cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Alana Evans
Evans on nyt esiintynyt sadoissa pornografisissa elokuvissa. Hän on biseksuaali ja naimisissa. Parissa elokuvassa Evans käytti aliasta "Jenna Talia", jonka hän kuitenkin pian jätti pois käytöstä. Hän esiintyi myös rapartisti 50 Centistä kertovassa dokumentissa 50 Cent: Refuse to Die ja hänen omasta perhe-elämästään kertovassa dokumenttiohjelmassa MTV’s True Life: My Parents are in Porn. Vuonna 2006 Evans perusti Creamworks -aikuisviihdetuotantoyhtiön. Hän on toiminut myös Aikuisviihdealan taiteilijoiden killan puheenjohtajana.
Jemeljan Pugatšov
thumb|Vasili Perov, Pugatšov jakaa oikeutta , 1879. Jemeljan Ivanovitš Pugatšov (Емелья́н Ива́нович Пугачёв) (s. 1740 tai 1742, teloitettiin 1775) oli venäläinen kasakkasoturi ja sittemmin kapinajohtaja ja kruununtavoittelija keisarinna Katariina II:n aikana.
Alana Evans
Pornonäyttelijän ammattinsa lisäksi Evans on kirjoittanut kolumneja High Times -lehteen, toiminut taustalaulajana Lords of Acidin singlejulkaisulla sekä perustanut PwnedByGirls-verkkosivuston, joka tuottaa muun muassa suoria videolähetyksiä ja videopeliarvosteluja.
Jemeljan Pugatšov
Pugatšov oli syntyjään Donin kasakka. Hänen tiedetään avioituneen Sofia Nedjuževan kanssa vuonna 1758 ja samana vuonna osallistuneen Venäjän joukoissa seitsenvuotisen sodan retkeen Preussiin kreivi Zahar Tšernyševin alaisuudessa. Ensimmäisessä Turkin sodassa (1768–1774) Pugatšov oli kasakkahorunži (vastasi podporutšikia, aliluutnanttia), palveli kreivi Pjotr Paninin alaisuudessa ja osallistui Benderin piiritykseen 1770.
Hän palasi sodasta invalidina ja eli muutamia vuosia kiertelevää elämää. Viranomaiset pidättivät hänet useita kertoja sotilaskarkurina. Hän vieraili usein vanhauskoisten luostareissa, mikä jätti häneen merkittävän vaikutuksen. Hän todisti myös Uralin kasakoiden kapinaa 1772 ja sen kovakouraista kukistusta. Hänet pidätettiin Kazanissa ja tuomittiin sotilaskarkuruudesta Siperiaan, mutta hän pakeni vangitsijoiltaan Volgan itäpuolisille tasangoille.
Vuonna 1773 hän julisti olevansa syrjäytetty keisari Pietari III, jonka Katariina Suuri oli syrjäyttänyt, ja joka oli murhattu 1762. Pugatšov määräsi maaorjuuden lakkautettavaksi ja keräsi merkittävän määrän kannattajia, mukaan lukien Uralin kasakat, Uralin tehtaiden ja kaivosten työläiset, talonpojat, papiston ja baškiirit. Kaivos- ja tehdastyöväki oli taustaltaan kruunun talonpoikaistoa, joka oli määrätty pakkotyöhön. Kapinallisten määrä kasvoi nopeasti, kun he kykenivät lyömään hallituksen joukot.
Kapina
Venäjän hallitus suhtautui kapinaan aluksi yliolkaisesti. Lokakuussa 1773 Pugatšovin päästä luvattiin 500 ruplan palkkio. Syksyllä Pugatšovin joukot piirittivät ja Orenburgin, tärkeän kauppa- ja teollisuuskeskuksen Uraljoen varrelta. Marraskuussa Pugatšovista luvattiin jo 28 000 ruplan palkkio. Tällöinkin Katariina piti Voltairen kanssa käymässään kirjeenvaihdossa kapinaa pelkkänä vitsinä. Maanomistajien paetessa Moskovaan Katariina ymmärsi kapinan laajuuden ja lähetti tammikuussa armeijan kenraali A. I. Bibikovin johtamana kukistamaan sitä.
Kapinan menestyksen ansiosta Pugatšov hallitsi alisen ja keskisen Volgan ja Uralin alueita ja niiden linnoitukset olivat kapinallisten käsissä Kazaniin saakka. Baškiirit, Salavat Julajevin johtamina, liittyivät kapinaan. Bibikov löi Pugatšovin Tatištševossa, Orenburgin länsipuolella, mutta Pugatšov valloitti Kazanin heinäkuussa ja poltti sen kirkot ja luostarit, ja surmasi kaikki, jotka eivät olleet valmiina liittymään hänen puolelleen. Hänet lyötiin jälleen muutamaa päivää myöhemmin, mutta hän pakeni Volgan yli, aikeenaan hankkia vahvistuksia Donin kasakoiden joukosta.
Kapina huipentui heinäkuussa 1774, jolloin Pugatšov alkoi piirittää Kazania 20 000 miehen joukolla. Kenraali Panin lähti kapinallisia vastaan suurella armeijalla, mutta huoltovaikeudet ja heikko taistelutahto hyydytti hänen ponnistuksensa kuukausiksi. Pugatšov valloitti Saratovin elokuussa ja piiritti Tsaritsynin. Michelsohnin ja Suvorovin joukot viimein löivät kapinalliset 3. syyskuuta 1774 aiheuttaen heille kymmenen tuhannen miehen tappiot.
Paninin kostotoimet Penzan valloituksen jälkeen lisäsivät kapinallisten hämminkiä. 14. syyskuuta 1774 Pugatšovin omat kasakat luovuttivat hänet hänen yrittäessään paeta joukkojensa rippeiden kanssa Volgan itäpuolella. Aleksandr Suvorov asetti hänet metallihäkkiin, jossa hänet kuljettiin Moskovaan teloitettavaksi julkisesti 21. tammikuuta 1775. Häkki on säilynyt ja on näytteillä Moskovassa Historiallisessa museossa Punaisen torin laidalla.
Muuta
Vuonna 1928 julkaistiin ensimmäiseksi tataarilaiseksi elokuvaksi kutsuttu Bulat-Batyr, joka pohjautuu Pugatšovin kapinaan, mihin kymmeniä tuhansia tataareja oli ottanut osaa hänen joukoissaan.
Oribi
Oribi eli kelta-antilooppi (Ourebia ourebi) on antilooppeihin kuuluva nisäkäs, joka on levinnyt lähes koko Afrikan mantereelle.
Tuntomerkit
Oribi on hentojalkainen, pitkäkaulainen ja pienikokoinen nisäkäs. Sen selän ja rinnan väritys vaihtelee yksilöittäin keltaisesta oranssinruskeaan, mutta sen leuka, kurkku, maha ja takapuoli ovat väriltään valkoisia. Myös aivan sen silmien yläpuolinen karva on valkeaa ja muodostaa puolikuun muotoisen kuvion. Kuvio takia oribi onkin helppo erottaa muista samannäköisistä antiloopeista. Oribin häntä on lyhyt ja pörröinen. Väritykseltään häntä on tummanruskea tai musta sekä valkoinen. Urospuolisilla oribeilla on sarvet. Oribin sarvet ovat hennot, pystyt ja noin 19 senttimetrin mittaiset. Oribien korkeus vaihtelee noin 92 sentistä aina 110 senttiin, ja ne painavat noin 12–22 kilogrammaa. Ne voivat juostessaan saavuttaa nopeuden 40–50 km/h. Vankeudessa oribit elävät noin 14-vuotiaiksi.
Levinneisyys ja elinympäristö
Oribi on levinnyt lähes koko Afrikan mantereelle, mutta niitä ei esiinny ollenkaan Saharan autiomaassa tai sen pohjoispuolella. Oribeja esiintyy aina Senegalista Etiopiaan ja Somaliaan sekä Keniasta Botswanaan, Ugandaan ja Angolaan. Lisäksi niitä esiintyy Mosambikin ja Zimbabwen välisellä alueella sekä Etelä-Afrikassa. Oribin tyypillisiä elinalueita ovat ruohikko- ja puska-alueet. Ne suosivat erityisesti ruohikkoisia alueita, joissa on sekä lyhyttä ruohoa syötäväksi ja pitempää ruohoa, johon piiloutua saalistajia. Oribit tarvitsevat paljon nestettä ja elävät sen takia lähellä avovesiä.
Ravinto
Oribit syövät lähinnä ruohoa, mutta tyytyvät myös puiden lehtiin ja kasvien versoihin.
Lisääntyminen
Oribin parittelukausi kestää elokuusta joulukuuhun, ja sen aikana urosoribi parittelee reviirinsä jokaisen naaraan kanssa. Naaraita on yhtä urosta kohti yleensä yksi tai kaksi. Naaras kantaa noin 6-7 kuukautta ja synnyttää sitten yhden poikasen. Ensimmäiset viikot poikanen piilottelee ruohikkojen suojassa ja aina välillä sen emo palaa imettämään sitä. Noin 4-5 kuukauden kuluttua poikanen on valmis selviytymään omillaan. Oribinaaras tulee sukukypsäksi 10 kuukautta vanhana, uros puolestaan neljä kuukautta myöhemmin.
Spiritus
Spiritukset (< lat.; ) ovat henkosmerkkejä, joita käytetään muinaiskreikan polytonisessa ortografiassa kaikkien vokaalilla tai diftongilla alkavien sanojen alussa sekä myös rhoo -kirjainten yhteydessä. Merkit ilmaisevat, kuuluuko sanan alkuun tai rhoon perään liittää /h/-äänteenä kuultava henkäys vai ei. Spiritukset ovat muinaiskreikan diakriittisia merkkejä yhdessä mm. painomerkkien kanssa.
Spirituksia on kahdenlaisia:
Henkosmerkit kehittyivät heeta-kirjaimesta, ja niitä alettiin käyttää ortografiassa hellenistisellä kaudella.
Gheton kansannousu
Gheton kansannousut olivat aseellisia kapinoita, jolla ghettoihin toisen maailmansodan aikana suljetut juutalaiset pyrkivät vastustamaan siirtämistään keskitys- tai tuhoamisleireille. Tunnetuin ja suurin kansannousu tapahtui Varsovan ghetossa huhtikuussa 1943, mutta samanlaista vastustusta oli myös muiden Puolan kaupunkien ghetoissa.
Ghettojen kansannousuja
Jossain määrin aseellista vastarintaa tehtiin myös seuraavien kaupunkien ghetoissa:
Brücke-museo
thumb|255px|Museorakennus Brücke-museo on Berliinin Grunewaldin kaupunginosassa toimiva taidemuseo, joka on omistettu vuosina 1905–1913 toimineen avantgardistisen taiteilijaryhmä Die Brücken töille. Se on eräs Saksan merkittävimmistä ekspressionistisen taiteen kokoelmista.
Rugbyn SM-sarja
Rugbyn SM-sarja on rugby unionin korkein sarjataso Suomessa. Suomen rugbyliiton järjestämää kilpailua on pelattu yhtäjaksoisesti vuodesta 2002 lähtien.
Sarja pelataan kesäkuukausina rugbymaalein varustetuilla nurmikentillä. Vuosina 2012 ja 2013 SM-sarjassa pelasi viisi joukkuetta kaksinkertaisen sarjan, jonka voittanut joukkue pääsi suoraan finaaliin pelaamaan 2. ja 3. sijojen keskinäisen semifinaalin voittanutta joukkuetta vastaan. Vuonna 2014 sarjajärjestelmä uusittiin kokonaan, ja mestaruussarja pelattiin 10 joukkueen kesken yksinkertaisena sarjana, jonka jälkeen pudotuspeleissä pelattiin semifinaalit ja finaalit. Uudet joukkueet sarjaan olivat Old Town Shamrocks (Porvoo), Vaasa Wolves, Kuopio Rugby Club, Pori Bombers ja Espoo Rugby Club. Vuonna 2015 Vaasa Wolves joutui luovuttamaan sarjapaikkansa pelaajaresurssien puutteiden vuoksi.
Vuonna 2018 pelattavassa mestaruussarjassa on mukana kuusi joukkuetta. Uutena joukkueena sarjaan nousee virolainen Tallinna Kalev Rugby Club.
SM-sarjan alapuolella on kuuden joukkueen 1-divisioona, joukkueista yksi on SM-sarjaseuran kakkosjoukkue. Divisioonan runkosarjan neljä parasta pelaavat keskenään välierät, joiden voittajat pelaavat keskenään divisioonafinaalin, jonka voittaja nousee SM-sarjaan kaudelle 2019.
Dokumenttielokuva
Elokuvaohjaaja Mika Ronkainen seurasi kuvausryhmineen OYUS Rugby -joukkuetta, sen jäseniä ja pelejä Rugbyn SM-sarjassa vuonna 2007. Materiaalista leikattu elokuva Freetime Machos tuli Suomessa teatterilevitykseen maaliskuussa 2010.
Hilda Häkkinen
Hilda Maria Häkkinen, o.s. Könni, (18. helmikuuta 1894 Töysän Ylipää – 31. joulukuuta 2005 Töysä) oli eläessään Suomen vanhin ihminen. Kuollessaan 111-vuotiaana hän oli kaikkien aikojen toiseksi tai kolmanneksi vanhimman iän saavuttanut suomalainen. Hänen elinaikanaan Suomea ehti hallita kaksi keisaria ja yksitoista presidenttiä. Hän oli seitsemänlapsisen maanviljelijäperheen neljäs lapsi.
Australian Grand Prix 2004
Australian Grand Prix 2004 (virallisesti LXIX Foster's Australian Grand Prix) oli Formula 1 -kauden 2004 1. osakilpailu, joka ajettiin 7. maaliskuuta Albert Parkin radalla Australiassa. Kilpailun voitti Saksan Michael Schumacher.
Hilda Häkkinen
Häkkinen kertoi itse syntyneensä 18. maaliskuuta ja halusi viettää syntymäpäiväänsä silloin. Kirkonkirjojen mukaan hän oli syntynyt 18. helmikuuta. Häkkinen asui pitkään Hakojärvellä tyttärensä Kerttu Könnin kanssa talossa, jossa ei ollut sähköä eikä juoksevaa vettä. Pitkän elämänsä syyksi Häkkinen arveli juuri yksinkertaista elämäntapaa. Myös gerontologian professori Antti Hervosen mukaan päivittäiset askareet pitivät Häkkisen virkeänä ja toimintakykyisenä.
Viimeiset vuodet Häkkinen asui palvelutalo Elviirassa, jossa hän myös kuoli. Siellä hän vietti myös 111-vuotissyntymäpäivänsä, jolloin vieraana oli muiden muassa tasavallan presidentti Tarja Halonen.
Australian Grand Prix 2004
Lokakuussa 2003 Suomen ensimmäiseksi Foster's Grid Girliksi valittu Anna-Maija Järventaus, pääsi edustamaan suomea Australian osakilpailussa.
Mineiro (jalkapalloilija)
Carlos Luciano da Silva (synt. 2. elokuuta 1975 Porto Alegre, Brasilia), paremmin tunnettu nimellä Mineiro, on brasilialainen jalkapalloilija, joka pelaa tällä hetkellä keskikenttäpelaajan paikkaa Brasilian jalkapallomaajoukkueessa ja Schalkessa, Englannissa. Hänet kutsuttiin pikaisesti Brasilian joukkueeseen vuoden 2006 jalkapallon maailmanmestaruuskisoihin, FC Barcelonan Edmílsonin satuttaessa polvensa.
Hilda Häkkinen
Hannu Karpo kävi tapaamassa Häkkistä kahteen kertaan ja esitti televisio-ohjelmassaan tämän 100- ja 109-vuotisjuhlat.
3 000 metrin joukkuejuoksu
3 000 metrin joukkuejuoksu oli kilpailulajina kolmissa olympialaisissa vuosina 1912–1924.
Hilda Häkkinen
Lähteet
Hilda Häkkinen
3 000 metrin joukkuejuoksu
Säännöt
Kilpailuun osallistui neljä juoksijaa jokaisesta osallistuvasta maasta. Kolmen parhaan juoksijan sijaluvut laskettiin yhteen ja maat laitettiin palkintojärjestykseen pistesumman mukaisesti. Mitalin saivat vain ne urheilijat, joiden sijoitus laskettiin loppupisteisiin.
Tulokset
Tukholmassa 1912 kultaa sai Yhdysvallat joukkueella Tell Berna, Norman Taber, George Bonhag. Suomi karsiutui alkuerissä jouduttuaan samaan erään Yhdysvaltain kanssa. Hannes Kolehmainen juoksi erässä maailmanennätyksen 8.36,8.
Antwerpenissa 1920 Yhdysvallat uusi voittonsa joukkueella Horace Brown, Arlie Alfred Schardt, Ivan Dresser. Suomi oli ilmoittautunut, mutta jäi pois, koska finaali juostiin vain päivää ennen maastojuoksua ja miehiä haluttiin säästää.
Pariisissa 1924 Suomi voitti kultaa joukkueella Paavo Nurmi, Ville Ritola, Elias Katz. Nurmi ja Ritola ottivat kaksoisvoiton Katzin ollessa viides. Suomen neljäs edustaja Sameli Tala jäi kolmanneksitoista.
Kohtalo
Joukkuejuoksussa ei koskaan jaettu henkilökohtaisia palkintoja ja se oli tyypillisesti pelkkä olympialaji, esimerkiksi Suomen mestaruuksista siinä ei koskaan kilpailtu. Laji jätettiin yhdessä maastojuoksun ja viisiottelun kanssa pois vuoden 1928 olympiaohjelmasta ja vaipui pian unohduksiin.
Veljensä vartijat
Veljensä vartijat on Mauri Sariolan vuonna 1969 ilmestynyt Gummeruksen kustantama ihmissuhderomaani. Romaanin keskeisiä teemoja, joihin myös nimi liittyy, on miesten keskinäinen, aseveljeyteen perustuva toveruus ja avunanto.
Juoni
Päähenkilö, toimittaja Lasse Porras, syyllistyy rattijuopumukseen ja tuomitaan kolmeksi kuukaudeksi työsiirtolaan. Romaani rakentuu tämän keskustapahtuman sekä päähenkilön ihmissuhteiden ympärille.
Ensimmäinen luku kertoo Lasse Porraksen reaktioista esimiehensä, mutta samalla hänen tuestaan riippuvaisen henkilön moraalisesti kyseenlaiseen toimintaan. Päähenkilön voimakkaat reaktiot liittyvät hänen omassa elämässään kohtaamiinsa vaikeuksiin, joihin hänen itsensä on puolestaan haettava apua.
Toisessa luvussa ajokorttinsa määräajaksi menettänyt Porras ajaa kortitta Suomen halki pohjoiseen tehdäkseen lehtiartikkelin matkailusta mutta myös tavatakseen matkalla kaksi ystäväänsä, nimismiehen ja lääkärin. Seuraavissa luvuissa kuvataan näiden ystävien toimintaa päähenkilön tilanteen helpottamiseksi.
Kirjan keskivaiheilla, luvussa 12, Porras saapuu vaimonsa kyyditsemänä työsiirtolaan suorittamaan rangaistustaan. Seuraavat luvut kuvaavat työsiirtolan ilmapiiriä, vankeja ja henkilökuntaa sekä työskentelyolosuhteita sahalla ja metsätyömaalla. Työsiirtolassa ollessaan päähenkilö saa kirjeen, joka kertoo hänen nimismiesystävänsä olevan vuorostaan avun tarpeessa. Viimeisenä yönä ennen päähenkilön vapautumista vankien väliset suhteet kiristyvät ja Porras on joutumassa vaikeuksiin.
Kirjan loppuosa käynnistyy luvussa 17 päähenkilön saapuessa työ- ja huvimatkallaan Travemünden pelikasinolle. Kasinolla hän tapaa naispuolisen tuttavansa ja lähtee kotiinpaluun sijasta tämän mukana Pariisiin. Matkalla heidän välilleen kehittyy rakkaussuhde.
Päähenkilö yrittää suostutella vaikeuksiaan Ranskaan paennutta nimismiesystäväänsä palaamaan Suomeen ja joutuu tästä keskusteltaessa kohtaamaan myös oman toimintansa ristiriitaisuuden.
Romaanin viimeisessä luvussa Porras palaa Pariisista ristiriitaisessa olotilassa: "Mies oli tyhjä kuin tyhjäksi puhallettu munankuori. Ja jokainen suihkukoneen moottoreissa palava polttoainekuutiosenttimetri vei vääjäämättömästi kotia kohden."
Kory Baker
Ura
Miramichin pienestä kaupungista kotoisin oleva Baker syntyi Torontossa. Hän pelasi juniorivuotensa arvostetussa QMJHL-sarjassa. Hän oli yksi menestystä saavuttaneiden joukkueidensa avainpelaajista. Juniorivuosiensa jälkeen Baker pelasi CHL:ssä ja ACHL:ssä. Hän kuului molemmissa sarjoissa joukkueidensa pistekärkeen, hän teki CHL-kaudellaan El Paso Buzzardsin riveissä 64 tehopistettä. Hieman kovemmassa ECHL:ssä peli ei kuitenkaan lähtenyt kulkemaan ja mies päätyi SPHL:n kautta lopulta Eurooppaan. Vaikkei Bakerilla olekaan NHL-varausta hän pääsi hyvien peliesitystensä ansiosta NHL-joukkue Pittsburgh Penguinsin harjoitusleirille syyskuussa 2001.
Kauden 2006–2007 Baker pelasi Ruotsin ykkösdivisioonassa pelaavan IF Troja-Ljungbyn joukkueessa. Hän oli joukkueensa ja divarilohkonsa paras pistemies tehopistein 25+32. Kauden 2007–2008 Baker aloitti Tanskassa, mutta siirtyi lokakuun alussa Mestikseen, KooKooseen. Baker on ollut viimeiset kolme vuotta George Nistasin aisapari, ja jälki oli murskaavaa myös KooKoossa. Hän saalisti 16 pelaamassaan runkosarjan ottelussa peräti 32 tehopistettä (11+21). Näin ollen hänen pistekeskiarvonsa oli ylivoimaisesti koko Mestiksen paras; 2 pistettä/peli. Toiseksi paras pistekeskiarvo oli TuTon Tero Forsellilla; 1,51 pistettä/peli. Pudotuspeleissä Baker oli pronssi-ottelussa Jukureille hävinneen KooKoon paras pistemies 10 tehopisteellään. Monet olivat povanneet hänelle varmaa paikkaa SM-liigasta tulevaksi kaudeksi. Baker kuitenkin jäi monien yllätykseksi kaudeksi 2008–2009 Mestikseen, Mikkelin Jukureihin.
Kausi 2008–2009 Jukureissa meni myös Bakerin osalta hyvin. Alkukauden kangertelujen jälkeen peli alkoi kulkea ja kevään lähestyessä kanadalainen kuului jokainen ilta Jukureiden parhaimmistoon. Baker sijoittui lopulta toiseksi Jukureiden sisäisessä pistepörssissä (14+20=34). Seuraavaksi kaudeksi Baker palasi KooKooseen. KooKoossa Baker pelasi vielä kolme kautta ja siirtyi sen jälkeen Ruotsin I-divisioonan Asplöveniin.
Pelityyli
Bakerillä on hyvä peliäly ja taitavat kädet. Hän on suoraviivainen ja loistava maalintekijä. Kokonsa ansiosta hän suojaa erittäin hyvin ja pystyy pitämään kiekkoa puolustajienkin puristuksessa. Hän on myös tehokas aloituksissa. Vaikka Baker onkin fyysinen ja jäähyherkkä pelaaja, on hän silti yksi Mestiksen parhaista hyökkääjistä ja ulkomaalaispelaajista.
Abduktio (yhtye)
Abduktion sanoitukset olivat pääosin poliittisia, ottaen kantaa muun muassa militarismiin, kapitalismiin, nationalismiin ja ekologiaan.
Abduktion kitaristi ja säveltäjä Jukka Laajakallio menehtyi 14. joulukuuta 2011, jonka myötä myös koko yhtyeen toiminta lopetettiin. Yhtye esiintyi vielä viimeisen kerran 7. huhtikuuta 2012 Tampereen Klubilla.
Abduktio julkaisi 16. huhtikuuta 2017 Bandcamp -sivustollaan uuden kappaleen Waterloo. Kappale on osa myöhemmin julkaistavaa 12" EP:tä, jonka nimi on Jotain palaa.
Hasekura Tsunenaga
225px|thumb|Hasekura Roomassa
Hasekura Rokuemon Tsunenaga (1571–1622) oli japanilainen samurai ja Sendain daimion Date Masamunen vasalli. Hän johti maansa lähetystön matkaa Meksikoon ja myöhemmin Eurooppaan vuosina 1613–1620, jonka jälkeen palasi Japaniin. Hasekura oli ensimmäinen Japanin edustaja Amerikan maaperällä.
Euroopassa hänen lähetystönsä kävi Espanjassa, Ranskassa ja Italiassa, ja tapasi paavi Paavali V:n ja Espanjan kuningas Filip III:n. Hasekura kääntyi kristinuskoon ja kastettiin Espanjassa.
Espanjan lähestyminen
Vuonna 1609 espanjalainen kaljuuna San Francisco jäi myrskyn kouriin matkallaan Manilasta Acapulcoon ja päätyi Japanin rannikolle Chibassa lähellä Tokiota. Miehistö pelastettiin, ja laivan kapteeni Rodrigo de Vivero tapasi Japanin johtajan Tokugawa Ieyasun. Neuvotteluista seurasi sopimus, jonka mukaan Espanja sai perustaa tehtaan Itä-Japaniin, kaivosasiantuntijoita tulisi Nueva Españasta, espanjalaiset laivat saisivat hädän tullen käydä Japanin satamissa ja Japani lähettäisi lähettilään käymään Espanjan hovissa.
Diplomaattisuhteiden solmiminen
225px|thumb|Nykyaikainen jäljennös Hasekuran käyttämästä kaljuunasta Japanissa
Shōgun päätti rakennuttaa kaljuunan viemään Vizcainon, Sotelon ja japanilaisen lähetystön Meksikoon. Työ annettiin Idate Masamunelle, jonka nimesi vasallinsa Hasekura Tsunenagan hankkeen johtoon. Kaljuuna valmistui 45 päivässä, kun sitä teki 800 laivanrakentajaa, 700 seppää ja 3 000 kirvesmiestä.
Japanin lähetystön tavoitteena oli keskustella Espanjan kruunun kanssa kauppaehdoista Madridissa ja tavata paavi Roomassa. Sotelo painottaa omissa muistiinpanoissaan matkan uskonnollista ulottuvuutta.
Tyynenmeren ylitys
Valmistuttuaan laiva lähti 28. lokakuuta 1613 kohti Meksikon Acapulcoa. Laivalla oli 180 henkeä, joihin kuului 10 shōgunin samuraita, 12 Sendain samuraita, 120 japanilaista kauppiasta, merimiehiä ja palvelijoita sekä noin 40 espanjalaista ja portugalilaista.
Laiva saapui Acapulcoon 14. tammikuuta 1614 kolmen merellä vietetyn kuukauden jälkeen, ja lähetystö otettiin vastaan suurin juhlallisuuksin. Lähetystön varsinainen matkakohde oli Eurooppa. Se vietti kuitenkin jonkun aikaa Meksikossa, ja jatkoi sitten Veracruziin noustakseen Don Antonio Oquendon laivaston matkaan. Laivasto lähti kohti Eurooppaa 10. kesäkuuta. Hasekuran oli jätettävä pääosa seurueestaan Meksikoon odottamaan lähetystön paluuta Euroopasta.
Espanja
Laivasto saapui Espanjaan 5. lokakuuta 1614, ja tapasi kuningas Filip III:n 30. tammikuuta 1615. Hasekura jätti kuninkaalle Date Masamunen lähettämän kirjeen sekä ehdotuksen kauppaliitosta. Kuningas vastasi tekevänsä voitavansa näiden pyyntöjen täyttämiseksi. Kuninkaan rippi-isä kastoi Hasekuran ja antoi tälle uuden nimen Felipe Francisco Hasekura.
Ranska
Matkattuaan Espanjan halki lähetystö nousi Välimerellä kolmen espanjalaisen fregatin kyytiin ja suuntasi kohti Italiaa. Huonon sään johdosta he joutuivat viipymään muutamia päiviä Ranskassa Saint-Tropez'n satamassa, jossa heidät vastaanotti paikallinen ylimystö. Tapaus herätti laajaa huomiota kansan keskuudessa.
Italia
Lähetystö jatkoi matkaansa Italiaan, jossa he tapasivat paavi Paavali V:n Roomassa marraskuussa 1615. Hasekura toimitti paaville kullatun kirjeen, jossa pyydetään kauppaliittoa Japanin ja Meksikon välille ja kristittyjen lähetyssaarnaajien lähettämistä Japaniin. Paavi lupasi lähetyssaarnaajat, mutta jätti kauppaliittokysymyksen Espanjan kuninkaan ratkaistavaksi. Hasekura sai Rooman kunniakansalaisuuden; tähän liittyvät asiakirjat ovat edelleen esillä Sendaissa.
640px|thumb|center|Hasekura saapuu paavin luo
Paluu Japaniin
Japanilainen kaljuuna oli tullut noutamaan lähetystöä Meksikosta, ja huhtikuussa 1618 Hasekura ja Luis Sotelo pääsivät Filippiineille. Espanjalaiset pitivät laivan siellä puolustautuakseen hollantilaisia vastaan. Hasekura jatkoi matkaansa Japaniin, johon hän saapui elokuussa 1620.
Hasekura palasi Japaniin, joka oli varsin erilainen kuin maa, josta hän lähti. Kristinusko oli sillä välin kielletty ja eristäytyminen ulkomaailmasta alkamassa. Niinpä lähetyssaarnaajien tai kauppasuhteiden hankkimisella ei ollut enää merkitystä.
Hasekura Tsunenaga kuoli vuonna 1622, mutta hänen hautapaikkansa on epäselvä. Hänen haudakseen on väitetty kolmea eri hautaa, joista yksi on buddhalaisessa temppelissä Miyagin prefektuurissa.
HMS Adventure (M23)
HMS Adventure (viirinumero M23) Britannian kuninkaallisen laivaston miinalaiva. Alus oli ensimmäinen vartavarten rakennettu miinalaiva ja dieselristeilymoottoreilla varustettu sotalaiva Kuninkaallisessa laivastossa.
Pohjois-Amerikan Suurten järvien vanha kuparikulttuuri
Pohjois-Amerikan Suurten järvien vanha kuparikulttuuri oli vuosien 4000 eaa. - 1500 jaa. välillä kehittynyt perinne, joka alkoi arkaaisella kaudella ja jatkui ensimmäisten eurooppalaisten saapumiseen asti. Erityisen suuria kupariesiintymiä on löytynyt Yläjärven alueelta.
HMS Adventure (M23)
Valmistus
Alus tilattiin Barrow-in-Furnessista Vickers Limitediltä, missä köli laskettiin 29. marraskuuta 1922. Alus laskettiin vesille 18. kesäkuuta 1924 ja otettiin palvelukseen 2. lokakuuta 1926.
Pohjois-Amerikan Suurten järvien vanha kuparikulttuuri
Suurten järvien ympärillä asuneet pohjoisten metsien intiaanit olivat tyypillisiä itäisen metsämaan kauden asukkaita. He metsästivät, kalastivat ja hyödynsivät ympäristöään keräämällä talteen hyvin erilaisten ravintolähteiden antimia. Työkalunsa he tekivät puista, kivistä, luista, simpukoista ja hirvensarvista. Muista mantereen intiaaneista poiketen nämä intiaanit louhivat puhdasta kuparia, jota esiintyi ohuina kerrostumina kallioissa ja erillisinä kimpaleina maaperässä. Aluksi intiaanit käyttivät kuparia kuin mitä tahansa kiveä kunnes huomasivat sen olevan materiaaliltaan muita pehmeämpää. Kuumentamalla ja takomalla he tekivät kuparista esineitä, koruja ja erilaisia työkaluja. Kuparin puhtaus mahdollisti esineiden valmistamisen ilman monimutkaisia kemiallisia prosesseja.
Power Macintosh 9600
Power Macintosh 9600 on Apple Computerin 17. helmikuuta 1997 julkaisema tietokone. Laite korvasi Macintosh-tietokonesarjan edellisen huippumallin Power Macintosh 9500. Elokuussa 1997 Power Macintosh 9600 -mallien kellotaajuutta nostettiin. Power Macintosh 9600 julkaistiin myös nimellä WGS 9650/350 osana AWS-palvelinsarjaa. Macintosh-sarjan seuraava malli oli Power Macintosh G3 ja 9600-laitteiden tuotanto lakkautettiin 17. maaliskuuta 1998.
HMS Adventure (M23)
Palvelus
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Atlantin laivastoon. Alus oli 1931-1932 huollettavana telakalla, jolloin sille valmistettiin pyöristetty perä alkuperäisen kulmikkaan tilalle.
Pohjois-Amerikan Suurten järvien vanha kuparikulttuuri
Kupariesineet levisivät laajoille alueelle ympäri mannerta Hopewellin perinteen kauppaverkoston mukana. Eräänä kuparituotantoa harjoittaneista kansoista on mainittu ojibwat, joskin heidän tuotantonsa on ollut melko  pienimuotoista.
Power Macintosh 9600
Tekniset tiedot
thumb|Power Macintosh 9600 logic board
HMS Adventure (M23)
Palvelus
Alus vaurioitui pahoin osuttuaan miinaan 13. marraskuuta 1939 Thames-joen suistossa. Aluksen miehistöstä menehtyi 23 henkeä ja lisäksi sen saattajana toiminut hävittäjä HMS Blanche ajoi myös miinaan. Alus joutui telakalle Sheernessiin. Palvelukseen palattuaan se laski miinoituksen 1940 Orkneysaarten vesille ja Yrjön kanavaan. Alus vaurioitui osuttuaan miinaan 1941 Liverpoolin edustalla.
Alus muutettiin 1944 maihinnousulaivaston korjaus- ja majoitusalukseksi. Alus siirrettiin 1945 reserviin. Alus myytiin romutettavaksi 1947 T. W. Ward Ltd:lle ja romutettiin Briton Ferryssä.
Päälliköt
Aluksen päällikköinä olivat:
Matti Laine
thumb|Matti Laine haastateltavana Akateemisessa kirjakaupassa Helsingin Taiteiden yössä 2014. Matti Laine (s. 1976) on suomalainen näyttelijä ja kirjailija. Koulutukseltaan hän on teatteritaiteen maisteri (Tampereen yliopiston draamalinja 1995–1998, Teatterikorkeakoulu 2001–2005). Laine on kotoisin Helsingistä.
Kirjailijana Laine on julkaissut kuusi jännitysromaania. Elokuvissa Laine näytteli ensimmäisen pääroolinsa J-P Passin ja Jarkko T. Laineen ohjaamassa Ajomies-elokuvassa vuonna 2013.
Pavel
Pavel on miehen etunimi. Suomessa nimi on annettu vuoteen 2023 mennessä yli 2 100 henkilölle. Pavel esiintyy myös sukunimenä.
Pavel sukunimenä
Pavel on myös seuraavien henkilöiden sukunimi:
Hannibalin diskografia
Tämä on suomalaisen rap-artistin Hannibalin diskografia.
Çatal Hüyük
thumb|Kaivauksia Çatal Hüyükin eteläosassa. Çatal Hüyük (turkiksi Çatal Höyük, /ʧɑtɑl højyk/, ”haarukkakumpu”) oli vuosina 7400–6200 eaa. kukoistanut kivikautinen asutuskeskus Turkin Anatoliassa Konyan maakunnassa Konyan tasangolla.
Tätä suurta kylää kutsutaan monesti protokaupungiks i. Se enteili myöhempää kaupungistumista, mutta myöhemmille kaupungeille tyypilliset julkiset rakennukset puuttuivat.
Paikka
pienoiskuva|Çatal Hüyük sijaitsee kuivalla Konyan ylätasangolla.
Çatal Hüyük sijaitsee Konyan tasangolla, noin 35 km Konyan kaupungista kaakkoon, noin 11,5 km Gumrasta suunnilleen pohjoiseen. Lähellä ovat Alemdarin ja Kucukköyn kylät. Seutu on viljavaa, savista tulvatasankoa. Juuri tällä alueella on muinainen jokisuisto. 140 km:n päässä on 2-huippuinen tulivuori Hasan Dağı, jonka kuvan väitetään olevan eräässä paikan seinämaalauksessa.
Nimitys "haarukkakumpu" tulee siitä, että Çatal Hüyükissa on kaksi kumpua. Vanhempi on itäinen, nuorempi läntinen kumpu Kumpujen läpi virtaa Çarşamban joki. Itäisen kummun ala 13,5 ha ja korkeus 21 m. Çatal Hüyükin asutuskeskuksesta on löydetty yli 18 kerrostumaa. Läntisen kummun ala 8,5 ha. Koko kohteen pinta-ala on 37 hehtaaria. Idässä lähellä on myös pieni Bysantin aikainen asumus.
Asutuskeskuksen nimi voidaan kirjoittaa myös muodoissa Çatalhöyük ja Çatalhüyük. Se on Unescon maailmanperintökohde vuodesta 2012.
Alkuvaihe
Konyan tasanko oli jääkaudella järvi noin 25 000 vuotta sitten, Suunnilleen 13 000–11 500 vuotta sitten järvi kuivui, mutta seutu oli yhä kylmää, kuivaa ja viljelylle sopimatonta. Vuodesta 9500 eaa. ilmasto lämpeni ja kostui luoden maanviljelylle otolliset olot.
Lähi-idän PPNA-kulttuuri levisi alueelle. Sen tuoneen isälinjan haploryhmä lienee ollut G2a. Lähistön Boncukluun syntyi asutusta noin 8300 eaa.
Radiohiiliajoitus näyttäisi ensimmäisen metsästäjä-keräilijä-yhteisön asettuneen asumaan noin 7 400 eaa. Çatalhöyükin kukkuloille. Seutu oli kosteaa, ja siellä oli paljon hyttysiä, joten asuinpaikan valinnan syytä voi vain arvailla. Sinne vähitellen syntynyttä asutuskeskusta pidetään maailman vanhimpana kaupunkina.
Itäinen kumpu
Arkeologeja on eniten kiinnostanut suuri itäinen kumpu, jonka historia ulottuu PPNB-kaudelta myöhäisneoliittiselle kaudelle.
On joskus väitetty, ettei Çatal Hüyükissa juuri kehitystä tapahtunut. Tämä ei pidä paikkaansa.
Keramiikka saapui jo alussa, ehkä ennen XIII., välillä 7300-6800 eaa. kerrostumaa Obsidiaanin työstö hienostui. Leimasinetit otettiin käyttöön kerrostumassa VI 6500-6400 eaa. Varallisuuserot lisääntyivät. Talot muuttuivat aikaa myöten itsenäisemmiksi. Pienoispatsaiden tyyli muuttui. Kuparia alettiin sulattaa kerrostumassa IX, noin 6400 eaa. Kussakin kerrostumassa asuttiin noin 80 vuotta.
Asutuskeskuksessa arvioidaan asuneen vuonna 6700-6500 eaa. 13 hehtaarin alalla 3 500–8 000 ihmistä. Suurin asutustiheys saavutettiin VII-kaudella noin 6550-6500 eaa.
Tällöin asukasluku saavutti huippunsa. Noin 6400-6250 eaa. kausien V-III välillä taidetyyli muuttui: ilmestyi metsästystä esittäviä seinämaalauksia.
Kaudella V ilmestyivät myös obsidiaanipeilit ja leopardi-äitijumalatar., ja metsästysaiheet sekä talot eriytyivät toisistaan. Kivifiguureja ei enää tehty.
Kerrostumassa III n. 6200 eaa. on löydetty "äitijumalattaren" tai "leopardijumalattaren" patsas.
Kulttuurin hiipuminen
Joskus noin 6400-6300 eaa. väkiluku kääntyi laskuun. Oletettavasti Çatal Hüyükiin kohdistunut muuttoliike pysähtyi ja ihmisiä lähti sieltä perustamaan pienempiä yhteisöjä muualle. Çatal Hüyükiin jääneet asukkaat rakensivat talonsa väljemmin ja ne olivat yksinkertaisempia, sekä vähemmän koristeellisia kuin aiemmin. Tarkkaa syytä tälle kehityskululle ei tiedetä, mutta on mahdollista, että pienemmät yhteisöt olivat sittenkin tuohon aikaan ihmisten toimeentulon kannalta onnistuneempi ratkaisu, minkä seurauksena Çatal Hüyükin väkiluku laski lopulta varsin nopeasti tavanomaisemmalle tasolle verrattuna muihin aikakauden yhteisöihin.
Eräs mahdollinen asutuksen pienemisen hylkäämisen syy on ilmaston kylmeneminen ja/tai kuivuminen joksikin aikaa. Tämmöinen tapahtui noin 6 295 - 6 110 eaa. Vuohen osuus kasvoi nautakarjan sijaan. Tämä kielii joko luonnonvarojen vähenemisestä tai uuden kansan saapumisesta. . Tämä kansa voisi olla Syyriasta saapuneet Amuqin kulttuurin "pelasgit", jotka levittäytyivät myöhemmin Kreikkaan ja Välimerelle.
Çatal Hüyükin pääasutus hylättiin noin 5950 eaa. Kuparikausi alkoi itäisen Çatal Hüyükin hylkäämisen jälkeen.
Läntinen kylä
Pääasutuksen lähellä oli joen takana lännessä hieman pienempi kylä. Se oli asuttuna 6 200–5 200 eaa.
Läntisen kylän kulttuuri oli toisenlaista kuin itäisen: hautaukset lattian alle, seinämaalaukset ja häränpääveistokset/patsaat, ns bucraniat, puuttuivat. Myös rakennettiin toisella tavalla.
Talot
thumb|Rekonstruoitu pyhäkkö Çatal Hüyükissa thumb|upright|Talo Çatal Hüyükissa luultavasti muistutti tätä mallia.
Esinelöydöissä on pieniä savi- ja kivipatsaita, luukahvaisia tikareita, obsidiaania, piikiveä ja keramiikka-astioita.
Rakennusten seinissä oli härkien, lintujen, metsästyskohtausten ja muiden tapahtumien kuvia ja myös tulivuorenpurkauksen kuva (joka saattaa esittää kaksihuippuista Hasan-vuorta Kappadokian lähellä). Seinissä oli myös komeroita, koristeellisia pilareita sekä häränpäitä ja pieniä nurkkahyllyjä. Lattioissa oli pyöreitä syvennyksiä.
Uskonto
Metsästykseen lienee liittynyt jonkinlaine kultti. Äitijumalatarpatsaita on löydetty.
Jotkut paikat näyttävät jonkinlaisilta härkäjumalan palvonta-alttareilta, sillä ne on koristeltu häränsarvi- ja häränpääveistoksin. Lattioilla oli korkeampia suorakaiteen muotoisia kohtia ja suorakaiteita, joita reunustivat härän sarvet. Seinissä olevat haaskalintujen kuvat liittyvät kuolleiden palvontaan tai ehkä uhrikulttiin.
Çatal Hüyükin asukkaat hautasivat vainajansa talojen lattioiden alle. Hautapaikat ovat kaivausten perusteella keskittyneet ainoastaan muutamien, suurimpien rakennusten alle. Todennäköisesti nämä rakennuksilla on ollut asukkaille erityinen merkitys. Talot, joiden alle on haudattu eniten vainajia, ovat tutkimuksen mukaan rakennettu aina uudelleen täsmälleen samalle paikalle ja niistä on löydetty enemmän symboliikkaa ja taideteoksia, kuin Çatal Hüyükin rakennuksista keskimäärin.
Talous
Varsinkin asutuksen alussa metsästys ja kasvien keräily olivat pääelinkeinot.
Kaivauksissa on löytynyt jäänteitä lampaista, vuohista, nautakarjasta ja hevosista, mutta vain vähän sikojen tai villisikojen jäänteitä. Siitepölyanalyysistä tiedetään että alueella viljeltiin vehnää ja ohraa.
Kuparia ja lyijyä osattiin sulattaa. Koreihin varastoitiin viljaa, manteli- ja pistaasipähkinöitä sekä hedelmiä. Çatal Hüyükissa saattoi olla jonkinlaista kasteluviljelyä.
Kauppa ulottui Mesopotamiaan asti: sieltä tuotiin taatelipalmusta tehtyjä koreja. Çatal Hüyük itse lienee ollut merkittävä obsidiaanikaupan keskus.
Yhteiskunta
Çatal Hüyükia on joskus kutsuttu vanhimmaksi tunnetuksi kaupungiksi. Se oli aikoinaan Lähi-idän nopeimmin kasvanut asutuskeskus. Suuresta koostaan huolimatta Çatal Hüyük näyttää kuitenkin olleen "ylikasvanut" maanviljelijäkylä: siellä ei ole merkkejä ammattien erikoistumisesta, jota pidetään yhtenä kaupunkien tunnusmerkkinä. Tällöin Çatal Hüyükia voidaan kutsua vaikkapa protokaupungiksi, kaupungin esiasteeksi.
Julkisia rakennuksia ei ole löydetty., jos temppeleitä ei lasketa. Käsityöt ja uskonnon harjoittaminen näyttää tapahtuneen kodeissa, ei erillisissä tiloissa.
Yhteiskunnallinen yksikkö lienee ollut suurperhe.
Çatal Hüyükista on mitä ilmeisimmin ollut tasa-arvoinen yhteiskunta, eikä sieltä ole löytynyt toistaan koristeellisempia tai parempia taloja, jotka kuuluisivat kuninkaallisille tai uskonnollisille johtajille. Ei ole myöskään havaittu merkkejä sukupuolten välisistä sosiaalisista eroista: miehet ja naiset saivat yhtä paljon ravintoa ja ne olivat sosiaalisesti täysin tasa-arvoisia, mikä eroaa muista paleoliittisistä kulttuureista. Hautaustavoissa eri ihmisten ja sukupuolten välillä ei ollut eroa.
Lapset vahtivat kotialueita. Ne oppivat suorittamaan rituaaleja sekä rakentamaan ja korjaamaan taloja katsomalla, kuinka aikuiset tekevät patsaita, helmiä ja muita esineitä. Çatal Hüyükin lähekkäin rakennetut talot saattavat johtua asukkaiden läheisistä sukusuhteista. Asemakaavasta voidaan nähdä, että asukkaat oltiin jaettu kahteen eri ryhmään, jotka asuivat vastakkaisilla puolilla kylää rotkon erottamana. Lisäksi, koska lähellä ei ollut kyliä, joista aviokumppanit voitaisiin löytää, tämä vastakkainjako on todennäköisesti toiminut jakamassa kahta keskenään avioituvaa sukuryhmää, joka auttaisi selittämään kuinka asutuskeskus kykeni laajenemaan niinkin nopeasti niin aikaisin.
Väestö
Väestö oli muinaiselle Lähi-idälle Euroopalle tyypillistä. Geenitutkimuksissa on löydetty tyypillisiä paleoliittisia ja neoiliittisia äitilinjan haplotyyppejä, U5b2, X2b4, K1a17, U3b, N, H, W1c.
Velaarinen nasaali
Velaarinen nasaali ("äng-äänne") on suomessa ja monessa muussakin kielessä esiintyvä nasaaliäänne. Kansainvälisessä foneettisessa aakkostossa (IPA:ssa) äng-äännettä merkitään kirjaimella.
Useimmissa eurooppalaisissa kielissä tämä äänne esiintyy vain sanan keskellä tai lopussa. Sen sijaan esimerkiksi vietnamin kielessä se on yleinen sanan alussakin, esimerkiksi tavallisimmassa vietnamilaisessa sukunimessä Nguyễn.
Saamelaiskielissä äännettä merkitään kirjaimella Ŋ.
Suomen kielessä
Suomessa -äänteen asema on äännejärjestelmässä marginaalinen. Omaperäisessä sanastossa se esiintyy foneemina ainoastaan kaksoiskonsonanttina, jolloin se kirjoitetaan ng. Tämä on nk-yhtymän astevaihtelupari. Vahvan asteen nk:ta vastaa heikossa asteessa ng eli.
Suomen vierassanoissa esiintyy myös lyhyt -foneemi, esim. englanti. Sen sijaan suomen nk-yhdistelmässä esiintyvä lyhyt on n-foneemin allofoni (samankaltainen variantti), esim. kenkä.
Suomen kielen aakkosissa äng-äänteellä ei ole omaa kirjainta, joten se on merkittävä poikkeus kielen muutoin hyvin foneettisessa ortografiassa. Äng-äänne kirjoitetaan monimutkaisten sääntöjen mukaan joko n- tai g-kirjaimena: lyhyt sanassa  kirjoitetaan <kenkä>, kun taas pitkä  taivutusmuodossa  kirjoitetaan <kengän>. Poikkeuksia ja hankalasti määriteltäviä lisäsääntöjä on kuitenkin lukuisia, erityisesti lainasanoissa: kirjoitetaan <englanti>,  kirjoitetaan <magneetti>,  kirjoitetaan <kongestio>, jne.
Suomen kielen useissa eteläisissä murteissa [ŋk]-konsonanttiyhtymä on yleisesti osallistumatta astevaihteluun (niissä sanotaan esim. [keŋkän] ja [kaupuŋkissa]), joten niiden puhujien oli ennen vanhaan usein vaikea lausua [ŋŋ]-geminaattaa.
Pavel Miljukov
Pavel Nikolajevitš Miljukov (, 27. tammikuuta (J: 15. tammikuuta) 1859 Moskova, Venäjä – 31. maaliskuuta 1943 Ranska) oli tunnustettu historioitsija ja venäläinen valtiomies. Hän oli keväällä 1917 Venäjän väliaikaisen hallituksen ulkoministeri.
Elämä
Miljukov aloitti opinnot Moskovan yliopistossa 1877 ja julkaisi kolmiosaisen teoksen Venäjän kulttuurista. Hänet tunnettiin myös liberaaleista mielipiteistään, joiden vuoksi hänet erotettiin opetusvirastaan 1895. Hän lähti ulkomaille ja matkusteli laajasti. Hän kirjoitti maanalaiseen lehteen Osvoboždenijaan. Vuonna 1903 hän osallistui Sveitsissä Venäjän salaisen Vapautusliiton perustamiseen, jota johti Ivan Iljitš Petrunkevitš. Vallankumousvuonna 1905 hän oli perustamassa ammattiliittojen keskusjärjestöä ja Perustuslaillisdemokraattista puoluetta, niin sanottua kadettipuoluetta. Hän toimi puolueen keskuskomitean jäsenenä ja oli toimittajana sen päivälehdessä.
Kun ensimmäinen valtakunnanduuma hajotettiin heinäkuussa 1906, Miljukov oli mukana laatimassa Viipurin manifestia, jossa yllytettiin hallituksen vastaiseen passiiviseen vastarintaan. Ensimmäisen maailmansodan syttyessä Miljukovin kanta oli isänmaallis-puolustuksellinen, ja hän syytti tsaari Nikolai II:n hallitusta tehottomuudesta valjastaa valtion voimavaroja sotaponnistukseen. Miljukovista tuli duuman enemmistöä hallinneen opposition eli niin sanotun edistyksellisen blokin johtava hahmo. Marraskuussa 1916 Miljukov otti entistä jyrkemmän kannan ja syytti hallitusta maanpetturuudesta. Kun Nikolai II syrjäytettiin helmikuun vallankumouksessa maaliskuussa 1917, Miljukov halusi säilyttää monarkian, mutta ei juuri saanut tukea. Miljukov oli muodostamassa ruhtinas Lvovin hallitusta, jossa hänestä itsestään tuli ulkoministeri. Miljukov pakotettiin eroamaan toukokuussa hallituksen epäsuositun sotapolitiikan johdettua mellakoihin Pietarissa. Hän pyrki kokoamaan oppositiota Aleksandr Kerenskin vasemmistolaisempaa hallitusta vastaan, muttei saanut tukea.
Oranje (joki)
pienoiskuva|Orangejoki [[Rosh Pinah’n eteläpuolella.]] pienoiskuva|Senqujoi lähellä Ha Potomanea Quthinginssa Lesothossa. Oranje (afrikaans/hollanti: Oranjerivier) on Etelä-Afrikan suurin ja yksi Afrikan pisimmistä joista. Sen pituus on 2 432 km, ja sen valuma-alue ulottuu idässä Lesothoon ja pohjoisessa Namibiaan. Se saa alkunsa Lohikäärmevuorten Maluti-vuoristosta ja virtaa länteen Etelä-Afrikan halki ja laskee Atlantin valtamereen. Se muodostaa osan Etelä-Afrikan rajoista Lesothon ja Namibian kanssa, samoin joitakin provinssien välisiä rajoja Etelä-Afrikassa. Lukuun ottamatta Upingtonia, se ei kulje suurten kaupunkien läpi. Oranjen tärkein sivujoki on Vaal.
Oranjella on merkittävä vaikutus Etelä-Afrikan talouteen, sillä siitä saadaan vettä kastelua varten sekä myös vesivoimaa. Joki sai nimensä Alankomaiden kuninkaallisen perheen mukaan. Nimen sille antoi hollantilainen tutkimusmatkailija Robert Jacob Gordon. Sen alkuperäisempi nimi khoekhoegowabin kielellä on !Garib, josta on muotoutunut afrikaansinkielinen muoto Gariep River, jossa alveolaarisen klik-äänteen on korvannut velaarinen frikatiivi. Muita nimiä ovat Groote River, joka on käännös sanoista Kai !Garib, sekä Senqujoki (käytössä Lesotho), joka tulee ilmaisusta ǂNū ‘musta’.
Joen kulku
Oranjejoki saa alkunsa Lohikäärmevuorilta Etelä-Afrikan ja Lesothon rajalta n. 193 km länteen Intian valtamerestä. Lesothon alueella se tunnetaan nimellä Senqu. Osa Senqusta jäätyy talvisin, johtuen korkeasta ilmanalasta. Tästä aiheutuu kuivuutta alempana, missä joen vettä käytetään vuohien ja nautakarjan juottamiseen.
Tämän jälkeen Oranje virtaa länteen Etelä-Afrikan halki, muodostaen Vapaavaltion lounaisen rajan. Tällä alueella joki virtaa Gariepin patoon (joka on maan suurin), ja alempana Vanderkloofin patoon. Lesothon rajalta aina Vanderkloofin patoon joki on uurtanut syvän uoman, mutta alempana sen juoksulla maa on tasaisempaa, ja siellä joen vettä käytetään laajamittaisesti kasteluun.
Vapaavaltion läntisimmän pisteen lähellä, lounaaseen Kimberleystä, Oranje yhtyy tärkeimpään sivujokeensa Vaaliin, joka muodostaa suuren osan Vapaavaltion pohjoisesta rajasta. Täältä Oranje virtaa länteen kuivan autiomaan läpi, joka on osa Kalaharin eteläosia. Tämä alue tunnetaan myös Namaquamaana, joka on osa Pohjois-Kapmaata. Täältä joki virtaa 550 km:n matkan länteen, muodostaen Pohjois-Kapmaan ja Namibian välisen rajan. Namibian puolella alue on nimeltään ǁKaras. Joen varrella on täällä Vioolsdrif-niminen paikka, joka on tärkein raja-asema Etelä-Afrikan ja Namibian välillä.
pienoiskuva|vasen|Kuvassa näkyy Oranjen n. 100 viimeistä kilometriä, jolla matkalla joen sorassa ja sen rannoilla on paljon timanttiesiintymiä. Täällä toimii useita timanttikaivoksia.
Viimeisten 800 km:n matkalla Oranjeen yhtyy monia pieniä jokia, samoin myös useita suuria wadeja. Tällä alueella Namibin aavikko päättyy Oranjeen, joten normaaleina aikoina näiden jokien ja wadien kautta ei Oranjeen päädy kovin paljon vettä. Tällä alueella joki on jälleen kovertanut itselleen syvän uoman. Alueella sijaitsee Augrabiesin putousten luonnonpuisto, ja siellä joki laskeutuu 122 m noin 26 kilometrin matkalla.
Oranje laskee Atlantin valtamereen namibialaisen Oranjemundin ja eteläafrikkalaisen Alexander Bayn välissä. . Joen suulta on suurin piirtein sama matka pohjoisen Walvis Bayhin ja etelän Kapkaupunkiin. Noin 33 km sen suulta on koskia, joiden vuoksi jokea pitkin ei voi kulkea veneillä tai muilla aluksilla. Joessa on myös hiekkasärkkiä, joiden vuoksi sillä ei voi kulkea.
Valuma-alue ja sademäärät
pienoiskuva|Augrabies-putoukset, kun joessa on paljon vettä.
Kuivina talvina joen vesimäärä on huomattavan pieni, johtuen mm. haihtumisesta. Myös veden käytöllä on tässä osuutensa. Joen alkulähteillä sadetta saadaan 2,000 mm vuodessa, mutta sademäärät vähenevät, mitä lännemmäksi mennään, ja joen suulla sadetta saadaan vain 50 mm vuodessa. Myös veden haihtumista edistävät tekijät lisääntyvät, mitä lännemmäksi mennään. Mutta kun sadetta saadaan paljon, Oranje muuttuu vuolaaksi, ruskeaksi virraksi. Joki kuljettaa mukanaan erittäin paljon sedimenttejä, joiden vuoksi erilaiset rakennusprojektit joen varrella ovat vaikeita.
Joen nimi
Osa alueen alkuperäisasukkaista kutsui jokea nimellä ǂNūǃarib, joka viittasi sen mustaan väriin, joskus taas käytettiin nimeä Kai !Arib ("Suuri joki"), josta juontuu afrikaansinkielinen nimi Gariep. Kai !Aribista juontuu myös afrikaansinkielinen käännös "Groote Rivier" (‘Suuri joki’).
Jokea ympäröivistä alueista käytettiin afrikaansiksi nimeä "Transgariep" ("maa Gariepin toisella puolen"), mutta tämä nimi on jäänyt pois käytöstä.
Nimen Oranje antoi Hollannin Itä-Intian kauppakomppanian palveluksessa ollut Colonel Robert Gordon, joka johti kauppakomppanian Kapkaupungin varuskuntaa. Hän antoi joelle tämän nimen vuonna 1779 matkustaessaan sisämaassa. Gordon nimesi joen Vilhelm V Oranialaisen kunniaksi. Melko yleinen harhaluulo on, että joki olisi saanut nimensä sen oranssista väristä, jonka suhteen se poikkeaa sivujoestaan Vaalista, jonka nimi tulee nimestä ǀHaiǃarib "kalpea joki" (vaal tarkoittaa afrikaansksi ‘kalpeaa’ tai ‘harmaata’. Apartheidin päättymisen jälkeen "Gariep" on ollut paljolti käytössä virallisissa yhteyksissä Etelä-Afrikassa, mutta Oranje on käytössä enemmän ulkomailla. Lesothossa joki tunnetaan nimellä Senqu, joka tulee alkuperäisestä khoemanankielisestä nimestä.
Joen uudelleennimeäminen
Itä-Kapmaan maantieteellisten nimien komitea on ilmoittanut, että se harkitsee joen nimen muuttamista siltä osin, kun se muodostaa Itä-Kapmaan ja Vapaavaltion välistä rajaa. Ehdotetut nimet ovat IGqili or Senqu. Aliwal Weekblad -nimisessä lehdessä olleessa ilmoituksessa sanotaan, että “nykyisen nimen koetaan olevan vahvasti yhteydessä siirtomaavallan aikaiseen alistamiseen, ja sillä ei näin ollen ole mitään paikkaa demokraattisessa yhteisössä.”
Talous
pienoiskuva|The [[James Barry Munnik Hertzog|Kenraali Hertzogin silta Oranjen yli Aliwal Northissa Vapaavaltion lounaisella reunalla.]]
Oranjeen kertyy suuri osa Etelä-Afrikan vedestä, ja näin ollen sillä on merkittävä osuus maan maataloudessa, teollisuudessa ja kaivoksissa. Tämän tiimoilta on kehitetty kaksi suurta suunnitelmaa, joista toisen nimi on Oranjen jokiprojekti (Orange River Project) ja toisen Lesothon ylängön vesiprojekti (Lesotho Highlands Water Project). Joella on ollut suuri merkitys maan timanttikaivoksille, kun maan ensimmäiset timantit löydettiin sen rantahietikoilta. Nykyisin monet timanttikaivokset ovat toiminnassa Oranjen suun lähistöllä ja sen juoksun viime kilometreillä.
Joella myös harrastetaan kanooteissa melomista ja koskenlaskua, koska siellä ei ole vaarallisia eläimiä, ja joessa on paljon vettä kesäkaudella. Koskenlasku on erittäin suosittua, ja sitä voi harrastaa monen yhtiön järjestämillä retkillä. Suosituimmat retket ovat 4–6 päivää kestoltaan, ja niitä järjestetään Augrabies-putouksilla ja Richtersveldin alueella.