cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
M/S Antares
Pohjakosketus Airistolla
Antares ajoi maanantai-iltana 10. joulukuuta 2007 karille Airistolla, Iso-Kaskisten saaren edustalla Turussa. Iso-Kaskinen sijaitsee noin 150 metrin päässä Ruissalon Saaronniemestä pohjoiseen. Meripelastuskeskus sai kello 17.40 tietää, että alus oli ajanut karille, jonka jälkeen muun muassa yksi hinaaja ja rajavartiolaitoksen ulkovartiolaiva VL Uisko lähetettiin paikalle. Alus pääsi karilta irti omin konein noin tunnin kuluttua karilleajosta ja palasi tiistaiyönä takaisin Pansion satamaan, josta se oli lähtenytkin. Matkustajia aluksella oli onnettomuushetkellä 12 ja miehistöä 17. Heille karilleajosta ei aiheutunut vaaraa ja kaikki säästyivät loukkaantumisilta. Lastina oli perävaunuja, kontteja ja rekkoja. Karilleajosta ei aiheutunut öljyvuotoja.
Antares sai pohjakosketuksessa ainoastaan pieniä repeämiä ja painumia keulapuolen yhteen painovesisäiliöön. Karilleajon jälkeen Antares oli telakalla ja palasi liikenteeseen 23. joulukuuta. Alkuperäisen suunnitelman mukaan paluun piti tapahtua 22. joulukuuta. Junalautta M/S Runner kuljetti telakalla vietetyn ajan Antareksen lasteja.
Meripelastuskeskus on kertonut onnettomuuden johtuneen navigointivirheestä ja Merenkulkulaitoksen toimistopäällikkö Esa Saaren mukaan karilleajo mahdollisesti johtui inhimillisestä virheestä.
Myöhemmin joulukuussa 2007 alus vaihtoi omistajaa, kun norjalainen Caiano Shipping osti Antareksen. Vuoden 2008 alussa alus siirtyi ensin reitille Turku–Gdynia–Travemünde  ja helmikuussa reitille Helsinki–Århus/Malmö. Syksyllä alus siirtyi liikennöimään reitille Lyypekki–Pietari–Helsinki. Nykyisin alus liikennöi reitillä Turku–Travemünde.
Martina McBride
Martina McBride, alk. Martina Mariea Schiff, (s. 29. heinäkuuta 1966 Kansas, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen country-laulaja. McBridea on nimitetty "kantrimusiikin Celine Dioniksi"
McBride julkaisi esikoisalbuminsa The Time Has Comen vuonna 1992. Hän nousi nopeasti suosioon tulevien julkaisujensa turvin ja on ollut ehdolla Grammy-palkinnon saajaksi. Hänet on valittu kolmesti Academy of Country Musicin "vuoden naislaulajaksi".
Martina meni 15. toukokuuta 1988 naimisiin John McBriden kanssa. Parilla on kolme tytärtä (s. 1994, 1998 ja 2005). Perhe asuu Nashvillessä.
James Guillaume
James Guillaume (16. helmikuuta 1844 Lontoo – 20. marraskuuta 1916 Pariisi) oli sveitsiläinen anarkisti ja opettaja. Hän oli yksi sosialistisen työväenliikkeen ensimmäisessä internationaalissa mukana olleen radikaalin Juran federaation johtohahmoista.
Elämä
Guillaume syntyi Lontoossa työskennelleen sveitsiläisen kellosepän poikana. Perheen muutettua takaisin kotimaahan, hän opiskeli 1860-luvulla Zürichin yliopistossa filosofiaa ja kirjallisuutta. Guillaume kiinnostui myös työväenliikkeestä ja oli vuonna 1866 mukana perustamassa ensimmäiseen internationaaliin liittynyttä sveitsiläistä osastoa. Kahta vuotta myöhemmin hän alkoi julkaisemaan Le Progrès -lehteä, joka oli ensimmäinen maassa ilmestynyt anarkistinen lehti. Vuonna 1871 Guillaume perusti anarkistisen Juran federaation, johon kuului lähinnä Juran kantonin alueella työskenteleviä kelloseppiä. Seuraavana vuonna järjestetyssä Haagin kongressissa hänen ryhmällään oli merkittävä osuus ensimmäisen internationaalin hajoamiseen, kun Juran federaatio kannatti Karl Marxia vastustanutta Mihail Bakuninia. Pian Haagin kongressin jälkeen Guillaume ja Juran federaatio kutsuivat koolle oman kokouksen, jossa perustettiin Anarkistinen internationaali.
Louis Antoine François Baillon
Louis Antoine François Baillon (20. tammikuuta 1778 Montreuil-sur-Mer – 3. joulukuuta 1855 Abbeville) oli ranskalainen eläintieteilijä.
James Guillaume
Elämä
Opettajana työskennellyt Guillaume oli jo 1869 erotettu virastaan poliittisen aktivisminsa vuoksi, jonka jälkeen hän johti pientä kirjapainoa Neuchâtelissa. Vuonna 1878 Guillaumen oli pakko lähteä maanpakoon Pariisiin, jossa hän muun muassa toimitti oppikirjoja. Radikaali poliittinen toiminta oli Pariisin kommuunin jälkeisessä Ranskassa mahdotonta koko 1800-luvun viimeisten vuosikymmenten ajan. Guillaume jatkoi aktivismiaan vasta vuonna 1905, jolloin hän esitteli libertaristisia ajatuksiaan ja oli mukana anarkosyndikalistisessa liikkeessä. Guillaumen pääteoksena pidetään kirjaa L'Internationale: Documents et Souvenirs, jossa hän käsittelee ensimmäistä internationaalia anarkistisesta näkökulmasta.
Louis Antoine François Baillon
Hänen isänsä Emmanuel Baillon (1742–1802) oli lakimies ja Pariisin Muséum national d'histoire naturellen asiamies. Isänsä johdolla François Baillon perehtyi luonnonhistoriaan ja työskenteli museossa eläintieteilijä René Maugén assistenttina 1798–1799.
Menetettyään mahdollisuutensa professorin virkaan François Baillon ryhtyi museon asiamieheksi. Erityisen tunnustettu hän on preparoimistaan valaiden (Cetacea) luurangoista ja Abbevillen eläimistöä käsittelevästä monografiasta Catalogue des mammifères, oiseaux, reptiles, poissons et mollusques testacés marins observés dans l’arrondissement d’Abbeville.
François Baillonin tieteelle kuvailemia lintulajeja on muun muassa lyhytnokkahanhi.
King Crimson
King Crimson on Lontoosta lähtöisin oleva brittiläinen yhtye, joka on progressiivisen rockin ensimmäisiä ja tärkeimpiä edustajia. Sen perustivat kitaristi Robert Fripp ja rumpali Michael Giles vuonna 1968. Yhtyeen kokoonpano on vaihdellut useita kertoja sen perustamisen jälkeen, mutta yhtye esiintyy ja nauhoittaa uutta materiaalia edelleen.
King Crimson teki läpimurtonsa vuonna 1969 julkaistulla esikoislevyllä In the Court of the Crimson King, jota toisinaan luonnehditaan ensimmäiseksi progelevyksi, vaikka esimerkiksi The Beatlesin musiikki sisälsi paljon musiikillisia kokeiluja jo aikaisemminkin. Levyn kuuluisimpiin kappaleisiin kuuluu "21st Century Schizoid Man", josta moni yhtye on tehnyt coverversion. Albumin kappaleista myös "Epitaph" on saanut samanlaisen aseman muiden esiintyjien ohjelmistoissa.
Yhtyeen ainoa pysyvä jäsen perustamisesta lähtien on ollut Robert Fripp, vaikka hän ei luonnehdikaan itseään yhtyeen varsinaiseksi johtajaksi. Frippin tulkinnan mukaan King Crimson on ”tapa tehdä asioita”.
Alkuajat
Robert Fripp ja Michael Giles alkoivat miettiä King Crimsonin perustamista marraskuussa 1968 vähän ennen lyhytaikaisen ja huonosti menestyneen Giles, Giles and Fripp -yhtyeen hajoamista. Ensimmäisenä jäsenenä uuteen yhtyeeseen liittyi laulaja-kitaristi Greg Lake, jonka tehtäviksi vakiintuivat laulu ja basson soitto. Pian kokoonpanoon liittyivät laulujen sanoittaja Peter Sinfield ja Ian McDonald (kosketinsoittimet, mellotron, puhaltimet). Sinfield vastasi myös esiintymisten valaisutehtävistä, jotka olivat aikaansa nähden varsin tavoitteellisia.
King Crimson piti ensimmäiset harjoituksensa tammikuussa 1969. Yhtyeen ensimmäinen albumi muotoutui julkaisukuntoon myöhemmin samana vuonna. Vaikka yhtyettä pidetään Robert Frippin luotsaamana on Ian McDonaldin panos ensimmäisellä levyllä sangen merkittävä. Hän on säveltänyt levyn nimikappaleen ja hänen soittamansa koskettimet sekä puhaltimet ovat levyllä hyvin hallitsevia. Aluksi King Crimson kiersi esiintymässä ympäri Isoa-Britanniaa, ja myöhemmin kiertue eteni Yhdysvaltoihin. Yhtye esiintyi samoilla esiintymislavoilla useiden sen ajan suosittujen muusikoiden ja yhtyeiden kanssa, joita olivat muun muassa Iron Butterfly, Janis Joplin, The Rolling Stones ja Fleetwood Mac. Yhtyeen sisäiset ongelmat johtivat kuitenkin siihen, että joulukuussa 1969 Ian McDonald ja Michael Giles jättivät yhtyeen jatkaakseen soolourilla. Vuonna 1976 McDonald oli perustamassa suosittua AOR-yhtyettä Foreigneria.
1970-luku
Seuraavien kahden vuoden aikana King Crimsonin kokoonpano vaihteli tiheään. Aluksi yhtyeen kolme jäljelle jäänyttä jäsentä Fripp, Sinfield ja Lake yrittivät jatkaa yhteistyötä, ja maaliskuussa 1970 yhtye julkaisi singlen "Cat Food/Groon". Samoihin aikoihin alettiin työstää materiaalia seuraavaa albumia In the Wake of Poseidon varten. Uutena jäsenenä yhtyeeseen liittyi Mel Collins (saksofoni ja huilu). Lisäksi basisti Peter Giles esiintyi useilla levyn raidoilla. Greg Lake lähti King Crimsonista liittyäkseen Emerson, Lake & Palmer -yhtyeeseen. Niinpä King Crimsonilla ei ollut vakituista laulajaa ennen Gordon Haskelliä (laulu ja basso), joka liittyi yhtyeeseen kolmatta albumia (Lizard) valmisteltaessa. Rumpalina tuolla levyllä toimi Andy McCullogh, ja Yes-yhtyeen Jon Anderson lauloi yhdellä levyn kappaleella. Hiukan ennen Lizard-albumin julkaisua Haskell ja McCullogh kuitenkin erosivat yhtyeestä, jolloin King Crimsonista puuttuivat taas sekä laulaja, basisti että rumpali.
Fripp ryhtyi järjestämään koe-esiintymisiä saadakseen uudet muusikot eronneiden tilalle. Rumpaliksi valittiin Ian Wallace ja laulajaksi Boz Burrell. Kuunneltuaan yli kahdenkymmenen basistin koe-esiintymisiä Fripp päätti ryhtyä opettamaan Boz Burrellille, kuinka bassokitaraa soitetaan. King Crimsonin neljäs albumi Islands julkaistiin pitkän kiertueen aikana vuonna 1971. Saman vuoden lopulla King Crimsonin ja sen pitkäaikaisen sanoittajan Peter Sinfieldin tiet erosivat. Yhtyeen muut jäsenet lähtivät kuitenkin kiertueelle, jonka jälkeen jäljelle jääneet jäsenet olivat päättäneet hajottaa yhtyeen jälleen kerran. Myöhemmin Fripp koosti sen aikaisen yhtyeen live-äänityksiä Earthbound-levylle.
Pian Earthbound-kiertueen jälkeen Fripp alkoi jälleen kerran etsiä uusia jäseniä yhtyeeseensä. Ensimmäinen uusi jäsen oli Jamie Muir, improvisointia harrastava lyömäsoittaja, jota Fripp oli harkinnut jäseneksi jo jonkin aikaa. Seuraava uusi jäsen oli Frippin yliopistoajoiltaan tuntema vokalisti ja basisti John Wetton, joka oli aiemmin soittanut Family-yhtyeessä. Fripp oli harkinnut Wettonin värväämistä jo edelliseen kokoonpanoon, mutta suunnitelma ei toteutunut. Tilaisuus liittymiseen oli nyt otollinen, koska yhtyeen kokoonpanoa oltiin muokkaamassa perusteellisesti.
Seuraavana yhtyeeseen liittyi rumpali Bill Bruford, joka päätti jättää taakseen kaupallisesti menestyvän Yes-yhtyeen ja liittyi mieluummin kohtalaisen epävakaaseen ja ennalta arvaamattomaan King Crimsoniin omien taiteellisten pyrkimystensä vuoksi. King Crimson tarjosi hänelle paremmat mahdollisuudet musiikillisiin kokeiluihin, minkä lisäksi Bruford oli hyvin kiinnostunut yhteistyöstä Jamie Muirin kanssa. Lopuksi mukaan valittiin viulisti ja kosketinsoittaja David Cross, jonka panoksen toivottiin täydentävän yhtyeen musiikillista ilmaisua. Yhteiset harjoitukset aloitettiin loppuvuodesta 1972, ja uusi albumi Larks’ Tongues in Aspic julkaistiin alkuvuodesta 1973. Loppuvuoden yhtye kiersi konsertoimassa Britanniassa, Euroopassa ja Yhdysvalloissa.
Muir jätti yhtyeen vuoden 1973 alkupuolella. Todellinen syy hänen eroonsa kävi ilmi vasta vuosien jälkeen. Yhtyeen muut jäsenet jatkoivat kiertuetta ja ryhtyivät samalla kokoamaan uutta materiaalia tulevaa Starless and Bible Black -levyä varten. Levy saatiin valmiiksi alkuvuodesta 1974. Pääosa levyn materiaalista nauhoitettiin vuoden 1973 kiertueen konserteissa. Yleisön äänet editoitiin kuitenkin pois. Levyn kappaleista vain kaksi, "The Great Deceiver" ja "Lament", on nauhoitettu kokonaan studioissa. Lisäksi osa kappaleesta "The Night Watch" on äänitetty studiossa. Näin ollen Starless and Bible Black -levyllä korostuu King Crimsonin live-esiintyminen, vaikkei sitä mainita levyn kansiteksteissä. Frippin mielestä äänityksissä ei koskaan tavoitettu kyllin hyvin live-esitysten todellista tunnetta ja energiaa. Seuraava konserttimateriaaliin pohjautuva levy, USA, nauhoitettiin pian Starless and Bible Black -levyn jälkeen, mutta se julkaistiin vasta vuonna 1975.
Viulisti David Crossin asema yhtyeen riveissä alkoi vähitellen käydä hankalaksi. Hänen viulunsoitollaan oli ollut merkittävä osa kokoonpanon alkuvaiheessa. King Crimsonin musiikki alkoi kuitenkin kehittyä yhä kovaäänisemmäksi, jolloin Crossista tuntui, että hänen viulunsoittonsa jäi muun musiikin jalkoihin. Vähitellen hänen musiikillinen panoksensa rajoittui kosketinsoittajan osaan, mistä syystä hän lopulta jätti yhtyeen. Jäljelle jäänyt trio ryhtyi äänittämään seuraavaa studioalbumia Red.
Red-albumilla King Crimsonissa vierailivat muun muassa Robin Miller (oboe), Marc Charig (kornetti) ja King Crimsonin entinen jäsen Mel Collins (sopraanosaksofoni). Cross on edelleen mukana kappaleella "Providence", joka nauhoitettiin Rhode Islandilla sijaitsevalla samannimisellä paikkakunnalla. King Crimsonin alkuperäisjäsen Ian McDonald osallistui myös levyn tekoon soittamalla alttosaksofonia, tosin vain sessiomuusikkona. Suunnitelmissa oli myös hänen paluunsa täysjäseneksi, mutta aie ei toteutunut. Näihin aikoihin Frippin mielenkiinto suuntautui yhä enenevässä määrin mystikko G. I. Gurdjieffin kirjoituksiin. Fripp jopa puhui siitä, että McDonald voisi korvata hänet itsensä yhtyeessä. Jo toisen kerran yhtyeen historiassa Fripp harkitsi yhtyeestä eroamista toivoen, että se kuitenkin jatkaisi edelleen toimintaansa.
Redin aikainen kokoonpano ei tehnyt kiertuetta. Kaksi kuukautta ennen Redin julkaisua Fripp ilmoitti yllättäen, että King Crimson oli "lakannut pysyvästi olemasta". Näytti siltä, että King Crimson oli tämän albumin myötä tullut tiensä päähän. Niin ei kuitenkaan käynyt, vaan kyseessä oli vain yhden aikakauden päätös.
1980-luku
Alkuvuodesta 1981 Fripp ja Bruford alkoivat harkita uutta yhtyettä, jonka nimi tulisi olemaan Discipline. Kaksikko etsi jonkin aikaa tuloksetta basistia, kunnes paikalle saapui Tony Levin, joka oli tunnettu sessiomuusikko ja tehnyt yhteistyötä muun muassa John Lennonin, Yoko Onon ja Peter Gabrielin kanssa. Levin oli itse asiassa yksi Frippin alkuperäisistä basistiehdokkaista, mutta Fripp ei tiennyt Levinin olevan tuolloin käytettävissä.
Samoihin aikoihin Fripp otti yhteyttä kitaristi Adrian Belew'hun, joka oli tuolloin kiertueella Talking Heads -yhtyeen kanssa. Aiemmin Belew oli soittanut muun muassa Frank Zappan ja David Bowien yhtyeissä. Fripp ei ollut aiemmin soittanut toisen kitaristin kanssa samassa yhtyeessä, joten päätös etsiä toista kitaristia kokoonpanoa varten antoi viitteitä siitä, että Fripp pyrki luomaan uudelle yhtyeelle soundin, joka olisi täysin erilainen kuin King Crimsonissa oli aiemmin totuttu. Belew oli tästä hyvin imarreltu, ja hän päätti liittyä uuteen yhtyeeseen heti Talking Headsin kiertueen päätyttyä.
Kokoonpanon harjoitusten ja alustavien äänitysten aikoihin vuonna 1981 Frippistä alkoi kuitenkin tuntua siltä, että yhtye oli itse asiassa King Crimson, vaikka hän oli alun perin päättänyt kutsua yhtyettä nimellä Discipline. Yhtyeen muut jäsenet olivat samaa mieltä kuin Fripp, ja niin King Crimson oli syntynyt uudelleen. Kokoonpano julkaisi kolme albumia: Discipline, Beat ja Three of a Perfect Pair. Belew vastasi lauluosuuksista ja pääosin myös sanoituksista. Näin ollen Adrian Belew oli ensimmäinen King Crimsonin laulaja, joka ulkopuolisen sanoittajan sijasta teki sanoitukset itse.
Sen hetkisen King Crimsonin musiikki muistutti niin sanottua musiikin uutta aaltoa. Tämä lienee seurausta Belew'n työskentelystä Talking Headsissä. Kyseistä yhtyettä luonnehditaan usein tämän musiikillisen suuntauksen alullepanijaksi. Frippin aikeena oli luoda soundi, jota voisi luonnehtia rock-gamelaniksi. Erityispiirteenä olisi kahden kitaran välinen polyrytminen vuoropuhelu sekä hienovarainen polyrytmiikka muutenkin.
Three of a Perfect Pair -levyn jälkeen King Crimson hajosi jälleen useiksi vuosiksi. Tuolloin Fripp vietti paljon aikaa lakituvassa kiistellen levy-yhtiönsä kanssa muun muassa oman tuotantonsa tekijänoikeuksista. Oikeuskiistojen seurauksena Fripp lopulta perusti oman levy-yhtiön, Discipline Global Mobilen, jonka kautta King Crimsonin tulevat levyt julkaistiin. Lisäksi yhtiö on julkaissut monien muiden artistien tuotantoa. King Crimsonin pitkän hiljaiselon aikana Fripp myös keskittyi kitaransoiton opetukseen ja toimi muissa erilaisissa musiikillisissa sivuprojekteissa.
1990-luku
Vuonna 1991 Fripp pyysi Japan-yhtyeen entistä vokalistia David Sylviania King Crimsonin seuraavaan kokoonpanoon, johon olisi kuulunut myös Frippin Guitar Craft -projektin oppilaisiin kuulunut Chapman Stickiä soittava Trey Gunn. Sylvian kieltäytyi tarjouksesta, mutta nämä kolme muusikkoa kuitenkin sävelsivät uutta materiaalia ja kävivät yhteisellä kiertueella vuonna 1992. Kun trio meni studioon äänittämään, mukaan tuli Peter Gabrielin entinen rumpali Jerry Marotta. Nauhoituksien tuloksena julkaistiin heinäkuussa 1993 hyvin kingcrimsonmainen CD nimeltä The First Day. Rolling Stone -lehdelle antamassaan haastattelussa Fripp otti ensimmäistä kertaa julkisesti esille King Crimsonin tulevan kokoonpanon, johon kuuluisivat Fripp, Belew, Levin, Gunn ja Marotta. Fripp, Gunn ja Marotta olivat jo alkuvuodesta 1993 kokoontuneet kehittelemään uusia musiikillisia ideoita. Näiden sessioiden luomuksia olivat tulevan King Crimsonin raidat "Vrooom" ja "One Time".
Kuusihenkinen King Crimson muodostettiin vuonna 1994. Tämä tupla-trioksi ristitty kokoonpano julkaisi joitakin albumeita 1990-luvun puolivälissä: Vroom (1994), Thrak (1995) ja THRaKaTTaK (1996). Jälkeenpäin on julkaistu myös live-tallenteita. Uuden King Crimsonin musiikillinen tyyli oli sekoitus Discipline-levyn aikakauden kahden kitaran vuoropuhelua ja vuonna 1974 julkaistun Red-levyn kaltaista heavy metaliin nojaavaa soundia. Bändin konserttiesiintymiset sisälsivät hyvin kokeellista musiikkia, joka saattoi paikoin olla suorastaan kakofonista. Harjoittelu ja esiintyminen tällä kuuden hengen kokoonpanolla oli kuitenkin kallista, mikä ei lopulta ollut enää taloudellisesti kannattavaa, varsinkin kun yhtyeen jäsenet asuivat vakituisesti sekä Yhdysvalloissa että Isossa-Britanniassa.
1990-luvun loppupuolella Frippin levy-yhtiö Discipline Global Mobilen (DGM) julkaisi erilaisia yhtyeen sivuprojekteja, joita kutsuttiin nimillä ProjeKcts One, Two, Three and Four. Jokainen näistä neljästä kokoonpanosta koostui kolmesta tai neljästä varsinaisen sekstetin muusikoista, ja luonnollisesti Fripp oli kaikissa näistä mukana. Fripp kutsui näitä tätä projekteja King Crimsonin “fraKctaaleiksi”. Nämä fraKctaalit julkaisivat useita eri levytyksiä, joista jokaista yhdisti improvisoitu musiikki.
Vuonna 1998 DGM perusti faneille kohdistetun palvelun nimeltä King Crimson Collector’s Club (KCCC), joka julkaisi joka toinen kuukausi konserttiesityksiä yhtyeen uran eri vaiheilta. Julkaisut saattoivat olla sekä virallisia äänityksiä että epävirallisia bootlegejä.
King Crimson esiintyi ensimmäisen kerran Suomessa 8. kesäkuuta 2003 Finlandia-talossa.
Livealbumit
Keräilijöille tarkoitetun King Crimson Collectors’ Club -sarjan julkaisuja ei ole lueteltu. Vuosiluku viittaa nauhoitushetkeen.
Pilli
thumb|Vasemmalla Acme Thunderer -pilli, oikealla englantilainen poliisipilli Pilli tai vihellyspilli on soitin, joka tuottaa vain yhden sävelen, yleensä korkean vihellyksen. Ääni syntyy kun pilliin puhalletaan ja ilmavirta pakotetaan pillin läpi.
Pillejä käytetään lähinnä merkinantoon. Pillejä on monenlaisia kuten poliisin ja erotuomarin pillit tai suuremmat junan pilli ja laivan höyrypilli. Pilli sinällään ei ole kovin "musikaalinen", koska pelkällä yhdellä pillillä ei voi tuottaa melodiaa. Kuitenkin esimerkiksi uruissa useat pillit ja pillistöt mahdollistavat musiikin.
Maailman kuuluisimmat pillimallit ovat jalkapallotuomareiden käyttämä Fox 40 ja jääkiekkotuomareiden Acme Whistles.
Sormipilli
Sormipilli on pilli, jota käyttävät pääasiassa erotuomarit. Sormipillissä on metalli- tai muovikahvat, joiden avulla pilliä pidellään etu- ja keskisormin. Muovipillejä käytetään yleensä pienemmissä tiloissa (esim. salibandy tai koripallo), kun metallipillejä käytetään esimerkiksi jääkiekossa tai amerikkalaisessa jalkapallossa.
Velkuanmaa
Velkuanmaa on saari Saaristomerellä Naantalin kaupungissa, entisessä Velkuan kunnassa. Se on yksi Velkuan suurimmista saarista ja asuttu jo keskiajalta lähtien. Saaren pinta-ala on 7,1 neliökilometriä ja vakituisia asukkaita on 33. Vapaa-ajan asuntoja saarella on 88 (pois lukien vapaa-ajan asunnot, joissa asutaan pysyvästi). Saarelle ei ole kiinteää tieyhteyttä.
Saaren eteläosassa sijaitsee Velkuankaupunki, jossa torppareille jaettiin aikoinaan parikymmentä talonpaikkaa ja asutus oli tiheää. Siellä oli vuorotellen joku niin sanottuna pormestarinakin. Velkuankaupungissa oli muun muassa katu-nimisiä teitä kuten Pitkäkatu ja Rantakatu. Vuonna 2011 alueella oli vielä Klapinhakkaajankatu. Velkuankaupunkilaisista puhuttaessa muut saarelaiset puhuivat "niistä kaupunkilaisista".
Palvelut
thumb|left|Kuvassa Kaupungintie nähtynä Saarentien ja Kaupungintien risteyksestä Velkuankaupungissa, Velkuanmaalla. Saarella ei juurikaan ole palveluita. 1900-luvun alussa Velkualle päätettiin perustaa koulu ja Velkuanmaan sekä Salavaisten asukkaat kannattivat koulua Velkuanmaalle, kun taas teersalolaiset ja palvalaiset Palvaan. Velkuan koulu valmistui Palvaan vuonna 1910 ja se sijaitsee siellä edelleen.
Muut lähimmät palvelut kuten kauppa, kirjasto, päiväkoti ja kaupungin yhteispalvelupiste sijaitsevat Livonsaaren Teersalossa.
Liikenne
Velkuanmaahan liikennöi toisinaan myös yhteysalus M/S Kivimo Velkuan reittialueella. Alukselle mahtuu 8 henkilöautoa ja 50 matkustajaa tai vaihtoehtoisesti vain matkustajia ottavana 70. Ennen saareen kulki lossin sijaan yhteysalus. Vaihelan rannasta lähtee viitoitettu 2,4 metrin kulkusyvyinen veneväylä.
Hjalmar Lagerborg
Elämäkerta
Hjalmar Lagerborg kuului Lagerborgin aateliseen sotilassukuun ja hänen isänsä oli Oulun läänin kuvernöörinä toiminut eversti Robert Vilhelm Lagerborg. Myös Hjalmar Lagerborg kävi vuosina 1854–1861 Haminan kadettikoulun, mutta ei ryhtynyt sotilasuralle. Jätettyään palveluksen vänrikkinä hän sai 1861 viran Tie- ja vesirakennushallituksen insinöörikunnan ylimääräisenä insinöörinä. Muodollisen insinöörin koulutuksen hän hankki käymällä vuosina 1864–1866 Zürichin polyteknillisen opiston Sveitsissä ja työskenteli sen jälkeen kaksi vuotta insinöörinä Keski-Euroopassa ja Skandinaviassa. Vuodesta 1868 Lagerborg toimi ratainsinöörinä Valtionrautateillä ja osallistui 1870-luvulla muun muassa Tampereen ja Turun ratayhteyksien rakentamiseen. Hänestä tuli 1877 liikennetirehtöörin apulainen. Vuosina 1881–1887 Lagerborg oli Suomen Valtionrautateiden virkamiehenä Pietarissa. Hän perusti vuonna 1874 myös oman sahan Kotkan Hovinsaaren eteläkärkeen, mutta joutui pian luopumaan sen omistuksesta.
Lagerborg nimitettiin vuonna 1887 Suomen postilaitoksen pääjohtajaksi hänen tehtyään aiemmin samana vuonna postialaa koskeneen opintomatkan Pohjoismaihin ja Keski-Eurooppaan. Virkanimityksen järjestäjäksi on arveltu liberaaleihin kuulunutta senaattori Leo Mecheliniä, sillä Lagerborgin perhe tunnettiin liberaaleja lähellä olevana. Lagerborg laittoi Suomen postilaitoksen ojennukseen kiertokirjein ja muun muassa kielsi tupakoinnin postitoimipaikoissa niiden aukioloaikoina. Hän pyrki jarruttamaan vuonna 1890 annetun postimanifestin toimeenpanoa, jolla Suomen postilaitos siirrettiin Venäjän sisäministeriön alaisuuteen. Hänen mielestään esimerkiksi vaatimus kaupunkien ja Viipurin läänin postivirkailijoiden täydellisestä venäjän kielen taidosta oli kohtuuton. Lagerborg oli muutenkin venäläistämiskysymyksen suhteen perustuslaillisen passiivisen vastarinnan kannattaja, joten hänen asemansa hankaloitui ensimmäisen sortokauden aikana. Elokuussa 1902 hän jättäytyi kahden kuukauden sairauslomalle. Samoihin aikoihin hän kieltäytyi julkaisemasta laittomana pitämäänsä Venäjän sisäministerin määräystä epäilyttävinä pidettyjen henkilöiden postin salaisesta avaamisesta ja tutkimisesta. Kenraalikuvernööri Nikolai Bobrikov alkoi painostaa häntä määräyksen julkaisemiseen. Tässä tilanteessa Lagerborg jätti joulukuun 1902 alussa eroanomuksensa, jonka senaatti hyväksyi Bobrikovin vastustuksesta huolimatta.
Lagerborg edusti sukuaan aatelissäädyssä valtiopäivillä 1877–1878, 1885, 1897, 1899 ja 1900. Hän kieltäytyi hänelle vuonna 1896 tarjotusta senaatin kulkulaitostoimituskunnan päällikkyydestä.
Hjalmar Lagerborgin puoliso oli vuodesta 1870 vapaaherratar Gertrud Maria von Kothen, kenraali Gustaf von Kothenin tytär. Filosofian professori Rolf Lagerborg oli heidän poikansa ja lääkäri Viva Lagerborg heidän tyttärensä. Helsingfors dagbladin päätoimittaja Robert Olof Lagerborg oli Hjalmar Lagerborgin veli.
Anytime You Need
"Anytime You Need" oli Armenian edustuskappale vuoden 2007 Eurovision laulukilpailussa Helsingissä. Sen esitti Hayko.
Kappale on tyyliltään balladi. Se kertoo Haykosta ja hänen rakastetustaan Haykon sanoessa, että heidän suhteensa tulee kestämään, vaikka muiden loppuvat. Hän kertoo, että "mitä ikinä teenkään, niin katson perääsi". Hän lupaa rakastetulleen, että hän tulee olemaan hänen kanssaan aina kun hän sanoo "itkeä bluesin kanssa" ja Hayko lupaa "kuivata kyyneleesi kun itket".
Esityksessä käytettiin kahta taustalaulajaa sekä punertavaa tekopuuta keskellä lavaa. BBC:n kommentaattori Terry Wogan kuvaili toista taustalaulajaa "kuin intiaaniksi".
Koska Armenia oli selviytynyt edellisessä kilpailussa kymmenen parhaan joukkoon eli kahdeksanneksi, pääsi se nyt suoraan finaaliin. Finaalissa se esiintyi 23:tena Turkin ja Moldovan edustajien välissä. Kappale sai 138 pistettä ollen lopputuloksissa taas kahdeksas. Armenia ei tosin enää ensi vuonna päässyt suoraan finaaliin, koska uusien viisusääntöjen mukaan ensi vuonna Euroviisujen neljän suurimman rahoittajamaan eli Espanjan, Ison-Britannian, Ranskan ja Saksan lisäksi automaattisesti finaalissa oli vain vuoden 2007 kisojen voittaja, seuraavien isäntämaa, Serbia. Vuodesta 2008 alkaen semifinaali on ollut kaksiosainen, joista kummastakin pääsee kymmenen parasta maata finaaliin.
Pesäpallon miesten Mestaruussarjan kausi 1966
Pesäpallon SM-sarja 1966. Vimpelin Veto ja Kouvolan Pallonlyöjät päätyivät tasapisteisiin sarjan kärjessä. Vimpeli suostui uusintaottelun järjestämiseen Kouvolassa, kun seuralle luvattiin 60 % pääsylipputuloista. Runkosarjan 4–19 vierasvoitto antoi hyvät pohjat, eikä finaalissakaan näyttänyt pahalta vielä seitsemän vuoroparin jälkeen (3–5). Mutta kuten pesäpallossa niin usein käy – lopussa kotijoukkue nousi rinnalle ja ohi vieden Suomen mestaruuden. Kouvolan kotipelien yleisökeskiarvo 2 785 oli lähes kaksinkertainen koko sarjan keskiarvoon verrattuna. Lukuun ei sisälly uusintaottelun katsojamäärä.
Sarjataulukko
Neljä viimeistä joukkuetta putosi sarjasta. Tilalle nousivat suomensarjan lohkovoittajat: Halsuan Toivo, Nurmeksen Sepot, Nurmon Jymy ja Puna-Mustat.
Uusinta mestaruudesta
Ottelu pelattiin 2. lokakuuta Kouvolassa – katsojia 5 391
Valkosiipikotingat
Valkosiipikotingat (Xipholena) on kotingojen heimoon kuuluva varpuslintusuku. Sukuun kuuluu ympäristöjärjestö BirdLifen mukaan kolme lajia.
Rolf E. A. Nordström
Rolf Erik August Nordström (s. 7. syyskuuta 1947 Helsinki) on suomalainen kirurgian ja plastiikkakirurgian erikoislääkäri. Hän johtaa Helsinkiin perustamaansa ”Professori Nordströmin plastiikkakirurgista sairaalaa”. Aiemmin hän on toiminyt plastiikkakirurgian professorina norjalaisessa yliopistossa.
Nordstöm on kehittänyt hoitomuotoja hiussiirtoihin.
Harrastukset
Rolf Nordström harrastaa metsästystä. Hänellä on maatila Pernajassa.
Jodiasetamidi
Jodiasetamidi (C2H4INO) on asetamidin johdos. Jodiasetamidia käytetään yleisesti biokemiassa proteiineja alkyloivana reagenssina.
Käyttö
Proteiinien rakenteen selvittämisessä käytetään apuna alkylointireagensseja, kuten jodiasetamidia tai jodietikkahappoa, estämään disulfidisidosten muodostuminen, jolloin proteiinien yhteenliittymistä ei tapahdu. Reaktio on tyypiltään nukleofiilinen substituutioreaktio kysteiiniaminohapon sulfhydryyliryhmien kanssa. Proteiinien alkyloimiseen voidaan käyttää jodiasetamidin tai jodietikkahapon sijasta muun muassa N-etyylimaleimidia.
Myrkyllisyys
Jodiasetamidi on myrkyllistä. Hengitettynä yhdiste aiheuttaa yskää ja polttavaa tunnetta kurkussa. Nieltynä se aiheuttaa huonovointisuutta ja oksentelua. Jodiasetamidin on todettu olevan karsinogeeninen ja mutageeninen. Jodoasetamidi on genotoksisempi kuin bromiasetamidi tai klooriasetamidi.
Fractal Gates
Fractal Gates on ranskalainen melodista death metallia soittava yhtye. Se perustettiin vuonna 2007 Pariisissa. Fractal Gatesin sanoitukset käsittelevät vieraita elämänmuotoja, toisia ulottuvuuksia ja sci-fiä. Yhtye on julkaissut toistaiseksi kaksi albumia, joista viimeisin ilmestyi helmikuussa 2013.
Juho Salokannel
Juho Salokannel (9. helmikuuta 1877 Sortavala – 21. joulukuuta 1965 Helsinki) oli suomalainen runoilija.
Kokugaku
Kokugaku (, "kansallinen oppi") oli japanilainen filosofinen koulukunta, joka syntyi 1700-luvun lopulla. Kokugakun juuret olivat kangakun eli "kiinalaisen opin", käytännössä kungfutselaisten klassikoiden vastustamisessa: kokugaku-oppineet nostivat niiden sijaan tutkimuksen keskiöön varhaisimmat japanilaiset klassikot, jotka olivat heidän mukaansa säästyneet ulkopuoliselta vaikutukselta. Klassikoihin kuuluivat Kojiki, Nihonshoki ja Man'yōshū. Huomattavimman kokugaku-oppineen Motoori Norinagan mukaan klassikot paljastivat Japanin yhteiskunnan muinaisen harmonian, jossa kungfutselaista etiikkaa ei vaadittu säätelemään alamaisten, hallitsijan ja jumaluuksien välisiä suhteita. Keskeiseksi kokugakussa nousi myös Japanin ja Kiinan sekä myöhemmin lännen välisten erojen tutkiminen.
1800-luvulla kokugaku-liikkeellä, erityisesti Hirata Atsutanen koulukunnalla, oli rooli bakufu-sotilashallituksen kaatamisessa ja keisarin palauttamisessa valtaan. Nämä kokugaku-oppineet näkivät keisarin Japanin jumalallisena hallitsijana, minkä muinaiset tekstit paljastivat. Niinpä Meiji-restauraation jälkeen kokugakun aatteilla oli merkittävä osa uuden keisarillisen valtaideologian luomisessa. Keisarillisen Japanin kaatumisen jälkeen sodanjälkeisenä aikana kokugaku on kuitenkin nähty laajalti ideologisena lähtökohtana Japanin 1930- ja 1940-lukujen fasismin ja militarismin synnylle.
Gregory Peck
Eldred Gregory Peck (5. huhtikuuta 1916 La Jolla, Kalifornia, Yhdysvallat – 12. kesäkuuta 2003 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen Oscar-palkittu näyttelijä.
Karismaattinen ja maskuliininen Peck esitti usein suoraselkäisiä, karheita ja romanttisia hahmoja, jotka puolustivat perinteisiä arvoja.
Nuoruus
Peck syntyi vuonna 1916 ja varttui pääasiassa La Jollan seudulla Kaliforniassa. Hänen vanhempansa erosivat kun Peck oli vielä lapsi. Hän asui osan lapsuudestaan äidinäitinsä hoivissa ja meni kymmenvuotiaana St. Johnin sotilaskouluun Los Angelesissa. Akatemian jälkeen hän muutti isänsä luo ja kävi high schoolin.
Haijainen
Haijainen on Naantalin kaupunginosa noin kolme kilometriä kaupungin keskustasta lounaaseen. Haijainen sijaitsee Luonnonmaan saarella ja kaupunginosassa on 49 asukasta.
Haijaisissa sijaitsee toimintakeskus entisessä koulurakennuksessa, sekä neljän kilometrin pituinen luontopolku, hiidenkiukaita, laavu, pallokenttä ja talvella kaupungin ylläpitämä 1,7 kilometrin pituinen valaistu hiihtolatu.
Alueella on maisemallisesti arvokkaita peltoalueita sekä sikoangervoa ja pölkkyruohoa.
Gregory Peck
Ura
Peckin ensimmäiset elokuvaroolit olivat vuoden 1944 elokuvissa Kunnian päivät sekä Taivasten valtakunnan avaimet, josta hän sai skotlantilaisen lähetyssaarnaajan roolisuorituksestaan Oscar-ehdokkuuden. Elokuvan myötä Peckistä tuli tunnettu näyttelijä, ja hän sai seuraavina vuosina rooleja esimerkiksi Alfred Hitchcockin, King Vidorin ja Elia Kazanin elekuvissa. Peck sai 1940-luvulla Oscar-ehdokkuudet myös elokuvista Elämän kevät, Hiljainen sopimus ja Ilmojen kotkat. Peck ei tehnyt sopimusta yhdenkään yksittäisen studion kanssa, mikä oli tuohon aikaan uutta. Hän myös valitsi roolinsa tarkkaan, jotta ei joutuisi aina samanlaisiin rooleihin.
Haijainen
60.44128°N, 22.00428°W
Gregory Peck
Ura
thumb|Gregory Peck elokuvassa [[Loma Roomassa.]]
1960- ja 1970-luvuilla Peck esiintyi monipuolisesti trillereissä, sotaelokuvissa ja lännenelokuvissa. Yhdessä tunnetuimmista elokuvistaan Kuin surmaisi satakielen (1962) hän esitti asianajajaa. Peck sai suorituksestaan parhaan miespääosan Oscar-palkinnon.
Peck näytteli myös Tuomitun kosto -rikoselokuvan alkuperäisversiossa 1962 ja uusintaversiossa 1991. Hänen tunnetuimpia myöhempiä roolisuorituksiaan on kauhuelokuvassa Ennustus (1976).
Peck näytteli elokuvissa ja televisiossa 1990-luvulle saakka. Viimeisinä vuosinaan hän kierteli maan pieniä teattereita ja collegeja pitämässä puheita elämästään.
Yksityiselämä
Peck oli ensimmäisen kerran naimisissa vuosina 1942–1955, toisen kerran vuodesta 1955 kuolemaansa asti. Hänellä oli neljä poikaa ja yksi tytär. Peckin ensimmäinen vaimo oli amerikansuomalainen Greta Kukkonen, ja Peckiä kutsuttiinkin lempinimellä "suomalaisten vävypoika". Pariskunta sai kolme poikaa, ja Peckin pojanpoika Ethan Peck on myös näyttelijä. Peckin kaksipäiväinen vierailu Helsingissä tammikuussa 1953 oli aikansa suuri mediatapahtuma. Jo Helsinki-Vantaan lentoasemalla häntä oli vastassa lehtimiesten lisäksi suuri ihailijajoukko. Ensimmäisen vierailupäivän iltana Peck osallistui Suomen ensi-iltaan tulleen Kilimanjaron lumet -elokuvan kutsuvierasnäytäntöön, jossa häntä haastatteli Yleisradioon kreivi Carl-Erik Creutz. Peckin suomalaissyntyinen vaimo ei saapunut miehensä kanssa vanhaan kotimaahansa, mitä tosin ei enemmälti ihmetelty. Myöhemmin ilmeni, että Greta ja Gregory Peckin avioliitto oli vierailun aikana viimeisillään.
Peck oli demokraattien kannattaja ja yhteiskunnallisesti aktiivinen kansalaisoikeuksien puolestapuhuja. Hän toimi myös Yhdysvaltain elokuvainstituutin hallituksessa ja Yhdysvaltain elokuva-akatemian puheenjohtajana 1967–1970.
Markus Pirttijoki
Markus Pirttijoki (s. 21. maaliskuuta 1975 Södertälje, Ruotsi) on suomalainen päätoimittaja.
Pirttijoki on työskennellyt Kuhmolaisessa, Aamulehdessä, Kauppalehdessä ja MTV3:ssa ennen kuin aloitti Kainuun Sanomien päätoimittajana 1. toukokuuta 2013.
Kainuun Sanomista Pirttijoki siirtyi 1. helmikuuta 2019 Etelä-Suomen Sanomien vastaavaksi päätoimittajaksi.
Pirttijoella on puoliso Tuija ja poika.
Wood Buffalo
Wood Buffalo on 103 334 asukkaan (2008) kunta Kanadassa, Albertan provinssin koillisosassa. Kunta muodostettiin vuonna 1995 yhdistämällä Fort McMurrayn kaupunki, Improvement District 143 kunta sekä muita pienempia asuinalueita uudeksi Wood Buffalon kaupunkimaiseksi kunnaksi. Yhdistetyt alueet kattavat kaikkiaan 63 342,89 m² suuruisen alueen, tämän vuoksi kunnasta muodostui Kanadan suurin hallinnollinen alue. Kunnan pohjoisosassa sijaitsee Kanadan suurin kansallispuisto, Wood Buffalon kansallispuisto. Alueella sijaitsevat myös erittäin suuret Athabascan öljyhiekkaesiintymät. Alueen teollinen ja väkiluvun kasvu on maan suurinta.
Väestönkasvu
Vuoden 2001 Statistics Canadan väestönlaskennassa kunnan väkiluku oli 41 445 asukasta. Vuoteen 2006 mennessä alueen väkiluku oli kasvanut jo 51 496 asukkaaseen, väkiluku kasvoi 24,3%. Kunnan omassa väestönlaskennassa vuoden 2007 väkiluvuksi arvioitiin 65 400 asukasta. Vuoden 2008 loppuun mennessä alueella arvitoitiin olevan jo 103 334 asukasta joka on 17,3% enemmän kuin vuonna 2007.
DR Byenin metroasema
DR Byen on Kööpenhaminan metron linjan M1 asema Tanskan pääkaupungissa Kööpenhaminassa. Asema sijaitsee Amagerin saarella joukkoliikenteen maksualueilla 1 ja 3.
DR Byenin asema on avattu vuonna 2002. Asema on saanut nimensä viereisestä Tanskan yleisradioyhtiö Danmarks Radion pääkonttorialueesta DR Byenistä. Asemalta on lyhyt matka myös Kööpenhaminan konserttitalolle. Metrojunia liikennöi Kööpenhaminan keskustan kautta Vanløseen ja vastakkaiseen suuntaan Vestamageriin.
Frederick Suerig
Frederick G. ("Fred") Suerig (21. kesäkuuta 1878 Missouri – 8. joulukuuta 1929 Saint Louis, Missouri) oli yhdysvaltalainen soutaja. Hän kilpaili Mound City Rowing Clubille. Hän osallistui vuoden 1904 kesäolympialaisiin Saint Louisissa ja sai perämiehettömässä nelikössä hopeaa Martin Formanackin, Charles Amanin ja Michael Begleyn kanssa.
Suerig työskenteli pappina.
Signs of Existence
Signs of Existence on vuonna 2008 julkaistu MyGrain-yhtyeen albumi.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 32.
Pianosonaatti (Berg)
Pianosonaatti (, op. 1) on Alban Bergin vuonna 1910 julkaisema yhdestä osasta koostuva pianosonaatti. Se on hänen ainoa pianoteoksensa, jolle hän antoi opusnumeron. Sonaatti esitettiin ensimmäistä kertaa Wienissä 24. huhtikuuta 1911. Pianistina oli Etta Werndorff.
Emajoki
Emajoki on itäisessä Virossa virtaava 101 kilometrin pituinen joki. Se alkaa Viron toiseksi suurimmasta järvestä Võrtsjärvestä Viljandimaan ja Tartumaan maakuntien rajalta ja laskee kohti itää Viron suurimpaan järveen Peipsijärveen.
Emajoki virtaa hitaasti ja mutkitellen läpi Tartumaan Tarton kaupungin halkaisten. Korkeusero koko joen matkalla Võrtsjärven ja Peipsijärven välillä on vain 3,6 metriä. Pian Võrtsjärven jälkeen jokeen yhtyy pohjoisesta tuleva Pedja jõgi Alam-Pedjan luonnonsuojelualueen kohdalla. Emajoki virtaa halki laajan suoalueen, joka päättyy vasta lähempänä Tarttoa. Toinen suoalue alkaa ennen Peipsijärveä, ja sen alkupuolella Emajokeen yhtyy etelästä Ahjajoki. Lisäksi Emajoella on lukuisia pienempiä sivujokia.
Emajoki on liikennöitävissä koko pituudeltaan. Joella liikennöi linjalaivoja ja siellä harrastetaan kanoottiretkeilyä. Joki on ruovikkoinen ja sitä luonnehtivat ulpukka- ja lummekasvustot, mutta siinä on myös uimiseen sopivia hiekkarantoja.
Nimen etymologiaa
Nimen etymologia on johdettu itämerensuomalaisten kielten nimistön tulkinnasta, että nimen etuosa ema- tarkoittaisi äitiä tai suurta. Samanlainen tulkinta on esitetty Velikajasta, joka oli aikoinaan Pihkva Imäjõgi, ja Pärnunjoesta, joka oli vielä 1200-luvulla Emaioga ja Emihoch. Slaavilaisperäisessä nimessä Omovštša on sen jälkiosassa (myös -вжа ~ -въжа ~ -вьжа ~ -выжа) vettä tarkoittava sana, eli joen aikaisempi nimitys on voinut olla myös Emavesi. Vanhoissa kirjallisissa lähteissä joen nimi esiintyy monessa eri muodossa. Niistä voidaan luetella seuraavia: Mater Aquarum (latinaa, vuonna 1211), do Omovštše (, vuonna 1234), Embecke (alasaksi, 1388), Emeyokke (1411) sekä Emma ja Emmajöggi (ruotsi, 1690). Latvian ja liettuan kielessä se on toisinaan nimeltään Mētra (äiti).
Väike Emajõgi laskee Võrtsjärven eteläpäähän ja jokien erottelu suureen ja pieneen Emajokeen on myöhäinen tapa. Tämä johtunee siitä, että jokia on alettu pitää eri jokina.
Durinin heimo
Durinin heimo (engl. Durin's Folk) eli Pitkäparrat (engl. Longbeards) oli kääpiökansa, jonka muinainen koti oli Moria. Durinin heimon kuninkaat olivat Durinin huonetta, Durin Kuolemattoman jälkeläisiä.
Durinin heimon vaiheita
Tämän jälkeen suurin osa Durinin heimoa vaelsi pohjoiseen ja asettui Thráin I:n johdolla Ereboriin, jonne perustettiin Vuorenalainen kuningaskunta. Mutta jo Thráinin poika Thorin I muutti Ereborista Harmaavuorille. Sinne kerääntyi suurin osa Durinin heimosta, joka alkoi taas vaurastua. Tämän valtakunnan tuhosivat kuitenkin lohikäärmeet vuosina 2570-2590 ka. käydyssä sodassa, jonka päätteeksi osa Durinin heimosta palasi Ereboriin Thrórin johdolla, osa muutti Rautavuorille seuraten Thrórin veljeä Grória.
Rautavuorten kääpiövaltakunta kukoisti pitkään, mutta Erebor veti puoleensa lohikäärmeiden kullanhimon. Smaug Kultainen hävitti Vuorenalaisen kuningaskunnan vuonna 2770 ka., ja Durinin heimon jäännökset joutuivat sieltä taas pakosalle. Tällä kertaa kääpiöt suunnistivat Mustainmaahan.
Thrórin poika Thráin jäi sittemmin Sauronin vangiksi, ja Thráinin poika Thorin II Tammikilpi kaatui vuonna 2941 ka. Viiden armeijan taistelussa yritettyään vallata Vuorenalaisen kuningaskunnan takaisin Smaugilta. Vaikka Thorin kaatui, yritys tosin onnistui, sillä Smaug surmattiin ja kääpiöt saivat Ereborin takaisin haltuunsa. Dáin II Rautajalka muutti Rautavuorilta Ereboriin ja Durinin heimo asettui taas kerran Vuorenalaiseen kuningaskuntaan.
Vielä kerran ennen kolmannen ajan loppua Durinin heimon kääpiöt koettivat palata Khazad-dûmiin, mutta Balinin johtama yritys päättyi viiden vuoden kamppailun jälkeen täydelliseen tuhoon vuonna 2994 ka.
Neljännen ajan alussa Durinin heimon kääpiöt perustivat vielä yhden uuden valtakunnan, kun Gimli Glóinin poika vei osan Ereborin kääpiöistä Ered Nimraisille Aglarondiin ja hänestä tuli Kimaltavien luolien ruhtinas.
Michaël Chrétien
Michaël Chrétien (, s. 10. heinäkuuta 1984 Nancy, Ranska) on ranskalais-marokkolainen jalkapalloilija. Pääasiassa laitapuolustajana pelannut Chrétien edusti suurimman osan vuonna 2018 päättyneestä urastaan AS Nancya. Hän pelasi välillä kolme kautta Turkin Superliigan Bursasporissa ja puoli kautta ranskalaisseura RC Strasbourgissa.
Seurajoukkueura
Chrétien pelasi synnyinkaupunkinsa seurassa AS Nancyssa yhdeksän täyttä kautta ammattilaisena, kunnes siirtyi elokuussa 2011 Turkkiin Bursasporiin. Ranskassa hän voitti Ranskan liigacupin vuonna 2006. Palattuaan Ranskaan hän pelasi vielä kolmannella sarjatasolla Strasbourgissa sekä toisella ja ensimmäisellä sarjatasolla Nancyssa. Hän pelasi urallaan Ranskan Ligue 1:ssä kaikkiaan 181 ottelua ja teki niissä kolme maalia, joista kaksi kaudella 2006–2007. Ligue 2:ssa hän pelasi 119 ottelua ja teki niissä seitsemän maalia. Turkin Superliigassa hän pelasi kauden päättäneet sijoitusottelut mukaan lukien 70 ottelua ja teki niissä kaksi maalia. UEFA-cupissa hän pelasi Nancyn joukkueessa 11 ottelua ja Eurooppa-liigassa Bursasporin joukkueessa kaksi ottelua sekä Kuopion Palloseuraa vastaan kaksi karsintaottelua.
Maajoukkueura
Chrétien pelasi Marokon maajoukkueessa 36 maaottelua vuosina 2006–2012. Hän pelasi vuosien 2008 ja 2012 Afrikan-mestaruuskilpailuissa, joissa molemmissa Marokko jäi alkulohkoon. Vuoden 2008 turnauksessa hän pelasi täyden ajan joukkueensa kaikissa kolmessa ottelussa ja vuoden 2012 turnauksessa hän pelasi kaksi ottelua avauskokoonpanossa.
Sievikkikasvit
Sievikkikasvit (Hydrophyllaceae) on Boraginales-lahkoon kuuluva koppisiemenisheimo, joka on aiemmin viety alaheimona lemmikkikasveihin (Boraginaceae).
Tuntomerkit
Sievikkikasvit ovat enimmäkseen yksi- tai monivuotisia, karkea- tai rauhaskarvaisia ruohoja, joiden lehtiasento on tavallisesti kierteinen, harvoin vastakkainen. Lapa on liuskoittunut, harvoin lehdyköiksi jakautunut, ja tavallisesti hammaslaitainen, harvoin ehytlaitainen, sekä sulka-, harvoin kourasuoninen. Kukat ovat tavallisesti kiemura-kukinnoiksi järjestäytyneitä, harvoin yksittäin lehtihangoissa. Kukinnossa ei tavallisesti ole ylä- eikä tukilehtiä. Molemmat kehäkiehkurat ovat yhdislehtisiä, teriö voi toisinaan olla kierteinen eli kontortti ja teriön liuskat voivat olla sahalaitaiset. Heteiden tyvellä on tavallisesti suomut. Sikiäimessä on turvonneet istukat, ja sikiäimen kärkeen kiinnittyvä vartalo on enemmän tai vähemmän haarainen jopa tyvestä alkaen; haarojen päässä on tavallisesti pistemäinen, harvoin pallomainen luotti. Hedelmä on rakokota, harvoin sekä selkä- että liiteluomainen tai yhtä harvoin avautumaton. Siemenessä on runsas tai vähäinen endospermi, joka on joskus kirjava. Alkion imuelimissä eli haustorioissa on sivu-ulokkeet.
Levinneisyys
Sievikkikasvit on amerikkalainen kasviheimo. Sen lajit kasvavat Pohjois- ja Etelä-Amerikan länsiosissa keskittyneinä Pohjois-Amerikan lounaisosien kuiville alueille.
Luokittelu
Sievikkikasvit kuuluvat Boraginales-lahkon evoluutiopuussa haaraan, jossa ovat myös mihinkään heimoon sijoittumaton tribus Nameae, heimot Cordiaceae, eeretiakasvit (Ehretiaceae) ja heliotrooppikasvit (Heliotropiaceae). Tämä haara on toinen lahkon kahdesta päähaarasta; toiseen kuuluvat lemmikkikasvit (Boraginaceae) sukulaisineen. Sievikkikasvien haaran kasveissa on joskus epämiellyttävä tuoksu ja eräitä sille ominaisia anatomisia piirteitä siemenkuoressa, endospermissä ja alkiossa, jonka suspensori eli ripustin on pitkä.
Sievikkikasveja tunnetaan 240 lajia, jotka luokitellaan 11 suvuksi:
Runsaslajisin suku on hunajakukat (Phacelia) 210 lajillaan.
Charles Aman
Charles Aman (25. syyskuuta 1887 Kansas City, Missouri – 1. syyskuuta 1936 Kansas City, Missouri) oli yhdysvaltalainen soutaja. Hän kilpaili Mound City Rowing Clubille (St. Louis). Hän osallistui vuoden 1904 kesäolympialaisiin St. Louisissa ja sai hopeaa perämiehettömässä nelikossa Frederick Suerigin, Martin Formanackin ja Michael Begleyn kanssa.
Aman teki itsemurhan.
Laredo
Laredo voi tarkoittaa seuraavia:
Y. Y. Antonen
Y. Y. Antonen oli kirjoittajanimimerkki Ydin-lehdessä. Nimimerkillä julkaistiin kirjoituksia vuoden 1972 aikana. Sen taustalla oli useita kirjoittajia sosialidemokraattisen puolueen piiristä, muun muassa Jaakko Blomberg, Kari Tapiola, Jaakko Kalela, Pertti Joenniemi sekä alkuun myös Paavo Lipponen. Viimeiseksi nimimerkillä julkaistuksi kirjoitukseksi jäi EEC-sopimusta vastustanut kirjoitus ”Kekkosen linja”, jota ei ollut kirjoittanut kyseisen ryhmän jäsen, eikä ryhmälle ollut ilmoitettu asiasta. Kirjoittajat olivat Antero Jyränki, Erkki Tuomioja ja Bo Ahlfors. Nimimerkin käytöstä sopi alun perin Kari Tapiola Ydin-lehden päätoimittajan Elina Suomisen kanssa, kun ulkoministeriön virkamiehiä käsitelleelle kriittiselle jutulle tarvittiin suojaa. Suominen (nyk. Elina Sana) kertoi vuonna 2022, että viimeisen kirjoituksen kirjoittaja oli nimenomaan Jyränki, joka oli myös Zavidovo-vuodon takana, sillä hän piti Kekkosen toimintaa presidentin toimivaltuuksien ylityksenä ja uhkana suomalaiselle demokratialle. Kirjoituksen mukaan oli vahingollista salata tieto Neuvostoliiton kannasta Suomen EEC-sopimukseen ennen sopimuksen hyväksymistä.
Cointreau
Cointreau [] on triple sec -tyyppinen appelsiinin ja pomeranssin kuorista valmistettu likööri, jonka alkoholipitoisuus on 40 tilavuusprosenttia. Sitä valmistetaan Saint-Barthélemy-d'Anjoun kylässä Angers’n kaupungin esikaupunkialueella Ranskassa. Cointreaun valmistukseen käytettäviä appelsiineja tuodaan Espanjasta, Brasiliasta ja Haitista.
Cointreaun tislaamon perustivat Angers’ssa veljekset Adolphe ja Édouard-Jean Cointreau 1849. Ensimmäinen tislaamon valmistama kaupallisesti menestynyt tuote oli kirsikkalikööri guignolet, ja ensimmäiset Cointreau-pullot myytiin 1875.
Cointreau aloitti Cointreauversial-mainoskampanjan burleskitaiteilija Dita von Teesen kanssa vuonna 2007.
Altered State of Consciousness
Altered State of Consciousness on ranskalaisen Fractal Gatesin ensimmäinen studioalbumi, joka on julkaistu vuonna 2009.
Kärsänirkko
Kärsänirkko (Pterostoma palpinum) on yleinen yöperhonen.
Koko ja ulkonäkö
Alalaji P. p. palpinum on levinneisyydeltään eteläisempi. Etusiivet ovat harmaanruskeat, joskus tummemmat, ja siipisuonten kohdalla on kapeita tummia viiruja. Siiven kärkiosassa siiven poikki kulkee viistottain kaksi tummaa, varjomaista poikkijuovaa. Takasiivet ovat lähes yksiväriset, vain reunoja kohti hieman tummenevat ja samanväriset kuin etusiivet. Alalaji P. p. lapponicum on pohjoisempi. Sen takasiivet ovat lähes yksivärisen valkoiset eikä etusiivissäkään ole selvää kuviointia. Molemmilla alalajeilla Etusiiven ulkoreuna on voimakkaasti aaltoileva ja siiven sisäänpäin kaartuvassa takareunassa on leveä suomutupsu. Molemmilla sukupuolilla on paksut ja pitkät huulirihmat, jotka osoittavat kärsämäisesti eteenpäin. Lisäksi koiraalla on selvästi siipiä pitemmän takaruumiinsa kärjessä pitkä, kaksihaarainen tupsu. Keskiruumiin päällä on huppumainen karvatupsu eikä perhosen päätä ole helppo nähdä. Naaras on kookkaampi ja sillä on rotevampi vartalo. Siipiväli on naaraalla 44–54 mm kun koiraat jäävät 39–48 mm:n kokoon.