cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vilfredo Pareto
Tutkimuksia
Vuonna 1906 Pareto teki kuuluisan havaintonsa, jonka mukaan 20 % Italian väestöstä omistaa 80 % kaikesta omaisuudesta. Tämä havainto yleistettiin myöhemmin Pareton periaatteeksi tai 80–20-säännöksi. Pareto-jakauma on tämän havainnon laajempi yleistys.
Jonathan Harris
Ura
Uransa myöhäisvaiheessa Harris teki useita äänirooleja, kuten lelutohtori Geri animaatioelokuvassa Toy Story 2 (1999).
Jonathan Harris oli aviossa nuoruudenihastuksensa Gertrude Bregmanin kanssa vuodesta 1938 kuolemaansa saakka.
Vilfredo Pareto
Tutkimuksia
Pareto kehitti myös tulonjaon tasaisuutta mittaavan Pareto-indeksin. Pareton mukaan on nimetty myös Pareto-diagrammi, erityinen histogrammi, jolla kuvataan Pareton periaatetta.
Lancia Montecarlo
Lancia Montecarlo on 1970-luvulla myyty pieni keskimoottorinen kaksiovinen urheiluauto. Yhdysvalloissa myyty versio tunnetaan nimellä Lancia Scorpion.
Yleistä
Auto perustuu suurelta osin Beta-sarjan tekniikkaan. Auto perustuu Abarth 030 -malliin ja kehitystyön aikana se tunnettiin nimellä X1/8. Myöhemmin nimeksi vaihdettiin X1/20. Siitä suunniteltiin seuraajaa Fiatin X1/9-mallille. X1/9:ään verrattuna Montecarlossa on tehokkaampi moottori ja suuremmat sisätilat.
Auton suunnittelusta ja valmistamisesta vastasi Pininfarina Torinossa, Italiassa. Ensimmäisen sarjan (S1) autoa valmistettiin vuodesta 1975 vuoteen 1979. Tällöin esiteltiin toinen sarja (S2). Montecarlon tuotanto loppui vuoden 1981 aikana.
Lancia Scorpion (1976–1977)
vasen|pienoiskuva|Lancia Scorpion Yhdysvalloissa myytiin Lancia Scorpionia vuosina 1976 ja 1977. Nimenmuutokseen oli syynä Chevroletin jo käyttämä Montecarlo-nimi. Yhdysvaltojen lainsäädännön vuoksi autoon tehtiin jonkun verran muutoksia. Päästövaatimusten vuoksi 2,0-litrainen moottori vaihdettiin pienempään 1,8-litraiseen. Törmäystestien vuoksi auton puskurit jouduttiin uusimaan ja lisäksi valot vaihdettiin. Kaikki valmistetut Scorpiot olivat avomalleja. Yhteensä Scorpiota valmistettiin vain 1 801 kappaletta.
Aiheesta muualla
Lancia Beta
Code noir
thumb|Code Noir, vuoden 1742 painos. Code noir oli alun perin Ranskan kuninkaan Louis XIV:n vuonna 1685 säätämä laki. Code noir määritteli orjuuden edellytykset Ranskan siirtomaa-aikaisessa imperiumissa, rajoitti vapautettujen mustaihoisten orjien toimintaa, kielsi kaikkien muiden uskontojen paitsi roomalaiskatolisuuden harjoittamisen ja määräsi kaikki juutalaiset pois Ranskan siirtomaista.
Tähtien sota (alkuperäinen elokuva)
Tähtien sota, uudelleenjulkaisuna Tähtien sota: Episodi IV – Uusi toivo , on yhdysvaltalainen eeppinen avaruusooppera, jonka on käsikirjoittanut ja ohjannut George Lucas. Sen ensi-ilta Yhdysvalloissa oli 25. toukokuuta 1977. Suomessa elokuvan ensi-ilta oli 16. joulukuuta 1977. Elokuva on Tähtien sota -sarjan ilmestymisjärjestyksessä ensimmäinen, episodijärjestyksessä neljäs ja aikajärjestyksessä kuudes osa.
Tähtien sodan ilmestyessä elokuvan uskottiin menestyvän huonosti, mutta tekijöidensä yllätykseksi siitä tuli yksi kaikkien aikojen menestyneimpiä elokuvia. Elokuvan teko maksoi vain 11 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria, mutta se tuotti maailmanlaajuisesti yhteensä 768 miljoonaa dollaria. Box Office Mojo -internetsivuston mukaan se on inflaatioon suhteutettuna maailman toiseksi menestynein elokuva.
Tähtien sota on lukuisia kertoja äänestetty maailman parhaimpien elokuvien joukkoon; muun muassa arvostettu Yhdysvaltain elokuvainstituutti valitsi sen 1900-luvun sadan parhaan elokuvan joukkoon.
Elokuvan alkuperäistä nimeä käytetään myös koko Tähtien sota -sarjasta. Elokuvan menestyttyä ja jatko-osien varmistuttua, vuonna 1981 elokuvan nimeen lisättiin episodin nimi A New Hope.
Juoni
Siellä he päätyvät jawojen, pienten kaupittelevien olentojen, käsiin ja myydään kasteviljelijöille Owen ja Beru Larsille sekä Owenin veljenpojalle Luke Skywalkerille. Luken putsatessa droideja hän löytää Leian jättämän viestin, jossa tämä pyytää apua Obi-Wan Kenobilta. Luke pohtii tarkoittiko Leia Ben Kenobia, lähistöllä asuvaa erakkoa. Seuraavana aamuna R2-D2 lähtee etsimään Obi-Wania, jolloin Luke ja C-3PO lähtevät etsimään häntä. He löytävät R2:n, mutta joutuvat Hiekkakansan väijyttämäksi. Paikalle ilmestyvä huppupäinen mies karkottaa hiekkakansan väen. Mies on Ben Kenobi, joka paljastaa Obi-Wanin olevan hänen oikea nimensä. Obi-Wan kertoo kuuluneensa jedeihin, entisiin galaksin rauhanvartijoihin, jotka hallitsivat yliluonnollisia kykyjä Voimaksi kutsutun energiakentän kautta ja jotka Imperiumi oli kukistanut. Luke saa tietää myös isänsä olleen jedi, kunnes hänet tappoi Darth Vader, Voiman pimeälle puolelle kääntynyt Obi-Wanin oppilas. Obi-Wan antaa Lukelle tämän isän vanhan valosapelin.
thumb|left|200px|[[Luke Skywalker|Luke, Leia ja Han Solo Kuolemantähdellä]] Samaan aikaan Kuolemantähden komentaja, suurmoffi Tarkin, yrittää kiristää Leialta kapinallisten salaisen päämajan sijainnin uhkaamalla räjäyttää tämän kotiplaneetan. Leia kertoo, että päämaja olisi Dantooinella, mutta Tarkin määrää Alderaanin joka tapauksessa tuhottavaksi, osoituksena Kuolemantähden voimasta. Falconin saapuessa perille, Obi-Wan, Luke, Han Solo ja Chewbacca huomaavat planeetan tuhoutuneen. Sitten Kuolemantähden vetosäde imee aluksen sisäänsä. Hangaarissa he kolkkaavat vartijat ja etsivät piilopaikan. Samaan aikaan kun Obi-Wan päättää lähteä etsimään mahdollisuutta kytkeä vetosäde pois päältä, Luke huomaa Leian olevan vankina ja lähtee pelastamaan tätä Hanin ja Chewbaccan kanssa. Useiden riipaisevien pakoyritysten jälkeen he pääsevät takaisin Falconille prinsessa mukanaan. Obi-Wan on samaan aikaan onnistunut kytkemään pois vetosäteen mahdollistaen Falconin paon ja hän on palaamassa muiden luokse, mutta päätyy kohtaamaan Vaderin. Heidän välille syttyy valosapelitaisto, jonka päätteeksi Obi-Wan yhdistyy Voimaan ja muuttuu hengeksi juuri, kun Vader on tappamassa hänet. Joukko pääsee pakenemaan Falconilla keisarillisilta TIE-hävittäjiltä ja suuntaavat Yavin 4:ään, jossa kapinnallisten tukikohta sijaitsee. He eivät kuitenkaan tiedä, että Vader ja tämän joukot kiinnittivät jäljittimen Falconiin, ja että Imperiumi seuraa heitä.
Yavin 4:llä kapinalliset tutkivat Kuolemantähden piirustuksia Falconin päästyä perille ja huomaavat heikon kohdan aluksen pääreaktoriin johtavassa poistoaukossa. Luke johtaa kapinalliset taisteluun X- ja Y-siipisillä hävittäjillä, kun taas Han ottaa palkkionsa kuljetuksesta ja lähtee omille teilleen Luken pyynnöistä huolimatta. Taistelussa kapinalliset kokevat suuria tappioita, vain muutaman pilotin ja Luken selviytyessä. Vader johtaa taistelua TIE-hävittäjillä ja yrittää tuhota Luken X-siipihävittäjän. Mutta Han palaa takaisin ja ampuu hävittäjät Vaderin ympärillä. Obi-Wanin äänen opastuksella Luke käyttää Voimaa laukaistakseen protonitorpedot juuri oikealla hetkellä, ja ne osuvat aukkoon tuhoten Kuolemantähden, tappaen Tarkinin sekä muita Imperiumin upseereja juuri ennen kuin nämä ehtivät tuhota kapinallisten tukikohdan. Lukea ja Hania juhlistetaan sankareina, ja voittojuhlallisuuksissa heille luovutetaan mitalit palveluksestaan.
Tuotanto
1970-luvun alussa George Lucas oli rahapulassa, mutta hän oli päättänyt toteuttaa pitkäaikaisen unelmansa tieteiselokuvan ohjaamisesta. Alun perin elokuvan aiheena olisi ollut Alex Raymondin luoma sarjakuvasankari Flash Gordon, mutta hahmon tekijänoikeuden omistanut elokuvatuottaja Dino De Laurentiis ei ollut kiinnostunut nuoren ohjaajan ideasta. Niinpä pettynyt Lucas rohkaisi itsensä ja päätti tehdä oman tieteiselokuvansa.
Uuden toivon käsikirjoittaminen alkoi vuonna 1973. Ensimmäiset käsikirjoitusversiot poikkesivat suuresti lopullisesta elokuvasta: esimerkkinä eräs versio oli nimeltään Adventures of Luke Starkiller, joka kertoi kenraali Luke Starkillerin seikkailuista galaksissa. Lopullinen käsikirjoitusversio valmistui vuonna 1975. Luken alkuperäistä nimeä ollaan myöhemmin käytetty muualla Tähtien sodan oheismateriaalissa, kuten videopeleissä Knights of the Old Republic ja The Force Unleashed. Lucas palkkasi kuvittaja Ralph McQuarrien luomaan maalauksia tarinan päätapahtumista ja käytti niitä myöhemmin esitellessään käsikirjoitusta elokuvayhtiöille.
Lucas huomasi nopeasti, että hänen oli vaikea saada elokuvalleen rahoitusta, sillä Hollywood-elokuvat eivät olleet tuottoisia ja vararikon partaalla olevat elokuvayhtiöt pelkäsivät Uuden toivon osoittuvan flopiksi. Muun muassa Metro-Goldwyn-Mayer ja Warner Bros. kieltäytyivät mahdollisuudesta osallistua elokuvan tuottamiseen. Lopulta Lucas sai rahoituksen 20th Century Fox -studiolta, joka tosin myös uskoi elokuvan huonoon menestykseen.
Lucas halusi elokuvaansa ennennäkemättömiä erikoistehosteita, joten hän otti yhteyttä Douglas Trumbulliin, joka oli tunnettu Stanley Kubrickin 2001: Avaruusseikkailu -elokuvan erikoistehosteiden luojana. Trumbull oli kuitenkin kiireinen ja joutui kieltäytymään, mutta samalla suositteli avustajaansa John Dykstraa. Dykstra keräsi ympärilleen sekalaisen joukkion korkeakouluopiskelijoista, taiteilijoista ja insinööreistä, joita varten George Lucas perusti erikoistehosteyhtiö Industrial Light & Magicin. Lucas myös piti James Bond -elokuvista ja kiinnitti niihin erikoistehosteita suunnitelleen John Stearsin Tähtien sodan tuotantoon. Stears suunnitteli elokuvaan Kuolemantähden, R2-D2:n sekä C-3PO:n, valosapelit ja Luke Skywalkerin maakiiturin.
Erikoistehosteiden ohella Lucas halusi elokuvaan nuoria ja suhteellisen tuntemattomia näyttelijöitä. Lukuisien vaiheiden jälkeen hän valitsi pääosiin Mark Hamillin, Carrie Fisherin ja Harrison Fordin. Lucas oli aiemmin työskennellyt Fordin kanssa elokuvassa Svengijengi ’62 ja pyysi tätä koe-esiintymisiin lukemaan vuorosanoja näyttelijöiden kanssa. Ford oli ärsyyntynyt, kun Lucas ei tarjonnut hänelle koe-esiintymistä ja käyttäytyi sarkastisesti koko esiintymisen ajan. Lucas piti tästä ja tarjosi hänelle roolia. Näiden ohella hän värväsi kokeneita veteraaninäyttelijöitä, kuten Alec Guinnessin ja Peter Cushingin. Parhaiten elokuvan menestyksestä hyötyi Harrison Ford, joka on nykyisin yksi tunnetuimmista ja rikkaimmista Hollywood-tähdistä.
Elokuvan kuvaukset alkoivat maaliskuussa 1976 ja päättyivät saman vuoden heinäkuussa. Elokuvaa kuvattiin Guatemalassa (Tikalin kansallispuistossa), Englannissa, Tunisiassa (mm. Chott el Gharsasta, Matmatasta, Ksourista ja Tozeurin ympäristössä) ja Yhdysvalloissa. Kuvausten aikana tapahtui useita vaikeuksia; esimerkiksi Tunisiassa, jossa aavikkoplaneetta Tatooinelle sijoittuvat kohtaukset kuvattiin, hiekkamyrsky tuhosi lavasteet ja kuvaaminen oli miltei mahdotonta paahtavan kuumuuden takia — lopulta kuvaukset jouduttiin lopettamaan, kun Saharassa satoi ensimmäistä kertaa 50 vuoteen. Koko projekti osoittautui niin stressaavaksi, että Lucas sai elokuvan editointivaiheessa rintakipuja ja joutui sairaalaan, missä hänelle diagnosoitiin kohonnut verenpaine ja uupumus.
Julkaisu
Ennen ilmestymistään Tähtien sotaa markkinoitiin enimmäkseen nuorisolle ja tieteiselokuvien ystäville, joita varten elokuvasta julkaistiin romaani ja sarjakuva.
Elokuvan ensi-ilta järjestettiin 37:ssä elokuvateatterissa ympäri Yhdysvaltoja.
Uuden toivon menestys johtui pitkälti sen vallankumouksellisista erikoistehosteista, jonka kaltaisia ihmiset eivät olleet aikaisemmin nähneet. Elokuva rikkoi myyntiennätykset miltei jokaisessa amerikkalaisessa elokuvateatterissa.
Lucas oli onnistunut neuvottelemaan 20th Century Foxilta oikeudet elokuvan oheistuotteisiin. Studio piti Lucasin osuutta arvottomana, mutta elokuvan suosion myötä oheistuotteiden myynti kasvoi dramaattisesti. Itse asiassa Lucas ansaitsi suurimman osan tuloistaan juuri oheistuotteiden kautta.
Palkinnot
Tähtien sota voitti vuoden 1978 Oscar-gaalassa kuusi Oscar-palkintoa: parhaan lavastuksen, leikkauksen, erikoistehosteiden, kuvauksen, puvustuksen ja ääniefektien palkinnot. Elokuva oli myös ehdokkaana parhaan elokuvan, alkuperäisen käsikirjoituksen, miessivuosan ja ohjauksen palkinnoista. Elokuva palkittiin myös Golden Globella, Grammyllä ja kahdella BAFTA:lla. Elokuvapalkintojen ohella Tähtien sota voitti Worldconin myöntämän Hugo-palkinnon.
Myöhempi arvostus
Tähtien sota valittiin vuonna 1989 Yhdys­valtojen kongressin kirjaston National Film Registryyn, johon kootaan esteetti­sesti, historialli­sesti tai kulttuuri­sesti merkittäviä amerikkalais­elokuvia. American Film Institute listasi sen sijalle 15 sadan parhaan amerikkalaiselokuvan luettelossaan vuonna 1998.
Vuonna 2003 elokuvan soundtrack-albumi valittiin mukaan Yhdysvaltain kongressin kirjaston National Recording Registry -äänitekokoelmaan.
Vaihtoehtoisia versioita
Vuonna 1997 ilmestyi Tähtien sodan 20-vuotisjuhlan kunniaksi Special Editionina tunnettu erikoisversio, jossa elokuvan erikoistehosteita oli digitaalisesti paranneltu. Special Editionissa oli myös muutamia kohtauksia, joita ei ollut elokuvan alkuperäisessä versiossa. Monien Tähtien sota -fanien mielestä parannellut erikoistehosteet kuitenkin heikensivät elokuvaa. Special Editionin merkittävimpiä muutoksia:
Vuonna 2000 Tähtien sota Special Edition julkaistiin videolla nimellä Tähtien sota: Uusi toivo. Kyseessä on ensimmäinen kerta, kun A New Hope -lisänimeä käytettiin virallisesti elokuvan nimenä Suomessa. Samalla se on ensimmäinen kerta, kun Special Editionia ei nimessä mainita, vaikka kaikki myöhemmät julkaisut ovat siihen pohjautuneet.
Vuonna 2004 ilmestynyt DVD-versio pohjautui Tähtien sota: Special Editioniin, jota muutettiin edelleen. DVD-version virallinen nimi muutettiin muotoon Star Wars: Episodi IV - Uusi toivo vastaamaan episodeja I-III. Version merkittävimpiä muutoksia:
3D
James Cameronin kolmiulotteisen jättimenestyksen Avatarin myötä myös Lucas alkoi suunnitella kaikkien kuuden elokuvan muuttamista 3D:ksi. Kronologisesti ensimmäinen osa Tähtien sota: Episodi I – Pimeä uhka julkaistiin kolmiulotteisena ja re-masteroituna helmikuussa 2012. Muut episodit jäivät kuitenkin julkaisematta elokuvien siirtyessä Disneyn omistukseen.
Romaaniversio
Elokuvan romaaniversio julkaistiin Lucasin nimellä, mutta todellisuudessa sen haamukirjoitti Alan Dean Foster elokuvan käsikirjoituksen pohjalta. Kirja julkaistiin 12. marraskuuta 1977, miltei puoli vuotta ennen varsinaisen elokuvan ilmestymistä. Kirjan kustantajana toimi Ballantine Booksin omistama Del Rey.
Sarjakuvaversio
Elokuvan käsikirjoituksen pohjalta tehty sarjakuvaversio julkaistiin neliosaisena sarjana, jonka ensimmäinen osa ilmestyi heinäkuussa 1977 ja viimeinen osa saman vuoden joulukuussa. Sarjakuvan piirsi Roy Thomas, väritti Paty Cockrum sekä tussasivat Rick Hoberg ja Bill Wray. Sarjakuvan kustansi Marvel Comics.
The Acolyte
Amandla Stenberg näyttelee sarjan pääosassa entistä padawania ja Lee Jung-jae näyttelee hänen entistä mestariaan. Headland ilmaisi jo vuoden 2019 lopulla halunsa työskennellä Tähtien sodan parissa. Ja hänen vahistettiin huhtikuussa 2020 alkaneen työstää uutta Tähtien sotaan sijoittuvaa Disney+-sarjaa. Sarjan virallinen nimi paljastettiin joulukuussa 2021, ja Stenbergin roolivalinta vahvistettiin vuoden 2022 San Diego Comic-Con Internationalissa, Kuvaukset alkoivat lokakuussa 2022.
The Acolyte koostuu kahdeksasta jaksosta, jotka tullaan julkaisemaan Disney+:aan vuoden 2024 aikana.
Juoni
Noin sata vuotta ennen kloonisotia, entinen padawan palaa takaisin mestarinsa luokse auttaakseen tätä tutkimaan lukuisia rikoksia, joiden takana on suurempi pahuus kuin mitä jedit ja Galaktinen tasavalta ovat kuvitelleet.
Kehitys
Star Wars: The Rise of Skywalkerin (2019) ensi-illan aikana, televisiokäsikirjoittaja Leslye Headland kertoi olevansa Tähtien sodasta, ja että Kathleen Kennedy oli jo pyytänyt häntä työskentelemään sen parissa. Huhtikuussa 2020, Headland kiinnitettiin käsikirjoittajaksi ja showrunneriksi naisvetoiseen Tähtien sotaan sijoittuvaan Disney+-sarjaan. Sen odotettiin myös sijoittuvan sellaiseen ajankohtaan aikajanasta, mitä Tähtien sodassa ei ollut aiemmin tutkittu. Lucasfilm vahvisti Headlandin sarjan kehitystyön alkamisen 4. toukokuuta 2020, Star Wars -päivänä. 10. joulukuuta, Disneyn Investor Day -virtuaalitapahtumassa, Kennedy paljasti sarjan virallisen nimen olevan The Acolyte, ja että se sijoittui Uljaan tasavallan aikakauden viimeisille vuosille, ennen Skywalker-saagan tapahtumia. Lucasfilmin johtokuntaan kuuluva Rayne Roberts oli mukana toteuttamassa sarjaa Headlandin kanssa, ja sarja otti vaikutteita Legends-jatkumoon sijoittuvia peleistä ja romaaneista. The Acolyte koostuu kahdeksasta jaksosta. Helmikuussa 2023, Alex Garcia Lopez ja Kogonada palkattiin myös ohjaamaan osa sarjan jaksoista. Maaliskuussa 2023, Karyn McCarthy nosti syytteen Lucasfilmia vastaan huhtikuussa 2022 sattuneen sopimusrikkomuksen vuoksi.
Käsikirjoitus
Headland esitteli projektin alun perin sellaisena, että se tutkisi sarjan tarinaa vihollisten näkökulmista, ja uskoi Uljaan tasavallan aikakausi olisi paras ajankohta tälle tarinalle, koska ”viholliset ovat huomattavasti alakynnessä silloin”. Hän myös kuvaili sarjaan ”Frozenin ja Kill Billin sekoitukseksi”. Lucasfilm oli juuri tätä ennen julkaissut useita erilaisia kirjoja, jotka sijoittuivat Uljaan tasavallan aikakudelle, ja heitä kiinnosti tutkia kyseistä aikakautta vielä enemmän kuseisen sarjan kautta. He tutkivat jo muitakin ennen tutkimattomia kohtia aikajanasta muun muassa The Mandalorianin kautta. Headland sanoi, että sarja tulisi tutkimaan Uljaan tasavallan aikakaudesta sekä sen poliittisia poliittisia elementtejä, että myös persoonallisia ja hengellisiä elementtejä. Tämä oli myös Lucasfilmin keino kertoa kuinka sithit ja myöhemmin myös keisari Palpatine onnistuivat soluttautumaan Galaktisen tasavallan senaattiin, ja tekemään siitä sellaisen kuin se esiosatrilogian aikoihin oli. Hän myös kuvaili Uljaan tasavallan aikakautta ”renessanssiksi, tai valaistumisen aikakaudeksi”, huomauttaen, etteivät jedit vielä siihen aikaan olleet ”askeettisia munkkien kaltaisia henkilöitä”, vaan pukeutuivat ”kultaisiin ja valkoisiin pukuihin, jotka eivät koskaan likaantuisi.”
Headland otti vaikutteita samoista asioista kuin Tähtien sodan luoja George Lucas alun perin otti, kuten länsimaisista tai Akira Kurosawan samuraielokuvista, ja päätti ottaa vaikutteita myös King Hun ja Shaw Brothers Studion taisteluelokuvista, kuten Da zui xia (1966) ja Kultainen hämähäkki (1971).
Roolijako
Sarjan näyttelijöiden etsintä aloitettiin kesäkuussa 2021, Lucasfilmin etsiessä nuorta värillistä naista päärooliin. Amandla Stenberg osallistui joulukuussa 2021 neuvotteluihin sarjan pääosan esittämisestä, ja hänen roolivalintansa vahvistettiin San Diego Comic-Con Internationalissa, heinäkuussa 2022. Syyskuussa 2022, Jodie Turner-Smith osallistui viimeisiin neuvotteluihin roolista sarjassa, ja Lee Jung-jae valittiin sarjan miespääosan esittäjäksi. Samalla Manny Jacinto ja Charlie Barnett valittiin tuntemattomiin rooleihin. Marraskuussa myös Dafne Keen, Rebecca Henderson, Dean-Charles Chapman ja Carrie-Anne Moss liittyivät näyttelijöiksi sarjaan. Joulukuussa myös Margarita Levieva liittyi sarjan näyttelijöihin. Huhtikuussa 2023, Star Wars Celebrationissa, Joonas Suotamon paljastettiin näyttelevän wookiee-jedimestari Kelnaccaa. Suotamo oli aiemmin korvannut Peter Mayhew’n Chewbaccan näyttelijänä jatko-osatrilogiassa. Samalla paljastettiin, että Leen, Keenin, Barnettin ja Mossin hahmot olivat myös jedejä, ja että Hendersonin hahmo oli Vernestra Rwoh, joka esiintyi aiemmin The High Republic -romaaneissa.
Kuvaukset
Kuvaukset alkoivat Shinfield Studiosin tiloissa, Isossa-Britanniassa, 30. lokakuuta 2022, Headlandin, Garcia Lopezin ja Kogonadan ohjatessa sarjan jaksot, ja tuotantoryhmän käyttäessä apuna StageCraft-virtuaalituotantoteknologiaa. Maaliskuussa 2023, sarjaa kuvattiin myös Madeirassa, Portugalissa.
Julkaisu
The Acolyte koostuu kahdeksasta jaksosta, jotka julkaistaan Disney+:aan vuoden 2024 aikana.
Tervetuloa Ruotsiin!
Tervetuloa Ruotsiin! (Welcome to Sweden) on amerikkais-ruotsalainen komediasarja, jonka ensimmäinen jakso esitettiin ruotsalaisella TV4-kanavalla 21. maaliskuuta 2014. Sarjan on luonut yhdysvaltalainen koomikko Greg Poehler omien kokemustensa pohjalta, ja hänen siskonsa Amy Poehler toimii sarjan tuottajana.
Greg Poehler esittää sarjassa kirjanpitäjä Brucea, joka on asunut 10 vuotta New Yorkissa ja muuttaa sarjan alussa Ruotsiin tyttöystävänsä Emman perässä. Ruotsissa hän joutuu tekemisiin tyttöystävänsä omalaatuisten sukulaisten kanssa ja yrittää samalla sopeutua maan tapoihin.
Yakuza 5
Yakuza 5 (, Like a Dragon 5: Fulfiller of Dreams) on Segan kehittämä ja julkaisema toimintaseikkailupeli. Peli on julkaistu vuonna PlayStation 3:lle.
Peli on jatko-osa Yakuza 4:lle. Pelin seuraaja on Yakuza 6: The Song of Life.
Pelaaminen jakaantuu seikkailuun ja taisteluun aiempien osien tapaan.
Pelistä on tulossa remaster-versio PlayStation 4:lle osana The Yakuza Remastered Collection -julkaisua. Remaster-versio on saatavilla 11. helmikuuta 2020.
Juoni
Entinen yakuza ja neljäs Tojon entinen puheenjohtaja Kiryu Kazuma elää Fukuokassa, jossa hän työkseen ajaa taksia kerätäkseen rahaa orpokodin lapsille. Myöhemmin hänet vedetään Klaanien väliseen taisteluun, jonka seurauksena hän joutuu palaamaan yakuzan elämään ja matkaa Kamurochoon.
Yakuza 4 tapahtumien jälkeen Taiga Saejima lounastaa viimeisen kerran Majima Goron kanssa ennen kuin hänet viedään takaisin vankilaan. 2 vuotta myöhemmin hän saa tietää Majima Goron kuolemasta ja hän päättää paeta sellitoveri Baban kanssa. Kaksikko onnistuu paeta mutta lumimyrskyn seurauksena päätyvät pieneen kylään, jossa he virkoavat. Kaksikko matkaa myöhemmin Sapporoon etsimään johtolankoja, ja Saejima saa seuraavaksi matkustaa Kamurochoon.
Haruka sawamura pyrkii Sotenborissa laulajaksi. Hän kerää myös rahaa orpokodille. Tässä tarinassa selviää että Harukan manageri oli tehnyt sopimuksen KIryun kanssa, että hän piiloutuu muualle ja lupaa pitää orpokodin turvassa niin kauan kun Haruka tekee yhteistyötä hänen kanssaan. Myöhemmin Harukan manageri kuolee pimeissä olosuhteissa.
Pelaaminen
Pelissä on osuudet taksilla ajamiselle sekä metsästämiselle sekä lukuisia minipelejä.
Hahmot
Pelissä ohjattavia hahmoja ovat mm. Kazuma Kiryu ja Taega Saejima. Pelissä on myös tarina aiemmista osista tutun Haruka Sawamuran pyrkimyksille laulajaksi.
Vastaanotto
Famitsū-lehti antoi pelille täydellisen arvion 40/40 pistettä.
Peli on saanut GameSpotin arvostelussa arvosanaksi 8/10.
Ukrainan valtion kirjankustantamo
Ukrainan valtion kirjankustantamo (, ДВУ, DVU eli Держвидав, Deržvydav) oli Neuvosto-Ukrainan virallinen kustantamo, jonka perusti Ukrainan toimeenpaneva keskuskomitea toukokuussa 1919 Harkovassa nimellä Ukrainan kirjankustantamo. Se sai 1920 uuden nimen Ukrainan valtion kirjankustantamo ja 1922 DVU. 1920-luvun jälkipuolella Ju. Voitseh’ivskyin ja Serhi Pylypenkon ollessa johtajia DVU oli Neuvosto-Ukrainan suurin ja merkittävin kustantamo – se julkaisi yli puolet Ukrainassa julkaistuista kirjoista – ja koko Neuvostoliiton toiseksi suurin. DVU julkaisi satoja koulukirjoja, ja sillä oli siten merkittävä osuus ukrainalaistamisessa. Se julkaisi aikakauden ukrainalaisten kirjailijoiden teoksia, käännöksiä eurooppalaisista klassikoita, poliittista propagandaa, yhteiskunnallista, teknistä ja lastenkirjallisuutta. Se julkaisi myös 38:aa aikakausjulkaisua, kuten kirjallisuuslehtiä Tšervonyi šljah’, Žyttja i revoljutsija, Literaturnyi jarmarok, Hart, Nova heneratsija, Ukrajina (1914–1930) ja Pluh.
DVU:lla oli myös bibliografinen osasto, kirjakauppoja ja monenlaista muuta toimintaa. Kirjallisuusosastoa johti V. Štšerbanenko, ja sen kirjailijoihin kuului useita merkittäviä kirjailijoita, kuten Mykola H’vylovyi, Mykola Kuliš, Petro Pantš, Volodymyr Svidzinskyi ja Pavlo Tytšyna. DVU joutui vuodesta 1926 alkaen koko ajan tiukkenevan valtion valvonnan kohteeksi. Samana vuonna Ukrainan bolševistisen kommunistipuolueen politbyroo määräsi DVU:n julkaisemaan tieteellisen laitoksen Vladimir Leninin teoksista ja laajentamaan kansalle suunnattua propagandatoimintaa. Julkaisutoiminnasta oli noin 65 prosenttia oppikirjoja. Vuonna 1929 sen julkaisuista oli 94 prosenttia ukrainankielisiä. Elokuussa 1930 DVU:n tilalle perustettiin Ukrainan valtion kustannusallianssi, erikoiskustantamoiden liitto, joka lakkautettiin maaliskuussa 1934.
Matti Palonen
Matti Palonen (s. 3. syyskuuta 1981) on suomalainen lentopalloilija, joka on kotoisin Kotkasta. Hän on pelannut Lentopallon SM-liigassa joensuulaisen Pohjois-Karjalan Liiga-Riennon riveissä. Aikaisempia seuroja ovat olleet Ylöjärven pallo, Tampereen Isku-Volley, Korson Veto ja Oulun Etta.
Nuoruusvuodet
16-vuotiaana Palonen lähti Tampereelle Varalan urheilulukioon, jossa silloin toimi valtakunnallinen poikien maajoukkueen valmennuskeskus. Varalassa Palonen pystyi harjoittelemaan ikäluokkansa parhaiden kanssa sekä tavoitteellisesti joka päivä. Pian Varalassa oltuaan Matti solmi sopimuksen SM-liigaan, Tampereen Isku-Volleyn kanssa jossa Matti vietti kolme vuotta suorittamalla lukion samalla. Neljän lukiovuoden jälkeen Palosen oli aika mennä armeijaan Lahteen. Armeijassa Lahdessa oltuaan hän pelasi vuoden Korson Vedossa, jonka jälkeen Palonen suuntasi Pohjoiseen, Ouluun pelaamaan. Oulun Ettassa hän vietti kolme vuotta johon sisältyi myös polven kuntouttaminen.
Kolme vuotta Oulussa oltuaan Matti otti jäähdyttelyvuoden Ylöjärven Pallon riveissä, joka pelasi 1-sarjaa. Vuoden jälkeen kuitenkin Palonen teki sopimuksen SM-liigaan, Mutalan Rientoon. Kausi 2008 oli Matille jo 9. kausi korkeimmalla sarjatasolla Suomessa.
Rantalentopallo
Palonen pelaa kesäisin myös rantalentopalloa tosissaan. Parhaimpia saavutuksia Palosella on miesten SM-hopea, A-ikäisten SM-kulta sekä hopea yhdessä Pekka Sairasen kanssa. Lisäksi opiskelijoiden MM-kisoissa hän oli parinsa kanssa 7. sijalla.
Frei zu leben
Frei zu leben on Chris Kempersin ja Daniel Kovacin esittämä kappale, joka edusti Saksan liittotasavaltaa vuoden 1990 Eurovision laulukilpailussa Jugoslavian Zagrebissa.
Vääräjärvi (Kuhmoinen, Isojärvi)
Vääräjärvi on Pirkanmaalla Kuhmoisissa Kylämän kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 1,8 hehtaaria, se on 250 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 700 metriä. Järvi on autio, ja sen rannat ovat metsämaata. Rannat kuuluvat Isojärven kansallispuistoon, mutta itse järvi ei kuulu siihen.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Arvajanjoen valuma-alueella (14.26), jonka Isojärven valuma-alueeseen (14.263) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 120,9 metriä mpy.
Leija (geometria)
Leijana pidettävät nelikulmiot ovat yksinkertaisia monikulmioita, joten niillä on vain yksi sisäosa. Kirjallisuudessa saatetaan rajoittua konvekseihin leijoihin, mutta joskus myös konkaavit nelikulmiot hyväksytään mukaan luokitteluun. Niitä voidaan kuitenkin kutsua myös "nuoliksi" tai "nuolenkärjiksi". Konveksien leijojen sisälle voidaan aina piirtää sisäympyrä, joten ne ovat aina tangentiaalisia nelikulmioita. Sen sijaan ulkoympyrän piirtäminen niin, että nelikulmion kaikki kärjet osuvat ympyrän kehälle, onnistuu vain tietyille leijoille. Tällainen leija on silloin syklinen vain, jos eripituisten sivujen sisäkulmat ovat suoria. Leijan lävistäjät leikkaavat toisensa aina kohtisuoraan ja leijat ovat tämän ominaisuuden takia ortodiagonaalisia nelikulmioita.
Leijat eroavat suunnikkaista monin tavoin. Myös suunnikkailla on parittain kaksi yhtä pitkää sivua, mutta ne ovat aina vastakkaiset sivut, kun taas leijoissa ne ovat vierekkäiset sivut. Suunnikkaiden lävistäjät puolittavat aina toisensa, kun leijoissa vain toinen lävistäjä puolittuu. Kuitenkin sekä suunnikkaan että leijan erikoistapauksia ovat neliö (tasasivuinen- ja vielä säännöllinen leija) ja neljäkäs (tasasivuinen leija).
Leijan muotoinen monikulmio voi syntyä eri tavoin. Kun kaksi tasakylkistä kolmiota yhdistetään yhtäpitkistä kannoistaan, syntyy leija. Yhdistyneet kannat jäävät "näkyviin" leijan toisena lävistäjänä. Kun janalla olevista kahdesta pisteestä piirtää erisäteiset ympyrät niin, että kehät leikkaavat toisensa janan eri puolilla, voidaan pisteet ja leikkauspisteet yhdistää konveksiksi leijaksi. Kun kaksi yhtenevää kolmiota yhdistetään vastinsivuistaan, syntyy myös leija. Yhdistynyt sivu toimii leijan toisena lävistäjänä. Tällä tavoin voi syntyä myös konkaavi leija.
Erityispiirteitä
Nelikulmio on leija jos ja vain jos
Leija on erikoistapaus  tangentiaalisesta nelikulmiosta . Tangentiaalinen nelikulmio on leija jos ja vain jos (kaikki kohdat )
Sivut ja lävistäjät
pienoiskuva|Nelikulmio leija, sivut ja lävistäjät Toinen lävistäjä on aina symmetria-akselin asemassa, joten sitä voidaan kutsua symmetrialävistäjäksi. Toista voisi sitten kutsua poikittaislävistäjäksi, sillä se leikkaa symmetrialävistäjää kohtisuoraan. Leijan vasen ja oikea puoli ovat toistensa peilikuvat symmetrialävistäjän suhteen. Sivun pituudet peilautuvat samanpituisiksi ja samaan asentoon tämän lävistäjän yli. Siksi poikittaislävistäjästä jää puolet symmetrialävistäjän kummallekin puolelle eli se puolittuu.
Koska eripituisia sivuja on leijassa vain kaksi, merkitään ne a ja b (katso viereinen kuvio). Symmetrialävistäjää voidaan merkitä kirjaimella p ja poikittaislävistäjää kirjaimella q. Nelikulmion piiri on siten missä s on puolipiiri.
Kulmat
pienoiskuva|Nelikulmio leija, kulmat Nelikulmiona leijan sisäkulmien summa on 360°. Leijalla on vastakkaisilla sivuilla yhtä suuret sisäkulmat α sekä symmetra-akselin halkomat kaksi muuta yleensä eri suuruista sisäkulmaa β ja γ. Kulmien summa voidaan siksi kirjoittaa Ulkokulmien summa on konvekseilla monikulmioilla 360°. Jos merkitään jokaisen sisäkulman ulkokulmaa heittomerkillä, saadaan Symmetrialävistäjä p puolittaa sisäkulmat β ja γ. Poikittaislävistäjä q ei sen sijaan välttämättä puolita sisäkulmia α. Sellainen tapahtuu vain neljäkkäälle tai neliölle, joten kulman α voi kirjoittaa jakaantuneen osiin αA ja αB.
Bimediaanit ja tangentiaaliset jänteet
pienoiskuva|Nelikulmio leija, bimediaanit ja tangenttijänteet Bimediaani on nelikulmiossa jana, joka yhdistää vastakkaisten sivujen keskipisteet toisiinsa. Oheiseen kuvioon on sivujen keskipisteet merkitty punaisilla kirjaimilla E, F, G ja H. Kun kummankin sivuparin yhdistää bimediaaneilla EG ja FH, leikkaavat bimediaanit toisensa symmetria-akselilla. Se on seuraus siitä, että leijan bimediaanit ovat aina yhtä pitkät.
Mittoja
Leijaan liittyviä janoja ja kulmia yhdistävät lukuisat säännöt. Oheisista kuvioista voi tunnistaa joitakin suureita, joiden arvon voi laskea annetusta lausekkeesta.
Erityisiä leijoja
thumb|left|100px|Neliö
Neliö
Neliö on erikoistapaus leijasta, jolla sivut a ja b ovat yhtä pitkät ja kulmat ovat kaikki 90°. Symmetria-akseliksi käy kumpi lävistäjä hyvänsä, sillä neliö on säännöllinen nelikulmio muutenkin. Kummatkin lävistäjät jakavat toisensa puoliksi ja ne ovat kohtisuorassa toisiinsa nähden. Kaikki leijan ominaisuudet löytyvät neliöstä, mutta nyt neliö on myös syklinen leija.
thumb|left|100px|Neljäkäs
Neljäkäs
Neljäkäs on myös erityistapaus leijasta, jolla sivut a ja b ovat yhtä pitkät. Symmetria-akseliksi käy kumpi lävistäjä vain. Ne jakavatkin molemmat toisensa puoliksi. Kaikki vastakkaiset kulmat, myös kulmat β ja γ, ovat pareittain yhtä suuret. Neljäkäs ei ole syklinen.
Suorakulmainen leija
Suorakulmainen leija tarkoittaa leijaa, jonka symmetriset kulmat α ovat suoria kulmia. Jos tällaisen leijan ympärille piirtää ulkoympyrän halkaisijana pitkä lävistäjä, osuvat myös symmetriset kärjet C ja D kehälle. Tämä johtuu Thaleen lauseesta, jonka mukaan halkaisijalta kehälle piirretty kehäkulma on aina suora, ja päin vastoin, suora kehäkulma merkitsee janan olevan ympyrän halkaisija. Leija on siten syklinen nelikulmio. Koska leijalla on aina myös sisäympyrä, on leijasta tullut bisentrinen nelikulmio. Myös neliö on suorakulmainen leija.
Erikoisen suorakulmaisen leijan, jota käytetään paljon laattojen kuvioinnissa, kulmat ovat 120°-90°-90°-60°. Jos näitä asettaa kolme laattaa tylpimmät kärjet vastakkain, saadaan muodostettua tasasivuinen kolmio. Jos näitä yhdistää kuusi kappaletta terävimmät kärjet yhteen, saadaan säännöllinen kuusikulmio. Kumpaakin muodostelmaa voi käyttää laatoittamiseen ja vieläpä niin, että kumpikin muodostelma esiintyy laatoituksessa yhtä aikaa.
Konkaavi leija
Konkaavilla leijalla on yksi kupera sisäkulma. Symmetrialävistäjä kulkee silloin leijan sisällä ja poikittaislävistäjä leijan ulkopuolella. Lävistäjien jatkeet leikkaavat toisensa edelleen kohtisuoraan ja poikittaislävistäjä puolittuu. Kirjallisuudessa on joissakin luokituksissa rajattu tällaiset konkaavit nelikulmiot pois leijojen luokasta.
thumb|100px|left|Penrosen laatat
Denis Bodrov
Denis Aleksandrovitš Bodrov (, s. 22. elokuuta 1986 Moskova) on venäläinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän edustaa KHL-seura HK Sibir Novosibirskia.
Seuraura
Bodrov debytoi Venäjän superliigassa kaudella 2005–2006 Lada Toljattin joukkueessa. Hän pelasi debyyttikaudellaan 35 ottelua tehopistein 2+2=4 keräten 42 rangaistusminuuttia. Kesäkuun 2006 NHL:n varaustilaisuudessa Philadelphia Flyers varasi Bodrovin toisella kierroksella 55. pelaajana.
Bodrov siirtyi kauden 2008–2009 puolivälissä Venäjän superliigan korvanneen KHL-sarjan Atlant Mytištšiin, jossa hän pelasi seuraavat kaksi kautta. Kaudella 2009–2010 hän edusti myös 17 ottelun ajan AHL-seura Adirondack Phantomsia. Seuraavat neljä kautta Bodrov pelasi HK Spartak Moskovassa toimien joukkueen varakapteenina kaudella 2012–2013 ja kapteenina kaudella 2013–2014.
Kaudeksi 2014–2015 Bodrov siirtyi Salavat Julajev Ufan joukkueeseen, jossa hän pelasi kolmen kauden ajan. Kaudella 2017–2018 Bodrov pelasi kaksi ottelua Avtomobilist Jekaterinburgissa. Seuraavalla kaudella hänet nimitettiin joukkueen varakapteeniksi, jona Bodrov toimi kolme kautta vuosina 2018–2021. Kaudella 2020–2021 hän pelasi 12 ottelua Jekaterinburgissa ja 22 ottelua Traktor Tšeljabinskissa.
Bodrov siirtyi kaudeksi 2021–2022 yksivuotisella sopimuksella HK Sibir Novosibirskiin.
Maajoukkueura
Bodrov on pelannut kaksi A-maaottelua. Hän kuului Venäjän hopeaa voittaneeseen joukkueeseen nuorten MM-kilpailuissa 2006 Kanadassa.
Muuta
Bodrovin pikkuveli Jevgeni pelaa jääkiekkoa Puolan pääsarjassa Polska Hokej Ligassa Cracovia Krakówin joukkueessa. Hän on pelannut myös 548 KHL-ottelua.
Pompeiuksen pylväs
”Pompeiuksen pylväs”, oikeammin Diocletianuksen pylväs, on antiikin aikainen pylväs Aleksandriassa Egyptissä. Se pystytettiin keisari Diocletianuksen kunniaksi vuonna 297. Nykyisin se on kaupungin harvoja edelleen pystyssä olevia muinaisjäänteitä.
Historia
Pylväs pystytettiin siinä olevan kreikankielisen piirtokirjoituksen mukaan Diocletianuksen kunniaksi Rooman myöhemmällä keisarikaudella vuonna 297. Se kunnioitti Diocletianuksen voittoa Rooman valtaa vastaan nousseesta kapinasta ja kaupungin valtausta kahdeksan kuukautta kestäneen piirityksen jälkeen. Nimestään huolimatta pylväs ei siis liity Pompeius Suureen, jonka mukaan se on perinteisesti mutta virheellisesti nimetty. Piirtokirjoitus kutsuu Diocletianusta termillä poliūkhos (, ”kaupunginsuojelija”), millä viitattiin yleensä kaupunkia suojelevaan jumalaan:
pienoiskuva|vasen|upright|”Pompeiuksen pylväs”. Pylväs sai virheellisen nimityksensä keskiajalla, kun ristiretkeläiset luulivat, että sen huipulla sijaitsivat Pompeiuksen maalliset jäänteet. Arabit ovat kutsuneet pylvästä nimityksellä Amood é sowari, mikä viittaa mastoon.
Pylväs on koko Egyptin ainoa roomalaisaikainen edelleen vapaasti pystyssä seisova pylväs. Aleksandriassa se oli pitkään käytännössä kaupungin ainoa näkyvillä ollut antiikin aikainen jäänne ennen Kom el-Dikkan alueen kaivauksia vuonna 1960.
Rakennelma
Pylväs sijaitsi antiikin Aleksandrian egyptiläiskaupunginosassa eli Rhakotiksessa lähellä Serapeionia. Nykyisin se sijaitsee nyky-Aleksandrian keskustan lounaisosassa olevalla arkeologisella alueella.
Pylvään korkeus jalusta ja kapiteeli mukaan lukien on noin 26,9 metriä. Pylväänvarren pituus on 20,8 metriä, ja sen halkaisija on 2,7 metriä juuressa ja 2,3 metriä huipulla. Pylvään huipulla oli Diocletianuksen patsas, joka ei ole säilynyt. Kapiteeli, varsi ja jalusta ovat eri aikakausilta, ja ainakin jalustassa on käytetty uudelleen varhaisempien muistomerkkien osia. Yhdessä osassa on faarao Seti I:n nimi, kun taas toinen osa on peräisin Thestorin Satyroksen pojan kuningatar Arsinoe II:lle pystyttämästä muistomerkistä. Varsi on selvästi parempaa tekoa kuin muut osat.
Välikorva
thumb|200px|Välikorva: a) [[Tärykalvo b) Vasara c) Alasin d) Jalustin ja soikea ikkuna. e) Välikorvaontelo]]
Välikorva on ulkokorvan ja sisäkorvan välissä oleva korvan osa, jossa kuuloluut sijaitsevat. Se on ilman täyttämä tila ohimoluussa. Korvatulehdus on yleensä nimenomaan välikorvan tulehdus.
Rakenne
Välikorva koostuu ohimoluun sisässä olevasta ontelosta. Kirjallisuudessa ontelo jaetaan varsinaiseen välikorvanonteloon (cavitas tympani) ja sen superiorisella puolella sijaitsevaan epitympanumiin (recessus epitympanicus) tai vaihtoehtoisesti välikorvanontelon katsotaan jakautuvan niin, että tärykalvon tasossa on mesotympanum ja sen yläpuolella epitympanum ja alapuolella hypotympanum. Epitympanumista on joka tapauksessa yhteys kartiolisäkkeen antrum mastoideum -ontelon kautta kartiolisäkkeen onteloihin (cellulae mastoideae). Välikorvanonteloa rajaavat pääosin luiset seinämät sekä kalvorakenteet: ulkokorvan ja välikorvan rajapinnassa olevaa kalvoa kutsutaan tärykalvoksi, kun taas välikorvan ja sisäkorvan erottaa toisistaan kaksi kalvorakennetta, pyöreä ikkuna ja soikea ikkuna. Välikorvanontelo on yhteydessä nenänieluun kapean käytävän, korvatorven (tuba auditiva), kautta. Välikorvan seinämiä peittää värekarvallinen hengitystie-epiteeli.
Välikorvanontelo sisältää täryjouhi-nimisen hermon (chorda tympani) ja kolme kuuloluuta: vasaran (malleus), alasimen (incus) ja jalustimen (stapes). Kunkin kuuloluun nimi kuvastaa kyseisen luun muotoa, ja luut ovat järjestyneet ketjuksi joka yhdistää tärykalvon ja soikean ikkunan toisiinsa. Kuuloluihin liittyy kaksi lihasta, vasaraan kiinnittyvä tärykalvon jännittäjälihas (musculus tensor tympani) ja jalustimeen kiinnittyvä jalustinlihas (m. stapedius).
Toiminta
Välikorvan tehtävä on ilman värähtelyn, äänen, välittäminen nesteen täyttämään sisäkorvaan. Ulkokorvan kautta tuleva ääniaalto saa aikaan tärykalvon värähtelyn. Tärykalvon sisäpuolelle kiinnittynyt vasara alkaa värähdellä tärykalvon mukana, ja näin liike siirtyy kuuloluuketjuun ensin alasimeen ja lopulta jalustimeen. Eräillä taajuuksilla välikorva pystyy siirtämään miltei kaiken äänienergian sisäkorvaan, minkä mahdollistaa se, että äänen vastaanottava tärykalvo on pinta-alaltaan 20 kertaa suurempi kuin jalustimen levy, jonka kautta ääni lopulta johtuu sisäkorvaan.
Välikorvassa on myös suojamekanismi liian voimakkailta ääniltä suojautumiseksi, sillä kuuloluuketjun liikkeiden käydessä liian voimakkaiksi tärykalvon jännittäjälihas ja jalustinlihas supistuvat refleksinomaisesti ja estävät kuuloluiden liian voimakkaat liikkeet. Mekanismi aktivoituu kuitenkin melko hitaasti, eikä se tämän vuoksi suojaa korvaa yhtäkkiseltä, voimakkaalta ääneltä kuten laukaukselta tai räjähdykseltä.
Kun korvat ”menevät lukkoon”, kyse on paine-erosta välikorvassa, jolloin tärykalvo ei pääse liikkumaan vapaasti. Välikorvan nieluun yhdistävä korvatorvi on kapea paineentasauskäytävä. Haukotteleminen tai nieleskely voi avata korvatorven, niin että välikorvan paine tasaantuu. Henkilöitä, joiden korvat lukkiutuvat helposti, kehotetaan pureskelemaan purukumia lentokoneen noustessa ja laskeutuessa, jotta korvatorvi avautuisi säännöllisesti.
Aiheesta muualla
Oor
Vladimir Trošin
Vladimir Konstantinovitš Trošin (15. toukokuuta 1926 Mihailovsk Neuvostoliitto – 25. helmikuuta 2008 Moskova Venäjä) oli venäläinen näyttelijä ja laulaja. Trošin esitti yli 2 000 laulua, jotka ilmestyivät yli 700 studio- ja konserttitallenteella. Hänen laulajanuransa Neuvostoliitossa ja Venäjällä kattoi reilut puolivuosisataa.
Trošin syntyi toukokuussa 1926 Mihailovskissa Sverdlovskin alueella, joka alkaa Uralvuoriston itäiseltä rinteeltä. Hän oli työläisperheen kymmenes lapsi. Nuori Trošin oli hyvin innostunut musiikista ja laulamisesta. Pian hän oppi soittamaan balalaikkaa ja harmonikkaa. Vuonna 1943 Trošin valittiin Moskovan teatterikouluun. Hän opiskeli näyttelemistä Maria Knebelin ja Vasili Toporkovin johdolla ja laulua Natalia Kuprijanovan valvonnassa. Trošin valmistui näyttelijäksi vuonna 1947.
Vuodesta 1947 vuoteen 1988 Trošin kuului Moskovan taiteellisen teatterin (MHAT) vakinaiseen näyttelijäkuntaan. Hän työskenteli kahden sukupolven ajan monien Venäjän arvostetuimpien näyttämötaiteilijoiden kanssa. Vuonna 1955 Trošin esiintyi narrin osassa William Shakespearen näytelmän Loppiaisaatto neuvostoliittolaisessa versiossa (Dvenadtsataja Notš). Näytelmässä Trošin lauloi yhdeksän säveltäjä Eduard Kolmanovskin sävellystä.
Vuonna 1956 Trošin sai säveltäjä Vasili Solovjov-Sedoilta tehtäväkseen kantaesittää Mihail Matusovskin tekstiin sävelletyn laulun Moskovan illat (Podmoskovnje vetšera). Trošinin tulkinta on sittemmin noussut legendaariseen maineeseen (The original vocal of Midnight in Moscow, Moscow Nights, Popular Russian Hits vol. 1 - Monitor 1990). Kappale nousi maailmanmaineeseen Moskovan nuorisofestivaaleilla 1957.
Vähitellen Trošin vaihtoi näyttelemisen musiikkiin ja hänestä tuli yksi Neuvostoliiton tunnetuimmista laulajista. Trošin sai laulaakseen useiden merkittävien säveltäjien töitä. S. Shelohonov mainitsee pienessä Trošinin elämäkerrassaan seuraavat säveltäjät: Vasili Solovjov-Sedoi, Aleksandra Pahmutova, Nikita Bogoslovski, Oskar Feltsman, Aleksandr Tsfasman, Mark Fradkin, Matvei Blanter ja Arno Babadzhanjan.
Trošinilla oli myös huomattava näyttelijäura Neuvosto-ajan ja Venäjän elokuvateollisuudessa sekä televisiossa.
Vladimir Trošin sai uransa aikana runsaasti julkista tunnustusta ja useita palkintoja ja arvonimiä. Hänelle myönnettiin valtion Stalin-palkinto vuonna 1950. Hänet nimitettiin Venäjän kansannäyttelijäksi vuonna 1984. Hänestä tehtiin myös ansioitunut Mari El taiteilija. Hänelle myönnettiin kunniamerkki ja Ystävyyden kunniamerkki.
Trošin oli naimisissa tanssija Raisa Trošinan kanssa. Vladimir Trošin kuoli vuonna 2008 sydänkohtaukseen. Hänet on haudattu Trojekurovskojen kalmistoon Moskovassa.
Stanko Barać
Stanko Barać (s. 13. elokuuta 1986 Mostar) on kroatialainen koripalloilija, joka on viimeksi edustanut Olimpia Milanoa.
Ura
Barać aloitti koripallon HKK Širokin juniorijoukkueissa ja nousi kaudeksi 2004–2005 seuran edustusjoukkueeseen. Seuran paidassa hän voitti muun muassa Bosnian mestaruuden vuonna 2007. Samana vuonna Saski Baskonia osti Baraćin pelioikeudet, mutta hänet myytiin vuokralle Valenciaan. Kaudella 2008–2009 hän teki paluun joukkueeseen ja nousi myöhemmin Baskonian ykkössentteriksi Tiago Splitterin lähdön myötä. Kesällä 2011 Barać siirtyi turkkilaiseen Anadolu Efesiin kolmen vuoden sopimuksella.
Kaudella 2015–2016 Barać pelasi loppukauden kroatialaisessa KK Cedevitassa, josta hän siirtyi kauden päätyttyä italialaiseen Olimpia Milanoon.
Bandidos
Bandidos MC on vuonna 1966 Texasissa perustettu maailmanlaajuinen rikollinen moottoripyöräkerho.
Järjestön tunnusvärit ovat punainen ja kulta sekä tunnuslause ”We are the people our parents warned us about”. Bandidosin logossa on meksikolainen mies viidakkoveitsi ja pistooli kädessään sekä teksti ”Bandidos MC” ja salmiakkikuviossa lukema ”1%”. Yhdysvaltain keskusrikospoliisi FBI luokittelee Bandidosin rikolliseksi moottoripyöräkerhoksi. Järjestö täyttää myös Euroopan unionin järjestäytyneen rikollisuuden kriteerit.
Historia
Donald Eugene Chambers perusti Bandidosin Texasin Houstonissa vuonna 1966. Järjestön johtajaksi tuli Chambersin jälkeen Ronny Hodge, joka laajensi toimintaa kansainväliseksi. Kerholla on yli 200 alaosastoa eri puolilla maailmaa ja siihen kuuluu yli 2 000 jäsentä. Pohjoismaissa Bandidos MC soti tukikerhojensa kera Helvetin enkeleitä ja sen kannattajia vastaan Tanskassa, Norjassa, Suomessa ja Ruotsissa vuosina 1994–1997. Jengisodassa kuoli 11 henkeä ja haavoittui noin 100. Suomessa kuoli yksi Bandidosin jäsen.
Bandidosin Suomen alaosaston perusti Marko Hirsma, joka toimi kerhon johtajana 1990-luvulla tullen lopulta erotetuksi riitojen vuoksi vuonna 1999. Bandidosilla on Suomessa 13 jaostoa: Helsingissä (vuodesta 1995), Tampereella (vuodesta 2001), Harjavallassa (vuodesta 2002), Nokialla (vuodesta 2006), Hyvinkäällä (vuodesta 2007), Lohjalla (vuodesta 2007), Hangossa (vuodesta 2008), Tuusulassa (vuodesta 2009), Vantaalla (vuodesta 2013), Porissa (vuodesta 2015), Oulussa (vuodesta 2016), Kuopiossa (vuodesta 2016) ja Turussa (vuodesta 2016). Suomen alaosasto on kansainvälisesti niin arvostettu, että sen presidentti Tapio Haapanen nousi yhdeksi Euroopan Bandidosin johtajista.
Bandidos julkisuudessa
Bandidosin Suomen alaosaston presidentti Tapio Haapasta haastateltiin televisio-ohjelma Ajankohtaisessa kakkosessa tammikuussa 2008. Hän esitteli lähetyksessä ensimmäistä kertaa kerhon tiloja televisiokameroille. Perussuomalaisten kansanedustaja Teuvo Hakkarainen kävi helmikuussa 2012 Bandidosin kerhotiloissa Helsingin Kyläsaaressa. Osapuolten kertomukset erosivat toisistaan: Hakkaraiselle oli hänen mukaansa yritetty myydä seksiä, mutta tapaukseen liittynyt nainen kertoi asian olleen päinvastoin.
Bandidosin Tampereen jaosto vietti 10-vuotisjuhliaan huhtikuussa 2012. Tapahtuma pääsi julkisuuteen väärin pysäköityjen moottoripyörien sekä jengiläisten pahoinpitelemien nuorten seurauksena.
Bandidosin laajentuminen Itä-Suomessa esiintyi uutisissa 2010-luvun lopulla. Bandidos on laajentunut tai laajentamassa toimintaansa Mikkeliin, jossa sillä on jo omat kerhotilat. Järjestö on ollut jo pidempään vahvasti edustettuna etenkin Pohjois-Savossa. Sen jäsenet eivät ole kuitenkaan nousseet Kuopiossa esille rikosten vuoksi. Savon Sanomien julkisista rekistereistä haettujen tietojen mukaan monella jäsenistä on yritystoimintaa rakennusalalla sekä tekemisiä päivätöissä.
R. Daring Club Molenbeek
Royal Daring Club Molenbeek oli jalkapalloseura Brysselin kaupungista. Seura perustettiin vuonna 1895 ja lakkautettiin vuonna 1973. Vuonna 1973 siitä muodostettiin RWD Molenbeek. Seura voitti Belgian mestaruuden vuosina 1912, 1914, 1921, 1936 ja 1937.