cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Timo T. A. Mikkonen
Uran alku toimittajana ja juontajana
Mikkonen isännöi vuosina 1971–1974 MTV:llä ensimmäistä keskusteluohjelmaansa, M-Show’ta, jossa hän esiintyi amerikkalaistyylisenä tv-isäntänä. M-Show oli Suomen ensimmäisiä keskusteluohjelmia. Se oli Mikkosen itse tuottama ja teki hänet tunnetuksi. M-Show keräsi miljoonien yleisön. Mikkonen valittiin vuonna 1972 Katso-lehden järjestämässä Telvis-kilpailussa Suomen toiseksi suosituimmaksi televisioesiintyjäksi.
Mikkonen toimi juontajan ja toimittajan töidensä ohella myös laulajana. 1970-luvulla hän julkaisi singlet ”Kesävalssi” / ”Hei naapurit” (1972) ja ”Näin kun rakastaa” / ”Kiittää kai saan” (1973). Mikkonen lauloi myös televisiossa ja esitti duettoja vieraittensa kanssa, kuten hänen esikuviinsa kuuluva Danny Kaye.
Mikkonen ohjasi ja tuotti vuosina 1975–1977 MTV:lle kolmiosaisen dokumenttisarjan U.S. Media, joka käsitteli tiedotusvälineitä ja vallankäyttöä Yhdysvalloissa. Sen ensimmäinen osa ”Kamppailu katsojaluvuista” palkittiin hopeamitalilla New Yorkin 20. kansainvälisillä filmi- ja TV-festivaaleilla. Vuoden 1980 sarja Vuosikymmenen käännekohdat esitteli 1970-luvun maailmanhistoriaa.
1980-luku
Mikkosen rooli televisiossa alkoi heiketä 1980-luvun alussa. Mainos-tv aloitti Kymmenen uutiset vuonna 1981, mutta Mikkonen jäi sivuun. Hänestä tuli viestintäyrittäjä, joka kiersi kanavalta toiselle ohjelmineen, mutta M-Show’n kaltainen suosio ei enää toistunut. Vuonna 1982 Mikkonen julkaisi osin omaelämäkerrallisen teoksen Takana loistava tulevaisuus. Kirjassa hän arvosteli Mainos-tv:n johtoa sekä monia kollegojaan väittäen muun muassa, että Mainos-tv:ssä johtopaikkoja jaettiin nöyryyden eikä kokemuksen perusteella.
Lähdettyään Mainos-tv:stä vuonna 1981 Mikkonen siirtyi saman vuoden syksyllä Rank Xeroxin tiedotuspäälliköksi. Seuraavana vuonna hän perusti yrityksen Timo T. A. Mikkonen Communications. Itsenäisenä tv-alan yrittäjänä hän toimi suurten amerikkalais-brittiläisten tv-yhtiöiden uutismateriaalin tuottajana kansainvälisten kriisien, sotien ja merkittävien uutistapahtumien yhteydessä yli sadassa maassa. Mikkonen työskenteli myös yritysviestinnän asiantuntijana ja esiintymiskouluttajana asiakkaanaan korkeakoulut. Mikkonen opetti noin kymmenen vuotta Maanpuolustuskorkeakoulussa aihetta mediasota. Lisäksi hän oli kehittämässä puolustusvoimien tiedotustoimintaa.
Mikkonen toimi vuodet 1984–1985 Ylen Hittimittari-musiikkivideo-ohjelman ensimmäisenä juontajana. Vuosina 1987–1989 Mikkonen juonsi Tänään, tässä ja nyt -makasiiniohjelmaa, joka oli Suomen ensimmäinen aamutelevisiolähetys. Mikkoselta ilmestyi vuonna 1989 albumi Joulusydän.
1990-luku
Mikkonen perusti vuonna 1990 kantrimusiikkiin erikoistuneen paikallisradioaseman Radio 103,4 Mäntsälään. Hänen juontamaansa Yhdysvaltain kantrilistaa esitettiin vuosia myös muissa paikallisradioissa ympäri Suomea.
Mikkonen piti vuosina 1993–1997 PTV- ja PTV4-kanavilla myöhäisillan keskusteluohjelmaa Illan päätteeksi Timo T. A.. Hän isännöi 29.–30. elokuuta 1998 pituudeltaan 17,1-tuntisen suoran talk show’n, jonka kesto on Suomen ennätys. Mikkonen kuvaili ohjelmaa läpileikkaukseksi Suomesta ja suomalaisista, sillä show’ssa esiintyi ihmisiä yhteiskunnan eri aloilta. Ohjelma oli tuottaja Olli Haikan idea. Samana vuonna 3. lokakuuta esitettiin Mikkosen isännöimä kuusituntinen talk show Missimaraton, jossa hän haastatteli eri aikakausien suomalaisia missejä. Kun PTV4 uudistui vuonna 1997 Neloseksi, Mikkosen ei annettu enää jatkaa ohjelmaansa kanavalla, koska PTV4:n ohjelmajohtajan Jorma Sairasen mukaan Mikkosen tyyli ja mielipiteet eivät sopineet uudelle valtakunnalliselle kanavalle.
Televisiouransa jälkeen Mikkonen jatkoi viestintäalan yrittäjänä. Nelosen Kova laji- ja Yrittäjä-TV-sarjojen puitteissa Mikkonen on kertonut tuottaneensa yli 200 yritysohjelmaa vuosina 1997–1998. Vuonna 1998 hänelle myönnettiin Suomen Yrittäjien Kultainen Yrittäjäristi ”kahden vuosikymmenen aikana suoritetusta pioneerityöstä tv- ja viestintäalan itsenäisenä yrittäjänä”.
2000-luku
Mikkoselta ilmestyi vuonna 2000 kirja Suomen kauneimmat – missivuodet 1931–2000, joka käsitteli 72:ta suomalaismissiä. Muita Mikkosen 2000-luvun teoksia olivat Johtajille johtamisesta (toim., 2003) ja Ajatuksia Itäväylältä (2006).
Timo T. A. ja Tuire Mikkosen avioliitto päättyi asumuseroon vuonna 2000. Vuonna 2001 voimaan astuneen avioeron syynä oli Mikkosen suhde tulevaan vaimoonsa, Nina Mikkoseen (o.s. Salonen). He menivät naimisiin maaliskuussa 2001 Helsingin vanhassa kirkossa. Timo T. A. ja Nina Mikkosella on kaksi poikaa, vuonna 2002 syntynyt Mikael Tapio Antero ja vuonna 2003 syntynyt Matias Timo Anshelm. Mikkosten perhe asui Myrskylässä vuodesta 2002 vuoteen 2016. Perhe muutti hetkeksi Orimattilaan ja vuodenvaihteessa 2016–2017 Itä-Helsinkiin.
Mikkonen asui vuonna 2008 Big Brother -tositelevisiosarjan talossa 36 tunnin ajan. Seuraavana vuonna Nelosella esitettiin Mikkosen perheen elämää käsittelevä tosi-tv-ohjelma Mikkosten maailma, jota tehtiin seitsemän jaksoa. Ohjelma ei kuitenkaan saavuttanut odotettua suosiota, joten se lopetettiin yhden kevään jälkeen. Mikkonen esiintyi perheensä kanssa Karavaanarit-tv-sarjassa vuonna 2011.
Mikkonen sai 1. lokakuuta 2011 kallonpohjavaltimotukoksen ja sen seurauksena useita aivoinfarkteja. Niiden takia hän menetti osan liikuntakyvystään ja sokeutui pysyvästi. Vaimo Nina Mikkosesta tuli hänen omaishoitajansa. Timo T. A. Mikkosen tila heikkeni vuoden 2016 kesällä, ja hän joutui jäykkähalvauksen vuoksi letkuruokintaan. Hän menetti myös lähimuistinsa. Mikkonen kuoli 24. tammikuuta 2017, ja hänet haudattiin Mäntsälän hautausmaalle Mikkosten sukuhautaan isovanhempiensa ja vanhempiensa viereen.
Muu toiminta ja harrastukset
Mikkonen toimi 1960-luvun lopulla Kokoomusopiskelijoiden Helsingin paikallisjärjestön eli Kansallisten Ylioppilaiden toiminnanjohtajana. Vuonna 1999 Mikkonen oli ehdolla eduskuntavaaleissa keskustan sitoutumattomana ehdokkaana. Hän sai 1 302 ääntä, mikä ei kuitenkaan riittänyt paikkaan kansanedustajana.
Mikkonen oli aktiivisesti mukana maanpuolustustyössä. Hänet ylennettiin vuonna 1994 reservin kapteeniksi. Vuonna 1986 hänelle myönnettiin sotilasansiomitali ja vuonna 2001 maanpuolustusmitali kultaisella soljella. Reservin majuriksi Mikkonen ylennettiin 2003. Vuonna 2008 uutisoitiin tapauksesta, jossa Mikkonen oli yllättäen tullut maastopuvussa kutsumatta Koski 08 -suursotaharjoitukseen. Hän oli Iltalehden mukaan ärähtänyt harjoituksen tiedotuskeskuksessa kersantille, joka majurin arvomerkeissä olleen Mikkosen mielestä ei ollut tervehtinyt häntä asianmukaisesti. Myöhemmin Mikkonen selitti paikalla oloaan harjoituksessa muun muassa sillä, että hänellä oli siellä Puolustusvoimien antamia salaisia tehtäviä.
Urheilu oli Mikkosen tärkeitä harrastuksia pienestä asti. Hän on kertonut juosseensa 1 500 metriä vuonna 1975 neljään minuuttiin ja 1994 Helsinki City Marathonin noin kolmeen ja puoleen tuntiin. Vuosina 1979–1982 hän toimi Henri Toivosen kartanlukijana monissa rallikilpailuissa. 1990-luvun alkupuolella Mikkonen kertoi juoksevansa parhaimmillaan jopa 200 kilometriä viikossa. Mikkosen aloitteesta Mäntsälässä juostaan Einarin tonnia, jossa kilpaillaan vuoden 1916 tuhannen metrin maailmanennätystä, mäntsäläläisen Einari Anttilan juoksemaa aikaa 2.31.2 vastaan.
Mikkonen oli kiinnostunut Yhdysvalloista ja sen historiasta ja vieraili maassa kymmeniä kertoja. Mikkosen amerikkalaishenkiseen pukeutumiseen kuuluivat toisinaan cowboy-vaatteet. Yhdysvaltain historiassa Mikkosta kiinnosti erityisesti John F. Kennedyn salamurha. Mikkonen kertoi aihetta koskevista tutkimuksistaan muistelmissaan vuonna 1982 ja Sotilasaikakauslehden kirjoituksessaan vuonna 2003. Hänen mukaansa salamurhan takana oli kaksi salaliittoa, joista toinen peitti murhan ja valtiokaappauksen todisteet.
Juontaja ja toimittaja
pienois|pysty|Timo T. A. Mikkonen televisiostudiossa vuonna 1971. Mikkosen juontajatyyliin kuului voimakas katsekontakti kameraan sekä huoliteltu pukeutuminen. Mallia esiintymiseensä Mikkonen otti muun muassa David Frostilta. Hänen suosikkiaiheitaan olivat erityisesti viihteen ja politiikan kuuluisuudet, joista monet olivat yhdysvaltalaisia. Yleisiä vieraita olivat myös nuoret, kauniit naiset. M-Show’n syntyaikaan ohjelmien nimeäminen yhden tekijän mukaan ei ollut Suomessa tavanomaista, mutta Mikkonen väitti esimiehilleen, että M viittasi ohjelmaa tuottaneeseen Mainostelevisioon ja yhtiön M-nimeä kantaneeseen studioon.
Mikkosen persoona jakoi suomalaisten mielipiteet. Kriittisimpien näkemysten mukaan hän oli juontajana itseriittoinen viisastelija. M-Show’n isäntänä vuosina 1971–1974 hänellä oli tapana sinutella vieraitaan kenraaleista lähtien, mikä ärsytti monia. Mikkoselle oli tyypillistä myös nostaa itsensä vierailevien tähtien rinnalle. Show’n kriittisissä arvioissa Mikkosen kysymyksiä pidettiin mitäänsanomattomina ja englannintaitoa heikkona. Toimittaja Esko Pirinen kirjoitti Helsingin Sanomissa vuonna 1974, että M-Show’n vetäjänä Mikkosen ulkokuoren takaa kuultaa epäaitous: ”Mikkonen ei elä ohjelman mukana, hän ei spontaanisti pysty luomaan eikä kasvamaan tilanteen vaatimusten mukaan. Yleensä keskustelu on hengetöntä, naiivia ja ikään kuin ennalta valmisteltua. Tarkoitus lienee päinvastainen.” MTV:n vuosien 1967–1971 asiaohjelmajaoksen päällikkö Matti Kohva on kertonut yrittäneensä opettaa Mikkoselle ”kultaista periaatetta”, jonka mukaan tärkeintä on esitettävä asia eikä juontaja itse, mutta Mikkonen pysyi linjassaan.
Mikkosta 1990-luvun lopulla haastatelleen toimittaja Axa Sorjasen mukaan ”tuomiokirkon kokoisella itseluottamuksella ryyditetty Mikkonen ei arkaile kehuessaan itseään tai kykyjään”. Toimittaja Mattiesko Hytönen puolestaan kirjoitti Helsingin Sanomissa vuonna 1993, että ”tv-toimittaja Timo T.A. Mikkonen on vuosikausia ollut suomalaisen television suurisuisin omakehuja”. Vuonna 1997 Hytönen kirjoitti samassa lehdessä Mikkosen olevan äärimmäisen pikkutarkka asioista, jotka koskevat häntä itseään.
Arvot
Mikkonen kuvasi itseään vuonna 2010 poliittiselta vakaumukseltaan arvokonservatiiviksi ja vaati ainakin 1990-luvulla Suomeen kuolemanrangaistusta ja hyvin tiukkaa linjaa ulkomaalaisia ja vähemmistöjä kohtaan. Mikkonen arvosteli yhdysvaltalaisten republikaanien tavoin aborttia ja äitejä, jotka tekivät töitä kodin ulkopuolella. Vuonna 2010 Mikkonen kertoi kannattavansa myös naisten pakollista asepalvelusta.
Merkitys
Mikkosta pidetään suomalaisen talk show -viihteen uranuurtajana, ja hän oli raportoimassa monista maailman suurhetkistä. M-Show’n myötä Mikkosen on sanottu tuoneen talk show’n Yhdysvalloista Suomeen. Ohjelman aikoihin Mikkonen erottui aiemmista suomalaisista televisioesiintyjistä persoonallisuutensa ja huomattavan harkitun televisioimagonsa ansiosta. Hän nousi uutta suuntausta edustaneeksi ruutukasvoksi, jonka tyyliä kommentoitiin aikakauslehdissä aktiivisesti ja osin kovasanaisesti.
Sari Elfvingin väitöskirjan mukaan Mikkonen oli Suomen ensimmäinen varsinainen julkkis. Elfvingin mukaan julkkis-termi syntyi vuonna 1970, kun sitä ennen oli puhuttu kuuluisuuksista. Mikkosen silloista suosiota kutsuttiin myös tähtikultiksi ja henkilökultiksi.
Tauno Äijälä sanoi Journalisti-lehteen laatimassaan muistokirjoituksessa, että Mikkonen oli uudenlaisen, vahvasti persoonakeskeisen ohjelmatyön uranuurtaja ja oli tottunut yksin suunnittelemaan, päättämään ja toteuttamaan tekemisiään. Ahtaisiin organisaatioraameihin sopeutuminen ei ollutkaan Äijälän mukaan Mikkoselle helppoa. Äijälä päätti kirjoituksensa seuraaviin sanoihin:
Diskografia
Lähde:
Líndos
Líndos on Kreikan kylä sekä samanniminen Ródoksen kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Λίνδου, Dimotikí Enótita Líndou) ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Ródoksen saarella, Ródoksen alueyksikössä Etelä-Egean saarten alueella. Koko kunnallisyksikön väkiluku on 3 957 ja varsinaisen Líndoksen kylän väkiluku 819 (vuonna 2011).
Líndos sijaitsee Ródoksen itärannikolla noin 55 kilometriä etelälounaaseen Ródoksen kaupungista. Sen tunnetuin nähtävyys on antiikin aikainen akropolis eli linnavuori, jonka juurella Líndoksen kylä sijaitsee.
Antiikin Lindos
Antiikin Lindos perustettiin noin 900-luvulla eaa. Se oli yksi saaren kolmesta vanhasta kaupungista Kameiroksen ja Ialysoksen ohella. Saaren kaupungit perustivat yhdessä Kosin, Knidoksen ja Halikarnassoksen kanssa kauppaliiton, doorilaisen heksapoliin, vuoteen 700 eaa. mennessä.
pienoiskuva|vasen|240px|Näkymä Líndoksen akropoliilta. Lindoksen akropoliilla eli linnavuorella sijaitsi Athene Lindian temppeli, joka oli saaren tärkein kulttipaikka. Temppelin ansiosta Lindos säilyi merkittävänä myös sen jälkeen, kun se sekä Kameiros ja Ialyssos perustivat yhdessä Rhodoksen kaupungin saaren uudeksi keskukseksi. Temppelin raunioiden lisäksi akropoliilla on jäännöksiä temppeliä ympäröineistä pylväshalleista ja propylaia-sisäänkäynnistä, sekä myöhemmistä keskiaikaisista linnoitteista ja rakennuksista. Antiikin ajalta ovat säilyneet myös muun muassa Lindoksen teatterin rauniot akropoliin alarinteessä.
Nykyinen kylä
Lindoksen antiikin aikainen linnavuori säilyi merkittävänä linnoituksena bysanttilaisella keskiajalla ja edelleen Johanniittain ritarikunnan aikana vuosina 1309–1522, jolloin kukkulaa linnoitettiin jälleen laajalti. Linnoitus oli käytössä myös osmanivallan aikana.
Linnoituksen ympärille kehittyi nykyinen Líndoksen kylä. Se on nykyisin saaren suosituimpia turistikohteita ja tunnetaan paitsi linnavuoresta myös valkoisista, perinteisistä rakennuksistaan. Kylässä on myös lukuisia bysanttilaisaikaisia kirkkoja. Líndoksessa on paljon kauppoja, useita rantoja sekä myös kylpylöitä.
Líndos oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Ródoksen kuntaan yhdessä Afántoun, Archángeloksen, Attávyroksen, Ialysóksen, Kallithéan, Kámeiroksen, Nótia Ródoksen ja Petaloúdeen kanssa.
Kunnallisyksikön osat
Líndoksen kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kylä- ja kaupunkiyhdyskunnista ja asutuksista:
Ohjelmiston vaatimusmäärittely
Ohjelmiston vaatimusmäärittely on dokumentti, jossa kuvataan ohjelmistoprojektin tavoitteita ja ohjelmistovaatimukset. Siinä määritellään miten lopullisen ohjelmiston tulisi toimia ja millä keinoilla nämä toiminnallisuudet saavutetaan. Toiminnallisuuksia kuvataan usein käyttötapausten avulla. Käyttötapaukset kuvaavat käyttäjän ja ohjelmiston välistä vuorovaikutusta. Vaatimukset jaotellaan pääpiirteissään kahteen osaan eli toiminnallisiin ja ei-toiminnallisiin vaatimuksiin. Eri osat voivat olla myös omia erillisiä dokumenttejaan. Vaatimusmäärittely tehdään yhdessä asiakkaan kanssa.
1. Johdanto
2. Yleiskuvaus
3. Tiedot ja tietokanta
4. Toiminnot 5. Ulkoiset liittymät
6. Muut ominaisuudet
7. Suunnittelurajoitteet
8. Hylätyt ratkaisuvaihtoehdot
9. Jatkokehitysajatuksia
Liitteet
Luettelo ennen vuotta 1820 syntyneistä taiteilijoista Suomessa
thumb|200px|[[Mikael Toppelius, Simson taistelee jalopeuran kanssa, 1775, Haukiputaan kirkko.]] thumb|200px|[[Alexander Lauréus, Taiteilijan äitipuoli Mariana Juliana Lauréus s. Winqvist poikineen, 1806.]] Luettelo ennen vuotta 1820 syntyneistä taiteilijoista Suomessa perustuu Suomen Taiteilijaseuran ylläpitämässä Kuvataiteilijamatrikkelissa julkaistuun luetteloon 49 ammattilaisesta tai ammatillisesti suuntautuneesta kuvataiteilijasta, jotka vaikuttivat 1600-luvulta 1800-luvun puoleen väliin. Jotkut heistä syntyivät Suomessa, toiset muualla Euroopassa. Osa taiteilijoista vaikutti Suomessa, osa muissa maissa.
Oppipoikakoulutusta lukuun ottamatta koulutus taiteilijaksi oli tuohon aikaan hankittava muista maista, tavallisesti vuonna 1773 Tukholmaan perustetusta taideakatemiasta. Luetellut taiteilijat toimivat jo ammatissa, kun Suomen Taideyhdistys aloitti kuvataidekoulutuksen Suomessa vuonna 1848.
Alkuperäiseen, matrikkelissa julkaistuun luetteloon on lisätty tässä Helena Arnell, Pietari Henrikinpoika, Charlotta Malm-Reuterholm, Liedon mestari ja Carl Gustav Söderstrand.
Ammatti ja toimeentulo
Myös entisaikoina useat taiteilijat harjoittivat taiteellisen työnsä ohella muita ammatteja. Esimerkiksi Johan Lefrén toimi Karlbergin sotakoulun johtajana, Ulrik Thersner everstiluutnanttina ja Claes Lang perämiehenä ja koristetaiteilijana. Monet taiteilijat kuten Mikael Toppelius toimivat kirkkomaalareina, jolloin he saattoivat tehdä sekä "lankkumaalarin", koristetaiteilijan että taidemaalarin töitä. Toimeentulo saattoi olla niukkaa ja esimerkiksi 1830-luvun taiteilijoista vain Johan Erik Lindh elätti itsensä taiteilijana.
Taiteellinen potentiaali suuntautui Suomen ulkopuolelle. Lontoossa arveltiin 1830-luvun lopussa ja Münchenissä 1840-luvun alussa olevan kummassakin noin tuhat taiteilijaa. Suomessa vastaavana aikana varteenotettavien taiteilijoiden määrä oli alle kymmenen.
Kirkko- ja muotokuvamaalarit
Suomen keskiajan taiteilijoita ei tunneta nimeltä. Joukosta on tunnistettu Liedon mestari, mutta nimen takana on todennäköisesti suurempi joukko kisällejä ja oppipoikia.
Varhaisin alkuperäisen luettelon taiteilijoista on suomalainen taidemaalari Abraham Myra (1639-1684). Hän opiskeli Jochim Neimanin oppipoikana ja toimi Turussa maalariammattikunnan vanhimpana 1678–1684.
Suurvalta-ajan varhaisimmat tunnetut kuvataiteilijat olivat useimmiten konterfeijareita eli kiertäviä kirkko- ja muotokuvamaalareita. Heistä eräs tunnettuja oli Isossakyrössä vuonna 1647 syntynyt Elias Brenner. Hän toimi sekä taidemaalarina että kuvittajana. Brenner tunnetaan erityisesti Ruotsissa tekemistään miniatyyrimaalauksistaan.
Naistaiteilijat
Luettelossa on alun perin vain kolme naista. Heistä Ruotsissa vuonna 1690 syntynyttä sekä Vaasassa ja Turussa asunutta Margareta Capsiaa pidetään 1700-luvun alun etevimpänä suomalaisena kirkkotaiteilijana ja Suomen ensimmäisenä naismaalarina. Uusi suomalainen taidehistoria on nostanut esille alkuperäisen luettelon ulkopuolelle jääneitä naistaiteilijoita, kuten Helena Arnellin ja Charlotta Malm-Reuterholmin. Tukholman taideakatemiaan pääsivät naiset opiskelemaan ensimmäisen kerran vasta vuonna 1847.
Suomen Taideyhdistys ei erotellut nais- ja miestaiteilijoita, vaan tuki kaikkia myöntämällä stipendejä ja hankkimalla teoksia sen kokoelmiin. Taideyhdistyksellä oli tarve saada toiminnan pariin kaikki potentiaaliset tekijät, riippumatta heidän taustastaan tai sukupuolestaan.
Suomen taide-elämä käynnistyy
Ruotsin vallan ajan lopun ja autonomian ajan alun merkittävä taidemaalari oli Alexander Lauréus. Hänet lähetettiin 1802 kansalaiskeräyksellä saaduilla varoilla Turusta Tukholmaan, jossa hän saavutti taideakatemian jäsenyyden ja hovimaalarin arvonimen. Tällä välin Turku oli kuitenkin hylätty Turun palon takia maan pääkaupunkina ja siirretty Helsinkiin, eikä suomalaisten pettymykseksi Lauréus palannutkaan asumaan synnyinmaahansa.
Ennen vuotta 1820 syntyneet taiteilijat elivät ja vaikuttivat juuri ennen varsinaisen suomalaisen kuvataide-elämän organisoimista 1800-luvun puolenvälin aikoihin ja sen jälkeen. Sitä varten muun muassa perustettiin Suomen Taideyhdistys (1846), käynnistettiin säännöllinen taidenäyttelytoiminta (1845) ja perustettiin Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulu (1848). Turun piirustuskouluna tunnetun taidekoulun toiminta oli alkanut vuonna 1830 ja Suomen taideyhdistyksen alaisena kouluna se toimi vuodesta 1852 aina vuoteen 1905 asti. Taidekoulutusta oli mahdollista saada myös Yliopiston piirustussalilla, joka vuoteen 1828 toimi sekin Turussa. Taidenäyttelytoimintaa seurasi taidekritiikki, joka vakiintui sanomalehtiin.
Luettelon taiteilijoiden tuotanto edeltää varsinaista Suomen taiteen kultakautta, joka alkoi 1880-luvulla. Varhaista kansallisromantiikkaa edustaa kuitenkin R. W. Ekman, sekä taiteilijaveljekset Magnus ja Wilhelm von Wright. Veljeksistä nuorin Ferdinand syntyi 1822 ja hänen maalauksissaan näkyy kultakauden pyrkimyksiä.
Apinankukkakasvit
Apinankukkakasvit (Phrymaceae) on kasviheimo, joka on sukua huulikukkaiskasveille (Lamiaceae). Heimon tunnetuimmat edustajat ovat kääpiökielet (Glossostigma), apinankukat (Mimulus) ja soiliot (Rehmannia). Heimoon aiemmin viety arokki (Dodartia orientalis) on nykyään Mazaceae-heimossa.
Tuntomerkit
Apinankukkakasveihin kuuluu enimmäkseen yksi- ja monivuotisia ruohoja, vain harvoin ne ovat puuvartisia. Lehtilaidat ovat tavallisesti hampaiset, joskus ehyet. Kukat ovat tavallisesti kukinnoissa. Verhiö on putkimainen, suultaan hampainen. Heteenponnet ovat lähes munuaisenmuotoisia. Kukassa on toisinaan mesiäinen. Luotti on leveän kaksiliuskainen, joskus yksiliuskainen, tavallisesti sensitiivinen. Kussakin emilehdessä on paljon suoria siemenaiheita. Hedelmä on tavallisesti avautuva, verhiöllinen.
Levinneisyys
Apinankukkakasveja esiintyy Pohjois-Amerikassa, Andeilla, eteläisessä Afrikassa, Madagaskarilla ja Itä-Aasiasta ja Etu-Intiasta Uuteen-Seelantiin ulottuvalla alueella. Runsaiten lajeja on Pohjois-Amerikan länsiosissa ja Australiassa.
Luokittelu
Heimossa on 13 sukua ja 188 lajia, joista 111 kuuluu sukuun apinankukat (Erythranthe) ja 46 sukuun Diplacus.
Miami Heat
Miami Heat on yhdysvaltalainen koripalloseura, joka pelaa NBA-liigassa. Seura pelaa kotiottelunsa American Airlines Arenalla Miamissa, Floridassa.
Alkuvuodet
Miami Heat liittyi NBA:han vuonna 1988 laajennusjoukkueena yhdessä Charlotte Hornetsin kanssa. Se pelasi ensimmäisen NBA-ottelunsa 5. marraskuuta, jolloin se kohtasi Los Angeles Clippersin. Heat hävisi ottelun luvuin 111–91. Seuran menestys oli aluksi laajennusjoukkueille tyypillisesti vaatimatonta. Ensimmäisellä kaudellaan se voitti vain 15 ottelua ja hävisi 67, mukaan lukien ensimmäiset 17 otteluaan, joka oli tuolloin ennätyksellisen heikko kauden aloitus. Heat oli liigan häntäpäässä myös kahdella seuraavalla kaudella, mutta kaudella 1991–1992 se onnistui etenemään ensimmäistä kertaa pudotuspeleihin. Pudotuspelikokemus päättyi kuitenkin lyhyeen, kun Michael Jordanin johtama Chicago Bulls pudotti Heatin jatkosta suoraan kolmessa ottelussa.
Vuodesta 1995 vuoteen 2004
thumb|Alonzo Mourning, ensimmäinen pelaaja, jonka pelinumeron Heat jäädytti. Heatin menestyksen suunta kääntyi 1990-luvun puolessa välissä. Vuonna 1995 seura hankki riveihinsä Alonzo Mourningin Charlotte Hornetsista ja seuraavana vuonna Tim Hardawayn Golden State Warriorsista. Nämä kaksi tähtipelaajaa yhdessä Jamal Mashburnin, Voshon Lenardin ja P. J. Brownin kanssa johdattivat seuran itäisen konferenssin loppuotteluihin keväällä 1997. Matkalla seura kaatoi Orlando Magicin voitoin 3–2 ja New York Knicksin voitoin 4–3. Heat hävisi kuitenkin konferenssifinaaleissa Chicago Bullsille voitoin 4–1. 1990-luvun lopulla seuralla oli kova kilpailuasetelma New York Knicksin kanssa, jonka johtavana tähtenä oli tuolloin Patrick Ewing. Lukuun ottamatta vuotta 1997, jolloin seura onnistui voittamaan Knicksin, Heatin tie pudotuspeleissä katkesi tuolloin aina Knicksiä vastaan, vuosina 1998 ja 1999 pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella ja vuonna 2000 toisella kierroksella.
Vuonna 2001 Heat putosi pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella Charlotte Hornetsia vastaan. Ennen kauden 2001–2002 alkua seura kauppasi pitkäaikaisen pelintekijänsä (point guard) Tim Hardawayn Dallas Mavericksiin. Heat jäi tuolla kaudella pudotuspelien ulkopuolelle ensimmäisen kerran sitten vuoden 1995, ja pudotuspelipaikka jäi saavuttamatta myös kaudella 2002–2003, jolla seura pelasi ilman terveysongelmien vuoksi sivussa ollutta sentteri Alonzo Mourningia. Seuran onni kääntyi kuitenkin jälleen kaudella 2003–2004. Heat varasi ensimmäisenä varauksenaan NBA:n varaustilaisuudessa 2003 Dwyane Waden ja hankki samana kesänä vapaina pelaajina Lamar Odomin ja Rafer Alstonin. Uusien vahvistustensa ansiosta Heat pääsi jälleen pudotuspeleihin ja eteni aina toiselle kierrokselle, jolla se hävisi Indiana Pacersille voitoin 4–2.
Vuodesta 2004 vuoteen 2010 – mestaruus vuonna 2006
thumb|Shaquille O’Neal, suurhankinta vuodelta 2004. thumb|Dwyane Wade, loppuottelujen 2006 arvokkain pelaaja. Kesällä 2004 Heat hankki riveihinsä Shaquille O’Nealin Los Angeles Lakersista vaihdossa Odomiin, Brian Grantiin, Caron Butleriin ja ensimmäisen kierroksen varausvuoroon. Keväällä 2005 Heat eteni toisen kerran historiassaan itäisen konferenssin loppuotteluihin, joissa se hävisi Detroit Pistonsille niukasti voitoin 4–3. Vuonna 2006 Heat voitti historiansa ensimmäisen NBA-mestaruuden lyötyään loppuotteluissa Dallas Mavericksin voitoin 4–2 oltuaan sarjassa jo tappiolla 0–2. Viimeksi mestaruuteen vastaavasta tilanteesta oli noussut Portland Trail Blazers vuonna 1977. Heatin mestaruuden takuumiehenä toimi heittävä takamies Dwyane Wade, joka nimettiin loppuottelusarjan arvokkaimmaksi pelaajaksi. Wade oli finaaliotteluiden paras pistemies kaikissa Heatin voittamissa otteluissa tehden parhaimmillaan 43 pistettä yhdessä ottelussa (viides loppuottelu). Heatin mestaruusjoukkueen päävalmentajana toimi kokenut Pat Riley, joka tuli valmennusvastuuseen vuoden 2005 lopulla Stan Van Gundyn tilalle. Riley oli valmentanut seuraa myös aiemmin vuodesta 1995 vuoteen 2003.
Mestaruusvuoden jälkeisenä kautena 2006–2007 Heat putosi pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella suoraan neljässä ottelussa Chicago Bullsia vastaan. Ennen uuden kauden, kauden 2007–2008 alkua Heat uusi vahvasti pelaajistoaan, kun seuran jätti suurin osa vuoden 2006 mestaruusjoukkueeseen kuuluneista pelaajista. Eddie Jones, Jason Kopono, Gary Payton ja James Posey jättivät seuran jäätyään vapaiksi pelaajiksi ja Michael Doleac, Wayne Simien sekä Antoine Walker siirtyivät pelaajakaupan kautta Minnesota Timberwolvesiin vaihdossa Ricky Davisiin ja Mark Blountiin. Kesken kauden Shaquille O’Neal siirtyi Phoenix Sunsiin vaihdossa Shawn Marioniin ja Marcus Banksiin. Heat jäi tuolla kaudella, jolla joukkuetta vaivasivat monet loukkaantumiset, pudotuspelien ulkopuolelle liigan pienimmällä voittoprosentilla. Kauden päätyttyä Pat Riley jätti seuran päävalmentajuuden ja hänen tilalleen uudeksi päävalmentajaksi tuli Erik Spoelstra.
Heat palasi pudotuspeleihin kaudella 2008–2009, mutta putosi jatkosta jo niiden ensimmäisellä kierroksella Atlanta Hawksia vastaan. Kauden aikana Dwyane Wadesta tuli maaliskuussa 2009 seuran kautta aikain eniten pisteitä tehnyt pelaaja ja myöhemmin samassa kuussa Alonzo Mourningista, jonka ennätyksen Wade oli ohittanut, tuli ensimmäinen pelaaja, jonka pelinumeron (numero 33) Heat on jäädyttänyt. Mourning, joka kuului myös vuoden 2006 mestaruusjoukkueeseen, pelasi viimeisen NBA-ottelunsa vuonna 2007. Seuraava numeron jäädytys tapahtui lokakuussa 2009, jolloin seura jäädytti Tim Hardawayn pelinumeron (numero 10). Heat pääsi pudotuspeleihin myös vuonna 2010, mutta putosi edelliskauden tapaan pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella, tuolla kertaa Boston Celticsiä vastaan.
Vuodesta 2010 eteenpäin – mestaruus vuosina 2012 ja 2013
thumb|LeBron James, suurhankinta vuodelta 2010. Suurimpia muutoksia Heatin pelaajistossa ennen kauden 2010–2011 alkua olivat pienenä laitahyökkääjänä pelaavan LeBron Jamesin hankinta Cleveland Cavaliersista ja isona laitahyökkääjänä pelaavan Chris Boshin hankinta Toronto Raptorsista. Molemmat siirrot olivat sign-and-trade-tyyppisiä, joissa Cavaliers ja Raptors saivat vaihdossa etupäässä varausvuoroja. Muihin muutoksiin kuului muun muassa iso laitahyökkääjä Michael Beasleyn, seuran ensimmäisen kierroksen varauksen vuodelta 2008, kauppaaminen Minnesota Timberwolvesiin vaihdossa kahteen toisen kierroksen varausvuoroon, tarkoituksena tehdä tilaa palkkakattoon.
Heat onnistui etenemään NBA:n loppuotteluihin heti ensimmäisenä kautenaan Jamesin ja Boshin hankinnan jälkeen. Seura voitti pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella Philadelphia 76ersin, toisella kierroksella Boston Celticsin ja konferenssifinaaleissa Chicago Bullsin. Kaikki kolme ottelusarjaa päättyivät voitoin 4–1. NBA:n loppuotteluissa Heat sai vastaansa vuoden 2006 tapaan Dallas Mavericksin. Mavericks vei mestaruuden otteluvoitoin 4–2.
Vuonna 2012 Heat pelasi NBA:n loppuotteluissa toista vuotta peräkkäin. Se voitti pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella New York Knicksin voitoin 4–1, toisella kierroksella Indiana Pacersin voitoin 4–2 ja konferenssifinaaleissa Boston Celticsin voitoin 4–3. Loppuotteluissa Heat kohtasi Oklahoma City Thunderin, joka kaatui voitoin 4–1. Näin ollen Heat onnistui voittamaan historiansa toisen mestaruuden, ja ensimmäisen Jamesin ja Boshin hankinnan jälkeen. Loppuottelusarjan arvokkaimman pelaajan palkinnolla palkittiin LeBron James, joka ylsi loppuotteluissa muun muassa tripla-tuplaan mestaruuden ratkaisseessa viidennessä ottelussa (26 pistettä, 13 syöttöä ja 11 levypalloa).
Kaudella 2012–2013 Heat ylsi historiansa parhaaseen menestykseen runkosarjassa voitettuaan 66 ottelua 82:sta (voittoprosentti 80,5). Sillä oli helmikuusta maaliskuuhun 2013 27:n ottelun voittoputki, NBA-historian toiseksi pisin. Pudotuspeleissä seura ylsi NBA:n loppuotteluihin kolmannen kerran peräkkäin voitettuaan ensimmäisellä kierroksella Milwaukee Bucksin voitoin 4–0, toisella kierroksella Chicago Bullsin voitoin 4–1 ja konferenssifinaaleissa Indiana Pacersin voitoin 4–3. Heat saavutti toisen peräkkäisen ja kaikkiaan kolmannen NBA-mestaruutensa voitoin 4–3 San Antonio Spursia vastaan. Loppuottelusarjan arvokkaimpana pelaajana palkittiin toistamiseen LeBron James. Kaudella 2013–2014 Heat ylsi NBA:n loppuotteluihin neljännen kerran peräkkäin, mutta hävisi mestaruuden edellisvuoden finaalivastustajalleen San Antonio Spursille voitoin 1–4.
Tienvarsipommi
thumb|275px|[[Bagdadin itäpuolelta 7. marraskuuta 2005 löytynyt IED, jonka Irakin poliisi on tehnyt vaarattomaksi.]] thumb|275px|Irakilaisesta rakennuksesta löydettyjä LRCT-tukiasemia joita käytetään pommin kauko-ohjaukseen (LRCT: Long Range Cordless Telephone). Tienvarsipommi on räjähde, joka yleensä asetetaan tienvarteen ja laukaistaan tähystettynä kauko-ohjatusti, kun ajoneuvo tai sotilaita on kohdalla. Tienvarsipommit vakiintuivat käsitteenä Irakin sodan loppuvaiheessa, kun irakilaiset vastarintaryhmät ryhtyivät räjäyttelemään itse valmistamiaan pommeja tienvarsilla haitatakseen vapaaehtoisten koalition joukkojen läsnäoloa Irakissa.
Tienvarsipommeilta on vaikea suojautua. Pommit on usein naamioitu hyvin, jolloin niiden havaitseminen on erittäin vaikeaa. Yleisiä tapoja naamiointiin on peittää pommi hiekalla ja kivillä tai laittaa pommi kuolleen eläimen raadon sisään. Yksittäisistä tekijöistä juuri tienvarsipommit ovat aiheuttaneet suurimmat tappiot amerikkalaisjoukoille Irakissa.
Tienvarsipommin räjähde voi perustua 60–81 mm kevyen kranaatinheittimen kranaattiin tai myös 122–155 mm tykistökranaattiin. Ajastimena voidaan käyttää vaikkapa videonauhuria.
Tienvarsipommeja voi olla monenlaisia. Yhdysvaltain armeija käyttää niistä yleisnimitystä improvisoitu räjähde. IED:t voivat olla aikasytyttimellä varustettuja. Mikäli ne ovat kauko-ohjaimella tähystyksen perusteella laukaistavia, käytetään niistä nimitystä kauko-ohjattavat improvisoidut räjähteet (Remote Control IED tai lyhyemmin RCIED). Tämänkaltaisia laitteita käytetään erityisesti Irakissa, mutta myös muualla Lähi-idässä. Vastaavanlaisella laitteella myös räjäytettiin matkustajajuna Madridissa 11. maaliskuuta 2004 sekä Lontoon pommi-iskuissa 7. heinäkuuta 2005. Mafia murhasi italialaisen tuomarin Giovanni Falconen tienvarsipommilla vuonna 1992.
Ajoneuvoon kätkettyä improvisoitua räjähtävää laitetta eli autopommia kutsutaan englanniksi nimellä Vehicle Based Improvised Explosive Device (VBIED).
Devin the Dude
Devin the Dude (oikealta nimeltään Devin Copeland, s. 4. kesäkuuta 1970 St. Petersburg, Florida), on yhdysvaltalainen rap-artisti. Hän kuuluu Odd Squad -nimiseen hip hop-yhtyeeseen. Tällä hetkellä (kirj. lokakuussa 2009) Devin asuu Houstonissa.
EVA
EVA voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Springfield M1903
pienoiskuva|Springfield M1903. Kuvan ase on varustettu suorakaulaisella Type S-tukilla. pienoiskuva|Springfield M1903A1. Kuvan ase on varustettu puolipistoolikahvaisella Type 12-tukilla. pienoiskuva|Springfield M1903A3. Kuvan ase on varustettu puolipistoolikahvaisella Type 12-tukilla. pienoiskuva|Springfield M1903A4 M84 kiikaritähtäimellä ja pistoolikahvaisella Type C-tukilla varustettuna.
Springfield M1903 (United States Rifle, Caliber .30, Model 1903) on .30-06 Springfield–kaliiperinen pulttilukkoinen sotilaskivääri, joka otettiin Yhdysvaltain armeijan palveluskäyttöön 20. kesäkuuta 1903. M1903 käytettiin ensimmäisessä ja toisessa maailmansodassa, sekä tarkka-ampujakiväärinä vielä Korean ja Vietnamin sodissa.
Malli sai nimensä liittovaltion Springfieldin asetehtaalta Springfield Armorylta, jossa se kehitettiin saksalaisen Mauser M1898 pohjalta 1900-luvun alussa. Malli korvasi vuonna 1892 käyttöönotetun norjalaisperäisen Krag-Jorgensenin.
M1903:n korvasi itselataava M1 Garand vuodesta 1936 eteenpäin.
Kiväärin valmistustyypit
Kivääristä valmistettiin neljää pääversiota, joilla oli useita alatyyppejä.
Lisäksi aseesta valmistettiin erilaisia harjoitus- ja National Match -kilpa-ammuntamalleja. Pitkän valmistuksessaoloaikansa aikana aseen osiin tehtiin lukuisia pieniä muutoksia valmistusajankohdasta ja valmistajasta riippuen.
.30-06-kaliiperisilla kivääreillä voi ampua alkuperäisen mallin .30-03-patruunoita, mutta ei päinvastoin.
Ensimmäisen maailmansodan aikana M1917 Enfield -kiväärit olivat suurimman osan sodasta M1903-mallia yleisempiä yhdysvaltalaisilla joukoilla. Toisen maailmansodan aikana M1903 säilyi pitkään palveluskäytössä varsinkin Tyynenmeren sotanäyttämöllä, ennen vähittäistä korvaantumistaan M1 Garandilla.
Haukilampi (Keuruu, Kamppiperä)
Haukilampi on Keski-Suomessa Keuruulla Kamppiperän kylän lähellä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 1,7 hehtaaria ja se on 250 metriä pitkä ja 100 metriä leveä.Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Lammen tilavuudeksi on saatu 42 600 kuutiometriä eli 0,043 miljoonaa kuutiometriä. Sen keskisyvyys on 2,5 metriä ja suurin syvyys on 4,2 metriä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 550 metriä. .
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Asunnanjärven valuma-alueella (35.68), jonka Vähä-Asunnan valuma-alueeseen (35.687) se kuuluu.
Antonio Giovinazzi
Antonio Giovinazzi (s. 14. joulukuuta 1993 Martina Franca, Italia) on italialainen rata-autoilija. Hän asuu Monte Carlossa Monacossa.
Giovinazzi ajoi kaudella Formula 1 -sarjassa kaksi osakilpailua Sauber-tallissa. Hän palasi tallin kisakuljettajaksi kausiksi –, joka oli pääsponsorin myötä nimetty Alfa Romeoksi.
Ura
Giovinazzi aloitti uransa karting-sarjoissa vuonna 2006 ja kilpaili eri luokissa aina vuoteen 2012 asti. Vuonna 2012 Giovinazzi voitti Aasian Formula Pilota China -sarjan mestaruuden. Samana vuonna hän kilpaili Formula Abarth -sarjassa vierailevana kuljettajana.
Giovinazzi osallistui DTM-sarjan kauden 2015 Moskovan kilpailuviikonloppuun tuuraten kilpailukiellon saanutta Timo Scheideria.
Giovinazzi siirtyi GP2-sarjaan kaudeksi 2016. Hän ajoi sarjassa aloittavassa Prema Racing -tallissa. Kauden aikana hän keräsi viisi voittoa ja 211 pistettä sijoittuen sarjassa toiseksi.
Formula 1 -ura
Giovinazzi teki Formula 1 -debyyttinsä kauden 2017 avausosakilpailussa Australiassa Sauberilla korvaten loukkaantuneen Pascal Wehrleinin. Aika-ajoissa Giovinazzi oli 16., ja kilpailussa hän ajoi 12:nneksi. Giovinazzi ajoi myös seuraavan kilpailun Kiinassa, jossa hän joutui keskeyttämään jo alkukierroksilla ajettuaan seinään. Loppukaudeksi Giovinazzi jäi ilman ajopaikkaa Wehrleinin palattua kilpakuljettajaksi Bahrainin kilpailussa.
Kaudella Giovinazzi toimi Sauberin testi- ja varakuljettajana ja kaudella 2019 kilpakuljettajana Kimi Räikkösen tallitoverina nimensä Sauberista Alfa Romeoksi vaihtaneessa tallissa. Giovinazzi saavutti uransa ensimmäiset MM-pisteet sijoittumalla kymmenenneksi Itävallan GP:ssä. Saksan GP:ssä Giovinazzi ajoi kahdeksanneksi, mutta hänet pudotettiin aikarangaistuksen seurauksena 13:nneksi, kun hänen ja tallikaveri Räikkösen autoista löytyi tarkastuksessa laiton kytkinjärjestelmä. Belgian GP:ssä Giovinazzi oli ajamassa yhdeksänneksi, kunnes hän ajoi ulos kilpailun viimeisellä kierroksella ajovirheen seurauksena. Italian GP:ssä Giovinazzi ajoi yhdeksänneksi. Singaporen GP:ssä Giovinazzi johti hetkellisesti kilpailua, ollen ensimmäinen Alfa Romeon kuljettaja sitten Andrea de Cesarisin ja Belgian GP:n 1983 joka on johtanut kilpailua, hän sijoittui lopulta kilpailun kymmenenneksi. Brasilian GP:ssä Giovinazzi saavutti uransa parhaan sijoituksen ajamalla kilpailun viidenneksi. Giovinazzi saavutti kauden aikana 14 pistettä sijoittuen sarjan 17:nneksi.
Kaudella Giovinazzi ajoi kolme kertaa pisteille ollen yhdeksäs Itävallan GP:ssä ja kymmenes Eifelin ja Emilia-Romagnan GP:ssä. Kauden Alfa Romeo -kuljettajien välisessä aika-ajovertailussa Giovinazzi oli niukasti Räikköstä parempi 9–8. Myöhemmin ilmoitettiin, että Giovinazzi jatkaa Räikkösen tallikaverina kaudella 2021.
Giovinazzi ajoi kauden ainoat pistesijansa Monacon ja Saudi-Arabian GP:istä saavuttaen kolme pistettä. Kauden välisissä aika-ajovertailuissa Giovinazzi oli selvästi Räikköstä parempi 14–7. Marraskuussa 2021 ilmoitettiin että Giovinazzin sopimus päättyy kauteen 2021 ja hän siirtyy kaudelle 2022 ajamaan Formula E -sarjaa Dragon / Penske Autosport -talliin.
Mikko Latva
Mikko Latva (14. huhtikuuta 1870 Laihia – 20. heinäkuuta 1934 Pori) oli suomalainen kansakoulunopettaja, pankinjohtaja ja kunnallisneuvos, joka oli kansanedustajana Turun läänin pohjoisesta vaalipiiristä vuosina 1908–1909 ja 1914–1917. Hän toimi myös Porin kaupunginvaltuuston puheenjohtajana.
Säätyvaltiopäivillä 1905–1906 Latva oli Porin edustaja porvarissäädyssä, yhdessä Gustaf Mannisen ja F. A. Juseliuksen kanssa. Poria hän edusti myös edellisillä valtiopäivillä 1904–1905.
TNFilm-matriisi
TN+Film (Twisted Nematic + Film) paneeli on yleisin käytössä oleva nestekidenäyttöjen paneelin tyyppi ja myös samalla edullisin. Se on pisimpään käytössä ollut paneelityyppi ja sillä päästään nykyään kohtuullisen hyviin vasteaikoihin (harmaasta harmaaseen). Tyypillinen vasteaika uusissa näytöissä on 2 tai 4 ms (G2G). Paneelin huonoina puolina voidaan pitää rajoitettua katselukulmaa pystysuunnassa sekä heikkoa värien toistoa.
Arvid Wennerström
thumb|150px|Arvid Johannes Wennerström Arvid Johannes Wennerström (17. huhtikuuta 1891 Kuopio – 20. joulukuuta 1927) oli suomalainen jääkärikapteeni. Hänen vanhempansa olivat maanmittausinsinööri Karl Otto Edvard Wennerström ja Maria Josefina Tenlén. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1921 Hanna Mailis Kvickin kanssa.
Opinnot
Hän kävi seitsemän luokkaa Savonlinnan reaalilyseota ja Suomen liikemiesten kauppaopiston.
Jääkäriaika
thumb|300px|Jääkäripataljoonan 2. komppania. Tämä Suomen osuuskauppojen keskuskunnan pääkonttorissa Helsingissä konttoristina työskennellyt nuorimies liittyi Saksassa sotilaskoulutusta antavalle Pfadfinder-kurssille, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 25. helmikuuta 1915 ja hänet sijoitettiin joukon 2. komppaniaan. Myöhemmin hänet sijoitettiin Kuninkaallisen, Preussin Jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahden rannikkoasemissa sekä Aa-joen talvitaisteluissa. Hän suoritti Libaussa sotakoulun A-kurssin.
Suomen sisällissota
Hän astui Suomen armeijan palvelukseen 11. helmikuuta 1918 yliluutnantiksi ylennettynä ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan komppanianpäälliköksi ensin 3. Jääkärirykmentin 7. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan. Hänet siirrettiin 18. maaliskuuta 1918 alkaen 4. Jääkärirykmentin 9. jääkäripataljoonan 4. komppanian päälliköksi ja 8. huhtikuuta 1918 hänet siirrettiin komppanioineen 6. Jääkärirykmentin 18. jääkäripataljoonaan, missä komppanian järjestysnumeroksi tuli 2. Hän otti osaa taisteluihin Suomen sisällissodassa Ilveksessä, Hotakassa ja Muolaassa sekä etenemiseen Viipurin-Pietarin rautatielle.
Luottamustehtävät
Hän oli 3. Divisioonan kunniatuomioistuimen jäsenenä vuonna 1920.
Mestia
Mestia on kaupunkityyppinen taajama Mestian piirikunnassa Samegrelo ja Zemo Svanetin hallintoalueella Georgian länsiosassa. Taajamassa asui vuoden 2014 väestönlaskennan mukaan 1 973 asukasta. Se on piirikuntansa keskuspaikkakunta. Taajama sijaitsee noin 1 500 metrin korkeudella merenpinnasta. pienoiskuva|left|Näkymä Mestiaan. Pienestä koostaan huolimatta Mestia on ollut Svanetian tärkein kaupunki ja alueen kulttuurin keskus vuosisatojen ajan. Kaupunkia hallitsevat kiviset puolustustornit, joita on ympäri Svanetiaa. Ylemmän Svanetian keskiaikaiset monumentit on otettu Unescon maailmanperintöluetteloon.
Mestian etnografis-historiallisessa museossa on ainutlaatuisia ikoneja ja käsikirjoituksia. Mestia on myös vuorikiipeilyn keskus; kaupungin ulkopuolella on svanetialaiselle vuorikiipeilijä Mikheil Khergianille omistettu museo. .
Kunnas
Sukunimi
Sukunimen Kunnas vokaalivartaloisissa taivutusmuodoissa on yleensä -kse (Kunnaksen), mutta myös pitkävokaalinen vartalo on mahdollinen (Kunnaan; vrt. yleisnimeen kunnas : kunnaan), joskin jälkimmäinen tapa on selvästi harvinaisempi ja väistyvä.
Key
Kim Ki-bum (kor. 김기범, s. 23. syyskuuta 1991 Daegu ), taiteilijanimeltään Key, on eteläkorealainen laulaja-lauluntekijä, näyttelijä, muotisuunnittelija, tanssija ja televisiojuontaja. Hän on poikayhtye Shineen jäsen. Key aloitti soolouransa vuonna 2018 julkaisemalla esikoisalbuminsa Face. Hän on myös näytellyt useammassa musikaalissa, kuten Bonnie & Clyde (2013), Zorro (2014) ja Chess (2015). Hän on näytellyt myös draamasarjoissa Drinking Solo (2016) ja The Guardians (2017).
Key aloitti muotisuunnittelija uransa osallistumalla eri projekteihin. Hän teki yhteistyötä Brigde Ship Housen kanssa ja suunnitteli Shineen esiintymisasut konsertteihin. Vuonna 2016 hänestä tuli yhdysvaltalaisen Jill Stuart muotibrändin malli.
Havunjärvi
Havunjärvi on Keski-Suomessa Keuruulla Pohjoislahden Mäkikylän lähellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Asunnanjärven valuma-alueella (35.68), jonka Havunjoen valuma-alueeseen (35.688) se kuuluu.
José de Alencar
Alencarin isä oli liberaali senaattori. Alencar suoritti oikeustieteen tutkinnon. Hän oli parlamentin jäsen vuodesta 1961 ja oikeusministeri 1868–1870.
Ranskan Grand Prix 1997
Ranskan Grand Prix 1997 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin Magny-Coursilla 29. kesäkuuta 1997. Kilpailun voitti Michael Schumacher, jolle voitto oli toinen perättäinen ja kauden kolmas. Schumacher ajoi myös kilpailun nopeimman kierroksen ajalla 1,17.910. Norberto Fontana ajoi ensimmäisen F1-kilpailunsa.
Amin Asikainen
thumb|300px|Amin Asikainen kohtaa Lorenzo di Giacomon EM-titteliottelussa Helsingissä tammikuussa 2007
Amin Asikainen (s. 21. tammikuuta 1976 Kirkkonummi) on suomalainen nyrkkeilijä ja ammattilaisten keskisarjan Euroopan mestari. Hän aloitti nyrkkeilyn 12-vuotiaana ja siirtyi ammattilaiseksi vuonna 2001. Tätä ennen hän harrasti jalkapalloa, taekwondoa ja karatea alle kymmenvuotiaana. Lempinimensä Idi hän on saanut entisen Ugandan diktaattorin Idi Aminin mukaan. Asikainen lopetti uransa maaliskuussa 2011.
Amatööriura
Amatööriurallaan Asikainen otteli 175 ottelua, joista voitti 135. Painoluokkansa Suomen mestaruuden hän saavutti vuosina 1996, 1998, 1999 ja 2001. Lisäksi hänellä on voitot Tammer-, GeeBee-, Copenhagen Box Open - ja Karl Leman -turnauksista. Rikhard Lumberg oli viimeinen suomalaisnyrkkeilijä, jolle Asikainen hävisi, kun tämä kukisti hänet vuoden 2000 SM-loppuottelussa. Asikaisen viimeinen ottelu amatöörinä päättyi myös tappioon, Italian Ciro di Corcia vastaan vuonna 2001 MM-kisojen toisella kierroksella.
Ammattilaisura
Asikaisen ammattilaistalli on P3 Boxing. Ammattilaisena hän otteli 32 ottelua ja voitti niistä 28. Voitoista 19 tuli tyrmäyksellä. Asikainen voitti keskisarjan Suomen mestaruuden voitettuaan Kai Kauramäen 15. helmikuuta 2003.
Darin (albumi)
Darin on ruotsalaisen Idol 2004 -tv-ohjelmasta tähdeksi nousseen poplaulajan, Darinin, toinen, hänen omaa nimeään kantava albumi, joka julkaistiin 28. syyskuuta 2005. Albumi debytoi Ruotsin Sverigetopplistanin ensimmäisellä sijalla.
Amin Asikainen
Euroopanmestaruustitteli
Asikainen voitti 5. toukokuuta 2006 Euroopan nyrkkeilyliiton (EBU) EU:n keskisarjan mestaruustittelin kymmeneräisessä ottelussa tyrmäämällä ranskalaisen Christophe Tendilin viidennessä erässä. 3. kesäkuuta Hannoverissa hän kohtasi EBU:n Euroopan mestaruusottelussa hallitsevan mestarin, saksalaisen Sebastian Sylvesterin, iski tämän kanveesiin kahdeksannessa erässä ja voitti tittelin itselleen.
Amin Asikainen puolusti titteliään ensimmäisen kerran 6. lokakuuta 2006 saksalaista Alexander Siposia vastaan ja voitti 12-eräisen ottelun pistein kaikin tuomariäänin 3–0. Voiton myötä Asikainen rankattiin IBF:n keskisarjan nyrkkeilylistalla kolmanneksi. Toisen kerran Asikainen puolusti Euroopan mestaruuttaan Helsingissä käydyssä ottelussa 30. tammikuuta 2007 Lorenzo Di Giacomoa vastaan ja voitti tuomaripistein 3–0.
Asikainen menetti mestaruutensa 23. kesäkuuta 2007 uusintaottelussaan Sebastian Sylvesteriä vastaan Saksan Zwickaussa käydyssä 12-eräiseksi tarkoitetussa ottelussa. Hän hävisi teknisellä tyrmäyksellä kymmenennessä erässä. P3 Boxing jätti ottelusta protestin mutta EBU ei hyväksynyt sitä.