cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ihmisen evoluutio
Turkananihminen
Turkananihminen (Homo rudolfensis) on 1,9 miljoonaa vuotta sitten elänyt laji. Se muistuttaa kasvoiltaan kenianesi-ihmistä, ja sitä onkin ehdotettu liitettäväksi samaan sukuun. Turkananihminen oli noin 145–150 senttimetriä pitkä ja liikkui pystyasennossa.
Kehityshyppäykset
Ihmisen kantamuodot ja sukulaiset ovat kehittyneet samanlaisten tekijöiden ohjaamina kuin muutkin eläimet. Aiemmin evoluution ajateltiin tapahtuvan melko tasaisella nopeudella, mutta nykyisin tutkijat katsovat ihmistenkin kehityksessä olleen useita hyppäyksellisiä vaiheita.
Ihmisen kulttuurin kehitys eli kulttuurievoluutio rinnastetaan joskus ihmisen biologiseen evoluutioon, ja sitä käsitellään oppikirjoissa sen yhteydessä. Kulttuurin ja geenien koevoluution tutkimuksessa ajatellaan, että biologinen ja kulttuurievoluutio kulkevat rinnakkain ja vaikuttavat toisiinsa.
Mary Berg
thumb|200px|Warsaw Ghetto: A Diary Mary Berg (oik. Miriam Wattenberg, s. 20. huhtikuuta 1924 Łódź, Puola – huhtikuu 2013 ) oli juutalainen nainen, joka joutui perheineen suljetuksi Varsovan ghettoon toisen maailmansodan aikana. Berg alkoi pitää päiväkirjaa syksyllä 1939 ja kirjoitti siihen näkemästään ja kokemastaan Saksan miehittämässä Puolassa. Hänen onnistui salakuljettaa pienet muistikirjansa mukanaan päästessään vapauteen ghetosta. Päiväkirja julkaistiin ensimmäisen kerran kokonaisuudessaan vuonna 1945 Yhdysvalloissa nimellä Warsaw Ghetto: A Diary. Se oli ensimmäinen englanninkielinen teos, jossa kuvattiin Varsovan gheton tapahtumia perustamisesta ensimmäisiin karkotuksiin. Myöhemmin päiväkirja käännettiin useille muille kielille. Kirja julkaistiin sota-ajan Puolassa mahdollisesti elossa olevien sukulaisten suojelemiseksi salanimellä Berg. Kirjassa on myös muutettu sellaisten henkilöiden nimet, joiden olinpaikasta tai kuolemasta ei ollut varmuutta.
Ihmisen evoluutio
Kahdelle jalalle siirtyminen
Ensimmäinen hyppäys kehityksessä tapahtui noin 7–8 miljoonaa vuotta sitten, kun ilmasto muuttui kuivemmaksi ja viileämmäksi, metsät kutistuivat ja savannit levisivät. Jonkin afrikkalaisen ihmisapinalajin populaatio vastasi tähän valintatilanteeseen. Tämän populaation yksilöistä alkoi kehittyä pystyasennossa kahdella jalalla kävelijöitä, kaikkien apina- ja esi-ihmisten sekä ihmisten kantamuotoja. Pystyasentoon siirtymisen syyt ovat yhä kiistanalaiset. Pystyasennosta on tiettyjä etuja, kuten se että kädet vapautuvat, pitkien matkojen kulkeminen on tehokasta, lämmönsäätely on tropiikissa avoimessa maastossa helpompaa ja maasta on helpompi yltää hedelmiin. Pystykäynti on kuitenkin nopeimmillaankin hitaampaa kuin neljällä jalalla käynti, ja tämä pätee vielä selvemmin siihen vaiheeseen kun siirtyminen pystykäyntiin on vielä kesken. Kahdella jalalla liikkuminen vaatii lisäksi lukuisia uusia sopeutumia etenkin selkärangan ja alaraajojen rakenteessa. Pystykäyntiin siirtymisen onkin esitetty johtuneen sukupuolivalinnasta, lähinnä sitä kautta että pystyssä kävellyt uros pystyi hankkimaan naaraalleen ja poikasilleen aiempaa paremmin ruokaa.
Mary Berg
Perhe
Mary Bergin perheeseen kuuluivat isä Shya, äiti Lena sekä sisko Ann (Anna). Mary oli 16-vuotias, kun perhe vangittiin Varsovan ghettoon. Päiväkirjassaan hän sanoo syntymäpäiväkseen 10. lokakuuta. Syynä saattoi olla ainakin se, että Bergin oikea syntymäpäivä 20. huhtikuuta on myös Adolf Hitlerin syntymäpäivä. Bergin perhe oli siitä etuoikeutetussa asemassa, että äiti oli Yhdysvaltain kansalainen. Tämä takasi perheelle tietyn koskemattomuuden ghetossa ja auttoi myöhemmin heitä pääsemään pois miehitetystä Puolasta.
Ihmisen evoluutio
Työkalujen käyttöönotto
Seuraava suurempi nopean kehittymisen vaihe tapahtui noin 2,6 miljoonaa vuotta sitten, jolloin ihmisten kantamuodot alkoivat valmistaa apuvälineitä, työkaluja ja aseita. Syntyi Olduvain kulttuuri, jonka myötä ihmisen sukulaiset saivat uudenlaisia tehokkaita keinoja päästä käsiksi ravintoon sekä puolustaa itseään pedoilta.
Mary Berg
Perhe
Lena-äiti oli syntynyt Yhdysvalloissa, mutta hän muutti puolalaissyntyisten vanhempiensa sekä kahden sisaruksensa kanssa Puolaan ollessaan noin 12-vuotias. Lenan isä, äiti ja vanhemmat sisarukset muuttivat 1920-luvulla takaisin Yhdysvaltoihin, mutta Lena ja kaksi hänen Puolassa syntynyttä pikkuveljeään, Abie ja Percy, jäivät Puolaan. Lena avioitui puolalaisen Shya Wattenbergin kanssa, joka oli taidemaalari ja antiikkikauppias. Lena työskenteli muotisuunnittelijana.
Ihmisen evoluutio
Ruumiinrakenteen kehitys
Kolmas hyppäys kehityksessä tapahtui vajaat 1,7–1,8 miljoonaa vuotta sitten, kun esi-ihmisille alkoi kehittyä nykyihmisillekin tyypillinen ruumiinrakenne. Tämä afrikanpystyihminen levisi Afrikasta Aasiaan ja Eurooppaan. Pystyihminen otti käyttöön myös tulen ja kehitti uudenlaisia kiviesineitä.
Mary Berg
Elämä miehitetyssä Puolassa
Mary Berg oli kotoisin Łódźista. Perhe pakeni sieltä syyskuussa 1939, kun saksalaiset sotilaat murtautuivat Puolan rintamalinjojen läpi. He lähtivät useimpien Łódźin juutalaisten tapaan Varsovaan. Perhe palasi Łódźiin lokakuussa mutta joutui muuttamaan joulukuussa takaisin Varsovaan. Saksalaiset alkoivat rajoittaa juutalaisten elämää siellä jo paljon ennen varsinaisen gheton perustamista. Yhdysvaltain kansalaisena Lena Wattenberg pääsi liikkumaan myös gheton ulkopuolella. Hän kävi muun muassa saksalaisten postitoimistossa lähettämässä kirjeitä ystäviensä puolesta ulkomaille.
Ihmisen evoluutio
Aivojen kasvu
Neljännessä hyppäyksessä 600 000 vuotta sitten ihmisen aivojen koko kasvoi äkillisesti. Samalla syntyi heidelberginihminen, jonka aivot olivat jo samankokoiset kuin nykyihmisellä.
Mary Berg
Elämä miehitetyssä Puolassa
Ghetossa selviäminen riippui paljolti varallisuudesta ja ”suhteista”. Turvatumman aseman saattoi saavuttaa, jos tunsi vaikutusvaltaisia ihmisiä, joiden kautta pystyi esimerkiksi hankkimaan paremman työpaikan. Ruoasta ja lääkkeistä oli kuitenkin jatkuvasti pulaa myös varakkaamman väestön keskuudessa, koska suljetussa ghetossa oltiin sen varassa, mitä saksalaisilta saatiin ja mitä muurien ulkopuolelta onnistuttiin salakuljettamaan. Kaikesta huolimatta ghetossa yritettiin elää tavallista elämää. Siellä järjestettiin konsertteja ja teatteriesityksiä sekä annettiin kouluopetusta. Berg kertoo päiväkirjassa, kuinka hän tunsi toisinaan syyllisyyttä ja häpeää etuoikeutetun asemansa vuoksi. Hänen oli kuitenkin hyväksyttävä lahjusten ja suhteiden hyväksikäyttö elinehtona. Mahdollisuuksien mukaan hän yritti auttaa pahemmassa hädässä olevia ihmisiä. Hän perusti ystävineen kerhon, joka järjesti musiikkiesityksiä. Näiden esitysten tuotot lahjoitettiin avustusjärjestön käyttöön.
Ihmisen evoluutio
Puhekyky
Ihmisellä on evoluution tuottama taipumus kielen oppimiseen. Käteväihmisen kurkunpää oli vielä samankaltainen kuin simpanssilla, joka voi oppia käsimerkkejä mutta ei puhumaan. Pystyihmisen kurkunpää vastasi rakenteeltaan kaksivuotiaan nykyihmisen vastaavaa, ja todennäköisesti pystyihminen on kyennyt jollakin tavalla puhumaan. Jos pystyihminen on puhunut, laji on todennäköisesti käyttänyt jonkinlaista esikieltä ilman selkeää kielioppia. Kieliopin ihminen kehitti ehkä 45 000 vuotta sitten.
Mary Berg
Elämä miehitetyssä Puolassa
Mary Berg ja hänen perheensä internoitiin Yhdysvaltain kansalaisuuden vuoksi. Tämä tapahtui vain pari päivää ennen suurien karkotuksien aloittamista heinäkuussa 1942. Heidät vietiin Pawiakin vankilaan, joka sijaitsi ghetossa. Heille luvattiin aluksi, että he pääsevät jo muutaman päivän päästä jatkamaan matkaansa Yhdysvaltoihin. He joutuivat kuitenkin viettämään vankilassa useita kuukausia. Vankilan ikkunoiden kautta he näkivät tuttaviaan ja pystyivät toisinaan jopa vaihtamaan kirjeitä. Berg kertoo muun muassa nähneensä eräänä päivänä hyvin uupuneen Władysław Szpilmanin, joka kuljetti asunnoista tyhjennettyjä tavaroita kärryillä saksalaisten varastoon.
Ihmisen evoluutio
Synty
Ihmisten suvun (Homo) katsotaan yleisimmin kehittyneen 2,0–2,5 miljoonaa vuotta sitten, vaikkakin jotkut katsovat sen kehittyneen jo yli neljä miljoonaa vuotta sitten. Ihmisten kehityslinjaan kuuluvia mutta usein harvalukuisia fossiileja on ollut usein vaikea sijoittaa apinaihmisiin tai ihmisiin.
Mary Berg
Vapautus
Varsovan ulkomaalaiset asukkaat, Mary Berg perheineen heidän mukanaan, lähetettiin leirille Ranskaan Vitteliin 18. tammikuuta 1943. Vittelin leiri oli internoiduille paratiisi verrattuna ghettoon ja Pawiakin vankilaan. Leiri oli suunniteltu vakuuttamaan kansainvälinen Punainen Risti siitä, että saksalaiset kohtelevat internoituja hyvin. Alue oli rajattu piikkilangoilla, mutta asukkaat saivat liikkua sen sisällä puistossa vapaasti. Majoitustiloina toimivat hotellit, joissa oli tilavat ja siistit huoneet. Punainen Risti toimitti leirille avustuspaketteja.
Ihmisen evoluutio
Synty
Joidenkin tutkijoiden mukaan nykytiedolla selkein siirtymä ihmisiin olisi ollut esi-ihmisistä eli kenian litteänaamamaisesta ihmisestä turkananihmiseen ja siitä edelleen afrikanpystyihmiseen. Toisen käsityksen mukaan ihmisten mahdollinen edeltäjä olisi jokin Australopithecus-suvun populaatio, joista on löydetty parempia fossiileita ajalta ennen ihmistä. Joidenkin tutkijoiden mukaan Etiopian Ledi-Gerarusta löydetty 2,8 miljoonaa vuotta vanha fossiili edustaa varhaisinta tunnettua ihmistä ja yhdistää Australopithecus afarensiksen ihmisen sukuun.
Mary Berg
Vapautus
Ensimmäinen vankienvaihto Saksan ja Englannin välillä tehtiin 21. marraskuuta 1943. Mary Bergin perhe joutui odottamaan vuoroaan maaliskuun alkuun saakka. Viime hetkiin asti oli epävarmaa pääseekö koko perhe lähtemään yhdessä. Aluksi paikat luvattiin vain Lenalle ja tytöille. Lähtöpäivän aamuna ilmoitettiin, että perheen isäkin pääsee mukaan. He matkustivat ensin junalla Lissaboniin, missä he nousivat Yhdysvaltoihin lähtevään laivaan 5. maaliskuuta 1944. Laiva oli diplomaattialukseksi vuokrattu SS Gripsholm, ja se saapui New Yorkiin 15. maaliskuuta.
Ihmisen evoluutio
Lajit
Ihmisten sukuun voidaan sijoittaa ainakin lajit:
Mary Berg
Vapautus
Berg jäi asumaan Yhdysvaltoihin. Hän ei halunnut palata Puolaan, koska kaikki sinne jääneet sukulaiset ja ystävät olivat kuolleet. Päiväkirjan julkaisun jälkeen Berg antoi paljon haastatteluja ja puhui radiossa. 1950-luvun alussa hän vetäytyi julkisuudesta.
Ihmisen evoluutio
Pystyihmiset
Pystyihmiset hävisivät yksi kerrallaan sukupuuttoon kehittyneempien ihmistyyppien tieltä. Pisimpään ne säilyivät Jaavan saarella, mahdollisesti aina vuoteen 25 000 eaa. saakka ja myöhempäänkin, mikäli floresinihminen on kehittynyt pystyihmisestä. Floresinihminen asui Indonesian Floresin saarella arvioiden mukaan ehkä vielä 48 000 eaa., vanhempien arvioiden mukaan mahdollisesti vain 10 000 eaa., mikä tekee siitä ehkä viimeiseksi kadonneen ihmislajin. Floresinihminen oli vain metrin pituinen ja hyvin pienipäinen.
Geneettisten todisteiden pohjalta on arvioitu mahdolliseksi, että nykyihmiseen johtanut evoluutio ajanjaksolla 2,0 miljoonaa – 300 000 vuotta sitten tapahtui osin tai kokonaan Euraasiassa eikä Afrikassa. Vasta sen jälkeen ihmisen sukulinja olisi palannut Afrikkaan ja kehittynyt siellä nykyihmiseksi. Tämän teorian puolesta puhuu se, että nykyihmisen linjasta eronneet linjat kuten neandertalinihminen ja denisovanihminen elivät juuri Euraasiassa.
Heidelberginihminen
Heidelberginihmisen uskotaan yleisimmin kehittyneen Afrikassa afrikanihmisestä (Homo ergaster) 600 000–700 000 vuotta sitten ja levinneen sitten Eurooppaan ja Aasiaan. On kuitenkin myös mahdollista, että se kehittyi Euroopassa ja Pohjois-Afrikassa euroopanihmisestä (Homo antecessor) ja levisi sieltä Afrikkaan ja Aasiaan. Lajin nuorimmat fossiilit ovat 200 000 vuoden ikäisiä, jolloin sen kehitys uusiksi lajeiksi oli jo pitkällä. Heidelberginihmisestä kehittyi Euroopassa neandertalinihminen, Aasiassa denisovanihminen ja Afrikassa nykyihminen.
Heidelberginihmisen kallo oli raskastekoisempi ja matalampi kuin nykyihmisen, ja silmien päällä oli voimakas kulmaharjanne. Aivojen koko oli suurin piirtein sama kuin nykyihmiselläkin. Ruumiinrakenne oli roteva ja keskipituus noin 170 senttimetriä.
Neandertalinihminen
Neandertalinihmiset (Homo neanderthalensis) elivät Euroopassa, Lähi-idässä ja Aasiassa 230 000–40 000 vuotta sitten. Neandertalinihminen on nykyihmisen serkku mutta ei esi-isä: kehityslinjat erkanivat noin 500 000 vuotta sitten. Molekyylitutkimusten mukaan neandertalinihmiset ja nykyihmiset kuitenkin risteytyivät keskenään, ja nykyihmisen perimässä on jälkiä neandertalinihmisestä. Neandertalinihmiset hävisivät noin vuonna 40 000 eaa., suunnilleen 5 000 vuotta sen jälkeen, kun nykyihminen levittäytyi Eurooppaan.
thumb|left|185px|Ensimmäinen rekonstrukktio neandertalinihmisen päästä vuodelta 1888.
Neandertalilaisella oli vankka ja leveä lantio sekä tukevat alaraajojen luut. Pituudeltaan neandertalilaismies oli 165 senttimetriä ja nainen pari senttiä lyhyempi. Neandertalinihmisen kasvot olivat suuret, ja niiden keskiosa työntyi ulospäin. Otsa oli luisu ja silmien yläpuolella oli korkeat luuharjanteet. Nenä oli iso, ja leukakyhmy puuttui. Mitattujen neandertalinihmisen aivokoppien keskimääräinen tilavuus on 1 420 cm³ eli hiukan nykyihmistä enemmän. Nykytutkimuksen mukaan neadertalinihminen osasi käyttää ja valmistaa kehittyneitä työkaluja, puhua yhteistä kieltä, metsästää ryhmässä, haudata vainajansa ja huolehtia haavoittuneista.
Denisovanihminen
Denisovanihminen kehittyi luultavasti heidelberginihmisestä. Se eli ainakin Etelä-Siperiassa ja muistutti enemmän neandertalinihmistä kuin nykyihmistä. Nykyisten melanesialaisten, australialaisten ja uusiguinealaisten perimässä on jonkin verran denisovanihmisen geenejä, mikä johtuu risteytymisistä matkalla denisovalaisten asuttamien alueiden läpi. Kiinasta on lisäksi löydetty 11 500–14 500 vuotta vanhoja "saksanhirvi-ihmisen" jäänteitä. Kyseessä saattaa olla tuntematon ihmislaji tai hyvin varhain Afrikasta muuttanut nykyihmisryhmä, joka oli pysynyt eristyksissä muista nykyihmisistä. Tutkija Chris Stringerin mukaan kyseessä voi olla denisovanihmisen sukulainen tai nykyihmisen ja denisovanihmisen risteytys.
Nykyihminen
Kaikki maapallolla nykyisin elävät ihmiset kuuluvat samaan lajiin Homo sapiens ('viisas ihminen'). Nimen perustana on yksi nykyihmisten tyypillisimmistä ominaisuuksista: ylivertainen oppimis- ja ajattelukyky edeltäviin ihmislajeihin ja muihin eläimiin verrattuna.
Nykyihmisen synty ja haarautuminen
Nykytiedon (v. 2017) mukaan nykyihminen kehittyi Afrikassa myöhäispleistoseenisella aikakaudella heidelberginihmisestä. Varhaisimmat löydöt ovat Marokosta löydetyt noin 300 000 vuoden ikäisiksi ajoitetut fossiilit, jotka edustavat nykyihmisen varhaisinta kehitysvaihetta. Niiden aivokoppa tosin vaikuttaa hiukan nykyisin elävien ihmisten aivokoppaa alkeellisemmalta.
Afrikasta löydetyissä noin 260 000 vuotta vanhoissa fossiileissa on ollut sekä heidelberginihmisen että nykyihmisen piirteitä. Jotkut tutkijat ovat ehdottaneet heidelberginihmisten ja nykyihmisten välimuodolle nimeä Homo helmei, mutta sitä ei kovinkaan laajalti ole otettu käyttöön.
Genetiikan tutkija David Reichin johtaman tutkimusryhmän tammikuussa 2020 julkaistun tutkimuksen mukaan nykyihminen haarautui vähintään neljään eri sukulinjaan 250 000–200 000 vuotta sitten. Yhdestä haarasta polveutuu keskisen Afrikan nykyisiä väestöjä, toisesta eteläisen Afrikan nykyisiä väestöjä ja kolmannesta itäisen Afrikan nykyisiä väestöjä. Neljännestä haarasta on pieniä jälkiä nykyisissä itä- ja länsiafrikkalaisissa. Itä-Afrikassa tapahtui 80 000–60 000 vuotta sitten vielä yksi jakautuminen neljään ryhmään. Näistä ryhmistä yksi muutti pois Afrikasta ja asutti muut mantereet.
Nykyisin hyväksytyin teoria nykyihmisen alkukodista on yhden syntykodin hypoteesi, nimitykseltään ”Alkukoti Afrikassa” tai ”Äskettäinen afrikkalainen alkuperä”. Sen mukaan kaikki nykyihmisväestöt ovat Afrikassa kehittyneen heidelberginihmisen jälkeläisiä. He levittäytyivät Afrikasta viimeisen kerran Lähi-idän kautta 60 000 vuotta sitten muualle maapallolle ja syrjäyttivät Euroopan ja Aasian alkuperäiset väestöt osin risteytyen niiden kanssa. Kaikki nykyisten Afrikan ulkopuolisten väestöjen (tai rotujen) ominaisuudet ovat siis kehittyneet alle 60 000 vuodessa. Yhden syntykodin hypoteesia tukevat fossiilit, arkeologiset löydöt sekä biokemialliset ja geneettiset todisteet.
Käsitystä Afrikasta ihmisen alkukotina vahvistaa se, että Afrikassa ihmisen geneettinen vaihtelu on paljon suurempaa kuin muualla maailmassa. Tämä kertoo siitä, että Afrikan väestö on vanhempaa kuin muun maailman. Afrikan sisällä geneettisesti vanhinta ja monipuolisinta väestöä ovat tutkimusten mukaan eteläisen Afrikan Kalaharin sanit. He tosin asuivat kymmeniä tuhansia vuosia sitten paljon nykyistä laajemmalla alueella Saharan eteläpuolisessa Afrikassa, joten vielä ei voida sanoa, missä päin Afrikkaa ihminen syntyi. Sanien kanssa yhtä kauan sitten erkaantunutta kehityslinjaa edustavat ilmeisesti myös Keski-Afrikan metsästäjä-keräilijät.
Vanhentuneen monialuehypoteesin mukaan nykyiset Afrikan, Euroopan ja Aasian väestöt olisivat kehittyneet näiden maanosien erillisistä pystyihmispopulaatioista kahden miljoonan vuoden aikana. Teorian varhaisemmassa versiossa niiden välillä ei tapahtunut risteytymistä ja kehitys tapahtui eri tahtiin, mutta uudemmassa versiossa risteytymistä tapahtui paljon. Hypoteesi korostaa rotujen välisiä eroja. Useimmat antropologit ovat hylänneet monialuehypoteesin.
Pullonkaula
Eräiden geenitutkimusten mukaan ihmiskunta koki joskus 50 000–100 000 vuotta sitten pullonkaulailmiön, jossa ihmiskunnan väkiluku romahti sukupuuton partaalle. Indonesialaisen Toban supertulivuorenpurkauksesta 75 000 vuotta sitten aiheutunutta ilmaston viilenemistä on joskus ehdotettu väkiluvun laskun syyksi. Nykyisin tutkijat ovat alkaneet pitää Toban osuutta epäuskottavana ja uskovat viimeisten 100 000 vuoden aikana tapahtuneiden pullonkaulojen syyksi esimerkiksi Afrikasta poismuuttoa.
Levittäytyminen Afrikasta
pienoiskuva|450px|Eräs näkemys nykyihmisen pysyvän levittäytymisen aikataulusta. Luvut tarkoittavat "tuhatta vuotta sitten".
Nykyihminen asutti Lähi-itää ainakin väliaikaisesti viimeistään 125 000 vuotta sitten. Läpimurto Lähi-idästä tapahtui yleisen käsityksen mukaan 50 000–60 000 vuotta sitten, mutta ajoitus ei ole vieläkään vakiintunut. Kaakkois-Kiinaan asti nykyihminen oli mahdollisesti ehtinyt jo 80 000–130 000 vuotta sitten. Etelä-Aasiaan nykyihmiset levittäytyivät viimeistään noin 50 000 vuotta sitten ja saapuivat Australiaan viimeistään 40 000 vuotta sitten. Euroopasta on löytynyt nykyihmisen jäänteitä 41 000–45 000 vuoden takaa. Amerikkaan nykyihmiset saapuivat Alaskan kautta Aasiasta 15 000–35 000 vuotta sitten. Tyynenmeren saaret ja atollit ihminen asutti viimeiseksi. Uusi-Seelanti oli viimeinen asuttamaton elinkelpoinen alue; se asutettiin 800 vuotta sitten.
Ihmisten levittäytyessä Afrikasta muihin maanosiin he joutuivat yhtäkkiä uudenlaisiin ympäristöihin, joissa oli erilaisia valintapaineita kuin Afrikassa. Ihmiset joutuivat sopeutumaan erilaisiin ruokavalioihin, ilmastoihin, kylmyyteen ja tauteihin. Eri puolille maailmaa asettuneiden ihmisryhmien välille syntyi erilaisia fysiologisia ja geneettisiä eroja. Esimerkiksi ruoanvalmistustapojen kehittymisen seurauksena ihmisten hampaat pienenivät. Myös ihmisen leuka ja muu luusto muuttui entistä paljon kevyemmäksi. Otsan kulmaharjanne katosi muilta paitsi australialaisilta. Vähäisemmän auringonvalon ja uudenlaisen ruokavalion myötä ihmisen D-vitamiininsaanti pieneni, joten pohjoiseen siirtyneiden ihmisten iho vaaleni.
Nykyiset ihmisväestöt ja "ihmisrodut" ovat melko uusia. Nykyiset väestöt ovat syntyneet monien varhaisempien väestöjen risteydyttyä useita kertoja, minkä jälkeen alkuperäinen väestö on saattanut kokonaan kadota "aaveväestöksi". Suurin osa nykyään elävistä väestöistä ei polveudu sarjamaisesti yksinomaan niistä väestöistä, jotka elivät samoissa paikoissa vielä kymmenentuhatta vuotta sitten.
Maatalouden synnyn vaikutus
Wisconsinin yliopiston tutkijan John Hawksin mukaan ihmisen evoluutio kiihtyi rajusti laajamittaisen maatalouden synnyttyä noin 10 000 vuotta sitten. Kehitys oli niin nopeaa, että nykyihmiset ovat geneettisesti eriytyneempiä 5 000 vuotta sitten eläneistä ihmisistä kuin nämä olivat 30 000 vuotta sitten eläneistä neanderthalinihmisistä. Ihminen joutui sopeutumaan geneettisesti etenkin uuteen ja aluksi ihmiselle huonosti sopivaan ruokavalioon, sekä uudenlaisiin, tiiviissä maatalousyhteisöissä nopeasti syntyneisiin ja yleistyneisiin tartuntatauteihin. Ihmisten määrä alkoi kasvaa nopeasti, minkä seurauksena erilaisten mutaatioiden määrä kasvoi ja geneettinen vaihtelu sai mahdollisuuden nopeutua. Hiilihydraatin lisääntyminen ruokavaliossa sai aikaan geneettisiä muutoksia, joiden ansiosta ihmiset pystyivät välttymään diabetekselta. Maanviljelijöille kehittyi myös parempi suoja alkoholismia vastaan. Jossain päin Euraasiaa syntyi mutaatio, jonka ansiosta ihmiset alkoivat pystyä käyttämään maitosokeria hyväkseen, minkä ansiosta karjataloudesta tuli entistä merkittävämpää. Samankaltainen mutaatio on tapahtunut myös ainakin Itä-Afrikassa ja Arabiassa.
Löytöretket ja kulkutaudit
Euraasian asukkaille kehittyi vuosituhansien kuluessa tautisuoja tappavia kulkutauteja vastaan. Koska vanhan maailman ulkopuolisille kansoille kuten intiaaneille ja australialaisille ei ollut kehittynyt suojaa Euraasian tauteja vastaan, intiaaneista 90 prosenttia kuoli eurooppalaisten tuomiin tartuntatauteihin 1500-luvulta alkaen.
Georg Nikolaus Nissen
thumb|upright|Georg Nikolaus Nissen. Ferdinand Jagemannin maalaus vuodelta 1809. Georg Nikolaus Nissen (22. tammikuuta 1761 Haderslev, Tanska – 24. maaliskuuta 1826 Salzburg) oli tanskalainen diplomaatti ja kirjailija. Hänet tunnetaan Wolfgang Amadeus Mozartin elämäkerran kirjoittajana. Nissen meni vuonna 1809 naimisiin Mozartin lesken Constanzen kanssa ja pääsi käyttämään lähteinään muun muassa Mozartin perheen alkuperäistä kirjeenvaihtoa.
Elämä
Georg Nikolaus Nissen oli kauppias Jens Nissenin ja Anna Elisabeth Nissenin (omaa sukua Zoëga) poika. Äiti Anna oli vaikutusvaltaisesta suvusta, joka polveutui italialaisesta, Veronasta 1570 Mecklenburgin kautta Schleswigiin muuttaneesta aatelismiehestä. Opiskeltuaan lakia Kööpenhaminan yliopistossa 1778–1781 Nissen meni töihin setänsä Georg Zoëgan johtamaan Kööpenhaminan pääpostikonttoriin. Vuonna 1791 hän aloitti diplomaattiuransa ja tuli 1793 lähetystösihteeriksi Tanskan Wienin lähetystöön. Viimeistään 1798 hän asui Mozartin lesken Constanzen talossa. Nissen ja Constanze menivät naimisiin 26. kesäkuuta 1809 Bratislavassa. Pariskunta muutti 1810 Kööpenhaminaan, jossa Nissen työskenteli sensorina ja valtioneuvostossa.
Vuosina 1820–1824 aviopari matkusteli Saksassa ja Italiassa ja asui vuodesta 1821 Wienissä, jossa he aloittivat Mozartin elämäkerran kirjoittamisen. He käyttivät lähteenään Constanzen muistitiedon lisäksi Mozartin perheen alkuperäistä kirjeenvaihtoa. Kirjeenvaihto oli osittain puutteellista, sillä Constanze oli tuhonnut joukon Mozartin isän Leopoldin kirjeitä. Leopold oli aikanaan vastustanut kiivaasti poikansa ja Constanzen (omaa sukua Weber) liittoa. Teos jäi kesken Nissenin kuollessa 1826, ja hänen leskensä viimeisteli sen yhdessä lääkäri Johann Heinrich Feuersteinin ja Berliinin Generalmusikdirektor Gaspare Spontinin kanssa. Breitkopf & Härtel julkaisi Mozartin elämäkerran Leipzigissa 1828.
thumb|Nissenin hautakivi Salzburgissa. Nissenin kuulumista aatelissäätyyn ei ole dokumentoitu, ja jotkut historioitsijat pitävät sitä Constanzen keksintönä. Georg Nikolaus Nissen ei itse koskaan kutsunut itseään nimellä ”kreivi von Nissen”. Nissen on haudattu Salzburgiin, ja hänen hautakivensä (jossa hänestä on maininta ”Mozartin lesken aviomies”) on säilynyt.
M/S Oleander
M/S Oleander oli Saksassa vuonna 1980 valmistunut autolautta. Se luovutettiin tilaajalleen Townsend Car Ferries Ltd:lle nimellä M/S Pride of Free Enterprise 31. lokakuuta 1980. Sen sisaralus oli samana vuonna valmistunut onnettomuuslaiva M/S Herald of Free Enterprise.
Ura oja (Võhandu)
Ura oja tai Üra oja on Virossa Võrumaalla Rõugen- ja Võrun kunnissa virtaava 28 kilometriä pitkä joki, joka laskee Vagula järveen. Koska Võhandu jõgi virtaa järven läpi, voidaan Ura oja tulkita myös Võhandun valuma-alueen sivujoeksi.
M/S Oleander
Käyttöhistoria
M/S Pride of Free Enterprise asetettiin marraskuussa 1980 liikenteeseen välille Dover – Calais ja Dover – Zeebrugge. Vuonna 1987 alus vaihtoi nimeä ja jatkoi liikennöintiä välillä Dover – Zeebrugge. Alus rekisteröitiin P&O European Ferries Ltd:lle samana vuonna. Alus myytiin Howill Shipping Ltd:lle vuonna 1991 mutta vuokrattiin edelleen P&O European Ferries Ltd:lle. Liikenne välillä Dover – Calais aloitettiin 1992. Vuoden 1996 lokakuussa liikennöitiin Calaisin sijasta Zeebruggeen. Alkuvuonna 1998 alus liikennöi P&O Stena Line Ltd:n alaisuudessa välillä Dover – Calais. Samana vuonna alus sai uuden nimen M/S P&O SL Picardy. Tammikuussa 2000 alus liikennöi jälleen välillä Dover – Zeebrugge kunnes telakoitiin helmikuussa Dunkerquessa. Se myytiin 2001 kyproslaiselle Transeuropa Shippingille ja sai uuden nimen. Liikenne välillä Oostende – Ramsgate aloitettiin heinäkuussa 2002.
Ura oja (Võhandu)
Joen kulku
Joki alkaa Kõvvõrjärvestä, joka sijaitsee Tsiamäen kylässä Haanjan kunnassa. Matkaa Haanjan taajamaan on 1,5 kilometriä. Järven ympäristö sijaitsee Haanjan ylängön pohjoisrinteillä, joita joki alkaa laskea alas. Alkuosuus on suoraksi kaivettu suo-oja, jonka varteen laskee etelästä tuleva Kurgjärven laskuoja. Koska maasto on kumpuilevaa, kiertää joki mäet mutkitellen. Ensimmäinen jyrkkä pudotus tulee Pedäjämäen pohjoispuolella. Kuudan kylässä joki virtaa Kuuda järven läpi. Sikamäen jälkeen jokeen yhtyy idästä Kaarataustan kylästä alkava lyhyt oja. Oja alittaa Rõugeen menevän tien, kun se sitten saapuu Püssän kylään. Tsutsussa se alittaa Verijärven kautta kulkevan Rõugeen vievän toisen tien. Joki on pudonnut alkuosuudellaan jo 75 metriä. Joki virtaa niittyjen ja soiden kautta ja sen uomaan on padottu pieniä lampia. Samalla sen kulku kääntyy kohti luodetta. Monet lammista ovat kartoissa nimettömiä, mutta suurin lampi on Liinamäe lump, jossa on suuri saarikin. Kun joki saapuu Nooskan ja Lompkan kylien peltoaukealle, se virtaa melkein kohti itää. Vana-Nursin kylän kohdalla se kuitenkin kääntyy kohti pohjoista ja alittaa Võrusta alkavan Latviaan johtavan maantien. Virvesillapalun metsässä joki kääntyy lähes itään päin ja alkaa meanderoida voimakkaasti. Samalla se kaartaa kohti koillista ja siihen yhtyy Reedo oja. Ura ojan kaartuminen jatkuu ja lopulta joki virtaa luoteeseen päin. Se ohittaa läheltä Kublitsan umpijärven ja Juba järven, jonka laskuoja yhtyy jokeen lännestä. Samaan paikkaan yhtyy kaakosta virtaava Tsiaoja. Pian Valga–Petseri-rautatien alittamisen jälkeen joki laskee Vagula järveen sen kaakkoisrannassa.
Valuma-alue
Joen valuma-alueen pinta-ala on 52,5 neliökilometriä. Sillä on vain muutama merkittävä sivuoja ja sen muut sivuojat ovat lyhyitä. Kurgjärve oja toisaalta lyhyt, mutta se on myös Kurgjärven laskuoja. Järven kautta laskee myös Väikjärv. Valuma-alueella on varsinkin ylängöllä paljon padottuja lampia, joista otetaan talousvettä.
Perfetti Van Melle
Perfetti Van Melle Group B.V. on alankomaalainen yksityinen makeisvalmistaja, jolla on tehtaita monessa maassa. Sen alaisuuteen kuuluvat makeismerkit, kuten Mentos, Chupa Chups ja Albenliebe. Alaisuudessa on lähes 40 yritystä.
Perfetti Van Melle syntyi vuonna 2001 italialaisen Perfettin ja alankomaalaisen Van Mellen fuusioitumisessa. Yhdistyksen päätoimisto on Amsterdamissa.
Piece by Piece (Kelly Clarksonin albumi)
Piece by Piece on yhdysvaltalaisen laulajan, Kelly Clarksonin seitsemäs studioalbumi. Albumi julkaistiin 27. helmikuuta 2015.
Frank B. Jewett
Frank Jewett syntyi Pasadenassa 1879. Hänen vanhempansa, Stanley J. Jewett ja Phebe C. Mead olivat muuttaneet vain parikymmentä taloa käsittäneeseen kaupunkiin Ohiosta. Pasadenassa parille syntyi kaksi lasta, joista Frank oli vanhempi. Hän valmistui kandidaatiksi Throop Institute of Technologystä (nykyinen California Institute of Technology) 19-vuotiaana 1898. Tämän jälkeen hänen entinen professorinsa houkutteli hänet Chicagon yliopistoon opiskelemaan fysiikkaa, ja Jewett kirjautui Chicagon yliopistoon tammikuussa 1899. Väitöskirjansa hän sai valmiiksi 1902.
Valmistumisensa jälkeen Jewett työskenteli vuoteen 1904 opettajana Massachusetts Institute of Technologyssä, josta hän vaihtoi American Telephone & Telegraph -yrityksen palkkalistoille. Vuonna 1907 Jewett muutti yrityksen uudelleenorganasoinnin seurauksena Bostonista New Yorkiin, missä hänestä tuli tutkimusjohtaja pääinsinööri John J. Cartyn alaisuudessa. Vuonna 1912 Jewettistä tehtiin AT&T:n tytäryhtiön Western Electricin apulaispääinsinööri. Hänestä tuli Western Electricin pääinsinööri vuonna 1916 ja varatoimitusjohtaja 1921. Western Electricin tutkimusyksikkö erotettiin omaksi yrityksekseen Bell Telephone Laboratoriesiksi vuonna 1925. Sen ensimmäiseksi johtajaksi valittiin Jewett, josta oli tullut myös AT&T:n varatoimitusjohtaja.
Jewett toimi Bell Laboratoriesin toimitusjohtajana vuoteen 1940, ja tämän jälkeen hän työskenteli vielä neljä vuotta yrityksen johtokunnan puheenjohtajana. Vuodet 1939–1937 hän oli Yhdysvaltain kansallisen tiedeakatemian puheenjohtajana. Toisen maailmansodan aikana hän kuului National Defense Research Committeehen. Vuonna 1940 Jewett käynnisti tutkimuksen, jonka tarkoituksena oli selvittää Yhdysvaltain tutkimuslaitosten valmius sota-aikaan.
Jewett kuoli 70-vuotiaana marraskuussa 1949. Jewett oli ollut vuodesta 1905 naimisissa ja saanut kolme lasta, joista yksi oli kuollut vauvaikäisenä. Jewettin vaimo oli kuollut joulukuussa 1948.
GJ 380
GJ 380 on Ison karhun tähdistössä alle 16 valovuoden päässä Maasta sijaitseva pääsarjan tähti, jolla on suhteellisen korkea ominaisliike. Sen kromosfääri on aktiivinen. Siinä esiintyy auringonpilkkuja.
Kerttulinapsijat
Kerttulinapsijat (Pseudocolopteryx) on tyrannien heimoon kuuluva lintusuku. Sukuun kuuluu 5 lajia.
Leopardi (täsmennyssivu)
Leopardi tarkoittaa muun muassa seuraavia:
Paavo Aaltonen
Paavo Johannes Aaltonen (11. joulukuuta 1919 Kemi – 9. syyskuuta 1962 Sipoo) oli suomalainen telinevoimistelija ja kolminkertainen olympiavoittaja.
Aaltonen voitti kolme kultamitalia Lontoon 1948 olympialaisten voimistelukilpailuissa. Hän kuului joukkuekilpailussa Suomen voitokkaaseen ryhmään ja saavutti henkilökohtaisen kullan hypyssä ja hevosella. Jälkimmäisellä telineellä hän jakoi tasapistein voiton maanmiestensä Veikko Huhtasen ja Heikki Savolaisen kanssa. Lisäksi Aaltonen sai pronssia 12-ottelussa.
Vuoden 1950 maailmanmestaruuskilpailuissa Baselissa Aaltonen voitti kultaa rekillä ja hopeaa joukkuekilpailussa. Hän oli viimeisin suomalainen telinevoimistelun maailmanmestari aina vuoteen 1997 ja Jani Tanskasen mestaruuteen saakka.
Veren vangit
Veren vangit on Anne Ricen kirjoittama vampyyriromaani. Kirja ilmestyi vuonna 1976, mutta Rice oli kirjoittanut sen jo kolme vuotta aikaisemmin vain viidessä kuukaudessa toipuessaan 5-vuotiaan tyttärensä kuoleman aiheuttamasta surusta. Hän on kertonut saaneensa tarinaan vaikutteita elokuvasta Dracula’s Daughter (1936), mutta sen sijaan Bram Stokerin Draculaa hän ei ollut edes lukenut kirjoittamisen aikoihin.
Romaani keskittyy kuolemattomuuden, kadottamisen, seksuaalisuuden ja voiman teemoihin. Teos saavutti nopeasti kulttisuosion ja sillä on ollut suuri vaikutus gootti-kulttuuriin. Kirjalla on monia jatko-osia.
Juoni
Kirjan kehyskertomuksena toimii San Franciscossa käyty haastattelu, jonka aikana vampyyri Louis de Pointe du Lac kertoo elämäntarinansa nimeltä mainitsemattomalle toimittajalle. Louis on syntynyt Ranskassa mutta muutti jo lapsena louisianalaiselle indigoplantaasille perheensä kanssa. Tarina alkaa vuodesta 1791, kun 25-vuotiaasta Louisista on tullut plantaasinomistaja ja perheenpää edesmenneen isänsä jälkeen. Veljen tapaturmainen kuolema on suistanut hänet itsetuhon partaalle. Viettäessään aikaa New Orleansissa hän joutuu vampyyri Lestat de Lioncourtin viekoittelemaksi ja suostuu tämän vampyyrikumppaniksi. Lestat muuttaa plantaasille asumaan vanhan isänsä kanssa ja ryhtyy surmaamaan siellä työskenteleviä orjia. Louis ei voi kuitenkaan hyväksyä jatkuvaa murhaamista ja sammuttaa nälkänsä eläinten verellä. Lopulta orjat nousevat kapinaan; vampyyrit tappavat heidät, sytyttävät plantaasin tuleen ja pakenevat tuhoa New Orleansiin.
Vähitellen Louis sopeutuu vampyyrin osaansa mutta ei voi sietää Lestatin häikäilemätöntä käytöstä ja suunnittelee jättävänsä tämän lopullisesti. Eräänä yönä Louis löytää kaupungista ruttoon sairastuneen pikkutytön itkemässä kuolleen äitinsä viereltä ja päätyy juomaan tytöstä verta. Lestat aavistaa Louisin lähtöaikeet ja yrittää pitää tämän luonaan muuttamalla tytön vampyyriksi, jota hän kutsuu Claudiaksi. Vaikka Louis on aluksi järkyttynyt Lestatin teosta, hän suostuu Claudian toiseksi kasvatti-isäksi. Claudia oppii nopeasti saalistamaan New Orleansin kaduilla eikä kavahda ihmisverta kuten Louis. Tappamiselta liikenevän ajan vampyyrit käyttävät itsensä sivistämiseen ja ylellisen kaupunkitalonsa sisustamiseen.
Vuodet vierivät ja Claudiasta kasvaa älykäs ja itsevarma nainen, vaikka ulkoisesti hän pysyykin pikkutyttönä. Kun vampyyriperheen perustamisesta on kulunut 65 vuotta, Louis paljastaa lopulta Claudialle, miten hänestä tuli lapsivampyyri. Claudia syyttää kohtalostaan Lestatia ja alkaa hautoa kostoa. Hän houkuttelee Lestatin imemään verta pojasta, jonka on huumannut absintilla ja laudanumilla, ja viiltää aineiden lamauttamalta mieheltä kurkun auki. Louis auttaa Claudiaa piilottamaan Lestatin kuihtuneen ruumiin kaupungin laitamilla levittäytyvälle rämeelle. He päättävät matkustaa Eurooppaan löytääkseen muita kaltaisiaan ja oppiakseen lisää vampyyrien alkuperästä. Lähtöyönä raivostunut Lestat ilmestyy yllättäen vampyyrien kotitalolle uuden oppipojan kanssa ja käy hyökkäykseen. Syntyneessä sekasorrossa huoneistossa syttyy tulipalo, josta Louis ja Claudia onnistuvat vain täpärästi pelastautumaan taltutettuaan Lestatin hiilihangolla.
Saavuttuaan vanhaan maailmaan he suuntaavat ensimmäiseksi Itä-Eurooppaan Karpaattien maaseudulle etsimään toisia vampyyreja. He löytävätkin joitakin eläviä kuolleita mutta heidän pettymyksekseen ne ovat pelkkiä aivottomia hirviöitä. Turhauduttuaan etsintöihinsä he päättävät matkustaa Pariisiin ja asettuvat perille päästyään Boulevard des Capucinesin varrella sijaitsevaan hotelliin. Oleskeltuaan kaupungissa muutamia kuukausia Louis kohtaa latinalaiskorttelissa kaksi salaperäistä vampyyria, Santiagon ja Armandin, jotka kutsuvat hänet ja Claudian katsomaan Théâtre des Vampires -nimisen teatteriseurueen esitystä. Teatteriseurue paljastuu vampyyripiiriksi, jota neljäsataa vuotta vanha mestarivampyyri Armand johtaa. Vampyyrit juovat näyttämöllä verta avuttomista ihmisuhreista yleisön kuvitellessa, että kaikki on pelkkää näytelmää. Claudia halveksii teatterin vampyyreita eikä Louiskaan voi sietää heitä lukuun ottamatta Armandia, jota kohtaan hän tuntee aavemaista vetoa. Armand kehottaa Louista välttelemään Santiagoa ja muita teatterilaisia, koska nämä ovat alkaneet epäillä hänen ja Claudian tappaneen vampyyrin, joka teki heidät.
Claudia uskoo Louisin jättävän hänet ennen pitkää Armandin takia ja suostuttelee miehen tekemään Madeleine-nimisestä nukentekijästä uuden vampyyrikumppanin itselleen. Eräänä yönä teatterilaiset ilmestyvät hotellille ja kaappaavat Louisin ja Madeleinen mukaansa Claudian onnistuessa pakenemaan. Teatterilla heitä on vastassa kostonhimoinen Lestat, joka vaatii Claudian rankaisemista kuolemalla ja Louisin luovuttamista huostaansa. Lestatin esittämistä vastalauseista välittämättä teatterilaiset rankaisevat Louista lukitsemalla hänet ruumisarkkuun nääntymään hitaasti nälkään. Myöhemmin Armand kuitenkin vapauttaa Louisin ja pyytää tätä pakenemaan kanssaan, mutta epätoivoinen Louis palaa teatteriin etsimään Claudiaa. Teatterin vampyyrit ovat teljenneet tytön ja Madeleinen sisäpihalle, jossa nouseva aurinko on polttanut heidät tuhkaksi.
Louis kostaa jo seuraavana yönä: juuri ennen aamunkoittoa hän sytyttää teatterirakennuksessa tulipalon, joka tuhoaa kaikki vampyyrit Armandia lukuun ottamatta. Louis ja Armand jättävät Pariisin taakseen ja matkustelevat ympäri Eurooppaa ja Lähi-itää tutkimassa niiden kulttuuriaarteita. Kierrettyään maailmaa vuosikaudet miehet muuttavat Amerikkaan ja asettuvat New Yorkiin. Armand paljastaa yllättäen, ettei Lestat kuollutkaan Théâtre des Vampiresin tulipalossa vaan matkusti takaisin Louisianaan. Louis suostuu lopulta – haastattelua edeltävänä keväänä – palaamaan New Orleansiin, josta hän löytää erakoituneen Lestatin linnoittautuneena vanhaan talonröttelöön. Lestat on pysytellyt hengissä juomalla verta rotista ja kissoista ja anelee turhaan Louista jäämään luokseen. Louis kertoo kohtaamisestaan Lestatin kanssa Armandille vasta useita viikkoja myöhemmin – hänen välinpitämätön suhtautumisensa Lestatia kohtaan järkyttää Armandia. Herättääkseen Louisissa edes jonkinlaisen tunnereaktion Armand tunnustaa aiheuttaneensa Claudian kuoleman, mutta Louis on jo arvannut tämän. Pettynyt Armand jättää Louisin tajuttuaan, että tämä on menettänyt viimeisetkin rippeet ihmisyydestä.
Louis päättää haastattelun kertomalla lähteneensä pois New Orleansista päästäkseen eroon menneisyyden haamuista. Toimittaja ei voi käsittää Louisin eksistentiaalista ahdistusta ja anelee päästä hänen oppipojakseen. Havahduttaakseen miehen ymmärtämään vampyrismin kauheuden Louis imee tästä väkivalloin verta ennen kuin katoaa yöhön. Seuraavana aamuna toimittaja lähtee heti herättyään New Orleansiin etsimään Lestatia.
Sovitukset
Kirjasta on tehty vuonna 1994 samanniminen elokuvasovitus, jossa Louista esittää Brad Pitt, Lestatia Tom Cruise ja Claudiaa Kirsten Dunst. Kesäkuussa 2021 AMC julkisti tuottavansa kirjan pohjalta televisiosarjan, joka saa ensi-iltansa vuonna 2022. Sarjassa Louista näyttelee englantilainen Jacob Anderson ja Lestatia australialainen Sam Reid.
Ruhtinansalmen kirkko
Ruhtinansalmen kirkko on Suomussalmen Ruhtinansalmella sijaitseva puinen torniton pitkäkirkko, joka rakennettiin Esko Laitisen suunnitelman mukaan vuonna 1968. Kirkon tasakatto kohoaa kohti alttaripäätyä. Runkohuoneetta matalimmissa sivutiloissa on sakasti ja kirkkosaliin yhdistettävissä oleva seurakuntasali. Kirkkosali on pohjaltaan lähes neliö, ja sen kapeat ikkunat ovat tilan yläosassa. Sisäkatto on paneloitu, sisäseinissä on levyverhous. Sisäänkäyntipäädyssä on puuaita, josta kohoaa kellotapuli. Sen kello on kirkon rakentamisvuodelta 1968. Kirkon 5-äänikertaiset urut on valmistanut Urkurakentamo Tuomi samana vuonna. Kirkon pinta-ala on 143 neliötä ja siellä on istumapaikkoja 180 hengelle. Lisäksi seurakuntasaliin mahtuu 60 henkeä.
Kirkossa ei ole alttaritaulua, mutta alttariseinällä on ristinmuotoinen värilasinen ikkuna. Sen lisäksi kirkossa on taiteilija Eeva Ryynäsen veistämä krusifiksi.
Virtahepopuolustus
Virtahepopuolustus on avaussysteemi, jossa musta siirtää useita sotilaitaan kuudennelle riville, mutta ei yhtäkään viidennelle. Musta usein siirtää ratsunsa ruutuihin d7 ja e7 sekä sivustoi lähettinsä. Systeemillä syntyy vakaa, mutta passiivinen asema. Mustan strategiaan liittyvät usein läpimurrot siirroilla c5 ja e5.
Kingston upon Hull
Kingston upon Hull (yleensä vain Hull) on noin asukkaan kaupunki (city) ja yhtenäishallintopiiri Englannin itärannikolla East Riding of Yorkshiren muodollisessa kreivikunnassa. Hullia ympäröivällä laajemmalla kaupunkialueella elää noin ihmistä.
Hämeen elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskus
Hämeen ELY-keskus (elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskus) on yksi Suomen neljästä kahden vastuualueen elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskuksesta. Hämeen ELY-keskuksen vastuualueita ovat elinkeinot, työvoima ja osaaminen (E-vastuualue) sekä ympäristö ja luonnonvarat (Y-vastuualue). Liikenne ja infrastruktuuri-asioista (L-vastuualue) Hämeessä vastaa Uudenmaan ELY-keskus.
Kingston upon Hull
Se perustettiin syvälle jokisuistoon satamakaupungiksi, joka kukoisti siihen aikaan kun Yorkshiren villa oli merkittävä vientituote. 1970-luvulle asti se oli myös merkittävä valaanpyynnin ja syvänmerenkalastuksen tukisatama. Alueella on edelleen merkittävää elintarviketeollisuutta. 1900-luvun alussa Suomen ja Hullin välillä oli vilkas rahti- ja matkustajaliikenne. Hull toimi Pohjois-Amerikkaan Hangosta matkaavien siirtolaisten välietappina ja lisäksi sinne vietiin Suomesta voita ja metsäteollisuuden tuotteita.
Hämeen elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskus
Toimialue
Hämeen ELY-keskuksen toimialueeseen kuuluvat Kanta-Häme ja Päijät-Häme. Päätoimipaikkana on Lahti sekä muu toimipaikka Hämeenlinnassa. Hämeen ELY-keskus aloitti toimintansa vuoden 2010 alussa.
Kingston upon Hull
Nykyisin Hullin kautta kulkee päivittäistavaraliikennettä manner-Eurooppaan.
Kaupungin suuria nähtävyyksiä ovat Humberin silta, joka on maailman suurimpia riippusiltoja, sekä monipuolinen yleisöakvaario.
Hämeen elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskus
Hämeen ELY-keskuksen toiminta
Rahoittaa hankkeita ja yritystoimintaa
Kingston upon Hull
pienoiskuva|vasen|210px|Humberin silta pienoiskuva|The Deep, Hull at night
Hämeen elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskus
Hämeen ELY-keskuksen toiminta
Tarjoaa kehittämispalveluja yrityksille
Toimii työllisyyden parantamiseksi
Kingston upon Hull
Musiikki
Musiikin puolella Hullia ovat tehneet tunnetuksi Paul Heatonin johtamat pop-yhtyeet The Housemartins ja The Beautiful South. The Housemartinsin itseironisena tunnuslauseena oli "the 4th best band in Hull" eli "Hullin neljänneksi paras bändi" ja he myös nimesivät esikoisalbuminsa toiveikkaan jalkapallofanin tavoin "London 0 Hull 4". The Beautiful South puolestaan on viitannut kotikaupunkiinsa muun muassa kappaleissa "I May Be Ugly" ja "Pretenders to the Throne". Lisäksi Hull on esillä The Beautiful Southin musiikkivideoissa "How Long's A Tear Take To Dry?" ja "One Last Love Song".
Hämeen elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskus
Hämeen ELY-keskuksen toiminta
Toimii osaavan työvoiman kouluttajana yhdessä TE-toimiston kanssa
Kingston upon Hull
Urheilu
Jalkapallojoukkue Hull City AFC on perustettu vuonna 1904 ja nousi vuonna 2013 Englannin korkeimmalle sarjatasolle Valioliigaan. Hull pelasi pääsarjatasolla ensimmäisen kerran vuosina 2008–2010.
Hämeen elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskus
Hämeen ELY-keskuksen toiminta
Toimii pitkäaikaistyöttömien, nuorten ja maahanmuuttajien asialla
Tukee ja edistää maaseudun elinvoimaisuutta
Toteuttaa Manner-Suomen maaseudun kehittämisohjelmaa 2014-2020 ja rahoittaa sen mukaisia tukia
Vahvistaa luovaa taloutta
Ennakoi elinkeinojen ja työllisyyden kehitystä sekä osaamis- ja koulutustarpeita
Kehittää alueellista elinikäistä ohjausta (ELO) elinikäisen oppimisen edistämiseksi
Edistää kulttuuripalvelujen tuotantoedellytyksiä
Kehittää tasapainoista alue- ja yhdyskuntarakennetta
Vaalii kulttuuriympäristöjä ja rakennusperintökohteita
Suojelee luontoa
Huolehtii luontoarvojen huomioon ottamisesta
Suojelee ympäristöä
Seuraa ympäristön tilaa
Edistää vesienhoitosuunnitelmin pinta- ja pohjavesien hyvän tilan saavuttamista
Edistää vedensaannin toimintavarmuutta ja jätevesivaikutusten minimointia
Tuottaa ja julkaisee tietoa Hämeestä, sen tilasta ja omasta toiminnastaan
Sisäinen solarium
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 1.
Spock’s Beard
Spock’s Beard on yhdysvaltalainen progressiivista rockia soittava yhtye. Sen perustivat Los Angelesissa vuonna 1992 veljekset Alan ja Neal Morse. Neal kirjoitti musiikin, soitti koskettimia ja lauloi, Alan soitti kitaraa. Yhtyeeseen liittyivät myös rumpali Nick D’Virgilio ja basisti Dave Meros. Nelikko julkaisi ensimmäisen albuminsa The Lightin vuonna 1995. Myöhemmin yhtyeeseen liittyi vielä kosketinsoittaja Ryo Okumoto.
Yhtyeen nimi tulee Star Trek -televisiosarjasta: jaksossa ”Mirror, Mirror” miehistö siirtyy rinnakkaisulottuvuuteen, jossa Mr. Spockin erottaa hänen parrastaan.
Kuren laivastoarsenaali
thumb|Taistelulaiva [[Yamato (taistelulaiva)|Yamato Kuressa]] thumb|Kääpiösukellusveneitä Kuressa Kuren laivastoarsenaali oli yksi neljästä keisarillisen Japanin laivaston omistamista ja operoimista telakasta.
Historia
Vuonna 1889 Kureen, Hiroshimaan perustettiin Kuren laivastoalue vastaamaan Japanin kotisaarten puolustuksesta. Alueelle perustettiin samalla Kuren laivastotukikohta laivankorjauslaitoksineen. Ensimmäiset korjauslaitteet siirrettiin Kureen läheiseltä Onohaman telakalta Kōbesta. Alueen rakennustöitä valvoi ranskalainen insinööri Louis-Émile Bertin. Ensimmäinen näin syntyneeltä Kuren telakalta valmistunut alus oli risteilijä Miyako, joka laskettiin vesille vuonna 1897. Kuren telakka uudelleennimettiin vuonna 1903 virallisesti Kuren laivastoarsenaaliksi.
Kuren laivastoarsenaalin laitokset olivat toisessa maailmansodassa toistuvasti Yhdysvaltain ilmavoimien ja Yhdysvaltain laivaston lentokoneiden pommitusten kohteena. Pommituksissa tuhoutui noin kaksi kolmasosaa arsenaalin rakennuksista ja laitteista.
Japanin antauduttua vuonna 1945 Kuren laivastoarsenaali muutettiin siviilikäyttöön. Nykyisin telakan omistaa Ishikawajima Harima, ja se on yksi harvoista Japanin yhä toimivista telakoista.
Le regard des gens (kappale)
Le Regard des Gens on Tunisianon kolmas single samannimiseltä albumilta ja se julkaistiin vuonna 2008. Kappaleen sanoittivat Greg K ja Tunisiano.
Mari Hatavara
Mari Hatavara (s. 1974 Vantaa ) on Tampereen yliopiston Suomen kirjallisuuden professori. Hän on erityisesti kertomuksentutkija.
Hatavara valmistui filosofian tohtoriksi Tampereen yliopistosta vuonna 2007. Hän on ollut professori 1. tammikuuta 2011 alkaen viestintätieteiden tiedekunnassa ja hoiti tehtävää sitä ennen määräaikaisena. Aiemmin hän toimi muun muassa Suomen kirjallisuuden yliassistenttina Tampereen yliopistossa sekä tutkijana Oregonin ja Uppsalan yliopistoissa. Hän on tutkinut tekstien ohella dokumentaarisia museonäyttelyitä, muistitietohaastatteluaineistoja ja muistelmia, ja tutkimuksiinsa hän on liittänyt myös muuta kuin kirjallista aineistoa. Hän on tutkinut myös sanan ja kuvan suhteita, historiallista romaania ja kansallisuusaatetta kirjallisuudessa. Hän tutkii fiktionaalisuutta Suomen Akatemian rahoittamassa Kirjallinen Elämä -hankkeessa.