cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vanhainkoti
Muissa pohjoismaissa vahvempi rahoitus
Muissa pohjoismaissa vanhusten palveluihin käytetään selvästi enemmän rahaa kuin Suomessa, ja Suomen vanhuspalveluissa on pitkään ollut liian vähän työntekijöitä. Jyväskylän yliopiston yhteiskuntapolitiikan professori Teppo Krögerin mukaan Suomen nostaminen muiden Pohjoismaiden keskitasolle vaatisi noin miljardin euron lisäpanostuksen.
Hoitajamäärä
Hoitajien määrän kirjaamisesta lakiin käytiin eduskuntavaalien 2019 alla laajaa poliittista keskustelua, ja kaikki oppositiopuolueet vaativat aluksi lakiin kirjattavaksi mitoitusta 0,7 hoitajaa asukasta kohti. Tähän asti käytössä oli ollut vain minimisuositus toimijoille, mutta ei velvoitetta. Melko pian myös hallituspuolueet siniset ja keskusta muuttivat aiempaa kielteistä linjaustaan ja ryhtyivät tukemaan kirjausta. Noin viikkoa muita puolueita myöhemmin kirjausta julkisuudessa vastustanut kolmas hallituspuolue kokoomus muutti kantaansa, jolloin kaikki eduskuntapuolueet olivat lopulta valmiita kirjaamaan sitovan hoitajamitoituksen lakiin. Tosin kokoomuksen kanta juuri 0,7-hoitajamitoitukseen tai ylipäätään sitovaan lukuun jäi vielä epäselväksi myöhempien ulostulojen valossa. Perhe- ja peruspalveluministeri Annika Saarikko (kesk) ilmoitti 5. helmikuuta 2019 laittavansa käyntiin lainvalmistelutyön muutoksesta, mutta arvioi, ettei eduskunta ehtisi päättää asiasta enää samalla vaalikaudella ennen huhtikuun eduskuntavaaleja.
Nykyinen suositus, 0,5 hoitajaa vuorokauden aikana eri työvuorot yhteen laskien suhteessa hoidettaviin, toteutui 95 % hoivapaikoista alkuvuonna 2019. Keskimääräinen hoitajamitoitus oli julkisella puolella 0,66 ja yksityisellä 0,64. Eduskuntapuolueet ehdottivat hoitajamitoitukseksi 0,7:n minimiä, jonka kustannusvaikutukseksi Kuntaliitto arvioi 200–250 miljoonaa euroa.
Hoitajamitoitukseen lasketaan myös vapaalla olevat hoitajat. Esimerkiksi 0,5:n hoitajamitoituksella 15 hoitajaa huolehtii 30:sta hoidettavasta siten että hoitajia on aamuvuorossa 6, illassa 4 ja yöllä 1. Vapaalla on 4 hoitajaa.
Hoitomuodot
Vanhainkodit voivat järjestää lyhyt- tai pitkäaikaista hoitoa sekä esimerkiksi päiväkeskustoimintaa. Pitkäaikainen hoito tarkoittaa jatkuvaa asumista vanhainkodissa. Lyhytaikainen hoito on tarkoitettu esimerkiksi omaishoitajan loman ajaksi. Päiväkeskustoiminta on tarkoitettu kotonaan asuville vanhuksille.
Omistusmuodot ja maksullisuus
Vanhainkoti voi olla kaupungin, kunnan, säätiön tai yksityisen yrityksen omistuksessa. Yksityisiltä kaupungit ja kunnat ostavat vanhainkotipalveluita ostopalvelusopimuksilla.
Asukkaiden hoidon, ruuan, lääkkeet ja tilat kustantaa kunta. Pitkäaikaishoitopäätöksen saaneelta peritään hoitomaksua enintään 80 % hänen tuloistaan, mutta ei hoidon kustannuksia enempää. Puolisoiden yhteenlasketuista tuloista hoitomaksu on enintään 40 %. Lisäksi on säädetty asukkaan käteen jäävästä kuukausittaisesta vähimmäisrahasummasta.
Toiminnan ulkoistamisen syyt
Merkittävimpänä yksityisen hoivakodin kuluja alentavana tekijänä pidetään kuitenkin uusia, hyvin soveltuvia toimintakiinteistöjä, joihin yksityisen on julkista helpompi investoida. Julkisen sektorin isoja kertainvestointeja vältellään säästöpaineiden vuoksi.
Palvelujen laadun ongelmat
Geriatrian professori Jaakko Valvanne arvioi vuonna 2016, että asiakkaiden kaltoinkohtelu vanhainkodeissa on Suomessa melkein päivittäistä ja että lievä kaltoinkohtelu on osa hoitokulttuuria, vaikka vakavat ongelmat ovat harvinaisia.
Yleinen kaltoinkohtelun muoto on etenkin ihmisoikeuksiin kuuluvan liikkumisvapauden rajoittaminen yöllä tai jopa sen estäminen sitomalla asiakas sänkyyn. Toinen ongelma on työntekijöiden asiaton käytös, joka ilmenee esimerkiksi siten, ettei henkilöä avusteta vessaan, vaan käsketään ulostamaan tai virtsaamaan vaippoihin.
Valviran selvitys 2016
Valvira selvitti keväällä 2016 vanhusten kaltoinkohtelun eli hyvinvointia, terveyttä tai turvallisuutta vaarantavan toiminnan yleisyyttä sosiaalihuollon julkisissa ja yksityisissä ympärivuorokautisissa yksiköissä. 93 % kyselyyn vastanneesta 7 406:sta hoitajasta oli havainnut vanhusten kaltoinkohtelua.
73 % ilmoitti kaltoinkohtelijaksi toisen työntekijän ja 54 % jonkun asukkaista. Kaltoinkohtelua lisäsivät kiire ja henkilökunnan puute. 55 % uskoi tuntevansa alan eettiset ohjeet erittäin hyvin. 58 % ilmoitti, että yksikössä puututaan kaltoinkohtelutapauksiin aina. Puuttuminen oli todennäköisempää, jos tilanteiden varalle oli olemassa ohjeet. 56 % kuitenkin ilmoitti, ettei yksikössä ole ohjeistusta, tai ettei vastaaja ollut sellaisista tietoinen. 43 % vastaajista ei tiennyt tai osannut selittää, että työntekijöillä on ollut vuoden 2016 alkaen velvollisuus ilmoittaa toiminnasta vastaavalle henkilölle, jos he havaitsevat epäkohtia.
Sisustus
Asunnot ovat useimmiten yhden tai kahden hengen huoneita tai huoneistoja, joiden lisäksi hoivakoteihin kuuluu yhteisiä tiloja, kuten ruokailu- ja oleskelutiloja ja joskus myös sauna. Hoivakodin asukkaat voivat hoivakodista riippuen tuoda asuntoihinsa kotoaan omia huonekalujansa ja muita henkilökohtaisia tavaroitaan.
Vanhusten hoidon historia
Kunnalliskodin varhaisin muoto oli vaivaistupa, jollaisen vuoden 1571 kirkkolaki määräsi seurakunnat rakentamaan vanhuksia, sairaita ja kerjuulla eläviä varten. Vaivaistupia ei silti vielä ollut kaikissa seurakunnissa vuoteen 1852 mennessä. Vuoden 1852 vaivaistenholhousjulistus oli Suomen ensimmäinen yhtenäinen sosiaalihuoltoa käsittelevä laki. Siinä näkyivät jo liberalismin aatteeseen liittyvät yksilön oikeudet. Yritettiin määritellä, mikä on yhteiskunnan velvollisuus huollettavia kohtaan. Näitä täsmennettiin vuoden 1879 asetuksella.
1800-luvun lopussa alettiin luoda Suomeen uudenaikaista köyhäin- ja vanhustenhoitoa. Sen uranuurtaja oli vaivaishoidon tarkastaja Gustaf Helsingius, joka sai lopetetuksi epäinhimilliset kylänkiertojärjestelmän ja eläkehoitojärjestelmän ja synnytettyä niiden tilalle kunnalliskodit. Ne olivat vanhainkotien edeltäjiä, joita nimitettiin 1920-luvulle asti virallisestikin vaivaistaloiksi. Kunnalliskoteihin sijoitettiin vanhusten lisäksi mielisairaat ja muuten pitkäaikaissairaat hoidokit sekä muut, jotka eivät syystä tai toisesta kyenneet itse huolehtimaan itsestään tai voineet turvautua lähiomaisiin.
Kunnalliskodeille tyypillisiä olivat suuret yhteishuoneet, joissa asui eri-ikäisiä ja fyysisesti ja psyykkisesti erikuntoisia hoidokkeja. Varsinkin maaseudulla kunnalliskodit olivat usein maatiloja, joiden töihin hoidokit ottivat palkatta osaa voimiensa mukaan ja korvasivat näin saamansa hoidon. 1920-luvulta lähtien velvoitettiin jokainen kunta rakentamaan kunnalliskoti tai liittymään osakkaaksi kahden tai useamman kunnan yhteiseen kunnalliskotiin. Tästä lähtien pyrittiin myös sijoittamaan mielisairaat erilleen muista hoidokeista sekä järjestämään kunnalliskoteihin erityiset sairasosastot.
Vanhat kunnalliskodit alkoivat hävitä 1950- ja 1960-luvuilla, jolloin alettiin pyrkiä eroon laitosmaisuudesta ja kiinnittää entistä enemmän huomiota vanhusten yksilöllisiin tarpeisiin sekä asuntojen viihtyisyyteen ja turvallisuuteen. Uudet ajanmukaiset vanhainkodit rakennettiin terveyskeskusten läheisyyteen tai yhteyteen. Joitakin vanhanaikaisia kunnalliskoteja, vaikkakin niitä kutsuttiin jo vanhainkodeiksi, oli silti käytössä vielä 1980-luvulla.
Pauli Vainio
Pauli Veli Vainio (7. tammikuuta 1923 Sippola – 23. helmikuuta 2018 Mikkeli) oli suomalainen urheilija.
Pauli Vainio kuului aktiiviurallaan kahden lajin harrastajiin, sillä talvisin hän kilpaili mäkihypyssä ja kesäisin pelasi pesäpalloa.
Mäkihypyssä Vainio voitti akateemisen maailmanmestaruuden vuosina 1949 ja 1951. Hän toimi mäkihypyn arvostelutuomarina Squaw Valleyn talviolympialaisissa 1960 ja Zakopanen MM-kisoissa 1962. Hän toimi FIS:n tuomarivaliokunnan ja mäkivaliokunnan jäsenenä 1959–1978 ja Suomen Hiihtoliiton johtokunnan jäsenenä 1954–1978.
Pesäpallossa Vainio voitti Suomen mestaruuden vuonna 1943 Haminan Palloilijoissa ja vuonna 1947 lyöjäkuninkuuden Myllykosken Kilpa-Veikkojen joukkueessa pelatessaan. Vuosina 1945 ja 1946 hän osallistui Itä–Länsi-otteluun kakkosvahtina.
Vainio toimi Mikkelin lyseossa voimistelunopettajana vuodesta 1954 alkaen. Lyseon rehtorina hän toimi vuosina 1961–1984 ja lukion rehtorina vuodesta 1974 alkaen. Ansioistaan urheilussa Vainiolle myönnettiin Suomen Urheilun Kultainen ansioristi.
Laulaja ja lauluntekijä Juha Vainio oli Pauli Vainion veljenpoika ja sanoittaja Ilkka Vainiolle hän on isosetä. Hänen puolisonsa oli taitoluistelijana ja taitoluistelutuomarina tunnettu Leena Vainio.
Virtakisko
thumb|Virtakisko raiteiden vieressä [[Washingtonin metrossa.]] thumb|Keltainen virtakisko raiteiden vieressä [[Helsingin metrossa.]] thumb|Virtakisko raiteiden välissä [[Sapporon metrossa.]] Virtakisko on raiteiden vieressä tai välissä sijaitseva kolmas kisko, josta sähköveturi saa virroittimen avulla käyttöenergiansa. Alapuoliset virranottimet sijaitsevat päätyteleissä molemmin puolin junaa. Toinen tapa sähkön saantiin on virroittimen avulla rautatien yläpuolella olevasta ajolangasta.
Helsingin metrossa sähkö syötetään radan sivussa sijaitsevaa virtakiskoa pitkin ja sähkönä on 750 voltin tasavirta.
Tim Babcock
pienoiskuva|Tim Babcock vuonna 1964. Tim Milford Babcock (27. lokakuuta 1919 Minnesota – 7. huhtikuuta 2015 Helena, Montana ) oli yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko ja toisen maailmansodan veteraani. Hän eteni Montanan edustajainhuoneesta osavaltion varakuvernööriksi (1960–1962) ja sen jälkeen kuvernööriksi, jona hän toimi vuoteen 1969.
Likaista peliä
Likaista peliä voi tarkoittaa seuraavia:
Tähtelän rautatieasema
Tähtelä oli liikennepaikka Rantaradalla. Se sijaitsi Tähtelän kylässä Inkoossa noin viiden kilometrin päässä Inkoon rautatieasemasta.
Asema avattiin 1. syyskuuta 1903 ruotsinkielisellä nimellä Täkter. Asemarakennus valmistui samana vuonna, ja sitä jatkettiin jo 1910. Suomenkielinen nimi Tähtelä lisättiin 1928. Aseman pohjoispuolella toimi tiilitehdas, jolla oli käytössään kapearaiteinen rillirata.
Porkkalan vuokra-aikana Tähtelä oli raja-asema, koska se oli lähimpänä vuokra-alueen länsirajaa sen ulkopuolella sijainnut rautatieasema. Tähtelässä Turusta Helsinkiin kulkevien junien eteen vaihdettiin neuvostoliittolainen veturi ja vaunujen ikkunaluukut suljettiin, jotta matkustajat eivät näkisi vuokra-alueelle. Lisäksi vaunuhin nousivat neuvostoliittolaiset sotilaspoliisit valvomaan järjestystä kauttakulun ajaksi. Vastaavasti Helsingistä tulleisiin juniin vaihdettiin suomalainen veturi ja ikkunaluukut avattiin. Toisella puolella vuokra-aluetta raja-asemana toimi Kauklahti. vasen|pienoiskuva|251x251px|[[Rantarata|Rantarataa Tähtelän asemalta 2016.]] vasen|pienoiskuva|Tähtelän asema vuonna 2021. Porkkalan palautuksen jälkeen aseman merkitys väheni, ja vuonna 1963 se alennettiin laiturivaihteeksi. Vakituinen miehitys poistettiin 1968 ja siipiopastimet 1969. Vuonna 1971 ratapihan Helsingin puoleiset vaihteet sekä toinen sivuraide purettiin, jolloin jäljelle jäi vain länsipäästä liikennöitävä pistoraide. Tavaraliikenne lopetettiin 1. lokakuuta 1976 ja henkilöliikenne 1. tammikuuta 1993. Suurin osa Tähtelän lukuisista rautatierakennuksista on yhä jäljellä.
Nicholas Butler
Elämäkerta
Nicholas Butler syntyi New Jerseyn osavaltiossa, ja hänen vanhempansa olivat tehtailija Henry Butler ja Mary Murray Butler. Hän opiskeli Columbian yliopistossa, jossa hän sai BA-tutkinnon vuonna 1881 ja maisterin arvon 1883. Jo seuraavana vuonna hän väitteli tohtoriksi. Tämä Butlerin häikäisevästi alkanut akateeminen ura sai Theodore Rooseveltin kutsumaan häntä liikanimellä Nicolas Miraculous. Vuonna 1885 Butler opiskeli Pariisissa ja Berliinissä ja tapasi tällöin myös Rooseveltin ja William Howard Taftin. Saman vuoden loppupuolella Butler liittyi Columbian yliopiston filosofisen osaston henkilökuntaan. Vuodesta 1902 lähtien, 42 vuotta, Butler toimi Columbian yliopiston varsinaisena kanslerina.
Snap
Snap voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Nicholas Butler
Elämäkerta
Butler oli aktiivinen myös politiikassa. Hän oli vuonna 1912 ehdolla Yhdysvaltain varapresidentiksi William Howard Taftin parina alkuperäisen ehdokkaan James S. Shermanin kuoltua juuri ennen vaaleja, muttei tullut valituksi. Vuoden 1920 vaaleissa Butler tavoitteli itse republikaanisen puolueen ehdokkuutta, muttei tullut valituksi.
Väri
thumb|Värikynillä muodostettu [[väriympyrä.]] Väri on esineestä, aineesta tai muusta vastaavasta säteilevän tai heijastuvan valon aallonpituudesta ja intensiteetistä riippuva näköaistimuksena havaittava ominaisuus. Värin laatu vaihtelee myös ympäristön ja havaitsijan mukaan.
Ihminen näkee maailman väreissä toisin kuin monet muut nisäkkäät. Joidenkin eläinten värinäkö on vielä ihmistäkin laajempi. Eliö aistii värin, kun valo heijastuu jostakin värillisestä kohteesta silmään. Aivot tulkitsevat silmän kautta tulevan impulssin muuntaen sen väriksi.
Värin ominaisuuksia ovat sävy, kirkkaus ja kylläisyys. Sävy määräytyy silmän saman energiasäteilyn valta-aallonpituuden mukaan. Väriympyrässä jokainen sävy sijoitetaan omaan kohtaansa kirjon mukaisessa järjestyksessä, ja värien nimityksinä käytetään usein värisävyjen nimiä sellaisinaan. Kirkkaus tarkoittaa värin sävyominaisuuksien havaittavuutta ja vastaa tietokoneruudulla valoisuutta. Kylläisyys eli ärsykepuhtaus on suurimmillaan silloin, kun värin sävykkyys on suurimmillaan.
Havaitseminen
Värin havaitseminen perustuu kolmeen asiaan: valoon, kohteeseen sekä havaitsijan väriaistiin, joka perustuu näköjärjestelmään eli silmiin ja aivoihin.
Valon väri
Valo on värien kokemisen edellytys. Koettu väri riippuu olennaisesti valon laadusta. Valo on sähkömagneettista säteilyä, jonka jokaista väriä vastaa oma aallonpituutensa. Päivänvalon kirjossa ovat spektrin kaikki värit pitkäaaltoisimmasta punaisesta lyhytaaltoisimpaan violettiin. Valonlähteen lähettämän valon väri riippuu sen spektrijakaumasta. Suora auringonvalo on lämpimämmän sävyinen kuin keskipäivänvalo ja pohjoisen taivaan valo, joissa on enemmän sinistä. Keinovaloissa on keskenään erilaisia spektrijakaumia, jotka tekevät niiden valosta kylmää tai lämmintä. Esimerkiksi hehkulampun valo on erittäin punavoittoista. Valoa voidaan saada aikaan myös esimerkiksi loistelampuilla, laserilla ja LEDeillä. Näiden lähettämän valon aallonpituusjakauma ja sen väri riippuu pääasiassa käytetyistä materiaaleista. Laserin lähettämä valo on täysin yksiväristä eli monokromaattista, toisin sanoen siinä esiintyy vain yhtä aallonpituutta.
Väriaistimus on harvoin monokromaattista tietä syntynyt, sillä aistittu säteily sisältää yleensä vaihtelevassa määrin kaikkia aallonpituuksia. Värivaikutelma muodostuukin aallonpituuksien painopisteen eli valta-aallonpituuden sijaintikohdan mukaisesti. Värin sävy koetaan sitä kirkkaampana, mitä hallitsevampi on valon valta-aallonpituus ja mitä vähäisempi on siitä poikkeavan säteilyn osuus.
Valonlähteen lämpötilan vaikutus sen väriin
right|thumb|350px|[[Värilämpötilaspektri. Värilämpötila-arvo ilmaistaan kelvineissä, ja arvo on samalla lämpötila jossa hehkuva kappale emittoi tietynväristä valoa. Esimerkiksi volframi alkaa muuttua valkohehkuiseksi yli 4000K lämpötiloissa.]] Kaikki kappaleet lähettävät sähkömagneettista säteilyä sitä enemmän, mitä korkeampi niiden lämpötila on. Säteilyn määrän ja aallonpituusjakauman osoittaa Planckin laki. Huoneenlämpöisen kappaleen lähettämä säteily on käytännössä täysin näkymätöntä, infrapunasäteilyä, mutta jos kappaleen lämpötila on riittävän korkea (yli 500 °C), se hehkuu, eli lähettää myös näkyvää valoa. Jos lämpötila on vain hieman tämän rajan yläpuolella, lähtevässä säteilyssä esiintyy vain pitkäaaltoisinta näkyvää, punaista valoa eli kappale on punahehkuinen, mutta jos lämpötila on vielä korkeampi, kappale tulee lopulta valkohehkuiseksi, jolloin sen lähettämä valkoinen valo sisältää kaikkia näkyvän valon aallonpituuksia. Sellaista on esimerkiksi Auringon valo.
Pinnan väri
Yleensä pinnan värillä tarkoitetaan sen aiheuttamaa väriaistimusta, kun pintaa valaistaan kirkkaalla valkoisella valolla. Kappaleen pinnan aistittu väri riippuu kuitenkin myös valaistuksesta. Esimerkiksi valkokangas on valkoinen, mutta se loistaa elokuvateatterissa monivärisenä kun sen pintaan projisioidaan värielokuva.
Materiaalin väriin voidaan vaikuttaa ulkoisesti muuttamalla kappaleen lämpötilaa, jännitettä, säteilyn voimakkuutta eli intensiteettiä ja happamuutta. Näitä materiaaleja nimitetään kromogeenisiksi materiaaleiksi.
Ihmisen väriaisti
Väri on sitä, miltä se ihmisen näköjärjestelmän tuottamana aistimuksena erilaisissa tilanteissa kulloinkin näyttäytyy. Ihmisen näköjärjestelmän osia ovat silmä, näköhermo ja aivot. Värien prosessointia näköjärjestelmässä kuvataan vyöhykemallilla, jonka kolme tasoa ovat verkkokalvotaso, koodaustaso ja havaintotaso.
thumb|Tappisolutyyppien (S, M, L) normalisoidut herkkyyskäyrät valon eri aallonpituuksille. Silmässä olevan verkkokalvon tappisolut sisältävät fotopigmenttejä eli väriaineita, jotka toimivat suodattimina imemällä itseensä vain tietyillä aallonpituusjaksoilla olevat valon säteet. Tappireseptoreita on kolmentyyppisiä sen mukaan, mihin aallonpituuksiin ne kaikkein herkimmin reagoivat. Eniten on punaherkkiä tappisoluja, toiseksi eniten viherherkkiä soluja, ja vähiten siniherkkiä soluja. Imeydyttyään tappisolun reseptorin pigmenttiin valokvantti aiheuttaa siinä kemiallisen muutoksen, joka laukaisee sähköisen ketjureaktion verkkokalvon ylemmissä soluissa. Reseptoreista saapuvat kolmenlaiset signaalit muuntuvat bipolaari- ja gangliosoluissa vastaväriparien keltainen/sininen ja punainen/vihreä mukaisiksi opponenttisignaaleiksi. Tämän vuoksi ihminen ei kykene aistimaan samassa värissä sekä punaisuutta että vihreyttä, tai sekä sinisyyttä että keltaisuutta.
thumb|Väreillä merkittynä aivojen takaosan näkökeskus sekä väylät, joita pitkin tieto siirtyy aivojen muihin osiin. Näköaistitieto siirtyy silmästä näköhermon ja näköjuosteen kautta aivoihin, jotka käsittelevät sen. Värihavainnon syntyminen aivoissa on hyvin monimutkainen tapahtumasarja, ja aistitietoa prosessoidaan sekä vaiheittain että rinnakkain. Tieto menee aluksi primaarisen näköaivokuoren alueisiin, jotka sijaitsevat takaraivolohkossa. Sieltä tieto siirtyy kahta eriytynyttä väylää pitkin päälakilohkoon ja ohimolohkoon.
Eläinten väriaisti
Eläimet näkevät värit yleensä eri tavoin ihmiseen verrattuna. Jotkin eläimet havaitsevat saman aallonpituusalueen kuin ihminenkin, mutta ne havaitsevat värejä ihmisestä poikkeavalla tavalla. Jotkin eläimet havaitsevat myös ultravioletin värin ja jotkin käärmeet jopa infrapunan, mutta jotkin lajit ovat enemmän tai vähemmän värisokeita ihmiseen verrattuna. Lintujen värinäkö on ihmistä tarkempi ja laajempi. Nisäkkäistä ihmisen kaltaisesti värejä aistivat vain vanhan maailman apinat. Moni nisäkäs ei näe punaista väriä, mutta toisaalta jotkin lajit näkevät ultravioletin. Hyönteiset kykenevät yleensä näkemään sinisen, vihreän ja ultravioletin, mutta harvoin myös punaisen.
Keinotekoiset väri-ilmaisimet
Jotta teknisten laitteiden väri-ilmaisimet saadaan ”näkemään” värit aidosti – siis ihmisen kaltaisesti, pitää tuntea näköjärjestelmän toimintamekanismi. Erilaisista materiaaleista heijastuvan valon spektraalisia ominaisuuksia voidaan kuitenkin tunnistaa erilaisilla teollisuuden laadunvalvontaan kehitetyillä mittalaitteilla paljon paremmin kuin ihminen silmämääräisesti. Tekninen väri-ilmaisin on valon spektri-ilmaisin, kuten spektrometri, jonka avulla saadut mittaustulokset joudutaan aina tulkitsemaan sovittuina väreinä. Esimerkiksi niin sanottujen lämpökameroiden avulla otettujen kuvien värimaailmassa ihmiselle näkymätön säteily muunnetaan näkyviksi väreiksi kulloisenkin tilanteen ja informaatiotarpeen mukaan. Tieto kohteen väristä ei siis ole johdettavissa suoraan siitä valosta tai säteilyn spektrijakaumasta, joka tulee katsotusta kohteesta tekniseen väri-ilmaisimeen, vaikka näin fysikalistinen värikäsitys olettaa.
Ihmisen näköjärjestelmän tuottamaan kuvaan kuuluvat käänteisväri-, rajakontrasti-, simultaanikontrasti- ja varjoilmiö. Näitä eivät valo- tai värimittarit pysty havitsemaan ihmisen lailla, koska valon spektrivärien suhteelliset osuudet eivät määrää, miltä kohteen värit kulloinkin näyttävät. Kontrasti-ilmiöt paljastavat värin konstanssi eli värin pysyvyyden näkökuvassa: värejä voidaan tunnistaa hyvin erilaisista valaistusolosuhteista huolimatta, koska värit ovat olleet ihmisille ja ovat yhä elintärkeitä ympäristön laadun, esimerkiksi ruoka-aineiden käytettävyyden), ilmaisimia, visuaalisia adjektiiveja. Aivot ovat oppineet tämän olosuhteiden pakosta. Niinpä yksittäisestä näkökohteesta tulevan valon mitattu "väri" ei ole täysin sama kuin havaittu väri.
Värien yhdistyminen ja sekoittuminen
Värit voivat yhdistyä tai sekoittua kolmella tai neljällä eri tavalla.
Värivalojen yhdistäminen
thumb|130px|Lisäävä eli addi­tiivinen väri­sekoitus väri­valoja yhdistettäessä. Värivalojen yhdistäminen on additiivista yhdistymistä. Kahden vastasävyisen värivalon yhdistymisessä syntyy valkoinen, joka saattaa olla sävyttynyt jommankumman lähtösävyn suuntaan valomäärien keskinäisten suhteiden mukaan. Tasapainoisesti yhdistettäessä kahdesta värivalosta syntyy se sävy, jota vastaava väriympyrän säde on kohtisuorassa lähtövärien yhdistämisjanaa vastaan. Jos halutaan saada aikaan kaikki ajateltavissa olevat sävyt, on käytettävä vähintään kolmea lähtöväriä. Paras sekoitustulos saavutetaan perusvalokolmiolla, jonka värit ovat punaoranssi, violetti ja turkoosinvihreä. Väriympyrän kehältä tasavälein valitut värisävyt muodostavat yhdistyessään valkoisen.
Väriaineiden sekoittaminen
thumb|130px|left|Vähentävä eli subtrak­tiivinen väri­sekoitus väri­aineita sekoitettaessa. Väriaineiden sekoittaminen on subtraktiivista sekoittumista. Tällöin tapahtuu valoi­suutta vähentävä värin­muodostus. Tuloksena syntyvä väri­aineiden seos heijastaa vain niitä näkyvän valon aallon­pituuksia, joita kaikki sekoitetut väri­aineet pystyvät heijastamaan, joten väri tummenee. Subtrak­tiivisessa värin­muodostuksessa "pää­väreinä" voidaan pitää keltaista, magentaa ja syaania, jotka additiivisen värinmuodostuksen kannalta ovat kukin kahden päävärin yhdistelmiä. Näitä kolmea sekoittamalla voidaan saada aikaan kaikki muut värit, ja kaikkia kolmea tietyssä suhteessa sekoittamalla saadaan aikaan harmaata. Näitä kolmea väriä, sekä mustaa käytetäänkin muun muassa neliväripainossa.
Useampaa kuin kolmea lähtöväriä käytettäessä syntyvät värisävyt ovat puhtaampia kuin kolmella lähtövärillä. Taidemaalauksessa musta ja harmaat synnytetään perusväreistä ja valkoisesta, eikä mustaa väriä käytetä. Musta väri syntyy vähintään kolmesta tasapainoisesti käytetystä ja tasavälein ympyrän kehältä valitusta sävystä. Jos kirjoväreihin lisätään valkoista tai mustaa, jotkin värit koetaan eri tavalla. Esimerkiksi keltaisesta ja mustasta syntyy oliivinvihreä, joka koetaan enemmän vihreänä kuin keltaisena. Oranssi taas muuttuu mustaa lisättäessä ruskeaksi.
Optinen sekoittaminen
thumb|180px|[[Näyttölaite|Näyttölaitteissa käytetään additiivisen ja optisen sekoittamisen yhdistelmää.]] Optinen sekoittuminen tapahtuu värivaikutelmien yhdistyessä aistimuksellisesti. Tavanomaisin esimerkki on nopeasti pyörivä levy, jonka eri värit sekoittuvat optisesti ja tuottavat yhdenmukaisen värikokemuksen.
Diffuusissa sekoittamisessa lähekkäiset värit muuttuvat etäältä katsottuna yhdeksi väriksi. Tavallinen esimerkki on kangas, joka on valmistettu erivärisistä langoista tai erivärisistä kuteesta ja loimesta. Pienikuvioinen tapettikin voi tuottaa yhtenäiseksi värivaikutelmaksi suurehkossa tilassa. Värivaikutelmaan vaikuttaa osasävyjen suhteen ohella karkeassa kankaassa myös varjonmuodostus.
Väritelevisiossa ja tietokoneen näytöllä värit muodostetaan RGB-värimallin mukaisesti optisen ja additiivisen sekoittamisen yhdistelmänä.
Värikontrasti
Väriteoreetikko Johannes Itten on erotellut seitsemän eri värikontrastilajia: värisävyjen kontrasti, vaalean ja tumman kontrasti, kylmän ja lämpimän värin kontrasti, vastavärien kontrasti, samanaikainen kontrasti, kylläisyyskontrasti sekä määräkontrasti.
Art Virmola
Arthur (Art) Virmola (28. heinäkuuta 1919 Kuopio – 18. kesäkuuta 1998 Helsinki) oli suomalainen toimittaja, joka oli päätoimittajana ja toimittajana useissa 1960- ja 1970-luvuilla ilmestyneissä lehdissä.
Virmola oli 1960-luvulla Kustannusliike Panin julkaiseman Nyrkki-lehden päätoimittajana. Vuosina 1960–1968 ilmestynyt Nyrkki-lehti ilmoitti olevansa ”aikamiesten amerikkalaistyylinen aikakauslehti”. Myöhemmin Virmola oli 1969 Batman-sarjakuvalehden toimittajana. Hän oli sitten päätoimittajana vuosina 1971–1973 ilmestyneessä Kustannus Oy Williamsin julkaisemassa Jääkiekko-lehdessä.
Väri
Värikontrasti
Sävykontrasti on voimakkaimmillaan vastavärien yhdistelmissä ja niiden muodostamissa rajakontrasteissa. Samanaikaista eli simultaanista kontrastia on hyödynnetty joissain optisissa harhoissa.
Art Virmola
Virmola toimitti myös Tarzan-sarjakuvalehteä ja oli vuosina 1970–1972 ilmestyneen Suomalainen MAD-lehden päätoimittajana. Virmola kirjoitti 1960-luvulla juttuja myös Tekniikan Maailma -lehteen ja Uuteen Kuvalehteen.
Väri
Värimallit ja värinhallinta
thumb|320px|RGB- ja CMYK-värimallien eri väritiloilla on eri tavoin rajallinen kyky esittää värejä. Taustan värillisessä kuviossa ovat CIE-mallin kaikki olemassa olevat värit. Eri väritilojen väriskaalat näkyvät monikulmioina sen päällä. Värit määritellään värimalleilla. Niitä on useita erilaisia, ja niillä voi olla useita väritiloja. CIE L*a*b on laiteriippumaton värimalli, sillä se liittyy suoraan tapaan, jolla ihmissilmä havaitsee värin. Siinä on kiinteä väritila. Laiteriippuvaiset värimallit, kuten RGB, HSL, HSV ja CMYK, vaihtelevat niihin liitettyjen väritilojen ja laitteiden mukaan. Värinhallinnan käytön tarkoituksena julkaisuja tehtäessä on tulkita ja kääntää värit tarkasti laitteesta toiseen. Tämän järjestelmä tekee väriprofiilien avulla.
Art Virmola
Suomen Automobiili-Historiallinen Klubi ry (SA-HK) perustettiin 30. syyskuuta 1959 Virmolan aloitteesta.
Väri
Värien käyttö
Värejä käytetään esteettisistä syistä esimerkiksi taiteessa, sisustuksessa, rakennusten ulkoseinissä ja vaatetuksessa. Väripsykologiassa hyödynnetään värien erilaisia psykologisia vaikutuksia viihtyvyyteen, mielialaan ja tuntemuksiin. Värien symbolikäyttö on hyvin tavallista monella alalla. Värejä käytetään esimerkiksi uskonnollisina symboleina, kansallisina, heraldisina, kaupallisina ja muina tunnusväreinä sekä viestittävinä merkinantajina esimerkiksi liikenteessä.
Värien nimet
Eri kulttuureissa värit määritellään eri tavoin. Kieliin on kehittynyt värejä kuvaavia sanoja sen mukaan mikä on ollut kieltä puhuville ihmisille tärkeää. Afrikan xhosilla on 26 väritermiä lehmien väreille, mutta heillä ei ole lainkaan sanaa siniselle ja vihreälle. Yleensä värejä kuvaavia omakielisiä sanoja on kolmesta yhteentoista. Esimerkiksi hantien ja mansien keskuudessa keltaista merkitsevä sana tarkoittaa myös nuoren ruohon vihreää väriä.
Värien nimet musta, valkoinen, ruskea, punainen ja vihreä ovat suomessa ja sukukielissä omaperäisiä sanoja, samoin todennäköisesti myös sininen, jota tosin on myös arveltu ikivanhaksi iranilaiseksi lainasanaksi. Vihreää arvellaan uudehkoksi johdokseksi samasta perusmuodosta kuin vihannoida tai myös viha. Vanhempi vihreää merkitsevä sana oli oletettavasti pe- alkuinen, ehkäpä pešeä. Sana valkoinen on kehittynyt itämerensuomalaisten kielten keskuudessa sanasta valo. Eräs vanhempi nimitys valkoiselle oli päje. Sana ruskea on alun perin tarkoittanut punaista, ja sanan vastineet eräissä sukukielissä merkitsevät edelleen punaista, kun taas sana punainen on alkujaan merkinnyt väriä ylipäänsä tai myös karvaa. Esimerkiksi karjalankielisen kansanlaulun sanat "ruskie neitsyt, valkie neitsyt" tarkoittavat puna- ja vaaleahiuksista tyttöä, "(aamu/ilta)rusko" kuvaa taivaan punaisia ja oransseja sävyjä, "rusko" on punaruskea hevonen, ja "ruska" kuvaa punaisia ja oransseja lehtien värejä. Keltainen ja harmaa ovat vanhoja lainasanoja balttilaiskielistä. Sanan keltainen balttilainen vastine on alkujaan merkinnyt keltaista väriainetta, sanan harmaa vastine taas on voinut merkitä harmaaturkkista eläintä. Sana keltainen on myös sukua sanalle kulta. Muut värien nimet ovat yleensä joko yhdistelmiä vanhoista sanoista kuten sinipunainen ja vaaleanpunainen, tai uudempia, usein ranskalaisperäisiä lainasanoja, jotka ainakin alkukielessä tarkoittavat myös jotakin sen väristä kohdetta (turkoosi on myös eräs korukivi, ja ranskassa violette tarkoittaa myös orvokkia, orange taas appelsiinia ).
Pump Up the Jam: The Album
Pump Up the Jam: The Album on Technotronic-yhtyeen debyyttialbumi, joka julkaistiin vuonna 1989.
Levyltä löytyy muun muassa 1980-luvun suosituimpiin diskokappaleisiin lukeutuva ”Pump Up The Jam”, joka nousi monissa maissa listaykköseksi, myös Suomen albumilistalla. Muita kappaleita levyllä ovat muun muassa ”Get Up (Before the Night Is Over)” ja ”Move This”.
Misael Vacca Ramírez
Misael Vacca Ramírez (s. 5. marraskuuta 1955 Somondoco) on kolumbialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Tunjan arkkihiippakuntaan 3. joulukuuta 1983 ja nimitettiin Yopalin hiippakunnan johtoon 22. kesäkuuta 2001. Piispaksi vihkiminen seurasi 8. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Beniamino Stella, jota avustivat Luis Augusto Castro Quiroga ja José Vicente Huertas Vargas.
Tasalyhennyslaina
Tasalyhennyslainassa maksuerä koostuu kiinteästä lyhennysosasta sekä kertyneestä korosta. Tämä tarkoittaa sitä, että lainan alussa kuukausittaiset maksuerät (lyhennysosa + korko-osa) ovat suuria. Jos korkotaso pysyy samana, jokainen maksuerä on edellistä pienempi, koska koron osuus pienenee.
Armando Brambilla
pienoiskuva|Armando Brambilla vuonna 2011. Armando Brambilla (21. tammikuuta 1942 – 24. joulukuuta 2011) oli italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Bergamon hiippakuntaan 11. kesäkuuta 1977 ja nimitettiin Rooman vihkipiispaksi sekä Iomniumin titulaaripiispaksi 25. maaliskuuta 1994. Piispaksi vihkiminen seurasi 7. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Camillo Ruini, jota avustivat Giuseppe Mani ja Roberto Amadei. Brambilla kuoli 69-vuotiaana virassa.
Matti Rauko
Yrjö Matias (Matti) Rauko (4. helmikuuta 1907 Akaa – 18. elokuuta 2000) oli suomalainen pesäpalloilija.
Rauko pelasi mestaruussarjassa Toijalan Pallo-Veikkojen joukkueessa 1929–1950 ja saavutti Puolustusvoimain mestaruuden 1926 sekä Suomen Mestaruuden 1945 ja 1946. Kautta aikojen ensimmäiseksi Vuoden lukkariksi hänet valittiin 1947 ja Itä–Länsi-otteluun hän osallistui kolme kertaa. SM-sarjassa Rauko toimi tuomarina yli 15 vuotta ja tuomitsi yhden Itä–Länsi-ottelun.
M. Balamuralikrishna
Mangalampalli Balamuralikrishna (6. heinäkuuta 1930 Sankaraguptam – 22. marraskuuta 2016 Chennai) oli intialainen karnaattisen musiikin laulaja ja multi-instrumentalisti. Hänen soittimiaan olivat vina, viulu, kanjira ja mridangam. Laulajana hänellä oli kolmen oktaavin ääniala, ja hän myös loi satoja omia sävellyksiä.
Balamuralikrishna oli säveltäjä-pyhimys Tyagarajan jälkeläinen viidennessä polvessa. Hänen vanhempansakin olivat muusikkoja. Äiti kuitenkin kuoli pojan ollessa vain viidentoista päivän ikäinen, joten hänet kasvatti äidinpuoleinen täti. Balamuralikrishna muutti 2-vuotiaana Vijayawadaan, jossa aloitti musiikin opiskelun isänsä johdolla. Isä lähetti poikansa myöhemmin opiskelemaan Parupalli Ramakrishnayya Pantulun johdolla. Julkisen debyyttinsä Balamuralikrishna teki 8-vuotiaana. Hän jätti koulun kuudennen luokan jälkeen, keskittyi musiikkiuraansa ja oli jo 15-vuotiaana tullut tunnetuksi eri puolilla Intiaa. Balamuralikrishna teki yhteistyötä muiden muassa Bhimsen Joshin, Hariprasad Chaurasian, Kishori Amonkarin ja monien ulkomaalaisten muusikoiden kanssa. Hän esiintyi Yhdysvalloissa, Isossa-Britanniassa, Ranskassa, Venäjällä, Kanadassa, Italiassa, Singaporessa, Malesiassa ja monessa muussa maassa.
1960-luvun lopussa Balamuralikrishna työskenteli musiikin tuottajana All India Radion asemilla Vijayawadassa sekä Hyderabadissa ja aloitti radiossa hengellisen Bhakthi Ranjani -aamuohjelman. Samanaikaisesti hän toimi musiikkiopiston rehtorina Vijayawadassa, josta siirtyi myöhemmin jatkamaan radiotyöskentelyä Madrasissa. Balamuralikrishna sai kunniatohtorin arvot kolmesta yliopistosta ja oli Vijayawadan kunniakaupunkilainen. Hänelle myönnettiin Padma Vibhushan -, Padma Bhushan - ja Padma Shri -palkinnot sekä Ordre des Arts et des Lettres'n ritarin arvo. Hän menestyi myös elokuvissa ja tuli palkituksi niistä sekä parhaana playbacklaulajana että musiikkiohjaajana. Hänellä oli lisäksi rooleja näyttelijänä.
Balamuralikrishna perusti useita instituutteja, kuten akatemian Sveitsissä. Hänen perustamansa MBK-säätiön tehtävä on tukea esiintyviä taiteita ja musiikin teorian tutkimusta. Säätiö ryhtyi myös johtamaan tanssi- ja musiikkikoulua Vipancheessa.
Aarre Paakkanen
Aarre Holger Paakkanen (11. heinäkuuta 1913 – 4. helmikuuta 1985) oli suomalainen kirjailija joka käytti salanimiä A. Holge ja Antti Nyrkki.
Kuvansin koulu
Kuvansin koulu on Joroisten kunnan Kuvansin taajamassa toimiva suomenkielinen alakoulu (luokka-asteet 1–6). Koululta on noin 12 kilometriä Joroisten kirkonkylän keskustaan (etelään) ja 6 kilometriä Varkauden keskustaan (pohjoiseen). Vuonna 2016 koulua kävi 93 oppilasta.
Aarre Paakkanen
Paakkanen kirjoitti seikkailutarinoita 1940-luvulla myös Lukemisto-lehteen.
Teoksia
Salanimellä A. Holge: Salanimellä Antti Nyrkki:
Alessandro Pittin
Alessandro Pittin (s. 11. helmikuuta 1990 Tolmezzo, Italia) on italialainen yhdistetyn hiihtäjä. Hän edustaa U. S. Aldo Moro Paluzza -seuraa.
Pittin sijoittui Torinon olympialaisissa 2006 16-vuotissyntymäpäivänään normaalimatkalla 46:nneksi. Hän sai junioreiden MM-kilpailuissa Zakopanessa 2008 kultaa gundersen-kilpailussa ja pronssia sprintissä. Seuraavana talvena hän voitti Štrbské Plesossa kaksi henkilökohtaista junioreiden maailmanmestaruutta. Liberecin MM-kilpailuissa 2009 hän oli suurmäen gundersen-kilpailussa kuudes. Vancouverin olympialaisissa 2010 Pittin saavutti pronssia normaalimäen Gundersen-kilpailussa ja oli seitsemäs suurmäen vastaavassa kilpailussa. Oslon MM-kilpailuissa 2011 Pittin sijoittui normaalimäen kilpailussa 17:nneksi ja suurmäen kilpailussa 24:nneksi. Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 2013 hän sijoittui normaalimäen kilpailun 19:nneksi ja suurmäen kilpailun 24:nneksi. Šotsin olympialaisissa 2014 Pittin sijoittui normaalimäen kilpailussa neljänneksi ja suurmäen kilpailussa 18:nneksi. Falunin MM-kilpailuissa 2015 hän saavutti hopeaa normaalimäen Gundersen-kilpailussa ja sijoittui suurmäen kilpailussa 25:nneksi. Lahden MM-kilpailuissa 2017 hän sijoittui normaalimäen kilpailussa 19:nneksi ja suurmäen kilpailussa 20:nneksi. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän sijoittui normaalimäen kilpailussa 19:nneksi ja suurmäen kilpailussa 27:nneksi. Seefeldin MM-kilpailuissa 2019 hän sijoittui normaalimäen kilpailussa 13:nneksi ja suurmäen kilpailussa 22:nneksi. Pekingin olympialaisissa 2022 hän oli normaalimäen gundersen-kilpailussa 32:s ja suurmäen vastaavassa kilpailussa 33:s. Planican MM-kilpailuissa 2023 hän sijoittui normaalimäen Gundersen-kilpailussa 13:nneksi.
Pittin sijoittui maailmancupissa ensimmäisen kerran kymmenen parhaan joukkoon oltuaan yhdeksäs Schonachissa kaudella 2008–2009. Ensimmäisen palkintosijansa hän sai oltuaan kolmas Ramsaussa joulukuussa 2009. Myöhemmin samalla kaudella hän oli kolmas Schonachin ja Seefeldin osakilpailuissa. Pittin sijoittui maailmancup-kaudella 2011–2012 toiseksi Lillehammerin normaalimäen Gundersen-kilpailussa sekä Seefeldin toisessa osakilpailussa ja kolmanneksi Seefeldin ensimmäisessä osakilpailussa. Hän voitti 13.–15. tammikuuta 2012 kolme osakilpailua Chaux-Neuve'ssa. Hän sijoittui kaudella 2013–2014 kolmanneksi Falunin kilpailussa. Maailmancup-kaudella 2014–2015 hän oli kolmas Trondheimin ja Oslon kilpailuissa. Maailmancup-kaudella 2017–2018 hän sijoittui toiseksi Ramsaussa.
Pittin on sijoittunut Yhdistetyn maailmancupin kokonaiskilpailussa parhaimmillaan seitsemänneksi kaudella 2011–2012.
Psykologian historia
Psykologia itsenäisenä tieteenä ei ole kovinkaan vanha. Aina 1800-luvun lopulle asti sitä on pidetty ensin filosofian, sitten teologian ja lääketieteen osana. Vaikka psykologia onkin vielä nuori tiede, ovat sitä koskevat määritelmät ehtineet jo muuttua. 1960-luvulle asti se määriteltiin käyttäytymistä koskevaksi tieteeksi, ja siitä käytettiinkin usein nimitystä käyttäytymistiede. Nykyisen määritelmän mukaan psykologia on tiede, joka tutkii ja selittää yksilön toimintaa.
Psykologian itsenäisenä tieteenalana katsotaan syntyneen vuonna 1879, kun Wilhelm Wundt perusti Leipzigiin ensimmäisen psykologian tutkimuslaboratorion. Aluksi psykologian katsottiin tutkivan ihmisen tietoisuutta. Tätä varhaista suuntausta kutsutaan nykyään introspektionismiksi.
Vuonna 1913 psykologia muutti jyrkästi suuntaansa, kun John B. Watson julkaisi kirjoituksen, jossa hän ehdotti, että psykologiassa tutkittaisiin käyttäytymistä sellaisenaan ja sivuutettaisiin mieleen ja sen sisältöön liittyvät vaikeat kysymykset. Tältä pohjalta syntyi behaviorismi, josta tuli yhdessä psykodynaamisen psykologian kanssa yksi psykologian vaikutusvaltaisimmista suuntauksista. Sen suosio jatkui 1960-luvulle asti jolloin se jäi ns. kognitiivisen vallankumouksen jalkoihin.
1960-luvulta eteenpäin psykologiassa alettiin taas tutkia tietoisuutta ja mielen toimintaa. Nykyajan merkittävimmät psykologiset suuntaukset ovat biologinen psykologia, kognitiivinen psykologia ja psykodynaaminen psykologia.
Gourmandises
Gourmandises on Alizéen debyyttialbumi. Se julkaistiin vuoden 2000 lopussa Ranskassa ja muualla Euroopassa vuoden 2001 alussa. Albumin ensimmäinen single ”Moi Lolita” tuli heti suureksi hitiksi ympäri Eurooppaa. Albumin nimi ”Gourmandises” tarkoittaa suomeksi makeisia. Albumin musiikin on säveltänyt Laurent Boutonnat, ja sanoittanut Mylène Farmer.
Adama Traoré (5.6.1995)
pienoiskuva|Adama Traoré vuonna 2019. Adama Traoré (s. 5. kesäkuuta 1995 Bamako) on malilainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on kotimaansa lisäksi pelannut Kongon demokraattisessa tasavallassa ja Ranskassa. Hän on edustanut vuodesta 2018 Metziä mutta pelasi kevätkauden 2019 lainasopimuksella Orléansissa.
Traoré pelasi Malin maajoukkueessa vuoden 2019 Afrikan-mestaruusturnauksessa ja teki maalin alkulohko-ottelussa Mauritaniaa vastaan, kuten teki myös hänen kolmisen viikkoa myöhemmin syntynyt täyskaimansa, joka tuli vaihtoon vanhemman Traorén tullessa kentälle.
Thomas Anthony Finnegan
Thomas Anthony Finnegan (26. elokuuta 1925 – 25. joulukuuta 2011) oli irlantilainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 17. kesäkuuta 1951 ja nimitettiin Killalan hiippakunnan piispaksi 3. toukokuuta 1987. Piispaksi vihkiminen seurasi 12. heinäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Gaetano Alibrandi, jota avustivat Joseph Cunnane ja Thomas McDonnell. Finnegan jäi eläkkeelle 19. helmikuuta 2002.
Al-Masudi
pienoiskuva|Al-Masudia kuvaava patsas Wienin luonnonhistoriallisessa museossa Abu al-Hasan Ali ibn al-Husayn ibn Ali al-Mas'udi (noin 896–956) oli arabialainen historioitsija ja maantieteilijä. Ensimmäisenä arabina hän yhdisti historiaa ja maantiedettä pääteoksessaan Murūj adh-dhahab wa maʿādin al-jawāhir (Kultaiset niityt ja timanttikaivokset) joka oli kattava esitys maailmanhistoriasta. kaikkiaan jälkipolville on säilynyt tietoja yli kahdestakymmenestä Al-Masudin teoksesta, joiden joukossa on myös kirjoja Islamin perusasioista ja myrkkyopista.
Hän syntyi Bagdadissa, ja matkusteli poikkeuksellisen laajasti: ainakin Persian eri maakunnissa, Armeniassa, Azerbaidžanissa, Arabiassa, Syyriassa ja Egyptissä, Indus-joen laaksossa ja muualla Intiassa ja Itä-Afrikassa. Hänen merimatkansa ulottuivat Välimerelle, Punaisellemerelle, Intian valtamerelle ja Kaspianmerelle.
Nicole Cherry
Nicole Cherry, oikealta nimeltään Nicoleta Janina Ghinea (s. 5. joulukuuta 1998), on romanialainen poplaulaja.
Cherry voitti vuonna 2014 Zu Music Award -palkinnon ”Paras läpimurto” -luokassa. Hänen vuonna 2013 julkaistu ”Memories”-kappaleensa soi paljon Romanian radioissa.
Pesäpallon naisten Mestaruussarjan kausi 1984
Pesäpallon naisten Mestaruussarjan kausi 1984. Naisten Suomen mestaruus matkasi Tampereelle ja Roihuvuoressa juhlittiin cup-mestaruutta.
Naisten Mestaruussarja
Naiset pelasivat Mestaruussarjan 10 joukkueen 2-kertaisena sarjana, jonka perusteella jaettiin suoraan lopulliset sijoitukset.
Nurmo ja Imatra putosivat. Sarjaan nousivat Riihimäen Pallonlyöjät ja Viinijärven Urheilijat.
Mansen PP: Eeva-Liisa Tilkanen, Katariina Poutiainen, Irma Mäenpää, Päivi Halmesvirta, Kristiina Haraholma, Riitta Lehvä, Terhi Lehvä, Sari Juvakka, Eeva Ruponen, Marita Karhunen, Ulla Tuominen, Minna Luotonen, Leena Alanko. Pelinjohtaja ja valmentaja Pertti Matara.
Claes Oldenburg
Claes Oldenburg (28. tammikuuta 1929 Tukholma – 18. heinäkuuta 2022 New York ) oli amerikanruotsalainen pop-taiteilija. Oldenburg tunnettiin parhaiten töistään, joissa jokapäiväiset esineet oli suurennettu mittakaavaltaan valtaviksi. Toinen toistuva teema hänen töissään oli pehmeät, esimerkiksi vaahtomuovista valmistetut, versiot normaalisti kovista esineistä.
Oldenburg syntyi Ruotsissa, mutta muutti perheensä mukana Yhdysvaltoihin vuonna 1936 isänsä diplomaatintyön takia. Hän opiskeli Yalen yliopistossa ja Art Institute of Chicagossa. Vuonna 1959 hän löysi omintakeisen tyylinsä, johon kuuluivat tavalliset arkipäivän esineet mittakaavaltaan ja kooltaan muutettuina. Kulutustavaroita esittäessään hän näytti palvovan kulutusyhteiskuntaa, mutta itse asiassa hän pilaili sen kustannuksella. Hänen teoksiaan alkoi näkyä esimerkiksi yhdysvaltalaisissa puistoissa. Yksi Oldenburgin ensimmäisistä suurista töistä oli valtava huulipunapuikko, Lipstick (Ascending) on Caterpillar Tracks, Yalen pihassa.
Vuodesta 1976 lähtien Oldenburg teki yhteistyötä aviovaimonsa, hollantilaisen Coosje van Bruggenin kanssa.
Resch
Resch on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Marja Simonsuuri-Sorsa
Marja Inkeri Simonsuuri-Sorsa (28. elokuuta 1939 Helsinki – 22. lokakuuta 2018 Espoo) oli suomalainen perinnöllisyystieteilijä ja professori. Hän oli Helsingin yliopiston perinnöllisyystieteen dosentti vuodesta 1970, Työterveyslaitoksen laboratoriopäällikkö vuodesta 1980, myöhemmin tutkimusprofessori sekä Suomen Akatemian tutkijaprofessori vuodesta 1983 sekä opetusministeriön koulutus- ja tiedeosaston johtaja 1997–2002. Hän tutki kemikaalien myrkyllistä vaikutusta perimään, mutageneesin ja karsinogeneesin keskinäisiä yhteyksiä sekä perimämyrkyllisille aineille altumisen seurantamenetelmiä ja varhaisia vaikutuksia.
Simonsuuri-Sorsa sai vuonna 2010 Collegium Ramazzini -palkinnon tunnustuksena työstään perimävaurioiden tutkimuksessa työ- ja ympäristöterveyden sekä kansanterveyden alalla sekä vuonna 2017 Björn Kurtén -palkinnon.
Simonsuuri-Sorsa oli professori Veikko Sorsan puoliso. Hän kuoli pitkäaikaiseen sairauteen Jorvin sairaalassa 79-vuotiaana.
Mario Smash Football
Mario Smash Football (Yhdysvalloissa nimellä Super Mario Strikers) on Next Level Gamesin kehittämä ja Nintendon julkaisema jalkapalloaiheinen urheilupeli. Peli on julkaistu vuonna Nintendo GameCubelle.
Pelaaminen
Pelissä on karsittu realismista ja muun muassa erotuomari on poistettu kentältä ja sivu- ja päätyrajat on korvattu sähköaidoilla, joihin iskeytynyt pelaaja saa mojovan sähköiskun ja vastustaja parin sekunnin ajan pelata ylivoimalla, kun aitaan törmännyt pelaaja on toipumassa tällistä. Pelaajat voivat tehdä yli-inhimillisiä hyppyjä ja potkuja ja saattavat heittäytyä väkivaltaisiksi, kun kukaan ei ole heitä valvomassa. Pelikin pysäytetään hetkeksi vasta, kun joku laukoo maalin tai peliaika päättyy. Peli erottuu muista jalkapallopeleistä myös sillä, että pelaaja valitsee ensin joukkueen kapteenin ja sitten muut pelaajat.
Hahmot
Joukkueet koostuvat viidestä pelaajasta; kapteeni, kolme "apulaista" ja maalivahti. Pelin alussa on pelattavana seuraavat tunnetut Mario-pelien hahmot:
Grudge Match (suom. Vihamielisyysottelu)
Voit pelata haluamallasi joukkueella haluamaasi joukkuetta vastaan. Voit halutessasi pelata isommalla porukalla (max. 4 henkilöä) toisiaan vastaan tai samalla puolella.
Super Cup Battles (suom. Super Cup-ottelut)
Uramoodin toinen osa. Saa avattua, kun on pelannut Cup Battles-moodin läpi. Muuten identtinen edellisen kanssa, mutta vaikeustasoista ei voi valita helpointa ja cupit ovat pidempiä.
Custom Battles (suom. Muokattavat ottelut)
Voit itse tehdä max. kahdeksan joukkueen liigan tai pudotuspelin haluamallasi säännöillä. Ihmis- ja CPU-pelaajien joukkueet pitää määrittää niitä valittaessa.
Strikers 101
Voit harjoitella pelihahmon kontrollointia ja eri liikkeitä katsomalla selostuksen haluamastasi liikkeestä ja halutessasi myös videon ja harjoitella sitten vapaasti.
Stadionit
Pelin alussa voi pelata kolmella stadionilla nimeltään The Palace (suom. palatsi), Pipeline Central (suom. putkikeskus) ja The Underground (suom. maanalainen). Pelaamalla Cup Battles-moodin läpi (olemalla jokaisessa cupissa kolmen parhaan joukossa) saa avattua neljä muuta kentää: Konga Coliseum (Konga Colosseum), Crater Field (Kraatterikenttä), The Battle Dome (Taistelukupoli), Bowser Stadium (Bowser Stadion).
Kylmäkosken kirkko
Kylmäkosken kirkko on Akaan Kylmäkoskella sijaitseva Akaan seurakuntaan kuuluvan Kylmäkosken kappeliseurakunnan kansallisromanttisten piirteiden sävyttämä kirkko. Kirkon on suunnitellut arkkitehti H. R. Helin, ja se on valmistunut vuonna 1900. Se on tornillinen pitkäkirkko ja kolmas kirkko Kylmäkoskella. Kylmäkoski liitettiin Akaaseen seurakunnallisesti vuonna 2007 ja kunnallisesti neljä vuotta myöhemmin, vuonna 2011.
Alttaritaulu on Matti Petäjän maalaama vuonna 1959 (Tulkaa minun tyköni kaikki, jotka työtä teette ja olette raskautetut).
M (elokuva)
M on Anna Erikssonin ohjaama kokeellinen elokuva vuodelta 2018, joka perustuu löyhästi Marilyn Monroen elämän viimeisiin päiviin. Elokuva käsittelee kuoleman ja seksuaalisuuden välistä suhdetta. Elokuva esitettiin Venetsiassa vuonna 2018 kriitikkojen viikon kilpasarjassa ja se oli mukana Venetsian elokuvajuhlilla 2018 parhaan esikoiselokuvan kilpailussa.
Kylmäkosken kirkko
Kirkko suljettiin tammikuussa 2011 työsuojeluviranomaisten määräyksestä homeen vuoksi. Kirkon sulkeminen sisäilmaongelmien vuoksi on Suomessa ainutlaatuista. Ongelmien aiheuttajaksi oletetaan lämmitysjärjestelmää, jonka lämpökeskus on maapenkassa. Myös kirkon katto vuosi. Korjausvarojen puutteen vuoksi kirkko uhkasi jäädä rapistumaan
M (elokuva)
Elokuva tuotettiin independent-tuotantona vuosien 2013–2017 välisenä aikana, ja se kuvattiin Portugalissa, Meksikossa ja Uudessakaupungissa. Kaikki elokuvassa esiintyvät näyttelijät ovat amatöörinäyttelijöitä.
Kylmäkosken kirkko
Kirkon vesikatto uusittiin vuonna 2012. Sen sisäremontti valmistui keväällä 2014 ja ensimmäinen jumalanpalvelus pidettiin kiirastorstaina 17. huhtikuuta 2014. Virallisesti kirkko otettiin uudelleen käyttöön 25. toukokuuta, jolloin piispa Matti Repo vihki sen.