäolympialaisten jalkapallon alkulohkon otteluita. Stadionilla on pelattu myös yksi Englannin maajoukkueen ottelu, kun maajoukkue kohtasi Walesin 2. maaliskuuta 1903. Stadionilla on pelattu myös muutamia alle 21-vuotiaiden maaotteluita.
Tilastot
Ennätysyleisö: 51 385 katsojaa ottelussa Derby Countya vastaan 26. helmikuuta 1949 FA Cupin kuudennella kierroksella.
C15
C15 on Tukholman metrossa liikennöivä sähkömoottorijuna, jota ASEA ja Hägglund & Söner valmistivat vuonna 1985 yhteensä 14 yksikköä. Yhdessä junassa on 48 istumapaikkaa ja 108 seisomapaikkaa.
Olavi Keitele
Olavi Keitele (sukunimi vuoteen 1953 saakka Kakriainen, 28. lokakuuta 1926 Mikkelin maalaiskunta – 19. heinäkuuta 1987 Helsinki) oli suomalainen ammattiyhdistysjohtaja, joka toimi Merimies-Unionin puheenjohtajana Niilo Wällärin jälkeen vuosina 1968–1976.
Vanhaan karjalais-savolaiseen Kakriaisten (karjalainen sana kakra merkitsee suomeksi kauraa) maanviljelijä- ja sotilassukuun syntynyt Keitele muutti sodan jälkeen 1944 Helsinkiin, jossa palveli asevelvollisena 1945–1946. Oltuaan vähän aikaa rakennuksilla ja rannikkoaluksissa töissä Keitele lähti merille. Keitele vietti tänä aikana vuoden Etelä-Amerikassa, toimien Merimies-lehden ja muiden lehtien kirjeenvaihtajana, ja yleni pursimieheksi. Näinä vuosina Keitele kiinnostui myös ammattiyhdistystoiminnasta ja toimi luottamusmiehenä eri laivoissa sekä osallistui Turun satamassa kommunistien vastaiseen taisteluun kuten myös muun muassa Mauno Koivisto. Keitele oli SDP:n jäsen ja kuului puolueen tannerilaiseen oikeistosiipeen. 1951 hän oli ASLA-stipendiaattina Yhdysvalloissa.
Palattuaan Suomeen 1952 Keitele kirjoitti Merimies-Unionin Merimies-lehteen, jonka päätoimittaja hän oli 1967–1976, ja valittiin 1953 Merimies-Unionin toimitsijaksi. Vuonna 1956 hänet valittiin Unionin toiseksi sihteeriksi ja sen hallituksen jäseneksi. 1966 Keiteleestä tuli Merimies-Unionin varapuheenjohtaja ja elokuussa 1967 puheenjohtaja edeltäjänsä Niilo Wällärin kuoltua yllättäen. Tähän aikaan Unioni kuului SAJ:hin, joka oli oikeistososiaalidemokraattinen keskusjärjestö. SAJ ja SAK yhdistyivät 1969, kun Merimies-Unioni oli keskeisenä SAJ:n liittona todennut työmarkkinoiden eheyttämisen olevan välttämätöntä.
Keitele pyrki puheenjohtajakaudellaan ratkomaan erimielisyydet neuvotteluilla, ja Wällärin ajan jokavuotiset jäänmurtajalakot päättyivät. Merimies-Unioni ei ollut kertaakaan lakossa Keiteleen aikana. Keiteleen kaudella parannettiin matkustajalaivoilla työskentelevien etuja ja perustettiin 1972 Merimiespalvelukeskus edistämään alan työntekijöiden henkistä hyvinvointia. Keiteleen näkemys oli, että merenkulun on oltava liiketoimintana kannattavaa jotta työväen asema olisi turvattu.
Keitele oli Peruspankki Oy:n perustajia sekä hallintoneuvoston jäsen 1968–1977, Kuljetusalan Ammattiliittojen Federationin (KAF) puheenjohtaja 1967–1976, SAJ:n hallituksen jäsen 1966–1969 ja SAK:n hallituksen jäsen 1969–1976, sekä Oy Sea Import Ab:n hallituksen puheenjohtaja 1967–1976. Hän kuului Suomen ILO-valtuuskuntaan 1966–1976, Maanpuolustuskorkeakouluyhdistyksen hallitukseen 1970–1977, ja toimi Puolustustaloudellisen Suunnittelukunnan asiantuntijana.
Keitelettä kohtaan oli konsensuspolitiikan vuoksi tyytymättömyyttä ja hänen tilalleen valittiin Unionin vasemmistolainen palkkasihteeri Reijo Anttila. Puheenjohtajakautensa jälkeen Keitele palkattiin kirjoittamaan Merimies-Unionin historiikkia mutta tämä työ jäi häneltä keskeneräiseksi, koska historianäkemykset kirjoittajan ja toimeksiantajan välillä erosivat. 1978–1985 hän toimi konsulttina ja kouluttajana Eläketiedotustoimistossa ja oli Pankkiiriliike Keitele & Tommila Oy:n perustajaosakkaita 1983. Keiteleen harrastuspiiriin kuuluivat historia, kalastus, talonpoikainen kansanperinne ja teatteri.
Olavi Keiteleen poika on kasinotalouden vuosina 1980-luvun lopulla pankkiirina ja myöhemmin toimittajana ollut Jukka Keitele.
Harmonia Mundi
Harmonia Mundi on ranskalainen taidemusiikkiin erikoistunut levy-yhtiö. Yhtiöön kuuluu myös 50 levykauppaa Ranskan ja Espanjan alueella. Tunnetuimpia levymerkille levyttäviä artisteja ovat Alfred Deller, Philippe Herreweghe ja Andreas Scholl. Harmonia Mundi on voittanut viisi Gramophone-palkintoa, mukaan lukien vuonna 2003 vuoden levymerkki -palkinnon.
Future Hearts
Future Hearts on yhdysvaltalaisen pop-punk-yhtye All Time Lowin viides studioalbumi, jonka julkaisi Hopeless Records 3. huhtikuuta 2015. Yhtye järjesti Future Hearts Tour -kiertueen Yhdysvalloissa Issues-, Tonight Alive- ja Statechamps-yhtyeiden kanssa keväällä vuonna 2015.
Sinivalkoinen kokardi
thumb|300px|Suomalaisen [[Kadetti|Kadetin koppalakissa on sekä sinivalkoinen valtakunnankokardi että punapohjainen leijonakokardi ]] Sinivalkoinen kokardi eli valtakunnankokardi on suomalaisen virkamiehen ja nykyään erityisesti sotilaan lakkitunnus, eli kokardi. Kokardia pidetään päähineessä, kuten koppalakissa, turkislakissa, kenttälakissa tai kenttäpipossa. Bareteissa käytetään muita, koristeellisempia lakkitunnuksia.
Nykyään sinivalkoinen kokardi kuuluu enää poliisi en juhlaunivormuun ja puolustusvoimien miehistön ja alikersantin tai kersantin arvoisten varusmiesten päähineisiin. Päällystön päähineissä käytetään punapohjaista leijonakokardia. Aikaisemmin sinivalkoinen kokardi oli poliisin virkalakissa sekä Valtionrautateiden koneosaston veturimiehillä, kun taas liikenneosaston virkamiehillä oli punavalkoinen kokardi.
Kantahenkilökunnan lippalakissa ("koppalakissa") ja turkislakissa leijonakokardia käytetään erityisen kankaisen lakkimerkin m/49 kanssa. Lakkimerkissä m/49 on verkapohja, kullanvärinen kuusenhavuseppele ja aselajivärinen keskikohta, johon kokardi on kiinnitetty.