cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hulda Salmi
Perhe
Salmi ei ollut avioliitossa, mutta hänellä oli inkeriläinen ottotytär Elsi, johon Salmi oli tutustunut vankeusaikanaan. Hänen kaksoissisarensa Aino Mattila toimi opettajana muun muassa Viipurissa ja kuoli vuonna 1957.
VII: Sturm und Drang
VII: Sturm und Drang on metalliyhtye Lamb of Godin albumi, ja se julkaistiin 24. heinäkuuta 2015.
Vihollisen keskellä: Kolumbia
Vihollisen keskellä: Kolumbia on Tim Mathesonin ohjaama elokuva vuodelta 2009.
Juoni
Kolumbiassa vallitsee kaaos ja hallituksen ja sissien välillä riehuu sota. Salaista tarkkailutehtävää osapuolten välisestä neuvottelusta suorittavat SEALit joutuvat lavastetuiksi kummankin puolen johtohenkilön murhista. Oman hallituksensa hylkäämän ryhmän on selviydyttävä hengissä tarpeeksi pitkään todistaakseen syyttömyytensä – ja estettävä julman sodan leviämistä rajan yli.
Sakari Saressalo
Simo Sakari Saressalo (1. maaliskuuta 1917 Virolahti – 18. syyskuuta 1989 Hamina) oli suomalainen pesäpalloilija. Hän edusti Haminan Palloilijoita ja Katajanokan Haukkoja.
Sakari Saressalo saavutti Suomen mestaruuden vuosina 1947 ja 1948 sekä hopeaa 1945. Itä–Länsi-otteluun Saressalo valittiin vuonna 1946 ja 1947. Keihästä Saressalo heitti ennen sotia 67 metriä.
Myös Saressalon veljet Leo Saressalo ja Olli Saressalo olivat Haminan palloilijoiden tunnettuja pesäpalloilijoita. Leo Saressalo (1921–1983) voitti pesäpallon Suomen mestaruuden 1947 ja 1948. Olli Saressalo (1919–2009) voitti Suomen mestaruuden 1939, 1947 ja 1948. Lisäksi Olli Saressalolla on kaksi hopeaa ja pronssia.
Prapawadee Jaroenrattanatarakoon
thumb|right|Prapawadee Jaroenrattanatarakoon Prapawadee Jaroenrattanatarakoon (s. 29. toukokuuta 1984 nimellä Junpim Kuntatean) on thaimaalainen painonnostaja.
Prapawadee voitti olympiakultaa 53 kilogramman painoluokassa 2008 Pekingin olympialaisissa yhteistuloksella 221 kilogrammaa. Hän teki työnnössä uuden olympiaennätyksen 126 kilogrammaa. Aikaisemmin hänet tunnettiin nimellä Junpim Kuntatean, mutta hän vaihtoi ennen kisoja nimensä hyvän onnen toivossa ennustajan kehotuksesta.
Vanhalla nimellään Prapawadee saavutti 2005 Dohan MM-kisoista kultaa tempauksesta (98) sekä hopeaa työnnöstä (125) ja yhteistuloksesta (224). Samana vuonna Aasian mestaruuskilpailuissa Dubaissa hän voitti kultaa molemmissa nostomuodoissa ja yhteistuloksessa. Vuosina 2004 ja 2006 hän oli maanosansa mestaruuskilpailussa hopealla niin molemmissa nostomuodoissa kuin yhteistuloksessakin. Vuonna 2006 hän voitti opiskelijoiden maailmanmestaruuden.
Farbauti (jotuni)
Farbauti tai Fárbauti on skandinaavisen mytologian yksi jotuni eli jääjättiläinen. Farbauti tunnetaan Lokin isänä. Tarinan mukaan Farbauti iski Lokin äitiä Laufeyta salamalla, jonka jälkeen Loki syntyi.
Germaaninen kirjallisuus
Germaaninen kirjallisuus tarkoittaa germaanisilla kielillä kirjoitettua kirjallisuutta. Germaanista kirjallisuutta tutkii germaaninen filologia.
Donnie Yen
Donnie Yen (, s. 27. heinäkuuta 1963 Kanton, Guangdong, Kiina) on hongkongilainen näyttelijä, ohjaaja, itämaisten taistelulajien taitaja, tuottaja sekä muun muassa Hong Kong Film -palkinnolla palkittu taistelukoreografioiden ohjaaja.
Näyttelijäura
Yen päätyi elokuviin vuonna 1983, jolloin hän toimi aluksi sijaisnäyttelijänä elokuvissa Shaolin Drunkard ja Taoism Drunkard. Sittemmin vuonna 1984 Yen teki ensimmäisen näytelmäroolinsa elokuvassa Drunken Tai Chi. Hänen ensimmäinen läpimurtoroolinsa oli kenraali Nap-lan elokuvassa Once Upon a Time in China II, jossa hän näytteli muun muassa yhdessä Jet Lin kanssa. Neljä vuotta myöhemmin Yen toimi ensimmäistä kertaa myös ohjaajana elokuvassa Legend of the Wolf, jossa hän esitti myös pääosaa.
2000-luvun ensimmäisen vuosikymmenen alussa hän esiintyi pienemmissä rooleissa yhdysvaltalaisissa elokuvissa Highlander – pelin loppu, Blade II ja Shanghai Knights. Vuonna 2002 Yen esiintyi Jet Lin kanssa elokuvassa Hero, jossa kaksikolla oli jälleen yhteinen taistelukohtaus.
Vuonna 2008 Yen esiintyi pääosassa Ip Manin elämään löyhästi perustuvassa elokuvassa Ip Man. Hänet palkittiin roolistaan Pekingin opiskelijaelokuvajuhlissa Jury-palkinnolla parhaana näyttelijänä. Lisäksi Huabiao Film tapahtumassa Yen palkittiin erinomaisena ulkomaalaisena näyttelijänä.
Yksityiselämä
Donnie Yen syntyi Guangzhounissa, Kiinassa. Hänen äitinsä oli Wushu- ja taijimestari ja hänen isänsä Klyster Yen oli sanomalehtialalla. Yenin perhe muutti Hongkongiin, kun Donnie oli kaksivuotias. Sittemmin perhe muutti Yhdysvaltoihin, Bostoniin, Donnien ollessa 11-vuotias.
Yenin sisko on myös itämaisten taistelulajien taitaja ja näyttelijä.
Yen oli jo pienenä todella kiinnostunut taistelulajeista ja harjoitteli aluksi äitinsä opettamana taijia. Hän harjoitteli pienenä myös karatea. Yen opiskeli hetken myös klassista pianon soittoa. Myös hänen isänsä oli musikaalinen soittaessaan viulua. Yenin lopetettua koulunkäynnin 14-vuotiaana, hän alkoi harjoittelemaan Wushuta. Sittemmin hänen vanhempansa lähettivät Yenin kaksi vuotta kestäneeseen harjoitteluun Pekingin Wushujoukkueeseen, kun he olivat huolissaan poikansa viettävän liian paljon aikaa Bostonin pahamaineisella alueella, Combat Zonessa. Samaisessa joukkueessa Yenin valmentajana toimi sama henkilö, joka oli aiemmin valmentanut Jet Litä. Sittemmin hän on muun muassa esikuvansa Bruce Leen tavoin harjoitellut muita kamppailulajeja laajentaakseen osaamistaan. Yen aloitti myöhemmin teini-ikäisenä taekwondon harjoittelemisen, josta hänellä on 6. danin musta vyö ja on myös moninkertainen mestari lajissa. Lisäksi hän on saavuttanut mustan vyön judossa ja on myös harjoitellut painia, thainyrkkeilyä, potkunyrkkeilyä, nyrkkeilyä, hapkidoa ja jeet kune dota. 2000-luvulla hänen kiinnostuksensa vapaaotteluun sai Yenin harjoittelemaan brasilialaista jujutsua, josta hänellä on purppura vyö. Vuoden 2007 lopulla Yen harjoitteli myös yhdeksän kuukautta Wing Tsunia Ip Chunin opissa Ip Man elokuvaa varten.
Baye
Baye on maalaiskunta ja sen keskuskylä Moptin alueen Bankassin piirissä Malissa. Se sijaitsee Samorin tasangolla 65 kilometriä Bankassista etelään. Kunnassa on 38 700 asukasta (vuonna 2009).
Bayen kunnan pinta-ala on 2 142 neliökilometriä. Se rajoittuu lounaassa Bankassin piirin Ouonkoron, lännessä Sokouran, Torin ja Dialassagoun, luoteessa Koulongon Habén ja koillisessa Koron piirin Dougouténé I:n ja Dougouténé II:n kuntiin sekä idässä ja etelässä Burkina Fasoon. Kunnan läpi virtaa Mustan-Voltan sivujoki Sourou, jonka rannoilla on laaja metsäalue.
Kuntaan kuuluu 32 kylää. Asukkaat ovat etupäässä markoja (dafing), dogoneja, fulbeja, samoja (samogo), panoja (panan), moseja ja tuaregeja.
Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra, riisi, maissi, fonio, maapähkinä, lehmänpapu ja teehibiskus. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit, hevoset, kamelit ja siipikarja. Lisäksi harjoitetaan kalastusta ja kaupankäyntiä.
Bayen kautta kulkee Burkina Fasoon suuntautuva tieyhteys. Palveluihin kuuluu joukko alakouluja, kolme yläkoulua ja terveyskeskus.
Thawar Chand Gehlot
Vuodesta 1986 alkaen hän toimi Intian kansanpuolueen Madhya Pradeshin paikallisyksikön johtajana vuoden ajan. Osavaltion lainsäätäjänä hän toimi 1980–1993, jonka aikana hän toimi ministerinä Madhya Pradeshin pääministerin Sunder Lal Patwan osavaltiohallituksessa 1990–1992. Intian parlamenttiin hän pääsi ensimmäistä kertaa 1996, jolloin hänet äänestettiin Lok Sabhaan, jossa hän palveli vuoteen 2009. Vuosina 2012 ja 2018 hänet valittiin edustajaksi parlamentin ylähuoneeseen.
Ministerinä Gehlot on pyrkinyt parantamaan yhteiskunnan huono-osaisimpien sekä vammaisten asemaa. Hän on puhunut ministerinä kastittomien syrjinnästä, jota on itsekin kokenut.
Elinan surma
pienoiskuva|300px|Elinan surma, [[Joseph Alanen, 1916]] Elinan surma (myös Elinan surmaruno tai Elinan surmavirsi) on tunnettu 1400- tai 1500-luvulta peräisin oleva kalevalamittainen suomalainen balladi. Se sijoittuu Vesilahteen Laukon kartanoon ja sivuaa Kurki-sukua. Runon alkuperäinen luoja lienee ollut varsin oppinut ja tuntenut mm. eurooppalaista balladiperinnettä.
Joidenkin mielestä näin mutkikas balladi ei ole voinut säilyä satoja vuosia suullisena perinteenä, vaan siihen on vaadittu kirjallista muistiinmerkintää. Varhaisimmat löydetyt kirjalliset lähteet ovat kuitenkin vasta 1700-luvulta. Elias Lönnrot toimi 1800-luvun alussa Laukon kartanossa kotiopettajana ja kokosi runon Vesilahdesta keräämistään suullisista toisinnoista ja 1700-luvulla tehdyistä kirjallisista muistiinmerkinnöistä. Se julkaistiin Kantelettaressa 1840. Runosta on tehty useita näytelmäsovituksia, oopperoita ja elokuva.
Runon kulku
Kirsti ei tahdo Elinan palvelijaksi ja väittää Klausille Elinan pettäneen tätä renki Uolevin kanssa. Klaus pyytää todisteita ja Kirsti ehdottaa tätä piiloutumaan lähitienoille ollen muka pitkällä matkalla pohjoisessa. Klausin ollessa poissa Kirsti kiusaa Elinaa monin tavoin ja lopulta onnistuu houkuttelemaan Uolevin Elinan kanssa samaan pirttiin, johon heidät lukitsee.
Asiasta kuullut Klaus palaa raivoissaan ja sytyttää mökin tuleen. Elina kurkottaa kätensä ulos mökistä, jolloin Klaus sivaltaa miekalla vihkisormussormen poikki. Elina vetoaa siihen, että Klaus säästäisi vastasyntyneen poikansa, mutta Klaus sanoo lapsen olevan Uolevin. Elina tahtoo nähdä äitinsä, jonka Uoti hakeekin paikalle vakuutellen, että Elina on turvassa. Myös äiti anelee, että Klaus armahtaisi Elinan, mutta Kirsti kehottaa heittämään liekkeihin tervaa ja ruutia, jotta mökki palaisi paremmin. Elina ja äiti vaihtavat muutaman sanan ennen kuin tuli nielaisee Elinan.
Todellisuuspohja
Kuvattujen tapahtumien mahdollista vastinetta todellisessa historiassa on pohdittu pitkään. Niitä tuskin on tapahtunut ainakaan 1400–1500-lukujen vaihteessa eläneelle Ylisen Satakunnan tuomarille ja piispa Arvid Kurjen isälle Klaus Kurjelle. Historioitsijat, etenkin Väinö Voionmaa, ovat esittäneet päähenkilö olisi oikeasti ollut Klaus Kurjen äidinisä Klaus Lydekenpoika Djäkn, mutta tämäkin teoria on hatara.
Kansanrunoustutkijat ovat huomauttaneet, että tarina morsiamen polttamisesta on yleiseurooppalainen kiertotarina. Tanskalainen balladi ”Lave Stisøn og Fru Eline” muistuttaa Heikki Ojansuun mukaan paljolti Elinan surmavirttä ja on tätä vanhempi.
Valeri Bortšin
Valeri Viktorovitš Bortšin (, s. 11. syyskuuta 1986) on venäläinen kävelijä. Hän on keskittynyt 20 kilometrin matkalle.
Bortšin saavutti olympiakultaa 20 kilometrin kävelyssä Pekingin olympialaisissa vuonna 2008 ajalla 1.19.01. Hän voitti alun perin maailmanmestaruuden Berliinissä 2009 (ajalla 1.18.41) ja Daegussa 2011 (1.19.56), mutta menetti myöhemmin molemmat mitalinsa dopingin vuoksi.
Kesällä 2005 Bortšin jäi kiinni efedriinin käytöstä ja sai vuoden kilpailukiellon ajalle 1.6.2005–31.5.2006. Tammikuussa 2015 Venäjän antidopingtoimikunta Rusada asetti Bortšinin kahdeksan vuoden kilpailukieltoon biologisen dopingpassin perusteella. Kilpailukiellon alkamisajankohdaksi määrättiin 15.10.2012 ja hänen tuloksiaan hylättiin aikaväleiltä 14.7.2009–15.9.2009, 16.6.2011–27.9.2011 ja 11.4.2012–3.9.2012. Kansainvälinen yleisurheiluliitto IAAF valitti Rusadan päätöksestä urheilun kansainväliseen vetoomustuomioistuimeen, joka muutti Rusadan päätöstä hylkäämällä kaikki Bortšinin suoritukset aikaväliltä 14.8.2009–15.10.2012.
Egtvedin tyttö
Egtvedin tyttö (, 1370 eaa., varhaispronssikausi, Monteliuksen periodi II ) oli tyttö tai nuori nainen, jonka hyvin säilyneet jäännökset löydettiin vuonna 1921 Tanskan Etelä-Jyllannin Egtvedin kylän ulkopuolelta. Hautauksen tyyli kuuluu Skandinavian pronssikaudelle.
Vainaja oli haudattu tammen rungosta koverrettuun arkkuun, tammiarkkuun, ja arkku oli peitetty Storehøjn hautakummun sisään. Osa vainajan kudoksista on säilynyt hyvin. Tytön vaatetuksesta ja arkun hauta-antimista on voitu päätellä paljon Skandinavian pronssikauden elämänmenosta. Tarkemmat tutkimukset osoittavat, että tyttö on mahdollisesti ollut kotoisin Etelä-Saksasta ja että hän on kenties matkustanut Tanskan ja Etelä-Saksan välillä useasti ennen kuolemaansa Tanskassa.
Tutkimushistoriaa
Thomsen palasi vielä takaisin Egtvediin tutkimaan hautakummun jäännöksiä. Hän kuuli Platzilta, että neljä vuotta aiemmin tämä oli paljastanut maasta kivetyn alueen tytön haudasta neljä metriä etelään. Kivet olivat jäänne toisesta haudasta, joka oli tuhoutunut mahdollisesti haudanryöstössä paljon aikaisemmin. Koska toinen hauta sijaitsi puoli metriä tytön hautaa korkeammalla, arveli Thomsen tämän hautauksen tapahtuneen myöhemmin. Platz oli poistanut kivet paikoiltaan ja tasoittanut sitten paikan.
Vuonna 1981 hautakummun jäänteet tutkittiin varmuuden vuoksi vielä kerran. Silloin huomattiin hautakummun rakenteiden jättämän halkaisijaltaan 22 metrisen jäljen alustaansa. Kummun reunan ympärillä näkyi jäänteet kivetyksestä, joka on muinoin ollut ilmeisesti kattava ja yhtenäinen. Kaivauksissa selvisi myös, että pääkummun vieressä ja sen eteläisellä puolella oli jälkiä toisestakin kummusta. Lopuksi havaittiin kummun lounaisreunassa uurnahautaus, joka liitettiin pronssikauden lopussa ja rautakauden alussa vallinneeseen uurnakenttäkulttuuriin. Kun kaivaukset oli suoritettu, rekonstruoitiin hautakumpu sen alkuperäisiin mittoihinsa. Hautakumpu on Egtvedin nähtävyytenä yhdessä haudasta kertovan näyttelytilan kanssa.
Vuonna 1991 teetettiin tammiarkun vuosirenkaista dendrokronologinen ajoitus, jossa puun kaatamisvuodeksi saatiin vuosi 1370 eaa. Kun oletetaan, että tammi kaadettiin samana vuonna kuin tyttö haudattiinkin, voidaan tytön kuolinvuosi määrittää sen avulla tarkasti. Yleensä arkeologiset ajoitukset sisältävät 100–200 vuoden virhemarginaalin.
Hautaus
Vainaja haudattiin tammisesta puunrungosta kirveellä koverretussa arkussa. Arkun ulkoinen pituus on 2,00–2,18 metriä ja koverretun kaukalon sisäpituus on 1,80 metriä pitkä. Puunrunko on 0,68 metriä leveä ja 0,53 metriä paksu. Molemmat puoliskot kuuluvat samaan katkaistuun puunrunkoon, joka oli tätä tarkoitusta varten halkaistu. Arkku oli asetettu maahan kivipatjan päälle ja peitetty 4–5 metriä korkealla maakummulla. Tyttö oli astettu makaamaan arkkuun selälleen, jalat suorina ja käden suorina vartalon suuntaisina. Hän on ollut arviolta 160 senttimetriä pitkä. Arkun pohja oli pehmustettu naudan vuodalla ja eri puolille arkkua oli aseteltu mukaan hauta-antimia. Lopuksi kaikki oli peitetty villaisella peitolla, jonka päälle polvien kohdalle oli laitettu siankärsämöitä. Lopuksi kaikki on kiedottu naudan vuodalla tiukasti yhteen ennen arkun kannen sulkemista.
Vainajasta on säilynyt tunnistettavina hiuksia, aivot, hampaita, kynsiä ja hieman ihoa. Vainajan luut ja muu kudos on hajonnut kokonaan. Vaatetus on säilynyt erittäin hyvin. Hänellä oli ollut yllään lyhyt hihapaita, joka oli valmistettu karkealankaisesta villakankaasta. Naruhame oli ulottunut polviin asti ja se oli valmistettu naruja solmimalla. Jalkaterät oli kiedottu karkeisiin kangaspaloihin, mutta kenkiä ei ole löytynyt arkusta. Vyötäröllä tai vatsan päällä oli kudottu vyö, johon oli kiinnitetty pyöreä pronssista valmistettu ja spiraalikuvioilla koristeltu vyölevy. Vyössä oli kiinni myös sarvesta valmistettu kampa. Käsissä oli ollut pronssirenkaat ja toisessa korvassa korvarengas. Hänen kasvojensa viereen oli asetettu puunkuoresta valmistettu rasia, jossa säilytettiin hiusverkkoa ja pronssista luukahvaista naskalia. Jalkojen viereen oli asetettu tuohikuppi, jossa oli jäänteitä jonkinlaisesta kuivuneesta oluesta. Tämän vierestä löytyi 5–6-vuotiaan lapsen poltetut luut vaatenyyttiin kiedottuina. thumb|center|800px|Konservoitu arkku ja sen sisältö Tanskan kansallismuseon näyttelyssä.
Vaatteet
Tytön hame oli valmistettu alas riippuvista naruista, jotka olivat molemmista päistä kiinni hameen reunapunoksissa. Hame oli 38 senttimetriä pitkä, mutta se oli kiedottuna kahdesti vyötärön ympäri. Hame on tyypiltään sama, jota on käytetty yleisesti pronssikaudella Skandinaviassa. Samanlaisia hameita on kuvattu myös pienissä pronssifiguureissa, jotka on löydetty Næstvedin läheltä Grevensvængesta, Sjællandista. Figuurit esittävät rituaalista tanssia suorittavia tyttöjä. Jos hameen tyyppi ja rituaalit liittyvät toisiinsa, voisi koristeltu pronssinen vyölevy saada kiinnostavan lisäselityksen. Toisaalta vyölevyjä tavataan muistakin haudoista, jossa on haudattu vanhempiakin naisia. Tyttö vaikuttaa naimattomalta, sillä vanhemmilla naisilla hame on ollut pitkä.
Tytön paita oli valmistettu villalangoista kudotusta kankaasta, jonka villa oli peräisin muualta kuin Tanskasta. Tämä näkyi suoraan kangasta tutkimalla, sillä jo Thomsen oli maininnut, että villan laatu oli tanskalasita villaa hienompaa. Villamateriaali tai valmis paita oli siten ostettu tai tuotu mukanaan muualta. On muistettava, että kesällä pukeuduttiin kevyemmin ja ehkä ihoa vasten käytettiin silloin laadukkaampaa villaa, mutta toisaalta se voi olla myös merkki vauraudesta.
Naudan vuota
Naudan vuota on osittain maatunut. Vuodan nahkaista osaa ei ole säilynyt, mutta naudan pitkä karvoitus on säilynyt yhtä hyvänä kuin tytön hiuksetkin. Vaikka tytön ruumis on maatunut, voidaan hänen ruumiinsa jättämä jälki vuodassa päätellä karvoituksen painaumista ja karvoituksen asennosta. Tästä jäljestä on nähty tytön olleen ruumiinrakenteeltaan hoikka ja että hän on ollut noin 160 senttimetriä pitkä.
Edvin Adolphson
Edvin Adolphson (25. helmikuuta 1893 Furingstad, Ruotsi – 31. lokakuuta 1979 Solna, Ruotsi) oli ruotsalainen näyttelijä.
Egtvedin tyttö
Olutastia
Jalkojen juureen sijoitetussa tuohikipossa oli ruskeaa ainetta. Analyysin mukaan aine olisi ollut kuivuneen juoman jäännöstä. Aineen kemiallinen rakenne viittaisi käyneeseen juomaan, joka olisi ollut jonkinlaista olutta. Juomaan olisi sekoitettu mukaan makeaa hunajaa, koska kiposta löytyi 55 kasvin siitepölyä. Juoma oli valmistettu puolukoista tai karpaloista, johon oli sekoitettu ainakin vehnän siemeniä ja suomyrttiä. Kippo sijaitsi arkun jalkopäässä ja siitä arvellaankin, että siitä on juotu ennen arkun lopullista sulkemista.
Sisä-Hebridit
Sisä-Hebridit on Skotlannin saariryhmä, joka yhdessä Ulko-Hebridien kanssa muodostaa Hebridit. Pohjoiset Sisä-Hebridit kuuluvat Ylämaan ja eteläiset Argyll ja Buten alueeseen. Suurin saarista on Skye, jossa asuu 9 232 ihmistä (2001). Lisäksi saaristoon kuuluu muun muassa Small Isles -ryhmä, jonka suurin saari on Rùm.
Egtvedin tyttö
Tytön hiukset, hampaat ja kynnet
thumb|Tanskan kansallismuseon kiinteän näyttelyn tilat (2008). Arkusta löytyi pään kohdalta 27 hammasta ja niiden avulla pääteltiin tytön ikä. Hän on ollut kuolleessaan 16–18-vuotias. Tytöltä ovat säilyneet myös keskipitkät hiukset ja kynnet. Hiukset olivat olleet takaa vapaana ja ne ulottuivat hänen olkapäillensä, mutta edestä ne olivat leikattu lyhyiksi. Tutkijat ovat analysoineen hiuksista, hampaista ja kynsistä löytyviä hivenaineita määrittääkseen tytön asuinseudun. Koska hiukset ja kynnet kasvavat hitaasti ja samalla niihin kertyy ravinnosta tulevia hivenaineita, voidaan niistä tehdä johtopäätöksiä ravinnon laadusta ja ravinnon kasvualueesta. Analyysin tulokset poikkesivat paikallisista vertailutuloksista niin paljon, joten tytön asuinpaikkaa alettiin etsiä muualta kuin Tanskasta. Hivenaineista strontiumin eri isotooppien jakauma näyttelee etsinnässä tärkeää osaa.
Näytteiden strontiumin isotooppipitoisuudet poikkeavat Tanskasta ja Pohjois-Saksasta saatuihin vertailunäytteisiin. Tytön mahdollisia asuinpaikkoja ovat voineet siten olla Ruotsi, Norja, Länsi- tai Etelä-Eurooppa. Kun samalla huomioitiin yleistidot varhaispronssikauden tilanteesta, ilmoitettiin asuinseudun vahvimmaksi ehdokkaaksi Etelä-Saksan Schwarzwaldin ympäristö. Koska kynnet ja pitkät hiukset kasvavat hitaasti, tallentuu niihin hivenaineita pitkältä ajanjaksolta. Analyysissä leikattiin 23 senttimetriä pitkästä hiusnäytteestä ja sormen kynnestä näytteitä eri kohdista, jotka vastasivat ajallisesti eri aikoja lähimenneisyydessä. Ajankohdat voitiin päätellä tuntemalla hiusten ja kynsien normaalit kasvunopeudet. Tutkijat ovatkin voineet kertoa, että tyttö oli matkustanut edestakaisin Etelä-Saksan ja Tanskan välillä elämänsä viimeisen 23 kuukauden aikana. Matkaa on ilmeisesti taitettu veneellä, sillä muuten on vaikea ymmärtää niin pitkän matkan taittaminen useaan kertaan. Noin 13–15 kuukautta ennen kuolemaansa hän oli hivenainevertailun mukaan elänyt samankaltaisissa oloissa, missä hän oli syntynyt. Tämän jälkeen hän oli matkustanut toiseen elinympäristöön, mikä on voinut olla Tanskan Jyllanti. Vietettyään siellä 9–10 kuukautta, hän oli palanut takaisin alueelle, joka on muistuttanut hänen synnyinseutujaan, ja oli viettänyt siellä 4–6 kuukautta. Täältä hän oli matkustanut Egtvediin, missä hän oli ehtinyt viettää aikaa vähintään kuukauden ennen kuolemaansa. Paluun jälkeisen ajan lyhyys havaittiin juuri kynsien pitoisuuksista.
Tytön hammaskiilteestä saadaan tietoa ympäristön kemiallisista piirteistä hampaiden muodostumisen aikaan eli kun tyttö oli ollut noin 3–4-vuotias. Näyte ei vastaa Tanskassa saatavaa vastaavaa hivenainejakaumaa, joten nämä ikävuodet oli tyttö viettänyt muualla. Tytön hiuksista yritettiin eristää myös geneettistä perimää, mutta perimä oli tuhoutunut tammiarkun kosteassa ja happamassa olosuhteessa liikaa. Hiusnäytteiden hiili-isotooppien jakaumasta voitiin kuitenkin päätellä ravinnon sisältämän proteiinin laatu. Hän oli yleensä nauttinut ravinnoksi ei-merellistä proteiinia, mutta tällaisten vaiheiden välissä (matkoilla) saatiin merkkejä vähäproteiinisesta ravinnosta.
Tutkija Kristian Kristiansen Göteborgin yliopistosta kertoo, että Tanskassa ja Etelä-Saksassa oli varhaispronssikaudella olemassa kaksi tiivistä yhteisöä, joiden arkeologiset löydöt ovat molemmissa rikkaat ja melko samankaltaiset. Yhteisöt olivat mahdollisesti olleet kuningaskuntia tai ainakin päällikkökuntia ja ne olivat käyneet keskenään tiiviistä kauppaa. Kristiansenin arvaus on, että Egtvedin tyttö olisi naitettu Tanskaan kaupallisten siteiden vahvistamiseksi. Osa tutkijoista pitää tyttöä naimattomana.
FC Internazionale Milano (naiset)
Football Club Internazionale Milano, tunnettu myös nimellä Inter tai Inter Milano, on italialainen jalkapalloseura, jonka kotipaikka on Milano. Naisten joukkue, joka käyttää myös nimeä Inter Women, on yksi FC Internazionale Milanon jaostoista. Inter Women pelaa naisten Serie A:ssa.
Naisten edustusjoukkue perustettiin lokakuussa 2018, kun FC Internazionale Milano osti nimi- ja pelaajaoikeudet Serie B:ssä pelanneelta ASD Femminile Inter Milanolta. Inter nousi pääsarjatasolle heti ensimmäisen kautensa päätteeksi.
Egtvedin tyttö
Lapsen palaneet luut ja hampaiden jäänteet
Lapsen luita löytyi vaatenyytin lisäksi myös tytön vaatteista ja tuohirasiasta. Miksi näin oli tehty, ei ymmärretä. Luista ei ole säilynyt geneettistä perimää polttamisen takia, mutta niiden strontiumin isotooppianalyysi osoittaa, että myös lapsi oli tullut muualta kuin Tanskasta.
Matkustaminen ja kaupankäynti
Etelä-Saksan ja Tanskan välillä oli käynnissä vilkas kaupankäynti, jossa hyödykkeet vaihtoivat omistajaa vaihtokaupan merkeissä. Tytön hiuksista paljastunut toistuva matkustaminen Tanskan ja jonkin kaukaisen seudun välillä viittaa juuri kaupankäyntiin. Hautauksessa ei ilmene mitään tietoa hänen yhteisöstään kuin lapsen jäännökset, mutta tytön merkitys hänet haudanneelle yhteisölle oli ollut suuri. Harva tuonikäinen ihminen sai varhaispronssikaudella arkkuhautauksen hautakumpuun.
Amerikantörökki
Amerikantörökki voi kasvaa noin metrin korkuiseksi. Sen lehdet ovat noin senttimetrin levyisiä, vaaleanvihreitä sekä melko velttoja. Kieleke on kalvomainen, noin 5 mm pitkä ja usein kärjestään risalaitainen. Amerikantörökin kukinto on kapea ja monihaarainen röyhy. Röyhyn haarat ovat lyhyitä, ja kussakin haarassa on kaksi riviä tähkylöitä. Tähkylät ovat noin neljä millimetriä leveitä, melkein pyöreitä ja yksikukkaisia. Tähkylöiden kaleet sulkevat koko tähkylän väliinsä. Ulkohelpeet ovat otakärkisiä. Heteiden ponnet ovat vaaleanvihreitä ja noin millimetrinpituisiksi kasvavia.
Amerikantörökkiä tavataan Suomessa satunnaisena tulokaslajina.
J. D. Salinger – Kirjailijan elämä
J. D. Salinger – Kirjailijan elämä (J. D. Salinger: A Life Raised High) on Kenneth Slawenskin kirjoittama elämäkerta kirjailija J. D. Salingerista. Teos on ilmestynyt 2010 Pomona Booksin kustantamana. Teoksen on suomentanut Tero Valkonen, ja suomennoksen on julkaissut 2011 Tammi.
Kirja ei vastaa vuosikymmenien aikana toistuvasti esitettyihin kysymyksiin, lopettiko Salinger kirjoittamisen 1965 ja miksi hän käänsi selkänsä julkisuudelle, sanoo kriitikko Jukka Petäjä. Kirja ei myöskään tarjoa skandaaleja ja paljastuksia, mutta se paljastaa, miten Saliger suhtautui julkisuuteen: 1940-luvulla hän pyrki julkisuuteen aktiivisesti, mutta kun sitä tuli, hän pakeni sinne, mistä hän Siepparissa Caulfieldin hahmossa haaveili, syrjäiseen pakopaikkaan metsän reunaan.
Slawenskin parasta antia on Salingerin uran alku 1940-luvulla. Tuon ajan merkittävimpiä tapahtumia olivat Slawenskin mukaan Salingerin rakastuminen Oona O'Neilliin ja ilmoittautuminen sotapalvelukseen 1942. Molemmat jättivät häneen lähtemättömät jälkensä.
Slawenski on arvostettu amerikkalainen Salinger-asiantuntija, kotoisin New Jerseystä, jossa hän on asunut koko ikänsä. Hän teki kirjan taustatöitä seitsemän vuotta. Hän on perustanut laajan Salinger-sivuston Dead Cauldfields, jonka hän on "omistanut J. D. Salingerin elämälle ja tuotannolle".
One Morning Left
One Morning Left on laulaja Mika Lahden perustama suomalainen vuonna 2008 perustettu metalcore-yhtye. Yhtyeen musiikissa on sekoitettu screamoa ja dancea metalcoreen, ja yhtyeen kappaleiden nimet ovat yleensä hieman humoristisia. One Morning Left on lämmitellyt muun muassa Amaranthe, Machinae Supremacy, Turmion Kätilöt sekä Adept yhtyeitä ja ollut kiertueella muun muassa Saksassa, Islannissa, Japanissa, Baltian maissa ja Venäjällä.
Yhtyeen ensimmäisen albumin The Bree-Teenz julkaisi 24.8.2011 Spinefarm Records. Yhtyeen toinen albumi Our Sceneration äänitettiin kesän 2012 aikana ja se julkaistiin 22.2.2013.
Keväällä 2014 One Morning Leftin pitkäaikainen rumpali, ja puhtaista lauluista vastaava Tomi "Tomppa" Takamaa jätti yhtyeen. Uudeksi rumpaliksi bändi kiinnitti mm. Snow White's Poison Bite yhtyeessä rumpuja soittaneen Niko Hyttisen. Puhtaista lauluista ja toisesta kitarasta vastaa nykyisin ARF yhtyeessäkin laulava Leevi Luoto.
Vuonna 2023 24.2.-20.5. välisenä aikana One Morning Left soitti 15-vuotisjuhlakiertueen, jonka kokoonpanossa oli mukana Tomi "Tomppa" Takamaa laulamassa puhtaita vokaaleja.
Avalonin luodit
Avalonin luodit on Roger Zelaznyn vuonna 1972 ilmestynyt fantasiaromaani. Teos on viisiosaisen Amberin kronikat -sarjan toinen osa ja suoraa jatkoa sarjan edelliselle teokselle Amberin yhdeksän prinssiä.
Vastaanotto
Romaani oli Mythopoeic-palkinnon ehdokkaana vuonna 1973. Legolas-fantasialehden arvostelijan mukaan ”Avalonin luodit on samanlaista mestarillista tarinankerrontaa kuin Amberin yhdeksän prinssiäkin. Teos on rytmitetty lähes täydellisesti eikä suvantokohtia juurikaan ole.” Tähtivaeltaja-lehden Toni Jerrmanin mukaan teoksesta puuttuu kekseliäisyys ja kielellinen irrottelu, toisin kuin sarjan ensimmäisestä osassa.
Jokkantii
Jokkantii on Erkki Liikasen säveltämä, sanoittama ja esittämä kappale, jolla hän voitti Syksyn sävel -laulukilpailun vuonna 1976.
Liikanen osallistui ”Jokkantii”-kappaleella Syksyn säveleen ja voitti kilpailun finaalin, jossa kappaleen esitysnumero oli kuusi. Edellisenä vuonna hän oli voittanut kilpailun kappaleellaan ”Evakkoreki”. Liikanen osallistui seuraavan kerran Syksyn säveleen vuonna 1977.
”Jokkantii” julkaistiin singlenä, ja se oli singlelistalla marraskuussa 1976 neljäntenä ja joulukuussa viidentenä. Kappale julkaistiin myös kappaleen mukaan nimetyllä studioalbumilla, joka ylsi marraskuussa 1976 albumilistalla yhdeksänneksi. Kappaleen on myöhemmin levyttänyt Esko Rahkonen.
Kappale joutui hetkeksi aikaa esityskieltoon, sillä sen väitettiin ihannoivan sota-aikaa. Liikanen kiisti jyrkästi sodan ihannoinnin. Kappaleen nimen Liikanen otti Tuntemattomasta sotilaasta, muttei tiedä mitä se tarkoittaa.
Liinmaan linna
Liinmaan linna (saks. Vreghdenborch) oli keskiaikainen linna Satakunnassa Eurajoella. Joidenkin lähteiden mukaan linnan valmistuminen on ajoitettavissa 1200-luvun lopulle, mutta sen aktiivinen käyttöaika sijoittuu 1300-luvulle. Linnan nimen oletetaan juontuvan linnan rakennuttajana toimineesta saksalaisesta ylimyksestä Didrik Viereggestä. Aikanaan linna sijaitsi saarella Eurajoen ja Lapinjoen suiden välillä. Paikaltaan se lienee kyennyt hallitsemaan näiden jokien suihin kulkenutta liikennettä. Nykyään meri on muutaman sadan metrin päässä linnamäestä.
Historia
Toisaalta voidaan ajatella että Liinmaan linnan tehtävänä oli täydentää 1360-luvulla suunniteltua tiheää linnaverkkoa sekä aiempia hallintokeskuksia. Liinmaan linna mainitaan Turun Tuomiokirkon Mustassa kirjassa, kuningas Albreckt Meckenburgilaisen kirjeessä vuodelta 1367. Kirje koskee aiemmin Kokemäellä sijainneen linnan purkamista ja sen siirtoa Eurajoelle, joka tapahtui vuonna 1367 annetun kuninkaan käskyn johdosta. Linna siirrettiin Eurajolle mahdollisesti siksi, että sen ylläpito kävi liian raskaaksi Kokemäen talonpojille. Kansanperinne liittää linnan huonoihin aikoihin myös Linnamaan kylässä. Seuraava runo on säilynyt perimätietona:
Liinmaan linna, oikeammin linnoitus, rakennettiin keskiaikaista sodankäyntiä varten, eli sen suojista puolustauduttiin nuolia, rynnäkkötikkaita ja kivilinkoja vastaan. Linna muodostui pohjakaavaltaan suorakaiteen muotoisesta linnapihasta, jossa oli kolme tai neljä rakennuksen pohjaa, ulkoinen ja sisäinen vallirakennelma ja niiden välissä vallihauta. Meren puolella, pinnan alla, on ollut matala kivivalli, johon oletetaan liittyneen paalutuksia. Tämän tarkoituksena on saattanut olla sota-alusten pidättely. Linna jäi käytöstä viimeistään 1400-luvun kuluessa. Rakenteeltaan Liinmaan linna poikkeaa Suomen keskiaikaisista harmaakivilinnoista, sillä linna oli puurakenteinen. Liinmaalta on kuitenkin löydetty runsaasti tiiltä, jonka vuoksi on arveltu, että osa rakennuksesta olisi muurattu tiilestä. Ainoatakaan ehjää tiiltä ei ole kuitenkaan löydetty. Arkeologi Jukka Luoto arvioi, että Liinmaan linnan seinien konstruktio olisi perustunut Fachwerk-korsvirke-tekniikkaan, jossa tavallisesti lehtipuusta rakennetun puisen kehikon aukot on täytetty tiilellä. Rakennustekniikka on ollut leimallista Etelä-Skandinavian keskiaikaiselle kaupunkiarkkitehtuurille.
Tarinoita linnasta
Paikallisen perimätiedon mukaan Liinmaan linna on ollut ”meriryövärien” ja ”merikaappareiden” tyyssija. Tarina merirosvoista voi pitää paikkansa, sillä vitaaliveljet pitivät vuosina 1369-99 Pohjanlahtea ja sen rantoja tukikohtanaan Korsholman linna. Vitaaliveljet olivat Mecklenburgia kannattavien kaupunkien tukemia merirosvoja, jotka aiheuttivat häiriötä Ruotsin ulkomaankaupalle ja hansakaupalle. Merirosvoihin liittyy niin ikään toinenkin legenda, jonka mukaan linnan maille olisi haudattu suuri ryöstösaalis. Aarretta etsittiin kylän mailta vielä 1600-luvun puolella ja 1800-luvun lopulla mäellä kaivoi muuan torppari, jonka kerrotaan saaneen saaliikseen rautanauloja. Tarinan mukaan linnan aarteen olisi löytänyt 1700-luvun alussa noituudesta syytetty Mikko Simonpoika. Myöhemmän kansanperinteen mukaan pohjalaiset olisivat saaneet viekkaudella haltuunsa linnan kellariin piilotetun aarteen ja asettaneet suuren vaskikäärmeen vartioimaan kalleuksia.
Linnaan on liitetty myös surullinen tarina linnanherrasta, jonka poika oli tulossa Ruotsista laiva tiililastissa. Poika oli pilaillut ja nostanut mastoon vihollisen lipun. Linnanherra upotti laivan, jossa samalla sai surmansa hänen poikansa. Linnanherran kerrotaan sulkeutuneen linnan kellariin ja poltattaneen siellä itsensä ja aarteensa ja samalla linnankin tuhkaksi.
Vierailulle
Linnan alueeseen on mahdollisuus tutustua omatoimisesti ympäri vuoden. Opastuksia on mahdollista tilata etukäteen Eurajoen matkailusta. Alueella on ulkokäymälä sekä nuotiopaikka. Aluetta hoitaa ja ylläpitää Liinmaan perinneyhdistys ry.
Seija Järvinen (musiikinopettaja)
Seija Tertta Sinikka Järvinen (ent. Saarikko, o.s. Saloheimo; 23. tammikuuta 1931 Helsinki – 12. toukokuuta 2020 ) oli suomalainen pianonsoitonopettaja ja musiikin lehtori. Hän perusti vuonna 1972 yhdessä puolisonsa Klaus Järvisen kanssa Oulunkylän pop & jazz -opiston.
Järvinen vietti lapsuutensa Käkisalmella ja Sortavalassa, jonne perhe muutti Helsingistä tuomari-isän työn vuoksi. Toisen maailmansodan aiheuttaman aluemenetyksen vuoksi he joutuivat siirtymään Mikkeliin. Hän aloitti 1950-luvulla musiikinopettajana Helsingin uudessa yhteiskoulussa. Tutustuessaan Klaus Järviseen hän oli perheellinen. Poikansa skitsofrenian vuoksi Järvinen ryhtyi ajamaan skitsofreenikkojen asiaa, muun muassa hoitokotien perustamista. Järviselle on myönnetty sosiaalineuvoksen arvonimi.
Järvinen on televisio-ohjaaja Tertta Saarikon äiti ja näyttelijä Outi Mäenpään täti.
Järvisen äiti oli omaa sukua Hjelt, ja hänen isoisänsä isä oli arkkiatri Otto E. A. Hjelt.
Pekka Pennanen (pesäpalloilija)
Pekka Pellervo Pennanen (13. tammikuuta 1926 Akaa – 28. marraskuuta 2016 Akaa) oli suomalainen pesäpalloilija. Hän edusti Toijalan Pallo-Veikkoja.
Suomen mestaruuden Pennanen voitti 1945 ja 1946, Suurkisamestaruuden ja SM-hopeaa 1947. Itä–Länsi-otteluun Pennanen valittiin kolmesti ja Liitto–Lehdistöön kahdesti, lisäksi hän pelasi kolmessa PPL–TUL-ottelussa. Vuonna 1946 hänet nimettiin Suomen parhaaksi pesäpalloilijaksi.
Malin piirit
Piirit (Cercle) ovat Malin toiseksi korkein hallinnollinen yksikkö. Mali on jaettu kahdeksaan alueeseen ja yhteen pääkaupunkipiiriin. Alueet on edelleen jaettu 49 piiriin.
Lonomia
Lonomia on Etelä- ja Keski-Amerikassa esiintyvä 26 lajista muodostuva perhossuku. Suvun perhosten toukat ovat äärimmäisen myrkyllisiä.
Aikuiset perhoset ovat keskikokoisia yöperhosia, jotka muistuttavat kuolleita lehtiä. Kaikilla lajeilla siipien väri vaihtelee ruskean eri sävyissä ja sekä etu- että takasiipien poikki kulkee selvästi erottuva vyö. Muiden Saturniidae-heimon perhosten tapaan aikuisen yksilön suuosat ovat surkastuneet, eikä se syö enää mitään. Aikuisten perhosten ainoa tehtävä onkin paritella ja munia.
L. obliquan myrkyn LD50-arvoa ei ole kyetty määrittämään, mutta 1,7 % myrkytyksen saaneista ihmisistä kuolee. Luku on samaa luokkaa kalkkarokäärmeiden puremien kanssa (1,8 %), vaikka perhostoukan karvoissa oleva myrkkymäärä on mitätön käärmeenpuremassa saatuun myrkkymäärään verrattuna.
Amberin yhdeksän prinssiä
Vastaanotto
Amberin yhdeksän prinssiä oli vuonna 1971 ehdolla Mythopoeic-palkinnon saajaksi. Yhdysvaltalaisen science fiction -lehti Locuksen äänestyksessä vuonna 1987 Amberin yhdeksän prinssiä sijoittui kaikkien aikojen seitsemänneksi parhaaksi fantasiaromaaniksi. SF Reviews.net -sivuston arvostelun mukaan Amber-sarja ei ole suurta kirjallisuutta sen enempää kuin Edgar Rice Burroughsin romaanit, mutta on vastaavalla tavalla puhdasta pulp-viihdettä. Tarinan maailma sisältää paljon mielikuvituksellisia yksityiskohtia, mutta teoksen rakenne on silti tiivis.
Suomennoksen Helsingin Sanomissa arvioineen Toni Jerrmanin mukaan Zelazny on luonut omaperäisen, tiiviin ja eheän fantasiaseikkailun. Teoksen kieli on ihailtavan nopeatempoista, mutta mukana on myös runollisia ilmauksia. Kirjan teemoiksi Jerrman nostaa esiin vallan, moraalin ja ihmisen muovautuminen kokemustensa kautta. Portti-lehden Liisa Rantalaihon mukaan ”[j]uttu voisi olla vain yksi miekanheiluttelu kymmenien samanlaisten joukossa, ellei Zelazny olisi niin ilmiömäinen tyylitaituri.”
Tähtivaeltaja-lehden Niko Peltosen mielestä Amberin yhdeksän prinssiä ei sisällä romaanilta yleensä kaivattuja hyveitä. ”Mielikuvituksellisia ideoita ja nopeita käänteitä se sen sijaan on pullollaan, mikä varmasti vetoaa Weird Tales -pulpin ystäviin.” Kommentti.fi-sivustolla kirjan arvioinut Maria Ihonen toteaa, että Amberin yhdeksää prinssiä ei kannata lähestyä suurena taiteena, mutta silti kerronnan huolettomuus häiritsee. Ympäristö ja hahmot eivät tunnu uskottavilta eivätkä saa eläytymään teokseen. Hän arvostelee Zelaznyn käyttämää kovaksikeitetystä dekkarista tuttua tyyliä, jossa aidot tunnereaktiot sivuutetaan. Kun tuhansien ihmisten tappamisesta kerrotaan yliolkaisen summaavalla tyylillä, on arvostelijan mukaan vaikea pitää päähenkilön muitakaan kokemuksia tai päämääriä mielekkäinä. Myös teoksen suomennos horjahtelee paikoin.
Kruusila
Kruusila on kylä ja postinumeroalue (25110 Kruusila) Kiikalassa Salossa Varsinais-Suomen maakunnassa.
Sijainti
Kylä sijaitsee 110-tien varrella, noin 6 kilometriä Suomusjärveltä länteen ja sen pohjoispuolitse kulkee valtatie 1. Kruusilan lähimmät naapurikylät ovat Kiikalan Pirilä idässä ja Kiikalan Rasvala lännessä. Pohjoisessa Kruusilan kylän alue rajoittuu Kiikalan Peltolan ja luoteessa Perttelin Pöytiön, Romsilan ja Toramäen kyliin.
Nimi
Kylän nimen Kruusila on arveltu johtuvan joko Paimion Kruusilan kylän nimestä tai henkilönnimestä Kruse tai Kruus. Yhdessä Kiikalan kolmesta eteläisimmästä kylästä Kruusilasta, Pirilästä ja Rasvalasta on historiallisesti käytetty nimitystä Kuutti-Kiikala. 1900-luvulla samoista kolmesta kylästä koulupiirinä ja muun muassa postitoimipaikan, pankin ja meijerin vaikutusalueena on käytetty eri yhteyksissä joko nimeä Kruusila tai Hirsjärvi.
Luonnonympäristö ja maisema
Suhteessa luonnonympäristöön kylä sijaitsee Kiskonjoen–Perniönjoen vesistöön kuuluvan Kiskon Hirsjärven pohjoispäässä, lähellä Kiikalan Omenojärvestä Kiskon Hirsjärveen laskevan Huitinjoen suuta. Kylän alueelle ulottuu osittain Kiskonjoen–Perniönjoen vesistöön kuuluva Pernjärvi ja sen alueelle jäävät kokonaan myös samaan vesistöön kuuluvat Kyynäräjärvi ja Laihajärvi.
Rakennettuna ympäristönä Kruusilan kylä muodostaa kauniin kulttuurimaiseman, joka sisältyi Museoviraston valtakunnallisesti merkittävien kulttuurihistoriallisten ympäristöjen luetteloon 1993, mutta ei enää saman luettelon tarkistettuun versioon 2009.
Historiaa
Varhaisin kirjallinen maininta Kruusilan kylästä on vuodelta 1478. Kylän taloja olivat vuonna 1540 Aro, Jäppi ja Pormestari. Vuonna 1750 Arosta erotettiin Suutari, joka vuonna 1935 liitettiin Jäppiin. Taloista Jäppi, Aro ja Pormestari sijaitsevat edelleen paikoilla, joilla ne olivat jo isonjaon ajankohtana vuonna 1782.
Vuodesta 1929 1960-luvulle Kruusilassa toimi Kruusilan osuusmeijeri. Sittemmin meijerikiinteistössä toimi Pienviljelijöiden lomakotisäätiön omistama pienviljelijöiden lomakoti, kunnes kiinteistö vuonna 1988 tuli yhteisöasumis- ja majatalokäyttöön.
Palveluita
Kruusilassa on toiminut vuodesta 1988 aiemmin pienviljelijöiden lomakotina olleessa entisessä meijerikiinteistössä yhteisöasumista majoitus- ja tilavuokraustoimintaan yhdistävä Ystävyyden Majatalo.
Bundesliiga (naisten jalkapallo)
Bundesliiga on Saksan korkein naisten sarjataso jalkapallossa.
Saksan jalkapalloliitto perusti naisten Bundesliigan 1990. Aluksi sarjaa pelattiin kahdessa lohkossa, mutta vuodesta 1997 alkaen sitä on pelattu yhdessä koko maan kattavassa lohkossa.
Panat
Panat ovat gurilaista panan eli saman kieltä puhuva etninen ryhmä Burkina Fason ja Malin rajaseudulla. He asuvat Mustan-Voltan sivujoen Souroun itäpuolella Bandiagaran ja Kassoumin kaupunkien välisellä alueella. Panan kielen puhujia arvioidaan olevan yhteensä 10 000 henkeä. Heistä 7 200 asuu Burkina Fasossa ja 2 800 Malissa.
Panojen pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, riisi ja maissi. Kotieläimiä ovat naudat ja vuohet. Syrjäisen alueen kulkuyhteydet ovat heikot. Panat harjoittavat perinteistä uskontoaan.
Nils Inkovaara
Nils (Nisse) Olav Alfred Inkovaara, vuoteen 1941 Ingberg (17. kesäkuuta 1907 Säkkijärvi – 9. toukokuuta 1986 Praia da Rocha, Portugali ) oli suomalainen maanviljelysneuvos, joka tuli tunnetuksi lammastalouden kehittäjänä.
Henkilöhistoria
Nils Inkovaaran vanhemmat olivat lääkäri Väinö Ingberg ja Ingrid Matilda Carpén ja puoliso vuodesta 1933 lastentarhanopettaja Irma Durchman. Inkovaara tuli ylioppilaaksi 1926 ja valmistui agronomiksi ja maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi 1932. Hän toimi Ayrshireyhdistyksen piirikonsulenttina 1932–1939 ja Lampaanjalostusyhdistyksen toiminnanjohtajana vuodesta 1939 aina vuoteen 1972 asti ja sitten vielä yhdistyksen puheenjohtajana 1972–1978. Hän oli Lammastalous-lehden päätoimittaja 1943–1972, toimitusjohtaja Pirtin Kehräämö -yhtiössä 1949–1982 ja Lammaspalvelu-yhtiössä 1968–1982, samoin kuin useiden muiden lammastalousalan yhtiöiden sekä Lammastaloussäätiön hallitusten jäsen. Inkovaara myös julkaisi tietoteokset lammas- ja vuohitalouden alalta. Maanviljelysneuvoksen arvonimen hän sai 1968. Molempiin sotiin osallistunut Inkovaara oli sotilasarvoltaan yliluutnantti.
Ilmari Saunamäki
Saunamäki kilpaili veteraaniurheilussa vielä 95-vuotiaana. Veteraanien MM-kilpailuista hän saavutti viisi mitalia ja SM-kisoista 12 kultaa, 17 hopeaa ja 7 pronssia.
Nils Ušakovs
Nils Ušakovs (s. 8. kesäkuuta 1976) on latvianvenäläinen poliitikko, Harmoniapuolueen puheenjohtaja vuodesta 2014, Riian pormestari 2009–2019 ja europarlamentaarikko vuodesta 2019. Ennen poliittista uraansa hän toimi venäjänkielisen tv-kanava Pervyi Baltijskyi Kanalin toimittajana.
Chile kesäolympialaisissa 1936
Chile osallistui Berliinin kesäolympialaisiin 1936 40 urheilijan joukkueella. Mitaleille asti chileläiset eivät kuitenkaan yltäneet. Edellisen kerran Chile oli kilpaillut olympiatasolla vuoden 1928 kesäolympialaisissa.
Nils Ušakovs
Ušakovs aloitti vuonna 2009 Riian ensimmäisenä venäläistaustaisena pormestarina, kunnes vuonna 2019 hänet irtisanottiin virastaan taloudellisten epäselvyyksien vuoksi. Ušakovs on kritisoinut Euroopan unionin Venäjän vastaisia pakotteita ja kannattanut venäjänkielelle virallista asemaa Latviassa. Tämän lisäksi Ušakovs ei pitänyt Krimin miehitystä Venäjän aggressiona vastoin Latvian virallista kantaa. Saatuaan potkut pormestarin virasta Ušakovs lähti ehdolle europarlamenttivaaleissa.
Puolueen puheenjohtajana Ušakovs on toiminut oppositiojohtajana vuosia, koska latvialaiset puolueet eivät tee yhteistyötä Harmonian kanssa.
Etelä-Sudanin koripallomaajoukkue
Etelä-Sudanin koripallomaajoukkue edustaa Etelä-Sudania miesten koripallon maajoukkuekilpailuissa.
Etelä-Sudanin maajoukkue pelasi ensimmäisen maaottelunsa ugandalaista Power-seurajoukkuetta vastaan 13. heinäkuuta 2011. Etelä-Sudan hävisi ottelun lukemin 84–86.
Miika Laakso
Miika Laakso (s. 1986 ) on suomalainen näyttelijä. Hän on valmistunut näyttelijäksi Teatterikorkeakoulusta vuonna 2015.
Laakson sisarpuoli on näyttelijä Malla Malmivaara.
Sivistys
pienois|[[Magnus Enckell, Lukusali, 1899.]] Sivistys tarkoittaa kasvatuksen kautta omaksuttua tietoa ja henkistä kehittyneisyyttä. Voidaan puhua opillisesta tai muodollisesta sivistyksestä, akateemisesta sivistyksestä, humanistisesta ja luonnontieteellisestä sivistyksestä, yleissivistyksestä tai kansansivistyksestä, toisaalta taas ihmisen sisäisestä kehittyneisyydestä. Jälkimmäiseen, henkisen kypsyyden merkitykseen, saatetaan viitata ”sydämen sivistyksenä”. Lisäksi sanaa sivistys käytetään kulttuurin tai sivilisaation synonyymina.
Suomen kielen sana sivistys on Reinhold von Beckerin sepittämä, ja se tuli nykymerkityksessään käyttöön 1820-luvulla. Sana pohjautuu sanoihin siveä, siivo.
Comandanti Medaglie d’Oro -luokka
Comandanti Medaglie d’Oro -luokka oli Italian kuninkaallisen laivaston toisen maailmansodan lopulla suunnittelema hävittäjäluokka, johon piti kuulua kaksikymmentä alusta. Aluksista yhtäkään ei ollut laskettu vesille Italian antautuessa syyskuussa 1943.
Suunnittelu
Luokan alukset olivat merkittävästi isompia kuin aiemmat Regia Marinan hävittäjät, kuten Soldati-luokan alukset. Niiden aseistuksena oli neljä 135 millimetrin tykkiä yksiputkisina asennuksina, jotka mahdollistivat aseiden käyttämisen sekä meri- että ilmamaalien ammuntaan. Tykit olivat samanlaisia kuin Capitani Romani -luokan risteilijöillä. Keveänä ilmatorjunta-aseistuksena aluksilla oli kaksitoista 37 millimetrin ilmatorjuntatykkiä ja tulenjohtona oli kaksi keskusta, joihin kumpaankin oli tarkoitus liittää Gufo-tutkat.
Alukset
Luokan alukset nimettiin Comandanti Medaglio d’Oro -kunniamerkin saajien mukaan. Kaksikymmentä alusta tilattiin 1941 neljältä telakalta: kuusi alusta OTO:lta Livornosta, kahdeksan CRDA:lta Triestestä, kaksi CNR:ltä Anconasta ja neljä Cantieri del Tirrenolta Riva Trigososta. Ainoastaan yhdeksän aluksen rakennustyöt aloitettiin ja ne saksalaiset romuttivat telakoilla tai ne tuhoutuivat liittoutuneiden ilmapommituksissa.
Leväravut
Leväravut (Grapsidae) on taskurapuihin kuuluva äyriäisheimo. Grapsidae-taskurapujen selkäkilpi on neliömäinen, etuosa leveä ja silmät lyhyet. Ne ovat semiakvaattisia äyriäisiä, jotka viettävät aikaa sekä vedessä että kuivalla maalla. Heimon jäseniä esiintyy sekä meri- että sisävesiympäristöissä.
Luokittelu
Grapsidae-heimoon on aiemmin luettu suuri joukko äyriäissukuja, joista suuri osa nyttemmin on kuitenkin erotettu eri heimoihin, kuten Varunidae (mm. villasaksirapu) ja Plagusiidae. Nykyisin Grapsidae-heimoon kuuluvat seuraavat suvut ja yhteensä 41 lajia:
Aiheesta muualla
イワガニ科
Sa Jaehyouk
Sa Jaehyouk (, 29. tammikuuta 1985) on eteläkorealainen painonnostaja.
Heinz Brücher
Heinz Brücher (14. tammikuuta 1915 – 17. joulukuuta 1991) oli SS Ahnenerbe -yksikön rotututkija, joka oli väitellyt vuonna 1938 Tübingenin yliopistosta kasvitieteestä ja toimi sodankin aikana kasvitutkimuksessa.
Sa Jaehyouk
Sa voitti olympiakultaa 77 kilogramman painoluokassa 2008 Pekingin olympialaisissa yhteistuloksella 366 kilogrammaa (163+203). Vuotta aiemmin Chiang Main MM-kisoissa hän sijoittui pronssille työnnössä tuloksella 187 ja oli yhteistuloksellaan 353 viides. Vuonna 2005 hän voitti juniorien maailmanmestaruuden 69-kiloisissa yhteistuloksella, saavutti kultaa myös työnnössä ja pronssia tempauksessa.
Heinz Brücher
Hänen merkittävin tekonsa oli ottaa natsi-Saksan haltuun kesäkuussa 1943 neuvostoliittolaisen kasvitutkija Nikolai Vavilovin tieteellistä tutkimusaineistoa miehitetyltä Neuvostoliiton alueelta. Sodan lopulla hänen "hyvä tekonsa" oli kieltäytyä käskystä tuhota 18 Saksan itäosissa olevaa tutkimuslaitosta, joita ei olisi haluttu jättää Neuvostoliiton haltuun.
Sa Jaehyouk
Sa on 165 senttimetriä pitkä ja painaa 77 kilogrammaa. Hän asuu Hongcheonissa.
Heinz Brücher
Vuonna 1948 hän muutti Argentiinaan, jossa jatkoi kasvitieteellistä tutkimusta Universidad Nacional de Tucumánissa. Sittemmin hän asui myös Venezuelassa ja Paraguayssa, josta hän palasi Argentiinaan.
Brücher kirjoitti useita teoksia viljan historiallisesta kehityksestä sekä trooppisten kasvien alkuperästä.
Brücherin nimeämien kasvien tieteellisissä nimissä käytetään sen jälkeen liittettävää auktorilyhennettä Brücher.
Hänen kotiinsa murtautuneet varkaat surmasivat hänet.
Black Magic Six
Black Magic Six eli BM6 on helsinkiläinen blues -henkistä punkia soittava duo, jonka muodostavat J-Tan ja Lew Siffer. Duon debyyttialbumi Evil Acupunction julkaistiin Ähky Recordsin kautta helmikuussa 2008. Toinen studioalbumi Doomsday Bound julkaistiin maaliskuussa 2010 Cobra Recordsin kautta. Kolmannen Brutal Blues -albuminsa Black Magic Six julkaisi Big Money Recordingsin kautta tammikuussa 2012.