cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mayenne (joki)
Departementit ja tärkeimmät kaupungit
thumb|Mayenne sekä Neuillen kirkko ja satama Grezilltä nähtyinä thumb|Mayennen ylittävä 1900-luvun alussa rakennettu [[Viaduc du Laval.]]
Mayenne kulkee seuraavien departementtien ja muun muassa seuraavien kaupunkien kautta:
Valuma-alue
Mayenne kulkee 31 hydrografisen vyöhykkeen kautta, ja sen valuma-alueen pinta-ala on 22 185 km2.
Sivujoet
Mayennen tärkeimmät sivujoet ja sivujokien sivujoet yläjuoksulta alajuoksulle lueteltuina ovat:
Laivaliikenne
thumb|left|Mayenne [[Saint-Calais-du-Désertin kohdalla.]] thumb|Liikuntarajoitteisille järjestetty kalastuspaikka Mayennen varrella thumb|Kalastajia Mayenne-joella lähellä [[Le Lion-d'Angersia.]]
Mayennen eteläosa Angersin ja Château-Gontier'n välillä on luonnostaankin ollut purjehduskelpoinen, mutta aikojen kuluessa jokea on kanavoitu sen purjehduskelpoisuuden parantamiseksi entisestään. Kanavointi aloitettiin kuningas Frans I:n vuosina 1536 ja 1537 antamien määräysten mukaisesti rakentamalla sulkuallas Chàteau-Gontier'n ja Lavalin välille. Tämä helpotti paikallisten tuotteiden kuten raudan ja pellavakuitujen kuljetusta jokea pitkin Loirelle sekä viinin kuljetusta päinvastaiseen suuntaan. Joen pohjoisosa Mayennen kaupungin ja Lavalin välillä kanavoitiin vuosina 1847–1863 rakentamalla 20 patoa sekä eräillä osuuksilla rakentamalla kanava joen viereen. Vuonna 1863 joen uoman syventämistöitä jatkettiin Mayennen kaupungin pohjoispuolella, jossa ennestään oli ollut niin sanottu Saint-Léonardin kahlaamo. Vuosina 1853–1878 kanavointi saatettiin loppuun uusimalla kaikki Lavalin eteläpuolella sijainneet sulkupadot. Samaan aikaan kanavoitiin kaksi Mayennen sivujokeakin, nimittäin Oudon, joka on purjehduskelpoinen Segréhen saakka, sekä Sarthe Le Mansiin saakka. Mayennellä 1800-luvulla kulkeneet laivat saattoivat kantaa jopa 130 tonnia tavaraa, pääasiassa rakennusmateriaaleja kuten kiveä ja puuta sekä L'Huisserien kaivoksista saatua antrasiittia, viljaa, hedelmiä ja vihanneksia. Höyrylaivat kulkivat jokea pitkin Chàteau-Gontier'n ja Angers'n välisellä osuudella. Joen purjehduskelpoinen osuus on nykyisin 122 kilometrin pituinen. Aikaisemmin sitä pidettiin purjehduskelpoisena Brivesin myllylle saakka, mutta vuonna 1957 myllyn ja Mayennen kaupungin välinen 2,4 kilometrin pituinen osuus luokiteltiin purjehduskelvottomaksi. 1900-luvun loppupuolella kaupallinen liikenne joella kuitenkin väheni, kun taas sen virkistyskäyttö kasvoi.
Vuonna 1783 esitettiin suunnitelmat Vilainen tekemisestä purjehduskelpoiseksi Vitréstä Rennesiin saakka Vilainen ja Mayennen välisen kanavan rakentamiseksi, mutta näitä ei koskaan totutettu.
Joen pitämiseksi jatkuvasti purjehduskelpoisena suoritetaan Mayennen departementin antaman määräyksen mukaisesti joka kolmas vuosi kunnostustyöt, joiden yhteydessä sulkuportit avataan joen pinnan alentamiseksi noin kahden kuukauden ajaksi. Tämä tehdään yleensä syksyisin, jotta siitä matkailulle aiheutuva haitta jäisi vähäiseksi. Laivat, jotka tavallisesti seisovat Mayennelle, siirretään töiden ajaksi Sarthelle, jossa vastaavat työt suoritetaan aina seuraavana vuonna.
Mayennen kaupungin ja Sarthen yhtymäkohdan välillä on 45 sulkua. Ne ovat Becqueyn mallin mukaisesti 30 metriä pitkiä ja 5,2 metriä leveitä. Sulkujen vapaa kulkukorkeus on 3,5 metriä paitsi Lavalissa, jossa Pont de l'Europe on rakennettu liian matalaksi jättäen vapaaksi kulkukorkeudeksi vain 2,7 metriä.
Hydrologia
Vaikka Mayennen valuma-alue on melko runsassateista, joen virtaama vaihtelee varsin suuresti, koska alueen kallioperä on suurelta osin vettä läpäisemätöntä hiekkakiveä, graniittia ja liuskeita. Niinpä vaikka joen keskivirtaama Oudonin yhtymäkohdassa on 39 m3/s, alimmillaan se saattaa olla 4 m3/s ja enimmillään tulvien aikana Lavalin kohdalla 200 m3/s ja Chambellayn kohdalla jopa 800 m3/s.
Mayenne Chambellayn kohdalla
Mayennen virtaamaa on seurattu 58 vuoden ajan (1965–2021) Chambellayn kohdalla, joka sijaitsee joen varrella Maine-et-Loiren departementissa hieman Oudonin yhtymäkohdasta ylävirtaan. Joen tämän osuuden valuma-alue on 4160 km2, mikä on noin 71,5 % koko joen valuma-alueesta (5820 km 2 ). Taulukoituihin virtaamiin eivät sisälly Oudonin vedet.
Mayennen virtaama vaihtelee eri vuodenaikoina enemmän kuin läheisten Sarthen, Huisnen ja Loirin. Korkeimmillaan se on talvisin, joulukuusta maaliskuuhun, pienimmillään loppukesästä.
Keskimäärin joka viides vuosi joen virtaama vähenee siinä määrin, että kolmen peräkkäisen vuorokauden keskivirtaama on vain 1,9 m 3 /s.
Tulvat
Mayenne tulvii toisinaan varsin voimakkaasti, mihin osalta vaikuttaa se, että alueen maaperä on suurelta osin vettä läpäisemätöntä. Joen suurin mitattu hetkellinen virtaama oli 17. marraskuuta 1974, jolloin se oli 824 kuutiometriä sekunnissa, kun taas suurin yhden vuorokauden aikainen keskimääräinen virtamaa oli 29. lokakuuta 1966: 798 m3/s. Virtaaman arvo 330 m3/s ylittyy keskimäärin joka toinen, 480 m3/s joka viides vuosi, 570 m3/s joka kymmenes ja 660 m3/s joka 20:s vuosi. On arvioitu, että arvo 780 m3/s ylittyy kerran 50 vuodessa. Suuria tulvia esiintyy vähintään yhtä usein kuin Yonnessa ja selvästi useammin kuin Marnessa.
Sadanta ja ominaisvirtaama
Mayennen valuma-alueella keskimääräinen vuotuinen sademäärä on 299 millimetriä. Se on hieman pienempi kuin Ranskassa keskimäärin (330 mm), mutta kuitenkin suurempi kuin läheisillä Sarthen (202 mm) ja Loirin (129 mm) valuma-alueilla ja myös suurempi kuin koko Loiren valuma-alueella keskimäärin (260 mm). Toisin ilmaistuna Mayennen valuma-alueella sataa keskimäärin 9,4 litraa vettä neliökilometriä kohti sekunnissa.
Sähköenergian tuotanto
1960-luvulta lähtien Mayennen varrelle rakennettiin 24 pientä vesivoimalaa, joista Électricité de France (EDF) rakennutti 16. EDF rakennutti voimalat vuosina 1959–1965 pitkälti koemielessä, sillä saman kaltaisia voimaloita suunniteltiin muihinkin jokiin, mutta niitä ei koskaan rakennettu. Putouskorkeudet voimaloissa ovat 1,50 ja 2,76 metrin välillä, minkä vuoksi ne luokitellaan vesiputouksina hyvin heikoiksi. Voimaloiden toimintaan virtaaman epäsäännölliset vaihtelut vaikuttavat vain vähän. Ne ovat toiminnassa, kun joen virtaama on vähintään 12 kuutiometriä sekunnissa, kuten normaaleina vuosina on marraskuun alusta huhtikuun loppuun.
Vuonna 1972 Mayennen departementin hallinto päätti rakentaa Saint-Fraimbault-de-Prières'n kuntaan padon. Tarkoituksena oli tasoittaa Mayennen virtaamaa, jotta siitä saataisiin riittävästi juomavettä niinäkin aikoina vuodesta, jolloin sen virtaama luonnostaan on pienimmillään. Mutta tämänkin padon yhtyteen EDF rakennutti myös pienen vesivoimalan, jonka tuottaa vuodessa 4,5 miljoonaa kilowattituntia sähköenergiaa.
Voimaloiden modernisointi
Vuonna 2007 departementin hallinto, joka omistaa padot, ryhtyi suunnittelemaan 16 voimalan uudistamista niiden koneiden modernisoimiseksi ja tuotannon parantamiseksi. Tämän hankkeen toteuttamiseen osallistui myös EDF:n tytäryhtiö Société Hydraulique d’Etudes et de Missions d’Assistances (SHEMA), joka omistaa tuotantolaitokset.
Hanke toteutettiin kolmessa vaiheessa. Ensin vuonna 2007 muutokset toteutettiin koemielessä Moulin Larochen sulun alueella, toisessa vaiheessa vuonna 2008 Amen sululla ja lopulta vuosina 2013–2015 uudistettiin loputkin 14 voimalaa.
Hankkeen toteutus maksoi SHEMA:lle 14 miljoonaa euroa. Tämän huomioon ottaen voimalat saivat toimiluvan 40 vuodeksi. Ne luetaan kuuluvaksi departementin uusiutuviin energianlähteisiin. Ne tuottavat vuodessa sähköenergiaa 14 GWh, mikä vastaa noin yhtä prosenttia departementin energiankulutuksesta.
Nimen alkuperä
Mayennen nimi johtuu mahdollisesti kelttiläisestä sanasta *mad ("hyökätä", "levittäytyä") tai toisen selityksen mukaan latinan sanasta madere ("olla kastunut", "kastella läpimäräksi"), johon olisi liitetty galliankielinen pääte uenna. Täten nimi merkitsisi "tulvivaa vettä" ja viittaisii siihen, että Loiren vedet leviävät tulva-aikoina myös Mayennen uomaan. . Nimessä oleva vokaali kuitenkin todennäköisesti on muuttunut latinan "keskellä" tai "välissä" olevaa tarkoittavan etuliitteen med- vaikutuksesta, sillä Mayenne on Vilaine- ja Sarthe-jokien välissä. Tämä hydronyymi tavataan myös Meyne-joen nimessä, joka sijaitsee Eyguesin ja Sorgue-jokien välissä Vauclusen departementissa. .
Saman nimen muunnelmiin kuuluu myös joen nimi Maine, ja aikaisemmin Mayenneä ja Mainea pidettiinkin saman joen eri osina. Eräissä yhteyksissä myös Mayennestä käytetäänkin nimeä Maine. Niinpä en lähteillä on Maine-niminen kylä, monissa joen varren kaupungeissa on Val-de-Maine -niminen kaupunginosa ja Rue du Val-Maine -niminen kaupunginosa. Lisäksi sen alajuoksun ympärillä olevan departementin nimi on Maine-et-Loire, vaikka alun perin se oli Mayenne-et-Loire.
Alas maaseudulle -kampanja
Ylös vuorille ja alas maaseudulle -kampanja oli Kiinassa kulttuurivallankumouksen myöhäisvaiheessa käynnistetty joukkokampanja, jonka yhteydessä kaupunkien opiskelijanuoriso karkotettiin asumaan maaseudulle alkeellisiin oloihin.
Kiinan kommunistisen puolueen johto antoi lokakuussa 1967 määräyksen, jonka mukaan ”koulutetun nuorison” olisi muutettava ”ylös vuorille ja alas maaseudulle”, jossa heidän tulisi ”tarttua vallankumoukseen ja edistää tuotantoa”. Määräyksen tosiasiallisena tarkoituksena oli hajottaa väkivaltaisesti riehuneet punakaartit, jotka toimivat pääosin kaupungeissa. Kansan vapautusarmeija määrättiin toimeenpanemaan käskyä. Alkuvaiheessa jotkut lähtivät vapaaehtoisesti seikkailunhalusta tai uskollisuudesta puhemies Mao Zedongille. Kun vapaaehtoiset lähdöt vähenivät, aloitettiin kesällä 1968 systemaattiset karkotukset. Kampanjan aikana maaseudulla karkotettiin kaikkiaan noin 17–20 miljoonaa nuorta. Karkotukset koskivat sekä miehiä että naisia, eikä niille ei määrätty päättymisaikaa. Käytännössä kaikki vuosina 1966 ja 1967 oppilaitoksista valmistuneet opiskelijat ja kaikki entiset punakaartilaiset määrättiin karkotettaviksi. Pieniä määriä komennettiin maaseudun sijasta töihin kaupunkien tehtaisiin.
Maaseudulla nuoret joutuivat tekemään raskaita maatöitä ja elämään alkeellisissa oloissa Kiinan maatyöläisten tavoin. Maalaiset eivät ottaneet heitä innolla vastaan, sillä he olivat yleensä taitamattomia maatöissä. Monet ajautuivat katkeruuteen ja kyynisyyteen. Osa karkotetuista onnistui 1970-luvun alussa pääsemään takaisin kaupunkeihin.
Vuodesta 1968 alkaen myös kolme miljoonaa kommunistisen puolueen kaaderia ja kulttuurihenkilöä määrättiin maaseudulle perustettuihin ”toukokuun seitsemännen päivän kaaderikouluihin”, joissa he joutuivat raskaisiin maatöihin vaatimattomissa oloissa. Nämä karkotukset olivat kuitenkin määräaikaisia, yleensä vuoden mittaisia, ja karkotusajalta maksettiin palkkaa.
I Am...
I Am... on rap-artisti Nasin kolmas studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1999, vain muutama kuukausi ennen hänen neljättä albumiaan, Nastradamusta. Levyä pidetään eräänlaisena Nasin paluuna New Yorkin hip hop -piirien huipulle. I Am... -levyä myytiin sen julkaisuviikolla 470 000 kappaletta ja myi lopulta tuplaplatinaa.
Roy Emerson
Roy Stanley Emerson (s. 3. marraskuuta 1936) on australialainen tennispelaaja, joka voitti uransa aikana 12 kaksinpelimestaruutta ja 16 nelinpelimestaruutta Grand Slam -turnauksissa. Hänet valittiin International Tennis Hall of Fameen vuonna 1982.
Roy Emerson on yksi seitsemästä miespelaajasta, jotka ovat voittaneet uransa aikana kaksinpelimestaruuden kaikissa neljässä Grand Slam -turnauksessa. Vain Roger Federer, Pete Sampras ja Rafael Nadal ovat voittaneet Grand Slam -turnauksissa kaksinpelimestaruuden useammin kuin Emerson, mutta kun mukaan lasketaan nelinpelimestaruudet, on Emersonin 28 voiton saalis edelleenkin miespelaajien ennätys. Davis Cupia Emerson on pelaajana ollut voittamassa kahdeksan kertaa, ja sekin on kaikkien aikojen ennätys.
Emerson voitti kaksinpelimestaruutensa vuosina 1961–1967, jolloin tärkeimmät turnaukset eivät vielä olleet avoimia ammattilaisille. Viimeisen nelinpelimestaruutensa hän voitti Wimbledonissa vuonna 1971.
Hagnus
Hagnus ( tai Hagnous) eli Agnus (, Agnūs tai Agnous) oli antiikin aikainen alun perin Akamantis-fyleen kuulunut Attikan eli Ateenan kaupunkivaltion muodostaneen alueen demos. Se kuului fylen mesogeios-trittykseen eli Attikan sisämaa-alueen demoksiin.
Hagnuksen oletetaan sijainneen Mesogeian tasangolla suunnilleen nykyisen Markópoulo Mesogaíaksen kaupungin tienoilla. Aiemmin sijaintipaikaksi on ehdotettu myös Hymettos-vuoren (nyk. Ymittós) pohjoispään tienoota. Demoksen nimen alkuperäinen muoto vaikuttaa olleen Agnus ilman aspiraatiota.
Demos perustettiin Kleistheneen uudistuksessa arkaaisen kauden lopulla vuonna 508 eaa. Tuolloin sen alkuperäinen fyle eli ”heimo” oli Akamantis ja sillä oli viisi edustajaa Ateenan bulessa eli neuvostossa. Myöhemmin hellenistisellä kaudella demoksissa tapahtui muutoksia, ja niiden seurauksena demos kuului vuodesta 307/306 eaa. Demetrias-fyleen ja vuodesta 201/200 eaa. Attalis-fyleen. Demoksen kansalaisesta käytettiin demonyymiä Hagnūsios.
Hagnuksessa tiedetään olleen teatteri. Demos oli riidoissa läheisen Pallenen demoksen kanssa, minkä seurauksena nämä kaksi demosta olivat kieltäneet avioliitot toistensa välillä.
Harry Potter
Harry Potter on brittiläisen kirjailijan J. K. Rowlingin kirjoittama seitsemänosainen fantasiakirjasarja. Kirjasarja kertoo velhopoika Harry Potterista ja seikkailuista, joita hän kokee ystäviensä Ron Weasleyn ja Hermione Grangerin kanssa käydessään Tylypahkan taikakoulua. Pääjuoni kuvaa Harryn taistelua pahaa lordi Voldemortia vastaan. Kirjasarjaan kuuluu seitsemän varsinaista osaa ja lisäksi Rowlingin kirjoittamia pieniä lisäosia. Harry Potterin pohjalta on tehty esimerkiksi samanniminen elokuvasarja, kolme teemapuistoa ja paljon erilaisia oheistuotteita. Suunnitteilla on myös kirjasarjaan perustuva samanniminen televisiosarja.
Kirjasarjan ensimmäinen osa Harry Potter ja viisasten kivi ilmestyi alkuperäiskielellä vuonna 1997 ja sen viimeinen osa Harry Potter ja kuoleman varjelukset  vuonna 2007. Ensimmäisen kirjan julkaisusta lähtien kirjasarja on saanut suurta suosiota ympäri maailmaa, ja se on ollut sekä arvostelu- että myyntimenestys. Kirjasarja on myynyt yli 500 miljoonaa kappaletta ja se on käännetty yli 73 kielelle. Suomeksi Harry Potter -kirjasarjan kustansi Tammi ja sen käänsi Jaana Kapari-Jatta. Kirjasarja julkaistiin suomeksi vuosina 1998–2008. Rowlingin tarinaan perustuva näytelmä, Harry Potter ja kirottu lapsi, sai ensi-iltansa Lontoossa 30. heinäkuuta 2016, ja sen käsikirjoitus julkaistiin myöhemmin kirjan muodossa.
Potterin kunniaksi on pystytetty kolme teemapuistoa. Ensimmäinen avautui yleisölle Floridan osavaltiossa Orlandossa Yhdysvalloissa 18. kesäkuuta 2010. Puistoon rakennettiin kirjasarjasta tuttuja kohteita, kuten Tylyahon velhokylä ja Tylypahkan linna. Puisto kantaa nimeä "The Wizarding World of Harry Potter". Toinen Potter-aiheinen teemapuisto avattiin Japanin Osakassa heinäkuussa 2014, ja kolmas avattiin Hollywoodiin vuonna 2016.
Kirjailija
J. K. Rowling syntyi 31. heinäkuuta 1965 Yaten kaupungissa Englannissa. Hänen perheensä muutti vuonna 1974 Walesin rajalle Tutshilliin, jonka läheisyydessä sijaitsi Forest of Dean, metsä joka inspiroi myöhemmin Potter-kirjojen Kiellettyä metsää. Siellä hän kävi Tutshill Church of England -koulua ja myöhemmin Wyedeanin yhteiskoulua, jossa hänet palkittiin koulun parhaana oppilaana. Rowling opiskeli ranskan kieltä Exeterin yliopistossa, josta hän valmistui vuonna 1987. Rowling julkaisi ensimmäisen lapsille ja nuorille suunnatun romaaninsa Harry Potter ja viisasten kiven vuonna 1997. Hän kirjoitti Potter-sarjaa vielä kuuden muun kirjan verran, joista viimeinen ilmestyi vuonna 2007. Sen jälkeen hän on kirjoittanut aikuisille suunnattuja kirjoja, kuten Paikka vapaana (2012) ja Cormoran Strike -dekkarisarjan (2013–).
Kirjasarjan historia
Rowling sai ensimmäisen idean Harry Potterin tarinaan matkustaessaan junalla Manchesterista Lontooseen vuonna 1990. Rowlingin istuessa ruuhkaisessa junassa hänen mieleensä pälkähti idea pienestä, ruipelosta ja tummahiuksisesta pojasta, joka ei tiennyt olevansa velho. Puoli vuotta myöhemmin kirjailijan äiti Anne Rowling kuoli, mikä vaikutti häneen syvästi. Rowling muutti Portugaliin ja alkoi opettaa englantia Encounter English School -nimisessä kielikoulussa. Siellä ollessaan hän alkoi hahmotella ensimmäisen Potter-kirjan ensimmäistä lukua. Portugalissa Rowling tutustui sikäläiseen Jorge Arantesiin, jonka kanssa hän alkoi seurustella. Rowlingin tultua raskaaksi Arantes kosi, ja Rowling suostui ystäviensä hämmästykseksi. Heidän tyttärensä Jessica syntyi heinäkuussa 1993. Rowlingin ja Arantesin välinen avioliitto kuitenkin kariutui, ja Rowling haki eroa elokuussa 1994.
Rowling muutti Edinburghiin Skotlantiin avioliiton päätyttyä ja päätti kirjoittaa ensimmäisen Potter-kirjan loppuun. Harry Potter ja viisasten kivi -kirjan kirjoittaminen oli hidasta: Rowling kirjoitti kaiken ensin käsin, minkä jälkeen hän kirjoitti kaiken puhtaaksi vanhanaikaisella kirjoituskoneella. Lopulta kirja valmistui ja Rowling lähetti näytteen kirjan kolmesta ensimmäisestä luvusta Christopher Littlen kirjallisuusagentuuriin, josta se lähetettiin eteenpäin kustantamoille. Kaksitoista kustantamoa ehti hylätä kirjan, kunnes Bloomsbury Publishing teki siitä tarjouksen ja lähetti ennakkomaksuna 1 500 puntaa. Koska Bloomsbury pelkäsi, että pojat eivät lukisi naiskirjailijan kirjoittamaa kirjaa, yhtiö taivutteli Rowlingin ottamaan itselleen taiteilijanimen, josta häntä ei tunnistettaisi naiseksi. Rowling päätti ottaa taiteilijanimekseen Joanne Kathleen Rowlingin, lyhennettynä J. K. Rowling. Nimen Kathleen Rowling otti isoäitinsä nimestä, sillä hänellä itsellään ei ollut toista nimeä. Kirjasarjan ensimmäisen osan englanninkielinen alkuteos Harry Potter and The Philosopher's Stone julkaistiin 30. kesäkuuta 1997. Kirja myi hyvin, sai myönteisiä arvosteluja ja voitti lisäksi useita palkintoja.
Kirjan Yhdysvaltain-oikeuksista käytiin huutokauppa, joka päättyi lopulta kustannusyhtiö Scholasticin voittoon. Scholastic maksoi jopa 105 000 dollaria julkaisuoikeuksista, mikä oli paljon silloin vielä tuntemattoman kirjailijan kirjasta. Scholasticin maksaman summan tuella Rowling kykeni lopettamaan muut työt ja alkoi kirjoittaa kokopäiväisesti. Huutokauppa ja erityisesti korkea hinta huomioitiin myös lehdistössä, ja Rowling nousi tällöin ensimmäistä kertaa kunnolla julkisuuteen. Korkea hinta pakotti osaltaan Scholasticin markkinoimaan kirjaa näyttävästi; se halusi välttää tappioita maksettuaan itse suuren hinnan oikeuksista. Viisasten kiven ensipainos Yhdysvalloissa oli peräti 50 000 kappaletta, ja se julkaistiin vuonna 1998.
Ennen Harry Potter ja viisasten kivi -kirjan ilmestymistä Rowling oli jo alkanut kirjoittaa sarjan toista osaa Harry Potter ja salaisuuksien kammio. Työnsä ohessa Rowling kirjoitti toista kirjaa ja sai Skotlannin taideneuvostolta apurahaa, jotka hän käytti tietokoneen ostamiseen. Kahden viikon kuluttua ensimmäisen kirjan julkaisusta Rowling luovutti Bloomsburylle toisen kirjan valmiin käsikirjoituksen. Harry Potter ja salaisuuksien kammio julkaistiin vuonna 1998, jolloin Harry Potter ja viisasten kivi oli jo kohonnut Britannian bestsellerlistan kärkeen. 8. heinäkuuta 1999 julkaistiin sarjan kolmas osa, Harry Potter ja Azkabanin vanki. Kirja lisäsi Rowlingin kuuluisuutta ja varallisuutta, ja hän sai vierailla useissa tilaisuuksissa ja myynninedistämistapahtumissa.
Neljännen kirjan kirjoittamisen aikaan lehdistö nosti julkisuuteen Rowlingin epäonnistuneen avioliiton. Rowling ei pitänyt lehtien menettelystä ja alkoi suhtautua julkisuuteen varauksellisemmin. Neljäs kirja Harry Potter ja liekehtivä pikari julkaistiin vuonna 2000. Jostakin syystä Rowling lisäsi neljänteen kirjaansa Rita Luodikon, ärsyttävän ja kaikkea vääristelevän uutisreportterin hahmon.
Potter-fanit ympäri maailmaa saivatkin odottaa viidettä kirjaa kauan. Syy siihen oli Rowlingin oikeusjuttu, joka venyi pitkäksi. Harry Potter ja Feeniksin kilta ilmestyi englanninkielisenä 21. kesäkuuta 2003. Suomen kielelle käännetyistä Potter-kirjoista kyseinen kirja oli sivumäärältään laajin: noin 1050 sivua. Suomennos ilmestyi 12. maaliskuuta 2004. Viidettä kirjaa myytiin pelkästään Yhdysvalloissa noin 13 miljoonaa kappaletta. Kirjassa Rowling esitteli paljon uusia henkilöitä ja paikkoja.
thumb|[[Harry Potter ja puoliverinen prinssi -kirjoja laatikoissaan.]]
16. heinäkuuta 2005 ilmestyi sarjan kuudes kirja Harry Potter ja puoliverinen prinssi; suomennos ilmestyi 16. maaliskuuta 2006. Kirjaa on myyty pelkästään Yhdysvalloissa yli 12 miljoonaa kappaletta. Kuudennessa kirjassa seurataan entistä tarkemmin Tylypahkan oppilaiden seuraelämää.
Rowling sai sarjan viimeisen kirjan valmiiksi 11. tammikuuta 2007 edinburghilaisessa Balmoral-hotellissa. Kirja on synkin kaikista Harry Potter-kirjoista, koska kuolemalla on suuri osa tarinankulussa. Kirja on Harry Potter -sarjan viimeinen, sillä Rowling on ilmoittanut, ettei aio kirjoittaa enempää Harrya käsitteleviä kirjoja, mutta samalla huomauttanut, ettei koskaan pitäisi sanoa ei koskaan. Rowling saattaa kirjoittaa Harry Potter -maailmasta tietosanakirjatyyppisen kirjan tai lisää Harryn koulukirjoja, joista osan hän onkin jo kirjoittanut Huispaus kautta aikojen ja Ihmeotukset ja niiden olinpaikat, mutta näiden tuotto menee hyväntekeväisyyteen. Seitsemäs kirja ilmestyi maailmanlaajuisesti 21. heinäkuuta 2007. Suomennos ilmestyi 7. maaliskuuta 2008.
Kesällä 2015 tiedotettiin kahdeksannesta Harry Potter -kertomuksesta Harry Potter and the Cursed Child (2016, Harry Potter ja kirottu lapsi), joka poikkeuksellisesti toteutettiin kaksiosaisena, 31. heinäkuuta 2016 ensi-iltansa Lontoossa saavana näytelmänä. Näytelmän käsikirjoitus julkaistiin samana päivänä Yhdysvalloissa ja Isossa-Britanniassa, sekä samaan aikaan myös sähkökirjana. Julkaisupäivä on myös Harry Potterin syntymäpäivä.
Muut työt
Rowling on laajentanut alkuperäistä kirjasarjaa muutamilla lyhyillä kirjoilla, joiden tuoton hän on ohjannut eri hyväntekeväisyyskohteille. Vuonna 2001 hän julkaisi Tylypahkassa käytettyyn oppikirjaan perustuvan teoksen Ihmeotukset ja niiden olinpaikat ja kuvitteellisen urheilulajin huispauksen historiasta kertovan teoksen Huispaus kautta aikojen, joiden tuotot sai hyväntekeväisyysjärjestö Comic Relief. Vuonna 2007 Rowling kirjoitti teoksen Siuntio Silosäkeen tarinat, kokoelman satuja, jotka esiintyivät kirjasarjan viimeisessä osassa ja joiden pohjalta hän kirjoitti käsin seitsemän kappaletta kirjaa. Yksi käsin kirjoitetuista kirjoista huutokaupattiin, ja huutokaupan tuotto ohjattiin Children's High Level Group -järjestölle. Siuntio Silosäkeen tarinat julkaistiin alkuperäiskielellä joulukuussa 2008, ja tuotto ohjattiin jälleen samalla järjestölle. Vuonna 2008 Rowling kirjoitti 800-sanaisen, aikaan ennen kirjasarjan tapahtumia sijoittuvan novellin Waterstone'sin huutokauppaan, jolla kerättiin rahaa muutamiin hyväntekeväisyyskohteisiin.
Parasta buddhaa
Parasta buddhaa on Green Buddha Recordsin kokoelma-albumi, joka julkaistiin marraskuussa 2010.
Harry Potter
Teosten sisältö
Kirjasarjan keskipisteessä on Harry Potter -niminen orpopoika, joka saa 11-vuotissyntymäpäivänään tietää olevansa velho ja pääsevänsä opiskelemaan taikuutta Tylypahkan noitien ja velhojen kouluun. Jokainen kirja keskittyy kertomaan Harryn yhden kouluvuoden tapahtumista, ja suurin osa kirjojen tapahtumista sijoittuu Tylypahkaan. Kirjassa Harry Potter ja kuoleman varjelukset Harry ei palaa Tylypahkaan vaan lähtee Tylypahkan rehtorin Albus Dumbledoren pyynnöstä jäljittämään ja tuhoamaan hirnyrkkejä eli lordi Voldemortin sielunpalasia ystäviensä Ron Weasleyn ja Hermione Grangerin kanssa. Ajan myötä Tylypahkassa Harry oppii uusia kykyjä ja selvittää monia ongelmia ja pulmia liittyen niin taikuuteen kuin henkilökohtaisiin suhteisiinkin. Kirjojen kantava teema on Harryn seitsenvuotinen taistelu lordi Voldemortia vastaan.
Juoni
Kun Harry Potter oli vasta runsaan vuoden ikäinen, voimakas pimeänpuolen velho lordi Voldemort murhasi hänen vanhempansa Lily ja James Potterin. Lordi Voldemort yritti murhata myös Harryn, mutta koska Harryn äiti uhrautui poikansa puolesta osoittaen suurta rakkautta, tappokirous kimposi vauvasta Voldemortiin itseensä ja jätti vauvan otsaan vain salamanmuotoisen arven. Voldemortin luultiin kuolleen, ja pienestä Harrystä tulee velhomaailman elävä legenda. Todellisuudessa Voldemort on henkihievereissään livahtanut pakoon ja kerää voimia palatakseen jälleen velhomaailman hallitsijaksi. Orvoksi jäänyt Harry viedään Albus Dumbledoren käskystä taikuutta vihaavan sukulaisperheensä luo, missä poika kasvatetaan tietämättömänä velhoudestaan.
Ensimmäisessä kirjassa Harry Potter ja viisasten kivi Harry viettää 11-vuotissyntymäpäiväänsä, kun Tylypahkan tilusten ja avainten vartija Rubeus Hagrid vierailee hänen luonaan. Hän saa kuulla olevansa velho ja tutustuu ensimmäistä kertaa elämässään velhomaailmaan. Potter-kirjat sijoittuvat osittain todelliseen maailmaan, kuten Lontooseen, ja osittain velhomaailmaan, joka sijaitsee taikuutta osaamattomilta jästeiltä salattuna heidän maailmansa rinnalla.
Toinen kirja Harry Potter ja salaisuuksien kammio kuvaa Harryn toista kouluvuotta Tylypahkassa. Harry ystävineen yrittää selvittää 50 vuotta vanhaa mysteeriä, joka vaikuttaa liittyvän nykypäivän Tylypahkassa tapahtuviin ilkitöihin. Kirjassa kerrotaan lisää Tylypahkan historiasta ja salaisuuksien kammion legendasta. Harry oppii velhomaailmassa vallitsevasta rasismista ja saa tietää Voldemortin halunneen puhdistaa velhomaailman jästisyntyisistä velhoista ja noidista. Harry saa myös selville osaavansa puhua käärmeiden kieltä, jota ovat perinteisesti puhuneet vain itse Salazar Luihuisen perilliset ja lordi Voldemort. Tämän takia Harryn luullaaniin ensin olevan Luihuisen perillinen. Romaanin lopussa Harry laskeutuu salaisuuksien kammioon pelastaakseen sinne kaapatun Ronin pikkusiskon, Ginnyn, ja kohtaa jälleen Voldemortin, tosin muiston aiheuttamana nuorempana Tom Lomen Valedrona.
Kolmas kirja Harry Potter ja Azkabanin vanki seuraa Harryn kolmatta opintovuotta Tylypahkassa. Se on sarjan teoksista toinen, jossa Harry ei joudu kohtaamaan Voldemortia. Sen sijaan Harry joutuu vaarallisen vankikarkurin, Voldemortin uskollisen palvelijan ja Harryn vanhempien murhissa avustaneen Sirius Mustan tappojahdin kohteeksi. Tylypahkaa vartioimaan asetetut taikaolennot ankeuttajat aiheuttavat Harrylle ongelmia. Ongelmien selvittämiseksi hän etsii apua koulun uudelta opettajalta Remus Lupinilta, jolla on synkkä salaisuus. Kirja huipentuu Harryn ja Siriuksen kohtaamiseen, jonka aikana Harrylle selviää Siriuksen olevan lavastettu syylliseksi oikean syyllisen ollessa Peter Piskuilan, Ronin rotaksi naamioitunut animaagi.
Neljäs kirja Harry Potter ja liekehtivä pikari seuraa Harryn neljättä kouluvuotta. Vastentahtoisesti Harry joutuu mukaan vaarallisiin velhoturnajaisiin. Juoni keskittyy Harryn turnajaiskoetuksiin ja yrityksiin ottaa selvää siitä kuka hänet ilmoitti turnajaisiin. Uusi opettaja, entinen aurori Villisilmä Vauhkomieli opastaa epävarmaa Harrya turnajaisten koetuksissa. Turnajaisten päätteeksi Harry joutuu todistamaan kuinka lordi Voldemort palaa takaisin täysiin voimiinsa valmiina valloittamaan velhomaailman taas omakseen. Lopussa Harry saa myös tietää Vauhkomielen olleen todellisuudessa naamioitunut kuolonsyöjä nimeltään Barty Kyyry nuorempi.
Viidennessä kirjassa Harry Potter ja Feeniksin kilta Harry joutuu kohtaamaan jälleen voimiinsa palanneen Voldemortin. Albus Dumbledore perustaa uudelleen aikoinaan Voldemortia vastaan taistelleen ryhmän, Feeniksin killan, jonka jäseniin kuuluvat esimerkiksi Sirius, Lupin ja Weasleyn perhe. Velhomaailman johto Taikaministeriö ei kuitenkaan ota uskoakseen Harryn tarinaa Voldemortin paluusta. Ministeriö määrää Tylypahkan uudeksi opettajaksi Dolores Pimennon, joka ottaa koulun kovaan komentoon kieltäen muun muassa oppilaita opettelemasta tapoja suojautua pimeyden voimia vastaan. Harry muodostaa yhdessä muiden oppilaiden kanssa ryhmän, joka salassa opiskelee edistyneitä suojautumisloitsuja. Romaani esittelee Luna Lovekivan, Harryn opiskelutoverin. Ensimmäistä kertaa Harry saa myös tietää häntä ja Voldemortia koskevasta ennustuksesta, jonka vuoksi Voldemort yritti alun perin surmata Harryn. Romaani huipentuu Voldemortin kuolonsyöjien ja kiltalaisten väliseen taisteluun Taikaministeriössä.
thumb|200px|right|Elokuvia varten rakennettu Simpukkamökin lavaste.
Kuudennessa kirjassa Harry Potter ja puoliverinen prinssi Voldemort aloittaa velhomaailman vastaisen sodan, jolta Harry on kuitenkin turvassa Tylypahkassa. Romaanin alussa Harry saa käsiinsä vanhan liemikirjan, joka on aikoinaan kuulunut Puoliverinen prinssi -nimimerkkiä käyttäneelle salaperäiselle henkilölle. Hän on kirjoittanut sen sivuille monia uusia ohjeita ja loitsuja, joista kaikki eivät ole aivan harmittomia. Dumbledoren opastuksella Harry saa tietää lisää Voldemortin taustoista ja esimerkiksi hänen kuolemattomuutensa salaisuuden, hirnyrkit.
Seitsemäs ja viimeinen kirja Harry Potter ja kuoleman varjelukset jatkaa tapahtumien kuvausta siitä mihin kuudes kirja jäi. Dumbledoren kuoleman jälkeen lordi Voldemort ottaa hiljattain hallintaansa Taikaministeriön. Harry, Ron ja Hermione jättäytyvät pois Tylypahkasta etsiäkseen ja tuhotakseen Voldemortin kuolemattomuuden takaavat hirnyrkit. Etsiessään hirnyrkkejä kolmikko oppii lisää Dumbledoren menneisyydestä ja Kalkaroksen todellisista motiiveista. Kirja huipentuu suureen taisteluun Tylypahkassa. Harry, Ron ja Hermione yhdessä Feeniksin killan, Albuksen kaartin ja muiden liittolaistensa kanssa taistelevat Voldemortin joukkoja vastaan. Kun viimeinen hirnyrkki tuhotaan tulee Voldemortista jälleen kuolevainen, ja Harry peittoaa pahan velhon kaksintaistelussa Tylypahkan sisäpihalla. Epilogi kuvaa taistelusta selviytyneiden elämää 19 vuotta taistelun jälkeen ja paljastaa velhomaailman elävän rauhan aikaa. Pääkolmikko on epilogissa saattamassa omia lapsiaan Tylypahkan kouluun.
Tapahtumapaikat
Harry Potter sijoittuu sekä todelliseen maailmaan, kuten Lontooseen, mutta myös jästeiltä salassa pidettyyn maagiseen velhomaailmaan. Yksi kirjojen tärkeimmistä tapahtumapaikoista on Tylypahkan noitien ja velhojen koulu, jossa Harry ja kumppanit opiskelevat. Suurin osa kirjojen tapahtumista sijoittuu Tylypahkaan. Tylypahkan lähellä sijaitsee Tylyahon kylä, jossa koululaiset saavat silloin tällöin vierailla.
Lontoossa sijaitsevat esimerkiksi velhomaailmaa johtavan Taikaministeriön toimitilat, Pyhän Mungon taikatautien ja -vammojen sairaala ja Laituri 9 3/4, jolta lähtee Tylypahkaan menevä juna. Lontoossa sijaitsee myös Viistokuja, noitien ja velhojen katu, mistä voi hankkia erilaisia taikatarvikkeita. Viistokujalle pääsee hormipulveria käyttämällä tai Vuotava noidankattila -nimisestä pubista. Viistokujalla on myös Irveta-pankki, jossa velhot ja noidat säilyttävät rahojaan.
Filmatisoinnit
Vuonna 1999 Rowling myi kirjasarjan elokuva- ja oheistuoteoikeudet yhdysvaltalaiselle Warner Bros. -elokuvayhtiölle saaden oikeuksista tiettävästi miljoona puntaa. Rowlingin vaatimuksesta elokuvissa säilyi brittiläinen sävy, ja esimerkiksi näyttelijöiden tuli olla brittiläisiä. Hän salli kuitenkin myös irlantilaiset näyttelijät sekä ranskalaiset ja itä-eurooppalaiset näyttelijät niiden hahmojen rooleihin, joiden oli kirjoissa kuvattu olevan kotoisin kyseisistä paikoista. Elokuvien nimiroolin sai Daniel Radcliffe, ja hänen parhaita ystäviään Ronia ja Hermionea valittiin esittämään Rupert Grint ja Emma Watson. Elokuvien ohjaajat ovat vaihtuneet usein, mutta ne on sarjan viidettä osaa lukuun ottamatta käsikirjoittanut Steve Kloves. Viidennen osan käsikirjoitti Michael Goldenberg.
Ensimmäisen, vuonna 2001 ensi-iltansa saaneen elokuvan Harry Potter ja viisasten kivi ohjasi yhdysvaltalainen Chris Columbus. Columbus ohjasi myös sarjan toisen elokuvan Harry Potter ja salaisuuksien kammio, joka ilmestyi vuonna 2002. Hän ei jatkanut ohjaajana sarjan kolmannessa osassa Harry Potter ja Azkabanin vanki (2004) vaan hänen sijastaan elokuvan ohjasi meksikolainen Alfonso Cuarón.
Neljännen elokuvan Harry Potter ja liekehtivä pikari tuotanto alkoi ennen kolmannen elokuvan ilmestymistä, joten Cuarónin sijasta sen ohjaajaksi valittiin Mike Newell. Neljäs elokuva sai ensi-iltansa vuonna 2005. Newell kieltäytyi ohjaamasta sarjan viidettä elokuvaa Harry Potter ja Feeniksin kilta (2007), joten uudeksi ohjaajaksi valittiin David Yates. Yates ohjasi myös kuudennen Potter-elokuvan Harry Potter ja puoliverinen prinssi, joka sai ensi-iltansa heinäkuussa 2009. Kirjasarjan viimeiseen osaan perustuva Harry Potter ja kuoleman varjelukset jaettiin kahteen osaan, joista ensimmäinen ilmestyi marraskuussa 2010 ja toinen heinäkuussa 2011. Elokuvasarjan kuudennenkin elokuvan ohjannut David Yates ohjasi kummatkin osat.
Elokuvasarja on menestynyt taloudellisesti hyvin. Viidestä Harry Potter -elokuvasta syyskuuhun 2007 mennessä koostuva sarja nousi euromääräisesti maailman kaikkien aikojen myydyimmäksi elokuvasarjaksi. The Guardian -lehden mukaan elokuvat ovat keränneet yhteensä jo 3,3 miljardia euroa.
Vuonna 2016 sai ensi-iltansa Rowlingin käsikirjoittama spin-off-elokuva Ihmeotukset ja niiden olinpaikat, joka sijoittuu Potter-universumiin 1920-luvulle. Jatko-osa Ihmeotukset: Grindelwaldin rikokset sai ensi-iltansa vuonna 2018, ja kolmas osa Ihmeotukset: Dumbledoren salaisuudet vuonna 2022. Sarjasta oli tarkoitus tulla viisiosainen, mutta neljäs ja viides osa peruttiin kolmannen elokuvan heikon taloudellisen menestyksen vuoksi.
Suosio ja rahallinen menestys
thumb|left|Innokkaita faneja odottamassa [[Harry Potter ja puoliverinen prinssi -kirjan ilmestymistä.]]
Harry Potter -tuotemerkki on osoittautunut tuottoisaksi. Markkinoille on ilmaantunut kirjojen ja elokuvien lisäksi erilaisia oheistuotteita, kuten muovisia taikasauvoja tai Harry Potter -figuureja. Myös kirjat ja elokuvat ovat tuottaneet tekijöilleen huomattavan määrän rahaa, sillä pelkästään Harry Potter -kirjoja on myyty maailmanlaajuisesti yli 450 miljoonaa kappaletta ja vuoteen 2013 mennessä niitä oli käännetty 73 eri kielelle. Joidenkin arvioiden mukaan Rowlingista on kirjojensa myötä tullut rikkaampi kuin kuningatar Elisabet II:sta. Hän on Hollywoodin toiseksi rikkain nainen Oprah Winfreyn jälkeen.
Rowling oli ensimmäinen romaanikirjailija, jolla oli New York Timesin bestsellerlistalla neljän eniten myydyn joukossa kolme teosta 16 viikkoa. Neljännestä ja viidennestä kirjasta oli molemmista otettu siihen mennessä suurimmat kirjojen ensipainokset: Liekehtivästä pikarista 4,8 miljoonaa (3,8 miljoonaa USA:han, loput Britanniaan) ja Feeniksin killasta 8,5 miljoonaa kappaletta. Esimerkiksi Liekehtivän pikarin painosmäärä oli 40 kertaa enemmän kuin mitä bestseller-listoilla yleensä olevista otetaan ja sitä oli varattu etukäteen 5,3 miljoonaa kappaletta. Se oli niin muodoin myös nopeimmin myyty kirja: pari päivää ilmestymisensä jälkeen 3,8 miljoonan kappaleen painoksesta oli myyty kolme miljoonaa kappaletta.
Harry Potterista on tullut kansainvälinen menestys ja J. K. Rowlingista kansainvälinen kuuluisuus. Harry Potterin suosiota kuvaamaan käytetään joskus epävirallisesti sanaa Pottermania.
Kritiikki
Harry Potter -kirjoja kohtaan on esitetty kritiikkiä etenkin katolisen kirkon suunnalta. Paavi Benedictus XVI on ilmoittanut, ettei pidä Harry Potter -sarjasta ja että Potter-kirjat jäytävät ”kristityn sielua ennen kuin se on ehtinyt kunnolla kehittyä”.
Kirjailija J. K. Rowling on myös haastettu oikeuteen plagioinnista. Yhdysvaltalainen kirjailija Nancy Stouffer syytti Rowlingia oman kirjansa plagioinnista ja nosti häntä vastaa kanteen Yhdysvalloissa. Oikeus päätti jutun Rowlingin hyväksi. Oikeudenkäynti oli osasyy siihen, että sarjan viides kirja valmistui odotettua myöhemmin.
Videopelit
Electronic Arts ja Traveller’s Tales ovat julkaisseet Harry Potter -kirjasarjaan perustuvia videopelejä.
Nianticin ja WB Games San Franciscon kehittämä lisätyn todellisuuden mobiilipeli Harry Potter: Wizards Unite.
You Must Love Me
You Must Love Me on Madonnan esittämä ensimmäinen single-julkaisu vuoden 1996 Evitan soundtrackiltä.
You Must Love Me on ainoa uusi kappale elokuvassa sekä ainoa joka ei kuulunut alkuperäiseen musikaaliin. Laulu esitettiin ensimmäistä kertaa Evita-musikaalin osana vuonna 2006 Lontoon Adelphi-teatterin tuotannossa. Laulu on Andrew Lloyd Webberin säveltämä ja Tim Ricen sanoittama kappale. Kappale on voittanut Oscarin ja Golden Globen.
Kasvoja
Kasvoja (Faces) on John Cassavetesin käsikirjoittama ja ohjaama yhdysvaltalainen draamaelokuva vuodelta 1968. Sen pääosia näyttelevät John Marley, Gena Rowlands, Seymour Cassel ja Lynn Carlin. Pienimuotoista avioliittodraamaa pidetään yhtenä Cassavetesin parhaista elokuvista.
Juoni
Maria ja Richard Forstin (Marley ja Carlin) lapseton avioliitto on alkanut rakoilla 14 yhteisen vuoden jälkeen. Vaikka asiat ovat aineellisesti hyvin, kumpikin on alkanut etsiä uusia ihmissuhteita. Kun Maria taas eräänä iltana torjuu Richardin lähentelyt, mies sanoo yllättäen haluavansa avioeron ja soittaa vaimonsa kuullen tutulle prostituoidulle Jeannielle (Rowlands). Richard saapuu Jeannien asunnolle, ajaa pois tämän senhetkiset asiakkaat ja jää yöksi. Samaan aikaan Maria menee kolmen muun avioliittoonsa kyllästyneen naisen kanssa diskoteekkiin, josta he houkuttelevat mukaansa nuoren miehen Chetin (Cassel) jatkoille Marian ja Richardin taloon. Kun Chet herää Marian vierestä seuraavana aamuna, hän huomaa Marian olevan tajuton tämän otettua yliannoksen unilääkettä. Hän yrittää auttaa naista, kunnes aviomies Richard palaa yöjalasta kotiinsa ja Chet hyppää ikkunasta karkuun. Marian ja Richardin välille syntyy sanaharkka, kunnes he molemmat lopulta hiljenevät ja vetäytyvät eri huoneisiin.
Tuotanto
Faces oli näyttelijä John Cassavetesin kolmas pitkän elokuvan ohjaus, ja ensimmäinen omaehtoinen tuotanto siihenastisten studioiden ehdoilla tehtyjen ohjausten jälkeen. Se tehtiin tekijälle myöhemminkin tyypilliseen tapaan hyvin pienellä budjetilla ja cinéma vérité -tyyliin käsivarakuvauksella. Rahoitus tuli Cassavetesin ja näyttelijävaimo Rowlandsin omista varoista ja tarkoitukseen saadusta pankkilainasta. Näyttelijöille ei maksettu, mutta heille luvattiin osa elokuvan mahdollisista tuotoista. Gena Rowlands esiintyy tässä ensi kertaa miehensä ohjauksessa, ja Cassavetesin vakioensembleen valikoitui elokuvasta myös Seymour Cassel.
Elokuvan teko kesti kaikkiaan nelisen vuotta. Sitä kuvattiin kahdeksan kuukauden mittaan vuonna 1965, kuvauspaikkoina muun muassa Gena Rowlandsin äidin koti ja pariskunnan oma koti, jossa Rowlands tarinan mukaan teki päivittäin ruoat koko 25-henkiselle tuotantoryhmälle.
Kuvattua materiaalia kertyi niin valtavasti, että ensimmäinen raakaleikkausversio elokuvasta oli noin seitsemän tunnin mittainen. Filmilaboratorio oli vähällä takavarikoida materiaalin, kun isoon filminkehityslaskuun ei tahtonut löytyä rahaa. Lopullinen 130-minuuttinen leikkausversio vaati pari vuotta syntyäkseen, ja elokuva sai lopulta virallisen ensi-iltansa 25. kesäkuuta 1968.
Vastaanotto ja myöhempi arvostus
Elokuva tuotti kolme Oscar-ehdokkuutta: Seymour Casselille ja Lynn Carlinille sivuosistaan sekä Cassavetesille parhaan alkuperäiskäsikirjoituksen sarjassa.
Faces on vakiinnuttanut asemansa yhtenä parhaimmiksi arvioiduista John Cassavetesin elokuvista. Se otettiin vuonna 2011 mukaan Yhdysvaltojen National Film Registryyn. The New York Timesin kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa.
Elokuvaa ei ole nähty Suomen kaupallisissa elokuvateattereissa eikä televisiokanavilla, mutta sitä on esitetty Suomen elokuva-arkiston näytöksissä nimellä Kasvoja. Se oli ohjelmistossa myös Sodankylän elokuvajuhlilla 2008. Peter von Baghin mukaan Faces on koko maailmankin mittakaavassa yksi 1960-luvun tärkeimpiä elokuvia, ”kokemuksen totaalinen tiivistys, alustava määritys: ihminen ja hänen roolinsa, häiriöön asti – katsojalle merkillinen peilisali”.
Yhdysvaltain Grand Prix 2006
thumb|270px|Kilpailun voittaja Michael Schumacher. Yhdysvaltain Grand Prix 2006 (virallisesti 2006 Formula 1 United States Grand Prix) oli Formula 1 -kauden kymmenes osakilpailu, joka ajettiin 2. heinäkuuta Indianapolis Motor Speedwayn moottoriradalla Yhdysvalloissa. Kilpailun kaksoisvoittoon ajoi Ferrari järjestyksessä Michael Schumacher ja Felipe Massa. Kolmas oli Giancarlo Fisichella. Kimi Räikkönen keskeytti. Kilpailun erikoisuus oli se, että maaliin pääsi vain yhdeksän kuljettajaa, joista viimeisenä Nico Rosberg. Vitantonio Liuzzi kahdeksannella sijallaan toi Toro Rossolle tallin ensimmäiset pisteet.
Aisne (joki)
Aisne [ɛːn] on Oisejoen sivujoki Pohjois-Ranskassa. Se laskee Oisejokeen Compiègnessa. Joki on antanut nimensä Aisnen departementille.
Suora
Geometriassa, topologiassa ja muilla näille rinnasteisilla matematiikan aloilla suora määritellään pisteen ominaisuuksien ja aksioomien avulla.
Halai Aiksonides
Halai Aiksonides oli antiikin aikainen Kekropis-fyleen kuulunut Attikan eli Ateenan kaupunkivaltion muodostaneen alueen demos. Se kuului fylen paralia-trittykseen eli Attikan rannikkoalueiden demoksiin.
The Black Parade Is Dead!
The Black Parade Is Dead! on My Chemical Romance -yhtyeen toinen live-CD/-DVD, joka julkaistiin 30. kesäkuuta 2008. Siihen kuuluu DVD:n verran livemateriaalia (toisin sanoen kaksi keikkaa) ja yksi CD livemusiikkia. Se sisältää suurimman osan vuoden 2006 lopulla julkaistun The Black Parade -levyn kappaleista.
Halai Aiksonides
Halai Aiksonides sijaitsi Attikan lounaisrannikon suunnassa lähellä Aiksonen demosta. Se sijoitetaan suunnilleen nykyisen Voúlan kaupungin pohjoisosan tienoille Vári-Voúla-Vouliagménin kunnan alueelle. Demos sai Halai-nimensä suolantuotannostaan. Aiksoneen viittaava lisänimi Aiksōnides erotti sen toisesta samannimisestä demoksesta, Halai Arafenideestä.
Suora
Jos suora katkaistaan ja toinen puolikas poistetaan, saadaan puolisuora eli säde. Jos puolisuora katkaistaan, saadaan puolisuora ja jana.
Halai Aiksonides
Demos perustettiin Kleistheneen uudistuksessa arkaaisen kauden lopulla vuonna 508 eaa. Sillä oli alun perin kuusi edustajaa Ateenan bulessa eli neuvostossa. Hellenistisellä kaudella fyleissä ja demoksissa tapahtuneiden muutosten seurauksena demoksella oli myöhemmin 10 bule-edustajaa. Demoksen kansalaisesta käytettiin demonyymiä Halaieus.
Suora
Antiikin määritelmä
Antiikissa suora määriteltiin kahden pisteen ja viivaimen avulla. Valitaan tasolta kaksi pistettä. Eukleideen Alkeissa esitetyn määritelmän mukaan kahden pisteen välille voidaan aina vetää jana tai viiva. Määritelmästä on jäänyt viivain pois, joten sitä ei voi pitää täysin matemaattisena. Määritelmä on pääpiirteissään seuraava:
Halai Aiksonides
Halai Aiksonideessa sijaitsi Apollon Zosterin temppeli.
Suora
Antiikin määritelmä
500px|center Puolisuora eli säde piirretään silloin janan AB avulla niin, että janan toista päätä jatketaan samaan suuntaan pisteen C kautta äärettömän pitkälle. Kun sama toistetaan puolisuoran toiseen päähän, saadaan suora. Suora määräytyykin niiden kahden pisteen avulla, joiden kautta se kulkee. Antiikin määritelmässä korostetaan myös abstraktia käsitettä ääretön, joka tarkoitti geometriassa ”jatkamista loputtoman pitkälle”.
Käyrä on suora, jos mitkä tahansa kolme suoran pistettä A, B ja C voidaan liittää kahteen janaan AB ja AC siten, että ne aina yhtyvät osan AB osalta. Toisaalta, suoran leveys on nolla, joten käyrä on suora koko pituudeltaan, jos sen projektio on piste, kun suoraa katsotaan sen kulkusuuntaan. Tämä viimeinen testi on kirvesmiehille tuttu.
Analyyttisen geometrian määritelmä
Jana alkaa yhdestä pisteestä ja päättyy toiseen pisteeseen. Jana koostuu pisteistä, joita on tiheästi alku- ja loppupisteen välissä. Määritelmässä tiheällä tarkoitetaan ominaisuutta, että kahden mielivaltaisen lähellä toisiaan olevan pisteen väliin voidaan aina lisätä ainakin yksi piste lisää, mistä seuraa taas se, että pisteitä mahtuu pisteiden väliin äärettömästi.
Vaikka yhden pisteen pituus on 0, muodostuu äärettömän monen pisteen janalle ominaisuus pituus. Jana ei kuitenkaan ole leveä tai paksu, koska janalla olevilla pisteillä ei ole itsessään ominaisuutta leveys ja paksuus. Janan ominaisuudet ovat seurausta pisteiden ominaisuuksista ja niiden äärettömästä lukumäärästä.
Edelliseen tapaan voidaan määritellä myös pisteiden koordinaatit puolisuoralla ja suoralla. Puolisuoran pisteiden koordinaatit ovat esimerkiksi niiden etäisyys puolisuoran alkupisteestä. Suoralta tulee ensin valita piste, josta etäisyydet mitataan. Tätä pistettä kutsutaan origoksi. Pisteen etäisyys origosta on tällöin pisteen koordinaatti. Koska suora voidaan ajatella koostuvan origon molemmilla puolilla olevasta puolisuorasta, tulee koordinaatit olla positiivisia- ja negatiivisia reaalilukuja, riippuen siitä kummalla puolella origoa piste sijaitsee.
Pisteen koordinaatti janalla, puolisuoralla ja suoralla on aina yksi luku. Koska pisteen koordinaatteja tarvitaan vain yksi, sanotaan suoran olevan 1-ulotteinen olio eli sen dimensio on 1. Myös janan ja puolisuoran dimensio on 1. Koordinaattien avulla voidaan suoraa käsitellä numeerisesti esimerkiksi tietokoneella.
Aksiomaattinen määritelmä
Nykyään suorat määritellään joukko-opin avulla käyttäen useita aksioomia, jotka määrittelevät useita ominaisuuksia, joita suoran tulee samanaikaisesti täyttää. Suoran ominaisuuksia kutsutaan aksioomiksi. Aksioomat on kirjoitettu niin, että pisteisiin viitataan isoilla kirjaimilla A, B ja C, ja suoriin pienillä kirjaimilla l ja a, tai pistepareilla esimerkiksi AB.
Suora yksiulotteisessa avaruudessa
Suora täyttää yksiulotteisen avaruuden \R kokonaan, jolloin kaikki avaruuden pisteet ovat suoran pisteitä. Kutakin pistettä vastaa jokin koordinaatti, joka on pisteen etäisyys origoksi valitusta pisteestä. Pisteen koodinaatti on reaaliluku x.
Suora kaksiulotteisessa avaruudessa
Kaksiulotteinen avaruus \R^2 tarkoittaa ääretöntä tasoa, jonne voidaan sijoittaa suora mielivaltaisesti. Koska suoran pisteet ovat koordinaattipareja (x,y), muodostavat pisteiden koordinaatit relaation. Suoran pisteisiin pääsee käsiksi usealla erilaisella lähestymistavalla.
Kaksiulotteinen parametriesitys
Suora voidaan määritellä kahden pisteen P_1 ja P_2 avulla. Suoran mikä tahansa kolmas piste P voidaan ilmaista lausekkeella, jonka ”koordinaattina” on parametri t Jos suoran pisteet ovat kaksiulotteisia, saadaan x- ja y-koordinaateille parametrimuotoinen esitys eli missä x_2-x_1=s_x ja y_2-y_1=s_y ovat kulmakertoimia.
Kaksiulotteinen vektoriesitys suuntavektorin avulla
Sama parametrimuotoinen esitys voidaan ilmaista parametrimuotoisena vektoriesityksenä, jossa pisteet esitetään pystyvektoreilla Jos merkitään  ja saadaan suoran pisteiden vektoriksi \bar P Vektoria \bar S kutsutaan suuntavektoriksi ja vektori \bar A on yksi suoran pisteen paikkavektori.
frame|Suora karteesisessa [[koordinaatistossa. Luku  on suoran kulmakerroin ja luku 1 sen vakiotermi.]]