cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Muinaissukset
Rautakausi 700-luvulle asti
Pertunmaalta on löytynyt 168,5 cm pitkä ja 13,2 cm leveä pienapohjainen suksi, joka valmistettiin lylymännystä. Se on kohopälkäinen ja sen kanta on pyöreä. Samantapainen suksi löytyi myös Alavudelta (KM 12114). Suksen radiohiiliajoitus 1710 ± 140 BP eli kalibroituna 318 ± 162 jaa.
Liperin kapeaolkainen suksi on leveydeltään 16 cm, josta olkaan leveys vie 5,3 cm. Suksesta löyty vain kärkiosa, joten pituutta ei tiedetä. Suksen ajoitus on 1670 ± 100 BP eli kalibroituna 372 ± 121 jaa.
Ikaalisista löydetty kapeaolkainen suksi, jonka olas on noin kolmasosa suksen leveydestä, mutta jossa olas on keskeltä kohollaan. Tätä voidaan melkein pitää kaksiuraisena suksena. Yksiolkaisena sen tyyppi olisi C2, mutta useampiuraisena C3. Tälle on ehdotettu tyypiksi myös C2b. Suksen päällinen on koristeltu nauhapunoskuvioilla ja on vanhin tällä tavalla koristeltu suksi. Ajoitus on 1530 ± 130 BP eli kalibroituna 491 ± 124 jaa. . Toinen ajoitus tälle on 290-550 jaa.
Saarijärven Summaseen laskevan ojan läheltä Viilsuolta löytyi niin sanottu botninen suksi, joka ajoitettiin 1460 ± 130 BP eli kalibroituna 430–680 jaa.
Mäntän suksi löytyi Kolhon Lietunsalosta (Multisuo) 1991 marjaretkellä metsäojituksen jäljiltä ojasta. Suksi on kohopälkäinen ja muutenkin botnisen suksen kaltainen. Suksen kanta on kuitenkin tasainen eikä suippo ja sen pituus on 168 cm ja leveys 15 cm. Päläs on 2,0 cm korkea ja 7,5 cm leveä ja sijaitsee enemmän suksen vasemmalle reunalle päin, jolloin suksi oli hiihtäjän oikeassa jalassa. Vilkuna arveli, että kyseessä oli tasaparisen suksen oikea suksi, joka olisi uhrattu suohon. Löytö on arvokas monella tapaa. Suksen reunat on porattu 4,5–5 senttimetrin välein 2–3 millimetrin suuruisia reikiä. Reiät on yhdistetty toisiinsa uurteella mikä osoittaa, että sukseen ommeltiin karvanahkapohja. Länsi-Siperiassa käytettiin 1700-luvulla samaa ompelutekniikkaa nahan kiinnittämiseen. Nahka taivutettiin reilusti suksen päälle ja ommeltiin langalla siten, että pohjapuolella lanka kulki urissa kohottamatta nahkaa irti pohjasta ja reiän kautta sillä ommeltiin nahan läpi ja palattiin seuraavasta reiästä takaisin pohjan puolelle uraan. Suksen kannassa ei ollut reikiä, mutta siinä kulki poikittain uurre, johon on asetettu puulista. Erikoisin löydös ovat suksen mäystimet eli siteet, sillä ne ovat säilyneet. Pälkään reiässä oli löydettäessä vielä karvainen mäystinremmi, jolla hiihtäjän jalka kiinnitettiin pälkään. Siinä oli silmukka, jolla kantapää kiristettiin mäystimeen remmillä. Remmi oli hävinnyt. Puu on mäntyä, jonka radiohiiliajoitus oli 1530 ± 30 BP eli kalibroituna 544 jaa. Koska puun ikä on yleensä suuri, on suksella hiihdetty 500–600 jaa. eli rautakaudella. Löytöpaikka on ollut silloin ranta-aluetta. Suksi on luetteloitu Museoviraston kokoelmissa numerolla KM 26590.
Alvdalin suksi Norjan Hedmarkista on ajoitettu 600 jaa. ja kuuluu myöhäiseen rautakauteen. Se löytyi 1906 suosta ja on valmistettu männystä. Se on säilynyt lähes alkuperäisen mittaisena. Sukset ovat näytteillä Holmenkollenin museossa.
Vuolijoelta Oulunjärvessä olevalta matalalta saarelta löytyi pienapohjainen suksi. Suksi on Kainuun museossa (nro 2797) ja se ajoitettiin 1440 ± 120 BP rautakaudelle eli kalibroituna 635 ± 123 jaa. .
Saarijärven Lannevedeltä löytyi botninen suksi, joka ajoittuu keskiselle rautakaudelle.
Kinnulasta Keski-Suomesta vuonna 1968 löydetty varsin hienosti koristeltu suksi herättää tutkijoissa hämmennystä. Suksi on koristeltu kuin Ruotsin Birkassa tehtiin puu- ja luuesineille 1000–1200 jaa. Suksen ajoitus on kuitenkin 650 jaa., mikä on liian suuri aikaeroksi. Sellainen mahdollisuus vielä on, että puu, josta suksen puuaines on irrotettu, on yli 350 vuotta vanhempaa. .
Rautakausi 700-luvulta eteenpäin
Posiolta on botninen suksi, jonka pälkään takaosaan on piirretty ruutukuvio. Suksen kärkeen on veistetty nipukka. Sen ajoitus on 1300 ± 100 BP eli kalibroituna 752 ± 98 jaa.
Reinheimenista löytyi suksi, jonka ajoitus on noin 700 jaa. Suksi on osittain tuhoutunut, mutta edelleen sen pituus on 172 senttimetriä ja leveys 14,5 senttimetriä. Päläs on veistetty koholleen ja pälkään läpi portaun reiän molemmilla puolilla oli jäljellä nahkahinaiset siteen. Suksi oli säilynyt hyvin, koska se oli paljastunut hiljattain sulaneen jään alta.
Ullavan Pahalammelta, joka on Ullavanjärven kaakkoisrannalla, löytyi 2001 suksenkärjen kappale. Suksi on tyypiltään botninen, ja sille saatiin radiohiiliajoitus 700-luku jaa. Paikalta löytyi muitakin työstettyjä puunkappaleita sekä reenjalaksen katkelma.
Tyrväältä Sastamalasta on C4-tyypin suksi, joka on kohopälkäinen ja pienapohjainen. Samanlainen suksi löytyi myös Alavudelta (KM 12114). Tyrvään suksen radiohiiliajoitus on 1290 ± 110 mikä tekee kalibroituna 760 ± 105 jaa.
Kemijärven Tapionniemen kylästä Tervajängän pellosta löytyi botnisen suksen 60 cm pitkä kärki. Suksen koristelu on skandinaavista punoskoristelua, jossa on muun muassa hannunvaakuna. Kärkeen on veistetty pidennetty ja koristeellinen niin sanottu voluutti (kierukkakoriste). Suksi on muuten tyypiltään C1 ja sen ajoitus on 1270 ± 100 BP eli kalibroituna 773 ± 98 jaa. (museonumeroitu KM9908).
Utrovatn’in suksi Opplandista Norjasta on ajoitukseltaan 780-975 jaa. Se on näytteillä Holmenkollenin museossa
Staraja Ladogan venäläinen suksi on löydetty viikinkiaikaisesta kauppapaikasta Olhavanjoen suussa. Se on kapeaolkainen, tasapohjainen ja pyöreäkantainen suksi, jota on koristeltu rikoila-viivoin suksen päältä. Reunoja kiertää reikärivi, jollaisia tehtiin karvanahkapohjan kiinnittämistä varten. Samanlainen suksi on myös Mäntän 500-luvun suksi. Staraja Ladogan sukselle saatiin siitepölyajoitus 700–900 jaa. Samoilta kaivauksilta löydettiin muitakin suksia.
Kemijärven Tapionniemen kylästä Tervajängän pellosta 30 cm syvyydestä löytyi vuonna 1938 pituudeltaan 133 cm pitkä ja 11 cm leveä lylymäntyinen suksi, joka oli 1,3–3,2 cm paksu. Se oli kohopälkäinen ja pyöreäpohjainen niin sanottu botninen suksi, jonka kanta oli veistetty suipoksi. Päläs oli 29 cm pitkä ja 4,8–6,1 cm leveä, mutta pälästä on veistetty kirveellä lyhyemmäksi. Päläs oli myös hieman kovera. Mäystimen reiästä, joka oli 2,5 cm pitkä ja 0,7 cm leveä, oli kantaan 72 cm ja kärkeen 61 cm. Suksen, jonka on luetteloitu numerolla KM8317:4, ajoitus on 800–1000 jaa. .
Ranua kapeaolkainen suksi on leveydeltään 10,8 senttimetriä, josta olas on vain 4,2 senttimetriä. Ajoitus vie suksen 1050 ± 100 BP eli kalibroituna 980 ± 119 jaa.
Finslandin suksi Vest-Agderista on ajoitukseltaan 980–1165 jaa. Se on näytteillä Holmenkollenin museossa
Pielisjärven Sokkojärveltä löytyi 1946 hienosti säilynyt lylymäntyinen botninen suksi. Se on kohopälkäinen ja tasapohjainen, mutta suksen takaosa puuttuu. Sen alkuperäinen pituus oli arviolta 170 cm ja leveys 16,2 cm. Suksen reunoihin on porattu reikiä riviksi karvanahan kiinniompelua varten. Reiät sijaitsevat 1,6–1,8 cm reunasta ja ne ovat 4,5–6 cm välein. Reikien tekoa helpottamaan pohjaan on vedetty terävällä esineellä reunaa myötäilevä viiva. Joka toisen reikäparin väliin on tehty ura, johon mahdollinen ommel voitiin piilottaa, kun nahkaa ommeltiin ”harsimapistoin”. Nahkaa ei ollut säilynyt. Suksi on rautakauden loppupuolelta ja se ajoitetaan epävarmasti noin 1000 jaa.
Arvträskistä Ruotsin lapista löytyi botninen suksi yhdessä toisen suksen osasen kanssa. Suksi oli melko lyhyt, kohopälkäinen ja pohjaltaan hieman pyöreä. Suksen tyyppi olisi näin C1b. Pälkään alta oli mäystintä varten porattu poikittainen reikä. Suksen ajoitus on noin 1000 jaa. tai myöhäisempi.
Vesilahden Sakoisten kylästä löytyi Oravajärven läheltä vuonna 1929 yli metrin syvyydestä suksen keskiosa. Katkelman pituus oli 106 cm, leveys 10,5 cm ja paksuus 1–3 cm. Suksen pohjassa oli 3,5 cm leveä teräväreunainen olas ja päällinen oli lievästi harjava. Pälkään leveys oli 6,2 cm ja pituus 35 cm, mutta siinä oli harvinaisempi piirre. Päläs oli kaarevapintainen, mutta jalan sivuun lipsumista estettiin kahdella parilla kohokielekkeitä, jotka olivat noin 7 cm pitkät. Etukielekkeiden väliin oli porattu suoraan pohjan läpi halkaisijaltaan 1,4 cm reikä. Mäystimen kiinnittämistä varten päläkähään oli kaiverrettu poikittain 4 cm ja 0,8 cm korkea kolo. Suksi on koristeltu veistämällä siihen palmikot, joita oli tehty neljä rinnakkain. Tämän kapean suksen ajoitus 920 ± 100 BP on kalibroituna 1110 ± 88 jaa. ja se on luetteloitu numerolla KM8439.
Steinhaugmosta Norjasta on löytynyt suksi, jonka reunoja kiertää reikärivi. Tällainen suksi on yleensä pohjustettu karvanahalla ompelemalla se reunojen reikiin kiinni. Vastaavanlaiset ovat myös Mänttän ja Staraja Ladogan sukset. Suksen ajoitukseksi radiohiilimenetelmällä on saatu noin 1100 jaa.
Keski- ja uusiaika
Åsnesin suksi Hedmarkista on ajoitettu 1165–1260 jaa. Se on näytteillä Holmenkollenin museossa
Kaukolasta Kaarlahden rautatieaseman luota löytyi vuonna 1937 noin 40 cm syvältä kuusipuinen suksi, joka oli 158 cm pitkä, 9,5 cm leveä ja 2,5 cm paksu. Kärki oli katkennut ja suksen sivut lahonneet, mutta selvästi näki, että suksi oli ollut kauan käytössä. Päläs oli 33 cm pitkä ja 6,6 cm leveä, mutta matala. Mäystimen reikä oli matala ja 5,3 cm leveä. Suksessa ollut olas oli kulunut epäselväksi ja pinnan koristeviivat nekin lähes hävinneet. Kannassa olas saattoi olla keskeltä hieman harjava. Suksi oli kärjestään katkennut ja koska kannasta oli mäystimen reiän keskikohtaan 105 cm, oli suksi ehkä alle 2-metrinen. Suksen vierestä otettu maanäyte ajoitettiin nuoreksi ja sitä pidetään aikaisintaan 1000-lukuun kuuluvaksi.
Keuruun Suolahti on puuesineiden osalta arkeologinen paratiisi. Lukuisten veneenosien, melojen ja astianpalasten joukossa oli myös suksenkatkelmia. Nämä on ajoitettu 1200-luvulle. Kyseessä oli metsästysasema, jonne tultiin etelästä ja jossa oli tarvittavat varusteet ympärivuotiseen asumiseen. Paikalta löytyi muun muassa kuusipuinen suksi noin 30 cm syvyydestä. Sen pituus oli 185 cm, leveys 11,5 cm ja paksuus 3 cm. Suksen kärki oli katkennut ojankaivussa, mutta muuten suksi oli ehjä. Sekä keula että kanta olivat suipot ja nousevat (botninen malli). Nousevissa kohdissa suksi oli sekä päältä että alta harjavat kummassakin päässä. Pälkään pituus oli 22 cm ja leveys 6 cm, mäystimen kolo oli 3 cm leveä, jonka valmistuksessa oli hyödynnetty päälipuolen koloa. Suksen pohja oli karkeatekoinen ja epäiltiinkin suksen olevan nevasuksi eli suon ylitykseen käytetty suksi.
Elvenesin suksi Varangerista on ajoitettu 1225–1280 jaa. Se on näytteillä Holmenkollenin museossa.
Ullavasta Rahkosen tilalta Ullavajärven rannasta löytyi 1951 ojankaivun yhteydessä suksenkappale, joka radiohiiliajoitettiin 1200-luvulle. Kyseessä oli lyly, josta on lähteessä kuvakin. Ullavasta on myös merovinkiaikainen suksi.
Kokkolan Linnusperältä löytyi 301 cm pitkä ja 11,8 cm leveä suksi. Kohopälkäisen suksen pohjauran eli olaan leveys on 4 cm ja sillä oli molemmat päät suipot. Suksi oli koristeltu viivoilla ja geometrisillä kuvioilla ja on niin sanottua Kajaanin mallia. Suksen ajoitus on 1360 ± 110 jaa.
Kolarista on löytynyt koristeltu suksi, jolla suksen kärkeen veistetty on niin sanottu tuopinkorvainen kärkinipukka. Se on kohopälkäinen, kapeaolkainen suksi, jonka pituus on 123 cm ja leveys 12 cmm. Olkaan leveys on vain 3,7 cm. Suksi on ajoitettu 530 ± 90 BP eli kalibroituna 1386 ± 66 jaa. eli se on keskiaikainen suksi. Museoviraston luettelossa se on numerolla KM10521.
Hämeenkyröstä löytyi nuori suksi, joka on 189 cm pitkä ja 10,5 cm leveä. Suksi on kohopälkäinen, tasapohjainen ja sen kanta on pyöristetty. Se on ajoitettu 500 ± 120 BP eli kalibroituna 1448 ± 119 jaa. ja kuuluu keskiaikaan.
Multian Isojärvellä kuokittiin suota kesällä 1953 ja työmaalta otettiin talteen suksi. Sitä pidettiin maatilalla tallessa ja vuonna 2003 siitä soitettiin Janne Vilkunalle. Suksen kärki ja kanta oli hakattu irti ja jäljellä on vain 73,7 cm:n pituinen keskiosa pälkäineen. Suksi ilmeisesti uhrattiin suohon, mutta samalla varmistettiin, ettei satunnainen löytäjä ottanut suksea itselleen. Sen radiohiiliajoitus on 370 ± 30 BP eli kalibroituna se voi olla joko 1450–1530 jaa. tai 1590–1630 jaa. Vanhojen asiakirjojen perusteella ensimmäinen asuintila tuli Isojärvelle 1560-luvulla.
Øvrebøn suksi Vest-Agderista Norjasta on ajoitettu noin 1600 jaa. Se on näytteillä Holmenkollenin museossa
Ähtäristä Mäkikylästä löytyi vuonna 1948 kytöpellosta 30 cm syvyydestä suksen, joka oli muuten ehjä lukuun ottamatta lyhyttä kappaletta puoli metriä kärjestä ja kannan kärkeä. Useana kappaleena talteen saatu suksi oli 244 cm pitkä, 12 cm leveä ja 2,5 cm paksu. Alkuperäinen pituus lienee ollut noin 270 cm. Päläs oli 4 cm korkea ja 29 cm pitkä ja sen alle oli koverrettu 8 cm leveä mäystimen reikä. Kärki oli veistetty niin sanotuksi tuopinkorvaksi ja muistutti ennen vuotta 1949 löytynyttä Pudasjärven suksea. Suksen päällyspinta oli lievästi harjava ja koristeltu 8:lla samansuuntaisella viivalla eli rikolla, joista kaksi viivaparia kiersivät suksen ulkoreunaa ja kaksi viivaparia olivat suksen keskilinjalla. Suksen pohja oli kupera ja siihen oli veistetty 7–8 mm syvä ja profiililtaan kaareva olas, joka oli 3,5 cm leveä. Keula nousi 6 cm ja suksi oli keskeltä 2,7 cm jalkava. Sukseen oli kaiverrettu vuosiluku 1721. Suksen luettelonumero Kansallismuseossa on KM/kt 8639:2. Samasta kohtaa löytyi myös toinen suksi (KM/kt8639:1).
Ajoittamattomat tai tuhoutuneet sukset
Koska kaikkia suksia ei ole ajoitettu, ei niitä luetella edellä olevassa ajoitettujen suksien listalla. Niillä voi kuitenkin olla tunnistettavat piirteet, joilla ne voidaan kytkeä ajoitettuihin suksiin.
Botniset sukset
Muhoksesta Pyhänsivun kylästä löytyi vuonna 1937 erittäin hyvin säilynyt mäntyinen kaksikärkinen ehjä suksi. Tämä niin sanottu Botninen suksi oli 128,3 cm pitkä, 10,7 cm leveä ja 2,5 cm paksu, ja se löytyi 85 cm syvyydestä suosta ojaa kaivettaessa. Suksen pohja oli tasainen eli olaaton ja hiihtämisestä kulunut. Suksi oli painunut suossa kaarelle. Päläs oli 43,5 cm pitkä ja alkoi edestä jyrkästi palautuen takana loivasti suksen tasalle. Pälkään leveys edessä oli 6,8 cm ja takana 6 cm. Pälkään alle oli koverrettu mäystimelle 3 x 0,7 cm kolo. Kovertamiseen oli ilmeisesti käytetty metalliasetta. Suksi on mahdollisesti ollut nahalla pohjustettu kalhu, jolla on kuitenkin hiihdetty nahan kuluttua pois. Suksi on luetteloitu numerolla KM/kt 8226.
Rovaniemeltä Sattajärveltä löytyi vuonna 1935 kuivaustyössä mäntyinen suksen kantapuoli. Suksi saattoi katketa ojaa kaivettaessa, koska se löytyi ojan reunasta. Suksi oli 11,7 cm leveä ja 2,5 cm paksu. Osan pituus oli 63 cm, josta pääteltiin suksen olleen 105–110 senttimetriä pitkä. Suksen ylä- ja alapinta oli kuivunut sileäksi. Päläs oli noin 6,7 cm leveä ja mäystimen reikä on tehty metallisella aseella. Muhoksen suksen tapaan tämä Botninen suksi on luetteloitu numerolla KM/kt 8191.
Kolarista Pasmajärven kylästä suosalmesta maantieojaa kaivettaessa löytyi 40 cm syvyydestä 111 cm pitkä suksi, joka oli 14,8 cm leveä ja 3,3 cm paksu. Suksen molemmat päät löytyivät katkenneina ja suksi oli hieman lahonnut ja haljennutkin. Päläs oli osittain särkynyt, mutta oli havaittavasti kovera ja taaksepäin madaltuva. Tämä Botninen suksi on toimitettu Tornion museoon.
Kiuruveden botnisen suksen pituus on 165 cm ja leveys 14 cm. Suksi on luetteloitu Museoviraston kokoelmissa numerolla KM9059:1.
Neidenista Norjan Finnmarkista löytyi tyypin C1 suksi, jonka pituus on 145,5 cm. Suksen kärki oli löydettäessä poikki, joten se oli alkujaan noin 20 cm pitempi. Pälkäästä puuttui reikä, joka on voitu tärvellä. Suksen oikea reuna on hävinnyt suksen suippoa kantaa lukuun ottamatta.
Kemijärveltä löytyi kohopälkäinen suksi, jossa päläs on veistetty kourumaiseksi. Suksi on lähes ehjä ja sen rakenne on säilynyt hyvin. Sen tyyppi on C1 ja pituus 159,5 cm.
Kemijärveltä Tohmon kylästä löytyi vuonna 1937 ojankaivun yhteydessä 20 cm syvyydestä mäntyinen kaksikärvinen suksi, joka oli 165,8 cm pitkä, 12,9 cm leveä ja 3,3 cm paksu. Suksi löytyi ehjänä, vaikka se oli hieman lahonnut suossa. Suksen päällyspuoli oli lievästi harjava ja pohja tasainen ja olaaton. Suksi oli käytössä kulunut etenkin kärjen ja kannan nousussa. Päläs oli 39 cm pitkä ja se oli tehty lähes 1 cm koveraksi. Mäystimen reikä oli kooltaan 3 × 0,6 cm. Suksi on luetteloitu numerolla KM/kt 8225:1.
Lapinlahden Kivistön kylästä löysi N. Ruotsalainen vuonna 1933 ojatöissä noin 30 cm syvyydestä pahoin lahonneen kuusipuisen suksen, joka oli 134 cm pitkä, 13 cm leveä ja noin 3 cm paksu. Suksen molemmat päät olivat hajonneet, mutta keskiosassa päläs oli 36 cm pitkä ja 7 cm leveä. Päläs oli päältä hieman kourupintainen ja taaksepäin madaltuva. Mäystimen reikä oli 6,5 cm leveä. Suksen pohja oli tasainen. Suksi on lahjoitettu Kansallismuseon kansatieteelliselle osastolle kokoelmiin numerolla 7746.
Himangasta Kannuskylästä löytyi vuonna 1935 noin 30 metrin päästä Pikkujoen rannasta mäntypuinen suksi, joka makasi jokilietteen mullassa noin 50 cm syvyydessä. Vaikka suksen kärki puuttui, olivat sen mitat 142,5 cm pitkä, 10,8 metriä leveä ja 2,4 cm paksu. Pohja oli tasainen, suksen yläpuoli lievästi harjava ja sen päläs noin 8 cm leveä. Mäystimen reikä, joka oli ollut 6 cm leveä, oli tuhoutunut ja suksi siitä kohtaa poikki. Suksen kanta pyöreäksi veistetty tai muotoutunut. Voidaan tulkita botniseksi sukseksi.
Purnusta Ruotsin Gällivaresta löytyi rautakautisen botnisen suksen kärki, joka oli viivoin ja punosornamentein koristeltu.
Merijärven botnisella suksella on reunansuuntaiset koristeuurteet.
Kuusamosta löytyi vuonna 1936 suksipari Kuusamojärven rannalta Vääräjoen suun kohdalta. Sukset olivat soran ja mudan välissä noin 50 cm syvyydessä. Molempien kärjet olivat tuhoutuneet ja toisesta pala kantaa puuttui. Toisen suksen mitat olivat 124 cm pitkä, 15 cm leveä ja 3 cm paksu, ja toisen suksen mitat olivat 100 cm pitkä, 15 cm leveä ja 2,5 cm paksu. Suksien pälkäät ovat 32 cm pitkät ja 7 cm leveät, mutta mäystimien kolot ovat 5 cm ja 3 cm leveät. Säilytetään Kansallismuseossa numerolla 7898:1-2.
Muonion Liepmäjärveltä tehtiin suolöytönä vanha botninen suksi, jota ei ole ajoitettu.
Säräisniemestä Oterman kylästä löytyi mahdollisesti 1930-luvulla mäntyinen suksi, jonka mitat olivat: 115 cm pitkä, 13 cm leveä ja 1-3,5 cm paksu. Kannasta oli murtunut arviolta 15–20 cm pala ja suksi oli takapäästään muutenkin lohkeillut. Puuaines oli suossa muutenkin syöpynyt epätasaiseksi. Suksen pohja oli olaaton ja pälkään pituus oli 39 cm, nousten edessä jyrkästi mutta laskien taaksepäin loivasti. Päläs ol noin 6 cm leveä ja mäystintä varten oli metallityövälineellä koverrettu 4,2 cm leveä ja 0,6 cm paksu kolo. Mäystimen keskikohdan ja suksen kärjen välimatka oli 71 cm. Suksi hankittiin museolle 1939 ja luetteloitiin numerolla KM8305.
Saarijärveltä Häkkilästä löytyi botninen suksi (KM/kt 10778).
Lappajärveltä Nuottiniemen rannasta osui Eino Vinkka jalallaan vuonna 1946 uintiretkellään järven pohjassa makaavaan sukseen. Mäntyinen suksi vaikuttaa botniselta malliltaan, mutta se oli löydettäessä lievästi lahonnut. Suksi oli katkenneenkin 149 cm pitkä, 12 cm leveä ja 1-1,2 cm paksu. Suksen molemmat päät suippenivat ja kärki nousi 4,5 cm ja kanta 1 cm verran. Suksen pohja oli tasainen ja päälypinta lievästi kupera. Pälkään pituus oli 35 cm ja leveys 7 cm. Päläs laski edessä jyrkästi, mutta takaa loivasti. Mäystimelle oli koverrettu 6 cm leveä reikä pälkään alle. Suksi arveltiin olevan historialliselta ajalta. Suksi on luetteloitu KM/kt8607.
Alavudelta löytyi samalta kohtaa kuin suksi KM/kt8626:2 toinen suksi, joka oli pahasti lahonnut ja hajonnut. Koska kärki ja kanta olivat katkenneet pois ja pohja oli tasainen vailla olasta, voidaan suksea pitää botnisena malliltaan. Lähin vastaavuus sille oli vuonna 1949 Lappajärven suksi KM/kt8607, joka oli myös botninen malliltaan. Löydetty katkelma oli 105,5 cm pitkä, 11,3 cm leveä ja 1 cm paksu. Päläs oli 2,4 cm paksu, 6,5–8 cm leveä ja noin 38 cm pitkä. Edestä päläs nousi jyrkästi ja taakse se laski loivasti. Mäystimen reikä oli 10 cm pitkä. Pälkään eteen oli porattu kaksi pientä reikää, mutta niille ei ole keksitty tarkoitusta. Sen sijaa taakse tehdyt kolme reikää olivat sitomassa alkanutta halkeamaa. Suksen luettelonumero on KM/kt 8626:1
Karvanahkaiset sukset
Nordlannin Èsesta Norjasta on löytynyt suksi, jonka reunoja kiertää reikärivi. Tällainen suksi on yleensä pohjustettu karvanahalla ompelemalla se reunojen reikiin kiinni. Vastaavanlaiset ovat myös Mänttän ja Staraja Ladogan sukset.
Pudasjärveltä löytyi päältä koristeltu ja kapeaolaaksinen suksipari, jotka ovat eripituiset. Liukusuksen eli lylyn pituus on 286 cm ja potkusuksen eli kalhun pituus on 212 cm. Kalhun pohjassa on vielä karvanahka kiinni. Suksi on luetteloitu Museoviraston kokoelmissa numerolla KM7564.
Petäjäveden Kuivasmäen Kurkisuosta löysi nuorimies V. M. Klinga vuonna 1933 mäntypuisen suksen noin 105 cm syvyydestä ojankaivun yhteydessä. Suksen päällyspinta oli tasainen ja päläs, joka 35 cm pitkä ja alle 7 cm leveä, oli siististi tehty. Mäystimelle oli koverrettu 5,7 cm leveä kolo. Suksen pituus oli 183 cm, leveys alle 14 cm ja se oli 3 cm paksu. Sekä kärki että perä olivat suipot. Suksen pohja oli tasainen ja olaaton, mutta yllättävän vähän kulunut. Koska suksen yläpinta oli ruskea ja alapinta taas musta, epäili Itkonen sen olleen liimatulla nahkapohjalla varustettu kalhu eli lyhyempi potkusuksi. Nahan ompeluun ei suksen reunoihin ollut porattu reikiä.
Kapeaolaaksiset sukset
Posion kapeaolaaksinen suksi on tärvelty suohon laitettaessa. Sen molemmat kärjet on katkaistu, mutta pälkään läpi tehty reikä on ehjä. Suksen pohjassa on 5,5 cm olas ja sen pituus on 130 cm katkaistuna ja 16,3 cm leveä. Suksi on luetteloitu Museovirasto kokoelmiin numerolla KM7599:2 ja on näytteillä.
Joutsenon eteläisin koristeltu kapeaolaaksinen suksi, josta puuttuu osa. Sen pituus arvioidaan olleen 2,5 m ja leveys on 11,4 cm. Olas on 4 cm leveä.
Vanha-Kaarlepyystä Keskipohjanmaalta löytyi 1920-30-luvulla kapeaolaaksinen viivakuvioin koristeltu 301 cm pitkä suksi. Se on Suomen pisin muinaissuksi. Suksen tyyppi on C2.
Suomussalmen suksi Pohjois-Pohjanmaalta löytyi pitkittäin haljenneena. Mäystimen poikittainen reikä oli porattu ehjäksi jääneen pälkään läpi. Sukseen oli veistetty kapea olas. Sen tyyppi on C2 ja pituus 185 cm.
Muolan kapeaolaaksinen suksi on Itä-Suomesta. Se oli viivakoristeltu suksi (museonumero KM7406).
Joroisista Koskenkylän Havukkalammen vesijättömaasta löytyi vuonna 1938 mutaliejusta noin metrin syvyydestä koivupuinen suksi, josta saatiin talteen vain kahteen osaan katkennut keulakappale. Katkelman mitat olivat 103 cm pitkä, 10,8 cm leveä ja 1,9 cm paksu. Suksen päälypinta oli lievästi harjava ja molemmissa reunoissa oli matala 1,7 cm leveä palle. Suksen ulointa reunaa kiertää yksinäinen viiva ja palteiden välissä neljä yhdensuuntaista viivaparia, jotka yhtyvät kärjessä parittain. Suksen kärki oli veistetty pitkäksi ja muotoiltu tupinkorvaksi tai käärmeenpääksi. Suksen pohja oli tasainen, vaikka reuna olikin pyöristynyt ja keskellä kulki alle 4 cm leveä ja 0,5 cm syvä olas. Olas oli jäljistä päätellen veistetty veitsellä. Suksen malli viittaa melko nuoreen esineeseen. Se on luetteloitu museonumerolla KM8440.
Suomussalmelta on aikoinaan löytynyt koivuinen suksen etupää, jonka pituus oli 138 cm, leveys 10,8 cm ja paksuus 2,2 cm ja jonka kärki on katkennut. Arvellaan, että suksen alkuperäinen pituus oli ollut noin 3 metriä. Suksen pinta oli kulunut sileäksi, mutta mahdollisesti järvessä puu oli syöpynyt hankaamalla syvällekin. Suksen reunoissa oli 1,3 cm leveä palle ja pohja oli hieman kupera. Olas oli alle 3 cm leveä ja 0,5 cm syvä. Se oli ilmeisesti höylätty suksen pohjaan. Suksi on malliltaan vain muutama sata vuotta vanha.
Leppävirralta Hankamäen kylästä löytyi talvella 1949 100 cm syvyydestä lylymäntyinen suksen kärkikappale, joka oli 43 cm pitkä, 10,5 cm leveä ja 1,3 cm paksu. Kuperassa pohjassa oli puukolla veistetty olas, joka oli 3,2 cm leveä ja 6 mm syvä. Suksen päällysosa, joka on lievästi harjava, on koristeltu vetämällä siihen 16 viivaa siten, että yksi sarja kiertää suksen reunat, yksi sarja reunan suuntaisesti etäämmältä ja kolmas sarja suksen keskellä. Suksen kärki leviää suorasti koko katkelman pituudelta, joten suksen oikea leveys ei selviä. Kärjessä on veistetty kaventavat lovet ehkä narun kiinnittämistä varten. Suksen vierestä löytyi myös katiskan jäänteet. Myös Kaarelan eli Kokkolan suksi (KM7468) oli koristeltu vastaavasti. Suksi on luetteloitu numerolla KM/kt8674.
Ähtäristä Mäkikylästä löytyi toisen suksen (KM/kt 8639:2) vierestä tämän suksen kärkikappale. Katkelman pituus oli 31,8 cm, leveys 6,9 cm ja paksuus 1–1,3 cm. Tämänkin suksen kärki oli veistetty teräväksi kulmauksen jälkeen kuitenkin niin, että suksen kärki kapeni hieman ennen kulmausta. Reunoja kiersi kaksi koristeviivaa ja pohjalla oli kapea olas. Suksi luetteloitiin numerolla KM/kt8639:1.
Nuijamaalta Räihän kylästä löytyi suopeltoa kynnettäessä vuonna 1949 mäntyisen suksen kappaleen, jonka aura nosti esiin. Suksesta löytyi vain sen keskikappale, joka oli 39,2 cm pitkä, 8,7–8,9 cm leveä ja 2–2,2 cm paksu. Pohjassa on siististi veistetty 3,4 cm leveä ja 3 mm syvä olas ja suksen päällyspuolta koristaa 10 koristeviivaa. Toinen kappaleen pää on veistetty päälypuolelta kapeaksi ja se lienee kavennetun pälkään takaosaa. Samanlainen kaventuma tunnetaan muissa keskiaikaisissa suksissa, joita on löydetty muun muassa Limingasta (ennen vuotta 1911), Kiuruvedeltä, Kokkolasta (ennen vuotta 1930), Vesilahdelta (ennen vuotta 1941) ja Pielisjärveltä (ennen vuotta 1946) (vuoden 1949 tieto). Suksi on luetteloitu numerolla KM/kt8671.
Pienapohjaiset sukset
Ottervattnetin suksi Ångermanlandista säilytetään Bjurholmsin kotiseututalossa. Suksessa on olemattomat pienat (tyyppi C4) ja pohjan keskikohta on pyöreä. Nämä piirteet voivat johtua vääntymisestä. Suksen pituus on 150 senttimetriä.
Limingasta on löytynyt kaksi suksea, joissa on uurreviivaparit koristeena, toisella sekä yläpuolella että pohjan puolella. Pohjassa oli lisäksi pienat.
Kangasalan pienapohjaisessa suksessa on reunoissa uurreviivaparit.
Alavudelta löysi työporukka vuonna 1948 Keski-Sulkavan laskuojaa kaivaessaan 180 cm syvyydestä pahasti hajonneen suksen (tyyppiä C4), joka oli 131 cm pitkä, 14,4–14,7 cm leveä ja 1,2 cm paksu. Suksen kärki oli hävinnyt ja kannasta puuttui noin puolet. Suksi hajosi nostettaessa useaan osaan ja pälkään edestä puuttui palanen. Päläs oli 7,7 cm leveä ja hyvin lyhyt. Mäystimen kolo oli ehjä. Suksen päällyspinta oli tasainen ja pohjassa erottui pienat eli suksi oli leveäolkainen, mutta olas oli pohjastaan kuperapintainen. Pienat ja olaan (myös nimeä kuurna käytetään) pohja oli runsaasti kulunut sen jälkeen, kun nahkapohja oli kulunut irti. Koristelut näkyivät selvästi. Suksea kiersi kolmen viivan raidat, jotka yhtyivät kärjessä, missä näkyi myös viivoja yhdistävät poikkiviivat. Suksi on luetteloitu numerolla KM 12114.
Säräisniemen pienapohjaisessa suksessa ovat molemmat päät suipot. Tämä suksi löytyi ennen vuotta 1949 ja T. I. Itkonen piti tätä samantyyppisenä suksena kuin Alavuden sukseä KM 12114.
Ruotsista Taalainmaalta on löydetty kaksi pienapohjaista suksea, joissa on Alavuden suksen (KM 12114) tapaisia koristeita. Toinen suksista löytyi Morasta ja sen turveanalyysi ajoitti 2000 vuotta vanhaksi.
Kärkinipukalliset tai pienet sukset
Högbackenssa Ruotsissa säilytetään Piten maakuntakokoelmissa (landsfösamling) koristeltua botnista suksea. Se on säilynyt lähes ehjänä lukuun ottamatta oikeaa reunaa, joka on hävinnyt ja katkennutta kärkeä. Suksen pituus on 152 cm ja se on koristeltu reunaviivoin, verkkokuvioin ja kärjessä olevin punoskuvioin. Kärkeen on veistetty voluuttikärki.
Bygdeträskin suosta Burträskista Västerbottenista löytyi lyhyt suksen kärki, jossa on voluuttikärki ja nauhapunoskuviointi. Muistuttaa kovasti Högbackenin suksea kärjen osalta.
Laitilasta Varsinais-Suomesta löytyi 1950-luvulla tärvelty kapeaolaaksinen suksen keskikappale, joka on tyyppiä C2. Suksen päläs on ehjä ja mäystimelle tehty poikittainen reikä on leveä. Suksi on loistavaa puutyötä ja koristelut taidokkaat. Ei tiedetä, oliko suksessa kärkinipukkaa.
Kinnulan Saarenkylästä Keski-Suomesta löytyi vuonna 1935 luonnonniitystä aivan vedenrajasta kuusipuinen suksi, joka oli kärjen päätä lukuun ottamatta ehjä. Se on samaa traditiota, mitä tavattiin Keski-Suomessa 1500–1600-luvulla. Suksen pituus oli 234 cm, leveys 11,2 cm ja paksuus 2,2 cm. Suksi suippeni kumpaankin päähän, johon oli veistetty kärkeen erityinen muoto, minkä vuoksi sitä voisi kutsua tuopinkorvasukseksi. Näitä suksia tavattiin myös Keski-Skandinaviassa metsäsuomalaisten jäljiltä. Suksen päälipuoli oli harjava siten, että harjan kumpikin puoli jäi hieman koveraksi. Suksi oli koristeltu kuudella rinnakkaisella viivalla koko pituudeltaan ja yhtyvät kärjessä ja kannassa toisiinsa. Pohjassa oli 4 cm leveä olas. Pälkään pituus oli 25 cm ja leveys 8 cm, mikä oli pituudeltaan vähän. Mäystimen kolo oli 5,5 cm leveä. Suksen museonumero on KM7763:1.
Kinnulan Kinnulanlahden Havikkoniemestä löytyi vuonna 1936 ojankaivussa noin 50 cm syvyydestä siro lylymäntyinen suksi. Sen mitat olivat 113 cm pitkä, 12 cm leveä ja 1,5 cm paksu. Suksen kärki oli haljennut jo käyttöaikana ja halkeamaa oli korjattu poraamalla kaksi reikää sidenarua varten. Suksen pohja oli hyvin kulunut, mutta siitä havaittiin jälki leveästä olaasta, joka vei puolet suksen leveydestä. Päläs oli päältä kovera ja 21 cm pitkä ja 5,5 cm leveä, mutta se oli särkynyt mäystimen reiän kohdalta, joka oli 3,2 cm leveä. Päläs oli keulaan päin jyrkkä, mutta kantaan päin loiva. Suksen päälinen oli koristeltu 14 yhdensuuntaisella suoralla viivalla. Viivat leikkasivat toisensa kannan kärjessä ja muodostivat sinne ruutukuvion. Kanta suippeni sirosti ja siinä oli nipukka. Suksi on luetteloitu Kansallismuseossa numerolla KM7923:1. M. Sauramo ajoitti suksen maanäytteen avulla 1. esikristilliselle vuosituhannelle.
Kinnulassa on toinen samankokoinen ja kaltainen suksi kuin edellinen Kinnulan Haavikkoniemen suksi, mutta on sitä nuorempi. Se löytyi vuonna 1931 60 metrin päästä edellisen suksen löytöpaikasta. Myös sen koristekuviot ovat mielenkiintoiset. Se tunnetaan Kansallismuseossa numerolla KM7405. Maanäyteanalyysin perusteella suksi saattaa olla 1000–0 eaa.
Kinnulan Haavikkoniemen kolmas suksilöytö tehtiin noin kilometrin päästä edellisiä suksia vuonna 1933 (museonumero KM7595). Suksi oli pituudeltaan vähän päälle metrin.
Parikkalan Loitumajärvestä löytyi vuonna 1937 vedestä kaivannon suulta 166 cm pitkä ja 9,5 cm leveä suksi, jolla oli päälypinnassa neljä paria koristeviivoja ja terävä harjanne. Koristeviivat yhtyivät ennen suksen kärkeä ja muodostaa siihen nelikulmion. Kärkeen oli veistetty pitkä nirkko. Suksi oli sodan aikana säilytettävänä Savonlinnan museossa numerolla 915.
Ähtärin suksi (KM/kt 8639:2) muistuttaa Kinnulan suksea (KM7763:1), joka on hieman vanhempi malli. Myös Joroisten suksella (KM 8440) ja Hirvensalmen sukella (noin vuonna 1946 löytynyt myöhempi suksi) on samanlaiset kärjet kuin Ähtärin suksella.
Sukset, jossa on erikoinen piirre
Sievin kourupälkäinen suksi on Suomen löytöaineistossa harvinainen.
Sydenista Överluleåsta Ruotsista löydettiin sukset, johon oli porattu reiät kärkeen. Näitä reikiä käytettiin ilmeisesti suksen köyttämiseen, kun suksia vedettiin perässä.
Västanträskista Burträskin kunnasta löytyneestä suksessa havaittiin pyöreäksi kaiverrettu reikä, jonka takana oli rivissä kolme reiän alkua.
Raftsjöhöjdenin suksi Jämtlantista on lyhyehkö suksi, jonka tyyppi on C3. Siinä on kaksoisolaas, joka on leveydeltään kaksi kolmasosan suksen leveydestä. Suksen pituus on 131 cm. Suksen päläs on ilmeisesti tärvelty suohon panon yhteydessä.
Keuruulta Jukojärveltä löytyi vuonna 1933 ojankaivussa Kaalisuosta mäntypuinen suksi noin 40 cm syvyydestä. Sekä kärki että kanta olivat tuhoutuneet, joten pituudeksi jäi 172 cm. Suksi oli 11 cm leveä ja 3,3 cm paksu, vaikka se oli haljennut koko pituudeltaan, ja se oli voimakkaasti harjava ja harjojen sivut koverat. Pohjaan on voitu nyt veistää 5 cm leveä ja 1 cm syvä kourumainen olas. Päläs oli hieman lyhyt (30 cm pitkä ja 9,2 cm leveä), mutta mäystimen reikä peräti 11,5 cm leveä. Suksessa oli käytetty samanaikaisesti kahta rinnakkaista sidehihnaa. Pälkään sivuilta jatkuivat niin sanotut palteet kummallakin sivulla kärkeen ja kantaan saakka. Koristelussa oli käytetty 2-4 viivan ryhmiä nauhoina, jotka vietiin koko suksen päästä päähän. Suksen museonumero on KM 7802.
Kajaanin Paltamosta oli vuonna 1936 löydetty Raappananmäestä pieni kuusipuinen suksen kärkipala, joka oli 35 cm pitkä. Suksen tyyppiä on ollut vaikeaa päättää, mutta suksen pinta oli koristeltu 10 rinnakkaisella viivalla Kinnulan suksen tapaan (KM7763). Suksi oli esillä Kajaanin museossa (nro 359, vuoden 1936 lähde).
Lähteissä mainittuja määrittelemättömiä suksia
Suksilöytöjä Norrbottenissa, jotka on julkaistu kirjassa Finds of Skis from prehistoric time in Swedish bogs and marshes, (1950, Tukholma). Siinä on mainittu 8 ennen vuotta 1950 tehtyä suksilöytöä, joita ei muualla vielä ole mainittu. Niitä ovat: Järvträskin suksi Arvidsjaurista, Kåtaseletin suksi Jörnin kunnassa, Högbackenin suksi Piteåssa, Slagnäsin suksi Arjeplogissa, Rättselin suksi Arvidsjaurissa, Fäbodtjälenin suksi Brutträskissä, Ajaurin suksi Lyckelsessä  ja Bodanin suksi Norsjössä.
Venäläisten arkeologien tuore puuesinelöytö Vologdasta käsittää muun muassa noin 1,5 m kohopälkäisen suksen 1600-luvulta. Toinen maininta on Novgorodista sen vanhimmasta kerroksesta tehty suksilöytö vuonna 1953. Suksen pituus oli 192 cm ja leveys 8 cm ja kärjet vain hieman kaarellaan ylöspäin. Suksi oli päkään kohdalta 3 cm korkea ja mäystimelle oli porattu vaakasuora 0,5 cm leveä reikä.
Suksilöytöjä Suomesta on mainittu muun muassa Ylitornion suksi (KM7357) Kaarlelan eli Kokkolan suksi (KM7468, noin 1200-luku) ja Hirvensalmen suksi (KM5549), jotka ovat olleet voimakkaasti harjavia ja harjan sivuilta koverat (aivan kuten Keuruun Jukojärven suksikin).
Saarijärven Kalmarista Laaksolan Isopellosta löytyi suksi (KM28113).
Tuhoutuneet tai hävinneet sukset
Vuonna 1942 T. I. Itkonen kirjoitti, että siihen mennessä hän tiesi 30 suksen joutuneen hukkaan, ja niistä 6 olivat olleet pareja. Seuraavassa on kuitenkin muutama lähteissä mainittu tapaus.
Vimpelin Ähtävänjoen suusta löytyi 1900 suksi, jossa oli muun muassa lehtiornamenttia. Sen pituus oli 190 cm, mutta suksi on nyttemmin hävinnyt. Kemistä löydetty kourupälkäinen suksi on tuhoutunut.
Kemistä löydettiin vuonna 1908 suojankaivun yhteydessä lahonnut suksi, joka poltettiin muiden puunkappaleiden kanssa.
Ähtäristä löydetty kourupälkäinen suksi on myös tuhoutunut.
Ikaalisista Miettisen kylästä löytyi vuonna 1939 noin metrin syvyydestä suomudasta mäntypuinen suksi. Se oli karkeatekoinen ja olaaton, melko leveä. Jalansijan reunat olivat koholla, joten se oli mahdollisesti kourupäällinen. Suksi on sittemmin hävinnyt.
Ikaalisista Tervaniemen kylästä löytyi 1920-luvulla suksipari, jotka olivat kooltaan 250 cm pitkät ja 15 cm leveät. Sukset olivat lahonneet, mutta jalansijat erottuivat vielä. Sukset ovat hävinneet.
Parkanosta Linnankylästä löytyi vuonna 1930 talon läheltä savesta hyvin tehty suksi, joka hävisi myöhemmin.
Muuruvedeltä Vuotjärven kylästä löytyi vuonna 1885 2 metrin syvyydestä suomudan ja sinisen saven rajalta suksi, jonka pituus oli 150 cm ja leveys 15 cm. Suksen kärki oli terävä ja päläs oli päältä kovera ja kavennettu. Mäystimen kolo oli kaiverrettu päläksen läpi. Suksi on hävinnyt.
Kärkölästä Hongiston kylästä löytyi 1930-luvulla noin 50 metriä Kangasjärven rannasta suksi noin 50 cm syvyydestä. Suksi on hukkunut.
Haapavedellä tavattiin ojankaivussa noin vuonna 1928 osittain lahonnut suksi, josta oli terva-aineet uuttuneet pois. Suksesta ei kukaan välittänyt ja se heitettiin pois.
Pihtiputaalla Ahon talon suosta löydetyt sukset olivat vuonna 1938 hukkuneet.
Kiteen Puhokselta löydettiin noin 35 cm syvyydestä 215 cm pitkät haapasukset, jossa oli aaltoviivaiset reunakoristeet. Ojankaivaja hajotti sukset.
All I Ever Wanted
All I Ever Wanted voi tarkoittaa seuraavia:
Unio mystica (kirja)
Sisältö
Teoksen keskeisinä lähteinä ovat Waltarin haastattelut 1970-luvulta, ja niissä välittyy vanhan kirjailijan omia tulkintoja elämästään ja tuotannostaan. Toisena merkittävänä lähteenä on pitkäaikainen, avomielinen ja julkaisematon kirjeenvaihto Waltarin ja hänen nuoruutensa isähahmon Jalo Sihtolan kesken. Kirjeet Rajalalle antoi tytär Satu Waltari, joka avusti muutenkin kirjan teossa, vaikka olikin sitä mieltä, että elämäkerta on aina "eräänlaista ihmissyöntiä".
Waltari opiskeli syksystä 1926 alkaen teologiaa, mutta tavoitteli jo tällöin kirjailijan uraa. Hän liikkui tulenkantajien piirissä ja julkaisi novelleja. Hänen menestyksensä pohjautui vuoden 1937 romaaniin Vieras mies tuli taloon, jota tulenkantajien piirissä pidettiin oikeistolaisena.
Historiallisten romaanien pohjana oli Waltarin tutkimustyö. Vuoden 1954 tutkimustensa aikana Orvietossa Waltari kulki unissakävelijänä pitkin hotellin käytäviä. Tämän Rajala nostaa esimerkiksi Waltarin eläytymis- ja keskittymiskyvystä. Hänen etruskiaiheinen romaaninsa Turms kuolematon on osoitus Waltarin taidosta tehdä lähes virheetöntä historian kuvausta, vaikka etruskeja koskevaa tutkimustietoa oli saatavissa varsin vähän.
Rajala selvittää Unio Mysticassa laajasti Waltarin teosten saamaa vastaanottoa Suomessa ja maailmalla. Varsinkin kriitikoiden taholta kohtelu oli usein kovaa ja epäoikeudenmukaistakin. Kirjailijan ja kriitikoiden väliset henkilökohtaiset ja poliittiset antipatiat vaikuttivat vuosikymmeniä.
Palkinnot
Unio mystica sai Lauri Jäntin säätiön kirjallisuuspalkinnon ja P. E. Svinhufvudin muistosäätiön kirjallisuuspalkinnon. Historian Ystäväin Liitto valitsi sen vuoden historiateokseksi. Unio mysticaa ei valittu vuoden 2008 Tieto-Finlandia-palkinnon ehdokaslistalle, jolloin voittajan valinnut Veikko Sonninen arvosteli esiraatia siitä, ettei hän voinut antaa palkintoa vuoden parhaalle tietokirjalle. Teos oli myös myyntimenestys ja sitä myytiin yli 20 000 kappaletta.
Kawakaze (1936)
Kawakaze oli Keisarillisen Japanin laivaston Shiratsuyu-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus
Alus tilattiin Fujinagatan telakalta. Sen köli laskettiin 25. huhtikuuta 1935 ja alus laskettiin vesille 1. marraskuuta 1936. Alus valmistui 30. huhtikuuta 1937.
Patrick Byskata
Patrick Byskata (s. 13. elokuuta 1990 Kokkola) on suomalainen jalkapalloilija, joka on edustanut mm. Ykkösessä pelaavaa Kokkolan Pallo-Veikkoja. Hän on pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja, mutta kykenee myös pelaamaan oikeana laitapuolustajana.
Byskata aloitti uransa Kokkolan Pallo-Veikoissa, ja pelasi ensimmäisen miesten ottelunsa seuran reservijoukkue FC Kippareissa kaudella 2007. Kausilla 2008 ja 2009 hän edusti Kakkosessa pelannutta Gamlakarleby Bollklubbia. Vuonna 2010 hän palasi KPV:hin pelaamaan Ykköstä. Pääsarjatasolle Byskata nousi kaudella 2011 Jarossa, johon hän siirtyi KPV:sta marraskuussa 2010. Hän edusti Jaroa kauden aikana 32:ssa ottelussa, joista 31:ssa hän oli avauskokoonpanossa. Kaudeksi 2012 Byskata siirtyi toisen kerran Veikkausliigaan, tällä kertaa seurana IFK Mariehamn, jossa hän pelasi kolme kautta. Talvella 2014 Byskata kävi testeissä ulkomaisiin seuroihin. Kohteina olivat mm. Saksa ja Norja. . Koska Byskata ei saanut sopimusta kevään 2014 ulkomaalaisseurojen testeissä, hän jatkoi uraansa 3. IFK Marienhamn-kauden kesään asti. Loppukauden 2014 hän pelasi Pietarsaaressa Jaron riveissä. Seuraavana kautena Byskata jatkoi tutussa ympäristössä, sillä hän pelasi Kakkosta KPV:n riveissä.
Kaikkiaan Patrick Byskata on kauden 2019 loppuun menessä pelannut Veikkausliigassa Jaron, IFK Mariehamnin ja KPV:n riveissä viiden kauden aikana 126 ottelua ja tehnyt niissä kolme maalia. . Vuonna 2019 Byskata siirtyi Norjan kolmostasolle Brattvag IL:n riveissä mutta on ollut ilman seuraa syksystä 2020 lähtien.
Luon kieli
Luo on niloottinen kieli, jota puhuu äidinkielenään neljä miljoonaa ihmistä Kenian Nyanzan provinssissa. Lisäksi Tansaniassa asuu 140,000 luon puhujaa. Luo luokitellaan länsiniloottisten kielten haaraan ja sen lähimpiin sukukieliin kuuluvat adhola, alur ja atšoli.
Ahosuolaheinä
Ahosuolaheinä (Rumex acetosella) on kaikkialla Suomessa yleinen hierakoiden sukuun kuuluva laji. Sillä on Suomessa kolme alalajia: (varsinainen) ahosuolaheinä (Rumex acetosella ssp. acetocella), kaitasuolaheinä (Rumex acetosella ssp. tenuifolius) ja somersuolaheinä (Rumex acetosella ssp. arenicola).
Ulkonäkö, koko ja maku
Ahosuolaheinä on 10–60 cm korkea monivuotinen ruohovartinen kasvi. Sen lehdet ovat soikeat ja kapeat. Lehtiruodin tyvellä vartta ympäröi kalvomainen korvaketuppi. Lehdet maistuvat happamilta ja suolaisilta. Maku muistuttaa vähän raparperiä tai ketunleipää. Kasvi on kaksikotinen: hedeyksilöiden kukat ovat punertavat ja heteet keltaiset, emiyksilöissä kukat ovat purppuranpunaiset. Kukinto on haaroittunut ja noin puolet kasvin koko korkeudesta. Kukat ovat pieniä. Pähkylät ovat noin 1,5 mm pitkiä, ruskeita ja kolmisärmäisiä. Ahosuolaheinällä on syvälle maahan ulottuva paalujuuri, ja se muodostaa myös juurisilmuja pintajuuristoonsa.
Ahosuolaheinä muistuttaa niittysuolaheinää (Rumex acetosa). Sen erottaa niittysuolaheinästä pienemmän koon ja lehtien tyviosien perusteella. Ahosuolaheinällä lehtien tyviliuskat ovat kääntyneet ulospäin, eli lehdet ovat muodoltaan keihäskantaiset.
Levinneisyys
Kasvi on kotoisin Euraasiasta, mutta se on levinnyt ihmisen mukana muuallekin pohjoisella pallonpuoliskolla. Pohjois-Amerikassa se on harmillinen rikkaruoho muun muassa pensasmustikan viljelmillä.
Käyttö
Ahosuolaheinää on käytetty ravinnoksi keittoihin ja salaatteihin. Oksaalihapon takia sitä ei pidä käyttää liikaa. Tekstiilien värjäyksessä siitä saadaan keltaista, tummanruskeaa, mustaa ja vihreää väriä, siemenistä punaista.
Ronald Koeman
Ronald Koeman (s. 21. maaliskuuta 1963 Zaandam, Alankomaat) on alankomaalainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja, pelipaikaltaan puolustaja. Tammikuusta 2023 lähtien hän on toiminut Alankomaiden jalkapallomaajoukkueen päävalmentajana.
Ronald on Koemanin veljeksistä nuorempi. Hän oli yhdessä vanhemman veljensä Erwinin kanssa kantavia voimia Alankomaiden maajoukkueessa 1980- ja 1990-lukujen taitteessa.
Ura pelaajana
Koeman aloitti pelaajana ammattilaisuransa Groningenissä vuonna 1980 ja pelasi myös Ajaxissa (1983–1986), PSV:ssä (1986–1989), Barcelonassa (1989–1995) sekä Feyenoordissa (1995–1997). Pelaajaurallaan hän voitti seurajoukkueissa neljä Alankomaiden (1985, 1987, 1988 ja 1989) ja Espanjan mestaruutta (1991, 1992, 1993 ja 1994), kaksi kertaa Mestarien liigan (1988 ja 1992), kolme kertaa Alankomaiden cupin (1986, 1988 ja 1989) sekä kerran Espanjan cupin (1990) ja UEFA Super Cupin (1992).
Ura valmentajana
Koeman aloitti valmennusuransa Alankomaiden jalkapallomaajoukkueessa Guus Hiddinkin apuvalmentajana. MM-kisojen 1998 jälkeen Koeman siirtyi Barcelonan apuvalmentajaksi. Päävalmentajadebyyttinsä hän teki Vitessen peräsimessä vuonna 2000. Koemanin johdolla Vitesse selvisi UEFA Cupiin. Hyvän menestyksen myötä Ajax palkkasi ex-pelaajan päävalmentajakseen vuonna 2001. Urakka alkoi loistavasti, kun Ajax voitti kaudella 2001/02 tuplamestaruuden. Ajaxissa ilmeni Koemanin alaisuudessa voimakkaita sisäisiä ristiriitoja ja myös peliesitykset alkoivat heikentyä. Lopulta Koeman erosi tehtävästään helmikuussa 2005, kun Ajax oli pudonnut UEFA Cupissa AJ Auxerrelle.
Kaudella 2005—2006 Koeman valmensi Benficaa. Tuon kauden aikana Benfica eteni Mestarien liigassa kahdeksan parhaan joukkoon, mutta jäi omassa liigassaan kolmanneksi. Kauden jälkeen Koeman jätti tehtävänsä.
Vuonna 2006 Koeman seurasi Guus Hiddinkiä PSV:n päävalmentajana. Koemanin johdolla PSV eteni Mestarien liigassa puolivälieriin saakka häviten niissä Liverpoolille yhteismaalein 4–0. Eredivisiessä PSV voitti kuitenkin mestaruuden yhden maalin maalierolla Ajaxiin.