cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Paras juontaja tosi-tv-ohjelmassa tai tosi-tv-pohjaisessa kilpailuohjelmassa (Primetime Emmy)
Paras juontaja tosi-tv-ohjelmassa tai tosi-tv-pohjaisessa kilpailuohjelmassa on yksi Primetime Emmy -palkinnon palkintokategorioista. Palkinto jaettiin ensimmäisen kerran vuonna 2008, jolloin palkinnon voitti Selviytyjät-ohjelman juontaja Jeff Probst.
Heikki Kallio
Heikki Kallio (7. elokuuta 1948 – 11. heinäkuuta 1993 ) oli suomalainen lasitaiteilija. Hän toimi opettajana Taideteollisessa korkeakoulussa lasipajakurssilla 1978–1982, lasityöpajassa, lasistudiossa, sisustusarkkitehtuurin ja huonekalusuunnittelun parissa 1980–1981, ja jatkoi lasistudiolla 1982–1983, tuntiopettajana lasityöpajassa 1983–1984 ja sen jälkeen opetti syventäviä opintoja 1984–85.
Kallio oli merkittävä studiolasitaiteen pioneeri Suomessa. Hän perusti Suomenlinnaan oman lasistudion, jonka toimintaa on jatkanut Kallion kuoleman jälkeen lasitaiteilija Anna Schroderuksen johtama Lasistudio Hytti ry.
Mikko Asunta (taiteilija)
Mikko Asunta (22. marraskuuta 1909 Petäjävesi – 18. marraskuuta 1992 ) oli suomalainen kuvataiteilija ja kuvaamataidon opettaja. Hän oli luonnonkuvaaja ja teki pääasiassa vesiväritöitä. Hän opiskeli Taideteollisessa keskuskoulussa vuosina 1931–1934
Pidettyään 1950-luvulta lähtien tauon taiteellisessa työssä hän palasi siihen kuvanveiston kautta 1969. Hän asetteli pieniä ihmishahmoja pinnoille ja tutki siten tilavaikutuksen aikaansaamista. Lisäksi hän teki puuveistoksia. Hän kirjoitti myös runoja, suomensi ja kirjoitti itse lauluja kuoroille sekä osallistui Mieskuoroliiton alaisten kuorojen toimintaan.
Hänen puolisonsa Elina Asunta (1913–2011) oli kuvaamataidon opettaja.
Murli Manohar Joshi
Murli Manohar Joshi (s. 5. tammikuuta 1934) on intialainen poliitikko, joka on toiminut maansa opetus- ja tiedeministerinä vuosina 1998–2004. Hän toimi myös hetken Vajpayeen 13-päiväisen hallituksen sisäministerinä vuonna 1996. Intian kansanpuolueen puheenjohtajana hän toimi vuosina 1991–1993. Koulutukseltaan hän on fysiikan maisteri ja spektroskopian professori Allahabadin yliopistosta.
Ruutia valkokankaalla
Ruutia valkokankaalla – elokuvien Villi länsi on Pertti Avolan elokuvahistoriaa ja erityisesti lännenelokuvia käsittelevä kirja. Kirjan on julkaissut vuonna 2017 Jalava. Kirjoittaja on toiminut pitkään elokuvakriitikkona.
Murli Manohar Joshi
Joshi liittyi hindunationalistiseen Rashtriya Swayamsevak Sangh -vapaaehtoisjärjestöön kymmenenvuotiaana vuonna 1944. Neljä vuotta myöhemmin hänet pidätettiin, kun hän vastusti järjestön hetkellistä kieltoa. Opetusministerinä hän pyrki hindulaistamaan Intian opetusjärjestelmää, missä hän käytti avukseen nationalistisen koulutusaktivisti Dinanath Batran ideoita. Hän myös väitti astrologi B. V. Ramanin antaneen astrologialle vakaan aseman tieteiden joukossa. Vuonna 2001 Joshi teki aloitteen, että julkisten yliopistojen pitäisi tarjota astrologista koulutusta.
Ruutia valkokankaalla
Kirjan ensimmäisissä luvuissa Avola ruotii todellisuutta elokuvien takana. Luvussa "Westernmytologian jäljillä" hän käsittelee Villin lännen myytin ja lännenelokuvan lajityypin syntyä ja kehitystä sekä elokuvan yhteyttä todellisuuteen – tai pikemminkin yhteyden puutetta. Luvussa "Cowboy, erämaan ritari" Avola syventää analyysiä kertomalla karjanajajien ammattikunnasta, siitä millaisia arjen puurtajia he olivat sen myyttisen cowboyn sijasta, jonka legenda syntyi jo 1800-luvulla.
Murli Manohar Joshi
Vuonna 2017 hänelle myönnettiin Padma Vibhushan.
Ruutia valkokankaalla
Luvussa "Lainsuojattomat ja lainvalvojat" Avola keskittyy kolmeen lännenelokuvien keskeiseen hahmoon, Billy the Kid, Jesse James ja Wyatt Earp sekä romantisoinnin hiipumiseen 1960-luvulta alkaen.
Luvussa "Valkoisen miehen historia" Avola ottaa esille näkökulmaongelman. Valkoinen mies on elokuvan sankari, muut joko uhkia tai syyntakeettomia metsäläisiä, kuten yleensä intiaanit, tai lähes näkymättömiä, enintään avustavissa sivurooleissa, kuten mustat, joita todellisuudessa oli lännen asujaimistossa runsaasti, ja meksikolaiset, joita elokuvissa on vielä vähemmän ja surkeampina hahmoina. Naisen osa lännenelokuvissa on olla cowboyn palkinto. Hänet on niissä ylistämällä alistettu, kuten Avola huomauttaa. Heitä ei juuri ole kuvattu realistisesti.
Demokraattinen liike
Euroopan parlamentissa puolueen mepit istuvat Uudistuva Eurooppa -ryhmässä.
Ruutia valkokankaalla
Oman lukunsa "Kun myytti matkasi Italiaan" saa italowestern. Muutamassa vuodessa 1960-luvun jälkipuolella syntynyt elokuvan laji lähes kuoli 1970-luvulle tultaessa. Italowesternin laadun Avola luonnehtii lännen historiasta eronneeksi hyperrealismiksi, lukuun ottamatta Sergio Leonen elokuvia, joissa yhtymäkohtia historiaan sentään on.
Demokraattinen liike
Ideologia ja näkemyksiä
MoDem katsoo poliittisen pluralismin olevan demokratian ensimmäinen vaatimus ja kannattaa siksi monipuoluejärjestelmää. Puolueen keskeisiä arvoja ovat vapaus, humanismi ja vastuu. Kaikkien kansalaisten katsotaan olevan yhteiskunnan aktiivisia toimijoita.
Ruutia valkokankaalla
Viimeisessä luvussa "Historia nykypäivän westerneissä" Avola muistuttaa, että vaikka lajin kuolemaa on povattu usein, se on yhä elossa, joskin elokuvat ovat usein pieniä halpatuotantoja, huonosti tehtyä, kehnosti näyteltyjä.
Demokraattinen liike
Ideologia ja näkemyksiä
Puolue kannattaa mm.:
Ruutia valkokankaalla
On syntynyt myös uudenlaisia elokuvia, joihin sekoittuu muista elokuvan lajityyppejä, kuten fantasiaa, kauhua ja tieteiselokuvaa. Lisäksi tehdään nykypäivään sijoittuvia lännenelokuvia.
Kirjan lopussa on elokuvahakemisto ja henkilöhakemisto.
Arviot
Tapani Bagge arvioi kirjan Hämeen Sanomissa "hieman haparoivaksi". Kirjassa ei hänen mukaansa ole uusia ajatuksia. Hän ei hyväksy Avolan historiallista tarkastelunäkökulmaa, jossa tämä etsii totuutta myyttisen Lännen takana. John Waynen kutsuminen taantumukselliseksi ei Braggesta vastaa todellisuutta. Ongelmana hän näkee sen, että Avola ei hänen mukaansa muista, että elokuvalla on muitakin tekijöitä kuin ohjaaja ja itsenäiset ratkaisunsa tekevät näyttelijät. Myönteisenä hän näkee, että hän löysi kirjasta muutaman elokuvan joita hän ei ole nähnyt. Sehän elokuvakirjan perustehtävä onkin: herättää lukijan kiinnostus käsiteltyihin elokuviin, kuten Bragge huomauttaa.
Kirjaa Seurassa esitellessään Matti Rämö ei puolestaan näe historiaan linkittyvää käsittelytapaa ongelmaksi, sillä myyttiä alettiin rakentaa jo sankareiden elinaikana.
Olavi Fast
Olavi Fast (27. tammikuuta 1942 Pori – 18. elokuuta 2018 Pori ) oli suomalainen jalkapalloerotuomari. Hän aloitti erotuomarina 1960-luvun puolivälissä ja tuomitsi pääsarjatasolla vuosina 1972–1990 yhteensä 104 SM-sarjan ja Veikkausliigan ottelua. Fast tuomitsi muun muassa Suomen Cupin finaalin vuonna 1985. Lisäksi hän toimi erotuomarina nuorten ja naisten maaotteluissa sekä avustavana erotuomarina miesten maaotteluissa. Jalkapallon ohella Fast toimi erotuomarina myös koripallon ja jääpallon pääsarjoissa.
Heinäkuussa 1984 Fast tuomitsi ottelun Koparit–HJK, jonka jälkeen HJK:n Jari Rantanen aiheutti kohun pyllistämällä Iltalehden valokuvassa takapuoli paljaana lähettäen ”terveiset tuomarille”.
Omalla pelaajaurallaan Fast edusti 1950- ja 1960-luvuilla Porin Kärppiä ja Porin Karhuja. Työuransa hän teki Satakunnan Kansan levikkipäällikkönä.
Tapio Jalas
Tapio Jalas (15. toukokuuta 1941 Helsinki – 21. helmikuuta 1993 Helsinki) oli suomalainen huilutaiteilija ja lehtori.
Tapio Jalas opiskeli huilunsoittoa Sibelius-Akatemiassa Juho Alvaksen ja Heidi Indermühlen johdolla ja suoritti diplomitutkinnon vuonna 1969. Hän jatkoi opintoja Pariisissa ja piti ensikonsertin vuonna 1971 Helsingissä. Jalas soitti Turun kaupunginorkesterissa 1963–1973 ja opetti huilunsoittoa Päijät-Hämeen konservatoriossa vuodesta 1973 ja Sibelius-Akatemiassa vuodesta 1981.
Jalas on levyttänyt muun muassa CD:t Huilumusiikkia 1–3 (1986–1987) sekä Huilulla ja pianolla (1987).
Jalaksen äiti oli Margareta Jalas ja isä professori, ylikapellimestari Jussi Jalas.
Soluteoria
Soluteoria on biologiassa solujen ominaisuuksia kuvaava tieteellinen teoria. Nämä solut ovat kaikkien eliöiden rakenteellisia ja toiminnallisia perusyksiköitä. Soluteoria sai alkunsa vuosina 1838 ja 1839, kun Matthias Schleiden ja Theodor Schwann ehdottivat, että kaikki eliöt rakentuvat soluista.
Ovo je Balkan
Ovo je Balkan on serbialaisen Milan Stankovićin Eurovision laulukilpailussa 2010 laulama kappale. Se päätyi 13. sijalle 72 pisteellä. Sen pituus on 3:05 minuuttia.
Kappaleesta on tehty myös kokonaan espanjankielinen versio nimeltä Balkañeros
RS-26 Rubež
RS-26 Rubež (, Naton koodinimi SS-X-31 tai SS-X-29B) on venäläinen, liikuteltavalta alustalta laukaistava mannertenvälinen, kiinteäpolttoaineinen monikärkiohjus. Se perustuu aiempaan RS-24 Jars -ohjukseen, jonka lyhyempi versio se on. Ohjus voidaan varustaa kärjillä, jotka pyrkivät harhauttamaan torjuntaohjukset. Se voidaan myös varustaa tarkoilla Avantgard-kärjillä. Se on sijoitettu asemiinsa vuonna 2018.
Ominaisuudet
Ohjus on 12-30 metriä pitkä. Se on ehkä 2,1 m leveä. Paino 20-80 tonnia. Lentonopeus 6 806 m/s.
Taistelukärjet
Esim. 3-6 kpl 150-500 kt taistelukärkeä. Jopa 16 kpl 100-150 kt harhautus/ohjausradanmuutoksiin kykenevää 100-150 kt kärkeä. Monta jopa 5 megatonnin kärkeä, tai yksi yli 5 megatonnin kärki. Kärjet voivat olla myös tarkasti maaliinsa ohjautuvia HGV-tyypin sukkulamaisia kärkiä. Tarkkuus 90-250 metriä.
We Control
We Control on brittiläisen tuottajan Hyperin esikoisalbumi, joka julkaistiin vuonna 2006. Single ”We Control” esiintyy suositussa vuoden 2005 ajopelissä Need for Speed: Most Wanted, ja vuoden 2008 ajopelissä Pure. Single ”Ant Music” esiintyy vuoden 2006 FIFA Street 2 -pelissä.
Mahu (Lomonosovin piiri)
Mahu on kylä Leningradin alueen Lomonosovin piirin Kaprion kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Länsi-Inkerin ylängön pohjoisreunalla neljä kilometriä Kapriosta lounaaseen. Kylässä on 62 asukasta (vuonna 2010).
Kaprion ujestin Kargalin pogostaan kuulunut kylä mainitaan Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa vuonna 1499/1500. Se esiintyy alkuperäisasukkaittensa asuttamana myös ruotsalaisten 1600-luvun alussa laatimassa maakirjassa.
Peter von Köppenin mukaan vuonna 1848 Mahussa asui 359 vatjalaista, 17 savakkoa ja 15 äyrämöistä. Kylässä puhuttiin itävatjaa, mutta se oli pitkälti venäläistynyt jo 1900-luvun alkuun mennessä. Paikallisesta kielimuodosta kertoo Lauri Kettusen keräämä Vatjan kielen mahun murteen sanasto.
Mahun talonpojat olivat 1860-luvulle saakka tilanomistajan maaorjia. Myöhemmin he kuuluivat Pietarhovin kihlakunnan Kaprion volostiin ja Kaprion ortodoksiseen seurakuntaan. Kylässä oli hautausmaa ja tsasouna. Kaprion luterilaisen seurakunnan kyläluettelossa Mahua ei mainita. Neuvostoaikana Mahu kuului Kaprion kyläneuvostoon.
Kylä koostuu puutarhapalstojen ympäröimistä omakotitaloista. Kesäasukkaiden määräksi arvioidaan yli 200 henkeä.
Otto Olsson
thumb|Otto Olsson. Otto Emanuel Olsson (19. joulukuuta 1879 Tukholma – 1. syyskuuta 1964 Tukholma) oli ruotsalainen säveltäjä ja urkuri.
Elämä
Olsson kävi lapsena usein äitinsä kanssa Blasieholmenin kirkossa. 9-vuotiaana hän pääsi kirkon urkurina silloin toimineen Albert Lindströmin oppilaaksi, ensin pianon-, vuodesta 1893 myös urkujensoitossa. Keväällä 1894 Olsson hyväksyttiin opiskelemaan Tukholman kuninkaalliseen musiikkikorkeakouluun, jossa suoritti urkuritutkinnon vuonna 1896. Kolme vuotta myöhemmin hän sai myös oppiarvon musiikkikasvatuksessa ja kanttorin pätevyyden. Hän täydensi opintojaan kontrapunktissa ja sävellyksessä Joseph Denten johdolla vuoteen 1901. Emil Sjögren tapasi Olssonin ensimmäisen kerran vuonna 1897 ja kannusti tätä urallaan jopa auttamalla tätä ensimmäisessä teosjulkaisussa.
Vuonna 1903 Olsson debytoi urkuresitaalilla Pyhän Johanneksen kirkossa, ja kaksi vuotta myöhemmin hän sai työn kirkkomuusikkona Stefanskyrkanissa. Vuosina 1906–1907 hän teki sijaisuuksia Hedvig Eleonoran kirkossa, jossa hänen kollegoihinsa kuului John Morén. Vuoden 1908 alusta asti Olsson työskenteli vakituisesti urkurina Kustaa Vaasan kirkossa. Hänet palkattiin samana vuonna avustavaksi harmonian opettajaksi Tukholman kuninkaalliseen musiikkikorkeakouluun, josta hän sai vakituisen paikan vuonna 1919. Vuosina 1908–1909 Olsson hoiti lyhyesti myös kapellimestarin tehtäviä johtaessaan Södertäljen musiikkiseuraa. Vuonna 1909 Olsson oli perustamassa kirkkoon musiikkiseuraa, joka piti vuoteen 1916 säännöllisiä kirkkokonsertteja uudemmasta ja vanhemmasta kuoro- ja urkumusiikista koostuvalla ohjelmistolla. Olsson saavutti samoihin aikoihin mainetta urkuvirtuoosina ja työskenteli myös urkujenrakennuksen tarkastajana. Hänen johdollaan tilattiin vuonna 1915 Kustaa Vaasan kirkon urkujen jälleenrakennus ja laajennus. Näin näistä uruista tulivat yhdet Ruotsin suurimmista ja monipuolisimmista. Olsson oli vahva ranskalaisen urkukulttuurin tukija, mikä näkyi rakennustyön tuloksissa.
1910-luvun puolessavälissä Olsson oli saavuttanut aseman Ruotsin johtavana urkurina ja urkuasiantuntijana Gustaf Häggin ohella. Hänet valittiin vuonna 1915 Ruotsin kuninkaallisen musiikkiakatemian jäseneksi, ja hän sai Litteris et Artibus -mitalin vuonna 1916. Olsson työskenteli komissiossa, joka tuotti uuden virsikirjan Ruotsin kirkolle vuonna 1921. Vuonna 1925 hänestä tuli Kuninkaallisen musiikkikonservatorion urkujensoiton opettaja; professorin aseman hän sai vuonna 1926. Vuonna 1938 Olsson esiintyi itsenään Sigurd Wallénin elokuvassa Med folket för fosterlandet. Hänen moniin työtehtäviinsä kuului myös esimerkiksi toimiminen Musikaliska konstföreningenin puhemiehenä vuosina 1940–1955. Eri tehtäviä hänellä oli niin paljon, että uusia sävellyksiä valmistui noin vuoden 1920 ja Tukholman kuninkaallisesta musiikkikorkeakoulusta eläkkeelle jäämisen (1945) välillä harvakseltaan.
Olssonin musiikilliset ihanteet muodostuivat pitkälti hänen nuoruudessaan vallineen myöhäisromanttisuuden pohjalle. Hän ei torjunut kaikkea kehitystä, mutta myönsi vaikeutensa "ultramodernin musiikin" kanssa. Hän jäi eläkkeelle Kustaa Vaasan kirkon urkurin tehtävistä vuonna 1956. Hän olisi toivonut lisää ymmärrystä omia taiteellisia ihanteitaan kohtaan. Vuonna 1958 säveltäjä-tutkija Lennart Hedwall ilmaisi Olssonin teoksia koskeneessa artikkelissaan yllättyneisyytensä välinpitämättömyydestä, joka vallitsi niitä kohtaan. Myöhempinä vuosikymmeninä Olssonin urku- ja kuoroteokset kuitenkin saivat osakseen uutta huomiota esitysten, äänitysten ja tutkimuksen muodossa.
Olsson aloitti uransa monipuolisena säveltäjänä, jonka tuotantoon kuului pianokappaleita, musiikkia eri kamarikokoonpanoille, orkesteriteoksia ja lauluja. Kirkkomuusikon asemansa vakiinnuttua hän kuitenkin keskittyi lähinnä hengelliseen kuoromusiikkiin ja urkuteoksiin. Tosin hän yhdisteli urku- ja kuorotuotannossaan esimerkiksi gregoriaanisen laulun aineksia ja romanttisuutta. Keskeisten teosten joukossa ovat kaksi urkusinfoniaa (1903, 1918; jälkimmäisen nimenä Credo Symphoniacum), Sex latinska hymner (1912–1913) ja Advents- och julsånger (1908–1916).
Teodor Maunu
Teodor Henrik Maunu oli suomalainen jääkärikapteeni. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan tykinjohtajana jääkäritykistössä. Vielä talvi- ja jatkosotaan hän osallistui rannikkotykistössä.
Perhe ja koulutus
Maunun vanhemmat olivat hevosmies Kaarlo Maunu ja Johanna Drufva. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1923 Olga Kaasalaisen kanssa, josta hän erosi vuonna 1930 ja avioitui toisen kerran vuonna 1933 Lempi Maria Lappalaisen kanssa. Maunu kävi kansakoulun ja Viipurin reaalilyseossa jääkärialiupseereille järjestetyn keskikoulukurssin vuosina 1925 - 1926 ja reserviupseerikoulussa 31. toukokuuta - 21. lokakuuta 1926 välisenä aikana. Rannikkotykistörykmentti 3:n sotilaspedagogisen kurssin hän kävi vuonna 1925 ja miinakurssin vuonna 1932.
Jääkärikausi
thumb|300px|Jääkäripataljoona 27:n haupitsijaoksen toinen tykki tuliasemassa miehistöineen Riianlahdella syksyllä 1916. Maunu työskenteli maalarina ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 1. konekiväärikomppaniaan 14. helmikuuta 1916, josta hänet siirrettiin 17. maaliskuuta 1916 pataljoonan täydennysjoukkoon ja edelleen pioneerikomppaniaan 30. heinäkuuta 1916. Pataljoonan haupitsipatteriin hänet siirrettiin 13. joulukuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.
Suomen sisällissota
Maunu astui Suomen armeijan palvelukseen aliupseeriksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan tykinjohtajaksi Jääkäritykistön 3. patteriin. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Kurussa, Muroleessa, Viljakkalassa ja Ylöjärvellä Tampereella. Tampereen valtauksen jälkeen hänet siirrettiin tykistön uudelleen järjestelyn myötä juuri muodostetun Jääkäritykistöprikaatin 3. jääkäripatteriston 6. patteriin ja otti sen mukana osaa Viipurin valloitukseen.
Sisällissodan jälkeinen aika
Maunu palveli sisällissodan jälkeen jaosjohtajana Suomen tykistökoulussa, josta hänet siirrettiin 17. elokuuta 1918 Vuoristotykistöpatteristoon, josta hän lopulta erosi 16. helmikuuta 1919, jotta voisi liittyä Viron vapaussotaan. Virossa hänet sijoitettiin Pohjan Poikain rykmenttiin ja 24. helmikuuta 1919 alkaen patteriupseeriksi 2. patteriin. Myöhemmin hän toimi 1. ja 3. patterin päällikkönä. Hän osallistui Viron vapaussodassa taisteluihin Petserin rintamalla. Hän erosi Viron armeijasta 15. kesäkuuta 1919. Suomen palattuaan hän ei malttanut pysyä poissa sodista vaan liittyi 13. heinäkuuta 1919 Karjalan (Aunuksen) retkikuntaan. Sotaretkellä hän toimi vuoristotykkipatterin päällikkönä Suojun ja Rajakonnun rintamalla 10. maaliskuuta 1920 saakka.
Sotaretkiltä palattuaan Maunu astui armeijan palvelukseen kapitulanttivääpeliksi ylennettynä 1. elokuuta 1920. Hänet sijoitettiin Rannikkotykistörykmentti 3:n I patteriston esikuntaan, josta hänet siirrettiin 1. tammikuuta 1921 alkaen I patteriston 2. patteriin, josta hänet siirrettiin edelleen 1. huhtikuuta 1921 alkaen 3. patteriin ja 27. lokakuuta 1926 alkaen 80. patteriin ja 25. kesäkuuta 1927 alkaen 81. patteriin. Hän toimi edellä mainituissa pattereissa patterinvääpelinä. Hän toimi patterinpäällikkönä 83. patterissa 1. huhtikuuta 1921 - 24. huhtikuuta 1922 ja 8. helmikuuta 1923 - 2. maaliskuuta 1925 välisinä aikoina ja vuoden 1927 alkuvuonna 80. patterin päällikkönä. Hänet määrättiin 16. lokakuuta 1928 alkaen 81. patterin vääpeliksi, josta hänet siirrettiin 11. huhtikuuta 1932 alkaen 83. patterin ja 1. lokakuuta 1933 linnakkeen vääpeliksi.
Talvi- ja jatkosota
Maunu osallistui talvisotaan Kaarnajoen linnakkeen (RT 3) päällikkönä vuosina ja osallistui taisteluihin Taipaleella. Välirauhan aikana hän toimi Linnoitus Patteristo 4:n koulutuskeskus I:n virkaatekevänä päällikkönä ja koulutusupseerina.
Maunu osallistui jatkosotaan Savonlinnan ryhmän Moinsalmen lohkon tykistökomentajana, kunnes hänet siirrettiin myöhemmin vuonna 1941 Kenttätykistörykmentti 15:n IV Patteriston patterinpäälliköksi. Kenttätykistörykmentti 15:stä hänet siirrettiin Rahman linnakkeen päälliköksi. Myöhemmin hänet nimitettiin Valamon Ryhmän tykistökomentajaksi. Äänisen Rannikkoprikaatin Soutjärven lohkon komentajaksi hänet nimitettiin vielä vuonna 1941, missä tehtävässä hän oli vuoteen 1942 saakka, jolloin hänet siirrettiin Linnoitus Patteristo 4:n koulutus ja liikekannallepanoupseeriksi. Myöhemmin vuonna 1942 hänet siirrettiin Rannikkotykistörykmentti 4:n 1. Linnakkeen päälliköksi ja toimi myöhemmin myös rykmentissä pataljoonankomentajana useammassa pataljoonassa. Vuonna 1943 hänet nimitettiin 4. Moottoroidun Raskaan patterin päälliköksi ja vielä samana vuonna hänet nimitettiin Erillisen Moottoroidun Raskaan Patteriston komentajaksi. Vuonna 1944 Maunu siirrettiin IV Armeijakuntaan ja edelleen 1. Rannikkodivisioonaan. Vielä ennen jatkosodan päättymistä hänet siirrettiin Maastosuunnittelu-upseeriksi Rannikkotykistörykmentti 33:een.
Sotien jälkeinen aika
Maunu toimi sotien jälkeen Suomenlinnan Rannikkolinnakkeistossa vuoteen 1945 saakka, jolloin hänet siirrettiin Merikomppanian päälliköksi Helsingin Tukikohtaan. Maunu siirrettiin seuraavaksi Merivoimien Varikko 2:n päällikön apulaiseksi, missä tehtävässä hän toimi vuoteen 1948 saakka. Vuonna 1948 hänet siirrettiin Turun Rannikkotykistörykmentin esikuntalinnakkeen komppanianpäälliköksi. Seuraavaksi Maunu toimi ryhmäpäällikkönä sodassa laskettujen merimiinoja raivanneen IV Raivaajajaostossa vuonna 1949, jonka jälkeen hän toimi Turun Rannikkotykistön 1. pataljoonan aseupseerina vuoteen 1952 saakka. Maunu erosi vakinaisesta palveluksesta vuonna 1952.
Luottamustoimet
Maunu toimi Tyrvää-Vammalan Kansallisseuran sihteerinä ja rahastonhoitajana 1958 - 1969. Hän toimi myös Vammalan Työnantajayhdistyksen asiamiehenä vuosina 1957 – 1969 sekä Vammalan Kunnalliskerhon sihteerinä ja rahastonhoitajana vuosina 1956 - 1959. Hänet haudattiin Vammalaan.
Vuosaaren terveys- ja hyvinvointikeskus
Rakennuksen pohjakerroksessa on lisäksi Kelan toimipiste sekä Vuosaaren seurakuntatila (Vuosaaren Valo). Vuosaaren terveys- ja hyvinvointikeskukseen johtaa katettu yhteyskäytävä kauppakeskus Columbuksesta.
Joseph Colgan
pienoiskuva|Joseph Colgan vuonna 1908. Joseph Colgan (1. huhtikuuta 1824 Donore – 13. helmikuuta 1911) oli Intiassa toiminut irlantilainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi mahdollisesti vuonna 1846 ja nimitettiin Madrasin apostoliseksi vikaariksi sekä Aureliopolis in Lydian titulaaripiispaksi 19. toukokuuta 1882. Piispaksi vihkiminen seurasi 24. elokuuta.
Colgan sai 25. marraskuuta 1886 nimityksen Madrasin arkkipiispaksi, jona hän toimi, kunnes kuoli 86-vuotiaana virassa. Hänen seuraajakseen tuli John Aelen.
Pohjanharjus
Pohjanharjus (Thymallus arcticus) harjusten suvun (Thymallus) lohikala, jonka levinneisyys on eurooppalaista harjusta itäisempi ja ulottuu Siperiasta Pohjois-Amerikan pohjoisosiin.
Koko ja elintavat
Pohjanharjus on sisävesikala, joka muodostaa parvia viileiden järvien ja jokien avovedessä ja yleensä nousee kutemaan pieniin, nopeasti virtaaviin kivisiin puroihin. Pohjanharjus syö poikasena eläinplanktonia ja kasvaessaan siirtyy hyönteistoukkiin, aikuisena myös pinnalta nappaamiinsa hyönteisiin. Myös pikkukalat, mäti, sopulit ja äyriäiset kelpaavat. Lisääntyvä pohjanharjus on tyypillisesti 30–40 cm:n pituinen, ennätysmitta on 76 cm.
Levinneisyys
Pohjois-Amerikassa pohjanharjus esiintyy Jäämereen virtaavissa vesistöissä Hudsoninlahdelta länteen, Tyyneenmereen laskevissa vesissä Brittiläisestä Kolumbiasta pohjoiseen sekä myös etelään virtaavan Missourin vesistön latvoilla Montanassa. Lisäksi se elää pohjoisessa Siperiassa Jäämereen laskevissa vesissä.
Lajin levinneisyys on aikemmin käsitetty vielä laajemmaksi, ja sen katsottiin käsittävän useita alalajeja, joita sittemmin on erotettu itsenäisiksi lajeiksi. Näitä ovat muiden muassa Thymallus baicalensis, joka elää Siperian Baikaljärvessä ja sen lähijoissa, Thymallus grubii Itä-Aasiassa Tyyneenmereen laskevassa Amurin vesistössä Venäjän, Kiinan ja Mongolian alueilla sekä Thymallus pallasii itäisessä Siperiassa.
Diplomaattisia suhteita koskeva Wienin yleissopimus
Diplomaattisia suhteita koskeva Wienin yleissopimus on vuonna 1961 solmittu kansainvälinen sopimus, joka säätelee maiden välisiä diplomaattisia suhteita. Sopimus määrittelee diplomaattisen edustuston etuoikeudet, niin että diplomaatit voivat hoitaa virkatehtävänsä ilman pelkoa, että isäntämaa kohdistaisi heille vaatimuksia (ns. diplomaattinen koskemattomuus).
Elokuussa 2021 sopimuksen oli ratifioinut 193 maata. Sopimusta eivät ole ratifioineet muun muassa Etelä-Sudan ja Palau.
Osa sopimuksen allekirjoittajista on esittänyt varaumia joihinkin sopimuksen kohtiin ja/tai muiden sopijaosapuolien tekemiin varauksiin.
Diplomaattisia suhteita koskeva Wienin yleissopimus on osa Suomen lakia.
Burjaattikoira
Burjaattikoira (Бурятская собака; Burjatskaja sobaka) on mongolialais-venäläinen koirarotu. FCI ei tunnusta sitä, mutta Venäjän Kennelfederaatio on hyväksynyt sen virallisesti venäläiseksi roduksi.
Alkuperä
thumb|left|Burjaattikoira Burjaattikoira on kotoisin Etelä-Venäjän Burjatiasta, jossa paikallinen burjaatti-mongolikansa on kasvattanut sitä jo pitkään. Se on erittäin läheistä sukua tiibetinmastiffille, ja polveutunee mitä todennäköisimmin tämän paikallismuunnoksesta. Rotu jalostettiin paimenkoiraksi ja laumanvartijaksi suojelemaan karjaa susilta ja muilta petoeläimiltä. Mongolialainen nimitys "nelisilmä" tulee tan-värisistä merkeistä silmien yläpuolella, koska ne vaikuttavat siltä kuin koiralla olisi neljä silmää. Eräs paikallisnimistä, bavgar, vastaavasti viittaa karhumaiseen olemukseen. Venäläinen nimitys volkodav taas tarkoittaa sudenmetsästäjää, ja se on yleinen nimitys myös monille muille aasialaisille vuoristokoirille - kuten keskiaasiankoiralle ja kaukasiankoiralle.
Augustine-Antoine Roy
Augustine-Antoine Roy (21. tammikuuta 1863 Le Pin – 21. joulukuuta 1937) oli Intiassa toiminut ranskalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin La Société des Missions Etrangères'n papiksi 8. heinäkuuta 1888 ja nimitettiin Coimbatoren hiippakunnan johtoon 12. helmikuuta 1904. Piispaksi vihkiminen seurasi 17. huhtikuuta. Pääkonsekraattorina toimi Hugues-Madelain Bottero, jota avusti Teotonio Emanuele Ribeira Vieira de Castro.
Roy jäi eläkkeelle 4. joulukuuta 1930, jolloin hän sai nimityksen Citharizumin titulaaripiispaksi.
Dinanath Batra
Dinanath Batra (s. 1932) on intialainen hindunationalistinen kansalaisaktivisti, joka tunnetaan vaikutuksestaan maansa koulutusjärjestelmään. Hänen kirjoittamiaan oppikirjoja käytetään oppimateriaalina useissa osavaltioissa, joissa hindunationalistit ovat vallassa.
Elämä ja ura
Batra syntyi vuonna 1932 Dera Gazi Khanissa, Brittiläisessä Intiassa, nykyisen Pakistanin alueella. Intian jaosta vuonna 1947 seuranneista uskonnollisista väkivaltaisuuksista alkoi hänen yhteytensä hindunationalistiseen vapaaehtoisjärjestö Rashtriya Swayamsevak Sanghiin (RSS). Järjestö antoi hänelle ja muille hinduille tehtäväksi suojella hindulaisia Pakistanin alueella. Omien sanojensa mukaan hän soluttautui tuolloin moskeijoihin selvittääkseen, kuinka muslimit aikoivat hyökätä hinduja vastaan. Näitä hänen keräämiään tiedustelutietoja hyödynnettiin hindulaisten evakuoinnissa.
Batra on toiminut opetustehtävissä koko työuransa. Rehtorina hän on toiminut kahdessa koulussa, joista jälkimmäisessä hän aloitti vuonna 1966. Vuonna 1955 hän havaitsi oppikirjoissa siirtomaavaikutuksena pitämänsä näkökulman, joka hänen mukaansa kuvasi paikalliset sankarit negatiivisessa valossa. Tuolloin hän aloitti kampanjansa kyseisten väittämien poistamiseksi oppikirjoista. Vuonna 1990 hänet valittiin Vidya Bharati -koulutusjärjestön täysaikaiseksi pääsihteeriksi. Järjestön pääsihteerinä hän sai yhteyden opetusministeri Murli Manohar Joshiin, jonka epävirallisena neuvonantajana Batra monesti toimi. Hänen antamiinsa ehdotuksiin sisältyi muun muassa ehdotus, että korkeakouluja tulisi järjestelmällisesti kehottaa tutkimaan muinaisten intialaisten tekemiä tieteellisiä saavutuksia. Hänen mukaansa myös arvokasvatuksen pitäisi olla välttämätön osa korkeakouluja sekä yhteisöllinen vapaaehtoistyö. Historiankirjoihin ehdottamiaan poistoja hän perusteli sillä, että lännessäkään Jeesuksen ei sanota olleen avioliiton ulkopuolella syntynyt. Vuonna 2007 Madhya Pradeshin hallitus poisti seksikasvatuksen koulujen opetuksesta Batran pyynnöstä. Osavaltion mukaan seksikasvatuksella ei ole sijaa intialaisessa kulttuurissa. Batran mukaan seksikasvatus tulisi korvata joogalla.
Batran perustama koulutusjärjestö Shiksha Bachao Andolan Samiti ("koulutuksen pelastamiskamppailu") on kerännyt yhteen koulujen, väitetysti epäintialaisesta, oppimateriaalista huolestuneita henkilöitä. Järjestö on vaatinut loukkaaviksi kokemiensa kirjojen poistamista myynnistä sekä sensuuria, joka perustuu Intian jumalanpilkkalakiin. Vuonna 2014 hän nousi julkisuuteen vaadittuaan indologi Wendy Donigerin kirjoittamaa The Hindus: An Alternative History -kirjaa pois myynnistä. Hänen mukaansa kirja loukkasi hindujen tunteita, sisälsi valheita jumalista ja kansallissymboleista. Kustantaja suostui pyyntöön. Samana vuonna Gujaratin osavaltio päätti ottaa Batran kirjoittamat teokset osaksi osavaltion koulujen oppimateriaalia. Joukko intialaisia historioitsijoita ilmoitti vastustavansa päätöstä, koska heidän mukaansa Batran kirjat ovat lähempänä fantasiaa kuin historiaa.
Haryanan osavaltio otti vuonna 2015 Batran kirjoittamat moraalikasvatusta käsittelevät kirjat osaksi osavaltion koulutusohjelmaa. Batran mukaan Haryanan koulutusministeri otti häneen yhteyttä ja pyysi häntä toimittamaan kuusi kirjaa moraalikasvatuksesta. Hänet valittiin myös jäseneksi Haryanan koulutuksesta vastaavaan paneeliin. Kyseiset kirjat alkavat rukouksella viisauden jumalatar Sarasvatille. Kirjojen muu sisältö on joogaohjeita ja inspiroivia kertomuksia historian merkkihenkilöistä sekä lainauksia eri uskontojen pyhistä kirjoista.
India Todayn haastattelussa vuonna 2015 Batra ilmoitti haluavansa kouluihin intialaista tiedettä, vedalaista matematiikkaa ja arvokasvatusta. Hän kritisoi samassa yhteydessä seksikasvatusta, joka hänen mukaansa tulisi oppia avioiduttaessa eikä koulussa. Hän ilmoitti pitävänsä koulutusjärjestelmää Karl Marxin ja Thomas Macaulayn seuraajien kehittämänä, minkä vuoksi niistä puuttuu kulttuuriset ja kansalliset arvot. Kaksi vuotta myöhemmin hän vaati useita muutoksia koulukirjoihin. Hänen mukaansa niistä piti poistaa muun muassa englannin- ja urdunkieliset sanat sekä viittaukset kansanpuolueeseen hindupuolueena ja kongressipuolueeseen sekulaarina. Samoin viittaukset Intian uskonnollisiin väkivaltaisuuksiin tuli poistaa ja korvata kertomuksilla intialaisista sankareista.
Ropponen
Ropponen tarkoittaa:
Stylidiaceae
Stylidiaceae on Asterales-lahkoon kuuluva siemenkasviheimo. Sen kuusi tai uudemman ajattelun mukaan kolme sukua ja 245 lajia jakautuvat kahdeksi alaheimoksi. Heimon kasvit kasvavat erillisalueilla Kaakkois-Aasiasta Uuteen-Seelantiin ulottuvalla alueella ja Etelä-Amerikan eteläosissa. Suurin osa lajeista on australialaisia.
Tuntomerkit
Stylidiaceae-heimon kasvit ovat tavallisesti lehtiruusukkeisia tai mätästäviä. Lehtilavan reunat ovat ehyitä, ja lehdet ovat ruodittomia. Heteitä on kaksi ja ponnet avautuvat poispäin kukan keskustasta. Kukassa on mesiäinen. Siemenessä on vähäpätöinen alkio, jolla on siemenvalkuaiseen tunkeutuvia imuelimiä eli haustorioita.
Alaheimo Donatioideae
Alaheimon kasvit ovat pienilehtisiä ja pienikokoisia mätästäviä patjakasveja. Kukat sijaitsevat yksittäin varren päässä ja ovat säteittäissymmetrisiä. Verhiö on erilehtinen ja verholehtien samoin kuin terälehtienkin määrä vaihtelee. Heteitä on kaksi tai kolme. Alaheimossa on vain yksi suku Donatia, jonka kaksi lajia kasvavat Uudessa-Seelannissa, Tasmaniassa ja Etelä-Amerikan eteläosissa.
Alaheimo Stylidioideae
Alaheimossa on viisi tai mahdollisesti vain kaksi sukua ja 240 lajia, joista valtaosa (220) kuuluu sukuun Stylidium. Alaheimo on enimmäkseen australialainen, mutta lajeja on myös Sri Lankassa, Kaakkois-Aasiassa, Malaijien saaristossa, Uudessa-Seelannissa ja Etelä-Amerikan eteläkärjessä. Kasvit ovat ruohovartisia, joskus köynnöstäviä, tavallisesti patjakasveja. Niillä on hyvin luonteenomaiset vastakohtaiset kukat, joiden teriö on halkinainen. Kukan kaksi hedettä kiinnittyvät tavallisesti emiön vartaloon, ja koko rakenne on usein kosketusherkkä ja liikkuu pölyttäjän osuttua siihen. Tästä johtuu kasvien englanninkielinen nimi trigger plants 'liipaisinkasvit'.
Luokittelu
Stylidiaceae heimo kuuluu Asterales-lahkossa evoluutiopuun haaraan, jossa ovat myös raatekasvit (Menyanthaceae), siniviuhkakasvit (Goodeniaceae), Calyceraceae ja asteri- eli mykerökukkaiskasvit (Asteraceae). Kyseisessä kladissa esiintyy inuliini-tärkkelystä.
Supercell (yhtye)
Supercell (tyyliteltynä supercell) on japanilainen yhtye J-pop -yhtye, jonka johtajana toimii ryo. Yhtye aloitti doujin-yhtyeenä julkaisten CD:tä Comiketissä ja musiikkivideoita Nico Nico Douga -palvelussa. Vuonna 2009 yhtye liittyi Sony Musicille ja julkaisi debyyttialbuminsa 4. maaliskuuta 2009.
Stylidiaceae
Luokittelu
Alaheimoja on pidetty toisinaan omina heimoinaan, ja vielä Angiosperm Phylogeny Group II ehdotti sitä vaihtoehtoisena menettelynä. Ne on kuitenkin järkevää yhdistää, kuten Angiosperm Phylogeny Group III tekikin.
Heimoon kuuluvat seuraavat suvut, joista monia ollaan nykyään taipuvaisia yhdistämään:
Vilhelms Purvītis
Vilhelms Purvītis (3. maaliskuuta 1872 Zaube, Latvia – 14. tammikuuta 1945 Bad Nauheim, Saksa) oli latvialainen taidemaalari. Tuotannossaan Purvītis keskittyi lähinnä maisemamaalaukseen. Hän toimi vuodet 1919–1934 Latvian taideakatemian rehtorina. Hän oli yksi oppilaitoksen perustajista.
Elämäkertaa
Purvītisin isä oli mylläri ja perhe muutti työn perässä nykyisen Valko-Venäjän alueelle Vitebskin kuvernementtiin. Siellä poika kävi koulua vuonna 1888 Drissan pikkukaupungissa, jossa opettaja huomasi pojan kuvallisen lahjakkuuden. Taideopintonsa Purvītis aloitti vuonna 1890 Pietarin taideakatemiassa. Opintomenestys oli hyvä ja hänet palkittiin edistyneille opiskelijoille myönnettävällä suurella kultamitalilla.
Opiskeluaikanaan Purvītis ystävystyi kahden nuoren latvialaisen kuvataiteilijan Johann Walter-Kuraun ja Janis Rozentālsin kanssa, ja yhdessä he matkustivat Eurooppaan saamaan vaikutteita uusista taidesuuntauksista.
Paluu Latviaan koitti vuonna 1899. Purvītis asettui Riikaan, missä antoi yksityistunteja maalaustaiteen opettajana. Purvītisia kiinnosti maalauksissaan lumen kuvailu. Jotta oppisi parhaiten kuvaamaan lunta, hän matkusti vuonna 1902 Huippuvuorille. Vuoden 1905 vallankumouksen jälkeen hän muutti Tallinnaan, missä työskenteli piirustuksenopettajana suomalaista oppikoulua vastaavassa koulussa. Riikaan hän palasi vuonna 1909 saatuaan kaupungin taidekoulun rehtorin viran.
Purvītis nimitettiin vuonna 1919 Riian kaupungin taidemuseon johtajaksi. Museo on nykyään Latvian kansallinen taidemuseo. Hän oli mukana myös Latvian taideakatemian perustamishankkeessa ja hänet valittiin sen ensimmäiseksi rehtoriksi. Hänen rehtorikautensa kesti aina vuoteen 1934 saakka. Purvītis työskenteli myös Latvian yliopiston arkkitehtiosaston taidejaoksen johtajana ja opetti taideakatemiassa maisemamaalausta. Suuren opiskelijamäärän kautta hänellä on merkittävä vaikutus Latvian 1900-luvun kuvataiteeseen. Suhteidensa avulla hän järjesti 1920- ja -30- luvuilla monia latvialaisen taiteen näyttelyitä Euroopassa.
Neuvostoliitto miehitti Latvian kesällä 1940. Miehityksen jälkeen Purvītis menetti virkansa museon johtajana, mutta sai jatkaa opettajana. Hänen viimeinen näyttelynsä Latviassa pidettiin saksalaismiehityksen aikana vuonna 1942. Kesällä 1944 hänen omaisuutensa ja monet töistään tuhoutuivat, kun saksalaiset ja puna-armeija taistelivat Jelgavan hallinnasta. Saksalaiset evakuoivat Purvītisin ensin Jelgavaan ja sieltä Danzigiin. Danzigista hänet siirrettiin Hesseniin, Bad Neuheimiin, missä hän kuoli.
Luettelo Suomen Punaisen Ristin puheenjohtajista
Tämä on luettelo Suomen Punaisen Ristin puheenjohtajista. Suomen Punainen Risti (SPR) perustettiin vuonna 1877 nimellä Suomen yhdistys haavoitettujen ja sairasten sotilaiden hoitoa varten. Nimi muuttui nykyiseen muotoonsa vuonna 1919, kun järjestön säännöt uudistettiin silloisen puheenjohtajan Richard Faltinin johdolla. Koska tuolloin vanha yhdistys haavoitettujen ja sairasten sotilaiden hoitoa varten muodollisesti lakkautettiin ja sen toimintaa jatkoi nykyinen järjestö, on tässä luettelossa eritelty johtokunnan puheenjohtajat ennen vuotta 1919 ja Suomen Punaisen Ristin keskushallituksen puheenjohtajat tämän jälkeen.
Viimeisen sadan vuoden aikana Suomen Punaisen Ristin puheenjohtajina on toiminut pääasiassa korkean profiilin yhteiskunnan merkkihenkilöitä. Järjestön pitkäaikaisimpana puheenjohtajana toimi marsalkka Mannerheim vuosina 1921–1951. Suomen Punaisen Ristin puheenjohtajana toimii Elli Aaltonen ja varapuheenjohtajina Riitta Nieminen, Max Lindholm ja Dan Sundqvist.
Keskushallituksen puheenjohtajat (1919–)
<references group="huom."/>
Ron Weiner
Ron Weiner on yhdysvaltalainen kaksi kertaa Writers Guild of America -palkinnolla ja kerran Annie-palkinnolla palkittu käsikirjoittaja ja tuottaja, joka tunnetaan parhaiten televisiosarjoista Futurama ja 30 Rock.
Christoffer Strandberg
Christoffer John Gustav Strandberg (s. 31. elokuuta 1989 Siuntio) on suomenruotsalainen näyttelijä, imitaattori, koomikko ja juontaja.
Elämä
Strandberg valmistui teatteritaiteen maisteriksi Teatterikorkeakoulun ruotsinkieliseltä näyttelijäntyön linjalta 2014. Teatterissa Strandberg on näytellyt muun muassa Helsingin kaupunginteatterissa, Viirus-teatterissa sekä Lilla Teaternissa. Hän on näytellyt televisioelokuvassa Inget ljus i tunneln (2011) sekä televisiosarjoissa Ihan sama (2014) ja Kohtuuttomuuksia (2016).
Strandberg ääninäytteli vuonna 2014 Muumit Rivieralla -animaatioelokuvassa, ja hän esiintyy myös uudessa Muumilaakso-sarjassa ruotsinkielisen Muumipeikon äänenä. Hän on juontanut Yle X3M:n aamuohjelmaa satiirisesti ja imitoiden. Hänen imitaatiobravuureistaan ovat mm. Tarja Halonen ja Alexander Stubb. Strandberg oli yksi Uuden Musiikin Kilpailun 2018 juontajista. Strandberg on ollut mukana Putous-viihdeohjelmassa 10., 11. ja 12. Strandberg juontaa Putousta 13 kaudella. Strandberg voitti Tanssii tähtien kanssa -TV-ohjelman syksyllä 2019.
Kleinin neliryhmä
Kleinin neliryhmä on pienin mahdollinen ei-syklinen ryhmä. Kleinin neliryhmän esitteli vuonna 1884 sen kehittäjä Felix Klein. Sen symbolina käytetään kirjainta V, joka tulee saksan kielen sanasta Vierergruppe.
Kleinin neliryhmä on Abelin ryhmä, ja siinä kaikki alkiot itsensä kanssa yhdistettyinä tuottavat yksikköalkion. Kleinin neliryhmä voidaan muodostaa myös syklisen ryhmän suorana summana itsensä kanssa:.
Jos Kleinin neliryhmän alkioille käytetään merkintöjä 1, a, b ja ab, niiden yhdistämisen tulokset ovat seuraavat:
Tasossa Kleinin ryhmä on neljäkkään sekä myös suorakulmion symmetriaryhmä. Tällöin ryhmän alkiot vastaavat seuraavia yhtenevyys­kuvauksia: identiteetti, peilaus vaaka­suoran akselin suhteen, peilaus pysty­suoran akselin suhteen ja 180 asteen rotaatio.
Kolmiulotteisessa avaruudessa voidaan eri tavoin muodostaa kolme keskenään isomorfista symmetriaryhmää, jotka vastaavat Kleinin neli­ryhmää. Sellaisen muodostavat (kaikkiin näihin kuuluu lisäksi identiteetti yksikkö­alkiona):
Kleinin neliryhmän muut alkiot yksikköalkiota lukuun ottamatta ovat keskenään vaihdettavissa: jokainen kuvaus, jossa kaksi tai kolme näistä vaihdetaan keskenään, on ryhmän automorfismi.
Kleinin neliryhmällä on triviaalien aliryhmiensä {1} ja V lisäksi kolme aliryhmää. Ne ovat {1,a},{1,b} ja {1,ab}. <!-- The three elements of order 2 in the Klein four-group are interchangeable: the automorphism group is the group of permutations of the three elements. This essential symmetry can also be seen by its permutation representation on 4 points:
thumb|Neljän alkion [[permutaatioita, jotka myös muodostavat Kleinin neliryhmän V]]
In this representation, V is a normal subgroup of the alternating group A4 (and also the symmetric group S4) on 4 letters. In fact, it is the kernel of a surjective map from S4 to S3. According to Galois theory, the existence of the Klein four-group (and in particular, this representation of it) explains the existence of the formula for calculating the roots of quartic equations in terms of radicals, as established by Lodovico Ferrari: the map S_4 \to S_3 corresponds to the resolvent cubic, in terms of Lagrange resolvents.
The Klein four-group as a subgroup of A4 is not the automorphism group of any simple graph. It is, however, the automorphism group of a two-vertex graph where the vertices are connected to each other with two edges, making the graph non-simple. It is also the automorphism group of the following simple graph, but in the permutation representation {, (1,2), (3,4), (1,2)(3,4) } where the points are labeled top-left, bottom-left, top-right, bottom-right:
The Klein four-group is the group of components of the group of units of the topological ring of split-complex numbers.
Another example of the Klein four-group is the multiplicative group { 1, 3, 5, 7 } with the action being multiplication modulo 8.
In the construction of finite rings, eight of the eleven rings with four elements have the Klein four-group as their additive substructure.
-->
Wille Rydman
Wille-Werner Rydman (s. 2. tammikuuta 1986 Helsinki) on suomalainen perussuomalaisia edustava kansanedustaja ja Helsingin kaupunginvaltuutettu. Rydman on toiminut Helsingin kaupunginvaltuuston jäsenenä kunnallisvaaleista 2012 ja kansanedustajana eduskuntavaaleista 2015 lähtien. Rydman edusti alun perin kokoomusta. Vuonna 2023 hän siirtyi perussuomalaisiin.
Rydman nimitettiin 6. heinäkuuta 2023 Orpon hallituksen elinkeinoministeriksi sen jälkeen, kun Vilhelm Junnila erosi tehtävästä.
Elämä
Rydman opiskeli Helsingin yliopistossa yleistä valtio-oppia ja on koulutukseltaan valtiotieteiden maisteri. Tutkinnon hän suoritti kahdessa vuodessa vuosina 2006–2008.
pienois|pysty|vasen|Rydman Helsingissä 2011. Vuosina 2007–2009 Rydman toimi ensiksi Marja Tiuran ja sittemmin Sampsa Katajan eduskunta-avustajana. Kokoomusnuorten puheenjohtajana hän toimi kaksivuotiskauden 2010–2011. Vuodet 2012–2013 Rydman työskenteli koordinaattorina Libera-säätiössä ja vuonna 2014 konsulttina Innolink Group Oy:ssä. Syksyllä 2014 hän siirtyi kokoomuksen kansainvälisten asioiden sihteeriksi, missä tehtävässä hän toimi kansanedustajaksi valintaansa asti.
Eduskuntavaaleissa 2015 Rydman valittiin eduskuntaan toisella yrittämällä 4 524 äänellä ja eduskuntavaaleissa 2019 hänet valittiin jatkokaudelle 5 910 äänellä. Hänet valittiin eduskunnan perustuslakivaliokunnan jäseneksi ja hallintovaliokunnan varajäseneksi. Helsingin kaupunginvaltuustoon Rydman valittiin vuoden 2012 kunnallisvaaleissa 2 241 äänellä, uudelleen vuoden 2017 kunnallisvaaleissa 3 467 äänellä ja jälleen vuoden 2021 kunnallisvaaleissa 3 816 äänellä, mikä oli kolmanneksi eniten kokoomuksen listalla.
Rydman toimi Helsingin opetuslautakunnan jäsenenä vuodet 2009–2015, joista varapuheenjohtajana 2013–2015. Helsingin tarkastuslautakunnan puheenjohtajana hän toimi 2015–2017. Rydman oli Helsingin kaupunginorkesterin johtokunnan puheenjohtaja vuosina 2013–2017, Kemijoki Oy:n hallintoneuvoston puheenjohtaja vuosina 2015–2019 sekä Helen Oy:n (entinen Helsingin Energia) hallituksen varapuheenjohtaja ja Helsingin kaupunginhallituksen jäsen vuosina 2017–2021. Rydman oli Helsingin kaupunginvaltuuston 1. varapuheenjohtaja vuosina 2021–2022, Helsingin Sataman hallituksen puheenjohtaja vuonna 2022, Pohjoismaiden neuvoston puheenjohtajiston jäsen vuosina 2015–2022, Finnvera Oyj:n hallintoneuvoston jäsen vuosina 2019–2023 sekä Suomen Kansallisoopperan ja -baletin hallituksen ja Pohjoismaiden Investointipankin tarkastusvaliokunnan jäsen vuosina 2019–2022.
Tammikuussa 2023 Rydman erosi kokoomuksesta ja siirtyi perussuomalaisiin. Rydmanin mukaan perussuomalaiset on vuodesta 2017 lähtien kehittynyt Jussi Halla-ahon ja Riikka Purran aikana sellaiseen suuntaan, jota hänen on luontevaa kannattaa. Eduskuntavaaleissa 2023 Rydman valittiin perussuomalaisten listoilta kolmannelle kaudelleen kansanedustajana Helsingin vaalipiiristä 3 919 äänellä.
Poliittinen toiminta
Helsingin Sanomien vuonna 2015 teettämän selvityksen mukaan Rydman oli tuolloin eduskuntaan valituista kansanedustajista oikeistolaisin yhdessä Elina Valtosen kanssa. Rydman on kuvannut itseään konservatiiviksi tai liberaalikonservatiiviksi.
Rydman on ollut julkisuudessa etenkin tiukkojen maahanmuuttonäkemystensä vuoksi. Rydmanin mukaan ”maahanmuuttopolitiikan pitää tapahtua vastaanottajamaan ehdoilla. Suomen eikä minkään muunkaan maan tule vastaanottaa enempää maahanmuuttajia kuin mitä se pystyy menestyksellisesti sopeuttamaan omaan yhteiskuntaansa – sen kieleen, tapoihin ja lakeihin. Hyvää tarkoittavat monikulttuurisuusprojektit ovat osoittautuneet vahingollisiksi sekä vastaanottajamaille että maahanmuuttajille itselleen, kun sopeutuminen uuteen kotimaahan on niiden myötä hidastunut.”
Talouspolitiikassa Rydman on arvostellut poliitikkoja siitä, että nämä syyttävät markkinataloutta omista virheistään. Valtion velkaantumista hän on arvostellut voimakkaasti. Suomen valtion alkaessa uudelleen velkaantua vuonna 2009 Rydman vaati menojen leikkaamista velkaantumisen sijaan. Rydmanin mukaan velkarahalla eläminen on nykyisen hyvinvoinnin maksattamista tulevien sukupolvien työllä ja paras puolustus hyvinvoinnille on ensisijaisesti kilpailukyvystä huolehtiminen.
Ahdistelukohu
Joulukuussa 2019 nuori kertoi häirinnästä Kokoomuksen varapuheenjohtaja Mari-Leena Talvitielle. Talvitie ohjasi ottamaan yhteyttä poliisiin tai häirintäyhdyshenkilöön. Toukokuussa 2020 nettikeskustelussa muutkin kokoomusnuoret kertoivat samankaltaisista kokemuksista. Kokoomuksen Helsingin piirin toiminnanjohtaja Hanna Hämäläinen keskusteli väitteistä Rydmanin kanssa, joka kiisti ne. Nuori kertoi asiasta Nuorten Exit ry:n keskustelupalvelussa, joka välitti tiedon poliisille. Tapaus eteni Keskusrikospoliisin esiselvitykseen, jonka perusteella ei ollut aihetta rikostutkintaan. Rydman kertoi Hämäläiselle poliisin selvittäneen yksityiselämäänsä liittyvää tapahtumaa, joka ei antanut aihetta rikostutkintaan ja selvityksen olleen salainen.
Kesäkuussa 2022 Helsingin Sanomat julkaisi Keskusrikospoliisin selvityksestä artikkelin. Artikkelista kokoomusjohdolle selvisi epäilyjen koskeneen useampia henkilöitä kuin mitä Rydman oli antanut ymmärtää ja, että esiselvitys olisi ollut saatavilla kesäkuusta 2020 alkaen. Epäilyjen ja oleellisten asioiden kertomatta jättämisen vuoksi Rydman menetti puolueen ja eduskuntaryhmän luottamuksen. Tämän seurauksena hän erosi eduskuntaryhmästä ja valiokuntapaikoiltaan lukuun ottamatta hallintovaliokunnan varajäsenyyttä. Hän myös erosi kokoomuksen valtuustoryhmästä ja luottamustehtävistä Helsingissä.
Rydmanin mukaan Helsingin Sanomien artikkelissa kerrotut asiat eivät pitäneet paikkaansa ja hän jätti tutkintapyynnön Helsingin Sanomia ja osaa haastatelluista koskien. Tutkintapyynnön perusteella aloitettiin esitutkinta nimikkeinään törkeä kunnianloukkaus ja yksityiselämää loukkaava tiedon levittäminen. Poliisi myös puhutti artikkelin perusteella kahta naista ja käynnisti toisen esitutkinnan täysi-ikäiseen henkilöön kohdistuneesta seksuaalirikoksesta. Tämän esitutkinnan perusteella ei ollut todennäköisiä syitä syyllisyyden tueksi. Elokuussa Rydman toivoi paluuta kokoomuksen eduskuntaryhmään, mutta hänellä ei ollut luottamusta. Rydman perusti oman yhden hengen eduskuntaryhmän. Joulukuussa hän pyysi paluuta uudestaan, mutta kokoomuksen kannalta tilanne ei ollut muuttunut.