cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kangasmetsä
thumb|right|280px|Kangasmetsää [[Norjassa.]] Kangasmetsä on viileän ilmastovyöhykkeen tavallisin metsätyyppi. Se on tavallisimmin havumetsää eli taigaa. Kankaan maalaji on tavallisesti moreenia. Karuimmilla kankailla peruskallio on lähellä maanpintaa tai kiviaines on niin suurirakeista, että sadevesi läpäisee sen huuhtoen mukanaan mahdolliset ravinteet. Rehevämmillä kankailla maaperä on savipitoista ja tiivistä, jolloin ravinteiden huuhtoutuminen on vähäisempää. Ääripäiden väliin sijoittuvat sora-, hiekka-, hieta- ja hiesumaat, joissa kivirakeiden koko vaihtelee, ja huuhtoutuminen on siten vaihtelevaa.
Maannos
Kangasmetsän maannos on kerroksellinen podsolimaannos, jonka kerrokset ovat karike, hapan kangashumus, vaalea huuhtoutumiskerros, punertavanruskea rikastumiskerros ja pohjamaa. Kasvien juuret ja sienirihmastot sitovat ohuen kangashumuskerroksen huopamaiseksi matoksi. Kangasmetsän maaperäeläimistö on köyhempää kuin lehdoissa, hajottajina toimivat pääasiassa sienet. Lehtomaisissa kangasmetsissä humus muistuttaa eniten lehtomultaa.
Kasvillisuus
Kankaan pohjakerroksessa on ruohoja ja heiniä vähän, mutta varpuja runsaasti. Tyypillisiä ruohovartisia kasveja ovat muun muassa kangas- ja metsämaitikka, kielo, käenkaali, metsäimarre, metsätähti, nuokkuhelmikkä ja valkovuokko. Karummilla kankailla varvuista tavataan myös variksenmarjaa, suopursua ja sianpuolukkaa. Päätehakkuualoille syntyy elinvoimaisia kastikka-, maitohorsma-, metsälauha- ja vadelmakasvustoja. Pensaskerroksessa vallitsevat havu- ja lehtipuiden taimet sekä muun muassa pihlaja, korpipaatsama, kataja ja eräät pajut.
Eläimistö
Kankaan runsaimpia nisäkkäitä ovat muun muassa myyrät, hiiret ja päästäiset, sekä metsäjänis, orava, hirvi, kettu, kärppä, näätä, mäyrä, poro ja metsäkauris. Harvalukuisempia ovat muun muassa ilves, karhu, liito-orava, metsäpeura, pohjanlepakko, susi ja valkohäntäpeura.
Kangasmetsän pesimälinnusto koostuu etupäässä havumetsien lintulajeista. Tavallisimpia lajeja ovat muun muassa peippo, metsäkirvinen, punarinta, pajulintu, vihervarpunen, hippiäinen, järripeippo, tiltaltti, laulurastas, punakylkirastas, mustarastas, harmaasieppo, hömötiainen, töyhtötiainen, talitiainen, leppälintu, sepelkyyhky, käpytikka, palokärki, pyy, metso ja teeri. Eteläsuomalaisen kangasmetsän lintutiheys on keskimäärin noin 200 paria neliökilometriä kohti. Tiheys luonnollisesti vaihtelee suuresti kangasmetsien ominaisuuksien perusteella. Suurimmat tiheydet mitataan lehdoissa ja lehtomaisissa kankaissa, pienimmät karuilla kankailla. Varttuneessa, tiheän alikasvoksen omaavassa sekametsässä tiheys on suuri verrattuna harvennettuun tasaikäiseen ja yksilajiseen metsään. Avohakkuun jälkeen pesimälinnuston määrä romahtaa, mutta taimikon varttuessa laji- ja parimäärä kasvavat. Ikimetsissä tiheys ei kuitenkaan ole suurin mahdollinen, mutta siellä tavataan pesivinä vaateliaita vanhan metsän lajeja, kuten kanahaukka, kehrääjä, kulorastas, kuukkeli, pikkusieppo, pohjantikka, puukiipijä, viirupöllö ja pohjoisessa sinipyrstö.
Kangasmetsätyyppejä
Suomalaisessa metsätyyppiluokituksessa kangasmetsät jaetaan ravinne- ja vesitalouden perusteella kasvupaikkatyyppeihin ja nämä pintakasvillisuuden perusteella metsätyyppeihin:
Jukka Tuovinen
Jukka Tuovinen (s. 1965) on suomalainen lentopallovalmentaja. Hän on voittanut kolme Suomen mestaruutta (2003, 2004, 2005), kolme SM-hopeaa (2002, 2007, 2008) ja yhden SM-pronssin (2017) valmennusurallaan lentopallon Mestaruusliigassa. Lisäksi Tuovinen on voittanut kahdesti Suomen Cupin (2006, 2007).
Vuotta myöhemmin Tuovinen voitti valmentajana SM-kullan Pielaveden Sammossa. Myös seuraavana keväänä koittivat kultajuhlat. Tuovinen on valmentanut ylimmällä sarjatasolla myös LEKA Volleyta ja Savo Volleyta. Toukokuussa 2020 Lapin Kansa uutisoi Tuovisen palaavan PerPon peräsimeen. Edellisen kerran Tuovinen valmensi PerPoa yhden ottelun verran keväällä 2010, kun PerPo oli potkinut tšekkivalmentaja Pavel Tresnakin tehtävästä.
Peliurallaan Jukka Tuovinen pelasi yleispelaajan ja liberon rooleissa. Hänet tunnettiin pedanttina urheilijana. Lentopallojulkaisu Kiilan mukaan Tuovinen harjoitteli 12 kertaa viikossa, vaikka pelasi lähinnä kolmos- ja kakkossarjan tasolla. Aikuisiällä Tuovinen edusti Pielaveden Sammon lisäksi kasvattajaseuraansa Pöljän Ponnistusta ja kuopiolainen Puijo Wolleyta. Hänen valmennusuransa alkoi kaudella 1991–1992 Pöljän Ponnistuksessa miesten ykkössarjassa pelaajavalmentajana.
Oskilloskooppi
thumb|Tyypillinen analoginen oskilloskooppi piirtämässä [[siniaalto|sini- ja kanttiaaltoa.]] Oskilloskooppi on elektroniikan ja sähkötekniikan mittalaite, joka piirtää mitattavan signaalin kuvaajan näyttölaitteelle.
Periaatteessa oskilloskooppi toimii samaan tapaan kuin piirturi, mutta nopeammin. Oskilloskooppi soveltuukin parhaiten suhteellisen nopeiden ilmiöiden tarkasteluun. Nykyaikaisen oskilloskoopin kaistanleveys voi olla useita gigahertsejä.
Perinteisessä, analogisessa oskilloskoopissa katodisädeputken sädettä poikkeutetaan vaakasuunnassa vakionopeudella ja pystysuunnassa suhteessa mitattavaan signaalin. Tällöin näyttöruudulla näkyvä kuvio osoittaa jännitteen vaihtelut ajan funktiona. Jaksollisia ilmiöitä mitattaessa säteen vaakapyyhkäisy tahdistetaan mitattavaan signaalin liipaisupiirin avulla. Liipaisu voidaan ottaa joko mitattavasta signaalista tai erillisestä liipaisusignaalista. Vaihtoehtoisesti voidaan myös tutkia kahta signaalia ohjaamalla toinen niistä vaakasuoralle, toinen pystysuoralle poikkeutuslevylle. Tällöin oskilloskooppi näyttää muuttuvan jännitteen toisen muuttuvan jännitteen funktiona.
Usein näytöllä näkyvän signaaliosan pituus on vain pieni osa signaalin kokonaiskestosta tai -jaksosta. Tätä varten oskilloskoopin kuvaputkessa käytetään hyväksi fosforesenssia, jolloin signaalin jälki jää näkyviin näytölle, vaikka pyyhkäisy toistuisi harvakseltaan. Muuttamalla kuvaputken fluoresoivan pinnoitteen ominaisuuksia saadaan tätä jälkiloistoaikaa sekä myös aktivoitumisnopeutta säädeltyä. Analogisessa oskilloskoopissa voi myös olla analoginen muistikuvaputki jossa jälkiloistoaikaa voidaan säädellä laajoissa rajoissa tai signaali voidaan tallentaa kuvapinnalle pitkäksi ajaksi. Tällöin saadaan näkyviin esimerkiksi harvoin esiintyviä nopeita signaaleja joiden erottaminen normaalilla analogisen oskilloskoopin kuvaputkella on mahdotonta. Muistikuvaputkella voidaan tallentaa kertapyyhkäisy ja lukita se näyttöön pitkäksi ajaksi sen tarkastelua varten.
Kahta tai useampaa signaalia voidaan samanaikaisesti tutkia monikanavaisella analogisella oskilloskoopilla, jossa oskilloskooppi piirtää jokaisesta signaalista oman kuvaajan vuorottelemalla pyyhkäisyä (usein merkitään ALT) kullekin kanavalle tai samanaikaisesti multipleksoimalla (usein merkitään CHOP). Useimmiten monikanavaisissa oskilloskoopeissa on käytössä yksi elektronisuihku jota poikkeuttamalla vaaka- ja pystysuunnassa voidaan piirtää kunkin kanavan signaalin lisäksi myös numeerisia arvoja. On myös olemassa analogisia oskilloskooppeja joissa käytetään todellista kaksois säde kuvaputkea jossa on kaksi erillistä elektronitykkiä jolloin päästään eroon säteen vuorottelusta. Normaalin YT toimintavan lisäksi vaihtoehtoisesti kahta signaalia voidaan tutkia käyttäen yhtä sädettä oskilloskoopin x-y moodissa, jossa toinen signaali poikkeuttaa sädettä pystysuunnassa ja toinen vaakasuunnassa. Tätä tapaa käytetään esimerkiksi käytettäessä Lissajou menetelmää taajuuden mittauksessa..
Nykyiset oskilloskoopit ovat usein digitaalisia. Niissä mitattava signaali digitoidaan A/D muuntimella ja signaali tallennetaan laitteen muistiin digitaalisessa muodossa ja esitetään sieltä näytöllä. Tämä toimintaperiaate soveltuu erinomaisesti myös kertaluontoisten ilmiöiden tarkasteluun. Signaali voidaan myös siirtää tietokoneelle tarkempaa analyysia tai tulostusta varten.
Taajuuden mittaus analogiaoskilloskoopilla
Kaupallisissa digitaalioskilloskoopeissa on olemassa tila, jossa oskilloskooppi ilmoittaa suoraan mitattavan signaalin taajuuden numeerisesti (hertseinä). Signaalin taajuus voidaan mitata myös analogisella oskilloskoopilla, mutta tarkka mittaus vaatii ulkopuolisen tunnetun taajuuslähteen mikäli analoginen oskilloskooppi sellaista ei sisällä. Joissakin analogisissa oskilloskoopeissa on taajuuden sekä muiden suureiden mittaamiseen myös numeerisia toimintoja joista yksi voi olla myöskin taajuuslaskuri.
Perinteinen hyvin alkeellinen menetelmä
Perinteisessä oskilloskoopin taajuudenmittausmenetelmässä mitataan oskilloskoopin näytöltä yhden jakson kestoaika ja lasketaan tuloksesta taajuus. Ellei yhden jakson signaalipulssi näy oskilloskoopin näytöllä, on pyyhkäisyaikaa pienennettävä: oskilloskoopin pyyhkäisyajan (maksimi mittaustaajuus) on oltava suurempi kuin suurin mitattava taajuus. Mittaustarkkuutta voidaan parantaa mittaamalla useamman jakson aika ja laskemalla keskiarvo. Menetelmä on yksinkertainen, mutta erittäin epätarkka: jos mitattava taajuusvaste ei ole suoraan puhdas vaihtojännite (esimerkiksi siniaalto), on taajuusmittausta varten mitattava kaikki eri signaalin taajuudet.
Lissajous'n menetelmä
thumb|250px|right|Oskilloskoopilla näkyvä Lissajous'n kuvio, kun kahden sinimuotoisen jännitteen taajuuksien suhde on 1:3 Lissajous'n menetelmällä päästään parempaan tarkkuuteen kuin perinteisellä menetelmällä suoritetussa taajuuden oskilloskooppimittauksessa, mutta mittaukseen tarvitaan erillinen tarkka generaattori. Lissajous'n menetelmässä tutkittava signaali syötetään pystypoikkeutuslevyille (y-levyt) ja tunnettu signaali (ulkopuolisesta tarkasta generaattorista) vaakapoikkeutuslevyille (x-levyt), jolloin oskilloskoopin näyttöön syntyy Lissajous'n kuvio. Tuntemattomassa signaalissa taajuus kerrotaan generaattorin lukemasilmukoiden lukumäärällä (kuvan oltava stabiili). Menetelmän tarkkuus määräytyy generaattorin lukematarkkuudesta.
Z-modulointimenetelmä
Z-modulointimenetelmää voidaan käyttää haluttaessa mitata oskilloskoopilla tuntematonta taajuutta tarkasti. Oskilloskoopin kuvapinnalle saadaan menetelmässä ellipsi jos tutkittava jännite syötetään oskilloskoopin toiselle levyparille ja RC-piirin virtaan verrannollinen jännite toiselle levyparille. Kuvan kirkkauden ohjaus suoritetaan syöttämällä (tarkkuus)funktiogeneraattorista suorakaidesignaali oskilloskoopin z-modulaatio porttiin. Tunnettua taajuutta säätämällä saadaan pysähtynyt kuva, missä ellipsi koostuu kaaren osista, jolloin mitattava taajuus saadaan jakamalla tunnettu taajuus kaaren osien lukumäärällä. Menetelmä on vähemmän altis virhetoiminnoille verrattuna lissajous-menetelmään. Z-modulointimenetelmän tarkkuus on sama kuin funktiogeneraattorin lukematarkkuus.
Historia
Braunin putki tunnettiin vuonna 1897, ja vuonna 1899 Jonathan Zenneck varusti sen säteenmuodostusalueen levyillä ja magneettikentällä jäljen tekemiseen. Varhaisia katodisädeputkia oli käytetty kokeellisesti laboratoriomittauksissa jo 1920-luvulla, mutta ne kärsivät tyhjiön ja elektronilähteen huonosta vakaudesta. VK Zworykin esitti pysyvästi suljetun, korkean tyhjiön kuvaputken vuonna 1931. Sen ollessa vakaa ja uudelleen käytettävä komponentti oli General Radion mahdollista valmistaa oskilloskooppi, joka oli käyttökelpoinen laboratorion ulkopuolella. Toisen maailmansodan jälkeen elektroniikan ylijäämäosien hinnan lasku mahdollisti Heathkit Corporationin valmistaa tällaisista osista koostuva 50 dollarin oskilloskooppirakennussarja, joka oli ensimmäinen menestyjä markkinoilla.
Katja von Garnier
Katja von Garnier (s. 15. joulukuuta 1966) on saksalainen elokuvaohjaaja. Hän syntyi Wiesbadenissa ja opiskeli vuosina 1989–1994 Münchenin Hochschule für Fernsehen und Filmissä.
Romain de Tirtoff
Romain de Tirtoff (23. marraskuuta 1892 Pietari – 21. huhtikuuta 1990 Pariisi) eli Erté oli venäläissyntyinen kuvataiteilija, joka tunnettiin erityisesti muotikuvistaan. Hän suunnitteli lukuisia erilaisia asuja naisille, mutta myös lavasteita. Muutettuaan Venäjältä Ranskaan Erté solmi vuonna 1915 ensimmäisen tärkeän työsopimuksensa Harper's Bazaar -lehdelle. Tämän sopimuksen jälkeen hänestä tuli yksi merkittävimmistä art deco -tyylisuunnan taiteilijoista.
Sveitsin naisten salibandymaajoukkue
Sveitsin naisten salibandymaajoukkue edustaa Sveitsiä naisten kansainvälisissä salibandyotteluissa. Se on voittanut maailmanmestaruuden vuonna 2005 sekä saavuttanut MM-hopeaa vuosina 1999, 2003, 2009 ja 2019 sekä MM-pronssia vuosina 2007, 2013, 2015, 2017 ja 2021.
John Rechy
John Rechy, alun perin Juan Francisco Rechy (s. 10. maaliskuuta 1931 El Paso, Texas, Yhdysvallat ), on yhdysvaltalainen kirjailija. Hän kuului beat-kirjailijoihin.
Rechy on taustaltaan meksikolainen. Hänen isänisänsä oli skotlantilainen lääkäri, joka asettui Meksikoon ja muutti sieltä 1910 poliittisista syistä Texasiin. Isä oli Meksikon-aikana menestynyt muusikko, mutta onni kääntyi Texasissa, ja turhautuneena hän sai vihanpurkauksia. Isä on Rechyn muistelmien About My Life keskeinen henkilö.
Rechyn esikoisromaani on klassikoksi muodostunut Kaupunkien yössä, joka ilmestyi 1963. Se aloitti homokirjallisuudessa uuden ajan ja oli myyntimenestys. Hän kuvaa siinä väkivaltaista kaupunkien alakulttuuria.
G. Wilson Knight
George Richard Wilson Knight (1897–1985) oli englantilainen kriitikko ja akateemikko, joka tunnettiin erityisesti kirjallisuuden myyttisen sisällön tulkinnastaan, sekä Shakespearen näytelmiä tulkitsevasta esseestään The Wheel of Fire. Hän oli myös näyttelijä ja teatteriohjaaja, ja häntä pidettiin erinomaisena luennoitsijana.
Belgia Eurovision laulukilpailussa
Belgia osallistui Eurovision laulukilpailuun ensimmäistä kertaa vuonna 1956, joten se on yksi sen alkuperäisistä osallistujamaista. Belgia on voittanut kilpailut kerran, vuonna 1986. Viimeiseksi maa on tullut peräti kahdeksan kertaa, vuosina 1961, 1962, 1965, 1973, 1979, 1985, 1993 ja 2000.
Belgian Flanderin yleisradioyhtiö VRT ja Vallonian yleisradioyhtiö RTBF lähettävät edustajan kilpailuun vuorovuosin. Perinteisesti flaamien edustaja on esiintynyt hollanniksi ja vallonien ranskaksi, mutta kielisäännön vapautumisen jälkeen tavallisin laulukieli on ollut englanti. Onpa Urban Trad jopa saavuttanut vuonna toisen sijan mielikuvituskielellä laulamalla.
Edustuskappaleet
<div class="noprint" style="background-color: #F0F8FF; color: #000000; font-size: 90%; padding: 0.2em 0.2em 0.2em 2em; margin-bottom: 1em; border: 1px solid #ff0000;">Huom! Vuosien 1956–1974 pisteet eivät ole vertailukelpoisia vuodesta 1974 eteenpäin olevien pisteiden kanssa erilaisten pisteytysjärjestelmien vuoksi. Vuosien 1975–2015 pisteet eivät ole vertailukelpoisia vuodesta 2016 eteenpäin olevien pisteiden kanssa erilaisen pisteytysjärjestelmän vuoksi.
Nykyinen pistejärjestelmä
Vuonna 1975 kehitettiin uusi äänestyskäytäntö. Jokaisesta osallistujavaltiosta annetaan ääniä 10 parhaimmalle esitykselle. Parhaalle esitykselle annetaan 12 pistettä, toiselle 10 pistettä ja seuraaville pisteet 8, 7, 6, 5, 4, 3, 2 ja 1.
Kaksivaiheinen loppukilpailu
Vuonna 2003 EBU:ssa päätettiin muuttaa laulukilpailun rakennetta. Semifinaali ja finaali käytiin kahtena eri päivänä ja laulukilpailuun voi osallistua korkeintaan 40 valtiota. Kansainvälisessä finaalissa suora finaalipaikka on edellisenä vuonna 10 parhaiten menestyneellä valtiolla sekä suurimmilla laulukilpailun rahoittajamailla Saksalla, Ranskalla, Espanjalla ja Isolla-Britannialla. Ne valtiot, jotka eivät päässeet suoraan finaaliin, kilpailevat finaalipaikasta semifinaalissa. 10 parhaiten menestynyttä valtiota semifinaalissa pääsevät finaaliin.
Uusi pisteidenlaskujärjestelmä
Vuonna 2016 otettiin käyttöön uusi pisteidenlaskujärjestelmä, jolla halutaan pitää jännitys loppuun asti. Ennen vuotta 2016 voittaja saattoi selvitä jo hyvin varhaisessa vaiheessa pisteidenlaskua. Tämän ja usein moititun pisteiden vääristymisen takia haluttiin antaa molemmille äänestysryhmille täysin oma valta, joten pisteet jaettiin. Uudessa systeemissä jokaisen osallistujamaan raadit antavat pisteet 1-8, 10 ja 12. Sen jälkeen puhelinäänet julistetaan könttäsummina. Näin ollen voittaja selviää vasta kun eniten puhelinääniä saanut maa saa pisteet.
Gene Krupa
Gene Krupa (15. tammikuuta 1909 Chicago, Illinois – 16. lokakuuta 1973 New York) oli yhdysvaltalainen jazz-muusikko, rumpali ja orkesterinjohtaja. Hän on ollut eräs tunnetuimmista jazz-rumpaleista kautta aikojen ja häntä pidetään eräänä ensimmäisistä, ellei ensimmäisenä rumpusoolojen soittajana. Ennen Krupaa rumpusoolot olivat harvinaisuus ja rumpuja pidettiin lähinnä musiikkia tukevina soittimina. Krupa muutti pysyvästi yleistä käsitystä rumpaleista.
Gene oli nuorin Bartley ja Ann Krupan yhdeksästä lapsesta. Hänen isänsä kuoli Genen nuoruusvuosina ja hänen äitinsä työskenteli modistina. Kaikkien lasten piti ryhtyä työntekoon nuorina, Genen 11-vuotiaana. Hänen veljensä Pete työskenteli Brown Music Companylla ja sai hommattua Genelle työn juoksupoikana. Musiikillisen uransa Gene aloitti soittamalla saksofonia, mutta aloitti rumpujensoiton 11-vuotiaana, sillä ne olivat halvimmat soittimet musiikkiliikkeessä jossa hän ja hänen veljensä työskentelivät.
Vuonna 1950 isojen jazzyhtyeiden aika alkoi olla ohi. Krupa onnistui pitämään oman yhtyeensä koossa joulukuuhun. Yhtyeen hajottamisen jälkeen hän ei tiennyt mitä tekisi seuraavaksi. Krupa oli johtanut pienempiä ryhmiä ison yhtyeensä sisällä ja tämä oli looginen valinta bebopin kasvattaessa suosiotaan.
1950-luvun loppupuolella Krupan oli vähennettävä soittamistaan selkäongelmien pahentuessa. Vuonna 1960 hän sai sydänkohtauksen joka pakotti hänet jättämään soiton moneksi kuukaudeksi. Vuonna 1967 hän lopetti soittamisen väittäen olevansa liian laiska soittamaan ja tietävänsä sen kuuluvan myös musiikista. Vuonna 1970 hän perusti uudelleen kvartettinsa ja esiintyi Hotel Plazassa, New Yorkissa.
Viimeiset vuotensa Krupa kärsi leukemiasta ja emfyseemasta ja hän kuoli 16. lokakuuta 1973 sydänkohtaukseen.
Krupaa on luonnehtinut Digby Fairweather seuraavasti: ”Gene Krupa oli onnekas kolmella tapaa. Hän syntyi oikeaan aikaan, oli luonnollinen esiintyjä ja lisäksi valkoihoinen. Mustille esiintyjille ei koskaan sallittu sellaista urakehitystä.”
Gene Krupa on myös opettanut KISS-yhtyeen rumpalia Peter Crissiä.
El Camino
El Camino on The Black Keysin seitsemäs studioalbumi, joka julkaistiin 6. joulukuuta 2011. Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 38, yltäen parhaimmillaan sijalle 18.
Albumi on nimetty Chevroletin automallin mukaan.
Kappaleet
Kaikki kappaleet kirjoittanut Dan Auerbach, Patrick Carney ja Brian "Danger Mouse" Burton.
Andorra Eurovision laulukilpailussa
Andorran antamat pisteet
Ainoastaan finaalissa annetut pisteet näkyvät taulukossa. Andorra ei selviytynyt finaaleihin 2004–2009, mutta sai äänestää niissä.
Andorran saamat pisteet
Andorra ei selviytynyt finaaliin 2004–2009.
Globen
Globen (virallisesti Avicii Arena 2009–2021 Ericsson Globe ) on areena Tukholmassa Ruotsissa. Se vihittiin käyttöön 19. helmikuuta 1989 ja on maailman toiseksi suurin pallomainen rakennus. Rakennuksen halkaisija on 110 metriä ja korkeus on 85 metriä, tilavuus on 605 000 kuutiometriä, ja on rakennettu teräksestä, betonista, ja lasista. Rakennelman kantaa 48 taivutettua teräspilaria. Rakennuksen ja ympärillä olevan alueen suunnitteli Berg Arkitektkontor AB.
Globenissa pidetään paljon urheilu- ja musiikkitapahtumia. Areena valmistui vuoden 1989 jääkiekon maailmanmestaruuskilpailuihin. Seuraavat MM-kisat siellä pelattiin vuonna 1995, Suomen voittaessa kultaa. Suomen ja Ruotsin yhdessä järjestämiä, vuosien 2012 ja 2013 MM-kisoja pelattiin Globenissa ja Helsingin Helsinki-hallissa (silloisessa Hartwall Areenassa). Ruotsin jääkiekkomaajoukkue on käyttänyt areenaa usein kotihallinaan turnauksissa, kuten Euro Hockey Tourissa. Globen oli Djurgårdens IF:n kotihalli vuosina 1989–2009, kunnes se muuttii viereiseen Hovetiin. Myös AIK IF ja Hammarby Hockey ovat pelanneet siellä joitakin kotiotteluitaan.
Suurin käyttöalue sisällä on 45×75 metriä 7 000 katsojapaikalla. Jääkiekkokäytössä mahtuu noin 13 850 katsojaa, ja näyttämöshow’n yhteydessä on paikka noin 16 000 henkilölle. Katsojaennätys on Bruce Springsteen -konsertista vuodelta 1992, jossa oli 16 337 katsojaa. Paavi Johannes Paavali II vietti messua Globenissa 8. kesäkuuta 1989. Eurovision laulukilpailut on järjestetty Globenissa kahdesti: 2000 ja 2016. Ruotsin euroviisukarsintana toimivan Melodifestivalenin finaali on pidetty Globenissa vuonna 1989 ja vuosina 2002–2012.
Ylimpänä rakennuksessa on nelisenkymmentä VIP-aitiota ja ravintola. Sivurakennuksessa Annexet on tilaa pienemmille tapahtumille, sinne mahtuu 600 katsojaa tai 1 500 bankettivierasta.
Globen on myös osa aurinkokuntamallia, jossa se esittää Aurinkoa. Ko. mallissa Maa on Tukholman luonnontieteellisessä museossa, Neptunus Söderhamnissa ja Pluto Delsbossa.
Globen juhlavalaistiin sini-valkoiseksi Suomen täyttäessä 100 vuotta 6. joulukuuta 2017.
Toukokuussa 2021 Ericsson Globen virallinen nimi vaihdettiin Avicii Arenaksi vuonna 2018 kuolleen dj:n ja tuottajan Aviciin mukaan. Nimenmuutoksella pyritään kiinnittämään huomiota nuorten mielenterveysongelmiin.
Sky View -näkoalagondoli
175px|thumb|Sky View -radat. Sky View -rata kulkee Globenin ulkopinnalla kaksia vierekkäisiä kiskoja pitkin. Kumpaankin läpinäkyvään, halkaisijaltaan 4,5 metrin lasigondoliin mahtuu kerrallaan 16 henkilöä. Edestakainen matka ylös 130 metrin korkeuteen (meren pinnasta) kestää n. 20 minuuttia. Sky Viewn sisäänkäynti on Arena-aukiolta. Vuonna 2010 valmistuneen radan kustannukset olivat n. 30 miljoonaa kruunua.
Sami Kapanen
Sami Hannu Antero Kapanen (s. 14. kesäkuuta 1973 Vantaa) on suomalainen entinen jääkiekkoilija. Kapanen edusti pelaajauransa aikana vuosina 1990–2014 SM-liigan KalPaa ja HIFK:ta sekä NHL:n Hartford Whalersia, Carolina Hurricanesia ja Philadelphia Flyersia. Kapanen pelasi SM-liigassa 402 ottelua tehden 293 tehopistettä. NHL:ssä Kapanen pelasi yhteensä 831 ottelua 458 tehopisteellä. Kapanen on yksi kauttaikojen nopeimmista NHL pelaajista.
Kapanen on yksi pisimmän NHL-uran tehneistä suomalaisista jääkiekkoilijoista. Kapanen on myös toiminut Suomen jääkiekkomaajoukkueen kapteenina, viimeksi MM-kilpailuissa 2010. Monipuolisuudestaan tunnettu Kapanen pelasi laidassa, keskushyökkääjänä ja erikoistilanteissa jopa puolustajana. Kapanen tunnettiin nopeudestaan sekä kurinalaisuudestaan.
Pelaajauransa jälkeen Kapanen on toiminut jääkiekkovalmentajana. Hän on valmentanut omistamaansa KalPaa vuosina 2017–2019, ja Sveitsin National Leaguessa pelaavaa HC Luganoa vuonna 2019.
Ura
Sami Kapanen aloitti uransa ammattitasolla 17-vuotiaana SM-liigassa pelaavan KalPan hyökkääjänä. Ennen liigadebyyttiä hän oli pelannut jääkiekkoa myös junioritasolla Joensuun Kiekko-Pojissa ja Etelä-Vantaan Urheilijoissa. Kapasen tie kulki neljän Kuopiossa vietetyn vuoden jälkeen Helsingin IFK:hon. Erittäin nopean, kovaakin peliä kestävän Kapasen varasi NHL:ään Hartford Whalers vuoden 1995 varaustilaisuudessa maailmanmestarijoukkueen jäsenenä.
Whalers osoitti alusta asti Kapaselle suunnittelevansa tälle merkittävää roolia joukkueessa. Hyvin alkanut matka kohti Pohjois-Amerikkaa koki takaiskun hänen loukkaannuttuaan harjoitusleirillä; onnettomuus oli katkaista Kapasen uran tyystin. Tilanteessa puolustaja oli tulossa avojäällä taklaamaan Kapasta, mutta tämä kaatui ja sai iskun taklaajan polvesta suoraan leukaansa. Kapanen yritti vaihtoaitiossa selviytyä seuraavaan vaihtoon, muttei kyennyt palaamaan jäälle, ja pukukopissa alkoivat myös hengitysvaikeudet. Vakavien oireiden vuoksi kiekkoilija vietiin sairaalaan. Röntgenkuvauksissa ei löytynyt vakavia vammoja, ja vamma diagnosoitiin aivotärähdykseksi. Kapasen mukaan hänen kävelynsä muuttui päivä päivältä vaivalloisemmaksi, ja kymmenen metrin kävelyn jälkeen täytyi aina kyykistyä lepäämään, mikä lievitti kipua. Magneettikuvauksissa ilmeni kuitenkin, että aivojen takalohkossa oli verta, joka oli vuotanut myös selkärangan ympärille, ja verihyytymiä oli pitkin selkärangan ympäristöä.
Tulokaskautensa aikana Kapanen pelasi 35 ottelua Hartfordin paidassa tehoilla 5+4=9, ja loppukauden hän vietti farmiseura Springfield Falconsin riveissä pelaten 28 ottelua tehopistein 14+17=31. Tämän jälkeen Kapanen vietti Whalersissa yhden kauden, jonka jälkeen organisaatio muutti Carolinaan ja vaihtoi nimensä Carolina Hurricanesiksi.
7. helmikuuta 2003 Kapanen siirrettiin Philadelphia Flyersiin, jossa pelasivat tuolloin suomalaispelaajat Lasse Kukkonen ja Antero Niittymäki. Philadelphiassa pelatessaan Kapasesta tuli puolustavampi hyökkääjä. Hän pelasi Flyersin mukana kaksissa seuraavissa pudotuspeleissä yhteensä 17 tehopisteellä. NHL:n työsulkukauden aikana Kapanen palasi Suomeen ja nosti Mestikseen pudonneen kasvattajaseuransa KalPan takaisin SM-liigaan. Tämän jälkeen hän palasi Flyersin riveihin kaksivuotisella sopimuksella. Kesällä 2008 Kapanen jätti NHL-kaukalot ja siirtyi takaisin KalPaan. Hän saavutti seuraavalla kaudella joukkueen kanssa pronssimitalin. Kapanen valittiin myös SM-liigan tähdistökentälliseen ja hän voitti myös Raimo Kilpiö-palkinnon. Viimeisellä kaudellaan Kapanen pelasi KalPan riveissä 28 ottelua tehoin 6+16=22, ja hänet valittiin jälleen tähdistökentälliseen. Tämän jälkeen Kapanen pelasi vielä yhden arvokisaturnauksen edustaen Suomen maajoukkuetta kapteenina vuoden 2010 kisoissa, jonka jälkeen hän julkisti tiedon peliuransa jatkamisesta 2011 KalPassa "maybe". Keväällä 2011 hän kertoi tehneensä kaksivuotisen sopimuksen KalPan kanssa. Kaudella 2011–2012 hänestä tuli eniten maaleja tehnyt pelaaja KalPan seurahistoriassa. Kapanen on Marko Palon ja Mika Niemisen ohella vuoden 1995 maailmanmestareista ainoa, joka ei voittanut urallaan Suomen mestaruutta.
Kapanen on pelannut aikuisten arvokisoissa yhteensä 77 ottelua tehopistein 24+21=45. Hän on pelannut maajoukkueen kanssa kolmet olympialaiset sekä seitsemän MM-turnausta. Arvokisoissa hän on saavuttanut MM-kullan lisäksi kaksi olympiapronssia ja kolme MM-hopeaa. Kapanen pelasi viimeisen arvokisaturnauksensa vuonna 2010.
Kapanen edusti Suomea olympialaisissa 1994, 1998 ja 2002. Maailmanmestaruuskisoissa 1994, 1995, 1996, 1998, 2001, 2009 ja 2010. Kapanen valittiin myös vuoden 2004 World Cupin ja Torinon 2006 olympialaisten joukkueisiin, mutta joutui loukkaantumisten takia jäämään pois. Suomi sijoittui molemmissa toiseksi.
Kaukaloiden ulkopuolella
Kapanen ja Kimmo Timonen ovat SM-liigaseura KalPan suurimmat omistajat. Lisäksi Kapanen toimii KalPa Hockey Oy:n hallituksen puheenjohtajana. Kapasen isä Hannu Kapanen on tunnettu valmentaja ja entinen pelaaja. Myös Samin setä Jari Kapanen pelasi pitkän uran SM-liigassa.
Sami Kapanen nimitettiin KalPan toimitusjohtajaksi toukokuun 2010 lopussa. Entinen toimitusjohtaja Kari Penttilä siirtyi samalla seuran varapuheenjohtajaksi. Hänen veljensä Kimmo Kapanen on entinen maalivahti ja toimii 2011 alkaen KalPan toimitusjohtajana.
Kapanen toimi kaudella 2015–2016 KalPan A-nuorten päävalmentajana ja valmensi joukkueen SM-pronssille.
Kaudella 2016–2017 Kapanen toimi KalPan liigajoukkueen apuvalmentajana ja kahdella seuraavalla kaudella joukkueen päävalmentajana. Kaudeksi 2019–2020 hän siirtyi Sveitsiin, HC Luganon päävalmentajaksi, josta sai potkut joulukuussa 2019.
Yksityiselämä
Kapanen erosi 16 vuotta kestäneestä avioliitostaan Petran kanssa vuonna 2011. Parilla on neljä yhteistä lasta, joista vanhin, Kasperi, pelasi ensimmäisen SM-liigaottelunsa 16-vuotiaana joulukuussa 2012. Toinen poika, Konsta, debytoi SM-liigassa KalPan riveissä kaudella 2021–2022.
Kapanen avioitui vuonna 2015 Satu-nimisen naisen kanssa. He muuttivat erilleen joulukuussa 2022 ja jättivät yhdessä avioerohakemuksen kesällä 2023.
Enontekiön kirkko
thumb|250px|Kirkko lännestä. thumb|250px|Kirkko Marianpäivänä 2012. Enontekiön kirkko sijaitsee Enontekiön kirkonkylässä, Hetassa. Arkkitehti Veikko Larkaksen suunnittelema kirkko on vihitty käyttöön vuonna 1952. Rapattu tiilikattoinen kirkko, Enontekiön kuudes kirkko, on aivan Hetta–Palojoensuu-tien vierellä, pienen kumpareen päällä. Kirkko on eräs Museoviraston määrittelemistä Suomen valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä. Museoviraston mukaan kirkko ja sen kellotorni ovat ”Hetan kirkonkylän maisemallisia maamerkkejä vesistön ja vaaranrinteen välissä”.
Kirkkorakennus
Enontekiön kirkko on rakennettu vuosina 1951–1952 tiilestä ja betonista. Kirkon eteläpuolella on erillinen, noin 30 metriä korkea hoikkarakenteinen kellotorni. Tornin ja varsinaiseen kirkkorakennuksen välillä on katos.
Kirkko rakennettiin edellisen, Lapin sodassa vuonna 1944 tuhoutuneen kirkon tilalle. Yhdysvalloista, Amerikan luterilaisilta kirkoilta saatiin huomattava lahjoitus kirkon rakentamiseksi.
Sisätilat
Kirkkosali on kolmilaivainen ja muotokieleltään pelkistetty. Sen vaikuttavin osa on taiteilija Uuno Eskolan 1951 tekemä alttariseinä Taivaaseen astuva Jeesus siunaa Lapin kansaa. Teos, joka on noin 14 metriä korkea ja alhaalta noin 8,7 metriä leveä, peittää lähes koko päätyseinän. Se kuvaa ylösnoussutta Kristusta, joka siunaa Lapin maata ja kansaa. Teoksen pohja, tunturimaisema, on tehty freskotekniikalla ja hahmot, lapinpukuinen mies ja nainen sekä jutaava porotokka, ovat mosaiikkityötä. Kirkon kattokruunut ovat Paavo Tynellin suunnittelemat. Saarnastuolin puuveistokset on tehnyt taiteilija Mikko Hovi. Punahonkainen kastepöytä on Lapin rajavartioston 3. komppanian lahjoittama ja kirkon urut on saatu lahjoituksena Länsi-Saksasta vuonna 1958.
Kirkkoa on kunnostettu ulkoa 2005 ja sisältä vuonna 2006. Se on vuotuisten Hetan musiikkipäivien keskeisiä konserttipaikkoja.
Aikaisemmat kirkot ja seurakunnan vaiheita
Perimätiedon mukaan Enontekiön ensimmäinen kirkko on rakennettu 1600-luvulla Rounalassa olevaan paikkaan, joka on noin 20 kilometriä etelään Kilpisjärveltä ja noin 7 kilometriä Könkämäenosta Ruotsin puolelle. Enontekiöstä tuli Jukkasjärven seurakunnan kappeliseurakunta vuonna 1673. Seuraava kirkko on rakennettu 1600-luvun alussa Markkinaan, Lätäsenon suuhun. Huonokuntoinen kirkko on uusittu samalle paikalle. Seurakunta itsenäistyi vuonna 1747. Haminan rauhassa vuonna 1809 Suomen ja Ruotsin välinen raja vedettiin kulkemaan pitkin Tornion- ja Muonionjokea. Raja jakoi silloisen Enontekiön seurakunnan kahtia. Suomen puolelle jäänyt osa muodosti Muonion kanssa Muonionniskan seurakunnan. Seurakunnan pääkirkko oli Muoniossa. Markkinan kirkko purettiin vuonna 1827 ja sen hirret uitettiin pitkin Muonionjokea Palojoensuuhun ja kirkko pystytettiin sinne. Enontekiön seurakunnasta tuli kappeliseurakunta vuonna 1856, ja vuonna 1864 kappeliseurakunnan keskuspaikaksi määrättiin Hetta, jonne valmistui uusi kirkko seuraavana vuonna. Se oli seurakunnan viides kirkko, joka sittemmin tuhoutui sodassa vuonna 1944. Enontekiön seurakunta oli itsenäistynyt vuonna 1918.
Carlos Walter Galán Barry
Carlos Walter Galán Barry (31. toukokuuta 1925 – 25. tammikuuta 2003) oli argentiinalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 19. syyskuuta 1953 ja nimitettiin Morónin hiippakunnan vihkipiispaksi sekä Cediaen titulaaripiispaksi 11. helmikuuta 1981. Piispaksi vihkiminen seurasi 25. maaliskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Raúl Francisco Primatesta, jota avustivat Justo Oscar Laguna ja Jorge Carlos Carreras.
Galán Barry sai 8. toukokuuta 1991 nimityksen La Platan arkkihiippakunnan arkkipiispaksi, ja hänet asetettiin tähän virkaan 27. heinäkuuta. Hän jäi eläkkeelle 12. kesäkuuta 2000.
Kesäuniversiadit 2007
XXIV kesäuniversiadit järjestettiin Bangkokissa Thaimaassa 8. elokuuta–18. elokuuta. Kilpailuihin osallistui noin 170 maata ja yhteensä noin 10 000 urheilijaa kilpaili kaikkiaan 15 lajissa.
Luettelo Yonnen kunnista
border|right|200px|Yonnen sijainti Tämä on luettelo Yonnen departementin kunnista Ranskassa. Departementissa on 454 kuntaa.
Keikyän riippusilta
Silta rakennettiin vuonna 1948 silloisen Keikyän kunnan ja seudun suurimman työnantajan Finnish Chemicalsin rahoituksella. Vuonna 1957 silta särkyi myrskyssä, mutta se korjattiin ja vahvistettiin heti.
Kesällä 2018 valmistuneessa Destian tarkastusraportissa todettiin sillan tarvitsevan välittömien toimien ohella peruskorjauksen kolmen vuoden kuluessa tai sitä uhkaisi käyttökielto. Sillan korjausurakan otti vastuulleen perinneyhdistys Keikyän Perikunta, joka on vuonna 1981 lakkautetun Keikyän kunnan kyläyhdistysten kattojärjestö. Sillan korjaustyö tehtiin talkoilla, jotka aloitettiin keväällä 2020. Silta avattiin yleisölle lokakuun lopussa 2020. Sillan kunnostamiseen tehtiin noin 12 000 talkootyötuntia. Keikyän Perikunta sai tehdystä työstä Sastamalan kaupungin vuoden 2020 kulttuuripalkinnon.
Ponciano Leiva
Ponciano Leiva Madrid (19. marraskuuta 1821 Santa Bárbara, Meksikon keisarikunta – 12. joulukuuta 1896 Santa Cruz de Yojoa, Honduras) oli hondurasilainen poliitikko, joka oli maansa presidenttinä kahteen otteeseen, 1874–1876 ja 1891–1893.
Leiva julistautui Hondurasin väliaikaiseksi presidentiksi 23. marraskuuta 1873 ja aloitti taistelut Céleo Ariaksen hallinnon kaatamiseksi. Hän onnistui kukistamaan Ariaksen 13. tammikuuta 1874. Parlamentti valitsi Leivan virallisesti presidentiksi 29. huhtikuuta 1874. José María Medina puolestaan lähti kaatamaan Leivan hallitusta El Salvadorin Andrés del Vallen ja Guatemalan Justo Rufino Barriosin tuella. Leiva joutui jättämään tehtävänsä kesäkuussa 1876, jolloin Marcelino Mejía Serrano otti väliaikaisesti presidentin tehtävät hoidettavakseen.
Presidentti Luis Bográn nimitti Leivan sotaministeriksi maaliskuussa 1891. Syyskuussa järjestetyissä vaaleissa Leiva valitaan presidentiksi, ja hän vannoi virkavalan 30. marraskuuta. Leiva pyrki johtamaan itsevaltiaasti ja hajotti liberaalipuolueen. Leiva vaikuttaa poliittisten vastustajiensa toimia mutta onnistuu myös estämään muutaman vallankaappauksen. Hän joutui kuitenkin syöstyksi vallasta 1893. Leiva kuoli Santa Cruz de Yojoassa 1896.
Omar Abdulrahman
Omar Abdulrahman Ahmed Al Raaki Al Amoodi (s. 20. syyskuuta 1991 Riad, Saudi-Arabia) on saudiarabialaissyntyinen arabiemiirikuntalainen jalkapalloilija, joka edustaa kotimaansa pääsarjassa pelaavaa Al Ain FC:tä. Vasenjalkainen Abdulrahman on pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja. Hän kuuluu myös Yhdistyneiden arabiemiirikuntien jalkapallomaajoukkueeseen.
Frans Emil Sillanpää
Frans Emil Sillanpää oli suomalainen kirjailija.
Omar Abdulrahman
Seurajoukkueura
Saudi-Arabiassa syntynyt Abdulrahman aloitti pelaamisen paikallisessa Al-Hilalissa. Hän edusti seuraa vuodet 2000–2005. Abdulrahman muutti perheensä kanssa vuonna 2005 Yhdistyneihin arabiemiirikuntiin ja Omar liittyi vuonna 2007 Al Ain FC:n juniorijoukkueisiin. Debyytti seuran ykkösjoukkueen paidassa tapahtui tammikuussa 2009. Elokuussa 2012 Abdulrahman kävi testissä Englannin valioliigan suurseurassa Manchester Cityssä. Nykyisin Abdulrahman kuuluu seuran avainpelaajiin ja pelaa numerolla 10. Hän on voittanut maansa pääsarjan kahdesti, kausilla 2011–2012 ja 2012–2013. Vuonna 2013 Abdulrahman valittiin maansa vuoden pelaajaksi.
Maajoukkueura
Abdulrahman on pelannut Yhdistyneiden arabiemiirikuntien nuorten maajoukkueissa. Hän debytoi Yhdistyneiden arabiemiirikuntien jalkapallomaajoukkueessa vuonna 2010. Samana vuonna hän voitti hopeaa Aasian kisoista Kantonista. Abdulrahman pelasi maajoukkueen paidassa myös vuoden 2011 Aasian-mestaruuskilpailuissa sekä vuoden 2012 kesäolympialaisissa Lontoossa, jossa hän pelasi vakuuttavasti. Abdulrahman kuuluu maansa joukkueeseen myös vuoden 2015 Aasian-mestaruuskilpailuissa.
Frans Emil Sillanpää
Vuonna 1987 Mitä missä milloin -vuosikirjan toimituksen kokoama raati valitsi Sillanpään yhdeksi Suomen itsenäisyyden ajan 70 vaikuttajasta. Vuonna 2004 Sillanpää oli mukana Suuret suomalaiset -äänestyksessä asiantuntijoiden kokoamalla ennakkolistalla, mutta karsiutui yleisöäänestyksen tuloksena syntyneeltä lopulliselta sadan kaikkien aikojen suurimman suomalaisen listalta.
Lapsuus ja kouluvuodet
thumb|left|Myllykolun mökki, Sillanpään lapsuudenkoti. Sillanpään vanhemmat olivat alun perin Kauvatsalta kotoisin ollut mäkitupalainen Frans Henrik ”Pransu” Koskinen (1851–1921) ja hämeenkyröläinen palvelija Loviisa Vilhelmina ”Miina” Mäkelä (1848–1927), jotka menivät naimisiin vuonna 1882. Sillanpään lapsuusvuosina perhe asui Hämeenkyrön Kierikkalan kylässä Myllykolu-nimisessä mökissä.
Perheeseen syntyi ennen Frans Emiliä kaksi muutakin lasta, mutta nämä kuolivat jo pieninä. Sillanpää kävi aluksi vuosina 1895–1898 Jumesniemen kirkko-koulua, ja sitten Haukijärven kansakoulua, jossa opettajana oli hänen pikkuserkkunsa Hilja Tättälä. Hän menestyi opinnoissaan niin hyvin, että vanhemmat päättivät lähettää hänet oppikouluun Tampereelle. Tämän mahdollisti se, että Sillanpään isä oli joitakin vuosia aiemmin perustanut pienen sekatavarakaupan, jonka tuotolla perheen taloudellinen asema oli kohentunut.
Sillanpää aloitti koulunkäynnin syksyllä 1900 Tampereen Suomalaisessa Reaalilyseossa, asuen ensin alivuokralaisena kirvesmies Janne Davidssonin perheessä Mustanlahdenkadulla Amurissa ja myöhemmin Kuninkaankadulla. Hänen koulutovereitaan olivat muun muassa Lauri Pohjanpää, Brynolf Honkasalo, Arvo Sotavalta ja Bertel Strömmer. Vanhemmat saattoivat tukea häntä vuoteen 1905 saakka, mutta sen jälkeen Sillanpää joutui itse hankkimaan varoja koulun jatkamiseen. Hän saikin jonkin verran rahallista tukea eri tahoilta, mutta tärkeimmäksi tukijaksi tuli tamperelainen tehtailija Henrik Liljeroos, jonka nuorimman pojan kotiopettajana Sillanpää toimi viimeisinä kouluvuosinaan. Sillanpää oli kesäisin myös kotiopettajana Lempäälässä Sotavallan ja Lopen kartanoissa sekä yhden kesän tamperelaisen Aamulehden kesätoimittajana. Sillanpää pääsi ylioppilaaksi 1908 hyvin arvosanoin.
Opiskeluvuodet
Sillanpää aloitti opinnot Helsingin yliopistossa syksyllä 1908 Henrik Liljeroosin sekä tilanomistajien Jalmari Raipalan ja J. A. Sotavallan tuella. Hän aloitti filosofisen tiedekunnan fyysis-matemaattisella osastolla tarkoituksenaan opiskella lääkäriksi. Lääketieteilijöiden oli kuitenkin suoritettava ensin medikofiilitutkinto, jota varten Sillanpääkin osallistui muun muassa fysiikan ja botaniikan luennoille. Opiskelutoverinsa Heikki Järnefeltin kautta Sillanpää tutustui Järnefeltin perheeseen ja tämän isään taidemaalari Eero Järnefeltiin. Sillanpää viettikin opiskeluvuosinaan paljon aikaa Järnefeltien kodissa Suvirannassa Tuusulassa ja tutustui moniin aikakauden merkkihenkilöihin, kuten Jean Sibeliukseen, Pekka Haloseen ja Juhani Ahoon. Näinä vuosina alkoi tosin myös Sillanpään runsas alkoholin käyttö, joka aiheutti myöhemmin hänelle paljon ongelmia. Terveydellisistä syistä johtuen Sillanpään opinnot eivät sujuneet ja hän joutui palamaan kotiinsa Hämeenkyröön joulukuussa 1913. Sillanpään vanhemmat asuivat silloin pienessä mökissä Heinijärven Töllinmäellä ja sinne myös Sillanpää asettui.
Kesken jääneet opinnot antoivat kuitenkin paljon vaikutteita Sillanpään myöhemmälle kirjalliselle tuotannolle. Sillanpään ajatteluun vaikuttivat Charles Darwin kehitysoppeineen sekä saksalaiset biologi ja filosofi Ernst Haeckel ja Nobel-kemisti Wilhelm Ostwald ja myös Leo Tolstoi ja Arvid Järnefelt. Heidän vaikutustaan oli Sillanpään biologinen determinismi ja periaatteellinen väkivallan ja sotien vastustaminen sekä usko siihen että luonnontieteet kehittyessään siirtäisivät tällaiset atavistiset ilmiöt historiaan. Myöhemmin Sillanpää tutustui myös saksalaiseen Oswald Spengleriin ja omaksui häneltä ajatuksen sivilisaatioiden ihmiselämää vastaavasta elinkaaresta.
Kirjailijanuralle
Sillanpään kirjailijanura sai alkunsa kun hän alkoi lähettää E. Syväri -nimimerkillä kirjoittamiaan novelleja julkaistavaksi Uusi Suometar -lehteen. Näistä ensimmäinen Kodin helmasta julkaistiin 1915 ja novellit saivat myönteisen vastaanoton. WSOY:n toimitusjohtaja Jalmari Jäntti kiinnostui Sillanpään kirjoituksista. Sillanpää itse olisi halunnut debytoida novellikokoelmalla, mutta kustantaja sai kuulla Sillanpään työstävän romaania, ja vaati aloitettavan sillä. Monien vaikeuksien kautta käsikirjoitus valmistui, ja se julkaistiin 1916 nimellä Elämä ja aurinko. Novellikokoelma, Ihmislapsia elämän saatossa, julkaistiin seuraavana vuonna.
Vuonna 1915 Sillanpää tutustui 17-vuotiaaseen Sigrid ”Siikri” Salomäkeen (1898–1939), joka oli tullut sisäköksi Sillanpään hämeenkyröläisen ystävän Eero Koskimiehen isännöimään Laitilan virkataloon. Sigrid Salomäen sosiaalinen tausta oli samanlainen kuin Sillanpäälläkin, hän oli kotoisin Raipalan taloon kuuluneesta Hirvelä-nimisestä mäkituvasta. Tästä alkanut seurustelu johti lopulta siihen, että Sillanpää meni Siikrin kanssa naimisiin syyskuussa 1916. Pariskunnan esikoinen syntyi maaliskuussa 1917, kaikkiaan heillä oli kahdeksan lasta: Saara (s. 1917), Esko (s. 1919), Helmi (s. 1921), Paula (s. 1923), Eero (s. 1924), Juhani (s. 1926), Heikki (1933–1934) ja Kristiina (s. 1938).
Suomen sisällissodan aikana Sillanpää pyrki olemaan puolueettomana. Hän joutui kuitenkin vuoron perään sodan kummankin osapuolen pidättämäksi ja arvosteli sekä punaisten että valkoisten suorittamia väkivallantekoja. Valkoisten voittonsa jälkeen käynnistämät kostontoimenpiteet teloituksineen herättivät Sillanpäässä suuttumusta. Keskellä sotaa Sillanpää suomensi belgialaisen symbolistin Maurice Maeterlinckin teosta Köyhäin aarteet (Le trésor des humbles). Veristen selvittelyjen kiihtyessä Sillanpään kotipitäjässä tämä mystiikkaa lähenevä köyhyyden filosofia auttoi tyynnyttämään kirjailijan mieltä. Hän pyrki näkemään pintaa syvemmälle niihin syihin, jotka olivat johtaneet sisällissodan kaltaiseen murhenäytelmään.
Sotakokemustensa pohjalta Sillanpää alkoi kirjoittaa kesällä 1918 romaania Hurskas kurjuus, joka seuraa punaisiin kuuluvan torppari Juha Toivolan vaiheita 1860-luvun nälkävuosista aina kevääseen 1918, jolloin hänet teloitetaan syytettynä murhasta, jota hän ei ole tehnyt. Kustantaja jätti romaanista pois joitakin osia, mutta se julkaistiin kuitenkin jo vuonna 1919. Romaani käännettiin ruotsiksi nimellä Det fromma eländet (1920) ja Sillanpää alkoi tulla tunnetuksi myös muissa Pohjoismaissa. Sillanpään pyrkimys objektiivisuuteen romaanissa herätti kritiikkiä julkaisun aikaan.
1920-luku: Talousvaikeudet haittaavat kirjailijan työtä
Saavuttamansa menestyksen innostamana Sillanpää alkoi rakentaa itselleen ja perheelleen Saavutus-nimistä kirjailija-asuntoa Hämeenkyrön Vanajan kylään. Sillanpään ystävän Bertel Strömmerin suunnittelema, uusklassista tyyliä edustava huvila valmistui joulukuussa 1920 muuttokuntoon. Huvila jäi kuitenkin osin keskeneräiseksi Sillanpään rahavaikeuksien takia ja sen rakentamisesta alkoi Sillanpään velkakierre. Sillanpään perhe asui huvilassa vakinaisesti vuosina 1920–1925 ja vielä 1927–1928. Sen jälkeen kun Sillanpää perheineen muutti 1929 Helsinkiin he asuivat Saavutuksessa enää satunnaisesti lähinnä kesäisin ja joulunpyhien aikaan. Saavutus joutui Sillanpään kustantajan haltuun hänen velkojensa panttina.
Sillanpää julkaisi 1920-luvulla lähinnä novellikokoelmia sekä vuonna 1923 ilmestyneen pienoisromaanin Hiltu ja Ragnar, jota hän itse myöhemmin piti parhaana teoksenaan. Samaan aikaan Sillanpään taloudelliset ongelmat lisääntyivät ja hän velkaantui jatkuvasti lisää. Hän ei myöskään pystynyt tuottamaan kustantajan haluamia uusia romaaneja. Sillanpään kustantaja WSOY tarjosi hänelle lopulta ratkaisuksi vakinaista työtä kustannustoimittajana. Sillanpää olikin vuosina 1925–1927 WSOY:n palveluksessa ja hän asui tämän ajan perheineen Porvoossa. Vuonna 1927 he palasivat takaisin Hämeenkyröön ja Sillanpää onnistui jonkin aikaa hankkimaan riittävästi rahaa kirjallisilla töillään. Syksyllä 1928 paikallinen sähköyhtiö katkaisi maksamattomien laskujen takia sähköt Saavutuksesta ja Sillanpään perhe joutui muuttamaan pimeästä talosta Tampereelle, jossa he asuivat sitten vuoden verran ennen Helsinkiin muuttoa.
1930-luku: Kirjailijanura korkeimmillaan
Vuonna 1929 Sillanpään kirjojen kustantajaksi vaihtui WSOY:n tilalle Otava ja samana vuonna Sillanpää siirtyi asumaan Helsinkiin. Otava maksoi WSOY:lle Sillanpään tekemät velat, lunasti teosten oikeudet ja myymättömien teosten varaston sekä Saavutus-huvilan. Kauppa on ollut kallein yksittäistä kirjailijaa koskeva sopimus Suomessa, 633 000 markkaa. 1930-luvun alussa hyvään luomisvireeseen päässyt Sillanpää julkaisi useita merkittäviä romaaneja: Nuorena nukkunut 1931, Miehen tie 1932 ja Ihmiset suviyössä 1934. Nämä romaanit, niistä erityisesti palvelustyttö Silja Salmeluksen elämänvaiheita kuvannut Nuorena nukkunut, herättivät huomiota ulkomaillakin ja Sillanpäätä alettiin jo 1930-luvun alusta lähtien pitää Suomen ehdokkaana Nobelin kirjallisuuspalkinnon saajaksi. Sillanpää itsekin pyrki edistämään tätä asiaa vierailemalla usein Ruotsissa ja luomalla suhteita sikäläisiin kirjallisiin piireihin. Nobel-palkintoa Sillanpää ei kuitenkaan vielä 1930-luvun alussa saanut; tähän saattoi vaikuttaa samaan aikaan Helsingin yliopiston suomalaistamisesta käyty kielitaistelu. Sillanpää oli 1930-luvulla myös kiinnostunut kansanperinteestä ja kotiseutututkimuksesta, ja hänen kotonaan Helsingissä kokoontui säännöllisesti niin sanottu Perjantaikerho, jossa Sillanpää, Sakari Pälsi, Kustaa Vilkuna ja Martti Haavio keskustelivat kielentutkimuksen ja kansatieteen aiheista. Vuonna 1936 Sillanpää sai Helsingin yliopiston filosofian kunniatohtorin arvon.
Sillanpää tuli 1930-luvun jälkipuoliskolla tunnetuksi oikeistoradikalismin ja diktaattorien vastustajana sekä kulttuuriliberaalina pohjoismaisen suuntauksen kannattajana. Sillanpää kirjoitti tällöin muun muassa 1938 Suomen Sosialidemokraatissa ilmestyneen Joulukirjeen diktaattoreille, jossa hän arvosteli voimakkaasti Hitleriä, Stalinia ja Mussolinia. Kirjoituksen seurauksena Sillanpään kirjat joutuivat Hitlerin Saksassa julkaisukieltoon. Joulukirje herätti kohun myös Suomessa. Muiden muassa Uuden Suomen pakinoitsija Timo (J. W. Tuura) moitti Sillanpäätä tyylitajun puutteesta. Joulukirje diktaattoreille sisältyy myös Sillanpään teokseen Päivä korkeimmillaan. Samassa kokoelmassa on julkaistu myös hänen kirjoituksensa Hyi!, jossa hän tuomitsi kovin sanoin presidentti K. J. Ståhlbergin ja tämän puolison Ester Ståhlbergin kyydityksen vuonna 1930.
Vaikka 1930-luku olikin Sillanpäälle kirjallisesti menestyksen aikaa, hän velkaantui edelleen kiihtyvällä vauhdilla suurelta osin siksi, ettei hän pystynyt hallitsemaan rahankäyttöään. Myös Sillanpään alkoholiongelma paheni edelleen näinä vuosina, ja hän saattoi nauttia korillisen olutta ja konjakkipullon päivässä. Sillanpää täytti 50 vuotta 16. syyskuuta 1938 ja otti kotonaan vastaan lukuisia kirjallista ja muuta kulttuurielämää edustaneita onnittelijoita. Sillanpäätä ei miellyttänyt se, että Otavan toimitusjohtaja Alvar Renqvist siteerasi päivänsankarille lähettämässään kirjeessä isoisänsä Henrik Renqvistin teosta Wiinan kauhistus kehottaen Sillanpäätä vapautumaan ”tuosta paholaisesta, jonka valta näyttää niin suurelta”. Sillanpään ja Otavan suhteita kiristivät kirjailijan yhä lisääntyvät velat samalla kun tältä ei kuulunut uutta merkittävää teosta.