cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Namie Amuro
Vaikutus
Namie Amuro on yksi Japanin suurimmista muoti-ikoneista. 1990-luvulla hän sai aikaan Amuraa-tyylin, johon kuuluvat mm. saappaat, ruskettunut iho, tummat hiukset ja ohuet kulmakarvat. Hän myös kasvatti tatuointien ja kynsitaiteiden suosiota. Vuonna 2009 hän oli ”vuoden muoti-ikoni” -äänestyksessä kärkisijalla.
Xen (Half-Life)
Gargantua
Gargantua on suurikokoinen, panssaroitu ja äärimmäisen vahva olento. Gargantuaa on hankala tuhota, ja se kykenee tuhoamaan jopa tiimin HECU-sotilaita ilman ongelmia. Kohdatessaan pelaajan se ampuu käsistään tulta ja kykenee myös juoksemaan tämän perässä hyvinkin pitkälle. Gordon joutuu pelissä tuhoamaan gargantuan ilmaiskuilla.
Namie Amuro
Perhesuhteet
Amuron äiti oli japanilais-italialainen ja isä on japanilainen. Amuro ja hänen ex-aviomiehensä SAM erosivat vuonna 2002 runsaan neljän vuoden avioliiton jälkeen. Heillä on yhteinen poika nimeltään Haruto (s. touko/1998).
Xen (Half-Life)
Leech
Leech on pienin xen-olento. Niitä kohdataan useita kerrallaan vedessä, ja satunnaisesti ne purevat pelaajaa. Iilimadot ovat harvoja xen-olentoja jotka esiintyvät Half-Life 2:ssa.
Boid
Boid on linnunkaltainen xen-olento. Se on täysin harmiton, niin muille xeniläisille kuin ihmisillekin.
Chumtoad
Chumtoad on pieni, sammakonkaltainen xen-olento. Se alun perin poistettiin emopelistä, mutta tuotiin takaisin Blue Shift ja Opposing Force-lisäosiin. Chumtoad on täysin harmiton, ja se toimii lähinnä pääsiäismunana peleissä jossa esiintyy.
Protozoan
Protozoan on harmiton xen-olento. Se on sinertävä, läpinäkyvä kivenkaltainen kokonaisuus. Se ei reagoi ärsykkeisiin eikä hyökkäävä.
Snark
Snark on muukalaislaji, ja eräs pienimmistä niistä. Snark muistuttaa suurikokoista koppakuoriaista, ja se päästää hyvin korkeita vingahteluita. Pelaaja voi ottaa käyttöönsä yhteensä kymmenen snarkia, ja niitä voisi luonnehtia Xenin versioksi käsikranaatista. Heitettäessä vihollisia kohti snarkit hyökkäävät kohteeseensa ja hetken kuluttua räjähtävät. Toisinaan ne saattavat jopa väärin heitettynä tai vastikään löydettynä jahdata pelaajaa. Pienestä koosta huolimatta snarkit ovat hyvin vaarallisia jopa raskaasti varustetuille sotilaille. Snarkeja voi kohdata myös miinan muodossa, vaikkakin vain emopelissä. Räjähtäessään miina vapauttaa useita snarkeja kohti pelaajaa.
Snark tekee paluun pelissä Half-Life: Alyx, jossa pelaaja voi löytää olennon erään talon lasipurkista.
Hivehand
Hivehand, tai Hornet Gun (suom. Herhiläistykki) on yksi xeniläisten käyttämistä aseista. Sillä voi ampua kymmenen herhiläistä kerralla, jotka seuraavat kohdetta ja tekevät suurta tuhoa osuessaan. Ase latautuu itsestään, eikvätkä sen panokset lopu koskaan. Ase on eritoten alien gruntien käytössä, ja myös pelaaja voi saada sen arsenaaliinsa.
Xen Sentry Cannon
Xen Sentry Cannon (suom. Xenin tykki) on xeniläisten käyttämä, laseria ampuva tykki. Se nähdään vain yhdessä kentässä emopelin aikana.
Xen Fungus
Xen Fungus (suom. Sieni) on xeniläistä kasvistoa.
Light Stalk
Light Stalk (suom. Valoruoko) on xeniläistä kasvistoa, joka valaisee kenttiä. Se menee piiloon runkoonsa mikäli sitä menee liian lähelle.
Puut
Xenin puut ovat pitkiä puita, joiden päässä on terävä kärki. Se yrittää lyödä kärjellään liian lähelle yrittävää uhkaa.
Xen Crystals
Xen Crystals (suom. Xenin kristallit) ovat yksi tärkeimpiä Black Mesan tutkimuskohteita. Mysteeriset kristallit aiheuttavat koko pelin tapahtumat, resonanssikaskaadin muodossa.
Europarlamenttivaalit 2009
Europarlamenttivaalit järjestettiin 4.–7. kesäkuuta 2009 Euroopan unionin 27 jäsenmaassa. Europarlamenttiin valittiin yhteensä 736 meppiä. Bulgaria ja Romania osallistuivat vaaleihin ensimmäistä kertaa samanaikaisesti muiden kanssa.
Xen (Half-Life)
Xen Trampoline
Xen Trampoline (suom. Xenin trampoliini) on Xenin maastossa ilmenevä trampoliini. Hypättyään sen päälle pelaaja sinkoaa useiden metrien korkeuteen. Pelaaja joutuu hyödyntämään sitä usein Xenissä päästäkseen kentissä eteenpäin.
Europarlamenttivaalit 2009
Vaaliteemat
Europarlamentin PR-materiaaleissa sanottiin, että äänestäjän valitsema meppi joutuisi pohtimaan kysymyksiä kuten ”Kuinka sinä yhdistäisit perheen ja työn? Kuinka avoimia rajojemme pitäisi olla? Millaista energiaa sinä haluat? Pitäisikö rahoitusmarkkinoita säännellä tiukemmin?”
Europarlamentin perinteisesti yhdentymismieliset sosialistit olivat vaalien alla huolissaan siitä, että kolmannes Ranskan sosialistiehdokkaista vastusti Euroopan perustuslakia. Vastustajat olivat lisäksi ehdokaslistansa kärkipäässä. Europarlamentaarikko Jo Leinenin mukaan varsinkaan sosialisteilla ei olisi varaa euroskeptisismiin tai eurovastaisuuteen.
Liberaalit nostivat kampanjansa keskiöön kansalaisvapaudet. Talouskriisiin liittyen he korostivat kampanjansa avajaisissa vapaata markkinataloutta. Sosialistit puolestaan halusivat maailmanlaajuisen finanssijärjestelmän reformin, jotta talouskriisi ei uusiutuisi.
Tulokset
thumb|center|500px|Euroopan parlamentin paikkajako vuodesta 2009: {{legend|#990000|[[Euroopan yhtyneen vasemmiston konfederaatioryhmä / Pohjoismaiden vihreä vasemmisto|GUE/NGL: 35 (4,8 %)}} {{legend|#FF0000|S&D: 184 (25,0 %)}} {{legend|#009900|G/EFA: 55 (7,5 %)}} {{legend|#FFFF00|ALDE: 84 (11,4 %)}} {{legend|#3399FF|EPP: 265 (36,0 %)}} {{legend|#0000FF|ECR: 54 (7,3 %)}} {{legend|#ff9900|EFD: 32 (4,3 %)}} {{legend|#999999|NI (ryhmättömät): 27 (3,7 %)}}]]
Juan ”Chi-Chi” Rodríguez
pienoiskuva|Juan ”Chi-Chi” Rodríguez Juan Antonio ”Chi-Chi” Rodríguez (s. 23. lokakuuta 1935) on puertoricolainen golfaaja. Hän syntyi Rio Piedrasissa yhdeksi vanhempiensa kuudesta lapsesta, hallitsi lajinsa jo ennen teini-ikää ja aloitti ammattiuransa vuonna 1960.
Rodríguezista tuli ensimmäinen World Golf Hall of Fameen kelpuutettu puertoricolainen, kun hänet otettiin mukaan vuonna 1992. Hänelle myönnettiin vuonna 1989 Bob Jones -palkinto.
Rodríguez sai lokakuussa 1998 sydänkohtauksen. Hän toipui toteutetun angioplastian myötä.
Xen (Half-Life)
Healing Pool
Healing Pool (suom. Parantava amme) on Xenin vastine Black Mesan ensiapupakkauksille. Seistessään ammeessa pelaajan terveyspisteet nousevat aina täysiin lukemiin. Ammeen parantava vaikutus ei koskaan lopu kesken.
Sopwith Camel
pienoiskuva|Sopwith Camel Sopwith Camel oli brittiläinen ensimmäisen maailmansodan aikainen hävittäjälentokone, jota pidettiin eräänä aikansa parhaista sotilaslentokoneista.
Sopwith Aviation Company valmisti Camelia vuodesta 1916 lähtien noin 6 000 kappaletta. Koneen nimi Camel (”kameli”) tuli sen konekivääreitä peittävästä suojapellistä, joka muistutti kamelin kyttyrää.
Tunnettu Sopwith Camelilla lentänyt mielikuvituslentäjä on Ressu, joka metsästää sillä Punaista paronia.
Tekniset tiedot
Moottorit:
Vanhatulli
thumb|240px|Vanhoja ja uusia rakennuksia Etu-Lyötyn alueella. thumb|240px|Kuusiluodon vanhaa puutaloaluetta.
Vanhatulli on kolmas kaupunginosa Oulun kaupungin keskustassa. Asukkaita alueella on 0. Työpaikkoja on yli 4 000, näistä suurin osa yhteiskunnallisissa palveluissa.
Vanhatulli rajautuu pohjoisessa Saaristonkatuun ja etelässä Heinätorinkatuun. Lännessä rajana on Oulujoen suistoalue ja idässä rautatie. Vanhantullin alueeseen kuuluvat toisaalta hyvin säilynyt vanha puukaupunkialue Kuusiluoto suistoalueen rannalla ja toisaalta uusi asuinkerrostaloalue Etu-Lyötty, joka on viime vuosina rakentunut vanhoille ratapiha-alueille. Näiden väliin jää tyypillistä laitakaupungin kerrostaloaluetta, jonne on hakeutunut liiketoimintaa ja palveluita, joiden ei tarvitse sijaita ydinkeskustassa.
Mattopommitus
thumb|97 prosenttia saksalaisesta [[Weselin kaupungista tuhoutui pommituksissa ennen joutumistaan liittoutuneiden haltuun 1945.]] Mattopommitus on ilmasodankäynnin muoto, jossa suuri määrä lentokoneita pudottaa pommeja laajalle alueelle tarkoituksenaan mahdollisimman suuren vahingon tuottaminen. Pommituksissa käytetään sirpale-, palo- ja painepommeja. Terroripommitus on mattopommituksen muoto, jonka tarkoituksena on aiheuttaa siviiliväestölle mahdollisimman suuria tappioita ja heikentää näin kotirintaman moraalia.
Ensimmäisenä mattopommituksena pidetään Guernican kaupungin pommitusta Espanjan sisällissodassa huhtikuussa 1937. Mattopommitus yleistyi liittoutuneiden taktiikkana toisessa maailmansodassa, jolloin lähes kaikki Saksan suuret kaupungit pommitettiin. Myöhemmin mattopommitusta käytettiin muun muassa Vietnamin sodassa 1965–1968; Pohjois-Vietnamiin pudotettiin kolmen vuoden aikana 864 000 tonnia pommeja.
Puolukka
Puolukka (Vaccinium vitis-idaea) on puolukoiden sukuun (Vaccinium) ja kanervakasvien heimoon kuuluva, 5–30 senttimetriä korkea ainavihanta varpu, joka kasvaa laajalla alueella pohjoisella pallonpuoliskolla. Puolukalla on vihreät ja suipot lehdet, jotka ovat 10–25 millimetriä pitkät. Puolukka kukkii touko-kesäkuussa ja punainen syötävä pohjusmarja on kypsä syyskuussa. Puolukka viihtyy parhaiten kuivien kangasmetsien puolukkatyypin metsissä.
Puolukka on yleisesti käytetty marja sekä Suomen tärkein luonnonmarja, myös Etelä- ja Keski-Euroopassa puolukkaa arvostetaan suuresti. Suomessa vuosittainen puolukkasato vaihtelee 180–500 miljoonan kilogramman paikkeilla. Sitä poimitaan vuosittain noin 100 miljoonaa kilogrammaa, mutta kaupalliseen käyttöön vain noin 5–10 miljoonaa kilogrammaa.
Ulkonäkö ja koko
thumb|300px|Puolukka. Yksi puolukkayksilö laajenee kasvullisesti noin neliödesimetrin kokoisen laikun verran vuodessa.
Puolukan varvut ovat 5–30 cm pitkiä, pystyjä tai kohenevia sekä hieman karvaisia. Pohjois-Suomessa esiintyvän ”pitkän puolukan” varvun koko voi olla jopa 50 cm.
Koska puolukka on kuivien kangasmetsien laji, se säästää vettä, kun se ei pudota lehtiään syksyisin. Puolukan lehtien elinikä on noin 2–4 vuotta. Puolukka kasvattaa vain noin kymmenen uutta lehteä joka kevät.
Daniele Laumann
Daniele Laumann (s. 8. heinäkuuta 1961 Toronto, Ontario, Kanada) on kanadalainen entinen soutaja. Hän saavutti soudun pariairokaksikosta yhden olympiamitalin. ja se oli pronssi kesäolympialaisista 1984.
Puolukka
Ulkonäkö ja koko
Puolukan kukkiminen ajoittuu yleensä kesä–heinäkuun tienoille. Joskus elo–syyskuussa ilmaantuu jälkikukintoja. Tärkeimpiä puolukan pölyttäjiä ovat kimalaiset ja maamehiläiset. Kärpäset, ripsiäiset sekä kovakuoriaiset ovat puolukan kannalta tehottomia pölyttäjiä.
Puolukan hedelmä on kypsänä pallomainen, punainen, läpimitaltaan noin 5–8 millimetriä oleva happamahko marja. Marjoilla on paljon hyötykäyttöä taloustuotteena ja ihmisten sekä metsän eläintenkin ravintona. Puolukka kuuluu kanervakasveihin, mutta puolukoiden alaheimoa Vaccinidae on ehdotettu omaksi heimokseen, sillä sen hedelmänä on marja.
Daniele Laumann
Laumann on 180 senttimetriä pitkä ja painaa 75 kilogrammaa.
Puolukka
Ulkonäkö ja koko
Puolukkakasvien maavarsistojen ikä on noin parikymmentä vuotta. Ilmaversot ja lehdet elävät puolestaan noin neljä vuotta, mutta itse puolukkakasvi voi olla yli 100 vuoden ikäinen, sillä se uusiutuu jatkuvasti.
Daniele Laumann
Hänen siskonsa Silken Laumann on myös soudun olympiamitalisti.
Puolukka
Sienitaudit
Karussa ja happamassa kangasmetsähumuksessa puolukka elää myös symbioosissa joidenkin sienten kanssa. Puolukkaan voivat iskeä myös erilaiset sienitaudit. Yleisimmät sienitaudit ovat pöhösienten (Exobasidium spp.) aiheuttamia, ja ne aiheuttavat puolukan lehtien turpoamista ja käpristymistä. Sieni valjastaa puolukan lehdet tällöin omien itiöidensä tuottamiseen, eivätkä ne enää sen jälkeen pysty yhteyttämään. Mycosphaerella rubefaciens -kotelosieni taas aiheuttaa lehtien värjäytymistä punaiseksi ja turpoamista. Toinen yleinen puolukassa esiintyvä sieni on myös harmaita laikkuja lehtien pintaan aiheuttava Mycosphaerella stemmatea. Gibbera vaccinii -hiilipahkasieni aiheuttaa nokimaista, paksua karstaa. Härmäsienet ovat Suomessa harvinaisia, mutta mustikanruostesieni on yleinen. Suomessa esiintyy harvinaisena ruostesieni Calyptospora geoppertina, joka muodostaa puolukan varressa talvi-itiöitään muuttaen sen paksuksi.
Levinneisyys ja elinympäristö
Puolukka on levittäytynyt laajalti pohjoisen lauhkeisiin metsiin, ja sitä kasvaa myös arktisissa ja vuoristoisissa ympäristöissä. Levinneisyysalueensa eteläosissa se kasvaa pääasiassa soilla, mutta muualla sen kasvuympäristöksi käyvät sekä kuivat että kosteat paikat. Puolukka viihtyy Suomen metsätyyppiopin mukaan erityisesti valoisissa ja kuivahkoissa kangasmetsissä. Sitä tavataan silti myös korvissa, rämeillä, kallioilla, tunturikankailla, pellonpientareilla ja tienvarsilla.
Samankaltaisia lajeja
200px|thumb|[[Sianpuolukka (Arctostaphylos uva-ursi)]] Puolukan saattaa sekoittaa sianpuolukkaan (Arctostaphylos uva-ursi). Se kasvaa puolukan tavoin kuivilla kankailla ja kalliorinteillä. Sianpuolukan erottaa puolukasta esimerkiksi sen lehdistä; sianpuolukan lehdillä on alapinnalla verkkosuonitus ja puolukan lehtien alapinnalla on tummia pisteitä, ilmarakokuoppia. Sianpuolukan lehdet ovat myös tyvestään kapenevat eli suikean vastapuikeat. Lisäksi sianpuolukan marjat ovat mauttomia, kuivia ja jauhoisia, eikä niillä ole juuri käyttöä talousmarjoina. Sianpuolukka on kuitenkin puolukkaa tunnetumpi ja käytetympi rohdoskasvi.
Puolukka risteytyy myös mustikan kanssa, (Vaccinium x intermedium). Risteymän marjasato on niukkaa heikkolaatuisen siitepölyn takia ja sen lehdet ovat puolukan ja mustikan välimuoto.
Ravinnoksi
Puolukka on yleisesti käytetty marja sekä Suomen tärkein luonnonmarja, ja myös Etelä- ja Keski-Euroopassa puolukkaa arvostetaan korkealle. Suomessa vuosittainen puolukkasato vaihtelee 200–500 milj. kg paikkeilla. Sitä poimitaan vuosittain noin 100 milj. kg, mutta kaupalliseen käyttöön vain noin 5–10 milj. kg. Sato vaihtelee paljon vuodesta toiseen.
Puolukka on ruoanlaitossa monikäyttöinen marja. Siitä tehdään mehua, hilloa, puuroa, sosetta, hyytelöä sekä paljon muuta. Sitä voidaan myös lisätä leipään ja mämmiin. Ihmisten lisäksi puolukoita syövät ainakin kanalinnut, rastaat, karhut, mäyrät, muutkin petoeläimet sekä metsähiiret sekä -myyrät.
Puolukat säilyvät erittäin hyvin ilman säilöntäaineita niiden sisältämän bentsoehapon takia. Survottuina ne säilyvät erinomaisesti alle viiden asteen lämpötiloissa.
Puolukka on hapan marja. Sen kokonaishappopitoisuus on noin 2,5 %, mistä noin 0,05–0,2 % on bentsoehappoa ja loput pääasiassa omena- tai sitruunahappoa. Marjojen sokeripitoisuus on noin 8–9 %. Puolukka sisältää myös arbutiinia, vakkiniinia sekä vähän vitamiineja, C-vitamiinia siinä on noin 5–10 milligrammaa sataa grammaa kohti ja A-vitamiinia 100 kansainvälistä yksikköä.
Terveysvaikutukset
Marjat edistävät maksan, sapen sekä vatsan toimintaa, pitävät suoliston terveenä ja edistävät raudan sekä kivennäisaineiden imeytymistä. Antibioottiset aineet torjuvat munuaisten ja virtsateiden tulehduksia.
Anne Kivimäen vuonna 2019 Helsingin yliopistossa tekemän väitöstutkimuksen mukaan laimea puolukkamehu alensi rotilla merkittävästi jo koholla ollutta verenpainetta. Enemmän polyfenoleita sisältänyt mehu paransi verisuonten heikentyneen toiminnan terveiden suonten tasolle. Osalla rotista oli geneettisesti korkea verenpaine. Rotat saivat mehuja 8–10 viikon ajan. Mehu ei estänyt lajityypillistä iän mukaista verenpaineen kohoamista. Puolukkamehu esti matala-asteiseen tulehdukseen liittyvien geenien ilmentymistä valtimossa. Kylmäpuristetuilla karpalo- ja mustaherukkamehuilla ei ollut yhtä selkeitä vaikutuksia. Pohjoisen metsissä kasvava puolukka tuottaa polyfenoliyhdisteitä marjoihinsa erityisen tehokkaasti. Osittain syynä on pohjoisen valoisa kesä, mutta myös vaikeat kasvuolosuhteet. Puolukka näyttäisi vaikuttavan reniini-angiotensiinijärjestelmän säätelyyn, johon esimerkiksi useiden verenpainelääkkeiden vaikutus perustuu. Anne Kivimäki totea, että tutkimuksen pohjalta voidaan edetä vertaileviin kliinisiin tutkimuksiin terveillä henkilöillä, joiden verenpaine on hieman koholla mutta lääkehoidolle ei ole vielä tarvetta. Tutkimustulosten uutisoinnin jälkeen puolukkamehun menekki nousi K-ruokakaupoissa viikossa keskimäärin 300 prosenttia ja myös pakastepuolukan myynti nousi K-kaupoissa marraskuussa 2019 yli 50 prosenttia.
Rohdoksena
Puolukan lehdillä on myös rohdoskäyttöä. Niistä voidaan valmista teetä, joka tepsii reumavaivoihin, virtsatietulehduksiin sekä verensokerin alentamiseen. Puolukan lehdissä on 4–9 prosenttia arbutiinia, joka on tärkeimpiä virtsatietulehduksen hoitoon vaikuttavia aineita. Yliannos puolukanlehtiteetä voi kuitenkin aiheuttaa myrkytyksen, joten sitä pitää käyttää hillitysti. Rohdoskasvina puolukka jää ravintokasvina vähemmän käytetyn sianpuolukan varjoon.
Lajikkeita
Puolukasta on jalostettu Ruotsissa useita lajikkeita, joissa on isommat marjat ja suurempi sato kuin villissä puolukassa. Viljeltyjä lajikkeita ovat muun muassa:
Karu
Karu voi tarkoittaa:
Óscar Humberto Mejía Victores
Espanja vaati hänen luovuttamistaan tuomittavaksi kansanmurhasta syytettynä.
Luettelo Vermontin senaattoreista
Vermont otettiin unioniin 4. maaliskuuta 1791. Vuodesta 1850-luvulta aina 1900-luvulle asti Vermontia edustivat aina republikaanipuolueen jäsenet. Sen nykyiset Yhdysvaltain senaattorit ovat sitoutumaton Bernie Sanders ja demokraatti Peter Welch.
Elävät entiset senaattorit
Tammikuusta 2023 lähtien yksi entinen senaattori, Patrick Leahy, on hengissä. Leahy edusti Vermontia senaatissa vuosina 1975–2023.
Jukka Piironen (tähtitieteilijä)
Jukka Piironen (17. huhtikuuta 1955 Joensuu – 11. toukokuuta 2018 Helsinki) oli suomalainen tähtitieteilijä, filosofian tohtori ja dosentti. Asteroidi 3759 Piironen on nimetty hänen mukaansa.
Vuosina 1993–2004 Piironen työskenteli tutkijana Helsingin yliopiston observatoriolla. Tämän jälkeen vuodesta 2004 hän toimi erikoistutkijana Geodeettisessa laitoksessa (nykyisin Maanmittauslaitoksen Paikkatietokeskus FGI) heinäkuuhun 2006, jolloin hän jäi sairaseläkkeelle.
Tutkimusprojektit
Jukka Piirosen kiinnostus tähtitieteeseen alkoi varhain. Nuorena hän rakensi omia kaukoputkia ja oman observatorionkin kotitalon lähelle. Tutkijana Piironen teki uraauurtavaa työtä kokeellisissa mittauksissa, joilla pyrittiin ymmärtämään auringonvalon sirontaa planeettakuntamme ilmakehättömien kappaleiden pinnoista.
Vuosina 1979–1988 Jukka Piironen työskenteli useissa kotimaisissa tähtitieteen ja avaruustutkimuksen yksiköissä. Oulun yliopiston tähtitieteen laitoksessa työtehtäviin kuului erityisesti opetus. Turun yliopiston Tuorlan observatoriossa Piironen osallistui Kanarian saarten Pohjoismaisen optisen kaukoputken (Nordic Optical Telescope NOT) pääpeilin hiontaan. Ilmatieteen laitoksen Geofysiikan osastossa hän osallistui ensimmäiseen suomalaiseen avaruusinstrumenttihankkeeseen, neuvostoliittolaisen Phobos-mission LIMA-D instrumenttiprojektiin (Laser-Induced Mass Analyser, Distance -instrumentti). Vuosina 1988–1992 Piirosen työuraan liittyi ATK-tehtäviä sekä yksityisellä että julkisella sektorilla, mm. Mäntsälän kaupungin ATK-päällikkönä 1990–1992.
Piironen osallistui Phobos-mission LIMA-D -instrumenttiprojektiin 1980-luvun lopulla ja BepiColombo-avaruusmissioon sen alkutaipaleella 2000-luvun alussa. LIMA-D:n oli tarkoitus mitata Marsin Phobos-kuun pinnan alkuainejakaumaa voimakkaan ionisoivan laserin ja massaspektrometrin avulla. Sekä Phobos 1 että Phobos 2 -luotaimet menetettiin ennen LIMA-D -kokeen toteutumista. Helsingin yliopiston observatoriolla Piironen oli avaamassa Suomen osallistumista BepiColomboon, Euroopan ja Japanin avaruusjärjestöjen yhteiseen Merkurius-missioon, ja sen röntgen-alueen spektrometriin. BepiColombo on laukaistu onnistuneesti Kourousta, Ranskan Guayanasta 19.10.2018.
Piirosen kokeellisiin tutkimuksiin kuuluivat lumimittaukset lähellä takaisinsironnan suuntaa eli lähellä tähtitieteellistä oppositiota, sekä yksittäisten kosmisten pölyhiukkasten albedomittaukset. Lumimittaukset Oulun yliopistossa 1970-luvun lopulla ja 1980-luvun alussa olivat uusi avaus. Mittaukset toistettiin Piirosen johdolla menestyksekkäästi Helsingin yliopistossa 1990-luvulla. Nämä mittaukset edesauttoivat ilmakehättömien kappaleiden sirontailmiöiden teoreettista ymmärtämistä. Piironen oli keskeinen tutkija, kun ensimmäisenä maailmassa mitattiin pienten meteoriittihiukkasten albedoa leijuttamalla hiukkasia ilmassa ns. integroivan pallon sisällä. Tutkimus tehtiin yhteistyössä Saksan avaruustutkijoiden kanssa. Tulokset osoittivat kiistatta, että albedo oli tummilla meteoriittihiukkasilla huomattavasti suurempi kuin sen aikaisissa valtavirran teoreettisissa malleissa oletettiin. Lisäksi Piironen teki valonsironnan mittauksia kaupallisissa hankkeissa paperiteollisiin sovelluksiin.
Tähtitieteilijän urallaan Jukka Piironen vietti pitkiä aikoja ulkomaisissa tutkimuslaitoksissa. 1980- ja 1990-luvuilla hän työskenteli useita kuukausia Katanian yliopiston observatoriossa Italiassa, Lowellin observatoriossa Arizonassa, Yhdysvalloissa ja Saksan avaruusjärjestön tutkimuslaitoksessa Stuttgartissa. Hän vieraili vuoden ajan sekä Upsalan yliopiston observatoriossa Ruotsissa että Euroopan unionin tutkimuskeskuksessa Isprassa, Italiassa.
Jukka Piironen oli ahkera ja taitava tähtitieteen popularisoija. Hän kirjoitti lukuisia populaariartikkeleita, osallistui radio-ohjelmiin ja kannusti nuorempia kollegoja tieteen popularisointiin. Hän otti voimakkaasti kantaa ns. ufotutkimukseen, mm. aiheeseen liittyvällä Tähtitieteellinen yhdistys Ursa ry:n julkaisemalla kirjalla ”Katoavatko ufot? ”.
Nonvitcha
Nonvitcha (mina: yhdistyneet veljet) on kansanjuhla, jota vietetään Grand-Popossa Beninissä helluntain aikaan. Ensimmäistä Nonvitcha-juhlaa vietettiin vuonna 1923. Grandpopolaisten perustamaa tapahtumaa on uudistettu ajan mittaan.
Alkuperä
Yhdistyksen perusajatus on peräisin Adolphe Gnansounou Akpalta, joka oli kotoisin Grand-Popon sivukylästä Doyi. Hän oli matkustellut useissa maissa, kuten Nigeriassa, Kamerunissa, Togossa ja Ghanassa. Tultuaan takaisin kotiseudulleen hän hämmästyi siitä, että Xwedojen ja Xwlanien keskuudessa ei ollut veljeyttä. Tuolloin Grand-Popo koostui pääasiassa näiden kahden kansan asukkaista.
Akpa halusi luoda yhdistyksen kahden kansan välisten veljellisten siteiden vahvistamiseksi. Aloitteen hyväksyi hänen maanmiehensä Augustin Kokou Azangi, joka loi sen jälkeen Ranskassa yhdistyksen nimeltä Bedjinonvi. Tämä yhdistys, jonka nimi tarkoittaa "diasporan veljeyttä", pyrkii vakiinnuttamaan Togon ja Beninin opiskelijoiden välisten suhteiden parantamisen Ranskassa. pienoiskuva|Juhlintaa rannalla Nonvitchan aikaan vuonna 2017.
Juhlinta
Nonvitcha-juhlien virallinen päivä on helluntai. Vuosien varrella tapaamisia on uudistettu ja tapahtumia järjestetään myös useina eri päivinä. Nonvitchaa juhlitaan Grand-Popon kylän keskustassa. Siellä on alue, joka on tarkoitettu erilaisille tapahtumille, kuten keskusteluille, tanssille, urheilukilpailuille, kulttuuriesityksille.
Alueellisen ja kansallisen festivaalin lisäksi juhlasta on tullut kansainvälinen ja siihen toivotaan osallistuvan myös ulkomaalaisia.
Muu toiminta
Nonvitcha-yhdistys on pyrkinyt kehittämään Grand-Popoa ja sen alueita. Vuonna 1947 yhdistys auttoi Grand-Popon mereen huuhtoutuneiden kylien uhreja rakentamalla asuinrakennuksia Ewé Condjin alueelle. Tulvien uhreille annettiin aineellista apua ja vuonna 1959 Nonvitcha auttoi rakentamaan popojen asuttaman Xwlacodjin alueen Cotonou ssa vuoden 1958 tulipalon jälkeen.
Nonvitcha on toiminut aloitteellisesti ensimmäisen peruskoulun rakentamiseksi Xwlacodjiin ja keskiasteen koulun perustamiseen Gbeconiin. Vuonna 1982 yhdistys tuki koulun kalustohankintoja.
Yhdistys on pyrkinyt ehkäisemään ilkeämielisten laulujen ja kylien välisten riitojen leviämistä.
Grand-Popon aluesuunnitteluun on vaikutettu edistämällä kylän uusien alueiden siirtämistä lännemmäksi ja uusien asuinalueiden urbanisaatiota, aluejakoa ja kaunistamista.
Ardin
Ardin on Ranskan kunta Deux-Sèvresin departementissa Uuden-Akvitanian hallintoalueella. Se sijaitsee Niortin luoteispuolella. Kunnan pinta-ala on 29,6 neliökilometriä ja siellä on arviolta 1 249 asukasta (vuonna 2016).
Katherine Jackson
Jackson sairasti lapsena polion. Hän liittyi vuonna 1965 Jehovan todistajiin.
Jackson julkaisi omaelämäkertateoksen My Family (1990). Hän on julkisuudessa asettunut puolustamaan Michael-poikaansa tähän kohdistuneiden pedofiliasyytösten yhteydessä. Hän on myös kertonut miehensä uskottomuudesta.
Perhe
Katherine Jackson sai miehensä Josephin kanssa kymmenen lasta:
Rustonupikka
Rustonupikka (Leotia lubrica) on suppilovahveroa muistuttava hyytelömäinen ja sitkeä sienilaji. Se on 3–6 senttimetriä pitkä ja 1–3 senttimetriä leveä. Sienen väri vaihtelee kellanvihreästä oranssinruskeaan. Lakki on muodoltaan epäsäännöllinen ja aaltoileva ja sen alapinta on sileä. Jalka on lakkia keltaisempi. Sienellä ei ole erityistä hajua. Rustonupikka kasvaa tuppaina yleisenä Etelä- ja Keski-Suomen tuoreissa kangasmetsissä, lehdoissa ja korvissa. Kasvuaika on elokuusta lokakuuhun. Laji on luokiteltu Suomessa elinvoimaiseksi.
Rustonupikka on lievästi myrkyllinen, eikä sitä suositella syötäväksi. Se kuitenkin muistuttaa nuorta suppilovahveroa. Lajit voi erottaa siitä, että rustonupikka on väriltään vaaleampi, sen alapinta on sileä ja rakenne hyytelömäinen ja sitkeä. Rustonupikalla ei ole myöskään tyypillistä tuoksua.
Rustonupikkaa on pidetty aikaisemmin syötävänä, ja se on tunnettu nimillä "hyytelömörsky" ja "viherhyytelönupikka".
Topparoikka (yhdistys)
Lahden Rautatieharrastajat TOPPAROIKKA ry on vuonna 1988 perustettu lahtelainen rautatieharrasteyhdistys. Yhdistyksen toiminnan tarkoituksena on vaalia rautatiekulttuuria, kerätä vanhaa rautatieaiheista esineistöä sekä kunnostaa museokalustoa. Toiminta on keskittynyt Vierymäelle vanhalle rautatien varikkoalueelle. Vanhojen puuvaunujen lisäksi yhdistys on kunnostanut keulakuvakseen höyryveturin Tr1 "Risto" 1047, joka on aiemmin ollut näyttelyveturina Lahden rautatieasemalla.
Yhdistys julkaisee myös Topparoikka-lehteä, joka ilmestyy 1–2 kertaa vuodessa. Lehti koostuu lähinnä Päijät-Hämettä ja Kymenlaaksoa kattavista rautatieaiheisista historiikeistä ja uutisista, mutta myös muuta Suomea käsitellään toisinaan. Viime vuosina lehden kirjoittajat ovat esittäneet myös liikennepoliittisia kannanottoja.
Topparoikka järjestää vuosittain Lahden Rautatiepäivä -tapahtuman Mytäjäisten vanhalla varikolla. Yhdistyksen tavoitteena on Mytäjäisten vanhan varikkoalueen säilyttäminen ja tulevien käyttötarkoitusten kehittäminen rautatiehistorialliset kannat huomioon ottaen. Yhdistyksen jäsenet ovat perustaneet Pro-varikko-työryhmän varikkoalueen esille tuomiseksi.
Šime Đodan
Šime Đodan (27. joulukuuta 1927 – 2. lokakuuta 2007) oli kroatialainen Demokraattisen liiton poliitikko.
Đodan syntyi Rodaljcen kylässä lähellä Benkovacia. Hän valmistui lakitiedekunnasta Zagrebissa vuonna 1960 ja sai vuonna 1965 tohtorinarvon taloustieteellisestä tiedekunnasta. Hän kuului Matica Hrvatskan johtoon vuosina 1967–1971.
Đodan vietti kuusi kuukautta jugoslavialaisessa vankilassa osallistuttuaan Kroatian kevät -liikkeeseen, joka ajoi kroatialaisen väestönosan oikeuksia silloisessa Jugoslaviassa, sekä yhteiskunnallisia uudistuksia. Hänestä tuli vuonna 1991 lain professori Zagrebissa.
Đodan, joka ennätti uransa aikana julkaista lukuisia kirjoja, istui parlamentissa kaksi kautta: 1990–1992 ja 1992–1995. Hän toimi Kroatian puolustusministerinä vuonna 1991. Hän kuoli 79-vuotiaana sairaalassa Dubrovnikissa pitkäaikaisen sairauden runtelemana.
Satakunnan ryhmä
thumb|upright|Ernst Linder upright=1.4|thumb|Valkoisen armeijan rintamalinja ja ryhmäjako maaliskuun alussa vuonna 1918. thumb|upright=1.4|Hämeen ja Satakunnan ryhmän Tamperetta vastaan suuntaaman hyökkäyksen yleispiirteinen kartta. Satakunnan ryhmä oli Suomen sisällissodan valkoisen armeijan yhtymä. Ryhmän ensimmäisenä virkaa tekevänä komentajana toimi majuri Walter Bergh 17. helmikuuta 1918 alkaen ja varsinaisen komentajan tehtävät otti vastaan Suomessa syntynyt mutta Ruotsin armeijassa palvellut eversti Ernst Linder 20. helmikuuta 1918 alkaen. Ryhmän vastuulla oli Pohjanlahdelta Näsijärvelle ulottunut Satakunnan rintama.
Perustaminen
Satakunnan ryhmän järjestämistyö alkoi 15. helmikuuta 1918, mutta varsinainen perustaminen aloitettiin 20. helmikuuta eversti Linderin ryhmän komentajaksi nimittämisen jälkeen. Tätä tehtävää varten oli Linderillä aluksi käytettävinään 12 Saksassa koulutettua jääkäriä, 2500 kivääriä ja 12 konekivääriä. Ryhmä oli tarkoitus koota suojeluskuntajoukoista ja kouluttaa Kankaanpäässä, Ikaalisissa ja Parkanossa. Tosin Parkano ja Ikaalinen oli sitä ennen vallattava viholliselta jo olemassa olevilla hajanaisilla joukoilla. Sotatoimet aloitettiinkin 600 miehen voimin ja tuloksena oli Lavian ja Ikaalisen valtaaminen. Asevelvollisuuskutsuntojen alettua 26. helmikuuta 1918 ryhmä sai vähitellen kaipaamiaan täydennyksiä. Nämä väenotot eivät kuitenkaan tyydyttäneet Linderiä ja hän joutuikin pyytämään lisäjoukkoja päämajasta, joka toimittikin hänelle runsaasti joukkoja Vaasan ja Oulun piireistä. Näiden joukkojen lisäksi alkoi ryhmä saada lisäjoukkoja lähipitäjistä. Ennen Tamperetta vastaan aloitettua hyökkäystä olikin Linder saanut ryhmänsä koottua jotensakin taistelukuntoiseksi.
Huhtikuussa ryhmä liitettiin muodostettuun Länsiarmeijaan, jonka toiminta-alue oli Pohjanlahdesta Päijänteeseen.
Porin rykmentti
Komentaja: majuri Walter Bergh. Rykmentti muodostettiin 23. helmikuuta 1918 entisen Porin pataljoonan pohjalle, josta muodostettiin rykmentin 1. pataljoona sekä lisäksi entisistä konekiväärijoukkueista muodostettiin 1. pataljoonaan konekiväärikomppania. Rykmenttiä perustettaessa sen komppanioiden johtoon valittiin jääkärikoulutuksen saaneet miehet, joiden rinnalle jäivät varapäälliköiksi entiset siviihenkilöt. Rykmentin toinen pataljoona taasen muodostettiin helmikuun puoliväliin mennessä rannikkoalueille kokoontuneista suojeluskuntalaisista ja Kristiinasta lähetetyistä miehistä. Porin rykmentti oli koottu vapaaehtoisista miehistä.
Komppania Ylinen
Päällikkö: jääkärivänrikki Armas Ylinen. Komppania Ylinen järjestettiin Pomarkussa ylipäällikön ryhmänjohtajalleen antamalla määräyksellä 23. helmikuuta 1918. Käskyssä määrättiin A. Ylinen yhdessä jääkäri Kasken kanssa heitä kuljettamaan aseita Kauhajoen asemalta Parkanoon ja ruvettava siellä harjoittamaan suojeluskuntajoukkoja. Hänen runkonaan oli joukko jalasjärveläisiä suojeluskuntalaisia ja Vilppulan rintamalta saamiaan joukoja ja vapaaehtoisia Parkanosta ja Karviasta. Joukkoja kootessaan hän kääntyi Vöyrin sotakoulun puoleen, josta hän saikin 13 jalasjärveläistä Parkanoon käyttöönsä. Komppania valtasi Parkanon 24. helmikuuta 1918 85 jalasjärveläisen vapaaehtoisen voimin. Kuun vaihteessa suoritetut asevelvollisuuskutsunnat Karviassa ja Parkanossa kasvattivat joukkoa 200 miehellä. 12. maaliskuuta 1918 sai päällikkökuntakin vahvistusta, kun m.m. jääkärivänrikki Peltonen saapui komppaniaan. Tällöin yhdistettiin kaikki Jalasjärven vapaaehtoiset miehet ja muodostettiin erikoisen vahva komppania, joka sisälsi konekiväärijoukkueen (kaksi konekivääriä). Tämä komppania, jota jääkärivänrikki Ylinen itse johti, alistettiin Tampereen saartoliikkeen ajaksi Hjalmarsonin osaston alaisuuteen ja liitettiin Snellmannin pataljoonaan. Jäljelle jäänyt asevelvollinen miehistö jaettiin kahteen marssikomppaniaan, joiden päällikköinä toimivat jääkärit Peltonen ja Kaski. Komppania siirrettiin maaliskuun lopulla 1918 Porin rykmentin 3. pataljoonaan, josta muodostettiin kaksi komppaniaa.
Kristiinan krenatööripataljoona
Komentaja: kapteeni Eugen Schönberg.
Vaasan pataljoona
thumb|Vaasan pataljoonan esikunta: Keskellä pataljoonan päällikkö A. Helenius ja äärimmäisenä vasemmalla varapäällikkö [[Max Jurvelius.]] Komentaja: arkkitehti A. Helenius, Kankaanpäässä komppanian päällikkyyden otti ruotsalainen ammattikersantti Andersson. Pataljoonan varakomentajana ja sotilasohjaajana toimi jääkäriluutnantti Max Jurvelius.
Pataljoonaan kuului kolme komppaniaa, joissa oli kolme upseeria ja 230 miestä. Komppania koottiin vaasalaisista vapaaehtoisista, joilla oli jo aikaisempaa taistelukokemusta. Pataljoona siirrettiin rintamalle 24. helmikuuta 1918 ja käsitti kolme komppaniaa. Pataljoonan neljäs komppania pääsi lähtemään Vaasasta 26. helmikuuta 1918, mutta se ohjattiin Virroille Hjalmarsonin osaston käyttöön Vaasan komppaniaksi ja siksi se ei koskaan yhtynyt Vaasan pataljoonaan. Pataljoonan saavuttua Kankaanpäähän se yhdistettiin erityiseksi komppaniaksi, jonka johtoon nimettiin ruotsalainen ammattikersantti Andersson. Pataljoona kärsi hyökkäysvaiheen aikana kovasta mieshukasta siinä määrin, että Tampereen valloituksen jälkeen pataljoona oli kutistunut vain yhden komppanian käsittäväksi pataljoonaksi.
Oulun 1. komppania
thumb|Oulun 1. rintamakomennuskunta lähdössä rintamalle. Edessä komennuskunnan päällikkö Tor Ekman. Komentaja: hammaslääkäri Tor Ekman ja 18. maaliskuuta alkaen konekivääriosaston päällikkö jääkäri Gunnar Wikström myöh. Visapuu. Komennuskuntaan kuului yksi komppania ja komppaniaan 207 miestä. Komppania käsitti kolmen joukkueen vahvuisen komppanian, kaksiryhmäisen hiihto-osaston, 21-miehisen konekivääriosaston (kolme konekivääriä) sekä kuormaston. Komppanian miehistöön kuului kaksi Saksassa jääkärikoulutuksen saanutta miestä, mutta muuten miehistö oli suojeluskuntalaisista koottu. Tällä komennuskunnalla, kuten myös Oulun 2. rintamakomennuskunnalla oli erityispiirre, jota aikakauden muilla joukoilla ei ollut, nimittäin ne olivat varusteiltaan yhdenmukaiset. Tämä joukko valkoisissa karvalakeissaan, upeissa sarkapuvuissaan ja keltaisissa saappaissaan oli kerrassaan komeaa nähtävää. Varsinkin Oulun 2. rintamakomennuskunta oli kenraali Mannerheimin mieleen ja sai hänet kehumaan komennuskuntia tarkastaessaan ne Seinäjoella matkalla rintamalle. Sähköisessä viestissä Oulun piiripäällikölle hän ilmoittaa seuraavaa: "Tänään tarkistin pulskat Oulun pojat. Niiden varustukset herättivät ihailuani; ne todistavat asianomaisilla olleen kykyä, asianharrastusta ja väsymätöntä uurautta. Lausukaa oululaisille ja vastaanottakaa itse lämpimät kiitokset". Komennuskunta oli jopa niin hyvin varustautunut, että se toi mukanaan oman ambulanssin ja henkilökohtaiset suksensa. Komppaniaa kutsuttiin myös '''1. Oulun rintamakomennuskunnaksi'''.
Komppania siirtyi Oulusta 23. helmikuuta 1918 rintamalle, josta sen 1. ja 2. joukkue komennettiin 25. helmikuuta 1918 Pirttijärven taisteluun siellä jo taistelevien joukkojen avuksi joukkueenjohtaja Eino Engelbergin johdolla, mistä se suoriutuikin mallikkaasti ja ajoi vihollisen aina Alhaisiin saakka. Itse hyökkäystä johti Pirttijärvellä jääkäri Antti Porri. Komppania hajotettiin Pirttijärven taistelun jälkeen siten, että sen toinen ja kolmas joukkue liitettiin Porin rykmentin toiseen pataljoonaan ja jäljelle jääneestä ryhmästä muodostettiin Tor Ekmanin johtama kolmejoukkueinen jalkaväkiosasto johtajanaan jääkäri Johannes (pikku Jussi) Väisänen ja hiihto-osasto johtajanaan insinööri Sulo Kallio sekä konekivääriosasto johtajanaan jääkäri Gunnar Wikström myöh. Visapuu. Komennuskunta liitettiin lopulta silloisen päällikkönsä Wikströmin johdolla 16. huhtikuuta alkaen 4. Pohjois-Pohjanmaan rykmentin 1. pataljoonan 3. komppaniaksi.
Hiihto-osasto von Hertzen
Päällikkö: Gunnar von Hertzen ja hänen haavoituttuaan Suodenniemellä kiväärinluodista 17. maaliskuuta 1918 päälliköksi tuli joukossa joukkueenjohtajana toiminut jääkärivänrikki Kaino Niemeläinen. Osastossa oli yksi komppania, jossa yksi upseeri ja 80 miestä. Osastossa palvelleet Saksan jääkärit: jääkärivänrikki Verner Evald Lavast, jääkärivääpeli Otto Heikkinen, jääkärivaravääpeli Spero Tanner, jääkärialiupseeri Auno Kuiri (siirrettiin Hämeenkyrön asevelvolliskomppaniaan), joukkueenjohtajana ja osaston päällikkönä jääkärivänrikki Gustaf Renholm.
Oulun krenatööripataljoona
Komentaja: everstiluutnantti Valdemar Appelgren.
Turun pataljoona
Komentajina toimivat von Gerich ja väliaikaisena komentajana jääkärivänrikki Johan Koivula (13. maaliskuuta alkaen, toimi aikaisemmin Porin pataljoonan 1. komppanian päällikkönä ja siirrettiin myöhemmin Turun pataljoonan 3. komppanian päälliköksi. Hän palasi pataljoonan komentajaksi 16. huhtikuuta 1918 toivuttuaan ensin sotilassairaalassa 21. maaliskuuta saamistaan haavoista.).
Pataljoonaan kuului kolme komppaniaa, joissa kolme upseeria ja 270 miestä. Pataljoona oli Uudenkaupungin suojeluskunnasta koottu ja se siirtyi Ruotsin puolelle sodan alettua ja kiersi Pohjanlahden ympäri ja liittyi Satakunnan ryhmään 3. maaliskuuta ja ohjattiin välittömästi taisteluihin Ikaalisissa jääkäri Aarne Peltosen johdolla, vaikka joukko oli lopen uupunut kierrettyään Pohjanlahden. Tätä suojeluskuntaryhmää ruvettiin kutsumaan Turun pataljoonaksi sen liityttyä Satakunnan ryhmään.
Ikaalisten suojeluskunta
Suojeluskunta käsitti kolme komppaniaa ja sen päällikkönä toimi Otto Ivalo, joka kumminkin sai surmansa punaisten sissiosaston yllätettyä hänet Luhalahdella Kyrösjärven itärannalla. Muiden komppanioiden päällikköinä toimivat eläinlääkäri G. Klenberg ja konttoristi A. Valio.
Suojeluskunnan vahvuus oli noin 200 miestä ja yksi konekivääri ja 150 kivääriä. Näillä eväillä suojeluskunta pystyi torjumaan punaisten kaikki lähentely-yritykset, tosin apunaan heillä oli ratkaisuhetkillä 4. maaliskuuta 1918 Lillierin hiihto-osastolta.
Uzyn
Uzyn on kaupunki Ukrainan Kiovan alueen Bila Tserkvan piirissä. Uzyn sijaitsee Dneprin vesistön Uzynijoen (Uzynka) varrella, maanteitse noin 24 kilometriä piirikeskus Bila Tserkvasta itään ja linnuntietä 70 kilometriä aluekeskus Kiovan keskustasta etelään.
Satakunnan ryhmä
Vähänkyrön ja Kauhajoen suojeluskunnat
Käsitti yhden komppanian, jonka päällikkönä toimi jääkärivaravääpeli Herman William Humlin (hän kaatui Mannamäen taistelussa 17. maaliskuuta 1918). Komppania saapui 92 miehen voimalla 3. maaliskuuta 1918 Ikaalisissa taistelevien joukkojen avuksi ja osallistui taisteluun.
Uzyn
Tammikuun keskilämpötila on -5,9 ja heinäkuun +19,6 celsiusastetta. Keskimääräinen vuosisademäärä on 530 millimetriä.
Satakunnan ryhmä
Hiihto-osasto Lillier
Parkanosta Lillierille tuli kumminkin kiire rientää Ikaalisten suojeluskuntajoukkojen avuksi punaisten sinne aloittaman hyökkäyksen torjumiseksi. Lillier saapui Kilvakkalaan 4. päivän aamulla ja ryhtyi heti hyökkäykseen Viljalaa vastaan ja saikin sen vallattua vielä saman päivän iltana.
Oulun 2. komppania
thumb|Oulun 2. vapaaehtoisista koottu rintamakomennuskunta matkalla junakuljetuksena etelään. Päällikkö: jääkäri Johan Jacob Mikael Giescke (hänet siirrettiin 21. maaliskuuta 1918 kenraali Linderin esikuntaan). Komppania käsitti 200 miestä. Komppaniaa kutsuttiin myös '''2. Oulun rintamakomennuskunnaksi'''. Komennuskunta käsitti kolmen joukkueen komppanian, 50-miehisen hiihto-osaston sekä konekiväärijoukkueen (kaksi konekivääriä). Komennuskunta oli koottu oululaisista suojeluskuntalaisista ja se siirrettiin rintamalle 9. maaliskuuta 1918. (Katso myös Oulun 1. komppania)
2. räjäytyskomennuskunta
Päällikkö: luutnantti Lindholm. Komennuskuntaan kuului 14 miestä. Komennuskunta järjestettiin Pietarsaaren tykistökoulussa päämajan operatiivisen osaston aloitteesta, koska Pohjanmaalta oli saatu venäläisiltä joukoilta runsas räjähdysainesotasaalis. Komennuskunta lähetettiin Satakunnan rintamalle 25. helmikuuta 1918.
Juneteenth
Juneteenth on Yhdysvalloissa kansallinen vapaapäivä, jota vietetään vuosittain 19. kesäkuuta. Päivänä juhlistetaan afroamerikkalaisten orjuuden päättymistä. Juhlan nimi on yhdistelmä englannin kielen sanoista June (suom. kesäkuu) ja nineteenth (suom. yhdeksästoista). Juneteenth sai alkunsa Yhdysvaltain armeijan kenraalimajurin Gordon Grangerin luettua presidentti Abraham Lincolnin antaman orjien vapautusta koskevan Emancipation Proclamation -julistuksen Texasin Galvestonissa 19. kesäkuuta 1865. Julistus oli tullut voimaan jo yli kaksi vuotta aiemmin vuoden 1863 tammikuun alusta, mutta tieto vapaudesta ei ollut kulkenut Texasiin saakka. Kesäkuun 19. hyväksyttiin viralliseksi vapaapäiväksi Texasissa vuonna 1979, ja nykyisin päivällä on virallinen asema useissa Yhdysvaltain osavaltioissa ja kaupungeissa.
Uzyn
Paikkakunta on tunnettu vuodesta 1651, ja kaupungiksi se nimitettiin vuonna 1971. On myös esitetty, että paikkakunta olisi tunnettu vuodesta 1590 nimellä Uzenytsja, myöhemmin nimellä Temberštšyna. Ukrainan tilastokeskus arvioi kaupungin väkiluvuksi 11 921 asukasta (1.1.2022), vuonna 1990 asukkaita oli noin 16 600.
Juneteenth
Yhdysvaltojen presidentti Donald Trump oli aikeissa järjestää koronatauon jälkeisen ensimmäisen suuren vaalikampanjatilaisuuden juuri 19. kesäkuuta 2020 Tulsassa, jossa tapahtui mustien joukkomurha 1921. Tieto Trumpin tilaisuuden ajasta ja paikasta herätti suurta paheksuntaa eri puolilla Yhdysvaltoja, ja hän taipui siirtämään tilaisuuden seuraavaan päivään.
Satakunnan ryhmä
3. räjäytyskomennuskunta
Päällikkö: vääpeli Franchi. Komennuskuntaan kuului 14 miestä. Komennuskunta järjestettiin Pietarsaaren tykistökoulussa päämajan operatiivisen osaston aloitteesta, koska Pohjanmaalta oli saatu venäläisiltä joukoilta runsas räjähdysainesotasaalis. Komennuskunta lähetettiin Satakunnan rintamalle 25. helmikuuta 1918.
Juneteenth
Yhdysvaltain kongressi hyväksyi kesäkuussa 2021 lain, jonka mukaan päivä on liittovaltion virallinen vapaapäivä.
Satakunnan ryhmä
1. patteri
Päällikkö: kapteeni Enhörning. Patteri käsitti kaksi 87 mm tykkiä ja se lähetettiin Pietarsaaren tykistökoulusta Satakunnan rintamalle 20. helmikuuta 1918 ja liittyi Kankaanpäässä Satakunnan ryhmään 25. helmikuuta 1918. Patterissa palveli adjutanttina ennen rintamalle siirtymistä myös Saksassa jääkärikoulutuksensa saanut jääkärivänrikki Paul Påhlson, mutta hänet komennettiin jo 16. helmikuuta 1. räjäytyskomennuskunnan päälliköksi.
13. patteri
Päällikkö: Majuri Schleutker (hän sairastui melkein heti patterin lähdettyä rintamalle). Hänen tilalleen tuli ruotsalainen luutnantti Ek, joka piti patterin päällikkyyttä sodan loppuun saakka. Patteri sisälsi kaksi 87 mm tykkiä. Patteri siirrettiin Pietarsaaren tykistökoulusta Satakunnan rintamalle 13. maaliskuuta 1918. Patteria kutsuttiin myös Ahvenanmaanpatteriksi, koska sen miehistö oli koottu pääosin Uudenkaupungin suojeluskuntalaisista, jotka olivat saaneet tykistökoulutuksensa Ahvenanmaalla. Patteri sai vähitellen lisättyä tykkilukunsa kuuteen tykkiin ja patteri kuului valkoisen armeijan parhaimmistoon, niin taidoiltaan kuin kiinteydeltäänkin.
1. itsenäinen joukkue
Päällikkönä toimi jääkäriluutnantti Poukkula. Tykinjohtajana toimi jääkärivääpeli Ville Kakko. Joukkue käsitti yhden tykin (87 mm) ja 30 miestä. Tämä joukkue oli sisällissodan ensimmäinen rintamalle lähetetty tykistöosasto, joka oli saanut koulutuksensa Pietarsaaren tykistökoulussa. Ensin se lähetettiin 18. helmikuuta 1918 Varkauden rintamalle, josta se siirrettiin myöhemmin Satakunnan rintamalle ja osallistui siellä menestyksellisesti taisteluihin, vaikka sen miehistö oli matkassa lähen ilman minkäänlaista koulutusta.
Konekiväärikomppania Eriksson
thumb|Konekiväärikomppania järjestäytyneenä Päällikkö: ruotsalainen kersantti Eriksson. Komppania käsitti yhden upseerin, 60 miestä ja kuusi konekivääriä. Komppania perustettiin alkujaan ainoastaan joukkueen suuruisena, koska sillä oli käytössään vain kaksi konekivääriä ja vain muutaman päivän harjoiteltuaan se sai tulikasteensa 2. maaliskuuta 1918 käydyssä Lavian taistelussa. Lavian taistelusta komppania sai sotasaaliina useamman konekiväärin ja komppania voitiin nyt muodostaa kolme joukkuetta käsittävänä. Miehistö muodostettuihin joukkueisiin saatiin Sundon ja Gerbyn suojeluskuntalaisjoukosta, jonka jäännöksistä muodostettiin ruotsalaisen Volltterin johtama komppania Porin rykmenttiin. Komppanian päällystö saatiin ruotsalaisista vapaaehtoisista, jotka olivat palvelleet aikaisemmin Alyhrin hiihto-osastossa. Myöhemmin komppaniasta erotettiin furiiri Johanssonin joukkue ja lähetettiin se Schönbergin värvätyn pataljoonan konekiväärikomppaniaan. Komppanian mieshukka oli hyökkäysten kestäessä ollut valtava ja näin ollen Tampereen valtauksen jälkeen komppania vain lakkasi olemasta.
Insinöörikomppania
Päällikkö: ruotsalainen luutnantti Sjöberg. Komppania käsitti yhden upseerin ja 80 miestä. Insinöörikomppanian ylipäällikkö perusti erikoiseksi työjoukoksi joka suoritti keveämpiä kenttärakennustöitä ja oli varustettu sen mukaisilla työkaluilla. Komppania oli kumminkin aseistettu kuten muukin jalkaväki.
Uzyn
Kaupungissa toimii sokerikombinaatti, ja siellä valmistetaan myös purkkiruokaa, leipää, tiiliä ja asfalttia. Kaupungissa on asunut kaksinkertainen Neuvostoliiton sankari, kosmonautti Pavel R. Popovytš. Kaupungin eteläpuolella sijaitsee Uzynin lentotukikohta.
Satakunnan ryhmä
Raahen komppania
thumb|Raahen joukko kotikaupungissaan ennen rintamalle lähtöä. Päällikkö: kapteeni Aleksander Pell. Komppania liittyi Satakunnan ryhmään 16. maaliskuuta 1918. Komppania käsitti 130 miestä.
Gian Piero Ventura
Gian Piero Ventura (s. 14. tammikuuta 1948) on italialainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja.
Ura
Ventura hankki jalkapallo-oppinsa UC Sampdorian juniorijoukkueissa, muttei koskaan onnistunut murtautumaan edustusjoukkueen pelaavaan kokoonpanoon. Hänen pelaajauransa jäi vaatimattomaksi ja hän edusti eri seuroja Serie D:ssä sekä kaudella 1970/71 USD Ennaa Serie C:ssä.
Ventura aloitti valmennusuransa niin ikään Sampdoriassa valmentaen ensin juniorijoukkueita. Vuonna 1979 hänestä tuli edustusjoukkueen apuvalmentaja. Ventura jätti seuran vuonna 1981 ja siirtyi päävalmentajaksi Ruentes Rapalloon. Hän luotsasi pieniä italialisseuroja Serie C:ssä, kunnes vuonna 1994 hänet palkattiin Serie B:ssä pelanneen SSC Venezian päävalmentajaksi. US Leccen valmentajana Ventura teki läpimurtoaan johdattamalla joukkueen Serie C:stä aina Serie A:han saakka kahden perättäisen nousun myötä. Ventura itse jätti seuran nousukauden 1996/97 jälkeen siirtyen Cagliari Calcion peräsimeen nostaen seuran Serie A:han, jossa teki itse päävalmentajadebyyttinsä kaudella 1998/99 luotsaamalla Cagliarin sijalle 12. Kesällä 1999 Ventura palasi Sampdoriaan, muttei onnistunut odotuksista huolimatta nostamaan seuraa Serie A:han. Hän valmensi Sampdoria-pestinsä jälkeen muun muassa Udinese Calciota, uudelleen Cagliaria, SSC Napolia sekä Pisa Calciota.
Kesäkuussa 2009 Venturasta tuli AS Barin päävalmentaja Antonio Conten siirryttyä uusiin haasteisiin. Venturan debyyttikausi oli menestyksekäs ja hyökkäävää jalkapalloa pelannut Bari keräsi kauden peleistä 50 pistettä tehden näin seuraennätyksen. Kaudella 2010/11 seura vajosi pelilliseen kriisiin, eivätkä siirtomarkkinoiden epäonnistumiset tilannetta auttaneet. Bari vajosi Serie A:n hännille ja Ventura jätti seuran lopulta helmikuussa 2011.