cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Orenstein & Koppel
Yhtiö valmisti myös sähkövetureita: Forssan sähköradan ykkösveturi on museoitu lasikaappiin Forssan kaupunginkirjaston pihaan.
Höyryaikakauden päättyessä Orenstein & Koppel siirtyi muihin metallituotteisiin; Kone Oy osti sen osake-enemmistön. Nykyisin näkee liukuportaissa Orenstein & Koppelin vetureista tutun logon eli vinoneliöön sijoitetun kirjainyhdistemän "O & K". O & K tuli tunnetuksi myös maansiirtokoneiden ja etenkin suurten kaivoskoneiden tekijänä.
thumb|Orenstein & Koppelin tehtaankilpi.
Brysselin kaupunki
Brysselin kaupunki on yksi Brysselin alueen 19 kunnasta. Kunnassa on 168 230 asukasta (2012) ja sen pinta-ala on 32,61 km².
Belgian perustuslain (§ 194) mukaan Brysselin kaupunki on Belgian pääkaupunki, mutta käytännössä pääkaupunkina toimii koko Brysselin alue.
Sandy Petersen
pienoiskuva|Sandy Petersen vuonna 2011. Carl Sanford Joslyn Petersen (s. 16. syyskuuta 1955 St. Louis, Missouri) on pelisuunnittelija, joka suunnittelee tietokonepelejä ja roolipelejä. Tunnetuimpia pelejä, joita hän on suunnitellut, ovat Doom, Quake, Call of Cthulhu ja RuneQuest.
Henkilöhistoria
Petersen on tunnettu H. P. Lovecraftin ihailija. Hän törmäsi ensimmäisen kerran Lovecraftin teoksiin löytäessään The Dunwich Horror and other Weird Tales -teoksen toisen maailmansodan aikaisen armeijaversion isänsä kirjastosta.
Vuonna 1974 Dungeons & Dragons sai Petersenin kiinnostumaan roolipeleistä. Hänen kiinnostuksensa roolipelejä ja H. P. Lovecraftia kohtaan yhdistyivät, kun hän oli mukana kirjoittamassa Call of Cthulhu -peliä, joka julkaistiin vuonna 1981.
Petersen oli yksi RuneQuest-roolipelin ja Greg Staffordin luoman fantasiamaailma Gloranthan tärkeimmistä kirjoittajista. Vuonna 1980 ilmestynyt Petersenin laatima Gateway Bestiary -kirja sisälsi myös Lovecraftin olentojen kuvauksia RuneQuestiin. Petersen oli myös tiiviisti mukana peikoista kertovan Trollpak-pakkauksen kirjoittamisessa. Hän osallistui useiden RuneQuestin kolmannen version kirjojen kirjoittamiseen ja erikoistui erityisesti erilaisten olentojen luomiseen.
Petersen työskenteli jonkin aikaa Microprosella. Siellä hän työskenteli vuosina 1989–1992 pelien Darklands, Hyperspeed, Lightspeed, Sid Meier's Pirates! ja Sword of the Samurai parissa. Hän oli vähäisessä määrin myös tekemässä Civilization-peliä.
Koska yhden hengen räiskintäpeli Wolfenstein 3D kiinnosti Peterseniä erityisesti, hän liittyi id Softwareen noin kymmenen viikkoa ennen kuin Doom joulukuussa 1993 julkaistiin ja loi sinä aikana 19 kenttää peliin (joista kahdeksan perustui jossakin määrin Tom Hallin aikaisempiin luonnoksiin). Petersen loi myöhemmin 17 kenttää Doom II:een ja 7 kenttää Quakeen. Hänen Lovecraft-vaikutteensa vaikuttivat myös näiden pelien hirviöiden suunnitteluun.
Petersen lähti id Softwaresta Ensemble Studiosiin kesäkuussa 1997. Hän on työskennellyt siellä pelisuunnittelijana useiden Age of Empires -sarjan pelien parissa, mukaan lukien osien Rise of Rome, Age of Kings ja The Conquerors. Petersen harrastaa myös yhä roolipelejä ja on tuttu vieras useissa roolipelitapahtumissa: hän vieraili Ropeconin kunniavieraana Helsingissä 1995 ja roolipeli- ja animetapahtuma Traconin kunniavieraana syyskuussa 2012.
Hanhenmaksa
thumb|Hanhenmaksaa ja [[samppanjaa.|alt=]] Hanhenmaksa ( ’rasvainen maksa’) tarkoittaa hanhen tai ankan maksaa tai ruokalajia, joka perustuu näihin. Hanhenmaksaa pidetään erittäin hienostuneiden ruokien raaka-aineena, mutta sen kasvatusmenetelmiä kritisoidaan julmina, sillä joissakin maissa (ei Suomessa) eläimiä pakkoruokitaan joidenkin viikkojen ajan ennen teurastusta maksan kasvattamiseksi. Suomessa hanhenmaksan kasvattaminen pakkoruokkimalla on kielletty (1996/247, §11). Vuonna 2007 Suomessa alettiin eläinystävällisen vaalean hanhenmaksan tuotanto, jossa pakkosyöttöä ei käytetä. Hanhenmaksan myynti on kielletty muun muassa Israelissa, Isossa-Britanniassa ja Yhdysvalloissa Kaliforniassa. New Yorkin kaupungissa kielto astuu voimaan vuonna 2022.
Historia
Rooman keisarikunnan aikana Plinius vanhempi kertoo hanhien pakkosyötöstä kuivattujen viikunoiden avulla.
Rooman keisarikunnan jälkeen hanhenmaksa katosi joksikin aikaa eurooppalaisesta keittiöstä. Vaikuttaa siltä, että juutalaiset säilyttivät kasvatus- ja valmistustradition, jonka olivat omaksuneet Palestiinassa oleskelleilta roomalaisilta. Heidän kautta tämä taito siirtyi uudelleen Eurooppaan. Euroopan juutalaiset käyttivät myös hanhen rasvaa aterioiden valmistukseen, koska voit ja laardi olivat uskonnollisista syistä heiltä kiellettyjä ja oliivi- ja seesamiöljy olivat vaikeita saada Keski- ja Itä-Euroopassa.
Maissilla ruokkiminen tuli suosituksi uudella ajalla Amerikan-tutkimusmatkojen tuotua sen Eurooppaan.
Nykyään
Ranska on suurin hanhenmaksan tuottajamaa:
Kasvatusmenetelmä
thumb|Kokonainen hanhenmaksa, joka on osittain valmisteltu terrinissä kypsentämistä varten. Linnut eivät jauha ruokaansa ja niillä on hyvin venyvä kurkku, joka mahdollistaa suuren ruokamäärän keräämisen ruokatorveen ennen kuin se pääsee mahalaukkuun. Lintu voi esimerkiksi niellä kokonaisia kaloja. Ruokatorven rakenteen lisäksi pakkoruokinta käyttää hyväksi lintujen luontaista rasvan keräämistä maksaan muuttomatkaa varten. Muuttolinnun maksa paisuu yleensä kaksinkertaiseksi, kun se varastoi kesällä ja alkusyksystä ravintoa maksaan rasvana syys-muuttomatkaa varten. Rasvan kertymistä maksaan kutsutaan rasvamaksaksi ja maksa kasvaa liiallisen isoksi. Myös villi ankka voi kaksinkertaistaa maksansa koon varastoimalla rasvaa liiallisella syömisellä. Hanhien luontaisen hyvän ruokahalun vuoksi monissa maissa (esimerkiksi Suomessa) tuotetaankin hanhenmaksaa ilman pakkosyöttöä.
Hanhet ja ankat, joita aiotaan käyttää maksantuottoon, ruokitaan ensiksi niiden luontaiseen ruokavalioon kuuluvalla ruoholla, joka vahvistaa ruokatorvea. Sen jälkeen jatketaan tärkkelyspitoisella ravinnolla, joka kasvattaa eläimen maksan koon noin puoleen lopullisesta tavoitteesta. Viimeisten 2–3 viikon ajan suurimmissa tuottajamaissa, joissa pakkoruokintaa ei ole kielletty (kuten Ranska), lintu pakotetaan syömään yleensä maissia 2–3 kertaa päivässä. Ruokinnassa käytetään apuna metallista, yleensä pneumaattista suppiloa, jolla ruokaa pursotetaan eläimen kurkkuun. Maksan lopullinen koko on usein yli kymmenkertainen terveeseen maksaan verrattuna, mikä aiheuttaakin linnuille paljon erilaisia terveydellisiä haittoja. Ranskassa kasvattajien on lain mukaan kesyteltävä lintuja alkuvaiheesta lähtien, jotta niistä tulisi passiivisia ja yhteistyökykyisiä. Tarkoitus on estää stressin kasautumista sekä muiden oireiden muodostumista lintujen käytöksessä.
Hanhenmaksan eri esiintymismuodot
thumb|Hanhenmaksaa tarjolla leivän ja makean [[Sauternes-valkoviinin kanssa.]] Ranskassa säädellään tiukasti lainsäädännön keinoin kuinka hanhenmaksaa voi ja saa valmistaa tai myydä.
Ranskassa kulutetaan perinteisesti hanhenmaksaa joko kylmänä tai lämpimänä alkuruokana erilaisten juhlien aikana, erityisesti uudenvuoden valvojaisten yhteydessä. Anglosaksit pitävät siitä enemmän lämmitettynä, ja viime aikoina on havaittu saman trendin esiintyminen Ranskassakin. Tämä on todennäköisesti amerikkalaisten ruokaohjeiden vaikutusta. Eri puolilla maailmaan hanhenmaksaa tarjoillaan esimerkiksi sushin tai erilaisten tartarpihvien muodossa.
Kiistanalaisuuksia
Ranskassa perustettiin vuonna 2003 yhdistys vastustamaan eläinten pakkoruokintaa. Yhdistys vetoaa kansainvälisiin esimerkkeihin sekä eurooppalaiseen että ranskalaiseen lainsäädäntöön, joka sen mielestä yksiselitteisesti kieltää pakkoruokinnan.
Stopgavage, pakkoruokintaa vastustava järjestö on julkisuudessa saanut vastustajan tuottajajärjestöstä GIFORista. Kumpikin puoli yrittää tieteellisin ja lainsäädännöllisin argumentein kumota vastustajansa mielipiteet. Toimintaa on perusteltu Ranskassa alan noin 30 000 työpaikalla, joka ei ole vähäinen määrä ranskalaisessakaan mittakaavassa.
Foie gras entier
Tämä on vanha, perinteinen ja yleisesti käytetty valmistustapa Perigord’in alueelta. Erona puolikypsään hanhenmaksaan (fois gras mi-cuit), joka tulee käyttää kohtalaisen nopeasti, tässä valmistustavassa hanhenmaksa laitetaan lasi- tai metallipurkkiin, jonka tarkoitus on suojata hanhenmaksaa valolta. Purkitettua hanhenmaksaa keitetään noin kolmen tunnin ajan miedohkolla lämmöllä, jolloin rasva erottuu maksasta. Ennen käyttöä on suositeltavaa odottaa ainakin yksi vuosi, mieluummin kolme, jotta hanhenmaksan aromit tulevat kunnolla esille.
Foie gras mi-cuit
Puolikypsän hanhenmaksan maku on aromikkaampi kuin kypsän hanhenmaksan. Toisaalta sen säilyvyys on huonompi, mistä johtuu että säilykkeinä myytävä hanhenmaksa on yleensä täysin kypsäksi valmistettua.
Hanhen- tai ankanmaksa laitetaan likoamaan yön ajaksi veteen tai maitoon. Tämän jälkeen se valutetaan, pyyhitään kuivaksi ja siitä poistetaan hermosäikeet. Maksan annetaan sopeutua ympäristön lämpötilaan, jonka jälkeen siitä poistetaan sapen ja maksan välinen kalvo.
Maksa suolataan ja pippuroidaan sekä maustetaan mausteseoksella, joka sisältää inkivääriä, mausteneilikkaa, muskottipähkinää ja pippuria. Maksa kastellaan maustamisen jälkeen esimerkiksi portviinillä, pinot-blanc-rypäleistä valmistetulla viinillä, konjakilla tai sauternes-viinillä. Kastelun jälkeen maksan annetaan vetäytyä muutamia tunteja viileässä.
Maksasta valutetaan liika neste pois ja se laitetaan leivinpaperilla vuorattuun kannelliseen terriinivuokaan. Maksa vuokineen laitetaan 70 celsiusasteen vesihauteeseen ja sitä kypsennetään uunissa 120 asteessa vähintään 30 minuuttia. Kypsentämisen lopuksi uuni laitetaan pois päältä ja maksan annetaan jäähtyä uunissa. Terriinivuoan kansi poistetaan ja hanhenmaksan päälle asetetaan paino noin neljäksi tunniksi. Maksaa säilytetään vähintään neljä vuorokautta ennen tarjoilua.
Foie gras cru
Tämä valmistustapa edellyttää korkealaatuista maksaa.
Maksasta poistetaan hermosto ja mahdollinen sapen kanssa rinnakkain ollut vihertävä osa. Maksa suolataan ja pippuroidaan ja kääritään elintarvikemuoviin. Maksan annetaan vetäytyä muutamia tunteja viileässä, jonka jälkeen se leikataan 5–10 millimetriä paksuiksi viipaleiksi tarjoilua varten.
Tässä valmistustavassa maksa säilyttää kaiken rasvansa. Rakenteesta tulee täyteläinen ja pehmeä. Rasvan ansiosta tällä tavoin valmistettu maksa on energiapitoisempaa.
Pâté de foie gras
Maksaa liotetaan suolatussa vedessä vuorokauden ajan, ja vesi vaihdetaan vähintään kerran. Liottamisen jälkeen maksaa valutetaan 12 tunnin ajan. Maksan lohkot erotellaan toisistaan, hermosäikeet poistetaan, maksa paloitellaan ja asetetaan astiaan hienoksi silputun, suolatun ja pippuroidun, sianlihan (1/3) ja sianrinnan (2/3) kanssa. Astia suljetaan ja pateeta kypsennetään vähintään kolmen tunnin ajan kiehuvassa vedessä.
Nikolai Ivanovitš Kuznetsov
pienoiskuva|pysty|Nikolai Ivanovitš Kuznetsov vuonna 1940. Nikolai Ivanovitš Kuznetsov (, 27. heinäkuuta (J: 14. heinäkuuta) 1911 – 9. maaliskuuta 1944) oli tiedustelija ja partisaani toisessa maailmansodassa. Hänelle myönnettiin Neuvostoliiton sankarin arvonimi kuolemansa jälkeen.
Kuznetsov värvättiin valtion turvallisuuspalvelun salaiseksi agentiksi. Vuodesta 1938 hän toimi NKVD:n palveluksessa Moskovassa, ja seuraavana vuonna hän suoritti toimeksiantoja eri Euroopan maissa. Vuodesta 1942 hänet kutsuttiin majuri Dmitri Medvedevin johtamiin erikoisjoukkoihin nimeltä Pobediteli (Победители) eli Voittajat. Täällä hän osoitti poikkeuksellista kekseliäisyyttä.
Miehitetyssä Rovnon kaupungissa Kuznetsov toimi tiedustelutehtävissä esiintyen saksalaisena upseerina peitenimellä Paul Siebert. Hän johti tiedusteluryhmiä, oli pysyvässä yhteydessä Wehrmachtin erikoisjoukkojen kanssa ja välitti miehitysvallan korkeimman virkamiesjohdon tietoja partisaaniosastoille. Hän sai selville saksalaisten aikeen hyökätä Kurskiin ja aikeen murhauttaa Stalin, Churchill ja Roosevelt Teheranissa. Komennuskunnan käskystä hänen likvidoimikseen tulivat Ukrainan korkeimman oikeuden tuomari Funck, Ukrainan valtakunnankomissariaatin pääneuvonantaja Hell ja sihteerinsä Winter sekä Galitsian varakuvernööri Bauer. Hän kavalsi komentajakenraali von Illgenin rankaisujoukot sekä suoritti tihutöitä.
Maaliskuussa 1944 Kuznetsov kaatui taistelussa Ukrainan nationalisteja vastaan Brodissa Lvivin lähellä.
Aiheesta muualla
Teodor Gladkovin historiikki venäjäksi
Martine McCutcheon
pienoiskuva|McCutcheon vuonna 2010. Martine Kimberley Sherri Ponting eli McCutcheon (s. 14. toukokuuta 1976) on brittiläinen laulaja ja näyttelijä. Hän nousi jo debyyttialbumillaan (You Me & Us, 1999) brittilistan kakkoseksi. Single "Perfect Moment" oli useammassakin maassa listaykkönen.
City Hall (Newcastle)
City Hall on konserttitalo Newcastle upon Tynessä. Se avattiin 1927, ja se rakennettiin saman projektin yhteydessä kuin viereinen kaupunginkylpylä.
Rakennus on tehty hiekkakivestä, ja siihen kuuluu myös kellotorni. City Hallissa on seitsemän erillistä salia. Pääkonserttisali on 820-paikkainen, ja tanssisali on 14 metriä korkea. Ensimmäisten 40 toimintavuoden aikana City Hallissa soitti monet suuret orkesterit, muun muassa kapellimestari Malcolm Sargentin johdolla, ja monet sooloartistit, kuten Yehudi Menuhin ja Kathleen Ferrier. 1960-luvulla popmusiikin läpimurron jälkeen konserttisalissa ovat esiintyneet myös monet pop- ja rockmuusikot. City Hallissa on pidetty musiikkitapahtumien lisäksi konferensseja, messuja, seminaareja, häitä ja muita tapahtumia.
City Hallin urut ovat historiallisesti merkittävät, ja British Institute of Organ Studies on määritellyt sen omassa luokituksessaan ykkösluokkaan. Durhamilainen Harrison & Harrison valmisti urut 1928–1929. Niitä ei kuitenkaan ole juurikaan käytetty 1970-luvun alun jälkeen, ja ne eivät ole enää soittokunnossa. Niiden kunnostamista on kuitenkin suunniteltu.
Erkki-Sven Tüür
Erkki-Sven Tüür (s. 16. lokakuuta 1959 Kärdla) on virolainen säveltäjä. Hän syntyi Hiidenmaan saarella ja opiskeli huilun ja lyömäsoitinten soittamista Tallinnassa vuosina 1976–1980 Georg Ots -musiikkilukiossa. Vuosina 1979–1984 hän toimi rock-yhtye In Spessä. Erkki-Sven Tüür opiskeli sävellystä Tallinnan konservatoriossa vuosina 1980–1984 professori Jaan Räätsin johdolla. Tüür otti yksityistunteja säveltäjä Lepo Sumeralta vuosina 1980–1984.
Vuodesta 1995 on Tüür toiminut päätoimisesti säveltäjänä. Hän on saanut useita virolaisia musiikkialan palkintoja, ja vuonna 2000 hänelle myönnettiin II luokan "Valgetähe orden". Tüürin musiikkia kustantaa muun muassa Fennica Gehrman, mutta pääasiallinen kustantaja on Edition Peters. Levytyksiä ovat tehneet muun muassa Melodija, ECM, BIS, Erdenklang, Ondine, Virgin, Teldec ja Warner Finlandia.
Viron itsenäisyyden satavuotisjuhlavuodeksi Tüür sävelsi 9. sinfoniansa.
Anorexia Nervosa (yhtye)
Anorexia Nervosa on ranskalainen sinfonista black metalia soittava yhtye, joka perustettiin vuonna 1995. Yhtyeen laulaja Hreidmarr jätti yhtyeen vuonna 2005, eikä hänelle ole vielä löydetty korvaajaa.
Saimaan ortodoksinen seurakunta
Saimaan ortodoksinen seurakunta on Kuopion ja Karjalan hiippakuntaan kuuluva seurakunta. Sen kirkkoherrana toimii Bogdan Grosu.
Saimaan ortodoksinen seurakunta muodostui, kun Mikkelin seurakunta liittyi Varkauden seurakuntaan. Seurakunnan toiminta-alue on seuraava:
Heinävedellä sijaitsevat Valamon ja Lintulan luostarit pyhäkköineen sijaitsevat maantieteellisesti seurakunnan alueella, mutta toimivat hallinnollisesti siitä erillisinä, hiippakunnan alaisuudessa.
Maunun koulu
pienoiskuva Maunun koulu on noin 250 oppilaan peruskoulu, joka sijaitsee Ruskon kunnassa, Varsinais-Suomessa. Koulu käsittää luokka-asteet 7—9. Maunun koulu on perustettu 1990-luvun alussa, aluksi nimenä oli Ruskon-Vahdon yläaste. Koulun nykyinen nimi viittaa keskiajalla eläneeseen piispaan Maunu I:een, joka oli Ruskolta kotoisin.
Koulun liikuntatunnit sijoittuvat Ruskon maastoon, Merttelän koulu pururadalle, Maunun koulun takana olevalle noin 400 metrin pituiselle juoksuradalle ja tekonurmelle. Pääosin talvisin urheillaan Ruskotalon sisätiloissa, joihin lukeutuu varastollinen urheilusali, parkettisali sekä erilaisia lihasharjoituksia tarjoava sali. Kun ala-asteen kenttä on talvisin jäädytetty, pääsevät oppilaat luistelemaan. Maunun koulun pihapiiriin on vuonna 2017 lisätty kiipeilyteline, puinen jalkapallokaukalo, keinu sekä kaksi koripallokenttää.
Vuoden 2017 lopulla koulun seinään lisättiin metallisin kirjaimin teksti ”Maunun koulu”.
Leon McCawley
Leon McCawley (s. 1973) on brittiläinen pianisti.
McCawley on saanut monia tunnustuksia levytyksillään, joihin kuuluvat tulkinnat Wolfgang Amadeus Mozartin kaikista pianosonaateista ja Joseph Haydnin sonaateista sekä muunnelmista. McCawley on toiminut pianonsoiton professorina Lontoon Royal College of Musicissa. Hänen puolisonsa on taidemaalari Anna Hyunsook Paik.
Kepler-22
Kepler-22 on auringonkaltainen tähti, joka sijaitsee Joutsenen tähdistössä, noin 638 valovuoden päässä Maasta. Kepler-22 on Aurinkoa hieman pienempi, kevyempi ja himmeämpi. Tähden iäksi on arvioitu 4 miljardia vuotta.
Planeetat
Kepler-22 -tähteä kiertää maankaltainen eksoplaneetta Kepler-22b, joka sijaitsee tähden elinkelpoisella vyöhykkeellä. NASAn Kepler-avaruusteleskooppi löysi Kepler-22b:n 5. marraskuuta 2011.
2008
2008 (MMVIII) oli karkausvuosi, joka alkoi tiistaista.
Yhdistyneiden kansakuntien julistamia vuoden teemoja olivat kansainvälinen Maa-planeetan vuosi, kansainvälinen kielten vuosi ja kansainvälinen vesihuollon vuosi. Vuosi 2008 oli myös UNEPin delfiinin vuosi (jatkettuna viime vuodesta), Euroopan parlamentin Euroopan kulttuurienvälisen vuoropuhelun teemavuosi ja FAOn kansainvälinen perunan vuosi.
Tammikuu
thumb|upright|Joutsan vaakuna. thumb|Raakaöljyn hinta nousi.
Helmikuu
thumb|Suomessa koettiin ennätyksellisen lämmin talvi. Kuva on Vantaalta 12. helmikuuta 2008. thumb|Kosovo julistautui itsenäiseksi.
Maaliskuu
thumb|upright|[[Dmitri Medvedev valittiin Venäjän presidentiksi.]] thumb|upright|Ulkoasiainministeri [[Ilkka Kanerva erosi tehtävästään tekstiviestikohun vuoksi.]]
Huhtikuu
thumb|Yhdeksän suomalaisturistia sai surmansa [[Benalmádenan linja-autoturma|bussiturmassa AP-7-moottoritiellä Espanjan Aurinkorannikolla.]]
Toukokuu
thumb|Venäjä voitti [[Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut 2008|jääkiekon MM-kultaa. Presidentti Dmitri Medvedev jääkiekkomaajoukkueen kanssa Kremlissä.]] thumb|[[Sichuanin maanjäristys 2008|Sichuanin maanjäristyksen tuhoja.]] thumb|[[Phoenix (luotain)|Phoenix-luotain laskeutumassa Marsiin (taiteilijan näkemys).]]
Elokuu
thumb|Pekingin kesäolympialaiset 8.–24. elokuuta
Syyskuu
thumb|Puolityhjä maitotuotehylly [[kiinalaisessa supermarketissa Kiinan maitojauheskandaalin aikana.]] thumb|Kynttilöitä Kauhajoen koti- ja laitostalousoppilaitoksen edessä 24. syyskuuta.
Marraskuu
thumb|[[Vuosaaren satama otettiin käyttöön.]] thumb|Poliisit etsivät [[Mumbain terrori-iskut 2008|terroristihyökkääjiä Mumbaissa.]]
Voitaikina
thumb|Voitaikinaleivonnaisen rakenne näkyy haukkauspinnassa. Voitaikina on sekä suolaisissa että makeissa leivonnaisissa käytetty taikinatyyppi. Siitä tehdään muun muassa suolaisia pasteijoita ja makeita leivonnaisia kuten joulutorttuja sekä napoleoninleivoksia. Taikinassa on runsaasti rasvaa. Kaaviloitua, kuohkeaa voitaikinaa kutsutaan joskus lehtitaikinaksi, varsinkin jos siinä on voin sijasta käytetty margariinia. Voitaikinaa myydään kaupoissa puolivalmisteena.
Voitaikinalle on oleellista kuohkeus ja mureus. Jos taikinaa työstetään liian pitkään, siitä tulee sitkeää. Voitaikinan perusosat ovat voi, vehnäjauhot ja vesi. Sekoitettuun voitaikinaan voidaan lisätä esimerkiksi rahkaa kuohkeuden lisäämiseksi ja taikinan keventämiseksi. Kaaviloitu voitaikina tehdään sekoittamalla perustaikinaan jauhot, vesi ja kolmannes rasvasta, levittämällä loput rasvasta taikinan päälle, sitten kaulimalla ja kääntämällä, niin että syntyy useita taikinakerroksia, joiden välissä on enemmän rasvaa.
Voitaikinaa käytetään myös paistosten kuorena, esimerkiksi liharuukku voidaan paistaa taikinakuoren alla.
Yleisurheilu kesäolympialaisissa 1912 – miesten vauhditon korkeushyppy
Kilpailuun osallistui kahdeksantoista kilpailijaa yhdeksästä maasta.
Hydraulis-talo
Hydraulis-talo (Hydraulis-sektori) on nimitys, jota käytetään eräästä antiikin aikaisesta yksityistalosta Dionin kaupungissa Kreikassa. Rakennuksen rauniot sijaitsevat Dionin arkeologisella alueella nykyisen Díon kylän lähellä Dío-Ólympoksen kunnassa.
thumb|left|180px|Rakennuksesta löydetyt vesiurut. [[Díon arkeologinen museo.]] Hydraulis-talo rakennettiin roomalaisella kaudella, alun perin 100- tai 200-luvulla jaa. Se on ollut käytössä vielä 300–400-luvuilla, koska siihen on tuolloin tehty muutoksia. Rakennuksen keskiössä oli peristyylipiha. Sen ympärillä oli suuri joukko muita huoneita, jotka oli ryhmitelty kahteen tasoon. Niitä yhdisti tiilinen portaikko. Pihan länsipuolella eli pääkadun puolella oli katettu pylväskäytävä.
Rakennus on saanut nimensä siitä, että sen raunioista on löydetty vanhimmat tunnetut vesiurut (hydraulis). Ne on ajoitettu ensimmäiselle vuosisadalle jaa. Urut oli tehty pronssista ja niiden korkeus oli 1,2 metriä ja leveys 0,7 metriä. Uruissa oli kaksi ryhmää eri pituisia urkupillejä: 24 pillin halkaisija oli noin 1,8 senttiä ja 16 pillin halkaisija noin 0,9 senttiä. Urut löytyivät rakennuskokonaisuuden itäosasta.
Lisäksi rakennuksesta on löydetty paljon muita pronssiesineitä, kuten astioita, lamppuja ja lääketieteellisiä instrumentteja. Ne, samoin kuin urut, on oletettavasti tuotu korjattavaksi rakennuksessa toimineeseen työpajaan. Urut ja muut löydökset ovat nykyisin Díon arkeologisessa museossa.
Rakennuksen koillispuolella sijaitsee niin kutsuttu Dionysoksen talo ja eteläpuolella Praetorium.
Gerard Adriaan Heineken
Gerard Adriaan Heineken (1841? – 18. maaliskuuta 1893) oli olutpanimo Heinekenin perustaja. Vuonna 1864 hän päätti ostaa Den Hoyberg -panimon. Siellä hän aloitti uuden oluen panon. Gerard Adriaanin panostus laatuun palkittiin pian Heinekenin oluen voittaessa tärkeitä kansainvälisiä palkintoja.
Heineken aloitti liiketoimintansa teollisen vallankumouksen ollessa käynnissä, ja hän otti käyttöön uusia menetelmiä. Samaan aikaan saksalaistyyppiset pohjahiivaoluet olivat syrjäyttämässä perinteisiä pintahiivaoluita. Heineken perusti oluen laatutarkkailua varten  laboratorion, jota johtamaan hän houkutteli Louis Pasteurin oppilaan Dr Elionin. Elion eristi erinomaisen hiivakannan, Heineken A-hiivan vuonna 1886. Se on käytössä edelleen.
Gerard Adriaan Heinekenin kuolinhetkellä panimo oli kasvanut yhdeksi suurimmista ja tärkeimmistä panimoista Alankomaissa.
Tekijärengas
Algebrassa tekijärengas eli jäännösluokkarengas on renkaaseen liittyvä käsite. Sen mukaan renkaan R ideaalin I avulla voidaan muodostaa tekijärengas R/I, kun yhteen- ja kertolasku määritellään asettamalla.
Steffen Wesemann
Steffen Wesemann (s. 11. maaliskuuta 1971 Wolmirstedt, Saksan demokraattinen tasavalta) on saksalaissyntyinen entinen maantiepyöräilijä, joka kilpaili ammattilaisena vuosina 1993–2008. Hän on asunut pitkään Küttigenin kunnassa Sveitsissä, ja sai maan kansalaisuuden 19. syyskuuta 2005.
Wesemann edusti pitkään T-Mobile Teamia, joka ennen vuotta 2004 tunnettiin nimellä Team Telekom. Toimittuaan vuonna 2007 Team Wiesenhof-Feltin kapteenina hän siirtyi vuodeksi 2008 Cycle Collstrop -joukkueeseen.
Wesemann voitti vuonna 2004 Flanderin ympäriajon. Hän on myös viisinkertainen Rauhanajon voittaja. Hän saavutti vuonna 2002 toisen ja vuonna 2007 kolmannen sijan Pariisi–Roubaix-ajossa.
Thomaston-luokka
Thomaston-luokka oli Yhdysvaltain laivaston kahdeksan 1950-luvulla valmistetun aluksen muodostama Maihinnousualusluokka.
Ulf Schirmer
Schirmerin levyttämiin teoksiin kuuluu mm. Carl Nielsenin, Franz Lehárin, Alban Bergin, Richard Straussin sekä Bohuslav Martinůn tuotantoa.
Tyhjiö
Historia
Aristoteleen mukaan tyhjiötä ei voi olla, koska tila ei voi koostua ”ei mistään”. Tämän käsityksen pohjalta muodostui keskiajalla ajatus tyhjyyden kammosta, jonka mukaan luonto pyrkii vastustamaan tyhjiön syntymistä. Tyhjiöiden pohtiminen ja tutkiminen vauhdittui 1640-luvulla, kun Evangelista Torricelli esitti, että hänen elohopealla täytettyyn ilmapuntariinsa muodostui tyhjiö. Ensimmäisen tyhjiön muodostamiseen käytetyn ilmapumpun kehitti Otto von Guericke vuoden 1650 paikkeilla.
Kvanttimekaaninen tyhjiö
Kvanttimekaniikan mukaan jopa ideaalinen tyhjiö, jossa ainetta ei olisi lainkaan, ei käytännössä pysyisi tyhjänä. Eräs syy on, että tyhjiötä rajaavat seinämät lähettävät aina mustan kappaleen säteilyä. Perustavanlaatuisempi syy on kuitenkin kvanttimekaniikan teoria, jonka mukaan tyhjiöenergia ei koskaan voi olla tarkalleen nolla. Alinta mahdollista energiatilaa kutsutaan nollapiste-energiaksi, ja se koostuu hyvin lyhytikäisten virtuaalisten hiukkasten puurosta. Tätä kutsutaan kvanttifluktuaatioksi. Tämä fluktuaatio voidaan yhdistää ns. kosmologiseen vakioon. Kvanttimekaanisella tyhjiöllä eli vakuumilla, joka on vakuumitilaksi kutsuttava kvanttitila, tarkoitetaan siten energian teoreettista minimiä, ei totaalisen tyhjää.
Juha-Petri Ruohola
Juha-Petri Sakari Ruohola (s. 5. kesäkuuta 1964 Luvia) on suomalainen lääkintälippueamiraali. Hän on toiminut Puolustusvoimien ylilääkärinä 1.11.2022 lähtien. Tätä ennen hän toimi vuodesta 2016 lähtien Merivoimien ylilääkärinä. Hän on ensimmäinen lääkintälippueamiraali Suomessa.
Aikaisemmin Ruohola on toiminut ylilääkärinä, päällikkölääkärinä, tutkijana ja vanhempana tutkijana Sotilaslääketieteen keskuksessa, osastonlääkärinä ja tutkijalääkärinä Keskussotilassairaalassa sekä päällikkölääkärinä, osastonlääkärinä ja sotilaslääkärinä Porin prikaatissa. Hän on palvellut myös kriisinhallintatehtävissä mm. päällikkölääkärinä YK:n UNMEE-operaatiossa Etiopiassa ja Eritreassa sekä apulaisesikuntapäällikkönä EU:n EUNAVFOR MED -operaatiossa Välimerellä.
Ruohola suoritti lääketieteen lisensiaatin tutkinnon Turun yliopistossa vuonna 1996 ja väitteli lääketieteen tohtoriksi vuonna 2008 Helsingin yliopistosta.
Kuljetuspanssariajoneuvo
Kuljetuspanssariajoneuvo (SA-lyhenne kuljpsajon, englanniksi wheeled armoured personnel carrier) on pyöräalustainen, ensisijaisesti jalkaväen kuljettamiseen tarkoitettu panssaroitu ajoneuvo. Niitä ei ole suunniteltu ottamaan osaa suoraan taisteluun, vaan kuljettamaan jalkaväkeä taistelualueelle suojassa sirpaleilta ja käsiaseiden tulelta. Monissa maissa alettiin toisen maailmansodan jälkeen kehittää panssaroituja miehistönkuljetusajoneuvoja. Ajoneuvoilla on pyritty alusta asti parantamaan joukkojen operatiivista liikkuvuutta ja suojaa.
Kuljetuspanssariajoneuvot ovat käyttötarkoituksensa vuoksi tavallisesti kevyesti aseistettuja ja panssaroituja. Aseistuksena on tavallisimmin konekivääri, vetojärjestelmä on 4×4, 6×6 tai 8×8. Miehistöä on kaksi ja kuljetettavia mahtuu mallista riippuen 7–16 (esimerkiksi Patria 6x6 XA-300 -malliin 10 kuljetettavaa) . Kuljetuspanssariajoneuvoja on myös sovellettu eri johtamis-, ase-, ja huoltojärjestelmien käyttöön.
Kuljetuspanssariajoneuvojen etuna miehistönkuljetusvaunuihin verrattuna on nopeus. Toisaalta ajoneuvon profiili voi olla paljonkin vaunua suurempi ja suoja heikompi.
Christoph von Dohnányi
pienoiskuva|Christoph von Dohnányi vuonna 2016.
Christoph von Dohnányi [ˈkʁɪstɔf fɔn ˈdɔxnaːnjiː] (s. 18. syyskuuta 1929) on saksalainen kapellimestari.
Dohnányi syntyi Berliinissä, ja hänen vanhempi veljensä on poliitikko Klaus von Dohnányi. Hän luki lakia Münchenissä, mutta siirtyi vuonna 1948 opiskelemaan orkesterinjohtoa, pianonsoittoa ja sävellystä Staatliche Hochschule für Musikiin. Christopherin isä oli saksalainen juristi Hans von Dohnányi jonka natsit teloittivat 8. huhtikuuta 1945, koska tämä oli osallistunut Hitlerin vastaiseen salaliittoon.
Christoph von Dohnányi on toiminut vuodesta 1997 Philharmonia-orkesterin ylikapellimestarina. Lisäksi Dohnányi toimi mm. Clevelandin orkesterin kapellimestarina 1984–2002.
Pertti Tiainen
Pertti Pellervo Tiainen (s. 15. marraskuuta 1954 Sysmä) on entinen suomalainen kestävyysjuoksija. Parhaiten hän menestyi maratonilla.
Ateenan EM-kisoissa 1982 Tiainen sijoittui maratonilla neljänneksi ajalla 2.16.27. Helsingin MM-kisoissa 1983 hän juoksi ennätysajallaan 2.12.11 sijalle 14. Hänen aikansa on edelleen nopein suomalaisen arvokilpailuiden maratonilla juoksema aika. Los Angelesin olympialaisissa Tiaisen sijoitus oli 27. Vuonna 1981 hän voitti viimeiseksi jääneen maratonin Pohjoismaiden-mestaruuskilpailun, joka oli samalla SM-kilpailu.
Muistolaatta
pienoiskuva|[[Simo Häyhä|Simo Häyhän muistolaatta Rautjärven kunnassa.]] Muistolaatta on muistomerkki, joka on tyypillisesti seinään, kiveen, hautaan tai muuhun pintaan kiinnitetty laatta, joka voi sisältää paikkaan liittyvää historiallista tietoa tekstin, kuvan, symbolin tai näiden kaikkien muodossa. Se voi esimerkiksi kertoa tietyssä kiinteistössä asuneesta tunnetusta henkilöstä. Muistolaatta voidaan tehdä metallista, keramiikasta, kivestä, puusta tai muista materiaaleista.
Kaiverruksen sijasta hautakiveen voidaan asentaa muistolaatta. Niitä valmistetaan usein muun muassa messingistä, alumiinista, ruostumattomasta teräksestä ja kaiverrusmuovista.
Messenger (luotain)
MESSENGER on NASAn valmistama luotain, joka lähetettiin tutkimaan Merkurius-planeettaa 3. elokuuta 2004 kello 7.16 (UTC) Cape Canaveral Air Force Stationistä Delta II -kantoraketilla. Messenger on lyhenne sanoista MErcury Surface, Space ENvironment, GEochemistry and Ranging. Luotain siirtyi Merkuriuksen kiertoradalle 18. maaliskuuta 2011 noin kymmenen vuotta ennen ESAn ja JAXAn Merkurius-luotaimia.
Lentorata
thumb|vasen|Messenger-luotaimen lentorata. Messenger lensi noin 8 miljardin kilometrin matkan spiraalilentona Merkuriukseen vajaassa seitsemässä vuodessa. Luotain oli aluksi tarkoitus lähettää matkaan 11. toukokuuta 2004, mutta saman vuoden maaliskuussa NASA ilmoitti lähtöä siirrettävän saman vuoden elokuuhun. Myöhästymisen johdosta luotaimen matka Merkuriukseen pidentyi kahdella vuodella. Uuden suunnitelman mukaisesti Messenger teki Maan ohilennon vuonna 2005, Venuksen ohilennon lokakuussa 2006 ja uudelleen kesäkuussa 2007. Luotain teki kolme Merkuriuksen ohilentoa tammi- ja lokakuussa 2008 ja syyskuussa 2009. Se asettui onnistuneesti planeettaa kiertävälle radalle 18. maaliskuuta 2011. Euroopan avaruusjärjestön ESAn ja Japanin avaruusjärjestön JAXAn kaksi BepiColombo-luotainta ovat tuolloin vasta testattavina. Niiden matka kohti Merkuriusta alkanee vuoden 2016 aikana.
Luotaimen rakenne
thumb|right|250px|Messenger NASAn puhdastiloissa. Messengerin mitoitukset ovat 1,27 m × 0,71 m × 1,05 m. Sitä suojaa Auringolta puolikkaan sylinterin muotoinen suoja. Luotaimesta ulottuu 3,6 m:n pituinen magnetometrin pidin. Luotaimen massa on 987,7 kg, josta 607,8 kg on ajoainetta ja heliumia. Luotain on rakennettu pääosin grafiittisyanaattiesterikomposiitista (GRCE). Päämoottorin teho on 645 N, lisäksi luotaimessa on neljä 22 N ohjausmoottoria. Virtaa tuottavat aurinkokennot antavat 450 W Merkuriuksen kiertoradalla.
Luotaimen rakensi Johns Hopkinsin yliopisto. Luotaimessa on kaksi samanlaista lentotietokonetta, Integrated Electronics Module (IEM). Molemmissa on 25 MHz pääsuoritin ja 10 MHz suoritin virheiden havainnointiin. Suorittimet ovat säteilysuojattuja RAD6000-suorittimia, jotka perustuvat IBM:n PowerPC-suorittimiin. Tiedon tallennusta varten luotaimessa on kaksi yhden gigatavun massamuistia.
Luotaimen tieteellinen tehtävä
right|320px thumb|300px|right|Messengerin ottama kuva Merkuriuksen alueista, joita ei aikaisemmin ollut nähty.
430 miljoonaa dollaria maksanut Messenger-luotain on ensimmäinen Merkuriukseen lähetetty luotain sitten NASAn Mariner 10:n, joka teki kolme Merkuriuksen ohilentoa vuosina 1974 ja 1975. Messenger kartoittaa yhden (Maan) vuoden ajan planeettaa muun muassa väri- ja stereokuvina sekä mittaa planeetan geologiaa, kaasukehää, magnetosfääriä ja ytimen rakennetta. Luotain muun muassa varmisti jään olemassaolon Merkuriuksen ikuisesti varjossa olevilla kraaterien pohjilla.
Luotain putosi Merkuriuksen pinnalle polttoaineen loputtua 30. huhtikuuta 2015.
Instrumentit:
Ensimmäinen Merkuriuksen ohilento
Luotain teki ensimmäisen Merkuriuksen ohilennon 14. tammikuuta 2008. Ohilento oli historiallinen, sillä kyseessä oli ensimmäinen luotainvierailu Merkuriuksessa 33 vuoteen. Ohilento sujui suunnitelmien mukaisesti, ja Messenger lensi lähimmillään vain 200 kilometrin korkeudella Merkuriuksen pinnasta.
Ohilennon aikana suoritetut mittaukset aloitettiin 13.1.2008 klo 15.00 ja lopetettiin 15.1. klo 17.00 Suomen aikaa. Kaikkiaan lennon aikana otettiin yli 1 200 kuvaa. Suurin osa kuvista otettiin alueilta, joita Mariner 10 -luotain ei kolmella ohilennollaan saanut kuvatuksi. Siten ohilennon tuottama kuvamateriaali on enimmäkseen ennennäkemätöntä. Kuvien ja tulosten siirtäminen Maahan alkoi, kun mittaukset on saatu päätökseen, ja kuvien julkaiseminen aloitettiin pian tämän jälkeen.
Toinen Merkuriuksen ohilento
Toinen Merkuriuksen ohilento tapahtui 6. lokakuuta 2008. Lähimmillään Messenger oli vain 200 kilometrin päässä Merkuriuksesta. Ohilennon aikana kuvattiin edellisen lennon tapaan sitä puolta Merkuriuksesta, jota Mariner 10 ei kuvannut.
Paul Norrback
Paul Leander Norrback (19. elokuuta 1930 Karijoki – 1. huhtikuuta 1995 Karijoki) oli suomalainen harmonikkataiteilija ja säveltäjä. Hän oli uraauurtava konserttimusiikille omistautunut harmonikkataiteilija, joka saavutti kansainvälistä huomiota sekä Pohjois-Amerikassa että Neuvostoliitossa 1950-luvulla. Hänen uransa jäi kuitenkin varsin lyhyeksi terveydellisistä syistä. Norrbackin tunnetuin sävellys on valssi ”Varisevat lehdet”, jonka hän sävelsi 16-vuotiaana vuonna 1946.
Musiikin ihmelapsi
Norrback syntyi Karijoella Myrkyn kylässä Tilda Elina (o.s. Niemi, 1897–1968) ja Leander Norrbackin (1904–1968) nelilapsiseen musiikkiperheeseen. Hän sai jo nelivuotiaana ensikosketuksen harmonikkaan isänsä opastuksella. Isä Leander oli 1920–1940-lukujen tunnetuimpia suomalaisia harmonikansoittajia. Myös hänen vanhempi sisarensa Maire innostui instrumentista. Leander Norrback alkoi määrätietoisesti kasvattaa pojastaan harmonikkataiteilijaa jo varhain, ja nuori Paul saattoi harjoitella harmonikansoittoa päivittäin viisi tai kuusikin tuntia. Isä järjesti Paulille myös musiikin teorian opetusta eteläpohjalaisen kirkkomuusikon Toivo Alangon johdolla.
Paul Norrback esiintyi yleisölle ensimmäisen kerran kahdeksanvuotiaana Teuvalla Perälän työväentalolla. Leander Norrback alkoi järjestää konsertteja poikansa kanssa, ja Paul esiintyi muun muassa Vaasassa 8-vuotiaana. Esiintyminen sai myönteisiä lehtiarvosteluja ja toi näin hänen läpimurtonsa lapsitähtenä. Ohjelmistossa oli ahkeran harjoituksen tuloksena niin tasokkaita kappaleita, että Paulia alettiin pitää musiikin ihmelapsena. Hän oli mukana myös isänsä tanssiorkesterissa.
Paul Norrback osallistui ensimmäisiin harmonikansoiton Suomen mestaruuskilpailuihinsa vuonna 1944. Hän sijoittui kilpailussa seitsemänneksi mutta voitti samana vuonna Pohjanmaan harmonikansoiton mestaruuskilpailun. Samana vuonna Paul aloitti konserttikiertueet yhdessä Leander Norrbackin, Maire Norrbackin ja Mauri Koivuniemen kanssa. Viikon aikana saattoi olla kuusikin konserttia, joiden päätteeksi soitettiin usein tanssit. Konserttiosiossa Paul soitti enimmäkseen klassista musiikkia. Hän tahtoi opiskella enemmän musiikin teoriaa ja jatkoi 1946 musiikkiopintoja Vaasan konservatoriossa. Harmonikan ohella Norrbackin opiskeluinstrumenttina oli piano. Hän alkoi myös säveltää varsin varhain ja valssi ”Varisevat lehdet” syntyi syksyllä 1946. Paul Norrback esiintyi Vaasan Orkesterin kevätkonsertin solistina 1947, mitä Matti A. Pohjolan mukaan pidettiin tuona aikana ”suhteellisen ennakkoluulottomana”.
Harmonikkamestarina Pohjois-Amerikkaan
Norrbackin mielenkiinto suuntautui ensisijaisesti konserttimusiikkiin, ja hänestä tulikin instrumenttinsa uranuurtaja tällä alueella. Norrback sijoittui 1947 toisissa harmonikansoiton Suomen mestaruuskilpailuihissaan toiseksi ja voitti ensimmäisen mestaruutensa vuotta myöhemmin. Kilpailuvoiton siivittämänä Norrbackille avautui mahdollisuus lähteä konserttimatkalle Yhdysvaltoihin ja Kanadaan huhtikuussa 1949. Konserttikiertueen managerina Yhdysvalloissa toimi baritonilaulaja Laurie (Lauri) E. Laine, joka oli aiemmin toiminut muun muassa Onni Laihasen konserttien järjestäjänä ja solistina. Norrback konsertoi jo matkalla M/S Gripsholm -laivalla 3. toukokuuta, ja ensimmäinen konsertti Yhdysvalloissa oli 10. toukokuuta 1949 Brooklynin Suomalaisessa haalissa. Ensimmäinen konserttikiertue käsitti yhteensä 86 julkista konserttia. Jäähyväiskonsertti pidettiin 5. joulukuuta New Yorkissa Imatran suomalaishaalissa. Norrbackille oli suunniteltu tätäkin laajempaa kiertuetta, muun muassa Kaliforniaan, mutta hänen oli palattava Suomeen varusmiespalvelusta suorittamaan, koska hänelle ei myönnetty lykkäystä. Konsertit olivat saaneet runsaasti kiittäviä arvosteluja erityisesti amerikan- ja kanadansuomalaisissa lehdissä. Myös Pietro Deiro oli vieraillut ainakin kahdessa konsertissa Norrbackin oltua tähän yhteydessä.
Norrback suoritti varusmiespalveluksensa Hämeenlinnassa radiosähköttäjänä. Hänen sähkötysnopeutensa oli 120 merkkiä minuutissa, mikä pysyi pitkään komppanian ennätyksenä. Hän voitti toisen harmonikansoiton Suomen mestaruutensa marraskuussa 1950 ja kolmannen vuonna 1951. Norrback oli Suomen Harmonikansoittajain Liiton perustajajäseniä vuonna 1952. Hän vieraili myös suhteellisen usein Helsingissä 1950-luvun alussa ennen toista Pohjois-Amerikan kiertuetta, muun muassa Radio-orkesterin solistina Nils-Eric Fougstedtin johdolla.
Norrback lähti toiselle Pohjois-Amerikan konserttikiertueelle vuonna 1952. Managerina toimi jälleen Laurie E. Laine, joka oli ollut pitkään kirjeenvaihdossa etenkin Leander Norrbackin kanssa kiertueen järjestämiseksi. Kiertue kesti tällä erää aina vuoteen 1956 saakka eri puolilla Yhdysvaltoja ja Kanadaa. Norrback esiintyi myös useita kymmeniä kertoja sekä radiossa että televisiossa ja teki useita levytyksiä. Norrback antoi vuosina 1952–1956 Pohjois-Amerikassa kaikkiaan noin 400 konserttia, ja hänen arvostelumenestystään luonnehdittiin ainutlaatuiseksi. American Accordionists’ Association myönsi 1954 Norrbackille kansainvälisesti ansioituneimman harmonikkataiteilijan vuosittaisen diplomin. Hän palasi Suomeen loppukesällä 1956. Maineen ja kokemuksen karttumisesta huolimatta kiertueet eivät kuitenkaan olleet taloudellisesti odotetunlaisia menestyksiä. Manageri ei ollut paras mahdollinen, eikä Norrback omien sanojensa mukaan saanut koskaan rojalteja Yhdysvalloissa tehdyistä levytyksistään. Norrback oli paluumatkallaan matkustajana M/S Stockholmilla sen törmätessä matkustajalaiva SS Andrea Doriaan.
Suomea ja suurvaltapolitiikkaa
Kotiin palattuaan Paul Norrback aloitti Suomessa konserttikiertueet, joissa Leander Norrback toimi konserttien organisaattorina. Kiertueita varten perustetussa Paul Norrbackan yhtyeessä soittivat myös Leander Norrback, Maire Norrback sekä Paulin serkut Tauno Niemi ja Gösta Engvall. Konsertti-illat olivat totuttuun tapaan kaksijakoisia, etenkin maakunnissa. Ensimmäinen osa koostui klassisesta konserttimusiikista ja toinen osa tanssimusiikista. Kaupungeissa Norrback saattoi tosin keskittyä konserttimusiikin esittämiseen. Matti A. Pohjolan mukaan Norrbackin yhtyettä pidettiin maakunnissa usein ”liian taiteellisena” laajan yleisön makuun, eikä maaseutupaikoilla pidetyistä esiintymisistä juurikaan uutisoitu. Norrback konsertoi kuitenkin myös Helsingissä ja tärkeimmissä maakuntakaupungeissa ja saavutti kaupunkiyleisöltä ja lehtien musiikkiarvostelijoilta myönteistä palautetta.
Vuonna 1957 Norrback teki matkan musiikkifestivaaleille Moskovaan. Hän voitti kultamitalin siellä pidetyissä kansainvälisissä harmonikkakilpailuissa. Hän levytti pitkäsoittolevyn, joka koostui hänen omista sävellyksistään ja muun muassa Domenico Scarlattin musiikista. Hän sai myös tilaisuuden esiintyä televisiossa. Neuvostoliiton-matkan takia Norrbackilta evättiin jatkossa pääsy Yhdysvaltoihin, ja esiintymisiä oli siitä lähtien jatkettava pääosin Suomessa.
1960-luvun alkupuolella Norrback teki yhteistyötä muun muassa kapellimestari Mikko von Deringerin kanssa ja tuotti musiikkiohjelmia Yleisradioon. He tekivät myös yhteistyötä Norrbackin musiikin levyttämisessä.
Uran loppuvaiheet
Suomen markkinat olivat niukat konserttimusiikkiin keskittyvälle harmonikkataiteilijalle. Hänellä oli myös vaikeuksia löytää kustantajia sävellyksilleen, joita pidettiin liian taiteellisina. Mikko von Deringerin mukaan niin sanotun rautalankamusiikin voimakas esiinnousu muutti kustantajien asenteita eikä varsinkaan klassiselle harmonikkamusiikille katsottu löytyvän markkinoita. Paul Norrback alkoi vetäytyä julkisuudesta 1960-luvun puolivälin jälkeen. Hän vieraili vuonna 1966 sisartensa Mairen ja Leilan luona Ruotsissa ja konsertoi Köpingissä. Konsertti oli menestys ja sen myötä tuli myös uusia konserttitarjouksia. Norrback matkusti kuitenkin yllättäen takaisin Suomeen ja kotiinsa Karijoen Myrkkyyn. Hän kieltäytyi myös Helsingistä tulleista radiosoittotarjouksista. Omien sanojensa mukaan hän tunsi ”soittaneensa liikaa”.
Yksityiselämä
Paul Norrback seurusteli vuodesta 1964 saakka Helmi Mirjami Sulkkon kanssa, ja he avioituivat 18. lokakuuta 1970. Norrbackin vanhempien sairasteltua ja kuoltua vuonna 1968 Norrbackit asuivat jonkin aikaa Kristiinankaupungissa, kunnes muuttivat takaisin Karijoen Myrkkyyn kesällä 1972. Paul Norrback vietti suhteellisen hiljaista, jopa eristäytynyttäkin elämää.
Soittotyyli – ”Harmonikan Segovia”
Paul Norrback soitti pianoharmonikkaa aikana, jolloin viisirivinen näppäinharmonikka oli yleisempi soitin Suomessa. Hänen soittotyylinsä oli jo lapsuudesta alkaneen määrätietoisen harjoittelun tulosta. Norrbackin tyyliä on kuvattu muun muassa kepeäksi, ”vain aavistuksenomaisesti koskettavaksi” ja ”määrätietoisen rytmikkäästi eteneväksi”. Vaikka Norrbackin on väitetty edustaneen soittotyyliltään ”amerikkalaista koulukuntaa”, Matti A. Pohjolan mukaan Norrback oli saanut vaikutteita isänsä kautta suoraan 1910-luvulla Suomessa vaikuttaneista italialaisista kiertävistä harmonikansoittajista ja heidän soittoperinteestään. Norrbackin soittotyyli oli saanut jo suhteelliseen vakiintuneen muotonsa 1940-luvulla ensimmäisen Suomen mestaruusvoiton aikoihin; ennen ensimmäistä Yhdysvaltain kiertuetta. Norrbackille tärkeintä ohjelmistoa oli taidemusiikki, jonka parissa hänen tekniset ja ilmaisulliset valmiutensa pääsivät parhaiten oikeuksiinsa.
Norrbackin soittotyyli saavutti eniten vastakaikua taidemusiikista kiinnostuneen yleisön ja kriitikoiden parissa, jotka olivat valmiita hyväksymään harmonikan konserttimusiikki-instrumenttina tai vähintäänkin kiinnostuneita soittimen mahdollisuuksista. Taiteelliset ohjelmistovalinnat nakersivat kuitenkin Norrbackin kansansuosiota, vaikka hänen tekniset taitonsa tunnustettiin myös maakunnissa ja kansanomaisemman musiikkimaun omaavan yleisön parissa. Kanadansuomalainen lehtikirjoittaja George Harold totesi erään Norrbackin Kanadassa pidetyn konsertin sisältäneen hieman liian vähän ”saapasvarsimusiikkia” ja liikaa ”taidelurituksia”. Myös suomalainen maaseutuyleisö piti Norrbackin ohjelmistovalintoja ja soittoa liian ”konstailevana” ja ”taiteellisena”.
Italialaissyntyinen, yhdysvaltalainen harmonikkapedagogi Theodore Pezzola puolestaan ylisti Norrbackin teknisiä taitoja ja arvioi niiden olevan maailman kärkitasoa. Norrbackin soiton musikaalisuutta, vapautuneisuutta ja luonnollisuutta korostettiin useissa konserttiarvioissa. Norrbackin voitettua CBS:n järjestämän kansainvälisen musiikkikilpailun Kanadassa vuonna 1953 hänen tekniikkaansa ja hienostunutta musikaalisuuttaan verrattiin jopa kitaristi Andrés Segoviaan ja Norrbackista alettiin käyttää yleisesti lisänimeä ”Harmonikan Segovia”.
Levytykset ja sävellystuotanto
Paul Norrback teki hieman yli sata levytystä. Hän on levyttänyt omia sävellyksiään ja klassisia teoksia Suomen lisäksi Yhdysvalloissa, Kanadassa ja Neuvostoliitossa. Matkojensa pohjalta Norrback tutustui italialais-yhdysvaltalaisen harmonikkaklassikon Pietro Deiron sävellyksiin ja sovituksiin ja teki niitä tunnetuksi Suomessa.
Norrback on säveltänyt yli kaksisataa sävellystä, joista valtaosa on julkaisematta. Niistä levytettyjä on runsas viisikymmentä. Hänen tunnetuin sävellyksensä on ”Varisevat lehdet”, jonka hän teki vain 16-vuotiaana katsellessaan lehtien putoamista. Norrbackin oman ensilevytyksen julkaisi levy-yhtiö Rytmi vuonna 1952, ja Reino Helismaan sanoittama laulettu versio ilmestyi vuonna 1957 Matti Louhivuoren ja Kalevi Nyqvistin esittämänä. Kappale on harmonikkakilpailujen vakio-ohjelmistoa ja suomalaisen harmonikkamusiikin klassikoita. Taidemusiikin osalta Norrbackin pääteoksiin kuuluvat Scherzo ja Etydisarja, joita on hänen itsensä lisäksi esittänyt muun muassa Matti Rantanen. 1970-luvun lopulla syntyi vielä kolmiosainen Concertino.
Leo G. Carroll
thumb|Leo G Carroll elokuvan [[Särkyneiden haaveiden kaupunki -trailerissa.]] Leo G. Carroll (25. lokakuuta 1886 – 16. lokakuuta 1972) oli englantilainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten rooleistaan useissa Alfred Hitchcockin elokuvissa.
Grégory Lemarchal
Grégory Lemarchal (13. toukokuuta 1983 – 30. huhtikuuta 2007) oli ranskalainen laulaja.
Lemarchal nousi maineeseen voitettuaan Star Academy Francen neljännen tuotantokauden Ranskassa. Hänen ensisinglensä "Ecris l'histoire" nousi Ranskan hittilistan kakkoseksi. Debyyttialbumi Je deviens moi nousi listaykköseksi ja myi platinaa.
Akiko Yosano
thumb Akiko Yosano (7. joulukuuta 1878 — 29. toukokuuta 1942) oli japanilainen runoilija, jonka tyyli poikkesi Japanin kirjallisuuspiireissä siihen asti nähdystä.
Yosano julkaisi runojaan aluksi omakustannuslehdissä. Hän liittyi vuonna 1900 uuden runouden seuraan, alkoi julkaista runojaan sen lehdessä ja meni naimisiin seuran puheenjohtajan Tekkei Yosanon kanssa.
Yosano julkaisi 75 kirjaa, joiden joukossa on yli 20 runokokoelmaa ja Murasaki Shikibu klassisen Genjin tarinan käännös nykykielelle.
Suomennettuja runoja
Julkaisussa: Kirjo: kirjallisuus- ja kulttuurilehti 2015; nro 1, suom. Tero Tähtinen. Runot suomennettu englanninkielisestä käännöksestä.
Teoksessa: Maailman runosydän, toim. Hannu Tarmio ja Janne Tarmio, WSOY Helsinki 1998 ISBN 951-0-22134-1 runot on suomentanut Kai Nieminen.
Tervajärvi
Tervajärvi voi tarkoittaa seuraavia:
Yesterday
Yesterday on The Beatlesin tunnetuimpia kappaleita. Se julkaistiin ensi kertaa albumilla Help! vuonna 1965. Se on popmusiikin tiettävästi ensimmäinen jousikvartetilla säestetty balladikappale. Vaikka sen säveltäjiksi on merkitty perinteiseen tapaan Lennon–McCartney, on yleisessä tiedossa, että kyseinen kappale on täysin Paul McCartneyn teos. McCartney on ehdottanut, että ”Yesterdayn” tekijöiksi merkittäisiin virallisesti McCartney/Lennon, mutta John Lennonin perikunta ei ole tähän suostunut.