cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Leibnitz
Leibnitz sijaitsee Steiermarkin eteläosassa lähellä Slovenian rajaa. Se on osa samannimistä piiriä. Kaupungin pinta-ala on 23,5 neliökilometriä. Murjoki virtaa heti keskustan itäpuolella.
Calouste Gulbenkian
Elämäkerta
Vuonna 1902 Gulbenkian sai Ison-Britannian kansalaisuuden ja vuonna 1907 hän oli mukana muodostamassa Royal Dutch/Shell -yhtiötä. Hän piti itsellään viisi prosenttia kehittämiensä yhtiöiden osakkeista, minkä johdosta hänelle annettiin lempinimi ”Herra viisi prosenttia”.
Leibnitz
pienoiskuva|vasen|350px|Leibnitz Leibnitzin asukasluku oli vuoden 2019 arvion mukaan 12 374 asukasta. Ulkomaalaisten osuus väestöstä oli vuoden 2001 tilastossa 6,9 prosenttia.
Calouste Gulbenkian
Elämäkerta
Vuonna 1912 Gulbenkian oli muodostamassa jälleen uutta yhtiötä, Turkish Petroleum Companya (TPC), joka sai oikeudet tuolloin Osmanien valtakunnan hallitseman Irakin öljyyn. Viiden prosentin omistus teki hänestä yhden maailman rikkaimmista liikemiehistä. Vuonna 1914 puhjennut ensimmäinen maailmansota lopetti yhtiön toiminnan.
Leibnitz
Itävallan etelärata kulkee Leibnitzin halki, ja Grazin ja Mariborin väliset Intercity-junat pysähtyvät siellä.
Calouste Gulbenkian
Elämäkerta
Sodan jälkeen käytiin pitkiä neuvotteluita TPC:n asemasta ja oikeuksista. Asia ratkesi vuonna 1925, jolloin TPC sai oikeuden porata Irakin öljyä. Baba Gurgurin öljykentän löytyminen sai liikeneuvotteluihin jälleen uutta vauhtia. Seurauksena tehtiin sopimus, joka määritteli, kenellä oli oikeus investoida TPC:hen ja viisi prosenttia osakkeista jäi Gulbenkianille. Vuonna 1929 yhtiön nimi muutettiin Iraq Petroleum Companyksi. Tehdyt sopimukset takasivat Gulbenkianille jättimäiset tulot.
Gulbenkianin kerrotaan kiinnostuneen taiteesta 14-vuotiaana. Aluksi hänen taidekokoelmaansa pidettiin hänen nelikerroksisessa Pariisin-kodissaan. Vuonna 1936 hän lainasi 30 maalausta Britannian kansallisgallerialle ja egyptiläisen patsaansa British Museumille.
Gulbenkian perusti vuonna 1938 Panamaan yhtiön, jonka tehtävänä oli hallita hänen omistuksiaan öljyteollisuudessa. Kyseinen yhtiö, Partex, toimii yhä, ja sen omistaa Calouste Gulbenkianin säätiö. Vuodet 1930–1932 Gulbenkian toimi puheenjohtajana Armenian General Benevolent Unionissa (AGBU), jonka tehtävänä on säilyttää ja edistää armenialaista kulttuuria ympäri maailmaa ja antaa humanitaarista apua.
Kun toinen maailmansota puhkesi, Gulbenkian sai diplomaattisen koskemattomuuden. Hän sai Irakin Ranskan-lähettilään aseman ja seurasi Ranskan hallitusta Vichyyn.
Vuonna 1942 Gulbenkian katsoi viisaammaksi muuttaa puolueettomaan Portugaliin. Siellä hän asettui Lissaboniin ja asui loppuelämänsä vaatimattoman Aviz Hotelin sviitissä. Taide- ja antiikkikokoelma oli tuolloin varastossa.
Calouste Gulbenkian oli naimisissa Nevarte Essayanin kanssa. Heille syntyi kaksi lasta, poika Nubar Sarkis (1896) ja tytär Rita Sivarte (1900). Calouste Gulbenkian jäi leskeksi 1952.
Säätiö
Kun Calouste Gulbenkian kuoli, hänen omaisuutensa arvoksi arvioitiin 280–840 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria. Osa rahoista meni perillisille, 300 000–400 000 varattiin käytettäväksi armenialaisen Echimiadzinin katedraalin korjaamiseen heti, kun suhteet Neuvostoliittoon olisivat kunnossa. Jäljelle jääneistä varoista perustettiin Calouste Gulbenkianin säätiö.
Säätiön tehtävinä on tukea hyväntekeväisyyttä, taidetta, opetusta ja tiedettä. Se perusti Lissaboniin Calouste Gulbenkianin museon esittelemään perustajansa antiikki- ja taidekokoelmaa. Taidekokoelmassa on edustettuna Lähi-idän, antiikin ja Euroopan taidetta. Eurooppalaisista mestareista edustettuina ovat muun muassa Lucas Cranach vanhempi, Antoon van Dyck ja Auguste Rodin.
Kiana
Kiana on vuonna 2004 perustettu hyvinkääläinen metalcore-yhtye. Se on julkaissut yhden albumin ja kaksi omakustannelevyä. Yhtyeen debyyttialbumi nousi julkaisuviikollaan Suomen virallisen albumilistan sijalle 31.
Kataklysm
Kataklysm on kanadanranskalainen death metal -yhtye. Kataklysmin musiikki sisältää muun muassa äärimmäisen nopeata blast beatia, jonka vuoksi yhtye kutsuukin tyyliään "Northern Hyperblastiksi". Tyylisuuntauksen nimi viittaa myös yhtyeen pohjoiseen kotipaikkaan, Kanadaan. Kataklysm perustettiin vuonna 1991 Montrealissa. Seuraavana vuonna yhtye julkaisi demokasetin The Death Gate Cycle of Reincarnation, jonka avulla se sai levytyssopimuksen Nuclear Blastin kanssa vuonna 1993. Samana vuonna samainen demo julkaistiin CD-muodossa. CD-versiolla oli lisätty bonukseksi The Orb of Uncreation -niminen kappale. Vuonna 1995 julkaistiin Kataklysmin ensimmäinen kokopitkä albumi Sorcery.
Heksabromibifenyyli
Heksabromibifenyyli (C12H4Br6) on polybromattuihin bifenyyleihin (PBB) kuuluva yhdiste, jonka tuotanto alkoi 1970. Heksabromibifenyyliä on käytetty palonestoaineena lämpökestomuoveissa ja elektroniikkatuotteissa, vähemmän autoteollisuuden päällysteissä, lakoissa ja polyuretaanivaahdossa. Aineen käytöstä on nykyään lähes kokonaan luovuttu (USA:ssa tuotanto loppui 1975). 70-luvun lopun jälkeen PBB-yhdisteitä on korvattu mm. difenyylieettereillä. Heksabromobifenyylin käyttö kiellettiin 2004 Euroopan unionin asetuksella 850/2004.
Suomessa ei tiettävästi ole käytetty heksabromibifenyyliä, mutta sitä sisältäviä tuotteita on tuotu maahan. Päästöstä ei ole olemassa arviota, eikä pitoisuuksista ympäristössä.
Terveysvaikutukset
Heksabromibifenyylin on kokeissa todettu olevan haitallista tai hyvin lievästi myrkyllistä jyrsijöille. Heksabromibifenyylille altistuneilla ihmisillä on havaittu ihovaurioita, kuten aknea, ja hiustenlähtöä. Polybromatut bifenyylit häiritsevät hormonitoimintaa ja ovat mahdollisesti syöpää aiheuttavia.
Ympäristövaikutukset
Heksabromibifenyyli sitoutuu voimakkaasti maahan ja sedimentteihin ja on ympäristössä pysyvä. Se on erittäin kertyvä ja sitä on maailmalla löydetty sedimenteistä ja kaloista.
André Citroën
pienoiskuva|André Citroën André-Gustave Citroën (5. helmikuuta 1878 Pariisi – 3. heinäkuuta 1935 Pariisi) oli ranskalainen tehtailija. Hänet tunnetaan Citroën-automerkin perustajana.
André-Gustave Citroën oli viisihenkisen perheen kuopus. Hänen isänsä oli nimeltään Levie Citroen ja äitinsä Mazra Kleinmann (syntynyt Varsovassa, Puolassa). Citroënin perhe oli alun perin juutalaista alankomaalais-puolalaista timanttikauppiassukua. Suku muutti vuonna 1873 Amsterdamista Pariisiin, jossa perhe muutti nimensä Citroëniksi. Citroen tarkoittaa hollanniksi sitruunaa. André Citroënin isä teki itsemurhan, kun André oli 6-vuotias.
Citroën perusti vuonna 1919 autotehtaan, josta tuli maailman neljänneksi suurin 1930-luvulla. Citroën kuoli mahasyöpään Pariisissa vuonna 1935. Hänet on haudattu Cimetière du Montparnasseen.
The Big Bopper
Jiles Perry (J.P.) Richardson, Jr. (24. lokakuuta 1930 – 3. helmikuuta 1959), joka tunnettiin paremmin taiteilijanimellä The Big Bopper, oli 1950-luvun lopun yhdysvaltalainen tiskijukka ja rock and roll -tähti. Hänet tunnetaan parhaiten kappaleestaan ”Chantilly Lace”.
Jiles Perry Richardson syntyi Sabine Passissa, Texasissa Jiles Perry Sr:n ja Elise Richardsonin esikoiseksi. Perheen isä työskenteli öljykentillä. Hänellä oli kaksi pikkuveljeä nimeltään Cecil ja James. Jonkin ajan kuluttua perhe muutti Beaumontiin, Texasiin. Richardson valmistui Beaumont High Schoolista vuonna 1947 ja kuului "Royal Purple" -jalkapallojoukkueeseen.
Radioura
Myöhemmin Richardson luki lakia Lamar Collegessa. Hän soitti oppilaitoksen yhtyeessä ja lauloi sen kuorossa. Samaan aikaan hän oli osa-aikatyössä KTRM-radiokanavalla. 18. toukokuuta 1952 hän meni naimisiin Adrianne Joy Fryoun kanssa Montegutissa, Louisianassa, ja vuonna 1955 hän liittyi Yhdysvaltain armeijaan. Palveluksen päätyttyä hän alkoi työskennellä KTRM-radiokanavalla, jossa hänellä oli "Dishwashers' Serenade" -ohjelma maanantaista perjantaihin kello 11-12.30.
Yksi sponsoreista halusi Richardsonille uuden ohjelmapaikan. Richardson huomasi, että kaikki college-opiskelijat tanssivat tanssia nimeltä The Bop, joten hän päätti, että hänet tultaisiin tuntemaan "The Big Bopperina". Hän aloitti uuden radioshown kello 15-18, ja pian Richardsonista tuli kanavan ohjelmapäällikkö.
Toukokuussa 1957 Richardson rikkoi yhtäjaksoisen lähetyksen ennätyksen kahdeksalla minuutilla. Aikaa meni viisi päivää, kaksi tuntia ja kahdeksan minuuttia ja hän soitti 1821 äänitettä sekä kävi suihkussa viisiminuuttisten uutiskatsausten aikana. Maratonin aikana hänen painonsa putosi 16 kiloa. KTRM maksoi Richardsonille 746,50 dollaria hänen ylitöistään.
Lauluntekijä
Näihin aikoihin Richardson, joka soitti kitaraa, alkoi kirjoittaa enemmän lauluja. George Jones äänitti myöhemmin Richardsonin kappaleen "White Lightning", josta tuli hänen ensimmäinen hittinsä vuonna 1959 (listasijoitus 73.). Richardson kirjoitti myös kappeleen "Running Bear" ystävälleen nimeltä Johnny Preston, joka oli kotoisin Port Arthurista, Texasista. Inspiraation lauluun Richardson sai lapsuudenmuistostaan Sabine-joella, missä hän kuuli tarinoita intiaaniheimoista. Kappale julkaistiin vasta syyskuussa 1959, hänen poismenonsa jälkeen. Parin kuukauden sisällä kappale nousi listojen kärkeen.
Mies, joka sai Richardsonin levyttämään, oli Harold "Pappy" Dailey Houstonista. Dailey oli levy-yhtiöiden Mercury ja Starday promootiojohtaja ja hän sai Richardsonille levytyssopimuksen Mercurylle. Richardsonin ensimmäinen single "Beggar To A King" oli countrysävytteinen, mutta ei noussut listoille. Pian hän levytti kappaleen "Chantilly Lace" The Big Bopperina. Mercury osti äänityksen ja julkaisi sen kesällä 1958. Se nousi listasijalle 16 ja vietti 22 viikkoa yhdysvaltain Top 40:ssä. Se myös inspiroi Jayne Mansfieldiä tekemään vastausäänitteen "That Makes It". "Chantilly Lacessa" Richardson teeskentelee, että hän flirttailee puhelimessa tyttöystävänsä kanssa; Mansfieldin äänite taas kertoo mitä hänen tyttöystävänsä on mahtanut sanoa linjan toisessa päässä.
Big Bopperin toinen Top 40 -hitti vuonna 1958 oli ”The Big Bopper's Wedding”.
Koneturma
thumb| Buddy Hollyn, Richie Valensin ja J.P. Richardsonin (“The Big Bopper”) muistomerkki lento-onnettomuuden tapahtumapaikalla. "Chantilly Lacen" mukanaan tuoma menestys sai Richardsonin ottamaan vapaata radiotyöstään ja hän liittyi "Winter Dance Party"-kiertueeseen Buddy Holly and The Cricketsin, Ritchie Valensin ja Dion & The Belmontsin seuraan. 2. helmikuuta 1959 Buddy Holly vuokrasi Beechcraft Bonanzan viemään hänet ja yhtyeensä (Tommy Allsup ja Waylon Jennings) Fargoon, Pohjois-Dakotaan. Richardson sairasti flunssaa, eikä hän tuntenut oloaan mukavaksi linja-autossa, joten Waylon antoi hänelle paikkansa lentokoneessa. Valens ei ollut ikinä lentänyt pienessä koneessa ja halusi Allsupin paikan. He heittivät kolikkoa, ja Valens voitti.
3. helmikuuta pieni nelipaikkainen Beechcraft Bonanza lensi lumimyrskyyn ja törmäsi Albert Juhlin maissipeltoon muutama kilometri nousun jälkeen kello 1.05. Törmäyksessä kuolivat Holly, Valens, Richardson sekä pilotti Roger Peterson. Don McLean kuvasi kyseisiä helmikuun 3. päivän tapahtumia vuonna 1971 levytetyssä kappaleessaan "American Pie" "päiväksi, jona musiikki kuoli" ("the day the music died").
28-vuotiaana kuollut Richardson jätti taakseen vaimonsa Adrianne Joyn, nelivuotiaan Debra Joyn, sekä poikavauvan, joka syntyi hänen kuolemansa jälkeen, Jay P. Richardsonin. Richardson oli rakentamassa äänitysstudiota kotiinsa Beumontiin, Texasiin ennen viimeistä kiertuettaan ja suunnitteli myös sijoittavansa radiokanavan omistajuuteen. Lisäksi hän oli kirjoittanut kaksikymmentä uutta kappaletta itsensä ja muiden äänitettäväksi. Richardson oli lämmin persoona, joka rakasti perhettään kovasti.
Vuonna 1988 Ken Paquette, 1950-luvun ihailija Wisconsinista, teki ruostumattomasta teräksestä monumentin, joka esittää kitaraa sekä kolmea äänilevyä, joista kukin on omistettu yhdelle kolmesta esiintyjästä. Se sijaitsee yksityisellä maatilalla noin puoli kilometriä 315th Streetin ja Gull Avenuen risteyksestä, noin 13 kilometriä Clear Lakelta pohjoiseen. Hän loi samantapaisen teräsmonumentin näille kolmelle myös lähelle Riverside Ballroomia Green Bayhyn, Wisconsiniin. Muistomerkki paljastettiin 17. heinäkuuta 2003.
The Big Bopperia ei muisteta pelkästään hänen erilaisesta laulutavastaan ja kappaleistaan, vaan myös humoristina, joka yhdisti countryn, R&B:n ja rock and rollin parhaat piirteet.
Jääkärin morsian (vuoden 1931 elokuva)
Jääkärin morsian on Kalle Kaarnan ohjaama suomalainen elokuva vuodelta 1931. Se perustuu Sam Sihvon samannimiseen näytelmään. Pääosissa olivat Hanna Taini ja Tauno Palo. Elokuva kuvattiin talvella 1931 Helsingissä ja Hangossa. Risto Orko ohjasi Jääkärin morsiamesta oman versionsa vuonna 1938.
Tauno Palo (alkuteksteissä nimellä Tauno Brännäs) esiintyi ensimmäisessä elokuvaroolissaan. Hän oli toiminut teatterissa iltanäyttelijänä eikä ollut ollut edes avustajana yhdessäkään elokuvassa.
Elokuvaa pidettiin vuosikymmeniä kadonneena, sillä sen uskottiin tuhoutuneen tulipalossa. Elokuvasta löytyi muutamia keloja helsinkiläisestä kellarista vuonna 1990. Kahdeksasta kelasta löytyivät 1, 3–6 ja 8, viimeksi mainittu ilman ääntä. Vuonna 1997 Yhdysvalloista lähetettiin täydellinen esityskopio elokuvasta.
Juoni
On vuosi 1915, ja viisi suomalaista miestä hiihtää Ruotsiin Pohjanlahden kautta tarkoituksena päästä Saksaan saamaan jääkärikoulutusta. Miesten joukossa on 27. jääkäripataljoonaan kuuluvat Martti ja Kalpa, jotka joutuvat mukaan taisteluihin. Reservissä joukot viettävät vapaa-aikaansa Kulta-ankkuri -nimisessä kahvilassa, jonka omistaa Sonja Strand. Sonjan kapteenimies palvelee Venäjän armeijassa, ja Sonjalla on suhde paroni von Lichtensteiniin, joka käyttää naista hyväkseen ja vakoilee Venäjälle kayttäen sanansaattajanaan juutalaista Isakia.
Isakin välittämät vakoilupaperit joutuvat Sonjalle, joka kieltäytyy enää avustamasta paronia, joka on tehnyt hänestä "kunniattoman aviovaimon". Martti palaa rintamalta ja antaa Sonjalle hänen miehensä muistikirjan. Sonja tekee itsemurhan: jäähyväisviestissään hän pyytää Marttia huolehtimaan Sabinasta ja varoittaa paronista ja Isakista. Martti löytää vakoilupaperit ja lähtee ilmoittamaan Sonjan kuolemasta. Von Lichtenstein onnistuu kuitenkin lavastamaan Martin syylliseksi ryöstömurhaan.
Paroni uskottelee Sabinalle tämän isän olevan sairaana ja aikoo viedä Sabinan mukanaan. Von Lichtensteinin vakoilutehtävä on tällä välin paljastunut ja Martti vapautetaan. Hän menee pelastamaan Sabinan paronilta, joka vangitaan.
Razor 1911
Ryhmä on julkaissut murrettuina useita tunnettuja PC-pelejä, kuten Quaken, Red Alertin, Terminal Velocityn ja Warcraft II:n ja III:n jo ennen niiden virallista julkaisua. "Hankkijat" hankkivat julkaisemattomat pelit peliyhtiöiltä esiintymällä peliarvostelijoina ja "krakkerit" mursivat niiden kopiosuojaukset. Ryhmän yhdysvaltalainen johtohenkilö Sean Michael Breen tuomittiin vuonna 2004 tekijänoikeusrikkomuksista 50 kuukauden ehdottomaan vankeusrangaistukseen ja 690 000 dollarin korvauksiin. Melkein heti Breenin vapautumisen jälkeen ryhmä aloitti uudelleen toimintansa ja julkaisi lokakuussa 2006 Battlefield 2142:n murretun version muutamaa päivää ennen kuin peli julkaistiin virallisesti.
Robert Burns
Robert Burns (25. tammikuuta 1759 Alloway, Ayrshire – 21. heinäkuuta 1796 Dumfries, Dumfriesshire) oli skotlantilainen runoilija ja laulunkirjoittaja. Hän on Skotlannin kansallisrunoilija. Burns tunnetaan parhaiten skotinkielisestä tuotannostaan, vaikka hän kirjoitti myös englanniksi laajemman yleisön tavoittelemiseksi. Robert Burns kuoli jo 37-vuotiaana sairauteen. Lyhyen elämänsä aikana hän ehti tuottaa suuren määrän runoja ja lauluja. Burnsia pidetään romantiikan edelläkävijänä.
Burnsin vaikutus skotlantilaiseen kirjallisuuteen on ollut merkittävä. Hänestä tuli myös kulttuuri-ikoni Skotlannissa ja eri puolille maailmaa muuttaneiden skotlantilaisten siirtolaisten keskuudessa. Hänen runoaan ”Auld Lang Syne” lauletaan usein vuodenvaihteessa.
Elämä ja teokset
Burnsin isä oli vuokratilallinen. Robert Burns työskenteli vaatekauppiaana, maanvuokraajana ja tullimiehenä, muttei menestynyt millään näistä aloista. Saatuaan menestystä runoilijana Burns vietti vuodet 1786−1788 Edinburghissa, jossa hän oli kirjallisen yleisön suosikki, mutta hän palasi sieltä maaseudulle ja avioitui aikaisemman rakastettunsa Jean Armow’n kanssa.
Burns täydensi kouluopetustaan laajalla lukemisella. Hän tutustui nuorena William Shakespeareen ja Alexander Popeen sekä myös John Lockeen ja Pierre Bayleen. Skotlantilainen kansanrunous ja kansantarinat vaikuttivat hänen runouteensa. Burnsin tyylille on ominaista välittömyys ja syvä tunne. Hän laati rakkausrunoja useille ihastuksensa kohteille, joista kuuluisin on Mary Campbell, Highland Mary. Paitsi rakkausrunoilija Burns on luonnonrunoilija. Ranskan vallankumouksen aatteisiin innostuneena Burns kirjoitti myös poliittisia runoja, samoin kansanomaisia pilkkarunoja, varsinkin tekopyhiä hengenmiehiä vastaan. Runonsa Burns kirjoitti skotiksi.
Burns keräili kansanlauluja ympäri Skotlantia ja muokkasi ja paranteli niitä. Hänen runoaan ”Auld Lang Syne” lauletaan usein vuoden vaihteessa, ja ”Scots Wha Hae” oli kauan Skotlannin epävirallisen kansallislaulun asemassa. Hänen muita kuuluisia runojaan ovat ”A Red, Red Rose”, ”A Man’s a Man for A’ That”, ”To a Louse” ja ”To a Mouse”.
Burnsin syntymäpäivän kunniaksi järjestetään 25. tammikuuta monissa englantilaisissa ja skotlantilaisissa kodeissa, kouluissa ja yhdistyksissä Burnsin kunniaksi niin kutsuttu Burnsin päivällinen. Sitä juhlitaan jopa runsaammin kuin virallista kansallispäivää tai Pohjois-Amerikan skottilaista tartaanipäivää (Tartan Day).
Kroketti
Kroketin historiaa
pienoiskuva|[[Winslow Homerin maalaus Kroketti (1864)]] Kroketin arvellaan olevan samaa alkuperää golfin ja biljardin kanssa. Mailojen, pallojen ja porttien kanssa ovat pelailleet jo muinaiset roomalaiset, 1300-luvun ranskalaiset paimenet ja 1700-luvun englantilaiset aateliset. Pelin varsinainen synty sijoittuu 1850-luvulle, jolloin englantilainen urheiluväline- ja leluvalmistaja John Jaques ryhtyi valmistamaan krokettivälineitä. Kroketti tunnettiin 1870-luvulle mennessä Englannin siirtomaissa ympäri maailmaa. Vuonna 1868 perustettu krokettiseura The Wimbledon All England Croquet Club vakiinnutti ensimmäisenä kroketin kilpailusäännöt. Kroketti oli olympialajina vuosina 1900 Pariisissa ja 1904 St. Louisissa. Toisen maailmansodan jälkeen kroketti hiipui takapihojen lastenpeliksi, kunnes 1980-luvun alussa sen suosio elpyi jälleen. Maailman Krokettiliitto (World Croquet Federation) perustettiin vuonna 1986 ja vuodesta 1989 kroketissa on voinut tavoitella maailmanmestaruutta. Nykyään Maailman Krokettiliiton piirissä on 27 krokettivaltiota.
Karin Melis Mey
Karin Mey Melis (s. 31. toukokuuta 1983 Etelä-Afrikka) on eteläafrikkalaissyntyinen pituushyppääjä, joka sai Turkin kansalaisuuden 30. kesäkuuta 2008.
Kroketti
Kroketin historia Suomessa
Kroketti tuli Suomeen 1800-luvun loppupuolella. Se oli herrasväen parissa suosittu koko perheen harrastus ja monien huviloiden pihalta löytyikin krokettikenttä. Suomessa krokettia ei kuitenkaan koskaan tiettävästi pelattu kilpailumielessä. Kun sotien jälkeen luokkaerot pienenivät yhteiskunnassa, kroketti yleistyi jokamiehenpeliksi ja vähitellen menetti suosiotaan. Kroketti säilyi lasten pelinä, kunnes 1990-luvulla se alkoi yleistyä nuorten aikuisten seurapelinä. Vuonna 2000 perustettiin ensimmäinen tunnettu krokettiseura Messukylän Pihakrokettiklubi. Ajatus Suomen Krokettiliitosta sai alkunsa kesän 2003 leikkimielisissä krokettikilpailuissa Kurikassa. Tampereella järjestetty epävirallinen SM-kilpailu MPKK Croquet Challenge 2004 keräsi pelaajia jo ympäri Suomea. Suomen Krokettiliitto aloitti järjestäytyneen kilpailutoiminnan vuonna 2005.
Karin Melis Mey
Mey Melis sijoittui kuudenneksi İzmirin universiadeissa 2005 tuloksella 623. Vuonna 2008 hän karsiutui Pekingin olympialaisten loppukilpailusta ja sijoittui kuudenneksi IAAF:n yleisurheilufinaalissa. Vuonna 2009 Torinon sisäratojen EM-kilpailuissa hän putosi karsinnassa ja Pescaran Välimeren kilpailuissa hän sai hopeaa tuloksella 653. Saman vuoden Berliinin MM-kilpailuissa hän hyppäsi 680 ja sijoittui alun perin kolmanneksi, mutta nousi myöhemmin hopealle kun Tatjana Lebedeva hylättiin dopingin takia. Dohan sisäratojen MM-kilpailuissa 2010 hän karsiutui loppukilpailusta. Seuraavan vuoden Daegun MM-kilpailuissa hän oli seitsemäs. Istanbulin sisäratojen MM-kilpailuissa 2012 hän karsiutui loppukilpailusta. Helsingin EM-kilpailuissa hän sijoittui alun perin viidenneksi. Lontoon olympialaisissa hän selviytyi loppukilpailuun, muttei osallistunut siihen. Hän oli antanut positiivisen dopingnäytteen Helsingin EM-kilpailuissa, mutta vahvistus positiiviselle näytteelle saatiin vasta Lontoon olympialaisten aikaan, jolloin häntä ei päästetty pituusfinaaliin. Hän sai kahden vuoden kilpailukiellon.
Kroketti
Suomalaisia krokettiseuroja
pienoiskuva|Valokuva, jonka väitetään kuvaavan [[Billy the Kid:iä (vas.) pelaamassa krokettia New Mexicossa 1878 (osasuurennos).]]
Karin Melis Mey
Kilpailukieltonsa jälkeen Mey Melis sijoittui seitsemänneksi Prahan EM-hallikilpailuissa 2015. Seuraavana vuonna hän oli viides Amsterdamin EM-kilpailuissa, mutta karsiutui loppukilpailusta Rio de Janeiron olympialaisissa. Mey Melis jäi toistamiseen kiinni dopingista toukokuussa 2018. Hän sai tapauksesta vuonna 2022 kahdeksan vuoden kilpailukiellon, joka päättyy 4.9.2026.
Mey Melis on hypännyt ennätyksensä 693 cm kahteen kertaan, kummallakin kerralla Bad Langensalzassa, 7. heinäkuuta 2007 ja 7. kesäkuuta 2008. Sisäradoilla hän on hypännyt parhaimmillaan 685 Tukholmassa 21. helmikuuta 2008.
Saittajärvi (Karttula)
Saittajärvi on Pohjois-Savossa Karttulan kunnan itäosassa oleva järvi. Sen pinta-ala on noin 792 hehtaaria. Sen suurin syvyys on 14 metriä, rantaviivan pituus noin 63 km ja tilavuus 19 983 000 kuutiometriä. Järvi liittyy Rautalammin reittiin.
Hendrix Lapierre
Hendrix Lapierre (s. 9. helmikuuta 2002 Gatineau Quebec) on kanadalainen jääkiekkoilija. Lapierre pelaa NHL-seura Washington Capitalsin organisaatiossa. Capitals varasi Lapierren ensimmäisellä kierroksella 22. varausvuorolla vuoden 2020 varaustilaisuudessa. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä js hänen kätisyytensä on vasen. Lapierre on pelannut urallaan kuusi NHL-runkosarjaottelua. Näissä hän on tehnyt yhden maalin. Tilastot päivitetty 16. marraskuuta 2021.
Pingst – fria församlingar i samverkan
Pingst – fria församlingar i samverkan ( lyh. Pingst FFS) on ruotsalaisten helluntaiseurakuntien valtakunnallinen järjestö. Helluntaiherätys on vaikuttanut Ruotsissa 1900-luvun alkupuolelta lähtien. Vuonna 2001 seurakunnat perustivat valtakunnallisen yhdistyksen yhteistyön tiivistämiseksi. Pingst -järjestö tekee yhteistyötä ruotsalaisten helluntaiseurakuntien kanssa seurakuntatyön ja kehitysyhteistyön vahvistamiseksi. Vuonna 2004 järjestö muodostui uskonnolliseksi yhteisöksi. Vuoden 2020 lopussa Pingst -järjestöllä oli 392 jäsenseurakuntaa, joissa on yhteensä runsaat 87 000 jäsentä.
Historia
Helluntailiikkeen virallinen yhteistyöjärjestö päätettiin perustaa vuonna 2002 pitkän harkinnan jälkeen. Liikkeen perustamisen myötä ruotsalainen helluntailiike sai ensimmäisen kansallisen johtajansa. Luultavasti perinteiden vuoksi Tukholman Filadelfia-seurakunnan tuolloinen johtaja Sten-Gunnar Hedin valittiin liikkeen ensimmäiseksi johtajaksi. Hedin toimi liikkeen johtajana vuoteen 2008, jonka jälkeen häntä ovat tehtävässä seuranneet Pelle Hörnmark vuoteen 2015 ja Daniel Alm, joka toimii edelleen liikkeen johtajana.
Jesse Niinimäki
Jesse Niinimäki (s. 19. elokuuta 1983 Tampere) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Aasian liigan japanilaisjoukkue Nikkō Ice Bucksissa. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta Niinimäki osaa pelata myös laidassa. Häntä pidettiin nuorena yhtenä ikäluokkansa lupaavimpina pelaajina Suomessa, sillä Edmonton Oilers varasi Niinimäen ensimmäisellä kierroksella 15. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2002. Hän ei ole kuitenkaan koskaan pelannut NHL:ssä. Niinimäki on pelannut ulkomailla aiemmin myös Pohjois-Amerikassa, Ruotsissa, Saksassa, Sveitsissä, Sloveniassa, Venäjällä, Italiassa ja Valko-Venäjällä.
Pelityyli
Niinimäki on pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta hän on pelannut urallaan myös laitahyökkääjänä, enimmäkseen oikeana laitahyökkääjänä. Jatkoaika.com -sivuston mukaan Niinimäen vahvuuksiin kuuluu mailankäsittelytaidot, pelintekeminen, kiekonhallinta, röyhkeys ja syöttäminen. Hänen heikkouksiinsa kuuluu puolustaminen ja liike. Niinimäkeä pidettiin tulokasvuosinaan yhtenä ikäluokkansa lupaavimpina pelaajina Suomessa, mutta uransa varrella hän on saanut myös kyseenalaista mainetta asenneongelmiensa ja laiskuutensa vuoksi.
Liigauran alku
Niinimäki aloitti jääkiekon Tapparassa, jossa hän voitti C-nuorten SM-pronssia keväällä 1999. Niinimäki siirtyi kesken B-juniorikautensa 1999–2000 Tapparasta Tampereen Ilvekseen. Hän oli kaudella 2001–2002 Ilveksen A-nuorten kolmanneksi paras syöttäjä ja kolmanneksi pistemies tehoilla 9+23=32. A-nuorten SM-liigan syöttöpörssissä Niinimäki sijoittui kahdeksanneksi. Samalla kaudella hän pelasi myös ensimmäiset SM-liigaottelunsa. Niinimäki kuului loppukaudesta Ilveksen vakiokokoonpanoon ja pelasi 16 runkosarjaottelua tehopistein 2+4=6 ja kolme pudotuspeliottelua. Hän pääsi pelaamaan välillä myös joukkueen ykkössentterinä Ville Snellmanin ja Vesa Viitakosken välissä.
Edmonton Oilers varasi Niinimäen NHL:n varaustilaisuuden 15. pelaajana kesällä 2002. Hänestä tuli kaikkien aikojen korkeimmalla numerolla NHL:ään varattu tamperelaispelaaja. Myöhemmin pienemmällä numerolla tamperelaisista ovat varattu vain kaikista suomalaisista historian pienemmällä numerolla (2.) varatut Aleksander Barkov ja Patrik Laine. 19-vuotiaana varattu Niinimäki oli varaustilaisuuden ensimmäisen kierroksen yllättäjänimi. Oilersin GM Kevin Lowe kertoi hänestä:
Lokakuussa 2002 Niinimäki teki kevääseen 2004 ulottuvan jatkosopimuksen Ilveksen kanssa. Hänen kautensa 2002–2003 alkoi kuitenkin vasta samassa kuussa, kun Niinimäki sai harjoituskaudella reisivamman. Hän aloitti runkosarjansa Mestis-joukkue Vaasan Sportissa, jossa Niinimäki pelasi kaksi ottelua lainalla. Ilveksessä hän teki 41 runkosarjaottelussa tehot 4+13=17. Niinimäki vahvisti kauden aikana myös Ilveksen A-nuoria keväällä 2003, jolloin Niinimäki auttoi joukkuetta säilyttämään sarjapaikkansa A-nuorten SM-liigassa.
Kaudella 2003–2004 Niinimäeltä odotettiin todellista läpimurtoa SM-liigassa, mutta hänen kautensa päättyi jo kymmenen ottelun jälkeen lokakuussa 2003. Niinimäki loukkasi olkapäänsä jouduttuaan HIFK:n Mikko Turusen taklaamaksi. Turunen ei saanut tilanteesta rangaistusta. Niinimäki oli ennen loukkaantumistaan tehoilla 3+3=6 Ilveksen kolmanneksi paras pistemies. Toukokuussa 2004 hän teki yksivuotisen jatkosopimuksen joukkueen kanssa. Niinimäen kausi 2004–2005 Ilveksessä jäi kuitenkin 18 otteluun, kun hän siirtyi marraskuussa 2004 antamaan näyttöjä Edmonton Oilersin farmijoukkue Edmonton Road Runnersiin, AHL:ään. Siellä keskenkuntoinen ja asenneongelmista kärsinyt Niinimäki sai kuitenkin vain satunnaisesti peliaikaa ja pelasi vain 24 runkosarjaottelua tehden yhden maalin.
Kiertolaisvuodet
Elokuussa 2005 Niinimäki siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Jokereihin. Hänet hankittiin paikkaamaan Pohjois-Amerikkaan lähteneen Valtteri Filppulan jättämän aukon joukkueen sentteriosastolla. Niinimäki ei kerännyt 11 ensimmäisessä runkosarjaottelussaan ainuttakaan tehopistettä, mutta alkukaudella hän väläytteli ajoittain. Niinimäki keräsi Jokereissa 34 ottelussa tehot 4+8=12, mutta hän putosi asenteensa vuoksi toisinaan kokoonpanon laitamille. Niinimäki ei siis täyttänyt häneen Jokereissa kohdistuneita odotuksia ja joukkue purki Niinimäen sopimuksen tammikuussa 2006. Hän löysi kuitenkin uuden seuran kolme päivää myöhemmin tehdessään loppukauden 2005–2006 kattaneen sopimuksen JYPin kanssa. Niinimäen kutsui joukkueeseen JYPin päävalmentaja Matti Alatalo, joka toimi Tapparan valmennuspäällikkönä hänen juniorivuosinaan. Niinimäki otti JYPissä edistysaskeleen, kun 19 runkosarjaottelua toivat tehot 6+8=14.
Paluu Ilvekseen ja SM-liigan eliittiin
Lokakuussa 2008 Niinimäki siirtyi try-outille Itävallan Erste Bank Eishockey Ligassa pelanneeseen slovenialaisjoukkue Olimpija Ljubljanaan. Hän jäi kuitenkin kahdeksan ottelun jälkeen ilman sopimusta ja siirtyi joulukuussa ottelukohtaisella sopimuksella Mestis-joukkue Lempäälän Kisaan. Kahden siellä pelatun ottelun jälkeen Niinimäki palasi Ilvekseen tammikuun 2009 puoleenväliin kestäneellä try-out-sopimuksella. Hän sai sen päätteeksi sopimuksen loppukaudeksi. Niinimäki teki 24 runkosarjaottelussa tehot 4+2=6.
Huhtikuussa 2009 Niinimäki teki uuden try-out-sopimuksen Ilveksen kanssa. Hän sai jälleen sopimuksen ja teki viimein läpimurtonsa SM-liigassa tehdessään 55 runkosarjaottelussa tehot 14+20=34. Keskushyökkääjän tontilta hiljalleen laidalle siirtynyt Niinimäki kävi kauden aikana myös kolmen ottelun lainalla LeKissä. Huhtikuussa 2010 hän teki 1+1-vuotisen jatkosopimuksen Ilveksen kanssa. Saman vuoden joulukuussa Niinimäki päätti käyttää kauden 2011–2012 kattaneen optionsa. Kausi 2010–2011 olikin hänen siihenastisen uransa paras, sillä hän teki SM-liigan yhden kauden piste-ennätyksensä 17+32=49. Hän oli Ilveksen paras pistemies ja sijoittui SM-liigan runkosarjan pistepörssissä yhdeksänneksi. Kevään 2011 pudotuspeleissä Niinimäki jakoi tehoilla 1+5=6 Ilveksen sisäisen pistepörssin voiton Mark Leen kanssa.
Lokakuussa 2015 Niinimäki siirtyi toistaiseksi voimassa olevalla sopimuksella Lempäälän Kisaan oltuaan ilman sopimusta alkukauden 2015–2016. Joulukuussa hän siirtyi loppukauden sopimuksella Italian Serie A:n HC Fassaan paikkaamaan aiemmin Ilveksestä tutun tutkaparin Mark Leen loukkaantumista. Niinimäki jakoi pudotuspeleissä joukkueen sisäisen piste, maali- ja syöttöpörssin voiton Mike Vaskivuon kanssa tehoilla 2+3=5. Kaudeksi 2016–2017 hän siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Valko-Venäjän Ekstraligan Junost Minskiin. Hän oli tehoilla 7+34=41 joukkueen toiseksi paras syöttäjä ja neljänneksi paras pistemies. Niinimäki jakoi liigan pistepörssin seitsemännen sijan H'K Njoman Hrodnan Sergei Dorofejevin kanssa. Mestarien liigassa hän oli kahdella osumallaan Junostin paras maalintekijä Aljaksei Jafimenkan ja Viktar Turkinin kanssa. Niinimäki voitti kauden päätteeksi Ekstraligan hopeaa.
Kaudeksi 2017–2018 Niinimäki siirtyi Aasian liigan japanilaisjoukkue Nikkō Ice Bucksin riveihin.
Maajoukkueura
Niinimäki pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2003, jolloin hän korvasi loukkaantuneen Mikko Koivun. Suomi voitti turnauksesta pronssia.
Perhe
Niinimäen isoveli Jarno pelasi Tapparassa kaudella 2004–2005 kuusi ottelua SM-liigaa, mutta hänen uransa eteni enimmäkseen kuitenkin alemmissa sarjoissa. Veljesten isä, Jari Niinimäki, oli SM-sarjatason jalkapalloilija.
Gao (kaupunki)
Maantiede ja ilmasto
Gaon kaupunkikunta rajoittuu pohjoisessa Soni Ali Berin, idässä Anchawadiin sekä etelässä ja lännessä Gounzoureyen kuntiin. Sen pinta-ala on 38,5 neliökilometriä.
Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen. Ilmasto on hyvin kuuma ja kuiva. Loka-helmikuun kuivana ja viileänä aikana lämpötila saattaa laskea yöllä viiteen asteeseen. Maalis-kesäkuun kuivana ja kuumana aikana päivälämpötila kohoaa usein 45 asteeseen. Lämpötila pysyy korkeana myös heinä-syyskuun sadekauden ajan. Vuotuinen sademäärä vaihtelee 150 ja 250 millimetrin välillä.
Kaupunkikuva ja väestö
Gaossa on yhdeksän kaupunginosaa: Gadeye, Farandjiré, Aljanabanbia, Djoulabougou, Saneye, Sosso Koïra, Boulgoundjé, Château ja Djidara. Rakennuskanta koostuu etupäässä bankosta pystytetyistä nelikulmaisista ja tasakattoisista taloista. Osa esikaupungeista on sähkö- ja vesijohtoverkon ulkopuolella.
Asukkaat ovat songhaita, tuaregeja, fulbeja, arabeja, bambaroita, dogoneja, bozoja, jorubia ja hausoja. Pääasiallinen uskonto on islam. Lisäksi on katolisia ja protestantteja.
Historia
Sorkojen ilmeisesti vuoden 690 tienoilla perustama Gao mainitaan ensimmäisen kerran 800-luvun arabialaisten maantieteilijöiden teoksissa nimellä Kawkaw. Vuonna 890 siitä tuli Songhaivaltakunnan pääkaupunki ja 1000-luvun alkuun mennessä tärkeä Pohjois-Afrikan ja Sudanin alueen välisen kaupan keskus. Gaon hallitsija kääntyi muslimiksi vuonna 1010.
1300-luvun alussa Gao liitettiin Malin valtakuntaan, mutta paikallinen songhaidynastia onnistui pian saamaan itsenäisyytensä takaisin. Askia Mohammad Ture perusti uuden dynastian vuonna 1493. Gaon kulta-aikaa olivat 1400–1500-luvut, jolloin siellä oli ehkä 70 000–100 000 asukasta. Marokkolaiset valloittivat sen vuonna 1591, minkä jälkeen kaupunki alkoi rappeutua.
Tanssisali Lutakko
thumb|Tanssisali Lutakko helmikuussa 2017. thumb|Lutakko ennen peruskorjausta, kuvattu 28.8.2004 Tanssisali Lutakko on Jyväskylän Lutakossa sijaitseva rock-klubi, jota hallinnoi Jyväskylän Elävän Musiikin Yhdistys, Jelmu. Kiinteistön omistaa keskinäinen kiinteistöyhtiö, jonka osakkaita ovat Jelmu, Youth Against Drugs sekä Kauko Sorjosen säätiö. Myös lukuisia taiteilijoita työskentelee Tanssisali Lutakossa.
Gao (kaupunki)
Historia
Vuodesta 1612 lähtien Gaoa hallitsivat arma-nimellä tunnetut marokkolaissotilaiden sekarotuiset jälkeläiset. Tuaregit valloittivat sen ensimmäisen kerran vuonna 1680 ja uudelleen vuonna 1770. 1800-luvun puolivälissä kaupunki oli taantunut muutaman sadan talon kyläksi. Ranskalaiset siirtomaaisännät perustivat sinne varuskunnan vuonna 1899.
Vuoden 2012 tuaregikapinan aikana Azawadin kansallinen vapautusliike MNLA valtasi Gaon hallituksen joukoilta. Myöhemmin MNLA julisti Pohjois-Malin Azawadin alueen itsenäiseksi ja valitsi Gaon sen pääkaupungiksi. Islamistit valtasivat kaupungin tuaregeilta kesäkuussa 2012. Ranskalaisten tukema Malin armeija sai Gaon uudelleen hallintaansa tammikuussa 2013.
Tanssisali Lutakko
Historia
Jyväskylän elävän musiikin yhdistys Jelmu perustettiin 18. tammikuuta 1989. Samana vuonna Lutakossa sijaitseva vanha leipomo muunnettiin rock-klubiksi ja Jelmun toimitilaksi, Tanssisali Lutakoksi. Lutakon ensimmäinen keikka oli 15. marraskuuta 1990.
Gao (kaupunki)
Liikenne, talous ja julkiset palvelut
Gaosta on maantieyhteydet Moptin kautta Bamakoon, Ansongon kautta Nigerin rajalle, pohjoisen Bouremiin ja Kidaliin sekä Tessalitin kautta Algerian rajalle. Nigerillä on jokiliikennettä. Kaupungissa on myös kansainvälinen lentokenttä.
Tanssisali Lutakko
Purku-uhka ja peruskorjaus (2002–2005)
Tanssisali Lutakko joutui purku-uhan alle, kun Lutakonniemen aluetta alettiin kehittää asuin- ja liikekortteleiksi entisen Schaumanin vaneritehtaan jäljiltä.
Gao (kaupunki)
Liikenne, talous ja julkiset palvelut
Kaupunki on maanviljely- ja karjanhoitoalueen keskus. Lisäksi harjoitetaan kalastusta, käsityöammatteja ja kaupankäyntiä. Tärkeitä työnantajia ovat erilaiset palvelut sekä viranomaisten ja järjestöjen hankkeet. Kaupungissa on viisi toria, joilla myydään muun muassa vihanneksia, karjaa, kankaita ja suolaa. Karjan vienti suuntautuu muualle Maliin sekä napurimaihin Ghanaan, Algeriaan, Nigeriin, Burkina Fasoon ja Norsunluurannikolle. Teollisuutta ei ole käytännössä lainkaan.
Gaossa on 17 ala- ja 8 yläkoulua, lyseo ja neljä ammattioppilaitosta. Terveyspalveluihin kuuluu sairaala, poliklinikka, neuvola, viisi terveyskeskusta ja neljä apteekkia.
Tanssisali Lutakko
Purku-uhka ja peruskorjaus (2002–2005)
Kulttuurihistoriallisesti merkittävän Tanssisali Lutakon pelastuminen sinetöitiin Jyväskylän kaupunginvaltuustossa kokouksessa 16. toukokuuta 2005, jossa päätettiin luovuttaa Tanssisali Lutakon rakennus ja tontti korvauksetta uudelle Kiinteistöosakeyhtiö Schaumanninkadun leipomo Oy:lle, josta Jelmu ry omistaa 75 prosenttia ja Kauko Sorjosen säätiö 25 prosenttia.
Gao (kaupunki)
Nähtävyydet
Gaon tärkein nähtävyys on bankosta rakennettu pyramidimainen Askian hautamonumentti. Unescon maailmanperintöluetteloon kuuluva mausoleumi on ainoa songhaivaltakunnan ajalta säilynyt rakennusmuistomerkki.
FRETILIN
thumb|FRETILINin lippu Frente Revolucionária de Timor-Leste Independente (FRETILIN) oli Itä-Timorin itsenäisyydestä taisteleva sissiliike ja maan itsenäistyttyä poliittinen puolue. Se on Sosialistisen internationaalin tarkkailijajäsen.
Gao (kaupunki)
Nähtävyydet
Arkeologisia kohteita ovat Malin hallitsijan Mansa Musan vuonna 1324 rakennuttaman moskeijan rauniot sekä ”kuninkaallinen hautausmaa” Sanèyessa kuuden kilometrin päässä Gaon keskustasta. Eräät arabiankielisillä kaiverruksilla varustetuista hautakivistä on valmistettu Andalusiassa. Hautausmaan vieressä on ilmeisesti keskiaikaisen kaupungin sijaintipaikka.
FRETILIN
FRETILINiä oli perustamassa mm. Francisco Xavier do Amaral vuonna 1974, tuolloin nimellä Associação Social-Democrata Timorense. FRETILIN taisteli aluksi portugalilaisia vastaan ja sittemmin Indonesiaa vastaan 1974–1998. José Ramos Horta oli puolueen puhemiehenä maanpaossa vuoteen 1988 asti. Indonesian mukaan Kiinan kansantasavallan avustama FRETILIN oli kommunistinen, joten Yhdysvallat ja Australia tukivat Indonesiaa sitä vastaan. Falintil oli FRETILINin sotilaallinen osa.
Tanssisali Lutakko
Purku-uhka ja peruskorjaus (2002–2005)
Vuoden 2005 alussa käynnistetty peruskorjaus valmistui saman vuoden joulukuussa. Kunnostus toteutettiin suurelta osin vapaaehtoistyönä, ja sen yhteydessä Lutakkoon rakennettiin lisää harjoittelutiloja muusikoille, työhuoneita taiteilijoille, teatteri, joogasali ja toimistotilat YAD ry:lle.
Gao (kaupunki)
Nähtävyydet
Kaupungissa on songhaiden ja tuaregien perinteistä kulttuuria esittelevä pieni museo ja käsityökeskus. Yksi nähtävyyksistä on Nigerjoen oikealla rannalla sijaitseva vaaleanpunainen hiekkadyyni Koïma Hondo, jolta avautuu laaja näköala ympäristöön.
Tanssisali Lutakko
Purku-uhka ja peruskorjaus (2002–2005)
Peruskorjaus maksoi 2,7 miljoonaa euroa, josta Jyväskylän kaupunki maksoi 500 000 euroa, Länsi-Suomen lääninhallitus EAKR-rahoituksena miljoona euroa ja Raha-automaattiyhdistys maksoi YAD:n tilojen osuuden. Loput Lutakon Tanssisalin kiinteistöyhtiö rahoitti lainalla. Vuoden 2009 maaliskuussa kiinteistöyhtiö ja Kauko Sorjosen säätiö sopivat toiminnan tulevaisuuden turvaavasta järjestelystä, jossa Kauko Sorjosen säätiö lunasti kiinteistöyhtiön lainan pankilta ja kiinteistöyhtiö lyhentää lainaansa säätiölle.
Vuonna 2016 julkaistiin Lutakon vaiheista kertova dokumenttielokuva Taistelu Lutakosta, jonka ohjasi Rauli Ylitalo.
Palkintoja ja tunnustuksia
Lutakko on valittu useita kertoja Vuoden keikkapaikaksi Musiikki & Media -tapahtumassa. Vuonna 2009 Jelmu sai Keskipohjola-komitean kulttuuripalkinnon nuorisotyöstä. Jyväskylä-seura myönsi Jelmulle vuonna 2013 Jyväskylä-palkinnon. Keväällä 2023 Jelmulle myönnettiin Suomen Kulttuurirahaston Keski-Suomen rahaston kulttuuripalkinto.
Burnsin päivällinen
Burnsin päivällinen on perinteinen juhlapäivällinen, joka järjestetään tammikuun 25. päivän aikoihin skotlantilaisen runoilijan, Robert Burnsin kunniaksi. Päivällisellä tarjotaan yleensä viskiä, haggisia sekä peruna- ja lanttusosetta.
Ohjelmaravintola Maxim
Maxim on Kuopion keskustassa sijaitseva ohjelmaravintola, jonka ohjelmisto koostuu mm. teatterista, musiikista ja stand up -komediasta.
Maxim aloitti nykyisen toimintansa syksyllä 2016. Aiemmin rakennuksessa on toiminut yksi kaupungin tunnetuimmista elokuvateattereista. Maxim on perustettu vanhan elokuvateatteri Maximin paikalle.
Taigasara
Taigasara (Carex media) on pohjoinen saralaji, joka on luokiteltu myös kirjosaran (Carex norvegica = nykyisin kerosararyhmä Carex norvegica -ryhmä) alalajiksi siperiankirjosaraksi. Lajia esiintyy boreaalisella–subarktisella alueella Pohjoismaissa, Venäjällä, Keski-Aasiassa, Kanadassa ja Yhdysvalloissa. Suomessa sitä esiintyy Lapissa, Kainuussa ja Koillismaalla Kajaanin pohjoispuolella. Sallan, Inarin ja Utsjoen alueilla taigasara esiintyy yleisimpänä. Se kasvaa rehevissä lehtomaisissa metsissä, lehtokorvissa ja kosteilla niityillä.
Adramelech
Adramelech (myös Adrammelech, Adramelek ja Adar-malik) oli assyrialainen auringonjumala. Kristinuskon myötä Adramelech sai demonin aseman ja on mainittu demonien senaatin puheenjohtajaksi, Helvetin ylikansleriksi ja Saatanan yksityisneuvoston virkailijaksi.
Suuren Tarukirjan mukaan Adramelek kuuluu arkkidemoneihin, joita on kaikkiaan kymmenen. Langenneena enkelinä hän esiintyy muun muassa John Miltonin "Kadotetussa paratiisissa" ja Friedrich Gottlieb Klopstockin "Messiaassa".
Henri Corenthin
Henri Corenthin (21. tammikuuta 1924 Port-Louis, Guadeloupe – 17. huhtikuuta 2016 Guadeloupe ) oli guadeloupelais-malilainen lääkäri ja poliitikko.
Corenthin kävi lukion Guadeloupella, opiskeli Marokon Rabatissa ja palveli toisen maailmansodan aikana Ranskan laivastossa. Hän opiskeli sodan jälkeen lääketiedettä Pariisin yliopistossa, harrasti urheilua ja valmistui vuonna 1952. Corenthin työskenteli sen jälkeen Ranskan Sudanissa, jossa hänet nimitettiin Kitan piirilääkäriksi. Hän toimi terveydenhuollon ammattiliiton pääsihteerinä, liittyi Sudanin liittoon ja toimi sen nuorisojärjestön poliittisena sihteerinä. Vuosina 1957–1959 Corenthin työskenteli Ranskan Sudanin ja Sudanin tasavallan karjatalousministerinä. Vuosina 1959–1961 hän oli Sudanin tasavallan ja Malin julkisten töiden, liikenne- ja viestintäministeri ja vuoteen 1962 saakka liikenne- ja viestintäministeri. Corenthin sai Malin kansalaisuuden vuonna 1961.
Corenthinin poliittinen ura päättyi vuonna 1962, jolloin hänet nimitettiin kätilökoulun johtajaksi. Hän toimi myös Malin jalkapalloliiton johdossa sekä maan yleisurheiluliiton ja olympiakomitean puheenjohtajana. Vuoden 1968 vallankaappauksen jälkeen Corenthin työskenteli vuoteen 1969 saakka Malin liikenne-, viestintä- ja matkailuministerinä.
Corenthin muutti 1970-luvun alussa Pariisiin jatkamaan lääketieteen opintojaan. Hän palasi sen jälkeen Guadeloupelle ja sai takaisin Ranskan kansalaisuuden. Corenthin jatkoi työtään lääkärinä, osallistui urheilutoimintaan, oli perustamassa Guadeloupen itsenäisyyttä vaativaa Union populaire pour la libération de la Guadeloupe -puoluetta ja toimi 1990-luvulla alueneuvoston jäsenenä.
Tsugu Way
Tsugu Way on suomalaisen Hurriganes-yhtyeen viides studioalbumi, joka julkaistiin lokakuussa 1977. Levyllä on vaikutteita ajankohtaisesta punkista ja uuden aallon musiikista, mikä on kuultavissa kappaleiden hyökkäävyydessä ja nopeassa tempossa. Ruotsissa, Länsi-Saksassa, Ranskassa ja Britanniassa albumin julkaisi Sonet-yhtiö nimellä Use No Hooks.
Albumi äänitettiin Love Recordsin keskeneräisellä studiolla, ja levyn teossa olikin ongelmia puutteellisen kaluston ja tekniikan vuoksi. Tsugu Way jäi samalla viimeiseksi talousongelmiin ajautuneen Love Recordsin julkaisemaksi Hurriganes-albumiksi. Albumi miksattiin Ruotsissa Marcus Music -studioilla.
Tsugu Way menestyi Suomessa hieman heikommin kuin yhtyeen edelliset studioalbumit. Tähän on pidetty syynä talouslamaa, joka heikensi levymyyntiä. Albumi ylsi kuitenkin listan kolmannelle sijalle ja myi kultaa. Ulkomaiden versio Use No Hooks nousi Ruotsissa sijalle 19.
Taustaa
Vuonna 1976 Hurriganesilta oli ilmestynyt elokuva Kuumat kundit ja siinä kuultua musiikkia sisältänyt studioalbumi Hot Wheels, joka nousi neljäksi viikoksi Suomen listaykköseksi. Yhtyeen suosio kasvoi myös Ruotsissa, missä Hot Wheelsistä muodostui Hurriganesin menestynein albumi.
Kesällä 1977 Hurriganes oli suosionsa huipulla. Kokoelma Sixteen Golden Greats nousi toukokuussa listan kolmanneksi ja hyvä myynti jatkui koko kesän. Albumille sisältyi keväällä julkaistu single ”Good Morning Little Schoolgirl”, jolla yhtye otti ensimmäistä kertaa musiikkiinsa sävyjä muotiin nousevasta punkrockista. Juhannuksen aikoihin ilmestyi vielä kitaristi Ile Kallion ensimmäinen soololevy Irock.
Syksyn aikana Hurriganes teki esiintymisiä Tanskassa, Ruotsissa, Länsi-Saksassa ja Englannissa.
Työstö
Kiireellisen aikataulun ja Love Recordsin vähenevien rahavarojen vuoksi Tsugu Way äänitettiin Loven omalla keskeneräisellä studiolla syyskuussa 1977. Äänittäjänä työskenteli Richard Stanley. Yhteistyötä hänen kanssaan jatkettiin parin vuoden tauon jälkeen, ja Stanley päätyi samalla sanoittajaksi ja tuottajaksi yhdessä Hurriganesin kanssa. Uusi albumi oli päätetty julkaista myös ulkomailla, minkä takia kaivattiin tuoreita ideoita, sillä kansainvälisen läpimurron ajateltiin olevan levystä kiinni.
Tunnelma äänityksissä oli kireä. Love Recordsin studio ei ollut valmis, sillä kalustossa oli puutteita ja tekniikka petti jatkuvasti. Levyllä käytettiin Hurriganesin keikoilla käyttämää Roland Space Echo -nauhakaikulaitetta. Laulusoundi erosi siten merkittävästi aikakauden muista levyistä, mikä sai yhtyeen merkitsemään takakanteen levytysvuodeksi 1955. Koska studiolla oli hyvin vähän oheislaitteita, roudari Hande Mertanen joutui jatkuvasti tuomaan keikkabussista yhtyeen omia kaapeleita, mikrofoneja ja ynnä muuta toimivaa kalustoa. Vastoinkäymisistä huolimatta äänitykset olivat onnistuneita, ja laadun takaamiseksi Richard Stanley vei levyn Christer Bergin miksattavaksi Marcus Music -studiolle Tukholmaan. Masternauha oli valmis 20. lokakuuta.
Albumi nimi Tsugu Way oli solisti-rumpali Remu Aaltosen idea:
Musiikki
Albumilla on huomattavaa sen uusi aalto- ja punk-vaikutteet. Tunnelmaa on kuvattu hyökkääväksi; kappaleet ovat nopeatempoisia ja Ile Kallion kitarassa on huomattavan paljon säröä. Musiikki on kuitenkin lähempänä Dr. Feelgoodin kaltaisten rhythm and bluesiin pohjaavien pubrockyhtyeiden punkia kuin esimerkiksi Sex Pistolsin tai The Clashin vastaavaa. Ile Kallion mukaan Remu Aaltonen halusi tavoitella modernia äänimaailmaa hieman Eddie and the Hot Rodsin tyyliin. Lisäksi punk oli tyylilaji, johon Hurriganes haluttiin Euroopassa liittää. Sen sijaan Suomessa oli selvää, että punkin nimeen vannovat kriitikot tai heidän nuori kohdeyleisönsä eivät tulisi yhtyettä kyseiseen genreen hyväksymään.
Tsugu Wayn materiaalissa yhdistyvät uuden aallon vaikutteet, 1960-luvun melodiat, raskas rhythm and blues ja yhtyeen tavaramerkki, rock and roll. Uuden levyn linja ei ollut äänitysten alkaessa kovinkaan valmiiksi hahmottunut. Koska materiaalia oli studioon mentäessä liian vähän, kokonaisuuden on sanottu kärsivän muutamasta keskeneräisen kuuloisesta ja täyteraidan oloisesta kappaleesta. Cisse Häkkinen on kertonut, että yhtye yritti muuttaa tyyliään, mutta se ei kelvannut yleisölle, joka odotti vain rock and rollia. Tsugu Wayn rock and roll oli hänen mukaansa erilaista.
Albumin lainakappaleet ovat peräisin 1960-luvulta. ”Walkin’ the Dog” on Rufus Thomasin hitti, joka julkaistiin myös The Rolling Stonesin esikoisalbumilla. Hurriganesin versiossa on huomattavaa Ile Kallion slide-kitarasoolo. Kallio itse on kehunut kappaletta sanoen sen kulkevan kuin ”irtipäässyt juna”. ”Hold Me Tight” on alun perin The Beatlesin kappale ja samalla Hurriganesin kolmas samana vuonna tekemä Beatles-cover. Remu Aaltonen ja Cisse Häkkinen jakavat sen lauluosuudet.
Kesän keikkaohjelmistossa olivat tulleet tutuksi nopeatempoiset omat kappaleet ”Whadda Ya Do”, ”Looking for the Tsugu” sekä ”Bop-She-Bop”, jonka live-esityksissä Ile Kallio oli laulanut taustoja. Albumin yleisestä tyylistä erottuu Stray Cats -tyyppinen ”Baby Got Your Note”, joka yhdistelee bluesia, jazzia ja rockabillyä. Albumin sessioissa äänitettiin myös kappale ”Taking to the Road”, jota ei kuitenkaan julkaistu.