cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bárðrin, Lumitunturin Aasan saaga
Erityispiirteitä
Bárðrin saagassa on pakanakuningas Raknarrin hoviin ilmestymisen osalta nähty yhtymäkohtia ritari Gawainista ja Vihreästä ritarista kertovaan tarinaan. Lisäksi Gestrin hautaantunkeutumisepisodissa on katsottu olevan yhtäläisyyksiä myös Beowulfin kanssa.
Japanin bobtail
Tarina
Tarina kertoo, kuinka Japanin bobtail sai töpöhäntänsä. Se asettui nukkumaan liian lähelle avotulta ja sen pitkä häntä syttyi palamaan. Kauhuissaan kissa juoksi kaupungin läpi ja sen palava häntä sytytti monta rakennusta tuleen. Rangaistukseksi keisari määräsi, että kaikilta kissoilta leikataan häntä.
BAR 005
BAR 005 oli Formula 1 -auto, jota BAR -talli käytti Formula 1 -kaudella 2003. Autoa ajoivat Jacques Villeneuve ja Jenson Button. Villeneuve korvattiin testikuljettaja Takuma Satōlla kauden viimeisessä kisassa. Talli tuli valmistajien mestaruussarjassa viidenneksi 26 pisteellä.
Maastohiihto talviolympialaisissa 2018 – naisten sprintti
Maastohiihdon naisten perinteisen hiihtotyylin sprinttikilpailu talviolympialaisissa 2018 järjestettiin 13. helmikuuta 2018 Alpensian maastohiihtokeskuksessa Pyeongchangissa, Etelä-Koreassa.
Viron ilmatilan loukkaukset 2005
Itsenäistymisen jälkeen Viron, Liettuan ja Latvian ilmatilaa ei kyetty valvomaan, koska kyseiset maat eivät jääneet itsenäisten valtioiden yhteisöön (IVY) jakamaan Neuvostoliiton asevoimia, vaan pyrkivät mahdollisimman nopeasti pääasiassa venäläisistä sotilaista koostuvia Venäjän asevoimien poistumiseen alueeltaan.
Koska Kaliningradin alue kuuluu Venäjälle, joutuu se suorittamaan lentoja kansainvälisessä ilmatilassa Suomenlahdelta Kaliningradiin. 2001 ryhdyttiin Baltian ilmavalvontaa kehittämään BALTNET -valvontajärjestelmän avulla.
Ennen kuin Nato ryhtyi valvomaan Viron, Liettuan ja Latvian ilmatilaa neljällä F-16 -hävittäjällä osallistuvin maittain kolmen kuukauden jaksoissa todettiin ilmatilanloukkauksia runsaasti. Osa niistä tapahtuu hitaasti lentävillä suurikokoisilla kuljetuskoneilla, missä saattoi olla myös tiedusteluvarustus. Kesäkuun 2005 lopulta Viron ilmatilaa ovat valvoneet saksalaiset F-4 Phantom II-hävittäjät.
Aihe on merkittävä siksi, koska Viro on poikkeuksetta diplomaattisesti vedonnut aina julkisuuteen sekuntien tai minuuttien ilmatilanloukkauksiin.
Poliisi-TV
Poliisi-TV oli TV2-kanavan vuosina 1989–2013 tuottama ajankohtainen rikosmakasiiniohjelma. Ohjelma alkoi vuonna 1989 nimellä PTV – suunta 931, jossa 931 oli Tampereen silloinen suuntanumero. Ohjelman suosio oli suurimmillaan 1990-luvulla, jolloin sillä oli lähes miljoona katsojaa. Ohjelman ensimmäinen jakso esitettiin 18. huhtikuuta 1989 ja viimeinen 24. lokakuuta 2013.
Ohjelman rakenne
Poliisi-TV:n esikuvina olivat vastaavat ohjelmat Saksassa, Sveitsissä ja Itävallassa (de), joissa niiden avulla oli selvitetty useita rikoksia. Suomeen oli samanlaista ohjelmaa toivonut etenkin silloinen poliisiylijohtaja Olli Urponen. Ohjelman toteuttamiseen osallistuneiden mukaan Poliisi-TV:n rakenne muotoutui kolme viikkoa kestäneen Yleisradion toimittajalakon aikana loppuvuonna 1988, jolloin toimittajilla oli aikaa kehitellä ja hioa uusia ohjelmatyyppejä.
Ohjelmassa esitettiin rikostapauksia, joiden ratkaisemiseksi haettiin yleisövihjeitä. Ohjelmassa esitettiin myös pidempiä raportteja ajankohtaisista rikos-, oikeus- ja turvallisuusaiheista. Ohjelmassa oli myöhemmässä vaiheessa myös suosittu "Poliisin matkassa" -osuus, jossa seurattiin poliisipartioiden työskentelyä eri kaupungeissa. Vuosina 2002-2006 "Poliisin matkassa" -inserttejä toimitti Jocka Träskbäck. Myöhemmin saman ohjelmaosion pohjalta toteutettiin yksityisen tuotantoyhtiön toimesta "Poliisit"-realitysarja. Ohjelman kunkin jakson aikana ja muutaman tunnin sen päätyttyä TV 2:n studiossa toimi Poliisi-TV:n puhelinpäivystys, johon katsojat voivat ilmoittaa rikoksiin liittyviä vihjeitä. Ohjelman ensimmäisessä jaksossa aiheina olivat muiden muassa Viking Sally -laivalla tapahtunut pahoinpitely, väkisinmakuutapaukset Tampereella ja NMT-puhelimien varkaudet Seinäjoella.
Esityshistoria ja juontajat
Poliisi-TV:n tunnetuin toimittaja oli juontaja-tuottaja Raija Pelli, joka oli jo aiemmin saanut julkisuutta Paljonko on paljon -viihdeohjelman vetäjänä. Pelli kertoi Anna-lehden haastattelussa keväällä 1989, että Poliisi-TV:n tarkoituksena ei ollut lietsoa pelkoa, mutta ei myöskään mässäillä rikoksilla tai sosiaalipornolla. Pellille itselleen lähtö mukaan ohjelman tekoon oli täysin uusi avaus. Jätettyään Poliisi-TV:n juontotehtävät vuonna 2004 Pelli siirtyi ohjelman tuottajaksi parin vuoden ajaksi. Pelli irtisanoutui Yleisradiosta syyskuussa 2007, minkä jälkeen ohjelman tuottajana toimi Eija Rautavuori. Pellin jälkeen ohjelmaa juonsivat Elina Katajamäki, Marko Niemi, Arttu Nurmi, Minna Salomäenpää ja Esa Viherä, joka oli myös ohjelman toimitussihteeri. Pellin ensimmäisenä juontajaparina oli Pekka Holopainen, jonka tilalle tuli myöhemmin Teppo Välimäki.
Poliisi-TV oli tauolla keväästä 2006 lähtien ja palasi ruutuun 11. tammikuuta 2007. Ohjelma lähetettiin torstaisin Yle TV2 -kanavalla kello 21.25. Vuonna 2006 Poliisi-TV palkittiin Telviksellä parhaan asiaohjelman sarjassa. Poliisi-TV:n 600. jakso esitettiin 31. tammikuuta 2008. Syksyyn 2009 mennessä Poliisi-TV:ssä oli käsitelty noin 3 500 rikostapausta, ja ohjelman tekijät arvioivat sen vaikuttaneen noin 700 tapauksen selviämiseen. Viimeisen jakson juonsivat Anu Hurme ja Esa Viherä, ja siinä esiintyivät vierailijoina ensimmäinen juontaja Raija Pelli, ohjelmassa useimmin haastateltu ja jo eläkkeelle siirtynyt komisario Seppo Sillanpää sekä oman juontajauransa jälkeen poliisiksi kouluttautunut Elina Katajamäki. Koko Poliisi-TV:n historian aikana ohjelmassa etsittiin vihjeitä kaikkiaan noin 4 500 rikostapaukseen.
Poliisi-TV oli yhtenä taustatahona käynnistämässä Rikosuhripäivystyksen toimintaa vuonna 1994.
Julkisen sanan neuvosto antoi Poliisi-TV:lle syyskuussa 2011 äänin 8–3 langettavan päätöksen sen vuoksi, että ohjelmassa oli esitetty huolimattomasti erästä mainosjulistetta. Julisteessa ollut henkilö leimautui rikollisjärjestöön, johon hän ei kuulunut. JSN:n puheenjohtaja Risto Uimonen ja kaksi muuta jäsentä jättivät päätökseen eriävän mielipiteen. Heidän mielestään ulkopuoliselle oli epäselvää, oliko kyse kuvamanipuloidusta ihmisestä vai todellisesta henkilöstä, jolloin kantelijan saattoi tunnistaa kuvasta vain asianomainen itse tai hänen lähipiirinsä.
Parodiat
Vuosina 1994–1995 ja 2003 esitetyssä Vintiöt-sketsiohjelmassa Poliisi-TV:tä parodioitiin nimellä Kyttäruutu.
Tyler Christopher
Tyler Christopher (s. 3. lokakuuta 1983 Chilliwack, Brittiläinen Kolumbia) on kanadalainen pikajuoksija.
Christopher osallistui 2000 yleisurheilun nuorten MM-kisoihin Kingstonissa ja karsiutui 200 metrin juoksun välierissä. 2003 hän voitti Pohjois- ja Keski-Amerikan sekä Karibian alle 23-vuotiaiden mestaruuden 400 metrin juoksussa ajalla 45,25. Hän voitti Helsingin MM-kisoissa 2005 pronssia 400 metrillä uudella ennätyksellään 44,44. Kaksi vuotta myöhemmin Osakan MM-kisoissa hän sijoittui kuudenneksi.
Maaliskuussa 2008 Christopher voitti 400 metrin sisäratojen maailmanmestaruuden Valencian MM-kisoissa hallikauden kärkiajalla 45,67.
Accous
thumb|250px|Katu Accousin kylässä Accous on kunta Pyrénées-Atlantiquesin departementissa Akvitanian hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 434 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Accousin pinta-ala on 61 neliökilometriä.
Brüno
Brüno Gehard on Sacha Baron Cohenin roolihahmo Da Ali G Show’sta. Brüno on itävaltalaisen musiikkikanavan muotitoimittaja, joka tuntee vetoa natsi-ideologiaa kohtaan. Hän on myös avoimesti homoseksuaali ja usein melko säädytön. Brüno esiintyi ensi kerran vuonna 1998 Baron Cohenin toisen roolihahmon Boratin menestyksen myötä. Brünosta kertova pseudodokumenttielokuva Brüno sai ensi-iltansa 10. heinäkuuta 2009. Sen kuvaukset aloitettiin kesällä 2008. Brüno nähtiin ensimmäisen kerran muotinäytöksessä jossa hänet pidätettiin lavalle kaatumisesta. Brüno pukeutuu "muodikkaisiin" vaatteisiin, ja "määrää" mikä on in ja mikä out.
Sacha Baron Cohen
Lyyra (tähdistö)
Lyyra (latinaksi Lyra, genetiivi Lyrae) on pohjoisella taivaalla sijaitseva pieni mutta selkeä tähdistö, jonka naapuritähdistöt ovat pohjoisessa Lohikäärme, idässä (vasemmalla) Joutsen, kaakossa Kettu ja lännessä Herkules. Tähdistön päätähti on kirkas Vega. Suomessa Lyyra on sirkumpolaarinen, eli se ei laske koskaan horisontin alle.
Tähtiä
Lyyran kuvion neljäkkään alaosassa sijaitsee eräs taivaan tutkituimmista tähdistä, 882 valovuoden päässä oleva β Lyrae eli Sheliak, Beta Lyrae -muuttujiin kuuluva pimennysmuuttuja, jonka 12,94 vuorokauden jaksossa tapahtuvan valonvaihtelun voi erottaa paljain silminkin. Valonvaihtelu johtuu siitä, että β Lyrae on todellisuudessa kaksoistähti, jonka komponentit ovat niin lähekkäin, että ne ovat venyneet soikeiksi ja kiertäessään vuorotellen peittävät toisensa näkyvistämme.
γ Lyrae eli Sulaphat (myös Sulafat ja Jugum joka on latinaa) on kirkkaudeltaan +3,3m ja spektriluokaltaan A0 oleva tähti. Meistä se on noin 635 valovuoden päässä.
ε Lyrae jota joskus myös Double Doubleksi kutsutaan, on nelinkertainen tähti. Systeemi koostuu kahdesta kaksoistähdestä. Kiikareilla tai pienellä kaukoputkella katsoessa näkyy kaksi komponenttia (ε1 ja ε2), suuremmilla suurennoksilla paljastuvat loputkin tähdet. Maasta järjestelmä sijaitsee noin 160 valovuoden päässä.
Syvän taivaan kohteita
Tähtien γ ja β Lyrae välissä sijaitsee tunnettu planetaarinen sumu M57 eli Lyyran rengassumu (NGC 6720) (kuvassa). M57 on tunnetuimpia planetaarisia sumuja ja sen löysi vuonna 1779 ranskalainen tähtitieteilijä Antoine Darquier de Pellepoix. Sumua valaisee himmeähkö (kirkkaus +14,7m) valkoinen kääpiö sumun keskellä, jonka taas löysi saksalainen tähtitieteilijä Friedrich von Hahn vuonna 1800. M57 laajenee taivaalla noin kaarisekunnin verran vuosisadassa joka vastaa sumun laajenemista noin 20-30 km/s:n vauhdilla. Kirkkaudeltaan sumu on +8,8m ja se sijaitsee Maasta 2300 valovuoden päässä.
Toinen tähdistön Messierin kohteista on löyhä pallomainen tähtijoukko M56 (NGC 6776), jonka Charles Messier löysi 1779. Joukko on meistä noin 32 900 valovuoden etäisyydellä ja sen halkaisija taivaalla on noin 8,8 kaariminuuttia. Tähtijoukosta on löydetty noin 12 muuttuvaa tähteä.
Mytologia
Varhaisissa tähtikartoissa tähdistö on piirrettynä korppikotkaksi. On arveltu Lyyran esittävän samaa soitinta kuin millä Orfeus hurmasi Hadeen.
Don Black
Elämä ja ura
Lontoon Hackneystä kotoisin oleva Black aloitti uransa stand up -koomikkona. Sanoittajana hänen debyyttinsä oli John Barryn West End -musikaali Billy. Vuonna 1966 Barryn ja Blackin kappale ”Born Free” voitti parhaan laulun Oscar-palkinnon. Michael Jacksonin esittämä vuoden 1972 kappale ”Ben” nousi Britanniassa listaykköseksi ja palkittiin seuraavana vuonna parhaan laulun Golden Globe -palkinnolla.
Lyyra (tähdistö)
Lyyra populaarikulttuurissa
Vuoden 2001 elokuvassa K-PAX Kevin Spaceyn esittämä mielenterveyspotilas kertoo olevansa kotoisin Lyyran tähdistöstä sijaitsevassa K-PAX:n planeettakunnasta. Tähdistö on myös mainittu Rushin esittämässä kappaleessa "Cygnus X-1" levyltä "A Farewell to Kings". Lyra All Stars / Lyyran Tähtikuvio on runouden laulamiseen keskittynyt orkesteri, jonka solistina loistaa Johanna Iivanainen. Lyra All Stars on julkaisut vuonna 2007 Uppo-Nalle (tekstit Elina Karjalainen) sekä Satakieli (tekstit Aaro Hellaakoski) CD-levyt.
Don Black
Elämä ja ura
Black sanoitti Lloyd Webberin musikaalit Tell Me on a Sunday, Sunset Boulevard ja Aspects of Love. Sunset Boulevardista hän voitti parhaan käsikirjoituksen ja parhaan sanoituksen Tony-palkinnot.
Black sanoitti musiikkia yhdysvaltalaisen Quincy Jonesin säveltämälle Riehakas ryöstö (engl. The Italian Job) -elokuvan musiikkiraidalle vuonna 1969. Yhteensä hän on sanoittanut urallaan yli sata elokuvamusiikkikappaletta. Muita Blackin musiikkia sisältäviä elokuvia ovat muun muassa Kova kuin kivi (1969), Vaaleanpunainen pantteri iskee jälleen (1976), Minun Afrikkani (1985) ja Tanssii susien kanssa (1990). Hän on sanoittanut tunnuskappaleet viiteen James Bond -elokuvaan: Pallosalama (1965), Timantit ovat ikuisia (1971), 007 ja kultainen ase (1974), Huominen ei koskaan kuole (1997) ja Kun maailma ei riitä (1999).
King Oliver
Joseph Oliver (11. toukokuuta 1885 Abend, Louisiana, Yhdysvallat – 8. huhtikuuta 1938), paremmin tunnettu taiteilijanimellään King Oliver tai Joe ”King” Oliver, oli yhdysvaltalainen jazzmuusikko. Hän johti 1910-luvulla menestyvää jazzyhtyettä New Orleansissa ja myöhemmin muutti Chicagoon. Tunnetuimmat levytyksensä hän teki vuonna 1923 Indianassa kokoonpanolla, johon kuului muun muassa nuori kornetisti Louis Armstrong. Myöhemmin Oliver muutti New Yorkiin, mutta ei enää saavuttanut samanlaista menestystä.
Koska Oliverin alkuvuosista New Orleansissa ei ole nauhoitettua materiaalia, on tämän vaikutusta jazzin kehittymiseen vaikea arvioida. Myös Louis Armstrongin suosio alkoi 1920-luvun puolivälistä lähtien jättää Oliverin varjoonsa. Joka tapauksessa tiedetään Bubber Mileyn, Muggsy Spanierin ja Tommy Ladnierin ottaneen vaikutteita Oliverin soittotyylistä. Vaikka Armstrongin soitto ei juurikaan kuulostanut Oliverilta, tämä piti vanhaa opettajaansa suuressa arvossa.
Elämä
Oliver syntyi vuonna 1885 plantaasilla Abendissa, Louisianassa. Hänen ensimmäinen soittimensa oli pasuuna, ja hän osoitti jo nuorella iällä musiikillista lahjakkuutta vaikkei saanutkaan muodollista musiikkikoulutusta. Vuonna 1905 hän soitti pasuunaa Onwards Brass Bandissä New Orleansissa, ja myöhemmin vaihtoi kornettiin, jonka soittajana hänet paremmin tunnetaan. Oliver harjoitteli ahkerasti ja opetteli lukemaan nuottikirjoitusta, mitä vaikeutti se, että hän oli menettänyt näkökyvyn toisesta silmästään. Lempinimen ”King” (”Kuningas”) hän sai vuoden 1910 tienoilla soittaessaan yhtyeensä kanssa neworleansilaisen klubin vakio-orkesterina. Vuonna 1916 hän perusti pasunisti Edward ”Kid” Oryn kanssa yhtyeen Kid Ory and King Oliver Band, jossa hän soitti seuraavat kolme vuotta.
Vuonna 1919 Oliver muutti Chicagoon. Hän soitti ensin Bill Johnsonin johtamassa yhtyeessä Dreamland Ballroom -tanssiravintolassa ja vuonna 1922 perusti oman kokoonpanonsa King Oliver Creole Jazz Bandin. Yhtyeeseen kuuluivat muun muassa laulaja Lil Hardin, klarinetisti Johnny Dodds sekä Oliverin New Orleansista värväämä trumpetisti Louis Armstrong. Oliverin yhtye toimi Lincoln Gardens -jazzklubin vakio-orkesterina.
Vuonna 1923 yhtye soitti klassikoksi muodostuneen levytyssession Gennettin studiolla Indianassa. Nauhoitettuihin kappaleisiin kuuluivat ”Dippermouth Blues”, jonka sisältämästä Oliverin soolosta on tullut Dixieland-trumpetinsoittajien vakiomateriaalia, sekä Armstrongin uran ensimmäinen nauhoitettu soolo kappaleessa ”Riverside Blues”. Tarinan mukaan Armstrongin soittotyyli oli nauhoitussessiossa niin dominoiva, että hänet täytyi sijoittaa muuhun orkesteriin nähden kauemmas mikrofonista. Joidenkin versioiden mukaan Armstrong soitti studion takaosasta, käytävän päästä tai jopa kokonaan toisesta huoneesta.
Yhtye hajosi vuonna 1924 erimielisyyksiin jäsenten palkanmaksusta. Armstrong muutti New Yorkiin liittyäkseen Fletcher Hendersonin yhtyeeseen, ja vuotta myöhemmin aloitti tähteyteen johtaneen soolouransa. Oliver teki pianisti Jelly Roll Mortonin kanssa duettonauhoitukset kappaleista ”King Porter Stomp” ja ”Tom Cat Blues”, ja kokosi pian uuden yhtyeen, nimeltään Dixie Syncopators. Tuohon aikaan yhtyeen kokoonpanoon kuului muun muassa Barney Bigard.
Oliver ja Dixie Syncopators saivat paikan chicagolaisen Plantation Cafén orkesterina. Pesti kesti kaksi vuotta, ja sen loputtua vuonna 1927 Oliver yhtyeineen muutti New Yorkiin. He nauhoittivat Vocalion-levy-yhtiölle ja soittivat Savoy Ballroom -tanssiravintolassa. Oliver kieltäytyi liian pienen palkkatarjouksen vuoksi paikasta New Yorkin Cotton Clubin vakioyhtyeenä, mikä osoittautui virheliikkeeksi; pesti tarjosi paikan saaneelle orkesterinjohtaja Duke Ellingtonille tilaisuuden nousta tähdeksi.
James Bland
thumb|James Bland vuoden 1879 nuottijulkaisun kannessa. James Bland (22. lokakuuta 1854 Flushing – 5. toukokuuta 1911 Philadelphia) oli yhdysvaltalainen muusikko ja lauluntekijä. Hänet tunnetaan muun muassa Virginian osavaltion tunnuslaulun ”Carry Me Back to Old Virginny” säveltäjänä.
Elämä ja ura
Bland syntyi vuonna 1854 Flushingissa, New Yorkin osavaltiossa. Hänen isänsä Allan M. Bland oli ollut yksi ensimmäisistä collegen suorittaneista mustista Yhdysvalloissa. Uramahdollisuudet olivat kuitenkin rajoitetut, ja Jamesin syntymän aikaan isä työskenteli räätälinä. Perhe muutti Philadelphiaan vuonna 1961 Jamesin ollessa kuusivuotias. Vuonna 1968 hänen isänsä sai työpaikan Washingtonissa sijaitsevasta patenttitoimistosta.
Suoritettuaan high schoolin loppuun James Bland hakeutui opiskelemaan lakia Howardin yliopistoon Washingtonissa. Hän kuitenkin keskeytti opintonsa myöhemmin päätettyään haluavansa musiikkiuralle. Hän liittyi bostonilaiseen minstrel-ryhmään nimeltä Original Black Diamonds ja esiintyi useissa muissakin minstrel-kokoonpanoissa.
Vaudevillen syrjäytettyä minstrel-show’t Yhdysvaltojen suosituimpana viihdemuotona Bland ei onnistunut enää löytämään suosiota kotimaassaan. Hän kuoli tuberkuloosiin 5. toukokuuta 1911 Philadelphiassa. Hänen hautansa oli merkitsemätön vuoteen 1939 asti, jolloin ASCAP pystytti paikalle muistomerkin Blandin kunniaksi.
Tuotanto
Vuonna 1878 Bland kirjoitti tunnetuimman kappaleensa ”Carry Me Back to Old Virginny”. Virginian osavaltiosta kertova kappale otettiin vuonna 1940 osavaltion viralliseksi tunnuslauluksi. Vuonna 1997 Virginian kongressi kuitenkin poisti nimityksen pitäen laulun sanoja loukkaavina afroamerikkalaisia kohtaan.
Vuonna 1881 syntyi toinen Blandin parhaiten tunnetuista kappaleista, ”O Dem Golden Slippers”.
Prahan kansallismuseo
pienoiskuva|Prahan kansallismuseo Prahan kansallismuseo on Tšekin pääkaupungissa Prahassa sijaitseva museo. Se perustettiin 1818 paikallisen luonnonhistorian museoksi. Nykyinen uusrenessanssityyliä edustava rakennus valmistui 1890. Sen suunnitteli Josef Schulz. Museo sijaitsee Václavin aukion yläpäässä ja se on yli 70 metriä korkea. Rakennuksen eteishalli, julkisivu ja ramppi on koristeltu kuuluisien taiteilijoiden veistoksilla. Sisällä on lukuisia historiallisia maalauksia muun muassa František Ženíšekiltä, Václav Brožikilta ja Vojtich Hynaisilta. Museossa on vaihtuvia näyttelyitä sekä pysyviä kokoelmia, jotka on omistettu arkeologialle, antropologialle, mineralogialle, luonnontieteelle sekä numismatialle.
Kansallismuseon remontointi aloitettiin vuonna 2011. Remontti valmistui lokakuussa 2018.
Nobelparken
Nobelparken on puisto Tukholman Östermalmilla, Strandvägenin itäpäässä. Se on osa Ekoparkenin kaupunkipuistoa.
Puistossa on niin sanottu vanha metsäinstituutin talo, jossa Ruotsin metsäinstituutti toimi vuosina 1828–1916. Ympäröivä puisto toimi samalla Metsäinstituutin puulajivarantona. Tämän seurauksena Nobelparkenin alueella kasvaa kaikkia Ruotsissa tavattavia puulajeja, lukuun ottamatta Ruotsin tunturialueilla kasvavaa hieskoivun alalajiksi katsottavaa tunturikoivua, jota sinne ei ole istutettu.
Puisto on nimetty Alfred Nobelin mukaan ja sinne suunniteltiin 1900-luvun alussa Nobel-palatsiksi kutsuttua näyttävää rakennusta, jota ei koskaan toteutettu.
Orlovravuri
thumb|[[Arabianhevonen|Arabiori Smetanka, joka on orlovravurien kantaisä. Tuntemattoman taiteilijan maalaus sijaitsee Moskovan hevosjalostusmuseossa.]]
Orlovravuri on venäläinen lämminverinen hevosrotu, jota käytetään lähinnä ravurina. Rotua käytetään myös ajohevosena, ratsuna ja muiden rotujen jalostuksessa.
Ominaisuudet
Orlovravurin säkäkorkeus on 160–170 cm. Väriltään orlov on tavallisesti kimo mutta joskus myös musta tai ruunikko.
Orlovravurin pää on pieni ja arabimainen, joskus hieman karkeatekoinen, samoin korvat ovat pienet. Kaula on pitkä, joutsenkaula on tyypillinen. Lavat saattavat olla pitkät. Rintakehä on leveä, selkä pitkä ja suora, vahva lanne ja risti ja vahva takaosa, lihaksikkaat, pyöreät lautaset. Jalat ovat pitkät ja sirot mutta vahvat, ja etusäären ympärys on yli 20 cm.
Historia
Orlovravuri on nimetty rodun 1770-luvulla kehittäneen kreivi Orlovin mukaan. Rotu sai alkunsa arabianhevosen (erityisesti rodun kantaisänä pidetyn Smetanka-oriin) ja erirotuisten eurooppalaisten tammojen risteytyksistä. 1800-luvulla orlovravuri oli maailman nopein ravihevonen. Amerikanravurin kehityttyä nopeammaksi orlovravurista jalostettiin 1900-luvulla amerikanravuria käyttämällä uusi orlovia nopeampi lämminveriravurirotu, venäjänravuri.
Antti Isotalo (saarnaaja)
Antti Matinpoika Isotalo (5. maaliskuuta 1824 Alajärvi – 1906) oli suomalainen puukkojunkkari ja saarnamies. Hänet sekoitetaan usein toiseen samana aikana eläneeseen, tunnetumpaan puukkojunkkariin, Antti Heikinpoika Isotaloon.
Isotalo oli talollisen Matti Isotalon poika. Matti Isotalo kuoli vuonna 1831. Vuonna 1841 Antti Isotalo muutti Vimpeliin. Isotalo oli suurikokoinen mies, ja työskentelikin mm. rakennusmiehenä. Hänet tuomittiin taposta vuonna 1855 ja joutui Käkisalmen vankilaan. Hänet oltiin karkottamassa Siperiaan, mutta uusi suuriruhtinas Aleksanteri II lievensi tuomiota. Jo vuonna 1862 Isotalo pääsi ehdolliseen vapauteen.
Vapauduttuaan vankilasta Isotalo tuli uskoon. Aluksi hän kääntyi herännäisyyteen, myöhemmin lestadiolaisuuteen. Hän toimi sittemmin liikkeen Lounais-Suomen pääsaarnaajana Etelä-Pohjanmaalla ja Satakunnassa. Saarnamiehenä Isotalo oli karski ja jyrkkäotteinen.
Isotaloa on pidetty lestadiolaisuuden piirissä liikkeen marttyyrina. Hänet pidätettiin saarnamatkallaan 1876 ja ripustettiin käsistään yöksi orteen roikkumaan. Uskonsa vuoksi Isotalo joutui olemaan kolmesti kahleissa ja vankikoppiin teljettynä.
Viimeiset vuotensa Isotalo vietti Porissa. Isotalo oli neljä kertaa naimisissa.
Martina Sáblíková
Martina Sáblíková (s. 27. toukokuuta 1987) on tšekkiläinen pikaluistelun olympiavoittaja, maailmanmestari ja Euroopan-mestari. Hän on kilpaillut kansainvälisellä tasolla myös maantiepyöräilyssä.
Pikaluistelun arvokilpailut
Sáblíková sijoittui vuoden 2006 talviolympialaisissa Torinossa 5 000 metrillä neljänneksi Clara Hughesin, Claudia Pechsteinin ja Cindy Klassenin jälkeen. 3 000 metrillä hän oli seitsemäs. Yleisluistelun MM-kilpailuissa 2006 hän sijoittui yhdeksänneksi. Hän löi maaliskuussa 2006 Clara Hughesin maailmanennätyksen naisten 10 000 metrillä ja paransi aikaa vielä 15. maaliskuuta 2007 Calgaryssä alittaen ensimmäisenä naisena 14 minuutin rajan. Maaliskuussa 2007 hän luisteli maailmanennätyksen myös 5 000 metrillä. Vuonna 2007 Sáblíková voitti kultaa pikaluistelun Euroopan-mestaruuskilpailussa sekä matkakohtaisten maailmanmestaruuskilpailujen 3 000:lla ja 5 000 metrillä. Yleisluistelun MM-kilpailuissa hän oli viides.
Tammikuussa 2008 Sáblíková sijoittui yleisluistelun EM-kisoissa pronssille. Saman vuoden maaliskuussa hän voitti matkakohtaisissa MM-kilpailuissa kultaa 5 000 metrillä. Yleisluistelun MM-kilpailuissa hän oli viides. Vuonna 2009 hän sai pronssia yleisluistelun EM-kisoissa ja voitti kultaa yleisluistelun MM-kisoissa. Matkakohtaisissa MM-kilpailuissa hän saavutti kultaa 5 000 ja hopeaa 3 000 metrillä. Vuonna 2010 hän voitti yleisluistelun Euroopan-mestaruuden. Vancouverin olympialaisissa 2010 hän voitti 3 000 (aika 4.02,53) sekä 5 000 metrillä (6.50,91) kultaa ja 1 500 metrillä pronssia. Myöhemmin samalla kaudella hän voitti yleisluistelun maailmanmestaruuden Heerenveenissä.
Vuonna 2011 Sáblíková voitti yleisluistelun Euroopan-mestaruuden ja sai pronssia yleisluistelun MM-kilpailuissa. Hän luisteli helmikuussa Salt Lake Cityssä 5 000 metrin maailmanennätyksen 6.42,66. Matkakohtaisissa MM-kilpailuissa hän saavutti kultaa 5 000 metrillä ja hopeaa 3 000 metrillä. Vuonna 2012 Sáblíková voitti neljännen Euroopan-mestaruutensa ja sijoittui yleisluistelun MM-kilpailuissa toiseksi. Matkakohtaisissa MM-kilpailuissa hän voitti sekä 3 000 että 5 000 metriä. Vuonna 2013 hän sijoittui EM-kilpailuissa neljänneksi. Matkakohtaisissa MM-kilpailuissa hän voitti 5 000 metriä ajalla 6.54,31 ja sai hopeaa 3 000 metrillä.
Vuonna 2014 Sáblíková sai EM-pronssia. Samana vuonna Sotšin olympialaisissa hän voitti kultaa 5 000 metrillä ajalla 6.51,54 ja hopeaa 3 000 metrillä. Hän sijoittui toiseksi EM-kilpailuissa 2015. Hän voitti samana vuonna maailmanmestaruuden Heerenveenissä 3 000 (aika 4.02,17) ja 5 000 metrillä (6.52,73) sekä Calgaryssa yleisluistelussa Hän voitti Euroopan-mestaruuden Minskissä 2016. Saman vuoden matkakohtaisissa MM-kilpailuissa hän saavutti kultaa 3 000 metrillä ajalla 4.03,05 ja 5 000 metrillä ajalla 6.51,09. Hän voitti 2016 myös yleisluistelun maailmanmestaruuden Berliinissä. Hän sai yleisluistelun EM-hopeaa 2017. Hän saavutti samana talvena Gangneungissa MM-kultaa 5 000 metrillä ajalla 6.52,38 ja hopeaa 3 000 metrillä. Yleisluistelun MM-kilpailuissa Hamarissa hän sai hopeaa.
Pyeongchangin olympialaisissa 2018 Sáblíková saavutti 5 000 metrillä hopeaa ja sijoittui 3 000 metrillä neljänneksi. Saman vuoden yleisluistelun MM-kilpailuissa hän sijoittui kuudenneksi. Hän sai yleisluistelun EM-hopeaa 2019. Inzellin matkakohtaisissa MM-kilpailuissa hän voitti kultaa 3 000 metrillä ajalla 3.58,91 ja 5 000 metrillä ajalla 6.44,85. Hän voitti samana talvena yleisluistelun maailmanmestaruuden Calgaryssä. Salt Lake Cityn MM-kilpailuissa 2020 hän saavutti kultaa 3 000 metrillä ajalla 3.54,25 ja hopeaa 5 000 metrillä. Yleisluistelun MM-kilpailuissa Hamarissa hän sijoittui neljänneksi. Seuraavana vuonna hän saavutti Heerenveenissä sekä yleisluistelun EM-pronssia että 3 000 metrin MM-hopeaa. Pekingin olympialaisissa 2022 hän saavutti pronssia 5 000 metrillä ja sijoittui neljänneksi 3 000 metrillä. Saman vuoden yleisluistelun MM-kilpailuissa hän oli viides. Hän saavutti Heerenveenin MM-kilpailuissa 2023 pronssia 3 000 ja 5 000 metrillä.
Maailmancup
Sáblíková voitti yhdistetyn 3 000 ja 5 000 metrin maailmancupin kokonaiskilpailun yksitoista kertaa peräkkäin: kausilla 2006–2007, 2007–2008, 2008–2009, 2009–2010, 2010–2011, 2011–2012, 2012–2013 , 2013–2014 , 2014–2015, 2015–2016 ja 2016–2017 sekä jälleen 2018−2019 ja 2019–2020. 1 500 metrin maailmancupissa hän oli kolmas kaudella 2009–2010 ja yhteislähdön cupissa kolmas 2014–2015. Kokonaismaailmancupissa hän sijoittui toiseksi kausilla 2011–2012 ja 2014–2015 sekä kolmanneksi kausilla 2015–2016 ja 2016–2017. Hän on voittanut 51 henkilökohtaista maailmancupin osakilpailua, sijoittunut 23 kertaa toiseksi ja 18 kertaa kolmanneksi (tilanne 9.4.2023).
Maantiepyöräily
Sáblíková saavutti maantiepyöräilyssä pronssia alle 23-vuotiaiden EM-kilpailujen aika-ajossa Sofiassa 2007. Valkenburgin MM-kilpailuissa 2012 hän sijoittui naisten aika-ajossa yhdeksänneksi. Hän oli MM-kilpailujen aika-ajossa kahdestoista 2014 ja 2015. Hän voitti Tšekin mestaruuden sekä maantieajossa että aika-ajossa 2010, 2011, 2013, 2014, 2015 ja 2016.
Glory Road
Glory Road voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Mätäkuu
Mätäkuu on kansanperinteessä loppukesästä oleva kuukauden pituinen ajanjakso, jolloin Aurinko on Leijonan merkissä, noin 23. heinäkuuta - 23. elokuuta. Se on peräisin muinaisesta Egyptistä mutta vastaa roomalaisten koiranpäiviä. Egyptissä se liittyi Niilin tulvimiseen.
Mätäkuu näkyy harvemmin nykyään suomalaisissa kalentereissa, mutta satoja vuosia mätäkuu oli kalentereissa merkitty 23.7.–23.8. eli ajalle, jolloin Aurinko on 120–150 asteen etäisyydellä kevättasauspisteestä eli Eläinradan Leijonan merkissä. Yliopiston almanakassa se oli viimeksi merkittynä vuonna 1995.
Historiaa
Mätäkuun perinne juontaa alkunsa jo tuhansien vuosien takaa muinaisesta Mesopotamiasta, jolloin kesän kuumin aika tunnettiin koiranpäivien nimellä. Nimensä tuo kolmisen viikkoa kestänyt aika oli saanut Canis Majorin eli Ison koiran tähtikuviosta ja sen kirkkaimmasta tähdestä Siriuksesta eli Koirantähdestä, joka heinäkuun puolenvälin jälkeen tulee pois Auringon takaa ja alkaa näkyä aamuisin juuri ennen auringonnousua. Tätä sanotaan Siriuksen heliakiseksi nousuksi. Käsite koirakuu on alun perin syntynyt Mesopotamiassa. Myös egyptiläisille Siriuksen näkyminen oli tärkeä, koska silloin alkoivat Niilin tulvat. Roomalaiset nimittivät ajanjaksoa nimellä dies caniculares.
Nimitys ”mätäkuu” on käännösvirheen seurausta. Saksassa otettiin käyttöön käsite Rodenmonat, joka tarkoittaa kaskeamiskuuta. Tanskalaiset käänsivät sanan muotoon råddenmåned (mätäkuu). Nimi mätäkuu kulkeutui sitten Tanskasta Ruotsiin ja Suomeen. Suomessa käsitteen mätäkuu otti käyttöön jo Mikael Agricola. Mätäkuu oli merkittynä suomalaisiin almanakkoihin aina vuoteen 1995 saakka.
Ennen kylmälaitteiden keksimistä tämä vuoden kostein ja kuumin aika sai elintarvikkeet pilaantumaan nopeammin kuin tavallisesti, joten loppujen lopuksi virheellinen ”mätäkuu” kuvaakin tuota aikaa paremmin kuin koirakuu.
Helsinkiläiset kirurgit selvittivät mätäkuun todenperäisyyttä tutkimalla aikavälillä 2002–2005 Töölön sairaalaan tuodut lähes 50 000 potilasta. Mätäkuiden aikana hoidettiin noin 4000 potilasta. Infektion takia leikkaushoitoa tarvitsi 16 prosenttia, kun muuna aikana leikkaushoitoa tarvitsi 12 prosenttia. Mätäkuun aikana myös leikkauksen jälkeiset haavainfektiot olivat yleisempiä.
Mätäkuun uutiset
Kansankielessä puhutaan joskus mätäkuun jutuista. Tällöin tarkoitetaan heinä–elokuussa kerrottavia, luotettavuudeltaan epämääräisiä uutisia, jotka saavat uutistilaa, koska kesällä ei tapahdu mitään muutakaan uutisoimisen arvoista.
Wolfgang Schneiderhan
Wolfgang Eduard Schneiderhan (28. toukokuuta 1915 Wien – 18. toukokuuta 2002 Wien) oli itävaltalainen viulisti. Wolfgang Schneiderhan syntyi Wienissä Itävallassa. Hän opiskeli viulunsoittoa Otakar Ševčíkin johdolla Tšekissä, ja Julius Winklerin kanssa Wienissä. Hän asui Englannissa vuosina 1929–1932 ja esiintyi laulajien, esimerkiksi Maria Jeritzan, Fjodor Šaljapinin, Jan Kiepuran ja Paul Robesonin, kanssa. Itävaltaan palattuaan hän johti Wienin sinfoniaorkesteria vuodesta 1933, kunnes siirtyi johtamaan Wienin filharmonikkoja vuosiksi 1937–1951.
Vuonna 1937 hän perusti nimeään kantavan Schneiderhan-kvartetin, jonka hän lakkautti jättäessään filharmonikot vuonna 1951 voidakseen keskittyä soolouraansa. Hän opetti vuosina 1938–1956 Universität Salzburg Mozarteumissa ja liittyi vuonna 1940 Saksan kansallissosialistiseen työväenpuolueeseen ja esiintyi kvartettinsa kanssa yksityiskonsertissa Wienin gauleiterin Baldur von Schirachin kotona vuonna 1942.
Ahetze
Ahetze on kunta Pyrénées-Atlantiquesin departementissa Akvitanian hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 1 318 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Ahetzen pinta-ala on 11 neliökilometriä. thumb|200px|left|Ahetze
Wolfgang Schneiderhan
Viulisti Georg Kulenkampffin kuoltua vuonna 1948 Schneiderhan otti hänen paikkansa pianotriossa, jonka muut jäsenet olivat pianisti Edwin Fischer ja sellisti Enrico Mainardi. Vuodesta 1949 Schneiderhan opetti myös Luzernin konservatoriossa, jossa hän perusti yhdessä oppilaansa Rudolf Baumgartnerin kanssa Festival Strings Lucerne -kamariorkesterin vuonna 1956.
Wolfgang Schneiderhan oli naimisissa laulaja Irmgard Seefriedin kanssa vuodesta 1948 vaimon kuolemaan vuonna 1988 asti; he kasvattivat kolme tytärtä. Schneiderhan kuoli synnyinkaupungissaan Wienissä 86-vuotiaana.
Martín Palermo
thumb|Martín Palermo Martín Palermo (s. 7. marraskuuta 1973 La Plata) on argentiinalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edusti kotimaassaan Estudiantesia kausina 1992–1997 ja Boca Juniorsia kausina 1997–2001 ja 2004–2011 sekä Espanjassa Villarrealia vuoden 2001 tammikuusta kesään 2003, Real Betisiä kaudella 2003–2004 ja lainasopimuksella Deportivo Alavésia kevätkaudella 2004.
Palermo pelasi Espanjan pääsarjassa 80 ottelua ja teki niissä 20 maalia. Hän teki kaksi maalia yhdessä ottelussa Atlético Madridia vastaan tammikuussa 2003.
Palermo voitti Boca Juniorsin pelaajana Copa Libertadoresin vuonna 2000 ja teki brasilialaista Palmeirasia vastaan pelatun loppuotteluparin ratkaisseessa rangaistuspotkukilpailussa maalin joukkueensa kolmantena laukojana. Myöhemmin samana vuonna hän voitti Intercontinental Cupin ja teki joukkueensa molemmat maalit sen voittaessa espanjalaisen Real Madridin 2–1. Toisen Copa Libertadores -voittonsa hän saavutti vuonna 2007 joukkueensa kapteenina ja teki kauden 12 ottelussa neljä maalia.
Palermo pelasi Argentiinan maajoukkueessa 15 ottelua ja teki niissä yhdeksän maalia. Ensimmäisen maaottelunsa hän pelasi helmikuussa 1999 ystävyysottelussa Venezuelaa vastaan. Copa Américassa 1999 hän pelasi joukkueensa kaikki neljä ottelua avauskokoonpanossa ja teki kaksi maalia Ecuadoria sekä yhden Uruguayta vastaan. Tappiollisessa alkulohko-ottelussa Kolumbiaa vastaan hän epäonnistui kolme kertaa rangaistuspotkussa: ensimmäinen laukaus meni yläriman kautta yli, toinen meni suoraan yli ja kolmannen maalivahti torjui. Tuon turnauksen jälkeen hän ei pelannut maajoukkueessa kymmeneen vuoteen.
Alain Gomis
Alain Gomis (6. maaliskuuta 1972 Pariisi, Ranska) on senegalilais-ranskalainen elokuvaohjaaja. Hän opiskeli elokuvantekoa Sorbonnessa. Valmistumisensa jälkeen hän organisoi maahanmuuttajille tarkoitettuja videotuotannon kursseja (workshop) Nanterressa. 26-vuotiaana hän oli tehnyt jo kolme lyhytelokuvaa: Tourbillons, Tout le monde peut se tromper, ja dokumenttielokuvan Caramels et chocolats. Hänen ensimmäinen pitkä elokuvansa oli L’Afrance (2001), josta hänet palkittiin Locarnon elokuvajuhlissa.
Luettelo pikkuplaneetoista: 151001–152000
Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen 151001:stä ja päättyen 152000:een. Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Etelänmyrskylintu
Koko ja ulkonäkö
Linnun pituus on 45–51 cm, siipien kärkiväli 110–120 cm ja paino noin 800 g. Se muistuttaa myrskylintua.
Esiintyminen
Pesimäalueena ovat Etelämantereen reunat sekä mannerta ympäröivät saaret. Esimerkiksi South Sandwich Islandilla pesii noin miljoonan parin yhdyskunta. Maailman populaation koko on noin 4 miljoonaa yksilöä ja lajin kanta on elinvoimainen. Laji vaeltelee eteläisillä valtamerillä muun muassa Perun, Etelä-Afrikan, Australian ja Uudenseelannin rannikoilla. Suomessa sitä ei ole tavattu.
Elinympäristö
Kallioiset lintusaaret ja mantereen rantajyrkänteet.
Lisääntyminen
pienoiskuva|Fulmarus glacialoides Pesintä tapahtuu marras-joulukuussa. Naaras munii yhden valkoisen munan, joka painaa noin 103 g. Molemmat puolisot hautovat noin 45 päivää haudontavuorojen ollessa 3–9 päivää. Poikanen on lentokykyinen noin 52 päivää vanhana. Poikasia ja munia saalistavat muun muassa kihut ja tuppinokat.
Ravinto
Etelänmyrskylinnun pääravintoa ovat krillit ja muut äyriäiset. Se syö myös kalanperkeitä, pikkukaloja ja mustekaloja.
Ralph Blane
Ralph Blane, alk. Ralph Uriah Hunsecker (26. kesäkuuta 1914 – 13. marraskuuta 1995 Broken Arrow), oli yhdysvaltalainen säveltäjä ja sanoittaja. Hän ja Hugh Martin tekivät pitkään yhteistyötä ja saavuttivat menestystä Tin Pan Alleyllä. Blane sanoitti useihin Broadway-näytelmiin sekä joihinkin musikaalielokuviin, mukaan lukien vuoden 1944 Tyttö ja kosija. Hänen tunnetuimpiin sävellyksiinsä kuuluvat muun muassa ”Buckle Down, Winsocki”, ”Have Yourself a Merry Little Christmas” ja ”Girls Were Meant to Take Care of Boys”. Martinin lisäksi Blane teki musiikkia muun muassa Harry Warrenin, Harold Arlenin ja Kay Thompsonin kanssa.
Elämä ja ura
Ralph Uriah Hunsecker syntyi Broken Arrow’ssa Oklahomassa vuonna 1914. Hän opiskeli Northwestern Universityssä ja muutti myöhemmin New Yorkiin opiskelemaan musiikkia. Hän muutti nimensä Ralph Blaneksi ja alkoi sanoittaa musiikkia ja esiintyä laulajana Broadwaylla. Blanen teatteridebyytti oli vuoden 1936 musikaalinäytelmä New Faces, ja vuonna 1937 hän esiintyi musikaalissa Hooray for What?
Laulunkirjoittajana Blane teki vähän aikaa yhteistyötä Harry Warrenin kanssa sanoittaen muun muassa jalkapalloaiheisen kappaleen ”Buckle Down, Winsocki”. Blanen kanssa Hooray for What? -näytelmässä esiintyneestä säveltäjä Hugh Martinista tuli sanoittajan pitkäaikaisin musiikillinen yhteistyökumppani. He perustivat laulukvartetin nimeltä The Four Martins, joka esiintyi New Yorkin yökerhoissa ja lauloi Fred Allenin isännöimässä radio-ohjelmassa. Martin ja Blane työskentelivät myös lauluosuuksien sovittajina useissa musikaalinäytelmissä, ja vuonna 1941 sai ensi-iltansa heidän ensimmäinen oma Broadway-musikaalinsa Best Foot Forward. Blanen ja Martinin musiikillisiin yhteistyökumppaneihin kuuluivat muun muassa Cole Porter, Richard Rodgers ja Irving Berlin.
Teatterimusikaalien lisäksi Martin ja Blane tekivät musiikkia Hollywoodin elokuviin. Heidän musiikkiaan käytettiin muun muassa elokuvissa Tyttö ja kosija (1944), Jaettu morsian (1949), Athena (1954), Las Vegasin uhkapelurit (1955) ja Jazzityttö (1957). Tyttö ja kosija -elokuvan musiikkiraitaan kuulunut kappale ”The Trolley Song” oli ehdolla parhaan laulun Oscar-palkinnon saajaksi. Blane ja Martin sovittivat elokuvan teatterimusikaaliksi vuonna 1989, ja Broadwaylla esitetty musikaali voitti neljä Tony-palkintoa.
Blane meni 1947 naimisiin Emajo Stagen kanssa ja sai tämän kanssa pojan. Blane kuoli 13. marraskuuta 1995 kotikaupungissaan Broken Arrow’ssa.
Ainhoa (Pyrénées-Atlantiques)
Ainhoa kuuluu kauneimpien ranskalaiskylien järjestöön Les Plus Beaux Villages de France. Se on muurien ymäröimä kylä baskialueella, Santiago de Compostelan pyhiinvaellusreitin varrella. Ainhoa sijaitsee Labourdin ja Navarren maakuntien rajalla.
Lew Brown
Lew Brown, alk. Louis Brownstein (10. joulukuuta 1893 Odessa – 5. helmikuuta 1958 New York) oli venäläissyntyinen yhdysvaltalainen sanoittaja ja teatterikäsikirjoittaja. Hänet tunnetaan erityisesti yhteistyöstään B. G. DeSylvan ja Ray Hendersonin kanssa 1920- ja 1930-luvulla.
Elämä ja ura
Louis Brownstein (, Luis Braunštein) syntyi vuonna 1893 Odessassa, Venäjän keisarikunnassa, nykyisen Ukrainan alueella. Hänen perheensä muutti Yhdysvaltoihin Louisin ollessa viisivuotias. Hän sanoitti jo teini-ikäisenä Albert Von Tilzerin hittikappaleen ”I’m the Loneliest Gal in Town” (1912). Vuonna 1916 hän sanoitti suosituksi tulleen laulun ”If You Were the Only Girl”. Myös vuoden 1921 ”Dapper Dan” -kappaleesta tuli hitti.
Lew Brownin uran menestynein aika alkoi vuonna 1922, kun hän alkoi kirjoittaa lauluja yhdessä pianisti Ray Hendersonin kanssa. Heidän ensimmäinen yhteinen kappaleensa oli ”Georgette” vuoden 1922 näytelmästä Greenwich Village Follies. Kolme vuotta myöhemmin mukaan liittyi sanoittaja B. G. DeSylva. Miehet kirjoittivat yhdessä Broadway-musikaaleja, mukaan lukien Good News (1927), Manhattan Mary (1927), Hold Everything (1928), Follow Thru (1929), Flying High (1930) ja useita näytelmiä jokavuotiseen George White’s Scandals -sarjaan.
Lew Brown kuoli New Yorkissa 5. helmikuuta 1958.
Paul Burke
Paul Burke on seuraavien henkilöiden nimi:
Ukko Peltonen
Ukko Iisakki Peltonen (s. 15. kesäkuuta 1998 Helsinki) on suomalainen kilpapyöräilijä, joka edustaa UCI Continental-tason Global 6 Cycling joukkuetta.
James Ivory
James Ivory on seuraavien henkilöiden nimi:
Jan van Scorel
thumb|230px|Jan van Scorelin maalaus Maria Magdalena Jan van Scorel (1495, Schoorl – 6. joulukuuta 1562, Utrecht) oli hollantilainen renessanssimaalari. Hän oli opettajansa Jan Mabusen ohella eniten Italiasta vaikutteita saanut taidemaalari omana aikanaan. Hän toimi myös arkkitehtinä, insinöörinä, muusikkona ja runoilijana.
Frank Loesser
Frank Henry Loesser (29. kesäkuuta 1910 – 26. heinäkuuta 1969 New York) oli yhdysvaltalainen populaarimusiikin säveltäjä ja sanoittaja. Hän kirjoitti musiikkia Broadway-näytelmiin ja useisiin 1940-luvun musikaalielokuviin. Toisen maailmansodan aikana hän kirjoitti sota-aiheisia lauluja, joista tunnetuimmaksi on tullut ”Praise the Lord and Pass the Ammunition”.
Loesser voitti vuonna 1949 Oscar-palkinnon kappaleella ”Baby, It’s Cold Outside” elokuvasta Ahdin tytär (engl. Neptune’s Daughter). Hänen vuoden 1950 Broadway-musikaalinsa Guys and Dolls voitti parhaan musikaalin Tony-palkinnon. Vuonna 1961 Loesser palkittiin Pulitzerilla ja toisella Tony-palkinnolla musikaalista How to Succeed in Business Without Really Trying.
Kumikameli (albumi)
Kumikameli on Kumikamelin vuonna 1988 julkaistu esikoisalbumi. Musiikillisesti se oli hyvin erilainen kuin yhtyeen myöhempi tuotanto. Se ei sisältänyt ollenkaan rock-vaikutteita vaan se oli enemmänkin ajalleen tyypillistä huumorimusiikkia humoristisine sanoituksineen ja pääasiassa koskettimin soitettuine taustoineen. Albumin julkaisi ensi kertaa CD-levyllä vuonna 2005 tamperelainen pienlevy-yhtiö Jukeboss. Kappale "Isän kädestä" julkaistiin uudelleennauhoitettuna versiona vuonna 2008 ilmestyneellä kokoelmalevyllä Sulaa kultaa.
Nauhoitus
Kumikameli nauhoitti albumin omalla kustannuksellaan ja tarjosi sitä eri tahoille julkaistavaksi. Levy-yhtiöt eivät olleet kiinnostuneita ja pitivät levyä huonona sijoituksena. Lopulta Kari Hynninen Discophonilta kiinnostui siitä ja kiinnitti yhtyeen. Albumin ja siltä julkaistujen singlejen myynti ei kuitenkaan vakuuttanut eikä levy-yhtiö pitänyt yhtyeen Nahkasuiden paluu -levyä varten demotuista kappaleista, joten he saivat lähteä.
Kappaleet
A-puoli B-puoli
Thomas Malory
pienoiskuva|230px|[[Aubrey Beardsleyn kuvaelma Thomas Maloryn Le Morte d’Arthurista]] Thomas Malory (n. 1405 – 14. maaliskuuta 1471) oli brittiläinen henkilö, joka kirjoitti tai kokosi vuonna 1485 painetun teoksen Le Morte d’Arthur. Kirja kertoo Pyöreän pöydän ritarien tarinan ja perustuu aikaisempiin kertomuksiin kuningas Arthurista, joka kokoaa ympärilleen legendaarisen ritarikunnan. Hänen vaimonsa kuningatar Guinevere rakastuu traagisesti hänen ystäväänsä sir Lancelotiin. Kirjoittajan sukunimi esiintyy eri kieliasuissa, kuten muodoissa Maillorie, Mallory, Mallery ja Maleore.
Le Morte d’Arthur on ilmestynyt suomeksi lyhennettynä vuonna 1979 nimellä Pyöreän pöydän ritarit.
Elämä
Thomas Maloryn historiallisuudesta on esiintynyt erimielisyyksiä, mutta nykyään uskotaan hänen olleen Newbold Revelistä, Warwickshiren kreivikunnasta kotoisin oleva Sir Thomas Malory. Malory syntyi noin vuonna 1405, mutta syntymävuosi saattoi myös olla tätä aikaisempi. Hän oli naimisissa Elizabeth Walshin kanssa, ja pariskunnalla oli poika Robert. Malory valittiin Englannin parlamenttiin vuonna 1445.
Maassa oli levottomuuksia vuonna 1449, ja Maloryn elämä sai tässä vaiheessa tuntemattomasta syystä käänteen. Häntä syytettiin vuosina 1450–1451 lukuisista rikoksista, joihin kuului muun muassa rahankiristys, karjavarkaus, ryöstö ja raiskaus, joskin viimeisen kohdalla syytteen nosti naisen aviomies, vaikka kyseessä ei välttämättä ollut vastentahtoinen rikos. Vuonna 1450 Malory yritti hyökätä väijytyksestä Buckinghamin herttuan kimppuun. Hän joutui vuonna 1452 vankilaan, jossa vietti suurimman osan seuraavasta kahdeksasta vuodesta odottamassa oikeudenkäyntiä, jota ei kuitenkaan koskaan tapahtunut. Malory pakeni vankilasta kahdesti, ja hänet myös armahdettiin ainakin kerran. Osan teoksestaan Le Morte d'Arthur Malory kirjoittikin vankilassa ollessaan.
Gabbiano-luokka
Gabbiano-luokka oli Italian kuninkaalliselle laivastolle suunnitellun kuudenkymmenen korvetin muodostama alusluokka, jonka aluksista valmistui 49. Alukset oli suunniteltu erityisesti sukellusveneidentorjuntaan ja saattuetehtäviin. Niiden valmistus alkoi vuoden 1941 lopulla ja 28 valmistui ennen Italian antautumista liittoutuneille 9. syyskuuta 1943. Loput jäivät saksalaisille, joiden käyttäminä alukset taistelivat liittoutuneita vastaan sodan loppuun. Sodan jälkeen Italian laivastolla oli kahdeksantoista alusta ja vuosikymmenen loppuun mennessä valmistui vielä viisi.
Suunnittelu
Kesäkuussa 1940 Italian liittyessä toiseen maailmansotaan laivastolla oli ainoastaan muutama varsinaisesti saattuetehtäviin suunniteltu alus. Nämä olivat neljä Orsa-luokan saattuehävittäjää ja sukellusveneidentorjuntaan suunniteltu RN Albatros. Italialla oli käytettävissään ainoastaan kaksi vesikuuntelulaitetta, joista toinen oli Albatrosilla ja toinen asennettuna vanhaan miinalaivaan, joka oli sijoitettuna vesikuunteluoperaattoreiden koulutuskeskukseen La Speziaan. Saattueiden suojaksi valmistettiin kuusitoista Ciclone-luokan alusta, joista ensimmäisen valmistus alkoi huhtikuussa 1941.
Propulsio
Propulsiojärjestelmä suunniteltiin siten, että alus kykenisi etsimään väijyviä sukellusveneitä ilman koneiston aiheuttamaa melua ja värinää. Risteilymoottoreiksi asennettiin kaksi seitsemän sylinteristä Fiat M 407 -dieselmoottoria ja hiljaista ajoa varten kaksi sähkömoottoria. Dieselmoottorit, joista kumpikin tuotti 1 750 italialaista hevosvoimaa (1 725 shp, 430 r/min) asennettiin keskilaivaan vesitiiviiseen osastoon. Pakokaasut virtasivat vaimentimen läpi. Koneet käynnistettiin paineilmalla, mikä mahdollisti liikkeelle lähdön viidessätoista minuutissa. Aluksen kaksoispohjan sisään valmistetuissa neljässätoista säiliössä oli 70 tonnia polttoainetta.
Sähkömoottorit oli sijoitettu generaattoriasemalle pääkonehuoneen taakse ja ne kyettiin kytkemään akseleihin, kunhan dieselit olivat vapaalla. Kuusikymmentä sarjaan asennettua akkua mahdollistivat jopa kuuden tunnin käytön seitsemän solmun nopeudella. Kumpikin sähkömoottori tuotti 75 hevosvoimaa (140 r/min). Kaksi kolmilapaista potkuria olivat halkaisijaltaan 1,8 metriä.
Aseistus
Aluksille asennettiin etukannelle pääaseeksi OTO:n 100 millimetrin 47 pituuskaliiperin malli 1937 tykki, jonka asennukseen kuului kilpi. Tykkiin oli 200 kranaattia ja 60 valaisuammusta, jotka siirrettiin ammushissillä ruumasta tykille. Hissillä kyettiin toimittamaan aseelle seitsemän laukausta minuutissa.
Ilmatorjunta-aseina olivat kolme Scottin 20 millimetrin 70 pituuskaliiperin IF malli 1939 tai OM malli 1941 tykkiä yksiputkisina asennuksina. Näistä yksi oli 100 millimetrin tykin takana ja kaksi muuta komentosillan sivuilla. Tykki oli ilmajäähdytteinen ja siihen ei oltu kytketty tulenjohtolaitteita. Lisäksi aluksilla oli neljä Bredan 20 millimetrin 65 pituuskaliiperin malli 1935 tykkiä kaksiputkisina asennuksina, jotka oli asennettu keskilaivan rakenteiden katoille savuhormin taakse. Aluksen varastoissa oli 18 800 20 millimetrin kranaattia, jotka siirrettiin miesvoimin tykeille.
Sukellusveneidentorjuntaan aluksilla oli kahdeksan syvyyspomminheitintä, jotka oli asennettu neljä kummallekin kyljelle pääkannelle keskilaivasta perään. Niillä kyettiin heittämään 150 kg:n saksalainen G tyypin tai vastaava italialainen M tyypin syvyyspommi. Lisäksi aluksilla oli kaksi Gatteschi-syvyyspommikiskoa. Kaikkiaan aluksella oli 86 syvyyspommia, joista 64 sijoitettuna upseerimessin takana olevaan varastoon.