cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Baikonur
Paikkakunta perustettiin 1955 ja sai kaupunkioikeudet 1966. Se oli Neuvostoliiton aikana suljettu kaupunki. Kazakstan muutti kaupungin nimen Baikonuriksi virallisesti 20. joulukuuta 1995. Alkuperäinen Baikonur-niminen paikkakunta on kaivoskylä 320 km kosmodromista koilliseen. Aikoinaan Neuvostoliiton tärkeimmälle avaruuskeskukselle, jossa oli sen alkuvuosina myös sotilaallisia toimintoja, annettiin tarkoituksella harhaanjohtava nimi ja sijainti osana Yhdysvaltain ja Neuvostoliiton välisen kylmän sodan toimintoja.
Salibandyn SM-sarja 1986–1987
pienoiskuva|Pekka Mukkalan saatekirje Salibandyn SM-sarjaseuroille kesällä 1987 Kausi 1986–1987 oli salibandyliigan historian ensimmäinen kausi, jolloin miehet pelasivat Suomen-mestaruudesta. Sarjasta käytettiin tuolloin nimitystä miesten mestaruussarja. Naiset pelasivat ensimmäisen kerran mestaruudesta vasta kaudella 1988–1989.
Ensimmäinen SM-sarjakausi oli äärimmäisen tiukka. Mestaruuden voitti Manse United ennen S.C. Dalmacia. Kolmanneksi sijoittui RuRu. Mestaruus ratkesi viimeisessä ManU:n ja Dalmacin 0-0 päättyneessä ottelussa. Sarjataulukko ja pistepörssi perustuvat liiton toiminnasta tuolloin vastanneen Pekka Mukkalan joukkueille lähettämään kirjeeseen.
Sarjasta putosivat Bolla Bolla, Helsingin Yliopiston uimaseura (HyUS) ja SaPa. Sarjapaikkansa säilyttänyt TDK-Team ei osallistunut sarjaan enää seuraavalla kaudella (1987–1988), ja sarjaa pelattiin vain kahdeksan joukkueen voimin.
Kauden 1986–1987 Sarjataulukko
pienoiskuva|Salibandyn I SM-sarjakauden 1986-1987 sarjataulukko, joka on ilmeisesti kadonnut salibandyliiton arkistosta, Manse Unitedin arkisto
Kauden 1986-1987 Pistepörssi, 20 ensimmäistä
pienoiskuva|Salibandyn SM-sarjan kauden 1986-1987 pistepörssi, sivu 1, Pistepörssi on ilmeisesti myös kadonnut salibandyliiton arkistosta, Manse Unitedin arkisto.
Cemex
Cemex kertoo olevansa myös maailman johtava valmisbetonin tuottaja.
Yhtiö perustettiin Meksikossa vuonna 1906. Yhtiön pääkonttori on Monterreyssa Meksikossa ja sen liikealue ulottuu ympäri maailman sisältäen tuotantolaitokset 20 maassa Pohjois-Amerikassa, Karibialla, Etelä-Amerikassa, Euroopassa, Aasiassa ja Afrikassa.
Espanjan Grand Prix 1981
Espanjan Grand Prix 1981 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 21. kesäkuuta 1981 Jaraman radalla Espanjassa. Kilpailun voitti Ferrarilla ajanut Gilles Villeneuve, jolle voitto oli kauden toinen ja samalla viimeinen.
Pasi Viheraho
Pasi Antero Viheraho (ent. Jari Sakari Siikonen, s. 22. maaliskuuta 1966 Tukholma) on suomalainen tubettaja ja radioamatööri. Hänet tunnetaan parhaiten YouTube-videoistaan, joita hän julkaisee omaa nimeään kantavalla kanavallaan. Viheraho tunnetaan myös muun muassa suorapuheisuudestaan, poliittisista kannanotoistaan sekä elektroniikkaharrastuksestaan. Hän juontaa harrasteradiota nimeltään Pasiradio.
Nuoruus
Viheraho syntyi Tukholmassa, Ruotsissa, jossa hänen vanhempansa olivat käymässä. Hän kasvoi kuitenkin Suomessa ja vietti nuoruutensa Lahdessa isoäitinsä kasvattamana.
Nuorena Viheraho harrasti rikoksia, muun muassa soittamalla puhelinkioskeista ilman rahaa. Puhelinliikenteen järjestelmällisen häiritsemisen hän aloitti vuonna 1985. Hän rakensi puhelinlaitteita, joilla kykeni soittamaan ilmaiseksi minne tahansa, sekä sekoitti Päijät-Hämeen puhelinyhdistyksen keskustietokoneen etsimällä numerosarjoja, joilla voi soittaa paikallispuhelumaksulla minne tahansa. Hän aiheutti omalla puhelimellaan toimintahäiriöitä 30 000 muuhun lahtelaispuhelimeen ja mykisti 8 000 puhelinta kokonaan. Hänet tuomittiin Lahden raastuvanoikeudessa tammikuussa 1987 rikoksistaan 10 kuukauden ja 10 päivän ehdolliseen vankeuteen ja 120 päiväsakkoon, sekä noin 60 000 markan korvauksiin Päijät-Hämeen puhelinyhdistykselle.
Viheraho oli nuoruudessaan aktiivinen ja taitava pianonsoittaja, ja hän edelleen harrastaa pianonsoittoa aika ajoin. Hän vaihtoi nimensä vuoteen 1995 mennessä ja sai työkyvyttömyyseläkkeen masennuksensa ja univaikeuksiensa vuoksi.
Videot
Viherahon videotuotanto on tullut tunnetuksi miehen suorapuheisuudesta sekä spontaaneista videoista, joita ei juurikaan ole editoitu tai käsikirjoitettu valmiiksi. Videoilla nähdään muun muassa Viherahon kannanottoja politiikkaan ja virkavaltaan, hänen arkirutiinejaan, automatkojaan, radio- ja elektroniikkaharrastustaan sekä omalaatuista ruoanlaittoaan. Toisinaan hän tekee videoita myös pianonsoitostaan.
Viheraho aloitti videotuotantonsa vuonna 2006 ryhtymällä kuvaamaan jokapäiväistä elämäänsä. Aluksi hän julkaisi videoitaan internetin uutisryhmissä ja Google Video -palvelussa. Ensimmäisen YouTube-kanavansa hän loi 10. helmikuuta 2007 ja oli täten ensimmäisiä suomalaisia tubettajia. Vuoteen 2010 mennessä kanavan videoita oltiin katsottu yli 13 miljoonaa kertaa. YouTube poisti kyseisen kanavan tekijänoikeusrikkomuksista johtuen maaliskuussa 2011, sen ollessa yksi Suomen tilatuimmista kanavista. Viheraho siirtyi julkaisemaan videoita Vimeoon, kritisoiden YouTubessa vallitsevaa sensuuria. YouTube kuitenkin palautti kanavan huhtikuussa 2011, mutta Viheraho ilmoitti jatkavansa Vimeossa ja sulki kanavansa lopullisesti. Samassa yhteydessä YouTubesta poistuivat myös kaikki Viherahon siihen mennessä lataamat videot. Viheraho palasi lopulta YouTubeen 30. maaliskuuta 2012 nykyisellä kanavallaan.
Maaliskuussa 2023 Viheraholla oli YouTubessa yli 73 tuhatta tilaajaa. Hän on julkaissut kanavallaan yli 9 000 videota, joita on katsottu yhteensä yli 76 miljoonaa kertaa.
Pasiradio
thumb|Pasiradion logo Viherahon juontaman nettiradion Pasiradion ensimmäinen lähetys kuultiin Viherahon kotistudiosta Hollolasta huhtikuussa 2007. Lähetys, johon kuuntelijat saattoivat myös soittaa, pidettiin sittemmin joka perjantai-ilta. Pasiradio joutui ainakin vuonna 2008 toistuvasti palvelunestohyökkäysten kohteeksi, mistä Viheraho teki rikosilmoituksen. Vuoteen 2013 mennessä kuitenkin vain viisi lähetystä jäi toteuttamatta aikataulun mukaisesti.
Pasiradio on vieraillut vuosien varrella muun muassa Lahden Rautatiepäivillä, Sexhibition-messuilla ja Tubeconissa. Syksyllä 2012 Pasiradio kiersi ympäri Suomea asuntovaunuun rakennetun liikkuvan studion kanssa. Kesällä 2015 Pasiradio aloitti ULA-lähetykset ja sen ohjelmisto laajeni ympärivuorokautiseksi. Tammikuussa 2017 Pasiradiolle myönnettiin kolmen kuukauden taajuusluvat kolmella eri taajuudella Lahden ja Kouvolan alueilla.
Muuten julkisuudessa
Viheraho esiintyi vuonna 1990 Yle TV1:n lyhytdokumentissa Musta Ikaros, ja hän on esiintynyt myös Karpolla on asiaa -ohjelmassa vuonna 1995. Viheraho on ollut useissa televisiohaastatteluissa, kuten MTV3:n Kymmenen uutisten loppukevennyksessä vuonna 2001, sekä seuraamassa Matti Nykäsen vapautumista vankilasta vuonna 2005. Lisäksi Viheraho on ollut mukana Ylen Suomi Ilmiö -ohjelmassa 9. heinäkuuta 2005 ja esiintynyt vuonna 2013 Ylen dokumentissa Tubettajat – Kiertoradan kansalaiset. Viheraho palkittiin vuoden 2014 Tubeconin yleisöäänestyksessä elämäntyöpalkinnolla.
Viherahon henkilöllisyydellä on tehty suuri määrä aiheettomia tilauksia ja varauksia, joiden kustannukset ovat kasaantuneet hänelle. Lisäksi hän on kohdannut perusteettomia ilmoituksia eläin- ja lastensuojelusta, sekä erilaisia laittomia uhkauksia. Hän on kertonut, että identiteettivarkauksien osasyynä on se, että hän vahingossa näytti eräässä videossaan lomakkeen, jossa näkyi hänen henkilötunnuksensa.
Politiikka
Viheraho ottaa videoillaan usein kriittisesti kantaa politiikkaan ja yhteiskunnallisiin kysymyksiin. Hän on ollut kahdesti kuntavaaliehdokkaana. Vuoden 2008 vaaleissa hän oli SDP:n ehdokkaana Hollolassa ja sai 34 ääntä tulematta valituksi. Vuoden 2017 vaaleissa hän oli mukana Sitoutumattoman Rehellisen Ryhmän ehdokkaana Lahdessa. Hän sai 340 ääntä, mutta ei tullut valituksi.
Toukokuussa 2022 Viheraho kertoi liittyneensä Suomen Kansa Ensin -puolueeseen ja pyrkineensä kansanedustajaksi vuoden 2023 eduskuntavaaleissa. Lähempänä vaaleja hän muutti YouTube-kanavansa nimen muotoon ”Pasi Viheraho SKE NRO 120 HÄME EDUSKUNTAAN!”. Hän sai Hämeen vaalipiiristä 512 ääntä, eikä tullut valituksi.
Eduskuntavaalien jälkeen Viheraho kertoi Facebook-tilillään aikovansa pyrkiä Euroopan parlamenttiin vuoden 2024 Europarlamenttivaaleissa. Samalla hän muutti kanavansa Pasi Viheraho EUROPARLAMENTTIIN -nimiseksi. Myöhemmin Viheraho kuitenkin vaihtoi kanavansa nimeksi Pasi Viheraho 1.
Yksityiselämä
Viheraho meni kihloihin naisystävänsä kanssa vuoden 2019 marraskuussa. Parilla on kaksi lasta. Viheraho ilmoitti Facebook-tilillään syyskuussa 2020, että hän on eronnut kihlatustaan.
Viheraholla oli vuosina 1993–2005 narttukoira nimeltä Lady, minkä jälkeen hän hankki uroskoiran nimeltä Rontti (2006–2018). Molemmat koirat olivat rodultaan afgaaninvinttikoiria. Rontti-koira oli tullut tunnetuksi miehen YouTube-kanavalla, ja koiran kuoleman johdosta Viheraho julkaisi tunnin pituisen muistovideon. Viheraho on naisystävänsä kanssa sittemmin hankkinut kaksi uutta koiraa.
Viheraho kertoi 13. kesäkuuta 2023 YouTube-kanavallaan, että hänellä on todettu eturauhassyöpä.
Soini
pienoiskuva|Soinin kirkonkylää Soini on Suomen kunta, joka sijaitsee Etelä-Pohjanmaan maakunnassa. Soinin kunta on noin 0 asukkaallaan Karijoen ohella Etelä-Pohjanmaan pienimpiä kuntia. Soinissa sijaitsee Etelä-Pohjanmaan korkein kohta Raitamäki, joka on 240,4 metriä merenpinnan yläpuolella.
Historia
Soinin alueelta tunnetaan vain muutamia esihistoriallisia löytöjä. Seutu pysyi pitkään erämaana, jossa kävivät niin satakuntalaiset kuin hämäläiset ja kyröläiset erämiehet. Keskiajalla Soinin seutu oli Pietarsaaren ja Pirkkalan pitäjien raja-aluetta. Rajapyykkinä olivat Iiron- ja Kuninkaankivi Iironjärven tienoilla. Vakinaisesti seudun asuttivat kuitenkin savolaiset, joille Soinin mäkiset ja järviset seudut olivat luonnollista laajentumisaluetta.
Tervatalous oli merkittävät taustatekijä asutuksen laajenemiselle, sillä Soinin seutu oli merkittävää tervanpolttoaluetta 1700-luvulta 1900-luvulle. Kunnan alueelta on löytynyt yli 500 tervahautaa ja myös sen paikannimistössä tervakulttuuriin liittyvät nimet ovat yleisiä.
Soinin alueet ovat kuuluneet monen kunnan yhteyteen. Eteläisimmät kylät ovat kuuluneet Pirkkalaan, Ruoveteen, Keuruuseen ja Ähtäriin, pohjoiset taas Pietarsaaren, Lappajärveen ja Alajärveen. Vuonna 1784 perustettiin Lappajärveen kuulunut Soinin rukoushuonekunta, joka useiden alueliitosten jälkeen saavutti 1851 kunnan nykyisen laajuuden. Vuonna 1859 Soinista tuli Alajärven kappeliseurakunta ja omaksi seurakunnaksi se erotettiin 1895. Soinin kunta perustettiin 1868.
Talvisodassa kunkin pitäjän miehet pyrittiin sijoittamaan samaan joukko-osastoon. Soinilaisia sijoitettiin Jalkaväkirykmentti 30:een, jonka komppanianpäällikkönä toimi runoilija Yrjö Jylhä. He osallistuivat raskaisiin taisteluihin Taipaleenjoella. Komppanian vahvuus oli 191 miestä, joista 70 kaatui ja noin 120 haavoittui. Kaikkiaan Soinin pitäjä menetti talvisodassa kaatuneina 84 miestä.
Soinin asukasluku kasvoi vuosien 1900–1960 välisenä aikana 3 270 asukkaasta 4 447 asukkaaseen. Väestö alkoi 1960-luvulla nopeasti vähentyä ja asukkaita oli 1980-luvun alussa alle 3 000. Tuolloin muuttotappiovuodet päättyivät vähäksi aikaa ja kunnan asukasluku alkoi jälleen kasvaa. Asukasluku alkoi uudelleen laskea 1990-luvun alussa. Vuoteen 2011 kunnan asukasmäärä oli laskenut 2 374 asukkaaseen. Soini on Etelä-Pohjanmaan harvimmin asuttuja kuntia. Asutus on keskittynyt pääasiassa teiden varsille kunnan länsiosiin. Ainoa taajama on kirkonkylä.
Luonto
Kallioperä on pääasiassa gneissigraniittia, graniittia ja granodioriittia. Yleisin maalaji on moreeni, joka on monin paikoin turpeen peitossa. Kuninkaanjoen, Leväjoen ja Syväjoen laaksoissa on hiekkakankaita. Savikoita on vähän, laajin savialue on kirkonkylän luoteispuolella. Soinin vaihtelevat pinnanmuodot johtuvat kallioperän rakenteesta ja murrosvyöhykkeistä. Kunnan länsiosan kankaremaa liittyy Etelä-Pohjanmaan lakeuksiin, mutta itäosan karu mäkimaa on tyypillistä Suomenselän aluetta. Alueen maaston on Etelä-Pohjanmaan ylävintä. Yli 200 metriin kohoavia kohoumia ovat muun muassa Löytynmäki ja Pirttimäki. Metsät peittävät yli 60 % Soinin pinta-alasta. Metsät ovat monin paikoin soistuneita. Suurimpia soita ovat muun muassa Sikosuo ja Matosuo, jonka yhteydessä on luonnonhoitometsä. Soinin ja Ähtärin raja-alueella oleva Iso Koirajärven harju kuuluu valtakunnalliseen harjujensuojeluohjelmaan.
Vesistöt
Vedet virtaavat Soinin alueelta kolmeen suuntaan. Alueen pohjoisosan vedet kerää Kuninkaanjoki, joka laskee Lappajärveen ja edelleen Ähtävänjokea Pohjanlahteen. Kunnan itäosan vedet virtaavat Saarijärven reittiin ja Kymijoen vesistöön. Lounaisosan vedet kerääntyvät Ähtärinjärveen, josta ne purkautuvat Kokemäenjoen kautta Pohjanlahteen. Suurimmat järvet ovat Hankajärvi ja Iironjärvi kunnan itäosassa.
Kylät
Hautakylä, Mäkelänkylä, Jokivarsi, Keisala, Kirkonkylä, Kukonkylä, Kuninkaanjoki, Laasala, Parviaisenkylä, Kolu, Ulvonkylä, Vehu ja Vuorenmaa.
Väestö
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1. tammikuuta 2013 tilanteen mukainen.
Kristinusko
Vuoden 2018 aluejaon mukaan Soinissa on seuraavat Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunnat:
Itsenäisenä helluntaiseurakuntana Soinissa toimii Soinin helluntaiseurakunta.
Suomen ortodoksisen kirkon seurakunnista Soinin alueella toimii Vaasan ortodoksinen seurakunta.
Talous
Vuonna 2016 eniten yhteisöveroa maksaneet yritykset olivat kuljetusalan perheyritys KM Rahti, urheilu- ja liikuntapaikkojen rakentamiseen ja kunnossapitoon erikoistunut RH-Asennus Oy sekä raskaan kaluston perävaunuja ja autojen päällirakenteita valmistava Matec-Trailer Oy.
Katutekno Oy on asfalttialan yritys.
Kulttuuri
Soinin pitäjäruoaksi nimettiin 1980-luvulla sianlihaa ja ohraryynejä sisältävät rokkaperunat.
Hallinto
Soinin kunnanjohtaja vuodesta 2019 on Johanna Rannanjärvi. Kunnanvaltuustossa on 21 paikkaa, joista 10 on keskustan hallussa kaudella 2021–2025.
Politiikka
Annetut äänet viimeisimmissä kunnallisvaaleissa. (lähde: YLE, Vaalitulospalvelu)
Alu Alhanov
Alu Dadaševitš Alhanov (, (s. 20. tammikuuta 1957) on Venäjän varaoikeusministeri. Hän oli vuosina 2004–2007 Tšetšenian tasavallan presidentti.
Alhanov oli Venäjän puolella ensimmäisessä Tšetšenian sodassa 1994. Hän sai urhoollisuusmitalin Groznyin taistelussa 1996.
Huhtikuussa 2003 hänet nimitettiin Ahmad Kadyrovin hallituksen sisäministeriksi ja poliisivoimien kenraalimajuriksi. Kun Kadyrov surmattiin toukokuussa 2004, Alhanovista tuli Venäjän ja Kadyrovin klaanin suosikki pääministerin virkaan.
29. elokuuta 2004 presidentinvaaleissa Alhanov sai virallisten tietojen mukaan 73,67 % äänistä 85,25 % äänestysaktiivisuudella. Vaalikampanja käytiin terroriuhan alla, jota muun muassa Yhdysvaltain ulkoministeriö arvosteli. Separatistit nimittivät vaalia "farssiksi." Surmatun presidentti Kadyrovin pojasta Ramzan Kadyrovista tuli tasavallan pääministeri joulukuussa 2005.
Tasavallassa käytiin hiljaista valtakamppailua presidentin ja pääministerin välillä aina tammikuuhun 2007 asti. 19. tammikuuta entisen presidentti Kadyrovin joukot ratsasivat sanomalehti Daymohin tilat ja polttivat lehden seuraavan päivän 11 000 kappaleen painoksen, jossa onniteltiin presidentti Alhanovia syntymäpäivän johdosta. Viisi päivää myöhemmin Alhanov ilmoitti, ettei aio jatkaa tasavallan johdossa.
Presidentti Vladimir Putin vapautti Alhanovin 15. helmikuuta 2007 tehtävästään, jonka jälkeen hän siirtyi Moskovaan varaoikeusministeriksi. Presidentinvirkaa ryhtyi hoitamaan Ramzan Kadyrov.
Siikajoki
pienoiskuva|oikea|250px|[[Siikajoen kirkko]] pienoiskuva|157x157px|Siikajoen vanha vaakuna (1954–2006) Siikajoki on Suomen kunta, joka sijaitsee Pohjois-Pohjanmaan maakunnan länsiosassa. Kunnassa asuu 0 ihmistä ja sen pinta-ala on 0 km2, josta 0 km2 on vesistöjä. Väestötiheys on 0 asukasta/km2. Siikajoen naapurikunnat ovat Hailuoto, Liminka, Lumijoki, Raahe ja Siikalatva.
Kuopion Sirkus
Kuopion Sirkus on lasten ja nuorten sirkustoimintaa opettava ja edistävä yhdistys. Kuopion Sirkus toimii tällä hetkellä Kuopion Männistössä Lahdentaan "Latari" nuorisotalon tiloissa.
Historiaa
Sirkustoiminta käynnistyi vuonna 1984 ja virallisesti Kuopion Lasten Sirkus r.y. rekisteröitiin 16.2.1986. Nykyään käyttönimenä toimii Kuopion Sirkus. Sirkustoiminta on jatkunut siitä lähtien erilaisilla sirkustaiteen opetuskerhoilla ja esiintymisillä tilatuissa tapahtumissa. Sirkus tuottaa myös itse vuosittain omia esityksiä.
Siikajoki
Historia
Revonlahdelta ja etenkin Paavolasta on tehty joitakin kivikautisia esinelöytöjä. Siikajoenkylältä ja sen lähialueilta kivikautisia löytöjä ei ole tehty, koska alue oli tuolloin vielä veden alla. Siikajoen tunnetuimpia muinaisjäännöksiä ovat kuitenkin Pesuankankaan ja Linnakankaan jätinkirkot. Ensimmäiset asukkaat saapuivat Siikajoen suulle jo 1400-luvulla, mutta vakinaisesti alue asutettiin vasta 1500-luvun puolivälissä, jolloin seudulle asettui savolaisia uudisasukkaita. Revonlahden seudulle tuli väestöä myös rannikolta. Asutus laajeni nopeasti seuraavina vuosisatoina, paitsi jokilaaksossa asutus oli hidasta, sillä kapea alue ei tarjonnut mahdollisuuksia uudisasutukseen. Väestönkasvu perustui maatalouden ja erityisesti karjanhoidon varaan. Siikajoesta saatiin myös lohta ja siikaa.
Seutu kuului aluksi Saloisten seurakuntaan. Ensimmäinen Siikajoen kirkko rakennettiin todennäköisesti 1589, mutta venäläiset polttivat sen 1591. Siikajoesta tuli 1590 Saloisten kappeli. Vuonna 1600 rakennettiin seurakunnan toinen kirkko ja 1701 otettiin käyttöön uusi puukirkko. Kirkon alkuasu muuttui huomattavasti vuoden 1852 peruskorjauksessa. Omaksi seurakunnaksi Siikajoki erotettiin 1689. Seurakunta käsitti laajan alueen, sillä siihen kuuluivat myöhemmin itsenäistyneet Rantsila, Piippola, Paavola, Pulkkila, Kestilä, Pyhäntä ja Revonlahti. Paavolasta tuli Siikajoen saarnahuone 1702 ja 1811 se liitettiin Siikajoen kappeliksi. Omaksi seurakunnaksi Paavola erotettiin 1874. Revonlahti liitettiin Siikajoen kappeliksi 1845.
Kuopion Sirkus
Opetus ja kerhot
Pääohjaajana toimii tällä hetkellä sirkustaiteen ohjaaja Emilia Tengvall. Sirkuskerhot toimivat pääsääntöisesti Lahdentaan nuorisotalon tiloissa Kuopiossa. Kuopion Sirkus järjestää myös opetusta tilauksesta niin kouluissa kuin tapahtumissakin. Opetuskerhoja on niin lapsille kuin myös aikuisillekin.
Siikajoki
Historia
Sodat ovat koetelleet Siikajokea usein. Venäläiset hävittivät seutua pahoin muun muassa 1550-luvun lopulla. Suomen sodan aikaan Siikajoen seudulla käytiin tunnettuja taisteluita. 18. huhtikuuta 1808 käytiin Siikajoen taistelu, jossa C. J. Adlercreutzin johtamat joukot löivät J. P. Kulnevin johtaman venäläiset etujoukon. Voitto päätti Ruotsin armeijan koko talven jatkuneen peräytymisen. Revonlahdella käytiin 27.–28. huhtikuuta 1808 yksi Suomen sodan maineikkaimmista taisteluista. Taistelu tunnetaan myös Revonlahden taisteluna. Taistelussa C. A. Adlercreutzin ja C. O. Cronstedtin johtamat joukot löivät perusteellisesti kenraali Bulatovin johtamat venäläiset. Voitto pelasti Ruotsin päävoimat täydelliseltä saarrostukselta.
Siikajoki
Siikajoki erotettiin 1868 omaksi pitäjäksi. Siikajoen asukasluku kasvoi hitaasti 1900-luvun alkuvuosikymmeninä. Vuonna 1935 asukkaita oli 2 262. Tämän jälkeen väkiluku alkoi laskea poismuuton vuoksi. Vuonna 1960 asukkaita oli 1 703 ja 1980 enää 1 244. Asukasluku alkoi 1980-luvulla uudelleen kasvamaan.
Kuopion Sirkus
Esityksiä
Kuopion Sirkus tekee joka vuosi vähintään yhden show'n. Kuopion Sirkukselta voi myös tilata esityksiä erilaisiin tapahtumiin mm. lasten- ja aikuisten juhliin sekä pikkujouluihin.
Siikajoki
Paavola ja Revonlahti
Paavola muodostui omaksi kunnaksi 1874 ja Revonlahti 1930. 1970-luvun alussa Paavolassa oli asukkaita runsaat 4 500 ja Revonlahdella 1 000 asukasta.
Bruno Salmiala
Bruno Salmiala (vuoteen 1935 Sundström; 24. elokuuta 1890 Pietari, Venäjä – 4. syyskuuta 1981 Helsinki) oli suomalainen Helsingin yliopiston rikosoikeuden professori, kansanedustaja ja yksi Isänmaallisen kansanliikkeen (IKL) keskeisistä johtajista.
Siikajoki
Kuntaliitokset
pienoiskuva|Paavolan, Revonlahden ja Siikajoen kuntien rajat vuoden 1960 tilastokartassa.
Kuopion Sirkus
Kansainvälisyys
Kuopion Sirkuksen ja Suomen Nuorisosirkusliiton yhteistyössä järjestämä kansainvälinen sirkustaidetapahtuma SirkusSoppa, Kuopiossa 28.7.-2.8.2009. Tapahtuma on yksi Suomen suurimpia sirkustapahtumia.
Siikajoki
Kuntaliitokset
Ruukin kunta syntyi Paavolan ja Revonlahden kuntien yhdistyessä vuonna 1973. Kunnan nimi tuli tuolloisen Paavolan kunnassa sijainneen Ruukin kylän nimestä.
Ruukin ja Siikajoen kunnat lakkautettiin ja niiden tilalle perustettiin uusi Siikajoen kunta 1. tammikuuta 2007 molemmissa kunnissa järjestetyn kansanäänestyksen jälkeen. Uuden kunnan keskustaajamaksi tuli Ruukki. Kunnan nykyinen vaakuna peilaa kuntahistoriaa. Tähdet ovat peräisin Revonlahden vaakunasta, yläreunaltaan sahakorkoinen ja alareunaltaan aaltokorkoinen hirsi on Paavolan vaakunasta ja kala Siikajoen vaakunasta.
Vuonna 2015 Raahen kaupunki sekä Pyhäjoen ja Siikajoen kunnat neuvottelivat yhdistymisestä uudeksi Raahen kaupungiksi. Liitoksen oli tarkoitus toteutua vuoden 2017 alusta. Pyhäjoen kunnanvaltuusto hylkäsi yhdistymisehdotuksen.
Väestönkehitys
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kunnan väestönkehitys kymmenen vuoden välein vuosina 1880–1970 ja viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.
Luonto
Siikajoen alue on tyypillistä Pohjanmaan lakeutta, jota elävöittävät vain loivakaarteiset kohoumat ja kuntaa halkova Siikajoki.
Kallioperä on pääasiassa grano-, kvartsidioriittia, graniittia ja migmatiittia, pohjoisessa on myös granoriittia. Alueella jonkin verran myös gabroa ja amfiboliittia. Kallioperä on yleisten maalajien peitossa. Rannikon tuntumassa on tuulten kasaamia dyynejä. Moreenimaita on vain kunnan eteläosassa, mutta sen sijaan turvemaita on paljon. Siikajoen pohjoispuolella vallitseva maalaji on hiekka. Joen eteläpuolella maaperä on joki- ja purolaaksoissa hiesua ja savea. Purolaaksojen välissä aaltoilevat moreeniselänteet. Pohjoisessa Limingan rajalla on loivarinteinen harjumuodostuma. Revonlahden seudulla yleisimmät maalajit ovat hiekka ja hiesu.
Kunnan ranta-alueilla, varsinkin Tauvonniemen seudulla on kasvittomia dyynialueita. Kauempana rannikolta on mäntymetsää kasvavia kankaita. Sisämaata kohti kankaat muuttuvat kosteammiksi ja soiden osuus kasvaa. Laajimpia suoalueita ovat mm. runsaasta linnustostaan tunnettu Lumineva, Isoneva, Pahaneva, Navettaneva, Revonneva, Matoneva, Kivikartanonneva ja Valkeisneva-Kaakkurinneva.
Yhteydet
Kunnan päätiet ovat valtatie 8, kantatie 86 ja seututie 807. Vanhastaan koko kunnan läpi kulkeva Siikajoki on toiminut sahateollisuuden tukinuittojen kuljetusväylänä Oulujärveltä saakka Siikajoen uittokanavan kautta. Vuonna 1886 Ouluun saakka jatkettu Pohjanmaan rata kulkee Ruukin kautta. Eräänä tuon ajan perintönä on Ruukissa kunnanviraston molemmin puolin kaksi rautaista niitattua siltaa. Vanhempi siirrettiin nykyiselle paikalleen rautatiesillaksi, ja ”Huokausten silta” on nykyisin kevyemmän liikenteen käytössä.
Teollisuus
Siikajoella toimii saha- ja puutavarateollisuuden (Ruukki Wood, MSJ-Wood), metalli- ja konepajateollisuuden (FinnBlast, MariComp, Reko-Kone), eristevalmistuksen (Ruukin EPS) ja muiden alojen yrityksiä. Huomattava osa teollisuudesta on keskittynyt Ruukin yrityspuistoon.
Siikajoella tuotetaan vesivoimaa Pöyryn ja Ruukinkosken voimalaitoksissa, jotka siirtyivät Revon Sähkön myynnin yhteydessä Vattenfallin omistukseen. Nykyään voimalaitokset ovat Koskienergia OY:n omistuksessa.
Palvelut
Siikajoen kunnanvirasto sijaitsee Ruukissa.
Kyliä
Luohua on Siikajoen kylistä väestönsä keski-iältä nuorin: 27 pro­sent­tia ky­län asuk­kais­ta on al­le 15-vuo­ti­ai­ta. Toisena oli vuonna 2015 Revonlahti 26 pro­sent­illa, kolmantena Sii­ka­jo­en­ky­lä eli kirkonkylä 23 pro­sentilla­. Vanhin väestö Siikajoen kylistä oli Karinkannassa ja Tuomiojalla (ent. Lappi).
Siikajoen muita kyliä ovat Hartaanselkä, Heinolahti, Jauhoniemi, Karinkanta, Keskikylä, Kivijärvi, Kuivaniemi, Merikylä, Paavola (entinen Pehkola, kirkonkylä), Relletti, Ruukki (kuntakeskus), Saarikoski, Tauvo ja Ylipää.
Taajamat
Kunnan keskustaajama on lihavoitu.
Seurakunnat
Vuoden 2018 aluejaon mukaan Siikajoella on seuraavat Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunnat: Seurakunta toimii myös Raahen kaupungin alueella. Siikajoki on väkiluvultaan Suomen suurin itsenäinen kunta ilman omaa evankelis-luterilaista seurakuntaa.
Bruno Salmiala
Elämä
Salmiala toimi Helsingin yliopiston prosessi- ja rikosoikeuden apulaisena 1925–1927, rikosoikeuden vt. professorina 1925–1927 ja professorina 1927–1959. Hän oli Suomen Asianajajaliiton sihteeri vuosina 1920–1957 ja Defensor Legis -lehden päätoimittaja vuosina 1920–1968. Tämän lisäksi Salmiala toimi eduskunnan oikeusasiamiehen varamiehenä 1924–1928, virkaylioikeuden syyttäjänä 1926–1930 ja jäsenenä 1930–1945 sekä Rikosoikeuden instituutin esimiehenä 1955–1959.
Siikajoki
Entiset seurakunnat
Seuraavassa luettelossa on mainittu historiallisella ajalla lakkautetut seurakunnat Siikajoen kunnan nykyisellä alueella.
Bruno Salmiala
Poliittinen ura
Lapuanliikettä vieroksunut Salmiala oli yksi keskeisistä IKL:n perustajista vuonna 1932. Rikosoikeuden professorina hän toimi takuumiehenä sille, että uusi puolue pysyisi laillisuuden tiellä. Elias Simojoen johtama nuorisojärjestö Mustapaidat ei tosin suostunut pysymään ruodussa ja päätyikin lopulta viranomaisten lakkauttamaksi. Salmiala oli kansanedustajana vuosina 1933–1945 Hämeen läänin eteläistä vaalipiiristä ja presidentin valitsijamiehenä vuosien 1937, 1940 ja 1943 vaaleissa. Hän oli myös Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen.
Siikajoki
Saaria
Alueen saaria ovat Alasaari, Eteläsäikkä, Isosaari, Karinkannanmatala, Konisaari, Kreivinsaari, Lammassaari, Lohisaari, Lukkarinsaari, Meijerisaari, Pannukakkusaari, Passerikari, Pekkalansaaret, Pirilänsaari, Pohjolansaari, Rautakallio, Simppusäikkä ja Vareskari.
Bruno Salmiala
Poliittinen ura
Salmiala oli koko IKL:n olemassaolon ajan sen keskeisin linjanvetäjä puheenjohtaja Vilho Annalan rinnalla. Heidän johdollaan IKL omaksui passiivisen vastarinnan, kun oikeusministeri Urho Kekkonen yritti lakkauttaa sitä 1938–1939 (Kekkosen konstit), eikä tehnyt myöskään vastarintaa kun se lopulta lakkautettiin syksyllä 1944. Sodan jälkeen vuonna 1945 kansandemokraatti Mauno Pekkalan johtama hallitus yritti hiillostaa Salmialan ja muut entiset äärioikeistolaiset ulos yliopiston viroista, mutta Salmiala kieltäytyi eroamasta. Erottamisyrityksiä johti pääministeri Pekkala. Punainen Valpo salakuunteli Salmialan puhelinta, jotta erottamiselle saataisiin jokin peruste. Opetusministeri Johan Helo kutsui sitten Salmialan puheilleen ja muistutti Salmialaa tämän sodanaikaisesta puheesta, että Helo pantaisiin seinää vasten. Salmiala sanoi muistavansa sen, koska Helo oli pian tämän jälkeen tuomittu maanpetoksesta kuritushuoneeseen. Helo vaati, että Salmiala eroaisi. Tämä kuitenkin kieltäytyi sanoen, että hän eroaa vain jos hänen osoitetaan Helon tavoin tehneen maanpetoksen. Erottamisesta ei tullut mitään. Salmiala jatkoi professorina eläkeikäänsä vuoteen 1959 asti. Politiikassa hän ei esiintynyt toisen maailmansodan jälkeen.
Perhe ja suku
Salmiala oli naimisissa Lydia Theresia Schützin kanssa 1917–1942. Avioeron jälkeen hän avioitui Jenny Edla Sompin kanssa 1943. Salmialalle syntyi kaksi lasta, Rolf Salmiala ensimmäisestä avioliitosta vuonna 1918 ja toisen avioliiton aikana adoptoitiin vuonna 1943 syntynyt Seija Salmiala.
Siikajoki
Ruokakulttuuri
Siikajoen pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla siika-perunakeitto, rieska ja makiajuusto.
Bruno Salmiala
Teokset
Salmialan vuonna 1923 tarkastettu väitöskirja oli nimeltään Asianosaiskäsitteestä Suomen siviiliprosessioikeudessa.
Giron
Giron on Ranskan kunta Ain’n departementissa lähellä Sveitsin rajaa. Kunnan pinta-ala on 9,39 km² ja asukkaita on 160 (2009). Kunta sijaitsee noin 1 000 metrin korkeudessa.
Gironissa on lomakeskus, ravintola ja liikuntahalli sekä monipuoliset talviliikuntamahdollisuudet.
Richard Taylor (filosofi)
Richard Taylor (1919–2003) oli yhdysvaltalainen filosofi, jonka erikoisala oli metafysiikka. Hän kannatti hyve-etiikkaa, ja kirjoitti paljon elämän tarkoituksesta, jota hän käsitteli Albert Camus'n tavoin Sisyfoksen myytin avulla. Hän opetti Brown Universityssä, Columbian yliopistossa sekä Rochesterin yliopistossa.
PFK Slavija Sofia
PFK Slavija Sofia on vuonna 1913 perustettu bulgarialainen jalkapalloseura. Seuran kotipaikka on Sofia ja se pelaa kotiottelunsa Ovtša Kupel Stadiumilla. Seuran menestysvuodet ajoittuvat 1930–1940-luvuille, jolloin se voitti viisi Bulgarian-mestaruutta. Seura pelaa Bulgarian pääsarjassa.
Historia
Slavija on Sofian ensimmäinen organisoidusti toiminut urheiluseura ja sen perustivat paikalliset nuoret huhtikuussa 1913. Seura menestyi maailmansotien välisenä aikana hyvin ja voitti Bulgarian-mestaruuden viidesti vuosien 1930–1943 välillä. Euromenestystä seuralle kertyi 1960-luvulla. Se oli ensimmäistä kertaa mukana Cup-voittajien cupissa kaudella 1963/64 ja eteni kaudella 1966/67 aina välieriin saakka. Balkanin cupissa Slavijalla on kaksi mestaruutta 1980-luvulta. Viime vuosikymmenten suurin menestys osui kauteen 1995/96, jolloin Slavija juhli 53 vuoden tauon jälkeen liigamestaruutta ja täydensi kautensa historiallisella tuplamestaruudella Bulgarian cupin voiton myötä.
Delmenhorst
Delmenhorst on kaupunki Ala-Saksin osavaltiossa, luoteisessa Saksassa. Se kuuluu Bremenin ja Oldenburgin metropolialueeseen. Vuoden 2011 väestönlaskennassa siellä oli 73 332 asukasta, ja pinta-alaltaan se on 62,36 neliökilometrin suuruinen. Asukastiheys kaupungissa on 1 252 as./km².
Delmenhorst mainittiin ensimmäisen kerran kirjallisessa tekstissä vuonna 1254. Itsenäiseksi kaupungiksi se julistettiin 15. heinäkuuta vuonna 1371.
Star Trek: Avaruusmatka
Star Trek: Avaruusmatka (Star Trek: The Motion Picture) on Robert Wisen vuonna 1979 ohjaama ensimmäinen Star Trek -televisiosarjaan pohjautuva elokuva.
Tarina
Tarinassa Maata lähestyy uhkaava vieras voima, joka tuhoaa tieltään kaikkea, jopa pelättyjen klingonien aluksia. Maan pelastamiselle on niukalti vaihtoehtoja. USS Enterprisen vanha miehistö kootaan jälleen yhteen, ja amiraaliksi kohonnut James T. Kirk palaa komentoon kolmen vuoden tauon jälkeen.
Paljon on muuttunut: hoitaja Chapel (Barrett) on nykyisin lääkäri; tohtori McCoy on entisenlainen vastarannan kiiski ja suostuu tulemaan matkaan vasta pitkän maanittelun jälkeen – haukkuen kaiken uuden varustuksen pataluhaksi.
Samoin Mr. Spock tulee mukaan varsin myöhään: hän on ollut kotiplaneetallaan opiskelemassa kolinahria eli Surakin filosofian syvintä ydintä. Telepaattinen yhteys Maata lähestyvään uhkaan saa hänet kuitenkin kieltäytymään ottamasta vastaan opiskelunsa huippua, täydellisen loogisuuden tunnusta, jota hän on niin kovin tavoitellut; Spock päättää hylätä opintonsa ja palata Enterpriselle.
Mitä lähemmäs Enterprise miehistöineen uhkaa pääsee, sitä enemmän se paljastaa itsestään. Se kaappaa navigaattori Ilian ja palauttaa tämän keinotekoisena kopiona Enterpriselle tutkimaan alusta ja sen miehistöä. "Ilia" kertoo olevansa V'Gerin yhteyshenkilö. Lopulta käy ilmi, että tuhoajan ytimessä onkin Maasta aikoinaan avaruuteen lähetetty Voyager 6-luotain. Monivaiheisen kulkunsa aikana laite on kokenut suuria mullistuksia. Niiden jäljiltä sille on kehittynyt tietoisuus ja siitä on muokkaantunut eräänlainen suuri lapsi, joka etsii vastauksia olemassaololleen tuhoisin tavoin.
Joidenkin kriitikoiden mukaan tarinan ydin on saatu Arthur C. Clarken romaanista Uhka avaruudesta (1972).
Bedřich Feuerstein
thumb|Feursteinin suunnittelema Bubenec-talo eli sotilasmaantieteellinen instituutti, Praha thumb|Feursteinin maalaus Biarritz 1921 Bedřich Feuerstein (15. tammikuuta 1892 – 10. toukokuuta 1936) oli tšekkiläinen arkkitehti.
Feuerstein opiskeli Tšekin teknillisessä yliopistossa Jože Plečnikin johdolla. Hän työskenteli vuosina 1924–1926 Auguste Perret'n kanssa Pariisissa ja vuosina 1929–1931 Antónin Raymondin kanssa Tokiossa.
Feuerstein sai työhönsä vaikutteita purismista ja Frank Lloyd Wrightin työstä. Hänen omia töitään ovat muiden muassa sotilasmaantieteellinen instituutti Prahassa, krematorio Nymburkissa sekä sairaala Tokiossa ja ostoskeskus Jokohamassa.
Brittany Elmslie
Elmslie saavutti ensimmäiset olympiamitalinsa Lontoossa 2012. Hän ui kolmannen osuuden 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä, jossa Australia voitti kultaa. Hän sai lisäksi hopeaa 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä ja 4 × 100 metrin sekauintiviestissä, joissa hän ui vain alkuerissä. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän oli toistamiseen voittamassa 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä kultaa, tällä kertaa toisen osuuden uimarina. Hän ui lisäksi 4 × 100 metrin sekauintiviestin alkuerissä ja sai lajista hopeaa.
Pitkän radan MM-kilpailuissa Elmslie on saavuttanut kaksi viestihopeaa Barcelonassa 2013 ja yhden viestihopean Budapestissa 2017. Vuoden 2015 MM-kilpailut jäivät häneltä väiin, kun häneltä leikattiin rinnasta havaittu kasvain.
Lyhyen radan MM-kilpailuissa Elmslie voitti Windsorissa 2016 kultaa 100 metrin vapaauinnissa.
Vuonna 2014 Elmslie voitti kaksi viestikultaa Kansainyhteisön kisoissa ja yhden viestikullan Tyynenmeren-mestaruuskilpailuissa.
Elmslien veli David sekä sisarusten äiti ovat myös edustaneet Australiaa uinnissa.
Luokses palaan taas
Luokses palaan taas on suomalaisen laulaja Pepe Willbergin 40-vuotista musiikkiuraa juhlistava kokoelma-albumi. Se julkaistiin syyskuussa 2006. Kaikki kokoelman 30 kappaletta ovat Willbergin vanhoja hittejä uudelleen levytettyinä.
Alankomaiden Antillien lippu
Alankomaiden Antillien lippu oli vuonna 1956 perustetun ja vuonna 2010 lakkautetun Alankomaiden Antillien itsehallintoalueen tunnus. Lippu koostuu valkoisella pohjalla olevista sinisestä ja punaisesta viivasta, joista sininen ylittää punaisen. Sen viisi tähteä kuvaavat Alankomaiden Antillien saaria, jotka olivat Bonaire, Curaçao, Saba, Sint Eustatius ja Sint Maarten. Alun perin tähtiä oli kuusi, mutta yksi tähti pudotettiin lipusta pois, kun Aruba irtaantui Alankomaiden Antilleista vuonna 1986.
Alcenius
Alcenius on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Jämsänjärvi
Jämsänjärvi on Keski-Suomessa Jämsässä Ehunsalmen lähellä sijaitseva järvi. Etäisyys Jämsän keskustasta on 23 kilometriä luoteeseen ja Tampereelta 83 kilometriä koilliseen.
Maantietoa
Jämsänjärvi on 1,2 kilometriä pitkä, 900 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 67 hehtaaria. Jämsänjärvi sijaitsee Kuoreveden koilliskolkassa. Sen länsipuolella on Liesjärvi. Siinä ei ole kartan mukaan saaria. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuudeksi on määritetty 3,28 miljoonaa kuutiometriä ja sen keskisyvyydeksi on saatu 4,9 metriä. Järvellä on kaksi noin 12-metristä syvännettä ja yksi paljon syvempi. Siinä on vettä 17 metriä ja tämä syvänne sijaitsee järven länsirannan edustalla tulo-ojan lähellä. Järven rantaviivan pituus on 3,6 kilometriä. Jämsänjärven kaakkoispuolella on viljelysaukea, muutoin järven rannat ovat metsäiset.
Jämsän ja Kuoreveden kuntaraja kulki aikoinaan Jämsänjärven halki siten, että järven länsi- ja keskiosa kuului Kuoreveden kuntaan. Aivan rajan tuntumassa Kuoreveden puolella karttaan on merkitty miilu, joka tosiasiassa kuitenkin on maakellarin tai korsukuopan raunio.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Jämsän reitin valuma-alueen (14.5) Jämsänjoen alueella (14.51), jonka Lahnajoen valuma-alueeseen (14.514) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 113,4 metriä mpy. Vedet virtaavat Liesjärven koilliskulmasta laskuojaa Jämsänjärven luoteiskulmaan. Jämsänjärven etelärannalta lähtee Hanhioja kaakkoa kohti laskien lopulta Karppijärveen.
Roswell K. Colcord
pienoiskuva|Roswell K. Colcord Roswell Keyes Colcord (25. huhtikuuta 1839 – 30. lokakuuta 1939) oli yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko.
Colcord syntyi Mainessa, mutta asui 1870-luvulta alkaen Nevadassa, jossa hän menestyi kaivosinsinöörinä ja lakimiehenä. Hän toimi Nevadan kuvernöörinä vuosina 1891–1895.
Colcord toimi kuvernöörikautensa jälkeen United States Mintin Carson City Mintin ”superintendenttinä” vuosina 1898–1911. Hän oli vielä vanhoilla päivillään hyvässä kunnossa ja kuoli 100-vuotiaana Carson Cityssä.
Jonas Brothersin diskografia
Lista Jonas Brothersin lauluista
(*) Laulu Nicholas Jonasin solooalbumilta
Loebner-palkinto
Loebner-palkinto on vuosittain jaettavana oleva 18 karaatin kullalla päällystetty mitali ja 100 000 dollarin suuruinen palkinto sellaisen tietokoneohjelman kehittäjälle, jonka ohjelma läpäisee Turingin testin. Toistaiseksi on jaettu ainoastaan pienempiä, enintään muutamien tuhansien dollarien arvoisia, summia parhaan yrityksen tehneille kehittäjille. Hugh Loebner perusti palkinnon vuonna 1990.
Vuonna 2015 chattirobotti Rose voitti kisan, muttei edelleenkään pääpalkintoa.
Ultima
Ultima on Origin Systemsin tietokoneroolipelisarja. Origin Systems oli osa Electronic Artsia.
Osat 1–5 julkaistiin pääasiassa 8- ja 16-bittisille mikrotietokoneille sekä IBM PC -yhteensopiville, joista yleensä Apple II -versioon panostettiin eniten. Kuudennesta osasta alkaen pelit on julkaistu pääsääntöisesti PC-yhteensopiville.
Sarjaa pidetään yhtenä lajityypin määrittelijöistä Wizardryn ja Might and Magic-sarjan ohella.
Ultima-pelit sijoittuvat pääasiallisesti maailmaan nimeltä Britannia. Pelit ovat pääasialliselta sisällöltään fantasiaa, mutta sisältävät myös osin viitteitä tieteistarinoihin.
Ultima-sarja on ollut monessa mielessä hyvin merkittävä tietokonepelien historiassa. Se oli yksi ensimmäisistä kehittyneistä tietokoneroolipeleistä, ja jokaisessa versiossa esiteltiin useita innovaatioita, joita kopioitiin toisiin peleihin laajalti.
Ultima Online oli yksi ensimmäisistä suosituista massiivisista Internet-roolipeleistä. Se nivoutuu varsinaiseen Ultima-sarjaan lähinnä maailmansa ja eräiden henkilöhahmojensa puolesta, mutta ei kuitenkaan ole varsinaisesti osa itse pelisarjaa.
Sarjan pelit jakaantuvat kolmeen trilogiaan, joissa kaikissa on kuitenkin lisäosia.
Ultima I–III
Pelisarjan ensimmäiset kolme osaa (Ultima I–III, julkaistu vuosina 1981, 1982 ja 1983) kertovat toisesta maailmasta tulleesta Muukalaisesta, joka saapui Sosariaan hädän hetkellä, tekemään tyhjiksi velho Mondainin, tämän nuoren rakastajatteren Minaxin, ja demonisen olennon Exoduksen suunnitelmat. Kunkin pahuuden triadin jäsenen kukistuminen johti mullistuksiin, joiden ansiosta Sosaria vähitellen muuttui Britanniaksi. Sisällöllisesti nämä pelit ovat suhteellisen köyhiä ja jopa jossain mielessä huvittavia – Garriott ei ollut vielä täysinoppinut pelisuunnittelija, eikä edes uskonut pelisarjasta tulevan niin suosittu. Ultima II oli oikeastaan lähempänä tieteisparodiaa. Ultima III oli kuitenkin jo varsin suosittu peli.
Ultima IV: Quest of the Avatar
Neljännessä osassa (Ultima IV, 1985) Muukalaisen tehtävä oli toinen: Hänen tarkoituksenaan oli elää esimerkillistä elämää ja sitä myöten muuttua hyveiden ruumiillistumaksi. Todistettuaan kykenevänsä elämään kahdeksan eri hyveen sääntöjen mukaan, Muukalaisen tuli etsiä riimut, mantrat ja tämän jälkeen meditoida pyhäköissä. Viimeisenä tehtävänä oli löytää Lopullisen viisauden kodeksi valtavan luolaston pohjalta. Tämän tehtyään Muukalaisesta tuli Avatar.
Yksi syistä, miksi Ultima IV oli juoneltaan niin erikoinen, oli se, että samaan aikaan esiintyi suurta negatiivista kritiikkiä roolipelejä kohtaan; eräät kristilliset ryhmittymät alkoivat yhdistää roolipelejä saatananpalvontaan. Koska Ultima III:n loppuvastustaja oli hieman demoninen luonteeltaan, tämä kritiikki huolestutti Garriottia, joten seuraavan pelin idea oli kokonaan toisenlainen.
Pelissä on erittäin tarkkaan mietitty eettis-filosofinen tausta, joka ammentaa aineksia niin kristillisestä etiikasta ja ritariuden ihanteista, kuin myös itämaisista filosofioista (kuten buddhalaisuudesta). Avatarin hyvejärjestelmä rakentuu kolmen periaatteen – totuuden, rakkauden ja rohkeuden – varaan, ja näistä periaatteista saadaan yhdistämällä kahdeksan hyvettä: totuudenmukaisuus, lähimmäisenrakkaus, urheus, oikeudenmukaisuus, kunnia, uhrautuvaisuus, hengellisyys ja vaatimattomuus.
Ultima IV:n yksi suurimmista teknisistä innovaatioista oli monimutkaiset keskustelut. Siinä missä Ultima III:ssä kaikki henkilöt jutellessaan sanoivat saman asian, pystyi Ultima IV:ssä kysymään ihmisiltä tietoa useista eri asioista käyttäen avainsanoja.
Ultima V: Warriors of Destiny
Ultima V oli teknisesti huomattavasti kehittyneempi kuin Ultima IV. Grafiikkatyyli pysyi samana, mutta grafiikkaa oli huomattavasti enemmän, ja se oli pikkutarkkaa. Keskustelut olivat huomattavasti monipuolisempia kuin Ultima IV:n vielä suhteellisen yksinkertaiset ja kaavamaiset keskustelut. Myös kirjoitusasuun alettiin panostaa. Musiikkia oli myös huomattavasti enemmän (niillä tietokoneilla, jotka tukivat musiikkia). Kaikkein tärkeimpänä uudistuksena oli kuitenkin ajan huomioon ottaminen: vuorokaudenajat vaihtuivat, yöllä näkökyky heikkeni hämäryyden takia, ja eri ei-pelaajahahmoilla oli päivittäinen rutiini, jota he seurasivat. Pelin Amiga-versio viivästyi parilla vuodella, ja kun se lopulta ilmestyi, se huomattiin silti teknisesti hyvin vaatimattomaksi.
Ultima VI: The False Prophet
Ultima VI:ssä (1990) Britannian suurena ongelmana olivat gargoilit, jotka olivat vallanneet hyveiden pyhäköt. Avatarin tehtäväksi osoittautuu siis gargoilien julistaman sodan pysäyttäminen, ja samalla heihin päästään tutustumaan tarkemmin.
Teknisesti Ultima VI oli merkittävä, koska se oli ensimmäinen Ultima-peli, jossa pääasialliseksi kohdealustaksi muodostuivat PC-yhteensopivat tietokoneet. Aikaisemmat osat suunniteltiin lähinnä 8-bittiset mikrotietokoneet ja erityisesti Apple II mielessä, mutta Ultima VI otti kaiken irti PC:n ääni- ja grafiikkaominaisuuksista. Amiga-versio oli huonosti ohjelmoitu porttaus PC:stä, minkä vuoksi peli oli varsin hidas, samoin Commodore 64-versiosta näki, että peliä ei yksinkertaisesti oltu tehty 8-bittisiä koneita varten.
Ultima VII: The Black Gate ja Ultima VII Part Two: Serpent Isle
Ultima VII julkaistiin kahdessa osassa, joista kumpikin pohjautui samaan ohjelmakoodiin.
Ensimmäisessä osassa (The Black Gate, 1992) Avatar saa vastaansa Guardian-nimisen olennon, joka on vallannut useita muita maailmoja ja uhkaa nyt vallata Britannian. Guardianin suunnitelma ei kuitenkaan selviä heti. Sen sijaan Avatar saa tutustua uuteen uskontokuntaan, Veljeskuntaan (the Fellowship), ja sen johtajaan, Batliniin. Veljeskunta on osaltaan yhdistelmä monista 1990-luvun alun new age-uskonnoista, ehkä tärkeimpänä skientologiasta.
Ultima VII: The Black Gate oli ensimmäinen vain ja ainoastaan PC:tä varten tehty Ultima-peli – toisin kuin Ultima VI, Ultima VII julkaistiin aluksi vain PC:lle (myöhemmin julkaistiin hyvin riisuttu versio SNESiä varten). Peli oli lähes täysin hiirikäyttöinen. Myös Ultima IV:ssä kehitetty avainsanapohjainen keskustelujärjestelmä sai väistyä modernin dialogipuun tieltä, mutta Avatarin keskusteluvaihtoehdoissa vuorosanat olivat edelleen avainsanoja. Tästä tosin oli se ennalta-arvaamaton etu, että vuorosanat pystyi kuvittelemaan haluamikseen, tai ainakaan omat vuorosanat eivät koskaan olleet häiritsevän huonoja.
Toisessa osassa (Serpent Isle, 1993) Avatar seuraa Batlinia Käärmesaarelle, joka on eräs vanhan Sosarian osista (Lands of Danger and Despair, yksi neljästä mantereesta ensimmäisessä Ultimassa). Pelissä on runsaasti viitteitä todella kauas pelimaailman historiaan, jopa asioihin, joita käsiteltiin ensimmäisen kerran Ultima I -pelissä. Peli käyttää hieman parannettua Ultima VII -pelimoottoria; sitä ei kuitenkaan nimetty Ultima VIII:ksi koska se oli aivan suoraa jatkoa Ultima VII:lle, ja Richard Garriott halusi, että kaikki Ultima-sarjan osat ohjelmoidaan alusta alkaen puhtaalta pöydältä, toisin kuin eräät senaikaisista kilpailijoista tekivät.
Kumpaankin osaan tehtiin myös lisälevy. Black Gaten lisälevy Forge of Virtue tarjosi uusia pieniä seikkailuita sekä mahdollisuuden maksimoida Avatarin voimat ja saada pelimaailman voimakkain ase. Serpent Islen lisälevy Silver Seed tarjosi myös pieniä seikkailuja, sekä useita mielenkiintoisia lisäesineitä.
Ultima VIII: Pagan
Ultima VIII:ssä (1994) Avatar löytää itsensä Pagan-nimiseltä planeetalta, ja päästäkseen sieltä pois hän joutuu tekemisiin elementaalititaanien kanssa.
Ultima VIII oli julkaisuaikaan varsin huonomaineinen, koska se oli huomattavasti aikaisempia toimintatäyteisempi peli, jossa kaiken lisäksi jouduttiin seikkailemaan yksin. Lisäksi alkuaikoina pelaajat turhautuivat kaiken toiminnan kömpelyyteen ja tarkkaa hyppimistä vaativiin pulmiin, minkä johdosta pelistä nopeasti tuli pelaajien suussa "Super Avatar Brothers" (viitaten runsasta hyppimistä sisältävään Super Mario Bros.-peliin). Näihin saatiin lievitystä vasta myöhemmässä päivityksessä, joka korjasi monia puutteita ja lisäsi peliin tarkan ja yksinkertaisen hiirellä ohjattavan hyppimisen. Viime aikoina Ultima VIII on osoittautunut jonkinasteiseksi kulttiklassikoksi – pelin grafiikka, tarina, pelimaailma, äänet ja erityisesti musiikki ovat kaikesta huolimatta laadukkaita ja hyvin suunniteltuja. Suurin osa faneista pitää peliä varsin hyvänä toiminnallisena roolipelinä, mutta fanit eivät siltikään välttämättä miellä peliä "oikeaksi Ultimaksi".
Ultima VIII:n ohjelmakoodia käytettiin myöhemmin Crusader-pelisarjassa.
Ultima IX: Ascension
Ultima IX:ssä (1999) Avatar palaa Britanniaan viimeiseen välienselvittelyyn Guardianin kanssa.
Ultima IX oli täysin kolmiulotteinen ja käytti ensimmäisenä sarjassa grafiikkakorttien 3D-ominaisuuksia. Julkaisu viivästyi aluksi standardien puutteen vuoksi; Glide API jäi nopeasti pois käytöstä, ja peli piti muuttaa toimimaan Direct 3D:llä.
Pelin maine jäi huonoksi johtuen aluksi siitä, että se oli julkaisuaikaan hyvin buginen ja vaati tehokkaan laitteiston, mutta myös siksi, että se löi laimin useita juonellisia seikkoja edellisistä peleistä.
Muut osat
Näiden pelien lisäksi julkaistiin muitakin osia, tärkeimpänä kaksi Ultima Underworld -peliä (kolmiulotteisia seikkailupelejä) ja kaksi Worlds of Ultima -peliä (pohjautuen Ultima VI -pelimoottoriin).
Luettelo Osuuspankeista 1997
Tämä luettelo kattaa osuuspankit, jotka 1.7.1997 perustivat Osuuspankkiryhmän (nyk. OP-ryhmä).
Aiemmin yhtenä pankkiryhmänä toimineet Osuuspankit jakautuivat vuonna 1997 kahteen leiriin. Valtaosa pankeista, 253 pankkia ja ryhmän keskuspankki OKO, liittyi 1.7.1997 perustettuun Osuuspankkiryhmään. Vähemmistöön jääneet 44 ”kapinapankkia” jättäytyivät ryhmän ulkopuolelle ja perustivat Paikallisosuuspankki-nimisen ryhmän. Luettelo POP Pankeista sisältää ulkopuolelle jääneet 44 pankkia.