cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Itämainen matto
Mattoja maittain
Kiinassa mattoja on valmistettu jo ainakin 2 000 vuotta sitten, ja maan mattotuotanto kukoisti erityisesti 1700-luvulla. Kiinalaisissa matoissa käytetään sennee-solmua ja kuviotyypit ovat peräisin uskonnollisista aiheista sekä paikallisista taidekäsitöistä kuten silkkikutojien ja posliinimaalareiden kuvioista. Lohikäärme on suosittu aihe. Tiibetiläiset matot ovat yleensä kuvioiltaan rauhallisia, pieniä ja harvasolmuisia, ja paikalliset käyttävät niitä nukkuma-alustoina ja satulamattoina. Tiibetiläinen solmintatekniikka eroaa muiden itämaisten mattojen tekniikasta joiltain osin.
Suwałki
Suwałki ([suˈvau̯kʲi]) on 69 340 asukkaan kaupunki Pohjois-Puolassa. Czarna Hańcza -joki kulkee kaupungin halki. Se on Suwałkin maakunnan pääkaupunki ja yksi Podlasian voivodikunnan tärkeimmistä kaupungeista.
Suwałki sijaitsee noin 30 kilometrin päässä Liettuan rajasta. Sen läheisyydessä olevasta rajaseudusta käytetään nimitystä Suwałkin käytävä. Kaupungin mukaan on nimetty myös läheinen suojelualue Suwalski Park Krajobrazowy.
Venäjän keisarikunnan loppuaikoina Suwałki oli Suwałkin kuvernementin (1867–1915) kuvernementti- ja kihlakuntakaupunki. Vuonna 1897 itse kaupungissa asui 22 648, Suwałkin kihlakunnassa 92 910 ja koko kuvernementissä 582 913 henkeä.
Akvatinta
Akvatinta (ital. acqua tinta, värjätty vesi) on taidegrafiikassa käytetty syväpainomenetelmä, pintasyövytys, joka kehitettiin huippuunsa 1700-luvulla. Akvatinta tehdään sirottelemalla painolaatalle hienojakoista asfaltti- tai hartsijauhetta, joka sulatetaan kiinni laatan pintaan. Vedokseen saadaan eri sävyjä syövyttämällä painolaattaa useissa vaiheissa ja peittämällä aina suojalakalla vaaleimmiksi jäävät kohdat. Akvatintan rakeinen painojälki muistuttaa hieman laveerattua piirrosta tai vesivärimaalausta.
Akvatintan voi tehdä myös ilman hartsia eli vähemmän myrkyllisesti. Menetelmässä käytetään vesiliukoista Akvatinta-nestettä, joka sekoitetaan veteen. Neste voidaan sumuttaa kuparilevyn pintaan hienojakoisella suihkulla käyttäen suihkepulloa tai paineilmakompressoria ja ruiskua. Suihkutus voidaan tehdä esimerkiksi kaapissa, jossa on tuuletin, jolloin pisarat eivät leviä huoneilmaan. Työn annetaan kuivua ennen kuin siihen levitetään lakkaa tai sitä syövytetään. Työtä jatketaan samoin menetelmin kuin hartsipölyn kanssa toimiessa.
Why Can’t This Be Love
Why Can’t This Be Love on hard rock -yhtye Van Halenin single, joka julkaistiin vuonna 1986. Se on bändin ensimmäinen single David Lee Rothin korvanneen vokalistin Sammy Hagarin kanssa. Single ylsi Mainstream Rock Tracks -listan ykköseksi ja Billboard Hot 100 -listalla kolmanneksi, joten se sai paljon radiosoittoaikaa. Suomessa se nousi virallisen singlelistan sijalle 14.
Kappaleessa kosketinsoittimet saavat suurimman huomion. Pop -oritointuneessa kappaleessa saatiin myös hyvin esiin Hagarin vahva lauluääni. Kappale auttoi muiden uusien single-levyjen (Dreams ja Love Walks In) kanssa Van Halenin seitsemännen studioalbumin 5150 nousemaan Billboard 200 -listan ykköseksi ensimmäistä kertaa Van Halenin historiassa. Albumi pysyi listan ykkösenä kolme viikkoa.
Rillankivi
On katsottu, että Rillankivi on yksi vuonna 1323 solmitun Pähkinäsaaren rauhan rajakivi. Se on kolmen historiallisen maakunnan, Hämeen, Savon ja Pohjanmaan, rajapyykki. Siihen kaiverretut kuviot pohjautuvat Pähkinäsaaren rauhan jälkeisistä rajalinjoista, jotka muuttuivat jonkin verran suomalaisten edetessä itään 1400-luvulla. Siinä on useita erilaisia hakkauksia, joista tunnistettavissa ovat vuosiluku 1814, Ruotsin valtion rajasymboli niin sanottu valtiolaiva ja useita nimikirjaimiksi tai puumerkeiksi tulkittuja merkintöjä.
Kivi on suojeltu vuonna 1964 muinaistieteellisen toimikunnan lausunnon perusteella todennäköisenä Pähkinäsaaren rauhan rajakivenä. Rillankivi on Museoviraston rauhoittama muinaismuisto. Nimi tulee joko Haakon Frillestä (1415) tai Maunu Frillestä (1452), jotka kumpikin selvittelivät raja-asioita valtiovallan toimeksiannosta. Perimätiedon mukaan Rilla (Frille) oli aatelinen sotaherra, maanmittari ja insinööri, jolla oli perin ilkeä luonne. Hänen apulaisensa löivät hänet lopulta hengiltä ja piilottivat ison kiven Rillankiven alle.
Rillankiven läheisyydessä on myös edustava Varisvuoren harjumuodostuma. Karjalaisten ikivanha kauppareitti Laatokalta Pohjanlahdelle on kulkenut harjun kautta Maaselän kannaksen yli.
Eri teorioita Pähkinäsaaren rauhan 1323 rajasta
Rajan kulusta on kaksi Pyhäjärveä koskettavaa teoriaa. Jalmari Jaakkolan mukaan raja kulki jostain Koivujärven tienoilta, lähemmin määrittämättömästä Kalliovuoresta pohjoiseen Pyhäjärven itäpuolitse Pyhännän–Pulkkilan kautta harjulinjoja Pattijoen kautta mereen.
Hämeen ja Savon heimorajan päätepiste Rillankivi on vuonna 1415 Laatokan Hiitolasta Pyhäjoen Hiitolaan vievän 500-kilometrisen venetien varrella. Se on Hämeen ja Savon välisen vuonna 1415 käydyn heimorajan päätepiste, Pohjanmaan, Savon ja Hämeen maakuntien rajojen kohtauspaikka. Paikalla on mahdollisesti polttokenttäkalmisto. Hakkaukset: Ruotsin kruunu, Venäjän risti, nimikirjaimia, vanhin vuosiluku 1415.
Vuonna 1500 Pyhäjoki oli Novgorodin rajalinjana. Rajavaatimuksiaan lujittaakseen novgorodilaiset merkitsivät rajalinjakseen Pyhäjoen. Rillankiven ortodoksiristi on ehkä peräisin tältä ajalta. Vielä vuonna 1560 Pohjanmaan ruotsalaiset katsoivat, että Pyhäjoki ja Siikajoki alkavat Venäjän rajalta.
Rillankivi ei ollut vuonna 1415 Häme-Savo heimorajan päätepiste, vaan päätepiste oli Lastukoski Nilsiässä. Vasta kolmas Häme-Savo heimorajankäynti vuonna 1452 päättyi Suomenselälle Rillankiven alueella. Vuoden 1323 raja ei kulkenut Rillankiven kautta, vaan vasta noin vuoden 1400 seutuvilla käydyt rajankäynnit eli epäviralliset rajankäynnit. "Jurin ja Maunun" raja oli tällöin jo hämärän peitossa asumattomalla järvialueella Särkilahden ja Suomenselän välillä. Nuo Pohjois-Savon kiertävät "rajat" yhtyivät kuitenkin Suomenselällä Pihtiputaan pohjoisosassa vuonna 1323 raja-alueeseen. Siinä rajat kulkivat vuonna 1323 raja-aluetta "Pohjanrannalle", siellä on säilynyt rajamerkki siltä aikakaudelta Pahkalanjoen varressa (Pathajoki). Kyseinen kivi eli "Kruununkivi" on ainoa sellainen rajamerkki läntisessä Suomessa, jossa on venäläisten käyttämät rajasymbolit eli ortodoksiristi, Pyhän Andreaan lippu ja tavallinen risti, jota venäläiset myös käyttivät, kivessä on myös neljä kruunua. Rajalla on myös paljon etsitty "Pätäjoki" eli Petäjäoja. Petäjäoja laskee Sievin Vanhallakirkolla Vääräjokeen. Petäjäojan latvaosalla on säilynyt vuonna 1856 kartalla ruotsalaisen rajakirjurin vuonna 1323 tekemä virhe, jossa Petäjäjoesta on tehty "Pätäjoki". Nimi ilmenee kahden järven nimessä, eli "Iso Pätäistänjärvi" ja "Wähä Pätäistänjärvi". Rillankivessä ei ole vuosilukua 1415.
Jorma Tulkku kirjoittaa 1560-luvun Pohjanmaan jokireittiselvityksen johdosta tehdystä luettelosta, jossa mainitaan Pyhäjoen ja Siikajoen alkavan Venäjän rajalta. Luettelossa mainitaan myös, että Oulujoki tulee Venäjältä. Silloisen rajajoen sanotaan tulevan Venäjän rajan suunnasta. Nämä soveltuvat erittäin hyvin yhteen S. Juholan tutkimuksen kanssa, jossa tuo rajajoki eli Pahkalanjoki ("Pachtajoki") on Lill-Kainusjoen eli Siiponjoen-Vääräjoen yhdistelmän laaksossa. Tämä jokilaakso oli 1560-luvulla vielä hallinnollisesti rajajokilaakso. Se tuli maanselältä. Raja kulki sieltä sitten Suomenselkää ja maanselkää Pohjois-Savon pohjoispuolitse, jolloin Pyhäjoen ja Siikajoen latvat olivat Venäjän rajalla. Venäjälle kuuluva alue oli edellä mainitusta Pahkalanjoesta Rajajoelle eli Kaakamajoelle, Kemijoen pohjoispuolelle. Siitä Venäjän raja kulki Rovaniemen kiertäen Kemijärvelle ja sieltä kaartaen etelään Iijoen latvoille. Nämä tiedot täydentävät Tulkun aloittamaa ja osittain ihmettelemää rajaa. Kyseinen raja on hyvin looginen ja aikaansa sopiva. Siitä on tutkimuksissani kartta, joka havainnollistaa asiaa.
Rapalan luolat
pienoiskuva|oikea|Kallionhalkeamaa luolan ulkopuolelta nähtynä Rapalan luolat ovat Kangasniemellä Istrualassa Rapalanvuoren selänteen pohjoisosassa sijaitsevat kaksi kallionhalkeamaa. Toinen halkeamista on kiintokallion ja massiivisen irtolohkareen ja toinen halkeama taas on kahden massiivisen irtolohkareen välissä. Jälkimmäisen halkeaman pituus on 20 metriä, syvyys 10 metriä ja pohjan leveys 1–1,5 metriä. Kansanperinteen mukaan läheisen kylän asukkaat ovat asuneet luolissa Ison vihan aikana 1713–1721 vihollista piilossa.
Rillankivi
Eri teorioita Pähkinäsaaren rauhan 1323 rajasta
63.45758°N, 26.13865°W
Rapalan luolat
Rapalan luolat ja kallio on maanomistajan toivomuksesta poistettu vuonna 2013 virallisten luontokohteiden joukosta. Paikalle vievät opasteet ja polku on poistettu, eikä luolissa olevia rakenteita, kuten portaita, enää huolleta. Luolilla ja kalliolla saa kuitenkin vierailla jokamiehenoikeuden nojalla, mutta luolissa olevat puiset portaat saattavat ajan myötä rapistua vaarallisiksi.
Lähteet
61.88778°N, 26.44056°W
Exercitia spiritualia
Teos sisältää paljon erilaisia jesuiittaveljeskuntaan liittyviä ohjeita ja toteamuksia:
Arnie Robinson
Arnie Robinson (7. huhtikuuta 1948 San Diego – 1. joulukuuta 2020 San Diego) oli yhdysvaltalainen pituushypyn olympiavoittaja.
Arnie Robinson voitti pituushypyssä Pan-Amerikan mestaruuden vuonna 1971 ja saapui ennakkosuosikkina Münchenin 1972 olympialaisiin. Siellä hän kuitenkin jäi pronssimitalille tuloksella 803 cm. Viidennellä kierroksella saavuttamansa pisimmän hypyn lisäksi hän hyppäsi toisella kierroksella 789 ja kolmannella 795 cm. Kultaa voitti hänen nuori maanmiehensä Randy Williams tuloksella 824 cm.
Montréalin 1976 olympialaisissa Robinson voitti kultaa ponkaisemalla 0,6 m/s:n vastatuulessa koko kilpailun ensimmäisellä hypyllä tuloksen 835 cm, joka jäi koko vuoden parhaaksi tulokseksi maailmassa. Hänen muut hyppynsä kantoivat 826 cm toisella, 804 cm neljännellä, 816 cm viidennellä ja 791 cm viimeisellä hyppykierroksella. Hallitseva olympiavoittaja Williams sijoittui nyt toiseksi tuloksella 811 cm. Vuonna 1977 Robinson voitti maailmancupin.
188-senttinen Robinson ylitti vuosina 1971–1980 kahdeksan metrin rajan yhdeksänä eri vuonna. Vielä vuonna 1980 hänen paras tuloksensa oli 803 cm. Yhdysvaltain mestaruuden hän voitti kuusi kertaa.
Robinsonilla diagnosoitiin vuonna 2005 aivokasvain, jonka kanssa hän joutui elämään kuolemaansa saakka.
Nimiavaruus
Nimiavaruus on tietojenkäsittelytieteessä formaalin kielen symboleja yhteen nippuun sitova määre.
Nimiavaruuksia käytetään tyypillisesti ohjelmointikielissä, tiedostojärjestelmissä ja tietoverkoissa. Ohjelmointikielissä nimiavaruuksia käytetään jäsentämään ohjelmiston sisällä käytettäviä tunnisteita siten, ettei eri konteksteissa käytettyjen nimien välille synny päällekkäisyyksiä. Näin esimerkiksi ohjelman aliohjelmalla ja muuttujalla voi olla sama nimi. Tiedostojärjestelmissä nimiavaruus mahdollistaa nimien asettamisen tiedostoille sekä hakemistoille. Tietoverkoissa eri resursseille voidaan vastaavasti antaa nimet, jolloin kommunikointi laitteiden välillä on mahdollista. Samassa nimiavaruudessa ei voi olla samoja nimiä, vaikka ne tarkoittaisivatkin eri asioita.
Ohjelmointikielissä
Ohjelmointikielissä nimiavaruus osoitetaan nimiavaruuden tunnisteella sekä paikallisella nimellä.
C++-kielessä nimiavaruuksia käytetään osoittamaan yhteenliittyviä kokonaisuuksia (kuten mm. funktiot, luokat, enumeraatiot) ja joissa ei saisi olla törmäyksiä muiden vastaavasti nimettyjen kanssa. Nimiavaruuksien ulkopuolelta viittaamiseen käytetään kaksoispisteitä erottimena tai määrittämällä synonyymi, jolloin nimiavaruutta ei tarvitse toistaa viitatessa siihen. Nimiavaruudet voi määrittää itse ja on mahdollista käyttää sekä sisäkkäisiä nimiavaruuksia että nimiavaruuksien aliasointia.
Java käyttää nimiavaruuden osoittamiseen pakettinimiin perustuvaa hierarkiaa pistenotaatiolla: paketti osoittaa yhteenkuuluvien luokkien ryhmää ja määrittää nimiavaruuden johon ne kuuluvat. Luokan on sekä yksinkertainen nimi että täyspitkä nimi, joka sisältää sen paketin johon se kuuluu. Luokan  pakettinimi on   ja yksinkertainen nimi on.
Kaikki ohjelmointikielet eivät tue nimiavaruuksia. Tällaisia ovat mm. C sekä Objective-C.
Rieti Jorkama
Odo Fredrik Waldemar (Rieti) Jorkama (sukunimi vuoteen 1935 Björkman; 16. marraskuuta 1898 Viitasaari – 24. syyskuuta 1964 Porvoo) oli suomalainen prokuristi, pakinoitsija ja kirjailija. Hän kirjoitti pakinoita nimimerkillä Pökö.
Jorkaman vanhemmat olivat ruokalanpitäjä Saima Maria Björkman ja O. F. V. Landgren-Kaila. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta normaalilyseosta 1919 ja opiskeli sitten jonkin aikaa oikeustiedettä Helsingin yliopistossa. Jorkama meni kuitenkin pian Kansallis-Osake-Pankin palvelukseen prokuristiksi ja työskenteli sitten ensin Helsingissä ja vuosina 1928–1936 pankin Porvoon konttorissa. Vuodesta 1936 lähtien Jorkama työskenteli liikealan tehtävissä.
Jorkama toimi Porvoossa ilmestyneen Uusimaa-lehden pakinoitsijana vuosina 1928–1962. Hän oli mukana myös Porvoon Näytelmäseura ry:n ja Porvoon näyttämön teatteritoiminnassa.
Arrows A10
Arrows A10/A10B on Ross Brawnin suunnittelema Formula 1 -auto, jota US F&G Arrows Megatron -talli käytti kausilla –. Voimanlähteenä autossa oli Megatronin valmistama suora nelisylinterinen turbomoottori. Autolla kilpailuissa ajoivat brittiläinen Derek Warwick ja amerikkalainen Eddie Cheever.
1987
Kaudella 1987 Cheever ajoi pisteille neljästi. Hän oli neljäs Belgian- ja Meksikon GP:ssa. Kuudenneksi hän selviytyi kotikilpailussaan Itä-Yhdysvaltain- ja Portugalin GP:ssa. Aika-ajoissa hän vastasi tallin kauden parhaasta suorituksesta ajamalla kuudenteen lähtöruutuun Monacon- ja Itä-Yhdysvaltain GP:ssa.
Valmistajien MM-sarjassa Arrows sijoittui seitsemänneksi 11 pisteellä.
1988
Kaudeksi 1988 Arrows kehitti autostaan B-version, jota oli kevennetty edelliskauden ajokkiin verrattuna.
Taggia
Taggia on kunta Pohjois-Italiassa olevassa Imperian maakunnassa Ligurian alueella. Kunta on jakautunut kahteen keskukseen: Argentiinan laakson (Valle Argentina) historialliseen keskukseen Taggiaan sekä Välimeren rannalla olevaan Arma di Taggiaan. Alueelta on peräisin pienikokoinen Taggiasca-oliivi.
Tyyppi ja token
Tyyppi on ontologiassa eräs olevan kategoria. Esimerkiksi ihminen on eräs olioiden tyyppi. Tyypin yksityistä esiintymää kutsutaan englanninkielisellä nimellä token.
Tyypin ja tokenin ero tehdään olioiden tai ilmiöiden yleisten tyyppiesiintymien (tyyppi) ja yksityisten, konkreettisten esiintymien (token) erottamiseksi. Esimerkiksi kysyttäessä, kuinka monta eri numeroa on lukujonossa 2200999, oikeita vastauksia on kaksi. Jos lasketaan merkkitokenit (merkkien esiintymät), eri numeroita on seitsemän. Jos lasketaan merkkityypit, oikea vastaus on kolme.
Tyyppi–token-termiparin esitteli Charles S. Peirce vuonna 1906 (Prolegomena to an Apology for Pragmaticism). Vuonna 1908 hän siirtyi käyttämään seuraavia nimityksiä:
Aggressiivi
Aggressiivi on erityisesti tunnepitoisissa puuskahduksissa esiintyvä suomen kielen verbirakenne, joka ilmaisee kieltoa tai torjuntaa. Tyypillisesti se muistuttaa kieltolausetta, mutta siitä puuttuu kieltoapuverbi (en, et, ei, emme, ette, eivät). Sen sijaan aggressiiviin sisältyy usein jokin kirosana, joka helposti mielletäänkin aggressiivin leimalliseksi piirteeksi.
Aggressiivia voidaan pitää muoti-ilmiönä, joka liittyy etenkin nuorten kielenkäyttöön, mutta aggressiiville tyypillistä kieltoverbin poisjättämistä on havaittu jo 1900-luvun alun murreaineistoissa. Vaikka aggressiivia esiintyy puhekielessä varsin laajasti, sen erityisluonteeseen ei ole suomen kieliopeissa juuri kiinnitetty huomiota, vaan sitä on pidetty lähinnä kieltolauseen poikkeusmuotona.
Rakenne
Aggressiivin rakennetta ja luonnetta on tarkastellut Lari Kotilainen vuonna 2007 julkaistussa väitöstutkimuksessaan. Hänen mukaansa kyseessä on erityinen konstruktiotyyppi, jolle on ominaista kieltoverbittömyys, reaktiivisuus, tunnepitoisuus ja verbiloppuisuus; lisäksi rakenteen alussa on usein kirosana, ja siihen tapaa sisältyä jokin kieltohakuinen sana (tyypillisesti mitään, jonka voi tulkita pronominiksi tai adverbiksi). Täsmällisemmin Kotilainen on tunnistanut konstruktion neljä perusmuunnelmaa:
Aggressiivi-nimityksen alkuperä ja sekaannukset
Kotilainen ei väitöskirjassaan suoranaisesti kutsu tarkastelemaansa rakennetyyppiä aggressiiviksi, mutta mainitsee, että tällaista nimitystä on käytetty kieltoverbittömästä kieltokonstruktiosta. Toisaalla hän on itsekin toistuvasti käyttänyt aggressiivi-nimitystä viitatessaan aggressiivissävyiseen kieltosanattomaan kieltoon.
Nimitys aggressiivi (toisinaan myös muodossa agressiivi) on peräisin Jaakko Häkkisen vuonna 1999 laatimasta kielitieteellistä argumentaatiota parodioineesta kirjoituksesta ja syntyi väännöksenä komin kielessä esiintyvän egressiivi-sijamuodon nimestä (vaikka kieliopillisesti aggressiivilla ei ole mitään yhteyttä egressiiviin). Häkkisen näennäistieteellisessä määritelmässä aggressiivia luonnehdittiin ponnekasta kieltoa ilmaisevaksi verbin modukseksi eli tapaluokaksi, josta käytettiin myös nimeä ponsitapa. Itse asiassa aggressiivirakenteen verbi on indikatiivissa, mutta Häkkisen kuvauksen mukaan aggressiiville olisi tyypillistä liittää osamorfeemi vittu välittömästi pronominisubjektiin (vittumä sinne mene) tai paikallissijaiseen pronominiin (vittusiellä ketään ole).
Häkkisen alkuperäinen vitsi julkaistiin ensin Helsingin yliopiston suomen ja suomalais-ugrilaisten kielten opiskelijoiden Siulaset-ainejärjestölehdessä ja myöhemmin Suomen Kuvalehdessä (1/2000). Netissä se on saanut lukuisia toisintoja, mutta niihin on saatettu tehdä lisäyksiä, joissa ajatus verbin tapaluokasta hukkuu huomion kiinnittyessä kirosanan käyttöön. Joskus aggressiivia on virheellisesti luonnehdittu uudeksi sijamuodoksi tai sanaluokaksikin.
Marc Thompson
Marc Thompson (s. 19. marraskuuta 1970 Bronx, New York) on yhdysvaltalainen ääninäyttelijä, joka on työskennellyt enimmäkseen 4Kids Entertainment yhtiössä.
Ura
Thompsonin valmistuttua New Yorkin yliopiston taidepuolelta vuonna 1997, hän aloitti saman tien ääninäyttelemisen animaatiosarjassa Daria, jossa Marc oli vuoteen 2002 asti. Sarjan jälkeen hän teki enimmäkseen dubbauksia animesarjoihin työskennellessään 4Kidsillä. Darian jälkeen Marcin merkittäviin rooleihin lukeutui vuonna 2003 Teini-ikäiset mutanttininjakilpikonnien myötä Casey Jones, sekä Eläköön Pinata myötä Franklin Fizzybear.
Andrea Kékesy
Andrea Kékesy (s. 17. syyskuuta 1926) on unkarilainen pariluistelija, joka voitti hopeaa vuoden 1948 talviolympialaisissa St. Moritzissa. Ede Királyn parina hän oli myös pariluistelun Euroopan- (1948, 1949) ja maailmanmestari (1949).
Stan Helsing
Stan Helsing on vuonna 2009 kuvattu kauhukomedia, joka parodioi lukuisia kauhuelokuvia. Elokuvan pääosia esittävät Steve Howey, Diora Baird, Kenan Thompson, Desi Lydic, Leslie Nielsen, Travis MacDonald, Chad Krowchuk, Darren Moore, Jeremy Crittenden ja Jeff Gulka. Elokuvan on ohjannut Bo Zenga.
KN-08
upright|80px|pienoiskuva|KN-08.
KN-08, myös Hwasong-13, No-dong-C on Pohjois-Korean armeijan liikkuvalle alustalle sijoitettu strateginen ohjus. Ohjus on luultavasti keskipitkän matkan tai ainakin rajoitetun kantomatkan mannertenvälinen ohjus. Ohjus kykenee kuljettamaan ydinkärjen noin 6 000–9 000 km:n päähän. Ohjuksen uudistettu versio esiteltiin sotilasparaatissa vuonna 2015. Yhdysvaltain armeijan mukaan ohjus luo Pohjois-Korealle uskottavan ydinpelotteen.
Rakenne
Hwasong 13-ohjuksesta on nähty julkisuudessa versiot 1 ja 2. Se on enimmillään 1,9 m:n läpimittainen ja hieman alle 19 m pitkä. Niinpä se on huomattavasti pienempi kuin Unha-raketti. Ohjuksessa on kolme nestemäistä polttoainetta käyttävää vaihetta.
Ohjuksessa on käytetty monien Makejev-suunnittelutoimiston kehittämien sukellusveneestä laukaistavien ohjusten muunneltuja osia. Ohjusta edelsi keskipitkän matkan Musudan. Ohjuksen versio 1 on rakenteeltaan ikään kuin RSM-40 (R-27) Vysota -ohjus, mihin on lisätty Unha 3-raketin 3. vaihe. Ohjuksen 2. versio muistuttaa jatkettua RSM 40 Vysotaa.
1. ja 2. rakettivaiheiden moottorit saattavat olla Nodongin tai venäläisen R.27:n moottoreita. Moottorit saattavat olla ohjuksista RSM 40 ja RSM 50.
Delfo Cabrera
Delfo Cabrera (2. huhtikuuta 1919 Armstrong, Argentiina – 2. elokuuta 1981) oli argentiinalainen kestävyysjuoksija.
Cabrera harrasti nuoruudessaan jalkapalloa, mutta Juan Carlos Zabalan voittaessa 1932 maratonin olympiakultaa hän aloitti yleisurheilun. Vuonna 1938 hän muutti Buenos Airesiin ja alkoi harjoitella Francisco Wallsin valmennuksessa. Samana vuonna hän voitti Argentiinan mestaruuden 5 000 metrin juoksussa. Hän voitti uransa aikana yhteensä kymmenen Argentiinan mestaruutta, mutta ei ainuttakaan maratonilla.
Toisen maailmansodan aikaan Cabrera palveli Argentiinan armeijassa ja tapasi Juan Perónin. He ystävystyivät ja Cabrera liittyi sodan jälkeen Perónin puolueeseen. Hän sai puolueessa toimimisestaan Peronist Medalin vuonna 1949.
KN-08
Ohjuksen kehittely vuosina 2012–2013
Pohjois-Korea esitteli näiden jäljitelmiä paraatissa 2012. Ohjusta ei pidetty 2013 kovin toimivana tai tehokkaana. Sen laukaisuvalmistelut vievät tunteja ja vaativat paljon henkilökuntaa.
Delfo Cabrera
Lontoon olympialaisissa belgialainen Étienne Gailly hallitsi maratonjuoksua ja saapui stadionille selvässä johdossa. Hän kuitenkin kaatui stadionilla uupumuksen takia kahdesti ja putosi pronssille. Cabrera ohitti hänet ja voitti 16 sekunnin erolla toiseksi tulleeseen Ison-Britannian Thomas Richardsiin ajalla 2.34.51,6. Helsingin 1952 kesäolympialaisissa Cabrera sijoittui maratonilla kuudenneksi ajalla 2.26.42,4. Hän voitti maratonin Pan-Amerikan kisoissa vuonna 1951. Etelä-Amerikan mestaruuden hän voitti 20 kilometrin maantiejuoksussa vuosina 1949 ja 1952 sekä 10 000 metrillä vuonna 1952. Hän lopetti urheilu-uransa vuoden 1954 Bostonin maratoniin, jolla sijoittui kuudenneksi. Urheilu-uransa jälkeen hän toimi liikunnanopettajana.
KN-08
Ohjuksen kehittely vuonna 2015
Yhdysvaltain armeijan edustajien vuonna 2015 antamien lausuntojen mukaan Pohjois-Korea kykenisi Hwasong 13 -ohjuksella ampumaan ydinkärjen Yhdysvaltoihin. Lisäksi maa kykenee rakentamaan ohjukseen sopivan kevyen ydinkärjen. Koska ohjus on liikuteltava, se on vaikeampi tuhota laukaisualustalleen kuin esim. Unha-raketti. Niinpä Pohjois-Korea otti ohjuksen myötä harppauksen kohti uskottavaa ydinpelotetta. Vuoden 2015 lokakuun paraatissa esiteltiin aiempaa hieman pienempiä Hwasong 13 -ohjuksia. Nämä olivat ohjuksen 2. versio. Näiden uskotaan lännessä olevan aitoja ja lisäävän merkittävästi maan ydinpelotetta. Näiden ohjusten kärjet muistuttavat venäläisen sukellusveneestä laukaistavan ohjuksen kärkiä. Pohjois-Korealla arvioitiin olevan kuusi tällaista ohjusta.
Delfo Cabrera
Cabrera kuoli auto-onnettomuudessa lähellä Buenos Airesia.
Primal
Primal on skotlantilaisen NWOBHM/thrash metal -yhtye Holocaustin kymmenes studioalbumi. Se julkaistiin Edgy Recordsilla vuonna 2003.
Commodore 1541
Commodore 1541 (eli CBM 1541, alkuperäiseltä nimeltään VIC-1541) on Commodoren valmistama 5¼" levykkeitä käyttänyt levykeasema, joka tuli myyntiin vuonna 1983. Se käyttää Commodoren omaa sarjakaapeliliitäntää ja on yhteensopiva Commodoren 8-bittisten kotitietokoneiden kanssa ja oli muun muassa Commodore 64:n käyttäjien keskuudessa suosittu levyasema.
1541 käyttää kaksinkertaisen tiheyden (Double Density) levykkeitä yksipuolisena. Yhdelle levypuolelle voidaan tallentaa 170 kilotavua tietoa. Kapasiteetti johtuu siitä, että levyn koodaustapana on Group Code Recording (GCR). Myös yhdelle uralle mahtuvien sektorien määrä vaihtelee 17–21 sen mukaan, miten kaukana ura on levyn keskustasta. Monesti kaksipuolisista levyistä kuitenkin käytännössä käytettiin molemmat puolet, koska levy toimi myös ympäri käännettynä.
Asema ei voi lukea CP/M:n MFM-koodausta käyttäviä levykkeitä, mikä oli ongelma esimerkiksi Commodore 128:n kanssa, joka pystyy ajamaan CP/M-ohjelmia. Commodorella on myös MFM-koodausta tukeva levykeasema Commodore 1571 joka on myös yhteensopiva 1541:n kanssa.
1541:ssä on oma MOS 6502 -mikroprosessori ja kaksi kilotavua RAM-muistia. Suoritin toimii sekä levykontrollerina että levyaseman käyttöjärjestelmän hoitajana: tämän ansiosta tietokonetta itseään ei tarvittu kaikkien levytoimenpiteiden tekemiseen, tietokonetta pystyi käyttämään pitkien levyoperaatioiden aikana (esimerkiksi levykkeiden alustus kesti pitkään), eikä tietokoneeseen itseensä tarvinnut asentaa ylimääräisiä laitteita eikä muistiin ladata erillisiä apuohjelmia. Levykeaseman käyttöjärjestelmä on nimeltään CBM DOS 2.6.
Liitäntä on Commodoren oma sarjaliitäntä CBM-488. Tämä väylä otettiin käyttöön VIC-20:ssa korvaamaan Commodore PET -koneissa käytetty liian kallis IEEE-448-rinnakkaisliitäntä. Liittimenä on DIN-6. Commodoren dokumentit listaavat tiedonsiirron nopeudeksi 300 tavua sekunnissa. Sarjaliitännän erittäin hidas nopeus johtuu VIC-20-koneen aiemman Commodore 1540 -levyaseman 6522 VIA -UART-piirin bugista. Viallisen komponentin vuoksi asema joutui käyttämään ohjelmallista tiedonsiirtoa ja purkamaan tavut biteiksi ja siirtämään ne yksi kerrallaan. Ominaisuus säilytettiin 1541:ssa yhteensopivuuden vuoksi.
Käyttö
Commodore 64:ssa levykkeen hakemiston tarkastelu tapahtuu komennolla. Tämä lataa hakemiston BASIC-ohjelmien muistiavaruuteen (ja tuhoaa olemassa olevan ohjelman). Tämän jälkeen hakemiston voi listata komennolla. Commodore BASIC 3.5:ssa ja uudemmissa on myös komento.
Tiedoston tallentaminen tapahtuu BASIC:istä avaamalla tiedosto ja kirjoittamalle sinne. Esimerkkikoodi: avaa ja luo levykkeelle TIEDOSTO-nimisen SEQ-tyyppisen tiedoston.
OPEN-komennon parametrit ovat:
Tiedostoon voi kirjoittaa käskyllä: Tiedosto on suljettava käskyllä: .
Tämän jälkeen ohjelma: <PRE> 10 OPEN 2,8,2,"0:TIEDOSTO,S,R" 20 INPUT#2, RIVI$ 30 CLOSE 2 40 PRINT RIVI$ </PRE> Lukee tiedostosta yhden rivin ja tulostaa sen.
Levykeaseman käyttöjärjestelmälle pääsee antamaan komentoja käyttämällä komentokanavaa, joka on kommunikaatiokanava 15. Tämän avulla suoritetaan erilaisia toimintoja, kuten levykkeen alustaminen, tiedostojen poisto ja uudelleennimeäminen, kopiointi, aseman resetointi ja tiedostojärjestelmän tarkistus (vastaa CHKDSK/fsck-toimintoja muissa käyttöjärjestelmissä). Tiedoston poisto levykkeeltä tapahtuisi komennolla:.
DOS ja tiedostojärjestelmä
1541 ja sen levykäyttöjärjestelmä voi tallentaa levylle 144 tiedostoa. Järjestelmä ei tue alihakemistoja. Päähakemisto on tallennettu varatulle uralle 18, joka on noin levyn puolivälissä. Tiedoston nimi voi olla 16 tavua pitkä ja päättyy nollamerkkiin.
Tiedostoja on eri tyyppisiä:
Ongelmat
1541:ssä oli myös ongelmia. Levyn lukupäiden kohdistus meni suhteellisen helposti pois paikoiltaan, ja korjaaminen vaati huoltoa. Alkuperäisessä mallissa aseman tunnusnumeron muuttaminen oli suhteellisen vaikeaa. Toimenpide oli kuitenkin tarpeellinen, jos käytössä oli useita asemia. Asemassa on sisäinen virtalähde, mikä tuottaa runsaasti lämpöä (käyttäjien keskuudessa asemaa kutsuttiinkin usein leivänpaahtimeksi), ja se hankaloitti aseman sijoittelua.
alt=Commodore 1541-II|pienoiskuva|Commodore 1541-II Levyasemasta tehtiin paranneltuja malleja: 1541C (1986) oli vaaleanvärinen malli, joka sopi paremmin Commodore 64C:n ja Commodore 128:n väreihin. 1541-II (1988) oli pieni malli, jossa oli tehty useita teknisiä uudistuksia, ja virtalähde oli ulkoinen.
Sukakarstaohdake
Sukakarstaohdake (Dipsacus strigosus) on karstaohdakkeiden sukuun kuuluva kaksivuotinen purtojuurikasvi. Alkuperäisenä laji kasvaa Kaakkois-Euroopassa ja Etu-Aasiassa. Pohjoismaiden eteläosissa sukakarstaohdake on melko harvinainen, Suomen etelärannikolla hyvin harvinainen tulokaskasvi.
Ulkonäkö ja koko
Sukakarstaohdake kasvaa 50–200 senttimetriä korkeaksi. Se on ulkonäöltään kuten karvakarstaohdake (Dipsacus pilosus), mutta mykerö on suurempi, 2,5–4 cm leveä. Mykerön tukilehdet ovat 1,5–2 cm pitkät. Sukakarstaohdakkeen kukkien teriö on keltainen.
Leonard Orban
pienoiskuva|Leonard Orban Leonard Orban (s. 28. kesäkuuta 1961 Brașov) on romanialainen poliitikko, joka työskenteli Euroopan unionissa Barroson komissiossa monikielisyydestä vastaavana komissaarina. Tässä toimessa hän vastasi EU:n kielipolitiikasta. Hän oli Romanian ensimmäinen komissaari ja EU:n ensimmäinen pelkästään monikielisyyteen keskittyvä komissaari. Tehtävä alkoi 1. tammikuuta 2007 ja päättyi 31. lokakuuta 2009. Tekniikka- ja talous-taustainen Orban osallistui aktiivisesti Romanian EU:hun liittymiseen toimien aluksi apulais- ja lopuksi pääneuvottelijana.
Monikielisyydestä vastaavana komissaarina Orban johti myös EU:n laajaa tulkkaus-, käännös- ja julkaisutoimintaa kaikilla 23 virallisella kielellä.
Orban ei kuulu mihinkään poliittiseen puolueeseen, mutta kannattaa liberalismia. Hän kannattaa Romanian integroitumista EU:hun ja Sopimuksen Euroopan perustuslaista hyväksymistä sitä muokkaamatta.
Walesin ralli 2017
thumb|Kärkikolmikko palkintokorokkeella. Walesin ralli 2017 (virallisesti 73. Dayinsure Wales Rally GB 2017) oli Rallin MM-sarjan kauden 2017 12. osakilpailu, joka ajettiin 26–29. lokakuuta.
Kilpailun voitti Elfyn Evans, jolle tämä oli ensimmäinen WRC-voitto.
Marius Victorinus
Gaius Marius Victorinus (n. 281/291–363) oli antiikin roomalainen grammaatikko, reettori ja uusplatonilainen filosofi. Myöhemmällä iällään hän kirjoitti myös kristillisistä aiheista.
Elämä
Victorinus oli syntyjään Africasta ja eli Konstantinus II:n aikana. Hän opetti retoriikkaa Roomassa, missä Hieronymus oli eräs hänen oppilaistaan. Vanhalla iällään hän kääntyi kristityksi. Hänen kääntymyksensä on sanottu vaikuttaneen suuresti Augustinukseen. Kun keisari Julianus Luopio julkaisi vuonna 362 ediktin, joka kielsi kristittyjä luennoimasta kirjallisuudesta, Victorinus sulki koulunsa. Trajanuksen forumille pystytettiin patsas kunnioittamaan häntä opettajana. Vähäiset tiedot hänen elämästään ovat peräisin enimmäkseen Augustinukselta ja Hieronymukselta.
Teokset
Victorinuksen käännökset platonilaisten kirjailijoiden teoksista ovat kaikki kadonneet, mutta tutkielma De definitionibus on todennäköisesti hänen, eikä Boethiuksen, jonka nimiin se laitettiin aiemmin. Hänen neljä kirjaa käsittävä käsikirjansa prosodiasta, joka on otettu lähes sananmukaisesti Aelius Aphthoniuksen teoksesta, on säilynyt. On epäselvää, onko hän kirjoittanut myös muutamat muut metriikkaa ja grammatiikkaa käsittelevät teokset, jotka ovat säilyneet. Victorinuksen kommentaari Ciceron teokseen De inventione on hyvin hajanainen ja itsekin kommentaarin tarpeessa.
Victorinus oli myös hyvin omaperäinen ajattelija suhteessa kristilliseen dogmatiikkaan. Hänen kolminaisuusopin esityksensä teoksessa Adversus Arium (1B) on vailla ennakkotapauksia. Tutkijat ovat olleet erimielisiä hänen kolminaisuuskäsitteensä alkuperästä. Teorioita on esittänyt muun muassa Pierre Hadot teoksessaan Porphyre et Victorinus.
Vattuvenhokas
Vattuvenhokas (Meganola albula) on pieni, vaalea yöperhonen. Suomessa sitä on tavattu satunnaisesti etelärannikolla harvinaisena harhailijana.
Koko ja ulkonäkö
Pieni ja vaalea perhonen. Etusiivet ovat leveyteensä nähden lyhyet ja pohjaväriltään valkoiset. Siiven keskiosa on leveälti ruskea ja siinä on tunnusomaisena piirteenä mustanruskea, kaarenmuotoinen poikkijuova. Kaari ei kuitenkaan aina erotu yhtenäisenä. Siiven kärkiosa on ruskea ja siinä on valkoinen aaltoviiru. Siiven etureunassa on lisäksi rivi tummanruskeita pilkkuja. Takasiivet ovat harmaanruskeat, ulkoreunaa kohti tummenevat. Siipiväli 20–22 mm.
Lajin voi sekoittaa lähinnä suovenhokkaaseen (Nola karelica) ja rämevenhokkaaseen (Nola aerugula).
Levinneisyys ja lentoaika
Vattuvenhokasta tavataan laajasti Espanjasta ja Etelä-Englannista Keski-Euroopan ja Etelä-Baltian kautta Ukrainaan ja edelleen Venäjän eteläosien poikki Kiinaan ja Taiwanille. Pohjoismaissa se on tulokas, jonka ensimmäiset havainnot ovat Etelä-Ruotsista 1940-luvulta. Suomesta ensimmäinen havainto on vuodelta 2002. Suomessa vattuvenhokas on satunnainen harhailija, jota on tavattu satunnaisesti Etelä-Karjalan ja itäisen Uudenmaan rannikolla sekä Ahvenanmaalla. Havainnot on tehty heinäkuussa. Etelämpänä lentoaika on heinä-elokuussa.
Elinympäristö ja elintavat
Vattuvenhokkaan tyypillinen elinympäristö on avoin ja lämmin maasto, jonka maaperä on usein kalkkipitoinen. Tyypillisesti sitä tavataan hiekkamailla, rannoilla ja metsien reunoilla. Laji on enimmäkseen paikoittainen, mutta sillä on vaellustaipumista, minkä vuoksi yksilöitä voi tavata kaukanakin tyypillisen elinympäristön ulkopuolella. Laji on esiintymispaikallaan tavallisesti suhteellisen harvalukuinen, mutta yksilömäärät vaihtelevat vuosittain paljon. Perhonen lepää päivisin hyvin piiloutuneena, eikä sitä tavata luonnossa lepopaikastaan käytännössä koskaan. Molemmat sukupuolet aloittavat lentonsa hämärän laskeuduttua ja jatkavat keskiyöhön, joskus lento alkaa kuitenkin jo ennen auringonlaskua. Koiraat tulevat valolle tyypillisesti hieman ennen keskiyötä ja huomattavasti naaraita runsaammin.
Naaras tuottaa luultavasti vain noin 50 munaa, jotka se asettelee yksitellen lehtien alapinnoille, lähelle lehtiruotia. Toukat kasvavat hitaasti loppukesän aikana ja talvehtivat kuolleisiin lehtiin naamioituneina karikkeen joukossa. Keväällä toukat aktivoituvat ja viettävät huomaamatonta elämää piilotellen lehtien alla. Toukat ovat täysikasvuisia kesäkuun alussa ja koteloituvat oksalle rusehtavan, veneenmuotoisen kotelokopan sisään.
Aarno Yrjö-Koskinen
Aarno Armas Sakari Yrjö-Koskinen (9. joulukuuta 1885 Helsinki – 8. kesäkuuta 1951 Helsinki) oli suomalainen vapaaherra, koulutukseltaan lakimies, lähettiläs ja toimi ulkoasiainministerinä.
Vapaaherra Yrjö-Koskinen sai varatuomarin arvon 1915. Tällöin hän toimi senaatin talousosaston palveluksessa. Hän siirtyi itsenäistyneen Suomen ulkoasiainministeriön palvelukseen toimien muun muassa Suomen Pariisin lähetystössä, Ranskassa ja vuodesta 1924 poliittisen osaston päällikkönä ja 1929 kansliapäällikkönä. Hän toimi lähettiläänä Moskovassa, Neuvostoliitossa 1. tammikuuta 1931 – 8. huhtikuuta 1940 aikana.
Daavidin fuzz / Paratiisin sahakielet
Daavidin fuzz / Paratiisin sahakielet on YUP-yhtyeen maaliskuussa 1992 julkaistu single. Single oli yhtyeen ensimmäinen julkaisu uudella kokoonpanolla, jossa aiemmin rumpuja soittanut Jussi Hyyrynen oli siirtynyt soittamaan kitaraa ja hänen tilalleen yhtyeen rumpaliksi oli liittynyt Janne Mannonen. Daavidin fuzz / Paratiisin sahakielet julkaistiin alun perin 7″-vinyylisinglenä.
Kappaleet on myöhemmin julkaistu cd-muodossa yhdessä Turpasauna- ja Julmasti juhlallista -EP-levyjen ja Huuda harkiten -LP:n kanssa albumilla 1990–1992, ja ”Daavidin fuzz” on mukana yhtyeen kokoelmalevyllä Helppoa kuunneltavaa. ”Paratiisin sahakielistä” äänitetty uusi versio on julkaistu Hajota ja hallitse 1993–2001 -kokoelmalla.
Anticostinsaari
Anticostinsaari on Québecin provinssiin kuuluva suuri saari, joka sijaitsee Saint Lawrencen joen suulla Kanadan itärannikolla. Se on metsästyksen ja kalastuksen harrastajien suosima luontomatkailukohde, jossa ammutaan vuosittain yli 9 000 valkohäntäpeuraa.
Aarno Yrjö-Koskinen
Hänen isänsä oli senaattori Yrjö Koskinen Yrjö-Koskinen ja isoisä suomalaisuusmies, senaattori Yrjö Sakari Yrjö-Koskinen.
Anticostinsaari
Luonto ja maantiede
Saaren metsät kuuluvat Kanadan havumetsävyöhykkeeseen, ja niiden valtapuita ovat valkokuusi, mustakuusi ja palsamipihta. Suuren valkohäntäpeurakannan vuoksi pensaskasvillisuus on niukkaa. Saaren itäosissa on metsien lisäksi turvesoita.
Alkuperäisiä nisäkäslajeja ovat amerikansaukko, kettu, peurahiiri sekä lepakoihin kuuluvat pikkuruskosiippa ja Myotis septentrionalis. Mustakarhu ja amerikannäätä ovat hävinneet sukupuuttoon 1900-luvulla. Saarelle istutetuista nisäkäslajeista elinvoimaisimpia ovat valkohäntäpeura, hirvi, lumikenkäjänis, kanadanmajava sekä piisami. Runsaaseen linnustoon kuuluu varsinkin merilintuja. Saaren valkopäämerikotkakanta on yksi merkittävimmistä Pohjois-Amerikan koillisosissa. Istutetuista lintulajeista ovat menestyneet röyhelöpyy ja kanadanpyy.
Historia ja merkitys
thumb|250px|Ilmakuva Port-Menier’stä 1900-luvun alussa. Anticostinsaari oli lähes asumaton vuoteen 1895 saakka, jolloin saaren osti ranskalainen suklaamestari Henri Menier tavoitteenaan kehittää siitä lomakohde metsästäjille ja kalastajille. Hän yritti istuttaa saarelle valkohäntäpeuroja, biisoneita ja saksanhirviä, mutta vain peurat sopeutuivat uuteen ympäristöön. Menier’n laivaamista 220 valkohäntäpeurasta on sittemmin muodostunut jo yli 150 000 yksilön populaatio, joka on suurempi kuin missään muualla Pohjois-Amerikan itäosissa. 1900-luvulla saaren omistus vaihtui metsäyhtiöltä toiselle, kunnes se päätyi vuonna 1974 Québecin provinssihallinnolle.
Anticostinsaaren pysyvä asutus on keskittynyt länsikärjessä sijaitsevaan Port-Menier’n kylään, jossa elää noin 250 ihmistä. Merkittävin elinkeino on retkeilyyn, peuranmetsästykseen ja lohenkalastukseen keskittyvä matkailu. Lisäksi saarella on toiminut vuodesta 1995 lähtien metsäyhtiö Produits forestiers Anticosti. Yhtiö kaataa puita 150 000–175 000 kuutiota vuodessa ja kehittää metsänhoitoa yhteistyössä Kanadan luonnonvaraministeriön kanssa. Québecin provinssihallinto on perustanut saarelle Parc national d’Anticostin kansallispuiston (572 km²) ja Pointe-Heathin (19 km²) ja Grand-Lac-Salén (24 km²) luonnonsuojelualueet.
Hiihdon maailmanmestaruuskilpailut 1970
Vuoden 1970 hiihdon maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin Vysoké Tatryssa Tšekkoslovakiassa 14.–22. helmikuuta 1970.
15 km
Päivämäärä: 17. helmikuuta Suomen Osmo Karjalainen oli kilpailussa 14., Kalevi Laurila 18., Hannu Taipale 28. ja Kalevi Oikarainen keskeytti.
30 km
Päivämäärä: 15. helmikuuta Suomen Hannu Taipale oli kilpailussa 11., Kalevi Oikarainen 12., Raimo Lehtinen 14. ja Kalevi Laurila 15:s.
50 km
Päivämäärä: 22. helmikuuta Suomen Teuvo Hatunen oli kilpailussa 12. ja Heikki Ripatti 19:s.
5 km
Päivämäärä: 16. helmikuuta Suomen Liisa Suihkonen oli kilpailussa 12:s.
10 km
Päivämäärä: 18. helmikuuta Suomen Marjatta Muttilainen oli kilpailussa yhdeksäs ja Senja Pusula kymmenes.
3 x 5 km viesti
Päivämäärä: 20. helmikuuta
Normaalikilpailu (K88 + 15 km)
Päivämäärä: 15.–16. helmikuuta Suomen Erkki Kilpinen oli kilpailussa kymmenes ja Heikki Sarapää 18:s.
Normaalimäki (K88)
Päivämäärä: 14. helmikuuta Suomen Tauno Käyhkö oli kilpailussa 14., Raimo Ekholm 32., Topi Mattila 38. ja Esko Rautionaho 57:s.
Suurmäki (K110)
Päivämäärä: 22. helmikuuta Suomen Raimo Ekholm oli kilpailussa 15., Topi Mattila 29. ja Esko Rautionaho 33:s.
Mitalitaulukko
Isäntämaa
Bassit
Koko ja ruumiinrakenne
Bassien heimossa on kuusi lajia, jotka jaetaan kahteen sukuun. Ne ovat keskikokoisia tai suuria kaloja, kokoluokkaa 10–180 cm. Basseilla on kaksi selkäevää, joista etummainen on piikikäs, sekä haarautunut pyrstöevä. Suu on suuri ja hampaat pienehköt. Kylkiviiva ulottuu pyrstöön asti. Varhaisimmat heimoon kuuluvat fossiilit on ajoitettu alatertiäärikaudelle.
Levinneisyys
Morone-suvun lajit ovat pohjoisamerikkalaisia, Dicentrarchus-lajit elävät Euroopassa ja Afrikan pohjoisrannikolla. Osa lajeista on mereisiä, toiset elävät murtovesissä ja myös makeissa vesissä. Joitakin heimon lajeja, kuten meribassia ja juovabassia on istutettu myös alkuperäisen levinneisyysalueen ulkopuolelle.
Bassien ravintoa ovat pienemmät kalat ja selkärangattomat eläimet. Useat lajit ovat suosittuja urheilukalastuksen kohteita, hyviä ruokakaloja ja eräitä myös viljellään ravinnoksi.
Enkelinpesän kalliomaalaus
Enkelinpesän kalliomaalaus on sijaitsee Saimaan Siikaveden länsirannalla Kannusvuorella olevassa siirtolohkareiden muodostamassa luolamaisessa syvennyksessä Juvalla Etelä-Savossa. Kalliomaalauksen epätavallinen sijainti on herättänyt epäilyjä sen aitoidesta eli onko se kivikaudelta. Maalauksen ilmoitti Risto Salomaa 1990-luvulla, mutta se oli yleisessä tiedossa ainakin 1980-luvulla.
Kallio ja sen sijainti
Enkelinpesäksi nimitetään kolmen siirtolohkareen väliin jäävää onkaloa, joka sijaitsee Kannusvuorella Saimaan Siikaveden länsirannalla. Lohkareelta on matkaa Siikaveden rantaan yli 300 metriä ja se sijaitsee yli 50 metriä vedenpinnan yläpuolella. Onkalossa on pidetty suojaa huonolla säällä ja siellä on nykyään poltettu nuotiota. Paikan välittömässä läheisyydessä sijaitsee kesämökki.
Kalliovuoren nimessä oleva "kannus" (noidan rumpu) viittaa noituuteen ja rapautuneen siirtolohkareen muodostama onkalo sopisikin seidaksi erikoisen ulkomuotonsa ja kallion päällä olevan sijaintinsa perusteella. Tämän vuoksi maalaus voisi olla myös historialliselta ajalta.
Maalaus
Maalattu alue sijaitsee 1,1 metriä maan pinnasta ja on metrin verran leveä. Maalaus koostuu epämääräisistä kuvioista, joita voidaan pitää kuvioiden katkelmina. Ne eivät muodosta tunnistettavia kuvioita ellei huomioida ehdotusta, että se olisi katkelma ihmishahmosta. Ihminen olisi silloin 80−90 senttimetriä pitkä.
Nikolai Romanovitš Romanov
Nikolai Romanovitš Romanov (26. syyskuuta 1922 Antibes, Ranska – 15. syyskuuta 2014 Toscana, Italia ) oli oman tulkintansa mukaan Romanovin aatelis- ja hallitsijasuvun päämies. Ruhtinas Nikolai Romanovitš Romanov oli ruhtinas Roman Petrovitš Romanovin vanhin lapsi, joka puolestaan oli suuriruhtinas Pjotr Nikolajevitš Romanovin vanhin poika, joka oli taas keisari Nikolai I:n lapsenlapsi. Myös useat muut Romanov-suvun jäsenet ovat väittäneet itseään suvun päämieheksi.
Elämänvaiheet
Nikolai sai koulutuksensa Ranskassa. Hän pyrki ja pääsi Italian laivastoon. Nikolain perheellä oli hyvä suhde Italian kuninkaalliseen perheeseen. Nikolain isoäiti Militsa, Pjotr Nikolajevitš Romanovin puoliso, oli Italian kuningatar Helenan sisar ja Montenegron Nikola I Petrović Njegošin tytär. Vuonna 1936 Nikolain perhe muutti Italiaan.
Toisen maailmansodan aikana Nikolain perhe asui kuningas Viktor Emanuel III:n palatsissa. Kun Italian kuningas pakeni maasta, Nikolain perhe painui maan alle 9 kuukaudeksi. Kun Saksa miehitti Rooman, Nikolain isoäiti Militsa, Nikolain äiti ja Nikolai anoivat turvapaikkaa Vatikaanista, jossa he asuivat sodan loppuaikana. Sodan jälkeen Nikolai asui Egyptissä, mutta palasi pian Italiaan.
Nikolai asui Roomassa, ja hänellä oli talo myös Rougemontissa, Sveitsissä. Nikolai käytti vielä juliaanista kalenteria. Hän puhui ranskaa, venäjää, italiaa ja englantia. Hänellä oli kolme tytärtä.
Nikolain kuoltua vuonna 2014 Romanov-suvun päämiehen asema katsottiin siirtyneeksi hänen nuoremmalle veljelleen Dimitri Romanoville.
Luettelo Hordalandin läänin taajamista
Tämä artikkeli on luettelo Hordalandin läänin taajamista perustuen Statistisk sentralbyrån käyttämään taajaman määritelmään. Hordalandin läänissä oli 1. tammikuuta 2013 yhteensä 100 taajamaa, johon sisältyvät myös lääninrajan ylittävät taajamat.
Helsingin Palloseura
Helsingin Palloseura eli HPS on vuonna 1917 perustettu helsinkiläinen urheiluseura, joka nykyisin keskittyy jalkapalloon ja erityisesti juniori- ja kasvatustoimintaan. Miesten jalkapallossa HPS on voittanut yhdeksän Suomen mestaruutta ja on yksi maan menestyksekkäimmistä seuroista. Kaudella 2021 miesten edustusjoukkue pelaa Suomen neljänneksi korkeimmalla sarjatasolla Kolmosessa ja naisten edustusjoukkue korkeimmalla sarjatasolla Kansallisessa Liigassa.
Seuran toiminta on 1980-luvulta lähtien keskittynyt Pakilan, Paloheinän ja Torpparinmäen alueelle. Marraskuussa 2016 seuraan kuului noin 1 050 jäsentä. Junioripelaajien määrällä mitattuna HPS oli vuonna 2017 Helsingin neljänneksi suurin jalkapalloseura.
Perustaminen
Helsingin Palloseuran synnyssä tärkeä rooli oli helsinkiläisellä koululaisjääpallolla, joka kehittyi voimakkaasti vuosina 1915–1916. Helsingin suomalaisen lyseon eli Ressun jääpallojoukkue oli saavuttanut menestystä koulujen välisissä otteluissa ja yltänyt maineeseen myös koulujen ulkopuolella. Joukkueessa pelasi useita tulevia HPS:n perustajajäseniä, kuten Arvi Katajavuori ja Yrjö Tornivuori. Helsingin Jalkapalloklubi oli tuolloin Helsingin ainoa suomenkielinen jääpalloseura, jolla oli lajissa asemaa. HJK kuitenkin turvautui vahvasti maaseudun ylioppilasjääpalloilijoihin, mihin reserviin ajautuneet helsinkiläiset koululaisjääpalloilijat olivat tyytymättömiä.
Ensimmäinen keskustelu Aarne Linnan ideoimasta uudesta seurasta käytiin helmikuussa 1916 Suomalaisella luistinradalla Kaisaniemessä. Tunnustelukokous järjestettiin helmi–maaliskuussa 1917 Mikonkadun Aikala-kahvilassa. Alun perin tarkoituksena oli jääpallon erikoisseuran perustaminen. Lopulta uusi seura perustettiin 29. marraskuuta 1917 Helsingin suomalaisen lyseon toverikunnan huoneessa Kalevankatu 8–10:ssä. Perustajina olivat Yrjö Tornivuori, joka valittiin ensimmäiseksi puheenjohtajaksi, seuran ensimmäinen sihteeri Arvi Katajavuori, Toivo Ylimaa, Niilo Koskinen, Bruno Mantila, Urho Lehtonen, Arvi Ristimäki ja Paul Tallqvist. Perustavaan kokoukseen osallistui Ressun oppilaiden lisäksi jääpalloilijoita koulun ulkopuolelta. Seuraavassa kokouksessa uusi seura nimettiin Helsingin Palloseuraksi sekä laadittiin säännöt ja lähetettiin ne Suomen Palloliitolle hyväksyttäväksi.
Ensimmäiset vuosikymmenet
thumb|Jalkapallomestaruuden 1927 voittanut HPS:n joukkue. Miehissä HPS:n ensimmäinen virallinen ottelu oli 26. tammikuuta 1918 pelattu jääpallo-ottelu HIFK:ta vastaan. Seurassa päätettiin osallistua myös syksyllä käynnistettyyn jalkapallon kilpailutoimintaan. Ensimmäisen jalkapallo-ottelunsa HPS pelasi 21. syyskuuta 1918, vastustaja oli niin ikään HIFK.
HPS:n historian tuloksellisesti toinen kultakausi sijoittui 1930-luvulle. Vuonna 1930 käynnistynyt sarjamuotoinen Suomen mestaruuskilpailu toi seuralle kyseisen vuosikymmenen aikana kolme Suomen mestaruutta (1932, 1934 ja 1935), kaksi hopeaa ja yhden pronssin. Myös seuran edustus Suomen Palloliitossa ja Helsingin piirissä vankistui, ja Suomen maajoukkueen avauskokoonpanosta HPS:n pelaajia oli enimmillään seitsemän.
Suomi eli 1940-luvulla sotien vuoksi poikkeusoloissa, mikä vaikeutti jalkapalloseurojen toimintaa. HPS:n maajoukkuepelaajista sodissa kaatuivat muun muassa Kaarlo Oksanen ja Viljo Kuhlberg. Seuran toiminta taantui sekä kokoonpanot muuttuivat, minkä myötä edustusjoukkueisiin nousi uusia nuoria pelaajia. HPS putosi pääsarjasta historiansa ensimmäisen kerran kauden 1940–1941 päätteeksi. Joukkue nousi takaisin, mutta putosi uudelleen kauden 1949 jälkeen.
Pioneerikomppanian määrävahvuus (talvisota)
Pioneerikomppanian määrävahvuus talvisodan aikana koostui mm. seuraavasta henkilöstöstä ja kalustosta: