cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Eddie Läck
Ruotsi
Läckin ura alkoi kotikaupungin joukkueessa Norrtälje IK:ssa. Hän osallistui kahdesti vuosittain järjestettävään TV-pucken-turnaukseen Tukholman alueen toisessa joukkueessa. Kaudella 2004–2005 hän siirtyi Djurgårdens IF:n organisaatioon ja auttoi sen juniorijoukkuetta voittamaan hopeaa alle 18-vuotiaiden Allsvenskanissa. Kaksi vuotta myöhemmin hän siirtyi pelaamaan Leksands IF:ään J20 -tasolla.
Läck teki ammattilaisdebyyttinsä Leksands IF:n miesten joukkueessa Ruotsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Allsvenskanissa, jossa hän pelasi kaudella 2006–2007 kolme ottelua. Seuraavan kauden jälkeen hänen päästettyjen maalien keskiarvonsa oli 26 ottelussa 1,96. Hän kuitenkin pelasi edelleen myös junioreissa. Kaudella 2008–2009 hän onnistui vakiinnuttamaan paikkansa Leksands IF:n ammattilaisjoukkueessa kukistamalla entisen NHL-maalivahti Ed Belfourin taistelussa aloittavan maalivahdin paikasta. 32 ottelussa Läckin torjuntaprosentiksi muodostui 93,0 ja päästettyjen maalien keskiarvoksi 2,02.
Ennen NHL:n varaustilaisuutta 2009 NHL Central Scouting Bureau oli sijoittanut Läckin ennusteissa Euroopan yhdeksänneksi parhaaksi maalivahdiksi, mutta häntä ei lopulta kuitenkaan varattu. Kolmen Leksands IF:ssä pelaamansa kauden jälkeen Läck siirtyi Ruotsin korkeimmalle sarjatasolle, Elitserieniin, jossa pelaavan Brynäs IF:n kanssa hän teki 6. heinäkuuta 2009 kahden vuoden mittaisen sopimuksen. Elitserienissä hän debytoi 17. lokakuuta tullessaan ensimmäisen erän lopulla Florida Panthersin sopimusmaalivahti Jacob Markströmin tilalle. Hän pysäytti 18 laukausta, kun Brynäs hävisi ottelun Färjestadille numeroin 3–2. Läck pääsi Markströmin varamaalivahtina pelaamaan 14 pelissä, joissa hän päästi keskimäärin 2,67 maalia per ottelu ja hänen torjuntaprosentikseen muodostui 91,1. Läck edusti Ruotsia jääkiekon MM-kilpailuissa vuonna 2017.
Manitoba Moose/Chicago Wolves
Läckin pelaaminen kiinnitti Vancouver Canucksin kykyjenetsijä Lars Lindgrenin huomion ja Canucks teki kesällä Läckin kanssa kahden vuoden tulokassopimuksen, joka julkaistiin 6. huhtikuuta 2010. Hän lähti myöhemmin Ruotsista pelaamaan Canucksin organisaatioon. Hän pelasi Canucksin AHL:ssä pelaavassa yhteistyöjoukkue Manitoba Moosessa, jossa teki debyyttinsä 9. lokakuuta Rockford IceHogsia vastaan. Hän torjui 5–2 -voittoon päättyneessä ottelussa 23 laukausta. Läck joutui kilpailemaan peliajasta Moosen toisen maalivahdin Tyler Weimanin kanssa, mutta pystyi torjumaan joukkueen aloittavana maalivahtina 53 ottelussa, joista joukkue voitti 28 ottelua, hävisi 21 varsinaisella peliajalla sekä 4 jatkoajalla tai rangaistuslaukauksilla. Läckin torjuntaprosentti oli 92,6 (neljänneksi paras liigassa) ja päästettyjen maalien keskiarvo 2,26 (seitsemänneksi paras liigassa). Läck valittiin tulokkaiden tähdistöön. Kauden 2011 Calder Cup -pudotuspeleissä hän auttoi Moosen toiselle kierrokselle torjuen 12 ottelussa torjuntaprosentilla 93,2. Manitoban tiputettua Hamilton Bulldogsin, Läck kutsuttiin 13. toukokuuta 2011 Canucksiin, joka eteni aina Stanley Cup -finaaleihin asti, joissa se kuitenkin hävisi Boston Bruinsille seitsemännessä ottelussa.
Vancouver Canucks
Läck nimettiin Canucksin varamaalivahdiksi kauden 2013–2014 alussa ja hän pääsi ensimmäisen kerran pelaamaan 6. lokakuuta 2013 jatkoajalla otetusta 5–4 -voitosta Calgary Flamesista. 15. marraskuuta huolimatta siitä että Läck oli pelannut joukkueessa vain viidessä ottelussa, Canucks teki hänen kanssaan kahden vuoden mittaisen jatkosopimuksen, jonka arvo oli 2,3 miljoonaa dollaria. 9. joulukuuta 2013 hän pelasi ensimmäisen nollapelinsä NHL:ssä Carolina Hurricanesia vastaan.
4. maaliskuuta 2014 Luongo kaupattiin Canucksista pois Florida Panthersiin yhdessä AHL:ssä pelanneen Steven Anthonyn kanssa. Tilalle Canucks sai Floridalta toisen ruotsalaisen maalivahdin Jacob Markströmin ja hyökkääjä Shawn Matthiasin. Kaupan jälkeen yhdessä Brynäsissä pelanneet Markström sekä Läck olivat Canucksin NHL:ssä pelaavat maalivahdit ja Läckistä tuli ensimmäisen kerran uransa aikana aloittava maalivahti NHL:ssä.
Uran jälkeen
Hän toimii kiinteistönvälittäjänä Scottsdalessa Arizonassa Yhdysvalloissa, jossa hän myös asuu.
Jekaterina Rozenberg
Jekaterina Rozenberg (, o.s. Noskova, s. 23. tammikuuta 1980) on venäläinen entinen keskimatkojen juoksija, jonka päämatka oli 1 500 metrin juoksu.
Rozenberg voitti Birminghamin sisäratojen MM-kisoissa 2003 MM-pronssia 1 500 metrillä ajalla 4.02,80. Myöhemmin samana vuonna hän sijoittui Pariisin ulkoratojen MM-kisoissa matkan neljänneksi ajalla 4.00,59 ja IAAF:n yleisurheilufinaalissa kahdeksanneksi.
Espanjan rugby union -maajoukkue
pienoiskuva|oikea|Espanja pelaa [[Saksan rugby union -maajoukkue|Saksaa vastaan 2008.]] Espanjan rugby union -maajoukkue edustaa Espanjaa rugby unionin maajoukkuekilpailuissa. Sitä hallinnoi Federación Española de Rugby.
Espanja on pelannut kerran MM-kilpailuissa, 1999. Se jäi tuolloin alkulohkossaan viimeiseksi hävittyään Uruguaylle, Etelä-Afrikalle ja Skotlannille.
Espanja sijoittui World Rugby Nations Cupissa kolmanneksi 2015. European Nations Cupissa se sijoittui toiseksi 2012 ja 2019 sekä kolmanneksi 1954, 1973, 1974, 1978, 2015, 2017 ja 2018.
Espanja oli toukokuussa 2020 kansainvälisen rugbyliitto IRB:n rankingissa 18:llä sijalla.
Klazomenai
Maantiede
Klazomenain polis sijaitsi Mimaksen niemimaan eli nykyisen Karaburunin niemimaan pohjoisrannikolla eli Smyrnanlahden etelärannalla, ja käsitti niemimaan kannaksen pohjoisosan, siinä missä eteläosa oli Teoksen aluetta. Klazomenain kaupunkikeskus sijaitsi alun perin mantereella myöhemmän Khytonin eli Khytrionin kaupungin paikalla ja 500-luvun eaa. lopulta lähtien pienessä saaressa puolen kilometrin päässä rannikosta, noin viisi kilometriä vanhasta paikasta koilliseen. Paikka sijaitsee noin 36 kilometriä länteen nykyisestä İzmiristä.
Arkaainen kausi
Klazomenain kaupunki syntyi joonialaisena siirtokuntana. Kreikkalaisen perinteen mukaan alkuperäisten asuttajien enemmistö ei kuitenkaan ollut joonialaisia, vaan he tulivat Kleonaista ja Fleiuksesta Argoliin alueelta, ja olivat jättäneet nämä kaupungit doorilaisten valloitettua Peloponnesoksen. Pausaniaan mukaan tulijat asuttivat ensimmäisenä Skyppion- tai Skhyfia-nimisen paikan Kolofonin alueella. Strabonin mukaan kaupungin alkuperäinen perustamispaikka oli kuitenkin nimeltään Khytrion eli Khyton. Myöhemmin asukkaat siirtyivät Klazomenaiksi kutsutulle paikalle, kuitenkin vielä mantereen puolelle.
Klazomenai oli yksi Joonian liiton kahdestatoista kaupungista (dodekapolis). Kaupunki kykeni aluksi vastustamaan Lyydian kuninkaan Alyatteen hyökkäyksiä, vaikka sijaitsikin tuolloin vielä mantereella. Klazomenailaiset yrittivät perustaa siirtokunnan Abderaan, ollen kyseisen paikan ensimmäisiä asuttajia, sekä kävivät kauppaa Egyptin suuntaan, jossa he olivat mukana perustamassa Naukratista. Kaupungin menestystä kuvaa myös se, että Kroisoksen aikaan klazomenailaisilla oli oma aarrekammio Delfoissa. Kaupunki löi omaa elektrum- ja hopearahaa 500-luvulta eaa. lähtien.
pienoiskuva|vasen|Klazomenain lyömä raha, n. 499 eaa. Kuvituksessa siivekäs metsäkarju sekä neliosainen rahaleima. pienoiskuva|vasen|Klazomenain lyömä raha, n. 386–301 eaa. Klazomenain kaupunkikeskus siirrettiin jossakin vaiheessa mantereelta saarelle persialaisten pelossa, koska vanha paikka oli altis hyökkäyksille. Arkeologisten löytöjen perusteella tämä on tapahtunut 500-luvun eaa. lopulla, kenties Joonian kapinan aikoihin, mutta ei vielä Sardeen valtauksen aikaan vuonna 546 eaa. Herodotos mainitsee kaupungin vielä Joonian mantereen kaupunkien joukossa, ja saarilla sijaiseviksi ainoastaan Khioksen ja Samoksen, vaikka myös Klazomenai oli todellisuudessa jo tuossa vaiheessa saarella. Poliksen pääalueet olivat kuitenkin mantereella, ja ainoastaan kaupunkikeskus sijaitsi saarella rannikon edustalla, joten sitä ei voitu lukea varsinaiseksi saaristopolikseksi. Persialaiset valtasivat Klazomenain Otaneen johdolla pian Joonian kapinan puhkeamisen jälkeen, ja kaupungin on täytynyt olla saarella viimeistään tuolloin.
Klassiselta kaudelta myöhäisantiikkiin
Klazomenai säilyi persialaisten vallassa Ateenan johtaman Deloksen meriliiton perustamiseen saakka. Myös Klazomenai oli liiton jäsen, ja esiintyy liiton verotusluetteloissa vuosina 454/453–416/415 eaa. Se kapinoi vuonna 412 eaa. Ateenan epäonnistuneen Sisilian sotaretken jälkeen yhdessä Khioksen ja Erythrain kanssa. Samoihin aikoihin klazomenailaiset alkoivat linnoittaa Polikhnea kaupungin lähellä turvapaikakseen, jos sellaisella olisi tarvetta, tai siirtääkseen koko kaupungin sinne. Ateenalaiset valtasivat Polikhnen ja siirrättivät pääosan klazomenailaisista takaisin saarella olleeseen kaupunkiin myöhemmin samana vuonna. Kaupungin spartalais- ja oligarkiamielinen puolue pakeni kuitenkin Dafnukseen.
Spartalaiset tekivät hyökkäyksen kaupunkiin Astyokhoksen johdolla, mutta se epäonnistui, vaikka saarella sijainneessa kaupungissa ei ollut tuohon aikaan muureja. Tämän jälkeen kaupunki oli jälleen liitossa Ateenan kanssa ainakin vielä vuonna 410 eaa. Ateenalaiset ja klazomenain spartalaismieliset solmivat rauhan vuonna 407 eaa., mutta se ei päättänyt puolueriitoja. Noin 400 eaa. osa klazomenailaisista muutti, oletettavasti poliittisten erimielisyyksien vuoksi, Khytoniin eli Klazomenain alkuperäiselle paikalle, mihin syntyi toinen polis.
Vuonna 387/386 eaa. Klazomenaissa vaikuttaa olleen demokraattinen hallinto. Vuoden 386 eaa. niin kutsutussa kuninkaan rauhassa Klazomenai palautui persialaisille. Persian vallan aika päättyi lopullisesti Aleksanteri Suuren valloitusretkeen. Aleksanteri osoitti ainakin jonkinlaista kiinnostusta kaupunkia kohtaan, sillä hän halusi muuttaa Klazomenain saaren niemeksi yhdistämällä sen kannaksella mantereeseen, ja löytöjen perusteella hanke myös toteutettiin. Kaupunki löi omaa pronssirahaa 300-luvulta eaa. lähtien.
Klazomenaista olivat kotoisin muun muassa filosofi Anaksagoras ja sofisti Skopelianos. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Klazomenios. Kaupungin nimi esiintyy panhelleenisten kisojen voittajaluetteloissa sekä Olympian että Python kisojen tiedoissa. Olympian kisojen voittoja kaupungilla tiedetään olleen koko antiikin ajalla ainakin yksi: Herodotos Klazomenailainen voitti stadionjuoksun vuonna 292 eaa.
Roomalaiset myönsivät Klazomenaille koskemattomuuden (immunes) ja verovapauden Antiokhos III:tta vastaan käydyn Rooman–Syyrian sodan jälkeen solmitussa Apamean rauhassa vuonna 188 eaa. Merirosvot tuhosivat kaupungin Mithridateen sotien aikaan noin vuonna 84 eaa. Roomalaisella kaudella Klazomenai kuului Asian provinssiin.
Koripallon miesten SM-sarjakausi 1970–1971
Koripallon miesten SM-sarjakausi 1970–1971 oli 31. kausi, jolloin pelattiin miesten koripallon Suomen mestaruudesta. Kauden päätteeksi Tapion Honka voitti neljännen peräkkäisen Suomen mestaruuden.
Klazomenai
Klassiselta kaudelta myöhäisantiikkiin
Klazomenain sekä alkuperäisellä että myöhemmällä paikalla on suoritettu kaivauksia 1980- ja 1990-luvuilla.
Rakennukset ja löydökset
pienoiskuva|upright=0.96|Klazomenaista löydetty sarkofagi. [[Antikensammlung Berlin.]] upright=0.96|pienoiskuva|Koristelua Klazomenaista löydetyssä sarkofagissa. Antikensammlung Berlin.
Klazomenain kaupungista on säilynyt nykyaikaan vain vähän. Kaupungin alkuperäiseltä paikalta Khytonista mantereen puolella on löydetty 500-luvulle eaa. ajoittuvia muurien osia, toisin sanoen arkaaisen kauden kaupunki on ollut varustettu kaupunginmuurein. Mantereen puolelta on löydetty myös maalatusta terrakotasta tehtyjä sarkofageja.
Kaupungin paikalta on löydetty joitakin muurien jäänteitä. Muureja ei kuitenkaan ollut olemassa ainakaan vuonna 411 eaa. Ne rakennettiin ilmeisesti jossakin vaiheessa 300-lukua eaa. Saaren pohjoisosassa olevan kukkulan pohjoisrinteessä on merkkejä siitä, että paikalla on ollut teatteri. Kaupungin sataman paikalla saaren länsirannalla on joitakin jäänteitä satamarakennelmista, kuten aallonmurtajista. Saaren lounaiskulmassa on suurimmaksi osaksi romahtanut luola, joka voi olla Pausaniaan mainitsema ”Pyrrhoksen äidin luola”.
Strabon mainitsee kaupungissa olleen Apollonille omistetun temppelin. Saarelle johtaneesta, Aleksanteri Suuren aikana rakennetusta kannaksesta on joitakin jäänteitä meressä saarelle nykyisin johtavan pengertien vierellä. Nykyisen pengertien pituus on noin 490 metriä.
Nykyisen Urla İskelesin alueella on yksi laajempi kaivausalue. Lisäksi lännempää on kaivettu kaupungin hautausmaata.
Stardust (videopeli)
Stardust on shoot 'em up -tyyppinen ammuntapeli, joka julkaistiin Amigalle vuonna.
Kolme vuotta myöhemmin BloodHouse julkaisi pelille Amiga CD32- ja DOS-koneisiin tarkoitetun jatko-osan Super Stardust. Huhtikuussa 2007 Sony Computer Entertainment julkaisi Super Stardust HD:n ladattavana pelinä PlayStation Networkissa.
Pelaaminen
Peli on Asteroids-klooni moderneilla muutoksilla, joita ovat muun muassa power-up-voimat, aluksen käyttämät suojakilvet, teknomusiikkiraita ja elävä värien käyttö.
Pelin tavoitteena on pelastaa Voi Levi -niminen prinsessa ilkeältä professori Schaumundilta (prinsessan nimi on viittaus vuosina 1987-1999 myytyyn Valion levitteeseen ). Lopputaistelu sijoittuu Imatra-nimiselle planeetalle. Kuuden ylhäältä päin kuvatun taistelukentän jälkeen pelikulma siirtyy aluksen taakse, jolloin alus siirtyy 3D-poimuajoon.
Kehitys
Pelin ohjelmoija Harri Tikkanen aloitti pelin kehittämisen vuonna 1992 harrastusprojektina yhden grafiikkarutiinin ympäriltä. Ennen julkaisua pelin koodia kirjoitettiin paljon uudelleen, ja ainoastaan esirenderöity grafiikka on jäljellä ensimmäisestä pelattavasta versiosta.
Peli käännettiin myös PC:lle, mutta ei alkuperäisten ohjelmoijien toimesta. Pelin vuonna 1995 ilmestynyt Atari ST -käännös oli poikkeuksellinen julkaisu sikäli, että se tehtiin myöhemmän STe-tietokonemallin ominaisuudet hyödyntäen.
Vastaanotto
Amiga Format -lehti antoi pelin uudelleenjulkaisulle pisteiksi 88 %.
The One -lehti antoi pelille pisteiksi 91 %.
Linda Steiner
Linda M. Steiner on yhdysvaltalainen televisiotuottaja, joka palkittiin Daytime Emmyllä vuonna 2006 animaatiosarjasta The Batman. Hän on useimmiten työskentellyt Warner Bros. Animationille ja Cartoon Networkille.
Isomyyri
Isomyyri on kauppakeskus Vantaan Myyrmäessä. Kauppakeskus sijaitsee Myyrmäen keskustassa, rautatieaseman tuntumassa. Isomyyrin pääomistaja on kiinteistösijoitusyhtiö Citycon Oyj.
Royal Entomological Society of London
Royal Entomological Society of London, aiemmin Entomological Society of London on englantilainen hyönteistutkijoiden yhdistys. Järjestö perustettiin vuonna 1833. Charles Darwin osallistui aktiivisesti järjestön kokouksiin palattuaan Beagle-matkaltaan. Järjestö haluttiin perustaa, koska haluttiin entomologiaa edistävä järjestö.
Isomyyri
Historia
Isomyyri on rakennettu vuonna 1987. Aluksi kauppakeskuksen kolmannessa kerroksessa toimi myös kirjasto, kunnes se muutti uuteen Myyrmäkitaloon vuonna 1993. Isomyyrin kirjaston tilalle avattiin tuolloin suuri nuorisotila. Vuonna 1994 Isomyyrin läheisyyteen avattiin suurempi kauppakeskus Myyrmanni, jolloin Isomyyri jäi jalkoihin.
Citycon osti Isomyyrin vuonna 1999.
Kauppakeskuksen alakerrassa on aiemmin toiminut K-Supermarket ja S-market, joista ensimmäinen lopetti 2009 ja jälkimmäinen 2017. Vuosina 2011–2020 kauppakeskuksessa toimi myös Tokmanni-tavaratalo, aluksi Tarjoustalo-nimisenä. Syksyllä 2017 kauppakeskukseen avattiin Lidl, joka muuttaa Myyrmanniin syksyllä 2023. Aiemmin myös Anttila oli Isomyyrissä ennen kuin se muutti Myyrmanniin vuonna 1994.
Liikkeet ja palvelut
Kauppakeskuksessa on kaksi kerrosta ja parisenkymmentä yritystä, muun muassa Lidl, kirpputoreja, etnisiä kauppoja, ravintoloita, parturi-kampaamoita ja järjestötoimijoiden tiloja. Rakennuksen kolmannessa kerroksessa toimii Myyrmäen nuorisotila, joka tarjoaa 10-17-vuotiaille nuorille maksutonta avointa nuorisotilatoimintaa sekä harrastustoimintaa.
Tulevaisuus
Isomyyri on purku-uhan alla. Myyr York Downtown -nimisen suunnittelukilpailun voittajaehdotuksen mukaan Isomyyrin ja Myyrinpuhoksen paikalle rakennetaan korkeita tornitaloja ja alueelle kokonaisuudessaan paljon uusia asuntoja.
Maple Cross
Maple Cross toimi yhtäjaksoisesti vuoteen 1996 saakka, piti taukoa noin viisi vuotta ja palasi uudella kokoonpanolla vuonna 2001. Ensimmäisen demo-nauhoituksen aikana bändi oli nimeltään ACE, tai A.C.E, mutta vaihtoi nimensä Maple Cross:ksi toisen demon nauhoitusten aikaan. Alkuperäinen kokoonpano oli Ilkka Heino, Marko Siekkinen, Petri Puolitaival, Mika Karppinen ja Ville Hyry. Toiselle demolle (Thirteen Witches...But One Of Them) laulajaksi vaihtui Marco R.J. ja seuraavalle, kolmannelle demolle bassoon Niko Karppinen. Sen jälkeen porukka pysyi samana aina vuoteen 1996, jolloin bändi päätti jäädä tauolle.
Marco R.J. on myös Club Teatrian ohjelmavastaava.
Maija Lamminheimo
Maija Lamminheimo (1889 – 1972) oli suomalainen runoilija.
Möhkön rautaruukki
pienoiskuva|250x250px|Möhkön ruukkimuseo, vanhan masuunin jäännöksiä ja suojarakennus vuonna 2016. pienoiskuva|Seppä Möhkön rautaruukissa Möhkön rautaruukki oli Pohjois-Karjalassa Ilomantsissa Möhkön kylässä 1837–1907 toiminut ruukki. Ruukin toiminnan päätyttyä paikalle perustettiin metsätyökeskus. Nykyisin siellä on ruukkimuseo.
Ruukin perustamisluvan sai vuonna 1838 ilomantsilainen Carl G. Nygren, ja tehtaan rakennutti kylän läpi virtaavan Koitajoen Möhkönkosken rannalle vuosina 1847–1849 pietarilainen Adolf von Rauch. Rautaruukki aloitti toimintansa vuonna 1849.
Ruukin osti vuonna 1851 kiteeläinen teollisuusmies, Värtsilän rautaruukin omistaja Nils Ludvig Arppe. Wärtsilän ja Möhkön rautaruukit siirtyivät Arppen kuoleman jälkeen hänen perillisilleen ja vuonna 1892 heidän perustamalleen osakeyhtiölle, jonka nimeksi tuli vuonna 1898 Wärtsilä Aktie Bolag.
Möhkön rautaruukin toiminta päättyi vuonna 1907, ja W. Gutzeit & Co osti tehtaan ja metsät. Alueella toimi 1960-luvulle saakka ruukille kuulunut saha ja sen yhteyteen 1910-luvulla perustetut höyläämö, mylly ja sähkölaitos. pienoiskuva|250x250px|Möhkön ruukkimuseon näyttely 2016. Möhkö oli ruukin aikaan suuri 600 hengen kylä. Tehtaalla oli ajoittain jopa 2 000 työntekijää. pienoiskuva|250x250px|Möhkön ruukkimuseon näyttely 2016. Ruukin paikalla on nykyään sen toimintaa esittelevä ruukkimuseo, jossa pääsee tutustumaan vanhoihin työtapoihin, työvälineisiin ja savottaperinteeseen.
Pietro Pipolo
Pietro Pipolo (s. 27. helmikuuta 1986 Marino) on italialainen jalkapallomaalivahti. Hän kuuluu AS Roman organisaatioon ja pelaa lainasopimuksessa Serie C1:ssä Potenza SC:n joukkueessa.
AS Roman juniorijoukkueessa Pipolo pelasi ykkösmaalivahtina. Aikuisten joukkueessa hän ei ole päässyt pelaamaan, ja kaudeksi 2007–2008 hänet lainattiin Serie C1:ssä pelaavaan Potenzaan.
Kultamantella
Kultamantella (Mantella aurantiaca) on Mantella-sukuun kuuluva madagaskarilainen sammakkolaji. Se liikkuu päiväaikaan. Laji on erittäin uhanalainen. Lajin uhanalaisuus johtuu pitkälti sen elinympäristön tuhoutumisesta.
Jean-Paul Sartre
Jean-Paul Charles Aymard Sartre (21. kesäkuuta 1905 Pariisi – 15. huhtikuuta 1980 Pariisi) oli ranskalainen filosofi, kirjailija ja yhteiskuntakriitikko. Hän oli eksistentialismin kuuluisimpia edustajia. Sartre lainasi paljon ajatuksia muun muassa Stirneriltä, Kierkegaardilta, Heideggerilta ja Husserlilta.
Sartren esikoisromaani ja myös tunnetuin teos on pohdintaa olemassaolon tarkoituksettomuudesta sisältävä romaani Inho (, 1938, suom. 1947). Hänen kirjalliseen tuotantoonsa kuuluu romaanien ja novellikokoelmien lisäksi filosofisia teoksia, esseitä, lehtiartikkeleita ja näytelmiä. Sartrelle myönnettiin vuonna 1964 Nobelin kirjallisuuspalkinto, josta hän kuitenkin kieltäytyi, koska se olisi sitonut hänet järjestelmään, jota Sartre arvosteli yksilökeskeisessä eksistentialismissaan.
Sartren elämänkumppani oli Simone de Beauvoir (1908–1986), jonka hän tapasi 1929 pariisilaisessa École Normale Superieure -oppilaitoksessa. Heidän suhteensa oli vapaamuotoinen ja enemmänkin kumppanuudellinen kuin perinteisen ”porvarillinen” parisuhde.
Sartre adoptoi vuonna 1965 sihteerinsä Arlette Elkaimin, joka oli myös Sartren johtaman lehden Temps Modernes elokuva-arvostelija. Hän halusi näin varmistaa, että hänen kirjallinen jäämistönsä ja tekijänoikeudet eivät joudu vääriin käsiin.
Sartren ajattelu
Ajattelussaan Sartre korostaa äärimmäisyyksiin asti ihmisen väistämätöntä vapautta ja vastuuta. Jumalaa ei ole olemassa, eikä mikään muukaan ihmisen ulkopuolinen voi asettaa arvoja tai päämääriä yksilön elämälle. Arvojen luominen ja tavoitteiden asettaminen on ihmisen tehtävä. Ihminen valitsee itsensä jonkinlaisena jokaisena hetkenä uudestaan ja luo omat arvonsa ja toimii niiden mukaisesti, mutta on silti vapaa valitsemaan ne uudestaan. On itsepetosta ajatella, ettei itseään tai omaa suhtautumistaan mihin tahansa voi muuttaa. Maailma on mieletön paikka. Millään ei ole oikeutusta olla olemassa.
Kaikki asiat ovat olemassa, vain niiden ilmeneminen ihmisille on yksilökohtaista. Yksilön tietoisuus on sidottu ympäröivään todellisuuteen. Siitä ei ole mielekästä puhua todellisuudesta irrotettuna, koska tietoisuus on nimenomaan niiden välistä suhdetta. Tietoisuus on aina tietoisuutta jostain itsensä ulkopuolisesta. Tietoisuus ei itsessään ole mitään, vaan se kohdistuu suoraan kohteeseen todellisuudessa, ei sellaisena, millaisena yksilö sen näkee, vaan sellaisena millainen se on. Tulkinnat kohteesta tosin ovat yksilökohtaisia.
Vuosina 1947 ja 1948 niin Vatikaani kuin Neuvostoliittokin tuomitsivat Sartren ajattelun yksilökeskeiseen olemassaoloon keskittyvänä ja yleispätevän totuuden kieltävänä. Sartren näkemys oli vastakkainen katolisen kirkon uustomismille ja Neuvostoliiton kommunistisen puolueen materialistiselle historiankäsitykselle.
Sartre ja kommunismi
pienoiskuva|[[Simone de Beauvoir, Jean-Paul Sartre ja Che Guevara Kuubassa vuonna 1960.]] Sartre kapinoi jo nuorena vanhoillisuutta vastaan ja tämä ajoi hänet lähelle vasemmistoa. Toisen maailmansodan aikana hän toimi sosialistisessa vastarintaliikkeessä ja ystävystyi Albert Camus'n kanssa, kunnes tämä vieraantui kommunismista. Lopulta Sartre riitaantui Camus'n kanssa vuonna 1951. Sartre ei kuitenkaan koskaan liittynyt kommunistiseen puolueeseen, ja Unkarin miehityksen myötä hänen luottamuksensa neuvostokommunismiin romahti lopullisesti. Hän kirjoitti pitkän esseen Le Fantôme de Staline jossa arvosteli ankarasti paitsi Neuvostoliittoa, myös sitä ymmärtävää Ranskan kommunistista puoluetta. Itse sosialismista Sartre ei kuitenkaan luopunut, vaan pyrki luomaan oman riippumattoman "sartrelaisen sosialisminsa", jota hän yritti sovittaa eksistentialismin kanssa yhteen teoksessaan Critique de la raison dialectique (1960).
Sartre oli keskeisimpiä kommunisteista, jotka muunsivat Martin Heideggerin amerikanvastaisen ajattelun nykymuotoiseksi antiamerikkalaisuudeksi. Siitä tuli kommunistipuolueiden ja vasemmistoälymystön tärkeä ase Yhdysvaltoja vastaan.
Rakkauden tekoluonne
upright|pienoiskuva|Sartre ja [[Simone de Beauvoir Balzacin muistomerkillä.]] pienoiskuva|Sartren ja Simone de Beauvoirin yhteishauta. Jos intentionaalisuuden käsitettä sovelletaan rakkauteen, joudutaan hylkäämään ajatus rakkaudesta tunnetilana, sillä se on vain suhde tietoisuuden ja tietoisuuden ulkopuolisen todellisuuden välillä. Tällainen rakkaus säätelee suhdetta todellisuuteen, eli on siis kuin tekemistä. Asennoituminen, tunteminen ja tekeminen säätelevät kaikki suhdetta maailmaan, joten ne ovat rakenteeltaan samanlaisia. Tätä sanotaan rakkauden tekoluonteeksi.
Tunnekuohussa, esimerkiksi voimakkaassa suuttumuksessa, voi tehdä jotain kouriintuntuvaa, tai pitää suuttumuksen sisällä ja olla ulospäin tyynenä, kun tunteet riehuvat sisällä. Ne tunteet säätelevät kuitenkin suhdetta ulkoiseen todellisuuteen samalla tavalla kuin teot. Sartre kieltää ulkoisen toiminnan ja sisäisten tilojen eron, sillä kaikki tietoisuus on aina tietoisuutta jostain. Ajatustunteet eivät ole sattumanvaraisia, vaan tapoja saavuttaa joku tietty päämäärä. Ne muodostavat järjestelmän, joka peittää, korvaa ja hylkää käyttäytymisen, joka on epäedullista päämäärän kannalta.
Valinnanvapaus rakkaudessa
Rakkaus on siis tekemistä ja tunteet käyttäytymistä. Tästä seuraa, että rakkaus on yksilön vapaa valinta. Rakkaus ei ole intohimoa, joka vaikuttaisi ihmisen valintoihin ja veisi pois hänen vapauttaan, vaan päinvastoin yksilön vapaasti tekemät valinnat vaikuttavat rakkauteen. Sartren ajattelussa keskeistä on, että kaikki arvot ovat ihmisen itsensä asettamia. Rakkauden tunne ei merkitse mitään, ellei sille anneta jotain arvoa. Sillä pitää olla jokin päämäärä tai merkitys tai muuten se on yhdentekevä.
Koetulla rakkaudella ja päätetyllä rakkaudella ei ole mitään eroa. Se että ihminen tahtoo rakastaa ja että ihminen rakastaa ovat sama asia, sillä rakkaus on sitä, että valitsee itsensä rakastavana. Tämä ei tarkoita, että jos päätän haluavani nyt rakastaa, niin se on sama kuin ”itsestään tullut puhdas” rakkaus. Päätös rakastaa on tehty vain eri tasolla, arvopainotteissa. Jos arvomaailmani tukee sitä, niin silloin tietyssä tilanteessa valitsen tiedostamatta rakkauden intentionaaliseksi suhteeksi tietoisuuteni ja todellisuuden välillä, eli toimin rakastuneesti.
Aatos Fred
Jalo Aatos Fred (11. huhtikuuta 1917 Pori – 10. huhtikuuta 2003) oli suomalainen šakinpelaaja, joka voitti kaksi kertaa Suomen mestaruuden (1947 ja 1955). Hän voitti myös hopeaa (1961) ja pronssia (1951, 1953 ja 1960). Aatos Fred sai šakkimestarin arvon 1946.
Jean-Paul Sartre
Vapaan rakkauden ongelmat
Kahden vapaan yksilön välisessä suhteessa tulee väistämättä ongelmia. Rakkauden kohde on vapaa yksilö, joka on kaikessa vapaudessaan päättänyt rakastavansa. Tämä tuntuu liian sattumanvaraiselta ja siitä seuraa halu supistaa toisen vapautta, niin että rakkaus olisi välttämätöntä, eikä vapaa valinta. Eihän ole mitään takeita, että rakastettu rakastaisi myös tulevaisuudessa. Sehän on vain valinta, jota voi muuttaa. Rakkauden yleisesti ajatellaan vaativan kummaltakin osapuolelta uhrauksia: molemmat supistavat omaa vapauttaan vähän, niin että rakkaus onnistuisi. Sanaton sopimus: lupaan rakastaa sinua, jos sinä rakastat minua. Sartren mukaan tämä on kuitenkin vain itsepetosta, koska vapaudesta ei voi luopua koskaan. Samaa itsepetosta on kaikki ”ennustettava vapaus”. Jos rakastan toista muka vapaana yksilönä ajatellen, ettei hän kuitenkaan käytä vapauttaan kaikessa laajuudessaan, samalla esineellistän hänet yksilöstä kohteeksi.
Sartre sanoo, että kaksi yksilöä eivät voi koskaan kohdata toisiaan yksilöinä. Rakkaudessa on aina mukana esineellistämistä riippumatta siitä, miten sitä yrittäisi välttää. Tyytyväisyys suhteessa riippuu siitä kuinka lähelle tätä mahdotonta päämäärää päästään. Eli mitä samankaltaisempia henkilön ja tämän rakastetun kuvat toisistaan ovat, sitä lähempänä yksilö-yksilö-asetelmaa ollaan ja sitä tyytyväisempiä osapuolet ovat.
Kultamantella
Levinneisyys ja elinympäristö
Lajia tavataan pienellä alueella Madagaskarin itäosassa. Sitä esiintyy aurinkoisilla paikoilla.
Aatos Fred
Fred oli mukana šakkiolympialaisissa Suomen joukkueessa 7 kertaa peräkkäin: Helsinki 1952, Amsterdam 1954, Moskova 1956, München 1958, Leipzig 1960, Varna 1962 ja Tel Aviv 1964. Hänen kokonaistuloksensa šakkiolympialaisista oli 47/93 pistettä eli 50,54 %. Suurmestari Arthur Bisguier hävisi Fredille kahdesti Helsingin šakkiolympialaisissa 1952.
Kultamantella
Lisääntyminen
Naaras munii maalle sellaisena aikana, jolloin sataa eniten. Kun toukat kuoriutuvat, ne hakeutuvat veteen. Kuoriutumisesta muodonvaihdokseen kestää noin 70 päivää.
Aatos Fred
Fred harrasti myös tehtäväšakkia, ja hän voitti tässä lajissa ratkaisijana Suomen mestaruuden 9 kertaa.
Ammatiltaan Aatos Fred oli elintarviketyöläinen.
Santiago Calatrava
Santiago Calatrava Valls (s. 28. heinäkuuta 1951 Benimàmet, Valencia) on espanjalainen arkkitehti, insinööri, kuvanveistäjä ja taidemaalari. Calatravaa inspiroivat ranskalaisen arkkitehdin Le Corbusier’n työt. Hänen yksilölliset, luovat ja vaikutusvaltaiset työnsä perustuvat usein luonnon muotoihin ja rakenteisiin, jotka yhdistyvät rakennusteknisiin lainalaisuuksiin ja usein ensi näkemältä arvoituksellisiin ratkaisuihin. Hän on suunnitellut muun muassa pilvenpiirtäjiä, rautatieasemia ja siltoja. Hänen parhaiten tunnettuihin töihinsä lukeutuvat Milwaukeen taidemuseo, Margaret Hunt Hill -silta Dallasissa Texasissa sekä Museum of Tomorrow Rio de Janeirossa Brasiliassa. Hänen arkkitehtitoimistonsa ovat New Yorkissa, Qatarin Dohassa ja Zürichissä. Calatravan tunnetuista luomuksista Suomea lähinnä on 190 metriä korkea kierrettyä vartaloa muistuttava pilvenpiirtäjä Turning Torso Malmössä.
Varhainen elämä ja koulutus
Calatrava on syntynyt 28. heinäkuuta 1951 Benimàmetissa Espanjan Valenciassa. Hänen äitinsä perhe Valls oli juutalaista alkuperää. Isänsä puolen sukunimi Calatrava on vanha aristokraattinen, keskiajalta periytyvä. Hänen alkuopintonsa tapahtuivat Valenciassa. Vuoden 1957 alussa hän opiskeli piirtämistä ja maalausta School of Applied Artissa. Vuonna 1964, kun kenraali Francisco Francon hallintokausi päättyi ja Espanja tuli avoimemmaksi muuhun Eurooppaan, hän meni vaihto-oppilaaksi Ranskaan. Vuonna 1968, lukion päättymisen jälkeen, hän opiskeli Ecole des Beaux Artsissa Pariisissa, mutta Pariisin ylioppilasmellakoiden takia palasi kotiin. Valenciassa löysi hän Le Corbusier’n arkkitehtuuria käsittelevän kirjan, joka vakuutti, että hän voisi toimia sekä arkkitehtinä että taiteilijana. Hän ilmoittautui jatkokoulutukseen Polytechnic University of Valenciaan arkkitehtuuria opiskelemaan. Hän sai arkkitehdin päättötodistuksen. Tämän jälkeen hän suoritti korkempia opintoja kaupungistumisesta. Yliopistoaikana hänellä oli projekteja opiskelutoverien kanssa. Hän julkaisi kansankieliset arkkitehtuuria koskevat julkaisut Valenciasta ja Ibizasta. Vuonna 1975 hän kirjoittautui Swiss Federal Institute of Technologyyn Zürichissä, Sveitsissä toisen asteen koulutukseen valmistuen rakennusinsinööriksi. Vuonna 1981 hän suoritti tohtorin tutkinnon arkkitehtuurin osastolla. Hänen tutkimusaiheenaan oli kolmiulotteisten rakenteiden taipuisuus "The Pliability of three-dimensional structures." Calatrava kertoi elämäkertansa kirjoittajalle Philip Jodidiolle tästä vaiheesta: "Aloittaminen nollapisteestä oli hyvin vahvana minussa. Olin päättänyt laittaa syrjään kaiken, mitä olin oppinut arkkitehtikoulutuksessa sekä oppia piirtämään ja ajattelemaan insinöörimäisesti. Minua viehätti gravitaatiokysymys ja vakuutuin, että oli välttämätöntä aloittaa työ yksinkertaisilla muodoilla". Calatrava selitti, että sveitsiläinen insinööri Robert Maillart (1872-1940) vaikutti hänen töihinsä varsinkin 20:n vuosisadan alussa. Maillart opetti, että riittävä yhdistelmä voimaa ja massaa voi synnyttää tunteita.
Ensimmäisiä projekteja ja kansainvälisyyttä
Vuosivälillä 1984–87 hän rakensi ensimmäisen siltansa, Bac de Roda Bridge, Barcelonaan Espanjassa. Tästä tuli ensimmäinen kansainvälinen läpimurto Calatravalle. Pyöräily- ja jalankulkusilta ylittää risteävän rautatielinjan. Silta on 128 metriä pitkä, sisältää kaksoiskaaret, joissa kaari ja tukivaijerit ovat kolmenkymmenen asteen kulmassa. Rakenteet ovat kevyet ja ilmavat, mistä tuli Calatravan tyylillinen signeeraus. Sillan ylempi osa, joka koostuu teräskaarista ja kaapeleista, on kevyt ja ilmava, kuten nauhojen verkko ankkuroituneena alhaalla massiivisiin teräsbetonitukiin ja graniittipilareihin. Hänen seuraava siltansa, Puente del Alamillo (1987–1992) Espanjan Sevillassa, oli jopa edellistä vaikuttavampi ja sementoi Calatravan maineen. Silta rakennettiin osana vuoden 1992 Expo 92 –näyttelyä. Meandro San Jeronimo River –joen ylittävänä se on 200 metriä pitkä. Sen päätunnusmerkkinä on 142 metriä korkea, 58 asteen kulmaan kallistettu pyloni. Kulma on sama kuin Egyptin Gizan suurenmoisen pyramidin seinän. Pylonin betonin paino on riittävä kannattelemaan sillan painon kolmellatoista kaapeliparilla. Tällöin pylonin toisella puolella kaapelit ovat tarpeettomat.
1990-luvun projekteja
1990-luvun alussa Calatrava rakensi useita merkittäviä rautatieasemia ja siltoja, mutta laajensi myös toimialuettaan kauemmaksi. Mainittakoon liikekeskus Kanadaan, uusi matkustajaterminaali Bilbaon lentokentälle, ensimmäinen rakennus Yhdysvaltoihin: Milwaukeen taidemuseo. Vuonna 1992 täydentyi valikoima maalauksellisella ja veistoksellisella Montjuïc Communications Tower –tornilla Barcelonassa (1989–92). 136-metriä korkea suurenmoinen betonitorni suunniteltiin vuoden 1992 olympiakisoja varten. Betonipyloni kallistuu takakenoon ja näyttää kiinnitetyn vaakasuoriin lähetysantenneihin. Rakenteen muodossa voi nähdä urheilijan heittävän keihästä. Tornin alaosan ympyränmuotoisen rakennuksen sisällä on lähetysvälineistö, joka on eristetty valkeilla tiilillä ja on varustettu metallilla, joka tuo mieleen avautuvan ja sulkeutuvan silmän. Rakennuksella on osittain katalonialaista leimaa ja se lainaa Antonio Gaudin Park Güellin piirteitä värikkäässä keramiikkalaatoituskoristuksessaan puistossa. Läheisellä aukiolla on jättimäinen aurinkokello, jonne lankeaa tornin varjo. 1992 valmistuu myös ensimmäinen Pohjois-Amerikan projekti, Allen Lambert Galleria Torontossa Kanadan Ontariossa. Liikekeskuksen sisäpuolta peittää lasinen ulkokatto, jota kannattelee jättiläismäiset puunkaltaiset pilarit, jotka ovat moderni versio Pariisin Belle Epoque Les Halles marketin vastaavista.
Gare de Lyon Saint-Exupéry (1989–1994) and the Eastern Train Station in Lisbon (1992–98)
Kaksi vuotta myöhemmin, vuonna 1994, hän sai valmiiksi toisen merkittävän rautatieaseman, Gare de Lyon Saint-Exupéry Lyonin lentoasemalla Satolasissa. Tämä rakennus edusti sekä toiminnallista yhteyttä lentokentän ja rautatieaseman välillä, huippunopeiden TGV-junien terminaalia että Rhonen Alppien alueen symbolia. Asema on katettu valtavilla munankuoren muotoisilla betonirakenteilla, joiden korkeus vaihteli 120 ja 100 metrin välillä ja joihin ripustettujen osien maksimikorkeus oli 40 m ja paino 1300 tonnia. Rautatieasemaa ja lentoterminaalia yhdisti 180 metriä pitkä silta, johon oli käytetty lasia ja betonia. Lasiset ja teräksiset sivut ja terminaalin kattoikkunat sillan sisällä muistuttivat modernia katedraalia, lasipaneelit ylimpänä muistuttivat mieleen vihjailevasti lentomatkan. Ulkopuolelta asemaa on sanottu esihistorialliseksi eläimeksi, kun lasista ja teräksistä siltaa on verrattu lintuun tai paholaisrauskuun.
Gare do Oriente eli itäinen rautatieasema rakennettiin vuoden 1998 Lissabonin maailmannäyttelyä varten ja yhdysväylänä läheiseen teollisuusalueeseen. Se oli suunniteltu kulkemaan joutomaan yli, mikä erotti asuinalueen Tagus Riverin keskustasta. Samankaltaisen käytävän hän oli suunnitellut Torontoon, mutta nyt suuremmassa mittakaavassa. Aseman sisäpuoli muistuttaa metsää, jonka pilarit ovat kuin jättiläismäisiä puita, jotka kannattelevat 238 metristä 78 metriin yltävää lasikattoa, mikä on kahdeksan raideparin yläpuolella. Asemakompleksiin kuuluu myös liikekeskus sekä mahdollisti raitiovaunujen ja metron liikenneyhteydet kaupungin keskustaan. Lukuisat holvikaaret ja kaarteet ilmentävät liikkumista ja lähtövalmiutta.
Milwaukee Art Museum (1994–2001)
Milwaukeen taidemuseon Quadracci-paviljonki (1994–2001) oli Calatravan ensimmäinen rakennus Yhdysvalloissa ja myös hänen ensimmäinen museonsa. Se toi julki tekniset keksinnöt ja muodot, joita hän oli käyttänyt rautatie- ja lentoasemilla, mutta nyt käyttäen enemmän muodon ja arkkitehtonisen näyttämisen vapautta. Sillä on yhteyttä olemassaolevaan Eero Saarisen 1957 suunnittelemaan rakennukseen lähellä Michiganjärveä. Myöhempi esikuva Calatravalle oli 1975 David Kahler. Uuden paviljongin tarkoituksena oli tehtävämäärittelyn mukaan saada uusi sisäänkäynti museolle, eritoten ”uudelleen määrittää museon identiteetti vahvemmaksi imagoltaan”. Calatrava valittiin seitsemänkymmentäseitsemän kilpailutetun arkkitehdin joukosta. Calatravan ratkaisuna oli lasinen ja teräksinen kaksi metriä korkea sisääntulohalli liikuteltavine aurinkosuojineen. Rakenteeseen kuului kaksi suurta siipeä, joihin kuului kaksikymmentäkuusi pienempää siipeä, pituudeltaan 8 – 32 metriä. 115 tonnin painoinen aurinkosuoja voitiin nostaa ylös yksinkertaisella pylonilla, kuten valtavalla linnun siivellä, tai laskea, kun tuulen nopeus järveltä ylitti 65 kilometriä tunnissa. Rakenteen sisällä oli konferenssihalli, näyttelytila, liikkeitä ja ravintola näköalapaikkana järvelle. Hän myös suunnitteli olemassaolevan jalankulkusillan kaupungin keskustan ja järven rannan välille.
Bodegas Ysios winery (1998–2001)
Bodegas Ysios –viinitila Laguardiassa Espanjassa (1998–2001) suunniteltiin Rioja-viinien symboliksi viinitilalla. Rakennettu viinitilan viettävälle rinteelle 196 metriä pitkä rakennus. Se sai alumiinikaton ja julkisivuksi laminoitua, vuoroin kuperaa, vuoroin koveraa puupanelia, mikä kattolinjan kera väreili kuin sarjana aaltoja.
Auditorio de Tenerife (1991–2003)
Auditorio de Tenerife (1991–2003) Teneriffalla Kanarian saarilla pitää sisällään 1558-paikkaisen konserttihallin sekä 428-paikkaisen kamarimusiikkihallin. Se hallitsee kaupunkiaukiota ja vanhaa kaupunkia kuusikymmentämetrisellä kaarevalla betonikupolillaan sekä kruununaan sillä on murtuvan aallon kaltainen kaareva katto. Ulkokuori on päällystetty keraamisilla laatoilla ja katukäytävä sekä enimmät lattioista on tehty paikallisesta laavakivestä. Rakennuksen epätavallinen veistoksellinen muoto antaa erilaisen vaikutelman riippuen tarkastelupaikasta.
Turning Torso (1999–2004)
Turning Torso Malmössä Ruotsissa oli Calatravan ensimmäinen pilvenpiirtäjä kierremuotoineen. Se sai myöhemmin lukuisia seuraajia ympäri maailmaa, aina Shanghaista Moskovaan. Arkkitehti oli alun perin suunnitellut rakennuksen seitsemän teräskuution kannattamaksi ja kasvavan kierteisrakenteena muistuttamaan kiertyvää selkärankapilaria. Torni kohoaa 190 metrin korkeuteen ja kiertyy täydet yhdeksänkymmentä astetta perustuksen ja huipun välillä. Jokainen sen yhdeksän kuution kuutiosta on kuin erottaisi viisi nelikerroksista rakennusta; jokainen kerros sisältäen yhdestä viiteen huoneistoa. Rakennuksessa liikkumista ja huoltoa varten on hissien ja liukuportaiden joukko, joilla pidetään yhteyttä kuutioiden välillä. Hillittyjen poikittaispalkkien järjestelmä ulkoasussa korostaa kierteisen rakennuksen kiertymistä. Vuonna 2016 kyseinen rakennus oli Skandinavian kallein.
Athens Olympic Sports Complex (2001–2004)
Vuoden 2004 Ateenan olympiakisoja varten Kreikassa Calatrava voitti kilpailutuksen kattaa olemassaoleva stadion uudella katolla, tehdä samankaltainen katto pyöräilystadionille ja lisäksi rakentaa neljä sisäänkäyntiyhdyskäytävää, valtava veistos symbolisoimaan kisoja sekä muita arkkitehtonisia piirteitä harmonisoimaan ja monipuolistamaan rakennuskompleksia. Laminoidusta lasista kaarevien lehtien muotoon päällystetty stadionin katto on suunniteltu heijastamaan 90 prosenttia auringonvalosta. 25,000 neliömetrin laajuista kattoa kannattelee kaksinkertaisesti ankkuroidut putkimaiset teräkset, joiden jänneväli on 304 m ja korkeus 60 metriä. Se on 250 metrin pituinen ja 20 metrin korkuinen, ripustettu kaapeleilla kahdesta parabolisesta kaaresta. Pyöräilystadionilla on valkea katto kahden 45 metriä korkean, 4000 tonnia painavan betonikaaren kannatelemana, joista lasinen ja teräksinen katto on ripustettu vastaavaksi kaareksi. Calatrava suunnitteli myös valtavan parabolisen kaaren sisäänkäynnin ja Kansakuntien seinän ylle, sekä putkimaisesta teräksestä liikkuvan veistosmaisen seinämän, joka liikkuu aaltomaisesti suunnitellun mukaisesti.
City of Arts and Sciences and Opera House in Valencia (1991–2006)
Calatravan suunnittelemista rakennuksista suurin osa on hänen syntymäseudullaan Valenciassa Espanjassa rakennettuna vuosikymmenen kuluessa. Joukkoon sisältyy taide- ja tiedekeskus City of Arts and Sciences (1991–2000) ja oopperatalo (1996–2006), kaikki rakennettu moottoritien ja joen rannan väliselle 35 hehtaarin maa-alueelle kaupungin itäpuolella. Muodoltaan puoliksi uponnutta maapalloa muistuttava planetaario on sijoitettu keskelle, vierellään suuri keinojärvi, jonne rakennus näyttää vajoavan. Kupoli on päällystetty metalliverholla, joka avautuu ja sulkeutuu. Kupolin sisäänkäynti aukeaa kuin ihmissilmä. Yhdellä sivulla on tiedemuseo, takaosassa rivi kallistettuja pilareita. Uusimpana rakennelmana on oopperatalon massiivinen kuori, jota Calatrava kuvaa ”monumentaaliseksi veistokseksi”, mikä antaa jatkuvan liikkeen vaikutelman.
Liège-Guillemins railway station (2009)
Huippunopeiden junien Liège-Guillemin rautatieasemaa Belgian Liegessä kattaa nauhamainen lasista ja teräksestä valmistettu katto. Se on 160 metriä pitkä ja 32 metriä korkea ja suojaa yhdeksää raideparia ja viittä asemalaituria. Läpinäkyvä katto vaikuttaa poistavan sisä- ja ulkotilojen välisen eron.
Viimeaikaiset merkittävät projektit (2011- )
Konferenssikeskus (2000–2011) ja näyttelyhalli Oviedon kaupungissa Espanjassa yhdistää kaksi julkista rakennusta ja hotellin. Katto tukeutuu betonipilareihin ja katteena on käytetty lasia ja terästä vaakasuorina kaistaleina. Ellipsin muotoisessa konferenssikeskuksessa on teatteri, näyttelyhalli ja seminaarihuoneita. Keskuksessa on myös toinen Calatravalle tyypillinen tunnusmerkki; siirtyvä aurinkosuoja, joka laskostuu ja oikenee. Konserttihallin sisätilassa on kaarevat nousevat toistuvat sarjat istuinrivejä.
Margaret Hunt Hill Bridge (2007–2012) and Peace Bridge (2008–2012)
Rauhan sillan (Peace Bridge) Kanadan Calgaryssa käyttötarkoitus, mitat ja suunnittelu poikkesivat muista silloista. Bow-joen poikki rakennettiin 126 metrin pituinen jalankulku- ja pyöräilysilta. 2008-2012 rakennettu silta on muodoltaan lasinen putki, jolle on erikoista harvinainen pituus ilman kannattelevia torneja tai pilareita.
Florida Polytechnic University (2009–2014)
Floridan teknillinen yliopisto Floridan Lakelandissa (2009–2014) antoi Calatravalle tilaisuuden suunnitella ilman rajoitteita yliopiston koko kampus. 69 hehtaarin alueella veden peittämät vanhat fosforikaivokset muodostivat pieniä järviä, jotka Calatrava yhdisti alueen keskusjärveksi. Sillä oli keskeinen merkitys innovaation, tieteen ja teknologian rakennukselle. Silmän muotoisessa 18600 neliömetrin pinta-alaisessa kaksikerroksisessa keskusrakennuksessa ovat luokkahuoneet, tiedekunnan laboratoriot ja yleiset tilat, kunnes muut rakennuset ovat valmiit. Rakennuksessa on useita tyypillisiä Calatravalle kuuluvia piirteitä. Katon näkymät vaihtuvat auringon aseman mukaisesti. Rakennuksen terasseja peittää kevyt katos tai teräsverkko. Suora auringonvalo alenee 30 prosenttia. Käytävät ja sisäpiha on katettu kattoikkunoin. Rakennuksessa on 1860 neliömetriä aurinkopaneleita luonnonenergiasyistä. Yliopiston kirjasto on myös omaperäinen: normaaleja kirjoja siellä ei ole, vaan aineisto on digitoitua.
Museum of Tomorrow, Rio de Janeiro (2010–2015)
Huomisen museo (Museum of Tomorrow) avattiin joulukuussa 2015 Brasilian Rio de Janeirossa. Se on osa Rio de Janeiron ranta-alueen uudistamisprojektia vuoden 2016 kesäolympialaisia varten. Museo on 7600 neliömetrisen aukion laidassa sataman lähellä ja se on heijastavia lammikoiden ympäröimä. Rakennuksessa on 75 metriset aukion yli ulottuvat ulokepalkit sekä merta kohti 45 metriset. Tulee mielikuva, että rakennus kelluu vedessä. Katto on varustettu auringon mukaan liikkuvilla suojilla. Sisäsuunnittelua Calatrava kutsuu arkkityyppiseksi ja yksinkertaiseksi. Tämä sallii erityyppisiä ja –kokoisia näyttelyitä. Rakennus on ekologinen: mm. kierrätetty merivesi säätelee rakennuksen sisälämpöä ja uudelleentäyttää ympäröiviä altaita.
WTC Hub, New York City (2003–2016)
Calatrava suunnitteli WTC-liikennekeskuksen jälleenrakennettuun World Trade Centeriin. Rakennuksethan tuhoutuivat lentokonetuhoiskuissa 2001. Uudella asemalla on uuden PATH-järjestelmän paikallisjunien, metroliikenteen ja muun liikenteen solmupiste. Myös suuri ostoskeskus on siellä sekä kaupallinen iskun muistotila. Aseman soikionmuotoinen 35 metrin pituinen ja 29 metriä korkea yläpohja ”silmä” on lasia ja terästä. Calatravan mukaan se muistuttaa lapsen kädestä lentoon lähtevää lintua. Kattorakenteen ”siipien” maksimikorkeudeksi kaksinkertaisine peitelevyineen hän suunnitteli 51 metriä. Hanke kariutui uusien turvamääräysten takia. Aseman päähalli on kymmenen metriä maan alla ja PATH-järjestelmän raiteet kahdeksan metriä alempana. Metroaseman katon piti alun perin tulla toiminnaltaan avoimeksi hyvällä säällä, muttei toteutunut kalleutensa ja tilarajoitteiden takia.
WTC-asema on herättänyt keskustelua kustannusten suuruuden (arvioitu kaksimiljardia dollaria kaksinkertaistui ja kallein osuus eli rautatieasema jäi rakentamatta) ja valmistumisen viivästymisen takia (seitsemän vuotta aikataulusta jäljessä 2016). New York Timesin arkkitehtuurikriitikko Michael KIemmelman ylisti korkealle kohoavaa näkymää ”silmän” sisällä, mutta paheksui kustannuksia.
Kiistelyä ja kritiikkiä
Vuosia kiiteltiin ja kommentoitiin Calatravan töitä. Vuonna 2013 Calatravan joissakin projekteissa alettiin kritisoida perustusten kalleutta, valmistumisten viivästymisiä ja käytännön ratkaisuja. Erityisesti Suzanne Daieyn artikkelissa New York Timesissa syyskuun 13. päivänä 2013 artikkelissa "Santiago Calatrava collects critics as well as fans. (Santiago Calatrava kerää yhtähyvin kritiikkiä kuin ihailijoita)" oli esitetty Calatravan projektien hyvät ja huonot puolet.
Calatravan Venetsiaan suunnittelema silta Calatravan silta on herättänyt paljon kiistaa. Rakennustyöt ovat kestäneet 12 vuotta, ja sillan vihkiäisten piti olla 18. syyskuuta 2008, mutta tilaisuus on peruttu sillan herättämien ristiriitaisten tunteiden vuoksi. Silta on neljäs Venetsian Canal Granden ylittävä raskaan liikenteen silta. Rakennuskustannukset ovat rakennusaikana nousseet nelinkertaisiksi.[2]
Taideteoksia
Calatrava on myös kuvanveistäjä ja maalari. Monet hänen arkkitehtoniset työnsä, huomattavimpana Turning Torso Malmössä, olivat alun perin veistoksia. Vuonna 2006 New York Cityn Metropolitan-taidemuseossa pidettiin yhden miehen näyttely. Siellä oli esillä Calatravan piirustuksia, veistoksia ja arkkitehtonisia malleja. Näyttelyn otsikkona oli: Veistoksista arkkitehtuuriin.
Vuonna 2012 Pietarin Eremitaaši-museossa oli Calatravan töiden näyttely ja tätä seurasi näyttely Vatikaanin museossa Roomassa. Kahdeksan Calatravan veistosta on pystytetty Park Avenuelle 52. ja 55. katujen välille New York Cityssä