cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kaasuauto
Italia
Luonnonkaasu on ollut 50-luvusta lähtien polttoaineena suosittua laajan teollisen jakeluverkoston takia. Suosioon vaikuttaa myös perinteisesti kalliit bensiinin hinnat. Huhtikuussa 2012 Italiassa oli noin 1 173 tankkausasemaa, joista suurin osa maan pohjoisosassa. Italiassa oli myös vuoden 2015 lopulla liki 900 000 kaasuautoa.
Kaasuautot Suomessa
Suomen ensimmäinen kaasulla kulkeva bussi alkoi liikennöidä Helsingissä vuonna 1996. Kaasuautojen määrä Suomessa on lisääntynyt merkittävästi 2010-luvun jälkipuoliskolta alkaen. Keväällä 2020 Suomeen oli rekisteröitynä noin 10 400 kaasuautoa, joka tosin vastaa vain noin kolmea promillea maan autokannasta. Kaasu sopii polttoaineena myös Suomen vaativiin ajo-olosuhteisiin, sillä se kestää hyvin pakkasta. Metaanin jäätymispiste on −182 °C.
Suuri osa Suomessa käytössä olevista ajoneuvoista on bi-fuel-ajoneuvoja. Suomessa oli maaliskuussa 2020 n. 40 kaasutankkausasemaa, joiden sijainti painottuu Etelä-Suomeen. Pohjoisin asema sijaitsee Oulussa. Maaliskuussa 2021 asemia oli noin 60.
Euroopan komissio on myöntänyt Gasumille 2,65 miljoonan euron tuen raskaan liikenteen maa- ja biokaasun tankkausmahdollisuuksien lisäämiseen ja liikennekaasun saatavuuden laajentamiseen uusilla paikkakunnilla. Ensimmäiset LNG-tankkausasemat raskaalle liikenteelle avautuvat vuoden 2016 aikana. Tankkausasemat sijaitsevat Turun ja Vuosaaren satamissa.
Kaasuautolla ajamisesta maksetaan Suomessa päästöihin perustuvan perusveron ohella käyttövoimaveroa. Veromalli tuli voimaan 2013, ja siitä on käyty paljon keskustelua. Verotusta saatetaankin laskea, sillä EU:n direktiivi velvoittaa Suomen laatimaan suunnitelman vaihtoehtoisten polttoaineiden jakeluverkostosta marraskuuhun 2016 mennessä. Kaasuauton käyttövoimavero on lähes puolet pienempi kuin dieselautossa. Keskikokoisella kaasuautolla käyttövoimavero on noin 200 euroa vuodessa. Kaasuauto on hieman kalliimpi hankkia kuin vastaava bensiiniauto, mutta hiilidioksidipäästöt huomioiva autovero kompensoi kaasuauton hinnan vain marginaalisesti bensiiniautoa kalliimmaksi.
Direktiivi pohjautuu tavoitteeseen saada sähkö- ja kaasuautojen määrä kasvamaan, sillä fossiilisiin polttoaineisiin perustuva liikenne tuottaa suuren määrän kasvihuonekaasuja ja pienhiukkaspäästöjä. Lisäksi tavoitteena on vähentää liikenteen öljyriippuvuutta kotimaassa tuotettujen vaihtoehtoisten polttoaineiden ja sähkön avulla. EU:ssa pyritään siihen, että 40 prosenttia käytetyistä polttoaineista on uusiutuvia vuonna 2030.
Valtion taloudellinen tutkimuskeskus toteutti kesällä 2015 tutkimuksen, jonka mukaan tieliikenteen päästövähennysten toteuttaminen onnistuu kansantalouden kannalta edullisimmin biopolttoaineiden avulla.
Biokaasu on yleistynyt Suomessa liikennepolttoaineena. Tämä näkyy siinä, että useat suomalaiset yritykset ja kunnat ovat siirtyneet käyttämään ajoneuvoissaan biokaasua. Vuonna 2015 noin 40 prosenttia Gasumin tankkausasemien asiakkaista tankkasi biokaasua. Volyymi kasvoi noin neljäsosan edelliseen vuoteen verrattuna.
Suomen energia- ja ilmastostrategiassa oli asetettu tavoitteeksi 5 000 kaasuautoa vuoteen 2020 mennessä, mutta määrä ylitettiin jo vuonna 2018. Vuoden 2025 tavoite on 15 000 autoa. Vuoden 2016 kansallisen energia- ja ilmastostrategian mukaan Suomessa tulisi olla vuonna 2030 vähintään 50 000 kaasukäyttöistä autoa.
Vivienne Fovéa
Vivienne Fovéa (s. 20. lokakuuta 1974 Brétigny-sur-Orge) on ranskalainen entinen pornonäyttelijä. Hän esiintyi aktiivisesti vuosina 1997–2000, jonka aikana Fovea esiintyi 43 elokuvassa. Lopettamisensa jälkeen Fovean näyttelemiä elokuvia julkaistiin vielä neljä kappaletta vuosina 2001–2004.
STS-134
STS-134 laukaistiin Kennedyn avaruuskeskuksesta, Floridasta 16. toukokuuta 2011 kello 15.57 Suomen aikaa onnistuneesti matkaan. Sukkula laskeutui Kennedyn avaruuskeskukseen 1. kesäkuuta 2011.
Sukkula telakoitui 18. toukokuuta 2011 kello 13.14 Suomen aikaa ISS-avaruusasemaan. Sukkulaa ja avaruusasemaa yhdistävä luukku avattiin ja sukkulamiehistö ja aseman Retkikunta 27:n miehistö tervehtivät toisiaan. Sukkula irtautui avaruusasemasta 30. toukokuuta kotimatkaa varten.
Sukkulan miehistö suoritti avaruusasemalla neljä avaruuskävelyä. Nämä olivat samalla viimeiset sukkulamiehistön suorittamat avaruuskävelyt, sillä viimeiselle sukkulalennolle STS-135 ei ole suunniteltu avaruuskävelyitä.
Hyötykuorma
Endeavour vei ISS-avaruusasemalle NASAn 6800 kg painavan ja 1,5 miljardia dollaria maksavan AMS-mittalaitteen. Tällä hiukkasfysiikan mittalaitteella pyritään tutkimaan maailmankaikkeuden syntyä ja "epätavanomaista" materiaa.
Endeavourin rahtiruumassa kuljettiin avaruusasemalle myös suurikokoinen paineistamaton ExPRESS Logistics Carrier kuljetusalusta (ELC3), mikä sisältää erilaisia avaruusasemalla tarvittavia laitteita ja vara-osia jotka ovat liian painavia tai tilaa vieviä kuljetettavaksi avaruusaseman huoltoaluksilla. Näitä ovat mm. korkeapaineinen kaasutankki (HPGT), ammoniakkitankki (ATA), S-aaltoalueen antennin osia (SASA), robottikäsivarren osia (manipulaattori; SPDM), puolustusministeriön hyötykuorma ja ELC:n ohjausjärjestelmän varaosa. Endeavour jätti avaruusasemalle myös Endeavourin oman robottikäsivarren auttaakseen aseman miehistöä ulottumaan paikkoihin joihin aseman oma Canadarm2-robottikäsivarsi ei yllä.
Endeavour kuljetti asemalle myös aseman ulkopuolisen avaruuden olosuhteita testaavan MISSE-8 materiaalikokeen ja tuo MISSE-7 materiaalikokeen maahan.
Astronautti Andrew J. Feustel otti mukaan lennolle Myyrä-pehmolelun. Hän oli kuullut hahmosta tšekkitaustaiselta vaimoltaan. Tarkoituksena oli innostaa lapsia oppimaan lisää tieteestä ja avaruudesta.
Miehistö
Sukkulalennon päällikön Mark E. Kellyn vaimo, demokraattinen Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsen Gabrielle Giffords joutui poliittisen salamurhayrityksen kohteeksi vuoden 2011 alussa Arizonassa haavoittuen erittäin vakavasti. Giffordsin salamurhayritys lisäsi Yhdysvalloissa myös STS-134:ään kiinnitettyä huomiota. Giffords ja arviolta puoli miljoonaa muuta henkilöä seurasi paikan päällä Endeavourin lähtöä. Ennen lähtöä Giffords ja Mark E. Kelly vaihtoivat vihkisormuksia.
Flumatseniili
pienoiskuva|Injisoitavaa flumatseniililiuosta ampullissa|alt=
Flumatseniili (Suomessa kauppanimillä Flumazenil B. Braun, Flumazenil Fresenius Kabi, Flumazenil-hameln ) on gamma-aminovoihappo (GABA) -reseptorin antagonisti, joka vaikuttaa bentsodiatsepiinien vaikutuskohtaan ja estää niiden sitoutumisen. Sen takia sillä voidaan poistaa bentsodiatsepiinien (esim. diatsepaamin, klonatsepaamin ja midatsolaamin) vaikutus ja hoitaa myrkytyspotilaita.
HMS Waterloo (1833)
HMS Waterloo oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1833 vesillelaskettu Caledonia-luokan 120-tykkinen ensimmäisen luokan linjalaiva.
Valmistus
Alus tilattiin 5. lokakuuta 1824 Chathamin telakalta, missä köli laskettiin maaliskuussa 1827. Se laskettiin vesille 18. kesäkuuta 1833 ja siirrettiin 19. heinäkuuta Sheernessiin reserviin. Alus valmistui joulukuussa 1851 Sheernessissä lippulaivana. Valmistuskustannukset olivat 70 553 puntaa, minkä lisäksi varustaminen maksoi 99 898 puntaa.
Palvelus
Alus leikattiin 89-tykkiseksi kaksikantiseksi toisen luokan linjalaivaksi, kun siihen asennettiin 1. huhtikuuta – 12. joulukuuta 1859 höyrykone Chathamissa. HMS Conquerorin tuhouduttua 1861 se nimettiin vuotta myöhemmin HMS Conqueroriksi. Alus oli 1864 Kiinan asemalla päällikkönään William Luard. Se poistettiin palveluksesta 1866.
Alus nimettiin 1877 HMS Warspiteksi ja siirrettiin koululaivaksi Greenhitheen Woolwichiin. Alus tuhoutui 1918 tulipalossa.
Charlestonin maanjäristys
Charlestonin maanjäristys oli 31. elokuuta 1886 Charlestonissa Etelä-Carolinassa tapahtunut maanjäristys, joka vaati 60 ihmisen hengen. Se on Yhdysvaltojen kaakkoisosan tuhoisin maanjäristys. Aineellisia vahinkoja raportoitiin Alabamassa, Ohiossa, itäisessä Kentuckyssa, eteläisessä Virginiassa sekä Länsi-Virginiassa.
Oulun tuomiorovastikunta
Oulun tuomiorovastikunta on Suomen evankelis-luterilaisen kirkon Oulun hiippakuntaan kuuluva rovastikunta. Tuomiorovastikuntaan kuuluvat Oulun seurakuntayhtymä eli Oulun tuomiokirkkoseurakunta sekä Karjasillan, Tuiran, Oulujoen, Haukiputaan, Kiimingin ja Oulunsalon seurakunnat sekä erillisenä Iin seurakunta. Tuomiorovastikunnan lääninrovasti on Kiimingin seurakunnan kirkkoherra Pauli Niemelä.
HMS St. George (1840)
HMS St. George oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1840 vesillelaskettu Caledonia-luokan 120-tykkinen ensimmäisen luokan linjalaiva.
Valmistus
Alus tilattiin 2. kesäkuuta 1819 Plymouthin telakalta, missä köli laskettiin toukokuussa 1827. Se laskettiin vesille 27. elokuuta 1840 ja valmistui heinäkuussa 1850 vartiolaivana. Valmistuskustannukset olivat 76 009 puntaa ja varustettuna 102 405 puntaa.
Palvelus
Alukselle asennettiin 1859 höyrykone. Alus myytiin 1883.
Dahon
Dahon on 1982 perustettu maailman suurin taittopolkupyörien valmistaja, joka valmistaa kaksi kolmasosaa maailman taittopolkupyöristä. Yrityksen perusti fyysikko David T. Hon. Dahon on patentoinut runkoratkaisunsa. Se valmisti 35 erilaista taittopyörämallia vuonna 2009.
Jackson Robert Scott
Jackson Robert Scott (s. 18. syyskuuta 2008 Phoenix, Arizona) on yhdysvaltalainen lapsinäyttelijä. Hän tuli tunnetuksi vuoden 2017 kauhuelokuvassa Se, jossa hän näyttelee Georgie Denbroughia. Tämän jälkeen hän pääsi näyttelemään ensimmäistä päärooliaan vuoden 2019 kauhuelokuvassa The Prodigy. Ennen läpimurtoroolejaan hän esiintyi yksittäisissä jaksoissa televisiosarjoissa Criminal Minds – FBI-tutkijat ja Fear the Walking Dead.
Scott tullaan näkemään pääosassa Netflixin tulevassa sarjassa Locke & Key, joka perustuu Joe Hillin kirjoittamaan samannimiseen sarjakuvaan.
Spratlysaaret
thumb|300px|Kartta alueesta 300px|right|thumb|Spratlysaarten sijainti merkittynä karttaan, Etelä-Kiinan meren eteläosassa. Spratlysaaret on kiistelty saariryhmä Etelä-Kiinan merellä. Se käsittää yli 30 000 pientä saarta, luotoa, karia tai riuttaa. Osana Etelä-Kiinan meren saaria Spratlysaarien ympärillä on öljy- ja kaasuesiintymiä sekä hyviä kalastusalueita.
Saarten suomenkielinen nimi noudattaa englanninkielistä esikuvaa; saaret on nimetty 1800-luvulla tai 1900-luvun alussa eurooppalaisen merenkulkijan Spartlyn (Richard tai William Spartlyn) kunniaksi. Brittiläinen valaanpyyntialuksen kapteeni Richard Spratly näki Spratlysaaren vuonna 1843.
Tagalogiksi nimitys on Kalayaan, englanniksi Spratly Islands tai Spratlys, malaijiksi Kepulauan Spratly. Vietnamiksi saaret kantavat nimeä Quần đảo Trường Sa ja nimen merkitys on ’pitkät hiekkasaaret’, sanoista trường ’pitkä’, sa ’hiekka’ ja quần đảo ’saaret’. Kiinan kielellä Spartlysaaret tunnetaan nimellä Nansha Qundao (南沙群岛, Nánshā Qúndǎo), merkityksenään ’eteläiset hiekkasaaret’ mikä on muodostettu sanoista nán ’etelä’, shā ’hiekka’ ja qúndǎo ’saaret’.
Malesia, Filippiinit ja Brunei vaativat osaa saariryhmästä. Sen sijaan Kiina, Taiwan ja Vietnam tunnustavat kaikki saariryhmän saaret kokonaisuudessaan omakseen. Näistä useilla on sotavoimia alueella. Taiwanilla on joukkoja saarista suurimmalla, Itu Aballa.
Saarien maa-alue on noin 4 neliökilometriä ja rantaviivaa on 926 kilometriä. Saaret ovat levittäytyneet laajalle, noin 425 000 neliökilometrin laajuiselle merialueelle. Saaret ovat matalia koralliriuttoja, ryhmän korkein kohta on neljä metriä merenpinnasta oleva nimetön paikka Southwest Caylla.
Juudas Iskariotin Suudelma
Juudas Iskariotin Suudelma on vuoden 2009 paikkeilla perustettu turkulainen underground-soitinmusiikkiyhtye, joka soittaa orientalisvaikutteista maailmanmusiikkia. Yhtye on julkaissut omakustanteena nimeään kantavan EP:n vuonna 2010 sekä Art Safari records on julkaissut orkesterin kolme albumia.
Minä, Olli ja Orvokki
Minä, Olli ja Orvokki on Hannu Salaman vuonna 1967 ilmestynyt romaani. Sen on kustantanut Otava. Se on ensimmäinen Salaman keskeisistä teoksista.
LG G3 s
LG G3 s on LG Electronicsin vuonna 2014 julkaisema älypuhelin. Puhelin on LG:n silloisen lippulaivapuhelimen, LG G3:n pienempi versio. G3 s:ssä on viiden tuuman IPS LCD -kapasitiivinen kosketusnäyttö ja sen mitat ovat 134 × 69,6 × 10,3 millimetriä. Sen takakamera on 8 megapikseliä ja etukamera on 1,3 megapikseliä. Puhelin painaa 134 grammaa eli 16 grammaa vähemmän kuin G3. Puhelimen reunat on muotoiltu kaareviksi.
Minä, Olli ja Orvokki
Teoksessa tulee ensimmäisen kerran esiin ympäristöään hyväksi käyttävän kirjailijan henkilöhahmo, Harri ”Hate” Salminen, jota Salama kuvaa myöhemmin toistuvasti.
Teos on sovitettu myös näytelmäksi ja kuunnelmaksi, jonka radiolle ohjasi Pekka Parikka.
Aja Naomi King
Aja Naomi King (s. 11. tammikuuta, 1985 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa rooleistaan draamasarjoissa Emily Owens M.D. (2013-2014) ja How to Get Away with Murder (2014–). Hän näyttelee draamaelokuvassa The Birth of a Nation (2016).
Sergei Saltykov
pienoiskuva|Sergei Vasiljevitš Saltykov, miniatyyrimuotokuva. Eremitaašin taidemuseo, Pietari. Sergei Vasiljevitš Saltykov, (1726 – 24. syyskuuta 1784 Moskova, Venäjän keisarikunta) oli venäläinen kreivi, kenraaliluutnantti, kamariherra ja diplomaatti. Saltykovin suku kuului Venäjän vanhimpiin ja hänen isänsä toimi keisarinna Elisabetin adjutanttina.
Parhaiten Sergei Saltykov tunnettiin Katariina II Suuren ensimmäisenä rakastajana, ja keisarinnan omien muistelmien mukaan Saltykov oli Paavali I:n isä. Paavali muistutti kuitenkin suuresti virallista isäänsä Pietari III:ta, sekä luonteeltaan että ulkonäöltään. Lyhyen ja pönäkän Pavelin ja pitkän, komean Sergei Saltykovin välillä oli hyvin vähän yhteistä. Muistelmissaan Katariina II kuitenkin pani merkille Saltykovin velipuolen Pjotrin "rumuuden".
Suku ja perhe
Saltykovit olivat vanha pajari perhe, joka kilpaili 1500-luvulla Romanovien kanssa johtavasta asemasta. Sergei Saltykov polveutuu myös useista Rurik- ja Gediminas-dynastioiden haaroista naislinjan kautta sekä Tatjana Fjodorovnasta, ensimmäisen Romanov-sukuisen tsaarin Mikael I Romanovin sisaresta. Myös keisarinna Annan äiti tsaaritar Praskovja Fjodorovna Saltykova (1664–1723) oli peräisin tästä klaanista, vaikka hänen sukuhaaransa oli vain kaukaista sukua Sergein isoisälle.
Hänellä oli kuusi aikuiseksi elänyttä sisarusta, joista kahdella ensimmäisellä oli eri äiti, ruhtinatar Anna Borisovna Dolgoruki (n. 1684–1714).
Isän suhteet hoviin ja Sergei henkilökohtaiset ominaisuudet olivat syynä siihen, että vuonna 1752, kaksi vuotta sen jälkeen kun hän avioitui keisarinnan hovinaisen Matrjona Pavlovna Balk-Polevoin (n. 1730–1813) kanssa, Sergei Saltykovilla oli merkittävä asema hovielämässä. Suuriruhtinas Pjotr ​​Fjodorovitšin (Pietari III) kamariherrana, iloisesta ja seurallisesta komeasta miehestä tuli välittömästi "pikku hovin" sielu ja lähin henkilö sekä suuriruhtinaalle että suuriruhtinatar Jekaterina Aleksejevnalle (Katariina II). pienoiskuva|"Syksy" - Matrjona Pavlovna Balk-Polevoi Saltykovan (n. 1730–1813) muotokuva, Jean de Samsois 1756 Saltykovin vaimon Matrjona Pavlovna Balk-Polevoin vanhemmat olivat todellinen kamariherra Pavel Fjodorovitš Balk-Polevoi (1689-1743) ja Maria Fjodorovna Polevoi. Hän sai nimensä isoäitinsä Modesta Monsin, Anna Monsin (Pietari I:n rakastajatar) ja Willem Monsin sisaren mukaan. Modesta (Matrjona), naimisissa Stepan Vasilievitš Lopuhinin kanssa, oli ruoskittu julkisesti vuonna 1718 ja karkotettu Siperiaan, kun Pietari I Suuri oli saanut tietää hänen veljensä Willemin suhteesta vaimonsa Katariinan kanssa.
Matrjonan tytärtä Natalia Fjodorovna Lopuhina os. Balkia (1699-1763) syytettiin salaliitosta vuonna 1743, teilipyörän sijaan hänet ruoskittiin, kieli leikattiin irti sekä omaisuus takavarikoitiin ja tyttäret Nastasia, Anna ja Praskovja karkotettiin kaukaisiin kyliin. Hänet karkotettiin miehensä ja poikansa kanssa Siperiaan Selenginskiin 20 vuodeksi, jossa nämä kuolivat. Natalia Lopuhina palasi Pietariin Katariina II:n aikana vuonna 1762 ja pystyi puhumaan, mutta erittäin vaikeasti.
Kamariherra
"'Hän oli kaunis kuin päivä ja tietysti kukaan ei voinut verrata häntä kehenkään toiseen edes suuressa hovissa (keisarinna Elisabetin), puhumattakaan meidän pikku hovissa. Hän oli varsin nokkela ja hänellä oli viehättävät sekä sulavat käytöstavat, joita hankkii elämällä ylhäisessä seurassa, varsinkin hovissa. Vuonna 1752 hän oli 26-vuotias. Yleisesti ottaen hän oli sekä syntymältään että monien muiden ominaisuuksiensa perusteella erinomainen persoona. Hänellä oli puutteita, mutta hän tiesi kuinka piilottaa ne; hänen suurimmat puutteensa olivat hänen taipumuksensa juonitteluun ja tiukkojen sääntöjen puute, mutta tämä kaikki oli minulle tuntematonta.' - Katariina II:n muistelmat"Suuriruhtinas Pjotr ​​Fjodorovitš kiintyi myös kamariherraansa, jota ilman hän ei todellakaan voinut tulla toimeen. Kun Saltykovia vastaan ​​nousi hovissa erilaisia ​​juoruja ja juoruja, Pjotr ​​Fjodorovitš esiintyi hänen kiihkeänä puolustajana keisarinnan edessä. Vuoden 1752 lopulla nämä juorut pakottivat Sergei Vasiljevitšin kuitenkin lomailemaan sukulaistensa kanssa ja siten vetäytymään hetkeksi hovista. Hovi vietti koko vuoden 1753 Moskovassa. Saman vuoden helmikuussa Saltykov ilmestyy uudelleen hoviin, eikä ollut enää erossa suuriruhtinaasta Pietarissa vuosina 1753 ja 1754. Näihin aikoihin suuriruhtinatar Jekaterina oli lähestynyt kansleri Aleksei Bestužev-Rjuminia, joka valitsi Saltykovin suhteeseen suuriruhtinattaren kanssa.
Diplomaatti
Syyskuun 20. päivänä 1754 syntyi suuriruhtinas Pavel Petrovitš ja 7. lokakuuta ilmoitettiin virallisesti iloisesta tapahtumasta, jota oli odotettu yhdeksän vuotta. Sergei Saltykov lähetettiin Ruotsin hoviin. Vuonna 1755, laskiaisen lopulla, Saltykov joutui palaamaan Ruotsista. Hänen poissaolonsa aikana kansleri Bestužev-Rjumin lähetti suuriruhtinatar Jekaterinalle kaikki häneltä saamansa uutiset sekä Venäjän silloisen Ruotsin-lähettilään Nikita Paninin lähetykset. Samalta Bestuževiltä suuriruhtinatar sai pian tietää, että Sergei Saltykov oli päätetty lähettää Hampuriin Venäjän edustajaksi.
Lähettiläänä Hampurissa
Keväällä 1755 Saltykovin piti mennä Pohjois-Saksaan. Matkalla hänet otettiin vastaan ​​puolalaisessa hovissa poikkeuksellisilla kohteliaisuuksilla, joka ylitti kaikki hänen odotuksensa, ja Anhalt-Zerbstissä, jonne suuriruhtinatar Jekaterina toimitti hänelle kirjeen ja suositteli häntä yhdeksi lähimmistä ja omistautuneimmista ihmisistään, häntä odotettiin lämpimästi tervetulleeksi. Saltykov saapui Hampuriin 2. heinäkuuta 1755. Täysin ilman ystäviä jäänyt suuriruhtinatar, hänen rakas hovineitonsa, Sergein sisar Anna Saltykova oli äskettäin avioitunut ruhtinas Gagarinin kanssa, piti yllä kirjeenvaihtoa Hampurin lähettilääseen kansleri Bestuževin avulla. Iloisena siitä ettei hänen tarvinnut jatkaa salattua suhdetta keisarinnaan, Saltykov jatkoi diplomaatin uraa ja vietti elämänsä seuraavat vuodet Euroopan eri hoveissa.
Tämän jälkeen hänen ei koskaan tarvinnut olla lähellä keisarillista hovia. Kaikesta huolettomuudestaan ja kevytmielisyydestään huolimatta hän oli pitkään vilpittömän omistautunut suuriruhtinatar Katariinaa kohtaan. Hänen kauttaan Katariinan äiti, Anhalt-Zerbstin ruhtinatar Johanna Elisabeth von Holstein-Gottorp oli kirjeenvaihdossa tyttärensä ja kanslerin kanssa vuoteen 1758 asti. Saltykov oli vilpittömästi huolestunut, kun kansleri Bestuževin pidätys ja huhut tästä kirjeenvaihdosta uhkasivat suuriruhtinattaren asemaa.
Suurlähettiläänä Pariisissa
Alle kuukausi Katariina II:n valtaistuimelle nousemisen jälkeen, hallitsijan antama asetus määräsi 22. heinäkuuta 1762 senaatin antamaan Sergei Saltykoville 10 000 ruplaa hänen lähtöään varten Pietarista Pariisiin, missä hänet nimitettiin täysivaltaiseksi suurlähettilääksi. Jo vuoden 1763 alussa Pietarissa liikkui huhuja hänen todennäköisestä välittömästä takaisinkutsumisestaan​. Monet muutkin halusivat päästä niin tärkeälle paikalle kuin Pariisin suurlähettilään virkaan, eikä Saltykov ollut ei luonteensa kevytmielisyyden ja huolettomuuden vuoksi ollut tämän nimityksen tasalla. Hän joutui velkoihin Pariisissa ja hänestä tehtiin monia valituksia.
Elokuussa 1763 Saltykov nimitettiin Regensburgiin Dresdeniin lähtevän Ivan Simolinin tilalle. Mutta hän ei onnistunut lähtemään Pariisista nopeasti. Viiivästys johtui hänen Ranskan hallitukselta ottamien velkojen vuoksi, joka käynnisti laajan kirjeenvaihdon Venäjän ja Ranskan tuomioistuinten välillä. Keisarinna Katariina käski Simolinia lähtemään Regensburgista Dresdeniin odottamatta Saltykovia "koska hänen hitautensa tunnetaan." Itse asiassa hän vietti melkein kokonaisen vuoden Pariisissa Katariinan rahoittamana, josta Saltykov kiittää keisarinnaa kirjeessään, joka on päivätty Pariisissa 4. (J: 15.) huhtikuuta 1764. Mutta, kuten keisarinna Katariina mainitsee kirjeessään Nikita Paninille, rahoja ei käytetty aiottuun tarkoitukseen, ja Katariinan oli lunastettava ne valtion tililtä.
Suurlähettiläs Dresdenissä
Elokuussa 1763 Saltykov nimitettiin Regensburgiin (Saksan keisarillisten valtiopäivien kotipaikka) korvaamaan siellä ollut Ivan Simolin, joka oli lähdössä Dresdeniin. Nikita Paninille 29. joulukuuta 1763 päivätyssä kirjeessään kokenut Varsovan lähettiläs, kreivi Hermann Karl von Keyserling kuitenkin ilmaisi mielipiteensä, että olisi parempi, jos Saltykov menisi Dresdeniin ja Simolin jää Regensburgiin. "Minulle on erityisen samantekevää, oli sitten kyse Saltykovista tai Simolinista, koska nyt on vähemmän tekemistä Saksin hovin kanssa, kuten olisi pitänytkin olla, ja joka on viisaampi, hänellä on valtit käsissään."- tälläisen käsinkirjoitetun lisälauselman Katariina II määräsi laitettavaksi kirjeeseen. Keväällä 1764, kun suurlähettiläitten päällikkö Nikita Panin tarjoutui lähettämään Saltykovin Dresdeniin, Katariina lisäsi kirjeeseen henkilökohtaisesti: "Onko hän vielä tehnyt piloja kun on tyytymätön? Mutta jos takaat hänet puolestasi, lähetä hänet, vain hän on vaunun viides pyörä kaikkialla." Tämän jälkeen 38-vuotiaan Saltykovin diplomaattiuran kohtalosta ei ole mitään kirjoitettua tietoa.
Viimeiset vuodet
Sergei Saltykov kuoli 62-vuotiaana ruhtinas Mihail Vasiljevits Dolgorukovin talossa Moskovassa syyskuussa 1784. Hänet haudattiin Arzamasin kylään, jonne hänellä oli siteitä. Hänen vaimonsa Matrjona Pavlovna Balk-Polevoi kuoli yli 80-vuotiaana omassa talossaan Moskovassa huhtikuussa 1813. Heidän tyttärensä Maria (1750 - 10. huhtikuuta 1752) kuoli lapsena.
The Life of Pablo
The Life of Pablo on yhdysvaltalaisen hip hop -artisti Kanye Westin seitsemäs studioalbumi, joka julkaistiin ensimmäisen kerran albumimuodossa 14. helmikuuta 2016. Albumin aikaisempia työnimiä olivat So Help Me God, SWISH ja Waves. Albumi sai julkisuutta useista muutoksistaan ennen julkaisua ja myös ensimmäisen julkaisuajankohdan jälkeen.
Albumin ensimmäinen single, Famous, julkaistiin maaliskuun 2016 lopussa.
Julkaisu
West ilmoitti ennen albumin koko nimen julkaisua sen akronyymin T.L.O.P. The Life of Pablon kappaleet vaihtuivat vielä viime tingassa useaan otteeseen. West esitti albuminsa kappaleita 11. helmikuuta 2016 Madison Square Gardenissa Yeezy Season 3 -tapahtumassa, jota pidettiin myös albumin julkaisukonserttina sen alkuperäiseksi aiottuna julkaisupäivänä. Tapahtuma esitettiin suorana 20 maassa, mukaan lukien Suomessa. Viime hetken muutosten johdosta albumi julkaistiin lopulta 14. helmikuuta 2016 yksinoikeudella Tidal-suoratoistopalvelussa. Samana päivänä West esitti kaksi kappaletta usean muun albumilla esiintyvän artistin kanssa Saturday Night Live -televisio-ohjelmassa. 1. huhtikuuta albumi julkaistiin myös Spotifyssa, Apple Musicissa ja Google Playssa, ja sitä pystyi ostamaan Westin kotisivulta. Westin mukaan albumi tulee myös jatkossa elämään ”alati kehittyvänä taideteoksena”.
Myynti ja listamenestys
Suomessa albumi nousi Suomen virallisen albumilistan 14:nneksi viikolla 12/2016. Norjassa se ylsi albumilistan kärkeen ja Ruotsissa sekä Tanskassa toiseksi. Albumi saavutti listasijoituksia myös muissa maissa.
Volkswagen SpaceFox
Volkswagen SpaceFox (Typ 5Z6) on Volkswagenin vuosina 2006–2019 valmistama pieni farmariauto, joka perustuu Volkswagen Foxiin. Autoa myytiin SpaceFoxina Brasiliassa ja Perussa. Argentiinassa, Chilessä ja Uruguayssa nimenä oli Suran, Meksikossa SportVan ja Algeriassa Fox Plus.
Normaalin version lisäksi autosta valmistettiin myös maasturimaisemman näköistä versiota, jossa on korkeampi maavara, kattokaiteet ja koria suojaavia muoviosia. Sen nimenä oli SpaceCross tai Suran Cross markkina-alueesta riippuen. vasen|pienoiskuva|Facelift-mallin (2009) Volkswagen Suran. Vuonna 2009 malli koki kasvojenkohotuksen, jossa sen ulkoasua muokattiin vastaamaan uutta Polo V -mallia. Myös kojelauta oli uusi, ja sen materiaalit olivat aiempaa korkeatasoisemmat. vasen|pienoiskuva|Volkswagen SpaceCross Toisen kasvojenkohotuksensa malli koki syksyllä 2014. Keulan ilmeestä tuli aiempaa terävämpi ja takavalot olivat uudet. Sisäosien näkyvimmät muutokset olivat uusi ohjauspyörä ja tietoviihdejärjestelmä. vasen|pienoiskuva|Facelift-mallin (2014) Volkswagen Suran.
Yukiya Amano
Yukiya Amano (9. toukokuuta 1947 – 18. heinäkuuta 2019 ) oli japanilainen virkamies. Hän oli Kansainvälisen atomienergiajärjestön (IAEA) pääsihteeri 1. joulukuuta 2009 alkaen kuolemaansa asti heinäkuuhun 2019. Hän oli sairastellut, ja hänen oli tarkoitus jäädä tehtävästä pois ennenaikaisesti.
Amano valmistui Tokion yliopiston oikeustieteellisestä tiedekunnasta. Hän astui Japanin ulkoministeriön palvelukseen 1972, ja hän toimi eri tehtävissä ulkomailla.
HMS Trafalgar (1841)
HMS Trafalgar oli Britannian Kuninkaallisen laivaston vuonna 1841 vesillelaskettu Caledonia-luokan 120-tykkinen ensimmäisen luokan linjalaiva.
Valmistus
Alus tilattiin 22. helmikuuta 1825 Woolwichin telakalta. Sen köli laskettiin joulukuussa 1829 ja alus laskettiin vesille 21. kesäkuuta 1841. Alus valmistui 6. lokakuuta 1842 Sheernessissä, missä se oli reserviin sijoitettuna. Alus muutettiin vastaanottoalukseksi ja sen perä muotoiltiin uudelleen Chathamissa lokakuussa 1844. Aluksen valmistuskustannukset olivat 75 814 puntaa.
Palvelus
Alukselle asennettiin vuonna 1859 höyrykone. Alus siirrettiin koululaivaksi Portlandiin ja se nimettiin HMS Boscaweniksi vuonna 1873. Se myytiin 1906.
Cherif Hamrouni
Cherif Hamrouni on tunisialainen taekwondoni, joka voitti Afrikan-mestaruuden vuonna 1996 alle 70-kiloisten sarjassa. Mestaruusottelussa vastustajana oli kenialainen Wycliffe Andoffe.
Kyle Boller
Bollerin varasi NFL:ään Baltimore Ravens vuonna 2003 ensimmäisellä kierroksella varausnumerolla 19. Tätä ennen hän pelasi collegessa California Golden Bearsin joukkueessa.
Bruges
Bruges voi tarkoittaa seuraavia:
Jukka Vesterinen
Jukka Vesterinen (s. 3. syyskuuta 1974) on suomalainen saappaanheittäjä, joka on heittänyt lajin toiseksi pisimmän kaaren maailmassa (67,31 metriä). Vesterinen edustaa Leppävirran Urheilijoita.
Mhairi Black
Mhairi Black (s. 12. syyskuuta 1994) on skotlantilainen poliitikko. Hän edustaa Skotlannin kansallispuoluetta. Black valittiin Britannian parlamenttiin vuoden 2015 parlamenttivaaleissa, joissa hän voitti samassa vaalipiirissä kamppailleen pitkäaikaisen ministerin Douglas Alexanderin. Black on Britannian nuorin kansanedustaja sitten Charles James Foxin, joka sai parlamenttipaikan vuonna 1768.
Sloan Farrington
Sloan Elmo Farrington (17. toukokuuta 1923 Nassau – 1997) oli bahamalainen kilpapurjehtija ja olympiamitalisti. Hän edusti uransa alussa Yhdistynyttä kuningaskuntaa, sillä Bahama osallistui olympialaisiin ensimmäistä kertaa vuonna 1952. Farrington osallistui star-luokassa neljiin olympialaisiin vuosina 1948–1960 ja voitti yhden mitalin, pronssia Melbournessa 1956 Durward Knowlesin kanssa.
Levykauppa Äx
Levykauppa Äx Oy (myös Levykauppa X ja Recordshop X) on suomalainen musiikkitarvikkeiden, kirjojen ja elokuvien vähittäiskauppaan erikoistunut yritys, jolla on Suomessa kahdeksan myymälää (Helsingissä Hakaniemi ja Kamppi sekä Jyväskylä, Kuopio, Lahti, Oulu, Tampere ja Turku). Liikkeissä järjestetään myös paikallisten yhtyeiden akustisia esiintymisiä.
Tavallisten levy-yhtiöjulkaisujen ohella Levykauppa Äx myy myös yhtyeiden omakustanneäänitteitä sekä käytettyjä levyjä. Yritys ei myöskään ole joidenkin levykauppojen tavoin keskittynyt mihinkään tiettyyn musiikin tyylilajiin.
Vaikka kauppa on ollut toimialalla laskussa, Levykauppa Äx on onnistunut myymään hyvin ja perustanut uusia myymälöitä. Myynnin kasvu on ollut yli 10 prosenttia vuodessa, ja vinyylilevyjen myynti on kasvanut erityisen nopeasti. Toisaalta yritys teki kesäkuussa 2013 päättyneellä tilikaudella ensi kertaa tappiollisen tuloksen.
Levykauppa Äx otti käyttöön 16. joulukuuta 2013 tilohinsa Bitcoin-automaatin, jolla voi vaihtaa käteistä rahaa Bitcoineiksi. Levykauppa Äx:n kaupallinen johtaja Jyri Lipponen kertoo:
Cobra Records
Cobra Records oli Levykauppa X:n alainen levy-yhtiö, ja se perustettiin vuonna 2007. Se julkaisi muun muassa Sotajumalan ja Deathchainin albumeita.
Film Independent Spirit Awards
Film Independent Spirit Awards on vuosittain jaettava palkinto, joita jaetaan eri kategorioissa vuoden parhaille Independent-elokuville ja näiden tekijöille. Ensimmäisen kerran palkinnot jaettiin vuonna 1984 Santa Monicassa, Kaliforniassa, Yhdysvalloissa.
Gašper Berlot
Gašper Berlot (s. 6. elokuuta 1990 Slovenj Gradec) on slovenialainen yhdistetyn hiihtäjä. Hän edustaa seuratasolla kotimaansa SSK Velenjeä. Yhdistetyn maailmancupissa Berlot on kilpaillut kaudesta 2008-2009 alkaen. Berlotin paras henkilökohtainen sijoitus maailmancupissa on tammikuun 2014 16. sija Tšaikovskista. Berlot on osallistunut kaksiin talviolympialaisiin, joissa hänen paras sijoituksensa on vuoden 2014 talviolympialaisten 33. sija suurmäen kilpailusta. MM-kisoihin Berlot on osallistunut kolmesti, joista hänen paras henkilökohtainen sijoituksensa on vuoden 2009 MM-kisojen suurmäen kilpailun 26. tila Liberecistä.
Braathens Regional Airways
Braathens Regional Airways AB (aiemmin Golden Air ja Braathens Regional) on ruotsalainen lentoyhtiö, jonka pääkonttori sijaitsee Trollhättanissa. Se operoi lentoja wet lease -palveluna sisaryhtiölleen BRA Braathens Regional Airlinesille useisiin kohteisiin Ruotsissa sekä lentää tilauslentoja.
Historia
Lentoyhtiö perustettiin syyskuussa 1976 nimellä Golden Air Flyg AB lentämään erilaisia tilauslentoja. Yhtiö on tämän jälkeen käynyt läpi useita muutoksia. Yhtiö oli pitkään muun muassa varustamoyhtiö Erik Thun AB:n omistuksessa.
Vuonna 2012 Braathens Aviation osti Golden Airin, ja yhtiön pääreitti Trollhättan - Bromma tuli Sverigeflyg-yhteenliittymän haltuun. Golden Air muutti nimensä Braathens Regionaliksi 1. tammikuuta 2013, mutta Bromman-reittiä operoitiin edelleen aiemmalla Sverigeflyg-markkinointinimellä.
Maaliskuussa 2016 Braathens Regional muutti nimensä Braathens Regional Airwaysiksi. Samalla yhtiö alkoi yhdessä sisaryhtiönsä Braathens Regional Aviationin kanssa liikennöidä toisen sisaryhtiönsä, virtuaalilentoyhtiö BRA Braathens Regional Airlinesin lentoja, jonka alle yhdistettiin aiemmin erillisillä markkinointinimillä Malmö Aviation ja Sverigeflyg lennetyt lennot.
Kohteet
Braathens Regional Airways ei operoi lentoja omalla nimellään. Sen sijaan se operoi lentoja sisaryhtiölleen BRA Braathens Regional Airlinesille.
Laivasto
pienoiskuva|Braathens Regionalin [[Saab 2000 Helsinki-Vantaalla vuonna 2017.]]
Bogud
Bogud (k. 31 eaa.) oli antiikinaikainen Mauretanian kuningas Pohjois-Afrikassa. Bogud hallitsi Mauretanian läntisiä osia noin vuodesta 49 eaa. lähtien. Itäisiä osia hallitsi Bokkus. Bogud ja Bokkus olivat ensimmäisiä Mauretanian kuninkaita, jotka antoivat lyödä rahoja. Bodugin kolikoissa oli latinankielinen teksti. Julius Caesar yritti saada kummankin kuninkaan liittolaisekseen Pompeiusta tukevaa Numidiaa vastaan. Bogud lähetti Caesarille joukkoja vuonna 47 eaa. Myös Bokkus avusti alkuun Caesaria, mutta alkoi myöhemmin kannattaa pompeiuslaisia. Caesarin murhan jälkeen Bogud kannatti Marcus Antoniusta, kun taas Bokkus kannatti Octavianusta. Bogud hyökkäsi Hispaniaan Antoniuksen pyynnöstä vuonna 38 eaa., mutta Bokkus käytti tilannetta hyväkseen ja valtasi Bogudin osan Mauretaniasta. Bokkus kuoli vuonna 33 eaa. ja Octavianus otti koko Mauretanian Rooman alaisuuteen. Bogud lähti Antoniuksen luokse itään, missä hän kuoli Aktionin taistelussa vuonna 31 eaa.
Kalottitasku
Kalottitasku (Oenanthe leucopyga) on sieppojen heimoon kuuluva mustavalkoinen varpuslintu.
Ivar Smilga
Ivar Tenisovitš Smilga (2. joulukuuta 1892 Ajola, Liivinmaan kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 10. tammikuuta 1937 Moskova, Neuvostoliitto) oli latvialaissyntyinen vallankumouksellinen bolševikki. Hän toimi 1917–1918 bolševikkien hallitseman Suomen venäläisten neuvostojen aluekomitean puheenjohtajana ja 1920-luvulla korkeissa asemissa Neuvostoliiton kommunistisessa puolueessa (NKP).
Kalottitasku
Koko ja ulkonäkö
Linnun pituus on noin 17 cm, siipien kärkiväli 26,5–32 cm ja paino keskimäärin noin 30 g. Kalottitasku on kooltaan selvästi kivitaskua suurempi. Sen höyhenpuku on mustavalkoinen, otsa ja päälaki ovat valkoiset. Naaras on aavistuksen himmeämmän värinen kuin koiras.
Esiintyminen
Kalottitaskun esiintymisalue ulottuu Afrikan aavikkoalueen yli Mauritaniasta Egyptiin ja Arabian niemimaalle sekä paikoin Lähi-itään. Kaikkialla sen esiintymisessä on laajoja aukkoja. Lajin elinympäristön ala on 1–10 miljoonaa neliökilometriä. Se on enimmäkseen paikkalintu, eikä sitä ei ole tavattu Suomessa.
Ivar Smilga
Elämä
Liivinmaalla syntynyt Smilga oli vuoden 1905 Venäjän vallankumouksen yhteydessä surmatun metsätyömiehen poika. Hän liittyi sosiaalidemokraattiseen työväenpuolueeseen vuonna 1907. Hän aloitti vuonna 1909 opinnot Moskovan yliopistossa, mutta hänet erotettiin seuraavana vuonna vallankumouksellisen toimintansa vuoksi. Hän teki Moskovassa maanalaista puoluetyötä, ja hänet vangittiin vuonna 1911 ja karkotettiin kolmeksi vuodeksi Vologdan kuvernementtiin. Vapauduttuaan hän jatkoi toimintaansa Pietarissa ja sai 1915 uuden karkotuksen Jeniseiskin kuvernementtiin Siperiaan. Smilga vapautui helmikuun vallankumouksen jälkeen vuonna 1917, ja pian tämän jälkeen hänet valittiin bolševikkipuolueen keskuskomiteaan. Hän oli sittemmin keskuskomitean jäsenenä 1917–1921 ja 1925–1927 sekä ehdokasjäsenenä 1922–1923 ja 1924–1925.
Kalottitasku
Elinympäristö
Kalottitaskun elinympäristöä ovat kaikkein karuimmat aavikot sekä alavilla mailla että vuoristossa jopa kolmen kilometrin korkeudelle. Sitä tavataan myös keitailla. Se on selväpiirteisesti mantereinen laji, sillä vain yhdessä kohtaa Marokossa sen esiintymisalue yltää alle 100 kilometrin päähän merenrannasta.
Lisääntyminen
Kalottitaskun pesä on kiven alla, kallionkolossa tai -halkeamssa, penkassa tai joskus rakennuksen seinässä. Naaras munii 3–5 munaa, joita se hautoo kaksi viikkoa. Molemmat emot huolehtivat poikasista, jotka jättävät pesän noin kahden viikon ikäisinä ja itsenäistyvät kolme viikkoa myöhemmin. Naaras on sukukypsä yksivuotiaana.
Ivar Smilga
Elämä
Venäjän sisällissodan aikana Smilga komensi puna-armeijan 7. armeijaa Uralin rintamalla. Vuoden 1920 Puolan–Neuvosto-Venäjän sodassa hän toimi komentajana Mihail Tuhatševskin rinnalla. Smilgan muita tehtäviä olivat Neuvostoliiton talousneuvoston Vesenkhan (1921–1928) sekä valtiollisen suunnittelukomitean Gosplanin (1924–1936) varapuheenjohtajan virat. Vuonna 1926 Smilga liittyi Lev Kamenevin ja Grigori Zinovjevin johtamaan kommunistisen puolueen sisäiseen ”uuteen oppositioon”, joka arvosteli Josif Stalinia ja yhdistyi myöhemmin Lev Trotskin vasemmisto-opposition kanssa niin sanotuksi yhtyneeksi oppositioksi. Tämä johti Smilgan erottamiseen ensin NKP:n keskuskomiteasta ja lopulta koko puolueesta. Smilga sai puoluejäsenyytensä takaisin luovuttuaan Stalinin kritiikistä vuonna 1929. Myöhemmin hänet kuitenkin karkotettiin Habarovskiin ja vangittiin vuonna 1935 Sergei Kirovin murhan jälkeen. Smilga tuomittiin kuolemaan ja teloitettiin Stalinin vainoissa vuonna 1937. Hänen "maineensa palautettiin" 1987.
Freeman Freeman-Thomas Willingdon
thumb|Lordi Willingdon noin vuonna 1915. '''Freeman Freeman-Thomas, Willingdonin 1. markiisi''' (12. syyskuuta 1866 Ratton, Sussex – 12. elokuuta 1941 Lontoo) oli brittiläinen poliitikko, sotilas ja virkamies, joka toimi Kanadan kenraalikuvernöörinä vuosina 1926–1931 ja Intian varakuninkaana 1931–1936.
Kalottitasku
Ravinto
Laji on pääasiassa hyönteissyöjä, jolle kelpaavat myös muut selkärangattomat, pienet liskot ja kasvien osat.
Freeman Freeman-Thomas Willingdon
Lordi Willingdonin isä oli nimeltään Frederick Freeman Thomas, ja hän muutti itse sukunimensä Thomasista muotoon Freeman-Thomas vuonna 1892. Willingdonin paronin arvon hän sai vuonna 1910. Hän kävi Etonin poikakoulun ja opiskeli Cambridgen Trinity Collegessa sekä yliopistossa, jossa toimi krikettijoukkueen kapteenina. Hän palveli myös upseerina Sussexin vapaaehtoisjoukoissa. Vuosina 1897–1900 hän oli Australiassa appensa, Victorian kuvernööri Thomas Brasseyn adjutanttina. Liberaalipuolueeseen kuulunut Willingdon oli vuosina 1900–1910 parlamentin alahuoneessa Hastingsin edustajana ja oli jonkin aikaa pääministeri H. H. Asquithin sihteerinä. Päärinarvon saamisen jälkeen hän toimi vuodesta 1911 hovissa kamariherrana (Lord-in-Waiting) ja ystävystyi kuningas Yrjö V:n kanssa. Willingdon oli Intiassa 1913–1918 Bombayn ja 1919–1924 Madrasin provinssin kuvernöörinä. Tuolloin hän joutui ensi kerran tekemisiin kansanjohtaja Mohandas Gandhin kanssa, jota hän piti hyvin vaarallisena. Vähän ennen paluutaan Intiasta Willingdon sai varakreivin arvon, ja vuonna 1925 hän johti Kiinassa vieraillutta Britannian valtuuskuntaa.
Willingdon nimitettiin Kanadan kenraalikuvernööriksi vuonna 1926. Britannian konservatiivihallitus ei alkujaan kaavaillut liberaalia Willingdonia tähän tärkeään asemaan, mutta kuningas Yrjö nosti hänen nimensä esiin ja Kanadan liberaali pääministeri William Lyon Mackenzie King halusi juuri hänet. Edeltäjistään poiketen Willingdon oli virallisesti vain kuninkaan eikä Britannian hallituksen edustaja Kanadassa. Vuonna 1927 hänestä tuli ensimmäinen Kanadan kenraalikuvernööri, joka teki virallisen vierailun Yhdysvaltoihin. Hän matkusteli paljon myös Kanadan alueella.
Vuonna 1931 Willingdon nimitettiin Intian kenraalikuvernööriksi ja varakuninkaaksi ja hän sai samalla jaarlin arvon. Hän pyrki samanaikaisesti tukemaan jonkinlaista perustuslaillista uudistusta Intiassa ja säilyttämään brittiviranomaisten auktoritettin. Kahden ensimmäisen vuoden ajan hän kuitenkin kamppaili kovin ottein Gandhia ja tämän johtamia nationalisteja vastaan. Kun Gandhi käynnisti jälleen kansalaistottelemattomuuskampanjansa, Willingdon julisti tammikuussa 1932 koko Intiaan poikkeustilan ja vangitutti 30 000 Kongressipuolueen jäsentä. Myös Gandhi oli pitkään vangittuna ja hänet pyrittiin eristämään ulkomaailmasta. Samaan aikaan Lontoossa käydyt niin sanotut pyöreän pöydän neuvottelut johtivat poliittiseen sopuun, jonka tuloksena säädettiin vuonna 1935 uusi Government of India Act -laki. Willingdon jatkoi palasi Englantiin toukokuussa 1936, jolloin hän sai markiisin arvon ja hänestä tehtiin Lord Warden of the Cinque Ports.
Willingdon kuoli vuonna 1941 keuhkokuumeeseen kotonaan Lontoossa. Hänen tuhkansa on haudattu Westminster Abbeyhyn Lontoossa.
Gorohovets
Gorohovets on kaupunki Vladimirin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Kljazmajoen rannalla 150 kilometriä Vladimirista itään. Kaupunki on Gorohovetsin piirin keskus. Sen kautta kulkee Moskovan, Nižni Novgorodin ja Kazanin välinen M7-valtatie. Gorohovetsin asema Moskovan ja Nižni Novgorodin välisellä rautatiellä sijaitsee 11 kilometriä kaupungista etelään. Asukkaita on 13 400 henkeä (vuonna 2008).
thumb|left|upright|Ylösnousemuksen kirkko. Gorohovets on saanut alkunsa Vladimir–Suzdalin ruhtinaskunnan itäisestä rajalinnoituksesta. Se mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1239, jolloin mongolivalloittajat hävittivät sen. 1300–1400-lukujen vaihteessa kaupunki liitettiin Moskovan ruhtinaskuntaan. Vuonna 1619 puolalaiset ja liettualaiset maahantunkeutujat hävittivät sen linnoituksen. Vuonna 1778 Gorohovetsista tuli Vladimirin lääniin kuulunut kihlakuntakaupunki. 1800-luvulla se oli maatalousalueen kaupallinen keskus, jonka asukkaat harjoittivat puutarhaviljelyä ja käsityöammatteja. Nykyään kaupungissa on konepaja-, elintarvike- ja lasiteollisuutta.
thumb|Pyhän Nikolaoksen luostari. thumb|Oparinin kauppiastalo ja Marian ilmestyksen katedraali. Kljazmajoen yläpuolella kohoavalla entisellä linnamäellä sijaitsee Pyhän Nikolaoksen luostari, jossa on vuosina 1681–1686 rakennettu Kolminaisuuden ja Nikolaoksen kirkko kellotorneineen sekä vuonna 1710 rakennettu Pyhän Johanneksen kirkko. Entisen esikaupungin keskustassa on 1600-luvun lopussa rakennettu Ylösnousemuksen kirkko, Marian ilmestyksen katedraali (1700) kellotorneineen, Herran temppeliin tuomisen luostari ja sen vuonna 1689 rakennettu samanniminen kirkko. Keskustassa on säilynyt useita 1600-luvun kaksikerroksisia kauppiastaloja. Gorohovets kuuluu Venäjän kultaisen renkaan matkailukohteisiin.
Kauniit päivät
Kauniit päivät on Woude-yhtyeen toinen ja viimeiseksi jäänyt studioalbumi, joka ilmestyi vuonna 1981. Se julkaistiin remasteroituna CD-painoksena 1. huhtikuuta 2009.
Roman Skuhravý
Roman Skhuravý (s. 6. tammikuuta 1975) on tšekkiläinen jalkapallovalmentaja ja entinen puolustaja. Kesäkuusta 2015 lähtien hän on toiminut FK Varnsdorfin päävalmentajana.
Ura
Skuhravý edusti lähes koko pelaajauransa ajan FK Jablonecia. Hän debytoi seuran paidassa vuonna 1993 ja oli mukana juhlimassa ensimmäisellä kaudellaan nousua Gambrinus ligaan. Jablonecissa Skuhravý voitti Tšekin cupin mestaruuden kaudella 1997/98. Vuonna 2000 hän pelasi lainalla FK Baník Ostravassa. Skuhravý jätti Jablonecin kesällä 2003 ja pelasi uransa viimeisen kauden 2003/04 FK Viktoria Plzeňissä.
Valmennusuransa Skuhravý aloitti kesällä 2012 FK Baumit Jablonecin juniorivalmentajana. Toukokuussa 2013 hän nousi seuran edustusjoukkueen päävalmentajaksi. Hän johdatti Jablonecin Tšekin cupin mestariksi viikko valmentajaksi tulonsa jälkeen, kun joukkue voitti FK Mladá Boleslavin rangaistuspotkukilpailun jälkeen. Kaudella 2013/14 Jablonec romahti liigassa sijalle 11, mikä oli joukkueen huonoin sijoitus 12 vuoteen. Kauden jälkeen Skuhravý lähti seurasta.
Kesäkuussa 2015 Skuhravýsta tuli Tšekin 1. divisioonassa pelaavan FK Varnsdorfin päävalmentaja.
HMS Sjölejonet (Sle, 1936)
HMS Sjölejonet (runkonumerot Sl ja Sle) oli Ruotsin laivaston Sjölejonet-luokan sukellusvene.
Siionin viisaiden pöytäkirjat
Siionin viisaiden pöytäkirjat ( tai, tunnetaan myös nimellä Siionin vanhinten pöytäkirjat) koostuu väärennetyistä asiakirjoista, joissa kuvataan juutalaisten maailmanvalloitussuunnitelmia. Monet antisemitistiset ryhmät käyttivät niitä todisteina ja niillä perusteltiin 1900-luvun alussa juutalaisiin kohdistunutta vainoa.
HMS Sjölejonet (Sle, 1936)
Valmistus
Alus tilattiin Malmöstä Kockums Mekaniska Verkstads AB:lta, missä köli laskettiin 1935. Se laskettiin vesille 25. heinäkuuta 1936 ja liitettiin laivastoon 21. syyskuuta 1938.
Siionin viisaiden pöytäkirjat
Sisältö
Pöytäkirjoissa, joita on väitetty vuonna 1897 Baselissa järjestetyssä, Theodor Herzlin johtamassa ensimmäisessä sionistikongressissa kirjoitetuiksi, kuvataan kokouksia, joissa juutalaiset suunnittelivat länsimaisen kristityn yhteiskunnan alistamista. Suunnitelmiin kuului maailmantalouden romahduttaminen ja poliittisen järjestyksen horjuttaminen sosialismin ja anarkismin avulla. Pöytäkirjat koostuvat 24 erillisestä merkinnästä, ja niissä kuvataan erilaisia tapoja, joilla maailmanvalloitus voidaan toteuttaa. Tärkein keino oli lehdistön, rahalaitoksen ja poliittisten instituutioiden haltuunotto kullan ja rahan avulla. Euroopan maita lietsottaisiin sotimaan keskenään, ja uskonto korvattaisiin ”aritmeettisesti lasketuilla materiaalisilla tarpeilla”. Moraalin turmelijoina toimisivat alkoholi ja pornografia. Pöytäkirjoissa myös väitetään, että juutalaisvastaisuus on juutalaisten itsensä tietoisesti provosoimaa.
HMS Sjölejonet (Sle, 1936)
Palvelus
Alus poistettiin palveluksesta 15. toukokuuta 1959 ja myytiin 1962 Ystadiin romutettavaksi.
Siionin viisaiden pöytäkirjat
Historia
Pöytäkirjat julkaisi uskonnollinen kirjailija Sergei Nilus Venäjällä vuonna 1905. Hän väitti saaneensa ne vuonna 1901 aatelismarski Sergei Suhotinilta, joka taas olisi saanut ne eräältä ulkomaalaiselta naiselta. Alun perin ne olisivat olleet peräisin ”sionistien salaisesta päämajasta”, joka sijaitsi jossain päin Vähä-Aasiaa. Jo ennen Nilusta pöytäkirjat olivat ilmestyneet vuonna 1903 Pavel Kruševanin julkaisemassa Znamja-lehdessä. Pöytäkirjojen todelliseksi laatijaksi on kuitenkin arveltu Venäjän salaisen poliisin eli ohranan ulkomaanosaston päällikköä Pjotr Ratškovskia. Keisari Nikolai II sai pian tietää, että kyseessä oli väärennös, ja hän itse kieltäytyi tukemasta niiden käyttöä propagandatarkoituksiin, mutta siitä huolimatta sekä ohrana että monet antisemitistiset ryhmät käyttivät niitä todisteina siitä, että juutalaiset suunnittelisivat vallankaappausta.
Ennen ensimmäistä maailmansotaa pöytäkirjat eivät juuri herättäneet huomiota länsimaissa, mutta kiinnostus niihin lisääntyi huomattavasti Venäjän vallankumouksen ja maailmansodan jälkeen, koska monet niissä ennakoidut uhkakuvat näyttivät toteutuneen. Pöytäkirjat käännettiin vuodesta 1919 alkaen monille muille kielille, ja niistä muodostui osa antisemitististä kirjallisuutta. Yhdysvalloissa esimerkiksi liikemies Henry Ford piti niitä pitkään aitoina. Vaikka hän myöhemmin myönsikin ne väärennöksiksi, hän kuitenkin katsoi niiden hyvin kuvaavan länsimaisen kulttuurin rappiota ja katsoi, että niiden laatija oli hyvin osannut ennustaa 1900-luvun tapahtumia, kuten ensimmäisen maailmansodan ja Venäjän vallankumouksen. Ford myös painatti satojatuhansia kappaleita itse kirjoittamaansa samantapaista kirjaa Kansainvälinen juutalainen. Adolf Hitler puolestaan piti tärkeänä, että pöytäkirjat oli tehtävä mahdollisimman yleisesti tunnetuiksi, ja vuoteen 1940 mennessä niitä painettiin natsi-Saksassa yli kuusi miljoonaa kappaletta.
Ensimmäinen suomalainen pöytäkirjojen painos julkaistiin ruotsiksi vuonna 1919. Nimimerkillä S. esiintynyt ruotsintaja oli todennäköisesti antisemitistinä tunnettu toimittaja Rafael Lindqvist. Vuonna 1920 pöytäkirjat julkaistiin suomeksi nimellä Juutalaisten salainen ohjelma. Ruotsinkielisestä painoksesta otettiin nopeasti neljä lisäpainosta, ja suomenkielinen laitos julkaistiin vuonna 1933 uudelleen nimellä Kansojen ruoska. Suomessa julkaistuja käännöksiä pyrittiin muokkaamaan oloihin sopivammiksi alkuperäistä teosta muokkaamalla. Viimeisin suomenkielinen julkaisu Siionin viisaiden pöytäkirjoista tehtiin vuonna 1943, jolloin sen julkaisi Siniristi-järjestö. Osia pöytäkirjoista on sisällytetty analyyttisessä tarkoituksessa myös Pekka Sartolan vuonna 2003 julkaistuun arabimaailman antisemitismiä käsittelevään kirjaan Totuutena valhe.