cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Påvalskär
Luonto
Länsipuolen puusto koostuu tervalepästä, koivusta ja männystä. Alueella on myös runsaasti kallioita, joilla kasvaa vain kanervaa ja variksenmarjaa. Saaren luoteinen kallioniemi on tuulinen, tyrskyinen ja katajainen. Kuitenkin niemen ulkopuolella kallioita peittää laaja variksenmarjapensaikko. Rannasta lähtee myös riutta, joka on pitkä ja tarjoaa hienoja matalikkoja sekä simpukkaesiintymiä, ollen täten kutsuva snorklauskohde.
Saaren pohjoispuolelle on aallonmurtajan yhteyteen rakennettu laituri, jonka ansiosta lahti on varsin suojaisa. Pohja ei ole tavallista karkeaa hiekkaa, vaan erittäin hienoa santaa. Saaren koillisosan niemi on sekin hyvin tuulinen. Niemen kasvillisuus koostuu suurelta osin vadelmasta ja eri ruohoista, joista jotkut edustavat peräti tundrakasvillisuutta. Niemen pituus auttaa tekemään itäpuolesta lännenpuolisilla tuulilla suhteellisen suojaisan. Niemen vieressä nousee suoraan rannasta noin 15 metriä korkea kallio, jota pitkin pääsee rakennetulle alueelle. Itäpuolella varomaton veneilijä saa varoa toista riuttaa, jonka kallio pysäyttää minkä tahansa aluksen matkanteon.
Saaressa on laajahko saarnimetsä, jossa on metsämansikkaesiintymiä. Saaren pohjoisosan puusto koostuu pääosin koivusta, pihlajasta, tervalepästä, aluskasvillisuuden ollessa jo aiemmin mainittua.
Saaren keskiosan puusto koostuu pääosin männystä, saarnesta, koivusta ja haavasta. Eteläänpäin mentäessä kasvillisuus käsittää katajikkoa sekä laajoja jäkäläpeitteisiä kallioita, puuston ollessa koivua ja tervaleppää. Kuusi on saarella hyvin harvinainen, ja saarella kasvavat yksilöt ovat niin sanottuja mattokuusia. Maassa olevista oksista juurtuu uusia yksilöitä.
Påvalskäriin kuuluvat myös eteläpuolella sijaitseva pieni luoto, joka rajaa kolme metriä syvän salmen Påvalskärin kanssa. Samoin kuin 1,2 km länsilounaaseen sijaitseva Påvalskärs Ören. Karun, 1,1 hehtaarin kokoisen pääsaaren pohjoispuolella on kaksi pienehköä luotoa. Sekä 1,2km luoteeseen sijaitseva pieni puuton luoto, Trutgrund, joka on rauhoitettu lintujen pesimisaikana.
Ilmasto
Ilmasto on Påvalskärissä Saaristomerelle ominaista, mutta kaikilta puolilta ympäröivien avointen vesialueiden johdosta harvinaisen tuulinen. Talvet ovat leutoja, lunta sataa harvoin ja kesät ovat hyvin pilvettömiä, sademäärän ollessa pieni ja Saaristomeren keskiosa onkin kutakuinkin Suomen aurinkoisin alue.
59.94417°N, 22.03972°W
Typpitetraoksidi
Typpitetraoksidi (eli dityppitetraoksidi) on kemiallinen yhdiste, N2O4. Se on voimakas hapetin ja myrkyllinen yhdiste. Sitä on käytetty muun muassa rakettien ajoaineessa hapettimena. Rakettipolttoaineena siitä käytetään termiä 'Nitrogen Tetroxide', josta oma lyhenteensä 'NTO'.
Rakettipolttoaineeseen liittyvä onnettomuus on johtanut esimerkiksi Plesetskin kosmodromissa ainakin kahden venäläisen kuolemaan ja kolmen loukkaantumiseen marraskuussa 2013.
pienoiskuva|left|Typpidioksidiampullit eri lämpötiloissa: väritöntä typpitetraoksidia −196 °C:ssa (alle -11,2 lämpötilassa), keltaruskeaa typpidioksidinestettä (0 °C), tumman punaruskeaa typpidioksidikaasua, 23 °C, 35 °C, ja 50 °C:ssa. Typpitetraoksidi on kemiallisessa tasapainossa typpidioksidin kanssa. Tasapainotila riippuu lämpötilasta ja paineesta.
EasyAntiCheat
EasyAntiCheat on suomalaisen EasyAntiCheat-yrityksen ohjelmisto, jota käytetään huijaamisen estoon videopeleissä. Tekniikan kehitys on aloitettu jo vuonna 2006 ennen yrityksen perustamista.
Ohjelmaa kehittävä yritys on perustettu vuonna 2013 Helsingissä. EasyAntiCheatille perustettiin Kamu-niminen emoyhtiö vuonna 2017. Palvelun käyttö on ylittänyt 40 miljoonaa pelaajaa huhtikuussa 2017. Epic Games osti Kamun lokakuussa 2018, jolloin ohjelmisto oli yli 100 miljoonan pelaajan käytössä.
Ohjelma on käytössä peleissä kuten Rust, Watch Dogs 2, Fortnite, Apex Legends ja Battlefield 2042. Tuotteen käyttö on myös herättänyt kritiikkiä. EasyAntiCheatia käyttävät useat eri pelinkehittäjät ja jakelijat, mm. Epic Games, Xbox Game Studios, Ubisoft ja Perfect World.
EasyAntiCheat for eSports on elektronisen urheilun tapahtumiin tarkoitettu versio, joka on kehitetty peleihin kuten Counter-Strike.
Ohjelma suojaa peliä menetelmiltä kuten koodin syötöltä ja takaisinmallinnukselta.
Dmitri Altarjov
Altarjov on New York Islandersin yhdeksännen kierroksen varaus vuoden 2000 varaustilaisuudesta.
Jeffrey Jones
Jeffrey Duncan Jones (s. 28. syyskuuta 1946) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänen tunnetuimpiin rooleihinsa kuuluu keisari Joosef II Milos Formanin Oscar-palkitussa elokuvassa Amadeus. Muihin elokuviin lukeutuvat Vaihdetaan vapaalle, Ferris (1986), Ed Wood (1994), Paholaisen asianajaja (1997) ja Päätön ratsumies (1999).
Jones syntyi Buffalossa, New Yorkin osavaltiossa Douglas Bennett Jonesin ja Ruthin pojaksi. Isä kuoli pojan ollessa nuori. Jones on esiintynyt 1970-luvulta alkaen lukuisten elokuvarooliensa lisäksi erinäisissä televisioshow-ohjelmissa. Hän sai vuonna 1985 Golden Globe -ehdokkuuden roolistaan edellisvuonna julkaistussa Amadeus-menestyselokuvassa. Näyttelijä Julian Coutts on hänen poikansa.
Jones opiskeli London Academy of Music and Dramatic Artissa ja sai sen jälkeen kolmivuotisen kiinnityksen Stratfordin teatteriin Ontariossa. Hän joutui heinäkuussa 2003 seksuaalirikollisrekisteriin ja sai viisi vuotta ehdollista vankeutta otettuaan pornograafisia kuvia 14-vuotiaasta pojasta. Hän joutui myöhemmin ongelmiin lain kanssa muutettuaan ilmoittamatta viranomaisille. Hän rikkoi Megan Kankan mukaan nimettyä Meganin lakia, jonka mukaan seksuaalirikoksista tuomitun henkilön muuttamisesta seudulle on tehtävä julkista tietoa.
Drew Shore
Pelaajaura
Shore pelasi yliopistokiekkoa Denverissä ennen kuin viimeisenä vuotenaan solmi kolmivuotisen tulokassopimuksen Florida Panthersin kanssa 27. maaliskuuta 2012.
Työsulun loputtua kaudella 2012–2013 Shore kutsuttiin AHL-joukkue San Antonio Rampagesta Floridaan tekemään NHL-debyyttiään 22. tammikuuta 2013. Ensimmäisen maalinsa hän teki 22. helmikuuta 2013 ohittaessaan Washington Capitalsin maalivahti Braden Holtbyn. Shore pelasi kaudella 2016–2017 50 ottelua EHC Klotenissa tehden pisteet 24+24=48. Samalla kaudella hän pelasi myös NHL:ssä Vancouver Canucksissa 14 ottelua tehden pisteet 0+2=2.
2017 Toukokuun lopulla Shore teki ZSC Lionsin kanssa kahden vuoden sopimuksen.
Uriel Acosta
Uriel Acosta (syntyjään Gabriel Da Costa; noin 1585 Porto – 1640 Amsterdam) oli portugalinjuutalainen rationalistifilosofi ja uskontokriitikko.
Elämä ja ura
Acostan kryptojuutalainen aatelisisä oli pakon edessä kääntynyt kristinuskoon, ja Uriel kasvatettiin roomalaiskatoliseen uskoon. Hän noudatti tiukasti kirkon riittejä, kunnes tutkimustensa myötä ja monien kivuliaiden epäilysten jälkeen hän hylkäsi nuoruutensa uskonnon ja kääntyi juutalaisuuteen. Amsterdamiin paettuaan hänet otettiin synagogaan, ja hänen nimensä muutettiin Gabrielista Urieliksi. Hänen omapäinen luonteensa ei kuitenkaan viihtynyt juutalaisten parissa. Hän joutui riitoihin synagogan viranomaisten kanssa, ja hänet erotettiin. Toisin kuin samaan yhteisöön kuulunut Baruch Spinoza, joka oli Acostan kuollessa noin 15-vuotias, Acosta ei ollut tarpeeksi vahva pärjätäkseen itsenäisesti. Surumielisen eristyneisyytensä uuvuttamana hän joutui pyrkimään takaisin juutalaisten yhteyteen. Peruttuaan harhaoppinsa hän pääsi takaisin viidentoista vuoden ekskommunikaation jälkeen, mutta pian hänet erotettiin toisen kerran. Seitsemän vuotta kestäneen eristyksen jälkeen hän haki jälleen pääsyä, ja kun hän oli joutunut kärsimään nöyryyttävän katumuksen, hänet otettiin jälleen takaisin Amsterdamin juutalaisyhteisöön.
Hänen epätasainen omaelämäkertansa, Exemplar Humanae Vitae (”Esimerkki inhimillisestä elämästä”), julkaistiin Philipp van Limborchin laatiman kristinuskoa puolustaneen ”vastalauseen” kera vuonna 1687, ja se julkaistiin uudelleen vuonna 1847. Tässä lyhyessä teoksessa Acosta julistaa vastustavansa sekä kristinuskoa että juutalaisuutta, joskin hän puhuu katkerammin jälkimmäisestä uskonnosta. Ainoa auktoriteetti, jonka hän tunnustaa, on luonnollinen laki. Acosta ei ollut omaperäinen ajattelija, mutta hän edustaa rationaalisten deistien suoraa perintöä. Hänen tarinansa on aiheena Karl Gutzkowin näytelmässä Uriel Acosta (1847). Acosta teki itsemurhan vuonna 1640.
Gibson Marauder
Gibson Marauder (M-1) oli Gibsonin vuosina 1974–1981 valmistama sähkökitaramalli.
Marauder kehitettiin kilpailemaan Fenderin valmistamien yksikelaisia mikrofoneja käyttäneiden ja pulttikaulaisten kitaroiden kanssa. Marauderin suosio laski kuitenkin nopeasti ja sen valmistus jouduttiin lopettamaan. Gibsonilla on ollut myös muita samankaltaisia yrityksiä, kuten Marauderin sisarmalli Gibson S-1.
Historia
Marauderin valmistus aloitettiin vuonna 1974. Ensimmäiset Marauderit maksoivat yleensä hieman alle 400 Yhdysvaltain dollaria. Ensimmäisenä vuonna niitä myytiin ainoastaan yksi kappale. Varsinaisesti Marauderit tulivat myyntiin vuonna 1975. Samaan aikaan julkaistiin Gibson Grabber -bassokitara, jossa oli paljon samoja ominaisuuksia kuin Marauderissa.
Ensimmäisessä Marauderissa oli Grabberin tavoin lepästä tehty runko ja pultattu vaahterakaula. Kitaran lapa oli saman mallinen kuin Gibson Flying V -kitarassa. Marauderin ruusupuisessa otelaudessa oli 22 nauhaa ja pisteen muotoiset otelautamerkinnät.
Marauderissa oli Tune-O-Matic-talla, yhdet nikkelillä tai kromilla päällystetyt äänenvoimakkuuden ja äänenvärin säätimet sekä kitaran alaosassa mikrofonien vaihtoon kolmiasentoinen kytkin. Myöhempiin malleihin kytkimeksi vaihdettiin käännettävä potentiometri, joka sijoitettiin äänevoimakkuuden ja äänenvärin kytkimien väliin sen sijaan, että se olisi ollut kitaran alaosassa. Kaikki säätimet olivat asetettu plektrasuojan päälle. Tämä menetelmä oli helpompi ja nopeampi, joten se nopeutti suuresti kitaran tuotantoa.
Kehitys
Vuonna 1975 alettiin valmistaa Marauder Customia, jossa oli Gibsonin kitaroille tyypilliset neliön muotoiset (small block) otelautamerkinnät ja kultaiset säätimet. Customia valmistettiin vain Sunburst-värityksellä. Sen valmistus lopetettiin kuitenkin jo vuonna 1977.
Marauderin rungossa käytettiin aluksi leppää, joka oli huomattavasti halvempaa kuin muut materiaalit. Vuodesta 1978 eteenpäin runko voitiin valmistaa lepän lisäksi vaahterasta tai mahongista. Samana vuonna kaulaa alettiin myös valmistaa mahongista.
Bhutanin hallitsija
Bhutanin hallitsija (dzongkhaksi: འབྲུག་རྒྱལ་པོ་, Druk Gyalpo, suom. Lohikäärmekuningas) on Bhutanin valtionpäämies.
Bhutan yhdistyi vuonna 1907, mistä lähtien maan johdossa ovat olleet Wangchuck-suvun edustajat. Wangchuckit ovat perinteisesti olleet Trongsan piirikunnan penlopeja.
Bhutan muodostui ja yhdistyi Shabdrung Ngawang Namgyalin ansiosta 1600-luvun puolivälissä. Ngawang Namgyalin kuoleman jälkeen maan hallinnossa toteutettiin kahden hallitsijan järjestelmää, jossa hallinnollisesta vallasta vastasi Druk Desi (tai "Dep Raja"). Tänäkin päivänä olemassa oleva virka, Je Khenpo taasen hallitsi hengellisen puolen asioita. Sekä hallinnollinen että hengellinen johtaja olivat muodollisesti Shabdrungin, Ngawang Namgyalin reinkarnaation alaisuudessa. Käytännössä Shabdrung oli usein lapsi, jota Druk Desi hallitsi. Lisäksi penlopit (paikalliset kuvernöörit) hallitsivat omapäisesti alueitaan Druk Desiä uhmaten, kunnes valtakunnan yhtenäistyminen 1900-luvun alussa alkoi.
Fresagrandinaria
Fresagrandinaria on Keski-Italiassa, Abruzzon hallinnollisella alueella Chietin maakunnassa sijaitseva kunta. Kunnassa asui 946 ihmistä vuonna 2017. Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan kunnassa oli 1 056 asukasta.
102 dalmatialaista
102 dalmatialaista on vuonna 2000 ensi-iltansa saanut Kevin Liman ohjaama elokuva, joka on jatko-osa elokuvalle 101 dalmatialaista (1996).
Tarina
Tohtori Pavlov on onnistunut parantamaan kolme vuotta vankilassa viettäneen Cruella de Vilin. Cruellalla oli elokuvassa 101 dalmatialaista pakkomielteenä dalmatiankoirista tehty turkki. Hänet on saatu rokotteen avulla pitämään koirista. Ehdonalaisvalvoja Cloe Simon saa Cruellan asiakkaakseen. Cloe Simon ei ole innoissaan tästä, koska Cloen koira Lakritsi (engl. Dipstick ) joutui kärsimään Cruellan tempauksista eikä Cloe usko Cruellan todellisuudessa parantuneen. Kiltiksi luultu Cruella muuttuu pahaksi, kun Big Benin lyönnit palauttavat hänen aivojensa hermoradat entisille paikoilleen. Cruella tapaa ranskalaisen muotisuunnittelija Jean-Pierre Le Peltin, ja tästä alkaa heidän yhteinen uransa muotialalla. Saadakseen turkiksia heidän on jälleen napattava dalmatialaisia. Myös Cloen koirat napataan. Kevin Shepherdin (Ioan Gruffudd), Westministerin koirakodin perustajan, avulla koirat pääsevät takaisin kotiin ja Cruella suljetaan takaisin vankilaan. Tarinassa on mukana täplätön dalmatialainen Lumipallo, koirana itseään pitävä papukaija Papunen ja muita eläimiä.
Vastaanotto
Elokuva tuotti avausviikonloppunaan 19 883 351 dollaria. Yhteensä elokuva tuotti Yhdysvalloissa 66 957 026 dollaria ja maailmanlaajuisesti 116 654 745 dollaria. Anthony Powellin tekemä puvustus oli ehdolla parhaan puvustuksen Oscar-palkinnon saajaksi.
Emmi Lindh
Emmi Lindh (s. 27. marraskuuta 1999) on suomalainen salibandyn pelaaja, pelipaikaltaan puolustaja. Hän on naisten Salibandyliigassa edustanut nurmijärveläistä SB-Prota kaudesta 2015–2016 alkaen. Hän on voittanut SM-kultaa vuosina 2018 ja 2019 ja saavuttanut SM-hopeaa vuosina 2017 ja 2021 sekä SM-pronssia vuonna 2016. Hän on pelannut liigan runkosarjassa kaikkiaan 87 ottelua, joissa hän on tehnyt viisi maalia ja saanut 11 syöttöpistettä, sekä 21 pudotuspeliä, joissa hän on tehnyt neljä maalia ja antanut seitsemän maalisyöttöä.
Charles Baudelaire
Charles Pierre Baudelaire (lausunta [ʃaʁl bodlɛʁ]) (9. huhtikuuta 1821 Pariisi, Ranska – 31. elokuuta 1867 Pariisi) oli ranskalainen runoilija, kääntäjä, esseisti ja kriitikko. Hänen tunnetuin teoksensa on Les Fleurs du mal (suom. Pahan kukat, 2011). Baudelaireen liitetään usein käsite fin de siècle ('vuosisadan loppu'), ja hänet luetaan Edgar Allan Poen ja Théophile Gautierin ohella dekadenttien johtohahmoihin. Baudelaire sai arvostusta myös Edgar Allan Poen teosten ranskantajana.
Elämä
Baudelaire syntyi ja eli suuren osan elämästään Pariisissa. Hänen isänsä oli paljon äitiä vanhempi ja kuoli pojan ollessa kuusivuotias. Baudelaire palvoi äitiään eikä hyväksynyt tämän toista avioliittoa. Hänet lähetettiin sisäoppilaitoksiin, ensin Lyonin Collège Royaliin ja myöhemmin Pariisin Louis-le-Grandiin, josta hänet erotettiin. Jo nuorena hän päätti elättää itsensä kirjoittamalla, mutta kirjautui kuitenkin oikeustieteen opiskelijaksi. Opiskeluaikanaan hän tuli riippuvaiseksi oopiumista ja sai syfiliksen eikä saanut opintojaan valmiiksi.
Baudelaire lähti 1840-luvun lopulla mukaan politiikkaan. Hänen ensimmäinen romaaninsa ilmestyi vuonna 1847.
Baudelaire ja hänen kustantajansa Auguste Poulet-Malassisi saivat eräiden Pahan kukkien ensimmäisessä laitoksessa (1857) olleiden runojen takia sakkotuomion, minkä lisäksi kyseiset kuusi runoa pantiin Ranskassa julkaisukieltoon. Syynä oli ”yleisen moraalin ja hyvien tapojen halventaminen”.
Baudelairen ajatusta ”moderniudesta” ilmensi vuonna 1863 julkaistu essee ”Modernin elämän maalari”, jonka kohdehenkilö ”herra G.” on kuvittaja ja kirjeenvaihtaja Constantin Guys.
Baudelaire kuoli äitinsä käsivarsille vuonna 1867.
Baudelaire taidekriitikkona
Baudelairen mielestä ihanteellinen taidekriitikko on ammattikuljeskelija, sellainen joka pystyy maleksimaan koko päivän ja pystyy näin olemaan hyödyksi paitsi itselleen, myös muille. Vaikka Baudelaire on ehkä empiirisen taidekritiikin merkittävimpiä edustajia, hän on epäluotettava opas 1800-luvun puolivälin ranskalaiseen maalaustaiteeseen. Vaikka Eugène Delacroix oli ajan virallisen järjestelmän suosima taiteilija, Baudelaire palvoi häntä ja hyljeksi hänen suurta kilpailijaansa Jean-Auguste Dominique Ingresiä. Hän ihaili jonkin aikaa mutta voimakkaasti Daumieria, suositteli Courbetia tämän modernisuuden takia, mutta piti tätä vulgaarina, ei kunnioittanut Corotia ja oli hyvin epäoikeudenmukainen Milletiä kohtaan.
Keskiluokan taideyleisö ja romantiikka
Baudelaire aloitti uransa taidekriitikkona arvostelemalla vuoden 1845 Salongin. Kirjoituksen johdannossa hän totesi: ”Puhumme kaikesta, mikä viehättää yleisön silmää, ja taiteilijoista; ammatillinen vakaumuksemme pakottaa meitä tekemään näin. Kaikella, mikä miellyttää, on jokin syy miellyttämiseen, eikä harhaantuneita ihmisjoukkoja pilkkaamalla saada heitä takaisin sinne, missä heidän kuuluu olla.” Baudelaire kirjoitti vuoden 1846 Salongista: ”...ellei kirjaa ole suunnattu enemmistölle – lukumääränsä ja älykkyytensä puolesta – se on typerä kirja." Baudelaire oli boheemi, joka ei kirjoittanut taiteellisesti suuntautuneelle lukijalle vaan keskiluokalle, joka tarvitsi koulutusta kipeimmin. Baudelaire kasvoi romantiikan aikakauden ihmiseksi. Hänen Salonkien kritiikeistään käy ilmi, että hänellä oli paljon romantiikan ajan ajattelua, mutta hänen uransa alussa romantiikka oli menossa ohi ja taiteeseen oli kehittymässä uusia näkökulmia.
Urbaani nykyaika
Baudelaire tunnisti kirjoituksissaan urbaanin nykyajan painostavuuden. Hänelle ja monille muille taiteilijoille romantiikka merkitsi juuri sellaisen ilmaisemista, mikä oli modernia: taiteellista vapautta ja yksilöllisyyden ilmaisua.
Baudelairen mukaan kaikki kauneuden muodot sisältävät ikuisuuden ja ohimenevyyden elementit, absoluuttisen ja erityisen. Absoluuttista ja ikuista kauneutta ei ole olemassa, tai se on pikemminkin abstraktio, joka kuoritaan erilaisten kauneuksien yleisestä pinnasta. Erityinen elementti jokaisessa ilmentymässä tulee emootioista. Ja kuten meillä jokaisella on omat tietyt tuntemuksemme, jokaisella on myös oma kauneutensa.
Esseessään ”Nykyajan elämän maalari” hän vetoaa menneisyyden värikkäiden pukujen sijaan aikansa miesten nykymuotiin, jonka oli demokratisoinut mustan puvun univormu, joka Baudelairen mukaan: ”...ei ainoastaan sisällä poliittista kauneutta, joka on universaalin tasa-arvon ilmaus.” Vakuutettuaan lukijansa siitä, että taiteilijat kykenevät hallitsemaan mustan ja harmaan sävyt, missä esimerkiksi Manet oli kunnostautunut, hän jatkoi: ”...tärkein ja oleellisin ongelmamme on ymmärtää se, onko meillä jotain erityistä kauneutta, joka on luontaista uusille emootioillemme...”. Hän rohkaisee taiteilijoita katsomaan poispäin ”julkisista ja virallisista aiheista” ”yksityisiin aiheisiin, jotka ovat niitä paljon sankarillisempia .”
Tasolukko
Tasolukko on elektroninen kytkentä, joka lukitsee vaihtojännitesignaalin matalimman tai korkeimman jännitteen halutulle tasolle vääristämättä merkittävästi signaalin aaltomuotoa. Tasolukkoa voidaan käyttää esimerkiksi videonauhurissa, kun halutaan säätää kuvasignaalin tummin taso nollaksi eli täysin mustaksi. Joskus tasolukko on tarpeen laitteissa, jotka kykenevät toimimaan ainoastaan jonkin tietyn jännitetason ylä- tai alapuolella olevalla signaalilla.
Dioditasolukon piirikaavio
Dioditasolukko, joka lukitsee tulojännitteen positiivisen huipun jännitteeseen -Uref. Lähdön jännite ei siis voi koskaan olla jännitettä -Uref positiivisempi. Vastus on tarpeen, jotta kytkentä voi sopeutua tulosignaalin muutoksiin. Vastuksen tulee olla riittävän suuri, jotta RC-aikavakio ei vaimenna signaalin matalimpia taajuuksia eikä jännitelähteen Uref virta kasva niin suureksi, että se vaurioittaisi diodia tai vastusta.
Tarkan tasolukon piirikaavio
Superdiodilla (diodi+operaatiovahvistin) toteutettu tasolukko, joka lukitsee tulojännitteen negatiivisimman huipun jännitteeseen Uref. Lähdön jännite ei voi siis koskaan olla negatiivisempi kuin Uref. R1 on tarpeen, jotta operaatiovahvistimien biasvirrat pääsevät kulkemaan. Se myös mahdollistaa tasolukon sopeutumisen tulon amplitudimuutoksiin. Oikeanpuoleinen operaatiovahvistin toimii puskurivahvistimena, jolloin muu kytkentä ei kuormitu liikaa ja signaali säilyy vääristymättömänä.
Tezpur
Tezpur on Intian Assamin osavaltiossa sijaitseva noin 100 000 asukkaan kaupunki, joka toimii Sonitpurin piirikunnan hallinnollisena keskuksena. Se sijaitsee Brahmaputrajoen varrella ja siellä on useita muinaisia temppeleitä sekä siirtomaa-ajalta peräisin olevia rakennuksia. Kaupungin kuuluisimpiin turistinähtävyyksiin lukeutuu Agnigarhin kukkula, joka mytologian mukaan toimi Krishnan pojanpojan Aniruddhan ja hänen rakkaansa Ushan tulisena vankilana. Nykyisin Agnigarh on puisto, josta löytyy mytologiaa kuvaavia patsaita.
Nimi Tezpur tarkoittaa veren kaupunkia. Nimi on peräisin myytistä, jonka mukaan Krishnan ja Shivan taistelu muutti alueen veriseksi joeksi. Taistelu sai alkunsa Sonitpurin kuningas Banasuran lukittua tyttärensä Ushan Agnigarhin tuliseen linnaan. Usha näki unessa Krishnan pojanpojan Aniruddhan, jonka hänen ystävänsä kuljetti Agnigarhiin Aniruddhan nukkuessa. Nuorukaiset menivät naimisiin ja olivat vankeina, mistä kuullessaan Krishna hyökkäsi vapauttamaan jälkeläistään. Banasura rukoili apua Shiva-jumalalta, joka saapui taistelemaan Krishnaa vastaan. Krishna joutui säästämään Banasuran hengen, joka puolestaan vapautti vankinsa. Kaupungissa sijaitsevan Mahabhairabin temppelin on väitetysti rakennuttanut Banasura.
Intian vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan Tezpurin metropolialueen väkiluku oli 102 505 henkeä.
Châtillon-en-Bazois
Châtillon-en-Bazois on kunta Ranskassa Nièvren departementissa Burgundi-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee Aronjoen ja Nivernais’n kanava n varrella, noin 40 kilometriä Neversin kaupungista itään.
pienoiskuva|vasen|Château de Châtillon-en-Bazois Kunnan nähtävyyksiä on keskiaikainen linna Château de Châtillon-en-Bazois. Linnan pyöreä torni on peräisin 1200-luvulta. Linnan päärakennus on rakennettu 1300-luvulla, mutta se on kokenut useita muutoksia 1600- ja 1800-luvuilla.
Cacine-luokka
Cacine-luokka on Portugalin laivaston kymmenen 1969-1973 valmistetun aluksen muodostama partioveneluokka, jonka aluksista on edelleen kaksi palveluksessa.
Tapion väki
Tapion väki tarkoittaa metsänjumala Tapion alaisuudessa toimivia metsän henkiä ja haltijaolentoja suomalaisessa kansanperinteessä. Väki merkitsee myös pelottavaa taikavoimaa, jota oli metsässä.
Tapion väeksi luokiteltiin sekä metsän suurimahtiseksi koetut petoeläimet että kansanuskoon liitetyt mielikuvitusolennot, kuten peikot ja maahiset, mutta ennen kaikkea metsästäjän pyyntionneen keskeisesti liittyvät henkiolennot. Tapion väen ajateltiin asuvan metsän syvimmissä loukoissa, sysimetsän pimeydessä, jota kutsuttiin Tapiolaksi.
Kelly Pavlik
Kelly Robert Pavlik (s. 4. huhtikuuta 1982 Youngstown, Ohio, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen ammattilaisnyrkkeilijä ja WBC- ja WBO-liittojen keskisarjan hallitseva maailmanmestari. Hän on toistaiseksi hävinnyt ammattilaisurallaan kaksi ottelua ja voitoista kaikki lukuun ottamatta kuutta ovat tulleet tyrmäyksellä. Pavlik on n. 189 cm pitkä.
Amatööriura
Amatöörinä Pavlik otteli kaikkiaan 88 ottelua joista voitti 89.
Pavlik kohtasi amatööriurallaan kertaalleen Jermain Taylorin häviten ottelut.
Ottelutyyli
Pavlik pitää oteluissaan yllä hurjaa tempoa. Pavlikin iskut osuvat kohteeseensa ja hän painostaa vastustajiaan. Pavlikin yksittäiset iskut eivät ole kovia mutta iskujen määrä kuormittaa vastustajaa. Pavlik on vahvimmillaan lähi ja puolietäisyydeltä otellessaan.
Ammattilaisura
Pavlik siirtyi vuonna 2000, 18-vuotiaana, ammattilaiseksi Bob Arumin Top Rank Boxing -talliin. Ensimmäisessä ammattilaisottelussaan 16. kesäkuuta hän voitti Eric Benito Tzandin kolmannen erän teknisellä tyrmäyksellä. 7. lokakuuta 2005 hän pääsi iskemään WBC:n Pohjois-Amerikan alueliiton NABF:n (North American Boxing Federation) keskisarjan mestaruudesta Fulgencio Zúñigaa vastaan ja voitti kamppailun yhdeksännen erän teknisellä tyrmäyksellä. Hän puolusti titteliään menestyksekkäästi Bronco McKartia ja Jose Luis Zertuchea vastaan.
Vuonna 2008 Pavlik tyrmäsi Gary Lockettin kolmieräisessä ottelussa. Samana vuonna Pavlik hävisi tittelittömässä ottelussa tuomariäänin Bernand Hopkinsille täysien erien jälkeen.
Edellisen kerran Pavlik puolusti mestaruuttaan Marco Antonio Rubioa vastaan. Kamppailu käytiin 21.02.2009 Ohiossa ja Pavlik voitti, kun Rubion nurkka luovutti ennen kymmenettä erää.
Seuraavan kerran Pavlik otteli 19.12.2009 kohdaten Miguel Angel Espinon. Pavlik voitti ottelun viidennessä erässä teknisellä tyrmäyksellä
Suomen Gastronomien Seura
Suomen Gastronomien Seura on Suomen vanhin ruokaseura. Yhdistykseen kuuluu noin 300 gastronomia ja kannatusjäsentä.
Seura on perustettu vuonna 1945. Se pyrki aluksi elvyttämään ja nostamaan Suomen ruokahuoltoa, elintarvikkeiden laatua ja ruokakulttuuria yleensä. Nyttemmin toiminnan tarkoitukseksi on linjattu gastronomian vaaliminen, korkealuokkaisen keittotaidon ylläpito ja kehittäminen, ruokakulttuurimme nostaminen ansaitsemaansa arvoon ja sen kansainvälisen tunnettuuden lisääminen.
Seura toteuttaa tavoitettaan Yhdistys on vuodesta 1985 lähtien nimennyt vuosittain Vuoden ravintolan paitsi vuosina 1995, 1997 ja 2002, jolloin valintaa ei tehty. Valinnoissa seura on usein korostanut kansainvälisen tason gourmet- eli fine dining -ravintoloita. Lisäksi yhdistys on ollut edustettuna tai vaikuttamassa Vuoden keittokirjan valintaan ainakin vuosina 1998–2008.
Yhdistyksen 70-vuotisjuhlan yhteydessä julkistettiin yhdistyksen historiikki Gastronomiaa ja ruokakulttuuria.
Gastronomit julkaisivat suomalaisuuden päivänä 12.5.2021 Syö hyvin Suomessa -karttapalvelun Vuoden ravintolan julkistamisen sijaan.
Liberaali demokratia
Liberaali demokratia on edustuksellinen demokratia, jossa vaaleilla valittujen edustajien valtaa (ja kansan enemmistön valtaa määrätä vähemmistöä) rajoittavat laillisuusperiaate sekä yksilönvapautta, etenkin kansalaisoikeuksia suojeleva perustuslaki.
Freedom House määrittelee liberaalin demokratian tarkoittavan demokraattista maata, jossa on taattu kansalaisoikeudet eli yksilönvapauden suoja valtiovaltaa vastaan:
Sana "liberaali" käsitteessä "liberaali demokratia" kertoo poliittisen liberalismin määrittämien kriteerien täyttymisestä.
Liberaaliin demokratiaan kuuluvat monipuoluevaalit ja poliittinen päätöksenteko itsenäisen lainsäädäntöelimen välityksellä. Liberaalin demokratian tunnusmerkkejä on myös itsenäinen tuomiovalta lainvalvonnan valtion monopolilla.
Tarkempi määritelmä
Freedom House käyttää mm. seuraavia kriteerejä tutkiessaan, mitkä maat ovat liberaaleja demokratioita:
Demokratia: Korruptio: Ilmaisun- ja uskonnonvapaus: Kokoontumis- ja yhdistymisvapaus: Laillisuusperiaate: Yksilön itsemääräämisoikeus:
Liberaaleja demokratioita
Yleensä katsotaan, että liberaaleja demokratioita ovat mm. Euroopan unionin maat, Norja, Islanti, Iso-Britannia, Sveitsi, Japani, Etelä-Korea, Yhdysvallat, Kanada, Intia, Israel,    Meksiko, Etelä-Afrikka, Australia ja Uusi-Seelanti.
Kritiikki
Vladimir Lenin näki porvarillisen demokratian kaikkein tehokkaimpana diktatuurin muotona, joka alistaa työväenluokkaa, puolustaa porvaristoa ja antaa etuoikeuksia porvaristolle riistäjäluokkana.
Nikolai Buharinin mukaan demokratia on porvariston hienostunut keksintö, joka perustuu ajatukseen "koko kansasta". Buharinin mielestä porvaristo on kyennyt järjestelmällisesti huijaamaan ihmismassoja joukolla kuvitelmia, joita Buharinin mukaan ovat kansan tahtoon liittyvät "kansakunta", "kokonaisuus" ja "koko kansa". Buharinin mielestä demokratian oloissa väestö jakaantuu yhteiskuntaluokkiin, joiden edut ovat vastakkaisia ja sovittamattomia. Porvaristo kuitenkin tahtoo kuvitelman "yhteiskansallisesta". Tämä johtuu Buharinin mukaan siitä, että porvaristo on vähemmistö, jonka on puhuttava "koko kansakunnan" nimissä ja valtio-organisaatio esitetään "isänmaana".
Kanal 11
TV11:n ohjelmisto koostuu toiminta- ja draamasarjoista, tosi-tv -ohjelmista, elokuvista ja komediasta.
Historiaa
Kanava korvasi vuonna 2005 med i tv:n.
Kanavan nimi oli aiemmin TV11. Kanavan omistajaksi tuli SBS Discovery (nykyinen Discovery Networks) vuonna 2013, jolloin nimi vaihdettiin Kanal 11:ksi.
Alpha Polaris
Alpha Polaris on suomalaisen Turmoil Gamesin kehittämä seikkailupeli. Pelin on julkaissut Just A Game vuonna Windowsille.
Peli on julkaistu digitaalisena latauksena Steam-palvelussa vuonna 2015.
Vastaanotto
Adventure Gamers -sivusto antoi arvostelussaan pelille 3.5/5 tähteä.
Frisa
Frisa on Keski-Italiassa, Abruzzon hallinnollisella alueella Chietin maakunnassa sijaitseva kunta. Kunnassa asui 1 737 ihmistä vuonna 2017. Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan kunnassa oli 1 889 asukasta.
Palomäen seisake
Palomäen seisake on Jokioisten Museorautatien seisake Humppilan kunnassa Kanta-Hämeessä. Liikennepaikka sijaitsee Taipaleentien tasoylikäytävän luona Palomäki-nimisen mäen ja talon pihapiirin tuntumassa 4,3 kilometriä pohjoiseen Minkiön asemalta ja 3,5 kilometriä etelään Humppilan asemalta ratakilometrillä 3,7.
Alun perin liikennepaikka oli yksi kapearaiteisen Jokioisten rautatien liikennepaikoista. Se otettiin käyttöön moottorivaunuliikenteen alkaessa 25. helmikuuta 1931 ja lakkautettiin 30. syyskuuta 1951. Liikennepaikalla on ollut kyläläisten talkootyönä rakentama pieni odotushuonerakennus, joka valmistui vuonna 1946. Rakennus oli käytössä liikennepaikan lakkauttamiseen saakka; se purettiin samalla kertaa kuin rataosuuskin vuonna 1975. Rakennuksen ulkonäkö ja rakenne tunnetaan.
Jokioisten Museorautatie otti seisakkeen uudelleen käyttöön 5. kesäkuuta 1994, kun uudelleenrakennettu osuus Minkiöltä Humppilaan vihittiin käyttöön.
Nykyisin liikennepaikalla ei ole asemarakennusta, ainoastaan seisakkeen nimikyltti ja lyhyt laituri. Ratapihaa tai sivuraiteita ei ole. Museorautatien henkilöjunat pysähtyvät liikennepaikalla tarvittaessa.
Palomäkeä käytettiin useana vuotena junanlähetyspaikkana Humppilan toripäivän yhteydessä, jolloin sen ja Humppilan välillä liikennöi erityinen torijuna.
Margherita Zilliacus
Harriet Margherita Henrica (Lolo) Zilliacus, 1971–1979 von Wright, (s. 10. maaliskuuta 1949 Helsinki) on suomalainen feministi, joka on perehtynyt erityisesti länsiafrikkalaisten naisten asemaan. Hän toimi 1970-luvulla feministisessä ryhmittymässä Puna-akat/Rödkärringarna ja vuosina 1974–1976 trotskilaisessa järjestössä Vallankumoukselliset kommunistit/Revolutionära kommunisterna (VK/RK). Zilliacus valittiin lokakuun 1980 kunnallisvaaleissa Tammisaaren kaupunginvaltuustoon SKDL:n listalta.
Zilliacuksen isä on professori Johan Henrik Zilliacus (1908–1992). Zilliacuksella on kaksi 1980-luvulla syntynyttä poikaa kirjailija Tommy Tabermannin kanssa. Maaliskuusta 2004 lähtien Zilliacus on ollut kirjoilla Tammisaaressa.
Emma Itänen
Emma-Karoliina Itänen (s. 10. elokuuta 1988) on suomalainen salibandyn pelaaja, pelipaikaltaan puolustaja. Hän on naisten Salibandyliigassa edustanut Tikkurilan Tiikereitä kausina 2005–2008, SB Vantaata kausina 2008–2010, Porvoon Salibandyseuraa kausina 2010–2013, helsinkiläistä M-Teamiä kausina 2013–2016 sekä nurmijärveläistä SB-Prota kausina 2016–2019 ja 2020–2021. Hän on voittanut SM-kultaa vuosina 2018 ja 2019 sekä saavuttanut SM-hopeaa vuosina 2017 ja 2021. Hän on pelannut Salibandyliigassa 298 runkosarjaottelua ja 55 pudotuspeliä. Kaudella 2019–2020 Itänen pelasi Sveitsissä Skorpion Emmentalin joukkueessa.
Cahokia
Cahokia oli muinainen intiaanien kaupunki nykyisen Saint Louisin kaupungin lähellä Illinoisin osavaltiossa Yhdysvalloissa. Siellä oli temppelikumpuja, jotka muistuttavat Mesoamerikan pyramideja. Siksi uskotaan, että Cahokiaa hallitsi papistoon kytkeytynyt ylimystö, jonka ohjauksessa kummuilla uhrattiin ihmisiä. Cahokia oli myös oman aikakautensa suurimpia metropoleja, ja sen väkiluvun on arveltu olleen vuosina 1050–1150 vähintään 20 000, mahdollisesti jopa 50 000. Kaupungin väestön nopea kasvu kääntyi jyrkkään laskuun 1200-luvun aikana. Todennäköisiä syitä ovat olleet luonnonkatastrofit ja Cahokian metsät tuhonneen arkkitehtuurin lyhytnäköisyys.
Cahokian synty ja kukoistus
Cahokian muinaiskulttuurista ei ole olemassa kirjallisia tietoja, vaan tiedot perustuvat arkeologisiin tutkimuksiin ja niissä tehtyihin löytöihin. Cahokian nousu alkoi pari vuosisataa maissinviljelyn alkamisen jälkeen.
Cahokian ensimmäisen asutuksen uskotaan syntyneen vuoden 650 vaiheilla ja liittyvän myöhäiseen metsämaan perinteeseen. Kumpuja alettiin rakentaa mahdollisesti vuonna 1050, ja niitä rakentanut muinaiskansa tunnetaan historiassa kummunrakentajien nimellä. Yksinomaan Cahokian alueelle rakennettiin yli sata kumpua, jotka kohosivat tasaisesta maastosta monumentaalisina maamerkkeinä kunnioituksena maailmankaikkeutta kohtaan.
thumb|left|Taiteilijan käsitys muinaisesta Cahokiasta. Mississippin kulttuuriin liittyvä Cahokia oli alueen tärkein uskonnollin keskus. Talot oli rakennettu riviin suuren torin ympärille, ja kaupungin laidoilla levisi laajoja peltoalueita ja kyliä. Cahokian ylhäisön ylelliset asunnot olivat kaupungin seremoniakeskusta ympäröivillä kukkuloilla ja työväestön vaatimattomat asunnot puolestaan kauempana keskustasta. Laitakaupunki oli joka suuntaan leviävä rakennusten, kumpujen ja pienten torien muodostama kokonaisuus. Cahokian länsirajalta erkani haja-asutus, joka kumpuineen ylsi nykyisen St. Louisin itäosiin.
Pitääkseen kaupungin nopeasti kasvavan väestön kurissa Cahokian eliitti kehitti luokkajaon, jossa ylimpään arvoasteikkoon kuuluvat ylimykset hallitsivat alempia luokkia, huolehtivat kaupungin hallinnosta, valvoivat viljelyksiä ja kokosivat työvoimaa rakennushankkeisiin. Cahokian kummunrakentajien pääarkkitehti halusi jättää tunnusomaisen merkkinsä jälkipolville ja rakennutti osan kummuista pyramidin tavoin muotoilluiksi neliöpohjaisiksi, monitasoisiksi rakennelmiksi. Malli on tuttu muinaisesta Egyptistä. Merkillepantavaa on myös, että monet Cahokian tunnusomaisista piirteistä muistuttavat Meksikon ja Keski-Amerikan vanhan sivilisaation kulttuuria.
Kaupankäynti ympäristön kansojen kanssa oli vilkasta. Isoiltajärviltä kuljetettiin paljon kuparia, joka oli tärkeä tuote. Kissankultana tunnettua muskoriittimineraalia tuotiin Appalakeilta, ja kaivauksissa löytynyt laavakivi on peräisin Kalliovuorilta asti. Monet tutkijat uskovat Kanadan Albertassa sijainneen biisonien teurastuspaikan Head-Smashed-In Buffalo Jumpin olleen eräänlainen liha- ja nahkatuotteiden kauppakeskus, joka oli yhteydessä Cahokian kauppaverkostoon. Pisimmän matkan päästä tulivat kuitenkin merisimpukat ja barrakudan leukaluut, jotka ovat peräisin Meksikonlahdelta. Tämä kertoo kauppaverkoston laajuudesta. Cahokiaan johtikin monia maa- ja vesireittejä. Rahaa tai siihen verrattavaa valuuttaa ei ollut käytössä, mutta lahjoja vaihdettiin puolin ja toisin. Se oli hyödyllinen tapa tukahduttaa jännitteitä ja ylläpitää heimojen välistä rauhaa. Cahokian sisällä anteliaisuus lisäsi arvovaltaa. Lahjalla saatettiin myös ostaa alamaisen uskollisuus.
Cahokia kasvoi nopeasti Mississippi-, Missouri- ja Illinoisjokien yhtymäkohdan hedelmällisen maaperän ansiosta. Maissinviljelyn uskotaan olleen kaupankäynnin ohella paikallisten asukkaiden pääelinkeino. Muita viljelytuotteita olivat tupakka, ohra, hirssi, kurpitsa, mustakoiso, pihatatar, auringonkukka ja pavut.
Kummut
240px|thumb|Piirros Munkkien kummusta vuodelta 1907. Kumpu nimettiin 1700-luvulla ranskalaisten munkkien rakentaessa kappelin sen länsireunalle. Suurin Cahokian kummuista on Monks Mound, Munkkien kumpu, jonka pohja on 316 × 241 metriä. Kummun korkeus on 30,5 metriä, ja se on Pohjois-Amerikan suurin tunnettu esihistoriallinen keinotekoinen maakumpu. Munkkien kummun tilavuus on 731 000 kuutiometriä, ja sen rakentaminen vaati ehkä noin kolme miljoonaa miestyötuntia.
Kaivausten mukaan kummun huipulla oli aikoinaan puinen temppeli tai päällikön palatsi. Kummun eräällä sivulla oli näyttämöksi ja seremoniakeskukseksi laajennettu alataso, jolla papit hengellisissä menoissa raottivat katsojille uskonnollisten salaisuuksiensa verhoa. Kummun lähellä oli puupylväistä koottu kehä, jota kutsutaan nimellä "Woodhenge", koska pylväitten asettelu tuo mieleen muinaisenglantilaisen Stonehengen kiviympyrän. Kaupungin johtajat tai astrologit havainnollistivat väestölle paaluympyrän avulla, miten he saivat yhteyden aurinkoon tai johonkin suureen tuntemattomaan voimaan. Paalut osoittivat kalenterin tavoin auringonnousut kesä- ja talvipäivänseisauksien sekä kevät- ja syyspäiväntasauksien aikaan.
thumb|left|Puupylväistä uudelleen pystytetty Woodhedge. thumb|right| Uudelleen rakennettu paaluvarustus. Munkkien kumpua ja Cahokian ydinkeskustaa ympäröi paaluvarustus, jonka rakentaminen on tapahtunut vähintään neljänä eri aikakautena. 3,6 kilometriä pitkään varustukseen kuului vartiotorneja, jotka on rakennettu kolmeen kertaan uudelleen. Rakennelma oli päällystetty savella tulipalon vaaran varalle. Kuuden metrin korkuinen paalutus on puolustustarkoituksen lisäksi todennäköisesti ollut eliitin ja tavallisen väestön välinen sosiaalinen sulkuportti.
Cahokiasta on löydetty yli 120 maakumpua, joiden päälle on muinoin rakennettu sekä temppeleitä että ylimystön asuntoja. Maakumpujen alta on kaivettu esiin myös hautoja, joukossa useiden kymmenien nuorten naisten joukkohauta. Lisäksi on löydetty selviä merkkejä keinotekoisista järvistä tai vesialtaista. Kumpujen kätköistä on paljastunut myös taide-esineitä, saviruukkuja, hiilipiirroksia ja "Lintumiehen muistolevy", josta on tullut eräs Munkkien kummun symboleista. Siitä, miksi muinaiset intiaanit kaiversivat kuvia pieniin litteisiin hiekkakiviin, on esitetty monia eri teorioita. Erään version mukaan laatassa oleva kuva olisi ollut kantajansa passi matkalla paikasta toiseen. Siitä oli luettavissa omistajan valta-asema ja arvo.
Uskonto
Cahokialaisten uskonnosta ei tiedetä paljon. Heidän on kuitenkin todettu palvoneen mesoamerikkalaisia jumalia, joista tärkein oli yltäkylläisen sadon tuoja aurinko. Uskontonsa oli täynnä symbolikaa. Se kuvastuu Cahokiasta ylös kaivetuissa taide-esineissä, joissa esiintyy auringonsäteiden ja lintujen lisäksi myyttisiä olentoja. Cahokialaisten maailmassa uskotaan olleen kaksi suurta vastakkaista voimaa: pimeys ja valo. Valon ylhäältä tuleva maailma oli luotettava ja tasaisen rauhallinen, alhaalta tulevan pimeyden voimien maailma taas epäluotettava ja sekasortoinen. Munkkien kumpu yhdisti nämä maailmat. Se muodosti kosmisen portaikon maanalaisen ja taivaallisen maailman välille ja yhdisti ne maanpäälliseen maailmaan. Cahokialaiset uskoivat kuoleman jälkeiseen elämään. Kunnioitetuimmat kaupungin asukkaat haudattiin hautakumpujen huipulle lahjojen ja arvotavaroiden kera.
Cahokialaiseen uskontoon kuuluivat ihmisuhrit. Asia paljastui, kun erään hallitsijan haudan alapuolelta löytyneet nuorten naisten luurangot tutkittiin. Oikeuslääketieteelliset tutkimukset osoittivat, ettei yksikään haudan 53 naisesta ollut synnyttänyt. Arkeologien mukaan naiset olivat neitsyitä, jotka oli uhrattu täydentämään kuolleen valtiaan tuonpuoleista elämää.
Miksi Cahokia hylättiin?
Cahokian kasvu hidastui tai pysähtyi jo noin 1200 eaa. Jostain syystä Cahokia hylättiin välillä 1300–1400 jaa. Syiksi on veikattu tulvia, kuivuutta, vieraiden kansojen tunkeutumista, kuivuutta, sotia, maanjäristystä, maaperän eroosiota punkaadon takia, kulkutauteja jne.
Cahokiassa oli tulvia 1100–1260 ja 1340–1460. Nämä ovat voineet ajaa ihmiset pois alueelta.
Kun pieni jääkausi alkoi 1250, tämä vähensi sademäärää ja laski lämpötilaa Cahokian tienoilla. Ehkä kuivuus tai kasvukauden halla oli niin paha, että se tuhosi maissisadosta suuren osan. Yhdessä mahdollisten tulvien kanssa tämä olisi tappanut ihmmisiä nälkään, ja ajanut jäljelle jääneet mm. biisoneita metsästämään.
Eräiden tutkijoiden mukaan kummunrakentajat olivat jääneet idästä ja lännestä työntyvien sotaisten intiaanikansojen jalkoihin ja paenneet etelään. Samoilta ajoilta arkeologit ovat löytäneet merkkejä sotien lisääntymisestä koko Mississippin kulttuurin alueelta.
Mahdollista on myös punataudin ja tuberkuloosin kaltaisten tautien leviäminen Cahokiaan epidemian tavoin. Kaupungin terveydenhoitojärjestelmä tuskin oli kovinkaan kehittynyt.
Myös paaluaidan rakentaminen noin vuosina 1175–1275 kaupungin keskustan ympärille on saattanut epäsuorasti olla yhtenä syynä Cahokian tuhoon. Kun kaupungin ympäriltä kaadettiin kymmeniä tuhansia puita aidan rakentamiseksi, kasvit ja eläimet menettivät elintilaansa. Puiden juuret eivät sitoneet enää maata, ja tuloksena oli eroosion nopea lisääntyminen. Cahokialaisten itse aiheuttama muutos kaupunkinsa ympäristössä saattoi käydä heille kohtalokkaaksi. Saaliseläimet, kuten peurat, kaikkosivat kaukaisemmille alueille, ja joet ja purot liettyivät. Cahokialaisten luurankoja tutkittaessa on havaittu, että he olivat joutuneet turvautumaan varsin yksipuoliseen ravintoon, maissiin. Lihan syönnin väheneminen kertoo riistan niukkuudesta.
Joskus 1200-luvun jälkimmäisellä puoliskolla Cahokiaa ravisutti maanjäristys. Munkkien kummun vasen sivu sortui kokonaan, ja monet puusta ja rappauslaastista tehdyt rakennelmat luhistuivat. Uuneista levisi tulipalo, joka poltti osan Cahokiaa, ja maanjäristyksessä vapautuneet vesimassat tulvivat kaupunkiin aiheuttaen pienois-tsunamin.
thumb|[[Dioraama Cahokiasta. Nuori nainen arkisissa askareissaan hienontamassa maissia.]] Cahokian hallitsijat pyrkivät korjaamaan vahingot turvautumalla asiantuntijoiden apuun ja kaupungin tuhoutuneen osan uudelleenrakentamiseen. Tulvat olivat kuitenkin ehtineet synnyttää uusia uomia. Ongelmien ratkaisuyritykset, kuten kukkuloiden rinteiden pengertäminen, jokien patoaminen ja vieläpä Cahokian siirtäminen, eivät kasvattaneet kaupunkia enää entisiin mittoihinsa. Onkin mahdollista, että cahokialaiset näkivät ruohon vihreämpänä oman kaupunkinsa ulkopuolella. Talojen tulisijoista tupruava savu, vuosi vuodelta lisääntyneet jäteongelmat ja yksipuoliseksi muuttunut ravinto saivat väestön miettimään tulevaisuuttaan, joka ei näyttänyt sellaiselta kuin he olisivat halunneet.
Kyllästyneenä kaupunkinsa kasvaviin ongelmiin yhä useampi oli valmis astumaan uuteen, toisenlaiseen elämään. Joillekin se saattoi olla siirtyminen Mississippijoen länsipuolisille tasangoille, jossa he voisivat seurata biisonilaumoja ja syödä punaista lihaa. Joillekin se saattoi olla pelkkä halu elää pienimuotoista leirielämää vapaana kaupungin sykkeestä. Ehkä Cahokian vallanpitäjien voima kävi riittämättömäksi pitämään kurissa suurta työväenluokkaa, joka oli kyllästynyt alistettuun asemaansa. Tiedemiehet uskovat, että Cahokian valtiomuoto kääntyi itseään vastaan ja johti sisällissotaan.
Cahokian yhteiskunta alkoi hajota väestön jättäessä asteittain kaupungin, jonka vaikutus ympäristöön oli ollut ilmeinen. Pieniä samaan muottiin rakennettuja kaupunkeja on löytynyt Mississipin alueelta useita, joista pohjoisimmat olivat Wisconsinissa sijainneet Aztalan ja Trempealeau. Ensimmäinen eurooppalaisten kuvaus Aztelanista oli Nathaniel Hyerin kirjoitus vuodelta 1837. Hän erehtyi pitämään löytämiään kumpuja muinaisten asteekkien pyramiditemppeleinä ja nimesi paikan heidän mukaansa. Myöhemmät tutkimukset osoittivat Aztalanin olevan kuin Cahokia pienoiskoossa, ja paikka tunnetaankin nykyään Wisconsinin historiallisena puistona. Sieltä on kaivauksisa löydetty samanlaisia ruukkuja kuin Cahokiasta. Vaikka esineet ovat saattaneet kulkeutua Aztalaniin kaupankäynnin mukana, on vaihtoehtona yleisemmin pidetty sitä, että osa Cahokiasta lähteneistä kulki Mississippiä pitkin pohjoiseen ja rakensi Aztalanin metsämaan kulttuuripiirin alueelle. Tutkimuksissa on löytynyt selviä merkkejä siitä, että kahden kulttuurin kohtaaminen ei ole sujunut rauhallisesti.
Aztalanille kävi samoin kuin Cahokialla ja kaikille muille kummunrakentajien asuttamille kaupungeille. Ne autioituivat. Jälkipolville jäi vain kumpuja todistamaan elämästä, jota joskus oli ollut niiden ympärillä.
Jesuiittojen tulo
Nimen Cahokia antoivat kaupungille illinois-intiaanit jälkikäteen, koska tyhjilleen jääneen alueen olivat asuttaneet heidän liittokuntaansa kuuluvat cahokiat. Nimi tarkoittaa villihanhia. Cahokian kaupungin alkuperäistä nimeä ei tiedetä sen enempää kuin sitäkään, keitä sen rakentaneet muinaiset kummunrakentajat olivat.
thumb|Kuparista tehty taideteos muinaisesta Cahokiasta. Ensimmäiset eurooppalaiset saapuivat Cahokiaan vuonna 1673. Ranskalaiset tutkimusmatkailijat Louis Jolliet ja Jacques Marquette laskivat Mississippijokea kohti etelää ja tulivat illinoisien hallitsemille alueille. Ensimmäiset muistiinpanot jokien varsille rakennetuista kummuista ovat tältä ajalta. Ranskalaisten kysyessä kumpujen alkuperästä illinoisit kertoivat, ettei niitä ollut rakentanut mikään heidän heimoistaan.
Kun ranskalaiset jesuiitat saivat myöhemmin jalansijaa illinoisien liittokuntaan kuuluneiden cahokioiden ja tamaroiden kylissä, he aloittivat käännytystyönsä näiden parissa. Seuraavan vuosisadan alkupuolella jesuiitat perustivat suurimman kummun läntiselle sivulle kappelin aikomuksenaan rakentaa paikalle suuri luostari. Paikka nimettiin munkkien kummuksi, ja sillä nimellä se tunnettiin myöhempinä aikoina. Itse luostarin rakentaminen jäi munkeilta haaveeksi, sillä ympäristön sodat ja taudit saivat heidät luopumaan hankkeesta.
1740-luvulla Cahokiasta tuli pohjoisen Mississippin jokilaakson ranskalaisten strateginen keskus kaupankäynnissä intiaanien kanssa. Uuden-Englannin joukot valtasivat vuonna 1763 Isojenjärvien ranskalaislinnakkeiden ohella myös Cahokian. Ranska onnistui saamaan Cahokian takaisin, mutta kaupankäynnin pääpaino siirtyi läheiseen St. Louisiin, jonne oli levinnyt Ranskan Louisianan alainen siirtokunta. Vuonna 1769 Cahokia nousi hetkeksi julkisuuteen, kun siellä surmattiin kapinanjohtajana kuuluisuutta saavuttanut ottawien päällikkö Pontiac.
Cahokian arvoituksen selvittäjät
Muinaistutkijat jatkavat edelleen varhaista Cahokiaa koskevan epätietoisuuden selvittämistä ja yrittävät rakentaa ehyempää kuvaa kaupungista ja sen kohtalosta. He ovat käyneet läpi lukemattomia teorioita siitä, mitkä syyt autioittivat kaupungin ja keitä sen asukkaat olivat. Cahokiaan on yritetty liittää moniakin tunnettuja intiaanikansoja, kuten omahat, joiden perimätieto kertoo heidän asuneen lähellä St. Louisia sijainnutta korkeaa kukkulaa. Intiaanitutkijat ovat yhdistäneet aineellisen kulttuurin ja historiallisten seikkojen perusteella sille kulttuurialueelle, jossa Cahokia sijaitsi, myös osaget ja poncat. Lisäksi molempien kansojen uskonnossa oli maata ja taivasta edustavat vastakkaisryhmät kuten cahokialaisilla. Tutkijoitten harmiksi sen enempää omahilla, osageilla kuin poncillakaan ei ole tietämystä suuresta muinaisesta kaupungista. Tämä vaiteliaisuus on saanut jotkut arkeologit esittämään teorian, että intiaanit eivät halua puhua Cahokian tapahtumista.