cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Berliinin kasvitieteellinen puutarha
Puutarhan siirto Dahlemiin
Jo uuden kasvitieteellisen puutarhan perustamisen aikoihin sijaitsi noin neljäsosa puutarhan alueesta Dahlemin kaupunginosassa, kun taas suurempi osa kuului Suur-Lichterfeldin (Groß-Lichterfelde) kaupunginosaan. Sekaannusta lisäsi myös se, että postialueeksi määräytyi Steglitzin kunta (Landgemeinde Steglitz).
Ensimmäiset vierailijat pääsivät käymään puutarhassa 13. huhtikuuta 1903. Puutarha oli tuolloin auki yleisölle vain muutaman tunnin, joiden aikana vierailijoita kävi 2 500. Ulkopuutarha valmistui vuonna 1904, josta lähtien kasvitieteellinen puutarha oli vakituisesti avoinna yleisölle. Viralliset avajaiset pidettiin kuitenkin vasta 24. ja 25. toukokuuta vuonna 1910, kun myös kaikki rakennukset oli saatu valmiiksi.
Toinen maailmansota ja jälleenrakennus
Kansallissosialistien valtaannousu Saksassa oli kasvitieteelliselle puutarhalle ja museolle suuri takaisku. Tieteelliselle työlle tärkeätä kansainvälistä yhteistyötä rajoitettiin huomattavasti, ja myöhemmin puutarha kärsi toisen maailmansodan taisteluissa mittavia vahinkoja.
Sodan jälkeen liittoutuneet asettivat kasvitieteellisen puutarhan Berliinin kaupunginhallituksen alaisuuteen. Vahingoittunut puutarha avattiin osittain yleisölle jo vuoden 1945 syksyllä. Berliinin saarron aikana puutarhan maita käytettiin myös kasvisten viljelemiseen. Yhdysvaltain taloudellisen avun turvin puutarhan jälleenrakennus aloitettiin vuonna 1949, ja ensimmäinen suuri kasvihuone (Victoriahaus) voitiinkin avata yleisölle jo vuonna 1950. Puutarhan jälleenrakennus saatiin päätökseen vasta vuonna 1968, jolloin suuren tropiikkitalon (Großes Tropenhaus) kunnostus valmistui. Kasvitieteellisen museon johdosta ja jälleenrakennuksesta vastasi vuodesta 1959 lähtien kasvitieteilijä Eva Potztal, joka nimitettiin myöhemmin myös museon johtajaksi. Museon jälleenrakennus saatiin päätökseen vasta vuonna 1987. Noin 40 vuodessa kasvitieteellinen puutarha ja museo saatiin kunnostettua sotaa edeltäneeseen kuntoonsa, mutta kokoelmasta menetettiin monia ainutlaatuisia materiaaleja pysyvästi.
Sekä kasvitieteellinen puutarha että museo liitettiin vuonna 1996 Freie Universität Berlin -yliopistoon. Ne ovat siitä lähtien toimineet yliopiston itsenäisenä erillislaitoksena.
Berliinin senaatti (Senat von Berlin) teki mittavia leikkauksia yliopiston rahoitukseen, minkä seurauksena yliopisto uhkasi vuonna 2003 sulkea kasvitieteellisen puutarhan. Vetoomus puutarhan säilyttämiseksi keräsi muutamassa kuukaudessa noin 78 000 allekirjoitusta, minkä seurauksena puutarhan toiminta sai jatkua. Vuosina 2004–2009 puutarhan budjettia kuitenkin leikattiin merkittävästi, mistä johtuen kaksikymmentä puutarhurin virkaa jouduttiin lakkauttamaan.
Puisto ja rakennukset
Puutarhaan kuuluu myös kasvimuseo (Botanisches Museum), jossa säilytetään laajaa kasvikokoelmaa (herbaariota, Herbarium Berolinense). Kasvimuseossa on myös laaja tieteellinen kirjasto.
Puutarhan alueella on useita rakennuksia ja kasvihuoneita. Kasvihuoneiden pinta-ala on noin 6 000 m². Kasvimaantieteellisesti järjestetyn ulkotarhan pinta-ala on noin 13 hehtaaria. Puulajipuisto eli arboretum käsittää noin 14 hehtaaria.
Puutarhassa sijaitsee maailman suurin kasvihuone (Großes Tropenhaus). Rakennus on teräsrunkoinen ja se on 25 metriä korkea. Leveyttä kasvihuoneella on 25 metriä ja pituutta 60 metriä. Trooppisten kasvien takia kasvihuoneen sisäilma pidetään +30 asteessa ja ilmankosteus korkeana.
Verkkosivut
52.45444°N, 13.30444°W
Peltokangas (sukunimi)
Peltokangas on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Fuusioreaktori
Fuusioreaktori on ydinreaktori, jolla suoritetaan ydinfuusio. Fuusioreaktoreiden kehityksessä tavoitteena on sähköntuotantoon soveltuvan fuusiovoimalaitoksen valmistaminen. Tavallisimmassa fuusioreaktorityypissä vetyä yhdistetään heliumiksi, jolloin vapautuu energiaa. Ydinfuusio tuottaa suuria energiamääriä fuusioituvaa ainekiloa kohden, ja fuusioituva aine vety on maailmankaikkeuden yleisin alkuaine.
Vuonna 2015 kehityksessä tavoitteena on plusnettoenergisen ja pitkäkestoisen reaktion saavuttaminen. Esimerkiksi fuusiokokeissa JET-reaktorilla on hyvin pienen hetken ajan saatu reaktorista ulos enemmän tehoa kuin mitä siihen on syötetty. Seuraavaksi tutkijat yrittävät rakentaa laitteen, jossa fuusio jatkuisi pidempään. Suurin hanke näistä on rakenteilla oleva (2019) ITER. Jatkumona Iterille ensimmäisen sähköä tuottavan fuusioreaktorin, DEMO:n uskotaan valmistuvan 2050-luvulla, jos tutkimukset etenevät suunniteltua vauhtia. Eniten tutkitun tokamak-tyyppisen reaktorin lisäksi aktiivisen tutkimuksen kohteena on myös lukuisia muita tapoja toteuttaa fuusioreaktori.
Manding-kielet
thumb|Manding-kielten puhuma-alue. Manding-kielet ovat mandelaisten kielten läntisen haaran ryhmä, johon kuuluvia kieliä puhutaan laajassa osassa Länsi-Afrikkaa. Ne muodostavat murrejatkumon, jossa ”kieliksi” kutsutaan yleensä sellaisia kielimuotoja, joita varten on olemassa kirjakieli. Kielten rajojen määrittely on vaikeaa siirtymämurteiden takia.
Fuusioreaktori
Fuusioreaktori on peruslähtökohdiltaan turvallisempi kuin käytössä olevat fissioon perustuvat ydinreaktorit, koska fuusioreaktio vaatii hyvin erityiset olosuhteet verrattuna fissioreaktioon. Jos fuusioreaktori vikaantuu, fuusio lakkaa fissiosta poiketen välittömästi. Lisäksi fuusion tyypillisin reaktiotuote helium on varsin saasteeton verrattuna fission ydinjätteeseen, tosin reaktorin säteilemät protonit ja neutronit saastuttavat jossain määrin reaktorin rakenteita.
Manding-kielet
Alaryhmät ja kielet
Manding-kielet jaetaan kahteen alaryhmään. Luoteiseen tai länsiryhmään kuuluvat kielet, joissa on viisi vokaalia:
Fuusioreaktori
Fuusioreaktio
thumb|Deuterium-tritium-fuusioreaktio. Fuusioreaktiossa kevyet alkuaineet yhtyvät raskaammiksi alkuaineiksi. Yleisin fuusioreaktio on vetyatomien yhdistyminen heliumiksi.
Manding-kielet
Alaryhmät ja kielet
Itäiseen alarymään kuuluvat seitsenvokaaliset kielet:
Fuusioreaktori
Fuusioreaktio
Fuusioreaktiota tapahtuu luonnossa muun muassa tähtien ytimissä. Vetypommissa tapahtuu atomipommilla sytytetty hallitsematon fuusio, joka tapahtuu sekunnin murto-osissa. Fuusioreaktorin on kuitenkin toimittava huomattavasti pidempään ja hallitusti. Fuusiotutkijoita onkin sanottu "vetypommin kesyttäjiksi". Parhaiten onnistuneissa kokeissa fuusioitava aine on puristettu kasaan hyvin voimakkailla magneettikentillä ja kuumennettu erittäin suurilla sähkövirroilla plasmaksi. Yleensä tutkimusfuusioreaktorit ovat munkkirinkilän, toruksen muotoisia tokamak-laitteita. Tokamak toimii harvoin pitkään, koska niissä kuuma plasma "läikkyy yli" magneettikentästä.
Manding-kielet
Kirjakielet
Mandinkaa, maninkaa, djulaa ja bambaraa kirjoitettiin ennen siirtomaa-aikaa arabialaisella kirjaimistolla. Perinne on säilynyt mandinkoilla ja Burkina Fason djulilla. Kaartan alueella oli 1930-luvulta lähtien käytössä omaperäinen bambaran tavukirjoitus masaba. Vuonna 1949 luotua n’ko-kirjaimistoa käytetään melko laajasti Guineassa ja naapurimaissa. Sen kannattajat pitävät manding-ryhmän kieliä ja myös eräitä muita mandelaisia kieliä saman kielen murteina. Bambaraa, maninkaa ja eräitä muita kieliä varten on luotu myös latinalaiseen aakkostoon perustuvat kirjakielet.
Fuusioreaktori
Fuusioreaktio
Fuusiolaitteiden kehitys on ollut nopeaa, 2000-luvun fuusiolaitteet tuottavat tuhat-miljoonakertaisesti enemmän energiaa kuin 1970-luvun laitteet ja nykyään ollaankin aiempaan nähden jo melko lähellä jatkuvatoimista, runsaasti energiaa tuottavaa reaktoria.
Deuterium-tritium-reaktio
Vedyn helposti fuusioituvia raskaita isotooppeja, ovat deuterium D ja tritium T. Todennäköisesti ensimmäinen fuusioreaktori toteutetaan (jos siis fuusiota yleensäkään saadaan toimimaan reaktorissa) käyttäen deuterium-tritium-fuusiota eli DT-fuusiota, koska se on helpoin toteuttaa ja myös tuottoisin. Tämä reaktio vaatii toimiakseen 90 miljoonaa astetta. Deuterium-deuterium-reaktio vaatii jo 600 miljoonaa astetta.
D-T-reaktio tuottaa heliumia ja energiaa deuteriumista ja tritiumista.
Yksi D-T reaktio vapauttaa 17,6 MeV energiaa eli grammasta fuusioituvaa ainetta tulee 95000 kWh sähköä.
Eräs deuterium-tritium-reaktorin rasite on se, että se vaatii litiumia, josta reaktorin tuottamat neutronit pilkkovat tritiumia. Alkupanokseksi vaaditaan valmista tritiumia jonkun verran. Tämä tritium voidaan tuottaa fissiotutkimusreaktorissa tai vastaavassa. Litiumin määrä on maan pinnalla rajallinen. Tämän reaktion tuottamat hyvin suurienergiaiset neutronit ovat vaarallisempia kuin D-D-reaktion tuottamat. Reaktori ei liene ainekiloa kohden käytännössä yhtä tuottoinen kuin D-D-reaktori.
Deuterium-Deuterium-reaktio
Pääasiallinen deuterium-deuterium-reaktorin etu on, että se ei vaadi polttoaineeksi litiumia tai tritiumia.
ja myös
D-D-reaktorin etuja on riippumattomuus tritiumista tai litiumista, sekä luultavasti hieman pehmeämpi neutronisäteily.
Fuusioreaktion vaatimukset
Fuusio on vaikea toteuttaa, koska kaikki atomiytimet ovat positiivisesti varautuneita ja siten hylkivät toisiaan. Jos kuitenkin ytimiä puristetaan tai törmäytetään kyllin lujaa toisiaan vastaan, atomiytimet voivat yhdistyä. Fysiikasta tiedetään, että lämpö on aineen pienimpien osasten liikettä. Lämpötilan kasvaessa atomit ja niiden ytimet liikkuvat yhä nopeammin. Riittävän korkeissa lämpötiloissa atomin ytimet liikkuvat niin nopeasti, että törmäävät toisiinsa sähköisistä poistovoimista huolimatta. Törmäyksessä ytimet yhdistyvät ja vapautuu suuri määrä energiaa. Maan oloissa 100–150 miljoonan asteen lämpötilassa vetyatomien liike on jo niin nopeaa, että vety-ytimien positiiviset varaukset eivät enää riitä hylkimään atomiytimiä. Auringossa fuusio tapahtuu jo matalammassa, kymmenen miljoonan asteen luokkaa olevassa lämpötilassa, sillä aineen tiheys on siellä huomattavasti suurempi. Fuusiota siis edistää korkean lämpötilan lisäksi suuri tiheys. Fuusioreaktori vaatii siis riittävän lämpötilan, tiheyden ja plasman koossapitoajan.
Lawsonin kriteeri
Jotta fuusioreaktio alkaisi, fuusioituva vety pitää kuumentaa riittävän korkeaan lämpötilaan, puristaa riittävän tiheäksi ja pitää koossa riittävän kauan. Näin fuusiolaitteen energiantuotolle välttämätön (mutta ei riittävä) ehto on, täyttääkö se tietyssä lämpötilassa tarvittavan hiukkastiheyden n ja koossapitoajan \tau (tau) tulon. Tietylle lämpötilalle ja fuusiopolttoaineelle on Lawsonin kriteeri. Sen esitti J. D. Lawson vuonna 1957.
D-T-reaktiolle 100 miljoonan kelvinin lämpötilassa, jolloin hiukkasten keskimääräinen kineettinen energia on 10 keV luokkaa, Lawsonin kriteeri on 1020 s/m3. D-D-reaktiolle taas Lawsonin kriteeri on 1022 s/m3 eli energian tuottamiseksi tarvitaan 100-kertainen lisäys vetyionien tiheydelle tai koossapysymisajalle tai jollekin näiden yhdistelmälle.
Fuusioreaktion vaikutus reaktoriin
Fuusioreaktiot vapauttavat ylimääräisiä neutroneja tai protoneja, jotka ovat vaarallista ionisoivaa säteilyä ja saattavat muuttaa reaktorin materiaaleja radioaktiivisiksi. Tämän takia yhtä fuusioreaktoria voitaneen käyttää korkeintaan muutaman vuosikymmenen ajan – lopulta reaktorin materiaalit alkavat säteillä vaarallisesti ja reaktori on hajotettava ja siirrettävä asianmukaiseen säilöön esim. betonin sisään. Reaktorin osat saattavat pysyä vaarallisen radioaktiivisina muutamia satoja vuosia.
Vetyplasman koossa pitämisen ongelma
Fuusioitava vety on kuumennettava korkealämpöiseksi plasmaksi, jota pidetään koossa magneettikentillä "magneettisessa pullossa". Plasmassa positiivisesti varautuneet atomin ytimet ja elektronit ovat irti toisistaan. Vety on plasmaa yli 100 000 kelvinin lämpötilassa. Pullon vaatimat voimakkaat magneettikentät on saatu aikaan suurilla suprajohtavilla käämeillä, joissa kulkee suuri virta. Plasman pidempiaikainen koossa pitäminen on osoittautunut ongelmalliseksi, sillä kuumassa magneettisessa plasmassa on monia epävakaisuusilmiöitä. Magneettifuusiolaitteissa kuumennettu vety on pidettävä irti reaktorin seinämistä, koska mikään seinämä ei kestä plasman 100 miljoonan asteen lämpötilaa. Plasma värähtelee ja on epävakaata. Usein yritykset vakauttaa plasmaa ovat tuottaneet uusia epävakaisuuksia. Eri fuusiolaitteissa on erilaisia puutteita, mutta eräs kaikille laitteille tyypillinen ongelma on uurre-eli vaihtoepävakaisuus. Yleensä epävakaisuudet johtuvat magneettikentän voimaviivojen kaartumisesta.
Reaktorityypit
Yleisimmät reaktorityypit ovat munkkirinkilän muotoinen Tokamak-tyyppinen reaktori ja stellaraattori.
Tokamak
pienoiskuva|200px|[[Tokamakin magneettikenttä ja virta]] pienoiskuva|vasen|Joint European Torus (JET) vuonna 1991. Tokamak on tavallisin tapa toteuttaa fuusiolaite fuusioreaktoriin liittyvissä tutkimuksissa. Se on rakenteeltaan suhteellisen yksinkertainen ja helpohko toteuttaa. Tokamakeja on tämän takia rakennettu moniin maihin. Laite on munkkirinkilän eli toruksen muotoinen tyhjiökammio, jota ympäröivät voimakkaat magneetit. Kammion keskellä on ohut kuuma vetyplasma, jota kuumennetaan ja pidetään paikoillaan miljoonien ampeerien suuruisilla sähkövirroilla. Magneettikentät ovat suuruuksiltaan useita tesloja, ja Tokamak vaatii kymmenien megawattien energian sisäänsyötön toimiakseen.
Tokamakissa fuusioituva deuterium kuumennetaan vaihtuvalla magneettikentällä kuumaksi plasmaksi, joka pidetään renkaanmuotoisen kammion keskellä. Aluksi plasma kuumennetaan muuttuvien magneettikenttien aiheuttamalla virralla noin 30 miljoonaan asteeseen asti. Tämän jälkeen kuumennusta jatketaan muilla tavoilla, esimerkiksi hiukkassuihkuilla tai radiotaajuisella sähkökentällä. Plasman keskellä lämpötila on 100 miljoonaa astetta, reunalla 2 000 astetta. Plasma pysyy koossa ulkoisten magneettikenttien ja plasmassa esiintyvien virtojen aiheuttamien kenttien avulla. Nimi tokamak tulee venäjän sanoista toroidinen kammio magneettikäämeillä. Tokamakin idean esittelivät venäläiset fyysikot Igor Tamm ja Andrei Saharov vuonna 1951. Tokamak-reaktorissa plasma pysyy paikoillaan korkeintaan tunnin kerrallaan, jonka jälkeen reaktori on tyhjennettävä ja täytettävä uudella polttoaineella.
Tokamakin vakava kehittely alkoi Neuvostoliitossa 1960-luvulla. Tuleva koefuusioreaktori ITER on rakenteeltaan Tokamak. Koska plasmassa oleva magneettikenttä on rinkelimäinen, vakauttaa se sitä luonnostaan. Plasma pyrkii kuitenkin vaeltamaan pitkin magneettikenttää, ja suorassa päistään puristetussa "tukitussa" magneettikentässä plasma karkaa helposti. Joint European Torus (JET) on tokamak-tyyppinen reaktori, joka aloittaa testit raskaalla ja superraskaalla vedyllä vuoden 2020 lopulla.
Magneettikenttä on renkaassa olevan ruuvikierteen muotoinen. Rengaskammion poikkileikkaus on yleensä ulospäin osoittava D. Toruksen muoto on sopiva, koska plasmalla on taipumus virrata tiettyyn suuntaan pitkin magneettikentän voimaviivoja. Näin plasma kiertää toruksessa. Tokamakissa on hienosta teoriasta huolimatta monia epävakaisuusilmiöitä, eikä siinäkään ole onnistuttu pitämään fuusioreaktiota käynnissä kovin kauan.
Ranskalaisella WEST-reaktorilla on vuonna 2003 tehty kuuden ja puolen minuutin maailmanennätys. Japanilaisessa JT60-SA-reaktorissa testataan suprajohtavia magneetteja.
Stellaraattori
pienoiskuva|oikea|Wendelstein 7-X vuonna 2011. Toinen ratkaisu, stellaraattori, muistuttaa tokamakia, mutta plasmavirroilla ei siinä ole merkitystä plasman koossa pitämisessä. Tällaisia laitteita on tutkittu vähemmän kuin tokamakia.
Pankkouuni
Pankkouuni on uunityyppi, jossa uunin sivussa on ulkoneva osa, johon on ihminen mahtunut nukkumaan, loikoilemaan tai istumaan uunin lämmössä. Pankoksi on myös ryhdytty nimittämään pientä tasannetta liesiosan sivussa. Pankko voi myös olla uunin päällys, jolla saattoi nukkua tai lepäillä. . Pankkouuneja on säilynyt jossain määrin vanhoissa maalaistaloissa. Varsinaisten pankkouunien häviämiseen on vaikuttanut myös se, että uuneihin on vuosien mittaan tehty muutoksia ja parannuksia. Muun muassa Jämsän Kotiseutumuseossa on rekonstruoitu pankkouuni, joka on ollut vuonna 1735 rakennetussa savutuvassa.
Pitko
Pitko on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Fuusioreaktori
Laserfuusio
Laserfuusiolaitteessa lasersäteet puristavat fuusioituvaa ainetta sisältävän pienen pillerin (pelletin) kasaan. Puristuminen perustuu kuumenemisen aiheuttamaan pelletin pintakerroksen laajenemiseen. On myös tutkittu pelletin puristamista ioneilla. Fuusion sytyttämistä on tutkittu NOVA-laserilla sekä National Ignition Facilityllä (NIF).
EU:ssa aiheen tutkimushankkeita ovat muun muassa HIPER ja Laser Mégajoule (LMJ).
Laser-fuusio käynnistyy lyhyellä erittäin voimakkaalla pulssilla laser-valoa, joka kohdistuu pieneen metalliseen sylinteriin. Metalli säteilee röntgen-säteitä, joka höyrystää läheisen pelletin pinnan. Tämä tuottaa voimakkaan lämpöaallon ja painetta pelletin sisään, jossa on deuteriumia ja tritiumia. Nämä muodostavat korkean energian plasmaa, joka luo sopivan tilanteen fuusioreaktiolle. Jos kaikki toimii oikein tämä sytyttää plasman eikä lisää energiaa tarvita.
Fuusion hyödyt ja haitat
Suurimpia etuja on käytetyn polttoaineen yleisyys ja runsas energiantuotto ainekiloa kohden. Vedyn polttaminen sekä kemiallisesti että ydinreaktiossa on runsaasti energiaa tuottavaa. 1 kg vetyä tuottaa kemiallisesti palamalla noin 119 megajoulea. 1 kg vetyä fuusioreaktiossa tuottaa yli viisi miljoonaa kertaa enemmän: 600 terajoulea. Kemiallinen palaminen vapauttaa kemiallisen sidoksen energiaa, ydinreaktio atomiytimen sisäistä vahvan ydinvuorovaikutuksen sidosenergiaa. Fuusion käyttö ydinvoiman tuotannossa toisi monia etuja suhteessa nykyisissä voimaloissa käytettyyn fissioreaktioon. Fuusion polttoainetta on luonnossa käytännössä rajattomasti: vety on yleisin alkuaine. Deuteriumia saadaan pelkästään merivedestä valtavat määrät, sillä noin joka 5000:s vetyatomi on deuteriumatomi. Tritiumia saadaan tuotettua litiumista pommittamalla ainetta neutroneilla. Lisäksi fuusion reaktiotuotteena syntyvä helium ei ole radioaktiivista eikä muutenkaan vaarallista, joten mitään käytetyn polttoaineen sijoitusongelmaa ei synny.
Fuusioreaktori on turvallinen, koska fuusio ei reaktori sammutettuna jatku minuuttia kauemmin. Fuusioreaktiota on vaikeampi hallita kuin fissiota, koska se vaatii äärimmäiset, tarkoin määritetyt magneettikenttä-, lämpötila- ja paineolosuhteet. Vaikka fuusioreaktorin jäähdyttimeksi ja tritiumin raaka-aineeksi aiottu litium on helposti syttyvää, on sitä reaktorissa kerrallaan vain noin kilon verran.
Reaktori saattaa vaurioitua magneetin "räjähtäessä" mutta kyse ei ole keskimääräistä teollisuusonnettomuutta vakavammasta tapahtumasta, säteilyä ei ympäristöön vapaudu.
Fuusiovoimalan taloudellisesta puolesta ei tällä hetkellä tiedetä juurikaan – käyttö- ja rakennuskustannuksia ei tunneta. Jotkut olettavat fuusion olevan hieman muita energiamuotoja halvempaa, toiset muutamaa kertaluokkaa kalliimpaa.
Täysin saasteetonta ei ole fuusiovoimakaan: reaktorin ennustetaan saastuvan ajan myötä vaarallisen radioaktiiviseksi, koska fuusioreaktori säteilee neutroneja noin 100 kertaa enemmän kuin fissioreaktori. Neutronit taas saattavat aiheuttaa aineissa reaktioita, jotka muuttavat ne radioaktiivisiksi. Tällä tavoin mahdollisesti syntyvien isotooppien on kuitenkin arveltu olevan melko lyhytikäisiä -- arvioiden mukaan reaktori olisi vaarallisen aktiivinen muutamia satoja vuosia, joka on huomattava parannus perinteisen fissioreaktion tuottaman ydinjätteen kymmenientuhansien vuosien aikoihin.
Fuusiotutkimus
Fuusioon tarvittavat lämpötila ja tiheys on saavutettu, samoin plasman pitäminen koossa onnistuu kohtalaisen hyvin. Ongelma fuusiokokeiluissa on ollut plasman "läikkyminen yli" magneettisesta pullosta. Tutkimuksessa on pyritty hitaasti yhä parempiin teholukemiin, mutta reaktorista on saatu vain hetkellisesti enemmän tehoa, kuin reaktion ylläpitämiseen on vaadittu. Fuusiota on pystytty tähän asti pitämään käynnissä vain muutamia sekunteja. Kaikki rakennetut laitteet ovat olleet vasta koelaitteita. Fuusiokokeille ominaista on ollut, että yhden ongelman ratkaiseminen synnyttää uusia ongelmia. Todellisen reaktorin oloja ei ole tutkittu. Tutkimuksen painopiste on siirtymässä reaktorimateriaaleihin.
Reaktorin pintamateriaalien tulisi kestää kovaa kuumuutta ja neutronisäteilyä, ja kuitenkin jäähdytyksen olisi toimittava hyvin pitkiä aikoja. Samalla kun reaktorin pintamateriaali hehkuu kovassa kuumuudessa, sen käämien olisi pysyttävä noin 200 pakkasasteessa suprajohtavuuden säilyttämiseksi. Litiumvaippa jäähdyttää reaktorin sisäpinnan. Monet ehdotetut materiaalit ovat joko nopeasti lämmössä ja säteilyssä kuluvia, hidastavat pieninä määrinä hiukkasina leijuessaan fuusioreaktiota tai muuttuvat reaktorin säteilyssä helposti radioaktiivisiksi.
Fuusiotutkimus 1990-luvun lopulla ja 2000-luvun alussa
Fuusiotekniikkaa on tutkittu 1950-luvulta lähtien. Euroopan tunnetuimmassa fuusiolaitteessa JET:issä saatiin 1991 noin 1 megawatti 2 sekunnissa, mutta energiankulutus oli 15 megawattia. Tämä tulos oli huomattavasti parempi kuin 1970-luvulla, jolloin toiveet fuusiosta ennen vuotta 2000 olivat jo hiipuneet. 1994 USA:ssa tuotettiin 10,7 MW yhden sekunnin ajan satojen megawattien kulutuksella. Vuonna 1997 JETissä tehtiin maailmanennätys: 16 megawattia. Tuolloin energiaa syntyi 21,7 megajoulea. Laitos on tyypiltään tokamak-reaktori.
Edistys on ollut aikaisemmasta valtavaa: 1970-luvulla saatiin fuusiokokeissa ulos vain watin tuhannesosia. Kaikkien aikojen kestävin fuusioreaktio on mitattu ranskalaisessa koereaktorissa: kuusi ja puoli minuuttia.
21. joulukuuta 2021 JET:issä tehtiin jälleen uusi fuusioreaktion ennätys, jonka kesto oli viisi sekuntia ja jossa energiaa syntyi 59 megajoulea.
Joulukuussa 2022 kerrottiin, että laserfuusiolla on onnistuttu ensi kertaa tuottamaan enemmän energiaa kuin reaktioon käytetään. Reaktio tuotti 3,15 megajoulea energiaa kun siihen käytettiin 2,05 megajoulea.
Fuusiohankkeita
Kansainvälisenä yhteistyönä aiotaan rakentaa tutkimuslaitos ITER, jolla pyritään saavuttamaan energiantuotannossa pitkään jatkuva positiivinen hyötysuhde. ITER-hanke on kohdannut monia takaiskuja ja koereaktorin paikasta on kiistelty, mutta paikaksi on lopulta valittu Ranska. Vuonna 2009 tehdyn väliarvion perusteella projektin budjetti on kolminkertaistunut 15 miljardiin euroon, ja sen valmistumispäivää on lykätty vuoteen 2020. Sen jälkeen suunnitteilla on DEMO, ensimmäinen kaupallisen fuusioreaktorin prototyyppi. Sen on arvioitu aloittavan 2030-luvulla.
Vuonna 2016 MIT:n Alcator C-Mod -reaktorilla saavutettiin plasman paineen uusi maailmanennätys. Samalla osoitettiin että pienellä tokamakilla kyetään luomaan ääriolosuhteita.
Yksityinen TAE (Tri Alpha Energy) on yhteistyössä Googlen Applied Science -yksikön kanssa C2W/Norman-fuusioreaktorin kehittämiseksi pidemmälle.
Huhtikuussa 2018 Kiina on sanonut olevansa edellä fuusioenergiassa. Marraskuussa 2018 kiinalainen suprajohtava TOKAMAK (Experimental Advanced Superconducting Tokamak, EAST) saavutti yli 100 miljoonan celsiusasteen lämpötilan. 100 miljoonan asteen saavuttamista pidetään merkittävänä merkkipaaluna, sillä fuusioreaktion täytyy tapahtua maapallolla tuossa lämpötilassa, jotta reaktio kuluttaisi vähemmän energiaa kuin siitä saadaan.
Yhdistyneen kuningaskunnan kansallisesta fuusiolaboratoriosta on perustettu Tokamak Energy, joka on kehittänyt Tokamak-mallisen fuusioreaktorin joka on ylittänyt yli 15 miljoonan celsiusasteen lämpötilan.
Germán Lux
Germán Darío Lux (s. 7. kesäkuuta 1982 Carcarañá, Argentina) on argentiinalainen jalkapallomaalivahti. Hän pelaa tällä hetkellä espanjalaisessa Deportivo de La Coruñassa. Ennen nykyistä seuraansa Lux pelasi kotimaassaan River Platessa ja Espanjassa RCD Mallorcassa. Hän oli myös voittamassa vuoden 2004 Ateenan kesäolympialaisissa kultaa Argentiinan jalkapallomaajoukkueen kanssa.
Skedsmo
Skedsmo on entinen kunta Norjassa, Akershusin läänissä. Skedsmo on käytännössä Oslon esikaupunki. Kunta liitettiin vuonna 2020 yhteen Fetin ja Sørumin kanssa Lillestrømin kunnaksi. Lillestrøm oli aiemmin Skedsmon keskustaajama ja se sai kaupunkioikeudet 1997. Skedsmo on Norjan nopeimmin kasvavia alueita: vuonna 2005 väestönkasvua oli 2,6%, ja 2006 kasvuvauhdiksi arvioitiin 3,2 %. Tammikuussa 2013 tehdyn väestönlaskennan mukaan Skedsmossa oli 50 532 asukasta ja Skedsmo oli Norjan 14. suurin kaupunki asukasluvulla mitattuna.
Skedsmolla on ollut merkittävä rooli Norjan teollistumisessa: Strømmenin konepajalla tehtiin maan ensimmäiset junat, ja Kjellerissä toimi lentokonetehdas toiseen maailmansotaan asti. Lillestrømissä on edelleen puunjalostusteollisuutta.
Arne Six
Arne Six (s. 1976 tai 1977 ) on suomalainen urheiluselostaja, joka on Eurosportin pääselostaja tenniksessä. Six päätyi Eurosportille oma-alotteisuuden kautta: yliopisto-opintojen päätyttyä hän lähetti sähköpostia Eurosportin Suomen-toimitukseen ja tarjoutui tennisselostajaksi. Six teki debyyttinsä Eurosportin selostamossa helmikuussa 2011.
Six on valmistunut Turun yliopistosta pääaineenaan yleinen historia. Hänen gradunsa otsikko oli: Tasa-arvoa urheilukentille: Afroamerikkalaiset urheilijat The New York Timesin ja Washington Postin käsittelyssä toisen maailmansodan jälkeen (2011). (2+90 s.).
Piikkikukat
Piikkikukat (Caiophora) on haimiokasvien (Loasaceae) heimoon kuuluva kasvisuku. Sukuun kuuluu reilut 40 lajia.
Primo Victoria
Primo Victoria on Sabatonin esikoisalbumi, joka julkaistiin 4. maaliskuuta 2005. Nimi 'Primo Victoria' viittaa suureen voittoon Normandian maihinnousussa, jota kappale käsittelee.
Albumi nousi Ruotsissa ensimmäisellä listaviikollaan Sverigetopplistanin sijalle 43.
Montpellier Hérault SC
Montpellier Hérault SC on vuonna 1919 perustettu jalkapalloseura Montpellier’n viinikaupungista Hérault’n departementista. Seurassa nähtiin sen huippuvuosina muutamia jalkapalloilun suurnimiä kuten Roger Milla, Éric Cantona, Laurent Blanc ja Carlos Valderrama.
Entisiä pelaajia
1980-luku
1990-luku
2000-luku
Ollitapio Lehtinen
Ollitapio Lehtinen (8. elokuuta 1960 Helsinki – 3. joulukuuta 2016 Espoo ) oli suomalainen viulutaiteilija ja kapellimestari. Hän toimi vuodesta 1987 lähtien Suomen Kansallisoopperan ensimmäisenä konserttimestarina.
Lehtinen suoritti orkesterinjohdon diplomin Sibelius-Akatemiassa professori Jorma Panulan kapellimestariluokalla 1991; viulunsoittoa hän opiskeli Erkki Kantolan johdolla.
Lehtinen piti ensikonserttinsa Pietarin konservatoriossa vuonna 1980. Hän esiintyi laajalti viulusolistina sekä kamarimuusikkona, Pohjoismaiden lisäksi Saksassa, Itävallassa, Unkarissa, Yhdysvalloissa ja Australiassa. Lehtinen oli Suomalaisen Kamariorkesterin perustajajäsen ja toimi pitkään sen ensimmäisenä konserttimestarina. Lehtinen vieraili useimpien suomalaisten sinfoniaorkestereiden kapellimestarina. Lehtinen johti säännöllisesti myös Suomen Kansallisoopperassa.
Lehtisen ja kamariorkesteri Vox Artisin kesäkuussa 2009 julkaistu äänite oli ehdolla vuoden klassiseksi albumiksi Emma-gaalassa helmikuussa 2010.
Šavuot
Šavuot (, "viikot") on yksi juutalaisten kolmesta pyhiinvaellusjuhlasta. Šavuot eli viikkojuhla päättää pesahista alkaneen omer-laskennan, joka kestää 49 päivää eli seitsemän viikkoa. Šavuot on myös sadonkorjuujuhla ja kesän alkamisen juhla.
Raamatussa juhlaan viitataan useilla nimillä: leikkuujuhla (חג הקציר, hag ha-katsir; 2.Moos 23:16), viikkojuhla (חג שבעות, hag šavuot; 5. Moos 10:16) ja ensihedelmien juhla (יום הבכורים, jom ha-bikkurim; 4. Moos 28:26). Uudessa testamentissa siitä käytetään nimitystä helluntai, ja kristillinen helluntai onkin suunnilleen samaan aikaan kuin juutalaisten šavuot.
Šavuotia vietetään sivan-kuun kuudentena päivänä. Monissa juutalaisyhteisöissä Israelin ulkopuolella sitä vietetään kahden päivän ajan.
Šavuot on pesahin ja sukkotin ohella yksi Toorassa säädetyistä vuotuisista pyhiinvaellusjuhlista, šaloš regalim. Termin alkuperä on heprean sana regel, jalka. Kysymyksessä ovat kolme juhlaa, jolloin juutalaisten tulisi vaeltaa Jerusalemin temppeliin erityisiä juhlamenoja varten.
Srilankannorsu
Srilankannorsu eli ceyloninnorsu (Elephas maximus maximus) on yksi aasiannorsun alalajeista. Se on alalajeista tummin ja suurin. Uhanalaisia srilankannorsuja on Sri Lankan saarella enää noin 2 500–4 000 yksilöä. Niistä 2000-2870 elää erilaisilla suojelualueilla, mutta tämä luku saattaa olla arvioitu liian alhaiseksi.
Šavuot
Sadonkorjuujuhla
Muinaisessa Israelissa sadonkorjuu aloitettiin ohran leikkaamisella pesahin aikaan ja päätettiin vehnänkorjuuseen šavuotina. Šavuot oli siten viljankorjuun päättävä juhla samalla tavalla kuin sukkot päätti hedelmien sadonkorjuun. Israelilaisten käskettiin tuoda pyhäkköön maan parhaat antimet (2. Moos. 34:26, 3. Moos. 29:15–16, 5. Moos 16:9–19).
Tooran antamisen juhla
Šavuotina juutalaiset juhlivat sadonkorjuun lisäksi myös kymmenen käskyn vastaanottamista. Tarkasta Tooran antamisen päivästä väitellään, mutta monet rabbit uskovat sen olleen juuri sivan-kuun kuudes päivä. Raamattu kertoo israelilaisten saapuneen Siinain erämaahan uuden kuun aikaan (2. Moos. 19:1), ja rabbiinisen kirjallisuuden mukaan Jumala antoi kymmenen käskyä Moosekselle seuraavana lauantaina.
Šavuotin viettämisen perinteisiin kuuluu yön valvominen synagogassa Tooraa lukien. Tanakhista luetaan otteita tärkeimmistä kirjoista, Ruutin kirja kuitenkin kokonaisuudessaan, koska sen tarina sijoittuu sadonkorjuun aikaan. Tapana on myös koristella koti ja synagoga kasvein ja kukin.
Lastensuojeluyksikkö
Lastensuojelukysikkö on yksityinen tai kunnallinen kohde, jossa huostaanotetun tai avohuollontukitoimena sijoitetun lapsen kasvu ja kehitys turvataan. Lastensuojeluyksikössä on vastuuhenkilön lisäksi työntekijöitä, jotka huolehtivat sijoitettujen lasten terveydestä, ravinnosta, turvallisuudesta, koulutuksesta jne. Toimintaa valvoo sijoittaneiden kuntien sosiaalitoimi ja lääninhallitus.
Lastensuojeluyksikkö eroaa perhekodista siinä, että perhekodiksi katsotaan kohde, jossa asuu vakituisesti sijaisvanhemmat, joiden lisäksi voi olla palkattuja työntekijöitä. Muutoin kaikki laki ja asetus on yhtäläinen.
Sähkötarkastus
Sähkötarkastus on kiinteistöjen sähkölaitteiston määräaikaistarkastus, joka tulee tehdä yleensä 10 vuoden välein, jos sähkölaitteisto on luokiteltu. Määräaikaistarkastusvelvollisuus ei koske asuntoja. Sähkölaitteisto on yleensä luokiteltu, jos liittymän ylivirtasuojan nimellisvirta on suurempi kuin 35 A. Poikkeuksena ovat kahden asunnon asuinrakennukset, jotka eivät ole luokiteltuja suojalaitteen nimellisvirrasta riippumatta. Kerrostalon ja rivitalon sähkölaitteistot ovat luokiteltuja, mutta määräaikaistarkastusvelvollisuus niissä koskee vain asuinrakennusten liiketiloja ja vastaavia, joiden ylivirtasuojat ovat suuremmat kuin 35 A.
Monissa teollisuushalleissa on sähkölaitteiston määräaikaistarkastus teettämättä, eivätkä niiden haltijat usein ole velvollisuudestaan tietoisia. Vapaaehtoisen tarkastuksen voi tilata luokittelemattomaankin sähkölaitteistoon. Tarkastuksia tekevät valtuutetut sähkötarkastajat ja tarkastuslaitokset. Luettelo tarkastajista on Tukesin nettisivuilla kohdassa sähkö .. tarkastustoiminta.
Gus Savage
thumb|Gus Savage Augustus Alexander ”Gus” Savage (30. lokakuuta 1925 Detroit, Michigan – 31. lokakuuta 2015 Olympia Fields, Illinois ) oli yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko. Hän syntyi Detroitissa, valmistui Rooseveltin yliopistosta ja loi uran lehdistössä.
Afroamerikkalainen Savage oli toisen maailmansodan veteraani.
Savage istui Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsenenä vuosina 1981–1993. Poliittinen ura oli kuitenkin skandaalinkäryinen; Savage esitti epäsoveliaita kommentteja muiden muassa juutalaisista.
Jalkine
thumb|180px|Nahkaisia kävelykenkiä myynnissä. Jalkineet ovat jalassa pidettäviä vaatekappaleita. Jalkineet on tavallisesti tarkoitettu lämmittämään tai suojaamaan jalkoja, joskin muitakin käyttötapoja ja -tarkoituksia on olemassa. Jalkineita voidaan valmistaa monista materiaaleista, kuten villasta, nahasta, hyvin ohuesta tai hieman paksummastakin muovista sekä kankaasta. Jalkineita valmistivat aikanaan suutarit, mutta nykyään ne tehdään pääasiassa tehtaissa.
Jalkineisiin kuuluvat:
Soulier
Lasse Lintala
Musiikkivaikuttaja
Lasse Lintala oli muusikkona itseoppinut. Hän perusti ja johti monia suomalaisia musiikkitapahtumia, kuten Ilmajoen Musiikkijuhlia, Seinäjoen tangomarkkinoita sekä Kiuruveden Vihreät Niityt -iskelmätapahtumaa.
Lintala toimi Marit ja Mikot -viihdekuoron johtajana sen perustamisesta lähtien 1965. Ahonkylän flikat -lauluyhtyettä hän ohjasi parikymmentä vuotta vuodesta 1973.
Muu ura ja perhe
Lasse Lintala pääsi ylioppilaaksi 1955 ja suoritti opintoja Helsingin kauppakorkeakoulussa. Hän toimi lainaosaston hoitajana Ilmajoen Säästöpankissa 1959–1962 ja sitten Roosin Kirjakaupan toimitusjohtajana vuoteen 1980 saakka, jolloin hänet valittiin Ilmajoen musiikkijuhlien toimitusjohtajaksi ja taiteelliseksi johtajaksi. Lintala toimi Radio Seinäjoen musiikkipäällikkönä sen aloittamisesta lähtien vuonna 1990.
Wrangell Island
Wrangell Island on saari Alexanderin saaristossa Alaskan kaakkoisosassa Tyynenmeren rannikolla.
Punapää-Iikka
Punapää-Iikka on Väinö Riikkilän vuonna 1960 julkaisema teos, joka kertoo Iikasta ja Vilistä, jotka olivat muutama vuosi aiemmassa Pertsa ja Kilu -kirjassa "kaaneja". Iikka ja Vili ovat nuoria veneilijöitä, jotka ovat vaikeuksissa juopon miehen ja tyhjän saaren kanssa.
Eddie DeLange
Edgar ”Eddie” DeLange (1904–1949) oli yhdysvaltalainen sanoittaja ja orkesterinjohtaja.
Herman Valamolainen
Pyhittäjä Herman Valamolainen (Герман Валаамский) on toinen Valamon luostarin perustajista yhdessä Pyhittäjä Sergei Valamolaisen kanssa.
Eddie DeLange
DeLange syntyi Long Island Cityssä New Yorkissa ja opiskeli Pennsylvanian yliopistossa. Hän työskenteli Hollywoodissa sivu- ja sijaisnäyttelijänä ja muutti vuonna 1932 takaisin New Yorkiin ryhtyäkseen sanoittajaksi. Hänen ensimmäinen julkaistu sanoituksensa oli yhdessä Frank Loesserin kanssa kirjoitettu ”I Wish I Were Twins” vuodelta 1934. Seuraavana vuonna syntyivät hänen tunnetuimpiin kappaleisiinsa lukeutuvat ”Moonglow” ja ”Solitude”.
Lasse Lintala
Muu ura ja perhe
Lasse Lintalalla on ensimmäisestä avioliitosta neljä lasta. Toisesta avioliitosta laulaja Helena Porkka-Lintalan kanssa hänellä on 1987 syntynyt tytär Natalil Lintala, joka on näyttelijä.
Herman Valamolainen
Sergei asettui asumaan luoliin, saarnasi asukkaille evankeliumia ja kastoi ihmisiä kristityiksi. Näin pikkuhiljaa saarelle syntyi luostariyhteisö, johon liittyi myös karjalaissyntyinen Herman, joka jatkoi pyhittäjäisä Sergein työtä.
Eddie DeLange
Vuosina 1935–1938 DeLange johti Will Hudsonin kanssa yhtyettä nimeltä Hudson–DeLange Orchestra ja myöhemmin perusti oman orkesterinsa. 1930-luvun loppupuolella hän sanoitti useita kappaleita säveltäjä Jimmy Van Heusenille, mukaan lukien ”Deep in a Dream”, ”Heaven Can Wait” ja ”Darn That Dream”.
DeLange muutti vuonna 1944 vaimonsa kanssa Los Angelesiin ja alkoi sanoittaa elokuvamusiikkia. Hän kirjoitti musiikkia muun muassa elokuviin When Johnny Comes Marching Home (1942), Musiikin voimalla (1946) ja Etelän tähtien alla (1947). DeLange kuoli Los Angelesissa 13. heinäkuuta 1949.
Punapää-Iikka
Juoni
Alussa pojat painivat, kunnes Iikalta tulee verta nenästä ja Vilin paidan hiha menee rikki. Tuomari Väinö, Iikan pikkuveli, on hänkin saada selkäänsä. Vili menee korjaamaan paidan hihan karhunlangalla. Iikka murjottaa metsässä ja istuu vahingossa muurahaispesään, josta ei voi edes paeta, koska lähellä uimarannalla on tyttöjä tulossa vedestä. Heidän poistuttuaan hän riisuu vaatteet ja ampaisee uimaan - tosin uimahousut jalassa. Katuva Vili meni kaverinsa luo ja joutui sattumalta itse piiloutumaan tytöiltä samaan muurahaispesään. Tietyssä iässä näin taitaa olla poikien kohdalla vielä 2000-luvun alussa. Kohta Vilikin oli uimassa. Siellä kaverusten välit olivat taas kunnossa.
Herman Valamolainen
Perimätiedoissa luostarin perustaminen on sanottu tapahtuneen vuonna 992 mutta asiasta on kiistelty kovastikin. Eräiden tietojen mukaan perustaminen ajoittuisi 1100-luvulle ja eräiden tietojen mukaan vasta 1300-luvulle.
Suomen ortodoksinen kirkko kunnioittaa kumpaakin luostarin perustajaa sekä Sergei Valamolaista että Herman Valamolaista Karjalan valistajina ja pyhinä. Heidän muistopäiväänsä vietetään vuosittain kesäkuun 28. päivänä.
Wrangell Island
Saari on pääosin tiheää, koskematonta metsää. Sen pohjoispäässä on Wrangellin 2 308 asukkaan (2002) kaupunki ja eteläosassa parinkymmenen asukkaan Thoms Placen kylä.
Historia
Venäläiset miehittivät saaren 1834, kun Alaska oli osa Venäjän Amerikkaa. Saari on nimetty venäläisen tutkimusmatkailijan ja alueen kuvernöörin Ferdinand von Wrangelin mukaan. Vuonna 1840 venäläiset kuitenkin vuokrasivat tukikohtansa brittien Hudson Bay Companylle. Alaskan myynnin jälkeen saari oli vuodesta 1867 vuoteen 1877 Yhdysvaltojen armeijan tukikohtana. Myöhemmin siitä tuli metsästäjien, tutkmusmatkailijoiden ja kaivostyöläisten varustustukikohta, kun he käyttivät Stikinejoen reittiä matkalla Yukoniin.
Saarella harjoitetaan kalastusta ja kaivostoimintaa. Ainoa saha suljettiin 1990-luvulla.
56.45639°N, -132.37778°W
Punapää-Iikka
Juoni
Poikien pohtiessa mahdollisuutta ostaa polkupyörä Iikka löytää veden rajasta ruumiin. Hän pinkaisee pakoon, mutta Vili oli niin peloissaan, ettei pystynyt liikkumaan. Siksi hän tunnistaakin ruumiin eläväksi, sammuneeksi "Heittiö" Heittämöksi. Heittämö elää sosiaalituella eli kunnanavustuksella ja juo rahansa. Pojat eivät saa häntä saa virkoamaan eivätkä jaksa siirtääkään. Mies pitää kuitenkin herättää, ettei yön korkeampi vesi hukuta häntä. Keltiäiset ovat ratkaisu - pojat tuovat paperipussillisen keltiäisiä hänen päälleen ja ne herättävät hänet. Pahaksi onneksi mies näkee pelastajansa ja uhkaa kostolla. Pojat kertovat Iikan isälle, mitä oli tapahtunut. Heittämön tullessa syyttämään poikia todistajanaan tyttärensä, joka näki poikien toimet rannassa, Iikan isä uhkaa miestä itseään omakätisellä selkäsaunalla. Hän tarjoaa Heittämön nälkäiselle tytölle ruokaakin.
Pojat olivat päättäneet lähteä tekemään muinaiskaivauksia Kukorin linnoitukseen. Sinne he eivät päässeet omin nokkinensa vaan Iikan isä järjesti heille kyydin ja haun vuoromoottorilla. Neljän päivän saariloma alkoi. Jos hätä tulisi, lipulla voisi kutsua paikalle vuoroveneen tai muunkin aluksen.
Linnoitus oli jylhä. Ensin pojat etsivät leiripaikan. Veden säännöstely alkoi heti, koska pojat olivat lukemiensa seikkailukirjojen sankarien niin tekevän! Ensimmäisenä yönä ohimenevän laivan sumusireeni pelotti heidät hereille.
Iikan hiusten väri oli punainen ja saarella hän saikin rauhassa olla sankarillinen Punapää-Iikka, kun tukka muualla oli pilkan kohde. Ruoan he muistivat panna maakuoppaan (jollaista suosittaa mm. Karilaan teokset). Pojat alkoivat etsiä aarretta. Tykkejä ja kuulia etsittiin ensin. Yksi keisarillisen Venäjän armeijan asepuvun nappi löytyi. Muutamia tykinkuuliakin löytyi ja vihdoin tykki ja sen alta pääkallo, joka sai pojat miltei pistämään hätälipun salkoon. Kasvojen menetys vertaistensa parissa olisi ollut liian kova menetys. Illalla vielä oli sellainen pelko, että "Se" eli "Hän" kummittelisi, koska hautarauhaa oli rikottu.
Kotona Väinö oli vihainen, kun ei ollut päässyt saarelle. Hän rikkoi etsivätoimiston. Sitten ajatus alkoi mennä isojen poikien unelmaan polkupyörästä. Hän keksi ohimenevän kalakauppiaan kärryistä, että hän voi kerätä rikkinäisiä polkupyöriä seudulta ja koota niistä ehjän! Hän onnistui romunkeruussa. Hän alkoi puhdistaa ja maalata kolmea pyörää. Maalaus meni aluksi täysin pieleen ja vaatteet likaantuivat. Tarinalle on vertaus Riikkilän "Ankkurivahti"-tarinoissa, joissa Riikkilä kertoo veneensä maalaamisesta ja talonsa kittaamisesta. Äiti haukkui illalla Väinön, joka mokatessaan luokiteltiin kategoriaan "iso mies".
Kukorissa pojat pohtivat vielä haudan avaamisen mahdollisia vaikutuksia. Illalla kuuluikin kauhea möykkä. Sen aikaansai Heittämö ja toinen humalainen mies. Ne tulivat poikain majapaikalle ja Iikka jäi kiinni ja sai selkäänsä. Vili uhkasi hakulla ja niin pelastui pieksemiseltä. Toinen rauhallisempi mies vie lopulta Heittämön sivummalle, nukkumaan. Aamulla ukot lähtevät nostamaan pitkänsiimaansa. Pojat saivat heiltä yhden kuhan sovituksena.
Toisaalla Väinö liotteli ketjuja ensin saunassa ja sitten ulkona. Naapurin Repa Vänni tuli neuvomaan isoveljensä pyöränkorjausoppien mukaan. Ketjut piti kuulemma kuumentaa ja upottaa koneöljyyn. Näin tehtiinkin, mutta öljy lemahti liekkeihin. Repo panikoi ja kutsui palokunnan paikalle, mutta Väinö oli sammuttanut tulen. Ja pian seinän nokikin oli pesty pois. Ei tarvinnut selittää vanhemmille eikä saada rangaistuksia.
Saarella aarteenkaivu alkoi tuntua tylsältä. Ukkojen pitkänsiiman lasku oli taas menossa. Myrsky näytti olevan tulossa. Myöhemmin illalla Heittämö putoaakin pitkää siimaa nostavasta veneestä. Toinen mies katoaa maihin tultuaan muualle potien kovaa syntitaakkaa, koska luuli miehen kuolleen. Heittämö ui poikien saarelle ja huusi apua ja sai sitä. Hän puolestaan uskoi "parhaan kaverinsa" hukkuneen. Sitä aikaansaiko miesten syyllisyydentunto alkoholin juomisen lopettamisen, ei kirja kerro. Pojilla on kova yö myrskyn kourissa olevassa saaressa. Heittämö pääsi liputtamalla aamulla vuoroveneelle maihin, pojat jäivät vielä yhdeksi päiväksi.
Väinö oli sillä aikaa korjannut jo kolme pyörää. Hän todisti myös Heittämön ystävän paluun veneellä rantaan. Pyörä vaati kuitenkin lisää öljyä ja säätöä toimiakseen hyvin. Repan avulla se onnistui.
Pojat jäivät saapumatta samana iltana, kun Heittämön ja tämän kaverin hukkumisen huhu alkoi kulkea. Vuoromoottori oli ajanut kiville ja sen sijalle tullut toinen venemies ei tiennyt, että pojat olisi pitänyt hakea saarelta. Pojat alkoivat kalastaa ruokaansa, mutta saivat koukkunsa ruumiin. He kutsuivat ohi ajaneen merivartioveneen avuksi. Se nosti ruumiin, joka olikin salakuljetuskätkö - täynnä tupakkaa ja kahvia muovipusseissa. Pojat saivat merivartiolta hernekeittoa ja lettuja. Pojat eivät lähteneen veneen kanssa pois vaan odottivat vuorevenettä. Se ei tullut.
Brown, Boveri & Cie.
pienoiskuva|Yrityksen 1901 tekemä vaihtovirtageneraattori yhdessä Sulzer-höyrymoottorin kanssa. Electropolis-museo, Mulhouse. '''Brown, Boveri & Cie. (BBC)''' oli sveitsiläinen sähköalan yritys, joka valmisti muun muassa sähkömoottoreita, turbiineja ja sähköveturien sähköisiä osia. Sen perustivat Badeniin Sveitsissä vuonna 1891 Charles Brown ja Walter Boveri, jotka työskentelivät aikaisemmin Maschinenfabrik Oerlikonissa pääsähköinsinöörinä ja kokoonpano-osaston johtajana.
Punapää-Iikka
Juoni
Väinö ja Repa päättivät lähteä pelastamaan Iikkaan ja Viliä. Pienemmät pojat olivat kovilla merellä soutaessaan. Kun he tulivat saarelle, se olikin tyhjä. Kotiin palatessa heidän veneessä tuhoutui miinanraivaajan ajaessa kovaa ohi. Sen päällikkö luutnantti päätti välttää lokikirjamerkintöjä - hän pelasti pojat merestä ja antoi heille vanhan purjeveneensä. He alkoivat purjehduksen kotia kohti.
Brown, Boveri & Cie.
Brown Boverin ensimmäinen tilaus oli Badenin kaupungin sähkölaitoksen rakentaminen. BBC teki useita perustavanlaatuisia sähköalan keksintöjä, kuten kolmivaihevirran käyttöön ottamisen rakentamalla Frankfurtiin Euroopan ensimmäisen vaihtovirtaa tuottavan lämpövoimalaitoksen. Vuonna 1910 BBC oli Sveitsin suurin koneenrakennusalan yritys. BBC perusti ympäri Eurooppaa tytäryhtiöitä, joista osa oli liikevaihdoltaan suurempia kuin sveitsiläinen emoyritys. Eräät näistä käyttivät keskitysleirivankeja orjatyövoimana kansallissosialistisen Saksan hallitsemilla alueilla toisen maailmansodan aikana.
Punapää-Iikka
Juoni
Suulisniemessä etsittiin neljää kadonnutta poikaa. Isät lähtivät moottoriveneellä etsimään ilman tulosta.
Brown, Boveri & Cie.
Vuonna 1939 BBC valmisti ensimmäisen teollista mittakaavaa olevan 4 MW tehoisen kaasuturbiinikäyttöisen sähkövoimalaitoksen Neuchâteliin Sveitsiin. Vuonna 1988 BBC fuusioitui ruotsalaisen ASEAn kanssa muodostaen Asea Brown Boverin (ABB).
Punapää-Iikka
Juoni
Purjevene pysähtyi tymään vähän myöhemmin, mutta jonkin ajan kuluttua sai Väinö kutsuttua ohimenevän veneen hinaamaan sen.
Väinö ja Repa saapuivat kotiin muiden ollessa merellä. Iikka ja Vili pohtivat jo lautan tekoa, kun museoihmiset tulivat saareen ja vievät nämä pois mukanaan, mutta Kaunissaaren kautta ja lopulta Hovinsaareen, josta pojat kävelivät kotiin 20 kilometrin matkan. Iikka päätti olevansa pelkkä Iikka tästedes. Kotona Väinölle oli pojillekin omat pyörät odottamassa. Pojat pohtivat jopa polkupyörävuokraamoa.
Erkon Pokaali
Erkon Pokaali on Vermossa vuodesta 1978 ajettu kylmäveriravureiden suurkilpailu, jonka paikka kilpailukalenterissa on vakiintunut Finlandia-raveihin. Se on nimetty kolminkertaisen ravikuninkaan Erkon (1944-1972) mukaan.
Erkko oli kilpaurallaan tunnettu sitkeydestään ja hurjasta kirikyvystään. Sen saavutukset kilparadalla hakevat vertaistaan, ja vain Vonkaus on saavuttanut urallaan enemmän voittoja. Erkko voitti urallaan 245 kertaa Suomessa, parhaimmillaan 50 voittoa vuodessa. Erkko oli varsinkin pitkien matkojen erikoisosaaja, ja sen 3000 metrin SE olikin voimassa 18 vuotta.
Lisäksi se kilpaili Ruotsissa parhaita lämminverisiä, mm. aikansa huipputamma Frances Bulwarkia vastaan. Ruotsin voitot mukaan lukien Erkon voittomäärä on 250.
Erkon Pokaali -kilpailu perustettiin Erkon omistaja, valmentaja ja ohjastaja Olof Westerlundin aloitteesta, sillä hän halusi olla mukana kehittämässä suomenhevosten arvokilpailuja. Westerlund lahjoitti kilpailuun palkinnoksi Erkon voittamia pokaaleja, jotka sai kolmen vuoden jaksolla pysyvästi omakseen nopeimman ajan tehnyt voittaja. Kolmivuotiskausilla pokaalin voittivat Olle (1978-1980), Paavin Poika (1981-1983), Ruutu Poika (1984-1986) ja Alm Svarten (1987-1989). Talvella 2011 menehtynyt Westerlund oli mukana palkitsemassa lähdön voittajaa syksyyn 2010 saakka.
== Kilpailun kunniataulukko ==
Eurytos
Eurytos oli antiikin Kreikassa miehen nimi.
Kreikkalainen mytologia
Kreikkalaisessa mytologiassa on useita Eurytos-nimisiä hahmoja:
Oikhalian kuningas
Eurytoksen isoisä oli Apollon, jousiammunnan jumala, ja myös hän itse oli taitava jousen käyttäjä. Hänet mainitaan myös henkilönä, joka opetti Herakleelle tämän taidon. Homeroksen mukaan Eurytos olisi tullut niin pöyhkeäksi taidoistaan, että olisi haastanut Apollonin. Tästä julkeudesta suuttuneena Apollon olisi tappanut Eurytoksen, ja Ifitos olisi perinyt tämän jousen. Myöhemmin tämä taas antoi jousen ystävälleen Odysseukselle. Odysseus puolestaan käytti tätä nimenomaista jousta surmatessaan vaimonsa Penelopen kosijat palattuaan Troijan sodasta.