cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Miekka ja magia
Tyyli ja teemat
Miekka ja magia muistuttaa eeppistä fantasiaa, mutta on synkempää ja rosoisempaa. Kuvattujen kamppailujen mittakaava on pienempi ja päähenkilö tavoittelee yleensä henkilökohtaista etua, kuten vaurautta tai rakkautta. Fantasialle ominainen hyvän ja pahan vastakkainasettelu on olemassa myös miekka ja magia -kirjallisuudessa, mutta se on vähemmän ehdoton ja tapahtumat asettuvat usein moraalisesti harmaalle alueelle. Nämä piirteet korostuvat erityisesti uudemmassa alan tuotannossa. Tarinat ovat vauhdikkaita ja toimintapainotteisia ja niissä on paljon väkivaltaisia taistelukohtauksia. Miekka ja magia on luonteeltaan kevyttä ja todellisuuspakoista kirjallisuutta, jonka päätarkoitus on viihdyttää lukijaa. Syvällistä sanomaa tai yhteiskunnallisia kannanottoja tyylilajin teoksissa ei yleensä ole.
Miekalle ja magialle on tyypillistä, että sen käsittelemät aihepiirit ovat suhteellisen rajallisia. Genreä on toisinaan kritisoitu liiallisesta väkivaltaisuudesta, naisvihamielisyydestä ja jopa äärioikeistolaisista asenteista.
Genren synty
Miekan ja magian esikuvat löytyvät aiemmasta kirjallisuudesta. Kirjallisuudessa oli jo pitkään kuvattu värikkäitä seikkailuja keksityissä maailmoissa. Näitä olivat esimerkiksi William Morrisin keskiaikaiset fantasiat, Lordi Dunsanyn fantasiatarinat ja James Branch Cabellin Poictesme-tarinat. Alexandre Dumas vanhemman Kolme muskettisoturia (1844) taas antoivat esikuvan dramaattisia miekkataisteluja käyvälle ikinuorelle sankarihahmolle, joka on elämänjanoinen, karismaattinen, älykäs ja fyysisesti lähes yliluonnollisen voimakas. Tärkein yksittäinen esikuva oli kuitenkin Edgar Rice Burroughsin 1900-luvun alussa ilmestynyt Barsoom-sarja, joka tosin tarkasti määriteltynä edustaa miekka ja planeetta -genreä.
Vaikka kaikki miekan ja magian oleelliset elementit olivat jo esiintyneet varhaisemmassa kirjallisuudessa, ne yhdistyivät nykyiseen muotoonsa ensi kerran Robert E. Howardin tuotannossa. Hänen suosituimmat hahmonsa ovat yli-ihmistyyppisiä sotureja ja barbaareja, jotka ratkaisevat kohtaamansa ongelmat väkivallalla. Seikkailuille tyypillisiä piirteitä ovat nopeatempoinen toiminta, raaka väkivalta, synkkä ja fatalistinen maailmankuva sekä kauhutarinoista lainatut elementit.
Pienten lukujen laki
Pienten lukujen laki viittaa ihmisten taipumukseen tehdä yleistyksiä pienestä määrästä tietoa. He liioittelevat sitä, miten todennäköisesti pienissä otoksissa pitäisi olla havaittavissa odotetut populaation ominaisuudet. Toisin sanoen he yliarvioivat pienissä otoksissa olevaa tiedon määrää ja yleistävät havaintojaan naiivilla tavalla.
Miekka ja magia
Genren synty
Howardin novellia ”Varjojen valtakunta” (1929) pidetään miekan ja magian ensimmäisenä puhdasverisenä edustajana. Vuonna 1932 Howard aloitti Conan barbaarista kertovien novellien sarjan, josta tuli lajityypille erityisen merkittävä esikuva. Howardin fantasianovellit julkaistiin pääasiassa Weird Tales -lehdessä, ja hän oli yksi lehden suosituimpia avustajia.
Persona Q: Shadow of the Labyrinth
Pelaaminen
Peli koostuu kahdesta pelattavasta alueesta: Yasogamin lukio sekä labyrintit. Yasogamin lukiossa hahmot voivat parantaa itsensä ja hankkia uusia aseita tai esineitä sekä Samettihuoneen (Velvet Room) kautta saada käyttöön uusia persoonia. Labyrinteissä pelaaja voi muodostaa viiden hahmon kokoisen ryhmän (Party) ja tutkia paikkoja vihollisten kohtaamiseksi tai esineiden löytämiseksi. Kamppailuissa kukin hahmo tekee vuorotellen oman hyökkäyksensä tai siirtonsa. Viholliset jakaantuvat sekä varjoihin että kentän vihollisiin (Field On Enemy).
Miekka ja magia
Varhainen kehitys
Howardin tavoin muutkin 1930-luvun miekka ja magia -kirjailijat julkaisivat työnsä pääasiassa Weird Talesissa. Heidän novellinsa kehittivät genreä eteenpäin ja toivat siihen uusia teemoja. Esimerkiksi Clark Ashton Smithin Zothique-novellit esittelivät miljöönä kuolevan maailman, kun taas C. L. Mooren Joiryn Jirel -tarinat muodostivat ensimmäisen miekka ja magia -sarjan, jonka päähenkilö oli naispuolinen. Kolmas merkittävä varhainen kirjailija oli Henry Kuttner, jonka Elak-tarinat sijoittuivat Atlantikseen.
Persona Q: Shadow of the Labyrinth
Juoni
Inaban maalaiskaupungissa Yasogamin lukiossa kiertää huhu "Yasogamin seitsemään kauhutarinaan" lukeutuvasta kellotornista. Jokainen sen äänen kuullut tulee kuolemaan. Ääni kuuluu vuonna 2009 SEESin jäsenten ollessa Tartaroksessa, mistä he päätyvät vuoteen 2011, jossa Yasogamin lukiossa juhlitaan kulttuurifestivaalia. Tutkintaryhmän (Investigation Team) jäsenet ovat siellä kuulleet myös kellon äänen, joka tuli kouluun ilmestyneestä salaperäisestä kellotornista. Mutta Tutkintaryhmä tai SEESin jäsenet eivät kykene poistumaan koulusta, eikä kukaan muu opiskelija huomaa mitään erikoista. Samettihuoneen (Velvet Room) olomuotokin muuttuu epätavalliseksi ja lukion alueelta löytyy sisäänkäynnit neljään labyrinttiin, jotka ovat täynnä varjoja ja joissa kaksi henkilöä, Rei ja Zen, etsivät kadonneita muistojaan.
Miekka ja magia
Varhainen kehitys
Weird Tales jatkoi miekka ja magia -tarinoiden julkaisemista 1940-luvulla, mutta 1950-luvulle tultaessa tyylisuunta oli menettänyt suurimman osan suosiostaan. Fritz Leiber oli yksi harvoista, joka kirjoitti miekkaa ja magiaa läpi 1940-luvun. Hänet tunnetaan erityisesti Fafhrd ja Harmaa Hiirestäjä -sarjastaan, jonka hän aloitti jo vuonna 1939. Sarja kertoo kahdesta seikkailijasta, joiden kyvyt täydentävät toisiaan. Fafhrd ja Harmaa Hiirestäjä ovat todennäköisesti miekka ja magia -kirjallisuuden tunnetuin seikkailijakaksikko. Toinen tärkeä vaikuttaja oli Jack Vance, jonka romaani Iltaruskon maa ilmestyi 1950. Muita aikakauden miekka ja magia -kirjailijoita olivat Poul Anderson, Leigh Brackett, L. Sprague de Camp, Lin Carter ja Fletcher Pratt.
Persona Q: Shadow of the Labyrinth
Juoni
Molemmat persoonankäyttäjien ryhmät tapaavat toisensa yhdessä neljästä labyrintistä ja kukistavat yhteisvoimin paikkaa vartioivan olennon. Olennon vartioimasta kirstusta löytyy myös pehmojänis, jossa lukee "Niko". Tutustuttuaan toisiinsa paremmin, persoonankäyttäjät suuntaavat juuri muihin labyrintteihin ja löytävät toisen ja kolmannen labyrinttien vartijoiden kirstuista lelusormuksen ja hiuksen. Zen muistaa sekä pehmojäniksen että sormuksen ja hiuksen kuuluvan Reille. Lisäksi vaikuttaa siltä, että Rein ajatukset olivat luoneet sekä labyrintit että sen version Yasogamin lukiosta, missä he nyt olivat.
Miekka ja magia
Varhainen kehitys
Joukko Howard-faneja perusti 1956 Hyborian League -nimisen ryhmän, jonka päämääränä oli vaalia Howardin muistoa. Ryhmään kuului useita ammattikirjailijoita ja se julkaisi Amra-nimistä fanzinea. Hyborian Leaguen jäsenet katsoivat Howardin aloittaneen tuotannollaan uuden kirjallisuudenlajin. Käsitteen miekka ja magia keksi Fritz Leiber vuonna 1960 vastauksena Michael Moorcockin toiveeseen luoda termi, joka kuvaisi tämän tyyppisiä seikkailuja.
Nousu suosioon
1950-luvulla alkoi fantasiakirjallisuuden nousu laajempaan suosioon, kun J. R. R. Tolkienin Taru sormusten herrasta (1954–1955) ja T. H. Whiten Muinainen ja tuleva kuningas (1958) ilmestyivät. Seuraavan vuosikymmen puoleenväliin mennessä nämä teokset, varsinkin Taru sormusten herrasta, olivat saavuttaneet huomattavaa suosiota laajalevikkisinä taskukirjapainoksina. Vaikka Taru sormusten herrasta ei edusta miekkaa ja magiaa, sen menestys loi kysyntää myös muulle fantasiakirjallisuudelle. Kun miekka ja magia -tarinoita oli aiemmin markkinoitu science fictionina, fantasia erottui 1960-luvun lopulla selkeästi omaksi kirjallisuudenlajikseen.
Vuosina 1963–1970 L. Sprague de Camp julkaisi neljän miekka ja magia -antologian sarjan, johon oli koottu 1930- ja 1940-luvuilla pulp-lehdissä ilmestyneitä tarinoita. Ne olivat osaltaan palauttamassa genreä yleisön tietoisuuteen ja saivat useita jäljittelijöitä, kuten Lin Carterin vuosina 1973–1981 ilmestyneet Flashing Swords! -antologiat.
Persona Q: Shadow of the Labyrinth
Alkuperäiset
Persona 4:n hahmot
Miekka ja magia
Nousu suosioon
Michael Moorcock aloitti miekan ja magian kirjoittamisen 1960-luvulla. Hänen Elric-sarjansa uudisti genreä ja antoi mallin useille myöhemmille alan kirjailijoille. Fantasiakirjallisuudessa perinteisesti hyvin selkeä raja hyvän ja pahan välillä on Moorcockin tuotannossa häilyvä, ja sen tilalla on vastakkainasettelu lain ja kaaoksen välillä. Molemmat ovat tunteettomia ja ihmiseen välinpitämättömästi suhtautuvia kosmisia voimia. Myös muita uudistajia ilmaantui, mutta toisaalta genren saavuttaman suosion myötä julkaistiin myös paljon sarjatuotantona kirjoitettuja, keskenään samanlaisia miekka ja magia -tarinoita. Esimerkiksi Jim Theisin vuonna 1970 julkaistu The Eye of Argon sai mahtipontisen kirjoitustyylinsä ja outojen sanavalintojensa ansiosta maineen ”kaikkien aikojen huonoimpana fantasiaromaanina” ja sen ääneen lukemisesta tuli amerikkalaisten fanitapahtumien ohjelmistoa.
Samassa Veneessä -avioparityö
Historia
Hanny Nyman kirjoittaa KRS:n historiikissa (2020), että kun aikaisempina vuosikymmeninä perhe-elämän ja parisuhteen vaikeudet ratkaisi uskoontulo ja Jeesus, 1980-luvulla ei pelkkä hengellinen hallinta enää riittänyt. Koettiin, ettei ihminen voi hoitaa samanaikaisesti ratkaista kahta ongelmaa, suhdettaan Jumalaan ja puolisoon. Kun parisuhdetta saatiin hoidettua, myös jumalasuhde muuttui. Kansan Raamattuseuran avioparityön juuret ovat 1970-luvun opiskelijatyössä. 1980-luvulla toiminta vakiintui kun avioparityön Suomeen tuoneet Maija ja Hannu Nyman alkoivat pitää opiskelijoille luentoja seurustelusta ja avioliitosta. Heidän kirjansa Me mentiin naimisiin ilmestyi vuonna 1983. Tämän jälkeen pidettiin ensimmäiset avioliittoleirit. Kansan Raamattuseuran kesäjuhlilla, Sanan Suvipäivillä, oli ensimmäistä kertaa aviopariluento vuonna 1987 Saarijärvellä. Samalla julkistettiin Samassa Veneessä -nimi avioparityön teemaksi. Nymanien jälkeen työhön palkattiin täysaikaisiksi työntekijöiksi Arto ja Liisa Viren. He kehittivät 1990-luvulla avioparityötä vertaisuudelle perustuvaksi. Kun 1990-luvun puolivälissä pitkäaikaisiksi koordinaattoreiksi tulivat Anu ja Jukka Mattsson, toiminta laajeni mm. televisioon. Ennen Tuula Tynjää ja puolisoaan Kasper Valtakaria koordinaattoreina ovat olleet Saara ja Panu Rissanen sekä viimeisimpänä Terhi Ruokonen-Jalo ja Erkki Jalo.
Persona Q: Shadow of the Labyrinth
Englanninkieliset
Persona 3:n hahmot
Miekka ja magia
Nousu suosioon
1970-luvun jälkipuoliskolta alkaen sankarifantasia alkoi korvata miekkaa ja magiaa tyylilajista yleisemmin käytettynä terminä. 1990-luvulta alkaen genrerajojen merkitys on vähentynyt, ja usein puhutaankin pelkästään fantasiasta.
Samassa Veneessä -avioparityö
Toiminta
Toiminta koostuu pääasiassa parisuhdekursseista ja lyhyistä parisuhdetta tukevista tapahtumista. Kursseista suurin osa ei noudata tarkkaa kaavaa, vaan ohjaajat voivat vaikuttaa kokonaisuuteen hyvin paljon. Samoin osallistujien kokemukset ja näkemykset muokkaavat jokaista kurssia. Kursseille on siten tyypillistä tilannesidonnaisuus ja vapaus. Avioparikurssit ovat joko viikonloppuja tai pidempiä leirejä. Tapahtumissa on alustuksia ja tehtäviä, jotka käsittelevät parisuhteen hyvinvointia. Tapahtumien vastuuhenkilöt käyttävät omaa elämäntarinaansa alustuksessa. Avioparityötä tehdään vertaisuuden ja kokemusasiantuntijuuden periaatteella. Vapaaehtoiset vertaisohjaajat saavat koulutusta. Kriisissä oleville pareille tai muuten huolestuttavassa tilanteessa oleville suositellaan ammattilaisen puoleen kääntymistä, esimerkiksi pari- tai yksilöterapiaa. Ihmisten välinen dialoginen kohtaaminen ilman ammattiroolien tuomia rasitteita on todettu luovan syvää tasavertaisuuden kokemusta ihmisen välillä .
Vapaaehtoisparien näkemyksiä tutkineen Pro-gradu -työn (Jalo 2015) mukaan leirit koetaan yhteisinä oppimistilanteina, joissa jokainen tuo omat tietonsa ja taitonsa yhteisen hyvän rakentamiseen. Osallistujien aseman, koulutuksen ja muiden erojen tasoittuminen sekä tasavertaisuuden toteutuminen vahvisti sitoutumista. Yhteisön tapaamisia kuvattiin innostaviksi. Ryhmässä koettu tasa-arvo, vastavuoroisuus ja luottamuksellisuus innostivat vapaaehtoisia jatkamaan vastuun kantamista avioparityössä.
Samassa Veneessä -vapaaehtoiset voivat käyttää valmiita materiaaleja apuna tapahtumien valmistelussa. Yleisin valmis materiaalipaketti on ollut Parisuhteen Palikat josta on myös yhdeksänosanen TV-ohjelmasarja Samassa Veneessä -konkareiden Anu ja Jukka Mattssonin vetämänä. Muita materiaaleja käytetään apuna vastuuparin harkinnan mukaan.
Kohderyhmät
Avioparileirejä ja tapahtumia suunnataan erilaisille kohderyhmille ja erilaisiin tarpeisiin. Lapsiperheille suunnatuissa tapahtumissa on järjestettynä lastenhoito. Päiväohjelma sekä koulutuksen sisältö toteutetaan lapsiperheen näkökulmat huomioiden. Vain pariskunnille suunnatut tapahtumat eivät sisällä lastenhoitoa ja sisällöt keskittyvät parisuhteen dynamiikkaan. Samassa Veneessä -työssä on kehitetty erilaisia erityisteemaan keskittyviä leirejä. Nämä teemaleirit ovat suunnattu erityisryhmien tarpeisiin: nuoret parit, avioliittoon aikovat, seniorit, uusperheelliset, maanviljelijät ja yrittäjät.
Vapaaehtoiset
Samassa Veneessä -työn käytännön toteuttajina on laaja vapaaehtoisten verkosto. Vapaaehtoiset suunnittelevat leirejä ja parisuhdeviikonloppuja, tuottavat sisältöä ja toteuttavat tapahtumia käytännössä. Vapaaehtoiset ovat usein aviopareja. Vapaaehtoisparit asuvat ympäri Suomea ja ovat joskus aktiivisia toimijoita myös seurakuntien tilaisuuksissa. Vapaaehtoisille järjestetään koulutusleirejä. Syksyisessä Miehistön huollossa on työnohjauksellinen painotus ja alkuvuoden Tuulta purjeisiin -leirillä keskitytään vapaaehtoisten koulutukseen.
Avioparileireiltä saatu positiivinen palaute ja kokemus parisuhteiden paranemisesta on ollut vapaaehtoisille erittäin merkittävä syy olla mukana.
Hengellisyys
Leirien hengellisyyttä voi verrata Lutherin kahden regimentin eli hallinnan oppiin: parisuhteen asiat kuuluivat maalliseen ja hartauselämä tai Raamatun luku hengelliseen hallintaan. Tätä toteutetaan esimerkiksi niin, että aamu- ja iltahartaudet, kirkkoillat tai muut uskonnollisia elementtejä sisältävät ainekset on selkeästi etukäteen ilmoitettu. Vapaaehtoisten mielestä kristillinen hengellisyys on leirin vahva pohja, vaikka käytännössä pääpaino pidetään maallisen hallinnan asioissa. Kristillisestä painotuksesta huolimatta ei-uskovat osallistujatkin kokevat opetuksen yleensä hyvänä. Monilla vapaaehtoisilla on ollut halu ymmärtää erilaisuutta ja tahtoa hyväksyä ihmisten keskeneräisyys. Taustalla on usein ollut omakohtainen kokemus ulkopuolelle jäämisestä tai väärin ymmärretyksi tulemisesta.
Romasanta
Romasanta on 1800-luvun Espanjaan sijoittuva tositapahtumiin perustuva ihmissusielokuva, joka kertoo Allariz-nimisen kaupungin kauhusta. Ihmisiä on kadonnut ja löytynyt silvottuina, mutta oudoimpana pidetään ruumiiden rasvojen puuttumista. Tämä johtaa ihmiset epäilemään tekijäksi ihmissutta. Jahti on alkanut, mutta suden pyydystäminen vaatii myös sen ihmishahmon kiinniottoa. Alueella liikkuva kauppias ja kirjuri Manuel Romasanta on otollinen epäilty.
Tarina
Silvottuja ruumiita läydetään metsistä ja syyllisiksi epäillään susia, joiden pyydystys muuttuu kaikkien yhteiseksi tehtäväksi. Toisaalla Manuel Romasanta saapuu pelastaen naisen sudelta joka ahdisti häntä ladossa. Nainen on Barbara, hänen kihlattunsa, Marian sisko joka huojentuneena halaa Romasantaa, saaden näin siskonsa mustasukkaisuuden niskaansa. Romansantan ja Marian tytär Teresa on mykkä, ja vanhemmat miettivät hänen viemistään kaupunkiin oppimaan viittomakielen. He lähtivät eikä heitä nähty enää, poikkeuksena Romasanta joka palasi takaisin Barbaran luokse ja valehteli Teresan ja Marian jääneen kaupunkiin asumaan. Poliisi saapuu ruumiin kanssa Barbaran luo joka pelkää perheensä puolesta. Ruumis ei kuuluu hänen perheeseensä mutta hänen hiuksistaan löytyy pieni koru. Ruumiinavauksessa huomataan että kehon rasvat on kirurgisesti poistettu. Romasanta antaa Barbaralle lahjoja, huomiota ja hellyyttä ja saippuaa. Murhien määrä kasvaa entisestään. Eräs turkismetsästäjä pitää Romasantaa varmuudella ihmissutena ja yrittää tappaa tämän hopealuodilla mutta ei osukaan kohteeseensa, vaan naiseen, lähes kohtalokkain seurauksin. Vedettyään luodin ulos Romasanta antaa Barbaralle korun, samanlaisen kaulakorun kuin erään naispuolisen ruumiin hiuksista löytynyt. Barbara alkaa epäillä Romasantan aikeita ja tutkii tämän vaunut löytäen todisteita sekä oman perheensä murhista että muista. Nainen kaapataan, mutta vaunut syttyvät tuleen mahdollistaen hänen pakonsa. Yksin metsässä hän tapaa turkismetsästäjän, joka kertoo Romasantan olevan ihmissusi ja johdattaa tämän pois. Barbara herää nuotion vierestä ja turkismetsästäjä kertoo olevansa itsekin ihmissusi. Turkismetsästäjä menee Barbaran kanssa poliisin puheille ja kertoo tarinansa, mutta hänet vangitaan hulluna. Barbara lähtee etsimään Romasantaa ja kiertää aluetta vetäen vesiperän ja murhien jatkuessa Romasantan jäljissä, kunnes saapuu pellolle jolla miehet korjaavat viljaa. Siellä hän näkee Romasantan ja yrittää tappaa tämän. Poliisi vie Romasantan oikeuden eteen mutta hänet tuomitaan hulluksi ja suljetaan parantolaan, josta hänet vapautettaisiin nopeasti. Tämä ei käy, Barbara poliisipäällikön avustuksella murhaa Romasantan selliinsä hopeatikarilla. Sekä turkismetsästäjä että Romasanta kärsivät lykantropiasta.
Miekka ja magia
Vaikutus kirjallisuuden ulkopuolella
Miekka ja magia -teemoja on hyödynnetty myös kirjallisuuden ulkopuolella, esimerkiksi sarjakuvissa ja elokuvissa. Barbaarielokuva on fantasiaelokuvan alalaji, joka tunnetaan myös miekka ja magia -elokuvana. Genren tunnetuin edustaja on Howardin luomaan hahmoon perustuva Conan – barbaari (1982). Toinen tunnettu miekka ja magia -elokuva on Willow (1988). Genren vaikutus on ollut merkittävä myös roolipeleissä aina ensimmäisestä Dungeons & Dragonsista (1974) alkaen. Miekka ja magia onkin aina ollut suosituin roolipelaamisen tyylilaji.
Miekka ja magia Suomessa
pienoiskuva|pysty|[[Henry Kuttnerin ”Lohikäärmeen valtaistuin” (1941) oli ensimmäinen suomeksi ilmestynyt (1943) miekka ja magia -tarina.]] Henry Kuttnerin novelli ”Lohikäärmeen valtaistuin” (1941) oli tiettävästi ensimmäinen Suomessa julkaistu miekka ja magia -tarina. Se julkaistiin suomeksi jo vuonna 1943 Seikkailujen sankareita -lehdessä. Vuonna 1989 julkaistu, Juhani Hinkkasen toimittama Velhojen valtakunta esitteli genren tunnetuimpia kirjailijoita ja oli ensimmäinen suomenkielinen miekka ja magia -kokoelma.
Tunnetuimpia suomalaisia miekka ja magia -tarinoita lienevät Petri Hiltusen Praedor-sarjakuvat. Juha Jyrkäs on yhdistänyt tuotannossaan miekkaa ja magiaa suomalaiseen mytologiaan.
Lähteet
Sword and sorcery Heroic fantasy
Turku 1400-luvulla
1400-luvulla Turku oli selkeästi nykyisen Suomen alueen tärkein keskus. Suomen alueen suurimmassa kaupungissa sijaitsivat dominikaaniveljien luostari sekä tuomiokirkko piispanistuimineen, ja kaupungin lähellä oli Turun linna. Turun linna oli Kalmarin unionin aikana merkittävässä asemassa. Se sijaitsi lähellä Ruotsin pääkaupunkia Tukholmaa Suomenlahden, Pohjanlahden ja Itämeren yhtymäkohdassa, ja se oli osa linnojen ketjua, joka ulottui Örebrosta Viipuriin.
Keskiajalla suurin osa nykyisen Suomen alueesta kuului yhteen hiippakuntaan, Turun hiippakunnan. Turun piispa oli etenkin keskiajan loppupuolella myös merkittävä poliittinen toimija. Tuomiokirkon yhteydessä toimi myös katedraalikoulu ja kirkolla oli laaja kirjastokokoelma. Bero Balkista ja vuodesta 1385 lähtien kaikki Turun piispat olivat kotoisin Suomesta ja yhtä lukuun ottamatta Varsinais-Suomesta. Kirkollisen vallan lisäksi Turussa toimivat Suomen ainoat laamannit. 1400-luvulla kaupungissa kokoontui maan korkeinta tuomiovaltaa käyttävä tuomioistuin, Turun maaoikeus.
Mackenzie Blackwood
Mackenzie Blackwood (s. 9. joulukuuta 1996 Thunder Bay, Ontario, Kanada) on kanadalainen jääkiekkomaalivahti, joka pelaa NHL-joukkue San Jose Sharksissa. Hän teki vuonna 2016 kolmivuotisen tulokassopimuksen New Jersey Devilsin kanssa. Devils varasi hänet 42. pelaajana kesällä 2015. Hänen vahvuuksiinsa kuuluu koko, nopeus, atleettisuus ja paineensietokyky. Blackwoodilla on kuitenkin parannettavaa kokonaisvaltaisessa pelaamisessa.
Turku 1400-luvulla
Keskiaikaiset elinolot
thumb|left|[[Missale Aboense, joka on painettu vuonna 1488, on ainoa suomalaisen kirjallisuuden inkunaabeli.]] Keskiajan kaupungissa rakennukset olivat valtaosaltaan puuta, vaikka kivi- ja tiilitalojakin oli. Kadut olivat ahtaita ja tulipalot yleisiä. Keskiaikainen kaupunki oli keskittynyt suurin piirtein Tuomiokirkon, Kerttulinmäen ja Kaskenmäen väliselle alueelle Aurajoen eteläpuolelle. Joen pohjoispuolella keskiaikaista kaupunkiasutusta oli lähinnä Aninkaistenmäellä. Kaupungin asukasluku lienee keskiajalla noussut kahdentuhannen tienoille, mikä keskieurooppalaisella mittapuulla tarkoitti keskikokoista ja pohjoismaisella mittapuulla suurta kaupunkia. Useimmat Turun nykyisistä kaupunginosista olivat keskiajalla maalaiskyliä, jotka kuuluivat Kaarinan, Maarian ja Raision pitäjiin – Turun kaupungille ne siirtyivät vasta 1900-luvun alue- ja kuntaliitosten myötä.
Mackenzie Blackwood
Seuraura
Blackwood pelasi kaudella 2010–2011 Neebing Hawkin juniorijoukkueessa, jossa hän voitti mestaruuden ja palkittiin parhaana maalivahtina sekä kehittyneimpänä pelaajana. Seuraavalla kaudella 2011–2012 Blackwood pelasi Thunder Bay Kingsin juniorijoukkueessa, jonka jälkeen OHL-joukkue Barrie Colts varasi hänet 96. pelaajana kesällä 2012. Blackwood vietti kauden 2012–2013 GOJHL-junioriliigan Elmira Sigar Kingsissa. Hän aloitti Coltsissa seuraavalla kaudella 2013–2014, jolloin Blackwood kantoi joukkueen pääasiallisen torjuntavastuun. Hänet valittiin kauden päätteeksi OHL:n tulokkaiden tähdistökentälliseen.
Turku 1400-luvulla
Keskiaikaiset elinolot
Keskiajan Turun arkielämästä ja esimerkiksi sosiaalisista ongelmista on vain vähän tietoa. Useimpien keskiaikaisten kaupunkien tapaan Turkukin lienee ollut melko väkivaltainen paikka. Kuolemanrangaistuksia pantiin toimeen paljon vähemmän kuin on totuttu ajattelemaan, sillä kyseinen rangaistus yleistyi vasta 1600-luvulla Turussa. Tuolloinkin kuolemanrangaistuksia oli Turussa enimmillään noin kolme kertaa vuodessa. Köyhät, vanhukset ja sairaat saattoivat hakea apua kirkon ylläpitämistä pyhänhengentaloista. Spitaalitautisilla oli oma Pyhän Yrjänän hospitaalinsa, jonka arvellaan sijainneen jossain Puolalanmäen tienoilla, keskiaikaisen kaupunkialueen ulkopuolella.
Mackenzie Blackwood
Seuraura
Kahden OHL-kauden jälkeen New Jersey Devils varasi Blackwoodin toisella kierroksella 42. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2015. Hän oli varaustilaisuuden ensimmäisenä varattu Pohjois-Amerikassa pelannut maalivahti sekä toisena varattu maalivahti Ilja Samsonovin jälkeen. 4. marraskuuta 2015 Sudbury Wolvesia vastaan pelatussa OHL-ottelussa Blackwood huitaisi vastustajajoukkueen Danny Desrochersia vaarallisessa tilanteessa mailalla päähän. Desrochers ei loukkaantunut, mutta Blackwood sai tilanteesta kahdeksan ottelun pelikiellon.
Joulukuussa 2020 Blackwood teki Devilsin kanssa kolmivuotisen ja yhteensä 8,4 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen.
Kesäkuussa 2023 Devils kauppasi Blackwoodin San Jose Sharksiin vaihdossa kuudennen kierroksen varausvuoroon vuoden 2023 varaustilaisuudessa.
Maajoukkueura
Blackwood pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2016. Hän oli sivussa turnauksen kaksi ensimmäistä ottelua, sillä Kanadan jääkiekkoliitto halusi kunnioittaa Blackwoodin OHL:ssä saamaa pelikieltoa.
Casola Valsenio
Casola Valsenio on kunta Italiassa olevassa Ravennan maakunnassa Emilia-Romagnan alueella.
Historiaa
Kuntaa halkovien Santerno- ja Seniojokien välissä kohoaa 715 metriä korkea Monte Battaglia, joka on ollut linnoitettu keskiajalta saakka. Se sijaitsee strategisesti tärkeässä paikassa ja on ollut monen taistelun tapahtumapaikkana. Viimeisimmät suuret taistelut käytiin siellä toisessa maailmansodassa.
Nähtävyyksiä
Casola Valseniossa sijaitsee vuonna 1975 perustettu kasvitieteellinen puutarha Giardino delle Erbe "Augusto Rinaldi Ceroni". Perustajansa mukaan nimetyssä puutarhassa on 450 erilaista lääke- ja maustekasvia.
Vähä Työlammi
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 1,0 hehtaaria, se on 250 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 600 metriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Päijänteen lähialueeseen (14.221) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 98,7 metriä mpy.
Tuomas Tyystälä
Tuomas Tyystälä (s. 20. marraskuuta 1991) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Seuratasolla hän edustanut pääosin PS Kemiä. Tyystälä aloitti jalkapalloilun kemiläisen FC-88:n riveissä ja pelasi juniorina myös Kemin Palloseuran riveissä. Kaudeksi 2008 hän nousi PS Kemin edustusjoukkueeseen ja pelasi siellä neljän kauden ajan Ykköstä. Kauden 2011 päätteeksi PS Kemi putosi Kakkoseen, ja Tyystälä siirtyi Rovaniemen Palloseuraan. Tyystälän RoPS-pelaaminen oli loukkaantumisten sävyttämä. Keväällä 2013 Tyystälä loukkaantui keväisen Liigacupin aikaan. Sen jälkeen pelaaminen jäi vähiin. Kaudella 2013 hän pelasi RoPS:n reservijoukkueessa FC Santa Clausissa. Kaudeksi 2014 Tyystälä palasi Kakkosessa pelanneen PS Kemin riveihin ja oli nostamassa seuraa kauden jälkeen Ykköseen. ,
Tyystälä on edustanut Suomea eri ikäkausimaajoukkueissa, viimeksi alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa. Kaikkiaan ikäkausimaaotteluita on ollut 15.
Ebrima Sohna
Ebrima Sohna (s. 14. joulukuuta 1988) on gambialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja. Seuratasolla hän edustai viimeksi Rovaniemen Palloseuraa, jonne hän siirtyi kesken kauden 2012. Sohna on aikaisemmin pelannut kotimaansa lisäksi norjalaisessa Sandefjordissa Norjan kahdella korkeimmalla sarjatasolla.
Sohna on edustanut Gambian jalkapallomaajoukkuetta ja toiminut myös joukkueen kapteenina. Hän teki avausmaalinsa maajoukkuessa Meksikoa vastaan toukokuussa 2010.
Andrew Nicholson (ratsastaja)
Andrew Clifton Nicholson (s. 1. elokuuta 1961 Te Awamutu) on uusiseelantilainen entinen kenttäratsastaja ja olympiamitalisti.
Nicholson osallistui olympialaisiin uransa aikana kuusi kertaa ja voitti kolme mitalia. Hän kilpaili joka kerta sekä henkilökohtaisessa kilpailussa, jossa hänen paras sijoituksensa oli 16. tila Barcelonasta 1992, sekä joukkuekisassa, jossa Uusi-Seelanti sai hopeaa vuonna 1992 ja pronssia Atlantassa 1996 sekä Lontoossa 2012. Nicholson voitti joukkuekilpailun MM-kultaa 1990, ja 2010 hän sai henkilökohtaisen kisan pronssia Lexingtonissa pidetyissä kisoissa, joissa Uusi-Seelanti voitti joukkuekisan pronssimitalin.
Tervalampi (Kuhmoinen)
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 1,0 hehtaaria, se on 150 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria ja se on autio. Sen rantaviivan pituus on 450 metriä ja sen rannat ovat soistunutta metsämaata.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Päijänteen lähialueeseen (14.221) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 128,1 metriä mpy. Siihen johtaa yksi oja, joka tuo vettä Särkijärvestä. Lammen itäpäästä lähtee Tervaoja, joka laskee 1,7 kilometrin päässä Säynätjärveen. Laskuojan pudotus on 19,1 metriä.
Historiaa
Vuoden 1855–1856 Kalmbergin kartastossa lampi oli merkitty, mutta se oli nimetön.
Vuoden 1966 peruskartassa lampeen johti oja Särkijärvestä ja lampi laski Säynätjärveen. Vuoteen 1986 mennessä lammen itäpuolella sijaitseva suo oli ojitettu.
Šatsk
thumb|125px|Šatskin vaakuna vuodelta 1781. Šatsk on kaupunki Rjazanin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Tsnaan laskevan Šatša-joen rannalla 195 kilometriä Rjazanista kaakkoon. Kaupunki on Šatskin piirin keskus. Sen kautta kulkee Moskovan jaSamaran välinen M5-valtatie. Asukkaita on 8 700 henkeä (vuonna 2008).
Vuonna 1552 paikkakunnalle rakennettiin Moskovan Venäjän eteläinen rajalinnoitus. Vuonna 1774 asukkaat osallistuivat Jemeljan Pugatšovin talonpoikaiskapinaan. Vuonna 1779 Šatskista tuli kaupunki ja Tambovin lääniin kuuluneen kihlakunnan keskus. 1700–1800-luvuilla se oli kaupan ja käsityöläisammattien keskus. Nykyään kaupungissa on elintarviketeollisuutta ja ompelimo.
Ghost Rider – aaveajaja
Ghost Rider – aaveajaja on vuonna 2007 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen supersankarielokuva, joka perustuu Marvel-kustantamon Aaveajaja-supersankarisarjakuviin. Elokuvan on ohjannut Mark Steven Johnson ja pääosaa esittää Nicolas Cage. Elokuva sai Yhdysvalloissa ensi-iltansa 16. helmikuuta ja Suomessa 21. helmikuuta 2007.
Elokuvassa helvetillisen kirouksen uhriksi joutunut Johnny Blaze joutuu kantamaan demonista energiaa sisällään ja moottoripyörällään taistelee rikollisia vastaan Aaveajajana. Elokuvassa Aaveajaja joutuu taistelemaan kahta vanhinta ja vaarallisinta vihollistaan, Mephistophelesia ja tämän poikaa Mustasydäntä vastaan. Elokuva keskittyykin pääasiallisesti käsittelemään Aaveajajan alkua ja Johnny Blazen aikaa helvetillisenä motoristina.
Juoni
Elokuva alkaa, kun Carter Slade on menossa noutamaan San Venganzan sopimusta. Sopimus on niin paha, ettei Slade voi antaa sitä paholaisen käsiin, joten hän karkaa hevosensa kanssa kauas pois. Paljon myöhemmin 17-vuotias Johnny Blaze ja hänen isänsä Barton Blaze ovat Sirkuksessa vetämässä moottoripyöräshow’ta. Temppu onnistuu, mutta Barton ei tykkää että Johnny yrittää hurmata hänen tyttöystäväänsä Roxanne Simpsonia kesken show’n. Johnny ja Roxanne menevät erään ison puun alle, johon Johnny kaivertaa tekstin ”J&B Forever”. Roxanne kertoo, että hänen isänsä lähettää hänet asumaan mummonsa luokse, koska pitää Johnnya niin villinä. Johnny ehdottaa, että he karkaisivat yhdessä pois seuraavana päivänä samassa paikassa. Kun Johnny palaa illalla kotiin ja hänen isä nukkuu tuolilla, Johnny huomaa roskakorissa paperin josta hän saa tietää että hänen isällään on syöpä, joka etenee hitaasti. Johnny menee korjaamaan pyöriä jolloin vanha mies tulee kysymään että jos Johnny myy sielunsa hänelle, niin hän lupaa parantaa Johnnyn isän syövän. Johnny suostuu sopimukseen ja hänen kädestään lentää verta sopimukseen, ikään kuin allekirjoituksena. Seuraavana aamuna Barton tulee herättämään Johnnyn ja kertoo olleensa sairas, mutta on nyt terve. Johnny muistaa edellisillan tapahtuneet ja hämmentyy. Kun Barton valmistautuu näytökseen, Johnny kertoo karkaavansa Roxannen kanssa pois. Barton antaa Cracie moottoripyörän avaimet ja menee esiintymään. Juuri kun Johnny on menossa pois, hän kuulee meteliä. Kun hän menee sirkustelttaan hän löytää kuolemaisillaan olevan isänsä jonka temppu meni pieleen. Johnny kuulee Mefiston (vanhan miehen) nauravan jonka jälkeen katoaa. Kun Johnny on menossa hakemaan Roxannea hän kaatuu pyörän kanssa ja huomaa Mefiston hänen edessään. Mefisto kiroaa Johnnyn jonka takia Johnny unohtaa miltä tuntuu ystävyys, rakkaus ja perhe. Johnny ajaa vesisateessa Roxannen ohi ja jättää hänet puunjuurelle.
Timo Sarlin
Timo Sarlin (s. 4. huhtikuuta 1972) on aktiiviuransa päättänyt suomalainen juoksija, joka kilpaili urallaan sekä keskimatkoilla että kestävyysjuoksussa. Hän edusti vuodesta 1997 lähtien Run Club Tawastiaa ja hänen valmentajanaan toimi koko hänen urheilu-uransa ajan Aili Kauppinen. Kalevan kisoista Sarlin saavutti pronssia 1 500 metrin juoksussa vuonna 1995. Lisäksi sisäratojen SM-kisoista hän saavutti 1 500 metrin juoksussa hopeaa vuonna 1993 ja pronssia vuonna 1991 sekä 3 000 metrin juoksussa kultaa vuonna 1995. Virallisissa kilpailuissa Sarlin ei ole esiintynyt vuoden 2003 jälkeen.
Surupukki
Surupukki: ruotsalaisia tieteistarinoita on vuonna 2015 ilmestynyt tieteisnovellikokoelma, jonka toimittivat Saara Henriksson ja Markku Soikkeli ja kustansi Osuuskumma. Novellit on suomentanut Christine Thorel. Kirjaan sisältyy Johan Jönssonin kirjoitus ”Ruotsalainen spefinovellistiikka uudella vuosituhannella”.
Paha (kuu)
Paha on plutino-tyyppisen transneptunisen kohteen Lempo pienempi kuu. Sen löysivät 8. joulukuuta vuonna 2001 C. A. Trujillo ja M. E. Brown Hubble-avaruusteleskoopilla. Paha tunnetaan myös numeerisella nimellä (47171) Lempo I. Sen nimi viittaa suomalaisen kansanperinteen paholaisolentoihin. Ennen kuin se sai nimensä, se tunnettiin tunnuksella S/2001 (47171) 1. Pahan kiertoaika on vähän yli 50 päivää, ja sen etäisyys kaksoijärjestelmästä Lempo–Hiisi on noin 7400 km.
Frantz Heldenstein
François ”Frantz” Heldenstein (15. toukokuuta 1892 Colmar-Berg – 27. maaliskuuta 1975 Luxemburg) oli luxemburgilainen kuvanveistäjä ja olympiamitalisti.
Heldenstein opiskeli kuvanveistoa ja sisätilasuunnittelua Karlsruhessa, Pariisissa ja Münchenissä. Hän osallistui vuoden 1924 Pariisin olympialaisiin, joissa sai olympiahopeaa kuvanveistossa teoksellaan Vers l’olympiade. Hänen maamiehensä Jean Jacoby voitti samoissa kisoissa olympiakultaa maalaustaiteessa teoksellaan Corner, Départ ja Rugby. Heldensteinin veli Willy Heldenstein osallistui vuoden 1928 Sankt Moritzin talviolympialaisiin lajinaan rattikelkkailu.
Jarmo Tyyskä
Jarmo Tyyskä on oulaistelainen valokuvaaja. Hän on työskennellyt valokuvaajana muun muassa sanomalehdille. Tyyskä on suorittanut valokuvaajan ammattitutkinnon ammattiopisto Lappiassa Torniossa. Tyyskän valokuvat käsittelevät usein humoristisesti maaseutuelämää.
Hope Mirrlees
Hope Mirrlees (oik. Helen Mirrlees; 8. huhtikuuta 1887 Chislehurst, Kent – 1. elokuuta 1978 Thames Bank, Oxfordshire) oli englantilainen kirjailija. Hänen isänsä oli varakas kauppias William Julius Mirrlees ja äitinsä Emily Lina Moncrieff.
Alun perin Hope Mirrlees halusi näyttelijäksi, mutta päätti sen sijaan opiskella klassisia kieliä Cambridgen yliopistossa. Hänen opettajanaan toimi kielitieteilijä Jane Ellen Harrison (1850–1928). Ikäerostan huolimatta ystävystyi läheisesti Harrisonin kanssa ja he asuivat yhdessä vuodesta 1913 vuoteen 1928. Heidän tarkoituksenaan oli asua vuorotellen Britanniassa ja Ranskassa, mutta enimmäkseen he pysyivät vuodesta 1920 alkaen Pariisissa Harrisonin leukemian takia. He matkustelivat kylläkin jaksamisensa mukaan muissa Euroopan maissa. Molemmat opiskelivat venäjää ja Mirrlees aloitti kääntäjän uransa julkaisemalla englanniksi venäläistä kirjallisuutta. Samaan aikaan Mirrlees tutustui ja ystävystyi myös William Butler Yeatsin, T. S. Eliotin ja Virginia Woolfin kanssa.
Näinä vuosina Mirrlees kirjoitti ja julkaisi myös runoja, romaaneja, esseitä ja arvosteluita. Hän julkaisi elämässään kolme romaania: Madeleine: One of Love's Jansenists (1919), The Counterplot (1922) ja fantasiaromaani Lud-in-the-Mist (1926). Runoelmaa Paris: A Poem, jonka Mirrlees kirjoitti vuonna 1919, on kuvattu modernismin kadonneeksi mestariteokseksi. Siinä Mirrlees kokeili typografiaa, kollaaseja ja sirpalointia saadakseen aikaan surrealistisen tekstin, joka hän halusi edustavan 1900-luvun alun kaupunkien nykyaikaa. Harrisonin kuolema vuonna 1928 aiheutti pitkän katkoksen Mirrleesin tuotantoon.
Mirrlees otti elämäntyökseen tehdä elämäkerran 1700-luvulla eläneestä historiantutkijasta Sir Robert Bruce Cottonista. Sen ensimmäinen osa A Fly in Amber (1962) syntyi T. S. Eliotin avustamana, mutta Mirrlees ei koskaan saanut valmiiksi teoksen toista osaa. 1960- ja 1970-luvuilla häneltä ilmestyi kaksi runoteosta, joka eroavat huomattavasti Pariisin modernistisesta kokeilusta: Poems (1963) ja Moods and Tensions (1976). Mirrlees asui Etelä-Afrikassa toisen maailmansodan jälkeisinä vuosina ja palasi Englantiin vuonna 1963. Hän asui Thames Banksissa, Oxfordshiressa, kuolemaansa asti.
Alinen Kokojärvi
Alinen Kokojärvi on Päijät-Hämeessä Padasjoella Kellosalmen kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 1,3 hehtaaria, se on 150 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 400 metriä.
Tiina Ranta
Tiina Ranta (o.s. Malinen, s. 14. lokakuuta 1969) on suomalainen moukarinheittäjä. Hänen seuranaan on vuodesta 2008 lähtien ollut Lohjan Louhi ja hänen valmentajanaan toimi vuoteen 2010 saakka Marko Vehmas. Kalevan kisoista Ranta saavutti moukarinheiton pronssia vuonna 1995. Ennätyksekseen hän heitti tuloksen 53,11 metriä vuonna 1998.
Hamit Altıntop
Hamit Altıntop (s. 8. joulukuuta 1982 Gelsenkirchen, Nordrhein-Westfalen, Saksa) on turkkilainen jalkapalloilija, joka on pelannut Saksassa, Turkissa ja yhden kauden Espanjassa. 183 senttimetriä pitkän Altıntopin pelipaikka on keskikenttäpelaaja.
Altıntop on pelannut ammattilaisuransa alkupuolella Wattenscheidissa (2000–2003), Schalkessa (2003–2007) ja Bayern Münchenissä. Real Madridin kanssa hän teki nelivuotisen sopimuksen toukokuussa 2011. Real Madridissa hän pelasi vain viisi ottelua ja kesällä 2012 hän siirtyi Galatasarayhin.
Altıntop pelasi Turkin maajoukkueessa 82 ottelua ja teki niissä seitsemän maalia vuosina 2004–2014. Hän kuului joukkueeseen vuoden 2008 EM-kilpailuissa.
Myös Altıntopin identtinen kaksoisveli Halil on tunnettu jalkapalloilija. Veljekset pelasivat yhdessä Wattenscheidissa ja Schalkessa.
Marja Kangaspusu
Marja Helena Kangaspusu (s. 14. helmikuuta 1973) on aktiiviuransa päättänyt suomalainen seitsenottelija. Hänen seuranaan oli koko hänen uransa ajan Ruoveden Pirkat ja hänen valmentajinaan toimivat Jouko Kilpi sekä Markku Perttunen. Kalevan kisoista Kangaspusu saavutti seitsenottelun pronssia vuonna 1995. Virallisissa kilpailuissa hän ei ole esiintynyt vuoden 2000 jälkeen.
Auston Matthews
pienoiskuva|Matthews [[Jääkiekon maailmancup 2016|jääkiekon maailmancupissa vuonna 2016 Pohjois-Amerikan alle 23-vuotiaiden joukkueessa.]] Auston Matthews (s. 17. syyskuuta 1997 San Ramon, Kalifornia) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-seura Toronto Maple Leafsissa. Matthews on pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Matthewsin vahvuuksiin kuuluvat maailmanluokan laukaus, kienonhallinta, sekä syöttäminen. Toronto Maple Leafs varasi Matthewsin ensimmäisenä NHL:än varaustilaisuudessa vuonna 2016.
Ura
Kaudeksi 2015–2016 Matthews allekirjoitti yksivuotisen sopimuksen Sveitsin pääsarjassa pelaavan Zürich Lionsin kanssa. Kauden ajan hän asui Sveitsissä meksikolaistaustaisen äitinsä kanssa. Sukujuuristaan johtuen Matthews puhuu englannin lisäksi espanjaa.
Hänet varasi Toronto Maple Leafs ensimmäisellä kierroksella NHL:n varaustilaisuudessa 2016 ensimmäisenä pelaajana. Lokakuussa 2016 hänestä tuli modernin ajan ensimmäinen pelaaja, joka on tehnyt neljä maalia ensimmäisessä NHL-ottelussaan. Häntä ennen Montreal Canadiensin Joe Malone ja Montreal Wanderersin Harry Hyland tekivät viisi maalia mieheen NHL-debyyttiotteluissaan 19. joulukuuta 1917. Kyseinen ottelu oli myös uudelleen järjestäytyneen National Hockey Leaguen ensimmäinen ottelu. Malone ja Hyland eivät kuitenkaan olleet varsinaisesti tulokaspelaajia, sillä molemmat olivat pelanneet jo aiemmin NHL:n edeltäjän, NHA:n, otteluita.
Joulukuuhun 2021 mennessä kukaan muu yhä NHL:ssä pelaava pelaaja ei ollut uransa aikana pystynyt tekemään keskimäärin yhtä monta maalia per ottelu kuin Aleksandr Ovetškin ja Matthews, eli pyöristettynä kahteen desimaaliin 0,61 maalia per peli. Tuolloin 1 226 ottelussa 751 maalia tehnyt Ovetskin oli hyvin pienellä erolla edellä Auston Matthewsia, joka oli siihen mennessä tehnyt urallaan 361 pelissä 219 maalia. Tilastossa on otettu huomioon pelaajat, jotka olivat tuolloin pelanneet enemmän kuin yhden NHL-pelin. 1. tammikuuta 2023 Matthews oli Ovetškinin (0,61) edellä keskiarvolla 0,62.
Tammikuussa 2022 Matthewsista tuli ensimmäinen Maple Leafsin pelaaja, joka on tehnyt maalin yhdeksässä perättäisessä vieraspelissä.
Maajoukkueura
Matthews edusti Yhdysvaltoja alle 18-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuissa vuosina 2014 ja 2015 voittaen molempina kertoina kultaa. Vuonna 2015 hänet valittiin myös turnauksen arvokkaimmaksi pelaajaksi ja parhaaksi hyökkääjäksi.
Matthews pelasi myös vuoden 2015, sekä vuoden 2016 nuorten maailmanmestaruuskisoissa. Jälkimmäisessä hänet valittiin lisäksi turnauksen tähdistökentälliseen ja yhdeksi Yhdysvaltain kolmesta parhaasta pelaajasta. Matthews pelasi myös vuoden 2016 maailmanmestaruuskisoissa.
Pelityyli
Vuonna 2015 suomalainen jääkiekkovaikuttaja Göran Stubb kuvaili Matthewsin pelityyliä Yleisradiolle antamassaan haastattelussa: "Hän on melko täydellinen pelaaja. Luistelee hyvin, erittäin hyvä peliäly, osaa tehdä maaleja ja rakentaa peliä. Hän on hyvin lähellä täydellistä pakkausta." Samoilla linjoilla oli pelaaja-agentti Markus Lehto Urheilulehden kolumnissaan tammikuussa 2016: "Peliäly, luistelu- ja ratkaisutaito, fysiikka, sijoittuminen ja muut ominaisuudet ovat jo niin korkealla tasolla, että [Matthews on jo] valmis NHL:ään", hän kehui.
Vepsäläiset
thumb|right|250px|Kartta eri kansojen asuma-aloista 800-luvulla. Vepsäläiset ylhäällä keskellä.
Vepsäläiset ovat jakaantuneet kolmeen ryhmään, jotka ovat äänisvepsäläiset, ojatti- eli keskivepsäläiset ja etelävepsäläiset. Murre-eroista huolimatta nämä ryhmät kykenevät vaikeuksitta viestimään keskenään vepsän kielellä.
Kielellisesti vepsäläisten lähimpiä sukulaiskansoja itämerensuomalaisten joukossa ovat lyydiläiset ja aunuksenkarjalaiset. Nykyisin kaikki vepsäläiset osaavat venäjää, ja he ovat suurelta osin siirtyneet venäjän käyttöön puhekielenä.
Siirtolaisuuden myötä vepsäläisiä asuu nykyisin myös perinteisen asuma-alueensa ulkopuolella, muun muassa Ukrainassa, jossa heitä oli vuoden 2001 väestönlaskennan mukaan 281.
Tutkimus
Vepsäläiset olivat tieteeltä unohduksissa pitkään, kunnes suomalainen Anders Johan Sjögren "löysi" heidät 1800-luvun alussa. Tämän jälkeen Elias Lönnrot teki ensimmäisen kansatieteellisen tutkimusmatkan vepsäläisten alueelle. Lönnrot totesi kuitenkin matkansa jälkeen, ettei vepsäläisiä enää ole, ja kansanperinteen kerääjien innostus vepsäläisiä kohtaan laantui. Vepsäläisiä kansanrunoja keräsivät kuitenkin myöhemmin kielitieteilijät. Armas Otto Väisänen oli ensimmäinen vepsäläistä kansanperinnettä kerännyt, mutta järjestelmällinen keruu alkoi vasta toisen maailmansodan aikana, jolloin Suomi miehitti Äänisen rannan vepsäläisalueet.
Sodan jälkeen suomalaiset tutkijat eivät enää päässeet vepsäläisten alueelle, mutta tutkimuksia tehtiin aiemmin kerätyn aineiston pohjalta. Virolaiset tutkijat pääsivät sen sijaan helpommin tutkimaan vepsäläisiä ja muitakin Neuvostoliiton alueen suomensukuisia kansoja. Tarton yliopisto teki ensimmäiset kenttätyömatkat vepsäläisten alueelle. Ensin kerättiin lähinnä kielitieteellistä aineistoa, mutta 1970-luvulla alettiin kerätä myös kansatieteellistä aineistoa. Neuvostoliiton loppuvuosina myös suomalaiset pääsivät alueelle entistä vapaammin. Neuvostoliiton aikana vepsäläisiä tutkivat myös karjalaiset, inkeriläiset ja vepsäläisetkin tutkijat. Venäläisiä tutkimuksia tehtiin lähinnä 1800-luvun lopulla, mutta esimerkiksi tekstejä ja satuja ei pystytty monesti tallentamaan kielimuurin takia. Nykyisin vepsäläisten kieltä ja kulttuuria tutkitaan lähinnä Suomessa, Virossa ja Venäjällä. Kulttuurin tutkimus on keskittynyt Petroskoihin.
Esihistoria
Kalevi Wiikin mukaan noin vuosina 500 eaa.–199 jaa. alkoi muodostua itäisen itämerensuomen kieli, josta vepsän kieli on kehittynyt. Wiikin mukaan Äänisen itäpuolen varhainen Kargopolin kulttuuri olisi edustanut esivepsäläisiä. Ensimmäisen vuosituhannen puolivälin jälkeen Kargopolin kulttuurin alue levisi Äänisen länsipuolelle. Nämä niin sanotut esivepsäläiset elivät erätaloudessa, mutta olivat siirtymässä vähitellen karjanhoitoon. Itäslaavien vaikutuksesta he omaksuivat myös kaski- ja peltoviljelyn.
Goottilainen historioitsija Jordanes mainitsi 500-luvulla vasina broncas -kansan, jonka on arveltu voineen tarkoittaa vepsäläisiä. Viikinkiajalla eli noin vuosina 800–1050 Vienanmeren rannikolla sijaitsi skandinaavien Bjarmalandina tuntema alue, jonka asukkaat, bjarmit, esimerkiksi Martti Haavio yhdisti vepsäläisiin. Vepsäläisten sydänalueelle Valkeajärvelle tuotiin Volgan Bulgariasta kauppatavaraa, jota vietiin sieltä eteenpäin vesireittejä pitkin Vienanlahden kauppapaikoille. Vepsäläiset olivat merkittävä kauppakansa viikinkiaikaan.
Viikinkiaika
Arkeologisten tutkimusten ja paikannimistön perusteella on päätelty, että viikinkiajalla "muinaisvepsäläisillä" oli kolme pääasiallista asutusaluetta: Šeksnajoen laakso Valkeajärvestä etelään, Sudajoen laakso Valkeajärvestä lounaaseen sekä Laatokkaan kaakosta laskevien jokien laaksot (Ojatti, Säsjoki ja Paksujoki). Muinaisvepsäläisiin on yhdistetty myös Aunuksen Karjalan ja Äänisjärven pohjoisrannikon rautakautiset asutukset. Yksi viikinkien idäntien reiteistä kulki muinaisvepsäläisen alueen halki.
Keskiaika
Staraja Ladoga joutui Novgorodin hallintaan vuonna 1125, jolloin ryhdyttiin myös kristillistämään paikallisia asukkaita. Slaavilainen väestö levittäytyi vähitellen vepsäläisten alueelle, mutta asukkaat pitivät silti pitkään kiinni kulttuurillisestä perimästään. Vielä vuonna 1238 Valkeajärven alue mainitaan lähteissä itsenäisenä ruhtinaskuntana, mutta alueen erikoisasema Novgorodin valtapiirin sisällä päättyi viimeistään vuonna 1484, jolloin Moskovan suuriruhtinaskunta liitti Novgorodin itseensä.
E. N. Setälän mukaan on arveltu, että Saxo Grammaticuksessa mainittu sankari Visinnus ja skandinaavisen taruston Visinn viittaisivat vepsäläisiin, samoin Adam Bremeniläisen mainitsemana kansa wizzi, johon vanhoissa arabialaisissa lähteissä viitataan sanalla visu.
Vepsäläiset "löydetään"
Venäläinen historioitsija Nikolai Karamzin kirjoitti teoksessaan Istorija gossudarstva Rossiiskogo vuonna 1816, että muinaisvenäläisten kronikoiden tuntema ves-kansa sekä merjalaiset ja muromalaiset ovat kääntyneet venäläisiksi. Tämä käsitys eli pitkään venäläisessä tutkimuskirjallisuudessa. Anders Sjögren tapasi retkellään Aunukseen vuonna 1824 kansanryhmän, jonka kielen hän kuvaili muistuttavan eteläsuomalaista päämurretta. Vuonna 1826 hän tapasi Valkeajärvellä vepsäläisiä, joiden hän päätteli olevan "Nestorin vesien" jälkeläisiä. Vuonna 1832 hän löysi vepsäläisiä Aunuksen ja Novgorodin kuvermenteista ja laski heitä olevan 21 000. Sjögren julkaisi kaksi vepsäläisiä koskevaa katsausta: Ueber die älteren Wohnsitze der Jemen vuonna 1831 ja Wann und wie wurden Sawolotschje und die Sawolokschen Tscuden russisch? vuonna 1832.
Soutjärven seurakunnan kronikassa vuodelta 1876 kerrotaan Äänisenrannan vepsäläisten käyvän töissä Pietarissa, Kronstadtissa ja Ruotsin saarilla. Vuonna 1855 kielentutkija August Ahlqvist totesi Äänisen vepsäläisten tulevan toimeen kuin joidenkin alueiden suomalaiset. Koulutus ylsi ensimmäisenä juuri Äänisen Soutjärven vepsäläiskyliin. Soutjärveen tuli ensimmäinen seurakuntakoulu jo vuonna 1805, kun taas Vinnitsyn vepsäläiskylään Ojattivarressa ensimmäinen koulu tuli vasta 1800-luvun lopulla. Ennen Venäjän vallankumousta monet tutkijat ennustivat vepsäläisten häviävän pian venäläisten massaan.
Kansallisuusaate
Myös A. O. Väisänen ja E. N. Setälä kirjoittivat vepsäläisistä vuonna 1916.
Vuoden 1922 tietosanakirja esittää venäläisiin tietoihin perustuen, että vepsäläisiä oli vuonna 1873 yhteensä 26 172 ja vuonna 1897 yhteensä 25 289, joista Syvärin eteläpuolella asui 18 032 henkeä. Tämän lisäksi teos mainitsee Isaievan jokseenkin venäläistyneet vepsäläiset, joita oli vuonna 1887 yhteensä 280.
Vallankumouksen jälkeen vepsälle kehitettiin kirjakieli, jolla julkaistiin lehtiä, kaunokirjallisuutta ja oppikirjoja.