cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Huume
Huumetalous
Huumetalouteen kuuluvat keskeisesti huumausainerikokset huumeiden laittomuuden vuoksi. Huumausaineiden tuotanto, salakuljetus ja kauppa on kansainvälisen järjestäytyneen rikollisuuden hallussa ja siihen liittyy myös muita rikollisuuden muotoja, kuten rahanpesua, varastetun tavaran kauppaa ja väkivaltaa. Huumausaineet ovat kansainvälisen järjestäytyneen rikollisuuden suurin tulonlähde, noin puolet sen tuloista tulee niistä. Vuonna 2009 tulo oli noin 400 miljardia dollaria. Nämä tulot muodostavat 0,6–0,9 prosenttia maailman bruttokansantuotteesta. YK:n alaisen huume- ja rikosvirasto UNODC:n pääsihteeri Antonio Maria Costa esitti vuonna 2009, että huumerahoilla on ollut merkittävä rooli kansainväliselle talousjärjestelmälle vuosien 2008–2009 taantumassa, koska ne olivat välillä ainoa saatavilla oleva pääoma.
Suomessa noin 80 prosenttia järjestäytyneestä rikollisuudesta on huumerikollisuutta. Tilastokeskuksen arvion mukaan huumeet, prostituutio ja salakuljetus toivat vuonna 2013 Suomen 193:n miljardin euron bruttokansantuotteeseen noin 0,2 miljardia euroa. Vuonna 2015 julkaistun, seitsemän EU-maan yhteistutkimuksen arvion mukaan Suomessa laittomien markkinoiden arvo on noin miljardi euroa.
Kehitysmaissa huumekasvien viljely yksipuolistaa tuotantoa ja estää kestävää kehitystä. Monilla konfliktialueilla aseellista toimintaa ylläpidetään huumeiden kaupasta saatavilla tuloilla.
Alkuvuodesta 2014 Yhdysvaltojen osavaltiossa Coloradossa kannabiksesta tuli laillisesti myytävä ja verotettava päihde. Colorado laskee kannabiksen tuomien verotulojen nousevan vuonna 2014 sataan miljoonaan dollariin ja ensimmäiset 40 miljoonaa osavaltio on budjetoinut koulujen kehittämiseen.
Huumeet Suomessa
pienoiskuva|[[Kannabis|Kannabista minigrip pussissa sekä grinder sen jauhamiseksi.]] Huume on Suomessa huumausainelain tarkoittama päihde, jolla on lamauttavia, päihdyttäviä tai harhoja tuottavia keskushermostovaikutuksia. Huumausaineeksi luokiteltavat aineet määritellään valtioneuvoston asetuksella. Suomessa on kielletty YK:n sopimusten aineiden lisäksi muutama muukin huume. Uudet huumaavat aineet eivät automaattisesti ole laittomia, vaan ne tulevat laittomiksi vasta sosiaali- ja terveysministeriön päätöksellä. Uudet päihteet eivät kuitenkaan ilmesty suoraan laillisille markkinoilla, koska elintarvike-, tuotevastuu- ja kuluttajansuojalainsäädäntö estää terveydelle vaarallisten aineiden kaupan ja markkinoinnin. Euroopan unionin piirissä on järjestelmä, joka mahdollistaa uusien aineiden nopean arvioinnin ja antaa jäsenmaille suosituksia niiden luokittelusta huumausaineiksi.
Kuten maailmanlaajuisestikin, myös Suomessa kannabis on käytetyin huume.
Päihdevalistus
Päihdevalistuksen tarkoituksena on lisätä ihmisten tietoisuutta huumeiden käytön haitoista ja edistää päihteettömiä elintapoja. Tätä kautta päihdevalistuksen tavoitteena on vähentää päihteiden käyttöä sekä päihteiden aiheuttamien vahinkojen, kuten esimerkiksi liikenneonnettomuuksien ja sairauksien, vähentäminen. Päihdevalistuksen piiriin kuuluvat alkoholi, tupakka ja huumausaineet.
Keskustelupalstoilla tapahtuva keskustelu, jossa vertaillaan kokemuksia huumeiden käytöstä, on omiaan vahvistamaan myönteistä suhtautumista huumeisiin ja edistämään niiden käyttöä. Kertomukset toimivat helposti huumeista kiinnostuneiden nuorten kannustimina. Myös sellainen populaarikulttuuri, jossa mietojen huumeiden käyttö esitetään myönteisenä asiana, lisää kiinnostusta huumeita kohtaan.
Norjalainen päihdevalistuskampanja sai vuonna 2020 paljon kansainvälistä huomiota. Huumeiden kieltämisen ja kuolemalla pelottelun sijaan kampanja painotti, että jos huumeita käyttää, se kannattaa tehdä turvallisesti testaamalla aineet ja niiden puhtaus ennen käyttöä. Esimerkiksi yhdessä mainoksista sanotaan että ”Thomas ei kuollut kun hän kokeili gammaa. Hän otti sopivan kokoisen annoksen eikä käyttänyt samaan aikaan alkoholia.”
Venäläinen romaaniperinne ja Neuvostoliiton kirjallisuus
Venäläinen romaaniperinne ja Neuvostoliiton kirjallisuus on Raoul Palmgrenin kirjoittama Tiede-nimisen ”yhteiskunnallisen kirjallisuuden kustannusosakeyhtiön” vuonna 1940 julkaisema 47-sivuinen kirjanen.
Kirjan alussa Palmgren arvioi venäläisen kirjallisuuden olevan ranskalaisen kirjallisuuden ohella maailmankirjallisuudessa merkittävintä, kumpikin on kuvannut yhteiskunnallisia ongelmia. Kirjan mukaan keisarien Venäjällä, jossa vasta 1800-luvun puolivälissä päästiin eroon maaorjuudesta, esiintyi ”venäläinen tauti”, ikävystyminen, jonka kirjallisuus – ensinnä Aleksandr Puškinin Jevgeni Onegin – pyrki tuomaan venäläisten tietoisuuteen. Gontšarov ja Nikolai Gogol jatkoivat tätä 1900-luvun alussa. 1800-luvun jälkipuolen Leo Tolstoi ja Fjodor Dostojevski kuvaavat yläluokan yksittäisten edustajien voimattomia pyrkimyksiä saada aikaan yhteiskunnallisia muutoksia.
Palmgren piti Maksim Gorkia Venäjän ja Neuvostoliiton kirjallisuuden välittäjänä. Hänen mukaansa Gorki kuvasi yläluokan ongelmien yltävän yhteiskunnan pohjaan asti, esimerkiksi teoksissa Pohjalla ja Äiti, jotka Konstantin Stanislavskin teatteri toi laajempaan julkisuuteen 1900-luvun alussa.
Lokakuun 1917 vallankumous sekoitti kirjallisuuden. Vladimir Majakovski, Isaak Babel, Aleksei Tolstoi ja niin edelleen ottivat johtavan aseman Gorkin tuotannon jatkuessa. Teatterin puolella esiintyi Prolekultin kaltaisia suuntauksia. 1920-luvun NEP-kaudella sekasortoinen kirjallisuus alkoi painottua työn ja työläisten kuvauksina, kirjojen niminä olivat esimerkiksi Sementti, Tehdas metsässä ja Vesivoimalaitos. Myöhemmin kirjat alkoivat kuvata viisivuotissuunnitelmiin liittyvä tarinoita. Mihail Šolohov esimerkiksi kirjoitti teoksen Aron raivaajat. Osa näistä kirjoista oli vuoteen 1940 mennessä käännetty saksaksi, englanniksi ja ruotsiksi, mutta ei ymmärrettävistä syistä juurikaan suomeksi, poikkeuksena esimerkiksi 1930 Gummeruksen kustantamana Aleksei Tolstoin Tsaari Pietari I. 1930-luvulla kärkeen nousivat uudestaan Gorki ja Mihail Šolohov Neuvosto-Venäjän sisällissotaa kuvaavalla romaanillaan Hiljaa virtaa Don.
Panttilainaaja (vuoden 1916 elokuva)
Panttilainaaja tai Panttilainaamo (The Pawnshop) on Charles Chaplinin ohjaama ja käsikirjoittama yhdysvaltalainen vuoden 1916 lyhyt mykkäelokuva.
Chaplin esittää elokuvassa panttilainaamon apulaista, joka on jatkuvassa sotatilassa toisen apulaisen (John Rand) kanssa. Chaplin saa potkut vanhalta lihavalta panttilainaajalta (Henry Bergman), mutta saa paikan takaisin, kun vetoaa mimiikalla perheensä anhdinkoon. Chaplin pystyy näin jatkamaan panttilainaajan tyttären (Edna Purviance) kosiskelua, joka tuottaa tuloksen, kun Chaplin saa kekseliäästi kiinni murtovarkaan (Eric Campbell). Panttilainaaja tunnetaan erityisesti runsaasta pilojen käytöstä, ja siitä, että Chaplin käyttää monia erilaisia esineitä koomisesti toisessa käyttötarkoituksessa. Lisäksi elokuvassa esiintyi ensimmäisen kerran Henry Bergman, josta sittemmin tuli Chaplinin uskollinen apulainen.
Whitecross
Whitecross on yhdysvaltalainen kristillinen metalliyhtye, joka perustettiin vuonna 1986 Chicagossa. Yhtye julkaisi ensimmäisen albuminsa seuraavana vuonna. Whitecrossin varhaisia albumeita verrattiin usein Ratt-yhtyeeseen. Julkaisuja yhdistää nopea ja tekninen kitaratyöskentely. Sen jälkeen kun kitaristi Rex Carroll jätti Whitecrossin vuonna 1992, yhtyeen ilmaisu koki jyrkän muutoksen. Ero vanhaan tyyliin oli niin suuri, että monet Whitecross-ihailijat suosivat selkeästi joko yhtyeen vanhaa tai uutta tuotantoa.
Historia
Whitecross on voittanut kolme GMA Dove -palkintoa: kaksi kategoriassa "hard music album of the year" albumeillaan Triumphant Return (vuonna 1990) ja In the Kingdom (vuonna 1992) ja yhden "Come unto the Light" -kappaleestaan albumilta Unveiled kategoriassa "hard music recorded song of the year" vuonna 1995.
Vuonna 1998 laulaja Scott Wenzel piti kahden vuoden tauon, ja meni lähetystyöhän Etelä-Amerikkaan. Tämän vuoksi Whitecross vietti hiljaiseloa. Seitsemän vuoden aikana yhtye ei ollut juuri toiminnassa, lukuun ottamatta muutamaa paluukonserttia, joissa olivat mukana sekä Wenzel että Carroll vuonna 2002.
Vuonna 2005 Wenzel ja Carroll palasivat Whitecrossiin, ja äänittivät albumin Nineteen Eighty Seven. Albumi sisältää yhdeksän kymmenestä ensimmäisen albumin Whitecross kappaleesta uudelleen äänitettynä sekä "You're Mine" ja "Love on the Line" -kappaleet, joista jälkimmäistä ei aiemmin ole julkaistu cd:llä. Lisäksi albumilla on Rex Carrollin uusi pelkästään soittimellinen kitarakappale.
Whitecross suunnittelee äänittävänsä uutta musiikkituotantoa cd:tä varten. Rex Carroll taas saattaa julkaista kitarasoolo-cd:n.
Muurmanin pakolaiset
Muurmanin pakolaiset on vuonna 1927 valmistunut suomalainen mykkäelokuva, jonka on ohjannut Erkki Karu. Elokuva perustuu Kaarlo Hännisen romaaniin Kiveliön karkurit vuodelta 1923 ja sen ensi-ilta oli 9. tammikuuta 1927 Kino-Palatsi-teatterissa Helsingissä.
Elokuva kuvaa saksalaisia sotavankeja, jotka ovat rakentamassa Muurmannin rataa. He pakenevat Suomen suuriruhtinaskunnan puolelle Pohjois-Suomeen, missä joutuvat kuitenkin viranomaisten aiheuttaman vaaran kohteeksi.
Aiheesta muualla
Arvostelu Mykkäelokuvasivustolla
Pekka Säilä
Pekka Säilä (20. joulukuuta 1941 – 7. joulukuuta 2009 Helsinki) oli suomalainen tennispelaaja. Hän valmistui ekonomiksi Tulsan yliopistosta. Uransa alussa hän oli matkatoimisto Arean johtaja, mutta jättäytyi myöhemmin kokonaan tenniksen pariin.
Säilä oli Suomen menestyneimpiä pelaajia 1960- ja 1970-luvuilla, joka voitti urallaan 16 kaksinpelin, 13 nelinpelin ja 4 sekanelinpelin Suomen mestaruutta vuosina 1964–1980. Davis Cupissa hän edusti Suomea 15 maaottelussa vuosina 1962–1976. Säilän pelityyli oli hyökkäävä, ja hän oli nopeajalkainen. Ensimmäisen suomenmestaruutensa hän voitti 1964, jolloin muutti paitsi pelityylinsä aggressiivisemmaksi, myös elämäntapansa. Elämäntavanmuutosten, tupakoinnin ja alkoholinkäytön lopettamisen taustalla oli uskoontulo.
Vuonna 1967 Säilä eteni Wimbledonin tennisturnauksessa kolmannelle kierrokselle. Kolmannella kierroksella hän kärsi tappion Roger Taylorille, joka eteni turnauksen välieriin. Taylor voitti Säilän lukemin 6–2, 6–1, 6–3.
Aktiiviuransa jälkeen Säilä toimi tennisvalmentajana ja suomalaisen tenniksen vaikuttajana. Hän valmensi ja opetti 1980-luvun alusta pitkään Saksassa.
Kaprekarin luku
Kaprekarin luku annetussa lukujärjestelmässä on positiivinen kokonaisluku, jonka neliö tuossa lukujärjestelmässä voidaan jakaa kahteen numero-osaan niin, että näiden osien summa on tuo alkuperäinen luku. Esimerkiksi 297 on Kaprekarin luku kymmenjärjestelmässä, koska 2972 = 88 209, joka voidaan jakaa 88:ksi ja 209:ksi, jolloin 88 + 209 = 297. Jälkimmäinen osa voi alkaa numerolla 0, mutta sen on oltava positiivinen. Esimerkiksi 999 on Kaprekarin luku kymmenjärjestelmässä, koska 9992 = 998 001, joka voidaan jakaa 998:ksi ja 001:ksi, jolloin 998 + 001 = 999. Sen sijaan 100 ei ole Kaprekarin luku: vaikka 1002 = 10 000 ja 100 + 00 = 100, jälkimmäinen osa ei ole positiivinen.
Matemaattisesti ilmaistuna: Olkoon X positiivinen kokonaisluku. X on Kaprekarin luku b-lukujärjestelmässä, jos on olemassa ei-negatiiviset kokonaisluvut n ja A sekä positiivinen kokonaisluku B niin, että seuraavat kolme ehtoa täyttyvät:
Ensimmäiset Kaprekarin luvut kymmenjärjestelmässä ovat 1, 9, 45, 55, 99, 297, 703, 999, 2 223 ja 2 728.
Jokaisessa lukujärjestelmässä on äärettömän monta Kaprekarin lukua. Oikeastaan b-lukujärjestelmässä kaikki luvut muotoa bn − 1 ovat Kaprekarin lukuja.
Kaprekarin luvut on nimetty D. R. Kaprekarin mukaan. Niitä ei tule sekoittaa lukuun 6 174, jota sanotaan Kaprekarin vakioksi.
Borzja
Borzja on kaupunki Taka-Baikalian aluepiirissä Venäjällä. Se sijaitsee Borzja-joen rannalla 349 kilometriä aluepiirin pääkaupungista Tšitasta kaakkoon. Kaupunki on Borzjan piirin keskus. Sen kautta kulkee Tšitasta Kiinan Manzhouliin johtava rautatie ja maantie. Borzjassa niistä haarautuu yhteys Mongolian Tšoibalsaniin. Asukkaita on 30 400 henkeä (vuonna 2009).
Paikkakunta on syntynyt 1770-luvulla. Ensimmäiset asukkaat olivat burjaatteja ja evenkejä. Rautatien rakentamisen jälkeen vuonna 1899 Borzjasta tuli huomattava kaupan keskus. Kaupunginoikeudet se sai vuonna 1950.
Nykyään Borzjassa on rautatieliikenteen yrityksiä ja elintarviketeollisuutta. Lentokenttä suljettiin 1990-luvulla. Paikallislehtenä ilmestyy Daurskaja nov. Kaupungin lähellä on Dahurian luonnonpuisto.
Hyönteishotelli
thumb|Yksityiselle maatilalle Espanjaan pystytetty hyönteishotelli. thumb|Saksalainen hyönteishotelli, joka on suojattu linnuilta metalliverkolla. Hyönteishotelli tai ötökkähotelli on hyönteisille rakennettu pönttömäinen keinopesä. Hyönteishotelli tarjoaa eri hyönteisille paikan yöpyä, pesiä tai talvehtia. Ihminen hyödyntää hyönteishotelleja pölyttäjähyönteisten houkuttelemiseksi hedelmäpuihin ja marjapensaisiin.
Hyönteishotelli voidaan valmistaa puusta, johon porataan reikiä hyönteisille pesäkoloiksi. Hyönteiset viihtyvät kuivasta lehtipuusta kuten koivusta sahatussa pöllissä, sillä havupuut ovat niille liian pihkaisia. Hyönteishotellin voi rakentaa myös korsista kuten koiranputkesta tai järviruo'osta. Pöntössä voidaan käyttää myös esimerkiksi käpyjä, hamppua ja kaarnaa. Pönttö ripustetaan ulos seinään tai puuhun kasvillisuuden yläpuolelle sellaiseen asentoon, että reikiin ei mene vettä. Etelän tai lännen suuntaan asetettu pönttö on lämmin ja hyönteisille parhaiten soveltuva. Pöntöissä voidaan käyttää metalliverkkoja suojaamaan koloja linnuilta. Ampiaisten pesintä estetään ahtamalla materiaalit tiiviisti pönttöön.
Hyönteishotellissa on asukkaita myös talvella, sillä hyönteiset talvehtivat siellä.
An Lushanin kapina
An Lushanin kapina oli Kiinan Tang-dynastian aikakaudella vuosina 755-763 tapahtunut An Lushanin johtama kapina Tang-dynastiaa vastaan. An Lushan julisti itsensä keisariksi vuonna 755 ja perusti Tang-dynastian kanssa kilpailleen Yan-dynastian. Kapinalliskeisarin titteliä pitivät kapinan aikana An Lushanin jälkeen hänen kolme perillistään. Kapina päättyi lopulta Tang-dynastian voittoon. Kapina synnytti maan uhoista kertovan rikkaan kulttuuriperinteen.
Tausta
Tang-dynastiaa An Lushanin kapinan alkupuolella hallinnut keisari Xuanzong tunnettiin Tang-dynastian kulta-ajan taiteiden ja kirjallisuuden tukijana, mutta myös tuestaan tuolloiselle pääministeri Li Linfulle, jonka poliittiset ja sotilaalliset uudistukset heikensivät keskusvallan otetta levottomista Kiinan luoteisalueista, jotka toimivat sittemmin An Lushanin tukialueina. Ennen Li linfun uudistuksia armeijan sotilaat viljelivät maata viljelykauden ajan ja osallistuivat muuna aikana sotaharjoituksiin ja palvelukseen maan pääkaupungissa. Järjestelmä maksoi valtiolle vain vähän sotilaiden kasvattaessa itse ruuan omiin tarpeisiinsa, sekä toivat palvelukseen omat aseensa ja hevosensa. Uudistuksilla armeijan sotilaat korvattiin kokonaan palkkasotilailla, joiden palkat, ruoka ja varustus jouduttiin nyt maksamaan valtion kassasta. 85 % sotilaista palveli sotilaskuvernöörien alaisuudessa, jotka maksoivat sotilaiden palkat tehden näistä näin uskollisempia itselleen kuin keskushallinnolle.
An Lushan oli taustaltaan turkkilais-sogdi. Ennen kapinaansa Lushan toimi keisari Xuanzongin alaisuudessa Pinglun, Fanyangin ja Hebein provinssien sotilaskuvernöörinä.
Kapina
An Lushan julisti itsensä keisariksi ja johti 150 000-200 000 miehen armeijansa etelään Fanyangista eli nykyisen Pekingin alueelta 16. joulukuuta 755. Lushanin joukot katkaisivat nopeasti Tang-dynastian yhteydet taloudellisesti tärkeälle Keisarinkanavalla, joka yhdisti Kiinan pohjois- ja eteläosia. Lushanin joukot valtasivat alkuvuodesta 756 Tang-dynastian itäisen pääkaupunki Luoyangin ja valtasivat vielä samana vuonna varsinaisen pääkaupunki Chang’anin. Keisari Xuanzong pakeni joukkoineen Sichuaniin. Sichuanissa keisarin joukot pakottivat keisarin jalkavaimon Yang Guozhongin tekemään itsemurhan, sillä he pitivät tämän tuhlailevaisuutta kapinan kipinänä. Keisari Xuanzong luovutti asemansa pojalleen Suzongille, joka kapinalliset kukistaakseen pyysi uiguurien apua. An Lushan murhattiin vuonna 757, mutta hänen tilalleen kapinan johtoon nousi ensin hänen poikansa An Qingxu ja hänen jälkeensä yksi Lushanin kenraaleista nimeltä Shi Siming ja sittemmin tämän poika Shi Chaoyi. Sota loppui vuonna 763, jolloin Tang-dynastia salli kapinalliskenraalien säilyttää asemansa sotilaskuvernööreinä.
Seuraukset
Tang-dynastia selvisi itse kapinasta, mutta kapina heikensi valtiota siinä määrin, ettei se enää siitä toipunut. Keskushallinto joutui hyväksymään luoteisalueiden autonomian ja menetti näin huomattavan osan verotuloistaan. Väestönliikkeet sodan runtelemasta pohjoisesta etelään kasvattivat Kiinan eteläalueiden merkitystä. Kapinan todelliset voittajat olivat tiibetiläiset ja uiguurit. Tang-dynastian vedettyä joukkonsa lähemmäksi pääkaupunkia tiibetiläiset valtasivat maan reuna-alueella sijaitsevat Gansun ja Ningxian maakunnat. Vuonna 760 Tiibetin kuningas Trisong Detsen hyökkäsi Sichuaniin ja vaati vuosittaisia silkkilahjuksia Tang-dynastialta. Vuonna 763 hän hyökkäsi Chang’aniin ja asetti Tang-dynastian valtaistuimelle kruununtavoittelijan. Kiinalaiset maksoivat sittemmin uiguureille kapinallisten ja tiibetiläisten kukistamisesta.
Gabriele von Lutzau
Gabriele von Lutzau (o.s. Dillmann; s. 15. elokuuta 1954 Wolfsburg, Länsi-Saksa) on saksalainen kuvanveistäjä ja entinen lentoemäntä. Hän oli vuonna 1977 lentoemäntänä Lufthansan lennolla 181, jonka Palestiinan vapautuksen kansanrintaman edustajat kaappasivat, ja häntä pidettiin matkustajien ja muun miehistön kanssa viisi päivää panttivankina, kunnes heidät vapautettiin Mogadishussa. Hänet tunnetaan panttivankitilanteessa osoittamansa rohkeuden vuoksi Mogadishun enkelinä. Lennon 181 kaappauksen jälkeen hän lopetti työnsä lentoemäntänä ja ryhtyi kuvanveistäjäksi.
Lennon 181 kaappaus
pienoiskuva|Kaapatun lennon paluu Kölniin. Kuvassa on turvallisuusjoukon jäseniä ja panttivankina olleita matkustajia. Gabriele Dillmann oli yksi lentoemännistä Lufthansan lennolla 181 Palma de Mallorcasta Frankfurtiin 13. lokakuuta 1977. Koneen kaappasi neljä palestiinalaisterroristia. Kone lensi Rooman, Larnakan, Bahrainin ja Dubain kautta Salalaan, jossa kapteeni ammuttiin. Perämiehen lentämänä lento jatkoi Mogadishuun, jonne se laskeutui aamuyöllä 17. lokakuuta. Paikalle lennätetyt länsisaksalaiset turvallisuusjoukot valtasivat koneen keskiyön jälkeen 18. lokakuuta. Dillmann rauhoitteli matkustajia kaappauksen aikana ja yritti neuvotella kaappaajien kanssa, ja lehdistö antoi hänelle lempinimen ”Mogadishun enkeli”. Hän loukkaantui kaappauksessa lievästi, kun yksi terroristeista räjäytti käsikranaatin.
Kaappauksen jälkeen Dillmann lopetti työnsä lentoemäntänä ja meni naimisiin miesystävänsä, Lufthansan lentäjä Rüdiger von Lutzaun kanssa.
Taiteilijana
Von Lutzau opiskeli taidetta Strasbourgin yliopistossa vuosina 1984–1995. Hän tekee puisia veistoksia käyttäen liekinheitintä. Hän on osallistunut taidenäyttelyihin muun muassa Berliinissä, Miamissa, Shanghaissa, Luxemburgissa ja New Yorkissa.
Luettelo Senegalin kaupungeista
Tämä on luettelo Senegalissa sijaitsevista kaupungeista.
Sulanharakkakottarainen
Sulanharakkakottarainen (Streptocitta albertinae) on kottaraisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys ja elinympäristö
Sulanharakkakottaraista tavataan Indonesiassa Sulan ja Banggain saaristoissa. Se elää alankojen metsissä ja maatalousalueilla ja tulee toimeen myös talousmetsissä. Laji on luokiteltu silmälläpidettäväksi, koska sen levinneisyysalue ja kanta ovat pienet.
Dárius Rusnák
Dárius Rusnák (s. 2. joulukuuta 1959 Ružomberok, Tšekkoslovakia) on slovakialainen entinen jääkiekkoilija. Hyökkääjäpelaaja. Rusnák oli Tšekkoslovakian maajoukkueen parhaimpia pelaajia 1980-luvulla. Philadelphia Flyersin varaus vuonna 1987. Dárius Rusnák pelasi jääkiekkoseurassa Slovan Bratislava ja SM-liigassa KalPassa hän pelasi 178 ottelua tehden 82 maalia, 114 maalisyöttöä yht. 196 tehopistettä vuosina 1989–93.
John Bitove
John I. Bitove Jr. (s. 1960 Toronto, Ontario, Kanada) on kanadalainen liikemies. Hänen isänsä oli makedonialainen siirtolainen.
Helmi Krohn
Helmi Anni Krohn (vuosina 1891–1913 Setälä; 31. lokakuuta 1871 Helsinki – 18. lokakuuta 1967 Helsinki) oli suomalainen kirjailija, suomentaja, kirjallisuuskriitikko, päätoimittaja ja kustannustoimittaja.
John Bitove
Hänet on tunnettu urheilun, pikaruuan ja radioalan liiketoimista. Bitove oli mukana perustamassa Toronto Raptorsia.
Helmi Krohn
Ura
Krohn oli naimisissa kielitieteilijä E. N. Setälän kanssa vuosina 1891–1913, jona aikana käytti sukunimeä Setälä. Krohnin laaja ja monipuolinen kirjallinen työ jäi jossakin määrin hänen puolisonsa sekä hänen tunnetumpien sisarustensa professori Kaarle Krohnin ja kirjailija Aino Kallaksen varjoon.
Krohn toimi lastenlehti Pääskysen päätoimittajana vuosina 1907–1934, Valvoja-lehden päätoimittajana vuosina 1909–1910 ja kustannusyhtiö Otavan toimittajana vuosina 1912–1919.
Krohn sai Aleksis Kiven palkinnon vuonna 1924.
Helmi Krohnin elämäntyöstä merkittävä osa liittyi spritualismin edistämiseen. Krohn teki spiritualismia tunnetuksi Suomessa kääntämällä alan englanninkielistä kirjallisuutta, perusti Suomen Spiritualistisen seuran 1946 ja toimi meediona. Krohn halusi käyttää termiä spiritualismi eikä spiritismi, koska koki että se oli saanut Suomessa negatiivisen kaiun ja liittyi alhaisiin henkiyhteyksiin. Spiritualismi piti Krohnin käsityksen mukaan sisällään kanavoinnin, selvänäkemisen ja aineellistumisen. Helmi Krohn oli saanut vaikutteita maailmankatsomukseensa teosofiasta: hän uskoi, että Jeesus oli ihminen, joka oli käynyt hakemassa oppia idästä ja oli samalla tavalla täydellinen kuin esimerkiksi Buddha.
Grand Bahama Stadium
Grand Bahama Stadium on pääasiassa jalkapalloon keskittyvä stadion Freeportin kaupungissa, Bahaman saarivaltiossa. Nykyään lähinnä Freeport FC:n käyttämälle stadionille mahtuu noin 3 100 katsojaa.
Norovyn Altanhujag
Norovyn Altanhujag (s. 20. tammikuuta 1958) on mongolialainen poliitikko. Hän toimi Mongolian pääministerinä vuosina 2012–2014.
Demokraattista puoluetta edustava Altanhujag syrjäytettiin epäluottamuslauseella. Häntä syytettiin korruptiosta, nepotismista ja huonosta hallinnosta.
Sari Seppänen (jalkapalloilija)
Sari Seppänen (s. 22. syyskuuta 1975) on suomalainen entinen jalkapalloilija.
Liberona pelaavan Seppäsen jalkapalloura alkoi Tampereen Ilveksessä. Hän pelasi seurassa lähes koko uransa ajan. Ilveksen lisäksi hän pelasi PU-62:ssa 1996, Malmin Palloseurassa 2002 ja tanskalaisessa Fortuna Hjörringissä vuosina 1994 ja 1995. Seppänen pelasi maajoukkueessa vuosina 1992–2002 yhteensä 63 maaottelua, joissa hän teki kaksi maalia. Myös Sari Seppäsen kaksoissisko Satu Seppänen maajoukkuetason jalkapalloilija.
Wynton Rufer
Wynton Rufer (s. 29. joulukuuta 1962 Wellington) on uusiseelantilainen entinen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue
Rufer debytoi Uuden-Seelannin maajoukkueessa 1980. Hän kuului Uuden-Seelannin joukkueeseen myös MM-kilpailuissa 1982. Hän on pelannut 22 maaottelua ja tehnyt niissä 10 maalia.
Roy Lichtenstein
Lichtensteinin Whaam!-teos (1963) on taiteilijan ehkä tunnetuin yksittäinen teos ja varhaisimpia merkittäviä amerikkalaista pop-taidetta edustavia teoksia. Sarjakuvamaista tyylittelyä muistuttavassa diptyykissä yhdysvaltalainen hävittäjä tuhoaa viholliskoneen ohjuksella. Teoksen nimi tulee räjähdystä onomatopoeettisesti kuvaavasta tekstistä. Kuva-aihe on mukaelma vuonna 1962 DC Comicsin All-American Men of War -sarjakuvalehden numerossa 89 olleesta ruudusta. Teoksessa on myös sarjakuvasta peräisin oleva kuvateksti, jossa kuvataan hävittäjälentäjän ajatuksia: "I pressed the fire control... and ahead of me rockets blazed through the sky..." ("Painoin liipaisinta... ja edessäni raketit ampaisivat läpi taivaan..."). Teos on maalattu kankaalle akryyli- ja öljyväreillä, ja sen koko on 1,7 x 4,0 metriä. Teos on esillä Lontoon Tate Modernissa.
Suurelle yleisölle ehkä tunnistettavinta Lichtensteinia ovat sarjakuvaruutuja muistuttavat maalaukset naishahmoista, jotka esitetään puhe- tai ajatuskuplan kera jossain dramaattisessa tai muutoin tunteikkaassa kohtauksessa. Tyypillinen esimerkki on Drowning Girl (1963), jossa esitetään lähikuvassa hukkumaisillaan oleva nainen, joka kyyneleet silmissään ajattelee englanniksi "I don't care! I'd rather sink -- than call Brad for help!" ("En välitä! Mieluummin vajoan -- kuin huudan Bradin apuun!"). Teos on esillä New Yorkin Museum of Modern Artissa.
9. toukokuuta 2012 Lichtensteinin maalaus Sleeping Girl (1964) myytiin lähes 34,8 miljoonalla eurolla New Yorkin Sotheby’sin huutokaupassa. Kyseessä on suurin Lichtensteinin työstä maksettu summa.
Jyrkän lentokenttä
Sonkajärven–Jyrkän lentokenttä on Sonkajärven kunnan Jyrkän kylässä sijainnut lentokenttä. Kenttä sijaitsi Kiltuantien, Ahomäentien ja Jyrkäntien (yhdystie 5862) rajaamalla alueella. Kenttä ei ole enää käytössä, ja se on vesakoitunut.
Kenttää on aiemmin käytetty runsaasti maa- ja metsätalouden lannoituskoneiden tukikohtana.
Painin Euroopan-mestaruuskilpailut 2005
Vuoden 2005 painin euroopan-mestaruuskilpailut järjestettiin Varnassa, Bulgariassa. Kilpailujen ohjelmassa oli kreikkalais-roomalainen paini, vapaapaini ja naispaini.
Pavlik Morozov
thumb|right|Pavlik Morozov. Pavel Trofimovitš Morozov (14. marraskuuta 1918 Gerasimovka, Tobolskin kuvernementti, Venäjän SFNT – 3. syyskuuta 1932 Gerasimovka, Uralin alue, Neuvostoliitto), paremmin tunnettu diminutiivinimellä Pavlik, oli neuvostoliittolainen nuorukainen, josta neuvostopropaganda teki hänen varhaisen kuolemansa jälkeen marttyyrin.
Myöhempi tutkimus on kyseenalaistanut koko tarinan todenperäisyyden, ja varmuudella tiedetään, ettei Pavlik ollut pioneeri (toisin kuin kuvassa).
Pikkumaamuna
Pikkumaamuna (Bovista plumbea) on pienikokoinen maamuniin kuuluva sienilaji. Se kasvaa avoimilla paikoilla kohtalaisen yleisenä koko Suomessa. Sen lähisukulainen on nurmimaamuna. Laji on nuorena syötävä mutta muuttuu vanhemmiten pahan makuiseksi.
Jargaltulgyn Erdenebat
Jargaltulgyn Erdenebat (s. 17. kesäkuuta 1973) on mongolialainen poliitikko. Hän toimi Mongolian pääministerinä vuosina 2016–2017.
Mongolian kansanpuoluetta edustava Erdenebat syrjäytettiin epäluottamuslauseella, kun hänen puolueensa oli hävinnyt presidentinvaalit. Häntä syytettiin noin 275 miljoonan euron arvoisten toimilupien myöntämisestä yrityksille, joilla on yhteyksiä Erdenebatin hallituksen ministereihin.
Uuno Turhapuro armeijan leivissä
thumb|200px|DVD-julkaisun kansikuva. Uuno Turhapuro armeijan leivissä on vuonna 1984 ensi-iltansa saanut yhdeksäs Uuno Turhapuro -elokuva. Elokuvan on ohjannut Ere Kokkonen, ja sen pääosassa nähdään Vesa-Matti Loiri.
Uuno Turhapuro armeijan leivissä on Suomen elokuvahistorian yhdeksänneksi katsotuin kotimainen elokuva. Kokonaisuudessaan teatterikatsojia kertyi 750 965, joista ilmestymisvuonna 680 504. Suomen elokuvasäätiö alkoi tilastoida tarkkoja katsojalukuja vuonna 1972, joten Uuno Turhapuro armeijan leivissä oli pitkään Suomen katsotuin kotimainen elokuva, jonka katsojamäärät eivät perustuneet arvioon. Aku Louhimiehen Tuntematon sotilas ohitti sen vuonna 2017.
Elokuvasta tehtiin myös seitsemänosainen televisiosarja, joka sisältää elokuvasta poistettua kohtauksia. Televisiosarjaa on esitetty useita kertoja vuodesta 1986. Cameoroolin elokuvassa tekevät muun muassa Ensio Itkonen, Riki Sorsa, Olli Rahnasto ja Eini, joka esittää osan kappaleestaan "Kesä ja yö".
Juoni
Uuno saa kutsun suorittamaan loppuun asepalveluksensa, jossa kerkesi aikoinaan olla vain yhden päivän. Uunon appiukko vuoristoneuvos Tuura on juuri nimitetty puolustusministeriksi, ja Uuno pyytää tältä vapautusta. Tuura kuitenkin määrää Uunon asepalvelukseen ja antaa komppanian päällikölle käskyn: ”Uunolle ei saa antaa iltalomaa ennen kuin hänestä on tehty mies!”
Lopulta Uuno ylenee majuriksi asti, ja sotkee vaimonsa Elisabethin mukaan pelleilyynsä. Elisabeth maskeeraa itsensä Uunon näköiseksi, ja tuuraa Uunoa yhden päivän armeijassa, jotta tämä saisi viettää vapaan illan. Uuno käy puolustusministeriössä salaa tapaamassa Tuuran sihteeri Unelma Säleikköä, jota Uuno suunnattomasti palvoo. Samalla Uuno sotkee perusteellisesti Tuuran asiat, niin lehtihaastattelut kuin puolustusvoimien budjettiesitykset valtiolle.
Lopulta Tuura joutuu sotaoikeuteen, sillä hänen tulkitaan aloittaneen sodan Ruotsia vastaan. Elokuva päättyy kohtaukseen, jossa Uuno toimii Tuuran puolustusasianajajana sotaoikeudessa ja kommentoi lakonisesti ”mä pahoin pelkään että me hävitään tää juttu”.
Muuta tietoa
Elokuva on ensimmäinen Ere Kokkosen käsikirjoittama Uuno-elokuva. Tosin Uunojen käsikirjoituksiin ovat Pasasen ja Kokkosen lisäksi tuoneet omia ideoitaan myös Vesa-Matti Loiri ja Simo Salminen. Esimerkiksi upseerikerholla nähtävä biljardikohtaus kirjoitettiin mukaan Vesa-Matti Loirin vaatimuksesta, ja hän suunnitteli sen itse vanhan televisioesiintymisensä pohjalta. Ajatus tarinan kiertymisestä sodaksi Ruotsia vastaan puolestaan syntyi Spede Pasasen päästä. Elokuva kuvattiin suurelta osin Santahaminan varuskunnassa Helsingissä, sisäkohtauksia lisäksi muun muassa MTV:n studiossa Pasilassa ja ohjaaja Ere Kokkosen kotona Nurmijärvellä.
Arvioita
Helsingin Sanomien kriitikko Helena Ylänen haikaili, että ”Uunon terävä kieli ja pettämätön logiikka, joilla hän varjeli koskemattomuuttaan vielä maatessaan kotinsa sohvassa, ovat pehmenneet”, ja jatkoi: ”Uunosta on tullut entistä selvemmin pahaa tarkoittamaton velikulta, laiskanpulskea vempula, joka kiusaa appiukkoaankin melkein kuin vahingossa. Niin saa tietenkin olla, jos Turhapuron tekijät ja uskolliset katsojat niin haluavat. Minä nauttisin ilkeämmästä ja riehakkaammasta komiikasta. – – – Loirin työskentely on seestymässä ajoittain kliseytyneestä farssikomiikasta pehmeämpään, yleisöä vähemmän kosiskelevaan ilmaisuun. Ennen kuin huomaammekaan, hän on tehnyt Uunosta ihmisen.”
Aamulehden Reijo Noukka pohti elokuvan suhdetta puolustusvoimiin: ”Spede ei tee pilkkaa armeijasta: hän pysyttelee niissä samoissa rajoissa kuin perinteinen suomalainen sotilasfarssi, joka ei koskaan ole ollut armeijan tai asevelvollisuuden vastainen. Jos se sitä olisi, ei yhteistyö armeijan kanssa olisikaan mahdollista. – – – Uuno Turhapuro armeijan leivissä antaakin varmaan maamme rauhantutkijoille miettimisen aihetta. Kaikesta armeijan ja asevelvollisuuden vastaisesta propagandasta ja luodusta ilmapiiristä huolimatta nämä perusinstituutiomme tuntuvat nauttivan varsin suurta suosiota.” Turun Sanomien Tapani Maskula tarkasteli kysymystä toisesta näkökulmasta: ”Pelottavan suosituista amerikkalaisista ryhtikomedioista poiketen Spede ei paisuttele eikä propagoi armeijan välttämättömyyttä tai tarpeellisuutta. Vaikka filmin tekijät huolellisesti välttävät kriittisiä kannanottoja, fyysisiä urheilusuorituksia sokeasti palvova armeija kompastuu silti omaan jäykkyyteensä törmätessään Uuno Turhapuron säkenöivään kekseliäisyyteen.”
Elokuvan tekijät kertoivat lehdistötiedotteessaan elokuvan sosiaalisesta tilauksesta: ”Siviilipalvelun lisääntyessä ovat myös sotilasfarssit vähentyneet. Tätä kulttuurielämän aukkoa kiirehtii nyt täyttämään Uuno Turhapuro armeijan leivissä. Poiketen vallitsevasta linjasta tämä sotaelokuva ei ole sodan vastainen, ei puolustusvoimien vastainen – eikä se ilmeisesti ole edes sotaelokuva. – – – Poiketen aiemmasta käytännöstä pyrkivät elokuvan tekijät – – – nyt hankkimaan katsojakuntansa kotimaasta ja lehdistön arvostelut ulkomailta.”
Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano kutsuu elokuvaa sotilasfarssin kliseitä noudattavaksi sähläilyksi ja antaa sille kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Viljo Kotkanen
Viljo Ilmari Kotkanen (6. lokakuuta 1892 Laihia – 6. marraskuuta 1970 Laihia) oli suomalainen näytelmäkirjailija. Hän kirjoitti myös nimimerkillä Simo Sulka.
Teoksia
Omalla nimellä: Nimimerkillä Simo Sulka:
Seal on Velvet
thumb|Seal on Velvet -logo Seal on Velvet on alun perin Sielun Veljet -yhtyeen perustama suomalainen levy-yhtiö ja Poko Rekordsin alamerkki. Sielun Veljien lisäksi yhtiö on julkaissut useiden muiden yhtyeiden ja artistien tuotantoa vuodesta 1989. Yhtiön artisteihin kuuluneesta Veeti & Velvets -yhtyeestä mm. Aki Sirkesalo loi myöhemmin menestyksekästä uraa ja tämän lisäksi useat muut menestyneet artistit ovat aloittaneet uransa yhtiön leivissä.
Peitepuikko
Peitepuikko on kosmetiikkatuote, joka on tarkoitettu ihon epäpuhtauksien (esimerkiksi finnien) peittämiseen ja tummiin silmänalusiin. Peitepuikko muistuttaa ulkonäöltään normaalia huulipunaa, joskin se on ihonväristä. Peitepuikkoja on monia eri sävyjä. Joskus peitepuikkoa levitetään myös huulille luomaan niin sanotut nudehuulet. Osa peitepuikoista sisältää ihoa hoitavia aineita.
Kim Delaney
Kim Delaney (s. 29. marraskuuta 1958 Philadelphia, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja entinen teinimalli. Hän tunnetuin roolinsa oli poliisisarjassa NYPD Blue, jossa hän näytteli etsivä Diane Russelia 119 jaksossa vuosina 1995–2003. Tästä roolistaan hän myös voitti Emmy-palkinnon.
Hänen ensimmäinen roolinsa oli televisiosarjassa All My Children, jossa hän esitti Jenny Gardner Nelsonin hahmoa vuosina 1981–1984 kaikkiaan 15 jaksossa. Vuonna 2000 Delaneylla oli rooli scifi-elokuvassa Operaatio Mars.
Delaney on ollut kahdesti avioliitossa. Ensimmäinen avioliitto televisionäyttelijä Charles Grantin kanssa kesti vuodet 1984–1988. Toisen kerran Delaney avioitui vuonna 1989 näyttelijä Joseph Cortesen kanssa, mutta tämäkin liitto päättyi eroon vuonna 1994. Tästä liitosta syntyi 1990 poika Jack Cortese. Vuosina 1997–2006 Delaney oli avoliitossa tuottaja Alan Barnetten kanssa.
Helmikuussa 2002 Delaney pidätettiin rattijuopumuksen vuoksi Kalifornian Malibussa. Oikeus määräsi Delaneylle 300 dollarin sakon ja kahden vuoden koeajan, minkä lisäksi hänen oli osallistuttava turvallisen ajotavan kurssille.
Żurrieq
Żurrieq on vajaan 11 000 asukkaan kunta Maltalla. Se sijaitsee Maltan saaren eteläosassa. Pieni Filflan saari kuuluu hallinnollisesti Żurrieq'n kuntaan.
Kenttätuhkelo
Kenttätuhkelo (Lycoperdon lividum) on melko harvinaisena Suomessa esiintyvä harmaa tai ruskehtava tuhkelolaji. Laji kasvaa rykelminä. Lähisukulainen on känsätuhkelo. Lajin syömäkelpoisuudesta ei ole tietoa.
Michael McGlinchey
Michael McGlinchey (s. 7. tammikuuta 1987 Wellington) on uusiseelantilainen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue
McGlinchey debytoi Uuden-Seelannin maajoukkueessa 2009. Hän kuului Uuden-Seelannin joukkueeseen myös MM-kilpailuissa 2010. Hän on pelannut 54 maaottelua ja tehnyt niissä viisi maalia.
Bell X-2
pienoiskuva|Bell X-2 (46-674) ja sen B-50-laukaisukone. Bell X-2 Starbuster oli yhdysvaltalainen koelentokone, joka rakennettiin äänennopeuden ylittämiseksi 2–3-kertaisena. Se oli toinen X-koekonesarjasta ja tyyppiä rakennettiin kaksi kappaletta.
Koneiden materiaalina käytettiin ruostumattomasta teräksestä ja kupari-nikkeli seoksesta, ja niiden moottorina oli Curtiss-Wright XLR25 -rakettimoottori, joka tuotti 11–67 kN työntövoiman.
X-2 laukaistiin muunnetusta Boeing B-50 Superfortress -pommikoneesta, ja ensimmäisen moottorittoman liitolennon sillä teki Bellin koelentäjä Jean L. ”Skip” Ziegler Edwardsin lentotukikohdassa 27. kesäkuuta 1952. Ziegler kuoli B-50-koneeseen kiinnitetyn X-2:n räjähtäessä kesken lennon 12. toukokuuta 1953.
Everstiluutnantti Frank K. ”Pete” Everest suoritti ensimmäisen rakettimoottoria käyttäneen lennon toisella X-2:lla 18. marraskuuta 1955, ja yhdeksännellä lennollaan seuraavan vuoden heinäkuun lopussa hän teki uuden nopeuden maailmanennätyksen Mach 2.87 (3 050 km/h).
Kapteenit Iven C. Kincheloe Jr. ja Milburn G. ”Mel” Apt jatkoivat X-2:lla lentämistä. 7. syyskuuta 1956 Kincheloesta tuli ensimmäinen pilotti, joka oli ylittänyt 100 000 jalan korkeuden (30 500 m), kun hän lensi 38 466 metrin korkeuteen. 20 päivää myöhemmin, 27. syyskuuta, Mel Apt rikkoi koneella ensimmäisenä kolmen Machin nopeuden: hän lensi nopeudella Mach 3.2 (3 370 km/h) 19 960 metrin korkeudessa, tosin hän kuoli lopulta samalla lennolla menetettyään koneen hallinnan.
Lento-ohjelma
X-2-koneet lensivät yhteensä 20 lentoa (27. kesäkuuta 1952 – 27. syyskuuta 1956).
Tekniset tiedot
300px|oikea
Courageous-luokka (risteilijä)
Courageous-luokka oli alun perin Britannian kuninkaallisen laivaston kolmen raskaasti aseistetun kevyen taisteluristeilijän muodostama alusluokka, jonka kaikki alukset muutettiin myöhemmin lentotukialuksiksi.
Alusten suunnittelu pohjautui amiraali Fisherin ideaan valmistaa taisteluristeilijöiden taistelukyvyn omaavia aluksia, jotka kykenivät purjehtimaan Tanskan salmista Saksan Itämeren rannikolle. Alusten panssarointia jouduttiin uppouman pienentämiseksi keventämään niin paljon, että ne eivät kyenneet toimimaan Suuren laivaston raskaiden yksiköiden mukana, mikäli jouduttaisiin raskaiden pinta-alusten välisiin tykistötaisteluihin.
Alusluokan valmistuneet alukset HMS Glorious ja HMS Courageous eivät osallistuneet varsinaisiin taistelutoimiin ensimmäisen maailmansodan aikana lukuun ottamatta Helgolandin taistelua marraskuussa 1917. Luokan kolmas alus HMS Furious muutettiin jo ennen palvelukseen ottoa lentotukialukseksi rakentamalla etukannen päälle lentoonlähtöalusta.
Hakamaatuhkelo
Hakamaatuhkelo (Lycoperdon caudatum) on Suomessa harvinaisena esiintyvä tuhkelolaji. Itiöemä on valkoinen, piikkien peittämä. Laji viihtyy paikoissa, joissa on runsaasti ravinteita, kuten nimensä mukaisesti hakamailla ja kuusikoissa. Lähisukulainen on känsätuhkelo.
Josefina de Vasconcellos
thumb|right|Pyhän Mikaelin katedraali, [[Coventry: Statue of Reconcilliation]] Josefina Alys Hermes de Vasconcellos (26. lokakuuta 1904 – 20. heinäkuuta 2005) oli brasilialais-englantilainen veistotaiteilija.
Vasconcellosin isä oli varakas brasilialainen diplomaatti, ja tytär jakoi jo lapsuutensa kahden valtion välillä. Vuonna 1921 hän pääsi stipendillä Lontoon Royal Academyyn. 19-vuotiaana hänet kelpuutettiin Pariisin Académie de la Grande Chaumièreen, jossa häntä opetti Antoine Bourdelle. Ennen paluutaan Britanniaan hän ennätti opiskella myös Libero Andreottin johdolla Firenzessä.
Vuonna 1930 Josefina de Vasconcellos nai brittiläisen Delmar Bannerin. Hän liittyi myös anglikaaniseen kirkkoon, ja vuonna 1985 hänestä tehtiin Brittiläisen imperiumin ritarikunnan jäsen. Suuren osan urastaan hän työskenteli Cumbriassa; viimeinen työ Escape to Light valmistui vuonna 2001.
Vasconcellos kuoli 100-vuotiaana hoitokodissa Blackpoolissa.
Tunnetuimpia töitä Josefina de Vasconcellosin tuotannosta ovat toisen maailmansodan jälkeen syntyneet muistomerkit Prince of Peace (1950), The Last Chimera (1950) ja The Hand (1955). Vuodelta 1955 on niin ikään peräisin Mary and Child, joka on nähtävillä St Paulin katedraalin kryptassa. Vuonna 1977 häneltä valmistui tilaustyönä Reunion, joka toisen maailmansodan päättymisen 50-vuotisjuhlan kunniaksi vuonna 1995 nimettiin uudelleen Reconcilliationiksi.
Christel Sundqvist
Christel Sundqvist (s. 1970 Uusikaarlepyy ) on suomalainen kirjailija. . Hän on kasvatustieteiden tohtori ja asuu Vaasassa, jossa hän opettaa Åbo Akademin erityisopettajakoulutuksessa. Sundqvistin esikoisteos on Flickan i flaskan (2009).
Sundqvistin sisar on kirjailija Ulrika Nielsen.
Eugène Bozza
Eugène Joseph Bozza (4. huhtikuuta 1905 – 28. syyskuuta 1991) oli ranskalainen säveltäjä ja kapellimestari.
Eugène Bozza syntyi Nizzassa. Hän opiskeli Pariisin konservatoriossa sävellystä, orkesterinjohtoa ja viulunsoittoa, ja voitti sävellyksellään Prix de Romen. Vuosina 1939–1948 hän johti Opéra-Comiqueta. Myöhemmin hän muutti Valenciennesiin, jossa hän nousi konservatorion johtajaksi. Bozza kuoli Valenciennesissa 1991.
Eugène Bozza sävelsi muun muassa runsaasti kamarimusiikkia, josta suuren osan puhallinsoittimille. Hänen muuhun tuotantoonsa kuuluu esimerkiksi viisi sinfoniaa, ooppera Leonidas (1947), baletti Jeux de plage (1950) ja säveltäjälle Prix de Romen tuonut kantaatti La légende de Roukmāni (1934).
Kir
Kir on mustaherukkalikööristä ja valkoviinistä koostuva cocktail, ja se on tunnettu nimellä ”Blanc-Cass tai Blanc-cassis” jo paljon ennen kuin kaniikki Felix Kir, Dijonin kaupungin entinen määri antoi sille nimensä.
Eurocup Formula Renault 2.0 -kausi 2015
Eurocup Formula Renault 2.0 -kausi 2015 oli 25. nykyiselle Eurocup Formula Renault-sarjalle. Kausi alkoi 25. huhtikuuta Espanjan Alcañizissa ja päättyi 18. lokakuuta Espanjan Jezerissä.
Kir
Merkkituote
Vuonna 1952 kaniikki Kir antoi dijonilaiselle yritykselle ”Lejay-Lagoute” luvan käyttää nimeään juoman markkinoinnissa.
Jotta ei olisi vaikeuttanut dijonilaisten alkoholinvalmistajien ja -kauppiaiden kilpailuasemia, kaniikki Kir antoi heille kaikille luvan nimensä käyttöön, mutta ”Lejay-Laugouten” etuluontiasema oli kuitenkin ratkaiseva tuotteen kaupallistamisessa. Kahdentoista vuoden oikeusprosessi antoi tälle ensimmäisellä yritykselle yksinoikeuden Kir-tuotemerkkiin. Yritys on sittemmin rekisteröinyt myös tuotemerkin Kir-royal.
Eurocup Formula Renault 2.0 -kausi 2015
Tallit ja kuljettajat
R  = Sarjan tulokas kaudella 2015
G  = vieraileva kuljettaja, joka ei ole oikeutettu saamaan pisteitä.
Kilpailukalenteri
Uusi muutos kilpailukalenteriin oli starttien lukumäärä joka oli lisätty 17 starttiin. Kaudella ajettiin Aragonin, Silverstonen ja Jerezin kilpailuissa samana viikonloppuna kolme starttia.
Bismarck Barreto Faria
Bismarck Barreto Faria (s. 17. syyskuuta 1969 São Gonçalo) on brasilialainen entinen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue
Bismarck debytoi Brasilian maajoukkueessa 1989. Hän kuului Brasilian joukkueeseen myös MM-kilpailuissa 1990. Hän on pelannut 11 maaottelua ja tehnyt niissä yhden maalin.
Maddie Rooney
Maddie Rooney (s. 7. heinäkuuta 1997 Duluth, Minnesota) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän voitti olympiakultaa Pyeongchangissa 2018 Yhdysvaltain joukkueen ykkösmaalivahtina sekä maailmanmestaruuden kotikisoissaan 2017 ja Suomessa 2019. Pekingin talviolympialaisissa 2022 hän saavutti Yhdysvaltain joukkueessa hopeaa. Hän pelasi kausina 2015–2017 ja 2018–2020 Minnesota Duluthin yliopiston joukkueessa.
Magnetismi
thumb|Sauvamagneetin magneettikentän ”voimaviivat” näkyvät rautajauheen sijoittumisessa paperille.
Magnetismi on fysikaalinen ilmiöluokka, joihin liittyvät voimat vaikuttavat magneettisten kappaleiden sekä sähkövirtojen ja liikkuvien sähkövarausten välillä. Magneettisissa ilmiöissä kappale vaikuttaa toiseen kappaleeseen veto- tai poistovoimalla. Tunnetuin magneettinen ilmiö on ferromagnetismiin liittyvä kestomagneettien kyky vetää puoleensa lähellä olevia rautaesineitä. Magnetismi liittyy läheisesti sähköön ja se on osa sähkö­magneettista vuoro­vaikutusta. Sähkömagneettinen säteily kuten valo on sähkö- ja magneettikentän värähtelyä.
Magneettikentällä on vaikutus kaikkiin kappaleisiin, mutta vaikutuksen voimakkuus vaihtelee huomattavasti. Voimakkaasti magneettisia kappaleita kutsutaan magneeteiksi. Sellaisia voidaan valmistaa ferromagneettisista aineista, joita ovat rauta, nikkeli ja koboltti sekä näiden seokset.
Historia
thumb|Eräissä lääketieteelisissä toimenpiteissä käytettiin aikoinaan magneettisia harjoja. [[Charles Jacquen piirros vuodelta 1843.]] Aristoteleen välittämien tietojen mukaan magnetismia tutki tarkemmin ensimmäisenä Thales, joka eli noin vuosina 625–545 eaa. Kuitenkin jo suunnilleen samoihin aikoihin myös Intiassa Sushruta käytti ensimmäisenä magneetteja kirurgisiin tarkoituksiin.
Sana magneetti johtuu Vähän-Aasian muinaisen Magnesian kaupungista, jonka läheisyydestä löydettiin magneettista malmia, magnetiittia. Vanhalla ja keskiajalla magneeteilla uskottiin yleisesti olevan maagisia ja tauteja parantavia ominaisuuksia.
Kiinassa varhaisimmat kirjalliset tiedot magnetismista ovat 300-luvulta eaa. peräisin olevasta, tekijänsä mukaan nimetystä teoksesta Demonien laakson valtias (鬼谷子). Siinä mainitaan magneettiset kivet, jotka saavat raudan tulemaan luokseen tai vetävät sitä puoleensa. Ensimmäinen maininta neulaan kohdistuvasta voimasta on vuosien 20 ja 100 jaa. välillä laaditussa teoksessa Louen-heng. Magneettisesta kompassista kirjoitti ensimmäisenä kiinalainen tiedemies Shen Kuo (1031–1095), jonka mainitsi myös sen käyttö­kelpoisuuden navigaatiossa ja että sen avulla voitiin määrittää tähti­tieteellinen todellinen pohjois­suunta. Magneettisen kompassin käyttö navigointiin yleistyikin Kiinassa jo 1100-luvulla. Magneettineula kiinnitettiin kehikkoon tuolloin niin päin, että neula aina osoitti etelään.
Euroopassa kompassia ja sen käyttöä navigoinnissa kuvasi ensimmäisenä Alexander Neckam noin vuonna 1187. Vuonna 1269 Petrus Petegrinus kirjoitti teoksen Epistola de magnete, jossa magneettien ominaisuuksia ensimmäisen kerran kuvattiin laajasti. Vuonna 1282 magneettien ja kompassin ominaisuuksista kirjoitti laajasti islamilainen fyysikko, tähtitieteilijä ja maantieteilijä Al-Ashraf. thumb|upright=0.75|Michael Faraday, 1842
Vuonna 1600 tähtitieteilijä William Gilbert julkaisi teoksensa De Magnete, Magneticisque Corporibus, et de Magno Magnete Tellure (”Magneeteista, magneettisista kappaleista sekä suuresta magneetista, Maasta”). Siinä hän kuvasi monia koetuloksiaan terrellaksi nimittämällään Maan mallilla. Koetulostensa perusteella hän päätteli, että Maa itse on magneettinen ja että juuri siitä syystä kompassineula osoittaa pohjoiseen. Aikaisemmin ilmiön syyksi oli arveltu, että Pohjantähti olisi voimakkaasti magneettinen tai että pohjois­navalla olisi suuri magneettinen saari, joka vetäisi kompassin­neulaa puoleensa.
Miten sähkö ja magnetismi liittyvät toisiinsa, selvisi vähitellen sen jälkeen, kun Kööpenhaminan yliopiston professori Hans Christian Ørsted vuonna 1819 miltei vahingossa havaitsi, että sähkövirta vaikuttaa lähellä olevan kompassin neulaan. Seuraavana vuonna Jean-Baptiste Biot ja Félix Savart julkaisivat Biot’n ja Savartin lain, joka osoittaa sähkövirtaa ympäröivän magneettikentän riippuvuuden etäisyydestä johtimesta, ja André-Marie Ampère totesi sähkö­virtojen välisen voima­vaikutuksen. Samaan aikaan François Arago havaitsi, että sähkövirran avulla on myös mahdollista magnetoida lähellä olevia rauta­kappaleita. Michael Faraday totesi vuonna 1831, että virta­silmukan läpäisevä, ajallisesti muuttuva magneetti­kenttä indusoi johtimeen jännitteen. Hän ja muut löysivät myös muita yhteyksiä sähkön ja magnetismin välillä. Lopulta James Clerk Maxwell kokosi tutkimus­tulokset yhtenäiseksi sähkömagnetismin teoriaksi, ja hänen muotoilemansa Maxwellin yhtälöt muodostavat sekä sähköopin, magnetismin että optiikan perustan. Näistä yhtälöistä tuli myöhemmin myös yksi lähtö­kohta, jonka pohjalta Einstein vuonna 1905 kehitti erityisen suhteellisuus­teorian, jonka mukaan nämä lait pätevät kaikissa inertiaalijärjestelmissä.
Jo Ampère esitti vuonna 1820, että aineiden magneettiset ominaisuudet aiheutuisivat jonkinlaisista atomeja tai molekyylejä kiertävistä sähkövirroista. Näiden virtojen luonne oli kuitenkin epäselvä siihen saakka, kunnes atomin rakenne 1900-luvun alkupuolella selvitettiin.