cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
A Hard Day’s Night
Tietoa kappaleista
Itse elokuvaan kuulumattomia kappaleita sisältävän B-puolen aloittaa ”Any Time at All”, jonka John Lennon kirjoitti kiireessä, kun B-puoli piti täyttää. Se olikin Lennonin mukaan vain uusi versio aiemmin julkaistusta kappaleesta ”It Won’t Be Long”. Kappaleissa on sama sointukulku, ja lisäksi Lennon laulaa molemmat karjuen. ”I’ll Cry Instead” oli tarkoitus sisällyttää elokuvaan, mutta lopulta kyseisessä kohtauksessa päätettiin käyttää kappaletta ”Can’t Buy Me Love”. Paul McCartney sävelsi kappaleen ”Things We Said Today” toukokuussa 1964 lomallaan Bahamalla. Laulu kuvaa McCartneyn ja Jane Asherin suhdetta, kuten moni muukin hänen kirjoittama 1960-luvun puolivälin rakkauslaulu. Lennonin ”When I Get Home” sisältää ”Tell Me Whyn” tavoin soul- ja Motown-vaikutteita. Laulu on sävyltään yksi Lennonin optimistisimmista ja kertoo miehestä, joka haluaa kotiin tyttöystävänsä luo. Soul-vivahteita sisältää myös ”You Can’t Do That”, sillä Lennon mainitsi yhdysvaltalaismuusikko Wilson Pickettin vaikuttaneen sen syntyyn. Albumin päättävän kappaleen ”I’ll Be Back” soinnut löytyivät, kun Lennon kuunteli Del Shannonin kappaletta ”Runaway”.
Yhdysvaltain-versiossa on neljä George Martinin orkesterin esittämää instrumentaaliversiota Beatlesin kappaleista. ”Ringo’s Theme (This Boy)” on versio Beatlesin aiemmasta levytyksestä ”This Boy”. Se soi kohtauksessa, jossa Ringo Starr viettää aikaa yksin. Muut George Martinin orkesterin esittämät instrumentaalit albumilla ovat ”I Should Have Known Better”, ”And I Love Her” ja ”A Hard Day’s Night”.
Albumilta soitettiin vuoden 1964 konserteissa seitsemää kappaletta, jotka olivat ”A Hard Day’s Night”, ”I Should Have Known Better”, ”If I Fell”, ”I’m Happy Just to Dance with You”, ”Can’t Buy Me Love”, ”Things We Said Today” ja ”You Can’t Do That”. ”A Hard Day’s Nightia” ja ”Can’t Buy Me Lovea” esitettiin vielä seuraavanakin vuonna.
Kansitaide
Levyn kansikuvan suunnitteli ja valokuvasi elokuvajulisteen tavoin Robert Freeman, joka on vastannut useamman Beatles-levyn kuvauksesta. Kuvat otettiin Freemanin studiolla Lontoossa. Hän otti Beatlesin jäsenistä yksittäin kasvokuvia ja pyysi heitä tekemään jokaiseen kuvaan erilaisen poseerauksen. Albumin Britannian-painoksen kanteen päätyi kollaasi, jossa on neljä riviä ja viisi kuvaa kustakin jäsenestä. Takakannessa on neljä kasvokuvaa yhtyeestä sekä Tony Barrow’n kirjoittamat esittelytekstit.
Kannesta julkaistiin joissain valtioissa erilaisia variaatioita. Esimerkiksi Yhdysvaltain-versiossa kannen taustaväri on sinisen sijaan punainen, ja kustakin jäsenestä on vain yksi iso kasvokuva. Myös Brasilian- ja Saksan-painosten taustaväri on punainen, mutta kuvat on aseteltu samanlailla kuin Britannian-painoksessa.
Levyn etukannen kuvia käytettiin myös elokuvan lopussa ja mainosjulisteessa.
Yhdysvallat
A Hard Day’s Nightin Yhdysvaltain-versio ilmestyi United Artists -yhtiön julkaisemana jo 26. kesäkuuta 1964, vaikka itse elokuva julkaistiin siellä vasta 12. elokuuta. Ennakkovarauksia oli yli miljoona kappaletta. Se nousi Billboard 200 -listan kärkeen kaikkiaan 14 viikon ajaksi – pisimmäksi aikaa sen vuoden Yhdysvaltain listaykkösistä. Kahden miljoonan ostetun kappaleen raja rikkoutui lähteestä riippuen joko kolmen tai neljän kuukauden jälkeen, mikä teki A Hard Day’s Nightista erään nopeimmin myydyistä albumeista Yhdysvalloissa. Lokakuussa 2000 siitä myönnettiin nelinkertainen multiplatinalevy neljän miljoonan myydyn kappaleen johdosta. Albumi pysyi listalla yhteensä 51 viikkoa. A Hard Day’s Night nousi myös Record World- ja Cashbox-listojen kärkeen. Yhdysvaltain-versio julkaistiin sekä mono- että stereoversiona.
Albumin singlet julkaisi Capitol Records, sillä sillä oli valtuudet julkaista albumin materiaalia missä tahansa formaatissa, kun taas United Artistsilla oli oikeudet pelkkään soundtrackiin. United Artists julkaisi kuitenkin kaksi singleä levyn instrumentaaliversioista. Singlet And I Love Her/Ringo’s Theme (This Boy) ja A Hard Day’s Night/I Should Have Known Better eivät kuitenkaan juurikaan menestyneet, sillä vain ”Ringo’s Theme (This Boy)” ylsi sadan myydyimmän kappaleen joukkoon. Sen sijaan Capitolin heinäkuussa julkaisema single ”A Hard Day’s Night” nousi listaykköseksi yli kolmen kuukauden ajaksi, mikä sai Capitolin julkaisemaan Something New -albumin, joka sisälsi soundtrackilta puuttuneita kappaleita. Something New jumittui soundtrackin taakse ja oli kaikkiaan yhdeksän viikkoa listan toisena.
United Artists julkaisi albumista uusintapainoksia pitkin 1960- ja 70-lukuja. Vuodesta 1980 eteenpäin vinyylipainokset julkaisi United Artistsin vuonna 1978 ostanut Capitol. Yhdysvaltain-painoksissa oli pitkään painovirheitä. Kappale ”I’ll Cry Instead” oli alun perin kirjoitettu sekä kanteen että etikettiin muodossa ”I Cry Instead”. Kun tämä virhe korjattiin 1970-luvun lopussa, kappale ”Tell Me Why” oli muuttunut muotoon ”Tell Me Who”. CD-levynä Yhdysvaltain-versio julkaistiin ensimmäisen kerran vuonna 2014, osana The U.S. Albums -boksia.
Britannia ja muu Eurooppa
thumb|right|Britannialaisen monopainoksen [[vinyylilevy|vinyylietiketti.]] Britanniassa albumista tehtiin yli 250 000 ennakkovarausta, ja sen julkaisi 10. heinäkuuta Parlophone. Albumi pysyi listaykkösenä 21 viikkoa, kunnes sen syrjäytti kärkipaikalta yhtyeen seuraava albumi Beatles for Sale. A Hard Day’s Nightista muodostui Britannian siihen astisen historian nopeimmin myyty albumi, kun levyä ostettiin ensimmäisen kahden viikon aikana yli puolitoista miljoonaa kappaletta. Myynnistä myönnettiin vuonna 2013 kultalevy ja seuraavana vuonna platinalevy. Saksassa nimellä ''Yeah! Yeah! Yeah! – A Hard Day’s Night'' julkaistu albumi nousi listan kärkeen. Myös Suomessa albumi oli listaykkönen.
Levyn brittiläinen versio julkaistiin stereona ja monona. Niissä on pieniä eroja. Esimerkiksi ”I Should Have Known Betterin” stereoversion huuliharppuintrossa on pieni väli ja lopun fraasi ”You love me too” toistuu neljästi, kun se monoversiossa toistuu vain kolme kertaa. ”If I Fellin” stereomiksauksessa John Lennonin laulua on puolestaan tuplattu. Sama ero on kappaleessa ”Tell Me Why”.
Britannian-versio ilmestyi vuonna 1964 vinyylilevyn lisäksi myös kelanauhana monoformaatissa. Ensimmäinen vinyyliuusintapainos Britannian-versiosta otettiin jo vuonna 1965 ja seuraava 1969. Kelanauhasta ilmestyi uusintapainos vuonna 1968, jolloin se ilmestyi sekä monona että stereona. Ensimmäinen C-kasettiversio julkaistiin vuonna 1973, ja samana vuonna A Hard Day’s Night ilmestyi myös 8-raitana. CD-levynä albumi julkaistiin ensimmäisen kerran 26. helmikuuta 1987 samanaikaisesti albumien Please Please Me, With the Beatles ja Beatles for Sale kanssa. Uusi remasteroitu CD-painos ilmestyi 9. syyskuuta 2009, ja se oli samalla ensimmäinen CD:nä julkaistu stereopainos. Remasteroitu CD-levy nousi listalle useassa valtiossa; esimerkiksi Alankomaissa 20:nneksi. Britannian-versio julkaistiin Yhdysvalloissa ensimmäisen kerran lokakuussa 1982.
A Hard Day’s Night oli 5. elokuuta 1964 listaykkösenä sekä Britanniassa että Yhdysvalloissa, kuten myös ”A Hard Day’s Night” -single. Tämä oli ensimmäinen kerta, jolloin Britanniassa ja Yhdysvalloissa sekä albumi- että singlelistan ykkösenä oli samanniminen teos.
Punnerrus
Punnerrus tarkoittaa seuraavia asioita:
A Hard Day’s Night
Kriitikoiden arvioita
Albumin ilmestyttyä brittiläinen New Musical Express -lehti sanoi sen sisältävän ”rusikoivaa” rytmiä ja tarttuvia melodioita.
BBC:n David Quantick arvioi albumia vuonna 2010. Hänen mukaansa saattaa olla olemassa luovempia ja kukoistavampia Beatles-albumeja kuin A Hard Day’s Night, mutta ei kuitenkaan yhtä hyvin yhtyeen perusolemuksen tiivistäviä sellaisia. Quantickin mukaan uransa aikana Beatles ei koskaan ollut yhtä johdonmukaisen loistava. Quantick sanoo, että elokuva ''Yeah! Yeah! Tässä tulemme!'' näyttää vain sen, kuinka suurta yhtyeen suosio tuolloin oli, mutta itse albumi selittää mistä se johtui. Nimikappale ”A Hard Day’s Night” häikäisee hänen mukaansa tavalla, johon The Byrds, The Monkees, The La’s ja sadat muut yhtyeet eivät ikinä pystyisi, kun taas ”And I Love Her” osoittaa, että Beatles osasi säveltää parempia melodioita kuin muut. John Lennonin laulu ja rytmikitarasoolo kappaleessa ”You Can’t Do That” hänen mielestään näyttävät, että Lennon ratkaisevasti voitti ”räkäisyydessä” The Rolling Stonesin.
AllMusicin Stephen Thomas Erlewine on sitä mieltä, että vielä vuosikymmeniä julkaisunsa jälkeen A Hard Day’s Night kuulostaa tuoreelta. Itse äänimaailmaa vaikuttavampana hän pitää kappaleita. Jo melodiat itsessään ovat vahvoja ja mieleenpainuvia, mutta vielä huomattavampaa on se, että Lennon ja McCartney olivat nyt löytäneet vaihtoehtoja aiemmalle merseybeat-tyylille. Esimerkkeinä tästä käyvät röyhkeät ”Can’t Buy Me Love” ja ”Any Time at All”, hellä ”If I Fell” sekä kova folkrock ”I’ll Cry Instead”. Erlewine uskoo, että Lennon ja McCartney tiedostivat kappaleiden korkean laadun, minkä vuoksi he esimerkiksi eivät antaneet yhtäkään kappaletta Ringo Starrin laulettavaksi. Ratkaisu on ehkä ollut hieman itsekäs, mutta se hädin tuskin haittaa, koska kaikki albumin materiaali on esitetty aidolla riemulla ja kiihtymyksellä. Erlewine antaa A Hard Day’s Nightille täydet viisi tähteä.
The Daily Telegraphin Neil McCormickin vuoden 2009 arvion mukaan Beatlesin soitto on hieman kiireettömämpää ja tarkempaa kuin aiemmin, ja yhtye alkoi todella ”groovata”. Lennonin ja McCartneyn kappaleiden variaatio yltää ”If I Fellin” ja ”And I Love Herin” kaltaisista harmoniaballadeista ”Things We Said Todayn” pohdiskelevaan romantismiin, ”Can’t Buy Me Loven” iloiseen swingiin ja ”You Can’t Do Thatin” simputtavaan fraseeraukseen. McCormickin mukaan A Hard Day’s Night on todella jännittävä albumi, ja hänen arvosanansa sille on täydet viisi tähteä.
Pitchforkin Tom Ewing sanoi A Hard Day’s Nightin olevan rock and roll -covereiden puutteesta johtuen hyvin pop-voittoinen sekä samalla todennäköisesti yhtyeen suoraviivaisin albumi. Ewingin mielestä albumia kuunnellessa kiinnittää ensin huomion sen tarttuvuuteen, minkä jälkeen alkaa ihmetellä, kuinka se on saatu aikaan. Ewing antaa albumille 9,7 pistettä kymmenestä. Consequence of Soundin Alex Youngin mukaan A Hard Day’s Night on sävyiltään kahta edellisalbumia huomattavasti melankolisempi. Vaikka Ringo Starr ei laula albumilla, Youngin mielestä hänen perkussiosovituksensa ovat mahdollisesti hänen uransa parhaimpia. Young antaa albumille 4,5 tähteä viidestä. Blender-lehdessä Paul Du Noyer nostaa albumilta esiin kappaleet ”A Hard Day’s Night”, ”Can’t Buy Me Love” ja ”Things We Said Today”. Hän antaa albumille neljä tähteä viidestä.
Merkitys
A Hard Day’s Nightia pidetään yhtyeen läpimurtoalbumina, koska se sisältää ainoastaan yhtyeen omia kappaleita eikä lainkaan covereita. Albumi sisältyy myös Robert Dimeryn toimittamaan ja vuonna 2000 julkaistuun kirjaan 1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään. Siinä A Hard Day’s Nightista kirjoittaa Bruno MacDonald, joka sanoo, että ”levy tulee vaikuttamaan niin pitkään kuin kitara kiinnostaa nuorisoa”. Hän kertoo myös, että levyn rock-tyylisimmät kappaleet ”A Hard Day’s Night” ja ”Any Time at All” saivat The Byrdsin sekä Tom Pettyn innostumaan sähköisestä rockista. Classic Rock History -sivustolla Brian Kachejian sanoo, että Beatlesin kaksi ensimmäistä albumia olivat olleet mahtavia, mutta A Hard Day’s Night alkoi todella tuoda esiin yhtyeen loistoa sekä sitä, että Beatles tulisi muuttamaan populaarimusiikin suunnan. Kachejianin mukaan albumin erityisyys johtuu kappaleiden syvällisyydestä.
AllMusicin Stephen Thomas Erlewine katsoo, että A Hard Day’s Night on Beatlesin alkuvuosien kohokohta, ja sen myötä Beatles alkoi toden teolla päästä yhtyeenä omilleen. Kun ottaa huomioon kahden ensimmäisen albumin oman materiaalin tason, ei ole yllätys, että ensimmäistä kertaa yhtye kirjoitti kaikki kappaleet itse. Ratkaisu on vaikuttava siksikin, että Beatlesilla oli tuolloin paljon kiireitä, kuten kiertueita, konsertteja, televisioesiintymisiä, singlejen tekemistä sekä viimeisimpänä oman elokuvan kuvaaminen. Vaikka yhtye Erlewinen mukaan olikin löytänyt musiikillisen tyylinsä jo aiemmin, A Hard Day’s Nightilla se muuttui myyttiseksi. Lisäksi Lennon ja McCartney eivät enää jatkossa tehneet yhdessä lauluja yhtä hyvin tai helposti, vaan molemmat alkoivat edetä laulunkirjoittajina omiin suuntiinsa. Erlewinen mukaan A Hard Day’s Night edustaa beatlemaniaa kaikessa loistossaan ja jokainen yhtye sen jälkeen on käyttänyt sitä esikuvanaan.
Musiikkilehti Rolling Stone sijoitti vuonna 2003 albumin 307:nneksi, kun se valitsi mielestään kaikkien aikojen 500 parasta albumia. Vuonna 2000 Q-lehti puolestaan valitsi sen kaikkien aikojen viidenneksi parhaaksi brittiläiseksi albumiksi.
Listasijoitukset
Myöhemmät ajankohdat
Kappalelista
Kaikki kappaleet merkitty John Lennonin ja Paul McCartneyn yhdessä tekemiksi.
Britannian-painos
A-puoli: Kappaleita elokuvasta B-puoli
* = laulu: John Lennon, ** = laulu: Paul McCartney, *** = laulu: George Harrison. Suluissa taustalaulu.
Yhdysvaltain-painos
A-puoli
* = laulu: John Lennon, ** = laulu: Paul McCartney, *** = laulu: George Harrison. Suluissa taustalaulu.
Britannian-painos
Muut
Aleksanteri I:n Suomen-matka vuonna 1819
thumb|pysty=1.5|Keisarin seurue aterialla Haapalankankaan tallissa vuoden 1819 matkalla. Vasemmalta oikealle vänrikki [[Karl Mauritz Martinau|Martinau, baronetti Wylie, kapteeni Gripenberg, ruhtinas Volkonski ja keisari Aleksanteri I. Tuntemattoman tekijän piirros Gripenbergin kirjasta.]] Aleksanteri I:n Suomen-matka vuonna 1819 tehtiin suomalaisten neuvonantajien pyynnöstä. Venäjän keisari ja Suomen suuriruhtinas Aleksanteri I teki matkan Suomen suuriruhtinaskuntaan elo–syyskuussa 1819.
A Hard Day’s Night
Yhdysvaltain-painos
Muusikot
Aleksanteri I:n Suomen-matka vuonna 1819
Matkaseurue
Matkaseurueeseen kuuluivat koko matkan ajan ruhtinas Volkonski, henkilääkäri Wylie ja tulkkina esikuntavänrikki Karl Mauritz Martinau. Osan matkaa seurueeseen kuuluivat kreivi Rehbinder ja kapteeni Gripenberg. Näiden lisäksi mukana oli hovimestari, kamaripalvelija, kuski, henkivartija sekä keittiö- ja ajomiehistöä. Tulkki oli opettanut keisarille lyhyitä suomenkielisiä tervehdyksiä ja lauseita, jotka hän opetteli ulkoa. Näillä lauseenparsilla hän tervehti matkallaan suomalaisia.
A Hard Day’s Night
Yhdysvaltain-painos
Muut
Aleksanteri I:n Suomen-matka vuonna 1819
Karjala
thumb|pysty|[[Valamon luostari (Laatokka)|Valamon luostarin pääkirkko, jossa keisari Aleksanteri kävi Suomen-matkansa alussa.]] Matka alkoi Kauko-Karjalan Arkangelista saakka. Suomen rajan seurue ylitti Salmissa. 22. elokuuta seurue saapui Sortavalaan, missä Aleksanteri halusi vierailla Valamon luostarissa. Laatokalla oli tuolloin myrskyinen sää, ja keisari päätti ottaa venematkalle mukaansa ainoastaan kamaripalvelijan ja luostarin taloudenhoitajan. Kukaan ei odottanut keisarin tulevan saarelle niin huonolla säällä, mutta kun hänen tulonsa havaittiin, kaikki munkit ja keisari kokoontuivat luostarin kirkkoon.
Savo
thumb|left|Kuopion tuomiokirkko Palattuaan Sortavalaan Aleksanteri jatkoi seurueineen matkaa kohti Kuopiota, jonne he saapuivat 25. elokuuta. Kaupunki oli juhlavalaistu, ja kaduilla oli runsaasti kansaa, joka tervehti keisaria eläköönhuudoin. Keisari ajoi vaunuissaan suoraan maaherrantaloon, jossa hänen isäntänään oli maaherra Gustaf Aminoff. Aminoff oli taistellut Suomen sodassa venäläisiä vastaan mutta oli nyt uuden hallitsijan palveluksessa. Keisari viipyi Kuopiossa kaksi vuorokautta. Hän kävi ensimmäisenä aamuna tuomiokirkossa, jonka rakennustyöt oli saatu päätökseen muutamia vuosia aikaisemmin hänen itsensä, "Keisarin AlEXANDERin lsen lembiän hallituxen alla", kuten tuomiokirkon pääoven yläpuolella edelleen lukee. Lisäksi hän teki vierailun sairaalaan ja vankilaan. Keisari ei ollut tyytyväinen kummankaan kuntoon vaan määräsi rakennettavaksi uuden sairaalan ja vankilan. Kaupunki järjesti keisarille juhlaillallisen. Tällöin kansalaiset asettivat ikkunoihin kynttilöitä ja asettuivat porttien pieliin pidellen käsissään palavia soihtuja ja lyhtyjä. Kuopiosta matka jatkui 28. elokuuta Kelloniemen lossilla pohjoiseen kohti Kajaania. Toivalansalmea ylittäessään he näkivät paikan, jossa Sandels oli pitänyt puoliaan Toivalan taistelussa kymmenisen vuotta aiemmin. Iisalmen pappilassa keisaria oli ottamassa vastaan nuori dosentti Adolf Ivar Arwidsson, joka oli seudulla runonkeruumatkalla.
Kainuu
thumb|Haapalankankaan talli nykyasussaan. Matkan jouduttamiseksi keisarille oli tilattu Oulusta kaksi purjevenettä miehistöineen. Veneet tuotiin maanteitse Vuolijoelle. Ennen purjehdusta seurueen oli tarkoitus syödä päivällistä. Vuolijoen Haapalankankaalla ei ollut kuitenkaan muuta asuinrakennusta kuin yksi savupirtti. Pirtin talli puhdistettiin, ja siitä tehtiin keisarille ruokasali. Talli siirrettiin vuonna 1826 Paltaniemeen kuvakirkon viereen, ja se on yksi Suomen vanhimmista kotiseutumuseoista. Syötyään seurue purjehti jokea pitkin Oulujärvelle ja Kajaaniin. Kajaanissa keisarin otti vastaan pormestari. Tämän jälkeen keisari kiipesi Kajaanin linnan raunioille. Vierailu oli lyhyt, ja jo tunnin kuluttua hän jatkoi matkaa takaisin. Seurue matkasi ratsain kohti Nissilää. Osa matkasta jouduttiin tekemään jalkaisin, koska tie oli hyvin huonokuntoinen. He joutuivat yöpymään matkalla, ja perille he saapuivat 29. elokuuta. Yövyttyään Nissilässä he jatkoivat matkaa kohti Oulua.
Pohjois-Pohjanmaa
Keisari oli jäänyt pari päivää jälkeen suunnitellusta aikataulusta, mutta Oulussa tästä ei ollut tietoa. Ouluun hänen oli pitänyt saapua jo 28. elokuuta. Kaupungissa oli suuret juhlavalmistelut keisarin saapumisen kunniaksi. Kaupunkia oli siivottu, ja torille oli rakennettu kuusenhavuista kunniaportti, jonka yläosassa oli lampuin valaistu suurikokoinen A-kirjain. Kaupunkiin oli jo aiemmin saapunut pari keisarin seurueeseen kuulunutta vaunua. Illan tullen kaupunki täyttyi uteliaista ihmisistä, jotka halusivat nähdä keisarin. Vihdoin kaupunkiin saapui vaunut ja kansa alkoi hurrata. Kaupunkiin sytytettiin juhlavalaistus ja kunniaportin valaistusta alettiin myös sytyttää. Silloin huomattiin, että vaunuissa olikin keisarin keittiö kokkeineen. Kaikki valot sammutettiin. Kaupungissa vallitsi suuri hämmennys: Missä on keisari? Seuraavana päivänä saatiin pikalähetin tuomana tieto keisarin matkan viivästymisestä. Seuraavana iltana 30. elokuuta keisari sitten viimein saapui, ja juhlavalot sytytettiin jälleen kansan hurratessa. Keisari nousi vaunuista ja tervehti häntä vastaanottanutta ihmispaljoutta.
Seuraavana aamuna matka jatkui pohjoiseen kohti Torniota. Siellä oli myös tehty asiaankuuluvat valmistelut, ja keisaria oli vastassa kaupungin pormestari. Keisari saapui Tornioon illalla ja meni suoraan iltapalan jälkeen nukkumaan. Seuraavana aamuna 1. syyskuuta hän katseli kaupunkia, otti vastaan kunnianosoituksia ja kuunteli paikallisten murheita. Tämän jälkeen keisari jatkoi matkaa takaisin kohti Oulua. Saapuessaan Haukiputaalla sijainneelle majatalolle oli keisari matkasta väsyneenä nukahtanut vaunuihinsa. Paikalle saapunutta uteliasta väkijoukkoa pyydettiin olemaan hiljaa, ettei keisari heräisi. Paikalle oli saapunut myös kainalosauvoihin tukeutuva 80-vuotias nainen, jota kutsuttiin nimellä Kellon-Liisa. Hän oli suomalaisen sotamiehen leski, jonka mies oli kaatunut edellisessä sodassa venäläisiä vastaan. Leski sai keisarin armosta nauttia 25 hopearuplan vuotuista eläkettä, mikä oli parantanut hänen toimeentulonsa paremmaksi kuin koskaan. Keisari heräsi väkijoukon liikehdintään. Martinau tulkkasi keisarille Liisan kertomuksen. Keisari antoi Liisalle hopearuplia ja jatkoi matkaa kohti Oulua, missä hän yöpyi. Seuraavana päivänä hän vielä tutustui maaherran johdolla Oulun julkisiin rakennuksiin ja laitoksiin.
Pohjanmaa
thumb|left|Vanhan Vaasan hovioikeudentalo (nykyisin [[Mustasaaren kirkko).]] Samana päivänä 2. syyskuuta keisari jatkoi seurueineen kohti etelää ikivanhaa Pohjanmaan rantatietä pitkin. Matka kulki Raahen, Kokkolan, Pietarsaaren ja Uudenkaarlepyyn kautta. Koko matkan oli uteliaita katsomassa tien varrella, kun keisari seurueineen kulki kohti Vaasaa, jonne he saapuivat 4. syyskuuta. Vanha Vaasa otti keisarin suurellisesti vastaan. Kaupungin laidassa oli kunniaportti, jonka luona maistraatti ja porvaristo odottivat keisaria. He johdattivat keisarin hovioikeudentaloon, jonne hän myös majoittui. Illalla siellä järjestettiin tanssiaiset, joihin osallistui kolmisensataa vierasta.
Häme
Seuraavana päivänä matka jatkui kohti Hämettä, ja hän saapui Hämeenlinnaan 9. syyskuuta, missä hän myös yöpyi. Sieltä kuljettiin Hauhon, Pälkäneen ja Kangasalan kautta Tampereelle, jonne hän saapui aamupäivällä 10. syyskuuta. Matkalla hän oli ihaillut kauniita maisemia, ja varsinkin Kangasalan harjut olivat olleet hänen mieleensä. Harju, jolle hän Kangasalla nousi, tunnetaan nykyään Keisarinharjuna. Tampereella keisari katsoi Tammerkosken vapaana juoksevaa vettä ja sanoi eräälle seurassa olevalle englantilaiselle, että vahinko kun tätä voimaa ei käytetä mitenkään hyväksi. Nämä sanat saivat osaltaan Suomen hallituksen antamaan Tampereelle vapaakaupungin oikeudet vuonna 1821. Tämän jälkeen alle tuhannen asukkaan kaupunki alkoi teollistua ja kehittyä. Paluumatkalla Aleksanteri I tarkasti Parolan Luolaisten nummella olleet suomalaiset rykmentit. Siellä hän jakoi ylennyksiä ja kunniamerkkejä, ja jokainen sotilas sai tynnyrin viljaa.
Uusimaa
thumb|left|[[Valtioneuvoston linna|Senaatintalo]] Myöhään illalla 11. syyskuuta keisari saapui uuteen pääkaupunkiin Helsinkiin. Siellä oli jälleen keisarin kunniaksi pystytetty kunniaportteja ja juhlavalaistuksia. Keisari otti vastaan sotilasparaatin ja tutustui kasarmeihin, kirkkoihin ja sairaaloihin. Erityisesti häntä kiinnosti J. A. Ehrenströmin ja Engelin suunnittelema kaupungin uudisrakentaminen. Illalla 12. syyskuuta pidettiin keisarin kunniaksi tanssiaiset. Seuraavana aamuna hän jatkoi matkaa kohti Porvoota, mistä matka jatkui Loviisan kautta Haminaan. Haminassa keisari sai huolestuttavia uutisia Puolassa nopeasti kiristyneestä poliittisesta tilanteesta, ja hän kiirehti matkaansa. Viipuriin Aleksanteri I saapui aamulla 14. syyskuuta ja Pietariin 15. syyskuuta vastaisena yönä.
Tarkastuslautakunta
Tarkastuslautakunta on Suomen kuntalaissa säädetty kunnanvaltuuston valitsema monijäseninen toimielin, joka vastaa kunnan hallinnon ja talouden tarkastuksesta.
Suomen kielitaitolaki
Kielitaitolaki eli laki julkisyhteisöjen henkilöstöltä vaadittavasta kielitaidosta (424/2003) on Suomen lainsäädännön laki, joka sisältää määräykset julkisyhteisöjen (kuten valtio ja kunnat) henkilöstön suomen ja ruotsin kielitaidosta. Luonteeltaan laki on yleislaki, jota noudatetaan, mikäli muut lait eivät sisällä tarkempia määräyksiä.
Elias Järvineva
Elias Antero Järvineva (syntyjään Järvinen, 2. marraskuuta 1921 Namibia – 17. maaliskuuta 2006) oli suomalainen lentokonesuunnittelija, jonka merkittävin työ oli toimiminen Valmet L-70 Vinka-koulukoneen pääsuunnittelijana.
Suomen kielitaitolaki
Kielitaitolaki sisältää joukon periaatesäädöksiä ja asetuksenantovaltuuksia, joiden perusteella viranomaiset voivat määrätä henkilöstöltään vaadittavasta kielitaidosta. Periaatesäännöksistä käytännössä tärkein on määräys, jonka mukaan julkisyhteisöjen työpaikkailmoituksissa on ilmoitettava vaadittava kielitaito. Valtion viranomaisten suomen ja ruotsin taidosta annettavat määräykset on säädetty annettavaksi lailla tai lain nojalla annettavalla asetuksella. Muista valtion virkamiesten kielitaitovaatimuksista ministeriöt voivat määrätä omasta aloitteestaan annetulla asetuksella. Kunnallisten viranomaisten kielitaitovaatimuksista kunta saa määrätä kunnan johtosäännöllä tai muulla sen tasoisella määräyksellä.
Věra Jourová
Věra Jourová (s. 18. elokuuta 1964 Třebíč, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen poliitikko. Hän on marraskuusta 2014 alkaen toiminut Euroopan unionin oikeusasioista, kuluttaja-asioista ja sukupuolten tasa-arvosta vastaavana komissaarina. Hän edustaa Tšekissä ANO 2011 -puoluetta, johon hän siirtyi Tšekin sosiaalidemokraattisesta puolueesta. Puolueyhteyden myötä hän on Euroopan liberaalidemokraattinen puolueen jäsen. Ennen komissaarinuraansa hän oli ollut muun muassa Tšekin aluekehitysministerinä.
Suomen kielitaitolaki
Ainoa kielitaitolaissa oleva konkreettinen kielitaitovaatimus on, että korkeakoulututkintoa edellyttävien valtion työsuhteissa kelpoisuusvaatimuksena on kaksikielisissä viranomaisissa viranomaisen virka-alueen väestön enemmistön kielen erinomainen suullinen ja kirjallinen taito sekä toisen kielen tyydyttävä suullinen ja kirjallinen taito. Yksikielisissä viranomaisissa vaaditaan toisen kielen tyydyttävä ymmärtämisen taito. Muuta valtion henkilöstöä koskevia suomen ja ruotsin kielen taitoa koskevia kelpoisuusvaatimuksia voidaan säätää valtioneuvoston asetuksella.
Věra Jourová
Tausta ja yksityiselämä
Jourová syntyi Třebíčissä vuonna 1964. Hänen vanhempansa työskentelivät päiväkodissa ja catering-alalla.
Elias Järvineva
Elias Järvineva syntyi Namibiassa eli entisessä Lounais-Afrikassa 1921, jossa hänen isänsä toimi lähetystyötä tekevänä rovastina. Järvineva pääsi ylioppilaaksi Kallion yhteiskoulusta vuonna 1940. Jatkosotaan hän osallistui Morane-hävittäjälentäjänä. Sotalentoja hänelle kertyi noin sata ennen kuin sotilaslentäjän ura päättyi haavoittumiseen vuonna 1944. Vuonna 1949 Järvineva valmistui erinomaisin arvosanoin Teknillisestä korkeakoulusta. Jatko-opintoina hän suoritti suomalaista DI-tutkintoa vastaavan Master of Science in Aeronautics-tutkinnon California Institute of Technologyssä (Caltech) vuonna 1952.
Suomen kielitaitolaki
Kielitaidon osoittamista varten laissa on säännökset valtion kielitutkintolautakunnasta ja valtionhallinnon kielitutkinnoista. Lisäksi kielitaidon voi osoittaa opinnoilla. Tästä on tarkemmat määräykset valtioneuvoston asetuksessa suomen ja ruotsin kielen taidon osoittamisesta valtionhallinnossa (481/2003). Perusperiaatteena on, että erinomaisen kielitaidon osoittamiseen vaaditaan kyseisellä kielellä saatu koulusivistys ja samalla kielellä suoritettu korkeakoulututkinto tai magna cum laude approbatur samalla kielellä (kokonaisuudessaan) suoritetun ylioppilastutkinnon äidinkielen kokeessa. Hyvän tai tyydyttävän kielitaidon osoittamiseen vaaditaan vähintään arvosanalla hyvä tai tyydyttävä suoritetut korkeakoulututkinnon pakolliset kieliopinnot, mutta myös tietyillä yo-tutkinnon arvosanoilla on mahdollista osoittaa vastaava kielitaito. Myös yleisillä kielitutkinnoilla on mahdollista osoittaa erinomainen, tyydyttävä tai hyvä kielitaito.
Věra Jourová
Tausta ja yksityiselämä
Vuonna 2006 Jourováa syytettiin lahjusten ottamisesta, ja hän vietti yli kuukauden tutkintavankeudessa. Tämän seurauksena hänen avioliittonsa kariutui ja Jourová on kertonut kokemuksen olleen rankka hänen koko perheelleen. Tapauksen jälkeen hän myös jätti sosiaalidemokraattisen puolueen.
Elias Järvineva
Työssään Elias Järvineva toimi Valmet Lentokonetehtaan suunnitteluinsinöörinä vuodet 1948 –1962 ja Ilmavoimien teknillisenä tarkastajana ilmavoimien esikunnassa 1963–1970. Tänä aikana hän oli mm. aloittamassa uudelleen koelentotoimintaa Ilmavoimissa. Tehtävissään hän yleni insinöörieverstiksi. Vuonna 1970 hän palasi Valmetille osastopäälliköksi toimien Ilmailun Kehittämisohjelman (IKO) johtajana ja samalla Valmetin Leko-70 eli L-70-koulukoneen, sarjakoneena Vinka, pääsuunnittelijana. Valmet ei ollut suunnitellut omaa lentokonetta sitten Valmet Tuuli III -koneen, jonka ensilento oli vuonna 1957. Elia Järvineva oli ollut myös tämän koneen pääsuunnittelija. Vinka sarjan jälkeen hän johti vielä ennen eläkkeelle jäämistään Turbo-Vinha- eli nimenmuutoksen jälkeen Redigo-potkuriturbiinikoneen suunnittelutyötä.
Suomen kielitaitolaki
Ulkomaalaiset
Kansalliskielten taitovaatimus rajoittaa periaatteessa ulkomaalaisten mahdollisuuksia työllistyä julkisiin virkoihin. Käytännössä kielitaitovaatimukset on kuitenkin muotoiltu niin, että ne ovat vain harvoin este ulkomaalaisen viransaannille.
Věra Jourová
Tausta ja yksityiselämä
Jourová osaa puhua tšekkiä, englantia, venäjää ja jonkin verran romaniaa.
Ura
Jourová suoritti maisterintutkinnon Kaarlen yliopistossa Prahassa vuonna 1991. Opintojensa ohella hän kasvatti kahta lastaan. Jourová palasi synnyinkaupunkiinsa Třebíčiin, jossa hän osallistui paikallishallintoon. Vuonna 2001 hän siirtyi johtamaan Vysočinan läänin aluekehityksestä vastannutta hallintoelintä. Tšekin hallituksen aluekehitysapulaisministeriksi hänet valittiin vuonna 2003. Tässä virassa hänen tehtävänään oli turvata Euroopan unionin rahoitus tšekkiläisille hankkeille.
Suomen kielitaitolaki
Ulkomaalaiset
Monien tutkimusta harjoittavien virastojen, kuten VTT:n ja Metsäntutkimuslaitoksen useimpien virkojen pätevyysvaatimukset on määritelty siten, että tavallisiin tutkijanvirkoihin ei ole kielitaitovaatimuksia. Sen sijaan useimpiin hallinnon virkoihin, joihin vaatimuksena on ylempi korkeakoulututkinto, kielitaitovaatimukset ovat voimassa. Erikoistapauksissa valtioneuvosto voi myöntää näihin tai muihin valtionhallinnon virkoihin erivapauden kielitaitovaatimuksista. Käytännössä erivapauksia on myönnetty harvoin, viimeksi vuonna 2002 VTT:n tutkimusprofessori Sergei Vainšteinille.
Věra Jourová
Poliittinen ura
Hän liittyi Tšekin sosiaalidemokraattiseen puolueeseen vuonna 2003.
Poliisi alkoi tutkia Jourováa epäiltynä lahjustenottamisesta liittyen EU-rahoituksen myöntämiselle eräälle rakennusprojektille. Jouravá pidätettiin lentokentällä vuonna 2006, kun hän oli palaamassa matkaltaan Valko-Venäjältä. Hän vietti 33 päivää tutkintavankeudessa. Tutkintaan liittyvät vaikeudet johtivat myös perheongelmiin. Vuonna 2008 poliisi julisti syytteet perättömiksi. Hän sai vajaan 100 000 euron korvauksen vuonna 2014.
Ennen syytteiden kumoamista hän kohtasi vaikeuksia saada töitä, joten hän perusti konsulttiyrityksen, joka avusti toimijoita saamaan EU:n rahoitusta ja EU:n laajentumiseen länsi-Balkanille liittyvissä asioissa. Hän saavutti vuonna 2012 oikeustieteellisen tutkinnon Kaarlen yliopistossa. Hän myös erosi sosiaalidemokraattisesta puolueesta ja liittyi ANO 2011 -puolueeseen. Hänet valittiin vuonna 2013 Tšekin parlamenttiin ja toimi välillä 29. tammikuuta – 3. lokakuuta 2014 Tšekin aluekehitysministerinä.
Komissaarina
Jourová valittiin Tšekin ehdottamaksi komissaariksi Junckerin komissioon vuonna 2014. Hän ei kuitenkaan saavuttanut haluamaansa aluepolitiikasta vastanneen komissaarin paikkaa, vaan sen sai romanialainen Corina Creţu. Hän otti sen sijaan vastaan oikeuskomissaarin viran vastuunaan oikeusasioiden lisäksi kuluttaja-asiat ja sukupuolten tasa-arvo. Jourován suullinen kysely Euroopan parlamentin edessä ei ollut riittänyt parlamentille, jonka mielestä Jourován vastaukset olivat olleet liian yleisluontoisia. Hän joutui vastaamaan parlamentille vielä kirjallisesti ennen nimitystään komissaariksi.
Cambridge Analyticaan liittyvässä selvittelyssä Jourová vaati Facebookin johdolta selvitystä eurooppalaisten käyttäjien tietoturvaan liittyen. Hän kertoi menettäneensä kärsivällisyytensä ja uhkasi myöhemmin Facebookia ja muita sosiaalisen median toimijoita sanktioilla, mikäli se ei toteuta tarpeellisia muutoksia käyttö- ja tietoturvasääntöihinsä. Hän on myös ilmaissut huolensa venäläisten ostamista Maltan kansalaisuuksista. Hän kertoi Euroopan komission aikovan puuttua rahalla ostettaviin kansalaisuuksiin.
Žiga Pance
Žiga Pance (s. 1. tammikuuta 1989 Ljubljana, Slovenian ST, Jugoslavia) on slovenialainen jääkiekkoilija, joka pelaa monikansallisen Alps Hockey Leaguen slovenialaisjoukkue HK Olimpija Ljubljanassa.
Seuraura
Pance on Olimpija Ljubljanan kasvatti. Hän pelasi joukkueessa ensimmäiset miesten pelinsä 16-vuotiaana Interligassa ja Slovenian pääsarjassa kaudella 2005–2006. Reilut puolet kaudestaan Pance pelasi Slovenian pääsarjaa HK Olimpija Ljubljanassa. OHL-joukkue Oshawa Generals varasi hänet 24. pelaajana CHL:n varaustilaisuudessa 2006. Pance siirtyi joukkueeseen kaudeksi 2006–2007, mutta palasi kesken toisen kautensa 2007–2008 takaisin Olimpijaan. Kaudeksi 2008–2009 hän siirtyi joukkueen mukana Itävallan Erste Bank Eishockey Ligaan, jossa ensimmäinen kausi toi 50 runkosarjaottelussa tehot 4+4=8. Kesäkuussa 2009 Pance teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen Olimpijan kanssa.
Kaudella 2009–2010 Pance jakoi Olimpijan sisäisen piste- ja maalipörssin toisen sijan tehoilla 14+20=34. Kaudella 2010–2011 hän nousi 21-vuotiaana joukkueen kapteeniksi. Pance teki EBEL:n yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 23+17=40 ja oli Olimpijan paras maalintekijä. Hän edusti jokaisen Olimpijassa viettämänsä EBEL-kauden päätteeksi joukkuetta myös Slovenian pääsarjassa ja voitti sarjan mestaruuden vuosina 2012 ja 2013.
Kaudeksi 2015–2016 Pance siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella itävaltalaisseura Villacher SV:hen. Hän voitti joukkueen sisäisen pistepörssin tehoilla 16+20=36. Kevään 2016 pudotuspeleissä Pance oli Villachin paras pistemies ja syöttäjä tehoilla 2+9=11. Hän voitti myös joukkueen sisäisen tehotilaston lukemalla +5. Kaudeksi 2016–2017 Pance siirtyi jatkamaan EBEL-uraansa Klagenfurter AC:hen.
Maajoukkueura
Pance edusti Sloveniaa Sotšin olympiakisoissa 2014 sekä niiden karsinnoissa. Hän pelasi myös MM-kilpailuissa vuosina 2009, 2010, 2011, 2012, 2013, 2014, 2015 ja 2016. Noista vuosien 2011, 2013 ja 2015 turnaukset eteni A-sarjassa ja Pance oli vuoden 2015 turnauksessa Slovenian paras maalintekijä kolmella osumallaan. Vuoden 2010 I-divisioonan B-lohkon ja vuosien 2012, 2014 ja 2016 IA-divisioonan turnaukset päättyi kultaan ja vuoden 2009 I-divisioonan A-lohkon turnaus hopeaan.
Pance pelasi myös alle 20-vuotiaiden I-divisioonan MM-kilpailuissa vuosina 2007 ja 2009, joista jälkimmäisessä turnauksessa hän oli tehoilla 6+2=8 Slovenian paras maalintekijä ja jakoi sisäisen pistepörssin voiton pikkuveljensä Erikin kanssa. Pance pelasi myös alle 18-vuotiaiden I-divisioonan MM-kilpailuissa vuonna 2006, jolloin hän voitti A-lohkon hopeaa.
Muuta
Pancen pikkuveli Erik on Slovenian maajoukkuekiekkoilija, joka pelaa Alps Hockey Leaguen HDD Jesenicessä.
Parkanon rautatieasema
Parkanon rautatieasema on rautatieasema Suomen rataverkolla Parkanon kaupungissa Pirkanmaan maakunnassa. Liikennepaikka avattiin henkilö- ja tavaraliikenteelle vuonna 1971, ja se sijaitsee noin kuuden kilometrin päässä Parkanon keskustaajamasta, ratakilometrillä 262.
Vuoteen 1970 saakka Parkano-niminen liikennepaikka sijaitsi Parkanon keskustaajamassa Haapamäen–Porin rautatien varrella. Vanhan Parkanon aseman nimi muutettiin Kairokoskeksi uuden aseman avaamisen myötä. Vuosi aseman avaamisen jälkeen, vuonna 1972, Parkanon kunnasta tuli kauppala ja viisi vuotta myöhemmin kaupunki.
Parkanon rautatieasema rakennettiin -oikoradan yhteydessä paikkaan, jossa oikorata ristesi Haapamäki–Pori-radan kanssa. Alun perin liikennepaikalla ei ollut tarkoitus olla lainkaan henkilöliikennettä. Vasta yleisön vastustuksen jälkeen Valtionrautatiet päätti rakentaa väliaikaisen parakkityylisen asemarakennuksen henkilöliikenteen palveluja varten. Uuden aseman rakentamisen yhteydessä Haapamäki–Pori-radan linjausta jouduttiin muuttamaan huomattavasti, jotta ratapiha saatiin uuden radan suuntauksen mukaiseksi. Parkanon merkitys risteysasemana jäi kuitenkin vähäiseksi, koska Porin ja Haapamäen välillä oli jo uuden aseman valmistuessa vain vähän liikennettä. Henkilöliikenne Parkanosta Porin ja Haapamäen suuntiin lopetettiin vuonna 1981. Myös tavaraliikenne on loppunut, ja rataosuudella vain Parkano-Niinisalo on liikennöitävissä. Niinisalon liikenne koostuu vain satunnaisista sotilasjunista
Asemalla ei ole enää lipunmyyntiä. Myös lippuautomaatti poistettiin käytöstä 12. maaliskuuta 2007. Nykyään asemalla on yksi lippuautomaatti sisätiloissa. Asemarakennus on käytössä odotussalina maanantaista perjantaihin kello 6.00–18.00. Lauantaisin ja sunnuntaisin se on suljettu.
Parkanon rautatieasemalla pysähtyy osa Tampereen ja Seinäjoen välillä kulkevista matkustajajunista. Vaihdottomia yhteyksiä on Helsinkiin, Tampereelle, Vaasaan, Ouluun sekä yöjunitse Rovaniemelle ja Kemijärvelle. Liikennepaikalla on myös tavaraliikennettä, asemalla kuormataan muun muassa raakapuuta. Raiteet 2 ja 3 eivät ole käytössä kuin poikkeustilanteissa. Lähtökohtaisesti kaikki junat pysähtyvät raiteella 1.
Lise Myhre
thumb|Lise Myhre 2013 Lise Myhre (s. 1. marraskuuta 1975) on norjalainen sarjakuvapiirtäjä. Hänen tunnetuin luomuksensa on Nemi.
Myhre työskenteli aikaisemmin muun muassa baarityöntekijänä. 1990-luvun puolivälissä hän kuitenkin alkoi piirtää sarjakuvia. Hänen suosikkinsa on Aarne Ankka -sarjakuva. Myhre piirsi vuonna 1996 Anne Ankan vastineeksi Aarne Ankalle Charlie Christensenin lopetettua sarjakuvan.
Nemi syntyi vuonna 1997 ja oli ensimmäinen Myhren piirtämä ihmishahmo. Nemi-strippien perusteella Myhre sai työharjoittelupaikan lehdestä.
Myhre on myös eläinoikeusaktivisti ja Alice Cooperin fani. Hän kuuntelee aina musiikkia tehdessään töitä.
Lise Myhre on naimisissa entisen Dimmu Borgir -basistin ICS Vortexin kanssa ja heillä on vuonna 2007 syntynyt poika.
Ranskan avoin tennisturnaus 2021 – miesten nelinpeli
Kevin Krawietz ja Andreas Mies voittivat turnauksen viime vuonna, mutta Mies ei pelannut tänä vuonna. Krawietz pelasi Horia Tecăun kanssa.
Naomi Alderman
Naomi Alderman (s. 1974 Lontoo, Yhdistynyt kuningaskunta) on brittiläinen kirjailija, joka on kirjoittanut romaaneja, novelleja ja videopelikäsikirjoituksia. Hänen tunnetuin romaaninsa on vuonna 2016 ilmestynyt The Power (suom. Voima).
Nuoruus ja opiskelu
Alderman syntyi Lontoossa vuonna 1974 ja varttui ortodoksijuutalaisessa yhteisössä. Hänen vanhempansa ovat historioitsija ja professori Geoffrey Alderman ja taideopettaja Marion Alderman. Aldermanilla on myös nuorempi veli Eliot.
Alderman opiskeli Oxfordin yliopistossa filosofian, politiikan ja taloustieteen PPE-tutkinnon. Hän muutti vuonna 2000 New Yorkiin työskentelemään lakitoimistoon. Alderman palasi Britanniaan vuonna 2002 opiskellakseen luovaa kirjoittamista Itä-Anglian yliopistossa.
Ura kirjailijana
Aldermanin ensimmäinen romaani Disobedience ilmestyi vuonna 2006. Siinä kolmekymppinen nainen palaa isänsä kuoleman jälkeen ortodoksijuutalaiseen yhteisöön, missä oli myös kasvanut. Kirja sai runsaasti huomiota, sillä sen sanotaan olevan ensimmäinen englantilainen romaani, joka käsittelee ortodoksijuutalaisia, sitten vuonna 1876 ilmestyneen George Eliotin Daniel Derondan. Se sai hyvän vastaanoton, mutta se herätti myös jonkinverran ristiriitaisia kommentteja sen Lontoon ortodoksijuutalaisyhteisön kritiikistä sekä lesbouden ja biseksuaalisuuden suorasta kuvauksesta. Alderman sai kirjasta parhaan uuden kirjailijan Orange-palkinnon ja Sunday Timesin vuoden nuoren kirjailijan palkinnon.
Aldermanin toinen romaani oli vuonna 2010 julkaistu The Lessons, joka kertoo Oxfordin yliopiston opiskelijoista. Kaksi vuotta myöhemmin ilmestyi The Liars’ Gospel, joka käsittelee Jeesuksen elämää neljän kertojan näkökulmasta. Alderman on kirjoittanut myös novelleja, joita on julkaistu useissa antologioissa, ja videopelien käsikirjoituksia. Hän oli vuosina 2004–2007 vaihtoehtotodellisuuspeli Perplex City johtava käsikirjoittaja ja yksi iPhonen liikuntapelin Zombies, Run! (2012) luojista.
Aldermanin neljäs romaani Voima ilmestyi vuonna 2016. Se on tieteiskirja, jossa naisille on kehittynyt kyky johtaa sähköä. Dystooppinen teos perustuu ajatusleikkiin, jossa naisisista olisi tullut miesten sijaan aggressiivisia hyökkääjiä. Kirja sai Britanniassa Women’s Prize for Fiction -palkinnon. Teos oli Suomessa ehdolla Tähtivaeltaja-palkinnon saajaksi 2020.
Leffatykki
right|300px|Leffatykin logo Leffatykki on suomenkielinen nimimerkkien kirjoittamista arvosteluista koottu elokuva-arvostelutietokanta, joka sisältää tietoa elokuvista ja televisiosarjoista. Sivustolla on myös leffakliseeosio sekä oma keskustelupalstansa, jossa voi keskustella elokuvista, televisiosarjoista ja ajan ilmiöistä.
Leffatykin tietokanta kattoi huhtikuussa 2015 yli 29 500 elokuva- ja televisiosarjanimekettä sekä yli 15 000 arvostelua. Sivusto oli tuolloin ollut toiminnassa seitsemän vuotta. Sen tietokantaa kasvatti tuolla hetkellä useita vakituisia elokuvaharrastajia ja runsaan 200 000 kuukausittaisen kävijän joukko. Kävijöille on tarjottu sivuston alkuajoista lähtien mahdollisuus kirjoittaa elokuvista omia arvostelujaan ja kommenttejaan. Ammattikriitikoiden arvosteluja ei sivustolla tarjota.
Leffatykin perusti vuonna 2001 oululainen Sohvaperunat ry, joka on kahden oululaisen ja yhden tamperelaisen perustama rekisteröity yhdistys, jonka tavoite on levittää elokuvakulttuuria suomalaisille. Yksi päätavoitteista on ylläpitää Leffatykki.com-sivustoa.
Vuoden 2008 alusta sivustoa alkoi ylläpitää Leffatykki Media Oy, jolloin mukaan liittyi enemmän teknisiä osaajia, ja sen mukana tulivat paremmat sivuston kehitysmahdollisuudet. Leffatykki Media Oy:n organisaatio muodostuu seitsemästä henkilöstä. Kaikki alkuperäiset Leffatykin perustajat ovat mukana organisaatiossa.
Syksyllä 2008 Leffatykki sai myös äänellisen oheisilmentymän. Ensimmäinen virallinen Leffatykki Podcast -jakso julkaistiin 6. lokakuuta. Leffatykillä oli huhtikuussa 2015 noin 15 000 rekisteröitynyttä käyttäjää.
Syksyllä 2010 Leffatykkiin tuli mukaan TV-Opas, jossa listataan mitä elokuvia televisiossa esitetään seuraavaksi. Suuren arvostelu- ja kommenttitietokannan ansiosta lähes jokaisesta televisiossa esitettävästä elokuvasta löytyy jotain taustatietoa; pisteytyksiä, arvosteluja, kommentteja, trailereita ja kuvia.
Jääpallon SM-sarja 1947
Jääpallon Suomen Palloliiton mestaruudesta 1947 pelattiin 20 joukkueen nelilohkoinen sarja, jossa lohkovoittajat lopuksi ratkaisivat mitalien kohtalon. Mestaruuden voitti WP-35. Ensimmäisen kerran Suomen mestaruus ratkaistiin liittojen Palloliitto-Työväen Urheiluliitto mestareiden välisessä loppuottelussa. WP-35 voitti ottelussa Porin Pallo-Toverit ylivoimaisesti.
152/50 T
pienoiskuva|Käytöstä poistettu 152/50T [[Kuuskajaskarin saaressa.]] 152/50 T (152 millimetrin 50 kaliiperin merikanuuna mallia Canet, putki Tampella) oli kaliiperiltaan 152-millimetrinen merikanuuna, joka oli 152/45 C -tykin nykyaikaistettu versio varustettuna Tampellan valmistamalla 50 pituuskaliiperin putkella. Tykki oli Suomen rannikkotykistön pääase 1950-luvun lopulta 1980-luvulle, jolloin 130 TK syrjäytti sen.
152/50 T:n putken pituus oli 7 634 millimetriä. Kantama oli noin 25 kilometriä. Käytännön tulinopeus oli 4–6 laukausta minuutissa. Täysmiehistö oli 1 aliupseeri ja 12 miestä. Ampuminen perustui kartussilatauksiin.
152/45 C -tykkien putkien vaihtaminen nykyaikaisempiin oli esillä jatkosodan aikana. Suunnitelma viivästyi, koska sodan jälkeen aseiden tuottaminen oli Suomessa kiellettyä. Ensimmäinen uudet putket Suomi tilasi Tampellalta vuonna 1952 ja ensimmäiset niistä asennettiin vuonna 1956. Tykistä tuli Suomen rannikkotykistön pääase. Tykeille lisättiin myös suojakilpi 1960-luvun lopulla. Tykin syrjäytti 1980-luvulla käyttöön otettu 130 mm tornikanuuna 130 TK. Muutama 152/50 T -tykki säilyi palveluskäytössä vuoteen 2002 asti.
Modernisoinnin tausta
Tampella alkoi valmistaa jatkosodan viimeisen vuoden aikana Lokomon aihioista 15 kappaleen erää 152/45 C -tykinputkia, joilla oli tarkoitus korvata sodassa katkenneita ja loppuun ammuttuja putkia. Tilaus peruuntui kuitenkin sodan päättymisen seurauksena, mutta työt jatkuivat tästä huolimatta jollain tasolla vielä 1940-luvun loppupuolella. Uudesta putkesta kaavailtiin 50 kaliiperin mittaista, ja siinä oli tarkoitus olla 48 rihlaa vanhempien Canet-putkien 38 sijasta. Valtion tykkitehdas sai kaksi tykkiä käsittäneen tilauksen kesäkuussa 1945, mutta tehdas perui sen omasta puolestaan jo saman vuoden joulukuussa.
Uusien putkien hankintaa ruvettiin viemään eteenpäin jälleen vuonna 1950, kun suunnitelmiin tuli 64 uuden 152/50 C-sisäputken hankinta ja tykkien yleinen peruskorjaus. Uudet putket kulkivat vielä tuolloin vanhalla C-mallitunnuksella. Rannikkotykistön kaluston kehittämistä lähdettiin toteuttamaan 1950-luvun alussa käyttö- ja kunnossapitomäärärahojen turvin. Uuden tykin kehitystyö annettiin Tampellalle, sillä muut valmistajat olivat sidottuja muihin projekteihin.
Rannikkotykistön raskasta tykkikalustoa oli jouduttu poistamaan asemistaan valvontakomission asettamien vaatimusten seurauksena toisen maailmansodan päättymisen jälkeen. Kaluston palauttaminen asemiinsa käynnistyi 1950-luvun alulla, kun komissio oli poistunut Suomesta. Keskeisessä asemassa oli muun muassa sodanaikaisen 152/45 C -kaluston palautus vanhoihin tuliasemiinsa, mutta myös kyseisen kaluston vaiheittainen modernisointi.
Modernisointiohjelman lähtökohtina olivat 1950-luvulle tultaessa merkittävästi kehittyneet ampumatarvikkeet ja taistelukäytössä yleistyneet polttotaisteluaineet, kuten napalmi. Jälkimmäisten uhkaan päätettiin vastata tykkiin suunnitellulla metallisella kupukilvellä, joka kattoi tykkipihan ja painoi noin neljä tonnia. Kilven kehitysvaiheessa sen epäiltiin olevan liian raskas lavetille, jonka ei arveltu kestävän kilven massaa ammunnassa. Arviot osoittautuivat kuitenkin virheellisiksi, sillä ongelmaksi muodostuivat enemmänkin ammunnassa kilven sisään jääneet ruutikaasut, jotka haittasivat tykkimiehistön toimintaa. Tykkiasemiin lisättiin ruutikaasuongleman ratkaisemiseksi paineistusjärjestelmä, joka vähensi kaasujen pääsyä asemaan ammunnan aikana. Kehitystyön tuloksena syntyi vanhan Canet-tykin pohjelta kehitetty 152/50 T, jossa oli uusitulla sisäballistiikalla suunniteltu putki ja polttotaisteluaineilta suojaava kupukilpi, joka tarjosi myös jonkinlaista sirpalesuojaa ja pienensi putken suupaineen vaikutusta.
Ensimmäisen hankinnan tarjouspyyntö tehtiin syyskuussa 1951, ja se käsitti kahdeksan putkea. Toimitusajaksi asetettiin marraskuu 1955. Ensimmäisen sarjan pohjana käytettiin Lokomon aihioita, jotka osoittautuivat heikkolaatuisiksi. Ensimmäinen putki saatiin tästä huolimatta vastaanottotarkastusvaiheeseen toukokuussa 1955. Uudelleensuunnitellun putken koeammuntoja tehtiin Katajaluodossa 1950-luvulla.
Tuotanto ja myöhemmät parannukset
Teräsaihioiden hankintapaikka nousi olennaiseksi kysymykseksi neuvoteltaessa 21 putken jatkotilauksesta. Mahdolliset vaihtoehdot olivat saksalaisen Ruhrstahlin ja suomalaisen Lokomon teräs, joista päädyttiin lopulta saksalaiseen Ruhrstahliin, joka oli valmis nopeampiin toimituksiin ja noin 18 prosenttia halvempi Lokomoon nähden. Putkiaihiot tilattiin ”akseliteräs”-nimikkeellä, mikä aiheutti ongelmia, sillä teräslaatu ei olisi kestänyt ammunnoissa. Ongelmaan ratkaistiin terästoimittajan kanssa hiljaa suljettujen ovien takana. Aihiot valmistettiin lopulta korkealaatuisesta tykkiteräksestä, mutta toimitettiin Tampellalle alkuperäisellä ”akseliteräsaihioina”.
Ensimmäiset tykit asennettiin 2. Erillisen Rannikkotykistöpatteriston hallinnoimalle Tammisaaren edustalla sijaitsevalle Hästö-Busön linnakkeelle vuonna 1956.