cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hannu Rajaniemi
Valmennusura
Rajaniemi aloitti valmentajauransa vuonna 1987 siirtyessään TP-Seinäjoen peräsimeen. Joukkue sijoittui tuolloin II divisioonassa toiseksi. Seuraavalla kaudella joukkue sijoittui sarjassa kolmanneksi. Kaudella 1989 Rajaniemi teki kuitenkin historiaa nostamalla TP:n lohkovoitolla Suomen toiseksi korkeimmalle sarjatasolle. Sieltä TP nappasi sijan kuusi. Kaudella 1991 Rajaniemen valmentama ryhmä sijoittui kolmanneksi. Rajaniemen viimeiseksi valmennuskaudeksi TP-Seinäjoessa jäi vuosi 1992, jolloin Rajaniemi valmensi joukkueen sijalle kahdeksan.
Sen jälkeen Rajaniemi siirtyi valmentamaan yhtä sarjatasoa alemmas. Hän valmensi muutaman vuoden kasvattajaseuraansa Sepsi-78:aa. Tuon jälkeen oli Rajaniemellä edessä paluu sarjatasoa ylemmäs eli jälleen TP-Seinäjoen joukkueeseen kaudeksi 1998. Siellä Rajaniemi valmensi yhteensä kaksi kautta ja päätti valmennusuransa. Kaudella 1998 TP:n sijoitus oli neljäs ja seuraavalla kaudella yhdeksäs.
Homeros Byzantionlainen
Homeros Byzantionlainen (, ; 300–200-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen grammaatikko ja tragediakirjailija, joka oli kotoisin Byzantionista. Häntä kutsuttiin myös nimellä Homeros Nuorempi erotuksena vanhemmasta, tunnetummasta Homeroksesta.
Homerokselle oli pystytetty patsas, joka sijaitsi Zeuksippoksen kylpylässä Byzantionissa.
Azarakhsh
Kehittely
Huhtikuussa 1997 prikaatikenraali Naser Arasteh, Iranin ilmavoimien kenraaliesikunnan varakomentaja, ilmoitti että Iran on menestyksekkäästi suunnitellut, rakentanut ja testannut sen ensimmäisen hävittäjän. Vuoden 1997 lopussa Iran aloitti koneen joukkotuotannon ja vuonna 2000 tuotannon ilmoitettiin olevan noin kymmenen hävittäjää vuodessa.
Hävittäjän uskotaan suureksi osaksi perustuvan Yhdysvaltalaisiin hävittäjiin, esimerkiksi F-5 Freedom Fighter, F-14 Tomcat ja F-4 Phantom II.
Akademija Pandev
thumb|right|240px|Seuran logo Fudbalska Akademija Pandev on jalkapalloseura Strumican kaupungista. Seura pelaa kaudella 2018–2019 Pohjois-Makedonian korkeimmalla sarjatasolla Makedonian 1. liigassa. Akademija Pandev on perustettu vuonna 2010.
Martti Kuisma
Martti Veikko Kuisma  (27. elokuuta 1936 Kirvu – 1. tammikuuta 2000 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä.
Kuisma valmistui Suomen Teatterikoulusta vuonna 1958. Hän työskenteli Oulun kaupunginteatterissa vuosina 1959–1961, Porin teatterissa vuosina 1961–1963 ja Jyväskylän kaupunginteatterissa vuosina 1963–1965. Vuonna 1965 perustetussa MTV-teatterissa hän oli mukana alusta saakka vuoteen 1979 ja näytteli muun muassa keskeiset roolit televisionäytelmissä Metrokortti, Huone puutalossa, Tavallinen impi, Orvar Kleinin laillinen ruumis ja Illansuusta puoleen päivään. Hän vieraili useissa kesäteattereissa ja näytteli muun muassa Tuntemattoman sotilaan Antti Rokkaa Pyynikin kesäteatterissa vuosina 1967–1969 ja Oulun kaupunginteatterissa 1970-luvulla. Radioteatterissa hän vieraili useasti ja esiintyi vielä 1990-luvulla muun muassa Kantolan perheessä.
Kuisma näytteli noin kymmenessä elokuvassa, joista tunnetuimpia on Uuno Laurilan osa elokuvassa Täällä Pohjantähden alla. Myöhemmin hän näytteli muun muassa elokuvissa Viimeinen savotta ja Tuhlaajapoika. Kuisma kuoli pitkään sairastettuaan Marian sairaalassa Helsingissä 63-vuotiaana. Hänet on haudattu Malmin hautausmaalle.
Sentraltinden
Sentraltinden (myös Sentraltind tai Vestre Styggedalstind) on Skandeihin kuuluva vuorenhuippu Jotunheimenin kansallispuistossa, Hurrunganen vuoristossa, Norjassa. Huipun korkeus merenpinnan tasosta on 2 348 metriä.
Katalonian ralli 2013
thumb|Rallin voittaja Sébastien Ogier. Katalonian ralli 2013 (virallisesti 49. RallyRACC Catalunya – Costa Daurada 2013) oli Rallin MM-sarjan kauden 2013 12. osakilpailu, joka ajettiin 25–27. lokakuuta.
Kansallinen etätyöpäivä
Kansallista etätyöpäivää vietettiin ensimmäisen kerran Suomessa 16. syyskuuta 2011. . Sen tarkoituksena on muistuttaa, että miljoonalle suomalaiselle etätyö sopisi ja että se säästää luontoa liikenteen rasituksilta. Etätyö on myös keino lisätä työhyvinvointia lisäämällä työelämään joustavuutta.
Kansallista etätyönpäivää vietetään eurooppalaisen liikkujan viikon (European mobility week) ensimmäisenä päivänä. Viikon viimeinen päivä on autoton päivä.
Emil Bemström
Emil Erik Bemström (s. 1. kesäkuuta 1999 Nyköping, Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-seura Columbus Blue Jacketsin organisaatiossa. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta Bemström osaa pelata myös laidassa. Hän laukoo oikealta.
Seuraura
Bemström on Järna SK:n kasvatti. Hän oli kaudella 2014–2015 seuran U16-junioreiden paras pistemies ja maalintekijä tehoilla 30+22=52, kuten myös nousukarsintasarjassa tehoilla 5+3=8. Kaudeksi 2015–2016 Bemström siirtyi Leksands IF:n J18-junioreihin. Hän voitti kauden päätteeksi J18 Allsvenskanin hopeaa. Kaudella 2016–2017 Bemström oli seuran J20-junioreiden paras maalintekijä ja neljänneksi paras pistemies tehoilla 21+12=33. Hän jakoi koko J20 SuperElitin maalipörssin viidennen sijan AIK IF:ää ja Linköping HC:tä edustaneen Christian Blomqvistin kanssa. Bemström debytoi kauden aikana myös Leksandin SHL-joukkueessa, jossa hän pelasi viisi runkosarjaottelua ilman tehopisteitä. Vain 17-vuotias Bemström teki SHL-debyyttinsä 20. lokakuuta 2016 Frölunda HC:tä vastaan. Hän sai ottelussa jääaikaa 3.42 minuuttia. Leksandin kausi päättyi putoamiseen HockeyAllsvenskaniin.
Columbus Blue Jackets varasi Bemströmin neljännellä kierroksella 117. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2017. Kaudella 2017–2018 hän teki Leksandin Allsvenskan-joukkueessa 33 runkosarjaottelussa tehot 8+7=15 ja 11 SHL:n nousukarsintasarjan ottelussa kaksi maalia.
Kaudeksi 2018–2019 Bemström siirtyi kaksivuotisella SHL-sopimuksella Djurgårdens IF:ään. Hän teki ensimmäisen miesten pääsarjamaalinsa Mestarien liigan avausottelussa 31. elokuuta 2018 vieraissa ylivoimalla tšekkiläistä HC Třineciä vastaan. Bemström keräsi ottelusta teholukeman +1. Ensimmäisen SHL-maalinsa hän teki runkosarjan avauskierroksella 15. syyskuuta 2018 vieraissa Frölunda HC:tä vastaan. Kaikkiaan Bemströmin tulokaskausi toi 47 runkosarjaottelussa tehot 23+12=35 ja 19 playoff-ottelussa tehot 5+5=10. Kuudessa CHL-ottelussa hän teki kolme maalia. Bemström oli runkosarjassa Djurgårdenin paras maalintekijä ja hän jakoi joukkueen sisäisen pistepörssin toisen sijan Daniel Brodinin ja Jacob Josefsonin kanssa edellään Jakob Lilja. Bemström voitti koko SHL:n maalipörssin (Håkan Loob Trophy) ja juniori-ikäisten pistepörssin. Hän voitti myös liigan ylivoimamaalipörssin kymmenellä osumallaan. Bemström voitti kauden päätteeksi SHL-hopeaa. Hänet palkittiin liigan vuoden tulokkaana. Myös ATG ja jääkiekkotoimittajat valitsivat Bemströmin Ruotsin vuoden juniorijääkiekkoilijaksi.
Toukokuussa 2019 Bemström solmi kolmevuotisen tulokassopimuksen Columbus Blue Jacketsin kanssa. Hän otti syksyn harjoitusleirin päätteeksi paikan seuran NHL-kauden 2019–2020 avauskokoonpanosta. Bemström teki näin ollen NHL-debyyttinsä runkosarjan avauskierroksella 4. lokakuuta 2019 Toronto Maple Leafsia vastaan. Hän sai ottelussa jääaikaa 9.10 minuuttia. NHL-uransa avausmaalin Bemström teki 7. marraskuuta 2019 ylivoimalla vieraissa Arizona Coyotesia vastaan. Hän pelasi Blue Jacketsin vahvuudessa lopulta koko kauden tehden tulokaskautensa aikana 56 runkosarjaottelussa tehot 10+10=20, kunnes koronaviruspandemia keskeytti kauden maaliskuussa 2020. Bemström oli vuoden vaihteessa 12 ottelua sivussa kylkiluumurtuman vuoksi. Elokuussa jatkuneissa pudotuspeleissä hän jäi viidessä ottelussa ilman tehopisteitä.
Syyskuussa 2020 Blue Jackets lainasi Bemströmin SM-liigajoukkue Helsingin IFK:hon marraskuun 2020 loppuun saakka voimassa olevalla sopimuksella. Hän teki siellä 16 ottelussa tehot 8+9=17, joilla Bemström oli joukkueen toiseksi paras pistemies Anton Lundellin jälkeen, kunnes hänen lainasopimuksensa päättyi. Bemström palasi joulukuussa kotimaahansa valmistautumaan NHL-kauteen.
Maajoukkueura
Bemström pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2019, jolloin hän oli tehoilla 4+2=6 Ruotsin paras pistemies ja jakoi joukkueen sisäisen maalipörssin voiton Erik Brännströmin kanssa. Valmennus valitsi Bemströmin Ruotsin turnauksen yhdeksi kolmesta parhaasta pelaajasta. Hänet valittiin myös Slovakiaa vastaan pelatun alkulohkon ottelun päätteeksi joukkueensa ottelun parhaaksi pelaajaksi.
Bemström pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2017 ja alle 18-vuotiaiden Ivan Hlinkan muistoturnauksessa vuonna 2016. Yhteensä hän on pelannut 24 nuorten ja 21 poikien maaottelua.
Ruotsin A-maajoukkueessa Bemström on pelannut kolme ottelua tehden kolme maalia. Hän teki A-maajoukkuedebyyttinsä vain 19-vuotiaana Sweden Hockey Gamesissa 7. helmikuuta 2019 Tukholman Hovetissa Tšekkiä vastaan. Bemström merkittiin heti Ruotsin ykkösketjun oikeaan laitaan Dennis Rasmussenin ja Jakob Liljan viereen. Hän teki ottelussa myös ensimmäisen A-maajoukkuemaalinsa ylivoimalla.
Muuta
Bemströmin pikkuveli Linus pelasi jääkiekkoa hyökkääjänä B-junioriksi asti. Veljesten isä Jörgen Bemström pelasi omalla urallaan hyökkääjänä yli 500 Elitserien-ottelua ja hän toimi Södertälje SK:n kapteenina vuodet 2006–2009. Myös veljesten setä Stefan Bemström pelasi omalla urallaan puolustajana 477 Elitserien-ottelua.
Huumekala
Huumekala (Synchiropus picturatus, syn. Pterosynchiropus picturatus, Callionymus picturatus) on vihertävänvärinen, läntisellä Tyynellä valtamerellä tavattava merikokki.
Hammastikku
thumb|140px|Puisia hammastikkuja Hammastikku on tikku, jolla puhdistetaan hammasvälejä. Tyypillisesti hammastikku valmistetaan puusta, mutta niitä tehdään myös muovista, bambusta, metallista ja luusta. Hampaat puhdistetaan viemällä tikun litteämpi pää ientä vasten eli terävämpi reuna hampaan kärkeä kohti. Tikkuja on sekä poikkileikkaukseltaan pyöreitä, että myös kolmiomallisia. Hammastikkuja on usein ravintoloiden pöydissä.
Huumekala
Koko ja ulkonäkö
Huumekala kasvaa noin 7 senttimetrin mittaiseksi. Sen vartalo on pyöreämuotoinen. Vihertävällä pohjalla on oransseja renkaita joiden sisus on tummemman vihreä. Kutuaikana koiraan värit voivat olla vielä räikeämmät. Huumekaloilla ei ole suomuja, mutta niiden iho on paksuhkon, pahanmakuisen liman peitossa, joka suojaa niitä pedoilta. Lisäksi koiraan selkäevän eturuodosta on muodostunut piikiksi, jolla on itsepuolustuksen lisäksi käyttöä kosimamenoissa.
Hammastikku
Hammastikkua tulisi liikuttaa edestakaisin noin kymmenen kertaa jokaisessa hammasvälissä, jotta tikku hieroo tarpeeksi ientä. Itse voi kielellä koettaa, että tikku menee läpi hammasvälistä, tällöin tikku on sopivan kokoinen. Mikäli tikku on liian pieni tai suuri hammasväliin käytettäväksi, voi käyttää hammasväliharjaa, hammaslankaa tai lankainta.
Huumekala
Käyttäytyminen ja lisääntyminen
Huumekala tarvitsee rauhallisen akvaarion ja paljon piiloja. Se lähtee tyypillisesti liikkeelle illansuussa ja etsiskelee pikkueläimiä.
Hammastikku
Hammastikkuja käytetään myös ruokatarjoilussa pitämään tai lävistämään pieniä alkupaloja kuten juustokuutioita tai oliiveja sekä cocktail-tikkuina, ja ne voidaan koristella vaikkapa pienillä paperisilla sateenvarjoilla tai lipuilla.
Huumekala
Käyttäytyminen ja lisääntyminen
Huumekalat ovat lisääntyneet myös akvaariossa. Hyvissä oloissa ne muodostavat varsin helposti kutuparin, joka uiskentelee yhdessä ja kutee säännöllisesti erikoisen kututanssin aikana. Poikaset ovat pieniä, ja niiden ruokkiminen on vaikeaa.
Vesiolot ja ravinto
Huumekala syö pienikokoista liharuokaa, joskus vain itse pyydystämiään eläviä pieneliöitä. Siksi se menestyy parhaiten kypsässä riutta-akvaariossa. Sopivat vesiarvot ovat lämpötila 22–25 °C; suolaisuudesta kertova ominaispaino 1,020–1,025 ja pH 8,1–8,4.
Ibagué
Ibagué sijaitsee vuoristoisella alueella 1 285 metriä merenpinnan yläpuolella Armeniasta Bogotáan johtavan valtatien varrella lähellä Cauca-laaksoon johtavaa solaa. Se on perustettu vuonna 1550. Keskeinen sijainti on tehnyt siitä merkittävän kauppapaikan. Ympäröivällä maaseudulla tuotetaan kahvia, kaakaota, sokeriruokoa, tupakkaa ja riisiä, jotka tuodaan Ibagueen myytäviksi.
Guido Martina
Martina oli koulutukseltaan opettaja, ja lisäksi hänellä oli myös tutkinnot eri yliopistoista filosofiasta ja kirjallisuudesta. Käsikirjoittajana hän toi tarinoihinsa viitteitä kirjallisuudesta ja historiasta, ja hänen ansiostaan italialaiset ankkahahmot puhuivat virheetöntä ja vivahteikasta kirjakieltä toisin kuin amerikkalaiset slangia käyttäneet esikuvansa.
Martinan huumori on usein hieman julmaa eikä paha useinkaan saa palkkaansa. Tässä mielessä hänen vastakohtansa käsikirjoittajana on Rodolfo Cimino.
Homeros Sellios
Homeros Sellios oli antiikin kreikkalainen grammaatikko. Hän kirjoitti hymnejä sekä leikillistä ja muuta runoutta. Proosamuodossa hän kirjoitti teoksen Komedian hahmoista, joka oli tutkielma kreikkalaisten komedioiden stereotyyppisistä rooleista ja hahmojen naamioista, sekä yhteenvetoja Menandroksen komedioista.
Store Hellstugutinden
Store Hellstugutinden on Skandeihin kuuluva vuorenhuippu Jotunheimenin kansallispuistossa, Norjassa. Huipun korkeus merenpinnan tasosta on 2 346 metriä.
Lamprias
Lamprias on antiikin kreikkalainen nimi, joka esiintyy kolmesti filosofi ja elämäkertakirjailija Plutarkhoksen suvussa:
UCI World Tour 2020
UCI World Tour 2020 oli kahdestoista kausi, jolloin kansainvälinen pyöräilyliitto järjesti miesten UCI World Tour -kilpasarjan. Koronaviruspandemian vuoksi useita kilpailuja jäi kauden aikana järjestämättä, ja monien kilpailujen ajankohta myös vaihtui alkuperäisestä. Lopulta vain 21 kilpailua alkuperäisestä 36:stä järjestettiin.
Kilpailut
Lähde: Pro Cyclig Stats
Järjestämättä jääneet kilpailut
Lähde: Pro Cycling Stats
Osallistuneet joukkueet
Lähde: UCI
Verkkovirta
Verkkovirta on vaihtovirtaa, jota saadaan esimerkiksi pistorasiasta. Verkkovirtaa on koti- ja liiketalouksiin jaettava sähkö, jonka voimalla toimivat pistorasiaan yhdistetyt televisiot, lamput ja keittiölaitteet. Pistotulpan eli pistokkeen standardi vaihtelee maittain, samoin jännite vaihtelee välillä 100–240 volttia.
Verkkovirtaa tuotetaan erilaisissa sähkövoimaloissa. Suomessa verkkojännite on 230 volttia ja taajuus 50 hertsiä.
Sähkönlaatu
Sähkönlaadussa on paikallisia ja ajallisia vaihteluja, ja sitä seurataan tarkkailemalla erilaisia jakeluverkosta mitattavissa olevia suureita. Seurattavia arvoja ovat mm. jännitteen taso ja taajuus, sekä loisteho.
Seuranta on tärkeää sähkökatkosten sekä tuotannon ja kulutuksen vaihtelujen synnyttämien vaihtelujen minimoimiseksi.
Edward Teller
Edward Teller (15. tammikuuta 1908 Budapest, Itävalta-Unkari – 9. syyskuuta 2003 Stanford, Kalifornia) oli Yhdysvalloissa toiminut fyysikko, jota pidetään vetypommin isänä. Hänet tunnetaan myös Jahnin-Tellerin ilmiön löytämisestä kollegojensa kanssa. Unkarilaissyntyisenä hän oli alkuperäiseltä nimeltään Ede Teller.
Tellerin opiskellessa Münchenin yliopistossa, hän menetti kyseisessä kaupungissa oikean jalkansa 1926 auton ajettua tahattomasti hänen päältään. Teller joutui käyttämään proteesia ja ontui siksi lopun ikäänsä.
Teller opiskeli Saksassa ja kutsuttiin vuonna 1935 sekä Lontoon yliopiston luennoitsijaksi että George Washingtonin yliopiston professoriksi Washingtoniin. Hän toimi sitten useissa yhdysvaltalaisissa yliopistoissa.
Teller työskenteli Robert Oppenheimerin Manhattan-projektissa 1942–1946. Kylmän sodan aikana, kun Neuvostoliitto oli kehittänyt oman ydinaseensa, Yhdysvallat halusi panostaa lisää vetypommiin. Teller palasi Los Alamosiin 1950 laittamaan vauhtia vetypommiprojektiin. Hän piiskasi alaisiaan ja syytti näitä mielikuvituksen puutteesta, mikä johti huonoihin henkilösuhteisiin laboratorion sisällä. On edelleen epäselvää, ketkä lopulta osallistuivat ns. Teller–Ulam-rakenteen suunnitteluun; tämä oli kuitenkin ensimmäinen toimiva vetypommirakenne.
Tellerin ja työtoverien välinen kuilu syveni, kun hän todisti oikeudessa Oppenheimeria vastaan 1954. Hän oli siellä ainoa tiedeyhteisön jäsen, joka piti Oppenheimeria turvallisuusriskinä.
1980-luvulla Teller ohjasi Ronald Reaganin Strategic Defense Initiative eli Tähtien sota -aloitetta.
Perussuomalaisten Keski-Suomen piiri
Vuoden 2007 eduskuntavaaleissa Keski-Suomen Perussuomalaiset asettivat 11 ehdokasta. Puolue oli vaaliliitossa Itsenäisyyspuolueen (IPU) kanssa.
Piirijärjestö on rekisteröity vuonna 1968 ja se on entinen SMP:n piirijärjestö.
Gurkhasota
Gurkhasota oli Brittiläisen Itä-Intian kauppakomppanian ja Nepalin välillä käyty sota vuosina 1814–1816. Sota päättyi ankarien taistelujen jälkeen lopulta Nepalin selvään tappioon. Maa menetti huomattavan osan ennen sotaa hallitsemistaan alueista ja sai suurin piirtein nykyiset rajansa. Briti olivat sodan aikana joka tapauksessa vaikuttuneet nepalilaisten eli gurkhien sotilaallisista kyvyistä ja alkoivat värvätä näitä omiin armeijoihinsa.
Tausta
Yhteenottoja osapuolten välillä alettiin käydä vuonna 1814. Nepalilaiset tekivät iskuja brittien hallitsemalle raja-alueelle. 29. toukokuuta 1814 nepalilaisten iskuissa kolmelle brittiläiselle poliisiasemalle Butwalin laaksossa kuoli 18 poliisia. Neljä muuta haavoittui. Poliisiaseman englantilainen päällikkö oli jäänyt vangiksi ja hänet teloitettiin erityisen raa'asti. Lokakuussa 1814 brittiläinen Bengalinkuvernööri antoi Nepalille uhkavaatimuksen rajan kunnioittamisesta. Kun uhkavaatimus raukesi 1. marraskuuta britit alkoivat rakentaa linnoituksia rajalle. Nepalilaiset alkoivat vuorostaan tehdä uusia iskuja heitä vastaan. Iskuja seurasi brittien sodanjulistus marraskuussa.
Sota
thumb|Brittijoukkojen hyökkäys Kalungassa tyrehtyy. Briti kokosivat 22 000 miestä tarkoituksenaan hyökätä Nepaliin. Joukot jaettiin neljään osaan, jotka etenivät Nepaliin vuoristosolien kautta. Britit ajautuivat nopeasti ongelmiin. Vain kenraalimajuri David Ochterlonyn joukot näyttivät etenevän tehokkaasti.
Sodan ensimmäinen varsinainen taistelu käytiin Kalungassa. Noin 4 000 brittiläistä ja intialaista sotilasta piiritti noin 600 nepalilaista sotilasta. Huomattavasti alivoimaisten nepalilaisten onnistui pidätellä kenraalimajuri Rollo R. Gillespien johtamia ylivoimaisia brittejä 33 päivää. Kun Kalunga viimein kukistui 30. marraskuuta britit olivat menettäneet kaatuneina 75 sotilasta, heidän joukossaan Gillespie. Haavoittuneita oli lähes 700.
Toisaalla kenraalimajuri Ochterlony johti joukkojaan Nepalin eteläosissa iskien eri nepalilaisia linnoituksia vastaan. Jitgurgh kukistui 14. tammikuuta ja Deothal huhtikuussa 1815. Sota alkoi näyttää nepalilaisten kannalta lopulta toivottomalta. Nepalilaisten kenraali Amar Singh päätti pyytää briteiltä rauhanehtoja. 15. toukokuuta 1815 tehdyn sopimuksen mukaan nepalilaiset suostuivat vetäytymään Kalijoen itäpuolelta. Briteille luovutettiin myös Kumaon, Garwhal ja Sirmoor.
Sota ei päättynyt vielä sopimukseen toukokuussa 1815. Yhteenotot alkoivat uudelleen vielä samana vuonna. Tällä kertaa Ochterlony johti noin 17 000 miehen armeijan kohti Kathmandua. Reitillä käytiin taistelu Makwanporen linnoituksella. Britit olivat vallanneet kylän linnoituksen vieressä 27. helmikuuta 1816. Nepalilaiset yrittivät lyödä britit takaisin vastahyökkäyksellä. Vastahyökkäys tyrehtyi kuitenkin brittien muskettituleen ja tykkien kartessilaukauksiin. Nepalilaisten tappiot olivat yli 500 kaatunutta. Nepalilaiset eivät enää uskoneet voivansa pysäyttää brittien etenemistä pääkaupunkiin.
Seuraukset
thumb|Nepalin Sugaulin rauhassa menettämät alueet. Nepalilaiset taipuivat viimein sodan päättäneeseen rauhaan. 4. maaliskuuta 1816 solmittiin Sagaulin sopimus. Sopimus vahvisti Nepalin aikaisemmat alueluovutukset. Maa menetti miltei puolet koostaan ja sai suurin piirtein nykyiset rajansa. Britit saivat myös asettaa Nepalin pääkaupunki Kathmanduun brittiläisen residenssin. Nepalissa tappio sodassa oli kansallinen nöyryytys, jonka jälkivaikutukset ovat tuntuneet pitkään myöhemminkin.
Briteille oli sodan aikana syntynyt käsitys nepalilaisista kurinalaisina ja rohkeina sotilaina. He alkoivat värvätä nepalilaisia eli gurkhia omiin armeijoihinsa. Ensimmäinen brittiläinen gurkhaosasto perustettiin 24. huhtikuuta 1815. Oikeus värvätä nepalilaisia brittijoukkoihin vahvistettiin vielä Sagaulin rauhassa.
Liikkujan viikko
Euroopan Liikkujan viikko on vuosittain 16.–22. syyskuuta järjestettävä kampanjaviikko, joka kannustaa tarkistamaan kulkutapavalintoja ja omia liikkumistottumuksia terveyttä edistävään ja ympäristöä säästävään suuntaan. Suomessa kampanjaa koordinoi Motiva. Vuonna 2014 kampanjan suojelijana toimi Paleface alias Karri Miettinen.
Hermopolis
Hermopolis tai Hermupolis ( tai, ”Hermeen kaupunki”; ) voi viitata seuraaviin kaupunkeihin:
Liikkujan viikko
Liikkujan viikolle voi virallisesti osallistua kunta tai kaupunki. Toimintaan, ideointiin ja toteutukseen voivat tulla mukaan myös järjestöt, yritykset, yhteisöt, kotitaloudet ja kuntalaiset. Viikon aikana järjestetään erilaisia tempauksia ja tilaisuuksia kunnissa, kaupungeissa, kouluissa, päiväkodeissa ja yrityksissä ympäri Suomea. Tapahtumat kootaan Liikkujan viikon tapahtumakalenteriin.
Paksupäät (perhosyläheimo)
Paksupäät (Hesperioidea) on päivällä tai hämärässä lentäviä perhoslajeja sisältävä perhosten yläheimo.
Liikkujan viikko
Liikkujan viikon teemapäivät:
Mini World
Mini World on ranskalaisen laulaja Indilan ensimmäinen albumi. Se julkaistiin lokakuussa 2014.
Paksupäät (perhosyläheimo)
Piirteitä
Paksupäihin kuuluu noin 4 000 pientä tai keskikokoista perhoslajia, jotka kaikki kuuluvat heimoon, paksupääperhoset Hesperiidae. Yläheimoon kuuluvien lajien määrä on suurin Amerikoissa, joiden trooppisilla alueilla tavataan myös hyvin läheistä sukua olevan Hedyloidea-yläheimon lajeja. Vaikka paksupäät eroavat kehityshistorialtaan ja monien tuntomerkkien suhteen varsinaisista päiväperhosista (Papilionoidea), ne usein esitetään silti päiväperhosina.
Paksupäillä on nuijamaiset tuntosarvet, kuten kaikilla päiväperhosillakin. Niillä on ryhmän nimen mukaisesti leveä pää ja tuntosarvet ovat vähintään kahden tuntosarvien tyvijaokkeen mitan päässä toisistaan. Vartalo on lihaksikas ja keskiruumiissa on laaja, Y-kirjaimen muotoinen hartialevy. Paksupäiden etu- ja takasiipeä yhdistää hakanen, jollaista varsinaisilla päiväperhosilla ei ole. Lepäävä perhonen pitää siipiään tunnusomaisessa asennossa, jossa etusiivet ovat pystyssä ja takasiivet levällään. Toukalla on pään ja muun vartalon välillä kaulamainen kaventuma. Aikuiset paksupäät syövät kukkien mettä, toukat elävät ravintokasveilla vapaina.
Lajit Suomessa
Paksupäitä on Euroopassa yli 40 lajia. Suomessa on tavattu yksitoista lajia, joista heinähiipijä on harvinainen harhailija. Valkotäpläpaksupää on rauhoitettu luonnonsuojeluasetuksessa.
Berliinin S-Bahn
undefined
Berliinin S-Bahn-verkosto on 330 kilometriä pitkä. Sillä on 15 linjaa ja 166 asemaa. 73,8 kilometriä ja 33 asemaa sijaitsee Brandenburgin puolella.
Linjat
thumb|250px|Linjakartasto.
Historia
S-Bahnin syntymäajankohtana pidetään vuotta 1924, jolloin höyryjunin liikennöity paikallisjunaverkosto muutettiin virtakiskolliseksi. Linjasto oli lähinnä maan päällä, mutta myös tunneliosuuksia oli jo tuolloin.
Deutsche Reichsbahn toimi verkon liikennöijänä aluksi. Paikallisliikenneverkko saatiin sähköistetyksi vuoteen 1929 mennessä, ja ajatukset kääntyivät uuteen projektiin: tunneli yhdistämään pohjoiset ja eteläiset verkot. Saksan hallitus rakennutti Nord-Süd-Tunnelina nykyisin tunnetun väylän, joka avattiin kahdessa vaiheessa. Ensin avattiin reitti pohjoisesta Unter den Lindenille. Tämä avautui ajoissa Berliinin olympialaisia varten vuonna 1936. Loput yhteydestä Potsdamer Platzin kautta avattiin toisen maailmansodan alettua lokakuussa 1939.
Sota sulki useita S-Bahnin osuuksia. 2. toukokuuta 1945 perääntyvät SS-joukot täyttivät Nord-Süd-Tunnelin vedellä. Uhrien määrää ei tiedetä, mutta jopa 200 ihmisen arvellaan menehtyneen, koska tunnelia käytettiin väestönsuojana ja sotasairaalana. Liikenne palasi tunneliin vuonna 1947.
Berliinin jaon jälkeen liittoutuneet päättivät, että Deutsche Reichsbahnin (DR), joka oli DDR:n rautatieyhtiö, liikennöisi S-Bahnia Berliinin kaikilla sektoreilla. Idän ja lännen suhteiden kylmetessä kylmän sodan alkaessa S-Bahn joutui välikappaleeksi. Junia liikennöitiin yhä kaikilla alueilla, mutta DDR:n rajoilla suoritettiin maahantulotarkastukset. Vuodesta 1958 osa junista kulki pysähtymättä Länsi-Berliinin läpi, jottei tarkastuksia tarvittaisi. Tästä lähtien DDR kielsi valtion työntekijöitä matkustamasta S-Bahnilla Länsi-Berliinin alueella.
13. elokuuta 1961 Berliinin muuri jakoi kaupungin ja samalla joukkoliikenneverkon kahtia. Friedrichstraßesta tuli pääteasema molempien puolien liikenteelle. Asema jaettiin kahteen alueeseen. Länsiberliiniläiset saivat vaihtaa S-Bahnin linjoilta toisille ja U-Bahnille ilman rajatarkastusta, vaikka asema sijaitsikin Itä-Berliinissä. DDR ylläpiti asemalla liikettä, josta Länsi-Berliinin asukkaat saattoivat ostaa ylellisyystuotteita halvemmalla kuin lännessä. Friedrichstraßen asemasta tuli tärkein rajanylityspaikka joukkoliikenteellä lännestä itään matkustaneille. Nord-Süd-Tunnel oli vain lännen käytössä. Suhteellisen lyhyt Itä-Berliinissä sijainnut rataosuus ajettiin pysähtymättä. Myös Ringbahnilla linjat katkaistiin: pohjoisessa lännen linjat päättyvät Gesundbrunneniin ja itäiset Schönhauser Alleelle; kaakossa läntiset linjat päättyivät Sonnenalleelle ja Köllnische Heidelle, kun itäiset päättyivät Treptower Parkiin sekä Baumschulenwegille.
Länsiberliiniläiset boikotoivat S-Bahnia, koska se oli Itä-Saksan liikennöimä ja matkalipun ostaminen nähtiin kommunismin tukemisena. Parin päivän sisällä muurin pystyttämisestä Berliinin joukkoliikenneyhtiö BVG (Berliner Verkehrsbetriebe) ryhtyi liikennöimään bussilinjoja, jotka kulkivat S-Bahnin ratojen varsia ja tarjosivat vaihtoehtoisen matkustustavan. Vuosia laskeneiden matkustajamäärien sekä länsiberliiniläisten työntekijöiden ja itäberliiniläisten työnantajien välisten erimielisyyksien johdosta lähes koko S-Bahn suljettiin lännessä lakon jälkeen syyskuussa 1980. Stadtbahnilla Westkreuzilta Friedrichstraßelle ja Nord-Süd-Tunnelissa Frohnaun, Friedrichstraßen, Lichtenraden ja Wannseen välillä liikennöitiin yhä 20 minuutin vuorovälillä.
Sähköistys
Listassa on ensimmäisen lähdön päiväys ja rataosuus.
Kalusto
pienoiskuva|Baureihe 477 pienoiskuva|Baureihe 480 pienoiskuva|Baureihe 481 pienoiskuva|481-sarjan sisätiloja pienoiskuva|Baureihe 485 pienoiskuva|Panoramajuna
Baureihe ET 168
Nämä Oranieburg-malleina tunnetut junat olivat liikenteessä vuodesta 1925 vuoteen 1962. Niillä oli 460 kW tehoa ja 80 km/h huippunopeus.
Baureihe ET 169
Bernau-malleina tunnetut junat otettiin käyttöön vuonna 1924. Ne olivat 67,4 metriä pitkiä. Tehoa junassa oli 416 kW ja huippunopeus oli 70 km/h. Istuimet olivat 2+2 asetelmassa. Junat poistuivat liikenteestä vuonna 1962.
Baureihe ET 170.0
Näitä 37,34 metriä pitkiä ja 70,4-tonnisia yksiköitä rakennettiin kaksi kappaletta. 560 kW:n teholla nämä 112 istumapaikkaa omanneet yksilöt ylsivät 90 km/h huippunopeuteen. Junat olivat liikenteessä vuodesta 1959 vuoteen 1970. Ne romutettiin vuonna 1974.
Baureihe 475
Vuosina 1928–1933 rakennettiin kahta eri tyyppiä olevia 475-junia. Stadtbahn-mallit olivat nidottuja ja Wannseebahn-mallit hitsattuja. Yksikön pituus oli 35,46 metriä ja tyhjäpaino 65,5 tonnia. 80 km/h huippunopeus saavutettiin 440 kW:n teholla. Junat vedettiin pois liikenteestä vuonna 1997.
Baureihe 476
Nämä junat olivat modernisoituja Baureihe 475 -junia. Niiden käyttö lopetettiin vuonna 2000.
Baureihe 477
Vuosina 1938–1944 rakennettiin näitä 35,46 metriä pitkiä 67,4 tonnia painavia yksiköitä. 110 istumapaikkaa omaava yksikkö pääsi 80 km/h vauhtiin 440 kW:n teholla. Nämä junat poistuivat käytöstä vuonna 2003.
Baureihe 480
Vuodesta 1986 lähtien näitä junia on tehty yhteensä 85 yksikköä. Vaunuparin pituus on 36,8 metriä ja paino 60 tonnia. Vaunussa on 46 istuma- ja 100 seisomapaikkaa. Jokaisessa vaunussa on neljä 90 kW:n moottoria. Huippunopeus on 100 km/h. Nämä junat ovat yhä liikenteessä.
Baureihe 481
Baureihe 481 -junat ovat S-Bahnin moderneimpia. Yksiköitä on yhteensä 500. Jokaisessa 37 metriä pitkässä 59 tonnia painavassa yksikössä on 94 istuinta ja 200 seisomapaikkaa. Yksikön kuusi 100 kW:n moottoria riittävät 100 km/h huippunopeuteen. Helsingin metron M200-junat ovat näiden junien suurennettuja versioita.
Panoramajuna
Entisestä 477-sarjan junasta on muokattu suuri-ikkunainen näköalajuna.
Onnettomuudet
S-Bahnilla ei ole tapahtunut ainuttakaan kuolemaan johtanutta onnettomuutta. Tosin esimerkiksi junan ulkopuolella roikkuneita ja sieltä putoamalla tai johonkin osumalla kuolleita ei lasketa onnettomuuksiksi.
24. syyskuuta 1989 viideltä aamulla 477-sarjan juna ajoi päätepuskimen läpi ja törmäsi Bernaun asemarakennukseen.
Iltaruuhkassa 11. helmikuuta 2000 vaunu 480 053 paloi täysin Yorckstraßen asemalla. Valvomo oli havainnut savua, ja juna oli evakuoitu. Juna oli juuri jättänyt Nord-Süd-Tunnelin taakseen, kun palo syttyi. Palon syyksi paljastui rikkinäinen 750 voltin kaapeli, johon junan virroitin oli osunut.
10. elokuuta 2004 480-sarjan juna paloi maanalaisella Anhalter Bahnhofilla täysin. Vain henkilökunnan nopea toiminta esti katastrofin. Asema kärsi vakavia vaurioita.
James Bowen
thumb|James Bowen ja Bob James Anthony Bowen (15. maaliskuuta 1979, Surrey) on brittiläinen, Lontoossa asuva kirjailija ja katusoittaja. Bowen on yhteistyössä Garry Jenkinsin kanssa kirjoittanut teoksen Katukatti Bob ja sille jatko-osia, kuten Bobin maailman.
Elämäkerta
Bowen eli vaikean lapsuuden ja nuoruuden, johon sisältyi useita vastoinkäymisiä. Hänen vanhepansa erosivat, ja äitinsä kanssa hän muutti Australiaan, jossa he muuttivat usein paikkakunnalta toiselle, mikä vaikeutti Bowenin ystävystymistä muiden lasten kanssa. Yksinäinen Bowen joutui koulukiusatuksi, ja hän ajautui päihdekokeiluihin. Hän myös kärsi pitkään diagnosoimattomista mielenterveysongelmista.
Bowen muutti myöhemmällä iällään Lontooseen tavoitteena pop- ja rockmuusikon ura. Hän ihaili useita rockmuusikoita, kuten grungeyhtye Nirvanan edesmennyttä keulakuvaa Kurt Cobainia. Pian Bowen ryhtyi käyttämään heroiinia ja joutui asunnottomaksi, mutta hän pääsi myöhemmin huumevieroitukseen ja tukiasuntoon. Bowen ansaitsi elantoaan katusoitolla Lontoon keskustassa.
Vuonna 2007 Bowenin elämä muuttui, kun hän löysi tukiasuntonsa lähetä huonokuntoisen oranssiraidallisen kollikissan. Bowen hoivasi kissan kuntoon mutta yritti päästä siitä eroon, sillä hän uskoi, että kissan paikka oli kadulla. Karkotusyrityksistä huolimatta kissa palasi aina Bowenin luo ja alkoi jopa seurata Bowenia pitkiäkin matkoja katusoittopaikalle. Vaikka Bowen tunsi, että hänen oma elämänsä oli veitsenterällä eikä hänellä riitä voimia kissan hoivaamiseen, kissan hoito toi kuitenkin Bowenin elämään mielekkyyttä. Kissa sai nimen Bob, sillä sen ajoittaiset riehumiskohtaukset toivat Bowenin mieleen televisiosarja Twin Peaksin hahmon Bobin.
Bowen alkoi ruokkia ja hoivata Bobia ja mikrosirutti kissan omiin nimiinsä. Bowen on todennut kirjassaan ja useissa haastatteluissa, että hän ei omista Bobia, vaan he kaksi "ovat löytäneet toisensa". Bowen mietti kirjassaan useasti Bobin menneisyyttä, josta hän ei koskaan saanut selvyyttä. Hän uskoi vakaasti kissan olevan kotoisin kadulta ja joutuneen jonkin eläimen hyökkäyksen kohteeksi ennen päätymistään Bowenin asunnon lähelle. Bowen onnistui myös pääsemään Bobin avustuksella eroon heroiinivieroituslääkkeeksi käyttämästään metadonista, mutta suorastaan sietämättömät vieroitusoireet kestivät useita päiviä.
Bowenin pitkä katusoittoura päättyi, kun hän sai kiellon soittaa kaduilla. Hän ryhtyi pian menestyksekkäästi myymään The Big Issue -lehteä Bob mukanaan. Bowenin hartioilla tai vieressä istuva kissa herätti useissa ihmisissä myönteistä huomiota. Tietämättään Bowen ja Bob osuivat turistien valokuviin ja YouTube-videoille. Internetjulkisuutta seurasi useita kirjoja Bowenin ja Bobin elämästä ja myöhemmin elokuva ''A Street Cat Named Bob", joka sai myös jatko-osan. Bowen oli vaurastunut Bobin ansiosta niin paljon, että hän pystyi ostamaan itselleen asunnon. Sittemmin Bowen on katusoittamisen ohella työskennellyt muun muassa vähävaraisten ja kodittomien hyväksi erilaisissa hyväntekeväisyysjärjestöissä.
Bob kuoli 13. kesäkuuta 2020 jäätyään tuntemattomaksi jääneen kuljettajan auton alle. Bobin oletetaan olleen kuollessaan noin 14–15-vuotias. Bobin muistoksi Islington Greeniin pystytettiin kissapatsas. .
Peer Günt (albumi)
Peer Günt on suomalaisen hard rock -yhtye Peer Güntin debyyttialbumi. Se julkaistiin vuonna 1985.
Kokoonpano
Peer Günt
Muut
Mobiilitietokone
Mobiilitietokone, mobiililaite tai kädessä pidettävä tietokone viittaavat mukana kulkevaan henkilökohtaiseen käyttöön tarkoitettuun tietokoneeseen.
Eräitä lajityyppejä ovat:
Southern Cross Rally
pienoiskuva|Barry Ferguson ja Dave Johnson Holdenilla vuonna 1970. Southern Cross Rally oli AMSAGin järjestämä australialainen rallikilpailu, jota ajettiin vuodesta 1966 vuoteen 1980. Kilpailu oli viimeisinä vuosinaan kandidaatti silloin tuoreeseen rallin MM-sarjaan. Osa samoista teistä oli käytössä myöhemmin Australian rallissa.
Kilpailulle haettiin selkeästi australialaista nimeä ja nimeen vaikutti tähdistö Etelän risti, joka on näkyvissä vain eteläisellä pallonpuoliskolla. Australiassa oli myös ollut vastaavasti nimetty purjehduskilpailu. Kilpailu ei käyttänyt erikoiskokeita ennen vuotta 1977 ja sitä ennen kilpailu ajettiin avoimilla teillä, joita ei suljettu kilpailua varten. Vuonna 1977 käyttöön otettiin erikoiskokeet FIA Drivers Cupin sääntöjen myötä ja kilpailusta oli ajettava täydet sata prosenttia jotta merkittiin maaliin tulleeksi. Myös sakkoaikoja annettiin tavoiteaikojen ylittämisestä.
PCMCIA
right|thumb|250px|Tyypin II PCMCIA-kortti PCMCIA on tietokoneen laajennuskorttipaikan tyyppi. Nykyisin käytetään nimitystä PC Card. Yleensä tämä liitäntä löytyy kannettavista tietokoneista, ja sen maksiminopeus on 133 Mbit/s. Kortti, joka voi sisältää esimerkiksi Ethernet-sovittimen, modeemin tai kiintolevyn, on yleensä lennossa vaihdettava (tietokonetta sammuttamatta, kesken käytön vaihdettavissa), mikäli käyttöjärjestelmä sitä tukee. Liitäntä on verrattavissa pöytäkoneista löytyviin enemmän tilaa vieviin liitäntöihin, kuten PCI-väylä.
PCMCIA-väyliä on kolmenlaisia, Type I, Type II ja Type III. Lähes kaikki laitteet liitetään tyyppi 2 -väylään.
Ne ovat kaikki saman levyisiä ja pituisia. Väylien leveys on 54.0 mm ja pituus 85,6 mm. Paksuudet ovat:
CocoRosie
CocoRosie on yhdysvaltalainen duo, joka koostuu kahdesta sisaruksesta, Bianca (Coco) ja Sierra (Rosie) Casadysta. Yhtye soittaa indie rockia ja psykedeelistä folkia, ja se on yhdistetty New Weird America -liikkeeseen. Yhtye on perustettu vuonna 2003.
Sierra soittaa yleensä kitaraa, pianoa ja harppua sekä laulaa taustoja. Bianca laulaa ja manipuloi erilaisia lasten lelusoittimia. Kappaleet he tekevät yhdessä. Cocorosie konsertoi duona, mutta sillä on myös apuna muita taustamuusikoita, kuten basisti ja rumpali tai beatboxaaja.
Alkutaipaleet
Sierra ja Bianca ovat amerikkalaissisaruksia, mutta ovat syntyneet eri paikoissa. Sierra, sisaruksista vanhin syntyi Iowassa ja Bianca Havaijilla. Heidän äitinsä antoi heille lempinimet Coco ja Rosie, joista myös yhtyeen nimi on peräisin. Kun Sierra oli viisivuotias ja Bianca kolmen, heidän vanhempansa erosivat. Sierra ja Bianca eivät tulleet kovinkaan hyvin toimeen kasvaessaan. Sierran ollessa 14-vuotias, hänen äitinsä potki hänet ulos kotoa ja lähetti hänet kouluun isänsä luokse.
Charles Perrault
Charles Perrault (12. tammikuuta 1628 Pariisi, Ranska – 16. toukokuuta 1703 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen kirjailija, joka tunnetaan parhaiten vuonna 1697 julkaisemastaan satukokoelmasta Hanhiemon tarinoita.
Varsinaiselta ammatiltaan Perrault oli asianajaja, ja hän toimi myös julkisten rakennusten tarkastajana.
Perrault oli yksi 1600-luvun suurista kirjailijoista, ja vuonna 1671 hänet nimitettiin Ranskan akatemian jäseneksi. Hän kertoi vanhat kansanomaiset satuaiheet omalla elävällä tyylillään huvittaakseen kuuluisaa Ludvig XIV:n hovia. Näin kansansaduista tuli hienoston suosimaa kaunokirjallisuutta. Hänen satujaan luetaan vieläkin lapsille ympäri maailmaa. Osa siihen kuuluvista saduista kuitenkin tunnetaan myös muiden kirjoittajien kuten Grimmin veljesten, versioina sekä Walt Disneyn piirroselokuvina, jotka enemmän tai vähemmän poikkeavat Perrault'n saduista. Satujen lisäksi hän kirjoitti myös uskonnollisia tekstejä. Hän tuli tunnetuksi antiikin kirjallisuuden ihailijoiden kanssa käymästään kiistasta, jossa hän väitti oman aikansa kirjallisuutta yhtä arvokkaaksi kuin antiikin kirjallisuutta.
Sukutausta ja opinnot
Charles Perrault syntyi porvarilliseen perheeseen. Hänen vanhempansa olivat Pierre Perrault, joka oli kotoisin Toursista ja toimi myöhemmin asianajajana Pariisissa, sekä Paquette Le Clerc. Charles oli seitsenlapsisen perheen nuorin. Perheen muut lapset olivat:
Charles Perrault kastettiin 13. tammikuuta 1628 Saint-Étienne-du-Montin kirkossa Pariisissa. Hänen kummejaan olivat hänen veljensä Pierre ja serkkunsa Françoise Pépin
Charles Perrault opiskeli kirjallisuutta menestyksellisesti Pariisin Collège de Beauvais'ssa. Muistelmissaan hän kertoi, että opiskeltuaan filosofiaa hän ja eräs hänen opiskelutoverinsa keskeyttivät opintonsa erään opettajansa kanssa käymänsä keskustelun jälkeen. Molemmat päättivät olla enää palaamatta collègeen, mutta he ryhtyivät innokkaasti lukemaan pyhää ja maallista kirjallisuutta, kuten kirkkoisien teoksia, Raamattua ja Ranskan historiaa, sekä laatimaan kaikista lukemistaan teoksista käännöksiä ja otteita. Näiden vapaiden opintojensa pohjalta Perrault laati oman runomuotoisen, mutta karkean koomisen muunnelmansa Aineiin kuudennesta kirjasta sekä teoksen "Troijan muurit eli burleskin alkuperä".
Suoritettuaan vuonna 1651 oikeustieteellisen tutkinnon hän sai asianajajan oikeudet. Hän kirjoittautui Ranskan asianajajien järjestöön (Barreau) mutta kyllästyi pian "raahaamaan viittaa palatsissa", ja hän siirtyi veljensä palvelukseen, joka oli veronkantaja.
Akatemian palveluksessa
Colbertin läheisenä avustajana Perrault ryhtyi vuonna 1663 huolehtimaan Ludvig XIV:n taide- ja kirjallisuuspolitiikasta. Hän toimi myös Muinais- ja historiatieteiden ja kaunokirjallisuuden akatemian istuntojen sihteerinä ja myöhemmin kuninkaan rakennusten ylimpänä tarkastajana. Siitä lähtien Perrault käytti saamaansa ministerin suosiota kirjallisuuden, tieteiden ja taiteiden hyväksi. Hän osallistui myös hankkeisiin, joiden mukaan Ranskan ja Euroopan kirjailijoille ja oppineille myönnettiin eläkkeitä.
Teokset
Perrault oli monipuolinen kirjailija, joka kokeili galanttia tyyliä teoksissaan "Rakkauden ja ystävyyden dialogi" (Dialogue de l’amour et de l’amitié, 1660) ja "Peili eli Oranten muodonmuutos" (Le Miroir ou la Métamorphose d’Orante). Hänen kirjallisiin teoksiin liittyi säännöllisesti lyhyitä runoja. Esimerkiksi kun hän 27. tammikuuta 1687 esitteli Akatemialle teoksensa Portrait d'Iris, hän luki runon: "Ludvig Suuren vuosisata" (le Siècle de Louis le Grand). Tässä runossa, jossa Perrault puhui Homeroksesta, Menandroksesta ja muista antiikin ihailluimmista runoilijoista sangen vähän kunnioittavaan sävyyn, Perrault nosti ensimmäisen kerran 1600-luvun kaikkien aikaisempien vuosi­satojen yläpuolelle, ja sillä oli merkittävä osuus kirjallisuuden historiassa, sillä se pani alulle antiikin ihailijoiden ja modernistien välisen pitkä­aikaisen kiistan. Tässä antiikin kirjallisuuden ihailijoiden kuten Boileaun ja Racinen kanssa käymässään ankarassa kiistassa hän puolusti oman aikansa kirjallisuutta pitäen sitä yhtä arvokkaana kuin antiikin kirjallisuutta. Tuohon aikaan yleinen käsitys oli, että sivistys oli aikojen kuluessa rappeutunut, kun taas Perrault uskoi edistykseen. Modernistien johtajana Perrault piti eri aikakausien saman­arvoisuutta yleisenä luonnon­lakina ja kirjoitti aiheesta runon, joka päättyi toteamukseen, että "samat äärettömät voimat tuottavat kaikkina aikoina saman­kaltaisia neroja."
Tämä runo sai Boileaun raivostumaan, ja hänen mukaansa oli häpeällistä kannattaa sellaista näkemystä. Eräät muut akatemian jäsenet, jotka pitivät Perrault'n käsitystä heitä imartelevana, asettuivat hänen puolelleen. Racine sen sijaan onnitteli Perraultia ivallisesti siitä, että hän oli niin hyvin saanut aikaan tämän hengen leikin, joka oli johtanut täysin päinvastaiseen tulokseen kuin hän oli tarkoittanut. Tästä sai alkunsa yksi tunnetuimmista kirjallisista kiistoista, mikäli on totta, kuten on sanottu, että juuri Racinelle vastatakseen Perrault ryhtyi järjestelmällisesti puolustamaan väitteitään ja julkaisi teoksensa "Muinaisten ja nykyisten rinnakkaisuus" (Parallèle des anciens et des modernes), joka ilmestyi Pariisissa neljänä niteenä vuosina 1688—1698. Se oli henkevästi dialogin muotoon kirjoitettu teos, jossa väittelijöinä olivat oppinut ja hieman itsepäinen puheenjohtaja, kevytmielinen ja uskalias ritari sekä kohtuutta edustava apotti. Teoksen neljännessä niteessä on myös tärkeä arkkitehtuuria käsittelevä osuus, joka perustuu Perrault'n veljen Claude Perrault'n töissään kehittämiin ajatuksiin, joissa hän kyseenalaisti kauneuden käsitteen ikuiset säännöt.
Boileau vastasi tähän arvosteluun epigrammeilla sekä teoksessaan Ajatuksia Longinoksesta. Tässä väittelyssä molempien osapuolten voidaan eri perustein sanoa olleen sekä oikeassa että väärässä, ja ennen pitkää molemmat vain toistivat aikaisempia väitteitään suoranaisesti vastaamatta toisilleen. Vuonna 1694 julkaisemassaan teoksessa Apologie des femmes Perrault'n voidaan sanoa esittäneen liiankin kiivaita kommentteja.
Vuosina 1696—1701 Perrault laati kaksiosaisen teoksen Les hommes illustres qui ont paru en France pendant ce ciècle ("Kuuluisat miehet, jotka ovat esiintyneet Ranskassa tällä vuosisadalla". Se sisältää 102 henkilön lyhyet, tarkat ja täsmälliset elämäkerrat ja muotokuvat.
Kuolemattomaksi Perrault'n nimeä ei kuitenkaan ole tehnyt niinkään tämä laaja teos eivätkä myöskään hänen kirjallisuudesta käymänsä keskustelut vaan ennen kaikkea vuonna 1697 julkaistu pieni satukokoelma "Hanhiemon satuja, eli kertomuksia menneiltä ajoilta" , jonka hän julkaisi nuoren poikansa Perrault d’Armancourtin nimellä.
Sadut
Vuonna 1683 Perrault menetti virkansa Ranskan akatemiassa, ja hänen vaimonsa kuoli samana vuonna. Tämän jälkeen hän päätti omistautua lastensa kasvatukselle, minkä ohessa hän kirjoitti tunnetuimman teoksensa "Hanhiemon satuja, eli kertomuksia menneiltä ajoilta", joka julkaistiin vuonna 1697.
thumb|150px|Kaunotar nukkuvassa metsässä ([[Prinsessa Ruusunen), ranskalaisen painoksen kansikuva]]
thumb|150px|Tuhkimo, ranskalaisen painoksen kansikuva.
Vuonna 1697 ilmestyi Claud Barbinin kustantamana Perrault'n tunnetuin teos Historie ou contes du temps passé, avec des moralités (’Tarinoita ja satuja menneiltä ajoilta, opetusten kera’), joka tunnetaan paremmin nimellä Hanhiemon tarinoita. Siihen sisältyivät seuraavat sadut:
Teoksesta julkaistiin jo samana vuonna kaksi uusintapainosta: Jacques Desbordesin toimittamana Amsterdamissa nimellä ''Histoire ou Contes du temps passé. Avec Moralitez, ja Prince de Dombesin toimittamana Trévouxissa nimellä Histoires ou Contes du temps passé. Avec des Moralitez.''.
Tämänkaltaiset sadut olivat tuolloin muodissa aikakauden salongeissa: ylhäisön jäsenet kokoontuivat iltaisin ja kertoivat niitä. Nimitys "hanhiemo" viittasi lastenhoitajaan, joka kertoili satuja lapsille. Sadut perustuivat jo ennestään tunnettuihin satuaiheisiin. Osa niistä oli sitä ennen tunnettu vain suullisesta kansanperinteestä, osa oli eri versiona jo aikaisemmin saanut myös kirjallisen asun. Esimerkiksi Griselidis-tarinan varhaisin kirjallinen versio esiintyy jo Decameronessa. Perrault itse kuitenkin muokkasi satuja omalla tavallaan saadakseen ne paremmin soveltumaan nuorten lasten kasvatukseen. Sen vuoksi hän lisäsi jokaisen sadun loppuun lyhyen opetusrunon, jossa selitetään, mitä kustakin sadusta tulisi oppia. Monista myöhemmistä painoksista nämä runot on kuitenkin jätetty pois.
Arviointeja Perrault'n saduista
Kun Perrault saattoi kuulemansa sadut kirjalliseen muotoon ja kun kirjallisuus hänen aikanaan nautti suurta arvostusta, Perrault'n versioita saduista on usein pidetty näiden Ranskassa ja muualla maailmassa laajalti tunnettujen satujen "oikeina" versiona, ja ne ovat suuresti vaikuttaneet myöhempiin satu­kirjailijoihin. Esimerkiksi Pierre Dubois on väittänyt, että haltijattaren käsite, sellaisena kuin se uudemmissakin saduissa esiintyy, on Perrault'n keksintöä; hän muutti vanhojen kansan­uskomusten "toukokuun kaunottaret" hienoiksi hovinaisiksi, mutta tällä muutoksella sekä satujen loppuun lisäämillään opetus­runoilla hän samalla pilasi näiden alku­peräisen merkityksen luonnon keväisen heräämisen symboleina.
Pierre Dubois'n näkökanta liittyy kuitenkin nykyiseen ekologiseen ajatteluun, joka on tullut yleiseksi vasta 1900-luvun loppupuolella. Monet muutkaan fantasiakirjailijat eivät esitä haltijattaria Luonto-äidin käskyläisinä. Perrault'lla haltijattaret ovat ennen kaikkea Kohtalon työvälineitä ja taiantekijöitä sellaisina kuin heitä oli keskiajalla uskottu olleet. Perrault'n haltijattarista käyttämä ranskan kielen sana fée tarkoittaakin myös taikaesinettä tai adjektiivina lumottua, noiduttua, kun taas kaikki, mikä liittyy luontoon ja sen uudistumiseen keväällä, kuului Paracelsuksen mukaan pikemminkin alkuaineiden ja niitä symboloineiden olentojen kuten keijukaisten, tonttujen ja peikkojen alaan. Myöskään kuningas Arthurin ja pyöreän pöydän ritarien tarupiirissä haltijattaret kuten Viviana ja Morgana eivät liity vuodenaikojen vaihteluun vaan ovat selvästi taikojen tekijöitä. .
Dubois'n väitteistä huolimatta Perrault'n haltijattaret eivät olekaan kuninkaan hovissa säännöllisesti vierailevia hienostonaisia. Sadussa Haltiattaret päähenkilönä onkin taikuri, joka kerta toisensa jälkeen ottaa vanhan naisen ulkoasun. . Tuhkimo-sadussa taas haltijatar muuttaa muun muassa kurpitsan vaunuiksi korjatakseen päähenkilön jo pitkään kärsimät vääryydet, mutta missään ei kerrota hänen olleen hovinainen; hän oli "kummi", suojelija. Paha haltijatar sadussa "Kaunotar nukkuvassa metsässä" (Prinsessa Ruusunen) taas muistuttaa enemmänkin keskiaikaisten uskomusten mukaisia pahoja noitia. Perrault ei ollutkaan fantasiakirjailija, jonka tarkoituksena olisi ollut kauniiden iltasatujen avulla saada lapset nukkumaan yönsä rauhallisesti, vaan pikemminkin moralisti, joka käytti ihmekertomuksia opetuksellisiin tarkoituksiin ja antamaan ihmisen elämälle oikean suunnan.