cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kaikkee pitää olla
Samplet
"Kippis kulaus" kappaleella on käytetty samplena Petri Nygårdin omaa "Drink It Up" -kappaletta, jonka hän teki Travis Bicle -nimellä. Kappale löytyy Committed -albumilta. Nygårdin internetsivuilla julkaistulla "UKK" -bonuskappaleella on käytetty Bow Wow:n "Marco Polo" (feat. Soulja Boy Tell 'Em) -kappaleen taustaa. "Petri on paras" kappaleen tausta lainaa Lep Zeppelinin When the Levee Breaks kappaletta ja "Sixkuseonix" kappaleen tausta Def Leppardin "Run Riot" kappaletta. "Kotibileet" lainaa taustansa Kanon kappaleesta Ahjia, vuodelta 1980.
Toivo Ilmari Sorjonen
Tovo Ilmari (Immo) Sorjonen (15. huhtikuuta 1904 Ruskeala – 10. elokuuta 1970 Helsinki ) oli suomalainen opettaja, järjestöjohtaja ja retkeilyn ja kuntoilun uranuurtaja.
Henkilöhistoria
Sorjosen vanhemmat olivat maanviljelijä Paavo Sorjonen ja Anna Liisa Laakkonen ja puoliso vuodesta 1933 Rauni Ingeborg Öström. Sorjonen tuli ylioppilaaksi 1923 ja valmistui voimistelunopettajaksi 1930. Hän oli Suomen urheiluopiston opettaja ja taloudenhoitaja 1932–1933 ja urheilutoimittaja 1933–1935, Suomen Matkailijayhdistyksen kenttäsihteeri 1935–1943, Suomen retkeilymajajärjestön toiminnanjohtaja 1943–1945 ja Suomen Ladun yleissihteeri ja toiminnanjohtaja 1945–1969. Vuokatin Urheiluopiston johtajana Sorjonen toimi 1958–1960, Urheilijan toimitussihteerinä 1930–1932 ja Kouluvoimistelu ja -urheilun 1936–1937. Hänellä oli useita liikunta- ja urheilualan luottamustoimia, mutta myös Espoon kunnanvaltuuston jäsenyys 1946–1953 ja -hallituksen jäsenyys 1946-1956. Jälkimmäisen puheenjohtaja hän oli 1953–1954. Ansioistaan Sorjoselle myönnettiin muun muassa Suomen urheilun kultainen ansioristi.
Pietro Cavallini
thumb|210px|Osa Cavallinin freskosta [[Santa Cecilia in Trastevere -kirkossa Roomassa, 1295-1300.]] Pietro Cavallini (n. 1250 – n. 1330) oli italialainen taidemaalari ja mosaiikkitaiteilija, joka vaikutti myöhäisellä keskiajalla. Hänen elämästään tunnetaan melko vähän.
Cavallinin ensimmäinen merkittävä työ oli Basilica di San Paolo fuori le Mura -kirkon mosaiikit, jotka esittävät Vanhan ja Uuden Testamentin tarinoita. Ne kuitenkin tuhoutuivat tulipalossa 1823. Cavallinin tunnetuin teos on Viimeinen tuomio (v. 1293) Santa Cecilia in Trastevere -kirkossa Roomassa.
Vuodesta 1308 Cavallini työskenteli Napolissa Kaarle II:n hovissa. Roomaan Cavallini palasi vuonna 1325 muutama vuosi ennen kuolemaansa.
Fredrika Wilhelmina Carstens
Fredrika Wilhelmina Carstens (o.s. Stichaeus, 5. kesäkuuta 1808 Naantali – 13. huhtikuuta 1888 Helsinki) oli suomalainen kirjailija. Hän kirjoitti Koskenkylän kartanossa asuessaan ensimmäisen Suomessa ilmestyneen romaanin Murgrönan (1840, suom. Muratti, 2007). Carstens harjoitti myös hyväntekeväisyyttä ja jopa toimi liike-elämässä aikana, jolloin se oli naisilta lähes suljettu ala.
Nuoruus ja avioliitto
Fredrika Wilhelmina Stichaeus syntyi Naantalissa porvarilliseen ruotsinkieliseen perheeseen vuonna 1808, Suomen sodan aikana. Isä Johan Fredrik Stichaeus toimi silloin Hämeen läänin maaherrana. Äiti oli nimeltään Fredrika Eleonora Stichaeus (o.s. Ekholm). Kirjailijan lapsuudesta ei tiedetä paljonkaan, mutta koti oli epäilemättä kirjallisesti sivistynyt. Luultavasti tytär ajan tavan mukaan sai tytöille sopivana pidettyä yleissivistävää opetusta tai vietti jonkin aikaa Ruotsissa säätyläistapoja oppiakseen. Sen korkeampaa opetusta ei juuri ollut naisille tarjolla.
Wilhelmina Stichaeus meni 21-vuotiaana naimisiin Carl Adolf Otto Carstensin kanssa. Aviomies oli sotilas ja arvoltaan aliluutnantti, mutta naimisiin mentyään hän erosi palveluksesta ja ryhtyi hoitamaan äidiltään ostamaansa Dampbackan rusthollia Porvoon lähellä. Perheeseen syntyi kaikkiaan seitsemän lasta: yksi tytär, Hilda, ja kuusi poikaa, Constantin, Alfred, Wilhelm, Fredrik sekä kaksoset Sten ja Carl. Vuonna 1837 perhe muutti Pernajaan Koskenkylän ruukintilalle.
1830-luvulla Wilhelmina Carstens ei ollut juurikaan julkisuudessa, vaikka hänen aviomiehensä oli pitäjän merkittävimpiä miehiä ja hoiti yhteisiä asioita. Tosin 1830-luvun lopulla Carstens mahdollisesti kirjoitti lehtiin nimimerkillä -r- naisen asemasta ja puolusti naisen oikeutta hankkia koulutusta, jotta tämä voisi täyttää paremmin velvollisuudet vaimona ja äitinä. Kirjoittajan henkilöllisyydestä ei ole kuitenkaan varmuutta. Carstens seurasi aikansa kirjallisuutta, kirjoitti itsekin ja harrasti maalaamista, vaikka lapsista ja taloudesta huolehtiminen vei paljon aikaa.
Murgrönanin ilmestyminen
Vuonna 1840 Porvoossa pohdittiin köyhäintalon pystyttämistä, ja Wilhelmina Carstens ryhtyi tukemaan sitä taloudellisesti. Hän julkaisi Murgrönan-romaanin luvaten sen tuoton köyhäintalon hyväksi. Ajan tavan mukaan kirjaa varten kerättiin ennakkotilauksia, joita saatiin riittävästi. Murgrönan ilmestyi ilman tekijän nimeä, mutta yleisesti tiedettiin kirjailijan olevan Wilhelmina Carstens.
Murgrönan oli ensimmäinen Suomessa ilmestynyt romaani; romaanin alaotsikko finskt original korostaa sen suomalaisuutta. Kirjan päähenkilö on nuori Mathilda Sommer, joka kertoo kokemuksistaan Tukholmassa ystävättärelleen suunnatuissa kirjeissä. Murgrönan on näin ollen muodoltaan kirjeromaani mutta asettuu esipuheessa sekä Fredrika Bremerin aloittamaa arkielämän romaania että goottilaista romaania vastaan. Carstensin romaani sekoittaakin erilaisia lajitraditioita: siinä on sentimentaalisen romaanin piirteitä ja arkielämän kuvausta, toisaalta se on myös fiktiivinen matkakertomus. Joiltakin osin Murgrönan on jopa satiirinen: siinä tarkastellaan ironiseen sävyyn säätyläisten salonkielämää.
Reg Simpson
Reginald Thomas ”Reg” Simpson (27. helmikuuta 1920 – 27. marraskuuta 2013 ) oli brittiläinen kriketinpelaaja. Hän osallistui osana Englannin maajoukkuetta kaikkiaan 27:ään test matchiin vuosina 1948–1955.
Kansallisella tasolla Simpson pelasi Nottinghamshire County Cricket Clubissa. Hän oli yksi Wisdenin vuoden kriketinpelaajista 1950.
Fredrika Wilhelmina Carstens
Murgrönanin ilmestyminen
Murgrönan ei vaipunut heti unohduksiin vaan pysyi kirjallisessa keskustelussa esimerkkinä ”huonosta kirjallisuudesta”. Esimerkiksi Kanavan suomalaisen kaunokirjallisuuden tilaa käsittelevässä artikkelissa Murgrönan nostetaan koko suomalaisen romaanikirjallisuuden tason heijastajaksi:
Myöskään toinen naiskirjailija, myöhemmin Carstensin naapurissa asunut Fredrika Runeberg ei arvostanut Murgrönania, kuten näkyy hänen 11. tammikuuta 1841 ystävälleen Augusta Lundahlille kirjoittamastaan kirjeestä:
Kirjalliselle alalle Carstens palasi ilmeisesti ainakin vuonna 1847 kirjoittamalla Morgonbladet-lehteen fiktiivisiä Ulla-tädille (”Tante Ulla”) suunnattuja kirjeitä. Ne ilmestyivät ilman tekijän nimeä, mutta kirjeiden kirjoittajan allekirjoituksena oli Janne.
Itsenäisenä liikenaisena
Aviomiehen kuoltua Carstens jäi lapsineen vaikeaan taloudelliseen asemaan, sillä kuolinpesä joutui konkurssiin. Oikeudenkäynnin avulla Carstens sai pelastetuksi kaksi isälleen kuulunutta taloa Porvoosta. Sinne Carstens perheineen muutti asumaan ja antoi huoneita vuokralle. Lisäksi hän sai 61 ruplan ja 50 kopeekan keisarillista leskeneläkettä. Liiketoimien ohella Carstens harjoitti hyväntekeväisyyttä ja ilmoitti 1850-luvulla hyväntekeväisyysjuhlistaan lehdissä omalla nimellään, mitä paheksuttiin suuresti. Perinteisempi ja hyväksytympi tapa oli esiintyä nimettömän rouvasyhdistyksen takana. Carstensin järjestämät hyväntekeväisyystapahtumat tuottivat kuitenkin runsaasti varoja.
Carstens omisti jonkin aikaa Koskenkylän kartanon, jonka ostamisen aiheuttamista veloista hän ei kuitenkaan pystynyt suoriutumaan. Itsenäisenä leskenä Carstens piti myös sahaliikettä, joka sekin kaatui velkoihin. Vuonna 1869 Suomen sotilasviraston leski- ja orpokassa myönsi ”ent. Alaluutnantin – – Kaarle Adolf Otto Carstens'in leskelle Wilhelmina Fredrika Carstens ja turvattomalle tyttärelle Hilda Aurora Wilhelmina Carstens, yhteisen täyden pensionin [eläkkeen]”, joka oli 288 markkaa. Carstens lomaili kesäisin Hauholla jo ennen kuin tapa tuli yleiseksi säätyläispiireissä.
Wilhelmina Carstens eli suhteellisen vanhaksi, sillä hän kuoli vasta 1888. Suomalainen Wirallinen Lehti muisti häntä 18. huhtikuuta seuraavalla muistokirjoituksella:
Muistosanoista huolimatta Murgrönan jäi pitkäksi aikaa unohduksiin. Esimerkiksi kirjallisuushistoriat eivät maininneet tätä ensimmäistä suomalaista romaania tai sen kirjoittajaa. Vasta 1900-luvun loppupuolella feministinen kirjallisuudentutkimus nosti Murgrönanin uudelleen esiin muiden varhaisten naisten kirjoittamien romaanien ohella. Murgrönan ilmestyi suomeksi toukokuussa 2007 nimellä Muratti Faros-kustannuksen julkaisemana.
Mertajärvi (Pälkäne)
Mertajärvi on Pirkanmaalla Pälkäneellä  sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 11,3 hehtaaria ja se on 650 metriä pitkä ja 450 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,8 kilometriä.
Lentopallon miesten Euroopan-mestaruuskilpailut 2017
Lentopallon Euroopan-mestaruuskilpailut 2017 pelattiin Puolassa 24. elokuuta –3. syyskuuta.
Pelipaikat
Turnaus pelataan viidessä eri kisapaikassa.
Alkulohkot
Alkulohkoissa joukkueiden järjestys määräytyy ensisijaisesti voitettujen otteluiden määrän perusteella. Toissijaisesti ratkaisevat ottelupisteet, joita saa 3-0 ja 3-1 -voitosta 3, 3-2 -voitosta 2 ja 2-3 -tappiosta 1. Voittojen ja ottelupisteiden ollessa tasan ratkaisee eräsuhde, sitten eräpisteiden suhde ja lopuksi keskinäinen ottelu.
Hannu Sorasalmi
Hannu Kaarle Sorasalmi (s. 12. marraskuuta 1953 Kuopio) on aktiiviuransa päättänyt suomalainen kestävyysjuoksija, joka edusti Joensuun Katajaa.
Aikuisten SM-kilpailuista Sorasalmi saavutti pronssia maratonilta vuonna 1980. Ennätyksikseen hän juoksi maratonilla ajan 2.15,13 (1977) ja puolimaratonilla ajan 1.07,00 (1985). Virallisiin kilpailuihin Sorasalmi ei ole osallistunut vuoden 2015 jälkeen.
K12LTSP
thumb|200px|K12LTSP-päätteen kirjautumisruutu. K12LTSP on GNU/Linux -käyttöjärjestelmän jakelupaketti, joka pohjautuu CentOS -jakeluun. Siihen on esiasennettu Linux Terminal Server Project eli LTSP, joka on kevytpääte-ratkaisun mahdollistava laajennuspaketti. K12LTSP on tarkoitettu koulujen käyttöön.
K12LTSP avulla voi melko helposti päivittää atk-luokan vanhat tietokoneet uuden veroisiksi yhden uuden tietokoneen hinnalla. Vanhat tietokoneet toimivat päätteinä, jotka käynnistävät itsensä lähiverkosta ja käyttävät ohjelmien suorittamiseen palvelinkoneen resursseja.
Yhdysvalloissa K12LTSP on levinnyt laajalti koulujen keskuudessa. K12LTSP onkin saanut alkunsa sikäläisestä Linux Kouluissa-projektista (K-12 viittaa Yhdysvaltojen koulujärjestelmän kaikkiin oppiluokkiin).
Matti A. Takala
Matti Antero Takala (5. helmikuuta 1956 Töysä – 25. maaliskuuta 2021 Tampere) oli suomalainen muusikko. Hän soitti rumpuja Juice Leskinen Slam -yhtyeessä vuosina 1977–1980.
Vaikutettuaan 1970-luvun alkupuolella kuortanelaisen Lapuanliike-yhtyeen rumpalina Takala muutti vuonna 1977 Töysästä Tampereelle saatuaan kiinnityksen Juice Leskinen Slam -yhtyeeseen. Hän toimi yhtyeessä vuoteen 1980, jolloin hän erosi vedoten siihen, että yhtyeen esittämä musiikki oli liian helppoa ja yksinkertaista. Tuon jälkeen Takala soitti tamperelaisissa yhtyeissä kuten Frendz (1980), Salmela Komitea ja Catwalk (1984–1986).
1990-luvulla Takala soitti muun muassa Mauri ”Moog” Konttisen Moogetmoogs-yhtyeessä. 1990-luvulla Takalalla oli Takala Project -niminen ultraprogressiivista jazzia soittanut yhtye, jossa kappaleiden tekijänä ja kitaristina toimi Jartse Tuominen. Vuonna 2003 Takala oli mukana Dave Lindholmin projektissa Redclouds. Levy julkaistiin promootiotarkoituksessa, ja se oli saatavilla ainoastaan Blues News -lehden numeron 200 mukana. Takala soitti vuosina 2002–2004 seinäjokelaisessa Hole In One -yhtyeessä ja myöhemminkin vieraili orkesterin esiintymisissä perkussionistina. Takala soitti vuosina 1987–1996 Aapeli Kissala -yhtyeessä, joka julkaisi singlen "Lasten hautausmaa"/"Köyhän virsi" vuonna 1987. Singlen B-puolesta tehtiin Heikki Harman Yleisradiolle ohjaama video.
Gogolin (kunta)
Gogolin (Gmina Gogolin, ) on kaupungin sisältävä maalaiskunta Krapkowicen piirikunnassa Puolassa. Sen väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 12 662. Kunnan hallintokeskus on Gogolinin kaupunki. 200px|pienoiskuva|vasen|Kunnan kartta. Gogolinin kunnan yhdeksän kylää ovat Chorula, Malnia, Odrowąż, Górażdże, Kamień Śląski, Kamionek, Dąbrówka Dolna, Zakrzów sekä Obrowiec. Sen pinta-ala on noin 101 neliökilometriä. Tärkeimmät kunnan aluetta halkovat liikenneyhteydet ovat voivodikunnan tiet 409, 423 ja 424, A4-moottoritie sekä rautatielinjat 132 ja 136. Gogolinin kunta rajautuu Izbickon, Krapkowicen, Strzelce Opolskien, Strzeleczkin, Tarnów Opolskin ja Zdzieszowicen kuntiin.
Gogolinin kunta sijaitsee Sleesian alangon ja Sleesian ylängön alueiden yhtymäkohdassa. Sen pinta-alasta noin 48 prosenttia on maatalouskäytössä ja noin 36 prosenttia metsää ja metsämaata. Suurin osa kunnasta sijaitsee 175–210 metrin korkeudella merenpinnasta. Korkein kohta sijaitsee kunnan itäosassa Szpica-vuorella, noin 256 metrin korkeudessa.
Vuoden 2019 joulukuussa 51,9 prosenttia Gogolinin kunnan asukkaista oli naisia ja 48,1 prosenttia miehiä. Alle 18-vuotiaat muodostivat kunnan väestöstä 17,1 prosenttia, työikäiset 63,3 prosenttia ja eläkeikäiset 19,6 prosenttia. Väestön keski-ikä oli 42,0 vuotta. Vuoden 2011 väestönlaskennassa kunnan väestöstä 19,7 prosenttia oli saksalaisia. Kunnan työttömyysaste oli vuoden 2019 lopussa 5,2 prosenttia.
Teivo Teivainen
thumb|Teivo Teivainen 2017. Teivo Teivainen (s. 21. syyskuuta 1965 Helsinki) on Helsingin yliopiston maailmanpolitiikan professori.
Teivainen väitteli valtiotieteen tohtoriksi Helsingin yliopistossa vuonna 2000, ja samana vuonna hänet nimitettiin kehitysmaatutkimuksen dosentiksi. Vuodesta 2003 alkaen hän on ollut perustamansa Program on Democracy and Global Transformation -ohjelman johtaja ja vieraileva professori San Marcosin yliopistossa Perussa. Suomen Akatemian tutkijana hän toimi vuosina 2001–2007. Teivainen nimitettiin vakinaiseksi professoriksi Helsingin yliopistoon vuonna 2006.
Ura
Teivainen kirjoitti ylioppilaaksi Ressun lukiosta vuonna 1985. Hän valmistui yhteiskuntatieteiden maisteriksi kansainvälisistä suhteista Helsingin yliopistosta 1992 ja lisensiaatiksi 1997. Teivainen väitteli tohtoriksi vuonna 2000.
Teivaisen ura on ollut kansainvälinen ja poikkitieteellinen. Vuosina 1988–1989 hän toimi vierailevana tutkijana New Yorkin osavaltionyliopiston sosiologian laitoksella Binghamtonissa. Vuonna 1994 hän toimi vierailevana tutkijana saman yliopiston poikkitieteellisessä Fernand Braudel -keskuksessa. Vuonna 2003 Teivainen oli vierailevana professorina katolisen yliopiston taloustieteen laitoksella Limassa, Perussa ja hoiti syksyllä 2005 kanadalaisessa Saint Mary's Universityssä kehitystutkimuksen Distinguished Visiting Professor -oppituolia.
Vektorikenttä
right|thumb|333px|Vektorikenttä, jonka muodostavat vektorit <−y, x> Vektorikentällä tarkoitetaan matematiikassa rakennelmaa, joka liittää vektorin jokaiseen pisteeseen euklidisessa avaruudessa. Fysiikassa vektorikenttiä käytetään kuvaamaan voimakenttiä. Vektorit esittävät esimerkiksi nopeutta ja sen muutosta kentän eri kohdissa tai voiman suuntaa. Näistä yleisempinä magneetti- ja gravitaatiokentät.
Teivo Teivainen
Ura
Teivainen on toiminut kansainvälisten suhteiden tutkimuksen tärkeimmän tieteellisen järjestön International Studies Associationin johtokunnassa sekä sen International Political Economy Section -jaoston puheenjohtajana 2005–2006. Kalifornian yliopistossa Riversidessa Teivainen on kuulunut maailmanjärjestelmätutkimusinstituutin kansainväliseen neuvostoon (2004–). Hän on ollut kansainvälisen toimitusneuvoston jäsen tiedelehdissä Critical Sociology (2007–), International Sociology Reviews, Pensares y Quehaceres (2004–), International Dialogue: A Multidisciplinary Journal of World Affairs sekä Globalizations (2003–).
Vektorikenttä
Määritelmä
Olkoon F avoimen joukon funktio, joka liittää vektorin v(x) jokaiseen pisteeseen x\in U.  Toisin sanoen F on funktio avaruudesta  avaruuteen
Teivo Teivainen
Ura
Teivainen johti Etelä-Afrikassa Suomen ulkoasiainministeriön demokratia- ja ihmisoikeusrahaston evaluaatioprojektia vuonna 1998. Hän on tehnyt ulkoasiainministeriölle asiantuntijatehtäviä myös Nicaraguassa, Perussa ja Brasiliassa. Perun oikeusministeriössä hän toimi 2000-luvun alussa neuvonantajana, kun maahan perustettiin totuuskomissio. Suomen Ammattijärjestöjen Solidaarisuuskeskukselle Teivainen on arvioinut projekteja Kolumbiassa ja Dominikaanisessa tasavallassa. 1990-luvun alussa Teivainen koordinoi Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan projektia El Salvadorissa.
Vektorikenttä
Määritelmä
Yleisesti funktiota F merkitään seuraavasti:
Teivo Teivainen
Ura
Vuonna 2006 Teivainen toimi Euroopan unionin vaalitarkkailumission varajohtajana Boliviassa. EU:n aiemmissa vaalitarkkailumissioissa hän oli toiminut oikeusasiantuntijana Ecuadorissa (2002) ja Nicaraguassa (2001). Lisäksi hän toimi EU:n normaalina kenttätarkkailijana Perun vaalien kahdella eri kierroksella vuonna 2001.
Vektorikenttä
Määritelmä
riippuen siitä, ollaanko kaksi- vai kolmiulotteisessa avaruudessa. Funktioita P,Q ja R kutsutaan skalaarifunktioiksi.
Teivo Teivainen
Tutkimusintressit ja julkaisut
Teivaisen erityisosaamisalueita ovat globaali poliittinen taloustiede, ihmisoikeudet, poikkikansalliset kansalaisliikkeet, globaali demokratia ja kapitalismin ristiriidat. Hän tutkii demokratian merkitystä, maailmanjärjestelmän tulevaisuutta ja Latinalaisen Amerikan totuuskomissioita.
Teivaisen pääteoksena voidaan pitää vuonna 2002 ilmestynyttä kirjaa Enter Economism, Exit Politics, joka perustuu hänen väitöskirjaansa. Siinä Teivainen analysoi ekonomismin poikkikansallisen leviämisen merkitystä demokratialle. Kirja käsitteli erityisesti Perun muutoksia osana maailmanjärjestelmää.
Vektorikenttä
Esimerkkejä
Tarkastellaan vektorikenttää tasossa. Jotta voisimme mallintaa kentän, on meidän saatava arvoja funktiosta F. Lasketaan arvot funktiolle tason eri pisteissä ja tarkastellaan tilannetta normaalissa xy-koordinaatistossa.
Teivo Teivainen
Tutkimusintressit ja julkaisut
Yksi Teivaisen kiinnostuksen kohteista on globaalin vallan pedagogia, jota hän käsitteli vuonna 2003 ilmestynessä espanjankielisessä kirjassa Pedagogía del poder mundial: Relaciones internacionales y lecciones del desarrollo en América Latina.
Vektorikenttä
Esimerkkejä
Tämä kertoo meille, että pisteeseen sijoitamme vektorin, pisteeseen  vektorin  ja pisteeseen  vektorin. Voimme jatkaa tätä vektoreiden etsimistä useammassa pisteessä ja saamme mallinnettua artikkelin kuvan kaltaisen vektorikentän.
Teivo Teivainen
Tutkimusintressit ja julkaisut
Teivainen on julkaissut globaalia demokratiaa ja kosmopolitanismia käsitteleviä artikkeleita yhdessä kansainvälisen politiikan professori Heikki Patomäen kanssa. Heidän kirjansa globaalista demokratiasta, A Possible World: Democratic Transformation of Global Institutions, ilmestyi englanniksi vuonna 2004. Kirjan eri versioita on julkaistu myös suomeksi (Globaali demokratia, 2003), espanjaksi (Democracia global) ja arabiaksi. Vuonna 2008 kirjan suomenkielinen versio valittiin yhdeksi neljästä parhaasta Helsingin yliopiston kurssivaatimuksissa olevasta suomalaisesta oppikirjasta.
Yhteiskunnallinen aktiivisuus
Teivainen on toiminut vaihtoehtoista globalisaatiota kannattavissa kansalaisjärjestöissä, ennen kaikkea Network Institute for Global Democratizationissa (NIGD) ja Maailman sosiaalifoorumissa. Teivainen oli Attacin johtavan työryhmän jäsen liikettä perustettaessa.
Teivainen on yhteiskunnallinen keskustelija, joka kommentoi valtakunnallisissa viestimissä yhteiskunnallisia teemoja. Teivainen oli vuosina 2013–2018 vakiovieraana Ylen radio-ohjelmassa Ajantasan Kaukoputki yhdessä Ulkopoliittisen instituutin tutkija Charly Salonius-Pasternakin kanssa.
Teivainen on järjestänyt Helsingissä maailmanpoliittisia kaupunkikävelyitä, joilla hän esittelee kaupunkikuvan maailmanpoliittisista ulottuvuuksia. Vuonna 2012 tällaisella kävelyllä Uspenskin katedraalin edustalla järjestettiin "havainnollistuksena kaupunkikuvan piilevistä globaaleista ulottuvuuksista" lyhyt Pussy Riot -taiteilijaryhmää tukeva performanssi, jossa kaksi Pussy Riot -asusteisiin pukeutunutta suomalaisnaista ilmaisivat tukensa vankilatuomiota odottaville Pussy Riotin jäsenille. Performanssi huomioitiin myös Venäjällä. Vuonna 2017 Teivainen julkaisi kaupunkikävelyihinsä pohjautuvan kirjan Maailmanpoliittinen kansalliskävely, joka laajensi kävelyillä esitettyjä teemoja. Hän käsitteli siinä kävelyillä pohdittujen teemojen lisäksi esimerkiksi saamelaiskysymystä, rasistisia asenteita eduskunnassa, hakaristin käyttöä Suomen ilmavoimien tunnuksena sekä rotuerottelua Helsingin yöelämässä.
Palkinnot
American Sociological Association palkitsi Teivaisen vuonna 2000 valmistuneen väitöskirjan parhaana maailmanjärjestelmää käsittelevänä väitöskirjana. Vuonna 2007 Teivainen sai Suomen Akatemian tunnustuspalkinnon, joka myönnetään tutkijalle, joka on merkittävällä tavalla tehnyt tutkimusta ja tutkijan työtä tunnetuksi, lisännyt toiminnallaan kiinnostusta tiedettä kohtaan ja osallistunut tutkijana yhteiskunnalliseen keskusteluun. Vuonna 2008 hän sai Vasemmistonaisten jakaman Pro Feminismi -palkinnon.
Vuonna 2011 Teivaiselle myönnettiin Helsingin yliopiston J. V. Snellman -palkinto ansiokkaasta tieteellisen tiedon välittämisestä. Vuonna 2013 hän sai Aleksanteri-instituutin Ovet-palkinnon Venäjän tuntemuksen edistämisestä Suomessa. Palkinto liittyi Teivaisen ehdotukseen kyrillisten aakkosten opettamisesta. Vuonna 2015 Teivainen sai yhdessä Matti Ylösen kanssa suuryritysten siirtohinnoittelua käsittelevästä artikkelista Yalen yliopiston jakaman Amartya Sen -palkinnon.
Vuonna 2017 hän sai Lauri Jäntin säätiön kunniamaininnan yhdessä Maria Mannerin kanssa kirjoittamastaan kirjasta Brasilia.
Vähä Mustijärvi
Vähä Mustijärvi on Pirkanmaalla Pälkäneellä  sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 2,8 hehtaaria ja se on 350 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 800 metriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Kukkian reitin valuma-alueella (35.78), jonka Vesijaon valuma-alueeseen (35.784) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 110,6 metriä mpy.
Ulla Heiskanen
Ulla Elisa Heiskanen (o.s. Korhonen, s. 22. joulukuuta 1949) on aktiiviuransa päättänyt suomalainen kestävyysjuoksija, joka edusti Hakunilan Rientoa.
Aikuisten SM-kilpailuista Heiskanen saavutti pronssia maratonilta vuonna 1980. Ennätyksikseen hän juoksi maratonilla ajan 2.51.48 (1980) ja puolimaratonilla ajan 1.18.47 (1980). Virallisiin kilpailuihin Heiskanen ei ole osallistunut vuoden 1989 jälkeen.
Gaston Doumergue
Pierre Paul Henri Gaston Doumergue (1. elokuuta 1863 Aigues-Vives, Gard – 18. kesäkuuta 1937 Aigues-Vives, Gard) oli kolmannen tasavallan aikainen ranskalainen poliitikko, joka toimi Ranskan pääministerinä vuosina 1913–1914 ja myöhemmin 1934–1935 sekä presidenttinä vuosina 1924–1931. Hänen puoluetaustansa oli keskustaliberaali radikaalipuolue.
Doumergue tuli eteläranskalaisesta protestanttisesta perheestä, ja hän oli ensimmäinen ja toistaiseksi ainoa protestanttinen Ranskan presidentti.
Superruoka
thumb|Goji-marjoja markkinoidaan usein superruokana. Superruoka on markkinointitermi, jota yleensä käytetään kuvaamaan poikkeuksellisen ravinnetiheäksi väitettyä ruokaa tai ruoka-ainetta. Superruoat ovat yleensä tavallisen ruoan ja lääkinnällisempien yrttien välimaastoon asettuvia, luonnonmukaisesti tuotettuja tai luonnosta kerättyjä ruokia, joilla on vahva kulttuurihistoria ja monipuolinen ravinnepitoisuus. Superruoka sisältää luonnon raaka-aineita, jotka ovat varastoineet itseensä muun muassa mineraaleja, vitamiineja ja antioksididantteja.
Euroopan unionin alueella on kiellettyä markkinoida ruokaa terveysväittämin ilman tarkkaa ja hyväksyttyä selostusta ruuan terveysvaikutuksista.
Termi superruoka mainittiin ensimmäistä kertaa ensimmäisen maailmansodan aikoihin. The United Fruit Company markkinoi banaaneja superruokana.
Arvostelua
Elintarvikekemian professori Marina Heinosen mukaan superruokia puolustellaan näennäistieteellisillä ”tutkimuksilla”, mutta tieteellisissä tutkimuksissa terveyshyötyjä ei ole juurikaan löytynyt.
Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksen (THL) erikoistutkija Iris Erlundin mielestä termin ”superruoka” käytölle ei ole tieteellisiä perusteita.
Riskit
Pieni osa maahantuoduista superruoista on ollut laadultaan virallisten säädösten vastaisia. Tyypillisiä ongelmia ovat puutteelliset merkinnät, mutta muutamien tuotteiden kohdalla myös esimerkiksi liialliset torjunta-ainejäämät ja mikrobit.
Professori Marina Heinonen pitää kyseenalaisena, onko ulkomailla tuotettuja superruokia turvallista tarjota lapsille.
Ravintotieteilijä Catherine Collinsin mukaan käsite ”superruoka” on parhaimmillaan merkityksetön ja pahimmillaan haitallinen.
Perinteiset terveysruoat
Professori Marina Heinosen mukaan goji-marjoissa ei ole mitään, mitä ei saisi mustikoista, ja myös porkkana on hänen mukaansa gojia terveellisempää. Erikoistutkija Iris Erlundin mukaan myös perinteiset runsaskuituiset ruoat kuten kaurapuuro ja hernekeitto käyvät ”superruoasta”. Brittitutkijat korostavat, että on ihan yhtä terveellistä syödä vaikkapa omenia ja appelsiineja kuin kalliita superruokia. Marjojen terveellisyydelle on vankat tieteelliset todisteet.
Brittitutkijat myös korostavat, ettei pidä tutkia yhtä ravintoainetta kerrallaan vaan kokonaisvaikutusta terveyteen. Esimerkiksi (mm. porkkanasta saatava) beetakaroteeni ruoasta saatuna ehkäisee syöpiä mutta eristettynä (pillereistä) muun ruoan lisukkeena saatuna lisää niitä.
Superfruit
Superfruit on superruoka-sanan alakäsite, jolla viitataan hedelmiin ja marjoihin.
Tero Vaara
Tero Tapani Vaara (s. 5. tammikuuta 1965 Lavia) on suomalainen muusikko. Hän on Mamba-yhtyeen laulaja, pääasiallinen lauluntekijä ja nykyisen kokoonpanon ainoa alkuperäisjäsen.
Elämä ja ura
Vaara valmistui ylioppilaaksi vuonna 1985. Hän opiskeli Porin Lyseon lukiossa ja teki jo kouluaikoinaan musiikkia ja esiintyi koulun juhlissa.
Mamba-yhtye on toiminut vuodesta 1984 ja Vaara on toiminut Mamba Oy:n toimitusjohtajana vuodesta 1984. 1980-luvun lopulla Vaara esiintyi Tero Vaaran Maatakiertävän Uuden Viihdeorkesterin kanssa, jonka kanssa hän julkaisi vuonna 1990 albumin Sydänmailla. Mamba jatkoi musiikintekoa 1990-luvun alussa.
Vaara palasi soolouralle vuonna 2018 uudella singlellä "Ihana voima". Uuden Tero Vaara Revival -kokoonpanon kanssa julkaistiin lisäksi kappale "Rakkauden taloon".
Vuonna 1990 Vaara julkaisi runokokoelman Viivalla. Vaara sai Juha Vainio -palkinnon vuonna 1998.
Ihminen ihmiselle
Ihminen ihmiselle (Beautiful People) on Jasmin Dizdarin käsikirjoittama ja ohjaama brittiläinen draamakomedia vuodelta 1999. Elokuva käsittelee Bosnian sodan moninaisia vaikutuksia 1990-luvun alun Lontoossa. Se sai Cannesin elokuvajuhlilla vuonna 1999 Un certain regard -palkinnon.
Tero Vaara
Yksityiselämä
Vaara valmistui ammattilentäjäksi vuonna 1993. Hän on harrastanut laskuvarjohyppäämistä C-luokan kelpoisuudella eli itsenäisenä lupakirjahyppääjänä. Hän harrastaa myös ampumaurheilua.
Ihminen ihmiselle
Juoni
Useat tarinat limittyvät toisiinsa. Elokuva alkaa vuoden 1993 Lontoosta, jossa sodassa eri puolilla olleet serbi- ja kroaattimies tunnistavat toisensa bussissa ja alkavat ajaa toisiaan takaa pitkin katuja He päätyvät vierekkäisiin sairaalasänkyihin ja jatkavat taas tappeluaan. Hienon perheen tytär rakastuu Balkanilta tulleeseen rutiköyhään pakolaismieheen. Päihderiippuvainen brittihuligaani nukahtaa lentokentällä Bosniaan lähtevän tavarakasan sisään ja herää, kun putoaa tavaroiden mukana laskuvarjolla sotatoimialueelle. BBC:n sotakuvaaja vammautuu Bosniassa niin fyysisesti kuin henkisestikin. Lontooseen paennut bosnialaisnainen on joutunut serbisotilaiden raiskaamaksi ja saa lapsen, jonka kokee vihollisekseen. Maahanmuuttajamiestä luullaan varkaaksi, kun hän yrittää palauttaa lompakkoa omistajalleen.
Tero Vaara
Yksityiselämä
Vaara on kritisoinut monikulttuurisuutta ja poliittista islamia. Yle perui Mamban TV-esiintymisen tämän takia.
Ihminen ihmiselle
Vastaanotto
Elokuvaa ei nähty Suomen teattereissa. Helsingin Sanomien Harri Römpötti kirjoitti elokuvan tv-esityksen alla 2003 Dizdarin pitävän sirpaleisen, useista limittäisistä tarinoista muodostuvan elokuvan juohevasti liikkeessä. ”Hän onnistuu myös tarjoamaan toivon kipinöintiä tinkimättä ihmisen petomaisuutta korostavasta sanomastaan. Musta huumori voi maistua kitkerältä, mutta tässä se on sangen terveellinen lääke.”
Tero Vaara
Yksityiselämä
Vaara on kertonut yleisestä ahdistuneisuushäiriöstään, masennuksestaan ja paniikkihäiriöstään, joihin hän on saanut mielialalääkitystä.
Ihminen ihmiselle
Vastaanotto
Yhdysvaltalaiskriitikko Roger Ebertin mukaan Short Cutsin ja Magnolian tavoin eri tarinoita yhteen punova Ihminen ihmiselle käyttää huumoria samaan tapaan kuin elokuva Me sotasankarit (1970), huvittamalla katsojaa sodan järjettömillä epäloogisuuksilla ja paradokseilla.
The New York Timesin kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Z3 (täsmennyssivu)
Z3 voi tarkoittaa jotain seuraavista:
Kari Jordan
Kari Erik Alpo Jordan (s. 9. maaliskuuta 1956 Savonlinna) on suomalainen vuorineuvos ja yritysjohtaja. Hän on ollut Metsäliitto Osuuskunnan toimitusjohtaja vuodesta 2004 ja Metsä Groupin pääjohtaja vuodesta 2006. Vuodesta 2018 Jordan on toiminut Outokummun hallituksen puheenjohtajana.
Ura
Jordan valmistui ylioppilaaksi Savonlinnan yhteislyseosta vuonna 1975 ja ekonomiksi Helsingin kauppakorkeakoulusta vuonna 1979.
Jordan teki pitkän uran finanssisektorilla. Hän työskenteli vuosina 1979–1981 Osuuspankkien keskusliiton yritystutkijana, vuodesta 1981 Citibankin apulaisjohtajana, vuodesta 1983 johtajana ja vuosina 1984–1987 varatoimitusjohtajana. Vuosina 1987–1989 Jordan oli Osuuspankkien Keskuspankin johtokunnan varajäsen ja vuosina 1989–1994 jäsen. Vuosina 1994–1995 hän oli Kansallis-Osake-Pankin varatoimitusjohtaja. Vuosina 1995–1997 Jordan oli Merita Pankin johtokunnan jäsen ja vuosina 2000–2001 toimitusjohtaja. Vuosina 1998–2000 hän oli MeritaNordbankenin varatoimitusjohtaja ja vuosina 1999–2000 konsernijohdon jäsen.
Ennen siirtymistään metsäteollisuuteen Jordan oli Ruotsin Nordea Bank Ab:n varatoimitusjohtaja ja konsernijohdon jäsen (2000–2004) sekä Suomen Nordea Pankin varatoimitusjohtaja (2001–2004). Vuonna 2004 hänestä tuli Metsäliitto Osuuskunnan toimitusjohtaja ja vuonna 2006 Metsä Groupin pääjohtaja.
Jordanilla on useita luottamustehtäviä. Hän on Metsä Boardin (2005–), Metsä Tissuen (2004–), Metsä Fibren (2006–), Keskuskauppakamarin (2012–) ja Varman (2014–) hallituksen puheenjohtaja. Lisäksi Jordan on Elinkeinoelämän keskusliiton (2009–2011, 2013–) sekä Metsäteollisuuden (2014–) hallituksen varapuheenjohtaja.
Jordan valittiin vuonna 2019 Nordean hallitukseen.
Tasavallan presidentti myönsi Jordanille vuorineuvoksen arvonimen vuonna 2008.
Jordanin harrastaa vapaaehtoista maanpuolustustyötä, ja hän on muun muassa Maanpuolustuskurssiyhdistyksen hallituksen puheenjohtaja. Sotilasarvoltaan hän on reservin majuri.
Kari Jordan joutui elokuussa 2019 asevarkauden uhriksi, kun Espoon Tapiolassa sijaitsevan kerrostalon kellarivarastosta varastettiin 21 hänen omistamaansa ampuma-asetta ja yhden aseen piippu. Aseet olivat olleet niiden säilytykseen tarkoitetuissa turvakaapeissa neljän lukitun oven takana ja niiden yhteenlaskettu arvo oli ollut yli 100 000 euroa. Valtaosa aseista löytyi myöhemmin samana vuonna Loviisassa sijainneesta kiinteistöstä, jossa eräs mies oli säilyttänyt niitä United Brotherhood -liivijengin johtajan toimeksiannosta. Helsingin hovioikeus katsoi Jordanin säilyttäneen aseitaan tilassa, joka ei vastannut turvatasoltaan ja valvottavuudeltaan vakituista asuntoa tai muuta pysyvää oleskelupaikkaa. Jordan tuomittiin heinäkuussa 2022 ampuma-aserikkomuksesta 15 päiväsakkoon, josta hänen tuloillaan kertyi maksettavaa yli 30 000 euroa. Länsi-Uudenmaan käräjäoikeus oli hylännyt Jordania vastaan nostetun syytteen joulukuussa 2020.
Fortune (lehti)
Fortune on Yhdysvalloissa ilmestyvä talousaikakauslehti. Lehteä kustantaa Chatchaval Jiaravanonin omistama Fortune Media Group Holdings. Lehden perusti Henry Luce vuonna 1929. Fortunen pääkilpailijoita Yhdysvalloissa ovat aikakauslehdet Forbes ja Bloomberg Businessweek sekä kansainvälisesti brittiläinen The Economist. Lehti julkaisee vuosittain suurimmista amerikkalaisyrityksistä luetteloa Fortune 500. Luetteloa on julkaistu vuodesta 1955.
Historiaa
Fortunen perusti vuonna 1929 Henry Luce, joka oli ollut kuusi vuotta aiemmin perustamassa Time-lehteä. Luce kuvaili uutta lehteä ”ihanteelliseksi superluokan aikakauslehdeksi – – joka tulkitsee ja kuvaa elävästi teollista sivilisaatiota”. Kuukauden kuluttua New Yorkin pörssi romahti, ja alkoi 1930-luvun lama. Lehden 184-sivuisella ensimmäisellä numerolla oli kuitenkin 30 000 tilaajaa, ja vuoteen 1947 mennessä tilaajamäärä moninkertaistui 460 000:een.
Fortunen suosio perustui siihen, että kilpailevat talouslehdet olivat tylsää numerotietoa ja tilastoja sisältäviä mustavalkojulkaisuja. Fortune puolestaan otti käyttöön suuren 11 × 14 tuuman aikakauslehtiformaatin, paksun ja laadukkaan paperin sekä monivärisenä erikseen painetun kannen. Fortune panosti myös laadukkaisiin valokuviin, joiden kuvaajina olivat muiden muassa Margaret Bourke-White ja Walker Evans, joka oli vuosina 1945–1965 myös lehden kuvatoimittaja. Lehden alkuaikojen kirjoittajiin kuuluivat James Agee, Archibald MacLeish, John Kenneth Galbraith ja Alfred Kazin.
Fortune ilmestyi kerran kuussa tammikuuhun 1978 saakka, jolloin se alkoi ilmestyä joka toinen viikko. Pienentyvän levikin ja vähenevien mainostulojen paineessa lehden ilmestyminen harveni, ja lokakuussa 2009 se alkoi ilmestyä joka kolmas viikko.
John Marshall
John Marshall voi tarkoittaa ainakin seuraavia henkilöitä:
Fortune (lehti)
Fortunen listat
Fortunen vuosittain julkaisemiin rankinglistoihin kuuluvat Fortune 500:n lisäksi henkilöstön tyytyväisyyttä mittaava The Best Companies to Work For, naisyrittäjiä esittelevä Fortune Most Powerful Women Entrepreneurs, nousevia liikkeenjohdon kykyjä esittelevä 40 under 40 sekä suuryrityksiä Yhdysvaltojen ulkopuolella listaavat Fortune 1000, Fortune Global 500 ja Fortune India 500.
Muhamed Bešić
Muhamed Bešić (s. 10. syyskuuta 1992 Berliini, Saksa) on bosniahertsegovinalainen jalkapalloilija, joka edustaa Valioliigassa pelaavaa Evertonia. Pelipaikaltaan Bešić on puolustava keskikenttäpelaaja. Hän on syntynyt Saksassa. Bešić pelaa myös Bosnia ja Hertsegovinan jalkapallomaajoukkueessa.
Seurajoukkueura
Bešić aloitti ammattilaisuransa hampurilaisessa Hamburger SV:ssä. Hän pelasi aluksi seuran kakkosjoukkueessa. Ykkösjoukkueessa läpimurtoa ei tullut, joten Bešić siirtyi vuonna 2012 unkarilaiseen Ferencvárosiin. Hän edusti seuraa kaksi kautta, kunnes siirtyi heinäkuussa 2014 MM-kilpailujen jälkeen Evertoniin. Hän debytoi Valioliigassa elokuussa 2014. Alkuvuoden 2018 ja kauden 2018–2019 hän pelasi lainalla Middlesbrough'ssa sekä kauden 2019–2020 Sheffield Unitedissa.
Bešić on pelannut Valioliigassa 37 ottelua Evertonissa ja yhdeksän ottelua Sheffield Unitedissa.
Maajoukkueura
Bešić debytoi Bosnia ja Hertsegovinan jalkapallomaajoukkueessa marraskuussa 2010, jolloin hänestä tuli kaikkien aikojen nuorin Bosnia ja Hertsegovinan maajoukkuepelaaja 18 vuoden ikäisenä. Hän olisi voinut edustaa myös synnyinmaataan Saksaa, mutta valitsi silti vanhempiensa kotimaan. Bešić edusti maataan vuoden 2014 MM-kisoissa, joissa hän pelasi jokaisessa ottelussa Argentiinaa, Nigeriaa ja Irania vastaan. Bosnia ja Hertsegovina ei päässyt alkulohkosta jatkoon.
Kumlinge
Kumlinge on Suomen kunta, joka sijaitsee Ahvenanmaan maakunnassa. Kumlingessa on 0 asukasta ja sen pinta-ala on 0 km², josta 0 km² maata, 0 km² sisävesiä ja loput 0 km² merta. Kumlingen naapurikunnat ovat Brändö, Saltvik, Sottunga ja Vårdö.
Maantiede
Kumlinge sijaitsee suunnilleen Ahvenanmantereen ja Manner-Suomen puolivälissä. Länsipuolella on Teilin ja itäpuolella Lappveden merenselkä. Kunnan pääsaari on Ahvenanmaan saarista pinta-alaltaan seitsemänneksi suurin. Pääsaarella sijaitsevat kunnantoimisto, kauppa, apteekki, Ålandsbankenin konttori ja kunnan ainoa koulu. Muut suurehkot saaret, joihin on säännölliset kulkuyhteydet, ovat Enklinge, Seglinge ja Björkö. Enklingessä ja Seglingessä toimineet koulut on suljettu. Pienempiä saaria, joista suurin osa on asumattomia, on useita satoja. Kumlingen saaret ovat pinnanmuodoiltaan matalia ja yleisilmeeltään karuja. Korkein maastonkohta kunnan alueella on 22 metrin korkeuteen merenpinnasta ulottuva kallionhuippu Björkön saaren pohjoisosassa.
Kumlingen molemmat luonnonsuojelualueet sijaitsevat Enklingen saarella: Blacksundin Natura-alue ja Näsetin luonnonsuojelualue.
Kylät
Kunnassa on 5 kylää: Björkö, Enklinge, Kumlinge, Prästgården ja Seglinge.
Historiaa
Kumlingen saaret olivat esihistoriallisella ajalla vielä veden peitossa. Pysyvä asutus saapui alueelle vasta keskiajalla Ahvenanmantereelta. Sitkeästi eläneen muistitiedon mukaan Kumlingessa olisi sijainnut keskiajalla luostari, mutta mitkään asiakirjatiedot tai arkeologiset tutkimukset eivät tue tätä väitettä. Vuoden 1537 maakirjan, jossa mainittiin jo kaikki Kumlingen nykyiset kylät, mukaan pitäjässä oli 107 veroa maksanutta taloa, mistä on päätelty väkiluvun olleen tuolloin 600–800 henkeä.
Kumlinge mainittiin alkujaan Sundiin kuuluvana kappeliseurakuntana. Kumlingen seurakunta itsenäistyi 1400-luvun alkupuolella ja siitä erosi Brändö vuonna 1864. Nykyisin Kumlinge ja Brändö muodostavat yhdessä Ahvenanmaan pohjoisen saaristoseurakunnan, Brändö-Kumlinge församling.
Suomen sodan aikana, 9. toukokuuta 1808, pastori Henrik Johan Gummeruksen talonpojat piirittivät Kumlingen kirkonkylässä sitä miehittämään tulleen venäläisen 472 miehen joukko-osaston. Talonpojat tulittivat venäläisiä läheiseltä Fälbergetiltä kahdella pienellä tykillä, kunnes nämä suostuivat antautumaan. Fälbergetillä on vuonna 1920 pystytetty taistelun muistokivi. Vuonna 1809 venäläiset kuitenkin saapuivat Kumlingeen uudelleen ja tällöin ruotsalainen armeijaosasto poltti useita kyliä yrittäessään estää heidän etenemistään.
Kumlingesta on 1900-luvun alkupuolella joissakin yhteyksissä käytetty suomenkielistä nimeä Kumlinki.
Väestö
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.
Vuoden 2017 taajamarajauksen mukaan Kumlingessa ei ole lainkaan taajamia. Vuoden 2017 lopussa Kumlingessa oli 314 asukasta, joista 310 asui haja-asutusalueilla ja 4:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa.
Seurakunnat
Vuoden 2018 aluejaon mukaan Kumlingessa on seuraavat Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunnat: Seurakunta toimii myös Brändön kunnan alueella.
Suomen ortodoksisen kirkon seurakunnista Kumlingen alueella toimii Turun ortodoksinen seurakunta.
Entiset seurakunnat
Seuraavassa luettelossa on mainittu historiallisella ajalla lakkautetut seurakunnat Kumlingen kunnan nykyisellä alueella.
Liikenneyhteydet ja palvelut
pienoiskuva|Virstanpylväs Kumlingessa [[Kuninkaantien postireitin varrella]] Kumlinge sijaitsee saaristossa, joten kunnan alueelle pääsee lähinnä vesitse Ålandstrafikenin liikennöimillä lautoilla joko Brändöstä, Föglöstä, Lumparlandista, Sottungasta tai Vårdöstä. Kumlingella on kuitenkin myös oma ympäri vuoden käytössä oleva lentokenttä.
Kunnan sisäistä liikennettä hoidetaan lautalla pääsaaren ja Enklingen välillä sekä lossilla pääsaareen liittyvän Snäckön ja Seglingen välillä. Kumlingeen kuuluvaan Björkön saareen on lossiyhteys Brändöön kuuluvan Lappon kautta.
Kumlingessa on koko peruskoulun kattava koulu eli luokka-asteet 1–9. Lukuvuonna 2017–2018 koulua kävi 24 oppilasta. Koulurakennus on valmistunut 1953 ja remontoitu perusteellisesti 2000-luvun alussa.
Pykimä
Pykimä (lääk. ragadi) on kuivan ihon tai limakalvon halkeama. Se voi esiintyä esimerkiksi suupielissä, huulissa, sormissa tai sormien välissä, nännissä tai peräaukossa. Yleisimmin pykimää esiintyy kantapäissä.
Veit Heinichen
Veit Heinichen (s. 1957 Villingen-Schwenningen) on saksalainen kirjailija.
Elämä
Veit Heinichen opiskeli liiketaloutta Stuttgartissa ja aloitti tämän jälkeen työt Daimler-Benz AG:lla. Jonkin aikaa autoteollisuudessa työskenneltyään hän päätyi kuitenkin vaihtamaan alaa ja siirtyi kirjallisuuden pariin. Heinichen on työskennellyt niin kirjakauppiaana kuin eri kustantamojen palveluksessa; hän oli yksi Berlin Verlags -kustantamon perustajista ja toimi sen toimitusjohtajana vuoteen 1999 saakka. Veit Heinichen on asunut jo useiden vuosien ajan Italian Triestessä, jonne myös hänen Proteo Laurenti -dekkarisarjansa tarinat sijoittuvat. Heinichenin romaaneita on käännetty 10 eri kielelle, niistä on tehty tv-elokuvia ja ne ovat saaneet useita palkintoja. Veit Heinichen vieraili Suomessa marraskuussa 2019 Krimi Helsinki -tapahtumassa.
Teokset
Proteo Laurenti -sarja
Gurian ruhtinaskunta
Gurian ruhtinaskunta oli historiallinen valtio nykyisessä Georgiassa. Ruhtinaskunta keskittyi Gurian alueelle Mustanmeren ja Vähä-Kaukasuksen väliin. Sitä hallitsivat yhteensä 22 Gurieli-suvun prinssiä aina 1460-luvulta vuoteen 1829 saakka. Ruhtinaskunta sai alkunsa yhdistyneen Georgian kuningaskunnan hajoamisen aikana. Sen rajat vaihtelivat viereisten georgialaisten hallitsijoiden ja osmanien valtakunnan kanssa käytyjen jatkuvien konfliktien vuoksi. Ruhtinaskunnalla oli eriasteinen autonomia aina siihen asti, kun se liitettiin Venäjän keisarikuntaan vuonna 1829.
Aikainen historia
1200-luvulta lähtien Guriaa, joka oli yksi Georgian kuningaskunnan provinsseista, hallitsi virkansa perinyt kuvernööri (eristavi) Vardanisdze-suvusta, jolle Georgian kruunu antoi tittelin Gurieli ("gurialainen") noin vuonna 1362.
FC Gueugnon
FC Gueugnon on ranskalainen jalkapalloseura, joka on perustettu vuonna 1940. Sen historian suurin saavutus on ollut Ranskan liigacupin voitto vuonna 2000. Seuran kotipaikka on Keski-Ranskan Saône-et-Loiren departementissa sijaitseva 7 400 asukkaan Gueugnonin kunta.
Gurian ruhtinaskunta
Aikainen historia
1460-luvulla, kun Georgian Bagrationi-dynastian valta oli hiipumassa, Vardanisdze-Gurieli-suku liittyi Länsi-Georgian aatelisten kapinaan, jota johti kuninkaallinen Bagrat VI. Hän ei suostunut hyväksymään kuningas Giorgi VIII:n valtaa. Vuonna 1463 Bagrat ja hänen liittolaisensa kohtasivat ja voittivat kuninkaan Tšikhorin taistelussa. Taistelun tuloksena Giorgi VIII menetti kaikki läntiset maakuntansa, ja Bagrat kruunattiin Imeretin, eli Länsi-Georgian, kuninkaaksi. Kiitoksena saamastaan avusta uuden hallitsijan täytyi kuitenkin luoda vasalliruhtinaskunta (samtavro) jokaiselle tärkeälle liittolaiselleen, joihin kuului Gurielin suku. Suvusta tuli nyt puoli-itsenäisen Gurian hallitsijadynastia, jonka pääkaupunkina toimi Ozurgeti. Vuonna 1491 Giorgi I Gurieli (1483–1512) tunnustettiin itsenäiseksi prinssiksi. Siitä lähtien Gurielit asettivat myös paikallisia piispoja Šemokmediin, Džumatiin ja Khinotsmindaan, jotka olivat nimellisesti georgialaisortodoksisen Abhasian katolikaatin hengellisessä valvonnassa.
Länsi-Georgian valtiot taistelivat vallasta toisiaan vastaan, erityisesti Gurian Gurielit ja Mingrelian Dadianit. Suvut solmivat kuitenkin tilapäisen liiton, ja järjestivät tammikuussa 1533 lopulta katastrofaaliseksi osoittautuneen retkikunnan Pohjois-Abhasian zygi-heimoa vastaan. Takaisku antoi Imeretin kuninkaalle mahdollisuuden saada Guria takaisin hallintaansa, mutta vain lyhyeksi aikaa.
Osmanien valtakunnan aikana
1500-luvun puolivälistä eteenpäin Gurian prinsseillä oli de facto -itsenäisyys Imeretistä, jota pahempi uhka heitä kohtaan tuli ruhtinaskunnan uudelta, eteläiseltä naapurilta, osmanien valtakunnalta. 1540-luvulla valtakunta aloitti Gurian merisaarron ja valtasi ruhtinaskunnan eteläiset Adžarian, Pohjois-Tšanetin (myöhemmin Lazistan) ja Matšakhelin provinssit. Mamia II Gurieli (1600–1625) onnistui valloittamaan Adžarian takaisin vuonna 1609, mutta hän joutui lopulta 13. joulukuuta vuonna 1614 luopumaan kaikista vaateista alueeseen ja maksamaan vuosittaista pakkoveroa Korkealle portille (osmanien hoville). Jatkuvat feodaalisodat Länsi-Georgiassa johtivat Gurian taantumiseen, ja ruhtinaskunta joutui vähitellen viereisen Mingrelian vasalliksi. Tästä huolimatta useat Gurian prinssit, erityisesti Giorgi III Gurieli (1669–84) ja Mamia III Gurieli (1689–1714), pystyivät satunnaisesti saavuttamaan Mingrelian tai jopa Imeretin kruunun.
1700-luvun alussa Guriaa kohtasi syventyvä poliittinen ja taloudellinen taantuminen osmanien valtakunnan laajentumisen ja toistuvien sisällissotien vuoksi. Gurian prinssit yrittivät solmia liittoumia muiden Georgian hallitsijoiden ja Venäjän kanssa, mikä johti sarjaan turkkilaisten rangaistukseksi tekemiä hyökkäyksiä. Vuoteen 1723 mennessä Gurielit olivat menettäneet Batumin ja Tšakvin osmaneille, ja koko Gurian rannikko oli otettu turkkilaisten varuskunnaksi. Gurian tuki Venäjälle Venäjän–Turkin sodan (1768–1774) aikana johti osmanien hallituksen voimakkaaseen reaktioon. Kobuleti ja sitä ympäröivä alue erotettiin Guriasta, ja alueella aloitettiin islamisaatio, jossa kääntyminen merkitsi varminta tapaa paeta orjuudelta. Loput alueen kristitystä väestöstä joutui muuttamaan Georgian turvallisemmille alueille. Tämä, yhdistettynä laajamittaiseen orjakauppaan ja turkkilaisten hyökkäyksiin, johti useiden Gurian alueiden väestökatoon 1700-luvun loppuun mennessä. Johann Anton Güldenstädt arvioi Gurian väkiluvun 5 000 ja Jacob Reineggs 6 000 perheeksi 1770-luvulla.