cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Keiko
Alun perin Keiko vangittiin Islannin vesiltä vuonna 1979, ja se myytiin islantilaiseen meriakvaarioon. Kolme vuotta myöhemmin Keiko myytiin eläinteemaiseen Marinelandin huvipuistoon Kanadaan, jossa sille alettiin opettaa temppuja. Keikon terveydentila alkoi heikentyä, ja vuonna 1985 eläin myytiin Reino Aventuran huvipuistoon, jonka nimi on sittemmin muutettu Six Flags Mexicoksi.
Vuonna 1993 Keiko esiintyi elokuvassa Free Willy. Elokuvassa valas oli inhimillistetty, mikä aiheutti yleisössä sympatiaa Keikoa kohtaan. Se haluttiin palauttaa takaisin mereen. Luontoon palauttaminen epäonnistui kuitenkin täydellisesti, sillä eläin oli jo tottunut ihmisiin eikä osannut enää toimia luonnossa. Keiko kuoli aliravittuna Norjassa joulukuussa 2003.
Karl Heinrich Braun
thumb|right|Karl Heinrich Braun
Karl Heinrich Braun (s. 13. joulukuuta 1930) on saksalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi Augsburgin hiippakuntaan 10. lokakuuta 1958 ja nimitettiin Eichstättin hiippakunnan piispaksi 17. huhtikuuta 1984. Piispaksi vihkiminen seurasi 16. kesäkuuta. Pääknosekraattorina toimi Alois Brems, jota avustivat Elmar Maria Kredel ja Josef Stimpfle.
Braun sai 25. maaliskuuta 1995 nimityksen Bambergin arkkipiispaksi, joksi hänet asetettiin 25. toukokuuta. Hän erosi tehtävistään 2. heinäkuuta 2001.
Markku Koskenniemi
Markku Koskenniemi (27. huhtikuuta 1942 Kolari – 21. tammikuuta 2022 Tampere) oli suomalainen yritysjohtaja ja valomainoksia valmistavan Tammerneon Oy:n perustaja.
Kolarin Sieppijärven kylästä kotoisin oleva Koskenniemi pääsi kansakoulusta 1957 ja teki sitten jonkin aikaa metsätöitä kotiseudullaan. Hän lähti 17-vuotiaana työnhakuun etelään ja pääsi asentajaksi helsinkiläiseen valomainoksia valmistavaan yritykseen. Koskenniemi perusti oman valomainoksia valmistavan yrityksensä Tammerneon Oy:n Tampereelle 1967. Samaan konserniin kuuluva Tamware valmistaa linja-auton ja junan ovia. Tamware on nykyisin konsernin emoyhtiö.
Koskenniemi sai yrittäjäneuvoksen arvonimen ja vuonna 1997 hänestä tuli Tampereen teknillisen korkeakoulun tekniikan kunniatohtori.
Markku-liitto valitsi vuonna 1999 Koskenniemen kolmanneksi vuoden Markuksi.
Seututie 738
Seututie 738 on Kauhavan Alahärmän Voltista Kortesjärvelle kulkeva seututie. Pituutta tiellä on noin 17 kilometriä. Se on koko matkalta päällystettyä suoraa, jokseenkin huonokuntoista tietä.
Nopeusrajoitukset
Tien nopeusrajoitus on lähes koko matkan 80 km/h. Voltin taajamassa nopeusrajoitus on 50 km/h. Muualla Volttissa, Näsissä sekä Perkiömäessä nopeusrajoitus on 60 km/h.
Kaisamari Hintikka
pienoiskuva|Piispa Kaisamari Hintikka
Kaisamari Hintikka (s. 27. kesäkuuta 1967 Helsinki) on Espoon hiippakunnan piispa. Hän aloitti piispan virassa 1.2.2019 ja hänet vihittiin piispan virkaan 10.2.2019 Espoon tuomiokirkossa. Hän on Espoon hiippakunnan kolmas piispa ja toinen Suomen evankelis-luterilaisen kirkon piispaksi valittu nainen.
Kaisamari Hintikka valmistui teologian maisteriksi 1993 ja väitteli teologian tohtoriksi 2001 Helsingin yliopistosta. Hänet vihittiin papiksi 15.11.2009 Helsingin hiippakunnassa.
Ennen piispaksi valintaa Kaisamari Hintikka työskenteli vuosina 2011–2018 Genevessä, jossa hän toimi elokuusta 2012 lähtien Luterilaisen maailmanliiton teologian ja julkisen todistuksen osaston (Department for Theology and Public Witness) johtajana ja ekumeenisten asioiden apulaispääsihteerinä. Ennen valintaa osaston johtajaksi ja apulaispääsihteeriksi hän toimi Genevessä Kirkot dialogissa -komission johtajana Euroopan kirkkojen konferenssissa (2011–2012). Hän oli myös Geneven suomalaisen seurakunnan vapaaehtoinen pappi vuosina 2011–2018. Kaisamari Hintikka työskenteli Suomen evankelis-luterilaisen kirkon Kirkkohallituksen ulkoasiain osaston työalasihteerinä/asiantuntijana 2002–2011 sekä vt. teologisten asioiden sihteerinä 2008. Hän toimi Helsingin yliopiston Kirkkohistorian laitoksen apurahatutkijana vuosina 1995–2002 sekä tuntiopettajana 1994–2002 ja vs. amanuenssina 1994.
Projektistrategia
Projektistrategia on projektin suurimman mahdollisen kilpailuedun ja arvon saavuttamiseen vaadittujen keinojen yhdistelmä. Projektistrategian määritelmä sisältää projektin aseman, toteutussuunnitelman ja toimintatavat.
Projektistrategian katsotaan yleensä pohjautuvan yrityksen liiketoimintastrategiaan. Projektilla voi kuitenkin olla useita emo-organisaatioita, jolloin sen strategiaan vaikuttaa näiden organisaatioiden liiketoimintastrategiat.
HMS Iris (1908)
HMS Iris (runkonumerot 39 ja V39) oli Ruotsin laivaston Plejad-luokan torpedovene, joka luokiteltiin myöhemmin yhteysalukseksi.
Valmistus
Alus tilattiin Götaverken AB:lta. Alus laskettiin vesille 31. lokakuuta 1908 ja liitettiin laivastoon 1909.
Palvelus
Alus luokiteltiin 1928 yhteysveneeksi runkonumerolla V39, jolloin sen torpedoaseistus korvattiin miinanraivauskalustolla. Alus poistettiin palveluksesta 13. kesäkuuta 1947 ja se myytiin 1958 romutettavaksi.
John Bach
John Bach (s. 5. kesäkuuta 1946 Wales) on walesilaissyntyinen uusiseelantilainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten Peter Jacksonin ohjaamasta Taru sormusten herrasta -elokuvatrilogiasta, jossa hän näytteli Madrilia elokuvissa Kaksi tornia ja Kuninkaan paluu. Bach on näytellyt myös muun muassa Snoutin roolissa elokuvassa Goodbye Pork Pie (1981).
Paavo Suomalainen
Paavo Suomalainen (28. lokakuuta 1907 Helsinki – 16. lokakuuta 1976 Helsinki) oli suomalainen eläintieteilijä ja professori.
Suomalainen väitteli tohtoriksi vuonna 1936. Hän oli Helsingin yliopiston eläintieteen professori vuodesta 1940 alkaen. Hän oli erikoistunut eläinten, etenkin siilin, lämmönsäätelyn tutkimukseen. Hänet tunnettiin hallintomiehenä ja yliopiston uudistajana.
Paavo Suomalainen oli yksi Pohjolan linnut värikuvin -teoksen (1963–1972) kirjoittajista. Hän toimi Suomen Biologian Seura Vanamo ry:n hallituksessa ja seuran kirjastonhoitajana vuosina 1937–1941, hallituksen jäsenenä 1941–1949 ja varapuheenjohtajana 1949–1952. Hän myös toimitti seuran lehteä Luonnon Tutkija.
Suomalainen toimi Tieteellisten seurain valtuuskunnan puheenjohtajana vuosina 1960–1962 ja Suomalaisen tiedeakatemian esimiehenä 1972–1973.
Paavo Suomalaisen veljiä olivat eläintieteilijä Esko Suomalainen ja biokemisti Heikki Suomalainen.
Täplätornipöllö
Täplätornipöllö (Tyto aurantia) on tornipöllöjen sukuun kuuluva lintulaji. Se on kotoperäinen Papua-Uudessa-Guineassa Uuden-Britannian saarella. Läheisiltä Mussaun ja Uuden-Irlannin saarilta se on kadonnut jo ennen historiallisen ajan alkua, mutta syyt eivät ole tiedossa. Lajin uhkana ovat metsien hakkuut. Se saattaa kuitenkin havaintojen teon vaikeuden vuoksi olla arvioitua yleisempi ja sietää hakattujakin metsiä.
Täplätornipöllön elinympäristöä ovat subtrooppiset ja trooppiset alavat ja vuoristometsät. Muiden trooppisten tornipöllöjen tavoin sitä on vaikea havaita luonnosta, ja siksi laji on huonosti tutkittu.
McFadden & Whitehead
McFadden & Whitehead oli 1970- ja 1980-luvuilla toiminut yhdysvaltalainen sanoittaja-, tuottaja- ja laulajaduo. Duon muodostivat Gene McFadden ja John Whitehead. Duo on parhaiten tunnettu ”Ain't No Stoppin' Us Now” -kappaleestaan, joka oli Yhdysvalloissa yhden viikon vuonna 1979 R&B-listan kärjessä.
Sittemmin McFadden ja Whitehead ottivat nimekseen ”Talk of the Town” ja alkoivat pian työskennellä lauluntekijä–tuottajakaksikko Kenny Gamblelle ja Leon Huffille. Myöhemmin McFadden ja Whitehead tuottivat ja kirjoittivat eri artisteille kappaleita, kuten ”Where Are All My Friends” ja ”Wake Up Everybody” Harold Melvin & the Blue Notesille, ”Back Stabbers” O'Jaysille ja ”Don't Let Love Get You Down” sekä ”Soul City Walk” Archie Bell & the Drellsille. McFadden ja Whitehead työskentelivät myös muun muassa James Brownin, Stevie Wonderin, Gloria Gaynorin, Freddie Jacksonin, Teddy Pendergrassin, Melba Mooren, Willie Collinsin, Lou Rawlsin, Beau Williamsin, People’s Choicen, Gladys Knight & the Pipsin, The Intrudersin ja The Jacksonsin kanssa.
Vuoteen 1978 mennessä McFadden ja Whitehead olivat saaneet 22 kultalevyä, kaksi platinalevyä ja kaksi Grammy-ehdokkuutta. Tähän saakka McFadden ja Whitehead olivat vauhdittaneet muiden uraa, mutta vuonna 1979 he päättivät tehdä albumin, joka on nimeltään ”McFadden & Whitehead”. Seuraavana vuonna ilmestyi toinen albumi, joka on nimeltään ”I Heard It in a Love Song”. Vuonna 1982 ilmestyi kolmas albumi: ”Movin' On”.
Aloe Blacc
Aloe Blacc (oik. Egbert Nathaniel Dawkins III, s. 7. tammikuuta 1979 Orange County, Kalifornia) on yhdysvaltalainen soul-muusikko. Hän aloitti uransa Emanon -nimisessä rap-duossa tuottaja Exilen kanssa. Aloe Blacc nousi suuren yleisön tietoisuuteen vuonna 2010 julkaistun "I Need a Dollar" -kappaleensa myötä.
Biografia
Aloe Blacc syntyi Orange Countyssä panamalaisille vanhemmille. Hän aloitti musiikillisen uransa rap-artistina Emanon-nimisessä rap-duossa tuottaja Exilen kanssa. Blacc laulaa myös Aviciin kappaleissa "Wake Me Up!" ja "SOS".
Aloe Blacc on naimisissa meksikolais-australialaisen rap-artisti Maya Jupiterin kanssa.
Sipola (Siikalatva)
Sipola on kylä Siikalatvan kunnassa valtatien 4 varressa. Se sijaitsee Rantsilan taajamasta 15 kilometriä Pulkkilaan päin. Kylä kuului aikaisemmin Rantsilan kuntaan. Vuonna 2010 kylän alueella asui 140 asukasta. Kylässä on ollut asutusta 1500-luvulta lähtien, ja aikoinaan siellä on sijainnut oma kirkkokin.
Kädet ilmaan!
Kädet ilmaan! on MC Puhuva Pään ja Frendien vuonna 2004 julkaistu studioalbumi. Albumin kappaleesta "Kädet ilmaan" tehtiin musiikkivideo, jota esitettiin ajoittain MTV3:n TV-chat-ohjelmissa. Kyseinen kappale julkaistiin myös singlenä.
Mestar
Mestar Kuopio Oy on Kuopion kaupungin ja sen konserniyhtiöiden kokonaan omistama yhdyskuntarakentamis- ja kunnossapitopalveluja tarjoava yhtiö. Toiminta kattaa katujen, liikenneväylien, vesihuoltoverkostojen, ulkovalaistusverkkojen, viheralueiden ja liikuntapaikkojen rakentamisen sekä kunnossa- ja puhtaanapidon. Pääasiakkaat ovat Kuopion kaupunki tytäryhtiöineen. Mestar Kuopio Oy:n liikevaihto on vuodessa noin 32 miljoonaa euroa ja henkilöstöä on noin 200. Määräaikaisia kausityöntekijöitä ja aliurakoitsijoita on vuositasolla palveluksessa yli sata. Yhtiön toimitusjohtaja on vuonna 2022 Pekka Kilpimaa.
Aiheesta muualla
Mestar kotisivut
Jasper Cillessen
Jasper Cillessen (s. 23. huhtikuuta 1989 Nijmegen, Gelderlandin provinssi) on alankomaalainen jalkapalloilija, joka edustaa La Ligassa pelaavaa Valenciaa. Hän on pelipaikaltaan maalivahti. Cillessen kuuluu myös Alankomaiden jalkapallomaajoukkueen kokoonpanoon.
NEC
thumb|Jasper Cillessen pelaajana [[NEC Nijmegen|NECissä.]] Cillessen syntyi Nijmegenissä ja varttui läheisessä Groesbeekin kylässä. Hän aloitti pelaamisen paikallisesta nuorten joukkueesta, De Treffers, kunnes siirtyi NEC/FC Oss nuorten jalkapalloakatemiaan vuonna 2001. Vuonna 2008 hän allekirjoitti ensimmäisen sopimuksensa ja alkoi pelata NEC/FC Oss akatemian reservijoukkueessa. Vuonna 2010 hän allekirjoitti 2-vuotisen sopimuksen NEC Nijmegenin kanssa, joka kesti kesäkuuhun 2012 asti.
Cillessen teki debyyttinsä 28. elokuuta 2010 2-2 SC Heerenveeniä vastaan, koska Gabor Babos ei päässyt pelaamaan vamman takia. Tässä ottelussa hänet valittiin "Man of the Matchiksi". Vaikka Babos palasi, Cillessen pelasi yhä ensimmäisessä joukkueessa. Hän allekirjoitti 2-vuotisen sopimuksen joka kestäisi vuoteen 2014 saakka.
Ajax
27. elokuuta 2011, Jasper Cillessen siirtyi AFC Ajaxiin kolmen miljoonan euron siirtosummalla. Hän kirjoitti viiden vuoden sopimuksen, jonka olisi tarkoitus kestää vuoteen 2016 asti.
Jasper Cillessen teki ensiesiintymisensä Ajaxissa 21. syyskuuta 2011, KNVB-cupin toisen kierroksen vieras ottelussa VV Noordwijkkiä vastaan. Hän pelasi täydet 90 minuuttia ja päästi vain Sijbren Bartleman 66. peliminuutilla tekemän maalin. Cillessen pelasi ensimmäisen virallisen sarjaottelun kaudella 2011–2012 verivihollista Feyenoordia vastaan. Hän pääsi kentälle vaihdosta kun 66. minuutilla joukkueen ykkösmaalivahti Kenneth Vermeer sai punaisen kortin. Cillessen auttoi Ajaxia pitämään 1-1 tasapeliin, kun Jan Vertonghen onnistui tasoittamaan ottelun vain minuutin sen jälkeen, kun Vermeer sai ulosajon.
Cillessen teki lopullisen läpimurtonsa kauden 2013 aikana. Päävalmentaja Frank de Boer sanoi, että hänen joukkueensa kahden johtavan maalivahdin tulisi osoittaa miksi heidän tulisi olla hänen mielestään ensimmäinen valinta. Kauden alussa, Cillessen valittiin ykkösmaalivahdiksi torjumaan otteluita Ajaxissa.
Joulukuussa 2014 Cillessen teki uuden nelivuotisen jatkosopimuksen Ajaxin kanssa.
Barcelona
Cillessen siirtyi Barcelonaan elokuussa 2016 viiden vuoden sopimuksella. Siirtosummaksi ilmoitettiin 13 miljoonaa euroa.
Nuoret
Lokakuussa 2010, Cillessen kutsuttiin Alankomaiden alle 21-vuotiaiden maajoukkueeseen päävalmentaja Cor Potin pyynnöstä alle 21-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailuiden karsintoihin Ukrainaa vastaan.
Aikuiset
7. kesäkuuta 2013, Cillessen esiintyi ensimmäisen kerran Alankomaiden maajoukkueessa.
Kesäkuussa 2014, Cillessen nimettiin Alankomaiden kokoonpanoon vuoden 2014 MM-kisoihin, jossa Cillessenille oli tarjolla jopa ykkösmaalivahdin paikka. Hän aloitti heti joukkueensa avausottelussa Espanjaa vastaan. Cillessen torjui maailmanmestaruuskilpailuissa jokaisessa ottelussa Alankomaiden voitettua pronssia maailmanmestaruuskilpailuissa. Jasper Cillesen tunnetaan siitä että hän ei ole ikinä maajoukkueessa tai seura urallaan torjunut rangaistuspotkua.
Seuraura
Päivitetty 25. elokuuta 2016.
Reservi
Päivitetty 4. syyskuuta 2015
Seurajoukkue
Ajax
Maajoukkue
Alankomaat
Jamie Gray
Jamie Lynn Gray (o.s. Beyerle, s. 1984 Lebanon, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen kivääriampuja ja olympiavoittaja.
Beyerle on saavuttanut tyttöjen sarjassa MM-kilpailuissa Lahdessa 2002 hopeaa 50 m pienoiskiväärin asentokilpailussa ja joukkuepronssia makuussa. Pekingin olympialaisissa 2008 hän sijoittui neljänneksi 10 m ilmakiväärissä ja viidenneksi 50 m pienoiskiväärin asentokilpailussa. Lontoon olympialaisissa 2012 hän sijoittui viidenneksi 10 m ilmakiväärissä ja voitti kultaa 50 m pienoiskiväärin asentokilpailussa.
Maanjäristys
thumb|250px|Maanjäristyksen tuhoama koulu [[El Salvadorissa.]] thumb|250px|Maanjäristystoiminta. Maanjäristykset, jotka olivat voimakkuudeltaan yli 4,5 [[Richterin asteikko|Richterin asteikolla, 1973–2004. Väri kuvaa maanjäristyksen esiintymissyvyyttä.]] thumb|250px|Maanjäristysten keskipisteet 1963–1998. 358 214 järistystä. thumb|250px|Maanjäristysaaltojen eteneminen Maan sisuksissa. thumb|250px|[[San Franciscon raunioita vuoden 1906 maanjäristyksen jälkeen]]
Maanjäristys on Maan peruskallion tärähtelyä, joka on voimakkaana hyvin tuhoisaa rakennuksille ja ihmisille. Heikko järistys heiluttaa lamppuja, voimakas järistys romahduttaa talot, hyvin voimakas myllää maaperääkin. Meren pohjassa tapahtunut maanjäristys voi aiheuttaa voimakkaan hyökyaallon, tsunamin.
Maanjäristyksen maanalainen tapahtumapaikka on hyposentrumi, ja maanpintakeskus episentrumi. Maanjäristysaallot eli seismiset aallot jaetaan pitkittäisiin ja poikittaisiin aaltoihin sekä pinta-aaltoihin. Järistysaaltojen heijastumisia ja taittumisia tutkimalla voidaan selvittää jossain määrin peruskallion ja koko Maan rakennetta.
Maanjäristyksiä pystytään toteamaan kaukaakin seismometriksi tai seismografiksi kutsutulla laitteella. Maanjäristyksen rekisteröintiä kutsutaan seismogrammiksi.
Luokittelu
Seismogrammit jaetaan neljään luokkaan sen perusteella, mikä on seismometrin ja järistyksen episentrumin välinen kulmaetäisyys kilometreinä tai asteina (1° = 111,2 km): Maanjäristyksen voimaa mitataan yleensä Richterin asteikolla ja tuhoisuutta Mercallin asteikolla. Järistykset, jotka ovat voimakkuudeltaan yli seitsemän Richterin asteikolla, ovat suuria, ja niitä tapahtuu maapallolla vuodessa noin 15.
Kun tutkitaan alueita, joiden luontainen seismisyys on hyvin alhainen, voidaan käyttää edellisestä poikkeavaa luokittelua.
Synty
Maanjäristyksiä syntyy muun muassa mannerlaattojen liikkuessa toistensa suhteen sekä tulivuorenpurkausten, asteroiditörmäysten, maanvyöryjen ja luolaromahdusten takia. Ihmistoimintakin voi laukaista maanjäristyksiä. Maanjäristyksiä esiintyy eniten mannerlaattojen raja-alueilla, joissa on runsasta tulivuoritoimintaakin.
Räjäytykset, kaivostoiminta, onnettomuudet ja muu ihmistoiminta synnyttävät omaleimaisia maanjäristysaaltoja. Kun on tarve erottaa ne oikeista maanjäristyksistä, niitä voidaan kutsua yleisemmin seismisiksi tapauksiksi.
Siirrokset
Tektoniset maanjäristykset tapahtuvat siirroksissa eli paikoissa, joissa kalliolohkot liukuvat toisiaan vasten. Kalliolohkojen välistä liikettä vastustaa niiden välinen kitka. Jos kitka lukitsee siirroksen, syntyy jännityskertymä. Jännitys jatkaa kasvamistaan, ja lopulta siirros murtuu ja siihen varastoitunut energia vapautuu maanjäristyksenä. Järistyksen voimakkuus riippuu siirrostason pinta-alasta sekä keskimääräisestä siirtymästä. Jännityksen purkautuminen alkaa järistyksen hyposentrumista eli fokuksesta eli pesäkkeestä.
Siirrokset jaetaan geologisesti kolmeen päätyyppiin: normaalisiirroksiin, käänteissiirroksiin ja kulku-liukusiirroksiin. Normaalisiirroksia esiintyy tavallisesti alueilla, joissa maankuori venyy eli on ekstensiossa. Käänteissiirroksia on alueilla, joissa kuorta puristetaan sivusuunnassa kasaan. Kulku-liukusiirroksessa lohkot liikkuvat sivusuunnassa toisiaan vasten. Kaikkien aikojen voimakkaimmat maanjäristykset liittyvät lähes poikkeuksetta käänteissiirroksiin.
Yli 90 prosenttia kaikista maanjäristyksiä syntyy mannerlaattojen reunoilla. Merkittävin maanjäristysalue seuraa niin sanottua Tyynenmeren tulirengasta, jonka alueella vapautuu 80 prosenttia kaikesta maanjäristyksissä vapautuvasta energiasta. Toinen merkittävä maanjäristysalue on Alppien–Himalajan orogeeninen vyöhyke, jonka maanjäristyksissä vapautuu 15 prosenttia maanjäristysenergiasta ja joka yhtyy Tyynenmeren tulirenkaaseen Malaijien saaristossa. Muita tektonisesti aktiivisia alueita ovat valtamerten keskiselänteet ja Itä-Afrikan hautavajoama. Suuria järistyksiä voi tapahtua kuitenkin myös mannerten sisäosissa.
Tulivuoritoiminta
Tulivuoritoimintaan liittyy myös niin sanottuja vulkaanisia maanjäristyksiä. Todennäköisesti tällaisissakin maanjäristyksissä tapahtuman syy kiviaineksen välisessä kimmahdusenergiassa. Jännitystilaan on kuitenkin saattanut tallentua energiaa, joka on peräisin magman liikkeistä aiheutuneesta lämmöstä.
Ihmistoiminta
Ihminen aiheuttaa jonkin verran maanjäristyksiä myös omalla toiminnallaan. Esimerkiksi kaivoksista poistettu kiviaines saattaa muuttaa jännitystiloja kaivostunnelien ympärillä ja toisaalta nesteiden pumppaaminen syviin kaivoihin saattaa voidella siirrospintaa sen verran, että jännitys pääsee laukeamaan.
Aaltotyypit
Maanjäristyspesäkkeestä syntyy useita erilaisia aaltoja. Nopeimmin kulkevat P-aallot eli pitkittäisaallot, ja niistä seuraavana saapuvat S-aallot eli poikittaisaallot. Niitä seuraa pitkiä ja korkea-amplitudi sia aaltoja, joiden jaksonaika lyhenee hiljalleen. Näitä aaltoja kutsutaan pinta-aalloiksi. Hyvin suuret maanjäristykset voivat saada koko maapallon oskilloimaan ns. Maan vapaina värähtelyinä.
P- ja S-aallot ovat seismisiä perusaaltoja. Ne voivat kulkea suoraan maan sisäosien halki ja toisaalta heijastua tai taittua kuoren, vaipan tai ytimen rajoilla. P-aallossa aaltoliikkeen etenemissuuntaan nähden tapahtuu kokoonpuristuvia liikkeitä ja tilavuuden muutoksia, kun aalto kulkee väliaineen läpi. S-aallossa puolestaan muodonmuutokset ja leikkausjännityksestä aiheutuvat muutokset tapahtuvat aaltoliikkeen etenemissuuntaan vastaan kohtisuorasti. S-aalloista voidaan erottaa kaksi eri polariteettia: SH-aalloissa värähtely tapahtuu vaakatasossa, kun taas SV-aalloissa se tapahtuu pystytasossa. Kaikkia alueita suorat P-aallot eivät saavuta, koska edetessään ne kääntyvät kohti Maan pintaa ja taipuvat vaipan ja ytimen rajalla. Ytimen ohi kulkevat aallot kulkevat etäisimmillään 103 asteen päähän järistyskeskuksesta. Ytimen läpäisseet aallot puolestaan peittävät noin 20 asteen säteisen alueen vastapuolella. S-aallot ovat poikittaista aaltoliikettä, joka ei voi edetä nesteessä eikä siten läpäise Maan ulkoydintä. P-aaltojen tavoin suorat S-aallot voidaan havaita 103 asteen säteisellä vyöhykkeellä järistyspaikasta, mutta ei kuitenkaan sen ulkopuolella.
Aaltojen etenemisnopeus vaihtelee väliaineen ominaisuuksien mukaan, eivätkä S-aallot etene nesteessä. Mantereisessa maankuoressa P-aaltojen nopeus on 6,0–7,8 kilometriä sekunnissa ja S-aaltojen 3,5–4,5 kilometriä sekunnissa. Perusaallot taittuvat, heijastuvat ja niiden nopeus muuttuu hyppäyksellisesti, kun ne kohtaavat Maan rakenteellisten kerrosten välisiä rajapintoja, joissa tiheys tai jäykkyys tai molemmat muuttuvat paljon lyhyellä matkalla.
Pinta-aaltojen nopeus on noin 4 kilometriä sekunnissa. Niitä on kahta perustyyppiä. Rayleigh-aallot kulkevat kaikissa rakenteissa, mutta Love-aallot vain kerrostuneissa materiaaleissa eivätkä ollenkaan nesteissä. Love-aallot liikkuvat näistä hieman nopeammin.
Vapautuva energia
Maanjäristyksessä vapautuu jännitysenergiaa, jota kallioon on kerääntynyt 50–100 vuotta. Se vapautuu kalliosta enintään muutaman minuutin aikana. Elastista energiaa voi vapautua 100 joulea jokaista kalliokuutiometriä kohti. Jos maanjäristyksen aiheuttama siirros on esimerkiksi tuhat kilometriä pitkä ja sata kilometriä syvä, energiaa vapautuu kaikkiaan 1018 joulea.
Intensiteetti
Vanhin maanjäristyksen voimakkuuden ilmoittamiseen käytetty suure on intensiteetti. Se perustuu järistyksien aiheuttamien näkyvien vaikutusten havainnointiin. Tällaiten vaikutusten mittaamiseen on kehitetty Mercallin asteikko, jota on sittemmin muokattu paljon. Niin sanottu muunnettu Mercallin asteikko jakaa järistykset 12 luokkaan. Luokka I on vaikutuksiltaan pienin ja luokka XII suurin. Luokan I järistyksen pystyy havaitsemaan vain laitteilla, kun luokan XII järistys tarkoittaa täydellistä tuhoa. Luokka II on ihmisaistein havaittavissa ja luokan VI järistykset aiheuttavat jo vähäistä vahinkoa.
Maanjäristyksen vaikutusalueelta kootun tiedon perustella voidaan laatia isoseisti-kartta. Siinä karttaan on piirretty tuntuvuusalueen rajat. Intensiteetin vaihtelu kuvastaa hyvin järistyspesäkettä ympäröivän kallioperän geologistektonista rakennetta.
Intensiteettiä on hyvin vaikea tai jopa mahdoton määritellä asumattomilla alueilla tai merellä tapahtuneiden maanjäristyksen kohdalla. Sama ongelma on myös niiden maanjäristyksen kohdalla, jotka tapahtuvat syvällä.
Magnitudi
Magnitudilla mitataan maanjäristyksen suuruutta fysikaalisena tapahtumana ja sen voimakkuutta itse järistyslähteessä. Magnitudiasteikot perustuvat laitehavaintoihin ja seismogrammin rekisteröimään jälkeen. Magnitudiasteikkoja on useita, ja niillä saadaan yleensä hieman toisistaan poikkeavia arvoja. Asteikot ovat tyypillisesti logaritmisia, jolloin asteen nousu tarkoittaa maanjäristyksen voimakkuuden kymmenkertaistumista. Käytetyimpiä asteikkoja ovat paikallisen magnitudin (ML) asteikot lähijäristyksille (ks. Richterin asteikko) sekä pinta-aaltomagnitudi (Ms) ja perusaaltomagnitudi (mb) kaukana sattuneille järistyksille. Nämä asteikot toimivat hyin vain tietyllä taajuus- ja etäisyysvälillä, eivätkä ne sovellu kaikkein isoimmille maanjäristyksille. Sen takia on kehitetty momenttimagnitudi (Mw), joka antaa luotettavimman arvion voimakkuudesta.
Magnitudi-käsitteen loi 1935 yhdysvaltalainen Charles Richter. Niin sanotun Richterin asteikon kantalukuna on 10, ja se voidaan esittää kaavana ML = lg Amax − lg A0, missä ML on magnitudi, Amax seismogrammin suurimman heilahduksen amplitudi ja −lg A0 etäisyydestä riippuva vaimennustekijä. Richter valitsi asteikon perustaksi mikrometrin suuruisen heilahduksen seismogrammilla sadan kilometrin päässä episentristä, jolle hän antoi magnitudiarvon nolla. Raja on valittu tarkoituksella pieneksi, jotta havaitut magnitudit olisivat pääsääntöisesti positiivisia. Nykyaikaiset magnitudiasteikot kalibroidaan vastaamaan Richterin magnitudia.
Luotettavimpana asteikkona pidetään momenttimagnitudia, jota olivat 1970-luvulla kehittämässä japanilainen Hiroo Kanamori ja yhdysvaltalainen Thomas C. Hanks. Momenttimagnitudi määritellään yleensä vain yli 3,5 magnitudin paikallisille ja yli 5,5 magnitudin kaukojäristyksille. Pienemmissä maanjäristyksissä ei yleensä vapaudu tarpeeksi energiaa, jotta momenttimagnitudia pystyttäisiin määrittelemään.
Rekisteröinti
Maanjäristysten rekisteröimiseen tarkoitettua laitetta kutsutaan seismometriksi tai seismografiksi. Seismometri on laite, jossa on löysästi kiinnitetty massa ja induktiokela. Massa ja siihen kiinnitetty magneetti jäävät jälkeen maanpinnan liikkeestä, jolloin kelan ja magneetin välisestä suhteellisesta liikkeestä syntyy kelaan pieni sähkövirta. Sitä vahvistamalla ja sopivalla laitejärjestelyllä se saadaan näkyvään muotoon. Elektroniikkaa ja tietokoneita hyödyntävät seismografit voivat mitata jopa senttimetrin sadasmiljoonasosan suuruiset liikahdukset.
Kallioperän liikettä pitää havainnoida kolmessa suunnassa, jotta sen liike pystyttäisiin havaitsemaan täydellisesti. Suunnat eli komponentit ovat pystysuunnan vertikaaliliike sekä pohjois- ja itäsuuntainen horisontaaliliike. Aikaisemmin seismografit piirsivät paperille värähtelyä osoittavan käyrän, mutta seismogrammit tallentuvat nykyään tietokoneelle. Ne välittyvät myös tiedonsiirtolinjaa pitkin keskusasemille, joissa eri asemien rekisteröinnit kerätään talteen.
Seisminen monipisteasema koostuu keskusasemasta ja laajalle alueelle sijoitetuista seismometreistä, joita voi olla jopa useita satoja. Ne on sijoitettu optimietäisyyksien päälle, ja niiden rekisteröintitietojen avulla voidaan saada tietoja jopa pienimmistäkin seismisistä tapahtumista.
Geomorfologiset muutokset
Maanjäristyksillä on voimaa aiheuttaa suuria geomorfologisia muutoksia. Maanjäristysten seurauksena maa voi liikkua siirrosalueilla, pinta nousta, laskea tai kallistua, pohjaveden virtaus muuttua, maaperä vettyä. Lisäksi maanjäristykset voivat aiheuttaa maanvyöryjä ja mutavyöryjä.
Tsunamit ja seiche-ilmiö
Merellä tapahtuva maanjäristys voi aiheuttaa tsunamin, joka syntyy, kun meressä oleva vesipatsas menee epätasapainoon. Maanjäristyksen lisäksi myös merenalaiset maanvyöryt ja tulivuorenpurkaukset voivat aiheuttaa tsunameita.
Kun merellisten laattojen subduktiovyöhykkeellä toinen laatta työntyy toisen alle, se taivuttaa jälkimmäisen laatan reunaa. Se aiheuttaa jännitystilan, jonka lauetessa laattareunan yläpuolella oleva vesipatsas nousee ylöspäin ja siirtyy epävakaaseen tilaan. Kun aiheutunut tila pyrkii tasoittumaan syntyy tsunami.
Seiche-ilmiöllä viitataan tilanteeseen, jossa esimerkiksi lähes kokonaan maan ympäröimien lahtien tai järvien vesi päätyy rytmiseen liikkeeseen. Tällainen heiluriliike voi kestää muutamasta tunnista jopa muutamaan päivään.
Ennustaminen ja ennakointi
Maanjäristyksiä ei pysty ennustamaan, jos sillä tarkoitetaan lyhyen ajanjakson, kuten vuoden sisällä tietyssä paikassa tapahtuman maanjäristyksen ajoittamista etukäteen. Ennakointi on kuitenkin mahdollista, jolloin esimerkiksi voidaan arvioida muutaman vuosikymmenen aikana tapahtuvaa järistystä. Tieteelliset ennustamismenetelmät perustuvat geofysikaalisten ilmiöiden seurantaan. Suuria maanjäristyksiä edeltää usein:
Joskus ennakoinnissa päästään kohtalaiseen tarkkuuteen. Esimerkiksi Turkissa on havaittu maanjäristysten seuraavan toisiaan muutaman vuoden välein, ja aina noin saman verran edellistä lännempänä. Vuoden 1999 voimakas järistys oli surullinen todiste tutkijoiden tuloksille. Seuraavan suurjäristyksen Turkissa ennustetaan sattuvan Istanbulin lähellä.
Suurta maanjäristystä seuraa usein heikompia jälkijäristyksiä. Niiden esiintymisessä on usein joitakin säännönmukaisuuksia. Järistysalueella jälkijäristyksiin on hyvä varautua, ja voimakkaiden järistysten jälkeen niitä on jopa tuhansia usean vuoden aikana.
Maapallolla on tiettyjä seutuja, joilla järistyksiä sattuu tiheään. Alttiita alueita ovat esimerkiksi Turkki, Iran, Kalifornia ja Japani. Voimakas järistys voi tuhota kokonaisen kaupungin, jos se sattuu sijaitsemaan lähellä järistyskeskusta. Tuhoja yritetään lieventää rakentamalla maanjäristyksen kestäviä rakennuksia ja muita rakenteita.
Kodori
Kodori on Abhasian toiseksi pisin joki. Se syntyy Saken- ja Gvandra-jokien yhdistyessä ja sen pituus on 105 kilometriä, jos Saken luetaan mukaan. Joki saa alkunsa Kaukasus-vuorilta ja laskee Mustaanmereen. Joen lähde on 3,2 kilometrin korkeudessa ja sen valuma alue on Abhasian jokien suurin, 2 051 neliökilometriä. Keskijuoksullaan Latan kylän kohdalla Kodori virtaa kalkkikivikallioiden välissä ja sen uoma kapenee niin, että rantakallioiden puiden latvat sotkeutuvat toisiinsa.
HMS Thetis (1908)
Valmistus
Alus tilattiin Götaverken AB:lta. Alus laskettiin vesille 19. syyskuuta 1908 ja liitettiin laivastoon toukokuussa 1909.
Palvelus
Alus luokiteltiin 1928 yhteysveneeksi runkonumerolla V40, jolloin sen torpedoaseistus korvattiin miinanraivauskalustolla. Alus poistettiin palveluksesta 13. kesäkuuta 1947 ja muutettiin moottoritorpedoveneosaston harjoitustorpedoiden pelastusalukseksi Gålöhön ja sen jälkeen sitä käytettiin maalialuksena. Se myytiin 1958 romutettavaksi.
Cleveland-Hopkinsin kansainvälinen lentoasema
Cleveland-Hopkinsin kansainvälinen lentoasema on 14 kilometriä lounaaseen Clevelandin keskustasta sijaitseva julkinen lentokenttä, joka on Ohion suurin lentoasema. Se perustettiin vuonna 1925, mikä tekee siitä Yhdysvaltain ensimmäisen paikallishallinnon omistaman lentokentän. Cleveland on Continental Airlinesin kolmanneksi suurin yhteysasema. Lentoonlähtöjä ja -laskuja oli yhteensä 244 719 vuonna 2007.
Będzinin piirikunta
Będzinin piirikunta on yksi Sleesian voivodikunnan piirikunnista. Sen arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 148 089. Piirikuntaan kuuluvat neljä kuntaa ovat Bobrowniki, Mierzęcice, Psary ja Siewierz. vasen|pienoiskuva|220px|Piirikunnan väestöpyramidi 2014. Vuoden 2019 lopussa Będzinin piirikunnassa arvioitiin olevan 148 089 asukasta, joista 52,4 prosenttia naispuolisia ja 47,6 prosenttia miespuolisia. Puolan väestönlaskennassa 2011 väkiluvun laskettiin olevan 152 133 ja sen ennakoidaan vuoteen 2050 mennessä pienenevän 130 098 asukkaaseen. Alle 18-vuotiaiden arvioidaan vuoden 2019 lopussa muodostaneen 16 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäisten 58,4 prosenttia ja eläkeikäisten 25,5 prosenttia väestön keski-iän ollessa 44,2 vuotta. Elävänä syntyneiden määräksi arvioitiin 1 100 lasta.
Intera Partners
Intera Partners Oy on suomalainen pääomasijoitusyhtiö. Yhtiö sijoittaa pääsääntöisesti kotimaisiin yrityksiin ja kasvattaa niitä sekä orgaanisesti (eli sisäisesti myyntiä kasvattamalla) että yritysostoilla. Kasvua haetaan myös kansainvälistymisen kautta. Keskimäärin Interan sijoituskohteiden liikevaihto on kolminkertaistunut sijoitusaikana. Intera sijoittaa usein yrittäjävetoisiin liiketoimintoihin, joiden johto ja yrittäjät tyypillisesti myös omistavat yhtiöitä.
Intera on yksi Suomen suurimmista pääomasijoittajista. Se on kerännyt sijoitussitoumuksia neljään rahastoon. Kesällä 2021 julkistettu Intera Fund IV -rahasto sai sijoittajilta 335 miljoonaa euroa sijoitussitoumuksia, mikä tekee siitä yhden suurimmista suomalaisen pääomasijoittajan keräämistä rahastoista. Rahastoon sijoittivat esimerkiksi eläkeyhtiöt ja rahastot Suomesta ja ulkomailta. Neljännen rahaston sijoitukset keskittyvät erityisesti kotimaisiin palveluyrityksiin. Mahdollisia sijoituskohteita etsitään myös Ruotsista.
Omistuksistaan Intera irtaantuu listaamalla ne pörssiin tai myymällä ne eteenpäin esimerkiksi toiselle pääomasijoittajalle. Helsingin pörssiin yhtiöistä on listattu esimerkiksi Sitowise, Kreate ja Kamux. Pääomasijoittajille on myyty esimerkiksi Renta Group ja Rantalainen.
Sijoitukset
ARCO
Cervi
Oiva Isännöinti
Midagon
Galena Pharma
Roima Intelligence
Avarn Security
Sitowise
Irtautumiset
Rantalainen
Renta Group
Rototec
HopLop
Kreate
Kamux
Merivaara
NoHo Partners
Porvoon Huoltomiehet
Normek
Polarica
Silmäasema
Trafotek
Royal Ravintolat
Tamtron
Consti
Animagi
Orthex Group
Mikeva
Aritatsu Ogi
Aritatsu Ogi (s. 20. joulukuuta 1942 Hiroshima, Japani) on japanilainen jalkapalloilija.
Intera Partners
Keskustelu nykyisten ja entisten kohdeyhtiöiden kohuista
Moni yhtiön entisistä tai nykyisistä sijoituskohteista on joutunut 2020-luvun taitteessa julkisuuteen mahdollisten laiminlyöntien tai lainvastaisten menettelyjen vuoksi.
Aritatsu Ogi
Jalkapallomaajoukkue
Ogi edusti Japanin maajoukkuetta vuosina 1963-1976. Hän osallistui muun muassa vuosien 1964 ja 1968 olympialaisiin, joista jälkimmäisissä Japani saavutti pronssia.
Intera Partners
Keskustelu nykyisten ja entisten kohdeyhtiöiden kohuista
Useaa turvallisuusalan yritys Avarn Securityn järjestyksenvalvojaa epäillään pahoinpitelyistä ja niiden videokuvaamisesta. Epäillyt rikokset ovat tapahtuneet järjestysvalvojien työaikana Avarnin valvonta-alueilla pääkaupunkiseudulla vuonna 2022. Avarn Security Oy:ssä Intera on vähemmistöomistaja. Yhtiö kuuluu suureen pohjoismaiseen turvallisuuspalvelualan Avarn-konserniin, joka omistaa myös Suomen-yhtiöstä suurimman osan.
Marjayhtiö Polarican toimitusjohtaja vangittiin syksyllä 2022 epäiltynä ihmiskaupasta. Epäillyt rikokset ajoittuvat vuosille 2020–2022. Intera myi omistuksensa yhtiössä vuonna 2019.
Toukokuussa 2023 Tapiolassa romahti väliaikainen kävelysilta. Sillan oli rakentanut Renta Telineet. Intera oli allekirjoittanut sopimuksen Renta Groupin myynnistä uudelle omistajalle marraskuussa 2021.
Intera Partners kertoo huolehtivansa omistamissaan yhtiöissä yritysvastuuasioista käytännöllisellä ja aina kunkin yhtiön toimintaan ja toimialaan sopivalla tavalla.
Harvey Fierstein
thumb|Harvey Fierstein vuonna 2009. Harvey Forbes Fierstein (s. 6. kesäkuuta 1952 New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja näytelmäkirjailija. Hän on esiintynyt urallaan myös stand up -koomikkona sekä drag-artistina. Connecticutissa asuva Fierstein tunnetaan lisäksi useissa elokuvissa, televisiosarjoissa ja videopeleissä esiintyneenä ääninäyttelijänä. Hän on myös aktiivinen seksuaalivähemmistöjen oikeuksien puolestapuhuja.
Fiersteinin tunnetuin näytelmä on Broadwayllä pitkään esitetty Torch Song Trilogy, josta hän sai kaksi arvostettua Tony-palkintoa vuonna 1982. Sen suomalainen kantaesitys nähtiin keväällä 2012 Helsingin Gayteatterissa nimellä Kun jonkun löytää. Näytelmästä tehtiin myös elokuva vuonna 1988. Toinen merkittävä Fiersteinin näytelmä on musikaali Lainahöyhenissä (La Cage aux Folles), johon hän kirjoitti Tony-palkinnon voittaneet puheosuudet. Vuonna 2002 hän sai parhaan miespääosan Tonyn musikaalista Hairspray.
Broadwayn lisäksi Fierstein on esiintynyt useissa televisiosarjoissa ja elokuvissa sekä ääninäyttelijänä. Niistä hänet tunnetaan ehkä parhaiten lyhyestä sivuroolistaan elokuvassa Independence day – Maailmojen sota, jossa hän esitti elokuvan alussa menehtyvää karheaäänistä tutkijaa. Vuonna 1984 Fierstein sai Emmy-palkinnon kertojanroolistaan dokumenttielokuvassa The Times of Harvey Milk.
Hovinpellon niitty
Hovinpellon niitty on Lappeenrannassa sijaitseva maakunnallisesti arvokas perinnebiotooppi. Alueella kasvaa useita huomionarvoisia lajeja.
Sijainti ja historiaa
Hovinpellon niitty sijaitsee Hakalin kaupunginosassa Hakalinkadun varressa olevan asutusalueen ja rautatien välissä lähellä Saimaan kanavaa. Alue on osittain rautatien piennarta ja entistä peltoa. Peltojen viljely loppui 1970-luvun alussa. Nykyisin alueen omistaa Lappeenrannan kaupunki.
Kasvit
Alueen keskiosa muodostuu paahteisen etelärinteen runsaslajisesta kedosta, alueen itä- ja länsiosat ovat tuoretta niittyä.
Kasvilajistoa on inventoitu kahdesti. Jantusen ym. (1999) mukaan kedon valtalajeja ovat mäkitervakko, ketohärkki, kissankello, hiirenkeltano ja paikoin koiranheinä. Huomionarvoisina perinnebiotooppilajeina esiintyvät mäkivirvilä, huhtahanhikki, keltamatara (VU ) ja jänönapila.
Vauhkonen (2008) toteaa, että lajistoon kuuluvat valkoapila, puna-apila, alsikeapila, syysmaitiainen, siankärsämö, ahopukinjuuri, kissankello, hiirenvirna, paimenmatara ja idänukonputki. Rautatien etelänpuoleisella penkereellä lajistossa on ahdekaunokkia, kannusruohoa, hiirenvirnaa, harakankeltanoita, harmiota, kultapiiskua, ruusuruohoa, peltolemmikkiä ja mäkikuismaa. Penkereen yläreunassa kasvavat ketomaruna, sekä huomionarvoiset perinnebiotooppilajit mäkivirvilä ja jänönapila. Aiemmin vuonna 1999 tavattua keltamataraa ei löydetty vuoden 2008 inventoinissa, mutta kelta- ja paimenmataran risteymää piennarmataraa kylläkin.
Alueen itäosan kasvillisuus on heinävaltaista. Länsiosa on rehevöitynyt ja valtalajina on voikukka.
Ratapenkereen ja kedon välissä kasvaa ohuella kaistaleella koivua, vaahteraa ja pihlajaa. Niityltä löytyy myös edellä mainittujen puulajien muodostamia ryhmiä sekä lähipihoilta levittäytyneitä puutarhakasveja, kuten ruskolilja, pensaskuusama, punaruusu ja kurtturuusu.
Uglovka
Uglovka on kaupunkimainen taajama ja kaupunkikunta Novgorodin alueen Okulovkan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Valdain ylängöllä 22 kilometriä Okulovkasta kaakkoon. Taajaman kautta kulkee Moskovan ja Pietarin välinen päärata, josta haarautuu sivurata Borovitšiin. Taajamassa on 3 300 ja kunnassa 4 200 asukasta (vuonna 2011).
Uglovkan kunnan pinta-ala on 481,32 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Okulovkan piirin Kulotinon kuntaan, idässä Borovitšin piiriin, kaakossa Tverin alueeseen, lounaassa Valdain piiriin sekä luoteessa Turbinnojen ja Okulovkan kuntiin.
Keskustaajaman lisäksi Uglovkan kuntaan kuuluu 40 kylää ja muuta asutuskeskusta: Belyševo, Berezovka, Bolšaja Krestovaja, Demidovo, Demihovo, Goruška, Inogoštša, Jablonka, Jablonovkan asema, Jazykovo, Jerzovka, Kolosovo, Kurakino, Lunino, Malaja Krestovaja, Ozerki, Paberežje, Pervomaiskin asutus, Ramenje, Rassvet, Retež, Selištše, Selištšen asema, Ševtsovo, Smjonovo, Sosnitsy, Stegnovo, Štšegrinka, Štšuja, Suhoje, Truby, Tšekanovo, Tšudovo, Vladytšno, Zaborka, Zaozerje, Zarutševje, Židobuži ja Zolotkovo. Yli sadan asukkaan kyliä ovat Ozerki ja Berezovka. Kahdeksassa kylässä ei ole lainkaan vakituista asutusta.
Uglovkan taajama on syntynyt keskiaikaisen Ugolin kylän paikalle. Se sai alkunsa vuosina 1876–1877, jolloin ryhdytiin rakentamaan Borovitšiin johtavaa sivurataa. Uglovkan asemanseudulle perustettiin paikallista raaka-ainetta käyttäviä kalkkitehtaita. Vuosina 1927–1932 Uglovka oli Leningradin alueen Borovitšin piirikuntaan kuuluneen hallintopiirin keskus. Vuonna 1938 se sai työläisasutuksen (kaupunkimaisen taajaman) statuksen.
Taajaman tärkein tuotantolaitos on vuonna 1879 perustettu kalkkitehdas Uglovski izvestkovyi kombinat. Nähtävyyksiin kuuluu vuonna 1864 rakennettu Kristuksen syntymän kirkko, jota on restauroitu 1990-luvun alusta lähtien. Paikallinen kuuluisuus on Jazykovon kylässä syntynyt kansatieteilijä ja tutkimusmatkailija Nikolai Mikluho-Maklai.
Seudulla on aikaisemmin ollut 1600-luvulla syntynyttä karjalaisasutusta. 1900-luvun alussa karjalaa puhuttiin vielä muun muassa Berezovkan (karjalaksi Keškikylä), Bolšaja Krestovajan, Jerzovkan, Paberežjen, Padalitsyn (nykyinen Rassvet), Selištšen, Stegnovon ja Zarutševjen (Hukankylä) kylissä.
Josh Blue
Josh Blue (s. 27. marraskuuta 1978) on yhdysvaltalainen stand up -koomikko. Hän voitti NBC-televisiokanavan Last Comic Standing -tosi-tv -ohjelman neljännen kauden elokuussa 2006. Blue on CP-vammainen, ja iso osa hänen itseironisesta huumoristaan keskittyykin hänen vammaisuutensa.
HMS Castor (1909)
HMS Castor (runkonumerot 51 ja V51) oli Ruotsin laivaston Plejad-luokan torpedovene, joka luokiteltiin myöhemmin yhteysalukseksi.
Valmistus
Alus tilattiin Karlskronan laivastontelakalta. Alus laskettiin vesille 24. huhtikuuta 1909 ja liitettiin laivastoon 29. syyskuuta.
Palvelus
Alus luokiteltiin 1928 yhteysveneeksi runkonumerolla V51, jolloin sen torpedoaseistus korvattiin miinanraivauskalustolla. Alus poistettiin palveluksesta 13. helmikuuta 1940 ja se myytiin 1947 romutettavaksi.
Kari Sarma
Kullervo Hirvonen, kirjailijanimi Kari Sarma (s. 2. helmikuuta 1925 Enonkoski) on suomalainen kirjakauppias ja jännityskirjailija.
Teoksia
Nimellä Kari Sarma:
Ron Reagan
thumb|Ron Reagan (2008) Ronald Prescott "Ron" Reagan (s. 20. toukokuuta 1958 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen poliittinen kommentaattori ja kirjailija. Hän on Yhdysvaltain entisen presidentin Ronald Reaganin nuorin poika. Ron Reagan tunnetaan liberaalisena ja ateistisena ajattelijana, mikä poikkeaa hänen isänsä konservatiivisesta arvomaailmasta. Vuonna 2011 ilmestyi kirja My Father at 100: A Memoir, jossa Ron Reagan käsittelee isänsä nuoruusvuosia ja viimeisiä hetkiä Alzheimerin taudin murtamana. Kirjasta nousi kohu Yhdysvalloissa, kun Reagan esitti epäilyn, että hänen isällänsä oli Alzheimerin oireita jo toisen presidenttikauden vaaliväittelyssä.
Neiti Marple (vuoden 2004 televisiosarja)
Neiti Marple (Agatha Christie’s Marple) on brittiläinen Agatha Christien neiti Marple -salapoliisiromaaneihin perustuva televisiosarja. Neiti Marple alkoi ITV-kanavalla vuonna 2004. BBC osti vuonna 2014 Christien teosten oikeudet, joten sarjaa ei luultavasti jatketa kuudennen kauden jälkeen. Suomessa Yle TV1, MTV3 ja AVA ovat esittäneet sarjaa.
Tuotanto
Sarjan viisi ensimmäistä kautta sisältää jokainen neljä televisioelokuvaa. Kuudennella kaudella jaksoja on kolme. Sarjan jaksot sisältävät kaikki kaksitoista romaania, joissa Neiti Marple esiintyy.
Sarjassa Neiti Marplen nuoruudesta kerrotaan enemmän kuin kirjoissa. Lisäksi sarjassa on tehty useita muutoksia kirjojen tarinoihin, esimerkiksi murhaajaa on vaihdettu Ruumis kirjastossa -teokseen perustuvassa jaksossa.
Sarjaa on kuvattu muun muassa Dorchesterissa ja Fawley Courtin kartanossa Buckinghamshiressa.
Tuotantokaudet ja jaksot
Kausi 1 Kausi 2 Kausi 3
Kausi 4 Kausi 5 Kausi 6
Pohl
Pohl on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Granma (täsmennyssivu)
Granma voi tarkoittaa seuraavia:
Iskna jõgi
Iskna jõgi (Isknä jõgi, Ikna jõgi, Nõnova jõgi ) on Virossa Võrumaalla Rõugen- ja Võrun kunnissa virtaava 29 kilometriä pitkä Võhandu jõen sivujoki.
Joen kulku
Iskna jõgi alkaa Haanjan ylängöllä sijaitsevasta Vaskna järvestä, jonka vedenpinta sijaitsee 243 metrin korkeudella mpy., ja se virtaa 13 muun järven läpi matkallaan Võhandu jõelle ennen kuin se yhtyy siihen heti Kääpan itäpuolella noin 70 metrin korkeudella mpy. Joelle tulee korkeuseroa 173,6 metriä ja sen kaltevuus on siten noin 6,0 metriä kilometrille. Joella on monia nimiä sen eri osuuksilla ja se laskee parin laakson läpi. Yläjuoksulla se on luonnollisesti mutkitteleva ja nopeasti virtaava joki, mutta alajuoksulla se on muuttunut suoraksi ja hitaasti virtaavaksi kanavaksi. Se alkaa Rõugen kunnassa ja päättyy Võrun kunnassa.
Valuma-alue
Iskna jõen valuma-alueen pinta-ala on 86,8 neliökilometrin suuruinen ja se sijaitsee Võhandu jõen eteläpuolella. Valuma-alueen länsipuolella sijaitsevat sivuhaarat Ura oja ja Koreli oja, joiden valuma-alueet ovat Isknalle rinnakkaiset. Valuma-alueen itä- ja eteläpuolella sijaitsee Piusa jõgi ja sen sivuhaarat, jotka laskevat Peipsijärveen.
Sivu-uomia
Iskna jõella on yleensä lyhyitä sivuojia, joista osa on lueteltu alla. Suurimmat sivuojat ovat Oraoja ja Holsta oja. Lähde: 1 =
Järviä
Iskna jõen valuma-alueella on virolaiseen tapaan padottu runsaasti pieniä lampia ja järviä talousveden saamiseksi. Niiden lisäksi on myös patolampia suurempia luonnollisia järviä. Joen uomassa sijaitsee kolmetoista järveä, mutta pääuoman ja sivuhaarojen valuma-alueilla on niitä lisää. Pääuoman järviä ovat yläjuoksulta alajuoksulle lueteltuina: Vaskna järv (243,2 m mpy.), Mäesulg järv, Alasulg järv, Häälijärv, Kavadi järv (212,0 m mpy.), Väikene Kõrbjärv, nimetön patolampi, Edejärv (119,8 m), nimetön lampi, Jaanusjärv (91,7 m), nimetön lampi, Mäeveski järv, Alaveski järv, nimetön lampi ja Noodasjärv (73,5 m).
Oraojan sivu-uoman valuma-alue on pinta-alaltaan 13 neliökilometriä ja siellä on monia pieniä järviä ja lampia. Niitä ovat Ahijärv, Kunnaland, Väikene Mäestjärv, Mäestjärv ja Uutland. Suoraan Iskna jõgeen yhtyvät Hanijärv, jonka laskuojan yläjuoksulla sijaitsee myös Prandsumõtsa lump, ja pohjoisempana sijaitseva Põldalotsõ järv. Suur Kõrbjärv laskee pääuomassa sijaitsevaan Väikene Kõrbjärveen, Utika lump Noodasjärveen ja Murojärv Häälijärveen. Toiseksi suurin sivu-uoma on Holsta oja eli Voki oja. Sen valuma-alueella sijaitsevat esimerkiksi Hirmu järv, Alajärv ja Põdramõtsa järv.
Historiaa ja etymologiaa
Joen nimi on aikaisemmin kirjoitettu monessa muodossa. Näitä ovat Ichtesche beke (vuonna 1538), Lasswasche Becke (1627), Iskna Jeggi (1684), Laßwaske Reviren (1688), Iskja (1875) ja Iskna (Изкна, 1900). Nimen etymologia on selitetty tulevan sanasta ”lyödä”: iskeä ~ iskiq ~ iskida. Toinen seitys olisi ”itku” eli ikk, jolloin alkuperäinen nimi olisi Ikkoja. Selitykset eivät tyydytä tutkijoita ja se jää epävarmaksi.
Valkotupsusilkkiapina
Valkotupsusilkkiapina (Callithrix jacchus) on pienikokoinen kynsiapinalaji, joka elää Itä-Brasilian sademetsissä.
Piirteet
Valkotupsusilkkiapinan selkeimmät tuntomerkit ovat korvien kohdalla pitkistä valkoisista, kellertävistä tai kellanruskeista karvoista muodostuneet tupsut sekä valkoinen otsa, muuten ne ovat väritykseltään mustia tai harmaita. Valkotupsusilkkiapinan ruumis on 20–25 senttimetriä pitkä, häntä 29–35 senttiä. Apina painaa noin 300 grammaa, naarat ovat hieman koiraita kevyempiä.
Elintavat
Valkotupsusilkkiapinan levinneisyysaluetta on pääasiassa Brasilia. Laji elää laumassa, johon kuuluu 9–15 yksilöä. Ravinto koostuu muun muassa hedelmistä, puiden mahlasta, hyönteisistä, kukista, siemenistä, pikkulinnuista ja linnunmunista.
Naaraan kantoaika kestää 140–150 päivää, ja naaras saa 1–3 poikasta, tavallisimmin kaksoset. Uros huolehtii vastasyntyneistä poikasista ja kantaa niitä selässään, mikä on tyypillistä kynsiapinoille. Valkotupsusilkkiapinat saavuttavat sukukypsyyden noin puolentoista vuoden iässä.