cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rahanpesu
Suomessa
Suomessa rahanpesu tuli lakiin rangaistavaksi teoksi vuonna 1994. Lakia on sittemmin muutettu vastaamaan kansainvälisiä sopimuksia vuonna 2003. Alkurikoksen tekijää ei rangaista erikseen rahanpesusta, vaan tekijäksi katsotaan ulkopuolinen, joka avustaa rahan tai omaisuuden alkuperän häivyttämisessä. Myös tuottamuksellinen (törkeästä huolimattomuudesta tapahtuva) rahanpesu on rangaistavaa.
Eräät luotto- ja rahoituslaitoksien piirissä toimivat ovat ilmoitusvelvollisia havaitessaan toimintaa, jota on syytä epäillä rahanpesuksi. Aiemman lain mukaan myös ilmoitusvelvollisuuden laiminlyönti rangaistiin rahanpesuna. Tämä johti tilanteisiin, joissa ilmoitusvelvollista oli rangaistava laittomasta rahanpesusta tämän laiminlyötyä ilmoittamisen havaitsemastaan epäilyttävästä toiminnasta, vaikka sittemmin osoittautui, ettei varsinaista rahanpesua ollutkaan todellisuudessa tapahtunut. Sen vuoksi laista poistettiin vuoden 2003 lakimuutoksen yhteydessä edellä mainittu säännös. Sen sijaan ilmoitusvelvollisuuden laiminlyönti on nykyään eritelty omaksi rikoksekseen, josta rangaistaan sakolla. Lisäksi nykyään voi joutua julkiselle mustalle listalle.
Rahanpesuun liittyvän lainsäädännön kehittämisestä Suomessa vastaa valtiovarainministeriö.
Kansainvälinen oikeus
Euroopan unionin rahanpesudirektiivit perustuvat OECD:n yhteydessä toimivan rahanpesun ja terrorismin rahoittamisen vastainen toimintaryhmän (engl. Financial Action Task Force on Money Laundering) suosituksiin. Euroopan yhteisön neuvoston rahanpesudirektiivi (91/308/ETY) sisältää vastaavat säännökset.
NBA:n varaustilaisuus 1990
NBA:n vuoden 1990 varaustilaisuus järjestettiin 27. kesäkuuta.
Hugo Schmeisser
Hugo Schmeisser (s. 24. syyskuuta 1884 – 12. syyskuuta 1953) oli saksalainen asesuunnittelija, joka tunnetaan konepistoolin ja rynnäkkökiväärin kehittäjänä.
Hän työskenteli isänsä Louis Schmeisserin kanssa Bergmannin asetehtaalla ja kehitteli ensimmäisen konepistoolin prototyypin 1916. Ase, joka otettiin käyttöön 1918, sai nimen Bergmann MP18/I tehtaan omistajan Theodor Bergmannin mukaan.
NBA:n varaustilaisuus 1990
Tulokset
thumb|right|150px|[[Derrick Coleman, vuoden 1990 ensimmäinen varaus.]] thumb|right|150px|[[Gary Payton varattiin toisena.]]
Hugo Schmeisser
Vuonna 1921 Schmeisser palkattiin Haenelin tehtaalle pääjohtajaksi, jossa hän kehitteli MP18/I:tä sodasta saatujen kokemusten pohjalta. Tärkein muutos oli siirtyminen Parabellum-pistoolin 32-patruunaisesta rumpulippaasta 20 tai 32 patruunan tankolippaaseen. Bergmanin myöhempiä MP28-versioita käytettiin ympäri maailmaa. Englannissa valmistettiin 1940-luvun alussa muutaman tuhannen kappaleen erä MP28:n kopiota Lanchester-nimellä. Aseet olivat laivaston käytössä 1960-luvun alkuun asti.
Suomessa asetta käytettiin muun muassa Suojeluskunnan aseistukseen 7,65 x 21 mm Parabellum -kaliiperisena, sekä myöhemmin talvi- ja jatkosodassa tyyppinimikkeellä 900 KP SCHMEISSER. Sitä myös valmistettiin pieni erä Leonard Lindelöfin konetehtaassa.
Laadukas MP38 tunnettiin varsinkin Saksan ulkopuolella Schmeisser-konepistoolina. Tämän aseen suunnittelemiseen ei kuitenkaan Hugo Schmeisser osallistunut, ei myöskään MP38:n massatuotantomallin MP-40:n suunnitteluun.
Schmeisser kehitteli ja valmisti veljensä kanssa MP-40:sta uuden mallin, MP41-nimellä tunnetun puisella tukilla varustetun konepistoolin, joka on suorassa sukujatkumossa MP18, MP28 ja MP-40:n kanssa.
Toisen maailmansodan kallistuessa loppupuolelle Schmeisser kehitteli ensimmäisen rynnäkkökiväärin, Sturmgewehr 44:n. Schmeisser antautui yhdysvaltalaisille joukoille, mutta hänet luovutettiin vangiksi Neuvostoliittoon. Schmeisser osallistui maailman ehkä tunnetuimman rynnäkkökiväärin, AK-47:n suunnittelemiseen. Aseen väitetty kehittäjä Mihail Kalašnikov kuitenkin on itsepintaisesti kieltänyt saaneensa vaikutteita ulkomaisesta aseteknologiasta.
Schmeisser vapautui sotavankeudesta ja palasi Saksaan 9. kesäkuuta 1952, mutta kuoli vuotta myöhemmin keuhkokuumeeseen.
Monkey Tennis
Monkey Tennis on brittiläinen populaarikulttuurin fraasi, jota käytettiin ensi kertaa 1990-luvun lopulla. Se lähti sitcomin vitsistä, ja sitä on siitä lähtien käytetty esimerkkinä hypoteettisesta kaikkein huonoimmasta mahdollisesta televisio-ohjelmasta.
Abdullah al-Haj
Abdullah al-Haj (s. 30. heinäkuuta 1959 Pekan, Pahang, Malaijan liittovaltio) on Pahangin sulttaani ja Malesian kuudestoista kuningas. Sulttaani Abdullah nimitettiin Malesian kuninkaaksi 31. tammikuuta 2019, vain kaksi viikkoa sen jälkeen kun hänet oli asetettu Pahangin sulttaanin virkaan. Abdullah peri Pahangin sulttaaniuden isältään Ahmad Shahilta, joka luopui vallasta poikansa hyväksi. Malesian kuninkaanviran kiertojärjestyksen mukaan Pahangin sulttaanista tuli maan kuningas Kelantanin sulttaani Muhammadin luovuttua kruunusta. Ahmad Shah oli toiminut Malesian kuninkaana vuosina 1979–1984, eikä hän heikon terveytensä vuoksi enää halunnut ottaa kuninkaanvirkaa vastaan.
Françoise Mallet-Joris
pienoiskuva|Françoise Mallet-Joris vuonna 1988. Françoise Mallet-Joris (oik. Françoise Lilar; 6. heinäkuuta 1930 Antwerpen – 13. elokuuta 2016 Bry-sur-Marne, Ranska) oli belgialainen kirjailija, joka työskenteli ranskan kielellä. Hän oli kirjailija Suzanne Lilarin tytär.
Mallet-Joris syntyi Antwerpenissä ja vietti pari vuotta Yhdysvalloissa ennen asettumistaan Pariisiin, jossa hän opiskeli Pariisin yliopistossa.
Mallet-Joris oli tuottelias kirjailija, jonka tuotantoon kuuluvat muiden muassa romaanit Kahvila Taivasten valtakunta (L’Empire céleste, joka sai Prix Feminan, ja Leikitään maan alla (Le jeu du souterrain).
Mallet-Joris julkaisi 17-vuotiaana esikoisrunokokoelmansa Poèmes du dimanche. 21-vuotiaana hän julkaisi esikoisromaaninsa Le Rempart des béguines, joka kertoo lesbotytön vaiheista. Hänen tyylilajinsa on realismi, ja hän sai vaikutteita Honoré de Balzacin ja Marcel Proustin tuotannosta.
Doris Neuner
Doris Neuner (s. 10. toukokuuta 1971, Innsbruck) on entinen itävaltalainen ohjaskelkkailija. Hän kilpaili 1990-luvulla ja voitti olympiakultaa ohjaskelkkailun henkilökohtaisessa kilpailussa vuoden 1992 talviolympialaisissa Albertvillessä. Samassa kilpailussa hänen vanhempi sisarensa Angelika sijoittui toiseksi.
Hän voitti myös neljä mitalia ohjaskelkkailun maailmanmestaruuskilpailuissa.
Polina
Polina on etunimi. Nimessä oleva o-kirjain äännetään usein a:na ja sanan paino i-kirjaimella. Polina on lähinnä naisten käyttämä nimi. Nimi on käytössä etenkin slaaveilla. Polina voi olla jatkumoa nimiasuille "Palina", "Pauline" ja "Pauliina"; tai Paulan, Appolinarian tai Apollinarijan muunnelma. Sana "Polýn" (Полынь) tarkoittaa marunaa, ja "kitkerä maruna" malia eli koiruohoa.
Elina Karjalainen
Aili Elina Karjalainen (o.s. Saraste, 3. kesäkuuta 1927 Viipuri – 14. elokuuta 2006 Kuopio) oli suomalainen toimittaja ja kirjailija, joka tunnetaan erityisesti Uppo-Nallesta kertovista lastenkirjoistaan.
Parma FC
Parma FC (aikaisemmin AC Parma) on parmalainen jalkapalloseura, joka pelaa kaudella 2022-2023 Italian toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Serie B:ssä. Joukkue perustettiin vuonna 1913 nimellä Verdi FC Giuseppe Verdin mukaan, mutta nimi vaihdettiin jo saman vuoden lopussa kauden päätteeksi Parma FC:ksi. Nimi vaihtui AC Parmaksi vuonna 1970, kun kaksi parmalaisjoukkuetta yhdistyi. Vuoden 2004 talousvaikeuksien jälkeen seuralle tuli uusi omistaja ja nimi vaihtui jälleen Parma FC:ksi. Seuran lempinimiä ovat mm. Gialloblu (keltasiniset) ja Crociati (ristiretkeläiset).
Elina Karjalainen
Elämä ja ura
Elina Karjalainen syntyi Viipurissa 3. kesäkuuta 1927 varatuomari Erkki (Erik Reinhold Konstantin) ja Aili Sarasteen perheeseen. Evakkoperhe muutti sodan jälkeen Kuopioon, missä Elina Karjalainen asui opiskeluvuosiinsa asti.
Polina
Suomessa
Suomessa nimi Polina on Väestörekisterikeskuksen mukaan elokuuhun 2018 mennessä annettu vajaalle 542 ihmiselle, joista valtaosa tai kaikki ovat naisia. Suomessa nimi on yleisin 1980–1990-luvuilla syntyneillä.
Parma FC
Seura oli vajonnut 1960-luvulla puoliammattilaissarjoihin, kun se vuoden 1970 seurafuusion jälkeen palasi takaisin ammattilaissarjoihin. Serie A:han se nousi kuitenkin ensimmäisen kerran vasta kauden 1989–1990 päätteeksi. Samoihin aikoihin Tanzin perheen omistama Parmalat-yhtiö alkoi investoida seuraan merkittäviä summia. Tämän jälkeen Parma FC nousi poikkeuksellisen nopeasti Serie A:n huipulle. Se kuului koko 90-luvun ajan Serie A:n kärkijoukkueisiin, mutta mestaruutta se ei onnistunut voittamaan. Paras saavutus oli toinen sija kaudella 1996–1997. Eroa mestariin jäi vain yksi piste. Erilaisissa cup-kilpailuissa Parma FC kuitenkin menestyi hyvin. Kauden 2003–2004 aikana Parmalatin taloudelliset ongelmat heijastuivat myös seuraan ja näytti siltä, että se saattaisi ajautua konkurssiin. Taloudelliset ongelmat näkyivät myös pelikentällä ja kaudella 2004–2005 Parma FC oli pudota Serie B:hen. Sen onnistui säilyttää sarjapaikkansa vasta uusintaottelussa Bologna FC 1909:a vastaan. Kauden 2005–2006 päätteeksi Parma FC sijoittui Serie A:ssa kymmenenneksi, mutta Italian jalkapalloskandaalin vuoksi sijoitus nousi lopulta seitsemänneksi ja seura pääsi UEFA Cupiin. Kaudella 2006–2007 seuran sijoittui Serie A:ssa 12:nneksi ja kauden 2007–2008 päätteeksi se putosi Serie B:hen sijoituttuaan pääsarjassa 19:nneksi.
Elina Karjalainen
Elämä ja ura
Alkukauhistustensa jälkeen hän tottui Savon murteeseen ja kirjoitti ylioppilaaksi Kuopion yhteiskoulusta vuonna 1946. Seuraavana vuonna hän muutti Antti- ja Veikko-veljiensä perässä Helsinkiin opiskelemaan yliopistossa nykyiskansain kirjallisuutta, taidehistoriaa ja psykologiaa. Vuonna 1949 hänet vihittiin avioliittoon pianisti, juristi Pentti Karjalaisen kanssa, ja he muuttivat vuonna 1950 takaisin Kuopioon. Kodin he perustivat Jänneniemeen.
Parma FC
Visiitti Serie B:ssä jäi kuitenkin vain yhden kauden mittaiseksi, ja kakkossijan myötä seura palasi keväällä 2009 pääsarjatasolle.
Elina Karjalainen
Toimittajana ja kirjailijana
Elina Karjalainen ei vienyt opintojaan päätökseen vaan alkoi hoitaa lapsiaan ja hankkia elantoaan toimittajana Savon Sanomissa vuodesta 1955 ja Uuden Suomen aluetoimittajana vuodesta 1959. Itselliseksi toimittajaksi hän siirtyi vuonna 1963 ja vakituiseksi toimittajaksi Suomen Kuvalehteen vuosiksi 1973–1987 (hän kirjoitti lehteen 1962–1989).
Parma FC
Maaliskuussa 2015 Parma FC julistettiin konkurssiin. Seura on ollut koko kauden taloudellisissa vaikeuksissa, eikä se ole pystynyt osallistumaan kahteen vierasotteluun rahojen puutteen takia. Tämän jälkeen seura perustettiin uudelleen ja se pelasi kaudella 2015–2016 Serie D:ssä. Kolmen suoran sarjanousun myötä joukkue nähtiin taas Serie A:ssa kaudella 2018–2019.
Elina Karjalainen
Toimittajana ja kirjailijana
Karjalainen aloitti pakinoinnin radiossa vuonna 1963 ja pakinoi myös Kotiliedessä nimimerkillä Papurikko vuosina 1962–1974. Pakinoissa on tunnelmallinen ja lämmin sävy. Papurikon perheessä äiti on luovan työn tekijä ja matkustelee enemmän kuin tavalliset kotiäidit. Tekstien komiikka muodostuu tapahtumista. Kirjoittaja luo jännitettä myös siitä, että perheen toinen poika kuvataan konservatiiviksi ja toinen radikaaliksi.
Elina Karjalaisen äidin kuolema syksyllä 1939 oli sodan syttymisen ja kodin menettämisen ohella kriisi, joka laukaisi Karjalaisessa kirjoittamishalun. Kirjoja syntyi pitkän uran aikana runsaasti, mutta erityisesti Karjalainen tunnetaan lastenkirjoista.
Karjalaisen on arvioitu esiintyvän oppikirjat ja antologiat mukaan lukien 108 teoksessa.
Uppo-Nalle
Ensimmäinen Uppo-Nalle -lastenkirja ilmestyi vuonna 1977 ja sen 21. painos vuonna 2002. Näitä Hannu Tainan kuvittamia kirjoja ilmestyi 22. Kirjasarjan tausta oli satu, jota Karjalainen alkoi kertoa tuttavalapselle, joka joutui pitkään olemaan sairaalassa vuodepotilaana. Elina Karjalainen lupasi lähettää tälle joka päivä sadun osan sisältävän kirjeen, ja nämä lähetykset toimivat Uppo-Nallen hahmon ja tarinan pohjana.
Kirjailija loi vielä diabeteksen vuoksi näkönsä menetettyäänkin lukuisia kirjoja sanelemalla. Karjalainen kuoli 14. elokuuta 2006 sairauteen. Hänet on haudattu puolisoineen Valamon luostarin hautausmaalle Heinävedelle.
Teokset
Muistelmia
Uppo-Nalle-kirjat
Myös äänikirjoja.
Toimittanut
Suomennoksia
Teosten käännöksiä
Äänikirjoja
Runot
Anglosfääri
300px|thumb|Määritelmät anglosfääristä vaihtelevat: valtiot, joissa englanti on enemmistön pääkielenä näytetään sinisellä ; muut valtiot joissa englannilla on status virallisena kielenä näytetään vaaleansinisellä. Anglosfääri on ryhmä englannin kieltä puhuvia valtioita, joilla on samanlaiset kulttuuriset juuret, jotka perustuvat Britteinsaarilta (Englanti, Wales, Skotlanti, Pohjois-Irlanti ja Irlanti) peräisin oleviin ihmisryhmiin ja joilla on läheiset poliittiset sekä sotilaalliset suhteet. Vaikka eri lähteissä mainitaan anglosfääriin kuuluvaksi eri maita, siihen ei kuitenkaan lasketa kaikkia maita, joissa englannin kieli on virallinen kieli, vaikka valtiot, joissa englanti on virallinen kieli, ovatkin joskus kuuluneet brittiläisen imperiumiin.
Tor Westman
Tor Harald Selim Westman (2. helmikuuta 1897 Kirkkonummi – 19. toukokuuta 1953 Helsinki) toimi vuosina 1932–1953 Suomen eläinsuojeluyhdistyksen puheenjohtajana.
Westman kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1918. Toimittuaan jonkin aikaa liikealalla hän siirtyi opiskelemaan teologiaa ja ansaitsi elantonsa kappalaisena. Vuonna 1921 hän avioitui eläinsuojeluyhdistyksen puheenjohtajan ja puuhamiehen T. K. Forsténin tyttären Sylvian kanssa ja tuli näin vedetyksi mukaan yhdistyksen toimintaan. Westman valittiin varapuheenjohtajaksi appensa kuoltua 1927 ja puheenjohtajaksi 1932, kun Vilho Selinheimo luopui tehtävästä.
Westman työskenteli aktiivisesti kansainvälisessä eläinsuojelutyössä. Hän oli vahvasti mukana perustamassa Eläinsuojelun Maailmanliittoa 1950 Hollannissa ja hänet valittiin myös järjestön liittohallitukseen. Hän sai Tanskan eläinsuojelun kultaisen ansiomerkin vuonna 1950.
Westmanin kuoltua 1953 äkilliseen tautiin Suomen eläinsuojeluyhdistyksen puheenjohtajuus siirtyi Eero Corellille.
Riccardo Fogli
Riccardo Fogli (s. 21. lokakuuta 1947 Pontedera, Italia) on italialainen kevyen musiikin laulaja. Fogli aloitti soolouransa vuonna 1973 oltuaan sitä ennen kuutisen vuotta Pooh-yhtyeen laulajana. Hän osallistui San Remon musiikkifestivaaleihin kahdeksan kertaa 1970–1990-luvuilla.
Ura
Toscanalaisessa Pontederan kaupungissa syntynyt Fogli aloitti muusikon uransa 1960-luvulla liittymällä Slenders-nimiseen rock-yhtyeeseen; yhtye oli perustettu 1961. Vuosina 1966–1973 hän toimi Pooh-yhtyeen laulajana, minkä jälkeen hän ryhtyi soolouralle. Foglin ensimmäinen sooloalbumi, Ciao amore, come stai, ilmestyi 1973. Albumi menestyi heikonlaisesti. Seuraavana vuonna Fogli osallistui San Remon musiikkifestivaaleihin kappaleella "Complici". Foglin ensimmäinen menestyskappale oli 1976 julkaistu "Mondo", kappale on mukana samana vuonna julkaistulla studioalbumilla Riccardo Fogli. Seuraavana vuonna julkaistu "Stella" menestyi niin ikään hyvin.
Yhteistyö Maurizio Fabrizion ja Guido Morran kanssa poiki menestyssävellyksiä 1980-luvun alussa. Vuonna 1982 Fogli voitti San Remon musiikkifestivaalit kappaleella "Storie di tutti i giorni", kappaleen kirjoittivat Maurizio Fabrizio, Riccardo Fogli ja Guido Morra. Fogli osallistui San Remon musiikkifestivaaleihin sittemmin sävelteoksilla "Sulla buona strada" (1985), "Non finisce così" (1989), "Ma quale amore" (1990), "Io ti prego di ascoltare" (1991), "In una notte così" (1992) ja "Romanzo" (1996), mutta hänen suosionsa kääntyi vähitellen laskuun. Vuonna 1983 hän edusti Italiaa Eurovision laulukilpailussa Maurizio Fabrizion säveltämällä kappaleella "Per Lucia" ja päätyi jaetulle sijalle 11 Suomen yleisradioyhtiötä edustaneen Ami Aspelundin kanssa.
Spagettipuu
Spagettipuu oli kuvitteellinen puulaji, jonka BBC keksi vuonna 1957 aprillipäivän pilaksi. Vitsin tueksi BBC lähetti kolmeminuuttisen Panorama-ohjelman, jossa kerrottiin Sveitsissä kasvatettavista puista, joissa kasvoi spagettia. Pilan johdosta BBC sai satoja puheluita, joissa tiedusteltiin, mistä kyseisen kasvin voisi itselleen hankkia. Spagettipuu-huijausta pidetään eräänä ensimmäisistä aprillipiloista, joissa televisiota on käytetty pilan välineenä. Runsaan yleisöpalautteen vuoksi BBC tunnusti pilan vielä samaisen aprillipäivän iltana.
Vilho Selinheimo
Selinheimo opiskeli oikeustiedettä ja tutkinnon suoritettuaan hän palveli senaatin oikeusosastolla ja kirkollisten asiain toimituskunnassa. Vuonna 1911 varatuomari Selinheimo valittiin Suomen eläinsuojeluyhdistyksen johtokuntaan. Kun hänet 1912 nimitettiin Mikkelin läänin ensimmäiseksi lääninsihteeriksi, ryhtyi hän innolla ajamaan eläinsuojelun asiaa sekä perusti Mikkelin eläinsuojeluyhdistyksen.
Heikki Kähkönen
Heikki Kähkönen (26. joulukuuta 1891 Rääkkylä – 30. kesäkuuta 1962 Imatra) oli suomalainen painija ja olympiamitalisti.
Vilho Selinheimo
1917 Selinheimo palasi Helsinkiin valtioneuvoston esittelijäksi. Vuodesta 1918 hän toimi Suomen eläinsuojeluyhdistyksen sihteerinä ja vuodesta 1923 varapuheenjohtajana. Kun pitkäaikainen puheenjohtaja T. K. Forstén kuoli 1927, valittiin Selinheimo hänen seuraajakseen. Lopulta Selinheimon ura yhdistyksen puheenjohtajana kariutui erimielisyyksiin palkkioista, sillä köyhtynyt yhdistys ei voinut maksaa korvausta luottamushenkilöilleen.
Heikki Kähkönen
Kähkönen voitti vuoden 1920 kesäolympialaisissa Antwerpenissa hopeaa kreikkalais-roomalaisen painin sarjassa 60 kg. Kultaa voitti Oskar Friman, joka Kähkösen tavoin edusti Viipurin Voimailijoita. Painin SM-kisoissa Kähkönen oli parhaimmillaan viides 1917.
Vilho Selinheimo
Selinheimo oli useiden koti- ja ulkomaalaisten eläinsuojeluyhdistysten kunniajäsen. Lisäksi hän harrasti muun muassa sukututkimusta. Vilho Selinheimon poika oli anarkisti ja antimilitaristi Aarne Selinheimo.
Ateenan valtiomuoto (Ksenofon)
Ateenan valtiomuoto on Ksenofonin nimiin pantu tutkielma, joka käsittelee antiikin Ateenan valtiomuotoa. Teos on kuitenkin epäperäinen.
Teos on säilynyt Ksenofonin aitojen teosten joukossa, mutta tutkijat ovat olleet pitkään yksimielisiä siitä, ettei hän voi olla teoksen todellinen kirjoittaja. Alun perin tämän näkemyksen esitti jo Demetrios Magnesialainen ensimmäisellä vuosisadalla eaa. Teos voidaan osoittaa epäperäiseksi siksi, että se eroaa tyyliltään Ksenofonin aidoista teoksista; lisäksi sen katsotaan syntyneen viimeistään 415–412 eaa., jolloin Ksenofon oli vielä nuori.
Teosta ei sen sisällöstä päätellen ole kirjoitettu Ateenassa. Tutkijat näkevätkin sen Ateenasta maanpakoon lähteneen yrityksenä selittää kaupungin politiikkaa muille kreikkalaisille. Kirjoittaja selvästikin vastustaa ateenalaista demokratiaa ja kannattaa oligarkiaa. Teos on saatettu kirjoittaa esimerkiksi Peloponnesoksella peloponnesolaissodan aikana.
Teoksen kirjoittajasta käytetään nimitystä Pseudo-Ksenofon, tai ”Vanha oligarkki” sen demokratianvastaisten näkemysten vuoksi.
GTK
Alun perin GTK kehitettiin GIMP-kuvankäsittelyohjelmaa varten. Nykyään GTK on käytössä useissa merkittävissä Unix/Linux-järjestelmien työpöytäympäristöissä. Esimerkiksi GNOME ja Xfce rakentuvat sen päälle. Myös kämmenmikrojen Maemo-kehitysalusta käyttää GTK:ta. Se on käytössä joissakin suosituissa käyttöjärjestelmäriippumattomissa ohjelmissa kuten Pidginissä.
Historia
thumb|GTK kehitettiin [[GIMPin tarpeisiin.]]
GTK:n kehittivät alun perin Spencer Kimball, Peter Mattis ja Josh MacDonald vuonna 1997 GIMP-kuvankäsittelyohjelman käyttöön Unix-käyttöjärjestelmien (mm. Linuxin) X Window Systemissä. Aluksi projektin nimenä oli pelkästään GTK, mutta se muutettiin GTK+:ksi oliopohjaisten laajennosten myötä. GIMPin edeltävät versiot olivat käyttäneet kaupallista Motif-kirjastoa, johon Mattis ei ollut tyytyväinen. Vähitellen GTK+:a alkoivat käyttää myös useat muut ohjelmistot, mukaan lukien samana vuonna alkunsa saanut GNOME-työpöytäympäristö.
Ensimmäinen vakaa versio, GTK+ 1.0 julkaistiin huhtikuussa 1998. Se sisälsi GIMPin tarvitsemat peruskomponentit. Helmikuussa 1999 julkaistu 1.2-versio käsitti useita laajennuksia ja oli tarkoitettu pelkän GIMPin sijaan yleiseen käyttöön.
Vuonna 2019 projektin nimi muuttui takaisin muotoon GTK.
GTK+ 2
Tämän jälkeen projektissa siirryttiin nopeampaan julkaisuaikatauluun ja yhteensopivuuden säilyttäviin aiemman päälle rakentaviin päivityksiin. Uusia versioita on julkaistu vaihtelevin väliajoin noin kerran vuodessa. Viimeinen 2.x-sarjan versio oli tammikuussa 2011 julkaistu 2.24, jonka jälkeen kaikki uusi kehitys kohdennettiin 3.x-sarjaan.
GTK+ 3
Pitkän vakaan kauden edetessä alkoi esiintyä keskustelua seuraavasta suuremmasta uudistuksesta, osittaisesta yhteensopivuuden rikkomisesta ja vanhentuneiden rajapintojen poistamisesta. Luonnos GTK+ 3:n kehityssuunnitelmasta julkaistiin huhtikuussa 2009 ja lopullinen versio 3.0 julkaistiin helmikuussa 2011. Ohjelmointiteknisten parannusten ja refaktoroinnin lisäksi muutoksia 2.x-sarjaan verrattuna ovat muun muassa nykyaikaistettu syötelaitteiden tuki, uusi CSS:ään perustuva teemajärjestelmä ja yksinomaan Cairoon perustuva renderöinti.
GTK 4
GTK 4.0 on ensimmäinen pääjulkaisu, jossa on palattu aiempaan nimeen GTK (ei enää GTK+). GTK 4.0 on julkaistu joulukuussa 2020.
Tuleva kehitys
Jatkossa projektin suunnitelmissa on muun muassa asettelu- ja teemajärjestelmän laajentaminen sekä yhteensopivuuden kehittäminen Gnome 3:n kanssa.
Arkkitehtuuri
GTK on kirjoitettu C-kielellä käyttäen GLibin GObject-oliojärjestelmää. Sitä on mahdollista käyttää useimmilla suosituilla ohjelmointikielillä kuten esimerkiksi C++, Java, C sharp ja Python. GTK on pääasiassa kohdennettu X Window Systemille, mutta se toimii myös Windowsissa ja tuki Mac OS:n Quartzille on kehitteillä.
Käyttöliittymän elementtien ulkoasua on GTK:ssa mahdollista vaihdella erilaisilla teemamoottoreilla sekä niille tehdyillä teemoilla.
Esimerkkiohjelma
Seuraava C-kielinen ohjelma luo GTK+ 2:ta käyttäen ikkunan, joka sisältää tekstin ”Hello, world!”.
thumb|Esimerkkiohjelma Human-teemalla.
Esimerkkiohjelman voi kääntää GCC-kääntäjällä komennolla  ja suorittaa tämän jälkeen   -komennolla. Lopputulos näkyy oheisessa kuvassa.
Käyttö
thumb|[[GIMPissä GTK vastaa käyttöliittymäelementtien kuten valikoiden, vierityspalkkien sekä painikkeiden piirtämisestä ja hallinnasta.]] GTK:ta on käytetty pohjana monissa graafisissa ympäristöissä ja niiden ohjelmissa. Sitä käyttäviä työpöytäympäristöjä ovat muun muassa GNOME, Xfce ja ROX Desktop. Lisäksi se on käytössä esimerkiksi Nokian kämmentietokoneille suunnatussa Maemo-kehitysalustassa sekä OLPC-projektin Sugar-käyttöliittymässä.
Käytössä olevan työpöydän tai alustan ei kuitenkaan tarvitse perustua GTK:hon, jotta sitä hyödyntäviä ohjelmia voisi käyttää; riittää, että järjestelmä sisältää tarvittavat kirjastotiedostot. Tästä syystä GTK onkin käytössä myös useissa monella käyttöjärjestelmällä toimivissa ohjelmissa. Yleisiä GTK:ta käyttäviä ohjelmia ovat muun muassa Abiword, Mozilla Firefoxin Linux-versio, GIMP, Inkscape ja Pidgin.
Ihmisen elämänkaari
Ihmisen elämänkaari on ihmiselämään kuuluvien kehitysvaiheiden kokonaisuus. Perimällä, sen ohjaamalla kypsymisellä ja ympäristön virikkeillä on pitkälle ulottuvat vaikutukset psyykkiseen kehitykseen. Elämänkaari jaetaan yleisesti lapsuuteen, nuoruuteen, aikuisuuteen ja vanhuuteen. Koko elämänkaaren tarkastelu valaisee kehityksen vaiheittaisuutta.
Erityisen selviä perimän ja ympäristön virikkeiden vaikutukset ihmisen kehitykselle ovat ensimmäisten elinvuosien aikana, jolloin niin kypsyminen kuin sopivat virikkeetkin säätelevät aivojen kasvua ja hermosolujen kytkentöjä. Oppiminen suuntaa yksilökehitystä, joskin jatkuvasti muuttuvin tavoin. Poikkeuksen tästä muodostaa varhaisissa hoitosuhteissa tapahtuva pysyvä oppiminen. Silloin syntyvä perusturvallisuus – luottamus omaan arvoon – on pohjana myöhemmälle itsetunnolle. Vastasyntyneellä on monipuolisia havaintovalmiuksia ja sosiaalisia valmiuksia, joiden varassa lapsi suuntautuu aktiivisesti ympäristöön jo ensimmäisten elinkuukausien aikana. Hyvin pienestä pitäen lapsi on sosiaalisen vuorovaikutuksen aloitteellinen osapuoli.
Nuoruusikä muodostaa elämän toisen mahdollisuuden. Seksuaalivietin puhkeaminen johtaa syvällisiin muutoksiin yksilön sisäisessä maailmassa. Lapsuudessa sisäistetyt vuorovaikutusmielikuvat eivät enää vastaa murrosiän aikana muuttunutta ruumista, vaan nuoren on muokattava perusteellisesti identiteettiään uusien samastumisten avulla. Ikätoverit toimivat nuoruusiän kehityksen katalysaattoreina ja auttavat nuorta irtautumaan vanhempiin liittyvästä tarvitsevuudesta. Kun nuori muodostaa oman maailmankuvansa ja elämänkatsomuksensa, hänen sosiaalinen identiteettinsä lujittuu riittävästi aikuisuuteen astumista varten.
Aikuisuus on tyypillisesti elämän pisin vaihe, jonka alkuvaiheeseen liitetään lopullinen itsenäistyminen ja elämäntilanteen vakiintuminen. Toisaalta useimmat aikuiset pyrkivät solmimaan pysyvän parisuhteen ja perustamaan perheen, jotka kuitenkin luovat haasteen omalle itsemääräämisoikeudelle. Myöhäisempää aikuisuutta on kutsuttu myös keski-iäksi.
Vielä vanhuudessa kohdataan uusia haasteita, joiden hallitseminen antaa tyydytystä ja elämäniloa. Myös vanhuudessa vireät sosiaaliset suhteet ovat psyykkisen hyvinvoinnin perustana. Vanhuuden keskeisiä kehityshaasteita ovat mukautuminen heikkenevään terveyteen ja valmistautuminen kuolemaan.
Koivuniemi (Helsinki)
Arkkitehti Wilhelm Linsénin suunnittelema puuhuvila rakennettiin vuosina 1856–1858 asunnoksi Östersundomin kartanossa asuneelle leskelle Antoinette Lindforsille. Zachris Topelius osti Koivuniemen vuonna 1879 kodikseen ja kirjoitti siellä eräitä myöhäistuotantoonsa kuuluvia teoksia. Siellä asuivat jonkin aikaa hänen perheensä luona myös kirjailijat Alexandra Gripenberg ja Alta Dahlgren sekä taidemaalari Anna Wengberg. Topelius kuoli Koivuniemessä vuonna 1898. Koivuniemi myytiin vuonna 1900 kauppaneuvoksetar Ina Borgströmille ja hieman myöhemmin Liliuksen suvulle, jonka omistuksessa se on pysynyt 2000-luvulle saakka.
Nykyään Koivuniemi lasketaan osaksi Östersundomin kartanon alueen valtakunnallisesti merkittävää rakennettua kulttuuriympäristöä. Huvilan ympäristöön kuuluvat lisärakennukset ovat myös suojelun alaisia. Koivuniemi ei ole yleisölle avoinna.
Koatit
Koatit eli nenäkarhut (Nasua) ovat Keski- ja Väli-Amerikassa eläviä puolikarhuja. Niiden sukuun kuuluu kaksi tai kolme eri lajia. Useimmat lähteet mainitsevat kaksi lajia : punakoati eli koati eli punanenäkarhu (Nasua nasua) ja valkonenäkoati eli valkonenäkarhu (Nasua narica). Toisinaan myös valkonenäkoatin alalaji cozumelinkoati eli cozumelinnenäkarhu (Nasua narica nelsoni) luetaan omaksi lajikseen Nasua nelsoni. Neljäs koati-niminen laji, vuorikoati (Nasuella olivacea), ei kuulu varsinaisten koatien sukuun, mutta on niille sukua.
Valkonenäkoateja elää esimerkiksi Nicaraguassa. Koateilla on paksu, raidallinen häntä, joka toimii kiipeillessä mainiona tasapainokeppinä. Niillä on nimensä mukaisesti pitkä kuono.
Elintavat
Koatit käyttävät ravintonaan pääasiassa selkärangattomia, mutta ne syövät myös liskoja, sammakoita ja pieniä jyrsijöitä. Nenäkarhut saattavat joutua puuman tai jaguaarin syötäväksi. Tuntiessaan itsensä uhatuksi, koatit kiipeävät nopeasti puuhun. Urokset ovat erakkoja ja kuljeskelevat yksinään. Niitä kutsutaankin monin paikoin nimellä andasolos tai solitarios tai guaranin kielellä coatimundi eli yksinäinen koati. Naaraat elävät keskenään laumassa, jossa on noin 20–40 yksilöä. Kukin naaras synnyttää kolmesta kuuteen poikasta. Nenäkarhut ovat sukukypsiä noin 2-vuotiaina.
Buenos Airesin ePrix
Buenos Airesin ePrix oli Formula E -sarjan osakilpailu, joka ajettiin Puerto Maderon katuradalla vuosina 2015–2017.
Lucrezia Borgia
Lapsuus
Lucrezia Borgia syntyi Roomassa Kirkkovaltiossa vuonna 1480. Hänen isänsä oli kardinaali Rodrigo de Borgia, josta tuli myöhemmin paavi Aleksanteri VI. Hänen äitinsä oli puolestaan Rodrigon rakastajatar Vannozza dei Cattanei. Kardinaali oli saanut rakastajattarensa kanssa jo ennen Lucreziaa kaksi lasta, Cesaren ja Giovannin. Lucrezian lapsuudesta ei tiedetä paljoakaan. Vuoden 1489 tienoilla hän kuitenkin asui isänsä sukulaisen Adriana de Milanin ja uuden rakastajattaren Giulia Farnesen kanssa.
Kaksi ensimmäistä lyhyttä liittoa
Lucrezia oli vuoden 1491 aikana kihloissa kahden espanjalaisen aatelisen kanssa. Kun Rodrigo Borgiasta tuli seuraavana vuonna paavi Aleksanteri VI, hän alkoi ajaa perheensä etua. Cesaresta tuli arkkipiispa ja pian myös kardinaali ja Giovannista herttua. Lucrezian Aleksanteri puolestaan naitti Milanon herttuakunnan Sforzan hallitsijasukuun kuuluneen Giovanni Sforzan kanssa. Tarkoituksena oli palkita suku paaville osoitetusta tuesta, ja toisaalta sitoa perheitä tiukemmin yhteen.
Lucrezian ja Giovannin liitto ei ollut onnellinen, ja neljän vuoden sisällä Lucrezia alkoi valittaa miehensä käytöksestä. Koska Sforzat oli myös menettänyt paavin suosion, liittoa alettiin purkaa. Lucrezia ja Giovanni erosivat vuonna 1497.
Aleksanteri pyrki parantamaan suhteitansa Napolin kuningaskuntaan ja naitti Lucrezian seuraavaksi 17-vuotiaalle Bisceglien herttualle Alfonsolle, joka oli Napolin kuninkaan Alfonso II:n avioton lapsi. Lucrezian ja Alfonson häät olivat vuonna 1498, ja seuraavana vuonna syntyi heidän ainoa lapsensa Rodrigo. Borgiat olivat tässä vaiheessa kääntyneet jo Ranskan kuninkaan Ludvig XII:n puoleen ja hylänneet Milanon. Alfonso karkasi Roomaan mutta palasi myöhemmin Lucrezian pyynnöstä takaisin. Alfonso yritettiin heinäkuussa 1500 salamurhata. Hän oli toipumassa iskusta, kun Cesare Borgian palvelija kuristi hänet. Alfonson murha edisti Napolin kuningaskunnan hajoamista.
Lucrezia vetäytyi miehensä kuoleman jälkeen Nepiin, missä vuonna 1501 hänen rinnallaan nähtiin mysteerinen ”roomalainen lapsi”, Giovanni, jota on paavin bullassa väitetty sekä Cesare Borgian että paavi Aleksanterin lapseksi. Aleksanteri oli todennäköinen isä. Lucrezian suhde lapseen on herättänyt paljon huhuja insestistä.
Kolmas avioliitto ja aika Ferrarassa
Lucrezian kolmas mies oli tuleva Ferraran herttua Alfonso d’Este, joka oli jäänyt leskeksi. Borgioille Ferraran maat oli sopivasti heidän nykyisen valtapaikkansa ja haluamansa maan välissä. Alfonson isä, Ferraran herttua Ercole I d’Este oli haluton naittamaan vanhimman poikansa Lucrezialle, jonka aiemmat liitot olivat päättyneet skandaaliin ja kuolemaan. Esten suku oli myös Borgioita vanhempi. Paavi Aleksanteri uhkasi kuitenkin Ferraraa maidensa menettämisellä. Lucrezia ja Alfonso menivät naimisiin joulukuussa 1501.
Aleksanteri kuoli yllättäen malariaan elokuussa 1503. Lucrezia vetäytyi tämän jälkeen poliittisista tehtävistä ja jatkoi hovielämää Ferrarassa. Lucrezia oli ainakin 11 kertaa raskaana Alfonsolle, mutta elävänä syntyneistä yhdeksästä lapsista vain Ercole ja Ippolito elivät aikuisiksi.
Toy Story – leluelämää
Ohjaaja John Lasseter sai tästä elokuvasta erikois-Oscarin (Academy Special Achievement Award) 1996. Elokuva valittiin vuonna 2005 Yhdys­valtojen kongressin kirjaston National Film Registryyn, johon kootaan esteetti­sesti, historialli­sesti tai kulttuuri­sesti merkittäviä amerikkalais­elokuvia. The New York Timesin kriitikot valitsivat Toy Storyn vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Lucrezia Borgia
Kolmas avioliitto ja aika Ferrarassa
Lucrezia vetäytyi julkisuudesta kuultuaan vuonna 1512 poikansa Rodrigon kuolemasta. Hänestä tuli hyvin uskonnollinen ja vietti paljon aikaa luostareissa. Hän jopa alkoi käyttää katumusnauhaa. Ferrarassa käyneet kommentoivat Lucrezian olleen melankolinen ja ikääntyneen nopeasti. Lucrezia synnytti 14. kesäkuuta 1519 kuolleen lapsen. Hän sai itse kuumeen ja kuoli 10 päivää myöhemmin Ferrarassa Ferraran herttuakunnassa.
Perintö ja kulttuuriviitteet
thumb|right|[[Bartolomeo Veneton maalaus, jonka usein arvellaan esittävän Lucrezia Borgiaa. ]] Lucrezian maine oli varsin skandaalimainen, minkä vuoksi hänestä on tullut suosittu hahmo useissa fiktiivisissä tarinoissa, oopperasta elokuviin. Hänen ei kuitenkaan uskota olleen osallinen veljensä ja isänsä tekemiin rikoksiin. Lucrezian elämää ovat käsitelleet muun muassa Victor Hugo näytelmässä Lucrezia Borgia, Abel Gance elokuvassa Lucrezia Borgia ja BBC sarjassa The Borgias. Gaetano Donizetti on puolestaan säveltänyt Lucrezia Borgiasta oopperan.
Toy Story – leluelämää
Juoni
Kateellisena Woody toteuttaa suunnitelmansa, jonka seurauksena Buzz putoaa talon ikkunasta pensaaseen. Muut lelut suuttuvat tästä Woodylle luullen häntä tappajaksi ja aikovat hyökätä tämän kimppuun. Paikalle saapuu kuitenkin Andy, joka vie Woodyn autoon. Woody ymmärtää, ettei voi palata takaisin taloon, ennen kuin Buzz on hänen mukanaan.
Tällä välin Buzz onnistuu pääsemään autoon, ja hänen ja Woodyn välille syntyy tappelu, jonka seurauksena he putoavat autosta. Kaksikko jää huoltoasemalle ja heidän on tehtävä yhteistyötä päästäkseen kotiin. Aikanaan Buzzkin huomaa, että hän on vain lelu.
Woody ja Buzz joutuvat Andyn pahamaineisen naapurin Sidin kotiin. Hän on tunnettu lelujen tuhoajapoika, jonka taloon jouduttuaan Woodyn ja Buzzin on pakko tehdä yhteistyötä päästäkseen takaisin kotiin. Sid aikoo räjäyttää Buzzin raketilla ilmaan samaan aikaan kun Andy on juuri lähtemässä uuteen kotiinsa. Woody kuitenkin pelastaa Buzzin Sidin lelujen avulla, ja yhdessä he lähtevät jahtaamaan muuttorekkaa. Woody ei pääse kyytiin, joten Buzz hyppää pois kyydistä. He jäävät jälkeen autosta ja päättävät lähteä raketilla rekan perään. He kiitävät taivaalle ja laskeutuvat turvallisesti Andyn autoon. Hän riemuitsee lelujen löytymistä, ja ottaa molemmat, Buzzin ja Woodyn lempilelukseen.
Ääninäyttelijät
Suomenkielisen version laulujen taustakuorona toimivat Ulla Hakola-Renko, Päivi Granström ja Päivi Hilska. Ohjauksesta ja käännöksestä vastasi Pekka Lehtosaari.
Harper’s Magazine
175px|thumb|right|Harper’sin numero vuodelta 1905. Harper’s Magazine (Harper’s) on kuukausittain ilmestyvä yhdysvaltalainen yleisaikakauslehti, joka käsittelee kirjallisuutta, politiikkaa, kulttuuria, taloutta ja taidetta edistysmielisestä, vasemmistolaisesta näkökulmasta. Se on toiseksi vanhin yhtäjaksoisesti julkaistu kuukausittainen aikakauslehti Yhdysvalloissa Scientific Americanin jälkeen. Lehden levikki oli vuonna 2014 hiukan yli 130 000. Sen päätoimittajana on toiminut Ellen Rosenbush tammikuusta 2010 lähtien. Rosenbush nousi päätoimittajaksi, kun edellinen päätoimittaja Roger Hodge erotettiin. Hodge itse oli korvannut pitkään tehtävässä vaikuttaneen Lewis Laphamin 31. maaliskuuta 2006. Harper’s on voittanut lukuisia National Magazine Award -palkintoja.
Historia
Harper’sin perusti kesäkuussa 1850 New York Cityssä toiminut kirjankustantamo Harper & Brothers, joka perusti myös muotilehden Harper’s Bazaar. Ensimmäistä painosta myytiin lähes välittömästi 7 500 kappaletta. Kuusi kuukautta myöhemmin levikki oli jo noin 50 000.
thumb|left|300px|[[Harper's Weekly|Harper’s Weeklyssä julkaistu John R. Chapinin tulkinta Chicagon suuresta palosta.]] Ensimmäisissä numeroissa julkaistiin pääasiassa Englannissa aiemmin ilmestynyttä aineistoa, mutta jonkin verran myöhemmin lehti alkoi sisällyttää sivuilleen yhdysvaltalaisten taiteilijoiden ja kirjailijoiden töitä. Sittemmin se julkaisi Atlantin kummallakin puolella vaikuttaneiden merkittävien poliitikkojen kuten Winston Churchillin ja Woodrow Wilsonin kommentaareja.
Vuonna 1962 Harper & Brothers yhdistyi Row, Peterson & Companyyn ja näin syntyi nykyään (2007) HarperCollins-nimellä tunnettu Harper & Row -yhtiö. Myöhemmin lehdestä tuli osa Star Tribunea. 17. kesäkuuta 1980 Star Tribune tiedotti, että Harper’s Magazinen toiminta lakkautettaisiin elokuun numeron jälkeen. 9. heinäkuuta Roderick ja John R. MacArthur kuitenkin suostuttelivat Atlantic Richfield Companyn ja John D. and Catherine T. MacArthur Foundationin perustamaan Harper’s Magazine -säätiön, joka ryhtyi hallinnoimaan lehteä.
1970-luku toi mukanaan muun muassa Seymour Hershin My Lain verilöylyä käsitelleet reportaasit. Kiistellyn päätoimittaja Willie Morrisin lähdettyä 1971 Laphamista tuli lehden toimituspäällikkö. Päätoimittajana hän toimi 1976–1981. Lapham astui päätoimittajan rooliin uudelleen 1983 ja jatkoi siinä maaliskuuhun 2006 saakka.
Laphamin ja MacArthurin johdon alaisuudessa lehti jatkoi John Updiken ja George Saundersin tapaisten tekijöiden kaunokirjallisuuden julkaisemista, ja siitä tuli Yhdysvaltain koti- ja ulkomaanpolitiikan erityisen äänekäs kriitikko. Laphamin kuukausittaiset Notebook-kolumnit sättivät niin Bill Clintonin kuin George W. Bushinkin hallintoa, ja vuodesta 2003 lähtien lehti on kiinnittänyt erityistä huomiota Irakin sotaan. Muut reportaasit ovat käsitelleet muun muassa aborttikeskustelua, kloonausta sekä ilmaston lämpenemistä.
Harper’s alkoi julkaista Harper’s Magazine -blogia verkkosivuillaan huhtikuussa 2006. Myös Washington Babylon -nimellä tunnettu Harper’sin Washingtonin toimittaja Ken Silversteinin kirjoittama blogi tarkastelee korruptiota Yhdysvaltojen politiikassa.
Ilona Juutilainen-Suuronen
Elma Ilona Juutilainen-Suuronen, o.s. Juutilainen (27. marraskuuta 1897 Savonlinna – 20. huhtikuuta 1992 Helsinki ) oli suomalainen harpun soiton uranuurtaja.
Juutilainen-Suurosen vanhemmat olivat lehtori William Alfred Juutilainen ja Hilja Alexandra Lindbohm ja puoliso vuodesta 1926 toimistopäällikkö Kauko Philip Julianus Suuronen. Juutilainen-Suuronen suoritti tyttökoulun 1913 ja valmistui Helsingin konservatoriosta 1921, opintomatkan Pariisiin hän teki 1924. Turun kaupunginorkesterin harpistina Juutilainen-Suuronen toimi 1921–1924 ja 1928–1929, Oslon filharmonisen orkesterin 1925–1928 ja Helsingin teatteriorkesterin 1931–1937. Hän työskenteli myös Helsingin kaupunginorkesterin ja Radio-orkesterin avustajana sekä vuodesta 1948 Tampereen kaupunginorkesterissa.
Harpistina Juutilainen-Suuronen oli Lilly Kajanus-Blennerin ja ranskalaisen Henrietta Renién oppilas ja Väinö Hannikaisen työtoveri. Hän itse opetti harpun soittoa Sibelius-akatemiassa.
Delaware
Delaware on osavaltio Yhdysvaltojen itärannikolla. Delaware tunnetaan Yhdysvaltojen ensimmäisenä osavaltiona, sillä se vahvisti Yhdysvaltain perustuslain ensimmäisenä osavaltiona 7. joulukuuta 1787.
Historia
Delawaren alueen alkuperäisasukkaissa oli algonkinejä ja irokeesejä. Ensimmäiset eurooppalaiset siirtolaiset tulivat Hollannista 1631. Vuonna 1638 Ruotsi perusti alueelle Uusi Ruotsi -nimisen siirtomaan, jonka keskuksena oli Fort Kristina nykyisessä Wilmingtonissa. Tämän siirtomaan asukkaista valtaosa oli suomalaisia, erityisesti Ruotsin suomalaismetsistä siirrettyjä metsäsuomalaisia. Valta siirtyi ruotsalaisilta hollantilaisille ja heiltä edelleen briteille. Alueella viljeltiin etenkin tupakkaa, jota tuottamaan kuljetettiin alueelle suuri määrä orjia. Maatalouden monipuolistaminen alkoi jo vähän ennen vallankumousta. Siirtomaakauden päättyessä orjista luovuttiin vapaaehtoisesti metodistikirkon ja kveekarien rohkaisemina. Vuonna 1860 väestönlaskennassa 91 % mustista oli vapaita. Sisällissodassa Delaware laskettiin orjavaltioihin, mutta se oli silti Unionin puolella.
Maantiede
Delaware sijaitsee tasaisen Delmarvan niemimaan koillisnurkassa Delawarejoen suulla. Niemeä rajaavat Chesapeakenlahti ja Delawarenlahti, jotka on yhdistetty Chesapeaken ja Delawaren kanavalla.
Delawaren pinta-ala on 6 452 neliökilometriä. Delaware on Yhdysvaltojen toiseksi pienin osavaltio Rhode Islandin jälkeen. Se on myös Yhdysvaltojen alavin osavaltio, maaston keskikorkeus on vain noin 20 m merenpinnasta, ja korkeinkin kukkula alle 140 m. Osavaltion pohjoisosassa on pyöreämuotoisia kukkuloita ja niittyjä, etelässä suomaata, rannikolla hiekkarantoja.
Osavaltion alueelta kolme jokea virtaa länteen Marylandin läpi ja laskee Chesapeakenlahteen: Nanticoke, Choptank ja Pocomoke. Muut joet laskevat itään Delawarenlahteen.
Delawaren ilmasto on lauhkea. 57 % päivistä on aurinkoisia. Vuotuinen sademäärä on noin 1 150 mm. vasen|pienoiskuva|Delawaren kartta. Delawaren pääkaupunki on Dover (noin 35 000 asukasta) ja suurin kaupunki on Wilmington (noin 72 876 asukasta).
Talous
Delawaren suurimpien työnantajien joukossa on mm. IT-alan yrityksiä, autotehtaita ja lääketehtaita. Esimerkiksi Astra Zenecan Yhdysvaltain toimintojen pääkonttori on Wilmingtonissa, Quest toimii Newarkissa. Yli puolet Yhdysvaltojen pörssilistatuista yhtiöistä ja 60 % 500:sta suurimmista yhtiöstä pitää Delawaressa pääkonttorin kotipaikkaa. Syynä tähän on alhainen yritysverotus. Osavaltion budjetista jopa yli viidennes muodostuu yhtiöiden rekisteröintimaksuista.
Monipuolisen teollisuuden lisäksi osavaltion tärkeitä tulonlähteitä ovat maatalous ja turismi.
Liikenne
Delawaressa on kolme lentoasemaa. Se on kuitenkin ainoa osavaltio, jossa ei ole lainkaan säännöllistä lentoliikennettä. Viimeisin Delawaressa toiminut lentoyhtiö oli Frontier Airlines, joka lensi Wilmingtonin lentoasemalta vuosina 2013–2015.
Terveys
thumb|100px|Kreikkalainen terveyden jumalatar [[Hygieia.]] Terveys voidaan määritellä negatiivisesti ruumiillisten ja henkisten sairauksien poissaolona tai positiivisesti hyvänä ruumiin ja hengen tilana, jota kuvaa parhaiten sana hyvinvointi. Terveys on kuitenkin laaja käsite, jonka määritelmää on vaikea esittää. Maailman terveysjärjestön määritelmän mukaan ”terveys on päivittäisen elämän voimavara, ei elämän päämäärä. Terveys sisältää sosiaaliset ja henkilökohtaiset voimavarat sekä fyysisen toimintakyvyn”.
Delaware
Liikenne
Amtrakin matkustajajunat pysähtyvät Delawaressa kahdella asemalla, Newarkissa ja Wilmingtonissa. Suurin tavarankuljetusverkosto on Norfolk Southernilla, jonka reitit kattavat koko osavaltion. Pienempiä toimijoita ovat Delaware Coast Line Railroad ja Maryland and Delaware Railroad.
Terveys
Tulotaso korreloi voimakkaasti ihmisen terveyden kanssa. Swazimaan asukkailla oli ihmiskunnan alhaisin elinajanodote (32 vuotta) vuonna 2009. Seuraavana tuli Angola (38 vuotta). Vain runsas puolet pienituloisista suomalaista arvioi terveytensä hyväksi vuonna 2019, mutta suurituloisista yli 80 prosenttia.
Moho Tani
Moho Tani eli Motane on saari Ranskan Polynesiassa, Tyynellämerellä. Se on osa eteläisiä Marquesas-saaria. Se sijaitsee Hiva Oan saaresta 18 km kaakkoon. Moho Tanilla eli aiemmin heimo nimeltään Moi a Tiu. Noin yhden kilometrin päässä Moho Tanista sijaitsee asumaton Terihin saari.
Terveys
Myös työn fyysinen kuormittavuus lisää suuresti toimintakykyä alentavia terveysongelmia.
Delaware
Liikenne
Satamia Delawaressa on neljä. Suurin on Wilmingtonin satama, joka oli konttiliikenteellä mitattuna Pohjois-Amerikan 27. vilkkain satama vuonna 2015.
Moho Tani
Kun espanjalaiset saapuivat vuonna 1595 saari oli metsän peittämä ja asuttu. Nykyisin se on asumaton, ja irti päästetyt lampaat ovat tuhonneet sen kasvillisuuden.
Terveys
Terveysongelmien koetaan rajoittavan arjen aktiviteetteja Suomessa enemmän kuin muissa Euroopan maissa.
Delaware
Hallinto ja politiikka
Delawaren lainsäädäntövaltaa käyttää kaksikamarinen osavaltion parlamentti. Ylähuoneessa eli senaatissa on 21 jäsentä, alahuoneessa eli edustajainkokouksessa on 41 jäsentä. Koko alahuone ja noin puolet senaatista valitaan kahden vuoden välein.
Terveys
Suomalaiset naiset ovat sairaampia kuin miehet, joilla on keskimäärin neljä terveydellisistä rajoituksista vapaata elinvuotta enemmän. Suomalaiset miehet kuolevat kuitenkin keskimäärin 5,4 vuotta nuorempina. Syynä siihen pidetään biologisten erojen lisäksi eroja naisten ja miesten elintavoissa, mikä johtaa esimerkiksi miesten suurempaan tapaturmakuolleisuuteen.
Delaware
Hallinto ja politiikka
Ylintä toimeenpanovaltaa käyttää kuvernööri.
Terveys
Työn terveysvaikutukset
Fyysisesti raskas työ lisää voimakkaasti tuki- ja liikuntaelinsairauksien riskiä. Vuonna 1989 julkaistussa suomalaistutkimuksessa havaittiin, että fyysisesti raskas työ yli viisinkertaisti selkäkivun esiintyvyyden ja yli kaksikymmenkertaisti pitkäaikaisen selkäperäisen työkyvyttömyyden riskin. Työntekijät saattavat joutua esimerkiksi taivuttamaan selkäänsä jopa tuhansia kertoja päivässä. Autoteollisuudessa suoritetuissa tutkimuksissa on havaittu, että lievät kumartumiset viisinkertaistavat ja syvät kumartumiset kuusinkertaistavat selkäsairauden riskin.
Delaware
Hallinto ja politiikka
Delaware on jaettu kolmeen piirikuntaan: Kent, New Castle ja Sussex.
Terveys
Työn terveysvaikutukset
Fyysisesti kuormittava työ ei paranna suorituskykyä, vaan päin vastoin heikentää sitä pitkään jatkuessaan. Esimerkiksi lihasvoima heikkenee ikääntyessä voimakkaammin fyysisesti kuormittavaa työtä tekevillä työntekijöillä, mikä johtuu todennäköisesti pitkäaikaisen kuormituksen aiheuttamasta rappeutumisen kiihtymisestä. Fyysisesti raskaan työn kuluttavuuta on selitetty sillä, että elimistön jatkuva sopeutuminen liian kuormittaviin ja pitkäkestoisiin ulkoisiin vaatimuksiin aiheuttaa kroonista kumulatiivista fysiologista stressiä eli niin sanottua allostaattista kuormaa. Allostaattinen kuorma aiheuttaa esimerkiksi stressihormonitasojen muutoksia sekä anti-inflammatoristen sytokiinien aktivoitumista, mikä johtaa aineenvaihdunnan ja immuunijärjestelmän muutoksiin. Allostaattinen kuorma on yhteydessä heikompaan koettuun terveyteen sekä sairastumisriskin ja kuolleisuuden kasvuun.
Delaware
Hallinto ja politiikka
Vuoden 2004 vaaleissa John F. Kerry sai 53 % Delawaren äänistä, George W. Bush 46 %. Myös kaksissa edellisissä vaaleissa demokraattien ehdokkaat, Al Gore ja Bill Clinton, saivat enemmistön. Vuodesta 2000 vuoteen 2004 demokraattien osuus oli kasvanut.
Terveys
Työn terveysvaikutukset
Työnkuvan sisältämän raskaiden taakkojen nostelun ja kantamisen, lapioinnin, lumenluonnin ja takovien liikkeiden on havaittu korreloivan lisääntyneen kuolleisuuden kanssa suomalaisilla miehillä, mutta ei naisilla. Vuonna 2019 julkaistussa tutkimuksessa havaittiin, että miehillä sen neljänneksen kuolleisuus, jonka työhön sisältyi eniten edellä mainittuja toimintoja, oli 54 prosenttia suurempi kuin niillä, joilla ei tällaisia tehtäviä ollut. Naisilla ei kuitenkaan havaittu vastaavaa korrelaatiota.
Delaware
Koulutus
thumb|300 px|Delawaren yliopisto, Newarkin yliopistoalueen keskuspuistikko syysasussa 2010. Delawaren yliopisto (lyhyesti "UD" tai "UDel") on osavaltion yliopistoista suurin. Sen pääkampus sijaitsee Newarkissa ja pienempiä kokonaisuuksia Doverissa, Wilmingtonissa, Lewesissä ja Georgetownissa.
Terveys
Työn terveysvaikutukset
Istumatyön tekemisen on havaittu olevan yhteydessä pidempään elinikään miehillä, muttei naisilla. Vuonna 2019 julkaistussa suomalaistutkimuksessa havaittiin, että sillä neljänneksellä, joka teki eniten istumatyötä, oli 29 prosenttia pienempi kuolleisuus kuin niillä, jotka istuivat vähiten. Naisilla ei kuitenkaan havaittu mitään korrelaatiota istumatyön ja kuolleisuuden välillä.
Delaware
Väestö
thumb|right|150px|Delawaren väestöpyramidi Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan Delawaressa asui 897 934 asukasta. Tämä on noin 114 000 enemmän kuin kymmenen vuotta aikaisemmin. Väestön jakautuminen ikäryhmittäin on hyvin samanlainen kuin koko Yhdysvalloissa keskimäärin, mutta mustien osuus on poikkeuksellisen suuri, yli 20 %.
Terveys
Liikunnan terveysvaikutukset
Liikuntaa on pidetty terveyttä edistävänä asiana, koska liikunnallisia toimintoja harrastavat elävät keskimäärin kaksi vuotta muita pidempään. Liikunnallisten ihmisten liikuntaharrastukseen kuluu toisaalta yhteensä kaksi vuotta tai enemmänkin.