cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
John Woodruff
Woodruff valmistui Pittsburghin yliopistosta 1939 pääaineenaan sosiologia ja suoritti maisterin tutkinnon samassa aineessa New Yorkin yliopistossa 1941. Hän liittyi armeijaan 1941 ja hänet kotiutettiin kapteenina 1945. Hän palasi armeijaan Korean sodan aikana ja erosi 1957 everstiluutnanttina. Hänen aselajinsa oli tykistö.
Hänen syntymäkaupungissaan Connelsvillessä järjestetään vuosittain viiden kilometrin katujuoksukilpailu Woodruffin kunniaksi. Connelsvillen kentän laidalla kasvaa John Woodruffin Berliinin kisoista tuoma olympiatammi. Woodruffin omasta toivomuksesta hänelle järjestettiin paikallinen muistotilaisuus puun katveessa. Muistopuheen piti Pittsburghin yliopiston kansleri Mark Nordenberg.
Heikon verenkierron ja murtuneen lonkan aiheuttamien komplikaatioiden takia hänen molemmat jalkansa amputoitiin polven yläpuolelta 2000-luvun alussa. Woodruff itse sanoi, että hän viettää mieluummin aikaansa ilman jalkoja, kunhan järki juoksee. Hän eli 92-vuotiaaksi. John Woodruff on haudattu Crown Hillin hautausmaalle Indianapoliksessa (kortteli 46, paikka 86).
Jurjevets
Jurjevets on kaupunki Ivanovon alueella Venäjällä. Se sijaitsee Volgan (Gorkin tekojärvi) rannalla 168 kilometriä Ivanovosta koilliseen. Asukkaita on 10 200 henkeä (vuonna 2010).
Vuonna 1225 Vladimirin ruhtinas Juri Vsevolodovitš perusti Volgan rannalle, vastapäätä Unža-joen suuta linnoituksen, joka kantoi hänen mukaansa nimiä Jurjev-Povolski ja Georgijevsk. Linnoituksen viereen kasvoi esikaupunki, jonka Kultaisen ordan kaanin Batun joukot polttivat vuonna 1237. Vuodesta 1405 lähtien kaupunki kuului Gorodetsin ruhtinaskuntaan, vuodesta 1448 Moskovaan, vuodesta 1451 Suzdaliin ja sitten taas Moskovan ruhtinaskuntaan. 1600-luvun alussa puolalaiset hävittivät kaupunkia useaan kertaan. 1650-luvun alussa siellä toimi vanhauskoisten johtaja Avvakum. Vuosina 1661–1663 Jurjevetsiin rakennettiin kivinen linnoitus, joka purettiin 1700-luvun lopussa. Vuonna 1708 kaupunki liitettiin Kazanin lääniin ja vuonna 1778 siitä tuli Kostroman lääniin kuuluneen kihlakunnan keskus.
Jurjevetsin keskustassa on vanha (1806) ja uusi (1825–1833) Jerusalemiin saapumisen katedraali kellotorneineen, 1700-luvun alussa rakennettu Jumalan ilmestyksen kirkko ja Kristuksen syntymän kirkko vuodelta 1840. Vanha kaupunki koostuu etupäässä yksikerroksisista puutaloista. Kaupungissa toimii kotiseutumuseo, Vesninin arkkitehtiveljeksien museo sekä Jurjevetsissa syntyneelle elokuvaohjaaja Andrei Tarkovskille omistettu museo.
Bahadur Šah II
Abu 'l-Muzaffar Siradj al-Din Muhammad Bahadur Šah eli Bahadur Šah II (1775 – 1862) oli viimeinen timurideista periytyvä Intian suurmoguli. Hän nousi suurmoguliksi isänsä Akbar Šah II:n kuollessa vuonna 1837, mutta hänen valtansa oli lähinnä muodollinen, ja Intiaa hallitsi Englannin Itä-Intian kauppakomppania. Vuonna 1857 kapinoivat sepoyt nimittivät hänet nimelliseksi johtajakseen, ja brittien vallattua Delhin muutamaa kuukautta myöhemmin hänet vangittiin ja karkotettiin Yangoniin nykyiseen Myanmariin. Bahadur Šah kuoli karkotettuna vuonna 1862. Hänet tunnetaan epäonnistuneen kapinan johtajuuden ohella urdunkielisenä runoilijana ja suufilaisena pyhimyksenä.
Elämäkerta
thumb|vasen|Bahadur Šah II valokuvattuna vankeudessa Delhissä toukokuussa 1858. Ainoa hänestä oleva valokuva. Kuvaajat: [[Robert Christopher Tytler ja Charles Shepherd.]] Bahadur Šah syntyi 24. lokakuuta 1775 ja oli isänsä Akbar Šah II:n toiseksi vanhin poika ja hänen äitinsä oli Lal Bhai. Suurmogulien valtakunnan perustaja Baburista suoraan laskettuna Bahadur Šah oli Baburin yhdestoista perillinen. Bahadur Šah kirjoitti runoutta ja käytti kirjailijanimeä Zafar harjoittaen myös musiikkia ja kalligrafiaa. Hän nousi suurmoguliksi isänsä kuollessa vuonna 1837, mutta suurmogulien valta ei tuolloin ulottunut Delhin Punaisen linnoituksen ulkopuolelle, ja todellista valtaa käytti Englannin Itä-Intian kauppakomppania.
11. toukokuuta 1857 kapinoivat intialaiset joukot eli sepoyt Meerutista valtasivat Delhin niin sanotun sepoykapinan aikana. Kapinoitsijat nimittivät tuolloin jo 82-vuotiaan Bahadur Šahin kapinan nimelliseksi johtajaksi, vaikka hän itse olikin haluton ottamaa tehtävää vastaan. Brittien saapuessa valtaamaan Delhiä takaisin saman vuoden syyskuussa Bahadur Šah vetäytyi Humayunin mausoleumiin antautuen lopulta lempivaimonsa Zinat Mahalin ja poikansa Mirza Jawan Bakhtin kanssa brittiluutnantti William Hodsonille kun hänelle oli luvattu, että hänen henkensä säästetään. Bahadur Šah päätyi oikeuden eteen syytettynä maanpetoksesta ja hänet karkotettiin Burmaan eli nykyiseen Myanmarin Yangoniin. Hän kuoli karkotettuna 87-vuotiaana 7. marraskuuta 1862 ja hänen mausoleuminsa sijaitsee Yangonissa. Sepoykapina oli päättynyt virallisesti heinäkuussa 1858 ja se johti Itä-Intian kauppakomppanian lakkauttamiseen ja Intian asettamiseen suoraan brittiläisen hallinnon alaiseksi.
Epäonnistuneen sepoykapinan nimellisen johtajuuden ohella Bahadur Šah muistetaan etenkin yhtenä loistavimpana urdunkielisistä runoilijoista, minkä lisäksi häntä pidetään suufilaisena pyhimyksenä. Hänen hautansa Yangonissa on paikallisten muslimien pyhiinvaelluskohde. Delhissä ja Karachissa on hänen mukaansa nimettyjä teitä ja Dhakassa puisto.
Tukholman kaupunginkirjasto
Tukholman kaupunginkirjasto sijaitsee Ruotsin pääkaupungissa Tukholmassa, Vasastadenin kaupunginosassa, Norrmalmin kaupunginosa-alueella. Kirjastossa on noin 410 000 eri kirjaa, ja päivittäisiä kävijöitä on noin 3 000.
Thylacosmilidae
Thylacosmilidae on sukupuuttoon kuollut muinainen eläinheimo, joka käsitti pussisapelihammaskissoja, ts. pussieläimiä, jotka kehittyivät Etelä-Amerikassa sapelihammaskissan tapaisiksi. Tunnetuin tähän joukkoon kuuluva ryhmä on Thylacosmilus-pussisapelikissa.
Tukholman kaupunginkirjasto
Gunnar Asplundin suunnittelema kirjastotalo rakennettiin vuosina 1924–1928. Sveavägenin puoleinen matala siipirakennus valmistui 1931. Uusklassista rakennusta pidetään yhtenä Ruotsin arkkitehtuurin merkittävimmistä saavutuksista, ja se on ollut suuren kansainvälisen kiinnostuksen kohteena. Talon keskuksena on suuri sylinterinmuotoinen lainaussali. Päärakennuksesta käytetäänkin joskus nimitystä Asplundhuset ("Asplund-talo") hänen kunniakseen.
Serieteket on kirjastoon kuuluva sarjakuvan erikoiskirjasto, joka sijaitsee Tukholman kulttuuritalossa ja on ainoa sarjakuvakirjasto Ruotsissa.
Kirjaston laajennuksesta järjestettiin 2006–2008 kansainvälinen arkkitehtikilpailu.
Teelusikka
thumb|100px|Teelusikka, pituus n. 14 cm.
Teelusikka on pieni lusikka, joka on tarkoitettu sekoittamaan lisättävät ainesosat (kuten sokeri tai maito) teehen tai kahviin. Pidempivartisia teelusikoita käytetään mm. jäätelön syömiseen. Kahvilusikka on pienempi versio teelusikasta.
Teelusikka tilavuusmittana on 5 millilitraa, kun taas kahvilusikka on 3 millilitraa. Kolme teelusikkaa vastaa yhtä ruokalusikkaa. thumb|left|100px|Jääteelusikka
Kirjallisuutta
Essbesteck
Uudisluu
Uudisluu eli kallus on luun murtumakohtaan muodostuvaa ainesta. Se tukee ja sitoo yhteen murtunutta luuta. Varsinainen uudisluun muodostuminen alkaa, kun solut tuottavat murtuma-alueelle ensin sidekudospohjaista osteoidia, joka jo sitoo murtumakappaleita paikoilleen. Osteoidin luutuessa syntyy uudisluu.
Anttolan vaakuna
thumb|150px|Anttolan vaakuna (1962–2000) Anttolan vaakuna on saanut aiheensa Anttolan kunnan menestyksestä hiihtourheilusta. Kunta tuli tunnetuksi hiihtäjistään kuten Eero Kolehmaisesta, joita vaakunan suksikeihäät symbolisoivat. Suksikeihäitä, joissa suksisauvoihin oli liitetty keihään kärki, käytettiin ennen vanhaan talvimetsästyksessä jahtikeihäinä.
Vaakunan on suunnitellut Gustaf von Numers, ja se vahvistettiin käyttöön 1. marraskuuta 1962. Vaakunan selitys on ”kultakentässä musta vinoristi, jossa kaksi kultaista suksikeihästä ristikkäin, sommat ylöspäin”. Vaakuna muuttui epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi 2001 kun kunta liittyi Mikkelin kaupunkiin.
Coupé
Sanan ’coupé’ tai ’coupe’ alkuperä
Ranskan sana ’coupé’ on johdos verbistä couper, ’leikata’. Sanaa käytettiin alun perin hevoskärrystä, josta oli leikattu etupenkki pois – näin kahden istuttavasta takapenkistä tuli kärryjen ainoa istuin.
Erilaisia coupé-malleja
Perheautoissa coupé-korimalli on usein nimeltään combi coupé. Combi coupé -korit ovat kuitenkin jo etääntyneet alkuperäisestä coupé-mallista monikäyttöisempään suuntaan. Coupé-cabriolet sen sijaan tarkoittaa autoa, jossa on automaattisesti sisään taittuva kovakatto – näin autoa voidaan käyttää sekä coupéna että avoautona. Tämäntyyppiset henkilöautot ovat yleistymässä kovaa vauhtia perinteisten coupé-mallien sijaan. Nykyään on olemassa lähinnä kahdenlaisia coupé-tyyppejä: urheiluautoja joista on ainoastaan coupé-malli – tai tavallisia henkilöautoja, joista on sedanin tai hatchbackin lisäksi urheilullisempi coupé-malli. Lisäksi on henkilöautoja, joista on ainoastaan coupé-malli. Coupé-mallisten henkilöautojen ja urheiluautojen raja on vaikeasti määritettävissä, sillä malleja on hyvin monenlaisia ja eritehoisia.
Amaliáda
Amaliáda on Kreikan kaupunki sekä samanniminen Ilídan kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Αμαλιάδας, Dimotikí Enótita Amaliádas) ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Eliksen alueyksikössä Länsi-Kreikan alueella. Koko kunnallisyksikön väkiluku on 28 520 ja varsinaisen Amaliádan kaupungin väkiluku 16 763 (vuonna 2011). Amaliáda on Ilídan kunnan kuntakeskus.
Amaliádan kaupunki on nimetty Kreikan kuningatar Amalian mukaan 1830-luvulla. Amaliáda oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Ilídan kunnaksi yhdessä Pineían kanssa.
Kunnallisyksikön osat
Amaliádan kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kylä- ja kaupunkiyhdyskunnista ja asutuksista:
La sortie des usines Lumière
La sortie des usines Lumière (Työläiset lähtevät Lumièren tehtaasta) oli ensimmäinen yleisölle esitetty elokuva. Se esitettiin 22. maaliskuuta 1895 Pariisissa Grand Caféssa. Elokuvan tekijät ovat Lumiéren veljekset Auguste ja Louis.
Se oli ensimmäinen kinematografilla kuvattu ja esitetty filminpätkä. Tehdas oli veljesten isän tehdas, jossa valmistettiin kemikaaleja ja valokuvauslevyjä. Rakennuksessa on nykyisin elokuvateatteri. .
Lumièren veljekset järjestivät 28. joulukuuta 1895 Pariisin Salon indien du Grand Caféssa maailman ensimmäisen maksullisen elokuvanäytöksen. Historialliseen näytäntöön oli kutsuttu Pariisin kulttuuriväkeä. Liput maksoivat yhden frangin. Mukana oli myös tuleva elokuvaohjaaja Georges Méliès joka elokuvanäytöksen jälkeen yritti ostaa projektorin Lumièren veljeksiltä.
Elokuvasta on kolme versiota, jotka poikkeavat hiukan toisistaan.
Hanna R. Hall
Hanna Rose Hall (s. 9. heinäkuuta 1984 Denver, Colorado) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän kävi Colorado Rocky Mountain -koulua, josta valmistui vuonna 2002. Ensimmäinen tärkeä elokuva, jossa hän näytteli oli Sofia Coppolan The Virgin Suicides (1999). Hän esitti 13-vuotiasta Cecile Lisbonia, jonka elämä päättyi traagisesti itsemurhaan. Hanna näytteli Forrest Gumpissa nuorta Jennyä.
Joel Blomqvist
Seuraura
Blomqvist on uusikaarlepyyläisen Muik Hockeyn kasvatti. Hän siirtyi maalivahdin pelipaikalle 12-vuotiaana. Blomqvist siirtyi pian tämän jälkeen Vaasan Sportiin. Hän pelasi kaudella 2016–2017 seuran C-nuorten lisäksi myös lainalla Jeppis Hockeyn ja Muik Hockeyn C-nuorten yhdistelmäjoukkueessa. Kaudella 2017–2018 hän kantoi vuoden "alaikäisenä" Sportin B-nuorten pääasiallisen torjuntavastuun. Kaudeksi 2018–2019 Blomqvist siirtyi Oulun Kärppiin. Hän pelasi suurimman osan kaudestaan seuran B-nuorissa, mutta Blomqvist sai vastuuta myös A-nuorissa, jossa hän voitti kauden päätteeksi Suomenmestaruuden.
Kauden 2019–2020 Blomqvist aloitti Kärppien A-nuorissa. Hän edusti joukkuetta Junior Club World Cupissa, joka päättyi pronssiin. Blomqvist valittiin A-nuorten SM-liigan marraskuun kuukauden nuoreksi pelaajaksi. Runkosarjan päätteeksi hänet palkittiin koko sarjan parhaana maalivahtina Jorma Valtonen -palkinnolla ja valittiin ensimmäiseen tähdistökentälliseen.
Marraskuun 2019 lopulla Blomqvist nousi Kärppien SM-liigajoukkueen vahvuuteen, kun Justus Annunen joutui sivuun. Viidennessä pukemassaan ottelussa, 7. joulukuuta 2019 Helsingin IFK:ta vastaan vain 17-vuotias Blomqvist teki liigadebyyttinsä, kun hänet vaihdettiin Kärppien maalinsuulle ottelurangaistuksen saaneen Patrik Rybárin tilalle ajassa 55.42. Blomqvistille merkittiin 4.18 minuutin aikana kolme torjuntaa ja yksi päästetty maali. Kärpät hävisi ottelun lopulta lukemin 1–4. Ensimmäisen ja kauden ainoaksi jääneen liigaottelunsa aloittavana maalivahtina hän pelasi 26. joulukuuta 2019 vieraissa JYPiä vastaan, kun Patrik Rybár ei ollut käytettävissä ja Justus Annunen pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa. Tilanne oli harvinainen, sillä myös Kärppien luukkuvahdiksi merkitty Leevi Meriläinen oli Blomqvistin tapaan vain 17-vuotias. Blomqvist torjui Kärppien 2–5-tappioon päättyneessä ottelussa 18 kertaa ja hän päästi neljä maalia.
Maaliskuussa 2020 Blomqvist teki Kärppien kanssa kolmivuotisen SM-liigasopimuksen. Huhtikuussa seuran tiedotettiin lainaavan hänet alustavasti koko kauden 2020–2021 kattavalla sopimuksella Mestis-joukkue Kokkolan Hermekseen. Blomqvist aloitti runkosarjan kuitenkin Kärppien vahvuudessa, kun joukkueesta oli sivussa sekä Justus Annunen että Patrik Rybár. Hän torjui kauden avausottelussa 1. lokakuuta 2020 Hämeenlinnan Pallokerhoa vastaan liigauransa ensimmäisen voiton. Blomqvist torjui Kärppien 2–4-voittoon päättyneessä ottelussa 17 kertaa. Kahden ottelun jälkeen Kärpät lainasi hänet toistaiseksi voimassa olevalla sopimuksella takaisin Hermekseen. Blomqvist jakoi Mestiksen runkosarjassa varsin tasaisesti vastuun Vilho Heikkisen kanssa ja hän pelasi niukasti häntä enemmän 16 runkosarjaottelua torjuen yhden nollapelin. Pudotuspeleissä Blomqvist pelasi yhdeksän ottelua. Hän voitti kauden päätteeksi Mestis-hopeaa. Blomqvist pelasi kauden aikana myös kolme ottelua Kärppien U20-joukkueen vahvuudessa.
Pittsburgh Penguins varasi Blomqvistin toisella kierroksella 52. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2020.
Kauteen 2021–2022 Blomqvist lähti Kärppien kakkosmaalivahtina Stanislav Galimoville. Lokakuussa 2021 seura lainasi hänet toistaiseksi voimassa olevalla sopimuksella Hermeksen Mestis-joukkueeseen, jossa Blomqvist pelasi kauden aikana neljä ottelua. Galimov pelasi Kärppien alkukauden kaikki 12 ottelua putkeen, kunnes Blomqvist pelasi kauden ensimmäisen SM-liigaottelunsa 16. lokakuuta 2021 Hämeenlinnan Pallokerhoa vastaan. Hän pelasi myös SM-liigauransa ensimmäisen nollapelin, kun Blomqvist torjui Kärppien 3–0-voittoon päättyneessä ottelussa 20 kertaa. Panu Bruun valitsi hänet ottelun Alumnien tähtien ykköstähdeksi. Hän jäi kauden edetessä varsin selkeäksi kakkosmaalivahdiksi Stanislav Galimoville, mutta loppukaudella Blomqvistin vastuu lisääntyi, kun Galimov oli viikkoja sivussa. Hän pelasi runkosarjassa kaikkiaan 20 ottelussa torjuen peräti viisi nollapeliä. Blomqvistin torjuntaprosentti 94% oli koko SM-liigan paras. Pudotuspeleissä hän nousi lopulta Galimovin ohi Kärppien ykkösmaalivahdiksi ja pelasi kaikissa seitsemässä ottelussa aloittaen niistä kuusi. Blomqvistin torjuntaprosentti 95% ja päästettyjen maalien keskiarvo 1.10 olivat koko SM-liigan parhaita, vaikka Kärppien kausi päättyi puolivälieriin. SM-liigakauden päätyttyä Blomqvist siirtyi huhtikuussa 2022 amatööritryout-sopimuksella AHL-joukkue Wilkes-Barre/Scranton Penguinsiin. Hän pelasi siellä yhden runkosarjaottelun, kunnes toukokuun vaihteessa Penguinsin sisäpiiritoimittaja Taylor Haasen mukaan Blomqvistin koejakso päätettiin ja hän palasi Suomeen suorittamaan varusmiespalvelustaan.
Blomqvist lähti kauteen 2022–2023 niin ikään Kärppien ykkösmaalivahtina aisaparinaan tulokas Leevi Meriläinen. Hänen kautensa jäi kuitenkin rikkonaiseksi aivotärähdysten vuoksi. Lokakuussa 2022 Blomqvist loukkaantui, kun HIFK:n Iiro Pakarinen törmäsi häneen maalinedustatilanteessa. Blomqvist pelasi alkukaudella kaikkiaan 21 runkosarjaottelua torjuen yhden nollapelin, kunnes hän loukkaantui uudelleen joulukuussa ottelussa Tapparaa vastaan. Tammikuussa 2023 Blomqvist kertoi Ilta-Sanomien haastattelussa kärsineensä aivotärähdyksen jälkioireista ja mm. paineen tunteesta päässä. Hän palasi Kärppien maalinsuulle yli kolmen kuukauden jälkeen pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella maaliskuussa 2023, samalla kun Leevi Meriläinen ei ollut pelikuntoinen. Kärppien kauden päätyttyä huhtikuussa 2023 Blomqvist siirtyi amatööritryout-sopimuksella Wilkes-Barre/Scranton Penguinsin AHL-joukkueeseen. Kaksi päivää myöhemmin hän teki kolmivuotisen NHL-tulokassopimuksen Pittsburgh Penguinsin kanssa. Blomqvist pelasi AHL:ssä loppukaudella yhden runkosarjaottelun.
Maajoukkueura
Blomqvist edusti Suomea myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2019, jolloin hän toimi kuitenkin joukkueensa kolmosmaalivahtina, eikä pukenut yhteenkään otteluun. Blomqvist pelasi myös alle 18-vuotiaiden Hlinka Gretzky Cupissa vuonna 2019 sekä World U-17 Hockey Challengessa vuonna 2018, jolloin hän voitti hopeaa. Yhteensä Blomqvist on pelannut seitsemän nuorten ja 28 poikien maaottelua.
Muuta
Blomqvist valmistui ylioppilaaksi ruotsinkielisestä Svenska Privatskolan i Uleåborgista keväällä 2021. Hänen isoveljensä Emil Blomqvist pelaa hyökkääjänä Suomi-sarjaa Muik Hockeyssa.
Valeri Medvedtsev
Valeri Aleksejevitš Medvedtsev (, s. 5. heinäkuuta 1964 Iževsk, Venäjä) on venäläinen ampumahiihtäjä, maailmanmestari ja olympiavoittaja. Hän on edustanut arvokisoissa sekä Neuvostoliittoa, IVY:tä että Venäjää.
Medvedtsev voitti olympiakultaa viestissä Calgaryssa 1988. Samoissa kisoissa hän otti myös kaksi hopeaa (10 ja 20 km). Albertvillessa 1992 Medvedtsev oli hopealla viestissä (10 km:llä 25.). Hän oli vielä mukana Lillehammerissa 1994 ollen 20 km:llä 24. MM-tasolla hän voitti kolme kultaa Oslosta vuonna 1986 (10, 20 km ja viesti) ja yhden Minskistä vuonna 1990 (20 km). Lake Placidissa 1987 ja Borovetzissa 1993 hän oli mukana viestin hopeajoukkueessa.
Säiliö
Säiliö on esine, jonka sisällä voidaan säilyttää ulkomaailmasta erillään mitä tahansa nestemäistä, kaasumaista tai kiinteää ainetta. Sanan läheinen johdos on säilö, joka tarkoittaa varsinaista säilytyspaikkaa ja -tilaa (vertaa pitää säilössä). Sitä käytetään joskus säiliön synonyymina, varsinkin yleisluontoisemmista asioista puhuttaessa (esimerkiksi datasäilö, turvasäilö).
Kansantaloustieteen valtakunnallinen jatkokoulutusohjelma
Kansantaloustieteen valtakunnallinen jatkokoulutusohjelma (KAVA, engl. The Finnish Doctoral Programme in Economics, FDPE) on 10:n Suomen taloustieteen yksikön yhteinen taloustieteen tohtoriohjelma, joka käynnisti toimintansa vuonna 1990. Jatkokoulutusohjelmaa hallinnoi Helsinki Center of Economic Research (HECER). HECER:in ja KAVA:n johtajana toimii valtiotieteiden tohtori Hannu Vartiainen.
Tohtoriohjelman rahoituksesta ovat pääosin vastanneet jäsenyliopistot ja Suomen Akatemia, mutta KAVA on saanut lisärahoitusta myös Yrjö Jahnssonin säätiöltä, Suomen pankilta, Suomen Kulttuurirahastolta ja OP-Pohjola-ryhmän tutkimussäätiöltä.
TECO
TECO (alkujaan sanoista Tape Editor and COrrector, myöhemmin Text Editor and COrrector) on alun perin Massachusettsin teknillisessä korkeakoulussa 1960-luvulla kehitetty tekstieditori ja myös ohjelmointikieli. Editorista on olemassa todella monia eri versioita, ja TECO onkin saattanut olla laajimmalle levinnein editori ennen vi:n sekä Emacsin tuloa (jälkimmäistä voidaan pitää TECOn suorana jälkeläisenä, koska se oli alun perin vain kokoelma TECO-makroja).
Yleistä
Monimutkaisesta syntaksistaan tunnettua TECOa voidaan pitää yleiskäyttöisenä tulkattavana ohjelmointikielenä, joka on suunnattu tekstinkäsittelyyn. Sen suurin voima on kyvyssä muodostaa monimutkaisia makroja, joiden käyttämät merkkijonojen tunnistuskriteerit vetävät vertoja nykyään yleisessä käytössä oleville säännöllisille lausekkeille. TECOlle lähes jokainen merkki on komento – hienostuneempien kielten perinteisten avainsanojen sijaan käytetään yhtä tai kahta merkkiä – niinpä mikä tahansa merkkijono on periaatteessa TECO-ohjelma, vaikkakaan ei välttämättä hyödyllinen sellainen. (Yhtenä ajanvietteenä TECOa käyttävien keskuudessa on ollut arvailla, mitä oman nimen syöttäminen editorille tekisi jollekin tietylle muokattavana olevalle tiedostolle.)
TECOsta tuli tunnettu sen jälkeen, kun MIT:n Project MAC -tutkimuslaboratorio teki siitä toteutuksen Digital Equipment Corporationin PDP-6-tietokoneelle vuonna 1964. Kyseinen toteutus näytti muokattavan tekstin jatkuvasti kuvaputkinäytöllä, ja sitä käytettiin interaktiivisena online-editorina. (Tämä ei kuitenkaan ollut sen alkuperä eikä aiottu käyttötapakaan.) TECOn myöhemmän versiot kykenivät hyödyntämään koko ruudun moodia DEC:n erilaisilla RS232-liitännäisillä päätteillä.
TECO on ollut saatavilla useille käyttöjärjestelmille ja tietokoneille. DEC sisällytti sen käytännössä jokaiseen käyttöjärjestelmäänsä. Yhtiön reaaliaikakäyttöjärjestelmä RT-11:n versio kykeni käyttämään GT40-grafiikkanäyttöä. RSTS/E-käyttöjärjestelmän versio puolestaan toteutettiin siten, että se oli eräänlainen käyttöjärjestelmä ihan itsessään; käyttäjän ei työtä tehdessään oikeastaan koskaan tarvinnut poistua TECOsta. Hewlett-Packard (joka osti Compaqin ja siten myös DEC:n) tarjoaa vieläkin TECOa OpenVMS-käyttöjärjestelmän mukana.
DEC:n alun perin PDP-10-tietokoneelle jakaman TECO-version jälkeläinen on yhä saatavilla Internetissä, useiden osittaisten MS-DOS/Microsoft Windows -toteutusten lisäksi.
Historiaa
Alkuperäisen TECOn kehitti Daniel L. Murphy MIT:ssä noin vuonna 1963, käytettäväksi kahdessa PDP-1-koneessa, jotka kuuluivat korkeakoulun kahdelle eri laitokselle.
TECOn alkuperäinen virallinen tarkoitus oli tehostaa PDP-1:n käyttöä. Editorin manuaalissa visioidaan, että tietokonejärjestelmän käyttäjä, sen sijaan, että suorittaisi editointia "kalliisti" istumalla tietokoneen konsolin ääressä muokkaamassa jotain juttua pala palalta, yksinkertaisesti tutkisi virheellistä tekstiä ja laatisi tämän perusteella "korjausnauhan" (reikänauha), joka määrittelisi tekstiin tarvittavat editointioperaatiot. Tämän jälkeen käyttäjä syöttäisi alkuperäisen tekstin sisältävän nauhan sekä korjausnauhan tietokoneeseen sen nopean (200 merkkiä/s) reikänauhanlukijan kautta. TECOa ajava tietokone lävistäisi uuden, editoidun ja korjatun nauhan nopealla lävistäjällään (60 merkkiä/s). Tämän jälkeen käyttäjä voisi heti ladata ja ajaa assemblerin, tuhlaamatta aikaa online-editointiin.
Toisaalta korjausnauhan sisältö oli ohjelma ja vaati debuggausta siinä missä muutkin ohjelmat. Yksinkertaisimpienkin globaalien etsi-ja-korvaa -operaatioiden ongelmat tulivat pian ilmeisiksi. Käytännössä TECOa käytettiin lopulta samaan tapaan kuin varhaisempaa "Kallista Kirjoituskonetta", eli online-editointiin (vaikkakin editointi monipuolisemman TECOn avulla oli luonnollisesti huomattavasti tehokkaampaa). Alkuperäinen PDP-1-versio ei tukenut minkäänlaista näyttöä; ainoa tapa tarkastella tekstin tilaa editoinnin aikana oli antaa komentoja, jotka tulostivat tekstin (tai sen osan) tietokoneen konsolin kirjoittimelle.
Esimerkki editoinnista TECOlla
Oletetaan, että meillä on tiedosto terve.c, joka sisältää tutun Terve maailma -tyylisen ohjelmakoodin: int main(int argc, char **argv) {       printf("Terve, maailma!\n"); return 0; }
printf("Terve, maailma!\n");   Tulostuu...    printf("Hyvästi, maailma!\n");  Tulostuu...
Lähteitä
Tämä artikkeli perustuu osittain Jargon File -dokumenttiin (public domain).
Juujärvi
Juujärven kylä Kemijärvellä edustaa Kemijoen keskijuoksun jokivarsiasutusta Peräpohjolan vaara- ja jokiseudulla.
Kuvaus
Juujärven kylä sijaitsee Kemijoen jyrkkään mutkaan pistävässä niemessä. Jokilaaksoa kehystävät idässä ja etelässä jylhät vaaramaisemat. Kulttuuriympäristön keskeiset elementit ovat loivasti rantaan viettävät pellot ja perinteinen, hyvin säilynyt rakennuskanta. Kylä rakennuksineen on selkeä, tiivis kokonaisuus. Jyrkkätörmäinen Kemijoki tekee niemen kohdalla tiukan mutkan pohjoisesta länteen. Niemen pohjoispuolella sijaitseva Juujärvi on Kemijoen laajentuma. Juujärven pohjoispäähän laskee Seitakorvan voimalaitoksesta rakennettu juoksutuskanava. Niemeä vastapäätä joen itäpuolella kohoavat Juuvaaran kumpareiset, mäntymetsien kuvioimat rakkarinteet ja hyllymäiset muodot. Etelässä on Pajuvaara, jonka rinteitä kirjavoivat lehtimetsäiset lähdepurojuotit.
Loivarinteinen niemi, jolla kylä sijaitsee, on muodostunut joen kasaamista sedimenteistä. Kylän länsipuolella levittäytyvät soiset maat.
Kasvillisuus
Kasvillisuus on melko karua. Kyläalueen pohjoisosassa, osin turvemaalla on kasvatusmetsiä. Niemen keskellä on variksenmarja-mustikkatyypin kangasta, ja kylän länsipuolella on laajemmalla alalla mustikka-kanerva-jäkälätyypin metsää. Rantakasvillisuus on kärsinyt säännöstelystä. Joen törmällä kasvaa kuitenkin pulskaneilikkaa, ja niemen etelärannalla on rantapuina komeita mäntyjä ja niiden seassa haapoja. Perinnekasvillisuutta kylässä edustaa tien- ja ojanpientareiden ja pienten kenttien kasvillisuus.
Historia
Karjanhoitoon perustuva maatalous on perinteisen kylämiljöön muovaajana ja säilyttäjänä keskeinen tekijä. Kylässä näkyy myös poronhoitoon ja uittoon liittyviä rakenteita. Maisema-alueella on ollut asutusta jo kivikaudella, mistä kertovat löydetyt asuinpaikat ja esineet kylän lounaisosalta ensimmäiseltä asuinalueelta Kemijoen rannalta Tuomelan tilalta.Asutus oli kylän ensimmäinen, jossa asuivat monet nykyiset kylän asukkaat. Vakituinen suomalaisasutus seudulle ilmaantui 1600-luvun tienoilla juuri tälle seudulle ensimmäisenä.Nykyisin edustavimmat perinteiset talonpoikaisrakennukset ovat niemen itään ja kaakkoon viettävillä rinteillä. Monissa taloissa on ehyt neliönmuotoinen, yhdeltä sivulta avoin pihapiiri. Joidenkin talojen hirsiseinät ovat paljaat, joissakin taloissa on lautavuoraus. Enimmät perinteiset asuinrakennukset ovat peräisin 1900-luvun alkuvuosikymmeniltä, ja vanhin on 1900-luvun lopulta. Vanhassa hirsitalossa sijaitseva kyläkauppa ja kyläkoulu ovat myös arvokkaita rakennuksia, joilla ei ole nykyisin mitään käyttöä. Perinteisiä kesänavettoja on vielä paljon jäljellä. Myös varsinaisia hirsinavettoja ja aittoja sekä hirsisiä saunoja ja vajoja on paljon. Kylän pohjoisosan pelloilla on useita pärekattoisia latoja. Perinteistä rakennuskantaa on muun muassa Heimolan, Mäkiniemen, Heikkilän ja Ylijuujärven tiloilla, jonka päärakennus on vuodelta 1888 on kylän vanhimpia. Juujärven vanha koulurakennus vuodelta 1929 on nykyisin käyttämättömänä. Vanhoja hirsiaittoja, saunoja ja vajoja kylässä on säilynyt runsaasti. Pihapiireissä on harvinaisia pyramidikattoisia kesänavettoja.
Muuta
Uudet asuinrakennukset ovat keskellä niemeä. Tiheimmin rakennettu kohta tuo mieleen miltei kaupunkimaisen omakotiasutuksen. Siisteihin pihapiireihin liittyvät istutukset, kasvimaat ja pensasaidat ja vanhoissa taloissa myös kookkaat puut. Kylän pellot ovat pääasiassa viljelyksessä, ja myös karjaa pidetään joissakin taloissa. Rantapellot ja niityt kylän ympärillä ovat osa jokivarren kulttuurimaisemaa. Juujärvi on valtakunnallisesti arvokas maisema-alue ja valtakunnallisesti merkittävä rakennettu kulttuuriympäristö.
Sverre Farstad
Sverre Farstad (8. helmikuuta 1920 Lademoen – 27. maaliskuuta 1978) oli norjalainen urheilulahjakkuus, joka saavutti parhaan menestyksensä pikaluistelussa. Hän oli eräs parhaista norjalaisista pikaluistelijoista toisen maailmansodan jälkeisinä vuosina.
Toisen maailmansodan päätyttyä Norjassa muodostui pikaluisteluun trondeimiläinen menestyksekäs ns. Falken-trio eli Hjallis Andersen, Henry Wahl ja Sverre Farstad. Kansainvälisen debyyttinsä Farstad teki EM-kisoissa vuonna 1947 ja voitti kaikkien yllätykseksi pronssimitalin, vaikka oli vain kaksi viikkoa aiemmin ollut Norjan mestaruuskisoissa yhdeksäs. Myöhemmin samana vuonna Oslon Bislettillä käydyissä MM-kisoissa hän saavutti hopeaa. Hän voitti kisoissa 500 ja 1 500 metrin erät ja sijoittui 5 000 metrillä toiseksi 2,2 sekuntia Suomen Lassi Parkkiselle jääneenä. Mestaruus karkasi häneltä viimeisellä matkalla. Seuraavana vuonna Sankt Moritzin talviolympialaisissa hän voitti kultamitalin 1 500 metrillä silloisella olympiaennätyksellä 2.17,6.
Vuonna 1949 Farstad voitti EM-kultaa Davosissa. 500 ja 1 000 metrin matkat hän voitti suurella erolla, ja vaikka Hjalmar Andersen luisteli 10 000 metrillä uuden maailmanennätyksen, jäi hän silti Farstadista pisteen päähän. Farstad tekikin silloisen maailmanennätyksen 188,958 pistettä (41,8 - 8.15,4 - 2.13,9 - 17.39,7), joka olikin kautta aikain ensimmäinen ISU:n hyväksymä virallinen maailmanennätys. Se alitti Ivar Ballangrudin 11 vuotta aiemmin samalla radalla tekemän ennätyksen kahdella pisteellä.
Pikaluistelun lisäksi Farstad saavutti Norjan-mestaruusmitaleita myös painonnostossa ja soudussa. Vuonna 1947 hänelle myönnettiin Egebergs Ærespris -kunniapalkinto. Parhaimmillaan Farstad oli aateliskalenterin kolmannella sijalla vuosina 1949–1950.
Cyrus Young
Cyrus C. Young (23. heinäkuuta 1928 Modesto, Kalifornia, Yhdysvallat – 6. joulukuuta 2017 Modesto, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen keihäänheittäjä. Hän on kautta aikain ainoa miesten keihäänheiton olympiakultaa voittanut yhdysvaltalainen yleisurheilija. Hän ylsi kyseiseen saavutukseen 24-vuotissyntymäpäivänään vuonna 1952 Helsingissä. 195-senttinen Young voitti olympiafinaalissa parikymmentä senttimetriä lyhemmän maanmiehensä William Millerin 1,32 metrillä tuloksella 73,78.
Picasa
Picasa on Googlen ilmainen kuvankäsittely- ja arkistointiohjelma. Google alkoi jakaa ohjelmistoa ilmaiseksi hankittuaan ohjelmiston Idealab-yritykseltä heinäkuussa 2004. Picasa toimii Windows-, Linux- ja OS X -käyttöjärjestelmissä ja se on käännetty usealle kielelle, myös suomeksi.
Ominaisuudet
Picasa tukee kuvien geotaggausta joko Google Earth -ohjelmiston tai Google Maps -palvelun avulla.
Ohjelma osaa tunnistaa kuvista automaattisesti samankaltaiset kasvot, jotka nimeämällä ohjelma luo kansiot jokaista henkilöä kohden ja näin kuvien selailu ja käyttö halutun henkilön perusteella helpottuu. Apuna nimeämisessä voidaan käyttää käyttäjän Google-tiliin liitettyjä yhteystietoja, jos Picasa on yhdistetty käyttäjän Google-tiliin.
Picasa ei tee muutoksia suoraan kuviin, vaan tallentaa tehdyt muutokset asetustiedostoon, ja näyttää sen avulla alkuperäisen kuvan muokattuna. Jos muutokset haluaa näkyviin muuallakin kuin Picasassa, ne voi tallettaa kuviin erikseen. Ohjelma luo tällöin automaattisesti varmuuskopiot alkuperäisistä kuvista. Vientityökalulla kuvat haluttuun tiedostomuotoon ja kokoon tallentamalla muutokset tallentuvat luonnollisesti myös.
Picasa-verkkoalbumit
Verkkoalbumit tukevat laajasti itse Picasan edistyneitä ominaisuuksia, mukaan lukien kasvojentunnistus, geotaggaus ja avainsanojen hallinta. Muutokset synkronoidaan automaattisesti alkuperäisiin kuviin Picasassa.
Verkkoalbumit mahdollistavat yhteiskäyttöisen kuva-albumin luomisen, johon albumin luojan sallimat henkilöt voivat ladata uusia ja muokata kansiossa ennestään olevia kuvia. Toimintaperiaate on sama kuin Googlen yhteiskäyttöisessä Google Docs & Spreadsheets -verkko-ohjelmistossa. Kansion yhteiskäyttäjät tarvitsevat Google-tunnuksen eivätkä voi käyttää jaettua kansiota Picasan kautta, ainoastaan www-käyttöliittymällä.
Picasa on integroitu myös Googlen Gmail-sähköpostipalveluun, eli kuvia voi lähettää sähköpostitse suoraan Picasasta. Tätä kautta esimerkiksi integraatio Flickr-verkkopalveluun on mahdollinen.
Per Ragnar
pienoiskuva|200px|Per Ragnar vuonna 2013.Per Ragnar (syntyään Per-Erik Ragnar; s. 29. toukokuuta 1941 Karlshamn) on ruotsalainen näyttelijä, kirjailija ja uutisankkuri. Hän on näytellyt muun muassa elokuvassa Ystävät hämärän jälkeen (2008).
Ragnar on naimisissa ja hänellä on vuonna 2001 syntynyt tytär. Hän on pasifisti ja kasvissyöjä.
Ura
Ragnar opiskeli Kuninkaallisen draamateatterin oppilaskoulussa vuosina 1962–1965. Hän työskenteli Ingmar Bergmanin apulaisohjaajana Dramatenissa. Hänen elokuvadebyyttinsä oli vuonna 1968 elokuvassa Korridoren, mistä hänet palkittiin Chaplin-palkinnolla vuoden tulokkaana.
Per Ragnar esiintyi myös saippuasarjassa Tre Kronor.
Ennedi (alue)
thumb Ennedi on yksi Tšadin 22 hallinnollisesta alueesta. Sen pinta-ala on 195 000 neliökilometriä eli toiseksi suurin Tšadin alueista Borkoun jälkeen. Ennedissä oli vuonna 2009 noin 168 000 asukasta. Sen pääkaupunki on Fada.
Ennedi irrotettiin vuoden 2008 hallintouudistuksessa entisestä Borkou-Ennedi-Tibestin alueesta.
Pauli Saarinen
Pauli ”Pale” Saarinen (s. 1. toukokuuta 1963) on suomalainen harmonikansoittaja ja säveltäjä. Pale Saarisen tulkinnat ovat sekoituksia muun muassa rockia, jazzia, bluesia, folkia ja etnoa. Palen debyyttisoololevy Harmony of the Spirit valittiin maaliskuussa 1998 kansainväliselle 19 Euroopan maata kattavalle maailmanmusiikin radiosoittolistalle ”Top of The World Music Charts”. Pale Saarinen on myös ollut useiden radiohittien tuottajana, säveltäjänä ja sovittajana. Saarinen on toiminut myös freelancer-musiikkitoimittajana ja kirjoittanut henkilöartikkeleita alan ammattilehtiin, kuten muun muassa Rytmi, Selvis, Muusikko ja Musa.fi.
Pale Saarinen on säveltänyt, sovittanut ja tuottanut elokuvamusiikin Janne Kuusen ohjaamaan Matti Pellonpää – Boheemi elää -dokumenttielokuvaan. Se sai ensi-iltansa tammikuussa 2011 DocPoint-dokumenttielokuvafestivaaleilla. Elokuva palkittiin vuonna 2011 Italian Torinossa Prix Italia -pääpalkinnolla taide- ja musiikkidokumenttielokuvien sarjassa. Maaliskuussa 2012 Boheemi elää palkittiin Koura-pääpalkinnolla edellisvuoden parhaana kulttuurielokuvana.
Pale Saarisen sävellyksiä, sovituksia ja osittain myös sanoituksia ovat muun muassa levyttäneet Indica-yhtyeen Jonsu, Jukka Poika, Timo Rautiainen, Milana Misic, Essi Wuorela, Sami Saari, Veeti Kallio, Eija Ahvo, Timo Turpeinen, Jukka Gustavson, Hanna-Maria Helenius ja Matti Pellonpää. Hän on myös kirjoittanut avustavana freelancer-musiikkitoimittajana musiikkikirjoja ja muun muassa satoja valtakunnallisia muusikkoartikkeleita ja arvosteluja sanomalehdille kuin myös musiikin alan julkaisuihin. Pale Saarinen on niin ikään vieraillut muusikkona Toni Edelmannin, Markojuhani Rautavaaran ja Pekka Myllykosken ja Jytäjemmareiden levyillä.
Jimi Hendrixiä harmonikalla
Pale Saarinen on taltioinut Jimi Hendrixin sävellyksiä sooloharmonikalle ja 12-henkiselle kokoonpanolle. Oman yhtyeen lisäksi teoksessa soittaa myös kolme puhaltajaa ja jousikvintetti.
Gospel-teos sävellystilaustyönä
Pale Saarinen sävelsi ja sovitti Meitä ympyröi voima -nimisen tilausteoksensa vuoden 2009 Kuusankosken kirkkomusiikkipäiville. Ensi-iltakonsertti oli 20. marraskuuta 2009 Kuusankosken kirkossa. Pale Saarinen Band-kokoonpanon muodostivat: Pale Saarinen (harmonikka), Juha Tapio (laulu), Päivi Ristimäki (laulu), Anssi Nykänen (lyömäsoittimet), Harri Rantanen (sähkö- ja nauhaton basso), Jaakko Kääriäinen (puoliakustinen kitara), Seppo Sundström (flyygeli) ja Kullervo "Kulle" Kojo (klarinetti, bassoklarinetti ja alttosaksofoni). Tilaustyön tekstilyriikoista vastasivat muun muassa Juha Tapio, Teppo Nuorva, Timo Turpeinen ja Pale Saarinen. Vastaavan tilaustyön kyseisille kirkkomusiikkipäiville ovat aiemmin säveltäneet, sovittaneet ja esittäneet muun muassa Perko-Pyysalo, Tarja Turunen, Marzi Nyman ja urkutaiteilija Kalevi Kiviniemi.
Lasten musiikkia Ipanapa 3:lle
Vuonna 2010 Sony Music Finlandin ja Lasse Kurjen tuottamalla Ipanapa 3 -lastenmusiikkilevyllä on niin ikään julkaistu Pale Saarisen säveltämä ja Ipanapa-studioyhtyeen kanssa yhdessä sovittama laulu "Uimaan aamutuimaan", jonka tekstin on kirjoittanut Pauli Hanhiniemi. Artistina on Timo Rautiainen.
Elokuvamusiikki "Matti Pellonpää – Boheemi elää – Bohemian Eyes"
Janne Kuusen ohjaamassa Boheemi elää -dokumenttielokuvassa on Pale Saarisen säveltämä, sovittama ja tuottama musiikki. Elokuva sai ennakkoensi-iltansa DocPoint 2011 -dokumenttielokuvien festivaaleilla.
2. helmikuuta 2011 julkaistun elokuvan tunnuslaulun ja soundtrackin singlelohkaisun Sydänten tiellä (säv. Pale Saarinen, san. Jonsu Salomaa, sov. Pale Saarinen & OEB) laulaa Indican laulaja/lauluntekijä Jonsu & Jukka Poika.
Single julkaistiin myös kansainvälisille markkinoille englanninkielisenä Bridge of Memories, jonka tekstin Indican Jonsu on kirjoittanut yhdessä Jesse Hietasen kanssa.
Soundtrackilla vierailee myös sahansoittajana ja laulaja/lauluntekijänä tunnetuksi tullut Irina Björklund.
Neues Rathaus
thumb|300px|Neues Rathaus Münchenissä. thumb|right|300px|[[Figuurien lyhytesitys Neues Rathausissa.]] Neues Rathaus on huomattava rakennus saksalaisen Baijerin osavaltion pääkaupungin Münchenin keskustassa, Marienplatz-aukiolla. Rakennus on Münchenin ylipormestarin, kaupunginvaltuuston ja kaupunginhallituksen istuin ja kaupungin itsehallinnon symboli. Se rakennettiin vuosien 1867 ja 1909 välillä saksalais-itävaltalaisen arkkitehdin Georg von Hauberrisserin suunnitelmien mukaisesti uusgoottilaiseen tyyliin. Neues Rathausin lähes 100-metrinen pääjulkisivu on Marienplatzille päin. Rakennuksen torni yltää 85 metrin korkeuteen ja se on siten yksi Münchenin huomattavimmista maamerkeistä Frauenkirchen tornien ohella.
Ennen rakentamista Neues Rathausista järjestettiin arkkitehtuurikilpailu, jossa kilpailivat uusgoottilainen ja renessanssityyli. Kaupungin konservatiivit kannattivat ensimmäistä, liberaalit jälkimmäistä, ja lopulta konservatiivien näkemys voitti äänestyksessä yhdellä äänellä. Uusgoottilainen suunnitelma muistuttaa läheisesti Brysselin kaupungintaloa, joka oli rakennettu 400 vuotta aiemmin.
Lähteet
48.1375°N, 11.57583°W
Johanne Fritz-Petersen
Johanne Caroline Fritz-Petersen (Blom) (18. lokakuuta 1879 Aarhus – 22. joulukuuta 1961 Kööpenhamina) oli tanskalainen näyttelijä.
Johanne Fritz-Petersen syntyi räätälin perheeseen. Hän aloitti näyttelijänuransa Thistedissä vuonna 1899 ja siirtyi sitten Aarhusin kautta Kööpenhaminaan, jossa hän työskenteli Casino-teatterissa vuosina 1901–1910. Fritz-Petersenin elokuvaura alkoi Skandinavisk-Russiske Handelshusilla ja Kinografenilla vuonna 1912 ja jatkui Nordisk Filmin mykkäelokuvissa vuosina 1913–1919. 1930-luvulla näyttelijä teki vielä kaksi äänielokuvaa.
Al Green
Albert ”Al” Greene (s. 13. huhtikuuta 1946 Forrest City, Arkansas) on yhdysvaltalainen laulaja. Huomattava osa hänen musiikistaan on soulia ja R&B:tä, mutta hän levytti 1970–80-lukujen taitteesta alkaen vuosien ajan pelkkää gospelia.
Green syntyi Forrest Cityssä, Arkansasissa mutta muutti perheineen Grand Rapidsiin, Michiganiin. Hän sai levytyssopimuksen Hi Recordsilta, jonka tunnetuimpia esittäjiä hän on. Hän julkaisi Hi-levymerkillä kaikkineen 12 studioalbumia vuosina 1969–78. Näistä neljä ylsi Yhdysvalloissa myynniltään kultalevyyn ja yksi platinalevyyn. Albumi Let’s Stay Together (1972) valittiin vuonna 2005 julkaistuun hakuteokseen 1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään.
Green kelpuutettiin vuonna 1995 Rock and Roll Hall of Fameen sekä vuonna 2004 Gospel Music Hall of Fameen ja Songwriters Hall of Fameen. Hän julkaisi vuonna 2000 omaelämäkertateoksen Take Me to the River ja sai vuonna 2002 Grammyn elämäntyöstään.
Green tuli uskoon sen jälkeen, kun hänen pitkäaikainen tyttöystävänsä Mary Woodson teki itsemurhan vuonna 1974 ja Green itse sai tilanteessa kolmannen asteen palovamman.
Sotapäiväkirja vuodelta 1944
Sotapäiväkirja vuodelta 1944 on Suomessa toimineen Saksan yhteyshenkilön, jalkaväenkenraali Waldemar Erfurthin sotapäiväkirja vuodelta 1944. Kirjan ensimmäisen painoksen on julkaissut WSOY vuonna 1954. Päiväkirjan on suomentanut Eino E. Suolahti, ja sen termistön on tarkistanut kapteeni Tauno Kuosa. Toinen painos ilmestyi 2014 Docendon kustantamana, ja eversti Pekka Visuri on kirjoittanut siihen johdannon ja toimittanut liitteet, neljä karttaa. Päiväkirja kattaa ajanjakson 1. tammikuuta – 13. syyskuuta 1944. Viimeisen merkinnän Erfurth teki kuljetuslaiva Lapplandilla, joka vei hänet pois Suomesta.
Erfurth kirjoitti vuonna 1954 ilmestyneen päiväkirjan johdannoksi alkusanat. Vuonna 2014 ilmestyneeseen laitokseen on Visuri suomentanut tekstin siltä osin uudelleen. Muuten teksti on eri painoksissa sama. Lopussa on henkilöhakemisto, jota on tarkistettu.
Erfurthin arkistoidut sotapäiväkirjat kattavat kokonaisuudessaan vuodet 1941–1944. Kolmen ensimmäisen sotavuoden päiväkirjat on sittemmin julkaistu suomeksi teoksissa Saksan kenraali Suomen päämajassa vuonna 1941 (Docendo 2017) ja Waldemar Erfurth – sotapäiväkirja 1942–1943 (Docendo, 2018), jotka on suomentanut ja toimittanut Pekka Visuri. Kaikkineen 1087 sivua käsittävä käsikirjoitus on arkistoitu Sota-arkistoon.
The Art of War (EP)
The Art of The War on Vaderin viides EP-levy, joka julkaistiin 14. marraskuuta 2005.
Salonjärvi
Salonjärvi on Suojoen vesistöön kuuluva järvi Karjalan tasavallan Suojärven piirin Suojärven kunnassa Venäjällä. Sen pinta-ala on 46,1 neliökilometriä, valuma-alueen laajuus 1 640 neliökilometriä, keskisyvyys 2,6 metriä ja suurin syvyys 15,0 metriä.
Salonjärveen laskee monia jokireittejä. Pohjoisesta Salonjärveen laskee Aittojoen reitti, jonka kolme lähdehaaraa ovat Vegarusjoki, Kuukkausjoki ja Luglajoki sekä Kolmoja, jonka kautta Salonjärveen laskevat Kälkäjärvi, Kivijärvi ja Vuontelenjärvi. Lännestä Salonjärveen laskee Heinäoja, joka on runsasjärvisen reitin lasku-uoma. Etelästä Salonjärveen laskee Saarijärvenjoki. Salonjärvi laskee Annankosken ja Karatsalmen kautta järven itäpuolella olevaan vesistön keskusjärveen, Suojärveen.
Salonjärven kalalajeja ovat muikku, hauki, särki, salakka, lahna, säyne, seipi, mutu, made, ahven ja kiiski. Järvellä harjoitetaan ammatti-, kotitarve- ja virkistyskalastusta.
Järvi sijaitsee Suomen Neuvostoliitolle vuosina 1940 ja 1944 luovuttamalla alueella. Suomelle kuuluessaan Salonjärvi kuului Suojärven kuntaan. Nykyään sen rannoilla ei ole asutusta.
David Zen Mansley
David Zen Mansley on yhdysvaltalainen ääninäyttelijä, joka on työskennellyt enimmäkseen 4Kidsillä. Mansley tunnetaan useista sivurooleista Teini-ikäiset mutanttininjakilpikonnat -animaatiosarjassa. Ensimmäisen pääroolin Mansley sai Speed Racer: The Next Generationissa.
Ura
Ennen ääninäyttelemistä Mansley työskenteli pienoismallien ja mallien tekijänä elokuvissa, kuten Terminator 2 – Tuomion päivä, Kirous kintereillä, Hyytävät hetket ja X-Men 2. Hän näytteli myös hetken aikaa teatterissa ja esiintyi stand up -koomikkona 1980-luvulla.
Ääninäyttelijänä
Ääninäyttelijäksi Mansley päätyi 2000-luvun alussa ja opiskeli ääninäyttelemistä muun muassa April Winchellin ja Eliza Schneiderin alaisuudessa. Sittemmin hänet on tunnettu muun muassa agentti Bishopin ja Darius Dunin äänirooleista vuoden 2003 Turtles-animaatiosarjassa. Myöhemmin vuonna 2008 Mansley on toiminut pääroolissa Speed Racer: The Next Generation animaatiossa professori Aniskovina.
Kamehameha I
Kamehameha I (myös Kamehameha Suuri, noin 1758 – 8. toukokuuta 1819) oli havaijilainen päällikkö ja kuningas, joka valloitti Havaijin kaikki saaret. Hän perusti Havaijin kuningaskunnan vuonna 1810 ja hallitsi maata yhdeksän vuotta kuolemaansa saakka. Hän liittoutui eurooppalaisten ja amerikkalaisten kauppiaiden kanssa, mutta ei antanut näiden omistaa maata saarillaan, ja onnistui säilyttämään Havaijin itsenäisyyden koko hallituskautensa ajan. Hän säilytti perinteisen uskonsa, vaikka määräsikin ihmisten uhraamisen lopetettavaksi.
Tausta ja perhe
Kamehameha syntyi arvioiden mukaan vuonna 1758. Hän sai syntymänimekseen Paiea, joka tarkoittaa "kovakuorista rapua". Kertoman mukaan ennen hänen syntymäänsä nähtiin kirkas tähti, mikä enteili suuren johtajan syntymää. Tämä aiheutti huolta muiden päälliköiden keskuudessa, ja Kamehamehan isoisä, päällikkö Alapai, määräsi tämän tapettavaksi. Kamehameha saatiin kuitenkin kuljetettua pois ja hänet kasvatettiin salassa. Aikuistuttuaan hän otti nimekseen Kamehameha, joka tarkoittaa "hän, joka seisoo erillään".
Viisivuotiaana Kamehameha palasi isänsä luo ja sai päällikölle tarkoitetun kasvatuksen, johon kuuluivat muun muassa uskonnolliset asiat, sodankäynti ja suullinen historia. Hänestä tuli isänsä kuoleman jälkeen alipäällikkö setänsä Kalani'opu'un alaisuudessa.
Havaijin saarten yhdistäminen
Setänsä kuoleman jälkeen Kamehamehasta tuli sodan jumalan patsaan vartija. Kamehamehan serkku, Kiwala'ō, sen sijaan peri maallisen vallan, mikä ei miellyttänyt Kamehamehaa. Tämä johti sotaan, jossa Kiwala'ō sai surmansa ja Kamehameha otti haltuunsa koko Havaijin saaren (toiselta nimeltään Iso saari).
Mourniés
Mourniés (myös Murniés) on Kreikan kaupunki, joka sijaitsee Kreetan saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Chanián kuntaan, Chanián alueyksikköön ja Kreetan alueeseen. Aiemmin kaupunki kuului Elefthérios Venizéloksen kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Chanián kunnan Elefthérios Venizéloksen kunnallisyksikköön. Kaupungin väkiluku on 7 553 (vuonna 2011).
Kamehameha I
Havaijin saarten yhdistäminen
Vuonna 1786 saarten poliittinen tilanne oli se, että Mauin kuningas Kahekili hallitsi Mauin lisäksi O‘ahun, Kaho‘olawen, Moloka‘in ja Lana‘in saaria. Lisäksi Kaua‘i ja Ni‘ihau olivat käytännössä hänen alaisuudessaan, koska näitä hallitsi hänen velipuolensa Ka‘eokulani. Vuonna 1790 Kahekili joutui lähtemään O‘ahulle kukistamaan kapinaa, jolloin Kamehameha käytti tilaisuutta hyväkseen ja hyökkäsi Mauille. Vaikka Kamehamehan joukot saivat mauilaiset perääntymään, Kamehameha joutui palaamaan Havaijin saarelle, koska hänen serkkunsa Keōua nousi kapinaan. Palattuaan takaisin Kamehamehan joukot ajoivat Keōuan joukot saaren länsirannikolle. Tulivuorenpurkaus tappoi osan Keōuan joukoista, minkä vuoksi Kamehameha voitti ja koko Havaijin saari päätyi hänen alaisuuteensa.
Mourniés
Mourniés sijaitsee noin kolme kilometriä Chanián kaupungin keskustasta etelään ja se on nykyisin käytännössä Chanián esikaupunkialuetta. Mourniés muodostaa myös laajemman kaupunkiyhdyskunnan (Δημοτική Κοινότητα Μουρνιών, Dimotikí Koinótita Mournión), johon kuuluu varsinaisen Mourniésin kaupungin lisäksi Krýo Nerón kylä. Koko yhdyskunnan väkiluku on 7 614.
Kamehameha I
Havaijin saarten yhdistäminen
Huhtikuussa 1795 Kamehameha hyökkäsi O‘ahulle ja ajoi puolustajat Nu‘uanun laaksoon, jossa Kamehamehan joukot saavuttivat voiton. Siten kaikki Havaijin saaret Kaua‘ita ja Ni‘ihauta lukuun ottamatta olivat hänen hallinnassaan. Samana vuonna Kamehameha antoi määräyksen, jonka mukaan eurooppalaisten ja amerikkalaisten kanssa ei saanut käydä vaihtokauppaa, elleivät nämä vaihtaisi tavaraa aseisiin tai ammuksiin. Määräyksen noudattamatta jättämisestä seurasi kuolemanrangaistus. Tavoitteena oli kerätä mahdollisimman paljon tarvikkeita Kaua‘in valloitusta varten.
Mourniés
Mourniés oli merkittävän poliitikko Elefthérios Venizéloksen synnyinpaikka, ja hänen synnyinkotiaan esitellään siellä edelleen. Myös koko kunnallisyksikkö on saanut nimensä tätä kautta.
Kamehameha I
Havaijin saarten yhdistäminen
Vuonna 1804 Kamehameha siirsi pääkaupungin Lahainasta Honoluluun. Kuusi vuotta myöhemmin viimeinen itsenäinen päällikkö Kaumuali'i, joka hallitsi Kaua'in ja Ni'ihaun saaria, alistui Kamehamehan vasalliksi.
Kuninkaana
Havaijin kuninkaana Kamehameha avasi Havaijin maailmalle. Havaijista tuli tärkeä välipysähdyspaikka kauppalaivoille Kiinan ja Yhdysvaltain välillä. Havaijilla kasvavasta santelipuusta tuli tärkeä vientituote. Lisäksi hän teki santelipuusta kuninkaan omaisuutta ja asetti kapun nuoremmille puille, jotta santelipuuta voitaisiin kerätä kestävästi.