cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Korean historia
Kahden Korean muodostuminen
Japanin miehitysajan päättymisen jälkeisiä vuosia leimasi Koreassa sekava poliittinen tilanne. Tämä johtui suurelta osin Neuvostoliiton ja Yhdysvaltojen välisestä vastakkainasettelusta kylmän sodan myötä, mutta myös siitä, että Yhdysvalloilla ei ollut selkeätä Koreaa koskevaa politiikkaa. Yhdysvalloissa ei oltu yksimielisiä siitä, mikä oli Etelä-Korean strateginen arvo. Yhdysvallat sitoutui kuitenkin vuonna 1945 tehtyyn päätökseen siitä, että Koreasta muodostetaan itsenäinen valtio, ja Yhdysvalloissa laadittiin pitkän aikavälin vaihtoehtoisia suunnitelmia Etelä-Korealle. Korealaisten keskuudessa oltiin toivottu välitöntä itsenäisyyttä ja sen vuoksi Yhdysvaltojen miehitysaika herätti tyytymättömyyttä. Yhdysvalloille tilanne ei ollut niin yksinkertainen, sillä Etelä-Koreassa oli monia erilaisia poliittisia ryhmiä, joilla oli hyvin erilaisia näkemyksiä siitä, mihin suuntaan itsenäistä Koreaa tuli kehittää. Yhdysvallat päätti olla tukematta mitään yksittäistä poliittista ryhmittymää. Japanin antautumisen jälkeen Etelä-Koreaan muodostettu keskuskansankomitea julisti Korean kansantasavallan perustetuksi elokuussa 1945. Sen johtoon asetettiin Syngman Rhee. Yhdysvallat ei tätä tunnustanut, vaan se alkoi rakentaa omaa miehityshallintoaan. Resurssien sitomista Etelä-Koreaan pidettiin turhana, mutta vääjäämättä alkoi näyttää siltä, että Koreaan on muodostumassa kaksi erillistä valtiota. Vuonna 1947 näytti jo siltä, että Etelä-Koreasta tulee Koillis-Aasian mantereen ainoa valtio, joka ei ole kommunistien hallinnassa. Yhdysvaltojen piti päättää, miten vetäytyä Etelä-Koreasta mutta kuitenkin tukea sen hallintoa.
Yhdysvallat teki YK:lle ehdotuksen koko Korean itsenäistymisestä ja vaalien järjestämisestä koko niemimaalla. Syksyllä 1947 YK:n yleiskokous perusti Korean komission, jonka tehtävänä oli saada aikaan yleiset vaalit ja jouduttaa hallituksen muodostamista. YK:n valvomat vaalit voitiin järjestää kuitenkin vain etelässä, sillä Neuvostoliitto ei päästänyt vaalivirkailijoita omalle miehitysvyöhykkeelleen. Osa korealaisista poliitikoista näki tilanteen siten, että vaaleja ja itsenäisyyttä olisi parempi lykätä siihen saakka, että Neuvostoliitto ja Yhdysvallat pääsisivät sopuun koko maan yhdistämisestä. Syngman Rheen johtaman ryhmittymän näkemys taas oli se, että itsenäisyys oli saatava heti, vaikka se johtaisi Korean jakautumiseen. Rheen puolue sai vaaleissa vaalivoiton ja hänestä tehtiin Korean tasavallan presidentti. Elokuun 15. vuonna 1948 perustettiin virallisesti Korean tasavalta. Vajaa kuukausi myöhemmin julistettiin pohjoisessa perustetuksi Korean demokraattinen kansantasavalta. Molemmat valtiot väittivät edustavansa koko niemimaata.
Korean niemimaan pohjoisosissa neuvostoliittolaiset viranomaiset ryhtyivät heti miehityksen jälkeen rakentamaan omaa hallintojärjestelmäänsä, kuten yhdysvaltalaiset olivat etelässä tehneet. Valta siirrettiin syrjäytetyltä Japanin siirtomaahallinnolta kansallismielisten ja kommunistien yhteiselle kansankomitealle elokuussa 1945, mutta jo vuoden 1946 alussa valta keskitettiin vain kommunistien käsiin. Merkittävämmäksi poliittiseksi voimaksi pohjoisessa nousi Kim Il-Sungin johtama ryhmä. Kim oli jo heti alkuun etulyöntiasemassa, sillä hän oli Mantšuriassa taistelleiden sissijoukkojensa kanssa tehnyt yhteistyötä Neuvostoliiton kanssa, ja Neuvostoliitolle oli luonnollinen valinta turvautua Korean hallintoa rakentaessaan jo ennestään tuttuihin kumppaneihin. Kim nostettiin Pohjois-Korean kansankomitean johtoon vuonna 1946. Komitea ryhtyi toteuttamaan maassa sosialistisia uudistuksia, joista merkittävimmäksi muodostui maauudistus, mikä nosti kommunistihallinnon suosiota talonpoikaisväestön keskuudessa.
Korean demokraattinen kansantasavalta julistettiin perustetuksi 8. syyskuuta 1948. Kim Il-Sung nimettiin valtion pääministeriksi. Sen hallinnollinen malli tuli hyvin pitkälti Neuvostoliitosta ja sen selkärankana toimi 1946 perustettu Korean työväenpuolue. Kommunistihallinnon muodostaminen ei kohdannut laajaa vastarintaa, sillä voimakkaita poliittisia järjestöjä ei japanilaiskauden seurauksena ollut. Jännitteet Koreoiden välillä olivat suuret, mailla oli täysin vastakkaiset ideologiat ja molemmat katsoivat olevansa koko niemimaan laillisia hallitsijoita. Molemmilla puolilla rajaa oli myös halukkuutta yhdistää niemimaa tarvittaessa sotatoimin.
Korean sota (1950-1953)
Korean sodassa oli kyse Korean siirtomaamenneisyyden selvittelystä japanilaiskauden jälkeen, mutta se oli myös kylmän sodan synnyttämä konflikti. Korean sotaan johtaneet jännitteet on tiedostettu hyvin, mutta aseellisen konfliktin syttymisen syy on osin epäselvä. Länsimainen näkemys on perinteisesti ollut, että Pohjois-Korea aloitti sodan, mutta nykyisin tämä käsitys on avoin muille tulkinnoille. Puolueettomat historioitsijat ovat esittäneet, että hyökkääjä saattoi olla Etelä-Korea tai Yhdysvallat, ja Pohjois-Korea vain vastasi aseelliseen provokaatioon. Tätä teoriaa ei kuitenkaan ole voitu todistaa. Neuvostoliiton avautumisen myötä arkistoista on löytynyt aineistoa, jotka viittaavat Pohjois-Korean olleen aloitteentekijä, tarkoituksena Korean yhdistäminen sotatoimin. Tähän sillä oli myös Neuvostoliiton suostumus.
Ei ole kuitenkaan varmuutta siitä, oliko aloitteentekijä Pohjois-Korea vai Neuvostoliitto. Sotaretken uskottiin olevan helppo, eikä Yhdysvaltojen uskottu tulevan Etelä-Korean avuksi. Yhdysvaltojen lausumat olivat antaneet ymmärtää, että Korealla ei juuri ollut strategista merkitystä. Pohjoisessa myös yliarvioitiin etelässä vaikuttavien kommunististen liikkeiden voima, joiden uskottiin antavan tukensa Pohjois-Korealle. Pohjois-Korean saama aseapu Neuvostoliitosta oli myös niin mittavaa, että sen resurssit olivat huomattavasti Etelä-Koreaa suuremmat.
Pohjois-Korea hyökkäsi etelään 25. kesäkuuta 1950. Sen sotilaalliset resurssit olivat ylivoimaiset ja Soul kukistui vain kolmessa päivässä. Elokuun loppuun mennessä koko niemimaa oli valloitettu. Sotilaallisista tappioista huolimatta Etelä-Korea ei ollut vielä taipunut, kuten Kim Il-Sung oli olettanut, mikä antoi Yhdysvalloille vielä tilaisuuden puuttua Korean tilanteeseen. Yhdysvaltain motiivi oli Kylmän sodan hengessä ensisijaisesti estää kommunismin leviäminen, eikä niinkään avustaa alakynteen jäänyttä Etelä-Koreaa. Yhdysvallat vei Korean tilanteen YK:n turvallisuusneuvoston käsiteltäväksi. Neuvostoliitto boikotoi kokousta, minkä johdosta YK päätti yksimielisesti antaa tukensa Etelä-Korealle. Tämä tarkoitti myös sitä, että Etelä-Korean puolustaminen tehtiin YK:n nimissä.
Syyskuussa 1950 kenraali Douglas MacArthurin johtamat YK:n joukot ryhtyivät vastahyökkäykseen. Ne nousivat maihin Incheonissa, pohjoiskorealaisten linjojen selkäpuolella. Tämä katkaisi etelässä olevien pohjoiskorealaisten joukkojen yhteydenpidon pohjoisen tukialueille. Pian YK:n joukot saivat hallintaansa koko Etelä-Korean. YK:lle sotaretki oli menestys, minkä johdosta sitä päätettiin jatkaa pohjoiseen, koska tuntui olevan mahdollista yhdistää koko Korea Korean tasavallan hallintaan. Lokakuussa 1950 YK:n joukot hyökkäsivät 38. leveyspiirin pohjoispuolelle ja Pjongjang valloitettiin. Kuun loppuun mennessä eteläkorealainen joukko-osasto oli jo edennyt Yalujoelle, Kiinan ja Korean rajalle.
YK:n joukkojen eteneminen Kiinan vastaiselle rajalle huolestutti Kiinaa, jolloin Kiina ilmoitti ettei se voi hyväksyä naapurimaansa valloitusta. Yhdysvalloissa ei uskottu Kiinan vastahyökkäykseen, mutta marraskuussa 1950 kiinalaiset vapaaehtoiset hyökkäsivät Koreaan. Kenraali Douglas MacArthur vaati, että sotatoimet tuli ulottaa myös Kiinaan, mutta tähän ei presidentti Trumanin hallinto suostunut. Erimielisyydet johtivat lopulta MacArthurin syrjäyttämiseen. Kiinan ja Pohjois-Korean joukot ajoivat YK:n ja Etelä-Korean joukot kevääseen 1951 mennessä takaisin 38. leveyspiirin eteläpuolelle. Sota kesti vielä vuoteen 1953 saakka, mutta rintamalinja ei enää merkittävästi muuttunut vuoden 1951 jälkeen.
Taisteluiden jähmettyessä paikoilleen aloitettiin jo varovaiset rauhantunnustelut vuonna 1951, sotatoimien yhä ollessa käynnissä. Yhdysvallat ja Neuvostoliitto pyrkivät jo rauhoittamaan tilanteen ja lieventämään jännitystä, mutta Etelä-Korea ei ollut halukas solmimaan rauhaa, vaan Syngman Rheen hallinto halusi karkottaa kommunismin koko Koreasta. Yhdysvallat ei kuitenkaan luvannut sodalle enää tukeaan, mikä pakotti Rheen hyväksymään aseleposopimuksen. Sota ei siis päättynyt rauhansopimukseen vaan aselepoon, joka on yhä voimassa. Sen myötä Koreoiden rajalla on edelleen demilitarisoitu alue.
Korean sota aiheutti molemminpuolin valtaisat tuhot ja sota vaati miljoonia uhreja. Myös materiaaliset tuhot olivat valtavat ja teollisuustuotanto ja talouselämä olivat vahingoittuneet enemmän kuin toisen maailmansodan aikana. Ennen kaikkea Korean sota ajoi maat lopullisesti kylmän sodan eri blokkeihin ja se aiheutti maiden välille yhä suuremman vihan toista osapuolta kohtaan.
And We Run
And We Run on hollantilaisen sinfonimetalli/rock-yhtye Within Temptationin studio EP ja single heidän kuudennelta, "Hydra-studioalbumilta ja sillä vierailee yhdysvaltalaisräppäri Xzibit. Kappale julkaistiin 23. toukokuuta 2014, sisältäen albumilta kolme demoa sekä erilaisia versioita kappaleesta. Kappaleeseen liittyvä musiikkivideo julkaistiin samana päivänä.
Kesäolympialaiset 1988
Vuoden 1988 kesäolympialaiset järjestettiin Soulissa, Etelä-Koreassa 17. syyskuuta – 2. lokakuuta 1988. Pohjois-Korea vaati järjestysoikeuden jakamista sen ja Etelä-Korean kesken, minkä osoittauduttua tuloksettomaksi maa päätyi boikotoimaan kisoja. Sosialistiset Albania, Komorit, Kuuba, Etiopia, Nicaragua ja Seychellit osallistuivat boikottiin solidaarisuudesta, mutta vetosivat rahanpuutteeseen sanktiot välttääkseen. Nicaragua oli jo ehtinyt ilmoittautua kisoihin, mutta vetäytyi ilmoittaen syyksi maassa vallinneet levottomuudet hallituksen joukkojen ja Yhdysvaltain tukemien contra-sissien välillä. thumb|Osallistujamaat. thumb|400px|Kisoja boikotoineet maat sinisenä Olympiakisojen myöntäminen Etelä-Korealle syyskuussa 1981 herätti tuoreeltaan arvostelua, koska maan sisä- ja ulkopoliittinen tilanne tiedettiin epävakaaksi. Olympiaisännyys yhdisti kuitenkin eripuraisen kansan. Levottomuuksien varalta kisarauhaa turvasi liki 100 000 poliisia ja sotilasta. Kisojen järjestelyt saivat – muutamista tuomarikömmähdyksistä huolimatta – osanottajamaiden yksimielisen ja varauksettoman tunnustuksen, ja KOK:n puheenjohtaja Juan Antonio Samaranch totesi Soulin kisojen olleen "kaikkien aikojen parhaat olympialaiset". Kisat olivat myös taloudellinen menestys, sillä ne tuottivat voittoa 349 miljoonaa dollaria, mikä rikkoi kirkkaasti Los Angelesissa neljä vuotta aiemmin syntyneen ennätyksen, 223 miljoonaa dollaria.
Kisojen suurin skandaali oli laajalti ihaillun kanadalaisen pikajuoksijan, 100 metrin juoksun voittajan Ben Johnsonin jääminen kiinni dopingin käytöstä. Johnson tuomittiin menettämään saamansa kultamitali ja voittajaksi julistettiin toiseksi tullut Yhdysvaltain Carl Lewis. Kansainvälinen yleisurheiluliitto IAAF tuomitsi Johnsonin elinikäiseen kilpailukieltoon. Myös kaksi bulgarialaista kultamitalin saavuttanutta painonnostajaa kärysi kiellettyjen aineiden käytöstä, minkä seurauksena koko Bulgarian painonnostojoukkue matkusti kotimaahansa kesken kisojen. Kokonaisuudessaan doping-tapauksia tuli Soulissa ilmi kymmenen, mikä oli yksi vähemmän kuin Los Angelesissa 1984.
Valintaprosessi
Kisojen pitopaikka päätettiin Baden-Badenissa, Saksassa 30. syyskuuta 1981. Samalla päätettiin myös Talviolympialaisten 1988 pitopaikka.
Lajit
Olympiaohjelmassa oli 237 tapahtumaa 27 eri urheilulajissa.
Osallistujat
Vuoden 1988 kesäolympialaisiin osallistui 159 maata.
Mitalitaulukko
Kisojen menestyksekkäin maa oli Neuvostoliitto.
Trevor Bolder
Bolder syntyi Kingston upon Hullissa ja korvasi vuonna 1971 Tony Viscontin David Bowien taustayhtyeessä. Hän soitti bassokitaraa ja toisinaan trumpettia albumeilla Hunky Dory (1971), The Rise and Fall of Ziggy Stardust and the Spiders from Mars (1972), Aladdin Sane (1973) ja Pin Ups (1973). Bolder on kertonut, että hänen isänsä inspiroi häntä muusikoksi
Vuonna 1976 Bolder liittyi Uriah Heepiin. Hän liittyi siihen uudelleen vuonna 1983 oltuaan vuodesta 1981 lähtien tauolla. Vuosina 1981–1983 Bolder toimi yhtyeessä Wishbone Ash. Hän ehti soittaa vain yhdellä sen levyllä, Twin Barrels Burningilla.
Trevor Bolder kuoli 21. toukokuuta 2013. Hän sairasti haimasyöpää.
Jinjer
Jinjer on vuonna 2009 perustettu ukrainalainen metalcore-yhtye, joka on julkaissut yhteensä neljä täyspitkää albumia ja kolme EP:tä. Kaksi ensimmäistä EP:tä yhtye julkaisi omakustanteena. Tämän jälkeen yhtye oli The Leaders Recordsin alaisuudessa aina vuoteen 2016 alkuun saakka. Yhtye kiinnitettiin Napalm Recordsille vuoden 2016 alussa. Yhtyeen viimeisin albumi Wallflowers julkaistiin 27. elokuuta 2021.
Tallinnan teknillinen yliopisto
Tallinnan teknillinen yliopisto (lyhenne TTÜ, viroksi Tallinna Tehnikaülikool) on Tallinnan vanhin ja Viron toiseksi suurin julkinen yliopisto. Yliopistossa on viisi tiedekuntaa, ja siellä opiskelee noin 10 000 opiskelijaa.
Yliopiston historia ulottuu vuoteen 1918, jolloin yliopistoa edeltänyt akatemia perustettiin. Nykyisen nimensä yliopisto sai ennen neuvostomiehitystä vuonna 1938.
Historia
Yliopisto sai alkunsa syksyllä 1918, kun insinöörejä yhdistävä Viron teknillinen seura alkoi järjestää Tallinnassa tekniikan alan erikoiskursseja. Viron itsenäistymisen jälkeen insinöörien, arkkitehtien ja insinöörien tarve kasvoi ja näin 1919 syntyi korkeakoulu Tallinna Tehnikum.
Yliopisto sai nykyisen nimensä Viron ensimmäisen itsenäisyyskauden aikana vuonna 1938. Toisen maailmansodan puhkeaminen keskeytti väliaikaisesti yliopiston toiminnan, jota jatkettiin kuitenkin sodan loppumisen jälkeen läpi koko miehityskauden. Yliopisto on ollut koko sen historian ajan julkinen yliopisto ja nykyisin sen toimintaa sääntelee yliopiston toiminnasta annettu laki Tallinna Tehnikaülikooli seadus.
Kansainvälisyys
Yliopisto on menestynyt kohtalaisen hyvin eri kansainvälisissä vertailuissa. THE-rankingin (Times Higher Education Ranking) mukaan yliopisto on kolmensadan parhaan Eurooppalaisen yliopiston joukossa ja QS-ranking (Quacquarelli Symonds) asetti yliopiston sijalle 328. Viron korkeakouluista yliopisto sijoittuu toiseksi heti Tarton yliopiston jälkeen.
Viime vuosina yliopiston on profiloitunut kansainvälisesti ja merkittävästi panostanut kansainvälisiin ohjelmiin. Vuonna 2022 yliopiston opiskelijoista yli 12% oli kansainvälisiä opiskelijoita. Vertailun vuoksi vastaavaan aikaan Tarton yliopistossa kansainvälisiä opiskelijoita oli 8% ja Helsingin yliopistossa 6%.
Tiedekunnat
pienoiskuva|Yliopiston kirjastoYliopistossa toimii yhteensä viisi eri tiedekuntaa:
Nimestään huolimatta yliopistossa toimii kauppatieteiden tiedekunta, jossa on mahdollista opiskella kauppatieteitä, oikeustiedettä sekä hallintotieteitä. Viron meriakatemia keskittyy merenkäyntiin liittyvään tutkimukseen sekä koulutukseen ja on tiedekunnista uusin.
Opiskelijajärjestöt
Yliopistossa toimii erilaisia opiskelijayhdistyksiä kuten Kultuuriklubi sekä Filmiklubi sekä ainejärjestöjä kuten oikeustieteen opiskelijoiden yhdistys Õigus. Ainejärjestöt osallistuvat myös aktiivisesti kansainväliseen toimintaan ja kauppatieteiden ainejärjestö on mm. Nordiska Ekonomie Studerandes Union (NESU) jäsen.
Chow chow
Chow chow (kiinanpystykorva) on Kiinasta kotoisin oleva yli 2000 vuotta vanha koirarotu. Kiinaksi sitä kutsutaan nimellä Songshi Quan (鬆獅犬, pinyin: sōngshī quǎn), mikä tarkoittaa "pöyheää leijonakoiraa". Chow chow'ta on kutsuttu myös Tang-dynastian koiraksi, Tang Quan.
Ulkonäkö
Chow chow'lla tunnetaan kahta turkinpituutta, pitkä- ja lyhytkarvainen. Pitkäkarvainen: karvapeite on runsas, tuuhea, tiheä, suora ja pysty mutta ei liioitellun pitkä. Peitinkarva on karheaa, aluskarva pehmeää ja villavaa. Karva on erityisen runsasta kaulan ympärillä muodostaen harjan tai kauluksen sekä reisien takaosassa muodostaen housut. Lyhytkarvainen: karvapeite on lyhyt, tiheä, suora ja plyysimäinen; pysty, ei pinnanmyötäinen.
Chow chow on melko vankka ja lyhytrunkoinen, olemukseltaan ryhdikäs ja omanarvontuntoinen koira. Chow chow'lla on hyvin tiheä turkki, ja ne voivat olla lyhyt- tai pitkäkarvaisia. Pitkäkarvaisen chow chow'n turkki on erityisen paksu niskan alueella, mikä luo koiralle leijonamaisen harjan. Turkki on useimmin punainen, mutta voi olla myös musta, kermanvärinen, sininen tai fawn. Karkeahkon peitinkarvan alla on tiheä pohjavilla.
Chow chow'n pää on melko suuri suhteessa runkoon. Sillä on yleensä 44 hammasta, mikä on enemmän kuin keskivertokoiralla (42 hammasta). Kiinanpystykorvalla on sinertävän musta kieli ja suorat takajalat. Korvat ovat "nallemaiset": pienet, pystyt ja pyöreäkärkiset. Rodun tunnusomainen piirre on myös sen pohdiskeleva ilme, "murjotus".
thumb|278x278px|Kiinanpystykorva lumessa
Luonne ja käyttäytyminen
Chow chow on luonteeltaan varautunut, rauhallinen ja uskollinen seurakoira. Se on ehdottomasti yhden perheen koira, sen kiintymys omistajaan on syvä ja se on luonteeltaan vahvatahtoinen. Sen tapa suhtautua vieraisiin on ylpeän välinpitämätöntä eikä se alennu liehakoimaan edes omistajalleen. Kiinanpystykorva haukkuu vahtiessaan kumealla äänellä.
Alkuperä
thumb|250px|Chow chow filippiiniläisessä postimerkissä. Chow chow on yksi maailman vanhimmista koiraroduista. Vaikka koiria pidetään nykyään lemmikkeinä, ne ovat hyvin itsenäisiä ja omatahtoisia. Rotua on käytetty alun perin yleistyökoirana muun muassa vetojuhtana, metsästyksessä ja vahtina, ja sitä on myös kasvatettu lihan ja turkin vuoksi. Rodun varsinaista alkuperää ei tunneta. Eurooppaan chow chow tuotiin ensimmäisen kerran 1800-luvun lopulla merimiesten mukana: kaikenlaisesta kauppatavarasta käytetty chow chow -nimitys tarttui koiraan.
Vanha tarina kertoo kiinanpystykorvan saaneen sinisen kielensä, kun jumala maalasi taivasta siniseksi. Hän pudotti muutaman pisaran maalia maahan, jolloin koira nuoli ne. Toinen versio kertoo chow chow'n syöneen jumalan pudottamia taivaan palasia hänen puhkoessaan taivaankanteen tähdenreikiä.
thumb|227x227px|Chow chow'n pentu
Terveys
Chow chow -rotu on mukana Suomen Kennelliiton perinnöllisten vikojen ja sairauksien vastustamisohjelmassa PEVISA. Siksi jalostusyksilöiden eli pennun vanhempien on täytettävä PEVISAn ehdot jotta kasvattaja saa pennut rekisteröityä Kennelliittoon. Lonkkakuvaustuloksen D saanut koira on paritettava tuloksen A tai B saaneen koiran kanssa. Kyynärkuvaustuloksen 2 saanut koira on paritettava tuloksen 0 saaneen koiran kanssa. Molemmilla vanhemmilla pitää olla myös virallinen voimassa oleva silmätarkastuslausunto. Diagnoosin entropion/trichiasis ja/tai ektropion/makroblepharon saanut koira on paritettava näiden sairauksien suhteen terveen koiran kanssa. Kortikaalista kataraktaa tai posterior polaarista kataraktaa sairastavan koiran jälkeläisiä ei rekisteröidä. Jalostukseen käytettäville koirille suositellaan myös polvitarkastusta. Polvitutkimustulos ei kuulu PEVISA määräysten piiriin, eikä tulosten puuttuminen vaikuta rekisteröintiin.
Hoito
Pentuturkki vaatii aikaa ja työtä, mutta aikuisen kiinanpystykorvan turkin hoito on varsin helppoa kunhan huolehtii että turkkia hoidetaan säännöllisesti. Pentuikäisen chow chow'n turkki takkuuntuu helposti, joten sitä on harjattava säännöllisesti. Lisäksi on tärkeää totuttaa pentu turkin käsittelyyn. Aikuisenkin chow chow'n turkki tarvitsee säännöllistä hoitoa, jotta iho saa ilmaa ja voi hengittää, näin ehkäistään iho-ongelmia. Karvanlähtöaika on pari kertaa vuodessa, ja silloin turkista tulee harjata pois irtoava pohjavilla. Käpälien siistimistä lukuun ottamatta kaikki karvapeitteen keinotekoinen lyhentäminen, mikä muuttaa luonnollisia ääriviivoja tai ilmettä, on kielletty.
Karikehuiskija
Karikehuiskija (Sclerurus mexicanus) eli aiemmalta nimeltään karikeorneero on laajalla alueella Keski- ja Etelä-Amerikassa tavattava kaivajiin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö
Kooltaan karikehuiskija on noin 15–17 cm. Selästään, päästään ja siivistään laji on tasaisen tummanruskea. Nokka on noin 2,5 cm pitkä ja kaartuu hieman alaspäin. Musta pyrstö on suhteellisen lyhyt. Linnun perä on ruosteenruskea. Karikehuiskijan kurkku on ruosteenruskea ja tummenee alaspäin mentäessä. Vatsa on väritykseltään syvän ruskea. Karikeorneero muistuttaa ulkonäöltään hyvin paljon pikkuhuiskijaa (Sclerurus rufigularis).
Levinneisyys ja elintavat
Karikehuiskijaa tavataan alueelta, joka ulottuu Keski-Amerikassa Meksikosta Panamaan ja Etelä-Amerikassa Kolumbiasta Boliviaan ja Venezuelasta Guayanaan, Surinameen ja Ranskan Guayanaan. Lajin elinympäristöä ovat kosteiden metsien pohjakerrokset. Laji tavataan aina 2 000 metrin korkeuteen merenpinnasta. Laji liikkuu maassa ja puiden rungoilla hyppien. Ravintoaan, hyönteisten toukkia, lintu etsii maahan tippuneiden lehtien joukosta nokallaan tonkimalla. Laji elää yksin tai pareittain.
European Air Transportin onnettomuus 2003
European Air Transportin onnettomuus 2003 tapahtui Bagdadissa Irakissa 22. marraskuuta 2003. DHL:n tytäryhtiön, European Air Transportin, Airbus A300 -rahtikone joutui pian Bagdadin kansainväliseltä lentoasemalta lentoon lähtönsä jälkeen ohjusiskun kohteeksi. Ohjus osui koneen siipeen. Siiven ja ohjauslaitteiden kärsimistä vaurioista huolimatta miehistö onnistui laskeutumaan takaisin Bagdadiin, ja kaikki miehistön jäsenet selvisivät hengissä.
Natalja Antjuh
Antjuh oli ensimmäisen kerran arvokisoissa Edmontonin MM-kisoissa 2001, jolloin hän karsiutui 400 metrin alkuerissä. Vuonna 2002 hän voitti sisäratojen Euroopan mestaruuden ja oli mukana Venäjän 4 × 400 metrin viestijuoksujoukkueessa, joka voitti hopeaa Münchenin EM-kisoissa. Antjuh oli jälleen Venäjän viestijoukkueen jäsen, kun se voitti sisäratojen maailmanmestaruuden Birminghamin 2003 ja Budapestin 2004 MM-kisoissa. Ateenan olympialaisissa hän voitti pronssia henkilökohtaisessa kilpailussa ajalla 49,89 ja oli viestissä hopealla. Kauden lopuksi hän sijoittui IAAF:n yleisurheilufinaalissa viidenneksi. Vuonna 2005 Antjuh voitti Euroopan cupin, mutta karsiutui Helsingin MM-kisoissa välierissä. Viestissä hän oli mukana voittamassa maailmanmestaruuden. Kauden lopuksi hän oli IAAF:n yleisurheilufinaalissa kahdeksas.
Antjuh voitti olympiakultaa 400 metrin aitajuoksussa Lontoossa 2012 ennätyksellään 52,70. Lisäksi hän juoksi ankkuriosuuden Venäjän joukkueessa 4 × 400 metrin viestissä. Venäjän joukkue sijoittui viestissä alun perin toiseksi, mutta kummatkin mitalit hylättiin myöhemmin dopingrikkomusten takia. Moskovan MM-kilpailuissa 2013 Antjuh karsiutui 400 metrin aitajuoksun välierissä ja juoksi alkuerissä Venäjän 4 × 400 metrin viestijoukkueessa. Loppukilpailussa toisella kokoonpanolla juossut joukkue voitti kilpailun alun perin, mutta joukkueen suoritus hylättiin myöhemmin dopingrikkomusten takia.
Huhtikuun 2021 alussa urheilun kansainvälinen vetoomustuomioistuin asetti Antjuhin neljän vuoden kilpailukieltoon doping-määräysten rikkomisesta. Hänen 30. kesäkuuta 2013 lähtien tehdyt tuloksensa hylättiin jälkikäteen. Vuonna 2022 Antjuhin kilpailutulosten hylkäykset laajennettiin alkamaan päivämäärästä 15. heinäkuuta 2012.
Robert Griffin III
Griffin on vuoden 2011 Heisman Trophy -voittaja.
Ura
Yleisesti lempinimellä ”RG3” tunnettu Griffin voitti ensimmäisenä pelaajana Baylorin yliopiston historiassa parhaalle yliopistopelaajalle annettavan Heisman Trophyn. Hän on amerikkalaisen jalkapallon lisäksi kilpaillut aitajuoksussa. 110 metrin aitajuoksussa (99,1 cm aidoilla) hänen ennätyksensä on 13,46 vuodelta 2007 ja 400 metrin aitajuoksussa hänen ennätyksensä on 49,22 vuodelta 2008.
Heisman Trophyn voittamisen jälkeen Griffin päätti jättää viimeisen yliopistovuotensa väliin siirtyäkseen ammattilaiseksi, ilmoittaen osallistumisestaan vuoden 2012 NFL:n varaustilaisuuteen. Häntä pidettiin yleisesti tilaisuuden toiseksi parhaana pelinrakentajana Stanfordin yliopiston Andrew Luckin jälkeen, ja Washington Redskins päätti tehdä vaihtokaupan St. Louis Ramsin kanssa saadakseen varmasti Griffinin.
Griffin valittiin heti tulokaskaudellaan NFL:n tähdistöotteluun, Pro Bowliin. Hän joutui kuitenkin jättämään ottelun väliin pahan polvivamman takia, josta kuntoutuminen kesti lähes seuraavan kauden alkuun.
Borleyn pappila
thumb|250px|Borleyn pappila ennen paloa Borleyn pappila tunnettiin englantilaisena kummitustalona. Pappila sijaitsi Stourjoen pohjoisrannalla Borleyssä Essexissä. Se rakennettiin vuonna 1862. Rakennuksessa ja sen lähiympäristössä väitetään tehdyn sen olemassaolon aikana lukuisia kummitushavaintoja sekä koetun paranormaaleja ilmiöitä. Niitä tutki vastaaviin ilmiöihin perehtynyt tutkija Harry Price, jonka tämä tutkimus teki tunnetuksi. Pappila tuhoutui tulipalossa 1939. Price suoritti vielä tutkimuksia raunioissa 1943. Rauniot purettiin 1944.
Pappilan rakennutti kirkkoherra Henry Bull. Hänen jälkeensä siinä asui poikansa pastori Harry Bull vuoteen 1927. 1928 pappilaan muutti pastori Guy Smith vaimoineen ja juuri he ottivat yhteyttä Daily Mirror - lehden kautta Society for Psychich Research - yhdistykseen monien havaitsemiensa ilmiöiden vuoksi. Lehti lähetti paikalle aluksi reportterin mutta järjesti myös yhdistyksen tutkijan Harry Pricen paikalle.
Smithit muuttivat pois 1929 ja sinne muutti pastori Lionel Foyster perheineen 1930. 1935 rakennus jäi tyhjäksi.
Ilmiöitä
Borleyn kylässä oli jo ennen pappilan rakentamista kerrottu kummittelevasta nunnasta, joka vaelteli pappilan mailla. Aaveen sanottiin olleen nunnan joka oli yrittänyt karata munkin kanssa. Rangaistukseksi hänet olisi lukittu huoneeseen ja näännytetty nälkään. Munkki olisi hirtetty. Nunnan aave häiritsi Henry Bullin perhettä katselemalla toistuvasti ruokasalin ikkunasta perheen aterioidessa, ja Bull muurautti ikkunan umpeen. Aaveen näkivät useat perheen ulkopuoliset henkilöt eri aikoina. Henry Bull ei pelännyt kummittelua, vaan rakennutti huvimajan, josta voisi katsella ulkona hämärän aikoihin liikkunutta aavetta.
Pastori Smithin vaimo uskoi nähneensä aave-hevosvaunut. Rakennuksessa kuultiin palvelijoiden kellojen soittoa, vaikka ne oli poistettu käytöstä ja niihin johtavat sähköjohdot katkaistu. Lisäksi kuultiin lapsen askeleita. Ovet lukittuivat itsestään ja seiniin ilmestyi graffiteja jotka oli osoitettu "MF :lle". Ikkunoissa kerrottiin havaitun valoja ja outoja hajuja kuvailtiin. Esineet liikkuivat talossa ja sen ympärillä. Price itse kuvaili ensimmäisellä käynnillään miten verannan lasikaton läpi oli lennähtänyt kivi hänen ollessaan siellä. Itse rakennus oli muutoin tyhjä ja lukittu.
Erityisesti Lionel Foysterin vaimo Marianna kuvaili kummittelua väkivaltaiseksi. Hänet olisi esimerkiksi heitetty vuoteesta alas ja että häntä kohti olisi singottu esineitä.
Price vuokrasi pappilan tutkimuksia varten vuoden ajaksi 1937. Hänellä oli apunaan 48 havainnoitsijaa. Hän suhtautui kerrottuihin tapahtumiin skeptisesti. Tutkimustensa aikana Price näki erään lehtimiehen kanssa varjomaisen hahmon puutarhassa. Erään lukitun ja tyhjän huoneen ikkuna hajosi sisältä ulospäin ja siitä lensivät kynttilänjalka ja tiiliskivi. Tutkimuksen työntekijä kuvaili miten ryhmän työskentelyynsä käyttämän huoneen ovi sulkeutui ja meni lukkoon hänen ollessaan siellä avaimen ollessa sisäpuolella. Erääseen suljettuun huoneeseen ilmestyivät kultasormus ja takki, joita kukaan ryhmässä ei ollut nähnyt aikaisemmin. Myös lämpötilojen vaihtelua havaittiin ja mitattiin. Vielä tulipalon jättämissä rauniossakin kuultiin koputuksia sekä havaittiin valoja ja lämpötilojen vaihteluita.
Raunioissa 1943 tekemissään kaivauksissa Price löysi kellarista n. 30-vuotiaan naisen leukaluun ja osia pääkallosta. Hän oli vakuuttunut, että ne olivat tarinoiden nunnan jäänteet. Price järjesti asianmukaisen hautauksen. Ilmiöiden sanottiin vaimentuneen ja hävinneen ennen raunioiden purkamista 1944.
thumb|right|250px|Borleyn pappila palon jälkeen
Epäilyä
Harry Price itse epäili ilmiöiden aitoutta. 1940 hän julkaisi mielipiteen, että Marianna Foyster olisi järjestänyt osan ilmiöistä silmänkääntötempuilla. Kummitteluun liittyvä tarina rakastuneista ja karkaamista yrittäneistä munkista ja nunnasta tai nunnakokelaasta on ollut suosittu Britannian kansanperinteessä. Kokonaisuudessaan hän silti piti kummittelua aitona.
Ollessaan jo vanhus Marianna Foyster tunnusti lavastaneensa kummittelua saadakseen hiljaiseen elämäänsä vaihtelua Lontoossa. 1979 hän väitti kahdelle Iso-Britannian parapsykologisen seuran edustajan tekemässä haastattelussa, että hänen miehensä oli aiheuttanut poltergeist- ilmiöt. Toisaalta hän sanoi että osaa ilmiöistä ei oltu lavastettu, ja outoja ilmiöitä oli havaittu jo ennen kuin Price kiinnitti pappilaan huomiota.
Pricen arvostelijat pilkkasivat tutkimusmenetelmiä sekä julkista ilmoittelua tarkkailijoiden saamiseksi pappilan tutkimuksia varten. Hänen arveltiin myös itse lavastaneen ilmiöitä.
Pierre Moinot
Pierre Moinot (29. maaliskuuta 1920 – 6. maaliskuuta 2007) oli ranskalainen kirjailija.
Moinot sai vuonna 1979 Femina-palkinnon romaanillaan Le Guetteur d'ombre.
Hänet valittiin Ranskan akatemian jäseneksi vuonna 1982.
Moinot kuoli Pariisissa 86 vuoden iässä.
Tier
Tier on toukokuussa 2018 perustettu saksalainen startup-yritys, joka vuokraa sähköpotkulautoja ja sähköpyöriä. Sillä on toimintaa yhteensä 21 Euroopan kaupungissa ja 11 maassa, mukaan lukien kaikissa Pohjoismaissa. Yritys nousi uutisiin myös Suomessa sen laajennettua toimintaansa Helsinkiin maaliskuussa 2019.
Yrityksen perustivat saksalaiset Lawrence Leushner, Julian Blessin ja Matthias Laug. Yritys aloitti sähköpotkulautojen vuokraamisen syksyllä 2018, ensimmäisenä kaupunkinaan Wien. Yhtiöllä on yhteensä yli 5 000 potkulautaa, joista noin 500 on Helsingissä. Se on myynyt potkulaudoilla yli miljoona matkaa. Sähköpyörien vuokrauksen yritys aloitti 2022.
Yrityksen potkulautoja ja pyöriä voi käyttää missä tahansa niille määritetyllä alueella. Laudan ja pyörän voi ottaa käyttöönsä mobiilisovelluksella, johon on syöttänyt maksutietonsa. Tierin potkulaudat kulkevat korkeimmillaan 25 kilometrin tuntivauhtia, joten tieliikennelainsäädännön mukaan ne vertautuvat polkupyöriin.
Elias August Tunkelo
Elias August Tunkelo, ent. Ekman-Isotalo (26. syyskuuta 1846 Längelmäki – 8. joulukuuta 1915 Längelmäki) oli suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies.
Tunkelo oli Isotalo-nimisen ratsutilan omistaja Längelmäellä. Hän oli kunnallismies, joka toimi muun muassa kuntakokousten puheenjohtajana, samoin kuin paikallisen säästöpankin perustajia ja pankin hallituksen jäsen aina kuolemaansa saakka. Längelmäen kunnan edustajana Tunkelo oli mukana suuren adressin lähetystössä 1899. Tunkelolla oli kuusi lasta, mukaan lukien professori E. A. Tunkelo ja pappi Juho Heikki Tunkelo.
Tunkelo edusti Jämsän tuomiokuntaa talonpoikaissäädyssä valtiopäivillä 1882, 1904–1905 ja 1905–1906. Hän oli ensiksi mainituilla yleisen valitusvaliokunnan ja kahdella viimeksi mainitulla valtiovarainvaliokunnan jäsen. Valtiopäivillä hän osallistui useisiin anomuksiin, jotka koskivat muun muassa kruunun metsätorppia, rautatieyhteyksiä, naisten äänioikeutta ja kouluasioita.
Portimo (Ranua)
thumb|350px|Simojoen tulvaa äitienpäivänä 2015 Ranuan Portimon kylällä Portimo on Ranuan kunnassa sijaitseva kylä, noin 25 kilometriä pohjoiseen kuntakeskuksesta ja noin 55 kilometriä etelään Rovaniemeltä. Kylä sijaitsee Portimojärven itärannalla, Ranualta Rovaniemelle johtavan kantatien 78 varrella. Simojoki virtaa kylän lävitse.
Portimon kylän postiosoite on 97720 Yli-Simo. Kylän nimi Yli-Simo on peräisin ajalta, jolloin kylä kuului nykyiseen Simon kuntaan.
Portimolla on lukuisia paikannimiä, jotka viittaavat alueen historiaan turkiseläinten pyydystyspaikkana. Alueen varhaisimmat löydöt on ajoitettu kivikaudelle, ja vanhimmat merkit asutuksesta ovat kampakeraamiselta ja rautakauden ajalta.
Alueella käytiin myös Lapin sodan suurin viivytystaistelu, Ylimaan taistelu, saksalaisia vastaan vuonna 1944. Taistelun muistomerkki sijaitsee kantatien 78 varrella kylältä muutamia kilometrejä pohjoiseen.
Kylällä on ollut oma koulu, joka lakkautettiin vuonna 2005.
Lähteet
66.09583°N, 26.34583°W
Læsø
Læsø on Kattegatissa, Frederikshavnin ja Göteborgin puolivälissä, sijaitseva Tanskan saari, joka muodostaa samannimisen Læsøn kunnan. Kunnassa oli 2 026 asukasta vuonna 2007, ja se on asukasmäärältään Tanskan pienin kunta. Læsø on Kattegatin suurin saari: noin 22 kilometriä pitkä ja 2–12 leveä, ja sillä on noin sata kilometriä rantaviivaa.
Historia
Saaren arvellaan muodostuneen noin 3000 eaa. Meri on muokannut saaren hiekkamaata ja muotoa jatkuvasti. Keskiajalla saari oli Viborgin tuomiokapitulin alaisuudessa ja saarelaiset maksoivat veronsa suolalla, jonka tuotanto oli satojen vuosien ajan saaren pääelinkeino. Tuotanto vaati suuria määriä polttopuuta, ja saari olikin lähes puuton 1500-luvulla. Puiden hävitys johtikin jatkuvaan hiekan liikkumiseen ja katoamiseen luonnonvoimien myötä, jolloin saaresta autioitui suuri osa. Puustoa rasittanut suolantuotantomuoto kiellettiin virallisesti 1652.
pienoiskuva|vasen|Hiekkadyynejä saarella
Luonto
Saaren rannikolla on useita suojeltuja Natura 2000 -merialueita, joilla elää mm. hummereita, pieniä hailajeja, hylkeitä, delfiinejä ja paljon vesilintuja. Saaren eteläosa on tasaista ja vetistä, muodostaen mosaiikin erilaisista kasvillisuusalueista ja rikkaan kokoelman eläinlajeja, etenkin vesilintuja ja rantakasvillisuutta. Pohjoisosaa leimaavat hiekkadyynit, puulajeina havupuut, koivu, tammi ja pyökki. Pohjoisrannalla voi myös nähdä hylkeitä tiheinä laumoina.
pienoiskuva|vasen|Suolantuotantoa saarella
Talous
Saarella tuotetaan edelleen noin 60 tonnia suolaa vuosittain. Suolantuotanto toimii myös "elävänä museona", jota käy katsomassa noin 45 000 matkailijaa joka vuosi. Muutoinkin turismi on tärkeä tulonlähde, yhteensä noin 130 000 turistia vieraili saarella vuosittain 2001. Muita tärkeitä elinkeinoja ovat elintarviketuotanto, käsityöläisyys, kalanjalostus ja palveluelinkeinot.
pienoiskuva|Østerbyn satama
Liikenneyhteydet
Frederikshavnista on 3–4 kertaa päivässä lauttayhteys saarelle (Færgeselskapet Læsø I/S), matkailusesongin aikana useammin. Copenhagen Airtaxi ja Flexflight  lentävät saarelle Roskildesta, Torpista ja Kielistä. Ruotsista saarelle pääsee "meritaksilla". Saarella kulkee ilmainen bussi. Myös taksi sekä auton ja polkupyörien vuokrauspalvelut ovat saatavilla. pienoiskuva|vasen|Læsøn torni
Peltokanankaali
Peltokanankaali (Barbarea vulgaris) on kaksi- tai monivuotinen, keltakukkainen ristikukkaiskasvi, joka kukkii aikaisin kesällä. Peltokanankaali muistuttaa rantakanankaalia (Barbarea stricta).
Ulkonäkö ja koko
pienoiskuva Ensimmäisenä vuonna siemenistä kasvaa lehtiruusuke, toisena vuonna nousee jopa 70 cm korkea varsi, jonka päässä on pienten kirkkaankeltaisen kukkien muodostama terttumainen kukinto. Peltokanankaali kukkii jo touko-kesäkuussa.
Levinneisyys
Peltokanankaalia tavataan lähes koko Euroopassa, osissa Siperiaa, Afrikassa Välimeren rannikolla ja Keski-Afrikassa. Se on yleinen myös suuressa osassa Pohjois-Amerikkaa, jonne se on levinnyt rikkakasvina ihmisen mukana. Suomessa peltokanankaalia esiintyy koko maassa. Etelässä se on hyvin yleinen, mutta Keski- ja Pohjois-Suomessa sen yleisyys vaihtelee paljon paikallisesti.
Elinympäristö
Peltokanankaali kasvaa tienvarsilla ja pelloilla rikkaruohona.
Käyttö
Peltokanankaalin nuoria lehtiä voi käyttää salaatissa; se sisältää paljon C-vitamiinia.
Ileana Gyulai-Drîmbă-Jenei
thumb|right|240px|Ileana Gyulai ja hänen ensimmäinen puolisonsa [[Ionel Drîmbă]] Ileana Gyulai-Drîmbă-Jenei (12. kesäkuuta 1946 Cluj-Napoca – 25. elokuuta 2021 ) oli romanialainen miekkailija ja olympiamitalisti. Hänen aselajinsa oli floretti. Gyulai kilpaili neljissä olympialaisissa vuosina 1964–1976. Hän saavutti kaksi olympiapronssia joukkuekilpailuissa Meksikossa 1968 ja Münchenissä 1972.
Greg Baldwin
Gregory S. Baldwin (s. 13. syyskuuta 1960 Grants, New Mexico) on yhdysvaltalainen ääninäyttelijä, joka esiintyi pitkään teatterissa ennen siirtymistään ääninäyttelijäksi.
Ura
Baldwin aloitti ääninäyttelemisen vuonna 2004 animaatiosarjassa Xiaolin Showdown, jonka jälkeen hän on tehnyt äänirooleja videopeleihin, kuten Rainbow Six: Lockdown, Cars ja Gothic 3. Animaatioissa Baldwin on tehnyt ääniä Brandy ja Herra Whiskersiin ja TMNT elokuvaan. Parhaiten hänet kuitenkin tunnetaan Avatarin myötä, jossa Baldwin tuli Irohin ääneksi, kun hahmoa alun perin ääninäytellyt Mako kuoli vuonna 2006.
Baldwin opiskeli Houstonin yliopistossa, jossa myös opiskeli Jeff Bennett.
Valerie Adams
Valerie Adams (ent. Vili, s. 6. lokakuuta 1984 Rotorua) on uusiseelantilainen yleisurheilija, jonka päälaji on kuulantyöntö. Hän on olympiavoittaja ja maailmanmestari.
Urheilu-ura
Adams sijoittui kuulantyönnössä kymmenenneksi Bydgoszczin yleisurheilun alle 18-vuotiaiden MM-kisoissa 1999 tuloksella 12,82. Kaksi vuotta myöhemmin hän voitti kuulassa Debrecenissä alle 18-vuotiaiden MM-kultaa tuloksella 16,87. 2002 hän voitti Kingstonin nuorten MM-kisoissa kultaa työnnettyään 17,73, sijoittui Kansainyhteisön kisoissa hopealle ja yleisurheilun maailmancupissa kuudenneksi tuloksella 18,40. Pariisin MM-kisoissa 2003 hän sijoittui viidenneksi työnnettyään 18,65.
Vuonna 2004 Adams karsiutui Budapestin sisäratojen MM-kisoissa ja sijoittui Ateenan olympialaisissa seitsemänneksi. Seuraavana vuonna hän saavutti alun perin pronssia Helsingin MM-kisoissa tuloksella 19,62, mutta nousi hopealle valkovenäläisen Nadzeja Astaptšukin dopingkäryn myötä. Kauden lopussa hän nousi edellä mainitun dopingtapauksen vuoksi IAAF:n yleisurheilufinaalin voittajaksi. 2006 Adams voitti Kansainyhteisön kisat tuloksella 19,66. Samana vuonna hän työnsi toiseksi IAAF:n yleisurheilufinaalissa sekä voitti yleisurheilun maailmancupin työnnettyään 19,87.
Yleisurheilun maailmanmestaruuskisoissa Osakassa 2007 Adams voitti MM-kultaa. Hän työnsi finaalin ensimmäisellä kierroksella tuloksen 19,89, jolla hän siirtyi kilpailussa toiseksi. Viidennellä kierroksella hän paransi tulostaan – mutta ei sijoitustaan – työntämällä 19,95, ja viimeisellä kierroksella hän työnsi voittotuloksen 20,54. IAAF:n yleisurheilufinaalissa hän sijoittui samana vuonna toiseksi.
Maaliskuussa 2008 Adams voitti Valenciassa sisäratojen maailmanmestaruuden maanosansa halliennätyksellä 20,19. Elokuussa hän voitti Pekingissä olympiakultaa omalla ennätyksellään 20,56, jonka hän työnsi ensimmäisellä työnnöllään. Myöhemmin samana vuonna hän voitti IAAF:n yleisurheilufinaalin tuloksella 19,69.
Berliinin MM-kisoissa 2009 Adams voitti toisen peräkkäisen maailmanmestaruutensa tuloksella 20,44. IAAF:n yleisurheilufinaalin hän voitti ennätyksellään 21,07. Dohan sisäratojen MM-kilpailuissa 2010 hän sai hopeaa halliennätyksellään 20,49. Myöhemmin samana vuonna hän voitti Maanosien cupin tuloksella 20,86 sekä kultaa Delhin Kansainyhteisön kisoissa tuloksella 20,47. . Daegun MM-kisoissa 2011 Adams voitti kolmannen peräkkäisen maailmanmestaruutensa kisaennätyksellä ja Oseanian ennätyksellä 21,24 m. Istanbulin sisäratojen MM-kilpailuissa 2012 hän voitti kultaa halliennätyksellään 20,54 m.
Lontoon olympialaisissa 2012 Adams sijoittui kilpailussa hopealle, mutta hän sai kultamitalin, kun Nadzeja Astaptšuk jäi kiinni doping-testissä. Hän voitti maailmanmestaruuden Moskovassa 2013 kolmannen kierroksen työnnöllään 20,88. Hän työnsi Oseanian halliennätyksen 20,98 Zürichissä elokuussa 2013. Hän voitti sisäratojen maailmanmestaruuden Sopotissa 2014 tuloksella 20,67 sekä kultaa Glasgow'n Kansainyhteisön kisoissa 2014 tuloksella 19,88. Hän sai pronssia Portlandin MM-hallikilpailuissa 2016 tuloksella 19,25. Rio de Janeiron olympialaisissa Adams jäi hopealle Michelle Carterin voittaessa. Gold Coastin Kansainyhteisön kisoissa 2018 hän saavutti hopeaa. Tokion olympialaisissa vuonna 2021 Adams sai pronssia tuloksella 19,62.
Adams on voittanut Uuden-Seelannin-mestaruuden kuulantyönnössä 2001–2011, 2013–2014, 2016, 2018 ja 2021 sekä moukarinheitossa 2003. Maansa nuorten mestaruuksia hän on voittanut myös kiekonheitossa.
Yksityiselämä
Adams avioitui uusikaledonialaisen kiekonheittäjän Bertrand Vilin kanssa 2004 ja käytti sukunimeä Vili, kunnes otti avioeron jälkeen 2010 takaisin oman nimensä Adams.
Adamsin veli Steven Adams on ammattilaiskoripalloilija ja sisko Lisa Adams on kuulantyönnön paralympiavoittaja.
Jerzy Pawłowski
thumb|Jerzy Pawłowski vuonna 1968.
Muonamies
Muonamiehen pestiraha oli autonomian aikana Suomessa kolme ruplaa ja palkka muodostui 4,5 ruistynnyristä, 4,5 leiviskästä silakkaa sekä puolen perunatynnyrin kylvöön riittävästä maatilkusta. Lisäksi isännän oli varattava muonamiesperheelle asuinhuone ja oikeus käyttää tilan metsiä polttopuun hankintaan. Palkkataso vaihteli jonkin verran tilanteesta, aikakaudesta ja työvoiman tarpeesta riippuen.
Muonamiehet olivat osa-aikaista työvoimaa, jotka tekivät talolle esimerkiksi 2–4 työpäivää viikossa. Heidän oli tarpeen vaatiessa tehtävä myös lisäpäiviä oman hevosen kanssa. Lisäpäivistä maksettiin erillinen rahapalkka. Muonamiehet kuuluivat alempiin luokkiin, mutta heidän asemansa oli kuitenkin parempi kuin esimerkiksi loisilla.
Säätyläistilat ja herraskartanot olivat muonamiesten työnantajia 1700-luvulla ja 1800-luvun alussa. Muonamiesten lukumäärä kasvoi voimakkaasti 1800-luvulla, minkä seurauksena myös talonpoikaistilat saattoivat palkata muonamiehiä palvelukseensa.
Urjalan Menosissa paikallinen kyläyhdistys ylläpiti aiemmin Moonamiesmuseota.
Jerzy Pawłowski
Jerzy Władysław Pawłowski (25. lokakuuta 1932 Varsova – 11. tammikuuta 2005 Varsova) oli puolalainen miekkailija ja olympiavoittaja. Hänen aseenaan oli säilä.
Pawłowski saavutti säilämiekkailussa mitaleja neljissä olympiakisoissa. Melbournessa 1956 hän sijoittui henkilökohtaisessa kilpailussa hopealle vaikka voittikin kultamitalistiksi päätyneen Rudolf Kárpátin. Toisen hopeamitalin Pawłowski sai joukkuekilpailussa. Roomassa 1960 hän sijoittui henkilökohtaisessa kilpailussa kuudenneksi ja sai joukkuekilpailussa hopeaa hävittyään ratkaisuottelun Rudolf Kárpátille. Tokiossa 1964 Puolan joukkue sai pronssia. Vuonna 1968 Pawłowski suoritti oikeustieteen loppututkinnon ja saavutti Méxicon olympialaisissa vihdoin henkilökohtaisen kultamitalin. Hän voitti kultamitaliottelussa hallitsevan maailmanmestarin, Neuvostoliiton Mark Rakitan pistein 5–4. Joukkuekilpailussa Puola jäi viidenneksi.
Henkilökohtaisen maailmanmestaruuden Pawłowski voitti 1957, 1965 ja 1966.
Vuonna 1981 Puolan hallitus pyysi Pawłowskia toimimaan vakoojana ulkomaanmatkoilla mutta hän kieltäytyi ja sai itse 25 vuoden vankeustuomion vakoilusta syytettynä. Hänen nimensä poistettiin puolalaisista olympiakirjoista. Vuosia myöhemmin olojen maassa muututtua vapaammiksi hän pääsi pois vankilasta.
Mihail Kozlov
Mihail Kozlov (, s. 6. elokuuta 1978 ) on venäläinen karateka. Hän saavutti superraskaansarjan maailmanmestaruuden 2009 ja on yhdeksänkertainen Venäjän mestari.
Kilpaura
Kozlov saavutti ensimmäisen Venäjän mestaruutensa 1999 voitettuaan loppuottelussa Anatoliy Lupalon.
2000 Kozlov sijoittui toiseksi Venäjän Oyama Cupissa hävittyään loppuottelussa Sergei Plekhanoville.
2001 Kozlov saavutti toisen kerran hopeaa toukokuussa Venäjän Oyama Cupissa hävittyään tällä kertaa loppuottelussa Sergei Semenoville. Myöhemmin samana vuonna Kozlov voitti toisen Venäjän mestaruutensa Vyacheslav Lyubimkinia vastaan käydyssä loppuottelussa.
2002 Kozlov voitti kolmannen kerran Venäjän mestaruuden. Hän kohtasi voitokkaasti loppuottelussa Andrey Stepinin.
Reka Zsofia Lazăr-Szabo
thumb|right|240px|Szabo vuonna 1992 Reka Zsofia Lazăr-Szabo (s. 11. maaliskuuta 1967 Brașov) on romanialainen miekkailija ja olympiamitalisti. Hänen aselajinsa oli floretti. Lazăr-Szabo osallistui neljiin olympialaisiin vuosina 1988–2000. Hän saavutti olympiahopeaa Atlantassa 1996 ja olympiapronssia Barcelonassa 1992 joukkuekilpailussa.
Mihail Kozlov
Kilpaura
2003 Kozlov jatkoi menestystään voitettuaan jo neljännen kerran Venäjän superraskaansarjan mestaruuden. Tällä kertaa hän voitti loppuottelussa Artem Pukasin. Kozlov oli mukana marraskuussa MM-kilpailussa, jossa hän sijoittui 64 parhaan joukkoon. Hän voitti avauskierroksella Jan Soukupin ja toisella kierroksella Hiroyuki Owatarin. Kozlovin turnaus päättyi kolmannella kierroksella hävittyään Marcos Furlanille.
2004 oli Kozlovin menestyksekkäin vuosi voitettuaan aluksi Venäjän mestaruuden Alexander Pichkunovia vastaan. Tämän jälkeen hän saavutti pronssia Japanin mestaruuskilpailuissa avoimessasarjassa. Joulukuussa Kozlov saavutti ensimmäisen mestaruutensa Venäjän Oyama Cupissa, joka käytiin myös avoimessasarjassa.
2005 Kozlov jäi poikkeuksellisesti hopealle hävittyään Venäjän mestaruuskilpailujen loppuottelussa Sergei Plekhanoville.
2007 Kozlov oli mukana World Openissa, jossa hänen turnaus jäi toiselle kierrokselle hävittyään Tatsuya Muratalle.
Kozlov saavutti 2009 maailmanmestaruuden yli 90-kiloisten sarjassa voitettuaan loppuottelussa Zahari Damjanovin.
Siirtyminen IFK-liittoon
Kozlov siirtyi pian maailmanmestaruuden jälkeen Kyokushinin IFK-liittoon, jossa hän voitti Venäjän avoimensarjan turnauksen joulukuussa 2011. Hän voitti loppuottelussa Arsen Hachatryanin.
Jaakko Noso
pienoiskuva|Jaakko Noso työhuoneessaan. Jaakko Noso (26. heinäkuuta 1913 – 12. huhtikuuta 2013 ) oli suomalainen soitinrakentaja, jonka verstas toimi Järvenpäässä vuosina 1945–1962.
Uran alku
Ensimmäisenä soittimenaan Noso valmisti viulun puhdetyönä armeijassa vuonna 1933. Soitin sai armeijakaveri-viulistin hämmästymään. Seuraavaan projektiinsa, pienikoppaiseen "serenadikitaraan" Noso oli niin tyytyväinen, että alkoi harkita soitinrakennusta ammattina.
1940-luvulla sota-aika ja sitä seurannut tuontisäännöstely tyrehdyttivät soittimien maahantuonnin ulkomailta, ja Suomessa kielisoitinten kysyntä oli suurta. Sodan päätyttyä Noso rakensi viulun ja pari kitaraa, ja sai nämä kaupaksi hyvään hintaan. Musiikkiliikkeet osoittivat kiinnostusta lisätilauksiin, ja tästä rohkaistuneena Noso osti Järvenpään kotitonttinsa yhteyteen lisämaata ja perusti verstaan vuonna 1945.
Soitinvalmistamo Jaakko Noso
Soitinvalmistamo Jaakko Noso sijaitsi Järvenpäässä osoitteessa Seutulantie 13. Keltainen verstasrakennus oli tontilla tien vieressä nykyistä musiikkiopistoa vastapäätä, ja valkoinen asuinrakennus, Noson koti, Kaskitien ja Seutulantien risteyksessä. Rakennuksia ei enää ole, vaan niiden paikalla on vuonna 1973 rakennettu kerrostalo.
Tehtaan tuotantolinjaan ei ollut ulkomaista mallia, se suunniteltiin itse. Puuosat valmistava verstas oli alakerrassa ja soitinmaalaamo yläkerrassa. Noson "kitaratehtaalla" oli töissä parhaimmillaan 1950-luvun lopulla kymmenkunta työntekijää. Tuotannon ollessa laajimmillaan Noso itse hoiti työvaiheista värjäyksen, viimeistelykiillotuksen sekä soitinten tarkastamisen.