cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Karkun kirkko
Sisällissodan linnakkeena 1918
Kirkko on peruskorjattu 1980. Kirkon urut on peruskorjattu vuonna 2002.
Sikojen paiseinen keuhkokalvontulehdus
Sikojen paiseinen keuhkokalvontulehdus on Actinobacillus pleuropneumoniae -bakteerin (lyh. App.) aiheuttama sioilla esiintyvä hengitystieinfektio. Taudin oireina ovat korkea kuume, hengitysvaikeudet ja joskus myös verivaahto. Sairastuneet siat voivat laihtua huomattavasti, ja ilman hoitoa kuolleisuus voi kasvaa jopa 50 %:iin. Arvioiden mukaan sioista noin puolet Euroopan unionin alueella saa tartunnan, osa voi olla oireettomia.
Tauti on herkkä desinfektioaineille. Ihanneoloissa se säilyy tuotantotiloissa 30 vuorokautta. Tautia todetaan vain sialla, mutta se on yleinen kaikkialla, missä harjoitetaan sikataloutta.
Pulkka
Pulkka on ahkiota muistuttava, nykyään muovista valmistettu vedettävä tai mäenlaskuun käytettävä kulkuväline, jota käytetään pääsääntöisesti talvella joko lumessa tai jäällä. Mäenlasku pulkalla on suosittua erityisesti lasten keskuudessa. Jos pulkkaan on kiinnitetty naru, voidaan sitä käyttää myös tavaroiden kuljetukseen vetämällä pulkkaa narulla perässä.
Suomessa erotetaan nykyään useimmiten toisistaan käsitteet ahkio ja pulkka. Ahkio viittaa isompaan ja kantavampaan, hyötykäyttöön tarkoitettuun vedettävään välineeseen, kun taas pulkka tarkoittaa yleensä pienempää, lähinnä lasten mäenlaskuvälinettä. Monissa muissa kielissä, kuten ruotsissa, norjassa, saksassa ja ranskassa pulkka-sanan johdannainen tarkoittaa ahkiota.
Tunnetuimpia pulkkamalleja Suomessa oli Sarvis Oy:n vuonna 1967 markkinoille tullut suhteellisen kapea ja profiililtaan keulaan päin nouseva pulkka. Ahkion suunnitteli teknikko Esa Viita. Orthexin suosituin mäenlaskuväline on perinteinen ahkio, jota on valmistettu Lohjalla vuodesta 1966. Kesäkuussa 2021 Orthex myi Wiittalle lumileluliiketoimintansa, johon kuului muun muassa pulkat.
Pulkkailu Suomessa
Suomen pisin pulkkamäki sijaitsee Saariselällä, jossa on järjestetty Pulkkamäen MM-kisoja. Mäki on 1200 metriä pitkä.
Tabaré Vázquez
thumb|Vázquez Rosas ja varapresidenttinsä Rodolfo Nin Novoa Palacio Legislativon edessä Montevideossa. Tabaré Ramón Vázquez Rosas (17. tammikuuta 1940 – 6. joulukuuta 2020 ) oli Uruguayn presidentti, jonka ensimmäinen presidenttikausi oli vuosina 2005–2010 ja toinen kausi vuosina 2015–2020. Vázquez oli vasemmistolaisen Encuentro Progresista–Frente Amplio–Nueva Mayoria-koalition ehdokas ja ensimmäinen Uruguayn sosialistipresidentti.
Vázquez on syntyisin Montevideon La Tejasta. Hän opiskeli lääketiedettä Universidad de la Repúblicassa ja valmistui 1972 erikoistuttuaan onkologiaan. Vuonna 1976 hän sai Ranskan valtion stipendin lisäkoulutukseen Gustave Roussy -instituutissa Pariisissa.
Vázquez lähti politiikkaan vastustamaan lakia, joka antoi armahduksen sotilasdiktatuurin aikana (1973–1985) tehdyistä ihmisoikeusloukkauksista. Hän oli Partido Socialista del Uruguayn jäsen ja kohosi sen keskuskomiteaan joulukuussa 1987.
Vuosina 1990–1995 Vázquez oli Frente Amplion listalta valittuna itsenäisenä ehdokkaana Montevideon kaupunginjohtaja. Hän oli ensimmäinen frenteampliolainen kuvernööri ja keskeinen hahmo Uruguayn politiikassa. Hän oli ehdokkaana presidentiksi 1994 vaalissa, ja sai 30,6 % äänistä, mikä ei riittänyt voittoon. Vuonna 1996 hänet valittiin koalition johtoon sen tunnetun johtajan, kenraali Liber Seregnin seuraajaksi. Vuoden 1999 presidentinvaalissa Vázquez sai 45,9 % äänistä ja hävisi Jorge Batllelle.
Vuoden 2004 presidentinvaalissa Vázquez sai ensimmäisellä kierroksella jo yli 50 prosenttia äänistä eikä toista kierrosta tarvittu. Hän oli ensimmäinen vasemmistopresidentti, ja samaan aikaan entististä sisseistä, sosialisteista, kommunisteista sekä sitoutumattomista vasemmistolaisista muodostettu koalitio otti enemmistön parlamentin molemmista huoneista. Vázquez ajoi presidenttinä lähes ensitöikseen 200 miljoonan dollarin hätäavun helpottaakseen uruguaylaisten köyhien asemaa. Hänen saavutuksinaan pidetään talouden kehittämistä ja vuosien 1973–1985 sotilasdiktatuurin ihmisoikeusrikkomusten käsittelyä.
Vázquez erosi vuonna 2008 puolueestansa, kun sen jäsenet äänestivät abortin laillistamisen puolesta. Presidenttikaudella samaa sukupuolta olevien adoptio-oikeus kuitenkin hyväksyttiin. Lisäksi esimerkiksi terveydenhuolto tehtiin paremmin saavutettavaksi, mutta toisaalta keskustelua herätti tuloveron kiristäminen. Vázquez ei pystynyt perustuslain takia hakemaan toiselle kaudelle, ja häntä seurasi José Mujica.
Vuoden 2014 vaaleissa Vázquez valittiin jälleen presidentiksi. Hän sai toisella kierroksella 53 prosenttia äänistä. Marraskuun 2019 presidentinvaaleissa Tabaré Vázquez ei voinut asettua ehdolle, sillä Uruguayn perustuslain mukaan samaa presidenttiä ei voida valita peräkkäisille kausille. Vaaleissa voitti oikeiston ehdokas Luis Lacalle Pou. Vázquezin presidenttikauden päätyttyä maaliskuun alussa 2020 päättyi myös vasemmiston 15 vuotta yhtäjaksoisesti kestänyt valtakausi Uruguayssa.
Vázquez oli tunnettu jalkapallofani. Hän oli Club Progreson puheenjohtajana 1979–1989 sen voittaessa mestaruuden 1989. Hän oli naimisissa María Auxiliadora Delgadon kanssa ja heillä oli neljä lasta, joista yksi oli adoptoitu.
Alumiinifosfaatti
Alumiinifosfaatti on alumiinin (Al3+) ja fosfaatin (PO43-) muodostama ioniyhdiste. Alumiinifosfaattia on luonnossa berliniitti-fosfaattimineraalina.
Käyttö
Alumiinifosfaattia käytetään alumiinihydroksidin tavoin vatsahappoja neutraloivana antasidinä. Se reagoi vatsan suolahappojen kanssa alumiinikloridiksi (AlCl3). Suun kautta otetun alumiinifosfaatin alumiinista enintään 20 % voi imeytyä ruoansulatuskanavasta muualle kehoon, josta se poistuu lähinnä virtsan kautta. Ainetta pidetään silti normaalikäytössä turvallisena, myös raskauden ja imetyksen aikana.
Alumiinifosfaatti on alumiinihydroksidin ohella rokotteissa yleisimmin käytetty apuaine (adjuvantti). Alumiiniadjuvantit tehostavat immuunivastetta rokotteen antigeeniin tuntemattomalla tavalla. Alumiiniyhdisteitä käytetään niiden halpuuden, pitkän käyttöhistorian takaavan tunnetun turvallisuuden vuoksi ja siksi että ne yleensä toimivat kyllin hyvin eri antigeenien kanssa. Ne voimistavat kuitenkin usein huonosti IgE-välitteistä vastetta ja voivat aiheuttaa pistosalueella mm. turvotusta tai punoitusta.
Alumiinifosfaattia käytetään molekyyliseulana piidioksidin ja zeoliittien tavoin. AlPO4 muodostaa erilaisia kiderakenteita, joissa olevien huokosten halkaisija voi olla esimerkiksi 2 nanometriä. Tällaisia molekyyliseuloja voidaan käyttää teollisuudessa esim. aineiden kuivaukseen, hajujen ja saasteiden poistoon, ioninvaihtoon ja veden pehmentämiseen. Alumiinifosfaatin molekyyliseulakäyttö keksittiin 1982.
Lisäksi alumiinifosfaattia käytetään yksin tai yhdessä muiden aineiden kanssa joissain valkeissa väriaineissa, syöpymisen estoaineissa, sementeissä ja hammaslääketieteessä käytetyissä hammassementeissä.
Agrai
Agrai eli Agra   oli antiikin Ateenan kaupunginosa, joka sijaitsi kaupungin kaakkoisosassa Ilissos-joen eteläpuolella. Se ei ollut oma demos, vaan sijaitsi joko Alemman tai Ylemmän Agrylen demoksen alueella tai käsitti ne kummatkin.
Agrain nimi viittaa sen sijaintiin ”pelloilla” tai maaseudulla varsinaisen kaupungin ulkopuolella. Agraissa sijaitsivat muun muassa Panateenalainen stadion ja Artemis Agroteran temppeli. Osa alueesta oli puolestaan pyhitetty Demeterille, sillä Pieniä Eleusiin mysteereitä tiedetään vietetyn osittain Agraissa. Siksi ne tunnettiin nimellä ta en Agrais. Agraissa vietettiin myös Zeus Meilikhiokselle omistettua Diasia-juhlaa sekä kunnioitettiin Eileithyiaa.
David Zinman
David Zinman (s. 9. heinäkuuta 1936 New York) on yhdysvaltalainen kapellimestari.
Zinman opiskeli aluksi viulunsoittoa Ohiossa ja säveltämistä Minnesotassa. Hän pääsi opiskelemaan orkesterinjohtoa Pierre Monteuxin johdolla ja toimi hänen assistenttinaan 1961-1963.
Hän on toiminut Alankomaiden kamariorkesterin kapellimestarina, Rotterdamin filharmonikoiden ylikapellimestarina ja Rochester Philharmonic Orchestran musiikillisena johtajana. Vuosina 1985-1998 hän toimi Baltimoren sinfoniaorkesterin musiikillisena johtajana. Vuodesta 1995 Zinman on toiminut Zürichin Tonhalle-orkesterin taiteellisena johtajana. Vuonna 1998 hänet nimitettiin Aspenin Musiikkijuhlien taiteelliseksi johtajaksi.
Zinman on aktiivinen myös opettajana, ja vuonna 2000 hän perusti Aspenin Musiikkijuhlien yhteyteen American Academy of Conducting -kapellimestariakatemian, joka on Yhdysvaltojen merkittävimpiä nuorten kapellimestarien kouluttajia. Akatemiassa Zinmanin johdolla ovat opiskelleet mm. suomalaiset kapellimestarit Markku Laakso ja Sasha Mäkilä.
Zinman vierailee säännöllisesti merkittävimpien amerikkalaisten ja eurooppalaisten orkestereiden kapellimestarina.
Cantonmentin metroasema
Aseman suunniteltu sijainti on käytöstä poistetun Tanjong Pagarin rautatieaseman yhteydessä.
Souksavanh Tonsacktheva
Souksavanh Tonsacktheva (s. 12. elokuuta 1988 Vientiane) on laosilainen pikajuoksija. Hän kilpaili vuoden 2008 kesäolympialaisissa Pekingissä ja putosi siellä miesten 100 metrin juoksussa ensimmäisellä kierroksella jäätyään eränsä kahdeksanneksi.
Tuorsniemi
thumb|right|268px|Tuorsniemen uudempaa aluetta Karhipihalla. Tuorsniemi on Porin kaupungin 28. kaupunginosa. Tuorsniemen naapurikaupunginosat ovat Leppäkorpi, Pietniemi, Viikinäinen, Vähärauma, Paratiisinmäki ja Klasipruuki.
Tuorsniemen pientaloalue on alun perin rakennettu 1950-luvulla, jolloin alue oli vielä osa Porin maalaiskuntaa. Samaan aikaan alueella on aloittanut toimintansa alueen tärkein työllistäjä, Muovitehdas Niskanen Oy. 1990-luvun lopussa sekä 2000-luvun alussa Tuorsniemeä on laajennettu itään, Paratiisinmäen, Liinaharjan ja Liikastenmäen kaupunginosien suuntiin.
Tuorsniemen alueella on tehty lukuisia muinaislöytöjä, joista tunnetuimpana 1950-luvulla pellonkaivaustöiden yhteydessä löydetty Lähdepuron hyljeverkko, joka on saanut paikan Satakunnan Museon näyttelykokoelmassa. Tuorsniemelle asutettiin sotien jälkeen lukuisia karjalaissiirtolaisia ja uuden asutuksen tarpeisiin rakennettiin lahjoitusvaroin Pappilanahteen puolella sijaitseva Tuorsniemen peruskoulu, joka on yhä toiminnassa oleva alakoulu. Koululaiset kulkevat sinne muun muassa Liikastenmäen alueelta.
Oripaviini
Oripaviini (3-O-demetyyli-tebaiini) on opiaatti ja tebaiinin tärkein metaboliitti. Se on pääkomponenttina sarjassa puolisynteettisiä opioideja, joihin kuuluvat yhdisteet kuten etorfiini ja buprenorfiini. Oripaviinia esiintyy kaukasianunikossa (Papaver bracteatum) ja oopiumiunikossa (Papaver somniferum) sekä eräissä muissa kasveissa.
Farmaseuttiset ominaisuudet
Oripaviinin analgeettista tehoa voi verrata morfiiniin, mutta sitä ei käytetä myrkyllisyytensä ja alhaisen terapeuttisen indeksinsä takia. Eläinkokeissa hiirillä ja rotilla tappavan myrkylliset annokset aikaansaivat "grand mal" voimakkaita epileptisiä kouristuskohtauksia, jotka johtivat kuolemaan samaan tapaan kuin tebaiinilla.
Oripaviini-johdokset
Suurempi merkitys on puolisynteettisillä oripaviini-johdoksilla. Näitä johdoksia kehiteltiin 1960-luvulla ja jotkin näistä "supertehokkaaista" μ-opioidireseptori -agonisteista ovat jopa 10 000 kertaa morfiinia tehokkaampia kivunlievittäjiä. Yksinkertaisesti sillattu oripaviini-yhdiste 6,14-Endoeteno-tetrahydro-oripaviini on 40x morfiinia tehokkaampi, mutta lisättäessä haarautuva tertiäärinen alkoholisubstituentti kohtaan C7, voidaan aikaansaada monta korkean tehon omaavaa varianttia:
180px
Muita merkittäviä johdoksia ovat dihydroetorfiini (jopa 12,000x morfiini) ja asetorfiini (8700x morfiini) sekä diprenorfiini (jota käytetään etorfiinin vastalääkkeenä) ja buprenorfiini, jota käytetään yleisesti opoidien vieroitushoitoon.
Aino (nimi)
Aino on suomalainen naisen nimi. Se on myös ensimmäinen suomalaiseen viralliseen almanakkaan tullut täysin suomalaisperäinen nimi.
Kalevalaisissa kansanrunoissa on laulettu ”aino tyttösestä”, jolla saatetaan viitata perheen ainoaan tyttölapseen. Oletetaan, että Kalevalan kokoaja Elias Lönnrot on tehnyt Ainosta nimen kirjoittamalla adjektiivin aino isolla alkukirjaimella. Aino-nimeä, toisin kuin monia muita Kalevalan kautta suosituiksi tulleita nimiä, ei ole esiintynyt ennen Lönnrotin runonkeräystyötä.
Ainot tilastoissa
Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan on Suomessa ollut kirjoilla vuoden 2019 loppuun mennessä 75 746 Aino-nimistä naista sekä muutamia kymmeniä tämän nimisiä miehiäkin. Vanhan nimen suosio nousi 1960- ja 1970-lukujen laskusuhdanteen jälkeen uudelleen 1980-luvulla, jonka jälkeen se on ollut suosituimpia tytön nimiä. Aino oli vuonna 2006 syntyneiden tyttöjen suosituin ensimmäinen etunimi.
Näppäily (kitara)
Näppäily on kitaran tai muun kielisoittimen (kuten banjon tai basson) soittotekniikka, jossa kieliä näppäillään sormenpäillä tai kynsillä. Näppäilytyyliä käytetään laajalti esimerkiksi klassisen musiikin soittamiseen kielisoittimilla. Myös monet jazz-kitaristit ovat käyttäneet näppäilytekniikkaa, esimerkiksi Wes Montgomery, Joe Pass ja myöhemmin englantilainen Martin Taylor. Rock-musiikissa näppäily on harvinaisempaa kuin plektralla soittaminen, vaikka poikkeuksia toki esiintyy (esimerkiksi Jeff Beck, Lindsey Buckingham ja Mark Knopfler).
Aino (nimi)
Tunnettuja Ainoja
Listan henkilöt ovat suomalaisia, ellei toisin mainita.
Näppäily (kitara)
Erilaisia näppäilytyylejä
Näppäilytyylejä on monenlaisia. Kenties perinteisin lähestymistapa näppäilyyn on laittaa näppäilykäsi kielten yläpuolelle lähelle kitaran ääniaukkoa. Vaikka monet kitaransoittajat "nojaavat" soittaessaan peukalolla johonkin kieleen, niin yleisesti ottaen sormet koskettavat kieliä vain kun kieli laitetaan värähtelemään äänen tuottamiseksi. Toinen tekniikka on asettaa sormet valmiiksi kielille ennen niiden näppäämistä. Tällaista tekniikkaa käytetään erityisesti arpeggioilla soitettaessa.
Vrontianín luostari
pienoiskuva|vasen|Luostarin sisäpiha. Luostari on Sámoksen vanhin. Sen perustivat munkkiveljekset Iákovos ja Makários vuonna 1566 varhaisemman luostarin paikalle. Luostari on omistettu Neitsyt Marian syntymälle. Sen lisänimen arvellaan tulevan joko maita alueella omistaneesta Vrontáksen suvusta tai vuoriston ukkosista (kreik. vrontí). Vuonna 2011 luostarissa oli 16 asukasta.
Näppäily (kitara)
Erilaisia näppäilytyylejä
Monet soittajat tukevat soittaessaan pikkusormen tai nimettömän kitaran kantta vasten. Yleensä näppäilysoitossa soitetaan peukalolla bassokieliä (kitarassa E, A ja D) ja etusormella, keskisormella, nimettömällä ja joskus myös pikkusormella muita kieliä.
Hybrid picking
Tämä näppäilytyyli on erityisesti sellaisten kitaristien suosiossa, jotka soittavat vain harvoin näppäillen. Hybrid picking -soittotekniikassa käytetään plektraa ja sormia samanaikaisesti. Plektraa pidetään tavalliseen tapaan peukalon ja etusormen välissä ja vapaiksi jäävät sormet käytetään näppäilyyn.
Koska hybrid picking on erityisen otollinen soittotekniikka niille kitaristeille, jotka käyttävät plektraa, se on löytänyt tiensä moniin musiikkityyleihin, jossa näppäilyä muuten käytetään hyvin harvoin, muun muassa rockiin ja kitaristi Zakk Wylden myötä jopa heavy metalliin. Monet nykypäivän kitaristit käyttävät toisinaan hybrid picking -tekniikkaa. Ritchie Blackmore käytti sitä "Smoke on the Water" -kappaleen kuuluisassa aloitusriffissä. Carl Verheyen, Brett Garsed, Albert Lee ja Steve Trovato käyttävät tätä tekniikkaa country- ja rockmusiikissa. Muita tunnettuja hybrid picking -soittotekniikan käyttäjiä ovat muun muassa Gustavo Assis-Brasil, Jimmy Page, Albert Lee, Eric Johnson, Wayne Krantz, Steve Trovato, Carl Verheyen, Marshall Harrison ja Brett Garsed.
Al Iafrate
Albert Anthony ”Al” Iafrate (s. 21. maaliskuuta 1966 Dearborn, Michigan) on uransa päättänyt yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka oli pelipaikaltaan puolustaja.
Brahenpuisto
thumb|Kuva Brahenpuistosta vuodelta 1900. Kuvassa näkyy puistossa sijaitseva Pietari Brahen patsas, joka pystytettiin vuonna 1888.|alt=|250x250px
Näppäily (kitara)
Pattern picking
Peukalo (T) soittaa bassosäveliä, kun taas etusormi (I) ja keskisormi (M) vuorottelevat diskanttisävelten välillä, jotka yleensä sijaitsevat eri kielillä.
Brahenpuisto
Brahenpuisto sijaitsee Turussa tuomiokirkon ja Porthaninpuiston välissä. Puisto on nimetty Pietari Brahen mukaan. Brahenpuiston pinta-ala on 7 200 neliömetriä.
Al Iafrate
Ennen ammattilaisuutta
Ennen ammattilaisuraansa Iafrate pelasi kaksi kautta, vuodet 1981–1983, Michigan National Hockey League -juniorisarjassa (MNHL) Yhdysvalloissa ja osan kaudesta 1983–1984 Ontario Hockey League -juniorisarjassa (OHL) Kanadassa. Seuroinaan hänellä olivat MNHL:ssä Detroit Adrays sekä Detroit Compuware ja OHL:ssä Belleville Bulls. Suurimman osan kaudesta, jonka hän oli OHL:ssä, hän pelasi kuitenkin Yhdysvaltain jääkiekkomaajoukkueessa, jota edusti myös Sarajevon talviolympialaisissa.
Näppäily (kitara)
Tremolo
Tremoloa käytetään monenlaisessa musiikissa: bluegrassissa, heavy metallissa, flamencossa, klassisessa musiikissa ja turkkilaisessa kansanmusiikissa. Tekniikkaa voi käyttää sekä plektralla soitettaessa että näppäilysoitossa.
Brahenpuisto
Historiaa
Tuomiokirkkoympäristön puistoistutukset aloitettiin kuusi vuotta Turun palon jälkeen, vuonna 1833. Tuolloin alueelle toteutettiin kolme pientä puistikkoa, skvääriä: Brahenpuisto, Porthaninpuisto ja Tuomiokirkonpuisto. Brahenpuistoa laajennettiin ja uudistettiin vuosina 1886–1888 ennen Pietari Brahen patsaan pystyttämistä.
Al Iafrate
Ammattilaisura
Iafrate sai NHL-varauksen, kun Toronto Maple Leafs varasi hänet numerolla neljä NHL:n varaustilaisuuden 1984 ensimmäisellä kierroksella. Hän oli kyseisen seuran kautta aikojen ensimmäinen ensimmäisellä kierroksella varattu Yhdysvalloissa syntynyt pelaaja. Hän aloitti ammattilaisuransa jo varausvuonnaan ja nousi heti joukkueensa vakiokokoonpanoon. Hän pelasi tulokaskaudellaan, kaudella, 68 runkosarjaottelua, joissa teki 21 tehopistettä, viisi maalia ja 16 syöttöpistettä.
Näppäily (kitara)
Tremolo
Tremololla tarkoitetaan yhden sävelen toistamista hyvin nopeasti. Näppäilysoitossa tämä saavutetaan tyypillisesti käyttämällä kolmea sormea: etusormea, keskisormea ja nimetöntä, jotka soittavat yhtä säveltä vuorotellen niin, että nimetön aloittaa ja keski- ja etusormi seuraavat perässä. Yleensä väliin soitetaan bassosävel peukalolla.
Brahenpuisto
Historiaa
Vuonna 1888 kuvanveistäjä Walter Runebergin tekemä patsas pystytettiin laajan hiekkakentän keskelle. Patsaan sijaitseminen hiekkakentällä herätti arvostelua ja vuonna 1899 tehdyn suunnitelman mukaisesti patsaan ympäristö nurmetettiin ja koristettiin kukkaistutuksilla.
Al Iafrate
Ammattilaisura
Iafrate pelasi Maple Leafsissä kuusi ja puoli kautta ja oli joukkueensa eniten pisteitä tehnyt puolustaja neljällä kaudella ja eniten maaleja tehnyt puolustaja viidellä kaudella (kaudella jakoi ykköstilan Brad Maxwellin kanssa). Hän ylitti kolmenkymmenen tehopisteen rajan tulokaskauttaan lukuun ottamatta kaikilla täysillä kausillaan Torontossa ja sai parhaat tehot kaudella, jolla hän teki 21 maalia ja 42 syöttöpistettä, yhteensä 63 tehopistettä, 75 runkosarjaottelussa. Eniten maaleja hän näinä vuosina teki kaudella, jolla hän teki 22 maalia. Tuolla maalimäärällä Iafrate jakaa Ian Turnbullin kanssa Maple Leafsin seuraennätyksen puolustajien yhden runkosarjakauden aikana tekemien maalien määrässä. Yhteensä hänelle kertyi mainitulla kaudella runkosarjapisteitä 52, mikä on hänen Toronton vuosiensa toiseksi paras ja koko ammattilaisuransa kolmanneksi paras lukema.
Iafraten NHL-seura vaihtui kesken kauden. Hän siirtyi tammikuussa 1991 Washington Capitalsiin pelaajakaupassa, jossa Maple Leafs sai vaihdossa Peter Zezelin ja Bob Rousen. Capitalsissa hän pelasi maaliskuuhun 1994 asti, jolloin seura kauppasi hänet Boston Bruinsiin saaden vaihdossa Joé Juneaun. Iafrate teki kolmivuotisen Capitals-aikansa ja samalla koko uransa parhaat teholukemat kaudella, jolla hänelle kertyi 81:ssä runkosarjaottelussa 66 tehopistettä, 25 maalia ja 41 syöttöpistettä. Hänet nimettiin tuon kauden päätteeksi NHL:n toiseen tähdistökentälliseen. Capitals-vuosinaan Iafrate juonsi omaa rock-ohjelmaansa Rock 103 WXZL -radioasemalla.
Iafrate palasi NHL-jäille kaudella San Jose Sharksissa. Sharks oli hankkinut hänen pelaajaoikeutensa Bruinsilta kesäkuussa 1996 annettuaan vaihdossa Jeff Odgersin ja viidennen kierroksen varausvuoron. Iafrate pelasi ensimmäisen ottelunsa kahteen ja puoleen vuoteen lokakuussa 1996, kun Sharks sai vastaansa New York Islandersin. Hänen paluukautensakin meni lopulta pilalle loukkaantumisten vuoksi. Alkukaudesta hän kärsi varvasvammoista ja myöhemmin selkävammoista, jotka lopulta päättivät hänen kautensa, joka jäi vain 38:n ottelun mittaiseksi.
Iafrate palasi jäille jälleen joulukuun 1997 alussa, mutta joutui sivuun jo kolmen viikon päästä polvivamman vuoksi. Hän palasi kentille maaliskuussa 1998, jolloin pelasi viimeiset NHL-ottelunsa. Yhteensä hän kykeni pelaamaan kaudella vain 21:ssä runkosarjaottelussa ja kuudessa pudotuspeliottelussa. Kesäkuussa 1998 Sharks jätti Iafraten suojaamatta laajennusdraftissa, jossa tulokasseura Nashville Predators varasi hänet. Hänestä tuli kuitenkin pian rajoittamaton vapaa pelaaja, ja heinäkuussa 1998 Carolina Hurricanes teki hänen kanssaan sopimuksen. Iafrate ei kuitenkaan enää palannut NHL:ään vaan lopetti uransa syyskuussa 1998. Viimeiset ottelunsa ammattilaisena hän oli pelannut jääkiekon maailmanmestaruuskilpailuissa keväällä 1998.
Uran yhteenveto
Al Iafrate pelasi neljätoista vuotta ja kaksitoista kautta kestäneellä NHL-urallaan yhteensä 799 runkosarjaottelua, joissa teki 463 tehopistettä, 152 maalia ja 311 syöttöpistettä. Pudotuspeliotteluja hänelle kertyi 71, joissa syntyi 35 tehopistettä, 19 maalia ja 16 syöttöpistettä. Iafrate pelasi urallaan neljä kertaa NHL:n tähdistöottelussa, vuosina 1989, 1990, 1993 ja 1994, ja kerran, vuonna 1993, hänet valittiin liigan toiseen tähdistökentälliseen.
Kovasta lyöntilaukauksesta tunnettu Iafrate voitti tähdistöottelun yhteydessä järjestetyn lyöntilaukauskilpailun kolme kertaa. Hänellä oli hallussaan kilpailun ennätys kuudentoista vuoden ajan, kunnes slovakialainen Zdeno Chára rikkoi sen vuonna 2009. Cháran lyöntilaukaus oli 169,6 km/h, kun taas Iafraten ennätys oli 169,3 km/h.
Iafrate edusti Yhdysvaltain maajoukkuetta kaksissa arvokilpailuissa, Sarajevon olympialaisten jääkiekkoturnauksessa vuonna 1984 ja jääkiekon maailmanmestaruuskilpailuissa 1998. Hän pelasi ensiksi mainitussa turnauksessa kuusi ottelua jääden tehopisteittä ja jälkimmäisessä neljä ottelua tehden kaksi tehopistettä, molemmat syöttöpisteitä.
Yhteiskunta
pienois|[[Pariisi uudenaikaisena suurkaupunkina. Camille Pissarro, Boulevard Montmartre, 1897.]] Yhteiskunta on laaja ihmisyhteisö järjestyneenä kokonaisuutena. Se koostuu ihmisistä ja heidän yhteisöistään, jotka asuvat ja ovat vuorovaikutuksessa tietyllä maantieteellisellä alueella, esimerkiksi kansana ja valtiona. Myös erilaiset instituutiot, poliittiset käytännöt tai valtarakenteet, infrastruktuuri ja kulttuuri ovat osa yhteiskuntaa. Yhteiskuntaan kuuluvat myös ihmisyksilöt, perheet ja suvut.
Yhteiskunta muodostuu ihmisten kaikkien (nykyisten ja siihen mennessä institutionalisoituneiden) vuorovaikutussuhteiden verkostoista. Yhteiskunta jaetaan muun muassa hegeliläisessä ja liberalistisessa perinteessä valtioon ja kansalaisyhteiskuntaan. Uudemmissa teorioissa yhteiskunta jaetaan usein kolmeen osa-alueeseen: valtiolliseen eli julkiseen sektoriin, (yksityiseen) taloudelliseen toimintaan eli yksityiseen sektoriin ja vapaaehtoistyöhön (kolmas sektori). Vielä uudempi laajennus tähän jaotteluun on neljäs sektori, jolla tarkoitetaan perhettä, sukua ja ystäväpiiriä.
Yhteiskuntien tyyppejä
pienois|[[Eero Järnefelt, Raatajat rahanalaiset, 1893.]] Sosiologiassa yhteiskunnan kehitystaso määritellään sen käyttämän teknologian avulla. Alhaisen teknologian yhteiskunnat ovat ympäristön vaihteluiden kuten viljasadon onnistumisen armoilla, kun taas kehittyneemmät yhteiskunnat voivat hallita ympäristöään enemmän. Pääjako on esiteollisiin, teollisiin ja jälkiteollisiin yhteiskuntiin, ja näistä voidaan erottaa alajakoja.
Brahenpuisto
Nykyaikaa
thumb|Brahenpuisto. Etualalla oleva Tuomiokirkontori on rauhoitettu autoliikenteeltä. pienoiskuva|Turun tuomiokirkko Barahenpuistosta kuvattuna. Etualalla Pietari Brahen patsas. Puiston 1800-luvulta peräisin olevia puulajeja olivat jalavat, lehmukset ja korkkipuut. Vuosikymmenten kuluessa puustoa on uudistettu. 2010-luvun lopulla Brahenpuistoa alettiin kunnostaa pyrkimyksenä saavuttaa puiston alkuperäinen ilme. Vanhoja puita jouduttiin huonokuntoisina kaatamaan. Brahenpuiston jalaviin oli iskenyt sienitauti, jalavanpakuri, joka verotti myös uusia myöhemmin istutettuja jalavia. Osa 1900-luvulla istutetuista täydennyspuista oli arkkitehtoonisesti väärässä paikassa ja poistettiin. Poistettujen puiden tilalle istutetaan jalavia, vaahteroita ja yksi kaukaasiansiipipähkinä.
1830-luvulla perustettu puisto oli nykyistä paljon pienempi, muun muassa Brahen patsaan ympäristö on uudempaa aluetta. Alkuperäisen puiston muoto tuodaan esille puuistutuksin, vaikka hahmottuva puiston kaari jääkin nykyisen puiston sisään.
Puiston läpi kulkeva hiekkapintainen väylä on aikaisemmin ollut myös pyöräilijöiden käytössä. Pyöräily puiston läpi ei enää ole sallittu, vaan puiston leveä keskikäytävä on varattu jalankulkuun ja puistossa oleskeluun.
Pietari Brahen patsaan ympärille on palautettu alkuperäisen asun mukaiset kukkaistutukset. Brahenpuisto kuuluu hoitoluokitukseltaan kaupungin edustuspuistoihin.
Johan Helsingius
Johan Mikael ”Julf” Helsingius (s. 4. maaliskuuta 1961 Helsinki ) on tietotekniikka-alan yrittäjä ja yksi Suomen internet-pioneereista.
Johan Helsingius aloitti sähköinsinööriopinnot Teknillisessä korkeakoulussa 1979 ja kuului opiskelijajoukkoon, joka perusti Suomen Unix-käyttäjien yhdistyksen. Tuohon aikaan alkoi syntyä Unixiin perustuva kansainvälinen Usenet-verkko, jota yhdistys aluksi ylläpiti. Pian verkkotoiminta siirrettiin perustetun EUnetin (European Unix Network) Suomen-osastolle, jota Helsingius oli myös perustamassa. Hän oli mukana ryhmässä, joka muodosti ensimmäisen Internet-yhteyden Neuvostoliittoon. Kun EUnet myöhemmin myytiin Qwestille, jolta se siirtyi edelleen KPNQwestille, Helsingiuksesta tuli KPNQwestin teknologiajohtaja. Hän toimii nykyään internet-yrittäjänä ja on usean yrityksen hallituksessa.
Helsingius ylläpiti 1990-luvun alussa anon.penet.fi-osoitteessa toiminutta palvelua, joka lähetti sähköposteja nimettömänä eteenpäin. Se oli hyvin suosittu ja välitti yli kymmenen tuhatta viestiä päivässä. Palvelu joutui kuitenkin ongelmiin helmikuussa 1995, kun skientologiakirkko kutsui Interpolin apuunsa selvittämään erään skientologiaa kritisoineen käyttäjän henkilöllisyyttä. Koska vaihtoehtona olisi ollut kaikkien käyttäjätietojen paljastaminen, Helsingius paljasti skientologiakirkon etsimän henkilön nimen. Vuoden 1996 elokuussa hän ilmoitti sulkevansa palvelun.
Tarjouslaatikko
oikea|pienoiskuva| Tarjouslaatikko Tarjouslaatikko on apuväline, jota käytetään tarjoamiseen bridgessä, yleensä kuitenkin pelattaessa sen suosituinta muotoa eli kilpailubridgeä. Niitä on erikokoisia. Ne ovat yleensä muovisia laatikoita, joissa on kaksi paikkaa tarjouslapuille. Toinen 35 kortille, joissa on tarjousvärien symbolit sekä taso ja toinen muille tarjouksille, joita voidaan tarjota useammin kuin vain kerran eli passille, kahdennukselle ja vastakahdennuksille sekä muille korteille.
Tarjouslaatikoiden käytöstä syntyy useita etuja verrattuna suulliseen tarjoamiseen: se vähentää huoneen melutasoa, estää tarjousten kuulumisen naapuripöytiin, mahdollistaa tarjoussarjan helpomman tarkistamisen ja vähentää mahdollisuutta siirtää luvatonta tietoa pelaajan parille (tarkoituksellisesta tai ei) käytöksellä tai puhetyylillä.
Rakenne
Tarjouslaatikko on yleensä muovinen laatikko, joissa on kaksi paikkaa tarjouslapuille. Toinen 35 kortille, joissa ovat tarjousvärien symbolit, joita ovat risti, ruutu, hertta, pata ja sangi, sekä taso yhdestä seitsemään. Jokaiseen näistä 35 tarjouskortista on muotoiltu pieni ulkonema ja ne on aseteltu tarjouslaatikkoon lomittain siten, että niistä jokainen voidaan helposti ottaa laatikosta ja asettaa pöydälle.
Toinen paikka on täytetty passeilla (yleensä 6-10 kappaletta ja usein vihreitä), muutamilla kahdennuksilla (punaisia, yleensä merkitty X tai D) ja vastakahdennuksilla (sinisiä merkitty XX). Kortit Alert (vaalean tai tumman sininen), Stop (punainen) ja mahdollinen kilpailunjohtaja-kortti (oranssi merkitty TD) voivat olla myös tässä paikassa tai kolmannessa paikassa tarjouslaatikon takaosassa. Jokaiselle neljälle pelaajalle on oma laatikkonsa sijoitettuna yleensä pöydän reunoille pelaajan oikealle puolelle. Kun pelataan kilpailubridgeä turnauksissa, laatikot voivat olla pöydissä kiinnitettyinä. (Vasenkätisten tarjouslaatikot voivat olla vastakkaisella puolella oikeakätisten omiin verrattuna ja siksi he saattavat joutua kantamaan omaa irrallista laatikkoa kilpailun ajan jos pöytien laatikot ovat kiinteitä).
Tarjouslaatikot ovat yleensä kahta päätyyppiä: yleisempiä vapaasti liikkuvia laatikoita, jotka sijoitetaan pöydälle lähelle kulmia ja pienempiä pöydän reunaan pienellä puristimella kiinnitettäviä laatikoita.<font style="background-color: rgb(254, 252, 224);"> Jälkimmäisen etu on se, että se ei vie tilaa pöydällä, mutta se voi olla tiellä vaikeuttaa pelaajien kulkua tuolille ja tuolilta pois, joten se vaurioituu helpommin. Joissakin turnauksissa on L-muotoinen metallinen kiinnike, joka on liu'utettu pöydän kannen alle kulmiin, jättäen sen toisen pään pystyyn. Tämän pieneen uraan laitetaan vapaasti liikuteltava laatikko, joka sitten toimii kuten puristinkäyttöiset laatikot. Vaihtoehtoinen tapa on käyttää sivupöytiä, jonne tarjouslaatikot, virvokkeet ja muut tavarat voidaan asettaa pelipöydän tilan säästämiseksi. Varastointia varten laatikot ovat usein taitettavia siten, että tarjouslaput sisältävän osan on mahdollista kaataa käännettävän kannen alle ja siten tarjouslaput jäävät laatikon sisälle kokonaan. Tai joissakin laatikkotyypeissä saattaa olla erillinen kansiosa, joka asetetaan tarjouslappujen päälle.
Tarjouskortit tehdään yleensä pahvista tai ohuesta muovista, kuten pelikortitkin. Pahviset kestävät paremmin kulumista (erityisesti silloin, kun ovat muovilla pinnoitettuja), kun taas muoviset ovat vastustuskykyisempiä repeytymiselle. Valmistajat tarjoavat myös tarjouslappuja laatikoista erillään ostettuina. Joskus laatikon mukana annetaan ylimääräinen yhden ristin kortti, sillä se vahingoittuu sijaintinsa vuoksi hepoiten.
Historia
thumb| Päättynyt tarjoussarja tarjouslaatikolla
Bridgen tarjoussarja koostuu tarjouksista (varsinaiset tarjoukset, pass, kahdennus tai vastakahdennus), joita pelaajat tekevät vuorollaan, kunnes tarjoussarja päättyy kolmeen peräkkäiseen passiin (tai neljään jos kaikki pelaajat passaavat). Muutoksessa huutokauppabridgestä nykyaikaiseen bridgeen tarjouksista on tullut monimutkaisempia aste asteelta ja sopimukselliset tarjoukset kestivät usein monia tarjouskierroksia. Pitkät tarjoussarjat olivat hankalia muistaa ja tarkastella. Lisäksi tarjoukset saattoivat kuulua muihin pöytiin ja aiheuttivat melua.
Tarjouslaatikot kehitti ruotsalainen Gösta Nordenson ja ensimmäisen kerran niitä käytettiin Tukholman MM-kisoissa vuonna 1970. Eric Jannersten, ruotsalainen seurapelaaja ja hänen perustama Euroopan suurin bridgelaitteiden valmistaja Jannersten Förlag AB ostivat tuotteen patentin vuonna 1970 ja hänet voidaan sanoa yhdeksi tarjouslaatikon keksijöistä. Kuitenkin patenttia on kiistetty Ruotsin bridgeliitolle.
Pian niistä tuli suosittuja Euroopassa ja pienen vastustuksen jälkeen Yhdysvaltojenkin bridgekerhoissa. Vuodesta 2006 ne ovat olleet käytännössä välttämätön osa kilpailubridgeä ja jopa monet eräbridgen pelaajat käyttävät niitä pelatessaan kotona.
Prince Edwardin metroasema (MRT)
Prince Edward on suunniteltu Mass Rapid Transit -metrojärjestelmän asema Singaporen keskusta-alueella. Suunnitelma sen rakentamiseksi julkistettiin lokakuussa 2015, ja se on tarkoitus avata osana Circle Linen jatketta vuonna 2025.
Aseman suunniteltu sijainti on Shenton Wayn ja Palmer Roadin lähellä.
James B. Sumner
James Batcheller Sumner (19. marraskuuta 1887 Canton – 12. elokuuta 1955 Buffalo) oli yhdysvaltalainen kemisti, joka sai Nobelin kemianpalkinnon vuonna 1946 havainnostaan, että entsyymejä voidaan kiteyttää. Sumner jakoi palkintonsa John Howard Northropin ja Wendell Meredith Stanleyn kanssa.
Comon tuomiokirkko
thumb|right|Comon tuomiokirkko
James B. Sumner
Sumner valmistui Harvardin yliopistosta vuonna 1910. Harvardissa hän oli tutustunut huomattaviin kemisteihin kuten Roger Adamsiin, Farrington Danielsiin, Frank C. Whitmoreen, James Bryant Conantiin ja Charles Loring Jacksoniin. Hän jatkoi biokemian opiskelua Harvardissa ja saavutti filosofian tohtorin arvon vuonna 1914. Sen jälkeen hän toimi biokemian apulaisprofessorina Cornellin yliopistossa.
Cornellissa Sumner aloitti tutkimuksensa koskien entsyymejä. Erityisesti hänen tutkimuskohteenaan oli ureaasientsyymi. Aluksi Sumner ei onnistunut ja hänen työtoverinsa uskoivatkin, että hänen päämääräänsä oli mahdoton saavuttaa. Vuonna 1926 hän kuitenkin todisti, että pienetkin entsyymit oli mahdollista eristää ja kiteyttää. Hänen tutkimuksensa toivat hänelle professorin arvon vuonna 1929.
Vuonna 1937 Sumnerille myönnettiin Guggenheim Fellowship -apuraha ja hän työskenteli viisi kuukautta Ruotsissa Theodor Svedbergin kanssa. Samana vuonna John Howard Northrop onnistui kiteyttämään pepsiinin.
Vuonna 1948 Sumner pääsi Yhdysvaltain kansallisen tiedeakatemian jäseneksi. Hän kuoli syöpään 12. elokuuta 1955.
Comon tuomiokirkko
Comon tuomiokirkko on italialaisen Comon kaupungin ja Comon roomalaiskatolisen hiippakunnan tuomiokirkko, jonka yli neljä vuosisataa kestäneet rakennustyöt alkoivat vuonna 1396. Tuomiokirkossa on Giambattista Pittonin erittäin tärkeä maalaus Pyhästä Joosefista. Kirkon oikea kuori pystytettiin 1620–1630-luvuilla Francisco Maria Richinon johdolla, ja vasemmanpuoleisen kuorin rakentaminen aloitettiin Carl Buzzin johdolla vuonna 1653. Julkisivun toteuttaminen kesti yli viisi vuosikymmentä. Se aloitettiin vuonna 1447 ja saatettiin päätökseen vuonna 1498.
V. R. Kockström
Victor Reinhold Kockström (25. syyskuuta 1835 Jääski – 16. kesäkuuta 1912 Oulunkylä) oli suomalainen lyseon opettaja ja oppikirjojen tekijä.
Kockströmin vanhemmat olivat kappalainen, varapastori Karl Fredrik Kockström (1811–1882) ja Karolina Fredrika Wickholm (k. 1897). Hän pääsi ylioppilaaksi Porvoon lukiosta 1856 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1863, filosofian maisteriksi 1864 ja opettajakandidaatiksi 1866.
Kockström toimi Helsingin ruotsalaisen normaalilyseon latinan, suomen ja matematiikan kollegana 1874–1902. Hän kirjoitti 1868 ruotsinkielisen kaksiosaisen suomen kielen oppikirjan Lärobok i finska språket josta otettiin uusia painoksia 1950-luvulle saakka.
Kockström oli naimisissa 1865–1888 Anna Natalia Grigorjeffin (k. 1888) kanssa.
Arizona Cardinals
Arizona Cardinals on yhdysvaltalainen NFL:ssä pelaava amerikkalaisen jalkapallon joukkue. Sen kotipaikka on Glendale Phoenixin suurkaupunkialueella Arizonassa. Cardinals pelaa kotiottelunsa University of Phoenix Stadiumilla. Joukkueen pääkonttori ja harjoituskeskus ovat sijainneet Tempessä siitä lähtien, kun joukkue muutti Arizonaan St. Louisista kauden 1987 jälkeen. Cardinals pelaa National Football Conferencen NFC Westissä. Joukkue pääsi ensimmäiseen Super Bowliinsa vuonna 2008, mutta hävisi Pittsburgh Steelersille.
Johannes Gezelius vanhempi
Johannes (Juhana) Gezelius, vanhempi (3. helmikuuta 1615 – 20. tammikuuta 1690) oli Turun piispa sekä Turun akatemian varakansleri vuosina 1664–1690.
Elämänvaiheet
Gezelius oli talonpojan poika Västmanlandista, mutta koska hänet jo lapsuudessaan havaittiin ilmeisen lahjakkaaksi, hän sai kotiopettajakseen Boëtius Mureniuksen. Gezeliuksen lapsuudessa kirkon kansanopetustoiminta alkoi saada entistä systemaattisempia muotoja. Johannes Rudbeckiuksen hiippakunnassa Västeråsissa oli päätetty alkaa järjestää katekismus- ja saarnakuulusteluja. Piispa kierteli kuulustelemassa kansalta, mitä tämä tiesi kristinopista. Enää ei tyydytty painottamaan, miten tärkeä kansan oli osata Katekismus ulkoa – haluttiin myös tietää, kuinka hyvin kansa todellisuudessa ymmärsi kristinopin perusteet.
Opiskeltuaan Västeråsissa, Uppsalassa ja Tartossa Gezelius valmistui Tartossa filosofian maisteriksi vuonna 1641 ja Uppsalassa teologian tohtoriksi vuonna 1661. Ensimmäisen professuurinsa hän sai kreikan ja itämaisten kielten professorina Tartossa vuonna 1642. Tämän jälkeen hän toimi Västeråsissa kymnaasin teologian lehtorina ja Stora Skedvin kirkkoherrana. Ennen tuloaan Turkuun Gezelius toimi Liivinmaan superintendenttinä ja Tarton yliopiston varakanslerina sekä Riian ruotsalaisen seurakunnan kirkkoherrana.
Gezelius edisti kansanopetusta, kävi ahkerasti tarkastusmatkoilla ja julkaisi muun muassa omassa kirjapainossaan painattamiaan oppikirjoja, kuten kirjan Yxi paras lasten tawara (1666). Gezeliuksen kirjallinen tuotanto on muutenkin laaja ja kattaa paitsi teologista kirjallisuutta, myös laajan ensyklopedian, Encyclopaedia synoptican (1672), sekä kreikkalais-latinalaisen sanakirjan.
Gezeliuksen aikana laajennettiin Turun katedraalikoulua ja perustettiin triviaalikoulut Ouluun ja Hämeenlinnaan. Kansanopetuksen tehostamiseksi määrättiin seurakuntiin hankittaviksi kirjantaitavat lukkarit tai näiden puutteessa erityiset koulumestarit. Lukkarien tuli opettaa lukutaito hyväpäisille pojille ja näiden edelleen oman kylänsä muille lapsille; tämä oli kiertokoulujen alku. Kristinopin osaamista määrättiin tutkittavaksi kinkereillä ja tulokset oli merkittävä kirkonkirjoihin. Katekismuksen osaaminen ja ehtoollisella käynti määrättiin aviokuulutuksen saamisen ehdoiksi. Ensimmäisellä ehtoollisella käyntiin valmistautuvien nuorten opettamisesta annettiin määräykset, jotka olivat rippikoulun alkuna.
Linolihappo
Linoli- eli pellavaöljyhappo (18:2(n-6), C18H32O2 eli 9,12-oktadekadieenihappo tai oktadeka-9,12-dieenihappo, engl. linoleic acid, LA) on kasveissa, eläimissä, kukkien tuoksuissa ja semiokemikaalina eliöiden viestinnässä esiintyvä  monityydyttymätön ja pitkäketjuinen omega-6-rasvahappo.
Johannes Gezelius vanhempi
Elämänvaiheet
Mattias Salamnius laati Gezeliuksen hautajaisiin 1 600 säkeen mittaisen kronikkamuotoisen runoteoksen Surullinen ja Jumalinen Jälkimuisto tämän elämänvaiheista. Gezeliuksen jälkeen Turun piispana jatkoi hänen poikansa Johannes Gezelius nuorempi.
Linolihappo
Linolihappo on länsimaisen ravinnon yleisin monityydyttymätön rasvahappo. Linolihappo on välttämätön rasvahappo, mutta sen liikasaannin on havaittu aiheuttavan terveysriskejä. Linolihappo toimii ihon kuivumista estävänä orvaskeden rakennusaineena.
Johannes Gezelius vanhempi
Suomalaisen pakanauskon vastustaja
thumb|400px|Gezeliuksen määräys loitsujen hävittämiseksi
Linolihappo
Linolihapon rakennekaava on CH3-CH2-CH2-CH2-CH2-CH=CH-CH2-CH=CH-CH2-CH2-CH2-CH2-CH2-CH2-CH2-COOH, molekyylipaino 280.44548(1724 g mol-1, sulamispiste –5 °C, kiehumispiste 229–230 °C (16 mmHg), suhteellinen tiheys 0,902 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3), taitekerroin 1,4687–1,4707 ja CAS-numero 60-33-3.
Johannes Gezelius vanhempi
Suomalaisen pakanauskon vastustaja
Vuonna 1673 Gezelius antoi määräyksen loitsujen hävittämisestä:
Linolihappo
Fysiologiaa
Ravinnosta saatu linolihappo varastoituu rasvakudokseen, jossa sen puoliintumisaika on noin kaksi vuotta. Linolihappoa esiintyy runsaasti muun muassa LDL-kolesterolissa.
Ihmisen elimistö kykenee muuntamaan linolihappoa myös elintoimintojen kannalta välttämättömäksi arakidonihapoksi, mutta muunnoksen hyötysuhde on normaalisti vain 0,3-0,6 prosenttia. Osalla ihmisistä on kuitenkin geenimutaatio, joka parantaa muunnoksen hyötysuhdetta.
Suositukset ja saanti
Linolihapon optimaalista saantia ei ole kyetty määrittämään tutkimustiedon puutteen vuoksi. Erään arvion mukaan jo puolen energiaprosentin saanti saattaisi riittää estämään imeväisten linolihapon puutetta, mutta työikäisten naisten päiväsaanniksi suositeltiin Yhdysvalloissa vähintään 12 grammaa ja miehille 17 grammaa vuonna 2013. Suositus perustui siihen, että terveen väestön keskisaanti oli tuota suuruusluokkaa.
Erään vuonna 2020 julkaistun tieteellisen artikkelin mukaan jo 1-2 energiaprosenttia vastaava määrä olisi riittävä määrä aikuisille, mikä vastaisi noin 2,8-5,6 grammaa keski-ikäisen suomalaisen keskimääräisellä 2500 kalorin päiväkulutuksella.
Ihmiskeho varastoi herkästi pieniäkin linolihappomääriä, koska sitä on esiintynyt hyvin niukasti ihmisravinnossa. Linolihapon päivittäinen saanti on kuitenkin lisääntynyt länsimaissa viime vuosisadalta alkaen. Linolihapon saanti oli vuonna 1960 keskimäärin 2,7 grammaa, mikä luku on kasvanut maasta riippuen jo noin 5-21 grammaan.
Linolihapon saanti lisääntyi 1900-luvun loppupuolella ja 2000-luvulla etenkin kasviöljyjen käytön yleistymisen myötä. Linolihappoa saadaan nykyisin noin 6-10 % kokonaisenergiasta Yhdysvalloissa, jossa käytetään paljon soija- ja auringonkukkaöljyä. Llnolihapon saanti alkoi lisääntyä Yhdysvalloissa erityisesti vuodesta 1969 alkaen, jolloin moniin teollisiin valmisruokiin alettiin lisätä soijaöljyä. Sen osuus linolihapon saannista oli jo noin 45 prosenttia vuonna 2013.
Linolihapon saannin kasvu vuosina 1930-2020 on muuttanut ihmisravinnon n-6 ja n-3 -rasvahappojen suhteen 4:1:stä 20:1:een.
Puute
Linolihapon puute on äärimmäisen harvinaista, koska sitä esiintyy äidinmaidossa, äidinmaidon korvikkeissa, teollisissa lastenruoissa sekä muussa ravinnossa. Linolihaposta voi tulla puutetta lähinnä silloin, kun ihminen kärsii esimerkiksi rasvan kroonisesta imeytymishäriöstä tai vatsahalkiosta tai jos ruokavalio sisältää hyvin vähän rasvaa. Esimerkiksi vuonna 1958 julkaistussa yhdysvaltalaisessa interventiotutkimuksessa havaittiin, että rasvattomaan maitoon perustuva täysin linolihapoton ravinto aiheutti imeväisikäisille koehenkilöille hyvin lyhyessä ajassa ensin ulostemäärän kasvua ja peräsuolen ärsytystä, minkä jälkeen etenkin tummaihoisten lasten iho alkaa kuivua, paksuuntua, hilseillä ja tulehtua. Iho-oireet katosivat yleensä 1-2 viikossa, kun ravinto muutettiin sellaiseksi, että 2 prosenttia vauvan kokonaisenergiasta tuli linolihaposta. Oireiden katoaminen kesti noin 4 viikkoa, kun linolihaposta saatava energiaprosentti nostettiin vain 1,3:een. Linolihapon puute saattaa hidastaa myös imeväisikäisten kasvua.
Linolihapon puutteen yhteydessä esiintyy tyypillisesti myös epänormaalin pieniä arakidonihappopitoisuuksia ja suuria simahappopitoisuuksia.
Ruokapitoisuudet
Ruokaöljyt ja margariini sekä monet siemenet ja pähkinät sisältävät hyvin suuria määriä linolihappoa. Suurimmat linolihappopitoisuudet löytyvät auringonkukka-, maissi- ja soijaöljystä, saksanpähkinästä, auringonkukan- ja seesaminsiemenistä, parapähkinästä, kurpitsansiemenistä, rypsiöljystä, majoneesista, pistaasipähkinästä, pellavaöljystä, margariinista, mantelista, soijajauhosta ja maapähkinästä.
Sadassa grammassa auringonkukkaöljyä on noin 52 grammaa linolihappoa, saksanpähkinässä 38, rypsiöljyssä 22 ja oliiviöljyssä 10 grammaa. Sadassa grammassa laardia eli sianrasvaa on noin 2,8 ja voissa yksi gramma linolihappoa. Broilerinrasvassa on enemmän linolihappoa kuin laardissa, mutta ja kalan- ja naudanrasvassa vähemmän.
Terveysvaikutukset
Liian suuri linolihapon saanti johtaa linolihapon hapettuneiden aineenvaihduntatuotteiden muodostumiseen (OXLAM, engl. oxidized linoleic acid metabolites) ja mitokondrioiden toimintahäiriöihin, jotka saattavat lisätä esimerkiksi sydän- ja verisuonitautien sekä Alzheimerin taudin riskiä. Linolihapon kahden vuoden pituinen puoliintumisaika johtaa siihen, että OXLAM:eja ehtii muodostua todella pitkään.
Tutkimuksista on saatu viitteitä siitä, että sukupuoli, perimä, ympäristötekijät sekä yksilön terveydentila vaikuttavat siihen, kuinka linolihappo muuttaa yksilön insuliini- ja glukoosiaineenvaihduntaa sekä haiman betasolujen toimintaa.
Yksilönkehitys
Linolihapon puute voi aiheuttaa lapsilla kasvun hidastumista. Äidin liiallisen linolihapon saannin on havaittu puolestaan lisäävän lapsen neurologisten kehityshäiriöiden riskiä.
Ruoansulatuselimistön sairaudet
Vuonna 2020 julkaistussa iranilaistutkimuksessa havaittiin, että sillä väestöneljänneksellä, jonka veressä oli eniten linolihappoa, esiintyi neljä kertaa enemmän haimasyöpää kuin alhaisimman linolihapon saannin väestöneljänneksellä Myös eläinkokeissa on havaittu, että linolihappo edistää syöpäsolujen kasvua.
Euroopassa tehdyssä väestötutkimuksessa havaittiin, että niillä, joiden ravinto sisältää eniten linolihappoa, esiintyy 2,5-kertaa enemmän haavaista paksusuolentulehdusta. Runsas linolihapon saanti saattaa selittää siksi jopa 30 prosenttia haavaisen paksusuolentulehduksen yleistymisestä.
Tulehdus
On olemassa viitteitä siitä, että ravinnon liiallinen linolihappopitoisuus lisää aivojen tulehdusriskiä, minkä todennäköisenä syynä pidetään linolihapon hapettumistuotteita.
Päivittäisen ruokavalion linolihappopitoisuuden lisäämisen 0,30-0,50 desilitralla runsaasti linolihappoa sisältävää auringonkukkaöljyä on havaittu kohottavan elimistön tulehdusarvoja. Poikkeuksena muodostivat kuitenkin ne koehenkilöt, joiden FADS1-geenissä oli pistemutaatio rs174550. Kyseinen mutaatio vähentää linolihapon kertymistä elimistöön, koska se saa elimistön muodostamaan linolihaposta runsaasti tulehdusta säätelevää arakidonihappoa. Linolihappolisäys laski sen vuoksi mutaation omaavien tulehdusarvoja.
Ihottuma
Linolihapon eräänä tehtävänä on pitää yllä ihon epiteelin solukalvoja. Linolihapon puuttuessa öljyhappo sitoutuu linolihapon paikalle epiteelissä ja tämän vuoksi solukalvo ei pysty enää pitämään vettä ja iho kuivuu ja hilseilee. Linolihapon puute voi aiheuttaa ihon kuivumista ja hilseilyä tai ihottumaa.
Kuolleisuus ja sydänterveys
Verisuonten sisäpinnan solut hapettavat poikkeuksellisen herkästi LDL-kolesterolin runsaasti sisältämää linolihappoa. Valtimonkovettumatautia sairastavien potilaiden LDL-kolesterolissa, veriplasmassa ja valtimoiden verisuoniplakissa esiintyy erityisen runsaasti linolihapon hapettumistuotteita, joiden hapettumisaste korreloi suoraan sairauden vakavuuden kanssa.
Työikäisillä miehillä vuosina 1966-73 toteutetun Sydney Diet Heart Study -nimisen Australiassa tehdyn intervensiotutkimuksen tuloksena oli, että tyydyttyneen rasvan korvaaminen linolihappoa runsaasti sisältävällä safloriöljyllä ja siitä valmistetulla margariinilla lisäsi koehenkilöiden kokonaiskuolleisuutta 49 prosentilla ja sydän- sekä verisuonisairastavuutta 56 prosentilla. Tuloksen ajateltiin viittaavaan siihen, että linolihappoa runsaasti sisältävällä ravinnolla olisi haitallisia terveysvaikutuksia. Vuonna 2016 julkaistussa satunnaistettuihin vertailututkimuksiin perustuvassa tutkimuskatsauksessa havaittiin kuitenkin, ettei runsaalla linolihapon saannilla ollut vaikutusta tutkittavien kokonais- tai sydänkuolleisuuteen silloin, kun linolihappo oli peräisin öljystä eikä 1960- ja 1970-luvuilla valmistetuista margariineista. Tutkimuksiin osallistui yhteensä lähes 11 000 koehenkilöä.