cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vanhin (mormonismi)
Vanhin (engl. elder) on Myöhempien aikojen pyhien liikkeessä eräs pappeuden viroista. Kyseessä on Melkisedekin pappeuden alin aste. Yleensä nuoret miehet, mikäli he osoittautuvat kelvollisiksi, saavat vanhimman viran täytettyään 18 vuotta tai lähtiessään lähetystyöhön. Kirkkoon aikuisiällä liittynyt mies voi saada vanhimman arvon oltuaan kirkon jäsen vuoden ajan ja osoittauduttuaan pappeuden arvon mukaiseksi. Vanhimmalta odotetaan muiden kirkon pappeuden haltijoiden tapaan uskoa Jumalaan ja evankeliumiin, uskollisuutta kirkon toiminnassa, siveyden lain noudattamista sekä alkoholista, huumausaineista, tupakasta, kahvista ja teestä pidättäytymistä.
Opin ja liittojen mukaan vanhimman kutsumuksena on ”kastaa ja asettaa muita vanhimmiksi, papeiksi, opettajiksi ja diakoneiksi ja palvella leivän ja viinin, Kristuksen ruumiin ja veren vertauskuvien, siunaamisessa ja konfirmoida kirkkoon kasteessa otetut kätten päällepanon kautta tulen ja Pyhän Hengen kasteen saamiseksi, kirjoitusten mukaan ja opettaa, selittää, kehottaa, kastaa sekä valvoa kirkkoa ja vahvistaa kirkkoa kätten päällepanemisella ja Pyhän Hengen antamisella.” (20:39-43) Lisäksi vanhinten tulee johtaa kokouksia, sen mukaan kuin Pyhä Henki heitä ohjaa Jumalan käskyjen ja ilmoitusten mukaisesti (20:45). Käytännössä vanhimmat hoitavat siis seurakunnassa pyhien toimitusten toimittamista, se kastavat ja toimittavat sakramentin sekä johtavat tarvittaessa sakramenttikokouksia. Vanhimmilla on myös valtuus konfirmoida kirkon kastetut jäsenet kätten päälle panemisella. Konfirmaatiossa kastettu tulee Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkon täysivaltaiseksi jäseneksi ja hänelle annetaan Pyhän Hengen lahja. Vanhimmat johtavat Aaronin pappeuden eri koorumeita niiden johtajina ja neuvonantajina. He toimivat myös kotiopettajina yhdessä ylipappien kanssa, pappien ja opettajien kanssa. Vanhimmat voivat myös siunata sairaita kätten päälle panemisella. Mormonismin käsityksen mukaan tällainen siunaus ja rukous sairaan puolesta voi parantaa sairaan.
Muiden pappeuden haltijoiden tavoin vanhimmat on järjestetty koorumeiksi. Vanhimpien koorumiin voi kuulua peräti 96 jäsentä, joten seurakunnassa on vain yksi vanhimpien koorumi. Koorumilla on johtaja ja tällä kaksi neuvonantajaa sekä sihteeri. Käytännössä kaikki seurakuntien täysi-ikäiset miespuoliset jäsenet saavat osallistua vanhinten koorumin kokoukseen pappeuskokouksen aikana, vaikkei heillä olisikaan Melkisedekin pappeutta. Myös miespuoliset vierailijat saavat ottaa osaa vanhinten koorumin kokoukseen.
Brian Aherne
Ahernella oli merkittäviä rooleja muun muassa elokuvissa Minä tunnustan (1953) sekä Harvat ovat valitut (1940). Hän julkaisi omaelämäkerran ja lisäksi George Sandersin elämäkertateoksen.
Vanhin (mormonismi)
Vaikka suurimmalla osalla MAP-kirkon täysi-ikäisistä miespuolisista jäsenistä on vanhimman arvo, tätä ei yleensä käytetä puhuttelussa ja muutenkaan sukunimen yhteydessä arvonimenä. Vain lähetystyötään tekeviä miehiä kutsutaan vanhimmiksi (esimerkiksi ”vanhin Smith”), samoin kirkon kahtatoista apostolia ja kirkon yleisauktoriteetteja.
Brian Aherne
Aherne kuoli sydänvikaan Floridassa 83-vuotiaana. Hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella.
Vanhin (mormonismi)
Elder
Teal’c
Teal'c ([]) on kuvitteellinen henkilö televisiosarjassa Tähtiportti. Häntä näyttelee Christopher Judge.
Hahmon historia
Teal'c on jaffa, joka toimii kriittisenä osana goa'uldien vastaista toimintaa Maassa. Hänen palvellessaan järjestelmäherra Apophista tämän oikeana kätenä sarjan ensimmäisessä jaksossa eversti Jack O'Neill sai suostuteltua hänet pettämään Apophiksen. Teal'c surmasi jaffatoverinsa ja TP-1:n avulla vapautti vankeina olleet ihmiset.
Teal'cin isä palveli aikoinaan järjestelmäherra Cronuksen oikeana kätenä, mutta koska hän vetäytyi taistelusta joka oli mahdoton voittaa, Cronus teloitti hänet henkilökohtaisesti. Tämä toimenpide oli erittäin kivulias: Cronus työnsi kätensä Teal'cin isän prim'taan (goa'uld-symbiootin kantopussi, jollainen kaikilla jaffoilla on) ja rusensi goa'uld-symbiootin. Symbiootin ja Teal'cin isän veret pääsivät tällöin sekoittumaan ja Teal'cin isä kuoli myrkytykseen. Teal'c pakeni äitinsä kanssa Apophiksen valta-alueelle ja liittyi Apophiksen armeijaan. Silloisen Apophiksen oikean käden, jaffamestari Bra'tacin komennossa hän oppi sotilaalle välttämättömiä taitoja ja nousi jaffojen arvoasteikossa.
Teal'c menetti goa'uld-symbioottinsa ja käyttää lääkettä nimeltä tretoniini pitämään immuniteettijärjestelmänsä kunnossa.
Alun perin Teal'c käytti perinteistä jaffojen sauva-asetta ja zat'ni'kateliä, mutta hänet näkee kuitenkin useimmiten kantamassa P-90:ä. Muutamassa jaksossa Teal'cin on nähty kantavan myös liiturin sauva-asetta.
Myöhemmin Teal'c on johtanut jaffakapinalliset voittoon goa'uldeista Dakara-planeetalla.
Hän on jäsenenä jaffojen korkeimmassa neuvostossa sekä liberaalisen puolueen johdossa, joka tukee tau'ri-pohjaista edustuksellista demokratiaa uuteen vapaaseen jaffavaltioon sekä vastustaa Gerakin johtamaa konservatiivista puoluetta.
Hahmon kuvaus
Jaffojen kielellä "Teal'c" tarkoittaa "voimaa". Neljännen tuotantokauden jaksossa The Light Teal'c paljasti olevansa 101-vuotias. Toisaalta kymmenennen tuotantokauden jaksossa Unending Teal'c myöntää olevansa 130-vuotias.
Teal'c on useasti todistanut lojaaliutensa Maata kohtaan pelastamalla SGC:n jäseniä sekä toimittamalla kriittistä informaatiota goa'uld-järjestelmäherroista ja näiden joukkojen liikkeistä. Hän on henkilö, jonka voi odottaa jatkavan taistelua, tapahtui sitten mitä tahansa.
Teal'cilla on ihmeellinen itsehillintä, jonka ansiosta hän kykenee toimimaan rauhallisesti tilanteissa joissa monet muut kiehuisivat raivosta. Hän kuitenkin menettää hillintänsä, jos hänen läheisiä ystäviään tai hänen perhettään uhataan. Hän asettaa kunnian ja velvollisuudet oman hyvinvointinsa edelle. Hän olisi jopa valmis luopumaan hengestään, jos se takaisi jaffoille vapauden ja Maalle turvan.
Kuten Worf teki klingon-rodun hyväksi Star Trek-sarjoissa, Teal'c muutti lajinsa mitättömistä orjista (Tähtiportti-elokuva) rikkaaksi yhteiskunnaksi, joka kehittyy lähes joka jaksossa. Molemmat hahmot symboloivat rotujaan ja rotujen kulttuurisesti tärkeitä arvoja sarjoissa joiden tarinoihin he liittyvät.
Perhe ja rakkauselämä
Teal'c oli naimisissa Cord'ain tasankojen Drey'aucin kanssa ja heillä on poika Rya'c. Hän jätti perheen taakseen pettäessään Apophiksen, ja nämä pakotettiin elämään hylkiöinä. Hän palasi Chulakiin jaksossa Bloodlines estämään symbiootin istutuksen poikaansa, mutta Rya'c oli sairas, jolloin Teal'c antoi oman symbioottinsa hänelle ja TP-1 varasti hänelle uuden symbiootin.
Teal'cin toisen lähdön jälkeen Drey'auc nai Fro'takin antaakseen pojalleen paremman elämän. Kun Teal'c palasi jaksossa Family, Apophis oli kidnapannut Rya'cin ja aivopessyt hänet julkisesti vastustamaan isäänsä. Teal'c luuli Rya'cin vain näyttelevän. SG-1 pelasti Ryac'in ja toi hänet ja Drey'aucin Maahan. Fro'tak tapettiin tämän yrittäessä pettää heidät. Maassa he kuitenkin huomasivat, että Rya'c oli todellakin aivopesty ja että hän yritti tuhota Maan. Teal'cin täytyi ampua häntä zat-aseella murtaakseen aivopesun. Tämän jälkeen Rya'c ja Drey'auc lähetettiin Valon maaksi kutsutulle planeetalle.
Drey'auc kuoli vastustaessaan uuden goa'uld-symbiootin asettamista kehoonsa, kun edellinen symbiootti oli tullut täysikasvuiseksi.
Teal'c vastusti poikansa avioitumista naissoturi Kar'ynin kanssa, koska koki Rya'cin olevan liian nuori, mutta hyväksyi kuitenkin liiton myöhemmin.
Punaisten kukkuloiden Sho'nac oli papitar Chulakilla ja Teal'cin vanha rakkaus. He kertoivat tunteistaan toisilleen tavatessaan uudestaan, muuta Sho'nac kuoli pian tämän jälkeen.
Ishta on jaffanaisten johtaja Hak'tyl-planeetalla ja Tealc'in uusi kiinnostuksenkohde. He kapinoivat yhdessä Moloc-nimistä goa'uldia vastaan, koska tämä on käskenyt tappaa kaikki naispuoliset jaffalapset. Ishta piti jaffakapinaa hyödyttömänä ja katkaisi hänen ja Tealc'in välisen suhteen pitkäksi aikaa. He pitivät silti yhteyttä useamman kuukauden, ja myöhemmin Rya'c mainitsi Teal'cille, että olisi kaikille helpompaa, jos hän ja Ishta myöntäisivät rakastavansa toisiaan.
Aiheesta muualla
Stargate – Kommando SG-1 Lista över rollfigurer i Stargate
Luettelo televisiosarjan NCIS: New Orleans jaksoista
Tämä on luettelo televisiosarjan NCIS: New Orleans jaksoista.
Ylipappi (mormonismi)
Ylipappi on Myöhempien aikojen pyhien liikkeessä eräs pappeuden asteista. Ylipappi kuuluu Melkisedekin pappeuden kutsumuksiin. Ylipapin valtuutena pidetään ennen muuta hallitsemista ja paimennustyön tekemistä. Ylipapit ovat yleensä vastuussa seurakuntien ja niitä suurempien hallinnollisten yksiköiden, vaarnojen hallinnosta. Lisäksi ylipapit vastaavat seurakunnissa paimennus- eli sielunhoitotyön johtamisesta ja nuorten miesten valmentamisesta vanhimman virkaan. Myös sukututkimus- ja temppelityön johtaminen on ylipappien vastuulla.
Ylipapit on muiden MAP-kirkon pappeuksien tapaan järjestetty koorumeihin. Ylipappien koorumi ei kuitenkaan ole paikallisseurakunnan tasolla, vaan vaarnan tasolla. Vaarnan johtaja on samalla vaarnansa ylipappien johtaja. Häntä auttaa hänen työssään kaksi neuvonantajaa. Yhdessä seurakunnan piispan kanssa vaarnanjohtaja järjestää kuhunkin seurakuntaan ylipappien ryhmän.
René Audet
René Audet (18. tammikuuta 1920 Montreal – 12. kesäkuuta 2011 Montreal) oli katolisen kirkon 30. toukokuuta 1948 vihitty kanadalainen pappi ja 31. heinäkuuta 1963 vihitty piispa. Hänet nimitettiin vuonna 1963 Ottawan arkkihiippakunnan apulaispiispaksi ja Chonochoran titulaaripiispaksi. Vuonna 1968 hänet nimitettiin Jolietten piispaksi, jona hän toimi vuoteen 1990.
Audet osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen.
Hanna Malm
Ura Suomessa
Malm syntyi työväenluokkaiseen perheeseen Helsingissä. Hän aloitti poliittisen toimintansa 1900-luvun alussa Suomen sosialidemokraattisessa puolueessa. Vuonna 1909 Malm valittiin SDP:n Pietarsaaren piirijärjestön sihteeriksi, mikä merkitsi ryhtymistä täysipäiväiseksi poliitikoksi. Malm oli aktiivinen puolueen lisäksi sosiaalidemokraattisissa nais-, varhaisnuoriso-, ammattiyhdistys-, urheilu- ja kulttuurijärjestöissä.
Kansanvaltuuskunnan sisäasiain osastolla sisällissodan aikana työskennellessään Malm ajautui riitoihin maltillisempien sosiaalidemokraattien kanssa. Hän pyrki muun muassa estämään, Eero Haapalaiselta saamiensa käskyjen mukaisesti, punaisten joukkosiirtymisiä Venäjälle. Malm oli Tampereella, kun valkoiset valtasivat kaupungin. Ennen katoamistaan maan alle ja onnistunutta siirtymistä Ruotsiin Malm piti Tampereen Kauppatorilla (nykyisellä Keskustorilla) puheen, jossa hän kehotti punaisia ottamaan käyttöön "terroristiset" keinot. Puheesta tuomittiin myöhemmin Malmia ulkonäöltään muistuttanut Emmi Murto.
Siirryttyään Tukholmaan Malm liittyi SKP:hen. Jo joulukuussa 1918 hän kuitenkin palasi Suomeen ja ryhtyi organisoimaan SKP:n maanalaista liikettä. Malm kirjoitti Suomen sosialistisen työväenpuolueen lehtiin salanimellä Mutteri. Mutteri yllytti työläisiä ottamaan haltuun tuotantovälineet neuvostojen avulla. Malmin kirjoitukset loivat mutterismina tunnetun suuntauksen, jossa kiihkeä vallankumouksellinen fraseologia yhdistyi kritiikkiin, jota sai varsinkin (kommunistijohtoinen) ay-liike. Termiä käytettiin lähinnä negatiivisessa mielessä kuvaamaan yltiöpäistä äärivasemmistolaisuutta.
Vuodet Neuvostoliitossa
Vuonna 1921 SKP:n keskuskomiteaan puolueen Suomen byroon kautta valittu Malm siirtyi Neuvosto-Venäjälle vuonna 1922 aiheutettuaan skandaalin takavarikoiduksi joutuneella kirjeellä, jossa kehotettiin työläisiä varastamaan työkaluja, jotka tuli ohjata neuvostomaahan. Malm asui Moskovassa Hotel Luxissa yhdessä monien muiden maiden kommunistiemigranttien kanssa.
1930-luvun alussa Malm ajautui pahoihin riitoihin muiden suomalaisten kommunistien kanssa. Ongelmat alkoivat kärjistyä, kun Malm hukkasi Ruotsissa ollessaan 1929 muistion, joka sisälsi suomalaisten kommunistien yhteystietoja ja jonka Ruotsin poliisi toimitti Etsivälle keskuspoliisille. Mukana huolimattomuudessa oli myös Malmin avomies, SKP:n puheenjohtaja Kullervo Manner, jonka kanssa Malm liittoutui yleensä myös politiikassa. He alkoivat jäädä SKP:ssä altavastaajiksi, kun heitä vastaan asettui Otto Wille Kuusisen ja Yrjö Sirolan johtama linja. Malm syytti SKP:n puoluekonferenssissa 1930 mainittuja henkilöitä puoluevastaisen oikeistoryhmän muodostamisesta vuonna 1921, eikä häntä valittu enää puolueen keskuskomiteaan. Malm opetti lyhyen aikaa Moskovan Kansainvälisessä Lenin-koulussa ammattiyhdistyspolitikointia, mutta hän joutui pian epäsuosioon.
Malm oli kritiikissään aina kärkäs, ja hän sai monia vihamiehiä. Malmilla ei ollut tapana myöntää omia virheitään kuin äärimmäisen painostuksen alla. Vuonna 1932 hän hyökkäsi Neuvostonaisen päätoimittajaa Lyyli Latukkaa vastaan ja sai osakseen voimakasta kritiikkiä. Häntä syytettiin muun muassa ”luxemburgilaisesta spontanismista”. Malmin syytettyä Manneria ja muuta sisällissodan johtoa työväen asian pettureiksi Kominternin SKP-vastaava julisti lausunnot Kominternia ja Kuusista herjaaviksi. Marraskuussa 1932 Malm pakkosiirettiin Uhtuaan, jossa hän muun muassa pyrki keräämään todistusaineistoa mielipiteidensä puolesta. Hän kirjoitti jonkin aikaa Punainen Uhtua -lehteen. Malm kuitenkin erotettiin pian Uhtuan puolueosastosta. Malmin kirjeenvaihtoa Mannerin kanssa vuosina 1932–1933 on julkaistu kokoelmassa Rakas kallis toveri (WSOY 1997).
Malm erotettiin SKP:sta ja Neuvostoliiton kommunistisesta puolueesta (bolsevikit) vuonna 1933. Malm palasi Moskovaan, mutta NKVD pidätti hänet 14. maaliskuuta 1935. Marraskuussa 1935 Neuvostoliiton korkeimman oikeuden sotilaskollegio tuomitsi Malmin ja puoluejohdosta pian vaimonsa jälkeen erotetun Mannerin kymmeneksi vuodeksi pakkotyöhön. Esimerkiksi vuonna 1936 Syvärin leirillä ollut Malm vetosi turhaan SKP:n johtoon vapauttamisensa puolesta. Neuvostoliiton salaisen poliisin merkinnän mukaan Malm hukkui järveen Solovetskin luostarisaarella työleirillä 1938. On mahdollista, että hän teki itsemurhan. Manner kuoli seuraavana talvena Uhtpetšin leirillä Komin tasavallassa.
Mimico
Mimico on Toronton lounainen kaupunginosa ja entinen kaupunki (town). Mimicon kunta perustettiin vuonna 1911, kun se erotettiin Etobicokesta, johon se liitettiin uudestaan vuonna 1967. Etobicoke liitettiin vuonna 1998 Torontoon.
Sarvvik
Sarvvik on kylä Kirkkonummella. Alueen asutus koostuu pääasiassa omakotitaloista. Sarvvikissä on myös Sarfvikin Golf, jossa on kahden kentän lisäksi ravintola.
Relativistic Heavy Ion Collider
pienoiskuva|Relativistic Heavy Ion Colliderin tunneli.
Relativistic Heavy Ion Collider (RHIC) on Brookhaven National Laboratoryn ylläpitämä raskasionitörmäytin Long Islandilla Yhdysvalloissa. RHIC aloitti toimintansa vuonna 2000, ja se on ensimmäinen nimenomaan raskasionitörmäyksiä varten rakennettu törmäytin. Törmäytin sijaitsee noin 12 jalkaa (3,7 metriä) maan alla ja törmäytintunnelirengas on noin 2,4 mailia (3,8 kilometriä) pitkä. RHIC:ssa on neljä hiukkasilmaisinta: STAR, PHENIX, PHOBOS ja BRAHMS.
RHIC:ssa törmäytetään pääasiassa täysin ionisoituneita kulta-atomin ytimiä, mutta siellä suoritetaan myös protoni-protoni-, kupari-kupari- ja deuterium-kultatörmäytyksiä. Törmäystunnelissa on tavanomaisesti tyhjiö ja hiukkaset kiihdytetään lähes valonnopeuteen, jotta saataisiin mahdollisimman suuri törmäysenergia. RHIC:ssa kultaionien törmäytyksessä saavutetaan tyypillisesti 200 GeV:n törmäysenergia (100 GeV/ydin). RHIC:ssä protonien törmäytyksessä mitattu maksimienergia on 500 GeV (vrt. LHC:ssä tullaan saavuttamaan protonitörmäyksessä 14 TeV:n energia).
Normaaleissa olosuhteissa kvarkit ovat sitoutuneita gluonien välityksellä hadroneiksi (esim. protoniksi ja neutroniksi) eivätkä esiinny yksittäin vapaina. Kun törmäytetään kaksi raskasta ydintä korkealla energialla, ytimen protonit ja neutronit ikään kuin sulavat vapaiksi kvarkeiksi ja gluoneiksi. Tämä aineen olomuotoa kutsutaan kvarkki-gluoniplasmaksi, jota voi esiintyä ainoastaan todella kuumassa ja korkeassa paineessa. Törmäyksen jälkeen kvarkki-gluoniplasma jäähtyy ja laajenee nopeasti, jolloin kvarkit ja gluonit sitoutuvat takaisin hadroneiksi. Kvarkki-gluoniplasmaa ei voi havaita suoraan, koska se hadronisoituu niin nopeasti törmäyksen jälkeen. Sen olemassa olo pystytään päättelemään vain sen perusteella, mitä törmäyksessä syntyviä hiukkasia ja niiden energioita hiukkasilmaisimet havaitsevat. RHIC:n tavoitteena onkin tuottaa ja tutkia kvarkki-gluoniplasmaa, mikä kehittää tietoutta hiukkasten rakenteesta.
Aiheesta muualla
40.88389°N, -72.87583°W
Sarvvik
Golfkentällä kuoli vuonna 2001 yksi Suomen tunnetuimmista viihdealan henkilöistä, Spede Pasanen.
Mimico
Mimicoa rajoittavat pohjoisessa Evans Avenue, Algoma Street ja Manitoba Street, etelässä Ontariojärvi ja lännessä Dwight Avenue ja St. George Street. Idässä Mimicon raja kulkee Fleeceline Roadin ja Louisa Streetin puolivälissä.
Seitsemän tuntia onnehen
Seitsemän tuntia onnehen on Harry Bergströmin säveltämä valssi vuoden 1941 elokuvasta Morsian yllättää. Sanat kappaleeseen on tehnyt Ela eli Eine Laine. Alkuperäisen levytyksen on tehnyt Olavi Virta Rytmi-orkesterin säestämänä.
Bad Neuenahr-Ahrweiler
Bad Neuenahr-Ahrweiler on 27 457 asukkaan kaupunki Rheinland-Pfalzin osavaltiossa Saksassa. Paikkakunta koostuu idässä sijaitsevasta kylpyläpaikka Bad Neuenahrista ja lännessä olevasta Ahrweilerista, jotka yhdistettiin 1969.
Bad Neuenahr-Ahrweiler tunnetaan muun muassa kivennäisvedestä, sillä vesiyritys Apollinaris ja Heppinger ovat lähtöisin sieltä. Kaupungista on kotoisin myös naisten jalkapallojoukkue SC 07 Bad Neuenahr, joka pelaa Bundesliigassa. Bad Neuenahr-Ahrweilerin ystävyyskaupunki on Brasschaat Belgiassa.
Pitkälehtiviikuna
Pitkälehtiviikuna (Ficus binnendijkii) on mulperikasveihin kuuluva puu, jolla on pitkänomaiset ehjäreunaiset lehdet. Lehdet vaihtavat kasvin vanhetessa kokoa ja muotoa. Ne voivat olla noin 28 senttimetriä pitkiä ja 2,5 senttimetriä leveitä. 'Alii'-lajikkeella lehdet ovat parikymmentä senttimetriä pitkät ja muutaman senttimetrin levyiset. Munanmuotoiset hedelmät ovat varsissa yksittäin tai pareittain, ja niiden halkaisija voi olla 10 senttimetriä. Laji on kotoisin Jaavalta.
pienoiskuva|Pitkälehtiviikunan hedelmä
Juan José Haedo
Juan José Haedo (s. 26. tammikuuta 1981 Buenos Aires) on argentiinalainen maantie- ja ratapyöräilijä, joka kilpaili ammattilaisena maantiepyöräilyssä 2003–2014.
Kirimiehenä tunnettu Haedo voitti yhden etapin Espanjan ympäriajossa. Hän voitti Rund um Köln -semiklassikon kahdesti sekä pistekilpailun Kalifornian ja Georgian ympäriajoissa. Ratapyöräilyssä hän saavutti pronssia Pan Amerikan kisojen joukkuesprintissä Winnipegissä vuonna 1999.
Kääpiökäki
Kääpiökäki (Coccycua pumila) on käkiin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Etelä-Amerikasta.
Koko ja ulkonäkö
Kääpiökäki on käeksi pienikokoinen ja voi kasvaa 20–22 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Kääpiökäen päälaki, selkä, siivet ja pyrstö ovat harmaat. Pyrstö on lyhyempi kuin muilla pikkukäkien suvun lajeilla. Lajin kurkku ja rinta ovat väriltään punaruskeat. Vatsa on valkoinen ja siinä on myös keltaisia höyheniä. Linnun silmät ovat punaiset ja musta nokka on hieman alaspäinkaartunut.
Levinneisyys ja elinympäristö
Kääpiökäkeä tavataan Kolumbiasta, Venezuelasta ja Brasiliasta sekä toisinaan Panamasta. Sen elinympäristöä ovat trooppiset metsät, metsien reunamaat, pensaikot, savannit ja kaupunkien puutarhat ja puistot. Ne liikkuvat yleensä yksinään ja etsivät ravinnokseen hyönteisiä ja niiden toukkia maasta ja puista. Kääpiökäen pesimäkausi on tammikuusta elokuulle. Laji ei ole pesäloinen vaan rakentaa risupesän. Naaras voi pesiä samanaikaisesti kahden koiraan kanssa.
Lieberman
Lieberman on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Lettopaju
Lettopaju (Salix myrsinites) on pajujen sukuun kuuluva laji. Se on matala pensas, jonka korkeus on 20 cm:stä metriin.
Lajikuvaus
Oksat ovat mutkikkaita, paksuja, kyhmyisiä ja väriltään punarusehtavan mustia. Lehdet ovat soikeita, verkkosuonisia, lyhytruotisia ja nahkeita. Niissä on suurehkot korvakkeet. Lehtien asento on kierteisiä. Silmut ovat kellanruskeita ja niiden kärjet ovat pyöreät.
Kukat ja siemenet
Lettopaju kukkii kesäkuussa samaan aikaan kun lehdet puhkeavat. Muiden pajujen tapaan se on hyönteispölytteinen. Se on kaksikotinen eli sen hede- ja emikukat ovat eri kasveissa. Hedelmän muoto on kota. Siemenissä on lenninhaivenet.
Levinneisyys
Sitä tavataan Skotlannissa, Fennos-Skandinavian pohjoisosassa ja Huippuvuorilla. Suomessa se esiintyy pääasiassa Oulun korkeudelta ylöspäin.
Elinympäristö
Lettopajua esiintyy kosteilla paikoilla, kuten letoilla ja ojan varsilla sekä tunturikoivikoissa. Se on kalkinsuosija.
Hämeen Partiopiiri
Hämeen Partiopiiri ry on yksi Suomen partiopiireistä. Yhdistyksellä on toimistoja ja kokoustiloja Tampereella ja Lahdessa. Tampereen toimistolla toimivat lisäksi Tampereen Partiolaiset ry ja Hämeen Partiosäätiö rs.
Hämeen Partiolaiset ja Salpausselän Partiolaiset yhdistyivät vuoden 2010 alusta uudeksi Hämeen Partiopiiriksi.
Mujejärven piiri
Mujejärven piiri on paikallinen itsehallintoalue Karjalan tasavallan keskiosassa Venäjällä, Suomen vastaisella rajalla. Piirin pinta-ala on 17 660 km². Vuonna 2010 piirin asukasluku oli noin 14 600 vuonna 1996 noin 19 000.
Kuntajako
Mujejärven piiri jakautuu yhteen kaupunkikuntaan ja seitsemään maalaiskuntaan.
Aiemmat Himalan, Tumpajoen, Kiimanvaaran, Tiiksin, Muotkan ja Ontajärven kylähallinnot lakkautettiin vuoden 2006 kunnallishallintouudistuksen yhteydessä.
Talous
Alueella on metsää 17 500 neliökilometriä ja vuosikasvuksi arvioitiin 865 200 m³ vuonna 2002, josta metsäteollisuusyhtiöt käyttivät 668 400 m³ ja muut 67 530 m². Alueella tuotettiin pyöreää puutavaraa 735 920 m³. Puusta 150 000 m³ vietiin Suomeen.
Historia
Jo 1400-luvulla Mujejärven piirin alueella olivat suuret Rukajärven pogosta ja Repolan pogosta, jotka kuuluivat Novgorodille kuuluviin Lapin pogostoihin. Ruotsalaiset hyökkäsivät alueelle 1591 ja 1611 Inkerin sodassa valloittaen Lentieran, Repolan, Kiimasjärven sekä muuta maaseutua. Tiiksissä on ruotsalaisia vastaan talonpoikaisjoukkoja johtaneen Ivan Rokkatšun hauta. Myös suuren Pohjan sodan aikana ruotsalaisjoukkoja oli alueella.
1700-luvulla talonpojat tuottivat puuhiiltä Aleksandrovskin ja Kontšezeron ruukeille. Teollistumisen myötä puuntarve lisääntyi ja puutavaraa vietiin Ruotsiin, Saksaan ja Englantiin.
Venäjän keisarikunnassa nykyisen Mujejärven piirin alueella sijaitsivat suunnilleen Aunuksen Karjalan entiset Repolan, Rukajärven ja Kiimasjärven kunnat sekä Porajärven kunnan pohjoisosa.
Neuvostovallankumouksen jälkeen Repolan kunta liittyi lyhyeksi aikaa itsenäistyneeseen Suomeen 1918-1920 ja Porajärvi 1919-1920, mutta Tarton rauhassa Suomi luopui näistä alueista, ja ne jäivät Karjalan työkansan kommuuniin, sittemmin Karjalan ASNT:hen.
Vuonna 1927 Neuvostoliitossa nykyiselle Mujejärven piirin alueelle perustettiin Rukajärven piiri ja Repolan piiri. Kymmenen vuoden aikana rakennettiin paljon, mm. 217 kilometriä pitkä tie Repolasta Kotškoman rautatieasemalle. Vuonna 1929 perustettiin Karjalaan 18 metsäteollista yhtiötä, mm. Rukajärvelle ja Repolaan. Vuonna 1932  alkoi kollektivisointi.
Alue joutui jatkosodan aikana sotatoimialueeksi ja Suomen miehittämäksi 1941-1944. Ontajoen rannalla on Neuvostoliiton sankari Nikolai Varlamovin muistomerkki. Sodan aikana tuhoutuivat Kiimasjärven, Nogeuksen, Lietmajärven, Ontajärven, Androvova Goran, Vanhan Tiiksin, Unusozeron, Mujejärven ja Repolan kylät.
Vuonna 1946 aloitettiin Rukajärven metsäteollisuusyhtiön toiminta uudelleen ja 1954 Repolan. Sodan jälkeen rakennettiin Länsi–Karjalan rautatie, joka yhdistyi Länsi-Karjalan teollisuuskeskuksiin. Alettiin perustaa uusia puunjalostustyriksiä: Sukkajärven, Uuden Lentieran, Voloman ja Lietmajärven metsäyhtiöt. Rukajärven metsäteollisuusyhtiön perustalle perustettiin metsäsovhoosi "Rugozerski".
Nykyinen Mujejärven piiri perustettiin 30. joulukuuta 1966 Venäjän SFNT:n korkeimman neuvoston puhemiehistön ukaasilla, jolloin siitä tuli Karjalan autonomisen sosialistisen tasavallan uusin piiri.
Yrityksiä
Metsäteollisuusyhtiöitä:
Svenska frivilligkompaniet
Svenska frivilligbataljonen viralliselta nimeltä Erillinen Komppania oli ruotsalaisista koostunut vapaaehtoisjoukko jatkosodassa. Tammikuussa 1942 Suomeen jääneistä ruotsalaisista sekä uusista tulokkaista perustettiin Erillinen Komppania (Er.K) ruotsinkieliseen 17. Divisioonaan kuuluneeseen Jalkaväkirykmentti 13:een. Vapaaehtoisjoukko taisteli vuodet 1942, 1943 ja alkuvuoden 1944 Itä-Karjalassa Syvärillä, mistä heidät siirrettiin kesäkuussa 1944 Karjalankannakselle. Siellä he osallistuivat Talin–Ihantalan taisteluihin.
Suomessa taisteli kesästä aina joulukuun alkuun 1941 Hangon rintamalla ruotsalainen vapaaehtoispataljoona. Puna-armeijan vetäydyttyä talvisodan rauhassa sille siirtyneeltä Hangon vuokra-alueelta taistelut päättyivät Hangon rintamalla ja ruotsalainen vapaaehtoispataljoona hajotettiin.
Taistelut Itä-Karjalassa Syvärillä
Tammikuussa 1942 Suomeen jääneistä ruotsalaisista sekä uusista tulokkaista perustettiin Erillinen Komppania (Er.K) ruotsinkieliseen 17. Divisioonaan kuuluneeseen Jalkaväkirykmentti 13:een (JR 13). Heidät kuljetettiin Turusta Itä-Karjalaan Podporožjeen eli suomalaisittain Koskenalaan. Heidän rintamaosansa oli Syvärin rintamalla Jandebajoen linjalla kahden kilometrin mittainen rintamaosa. Sodan kestäessä komppanian kannalta ongelmaksi tuli sotilaiden väheneminen, sillä uusia vapaaehtoisia ei tullut palvelukseen riittävästi korvatakseen poistumaa. Kaikkiaan Erillisessä Komppaniassa palveli 404 vapaaehtoista - osa vain lyhyen aikaa.
Taistelut Karjalankannaksella
Neuvostoliiton aloitettua kesäkuussa 1944 suurhyökkäyksen Karjalankannaksella Erillinen Komppania siirrettiin JR 13:n mukana Syväriltä Kannakselle. Komppanian vahvuus oli tällöin vain 64 miestä, joista 53 oli ruotsalaista vapaaehtoista. Komppania osallistui Tali-Ihantalan suurtaisteluun ja koki kovia menetyksiä. Komppanian vahvuus putosi muutamassa päivässä 20 mieheen. Kaikkiaan ruotsalainen vapaaehtoiskomppania menetti 41 kaatuneena ja 84 haavoittuneena.
Muista jatkosodan ruotsalaisvapaaehtoisista
Erillisen Komppanian lisäksi ruotsalaisvapaaehtoisia oli myös muissa sotayhtymissä eli ruotsinkielisissä Jalkaväkirykmentti 24:ssä ja Jalkaväkirykmentti 61:ssä. Kenttätykistössä oli noin 30 ja ilmatorjuntatykistössä 10 ruotsalaisvapaaehtoista. Lisäksi ruotsalaisvapaaehtoisia oli jatkosodan aikana panssarivaunuasentajina noin 100 ja automekaanikkoina 170. Ruotsalaisia lääkäreitä, eläinlääkäreitä ja sairaanhoitajia työskenteli Suomessa jatkosodan eri vaiheissa 210 henkilöä. Myöhemmin hoitohenkilökuntaa kotiutettiin vuonna 1943, mutta hoitoa Suomen armeijan haavoittuneille sotilaille järjestettiin sen jälkeen Ruotsissa.
Kaikkiaan jatkosodan aikana Suomen armeijassa palveli 1709 ruotsalaisvapaaehtoista sotilas- ja siviilitehtävissä.
Patrick El Mabrouk
Patrick El Mabrouk (s. 30. lokakuuta 1928 Tagla, Algeria – 3. helmikuuta 1993) oli ranskalainen keskimatkojen juoksija, joka saavutti 1 500 metrin juoksussa EM-mitalin vuonna 1950.
El Mabrouk edusti Ranskaa kolmissa arvokilpailuissa. Hän saavutti 1 500 metrillä hopeaa Brysselin EM-kilpailuissa 1950 ajalla 3.47,8. Helsingin 1952 olympialaisissa hän sijoittui 1 500 metrillä viidenneksi ajalla 3.46,0. Bernin EM-kilpailuissa 1954 hän karsiutui 800 metrin juoksun alkuerissä ajalla 1.56,0.
El Mabrouk voitti Ranskan mestaruuden 800 metrillä vuosina 1951 ja 1953–1955 sekä 1 500 metrillä vuosina 1949–1953. Hän juoksi 1 500 metrillä Ranskan ennätyksen 3.47,2 lokakuussa 1949 Pariisissa sekä 3.46,0 heinäkuussa 1952 Helsingin olympialaisissa. Jälkimmäinen säilyi Ranskan ennätyksenä kesäkuuhun 1957 saakka.
Seuratasolla El Mabrouk edusti Stade Françaisia. Hän oli pituudeltaan 178-senttinen ja painoi kilpavuosinaan 65 kiloa.
Aulis Toivonen
Toivonen oli aikanaan kuulantyönnössä Suomen kansallista kärkeä voittaen viisi SM-mitalia. Suomen mestaruuden Toivonen voitti kerran, vuonna 1985. Lisäksi hän voitti SM-tasolla kaksi hopea- ja kaksi pronssimitalia.
Siviiliammatiltaan Toivonen oli palotarkastaja. Aulis Toivosen veli Antero oli keihäänheiton Suomen-mestari vuodelta 1981.
Mine
Mine voi tarkoittaa:
Muuttomiehet pulassa
Muuttomiehet pulassa on Oliver Hardyn ja Stan Laurelin lyhytelokuva vuodelta 1932. Elokuvassa Hardy ja Laurel näyttelevät muuttofirman omistajia, joiden tehtävänä on automaattipianon kuljettaminen jyrkkien portaiden yläpäässä sijaitsevaan osoitteeseen. Muuttomiehet pulassa sai parhaan lyhytelokuvan Oscar-palkinnon.
Vuonna 2017 BBC:n äänestyksessä 253 eri puolilta maailmaa olevaa elokuvakriitikkoa valitsi Muuttomiehet pulassa kaikkien aikojen sadan parhaan komedian listalle.
JVC GZ-MG335
JVC GZ-MG335 on japanilaisyhtiö JVC:n kehittämä kiintolevykamera. Kamera julkaistiin Pohjois-Amerikassa 21. helmikuuta ja Euroopassa 12. kesäkuuta 2008. Kamera on saanut pääosin positiivista vastaanottoa, sillä alaTest antoi sille neljän arvostelijan arvosanojen keskiarvosanaksi 76/100. AlaTestin sivustolla kootuissa arvosteluissa kameraa kehuttiin sen kompaktista suunnittelusta ja suuresta muistitilasta, mutta vastineeksi kritisoitiin ulkoisen mikrofonin liittimen puuttumista.
Merkittäviä eroja GZ-MG335:n edeltäjistä on kameran Laser Touch-käyttöliittymä ja systeemi, jossa kameraa ei tarvitse joka kerta kytkeä erikseen päälle, vaan kameran järjestelmä käynnistää sen itse aina kun avaa läpän.
6/12
6/12 on Ilkka Remeksen vuonna 2006 julkaistu jännitysromaani. Kirjan nimi 6/12 viittaa Suomen itsenäisyyspäivään 6. joulukuuta. 6/12 on Remeksen 13. jännitysromaani. Kirjaa myytiin kotimaisista romaaneista eniten, 151 600 kappaletta, ja käännetyistä sen ohitti vain Harry Potter ja puoliverinen prinssi 800 kappaleen turvin.
Juoni
Haagissa on tuomittu sotarikoksista serbialainen eversti Borislav Jankovic, joka istuu riihimäkeläisessä vankilassa. Mutta hänen poikansa Radovan ja Vasa Jankovic ovat päättäneet vapauttaa hänet. He ottavat panttivangiksi vanginvartijan vaimon ja kiristävät isänsä vapaaksi. Matkalla kohti itärajaa poliisi heidän yllätyksekseen pysäyttää heidät ja panttivanki pääsee pakoon. Poliisin tarkka-ampuja ampuu Radovanin tämän jahdatessa karannutta vankia ja koko operaatio epäonnistuu.
Vasa pakenee Suomen poliisilta kotiinsa Tukholmaan ja päättää ottaa käyttöön järeämmät keinot isänsä vapauttamiseksi. Hän houkuttelee suunnittelemaansa operaatioon mukaan viisi Ruotsissa asuvaa serbiä, joiden kanssa on tehnyt kolme onnistunutta rahankuljetusauton ryöstöä, luvaten näille suuria rahasummia.
Serbit pakenevat Helsinki-Vantaalta Finnairin matkustajakoneella mukanaan Vasan isä, Suomen tasavallan presidentti, kaikki ministerit, osa kansanedustajista sekä erään serbin tyttöystävä Jasmin Ranta. Kesken lennon Johanna Vahtera uhkaa Vasan isän henkeä ja käskee serbejä palauttamaan koneen ja panttivangit Helsinkiin. Syntyy kahakka, jonka seurauksena Vasan isään osuu kuolettavasti luoti. Tätä ei ehditä pelastamaan ja kostoksi serbit tappavat yhden Karhuryhmän poliisin, joka löydettiin aiemmin kahden muun poliisin kanssa ruumaan piilotettuna.
Samaan aikaan TERA:ssa työskentelevä Antti Korpi yrittää saada serbien vaatimia lunnaita, mutta niitä kieltäydytään antamasta arvokkuuden takia. Tämän takia hän murtautuu salaisen tahon määräyksestä Arlandaan ja varastaa raaka-ainelastin, jonka toimittaa ohjeiden mukaisesti pommilla varustettuun pakettiautoon, joka uhataan räjäyttää ilmaan ellei vaadittuun paikkaan toimitettaisi 100 miljoonan arvosta timantteja. Lääketehdas Rochen ja TERA:n virkailijat pudottavat timantit vaadittuun paikkaan Puolaan, jossa Anttia ohjeistanut salaperäinen taho, Marek, myy sen saadakseen tarvittavat lunnaat serbeille.
Serbien johtama kone laskeutuu lopulta pahimpaan mahdolliseen paikkaan, Minskiin, ja ottavat siellä mukaansa vain Jasmin Rannan ja Suomen presidentin jatkaen ilman estelyjä Valko-Venäjän maaseudulle ja päätyvät lopulta hylättyyn huvilaan, jossa tapaavat kaksi FSB-miestä, joiden oli määrä hoitaa heille tarvittava kalusto operaatioon. Antti ja Johanna seuraavat ja salakuuntelevat näitä salaa ja saavat selville Venäjän tukeneen serbien iskua. Nyt KGB-miehet aikovat ryöstää ja vaientaa heidät sekä Suomen presidentin ja Jasmin Rannan, mutta ehtivät ampua vain kaksi serbiä, kun Antti Korpi saapuu huvilaan ja joutuu pakosta ampumaan FSB-miehet.
Antti ja Johanna sitovat kaikki eloonjääneet venäläiset ja serbit sekä Jasmin Rannan ja ottavat mukaansa vain Vasan ja presidentin. Lähtiessään autolla huvilasta heidän kimppuunsa hyökätään toisesta autosta, mutta nämä välttävät iskun. Antti, Johanna, presidentti sekä panttivangit pääsevät Minskin kentältä turvallisesti Suomeen, mutta takaisin palattuaan FSB-agentti ampuu tarkkuuskiväärillä presidentin Helsingissä. Lopussa selviää Vasan istuvan elinkautista vankeusrangaistusta Riihimäellä.
Elokuva
Joulukuussa 2019 ilmoitettiin, että romaanista on tekeillä Antti J. Jokisen ohjaama elokuva, Omerta 6/12 (2021). Elokuvan pääosaa, suojelupoliisin agentti Max Tanneria, esittää Jasper Pääkkönen.
Radiomäen urheilukenttä
Radiomäen urheilukenttä, varsinaiselta Lahden kaupungin käyttämältä nimeltään Radiomäen yleisurheilukenttä, on Lahden Radiomäellä sijaitseva urheilukenttä. Sen hallinto kuuluu Lahden kaupungin sivistystoimialan liikuntapalveluihin.
Historia
Kenttä avattiin käyttöön vuonna 1922. Radiomäki toimi aluksi porvariväestön urheilupaikkana. Ensimmäiset suuret kilpailut kentällä järjestettiin vuonna 1924, jolloin kentällä järjestettiin Kalevan kisat. Kenttää käyttivät hyväkseen yleisurheilijat, pesäpalloilijat sekä luistelijat. Myös jalkapallojoukkue Pallo-Miehet käytti kenttää peleissään. Vuonna 1956 Radiomäen kentällä järjestettiin toisen kerran Kalevan kisat.
Playa
Playa on suomalainen yhtye. Yhtyeen ensimmäisessä kokoonpanossa vaikutti Irina, joka myöhemmin siirtyi soolouralle. Yhtyeen ensimmäinen single "Daba Dam Dam" ilmestyi 1990-luvun loppupuolella. Myös pari muuta singleä julkaistiin 90-luvulla
Irinan lähdön jälkeen Playa on jatkanut keikkailua eri kokoonpanolla ja myös muut Playan solistit ovat tehneet soolouraa.
Leeliat
Leeliat (Laelia) on suku, joka kuuluu heimoon kämmekkäkasvit (Orchidaceae). Sen lajeja käytetään koristekasveina, huonekasvina ja leikkokukkana.
Leelioihin kuuluu noin 50 lajia ikivihreitä, epifyyttisiä tai maassa kasvavia orkideoita. Niitä esiintyy luonnossa Amerikan mantereella, Meksikosta, Brasiliaan ja Argentiinaan. Kasvavat usein tammimetsissä, rannikoilta 2600 metrin korkeuteen.
Viljellyt leeliat viihtyvät viileässä. Niitä kasvatetaan epifyyttiorkideojen ruukkuseoksessa tai pieninä kaarnalevyn päällä. Leelioita on risteytetty suvun katleijat (Cattleya) lajien kanssa.
Abyei
thumb|Maisemaa Abyeissa
Abyei on alue Sudanin ja Etelä-Sudanin välisellä rajaseudulla. Siellä on runsaita öljyesiintymiä.
Vuoden 2005 rauhansopimuksessa, joka päätti Sudanin sisällissodan sovittiin, että mikäli Etelä-Sudan itsenäistyy järjestetään Abyein alueella oma kansanäänestys siitä, kumpaan valtioon se haluaa kuulua. Etelä-Sudanin äänestettyä itsenäistymisestään vuoden 2011 tammikuussa Abyein alueen oli tarkoitus äänestää myöhemmin samana vuonna siitä, jääkö alue osaksi Sudania vai liittyykö Etelä-Sudaniin. Sudan kuitenkin miehitti alueen toukokuussa 2011 ja ilmoitti, ettei hyväksy Etelä-Sudanin itsenäistymistä, mikäli se yrittää liittää Abyein itseensä. Alueelta arvioitiin paenneen konfliktin seurauksena jopa 150 000 ihmistä. Toukokuussa 2012 Sudan veti joukkonsa alueelta osana YK:n turvallisuusneuvoston vaatimusta alueen demilitarisoimiseksi. Etelä-Sudan veti joukkonsa alueelta kaksi viikkoa aiemmin turvallisuusneuvoston asettaman aikataulun takarajan puitteissa. Tuolloin YK:lla oli alueella 4000 rauhanturvaajaa. YK:lla toimii alueella rauhanturvaoperaatio UNISFA (United Nations Interim Security Force for Abyei).
Lokakuussa 2013 ngok dinka -kansa, jolla on vahva yhteys Etelä-Sudanin dinkoihin, järjesti kansanäänestyksen, jossa liittyminen Etelä-Sudaniin sai ylivoimaisen kannatuksen. Al Jazeeran mukaan äänestämässä kävi 63 433 henkeä, joista vain 12 äänesti vastaan. Alueella elävät misseriya -paimentolaiset eivät kuitenkaan osallistuneet äänestykseen eikä mikään taho, ei edes Etelä-Sudan, ole tunnustanut Abyein kansanäänestystä.
Väestö
Suurin osa alueen pysyvästä väestöstä kuuluu ngok dinka -yhteisöön. Pääosa näistä tuki etelän kapinallisia sisällissodassa Sudanin keskushallintoa vastaan. Noin kuusi kuukautta vuodesta alueella asuu myös noin 150 000 misseriya -yhteisöön kuuluvaa paimentolaista. Näiden edustajia oli edellä mainitussa sisällissodassa taistelemassa keskushallinnon puolesta.
Eugene V. Debs
Eugene Victor Debs (5. marraskuuta 1855 Terre Haute, Indiana – 20. lokakuuta 1926 Elmhurst, Illinois) oli yhdysvaltalainen ammattiyhdistysjohtaja ja sosialistinen poliitikko. Hän oli yksi Socialist Party of American johtajista ja sen presidenttiehdokkaana vuosien 1900, 1904, 1908, 1912 ja 1920 vaaleissa. Vuoden 1912 vaaleissa hän sai kuusi prosenttia äänistä. Debs on kaikkien aikojen tunnetuimpia yhdysvaltalaisia sosialisteja.
Ammattiyhdistysjohtaja
Debsin perhe oli Elsassista Yhdysvaltoihin muuttaneita siirtolaisia. Hän jätti koulunkäynnin 14-vuotiaana ja meni töihin rautateille, missä hän työskenteli ensin maalarina ja vuodesta 1870 veturinlämmittäjänä. Vuonna 1874 hän siirtyi tukkukaupan konttoristiksi. Debsin järjestöura käynnistyi 1875, kun hän osallistui veturinlämmittäjien veljeskunnan (Brotherhood of Locomotive Firemen) paikallisen loosin perustamiseen ja ryhtyi sen sihteeriksi. Vuonna 1880 hänestä tuli järjestön valtakunnallinen sihteeri ja rahastonhoitaja sekä sen lehden päätoimittaja. Debs toimi demokraattisen puolueen mandaatilla kotikaupunkinsa Terre Hauten kaupunginkirjurina 1879–1883. Hänet valittiin 1884 Indianan osavaltion edustajainhuoneeseen, jossa hän toimi edustajana seuraavan vuoden.
Debsin puoliso oli vuodesta 1885 Kate Metzel. Heillä ei ollut lapsia.
Debs toivoi työläisten muodostavan ammattiliittoja ennemmin tuotannonaloittain kuin ammateittain. Vuonna 1893 hänen johdollaan perustettiin Yhdysvaltain ensimmäinen tällainen ammattiliitto, rautatietyöläisten liitto American Railway Union (ARU), joka onnistui yhdistämään eri ammatteja edustaneet rautatiealan työläiset ympäri maan. Debs toimi liiton ensimmäisenä puheenjohtajana 1893–1897. Liitto nousi kansalliseen kuuluisuuteen huhtikuussa 1894, jolloin se organisoi 18 päivää kestäneen lakon Great Northern Railway -rautatieyhtiön linjoilla. Työnantaja joutui taipumaan vaadittuihin palkankorotuksiin.
Sosialistinen poliitikko
Vankeusaikanaan Debs tutustui muun muassa Karl Marxin teoksiin, mikä vaikutti hänen poliittiseen ajatteluunsa. Hän ryhtyi vastustamaan kapitalismia ja alkoi nähdä työväenliikkeen toiminnan luokkataisteluna. Aatteelliseen muutokseen vaikutti sosialistipoliitikko Victor L. Berger, joka kävi tapaamassa Debsiä vankilassa ja esitteli hänelle Marxin teoksia.
thumb|pysty=1.25|Debsin vaalimainos vuoden 1904 presidentinvaaleista. Vuoden 1896 presidentinvaaleissa Debs tuki vielä populistisena demokraattina tunnettua William Jennings Bryania, mutta jo seuraavana vuonna hän ilmoitti kääntyneensä sosialistiksi. Samana vuonna hän johti sosiaalidemokraattisen puolueen (Social Democratic Party, vuodesta 1901 Socialist Party of America) perustamista. Debs oli puolueen presidenttiehdokkaana ensi kerran vuoden 1900 vaaleissa, joissa hän sai vain 96 116 ääntä. Vuoden 1904 vaaleissa hänen äänimääränsä oli jo 398 000. Debs osallistui myös Industrial Workers of the World (IWW) -ammattijärjestön perustamiseen vuonna 1905, mutta vetäytyi pian sen toiminnasta sen liiallisen radikalismin vuoksi. Vuosina 1907–1912 Debs oli Appeal to Reason -nimisen lehden toimittaja.
Debs oli sosialistisen puolueen presidenttiehdokkaana myös vuosina 1908, 1912 ja 1920. Ainoastaan vuoden 1916 vaaleista hän kieltäytyi. Hänen äänimääränsä oli suurimmillaan vuoden 1920 vaaleissa, joissa hän sai 915 000 ääntä. Vaalien aikaan Debs istui vankilassa: Hän oli pitänyt kesäkuussa 1918 Ohion Cantonissa ensimmäiseen maailmansotaan liittyneen sodanvastaisen puheen, minkä seurauksena hänet tuomittiin edellisenä vuonna säädetyn vakoilulain (Espionage Act) nojalla kansankiihotuksesta kymmeneksi vuodeksi vankeuteen. Hän kärsi tuomiotaan huhtikuusta 1919 alkaen Moundsvillen vankilassa Länsi-Virginiassa ja kesästä alkaen Atlantan vankilassa Georgiassa. Presidentti Warren Harding armahti Debsin jouluna 1921, mutta hän ei saanut takaisin tuomion yhteydessä menettämäänsä Yhdysvaltain kansalaisuutta. Se palautettiin postuumisti vuonna 1976.
Debsin terveys kärsi vankeusvuosien seurauksena. Hän kuoli vuonna 1926 Lindahrin parantolassa lähellä Chicagoa, ja hänet haudattiin kotikaupunkiinsa Terre Hauteen.
Muuta
Vuonna 1924 suomalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko K. H. Wiik ehdotti Debsille Nobelin rauhanpalkintoa jaettavaksi yhdessä brittiläisen Edmund Dene Morelin kanssa.
Debsin tunnetuimmat teokset ovat Unionism and Socialism (1904), Industrial Unionism (1911) ja Walls and Bars (1927).
Eugene V. Debsin säätiö osti vuonna 1962 hänen 1890 valmistuneen kotitalonsa Terre Hautessa ja muutti sen kotimuseoksi. Se sai 1966 valtakunnallisen National Historic Landmark -statuksen, ja sen hoidosta vastaa näin ollen sisäministeriön alainen National Park Service.
NCIS: New Orleans
NCIS: New Orleans on yhdysvaltalainen rikossarja, jonka on luonut Gary Glasberg. Sarja on NCIS Rikostutkijoiden (2003–) spin-off, ja sarjan luoja toimii myös pääsarjan tuottajana. Sarja on toinen alkuperäisestä NCIS-rikossarjasta tehty spin-off: ensimmäistä spin-offia, NCIS: Los Angeles -nimistä sarjaa, on tehty tähän mennessä kolmetoista tuotantokautta.
NCIS: New Orleansin tapahtumat sijoittuvat New Orleansiin. Sarja kertoo NCIS-yksiköstä, joka selvittää laivastoon ja merijalkaväkeen liittyviä rikoksia. Yksikköä johtaa erikoisagentti Dwayne Pride (Scott Bakula).
Sarjaa alettiin esittää Yhdysvalloissa CBS:llä 23. syyskuuta 2014. Sarjan avausjakso esitettiin tiistai-iltana pääsarjan jälkeisellä ohjelmapaikalla, ja se keräsi 17,2 miljoonaa katsojaa. Kun sarjaa oli esitetty viisi jaksoa, kanava ilmoitti esittävänsä siitä kokonaisen tuotantokauden. Suomessa sarjan esitys aloitettiin Subilla 19. marraskuuta 2014. Subin emokanava MTV3 esitti sarjan 1. tuotantokauden uusintana kesällä 2015. Uusi 2. tuotantokausi alkoi MTV3:lla 22. maaliskuuta 2016 ja 3. tuotantokausi alkoi 21. helmikuuta 2017.
Suomessa sarjaa on esitetty MTV3, Sub ja Ava -kanavilla.
NCIS: New Orleans on tähän mennessä ensimmäinen NCIS-sarja, joka on lopetettu. CBS päätti vuonna 2021 lopettaa sarjan seitsemännen tuotantokauden jälkeen, kun katsojaluvut olivat pitkään jatkaneet putoamistaan.
Jaksot
Lähde:
Murom
Murom on Muromin piirin hallinnollinen keskus, mutta ei itse kuulu sen yhteyteen, vaan muodostaa erillisen kaupunkipiirikunnan. Asukkaita on 120 800 henkeä (vuonna 2006).
1600-luvulla Murom oli tärkeä käsityöläisammattien keskus, johon alkoi seuraavalla vuosisadalla syntyä teollisuutta. Nykyään kaupungissa on kone- ja laiterakennus-, elektroniikka-, tekstiili- ja puunjalostusteollisuutta.
Kaupunki sijaitsee Okajoen jyrkällä rannalla. Vuonna 1788 laaditun säännöllisen asemakaavan mukaan rakennettu keskusta koostuu etupäässä kaksikerroksisista kauppiastaloista.
Kaupungin eteläosassa sijaitsee 1000-luvulla perustettu Vapahtajan luostari, jossa on säilynyt 1500-luvun loppupuolella rakennettu Kristuksen kirkastumisen katedraali. Luostarin lähellä on pieni Kosman ja Damianin kirkko vuodelta 1565 sekä samanniminen klassistinen kirkko (1804) kellotapuleineen.
Keskustassa sijaitsevat pääosin 1600-luvulla rakennetut Pyhän kolminaisuuden, Marian ilmestyksen ja Ylösnousemuksen luostarit. Rantavallin reunalla on vuosina 1700–1717 pystytetty pyhän Nikolaoksen kirkko.
Keskustassa on empiretyylisiä rakennuksia sekä jugendtyylinen rautatieasema vuodelta 1912. Kotiseutumuseon kokoelmat käsittävät 1500–1800-lukujen ikoneja, käsityötaidetta sekä venäläisten taidemaalarien teoksia.
HMS Magdala (1870)
HMS Magdala oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1870 vesillelaskettu Cerberus-luokan taistelulaivat.
Valmistus
Alus tilattiin Thames Ironworks and Shipbuilding Companyltä ja sen köli laskettiin 6. lokakuuta 1868. Alus laskettiin vesille 2. maaliskuuta 1870 ja se valmistui marraskuussa.
Palvelus
Siirrettäessä alusta Intiaan sille asennettiin kolme tilapäismastoa. Siirto tehtiin purjein ilman saattajaa. Alus palveli koko uransa Bombayn satamassa tehden ainoastaan lyhyitä purjehduksia tulitoimintaharjoituksiin. Alus myytiin romutettavaksi tammikuussa 1903 ja se romutettiin 1904.
Lukukeskus
Lukukeskus – Läscentrum ry (aiemmin Kirjailijakeskus) on kirjailijajärjestöjen ja -liittojen vuonna 1972 perustama lukemista edistävä järjestö ja kirjailijavierailujen välittäjä. Valtakunnallisesti toimiva Lukukeskus välittää vuosittain yli tuhat kirjailijaesiintymistä. Lisäksi se järjestää lukukampanjoita ja toimii lukemisen ja lukutaidon asiantuntijajärjestönä. Järjestö julkaisee verkossa nuorille suunnattua Lukufiilis-lehteä sekä kirjallisuuskritiikin Kiiltomato.net-verkkolehteä. Aiemmin se julkaisi myös lasten Vinski-kirjallisuuslehteä.
Lukukeskuksella on erityinen asema erityisesti lasten ja nuorten lukemisen edistämisessä. Opettajat ja kirjastoalan ammattilaiset eri puolilta Suomea käyttävät Lukukeskuksen palveluja työssään. Asiantuntijuuden kysyntä lukemiseen ja lukutaitoon liittyvissä kysymyksissä on kasvanut merkittävästi. Lukukeskus toimii yhteistyössä kirjailijoiden, kääntäjien, kustantajien, kirjastojen, koulujen sekä kulttuurijärjestöjen kanssa. Keväällä 2012 avatussa kirjailijatietokannassa on lähes 400 kauno-, tieto- ja näytelmäkirjailijaa, kääntäjää ja kirjallisuuden ammattilaista. Lukukeskus on toteuttanut myös vuodesta 2019 Lukulahja lapselle -kampanjaa, jossa vauvaperheille jaetaan neuvolakäynnin yhteydessä maksuton kirjakassi. Ohjelma sai vuonna 2022 Lastenkirjainstituutin myöntämän Onnimanni-palkinnon.
Järjestön toimintaa rahoittavat Suomen opetus- ja kulttuuriministeriö sekä suomalaiset säätiöt. Vuonna 2021 keskusta tukivat ministeriön lisäksi Opetushallitus, Otavan Kirjasäätiö, Elinkeinoelämän keskusliitto, Alfred Kordelinin säätiö, Konstsamfundet, Svenska kulturfonden, Svenska författareförening, Suomen Kulttuurirahasto, Lauri Jäntin säätiö, Brita Maria Renlunds Stiftelsen, Kuluttajaosuustoiminnan säätiö ja Otto A. Malms donationsfond.
Lukukeskuksen toiminnanjohtaja on syyskuusta 2022 alkaen Emmi Jäkkö. Hän seurasi tehtävässä Suomen Kirjailijaliiton toiminnanjohtajaksi siirtynyttä Ilmi Villacísta, joka työskenteli toiminnanjohtajana tammikuusta 2015 alkaen. Hallituksen puheenjohtajana on toiminut vuodesta 2018 kirjailija Juha Itkonen.