cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Stephen King
Läpimurto
Kingin mieleen oli juolahtanut ajatus koulukiusatusta tytöstä, jolla on telekineettisiä kykyjä. Hän ei kuitenkaan pitänyt kehittelemästään tarinasta eikä uskonut sen kaupalliseen menestykseen, ja aluillaan ollut kertomus päätyi roskakoriin. Kingin vaimo Tabitha löysi tarinan ja rohkaisi Kingiä kirjoittamaan sen loppuun. King viimeisteli Carrien ja lähetti sen Doubleday-kustantamolle. Hän sai kirjasta 2 500 dollarin ennakon, mikä ei ollut paljon romaanista edes vuonna 1973. Kuitenkin vielä vuoden sisällä Signet Books osti Carrien pokkarioikeudet 400 000 dollarin hintaan. King sai rahoista puolet, ja näin köyhästä kirjailijanalusta tuli yhdessä päivässä varakas. Carrie julkaistiin vuonna 1974, ja se myi hitaan alun jälkeen miljoonia. Myös kirjan arvostelut olivat lähes poikkeuksetta kiittäviä.
Kingin äiti kuoli kohtusyöpään pian kirjan myyntiintulon jälkeen, mutta sitä ennen hänen sisarensa Ethelyn ehti lukea Carrien hänelle. King muutti kesällä 1974 perheineen Boulderiin Coloradoon.
King sai 1970-luvun puolivälissä valmiiksi kaksi tai kolme käsikirjoitusta vuodessa, mikä oli kustantajalle liikaa. Näin King ryhtyi julkaisemaan osan kirjoistaan salanimellä Richard Bachman, mukaan lukien aiemmin kustantajien hyllyttämän The Long Walkin. Kun kirjailijoiden tyylien samankaltaisuus herätti kysymyksiä, King aina kiisti olevansa Bachman.
Kingin neljäs romaani Tukikohta (1978) rikkoi jälleen Kingin henkilökohtaiset myyntiennätykset. Ennen kirjan julkaisua King muutti kolmilapsiseksi kasvaneen perheensä kanssa kolmeksi kuukaudeksi Englantiin, missä hän suunnitteli kirjoittavansa perinteisen englantilaisen kummitustarinan. Sitä ei syntynyt, joten perhe muutti takaisin Yhdysvaltoihin. Siellä King kirjoitti ensimmäisen tietokirjansa, kauhukirjallisuusoppaan Danse Macabre.
Romaanin Kosketus (1979) päähenkilö näkee tulevaisuuteen. Kirjasta tuli Kingin ensimmäinen listaykkönen The New York Timesin bestsellerlistalla, ja tässä vaiheessa uraansa King oli jo noussut kauhukirjallisuuden johtotähdeksi.
Ura 1980-luvulta eteenpäin
thumb|Stephen Kingin talo [[Bangor (Maine)|Bangorissa, Mainessa]]
Kingin perhe osti 1980-luvun alussa talon Bangorista Mainesta ja asettui sinne.
Kingin seuraavia romaaneja olivat Tulisilmä (1980) ja Cujo (1981), jonka tapahtumat sijoittuvat Kosketuksen tavoin jälleen fiktiiviseen mainelaiseen kaupunkiin Castle Rockiin. King julkaisi 1980-luvulla ahkerasti romaaneja ja novelleja, joista tehtiin myös elokuvasovituksia, kuten Stand by Me – viimeinen kesä, Rita Hayworth – avain pakoon ja Vihreä maili. King itse ohjasi omasta käsikirjoituksestaan elokuvan Maximum Overdrive (1986). Samaan aikaan hän kirjoitti romaania Se.
King oli alkanut työstää Musta torni -sarjaansa jo vuonna 1970, kauan ennen Carrien ilmestymistä. Ensimmäinen sarjan romaani nimeltään Revolverimies julkaistiin vuonna 1982. King halusi tehdä Mustasta tornista oman jättiteoksensa, esikuvanaan Tolkienin Taru sormusten herrasta. Toisena esikuvana olivat Sergio Leonen spagettiwestern-elokuvat, kuten Clint Eastwoodin tähdittämä Dollaritrilogia. King sai sarjan päätökseen vuonna 2004, mutta kirjoitti vielä itsenäisen kahdeksannen kirjan vuonna 2012.
King käytti 1980-luvulla paljon alkoholia ja huumeita. Hän pääsi riippuvuuksistaan lopulta eroon.
Kun King oli kirjoittamassa romaania Piina (1987), joka oli tarkoitus julkaista Richard Bachmanin nimellä, salanimi paljastui, ja King julkaisi sen loppujen lopuksi omalla nimellään. Paljastumisen seurauksena ensimmäiset Bachmanin nimellä kirjoitetut kirjat (Raivo, Pitkä marssi, Vimma ja Juokse tai kuole) julkaistiin vuonna 1985 uudelleen kokoelmana The Bachman Books, jonka kirjoittajaksi nimettiin King itse.
King perusti vuonna 1992 muutaman muun kirjailijan kanssa rockyhtyeen nimeltä Rock Bottom Remainders, jossa hän itse soitti kitaraa ja lauloi. Yhtye teki kiertueen ja antoi lipputulot hyväntekeväisyyteen. King on lahjoittanut rahaa muun muassa nuorten baseballille ja muille oman kotiseutunsa kohteille.
Kesäkuussa 1999 pakettiauto törmäsi Kingiin hänen ollessaan kävelyllä. King sai lukuisia luunmurtumia ja joutui sairaalaan kolmeksi viikoksi. Senkin jälkeen hänelle tehtiin useita leikkauksia. Toipuminen oli hidasta ja kivuliasta, mutta hän pääsi jaloilleen ja jatkoi kirjoittamista. Hän alkoi julkaista tarinoitaan myös Internetin kautta. Vuonna 2003 hän kertoi toipuneensa jo 75-prosenttisesti.
Ensimmäinen onnettomuuden jälkeen julkaistu romaani oli vuonna 2001 ilmestynyt Unensieppaaja, jonka kohdalla King myönsi antamassaan vuoden 2014 Rolling Stone -lehden haastattelussa kirjoittaneensa kirjan oksikodonin vaikutuksen alaisena kipujensa lieventämiseksi.
King ottaa poliittisesti kantaa ja tukee demokraatteja. Hän muun muassa vaati presidentti Donald Trumpin eroa.
Tunnustuksia
Kingille on myönnetty uransa varrella useita kirjallisuuspalkintoja, kuten Bram Stoker Award, World Fantasy Award, British Fantasy Society Award, Locus Award ja Horror Guild Award. Vuonna 2004 hänelle myönnettiin World Fantasy Award – Life Achievement -elämäntyöpalkinto. Vuonna 2014 hänelle myönnettiin National Medal of Arts -mitali kirjailijantyöstään.
Filmatisoinnit
Kingin tuotannosta on valmistunut yli sata elokuvaa ja lukuisia tv-sarjoja. ja ne ovat käsittäneet mm. kauhun, draaman ja scifin piiriin kuuluvia tarinoita. Hän on myös itse käsikirjoittanut elokuvia sekä omiin romaaneihinsa perustuvia teleivisiosarjoja.
Frank Darabontin ohjaama Rita Hayworth – avain pakoon sai seitsemän Oscar-ehdokkuutta, mutta ei voittanut yhtäkään. Myös toinen Frank Darabontin ohjaama King-sovitus, Vihreä maili, sai enimmäkseen myönteiset arvostelut, ja se sai myös kolme Oscar-ehdokkuutta. Darabontin kolmas Kingin tarinaan perustuva elokuva, novelliin pohjautuva The Mist – usva, oli samalla ensimmäinen Darabontin ohjaama Kingin kauhutarinaan perustuva elokuva.
Rob Reinerin ohjaamat Kingin tarinoihin perustuvat elokuvat ovat myös saaneet hyvän vastaanoton. Näitä ovat novelliin perustuva nuorisokuvaus Stand by Me – viimeinen kesä, jolla on 91 prosentin hyväksyntäaste Rotten Tomatoes -kritiikkisivustolla, ja samannimiseen romaaniin perustuva Piina (Misery), jolla on vastaavalla sivustolla 90 prosentin hyväksyntä.
King on tehnyt monissa kirjoihinsa perustuvissa elokuvissa myös cameorooleja. Esimerkiksi elokuvassa Uinu, uinu lemmikkini King näytteli pappia ja elokuvassa Creepshow hän esitti farmaria. Se – Toinen luku -elokuvassa King esitti panttilainaamon omistajaa.
Stephen King on myös ohjannut itse oman tarinansa pohjalta elokuvan Maximum Overdrive, joka ei kuitenkaan menestynyt kaupallisesti ja kriitikot tyrmäsivät sen. Elokuvan soundtrackina toiminut AC/DCn Who Made Who -levy sitä vastoin menestyi hyvin.
Viittauksia ja linkittymiä
Monet Kingin kirjoittamat kertomukset sisältävät viittauksia muihin hänen tarinoihinsa. Tarinoissa saattavat esiintyä esimerkiksi toisista tarinoista tutut paikat, esineet tai asiat. Enimmäkseen kyseessä ovat hahmot; esimerkiksi Tukikohdassa esiintyvän Randall Flaggin voi tavata niin Lohikäärmeen silmissä kuin myös Mustassa tornissa.
Toisinaan Kingin kirjoihin on piilotettu viittauksia Musta torni -sarjaan, esimerkkeinä laulavat ruusut, Säteet, Flagg, Roland ja Purppurakuningas. Monessa kertomuksessa viittaukset ovat varsin huomaamattomia, poikkeustapauksina Uneton yö, Pedon sydän, Pimeyden talo ja lyhytnovelli Elurian pikkusisaret, joissa viittaukset Mustaan torniin ovat näkyviä.
Tegla Loroupe
Tegla Loroupe (s. 9. toukokuuta 1973) on kenialainen kestävyysjuoksija. Hän kuuluu kalenjinien heimon pokot-haaraan.
Tegla Loroupen maanviljelijäisällä oli neljä vaimoa ja 24 lasta. Lapsuutensa Loroupe vietti peltotöissä veljiensä ja sisariensa kanssa. Seitsemänvuotiaana hän aloitti koulunkäynnin ja juoksi joka aamu paljain jaloin kymmenen kilometrin matkan kouluun. Koulussa hän osoittautui lahjakkaaksi juoksijaksi ja voitti monia itseään vanhempia. Vuonna 1988 Loroupe voitti maastojuoksukilpailun ja hänet valittiin nuorten maajoukkueeseen. MM-kisoissa hän sijoittui sijalle 28.
Sittemmin Loroupe on keskittynyt maratonjuoksuun. Vuosina 1994 ja 1995 hän voitti New Yorkin maratonin. Rotterdamin maratonin hän on voittanut vuosina 1997, 1998 ja 1999, Berliinin maratonin 1999, Lontoon ja Rooman maratonin vuonna 2000 ja Lausannen maratonin 2002. Lisäksi hän on voittanut lukuisia puolimaratoneja, muun muassa vuosina 1997—1999 kolme peräkkäistä puolimaratonin maailmanmestaruutta. Aiemmin hän on pitänyt hallussaan maratonin ja tunnin juoksun maailmanennätyksiä. 10 000 metrillä Loroupe on ollut MM-pronssilla kahdesti: 1995 Göteborgissa ja 1999 Sevillassa. Vuonna 1998 hän voitti 10 000 metrillä kultaa hyväntahdon kisoissa. 2000 Sydneyn olympiakisojen aikaan hän kärsi ruokamyrkytyksestä, mutta kilpaili 10 000 metrillä ja maratonilla.
Nastasia Noens
Nastasia Noens (s. 12. syyskuuta 1988 Nizza) on ranskalainen alppihiihtäjä, joka on erikoistunut tekniikkalajeihin, eli pujotteluun ja suurpujotteluun.
Noens kilpaili ensimmäisen kerran alppihiihdon maailmancupissa 11. marraskuuta 2006 Levin pujottelussa. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti oltuaan kolmas Flachaun pujottelussa kaudella 2010–2011. Hän oli kolmas myös Bormion pujottelussa kaudella 2013–2014. Hän sijoittui toiseksi Crans-Montanan pujottelussa helmikuussa 2016.
Nuorten MM-kilpailuissa Formigalissa 2008 Noens oli pujottelun kolmas. Val-d’Isèren MM-kisoissa 2009 hän oli pujottelussa kolmastoista. Vancouverin olympialaisissa 2010 Noens oli pujottelussa 29:s ja Garmisch-Partenkirchenin MM-kilpailuissa 2011 samassa lajissa yhdeksäs. Sotšin olympialaisissa 2014 hän pujotteli seitsemänneksi ja Vailin / Beaver Creekin MM-kilpailuissa 2015 yhdeksänneksi. Hän voitti joukkuekilpailun maailmanmestaruuden Sankt Moritssa 2017. Pujottelussa hän oli kahdestoista. Åren MM-kilpailuissa 2019 hän sijoittui pujottelussa 13:nneksi, Cortina d'Ampezzon MM-kilpailuissa 2021 11:nneksi, vuoden 2022 olympialaisissa Pekingissä 19:nneksi ja Courchevelin / Méribelin MM-kilpailuissa 2023 15:nneksi.
Skanderbeg
thumb|Skanderbeg. Kaiverrus vuodelta 1600. Georg Kastriota, 6. toukokuuta (epävarma) 1405 – 17. tammikuuta 1468), yleisesti tunnettu nimellä Skanderbeg , on Albanian historian tärkeimpiä henkilöitä. Maan kansallissankaria kutsutaan myös ”Albanian lohikäärmeeksi”. Hänet tunnetaan pääosin hänen taistelustaan osmaneja vastaan.
Gjergj joutui kuusivuotiaana vuonna 1412 eroon vanhemmistaan ja lähtemään sotilaskoulutukseen Turkkiin. Tämä johtui siitä, että Albania oli osmanien Turkin alistama, ja sulttaanin armeijaan kerättiin niin sanotulla devşirme-järjestelmällä poikia valloitetuista maista. Tällä tavalla muodostuivat esimerkiksi maineikkaat janitsaarit. Muslimina poika vaihtoi nimensä Iskanderiksi ja siihen liitettiin myöhemmin pääte beg, joka tarkoittaa herraa tai päällikköä. Näin muodostui nimi Skanderbeg.
Skanderbeg kohosi turkkilaisena sotilaana nopeasti tuhansien ratsumiesten komentajaksi. Johtaessaan joukon entiselle kotiseudulleen hän joutui aatteelliseen ristiriitaan. Hän ratkaisi asian pakenemalla Nišin taistelun jälkeen 1443 Turkin armeijan riveistä ja ottamalla aseellisesti haltuunsa vanhan kotikaupunkinsa Krujan. Valloituksena osoitukseksi hän nosti Krujan linnoituksen torniin punaisen lipun, jossa oli kaksipäinen kotka. Tätä tunnusta käytetään nykyään Albanian lipussa. thumb|310px|Skanderbegin aukio Tiranan ydinkeskustassa, keskellä Skanderbegin ratsastajapatsas. Skanderbeg tuli kuuluisaksi energisyydestään ja levottomuudestaan. Hän oli jatkuvasti ratsailla ja teki iskuja osmanien varuskuntiin erityisesti Kastriotan maakunnassa. Turkki kokosi 40 000 miehen armeijan häntä vastaan. Puolustajat saivat kootuksi 15 000 miestä, joista puolet oli ratsumiehiä. Puolustusliittoa kutsuttiin Lezhën liigaksi. Kesäkuussa 1444 armeijat kohtasivat Torviollissa Itä-Albaniassa. Skanderbeg löi vastustajansa täydellisesti, mutta turkkilaiset eivät jättäneet albaaneja rauhaan. Osmanisulttaani Mehmed II kävi 25 vuoden ajan sotaa heitä vastaan ja piiritti Krujaa useasti. Skanderbegin elinaikana albaanit puolustautuivat menestyksellisesti, ja saivat apua Venetsian tasavallalta. Venetsia kuitenkin lopetti tukensa pelätessään Skanderbegin kasvavaa valtaa. Skanderbegistä luvattiin tapporaha, mutta albanialaiset pystyivät puolustautumaan myös Venetsiaa vastaan.
Skanderbeg kuoli malariaan vuonna 1468, ja albanialaisten puolustus romahti. Maa joutui osmanivaltion alistamaksi. Skanderbegin vaimo Andronike pakeni Italiaan vieden mukanaan joitakin kansallissankarille kuuluneita esineitä. Nämä ovat nykyisin albanialaisen kansallismielisyyden symboleja. Miekkaa ja vuohenpääkoristeista kypärää säilytetään Wienin taidehistoriallisessa museossa ja sen kopioita on esimerkiksi Krujan linnassa.
Tiranan ydinkeskustassa sijaitseva aukio on nimetty Skanderbegin aukioksi, ja aukiolla on Skanderbergin ratsastajapatsas.
Mariánské Lázně
Mariánské Lázně on kylpylä- ja kongressikaupunki Länsi-Böömin vuoristossa Karlovy Varyn läänissä Tšekissä. Siellä on yli 40 kivennäisvesilähdettä, joiden vedessä on hiilihappoa ja glaubersuolaa.
Ritari Ardent
Ritari Ardent on ranskalainen keskiaikaan sijoittuva sarjakuva, jonka päähenkilönä seikkailee nuori Ardent. Sarjakuvaa alkoi piirtää vuonna 1966 François Craenhals. Sitä on tehty parikymmentä albumia, jotka on julkaissut Casterman. Otava on julkaissut näistä neljä suomeksi 1970-luvulla. Suomentajana oli Timo Reenpää
Leikin loppu (kirja)
Leikin loppu: lapsisotilaan muistelmat on sierraleonelaisen Ishmael Beah’n vuonna 2007 ilmestynyt kirja, jossa hän kertoo nuoruudestaan lapsisotilaana.
Time-lehti nimesi teoksen yhdeksi vuoden 2007 parhaimmista tietokirjoista. Beah oli ehdolla siitä parhaan esikoiskirjailijan Quill-palkintoon.
Leikin loppu herätti myös pienimuotoisen kohun, kun Beah’n kirjoittamia kuvauksia syytettiin epätarkkuuksista. Vuonna 2008 The Australian -lehden toimittajat väittivät löytäneen todisteita monista ristiriitaisuuksista. Heidän mukaansa Beah oli sotilaana vain joitakin kuukausia 14–15-vuotiaana. The Australianissa julkaistiin noin tusinan verran artikkeleita, joissa väitettiin Beah’n liioitelleen monissa asioissa.
Vuokra
Vuokra on sopimuksella perustettu käyttöoikeus toiselle kuuluvaan esineeseen, rakennukseen tai sen osaan tai kiinteistöön vastiketta eli korvausta vastaan. Jos tästä käyttöoikeudesta ei makseta vastiketta, kyse on lainasta. Sopimusta, jolla esineen omistaja tai haltija luovuttaa toiselle oikeuden käyttää esinettä, kutsutaan vuokrasopimukseksi. Sopimus on kaksipuolisesti velvoittava, koska vuokranantaja luovuttaa käyttöoikeuden ja vuokralainen maksaa korvauksen saamastaan oikeudesta.
Vuokra tarkoittaa myös vuokralaisen maksamaa vastiketta eli vuokramaksua.
Vuokrasopimus voi olla voimassa toistaiseksi tai sovitun ajan, jollei toisin ole säädetty. Käytännölliseltä merkitykseltään tärkeimpiä vuokrasopimuksia ovat huoneenvuokrasopimukset, joilla asunnon omistaja vuokraa asunnon toiselle henkilölle vuokramaksua vastaan.
Swan 36
Swan 36 on suomalaisen Oy Nautor Ab:n ensimmäinen lujitemuovinen sarjatuotantovene. Ensimmäiset veneet valmistuivat 1967, ja niitä valmistettiin vuoteen 1971 asti yhteensä 90 runkoa. Veneen suunnitteli yhdysvaltalainen, aikansa johtava veneensuunnittelutoimisto Sparkman & Stephens.
Veneen suorituskykyyn vaikutti olennaisesti suunnittelijan hyvin ajoitettu päätös käyttää erillistä peräsintä ja eväkoliä (engl. fin keel) perinteisen pitkän kölin (full keel) asemesta. Päätös oli venetyypin menestyksen kannalta ratkaisevaa sillä tämä edellä mainittu märkäpinta-alaa ja veden vastusta pienentävä ratkaisu yleistyi nopeasti muidenkin suunnittelijoiden veneissä ja muodostui vallitsevaksi trendiksi purjeveneiden suunnittelussa. Veneessä oli kuitenkin vedenalaisten osiensa ja lujitemuovisen rakenteensa lisäksi muutakin uutta sillä sen haluttiin poikkeavan kilpailijoistaan myös mukavuutensa puolesta. Siitä syystä Nautorilla päätettiin käyttää omaa sisustussuunnittelijaa toteuttamaan yritysjohdon visiota nopean ja sisustukseltaan ylellisen kilpapurren rakentamisesta. Tuloksena oli ennen näkemätön yhdistelmä kilpailukykyä, mukavuutta ja uuden valmistusmenetelmän mukanaan tuomaa kustannustehokkuutta. Swan 36 veneestä tuli kansainvälisesti tunnettu vuonna 1968 kun Casse Tete II -niminen Swan 36 voitti David Johnsonin kipparoimana arvostetun Cowes Weekin regatan kaikki seitsemän lähtöä. Tarantella-niminen Swan 36, ensimmäinen koskaan valmistettu Swan-vene, on yhä Nautorin työntekijöiden käytössä. Sen tilasi alun perin Heinz Ramm-Schmidt, jonka myöhemmin omistama vene on vuotta nuorempi Swan 37 Tarantella II. Swan 36:n menestyminen samanaikaisesti sekä venemarkkinoilla että kilpailuissa loi pohjaa Swan-brändin synnylle ja menestykselle tuleviksi vuosikymmeniksi.
Kehitysvaiheet
Toisin kuin myöhemmät Swan mallit, 36 jalkaista ei suunniteltu yksinomaan Nautorin venemalliksi sillä siitä oli jo aikaisemmin olemassa pitkäkölinen ja puurunkoinen Gaia Class versio jolla oli kuitenkin sama S&S design numero 1710 kuin Swan 36 veneelläkin. Molemmilla S&S 1710 malleilla on sama linjapiirustus mutta kehittyneemmässä versiossa, josta tuli myöhemmin Swan 36, oli kaksi merkittävää parannusta; eväköli ja lujitemuovirakenne. Nämä parannukset olivat kumpikin uusia sovelluksia tämän kokoluokan veneissä ja antoivat riittävän pitkäksi aikaa merkittävän edun kilpailijoihin nähden. Merkittävä seikka uskottavuuden kannalta oli myös se, että samana vuonna S&S oli saanut valmiiksi ehkä yhden suurimmista menestyksistään kilpapurjehduksessa, 1967 Americas Cup voittajavene 12mR Intrepid:n jossa oli erillinen köli ja peräsin joka todisti, että tällä uudella teknisellä ratkaisulla voidaan voittaa kilpailuja. Tämän vuoksi S&S valinta suunnittelijaksi yhdessä Pietarsaaren tunnetun veneenrakennustaidon kanssa antoivat uudelle veistämölle riittävästi nimeä ja uskottavuutta jolla alkuvaiheen myyntityö saatiin onnistumaan. Kiinnostus venettä kohtaan oli niin suurta, että lokakuussa 1967 Brittiläinen Yachtsman Magazine kuvailee nelisivuisessa artikkelissaan Swan 36 venettä mm. sanoin "fearsome racing machine" joka on merkillepantavaa sen vuoksi, että veneen ensimmäinen ja suurin voitto 1968 Cowes Weekissä oli vasta kokonaisen vuoden päässä.
Alphonse Henri d’Hautpoul
Alphonse Henri d’Hautpoul (4. tammikuuta 1789 Versailles – 27. heinäkuuta 1865 Saint-Papoul) oli ranskalainen kreivi, kenraali ja poliitikko, joka toimi Ranskan pääministerinä toisen tasavallan aikana vuosina 1849–1850.
D’Hautpoul osallistui nuorena Napoleonin sotiin. Vuoden 1823 Espanjan-sotaretken aikana hän komensi kaartinrykmenttiä. Hänet ylennettiin vuonna 1828 kenraalimajuriksi ja 1841 kenraaliluutnantiksi. Hän oli myös edustajainkamarin jäsenenä 1830–1838 ja sai 1848 päärinarvon. Toisen tasavallan perustamisen jälkeen d’Hautpoul valittiin vuonna 1849 lakiasäätävään kansalliskokoukseen ja nimitettiin samana vuonna sotaministeriksi. Vuonna 1850 hän siirtyi Algerian kenraalikuvernöriksi. Presidentti Louis Napoléon Bonaparte nimitti hänet joulukuun 1851 vallankaappauksensa jälkeen senaattoriksi ja senaatin suurreferendaariksi.
Alphonse d’Hautpoulin veli oli kenraali Marie Constant Fidèle Henri d’Hautpoul.
Jean-Joseph Dessolles
Jean-Joseph Paul Augustin Dessolles (3. heinäkuuta 1767 Auch – 2. marraskuuta 1828 Saulx-les-Chartreux) oli ranskalainen kenraali ja poliitikko, joka toimi Ranskan pääministerinä vuosina 1818–1819.
Dessolles osallistui upseerina Ranskan vallankumoussotiin ja yleni vuoteen 1797 mennessä prikaatinkenraaliksi ja 1799 divisioonankenraaliksi. Hän toimi vuonna 1799 kenraali Barthélemy Schérerin ja vuonna 1800 kenraali Jean Moreaun esikuntapäällikkönä. Hänellä oli merkittävä panos ranskalaisten voittoon päättyneessä Hohenlindenin taistelussa. Dessolles komensi vuonna 1808 divisioonaa Espanjan-sotaretkellä ja toimi vuonna 1810 Córdoban, Jaénin ja Sevillan kuvernöörinä. Napoleonin valtaan tyytymättömänä hän vetäytyi asepalveluksesta. Hän palasi vuonna 1812 toimimaan Venäjän-sotaretkellä kenraali Eugène de Beauharnaisin komentaman armeijakunnan esikuntapäällikkönä, mutta pyysi eron joukkojen edettyä Smolenskiin asti.
Dessolles liittyi vuonna 1814 Napoleonin vastustajiin. Bourbon-restauraation myötä hänet korotettiin pääriksi ja nimitettiin Ranskan kansalliskaartien ylipäälliköksi. Päärien kamarissa hän kuului niin sanottuun perustuslailliseen oppositioon. Hän sai 1817 markiisin arvon. Hän toimi pää- ja ulkoministerinä joulukuusta 1818 marraskuuhun 1819.
Apollo-ohjelmaa koskevat huijaussyytökset
thumb|220px|[[Neil Armstrong ja Edwin Aldrin harjoittelemassa kuulentoa Maan pinnalla. Mahdollisuus simuloida kuulennon oloja maan päällä on saanut jotkut uskomaan, että kuulento olikin huijausta.]]
Apollo-ohjelmaa koskevat huijaussyytökset ovat sarja väitteitä, joiden mukaan Apollo-avaruuslennoilla ei laskeuduttu Kuuhun, vaan NASA tai jokin muu ohjelmaan yhteydessä oleva taho väärensi lennot. Syytösten mukaan astronautit kävivät vain maatakiertävällä radalla, koska Van Allenin vyöhykkeiden ja auringonpurkausten säteily, sekä rakettiteknologian rajoitukset estivät kuulennot. Kuuvideot ja valokuvat lavastettiin maassa ja maata kiertävällä radalla. Motiivina oli Neuvostoliiton voittaminen kuukilvassa, Vietnamin sodan repimän yhteiskunnan rauhoittaminen ja NASAn alihankkijoina toimineiden yritysten voitot. Vuonna 1999 tehdyssä tutkimuksessa kuusi prosenttia amerikkalaisista uskoi lentojen olleen lavastettuja.
Tutkijat
Kuuluisia Apollo-lentoja koskevan huijauksen tutkjoita ovat muun muassa rakettimoottoreita valmistaneella Rocketdynellä työskennellyt Bill Kaysing, joka kirjoitti kirjan We Never Went to the Moon: America’s Thirty Billion Dollar Swindle, elokuvaohjaaja Bart Sibrel, joka ohjasi dokumentit A Funny Thing Happened on the Way to the Moon ja Astronauts Gone Wild, Ralph Rene, joka kirjoitti kirjan ''NASA Mooned America! – How We Never Went to the Moon, and Why, David Percy ja Mary Bennet, jotka tekivät kirjan Dark Moon ja dokumentin What Happened on the Moon, sekä Moonfaker''-sarjan tekijä, geologi Jarrah White.
Marraskuussa 2018 Venäjän avaruusjärjestö (Roskosmos) alkoi tutkia, ovatko Yhdysvaltojen kuulennot todella tapahtuneet. Venäjä lentää paikan päälle kuuhun tarkastamaan asian.
Huijausteoria
Tyypillisessä kuulentoa koskevassa huijausteoriassa esiintyy useimmiten ainakin seuraavat väitteet:
Esimerkkejä väitteistä ja vastaväitteistä
Ainakin nämä ovat klassisia kansanomaisia huijausteoriaa puoltavia argumentteja sekä ne epäpäteviksi osoittavia vasta-argumentteja:
thumb|300px|Maa nousee Kuun pinnan yllä kuuta kiertävällä radalla. Tähtiä ei kuvassa näy, mikä on yksi klassisista argumenteista huijausteorian puolesta, mutta todellisuudessa se, ettei tähtiä kuvassa näy, johtuu siitä, että kameran [[valotusaika on hyvin lyhyt. Tähdille taas tarvitaan hyvin pitkiä valotusaikoja, mikä ylivalottaisi Maan ja Kuun niin, ettei niiden yksityiskohtia erottaisi.]]
Van Allenin vyöhykkeet sisältävät voimakasta säteilyä, joka olisi aiheuttanut oireita astronauteille, kuten pahoinvointia ja kuitenkin astronautit juuri kuulentojen jälkeen tehdyissä televisiohaastatteluissa vaikuttavat täysin terveiltä. Auringonpurkauksien säteily varsinkin Apollo 16- ja 17-lennoilla olisi ollut erittäin vaarallista.
Kuvissa ei näy moottorin tuottamaa kraatteria laskeutumismoduulin alla, eikä edes pöly raketin alta ole lentänyt pois.
Astronauttien pystyttämä Yhdysvaltain lippu liehuu, vaikka Kuulla ei ole kaasukehää.
Eräissä valokuvissa olevissa kivissä näkyy selkeästi "C"-kirjain, joka osoittaa, että ne ovat rekvisiittaa.
Todisteet sen puolesta, että kuulennot tehtiin
Vuonna 2001 oli elossa yhdeksän Kuussa käynyttä astronauttia, jotka todistivat käyneensä kuussa kameroineen. Kuusta tuotiin 381 kiloa kiviä, joiden mineraalikoostumus ja rakenne on erilainen kuin Maasta löydettyjen kivien. Niitä ovat tutkineet riippumattomat tiedemiehet monista maista. Kuulennoilla astronautit jättivät Kuun pinnalle erilaisia instrumentteja, joiden avulla on myöhemmin havainnoitu esimerkiksi Kuun seismistä toimintaa. Kuun pinnalle jätettiin myös kolme peiliä, joihin suunnattavilla lasersäteillä nykyisinkin määritetään Kuun ja Maan välinen etäisyys. Kuuta kiertävä yhdysvaltalainen avaruusluotain onnistui vuonna 2011 ottamaan tarkkoja kuvia Kuun pinnasta. Näissä valokuvissa näkyvät esimerkiksi kuukapselien laskeutumispaikat, astronauttien jalanjäljet ja kuuauton renkaanjäljet.
Elokuvia
Huijausväitteiden inspiroimat elokuvat, kuten Capricorn yksi (1978) ovat herättäneet epävarmuutta laajemminkin.
Daniel Evans (tennispelaaja)
Daniel Evans (s. 23. toukokuuta 1990 Birmingham, Englanti) on brittiläinen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on sijoittunut maailmanlistalla kaksinpelissä sijalle 41 maaliskuussa 2017. Hän on voittanut yhden ATP-haastajaturnauksen.
Apollo-ohjelmaa koskevat huijaussyytökset
Elokuvia
Elokuvassa avaruusalus Capricornin on tarkoitus lähteä Marsiin. Elossapitojärjestelmään tulee vika ja raketti lähtee miehittämättömänä kohti Marsia astronauttien poistuessa salaa kapselista ennen raketin laukaisua. Tämän jälkeen astronautit viettävät aikaa muun muassa Marsia jäljittelevässä studiossa. Kun miehittämätön alus tuhoutuu palatessaan, päätetään astronautit surmata. Alkaa ajojahti yhdysvaltalaisella aavikolla. Yksi astronauteista selviää hengissä ja paljastaa Mars-huijauksen.
Daniel Evans (tennispelaaja)
Juniorivuodet
Voitettuaan turnauksen Marcq-en-Barœulissa Evans nousi maaliskuussa 2006 Euroopan alle 16-vuotiaiden rankingin kärkeen. Evans voitti vuonna 2006 kaksi ITF-junioriturnausta Isossa-Britanniassa ja yhden Paraguayssa. Australian avointen 2008 poikien kaksinpelissä Evans selviytyi puolivälieriin. Huhtikuussa 2008 hän voitti Nottinghamin ITF-junioriturnauksen. Kesäkuussa hän sai villin kortin Queen's Club Championships -turnauksen pääsarjaan. Uransa ensimmäisen ATP-turnauksen ensimmäisellä kierroksella hän hävisi Xavier Malisselle. Wimbledonissa Evans jäi kiinni yöllisestä juhlimisesta ja menetti Lawn Tennis Associationin antamat tuet ja rahoituksen neljäksi kuukaudeksi. Syksyllä hän voitti kolme ITF Futures -turnausta Isossa-Britanniassa.
Apollo-ohjelmaa koskevat huijaussyytökset
Elokuvia
Elokuvan todellista tarkoitusta ei voitane epäillä. Marsiin laskeutuva alus muistuttaa kovin paljon Apollo-ohjelman kuualusta.
Daniel Evans (tennispelaaja)
2009
Maaliskuussa Evans voitti Jerseyn ATP-haastajaturnauksen voitettuaan finaalissa Jan Minářin erin 6–3, 6–2. Hän sai villin kortin Wimbledoniin, mutta hävisi ensimmäisellä kierroksella 12:nneksi sijoitetulle Nikolai Davydenkolle lukemin 2–6, 3–6, 3–6.
Apollo-ohjelmaa koskevat huijaussyytökset
Elokuvia
Eräiden väitteiden mukaan Stanley Kubrick, joka vastikään oli saanut elokuvan 2001: Avaruusseikkailu valmiiksi, olisi auttanut NASAa lavastamaan kuulennot elokuvan lavasteissa.
Daniel Evans (tennispelaaja)
2009
Syyskuussa Evans valittiin edustamaan maataan Davis Cupissa, kun Iso-Britannia pelasi Puolaa vastaan säilymisestä Eurooppa-Afrikan I ryhmässä. Hän hävisi ensimmäisen kaksinpelinsä Jerzy Janowiczia vastaan sekä toisen ja ratkaisevan kaksinpelin Michał Przysiężnyä vastaan.
Apollo-ohjelmaa koskevat huijaussyytökset
Elokuvia
Väitteitä on myös parodioitu. Ranskalainen valedokumentti Opération Lune (esitetty Suomessa televisiossa nimellä Kuun pimeä puoli) vuodelta 2002 lähtee käsittelemään Kubrick-yhteyttä ja haastattelee useita arvovaltaisia henkilöitä, esimerkiksi Donald Rumsfeldiä ja Henry Kissingeriä. Dokumentin edetessä kuitenkin esitetään aina vain entistä absurdimpia väitteitä.
Ahlström (suku)
Ahlström on suomalainen suku, jonka tunnetuimpia jäseniä ovat olleet Antti Ahlström ja useat hänet jälkeläisensä. Suku tunnetaan aikaisemmin perheyhtiönä toimineen Ahlstrom Oyj:n edeltäjän, A. Ahlström Osakeyhtiön perustaja- ja pitkäaikaisena omistajasukuna. Suvun jäsenet ovat toimineet paitsi teollisuuden vaikuttajina myös muotoilijoina ja taiteilijoina.
Ahlström on yksi ”Laulussa 20 perheestä” mainituista suomalaisista suuromistajasuvuista.
Daniel Evans (tennispelaaja)
2010
Tammikuussa Evans pelasi Aucklandin ATP-turnauksen pääsarjassa, häviten ensimmäisellä kierroksella Michael Lammerille. Myöhemmin kauden aikana hän pelasi ATP-turnausten karsinnoissa, ITF-turnauksissa sekä haastajaturnauksissa.
Ahlström (suku)
Historia
Ahlström-suvun kantaisä, ruotusotamiehen poika Jussi Ahlström oli kotoisin Pirkkalan Naistenmatkan kylästä. Palveltuaan aluksi merimiehenä ja palattuaan maihin hän ryhtyi rengiksi ja nai talollisen tyttären, ja appi antoi nuorelle parille torpan. Appensa kuoltua Jussi Ahlström sai haltuunsa tämän talon ja nousi siten talonpoikaissäätyyn. Hänen esikoispoikansa Erkki Ahlström peri tilan ja meni naimisiin talollisen tyttären Anna Norrgårdin kanssa. Anna ja Erkki Ahlströmin perheen kuudentena lapsena syntynyt Antti Ahlström alkoi rakentaa teollisuusimperiumia ostettuaan vuonna 1870 pakkohuutokaupassa Noormarkun rautaruukin.
Yritystoiminta
Ennen listautumistaan pörssiin vuonna 2006 Ahlström-yhtiö oli suvun omistama perheyhtiö. Yhtiöllä oli vain 270 omistajaa, useimmat Antti Ahlströmin jälkeläisiä. Ennen pörssilistausta kauppaa yhtiön osakkeilla oli rajoitettu, kauppa voitiin tehdä vain sukulaisten kesken. Yhtiön listauduttua pörssiin sillä on yli 12 000 osakkeenomistajaa. Suurin osa osakkeista on kuitenkin sukuun kuuluvien yksityisomistajien hallussa. Suvun jäsenet omistavat yhtiötä myös holdingyhtiö Antti Ahlströmin Perilliset Oy:n kautta. Yhtiön 100 suurinta yksityisomistajaa muodostavat yhä merkittävän osuuden Suomen 1 000 suurimman pääomatulojen saajan listasta.
Daniel Evans (tennispelaaja)
2012
Evans hävisi Zagrebin ATP-turnauksen ensimmäisellä kierroksella Guillermo García-Lópezille.
Ahlström (suku)
Yritystoiminta
Ahlströmin omistajien jälkeläisiä on Ahlströmin lisäksi myös muun nimisiä. Perillisten joukossa on Donnereita, Ehrnrootheja ja Gullichseneja. Gullichsenit tulivat Ahlström-yhtiön omistajiksi Harry Gullichsenin avioiduttua Walter Ahlströmin tyttären Maire Gullichsenin kanssa.
Suvun jäseniä
Ahlström-suvun naislinjaisiin jälkeisiin kuuluvat muun muassa liikemies Peter Seligson ja useat Gullichsen-suvun jäsenet.
Daniel Evans (tennispelaaja)
2017
Vuonna 2017 Evans jäi kiinni kokaiinin käyttämisestä. Häneltä huhtikuussa otettu testi oli positiivinen.
Ahlström (suku)
Suvun jäseniä
Kauppaneuvokset Einar ja Kauko Ahlström sekä ravitsemustieteen professori Antti Ahlström kuuluivat toiseen Ahlström-nimiseen sukuun, jolla ei ole yhteyttä tunnetumpaan Ahlström-sukuun.
Yrityksiä
Kesällä 2014 Ahlström Capital osti Destian sataprosenttisesti Suomen valtiolta Kataisen hallituksen aikana.
Henry Rono
pienoiskuva|Henry Rono vuonna 1978. Henry Rono (s. 12. helmikuuta 1952 Kapsabet, Nandin piirikunta, Kenia) on kenialainen huippujuoksija. Hän kuuluu nandi-heimoon, joka on eräs kalenjinien haara.
Ronon juoksu-uran paras vuosi oli 1978, jolloin hän 81 päivän sisään juoksi neljä maailmanennätystä neljällä eri matkalla: 10 000, 5 000 ja 3 000 metrillä sekä 3 000 metrin estejuoksussa. Samana vuonna hän voitti niin Kansainyhteisön kisoissa kuin Afrikan kisoissakin kultaa 5 000 metrillä ja estejuoksussa. Rono ei koskaan kilpaillut kesäolympialaisissa, kun Kenia boikotoi sekä 1976 Montrealin että 1980 Moskovan kisoja. Vuonna 1981 Rono paransi 5 000 metrillä omaa maailmanennätystään aikaan 13.06,2. Ronon estejuoksun maailmanennätys 8.05,4 säilyi rikkomattomana 11 vuoden ajan.
Yhdessä maanmiehensä Samson Kimobwan kanssa Rono opiskeli Washingtonin osavaltion yliopistossa, missä häntä valmensi John Chaplin. Ronon esimerkkiä seuraten monet muut kenialaisjuoksijat, kuten Bernard Lagat, Mike Kosgei, Mike Boit ja Patrick Muturi ovat opiskelleet Washingtonin osavaltion yliopistossa.
Célestin Freinet
pienoiskuva|Célestin Freinet vuonna 1960 Célestin Freinet (15. lokakuuta 1896– 8. lokakuuta 1966) oli ranskalainen pedagogi ja yksi progressiivisen pedagogiikan kehittäjistä. Hänen kasvatusfilosofiaansa kutsutaan Freinetpedagogiikaksi.
Celestin Freinet syntyi 15. lokakuuta 1896 Provencessa, Etelä-Ranskassa. Hän oli ranskalainen pedagogi, joka kuului vuosisadan alun edistyksellisiin pedagogeihin. Hän aloitti opiskelunsa 17-vuotiaana opettajaseminaarissa, jonka hän kuitenkin joutui jättämään kesken lähteäkseen ensimmäiseen maailmansotaan. Hän haavoittui keuhkoihinsa pahasti ja joutui olemaan neljä vuotta keuhkoparantoloissa. Tuona aikana hän tutustui useiden merkittävien kasvatustieteilijöiden teoksiin ja opiskeli samalla filosofiaa. Ammatissaan korkealla tähdännyt Freinet loi nopeasti kansainvälisiä yhteyksiä 1920-luvun kasvatusajattelijoihin kuten Maria Montessoriin, Ovide Decroly'n, Adolphe Feriereen, Anton Makarenkoon ja moniin muihin, jotka ovat osaltaan vaikuttaneet Freinetpedagogiigan kehitykseen. Freinet'n ajattelua ja toimintaa viitoittavat myös laaja käytännön kasvatustyö, johon kiinteästi liittyy yhteiskunnallisen oikeudenmukaisuuden vaatimus.
Freinet aloitti opettajan työt keuhkovammastaan huolimatta 24-vuotiaana Bar-sur-Loup'n alppikylässä Etelä-Ranskassa vuonna 1920. Pölyisissä luokkahuoneissa oleminen ja puhuminen oli Freinet'lle vaikeaa ja näin ollen opetus tapahtui paljolti koulun ulkopuolella ja oli hyvin oppilaskeskeistä. Ollessaan opettajana Bar-sur-Loup'ssa, Freinet avioitui Elise Virginie Lagier-Brunon kanssa. He saivat Madeleine -tyttären vuonna 1929. Elise Virginie Lagier-Bruno kirjoitti klassisen teoksen Freinet'stä ja Freinetliikkeen historiasta.
Freinet't muuttivat Saint-Pauliin 1920-luvun lopulla lähinnä parempien postiyhteyksien takia. Ne mahdollistivat Freinet'n ajatusten leviämisen laajemmalle. Nizza hallinnollisine instansseineen oli lähempänä sekä suotuisampi meri-ilmasto teki keuhkovammasta kärsivän Freinet'n olon mukavammaksi. Saint-Paul oli taantumuksellinen porvarillinen kaupunki, jossa ei oltu kiinnostuneita Freinet'n koulusta. Hänen oppilainaan olivat lähinnä käsityöläisten, maatyöläisten, italialaisten maahanmuuttajien ja kausityöläisten lapsia. Seudun oma varakas väestö lähetti lapsensa yksityisiin kouluihin toisille paikkakunnille. Toimiessaan opettajana köyhässä maalaiskoulussa Freinet vakuuttui siitä, etteivät vähäiset resurssit saa olla esteenä köyhimmän kansanosan kouluttamisessa.
Poliittisen ilmapiirin kiristyttyä Freinet't joutuivat lähtemään Saint-Paulista. He muuttivat maalaistaloon Etelä-Ranskan Venceen, mihin he perustivat uuden koulun, josta tuli Freinet'n ajatusten mallikoulu. Vuonna 1936 heinäkuussa kenraali Franco aloitti kapinan Espanjan laillisesti valittua vasemmistohallitusta vastaan, mikä johti sisällissotaan. Seuraavana vuonna tulivat ensimmäiset pakolaislapset Vencen kouluun. Maaliskuussa 1940 santarmit tunkeutuivat koulun ruokasaliin, Freinet vangittiin ja lähetettiin keskitysleirille. Freinet oli tunnettu vapaustaistelija ja kommunisti, jonka vuoksi häntä epäiltiin vakoojaksi ja terroristijohtajaksi. Vahvan tahdon ja pedagogisen työnsä ansiosta Freinet selvisi keskitysleirin olosuhteista. Leirillä hän opetti kanssavankejaan lukemaan ja kirjoittamaan, julkaisi leirilehteä Camp 41 sekä aloitti keskeisten teostensa kirjoittamisen: L'Education du Travail ja Essai de psychologie sensible.
Sodan loputtua 1945 Freinet't palasivat Venceen. He jälleenrakensivat Freinetliikkeen ja avasivat Vencen koulun 1946. Kouluun palasi sen entisiä opettajia ja Freinet keskittyi yhä enemmän pedagogiikkansa kehittämiseen. Vuonna 1966 hän kuoli ja hänet haudattiin Garsiin. Freinet'n kuoleman jälkeen hänen vaimonsa ja tyttärensä jatkoivat koulun ylläpitämistä ja lehden julkaisua. Freinet'n tytär jatkoi koulun pitämistä aina vuoteen 1990, jonka jälkeen se siirtyi Ranskan valtion omistukseen.
Paul Déroulède
thumb|Paul Déroulède Paul Déroulède (2. syyskuuta 1846 Pariisi – 30. tammikuuta 1914 Nizza) oli ranskalainen runoilija ja jyrkän kansallismielinen poliitikko. Hän perusti äärioikeistolaisen Ligue des Patriotes -järjestön ja yritti helmikuussa 1899 johtaa epäonnistunutta sotilasvallankaappausta.
Déroulède opiskeli lakitiedettä ja osallistui vapaaehtoisena Ranskan–Saksan sotaan 1870–1871. Hän jäi vangiksi Sedanissa, mutta pakeni sotavankeudesta Breslaussa ja liittyi vielä sodan loppuvaiheessa kenraali Bourbakin armeijaan. Hän teki debyyttinsä runoilijana Revue Nationale -lehdessä salanimellä Jean Rebel. Déroulèden julkaisemat isänmaalliset ja saksalaisvastaiset runoelmat Chants du soldat (1872) ja Nouveaux chants du soldat (1875) muodostuivat hyvin suosituiksi. Hän julkaisi myös useita historiallisia näytelmiä. Vuonna 1882 hän perusti Ligue des Patriotes (”Patrioottien liiga”) -nimisen poliittisen järjestön, jonka puheenjohtajaksi hän tuli. Puoluerajat ylittävänä liittona esittäytynyt järjestö oli omistautunut revansismille ja vaati Ranskan liittoutumista Venäjän kanssa sekä Ranskan perustuslain uusimista. Déroulède julkaisi myös järjestön lehteä Le Drapeauta.
Déroulède liittoutui 1880-luvun lopulla politiikkaan siirtyneen kenraali Georges Boulangerin kanssa. Suhtautuminen boulangismiin jakoi Ligue des Patriotesin, ja Déroulède joutui luopumaan järjestönsä johdosta. Viranomaiset lakkauttivat järjestön vuonna 1889 sen harjoittaman väkivaltaisen kiihotuksen vuoksi. Déroulède oli kuitenkin samana vuonna valittu Angoulêmen edustajana Ranskan edustajainkamariin, jossa hän esiintyi parlamentaarista tasavaltaa vastustaneen boulangistien edustajaryhmän johtajana. Vuonna 1892 Déroulède syytti radikaalien johtajaa Georges Clemenceauta sekaantumisesta Panama-skandaaliin. Clemenceau haastoi hänet kaksintaisteluun, jossa kumpikaan ei loukkaantunut.
Dreyfus-oikeudenkäynnin nostattaman kuohunnan aikana Déroulède vastusti jyrkästi Alfred Dreyfusin tuomion kumoamista. Presidentti Félix Fauren hautajaisten aikana 23. helmikuuta 1899 Déroulède yritti saada kenraali Gaudérique Roget’n joukot suorittamaan sotilasvallankaappauksen kolmannen tasavallan kumoamiseksi, mutta yritys epäonnistui. Ensimmäisessä valtiopetosoikeudenkäynnissä Déroulède vapautettiin, mutta hänet vangittiin uudelleen elokuussa 1899 yhdessä André Buffet’n, Jules Guérinin ja eräiden muiden nationalistijohtajien kanssa. Tällä kertaa hänet tuomittiin karkotettavaksi maasta kymmeneksi vuodeksi. Déroulède vietti karkotusvuotensa San Sebastiánissa Espanjassa. Joulukuussa 1905 säädetty yleinen armahduslaki kumosi hänen tuomionsa ja hän pääsi palaamaan Ranskaan.
Afaian temppeli
Afaian temppeli on antiikin aikainen Afaialle omistettu kreikkalainen temppeli Aíginan saarella Kreikassa. Sen arkeologinen kohde, johon kuuluu myös laajempi pyhäkköalue, sijaitsee saaren koillisosassa lähellä nykyisiä Mesagróksen ja Agía Marínan kyliä.
Historia
thumb|left|240px|Temppelin itäpääty.
thumb|left|240px|Temppelin pienoismalli. Glyptothek, [[München.]]
Temppelin paikka on ollut kulttikäytössä viimeistään mykeneläisellä ajalla 1300-luvulla eaa. Tämän osoittavat paikalta löydetyt figuriinit. Nykyisin paikalla oleva temppeli rakennettiin arkaaisen kauden lopulla noin vuonna 500–490 eaa. Sen paikalla oli ollut varhaisempi temppeli, joka oli rakennettu noin vuonna 570–560 eaa. ja joka tuhoutui tulipalossa vuonna 510 eaa. Samalla kun temppeli rakennettiin uudelleen, koko pyhäkköalue uusittiin. Tällöin siihen rakennettiin tasanteita ja ympärysmuuri sekä liitettiin propylon-pylväikkö.
Pyhäkköalueen merkitys väheni sen jälkeen, kun Aigina päätyi Ateenan valtapiiriin 400-luvun eaa. puolessa välissä. Sitä korjattiin vielä 300-luvulla eaa., mutta alue hylättiin 100-luvulla eaa.
Rakennus
thumb|right|180px|Pyhäkköalueen pohjapiirros. 600- ja 500-lukujen eaa. rakennukset sinisellä ja vihreällä, 400-luvun eaa. rakennukset oranssilla.
Temppeli on peripteraalitemppeli ja edustaa doorilaista tyyliä. Sen stylobaatin koko on noin 28,8 × 13,8 metriä. Temppelissä on 6 × 12 pylvästä, yhteensä 32 pylvästä. Temppelissä oli pronaos ja opisthodomos, joiden kummankin edessä oli kaksi pylvästä. Temppelin naos eli cella on jaettu kolmeen laivaan kahdella viiden pylvään rivillä. Siellä on ollut Afaian kulttipatsas. Toinen, puinen kulttipatsas on ilmeisesti ollut naoksen luoteiskulmassa. Opisthodomos oli alun perin eritettu naoksesta väliseinällä, mutta myöhemmin seinään oli tehty oviaukko. Temppelin pylväistä on säilynyt 25.
Pyhäkköalueeseen kuuluu temppelin lisäksi myös muita rakennuksia. Temppelin itäpuolella oli Afaian alttari. Siltä johti luiska ylös temppelille. Alttarin kummallakin puolella oli patsaita sekä rakennukset, joissa oli mahdollisesti lisää patsaita. Pyhäkköalueen eteläosassa oli propylon-pylväikkö, joka toimi alueen monumentaalisisäänkäyntinä. Temppelin pohjoispuolella oli vesisäiliö. Sen lähellä oli noin 14 metriä korkea pylväs (noin 600 eaa.), jonka huipulla oli sfinksi. Se oli ainoa vanhasta temppelistä säilynyt osa. Varhaisempi temppeli oli sijainnut samalla paikalla samansuuntaisesti. Uuden temppelin terassimuuriin oli käytetty sen osia.
Ust-Kubinskojen piiri
250px|thumb|right|Ust-Kubinskojen piiri Vologdan alueen kartalla. Ust-Kubinskojen piiri on kunnallishallintoalue Vologdan alueella Venäjällä. Vuonna 1929 perustetun piirin pinta-ala on 2 400 neliökilometriä. Asukkaita on 8 800 henkeä (vuonna 2010).
Afaian temppeli
Rakennus
Temppelin veistokset ovat Münchenin Glyptothekissä. Muita koriste- ja rakennosia on arkeologisen alueen yhteydessä olevassa pienessä museossa.
Ust-Kubinskojen piiri
Ust-Kubinskojen piiri rajoittuu pohjoisessa Vožegan, koillisessa Harovskin, kaakossa Sokolin, etelässä Vologdan ja lännessä Kirillovin piireihin. Seudulla sijaitsee Kubenskojejärvi, johon virtaavia jokia ovat Kubena ja Uftjuga.
Piirin kuuluu kuusi maalaiskuntaa: Bogorodskoje, Nikolskoje, Troitskoje (keskuspaikka Berežnoje), Ustje, Vysokoje ja Zadneje. Sen hallinnollinen keskus on Ustjen kylä, josta on maanteitse 70 kilometriä Vologdaan.
Seudun elinkeinoja ovat puunhankinta sekä maidon ja lihan tuotantoon erikoistunut maatalous. Nähtävyyksiä ovat Kamennyi-saarella sijainneen Kristuksen kirkastumisen luostarin rauniot ja Nikolskojen kartanon puistoalue.
András Schiff
pienoiskuva|András Schiff vuonna 2012. András Schiff (s. 21. joulukuuta 1953 Budapest, Unkari) on unkarinjuutalainen pianisti ja kapellimestari, joka on ollut vuodesta 2001 Ison-Britannian kansalainen. Hän muutti vuonna 1979 Unkarista Yhdysvaltoihin, jonka kansalaisuutta hän ei saanut. Itävallan kansalaisuuden hän sai 1987, mutta luopui siitä ja muutti 2001 Lontooseen. Schiffin toinen koti on Italian Firenzessä.
Schiff johtaa vuonna 1999 perustamaansa Cappella Andrea Barca -kamariorkesteria. Schiff on saanut uransa aikana lukuisia palkintoja ja kunnianosoituksia, esimerkiksi Bartók-palkinnon vuonna 1991, Claudio Arraun muistomitalin vuonna 1994 ja Unkarin valtion korkeimman kunnianosoituksen, Kossuth-palkinnon, vuonna 1996. Vuonna 1990 hän voitti Grammy-palkinnon Johann Sebastian Bachin englantilaisen sarjan levytyksestä. Vuonna 2014 Schiff sai Brittiläisen imperiumin ritarikomentajan arvon.
Schiffin ohjelmistoon pianistina kuuluvat keskeisimmät pianomusiikin teokset. Hän aloitti vuonna 2004 sarjan, jossa esittää kaikki Ludwig van Beethovenin 32 pianosonaattia aikajärjestyksessä. Schiff esitti kahdeksan konsertin sarjan myös Helsingin juhlaviikoilla 2007, ja se julkaistiin ECM-levymerkillä. Levytys nimettiin ehdolle Grammy-palkinnon saajaksi.
Schiff on arvostellut ankarasti Unkarin oikeistokonservatiivista nykyhallintoa. Ison-Britannian kansalaisuuden saanut Schiff ilmoitti vuonna 2011, ettei hän palaa enää koskaan Unkariin.
Schiff on konsertoinut Radion sinfoniaorkesterin kanssa Helsingissä joulukuussa 2012 ja kesäkuussa 2016.
Benjamin Limo
Benjamin Limo (s. 23. elokuuta 1974 Eldoret, Kenia) on kenialainen juoksija. Hän kuuluu kalenjin-heimoon. Hän kilpailee pääasiassa 3 000 ja 5 000 metrillä.
Limo aloitti ammattimaisen juoksuharjoittelun vasta vuonna 1997. Vuonna 1998 hän voitti katujuoksun viestimaailmanmestaruuden Kenian joukkueessa. Samana vuonna hän oli maastojuoksun MM-kisoissa Marrakechissa lyhyellä matkalla neljäs. Vuonna 1999 Limo voitti maastojuoksun maailmanmestaruuden lyhyellä matkalla Belfastissa. Samana vuonna Sevillan MM-kisoissa hän juoksi 5 000 metrillä hopealle. Vuosina 2001 ja 2003 hän juoksi maastojuoksun lyhyellä matkalla MM-pronssille. Vuonna 2002 hän sijoittui Kansainyhteisön kisoissa Manchesterissa 5 000 metrillä hopealle samoin kuin Afrikan mestaruuskisoissa Radésissa. Helsingin MM-kisoissa 2005 Limo voitti kultamitalin 5 000 metrillä.
Benjamin Limo on 178 senttimetriä pitkä ja painaa 65 kilogrammaa.
Hampus
Hampus on miehen etunimi. Alkujaan nimi on latinalaistettu muoto vanhasta saksalaisesta nimestä Hampo, mutta nykyään se käsitetään varsinkin Ruotsissa muunnokseksi Johannes-nimen lyhentymästä Hans.
Suomessa nimi Hampus on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu vuoden 2019 loppuun mennessä noin 180 henkilölle. Nimeä ei ole suomen­kielisessä kalenterissa, mutta suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan Hampuksen nimipäivä on 27. joulukuuta. Päivä on apostoli Johanneksen perinteinen muisto­päivä, jolle Hampus-nimikin on sijoitettu, koska se on käsitetty Hans- ja siten Johannes-nimen muunnokseksi. Ruotsissa Hampuksen samoin kuin Hansin nimipäivä on 29. elokuuta, jota on vanhastaan vietetty Johannes Kastajan mestauksen muisto­päivänä.
Paljaskuonovompatti
Paljaskuonovompatti (Vombatus ursinus) on yksi maailman kolmesta vompattilajista. Se on Vombatus-suvun ainoa laji ja uhanalaisuusluokitukseltaan elinvoimainen.
Koko ja ulkonäkö
Paljaskuonovompatti on noin 90–115 cm pitkä ja painaa 20–40 kg. Yksittäiset urokset voivat olla jopa 50 kilon painoisia. Koiraat ovat naaraita suurempia. Tasmaniassa elävät yksilöt ovat jonkin verran mantereella eläviä pienempiä, noin 80 cm pitkiä ja 20 kg painavia. Ruumis on vahva ja sopii hyvin kaivamiseen.
Paljaskuonovompatin turkki on karkea ja sen väri vaihtelee yksilöittäin kellertävästä ruskeasta harmaaseen ja jopa lähes mustaan. Korvat ovat pienet ja kolmion muotoiset.
Elinympäristö ja levinneisyys
Paljaskuonovompatti on laajimmalle levinnyt vompattilaji. Ne elävät Kaakkois- ja Itä-Australian rannikon ja Tasmanian metsissä, pensaikoissa ja myös vuoristoisemmilla alueilla. Se elää sukulaislajiaan karvakuonovompattia hieman viileämmillä ja kosteammilla alueilla.
Elintavat
Paljaskuonovompatit kaivavat laajoja tunneliverkostoja, joissa ne viettävät suuren osan ajastaan.
Vompatit ovat koirille vaarallisia, koska kokematon koira helposti seuraa vompattia luolaan. Muutaman kuukauden päästä vompatti siivoaa koiran luut luolastaan. Vompatti asustaa useampaa luolaa.
Langedijk
Langedijk on kaupunki ja kunta Alankomaissa, Pohjois-Hollannin maakunnassa, Länsi-Frieslandin alueella. Sen asukasluku vuoden 2009 toukokuun lopussa oli 26 999. Langedijk sai kaupunginoikeudet vuonna 1415.