cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sarojini Naidu
Nuoruus ja perhe
Naidu saavutti kansallista kuuluisuutta päästessään jo 12-vuotiaana Madrasin yliopistoon. Hänen isänsä halusi hänestä tulevan matemaatikko tai tiedemies, mutta Naidu oli rakastanut runoutta jo hyvin nuoresta iästä lähtien. Isänsä tuella hän kirjoitti persian kielellä näytelmän nimeltä Maher Muneer. Persian lisäksi Naidu osasi puhua urdua, telugua, englantia ja bangalia. 16-vuotiaana hän matkusti Englantiin opiskelemaan kahteen yliopistoon, aluksi Lontoon King's Collegeen ja sitten Cambridgen Girton Collegeen.
15-vuotiaana Naidu tapasi lääkäri Muthyala Govindarajulun, johon hän rakastui. Govindarajulu oli kotoisin Etelä-Intiasta. Saatuaan opintonsa päätökseen 19-vuotiaana, Naidu meni naimisiin hänen kanssaan aikana, jolloin eri kastien väliset liitot eivät olleet sallittuja. Heidän avioliittonsa oli hyvin onnellinen ja he saivat neljä lasta.
Vapaustaistelun aika
Naidu liittyi Intian itsenäisyysliikkeeseen, joka oli perustettu Bengalin jakamisen jälkeen vuonna 1905. Vuosina 1903–1917 hän oli yhteydessä sellaisiin suurnimiin kuin Gopal Krishna Gokhale, Rabindranath Tagore, Muhammad Ali Jinnah, Annie Besant, C. P. Rama Swami Iyer, Mohandas Gandhi ja Jawaharlal Nehru.
Vuosina 1915–1918 Naidu esitelmöi kaikkialla Intiassa nuorten hyvinvoinnista, työväen arvosta, naisten vapautuksesta sekä nationalismista. Vuonna 1925 hänet valittiin ensimmäisenä naisena Intian kansalliskongressin puheenjohtajaksi.
Vuonna 1919 Mohandas Gandhi organisoi vastarintakampanjan, johon Naidu liittyi ensimmäisenä. Hallitus kuitenkin esti mielenosoitukset. Heinäkuussa 1919 Naidusta tuli Home Rule Leaguen suurlähettiläs Britanniaan. Vuonna 1920 hän palasi Intiaan. Vuonna 1924 Intian kansalliskongressi valtuutti Naidun Itä-Afrikan Intian kongressiin. Itä-Afrikassa hän piti myös esitelmiä.
Lokakuussa 1928 Naidu saapui New Yorkiin. Siellä hän huolestui afroamerikkalaisten ja intiaanien epäoikeudenmukaisesta kohtelusta. Palatessaan Intiaan hänestä tuli Congress Working Committee’n jäsen.
pienoiskuva|Mahatma Gandhi ja Sarojini Naidu suolamarssin aikana vuonna 1930. Tammikuun 26. päivä vuonna 1930 kansalliskongressi julisti Intian itsenäiseksi. Toukokuussa Gandhi pidätettiin ja hieman tämän jälkeen myös Naidu pidätettiin. Hän joutui viettämään vankilassa useita kuukausia. Tammikuussa 1931 heidät molemmat vapautettiin. Myöhemmin tuona vuonna Naidu ja Gandhi pidätettiin jälleen. Lopulta Naidu päästettiin vapaaksi heikon terveydentilansa vuoksi. Vuonna 1942 Gandhi järjesti Quit India –protestin, johon myös Naidu osallistui. Tämän seurauksena heidät molemmat passitettiin vankilaan, jossa he joutuivat olemaan 21 kuukautta. Naidun ja Gandhin välille muodostui lämmin ystävyyssuhde.
Elokuussa 1947 Intian itsenäistyessä, Naidusta tuli Intian ensimmäinen naispuolinen kuvernööri Uttar Pradeshin osavaltioon. Kesken toimikautensa hän kuoli vuonna 1949.
Intiassa Naisten päivää vietetään Naidun syntymäpäivänä, 13. helmikuuta.
Luca Attanasio
Luca Attanasio (23. toukokuuta 1977 Saronno – 22. helmikuuta 2021 Goma) oli italialainen diplomaatti.
Attanasio aloitti diplomaattiuransa vuonna 2003 ja palveli aluksi Sveitsissä, Marokossa sekä Nigeriassa. Hän työskenteli Kongon demokraattisessa tasavallassa Italian diplomaattisen edustuston johdossa vuodesta 2017 ja suurlähettiläänä lokakuusta 2019. Attanasio oli naimisissa ja hänellä oli kolme lasta.
Kuolema
Attanasio, 30-vuotias sotilaspoliisi Vittorio Iacovacci ja heidän kinshasankongolainen kuskinsa pysäytettiin näiden ajaessa Pohjois-Kivussa 22. helmikuuta 2021. Hyökkääjät surmasivat heti kuskin ja olivat pakottamassa muita metsään puistonvartijoiden avatessa tulen. Attanasio vietiin kriittisessä tilassa YK:n sairaalaan Gomaan, jossa hän kuoli tilanteessa saamiinsa vammoihin. Tiellä, jolla hyökkäys tehtiin, kulki usein asejoukkoja ja maantierosvoja.
Attanasio oli Ranskan suurlähettiläs Philippe Bernardin (k. 1993) jälkeen toinen eurooppalainen suurlähettiläs, joka surmattiin palvellessaan Kongon demokraattisessa tasavallassa.
Yli-Ii
Yli-Ii (epävirallisesti tai Över-Ijo) on entinen Suomen kunta, joka sijaitsi Pohjois-Pohjanmaan maakunnan luoteisosassa. Yli-Iin naapurikunnat olivat Haukipudas, Ii, Pudasjärvi sekä Oulu, johon Yli-Ii liittyi vuoden 2013 alussa.
Perustiedot
Yli-Ii sijaitsee Iijoen rannalla, jolla on iso sivujoki Siuruanjoki. Yli-Iin kunta on perustettu vuonna 1924, jolloin se erotettiin Iistä. Kuntien väkiluvut tosin laskettiin yhteen vielä vuoteen 1932. Kunnassa asui lakkauttamishetkellä 0 ihmistä ja sen pinta-ala on 0 km², josta 0 km² on vesistöjä. Väestötiheys oli 0 asukasta/km². Viime vuosina Yli-Iin väkiluku on kasvanut pikkuhiljaa johtuen Oulun läheisyydestä. Yli-Iin keskustasta on matkaa Ouluun noin 47 kilometriä.
Oulun kaupunki sekä Yli-Iin, Haukiputaan, Kiimingin ja Oulunsalon kunnat yhdistyivät vuoden 2013 alussa uudeksi Oulun kaupungiksi.
Historia
Kivikaudella Yli-Iin seudut olivat Iijoen suistoa. Iijokivarresta Kierikin ja Pahkakosken välistä on löydetty voimalaitostöiden yhteydessä useita kivikautisia asuinpaikkoja. Vielä 1500-luvulla alue oli suurimmaksi osaksi erämaata, pääasiassa rannikon ihmisten ja saamelaisten yhteistä nautinta-aluetta. Karjalankylään ja Pirttitörmään (nykyiseen Jakkukylään) oli tosin noussut muutamia taloja. Seutu kuului Novgorodin ja Venäjän vanhoihin nautinta-alueisiin ja siirtyi Ruotsin hallintaan vasta Täyssinän rauhassa vuonna 1595.
Väestö sai toimeentulonsa pyynnistä ja kalastuksesta, joka pysyi tärkeänä elinkeinona aina 1930-luvulle, jolloin jokien lohipadot siirtyivät yksityisiltä valtion omistukseen. Vähitellen myös maatalouden merkitys alkoi kasvaa. Maatalous kehittyi luonnonolosuhteiden vuoksi karjan hoitoon. 1700- ja 1800-luvulla voin hinta oli ajoittain niin hyvä, että sen myynti kannatti. Lehmien lisäksi Yli-Iissä on pidetty aina jonkin verran poroja. 1600-luvulta lähtien Suur-Iin alue oli Oulun tervanhankinta-aluetta. Alueen merkitys kasvoi huomattavasti 1700-luvulla, jolloin tervan lauttakuljetukset pääsivät vauhtiin Ii- ja Siuruanjoella. Jokaisessa kylässä mm. Pirttitörmässä ja Karjalankylässä tervaa poltettiin säädettyjen kiintiöiden verran.
Yli-Iin seutu kuului osana Suur-Iin pitäjään, joka käsitti suuren osan Iijokilaaksoa. Yli-Iin seurakunta perustettiin senaatin päätöksellä vanhasta emäseurakunnasta. Samana vuonna perustettiin myös Yli-Iin kunta.
Yli-Iin asukasluku kasvoi 1960-luvun alkuun, jolloin asukkaita oli yli 3 800. Tämän jälkeen asukasluku alkoi pienentyä nopeasti voimakkaan poismuuton vuoksi. Vuonna 1970 asukkaita oli 3 561 ja 1980 enää 2 478. 1980-luvulla väestön väheneminen hidastui.
Yli-Iin pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla seinäkuivalihavelli ja makea juustokeitto.
Luonto
Yli-Iin maisemia hallitsevat loivapiirteiset mäntykankaat ja laajat suot.
Yli-Iin keskiosien maisemia hallitsee itä-länsisuunnassa virtaava Iijoki, joka oli aikoinaan Suomen parhaimpia lohijokia. Joen alajuoksun valjastaminen voimatalouden käyttöön 1959–1971 katkaisi kuitenkin lohen nousun jokeen. Kunnan alueella on Iijoessa neljä voimalaitosta: Haapakoski, Pahkakoski, Kierikki ja Maalismaa. Iijokeen liittyy pohjoisosasta tuleva Siuruanjoki, johon yhtyvät mm. Leuvanoja, Vitmaoja ja Martimojoki. Kunnan alueella on useita pieniä järviä, mm. Halajärvi, Iso Isterinjärvi ja Koutuanjärvi.
Kyliä
Yli-Iin kyliä ovat Karjalankylä, Jakkukylä, Maalismaa, Tannila, Pahkakoski, Haapakoski ja Leuvanjoki.
Nähtävyydet
Kierikki on alueena tärkeä kivikautinen löytö- ja tutkimuskohde. Aluetta on tutkittu arkeologisin kaivauksin vuodesta 1960. Tärkeimpiä löytöjä ovat hirsiperustaiset rakennusten jäänteet ajalta 4000–3000 eaa. Satojen talolöytöjen ohella Kierikistä on löytynyt kaksi kivikautista rivitaloa aikaväliltä 3350–3200 eaa. Löytöaineistossa tärkeässä asemassa ovat asbestisekoitteinen Kierikinkeramiikka. Brittiläinen arkeologian opiskelija löysi BBC:n tietojen mukaan kesällä 2007 Iijoen varrelta 5 000 vuotta vanhan koivun tuohen tervasta valmistetun purukumin. Sen sisältämän karbolihapon antiseptisyyden takia sitä käytettiin ientulehdusten hoitoon.
Muttilainen
Muttilainen on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
20 suosikkia – Päivät kuin unta
20 suosikkia – Päivät kuin unta on Arto Sotavallan vuonna 1996 postuumisti julkaistu kokoelmalevy, joka kuuluu 20 suosikkia -sarjaan.
Cetus (uimaseura)
Cetus (virall. Cetus Espoo ry, Cetus Esbo rf) on espoolainen uimaseura.
Seura perustettiin 21. marraskuuta 2004 yhdistämällä neljä espoolaista uimaseuraa: Espoon Uimaseura (EUS), Laaksolahden Viri (LaVi), Simmis Espoo (SEE) ja Tapiolan Uimarit (TapU). Aluksi seura toimi nimellä Uinti-Espoo-Esbo Sim. 14. huhtikuuta 2005 seura otti brändinimekseen Cetus. Samalla julkistettiin seuran uusi ulkoasu. Cetuksen nimi juontaa juurensa Valaskalan tähdistön latinankielisestä nimestä.
Uinti
Cetuksessa on 25 valmennusryhmää, jotka harjoittelevat neljässä eri uimahallissa. Yhteensä kilpauimareita on noin 400. Cetus on historiansa aikana saanut paljon menestystä lajin SM-kilpailuista. Esimerkiksi kesän 2010 kansallisissa arvokilpailuissa (Rollo, IKU, NSM, SM) Cetus voitti kaikki seurojen väliset pistekilpailut.
Vuoden 2010 Euroopan-mestaruuskilpailuissa mukana oli yhteensä neljä Cetuksen uimaria: Hanna-Maria Seppälä, Anni Alitalo, Aleksi Eskelinen sekä Kristian Outinen.
Vesipallo
Cetuksessa harrastetaan aktiivisesti vesipalloa ja seura on harrastajamäärältään Suomen suurimpien vesipalloseurojen joukossa. Seuralla on joukkue kaikissa Uimaliiton alaisissa aikuisten ja junioreiden mestaruussarjoissa. Vuodesta 2017 lähtien seuralla on ollut päätoiminen vesipallon päävalmentaja. Syksyllä 2019 tehtävässä aloitti Nemanja Stevanovic.
Vuonna 2021 Cetuksen joukkueet pelasivat menestyksekkäästi Uimaliiton virallisissa sarjoissa. Miesten joukkue uusi Suomen mestaruuden jo neljättä kertaa peräkkäin ja myös B-juniorit voittivat Suomen mestaruuden. C-juniorit voittivat ikäkausimestaruussarjan ja D-juniorit sijoittuivat neljänneksi.
Kausi 2019-2020 oli koronaviruspandemian takia poikkeuksellinen, mutta Suomen mestaruuksia jaettiin silti. Miesten joukkue jatkoi kolmatta vuotta peräkkäin Suomen mestareina. B-juniorit voittivat Suomen mestaruuden, C-juniorit saivat pronssia ja D-juniorit hopeaa. Naisten joukkue voitti Suomen mestaruuden toista kertaa seurahistorian aikana.
Kaudella 2018-2019 Cetus piti asemansa Suomen mestareina sekä miesten joukkueen että B-junioreiden osalta, naisten joukkue ja C-juniorit saivat hopeaa ja D-juniorit saavuttivat pronssia.
Kaudella 2017-2018 Cetuksen miesten joukkue saavutti seurahistorian ensimmäisen Suomen mestaruuden. Cetus voitti Suomen mestaruuden myös B-junioreiden ja C-junioreiden sarjoissa, sekä saavutti hopeaa D-junioreissa. Seuralla on toimintaa myös nuorimmissa E- ja F-junioreissa.
Taitouinti
Cetuksessa on syksystä 2009 lähtien toiminut kaksi kilparyhmää. Kilparyhmässä 1 harjoittelevat sarjan AG15- sekä FINA jr. -ikäiset taitouimarit ja kilparyhmässä 2 harjoittelevat AG12-sarjan ikäiset ja tasoiset.
Miehet
Ylemmällä rivillä lyhyen radan seuraennätykset, alemmalla pitkän radan seuraennätykset.
Falkenbergin kunta
Falkenbergin kunta on Hallandin läänissä sijaitseva Ruotsin kunta. Maakuntajaossa se kuuluu Hallandiin ja Länsi-Götanmaahan. Kunnan keskustaajama on Falkenberg.
Kunnan maapinta-ala on 1 108,53 neliökilometriä (1.1.2016) ja asukasluku 46 051 henkeä (31.12.2020).
Eurooppatie E6 kulkee Falkenbergin läpi, samoin länsirannikon rautatie matkallaan Göteborgista Malmöhön.
Falkenbergissa on paljon elintarviketeollisuutta: Arla Foods, Carlsberg ja SIA Glassin jäätelötehdas.
Pihtipudas, Pieksämäki ja Savitaipale ovat Falkenbergin ystävyyskuntia Suomessa.
Vuonna 2007 kunnassa oli 277,99 km² peltoa, joten saman ajankohdan maapinta-alaan vertaamalla saadaan peltojen osuudeksi 24,9 prosenttia kunnan maapinta-alasta.
Kuntajaon kehitys
Aikaisemmin Falkenbergin kunnan alueella on sijainnut Falkenbergin kaupunki ja 23 muuta kuntaa. Nykyinen kunta muodostettiin vuosien 1952 ja 1971 kuntauudistuksissa. Vuonna 1952 muodostettiin seuraavat "suurkunnat": Lisäksi Skrean maalaiskunta liitettiin Falkenbergin kaupunkiin. Vuonna 1971 Falkenbergin kaupunki, Morupin, Ullaredin Vessigebron, Vinbergin, Ätranin ja Årstadin maalaiskunnat sekä Älvseredin seurakunta jaetusta Högvadin maalaiskunnasta yhdistettiin nykyiseksi Falkenbergin kunnaksi.
Väestönkehitys
Kunnan väestö taustan mukaan on esitetty seuraavassa taulukossa.
Hieman vanhempien vuoden 2009 lopun tietojen mukaan kunnassa asui 282 Suomessa syntynyttä, mikä vastasi 0,7 prosenttia kunnan väestöstä.
Vielä vanhempien vuoden 1984 lopun tietojen mukaan 4,1 prosenttia kunnan asukkaista oli ulkomailla syntyneitä. Tuolloin kunnassa asui 251 Suomessa syntynyttä, mikä vastasi 0,7 prosenttia kunnan väestöstä.
Vuoden 2010 tietojen mukaan 20 vuotta täyttäneiden kuntalaisten mediaaninettotulot olivat 186 225 kruunua. Vuodelta 2007 olevan tiedon mukaan kuntalaisten nettovarallisuuden mediaani oli 112 000 kruunua.
Vuoden 2011 lopussa kunnan väestö jakautui eri ikäryhmiin seuraavasti:
Elinkeinot
Seuraava taulukko kuvaa työpaikkojen ja työllisten jakautumista eri elinkeinojen kesken. Luvut on laskettu kahdessa eri Statistiska centralbyrånin tilastossa ilmoitettujen perusteellisempien tietojen pohjalta. "Päiväväestö" (ruots. dagbefolkning) kertoo kunnassa sijaitsevista työpaikoista ja "yöväestö" (ruots. nattbefolkning) puolestaan kunnassa asuvien elinkeinosta. Työpaikkaomavaraisuus on laskettu päivä- ja yöväestön suhteena. Alkutuotanto tarkoittaa maa- ja metsätaloutta sekä kalastusta. Jalostuksen kohdalla on laskettu yhteen tavaranvalmistus- ja kierrätysteollisuus, energia- ja ympäristöyritykset sekä rakennusteollisuus. Muut toimialat on laskettu palveluihin lukuun ottamatta niitä, joiden elinkeino on tuntematon.
Taajamat
Kunnassa on 18 taajamaa, joiden osuus kunnan väestöstä vuoden 2010 lopussa oli 74,6 prosenttia. Taajamien ulkopuolella asui tuolloin 10 428 asukasta. Seuraavassa on lueteltu kunnan alueella sijaitsevat taajamat väkilukuineen:
Kunnan keskustaajama on lihavoitu. Skogstorpin taajaman nimenä on joskus ollut myös Eneskogstorp ja Skrean nimenä Skreanäs.
Entiset taajamat
Ruotsissa on tilastoitu taajamaväestö aikaisemmin myös vuosina 1960, 1965, 1970, 1975, 1980, 1990, 1995, 2000 ja 2005. Jonakin tai joinakin näistä vuosista kunnassa on ollut myös seuraavan luettelon mukaiset taajamat, jotka eivät enää ole taajamia:
Hundertwasserschule Wittenberg
Hundertwasserschule on Saksan Wittenbergissä oleva koulurakennus. Hundertwasserschule on itävaltalaisen arkkitehti Friedensreich Hundertwasserin suunnittelema persoonallinen DDR-aikaisen rakennuksen rungolle 1997-1999 rakennettu koulutalo.
Falkenbergin kunta
Pientaajamat
Yli 200 asukkaan taajamien lisäksi kunnassa on vuoden 2010 tietojen perusteella myös seuraavat 50–199 asukkaan pientaajamat:
Hundertwasserschule Wittenberg
Koulun nimi on 18. joulukuuta 2006 lähtien Luther-Melanchthon-Gymnasium -oppikoulu. Tätä ennen koulu tunnettiin nimellä Martin-Luther-Gymnasium (MLG).
Falkenbergin kunta
Pientaajamat
Asteriski (*) tarkoittaa, että pientaajama kuuluu osittain toiseenkin kuntaan. Stensjö + del av Stora Skipås kuuluu osin myös Halmstadin kuntaan.
Entiset pientaajamat
Ruotsissa on tehty tilastoja pientaajamista aikaisemmin myös vuosina 1990, 1995, 2000 ja 2005. Seuraavat paikkakunnat ovat olleet pientaajamia jonakin tai joinakin vuosina vuosien 1995, 2000 ja 2005 aikana, mutta ne eivät olleet pientaajamia vuonna 2010:
Kunnanvaltuusto
Ruotsissa valitaan joka neljäs vuosi edustajat valtiopäiville, maakäräjäkuntien valtuustoihin ja kunnanvaltuustoihin. Kunnallisvaaleissa Falkenbergin kunta on jaettu seuraaviin vaalipiireihin: Seuraavassa taulukossa on esitetty valtiopäivillä edustettuina olevien puolueiden saamat valtuustopaikat Falkenbergin kunnanvaltuustossa vuodesta 1973 lähtien.
Piirit
thumb|right|250px|Kartta Falkenbergin kunnan piireistä.
Vuodesta 2016 alkaen kunta on jaettu seuraaviin piireihin:
Seurakunnat
Vuoden 2012 aluejaon mukaan kunnassa on seuraavat Ruotsin kirkon seurakunnat:
Historialliset seurakunnat
Seuraavassa luettelossa on mainittu kaikki nykyisen kunnan alueella sijainneet seurakunnat. Jos seurakunta on lakkautettu, niin sen perässä on asteriski (*). Mahdolliset suluissa lukevat nimet ovat seurakunnan vaihtoehtoisia tai vanhempia nimiä. Jos nimen perässä lukee kbfd, niin kyseessä "kirkonkirjapiiri", joka ei ole muodostanut omaa seurakuntaa, vaikka ne seurakuntiin rinnastetaankin.
Zune
Zune oli Microsoftin digitaalisen musiikin brändi. Tuoteperhe sai alkunsa marraskuussa 2006 julkaistun musiikkisoittimen myötä. Lokakuussa 2011 Microsoft ilmoitti lopettavansa kannettavien musiikkisoitinten valmistuksen ja markkinoinnin. Myöhemmin brändillä tunnettiin musiikin latauspalvelu Zune Marketplace, josta voi ostaa musiikkia Microsoft Kin ja Windows Phone -puhelimiin sekä Xbox 360 -pelikonsolille. PC-koneissa sitä voi käyttää Zune Software -ohjelmiston avulla.
Microsoft tarjosi Zunen omistajille Zune Pass ja Zune Marketplace -tilauspalveluita, jotka sisältävät miljoonia ladattavia musiikkikappaleita. Microsoftin pistejärjestelmällä toimivasta Zune Marketplace -palvelusta mediatoistimen omistaja voi ladata yksittäisiä kappaleita 79 pisteen hintaan. Yhdelle kappaleelle tulee näin hintaa 0,99 dollarin verran. Vaihtoehtoisesti Zunen omistaja voi tilata Zune Pass -palvelun 14,99 dollarin kuukausihintaan, josta voi ladata rajattomasti haluamiaan kappaleita. Tällöin käyttäjä ei kuitenkaan omista itse kappaleita eikä niitä voi polttaa esimerkiksi cd-levylle. Mikäli Zunen omistaja lopettaa palvelun tilauksen ei kappaleita pysty sen jälkeen enää toistamaan.
Ensimmäisen sukupolven Zune-laitteessa oli joitain sosiaalisia ominaisuuksia, kuten mahdollisuus jakaa kappale toiselle käyttäjälle langattomasti. Kappale toimi tämän jälkeen kolmen päivän ajan. Kolmannen sukupolven soittimissa oli mahdollisuus ladata ja pelata XNA Frameworkille tehtyä pelejä.
Zune-palvelun musiikkikauppa on suljettu 2015. Sen jatkajaksi tuli Groove Music -palvelu, joka lakkautettiin 1. tammikuuta 2018.
Metal Church
Metal Church on yhdysvaltalainen heavy metal -yhtye. Se perustettiin vuonna 1981, ja sen ensimmäinen albumi, Metal Church, ilmestyi vuonna 1984. Alkuperäisenä jäsenenä ollut laulaja David Wayne oli mukana kahdella ensimmäisellä levyllä Metal Church (1984) ja The Dark (1986). The Dark levyn jälkeen laulajana oli Mike Howe levyillä Blessing in Disguise (1989), Human Factor (1991), Hanging in the Balance (1993). David Wayne palasi yhtyeeseen Masterpeace-albumille (1999), mutta lähti jälleen 2003. Seuraavalla levyllä, nimeltään The Weight Of The World (2004), oli laulajana Ronny Munroe. 2006 ilmestyi levy A Light In The Dark, ja tällä kertaa rumpuja soitti Jeff Plate (ex-Savatage).
Hannes Gebhard
pienoiskuva|oikea|Hannes Gebhard. Hannes Gebhard (8. huhtikuuta 1864 Kemijärvi – 23. helmikuuta 1933 Helsinki) oli suomalainen liikemies, taloushistorian ja taloustieteen professori, kansanedustaja ja Suomen osuustoiminnan isä. Hän oli kustannusyhtiö Otavan toinen perustaja.
Gebhardin vanhemmat olivat metsänhoitaja Johan Ferdinand Gebhard (1834–1920) ja Matilda Laurentia Wegelius. Hän pääsi ylioppilaaksi Oulun ruotsalaisesta lyseosta 1882 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1887 sekä filosofian lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1890. Gebhardin väitöskirja käsitteli Savonlinnan läänin oloja vuoteen 1571 saakka.
Gebhard oli vuodesta 1891 naimisissa kansanedustaja Hedvig Gebhardin kanssa. Työtehoseuran osastopäällikkö Maiju Gebhard oli heidän tyttärensä.
Kemijärvelle pystytettiin Gebhardin muistopatsas heinäkuussa 1949, osuustoiminnan 50-vuotisjuhlien yhteydessä. Helsingin Vallilassa on Osuuspankin pääkonttorin edessä Gebhardinaukio. Aukio on nimetty Pellervo-seuran perustajan ja OP:n ensimmäisen pääjohtajan Hannes Gebhardin sekä hänen puolisonsa talousneuvos Hedvig Gebhardin mukaan.
Ura
Hannes Gebhard toimi Helsingin yliopiston pohjoismaiden historian dosenttina 1890–1899 sekä maanviljelyksen, kansantalouden ja tilastotieteen dosenttina 1899–1906 ja ylimääräisenä professorina 1909–1927. Hän oli Kustannusosakeyhtiö Otavan toimitusjohtajana 1890–1892, Osuuskassojen keskuslainarahaston toimitusjohtajana 1903–1917 ja 1921–1933 sekä Pellervo-seuran johtajana 1899–1917 ja Osuuskassojen keskusliiton johtajana 1926–1933. Gebhard oli suomalaisen puolueen kansanedustajana 1907–1909 edustaen Vaasan läänin pohjoista vaalipiiriä.
Osuustoiminnan levittäjä ja Pellervo-seuran perustaja
Gebhard tutustui Euroopassa ko-operatiiviseen (yhteistoiminnalliseen eli osuustoiminnalliseen) liikkeeseen, ja kutsui vuonna 1899 Pellervo-seuran perustavan kokouksen koolle. Pellervo-seura on osuustoimintajärjestö, joka pyrkii edistämään osuustoiminnallisten yritysten perustamista sekä jakamaan valistusta aiheesta. Gebhard katsoi, että maaseudun ongelmien lievittäminen olisi välttämätöntä koko kansakunnan kannalta. Osuustoiminta oli hänen mielestään hyvä keino, ja siitä muodostuikin agraarisessa Suomessa kansantalouden mahtitekijä, vaikka aate oli ulkomaista tuontitavaraa.
Tasa-arvon edistäjä
Gebhard oli tärkeässä roolissa Suomen torpparien ja tilattoman väestön olojen parantamisessa. Gebhard toimi 1900-luvun alkuvuosina toimineen Tilattoman väestön alakomitean sihteerinä ja pystyi tilastollisesti osoittamaan ongelman mittasuhteet. Tilattomia oli yhtä paljon kuin torppareitakin, joten asia oli laaja. Selvitystyö johti torpparivapautuslain ja Lex Kallion säätämiseen itsenäisyyden ensimmäisinä vuosina.
Gaby Nestler
Gaby Nestler (s. 16. helmikuuta 1967) on saksalainen maastohiihtäjä, joka aktiiviurallaan edusti Saksan demokraattista tasavaltaa.
Nestler hiihti Seefeldin MM-kilpailuissa 1985 toisen osuuden DDR:n pronssijoukkueessa 4 × 5 kilometrin viestissä. Samojen kisojen 10 kilometrillä hän oli kuudestoista. Oberstdorfin MM-kilpailuissa 1987 hän sijoittui 20 kilometrillä kymmenenneksi ja viestissä neljänneksi. Hän saavutti nuorten MM-kilpailuissa pronssia 5 kilometrillä ja 3 × 5 kilometrin viestissä 1985 sekä 15 kilometrillä 1986.
Nestler sijoittui maailmancupin kokonaiskilpailussa kuudenneksi kaudella 1985−1986. Hän voitti tammikuussa 1986 Les Saisies'n 10 kilometrin kilpailun ja sijoittui toiseksi Nové Měston 20 kilometrillä.
Nummen kotiseutumuseo
Nummen kotiseutumuseo sijaitsee Nummella Uudellamaalla vuonna 1771 rakennetussa pohjalaistyylisessä Ylhäisten ratsutilaksi kutsutussa talossa. Museorakennus on entinen seurakunnan lukkarin virkatalo ja toimi tässä tehtävässä vuodesta 1771 vuoteen 1969. Rakennuksen ensimmäinen omistaja ja myös rakennuttaja oli Johan Ilmonius. Museon toiminnasta vastaa Nummi-Seura ry, joka vuokraa rakennusta Lohjan seurakunnalta.
Ylhäisten ratsutilan lisäksi Nummen kotiseutumuseo toimii Nummi-Seuran omistamissa Nummen lainajyvästön kahdessa viljamakasiinissa, jotka sijaitsevat Ylhäisten ratsutilan ja Nummen vanhan hautausmaan välissä. pienoiskuva|Aitta Nummen kotiseutumuseon pihalla. Museo on avoinna yleisesti vain kesällä yhtenä kuukautena ja muina aikoina sopimuksen mukaan.
Näyttely
Nummen kotiseutumuseon näyttelyt keskittyvät Nummen historiaan ja erityisesti Nummen rikkaaseen maatalouskulttuuriin. Aikoinaan Nummi oli viljavarallisuudessa mitattuna Suomen toiseksi varakkain paikkakunta. Tästä juontaa juurensä myös entisen Nummen kunnanvaakunan putkilukko, jolla lukittiin lainajyvästön aitat.
Ylhäisten ratsutilassa on kaksi 1920–1930-lukujen tyyliin sisustettua huonetta ja vilja-aitoissa esinenäyttelyt metsästyksestä ja maataloudesta.
Mesenaatti
Mesenaatti on taiteen, taiteilijoiden ja joskus myös tieteenharjoittajien suosija ja heidän taloudellinen tukijansa. Tuki voi olla suoria lahjoituksia ja erilaisia stipendejä tai taiteilijan teosten ostamista tai tilaamista riittävän tulotason turvaamiseksi.
Tunnetuimpia mesenaatteja ovat olleet Medicin suku Firenzessä renessanssin aikaan ja mesenaateille nimensä antanut roomalainen Gaius Maecenas.
Nykyisin mesenaatteina toimivat yksityishenkilöiden sijaan usein säätiöt ja valtiot, jotka jakavat tyypillisesti apurahoja hakemusten perusteella.
Hyvän tekijät
Hyvän tekijät on Markus Nummen ohjaama ja käsikirjoittama suomalainen komediaelokuva vuodelta 1997.
Elokuvassa Heidi ja Sanna ovat ystävyksiä, jotka päättävät tehdä jotain hyvää jollekin ihmiselle, jolla menee huonosti.
Ylhäisten ratsutila
Ylhäisten ratsutila, (ruots. Ylhäis Cantoren) toiselta nimeltään Lukkarin puustelli, on Nummella, Uudellamaalla sijaitseva entinen lukkarin virkatalo. Tilan päärakennus on pohjalaistyylinen kaksikerroksinen, satulakattoinen, pitkänurkkainen hirsirakennus vuodelta 1771. Ylhäisten tila on myös Nummen kirkonkylän vanhin rakennus. Nykyisin rakennuksen omistaa Lohjan seurakunta ja siinä toimii vuokralla Nummen kotiseutumuseo.
Historiaa
Ylhäisten nykyisen päärakennuksen on rakennuttanut Johan Ilmonius vuonna 1771. Ilmonius toimi Nummen lukkarina ja kirkkoisäntänä ja oli myös rakennuksen ensimmäinen asukas. Lukkarin virkatalona rakennus toimi rakentamisestaan aina vuoteen 1969 asti. Tila mainitaan ensimmäisiä kertoja kirjallisissa lähteissä jo 1500-luvulla ja tuolloinkin tila kuului kirkolle.
Ylhäisten pihapiiriin kuuluu päärakennuksen lisäksi talouskellari, vuoraamaton punamultainen poskiaitta, hirsinen sauna, sekä liiteri.
Nykyisin Ylhäisten ratsutilan omistaa Lohjan seurakunta ja siellä toimii vuokralaisena Nummi-Seura, joka pitää rakennuksessa Nummen kotiseutumuseota. Rakennus on merkittävä osa Nummen valtakunnallisesti merkittävää kulttuuriympäristöä ja suojeltu.
Edmund Backhouse
Edmund Trelawny Backhouse (20. lokakuuta 1873 – 8. tammikuuta 1944) oli brittiläinen itämaiden tutkija, sinologi ja kielitieteilijä. Hänen kirjoillaan oli voimakas vaikutus länsimaiden käsitykseen Kiinaa 1644–1911 hallinneen Qing-dynastian viimeisistä vuosikymmenistä. Backhousen kuoleman jälkeen on kuitenkin selvinnyt että hänen teoksensa China Under the Empress Dowager (Kiina leskikeisarinnan alaisuudessa) päälähde oli väärennetty todennäköisesti Backhousen itsensä toimesta.
Elämäkerta
Backhouse syntyi kveekariperheeseen Darlingtonissa Englannissa, hänen sukulaisiinsa kuului kirkonmiehiä ja oppineita. Vuonna 1918 hän peri baronetin aatelisarvon isältään Sir Jonathan Backhouselta, joka oli toiminut johtajana Barclays-pankissa. Hänen nuorempi veljensä Sir Roger Backhouse oli ensimmäisenä merilordina vuosina 1938–1939.
Backhouse kävi Winchester Collegen sisäoppilaitoksen ja opiskeli Oxfordin yliopiston Merton Collegessa. Opinnot keskeytti hermoromahdus 1894 ja vaikka Backhouse palasi yliopistoon 1895 hän ei suorittanut loppututkintoa vaan joutui pakenemaan ulkomaille kerättyään itselleen suuret velat. Backhouse saapui Pekingiin vuonna 1899 ja hän alkoi avustaa vaikutusvaltaista Times-lehden kirjeenvaihtajaa George Ernest Morrisonia kääntämällä kiinankielisiä tekstejä englanniksi koska Morrison ei osannut puhua eikä lukea kiinan kieltä. Backhouse välitti Morrisonille myös sisäpiirin tietoa mantšudynastian hovista vaikkei hänellä ollutkaan mitään todistettuja suhteita hovin merkkihenkilöihin. Tässä vaiheessa Backhouse hallitsi jo useita kieliä kuten venäjää, kiinaa ja japania. Hän vietti suuren osan loppuelämästään Pekingissä ja oli eri yhtiöiden ja yksityisten palveluksessa kielitaitonsa ja väitettyjen keisarinhoviyhteyksiensä ansiosta.
Ensimmäisen maailmansodan aikana Backhouse työskenteli Britannian lähetystön salaisena agenttina ja järjesteli asekauppoja Kiinan ja Britannian välillä. Vuonna 1916 hän esiintyi keisarinhovin edustajana ja järjesti kaupat American Bank Note Companyn ja englantilaisen laivanrakentajan John Brown & Companyn kanssa. Kumpikaan yhtiö ei saanut vahvistusta kaupoille hovista ja kun yhtiöt yrittivät tavoittaa Backhousea hän oli jo poistunut maasta. Palattuaan Pekingiin vuonna 1922 Backhouse kieltäytyi enää keskustelemasta näistä kaupoista.
Backhouse eli vuoroin täysin eristyneenä länsimaisista piireistä asuen Pekingin kiinalaiskaupunginosien hutongeissa ja oli taas välillä länsimaisten yhtiöiden ja hallitusten palveluksessa. Vuonna 1939 hän sai turvapaikan Itävallan lähetystöstä ja hän tutustui myös Sveitsin konsuliin Richard Hoeppliin johon Backhouse teki vaikutuksen kertomuksillaan seksiseikkailuistaan ja homoseksuaalisuudesta vanhassa Pekingissä. Hoeppli suostutteli Backhouseen kirjoittamaan näistä aiheista muistelmat, vuonna 1943 kirjoitettu muistelmateos Décadence Mandchoue ilmestyi painettuna vasta vuonna 2013. Backhouse kirjoitti myös muistelmia elämästään Euroopassa ja nämä julkaistiin 2017 nimellä The Dead Past.
Peking oli toisen maailmansodan aikana japanilaisten miehittämä ja Japani oli sodassa Britanniaa vastaan vuodesta 1941 alkaen. Tässä vaiheessa Backhousesta oli tullut fasismin kannattaja ja Japanin yhteistoimintamies. Hän toivoi kuumeisesti akselivaltojen voittoa sodassa ja Britannian imperiumin tuhoa. Backhouse kääntyi sodan aikana roomalaiskatoliseen uskoon vuonna 1942 ja hän kuoli 1944 70-vuotiaana Pekingin Pyhän Mikaelin sairaalassa. Hänet haudattiin Chalan katoliselle hautausmaalle Pingzemenin lähelle. Backhousen baronetinarvon peri hänen veljenpoikansa John Edmund Backhouse.
Backhouse väitti että suuri osa hänen teoksestaan China Under the Empress Dowager perutui keisarinhovin korkean virkailijan Ching-shanin (景善; Jǐngshàn) pitämään päiväkirjaan, jonka Backhouse väitti löytäneensä asetuttuaan boksarikapinan jälkeen vuonna 1900 hiljattain kuolleen Ching-shanin kotitaloon. Useat tutkijat pitävät päiväkirjaa kuitenkin väärennöksenä ja vuonna 1991 Lo Hui-min julkaisi tästä vahvistavan todisteen (The Ching-shan Diary: A Clue to its Forgery, East Asian History, 1 (1991), 98–124).
Brittiläinen historioitsija Hugh Trevor-Roper kirjoitti Backhousen elämäkerran Hermit of Peking, The Hidden Life of Sir Edmund Backhouse, joka julkaistiin 1976. Hän sai vuonna 1973 käsiinsä Backhousen muistelmakäsikirjoituksen, jossa tämä kerskaili ollessaan suhteissa useisiin huomattaviin henkilöihin, heidän joukossaan lordi Rosebery, runoilija Paul Verlaine, eräs turkkilainen prinsessa, kirjailija Oscar Wilde ja erityisesti Kiinan leskikeisarinna Cixi. Backhousen väitti myös vierailleensa kirjailija Leo Tolstoin luona ja esiintyneensä Sarah Bernhardtin vastanäyttelijänä. Trevor-Roper piti Backhousen muistelmia pornografisina ja lopulta mielikuvituksen tuotteina.
Derek Sandhausin mukaan Trevor-Roper ei kuitenkaan konsultoinut arvioissaan Kiinan olojen tuntijoita ja vaikka useat Backhousen muistelmissa esitetyt väitteet olivatkin perättömiä tai mielikuvituksen tuotteita, joukossa oli myös tositapauksiin perustuneita ja muiden vahvistamia havaintoja. Backhouse puhui keisarinhovissa käytettyjä kiinan, mantsun ja mongolin kieltä ja hänen kuvauksensa leskikeisarinna Cixin hovin ilmapiiristä ja tavoista saattoi olla luotettavampi kuin Trevor-Roper oli uskonut.
Aiheesta muualla
Kolme englanninkielistä podcastia Sir Edmund Backhousen elämästä:
Jerome Young
Jamaikalaissyntyinen Young sai Yhdysvaltain kansalaisuuden vuonna 1995. Hän sijoittui Ateenan MM-kisoissa 1997 400 metrillä viidenneksi ajalla 44,51 ja oli voittamassa samoissa kisoissa MM-kultaa 4 x 400 metrin viestijuoksussa. Seuraavana vuonna hän juoksi GP-finaalissa sekä yleisurheilun maailmancupissa toiseksi. Hän oli mukana voittamassa maailmancupissa pitkää viestiä. Sevillan MM-kisoissa 1999 hän sijoittui 400 metrillä neljänneksi ajalla 44,36. Young kärähti dopingista kesällä 1999, mutta Yhdysvaltain yleisurheiluliiton vetoomuslautakunta antoi hänelle kilpailuluvan seuraavana kesänä. Young juoksi Sydneyn olympialaisissa pitkän viestin alku- ja välierissä. Yhdysvallat voitti loppukilpailussa, jossa Young ei ollut mukana, olympiakultaa, mutta kun doping-käry tuli julkisuuteen, Young menetti olympiakultamitalinsa.
Young oli vuoden 2000 GP-finaalissa neljäs. Seuraavana vuonna hän juoksi Edmontonin MM-kisoissa pitkän viestin alkuerissä. Yhdysvallat voitti loppukilpailussa MM-kultaa. Birminghamin sisäratojen MM-kisoissa 2003 Young oli mukana voittamassa viestikultaa. Myöhemmin samana vuonna hän voitti MM-kultaa Pariisin ulkoratojen MM-kisoissa henkilökohtaisella matkalla. Hän oli mukana viestijoukkueessa, joka juoksi maaliin kilpailun ensimmäisenä, mutta hylättiin myöhemmin joukkuetoveri Calvin Harrisonin kärähdettyä dopingista. Young voitti kauden lopussa IAAF:n yleisurheilufinaalin ajalla 45.04. Hän kärähti seuraavana vuonna EPO:sta ja sai elinikäisen kilpailukiellon.
Myöhemmin Young myönsi käyttäneensä urheilu-uransa aikana muun muassa kasvuhormonia ja EPOa. Yhdysvaltain antidopingtoimikunta hylkäsi kesäkuussa 2008 kaikki Youngin tulokset ja saavutukset vuoden 1999 alusta lähtien. Näin hän menetti muun muassa Pariisin MM-kisojen 400 metrin kultamitalinsa.
Linja 4 (Pariisin metro)
Paris Métro Ligne 4 on yksi Pariisin metron kuudestatoista linjasta. Se kulkee kaupungin läpi Porte de Clignancourtista etelään Montrougen kaupungin­talolle. Linja kulkee Pariisin kuudesta pääasemasta kolmen kautta (Gare du Nord, Gare de l'Est ja Gare Montparnasse). Se oli ensimmäinen Pariisin metron linja, joka kulki Seinen ali maan alla.
Linja 4 avattiin vuonna 1908, ja viimeisin laajennus on vuodelta 2013. Linja kulkee pohjois-eteläsuunnassa ja on Pariisin metrolinjoista ainoa, jolla on vaihtoasema kaikkien muiden linjojen kanssa (paitsi 3bis ja 7bis). Linja kulkee kokonaan maan alla, ja sitä liikennöidään 6-vaunuisilla kumipyöräisillä MP 59-yksiköillä. Niitä on käytössä yhteensä 556 vaunua. MP 89-vaunut kuitenkin poistetaan linjan 4 käytöstä, kun linjan 1 MP 89 CC-vaunujen siirto on valmis (linjaa 1 täysautomatisoidaan).
Linjan 4 pituus on 11,5 km, ja siinä on asemia 27, joista neljässätoista on mahdollisuus vaihtaa linjaa. Keskimääräinen asemien välimatka on 442 m. Linja on Pariisin toiseksi käytetyin; sitä käyttää noin 155 miljoonaa matkustajaa vuosittain.
Turismi
Linja 4 kulkee seuraavien turistikohteiden läheltä:
Luettelo panssariajoneuvoista
Tämä on luettelo toisen maailmansodan jälkeisistä panssariajoneuvoista. Katso myös Luettelo vanhoista panssariajoneuvoista (ensimmäinen ja toinen maailmansota).
A
B
C
D
E
F
G
H
I
J
K
L
N
O
P Q
R
S T
U
V
Alatri
thumb|250px|Santa Maria Maggioren kirkko ja sen edessä Fontana Pia eli Piuksen suihkulähde.
Alatri on kaupunki Italian Latiumin alueella Frosinonen maakunnassa. Kaupungissa on arviolta 28 952 asukasta (vuonna 2015) ja sen pinta-ala on 97,2 neliökilometriä. Kaupungissa on akropolis, josta käytetään nimeä Civita.
Historia
Kaupungin alueella on asuttu jo neljän tuhannen vuoden ajan.
Alkujaan paikalla oli hernikiläisten kaupunki nimeltään Aletrium. Se oli yksi puolustuslinnoitteista volskeja ja samnilaisia vastaan n. 500 eaa. Kaupunki liittoutui Rooman kanssa, estääkseen etruskien laajenemisen, mutta roomalaiset valloittivat kaupungin 306 eaa.
Länsi-Rooman kaatumisen jälkeen kaupunki rappeutui, ja ainoana auktoriteettina oli piispa. Teoderik Suuren hallintokaudella (400-luvulla) paavi Liberius nimitti Teoderikin kaupungin uudelleenrakentajaksi. Kaupunki kuitenkin ryöstettiin ja tuhottiin goottilaissodissa 500-luvulla.
1100-luvulla kaupungista tuli tärkeä linnoitus paaveille, kun heidän oli vaarallista poistua Roomasta. Seuraavalla vuosisadalla siitä tuli vapaa kunta, jota paavi ja piispat valvoivat. Alatri varaustui ja laajeni ja valloitti ympäröiviä alueita hallintaansa. 1400-luvulla Alatri alkoi menettää vapauksiaan, kun Napolin Vladislav ja paavi Martinus V sekaantuivat sen sisäisiin asioihin. 1434 kaupunki siirtyi Kirkkovaltion huomaan.
Kiistat naapurikuntien välillä jatkuivat, ja vuonna 1556 espanjalaiset miehittivät Alatrin. Kaupunki pysyi kuitenkin Kirkkovaltiolla vuoteen 1870, kunnes Italia yhdistyi.
Toisessa maailmansodassa Alatri kärsi suuria vahinkoja ja monia kuolonuhreja.
Nähtävyyksiä
Vanhassa kaupungissa on Gottifredon palatsi, jossa on arkeologinen museo. Scolopin kirkko on rakennettu 1734–1745. Santa Maria Maggiore on 400-luvulla Venuksen temppelin raunioille rakennettu kirkko. Sen lähellä on Pyhän Fransiskuksen kirkko 1200-1300-luvulta.
Muita nähtävyyksiä on Alatrin katedraali sekä vuodelta 1870 Piuksen suihkulähde, joka on omistettu paavi Pius IX:lle ja Conti-Gentilin palatsi 1200-luvulta.
Dežnjovinniemi
thumb|300px|Dežnjovinniemi Beringinsalmen länsirannalla.
Dežnjovinniemi eli Itäniemi on Tšuktšien niemimaan itäisin niemi Beringinsalmen rannalla. Dežnjovinniemi on koko Aasian itäisin kohta. Niemellä korkeimmillaan 741 metriä merenpinnan yläpuolelle nousevat vuoret laskevat jyrkästi mereen.
Lähin kylä on niemenkärjestä noin 11 kilometriä luoteeseen sijaitseva Uelen (Уэлéн), joka on koko Venäjän itäisin kylä ja jossa vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan oli 720 asukasta. Hallinnollisesti niemi on osa Tšuktšien autonomisen piirikunnan eli Tšukotkan 4 838 asukkaan (vuonna 2010) Tšukotkan piiriä. Sieltä on 82 kilometrin matka vastapäiselle Alaskan Prince of Walesin niemelle.
Vuonna 1879 Koillisväylän läpi purjehtinut Nordenskiöld nimesi niemen ensimmäisen Beringinsalmen läpi pohjoisesta etelään vuonna 1648 purjehtineen kasakka Semjon Dežnjovin mukaan. Koska kirjoitetussa venäjässä e-kirjaimella esitetään usein sekä jo- että e-kirjain, niemi on toisinaan kirjoitettu hieman virheellisesti muodossa Deznevinniemi.
Ellegarden
Ellegarden on japanilainen rockyhtye, joka perustettiin vuonna 1998. Yhtyeeseen kuuluvat laulaja Takeshi Hosomi, rumpali Hirotaka Takahashi, kitaristi Sinichi Ubakata ja basisti Yuichi Takada. Ellegarden kuulostaa hieman amerikkalaisvaikutteiselta poprockilta. Osa kappaleista on laulettu englanniksi, osa japaniksi.
Yhtye keskeytti levynteon ja ilmoitti jäävänsä ennalta määrittelemättömän pitkälle tauolle 1. toukokuuta 2008.
Pumo Ri
Pumo Ri tai Pumori on Himalajalla Nepalin ja Kiinan rajalla sijaitseva vuorenhuippu. Huipun korkeus merenpinnan tasosta on 7 165 metriä.
Jyri Virtanen
Jyri Virtanen (s. 1962 Turku) on suomalainen snookerpelaaja. Hän on voittanut urallaan SM-kultaa vuosina 1990, 1998, 2007 ja 2008. Häntä enemmän (henkilökohtaisia) Suomen mestaruuksia on vain Robin Hullilla ja Ville Pasasella, jotka ovat molemmat voittaneet turnauksen viidesti.
Viimeisin suomenmestaruus on tammikuulta 2009 parisnookerista, jossa hänen parinaan oli vasta 14-vuotias Olli-Pekka Virho. Jyri Virtasella on 2000-luvulla yli 20 ranking-turnaus voittoa. Tällä hetkellä Virtanen on ranking-sijalla 2. Hänen suurin lyöntisarjansa kilpailutasolla on 122
Kansainvälinen menestys
Virtasen uran suurin saavutus on Euroopan mestaruus vuonna 2006, jolloin finaalissa kaatui Virtasen parinakin parikilpailuissa toiminut Kimmo Lång erin 6-4. Hän on myös selviytynyt amatöörien maailmanmestaruuskisojen semifinaaliin vuonna 2005.
Virtanen edusti Suomea Långin kanssa vuoden 2009 parisnookerin EM-kilpailuissa Moskovassa. Moskovan tuliaisina oli semifinaalipaikka, josta tappio Walesin joukkueelle tylyin luvuin 7-0. Tämä ei lannistanut ainakaan Virtasta, vaan muutamia viikkoja myöhemmin hän voitti Suomessa ranking-kilpailun.
Sports Club Turku
Jyri Virtanen edustama seura on Sports Club Turku (SCT). Hän on myös kyseisen salin omistaja.
Joulukuussa 2008 Virtanen järjesti klubillaan näytöstapahtuman, jossa viisinkertainen maailmanmestari Steve Davis pelasi näytösottelun Ville Pasasta vastaan ja tämän jälkeen Davis esitteli trickshotejaan.
Helmikuussa 2010 Virtanen järjesti klubillaan toistaiseksi Suomen kovatasoisimman ProAm-turnauksen Finnish Snooker Challenge, johon ottivat osaa mm. huippuammattilaiset Ryan Day, Ken Doherty, Joe Perry, Matthew Stevens sekä turnauksen finaalissa suomalaisen Robin Hullin lopulta erin 6-1 voittanut Mark Williams. Yleisradio lähetti kisoista myös tunnin mittaisen tv-koosteen.
Suurpellon kirjasto
Suurpellon kirjasto (aiempi Opinmäen kirjasto) on Espoon Henttaan kaupunginosassa, Opinmäen koulukeskuksessa toimiva yleinen kirjasto. Se on yksi Espoon kaupunginkirjaston toimipisteistä ja toimii osana pääkaupunkiseudun Helmet-kirjastoverkkoa.
Opinmäen koulukeskuksessa toimii kirjaston ohella muun muassa päiväkoti, Espoon kansainvälinen koulu, Olarin koulun alaluokat (luokka-asteet 1-3), alueellinen liikuntahalli sekä Espoon työväenopiston ja nuorisotoimen tiloja.
Trnavan alue
Trnavan alue on yksi Slovakian hallinnollisista alueista. Se sijaitsee maan länsiosassa ja rajautuu etelässä Unkariin, pohjoisessa Itävaltaan ja Tšekkiin. Sen pääkaupunki on Trnava. Alueella on arviolta 561 156 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 4 148 neliökilometriä.
Alue jakautuu seitsemään piiriin (okresy):
EHC München
EHC Red Bull München on müncheniläinen ammattilaisjääkiekkojoukkue, joka pelaa Saksan DEL-liigaa. Vuonna 2010 EHC München voitti 2. Bundesligan mestaruuden ja nousi Saksan korkeimmalle sarjatasolle. Virvoitusjuomayhtiö Red Bull tuli edustusjoukkueen nimisponsoriksi vuonna 2012 ja pääomistajaksi vuotta myöhemmin. Joukkue voitti Saksan mestaruuden kolme kertaa peräkkäin vuosina 2016–2018.
Joukkueenjohto
Lähde: EliteProspects
Surface
Surface (alun perin nimellä Fathom) on yhdysvaltalainen draama- ja science fiction -sarja. Sarja menestyi katsojamäärissä huonosti ja sitä tehtiin vain 15 jaksoa. Sarjan nimi oli työskentelyhetkellä Fathom, mutta lopulta se muutettiin nykyiseen muotoonsa. Suomessa sarjaa esitettiin Canal+-kanavalla vuonna 2006 ja Subilla vuonna 2007, MTV esitti sarjaa vuonna 2008.
Tuottajat
Sarjalla oli yhteensä kolme käsikirjoittajaa, jotka kirjoittivat jaksoja vuorotellen. Käsikirjoittajat olivat: Jay Beattie, David Greenwalt ja Chip Johannessen. Sarjan leikkasivat Jeffrey Reiner ja Félix Enríquez Alcalá. Sarjan tuottivat Josh Pate ja Jonas Pate.
Juoni
Sarja kertoo uudesta selkärankaislajista, jota alkaa yllättäen esiintyä maailman merissä. Kyseinen uusi laji on elänyt pitkään syvällä merenpohjan alla erittäin kuumissa olosuhteissa ja sillä on kyky tainnuttaa muita lajeja sähköpurkauksella. Eri puolilla Yhdysvaltoja ihmiset saavat havaintoja lajista, heidän joukossaan kalifornialainen meritieteilijä Laura Daughtery. Louisianan rannikolla vakuutustarkastaja Richard Connellyn veli katoaa sukellusretkellä, kun olento vetää hänet syvyyksiin. Kohtalo tuo Lauran ja Richin yhteen ja he alkavat tutkia lajia. Tutkimus vie heidät jopa itse rakennetulla sukelluskellolla syvyyksiin videoimaan näitä otuksia, mikä on koitua heidän kohtalokseen, kun heidän sukelluskennonsa vaijeri katkeaa ja he vajoavat meren pohjaan. He kuitenkin selviävät siitä. Samaan aikaan mystinen salaliittoryhmä yrittää salata uusien selkärankaisten olemassaolon estämällä Lauran tutkimuksia. Laura saa selville, että uusi selkärankaislaji onkin ihmisen luoma.
Toisaalla Pohjois-Carolinassa koulupoika Miles Barnett löytää uuden selkärankaisen munan merestä soutaessaan ystävänsä Philin kanssa merellä. Munasta kuoriutuu uusi selkärankainen, jonka nimeksi Miles antoi Nimrod (joskus kutsumanimeltään Nim). Nim kuitenkin aiheuttaa merkittävää vahinkoa Milesin perheelle ja Miles joutuu Philin kanssa suuriin vaikeuksiin. Miles joutuu lopulta vapauttamaan Nimin, mutta joutuu itse Nimrodin lajitoverin puraisemaksi ja päätyy sairaalaan hoitoon. Nim parantaa Milesin, ja pian sen jälkeen Miles huomaa, että hän on saanut Nimrodin kyvyt. Miles on jonkin aikaa poissa koulusta ja kun hän palaa kouluun, häntä kiusataan. Milesia kiusaa Greg Butler, mutta Miles puuttuu asiaan. Hän satuttaa Milliardia hänen kyvyillä, ja Milliard saa muun muassa kolmannen asteen palovamman. Milliardin isä ja heidän ystävät yrittävät pidättää Milesin, mutta kaupunkiin iskee tsunami ja se saa evakuointimääräyksen, ja kaikki yrittävät lähteä pois. Moni onnistuukin pakenemaan, mutta tiet ruuhkaantuvat, eivätkä kaikki ehdi pois tsunamin alta. Miles, Caitlin, Richar, Laura ja Nimrod kohtaavat toisensa, ja pakenevat 10-metristä hyökyaaltoa kirkontorniin. He selviävät tsunamista, mutta uudet selkärankaiset ovat siirtyneet maalle asti. Tsunamin aiheuttivat uudet selkärankaiset.
Uusi selkärankainen
Sarjassa tutkitaan uutta selkärankaista, josta kuitenkaan kaikki ihmiset eivät tiedä. Selkärankaiselle ei ole annettu nimeä. Täysikasvuiset uudet selkärankaiset ovat noin 30-metrisiä, ja ne elävät merenpohjassa. Kun biologit Laura ja Richard tutkivat uusia selkärankaisia, käy ilmi, että ne ovat ihmisen luomia. Pohjois-Carolinassa koululaiset Miles ja Phil pyydystävät merestä munan, ja kun se kuoriutuu, käy ilmi, että se on uuden selkärankaisen poikanen. Sarjan lopussa uudet selkärankaiset aiheuttavat Tsunamin, ja he siirtyvät maalle.
Tapahtumapaikat
Surfacen tapahtumat sijoittuvat Yhdysvaltojen Pohjois-Carolinan osavaltioon. Sarjan tärkeimpiä tapahtumapaikkoja ovat muun muassa Milesin koti ja Akvaario. Sarjan kaupunkia ei ole sarjassa sanottu, mutta se sijaitsee Pohjois-Carolinan kaakkoisosassa, meren lähellä.
Intro
Surfacen intro kestää vain muutamia sekunteja. Ensimmäisissä jaksoissa alussa kuuluu teemamusiikki, ja siinä vilahtaa Surfacen Logo. Myöhemmissä jaksoissa alkuun on lisätty selostus, mitä aiemmin on tapahtunut, myös siinä vilahtaa logo. Viimeisimmissä jaksoissa logoakin on paranneltu. Kaikissa Surfacen seitsemässä kirjaimessa näkyy jotain sarjaan liittyvää, kuten päähahmoja.
Teemamusiikki
Surfacen teemamusiikin kaikille viidelletoista jaksolle ovat säveltäneet Joseph Williams ja W.G. Snuffy Walden. Sarjan alussa soiva teemamusiikki kestää vain muutamia kymmeniä sekunteja.
Televisiointi
Kun Surface saatiin tehtyä, sitä myytiin useille kanaville maailmanlaajuisesti. Kanadassa televisiosarjan hankki kanava CH. Surfacea näytettiin myös ITV2-kanavalla Britanniassa. Australiassa sarjan hankki kanava Network Ten, Belgiassa VT4, Espanjassa kanavat La Sexta ja Calle 13. Kesällä 2006 sarjan esitysoikeudet myytin Saksassa ProSieben-kanavalle, Portugalissa Fox-kanavalle, Brasiliassa networks-kanavalle ja Israelissa yesSTARS-kanavalle. Sarja myytiin myös Pohjoismaiden Canal+-kanaville. Yhdysvalloissa Sci Fi -kanava alkoi esittää sarjaa vuonna 2006.