cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vaalirahoitus
Suomi
Eduskuntavaaleissa tulee ilmoittaa 1 500 euroa suuremmat vaalituet ja niiden lahjoittaja. Tämän vuoksi ehdokkaat järjestävät seminaareja ja taidemyyntiä, minkä nimettömillä pienillä tuotoilla voidaan tukea ehdokkaita, jotka ovat onnistuneet myymään tilaisuuksiin pääsylippuja. Ilmoituksissa ei ole välttämätöntä ilmoittaa tuen alkuperäistä myöntäjää, minkä vuoksi on perustettu tukiyhdistyksiä, jotka kykenevät kokoamaan joillekin ehdokkaille kampanjan arvoihin nähden merkittäviä summia.
Vuoden 2007 eduskuntavaalien yksi merkittävimmistä vaalitukiyhdistyksestä oli Kehittyvien maakuntien Suomi, joka jakoi vaalitukea vajaalle 20 kansanedustajaehdokkaalle, osalle suoraan, mistä oli tehty asiaankuuluvat ilmoitukset ja osalle toisten yhdistysten kautta.
Vaalirahoituslainsäädäntö ei velvoita julkistamaan puolueen sisäisten vaalien lahjoittajia, vaikka esimerkiksi puolueenjohtajan vaalissa käytännössä saatetaan valita samalla myös merkittävä valtiollisen vallan käyttäjä.
Vaalirahoittavat talousseminaarit
Vaalirahoittavat talousseminaarit ovat tilaisuuksia, joihin puolueiden edustajat myyvät seminaarin osallistumislippuja ja joita pääasiassa yritykset ostavat satojen eurojen kappalehintaan. Talousseminaarien tarkoituksen on kerätä suurehko summa varoja ilman, että varojen antajaa tulee vaalirahoituksen julkisuutta koskevan lain perusteella ilmoittaa julkisesti.
Talousseminaareja voivat järjestää puolueita ja ehdokkaita lähellä olevat yhdistykset, jotka ovat saaneet tehtäväkseen vaalirahoituksen koordinoinnin. Seminaareja järjestävä taho voidaan organisoida myös osakeyhtiön muotoon, kuten esimerkiksi Helsingin Elinkeinoelämän Kunnallispalvelu.
Yritys saa vähentää talousseminaarin kulut verotuksessa, jos sitä voi pitää yrityksen tulonhankintatoimintana. Sen sijaan ehdokkaan tukeminen ei ole verovähennyskelpoista. Transparency Internationalin Suomen perustajan Leila Mustaojan mukaa seminaarit ovat ongelmallisia, jos niiden hinta on sisältöön nähden korkea.
Vaalilain säätäminen 1998
Vihreät järjestivät keskustelutilaisuuden vaalirahoituksesta vuonna 1997. Kansanedustaja Jaakko Laakso teki ensimmäisen lakialoitteen vuonna 1997. Vuonna 1998 Saksassa paljastui suuri puoluerahoitusskandaali. Asiasta keskusteltiin myös Suomessa. Kansanedustaja Irina Krohn teki uuden lakialoitteen vuonna 1998. Hallintoneuvos Lauri Tarasti johti komiteaa lain säätämiseksi vuonna 1998. Lain perustelujen mukaan oikeusministeriö ei saa tarkastaa pitääkö ilmoitukset paikkansa ja rikkomuksista ei rangaista. Ehdokkaiden kannatusyhdistykset ovat yleishyödyllisiä yhdistyksiä, jotka voivat ottaa lahjoituksia vastaan verotta. Lain vastustajien mukaan puolueiden sopimus ajaisi saman asian, laki vaikeuttaa ehdokkaiden ja rahan saantia ja julkisuuskontrolli toimii jo ennestään riittävän hyvin. Laki hyväksyttiin äänin 74-4. Pettynyt Irina Krohn nimitti tekelettä bikinilaiksi, koska se peittää enemmän kuin paljastaa ja jättää olennaisen piiloon.
Britannia
Britannian hallituksen työministeri Peter Hain erosi 24. tammikuuta 2008 vaalirahoitusepäselvyyksien vuoksi. Hän pyrki vuonna 2007 työväenpuolueen varapuheenjohtajaksi ja jätti 100 000 punnan kampanjalahjoitukset ilmoittamatta. Britanniassa lahjoitukset pitää ilmoittaa kahden kuukauden kuluessa.
Britannian vaalirahoitussäännöt uudistettiin vuonna 2000. Lahjoituksen saaja poliitikko saa harkita vastaanottoa 30 päivää ja sen jälkeen 30 päivän sisällä lahjoituksesta on ilmoitettava. Puolueet ilmoittavat raha-asiat kvartaaleittain. Puolue saa käyttää parlamenttivaaleissa 37 500 euroa paikkaa kohden ja ehdokas 17 päivän aikana enimmillään 18 750 euroa (punta = 1,25 euroa). Lainat on julkista tietoa. Poliitikkojen on ilmoitettava yli 62 euron suuruiset lahjoitukset, mutta nimet on mainittava vain 1 250 euron ylittyessä. Vaalilautakunnan verkkosivut julkaisevat lahjoitukset.
Lain vaatimia ilmoituksia ei tarvitse tehdä markkinakorkoisista lainoista, jollaisten avulla Työväenpuolue kiersi lakia ennen vuoden 2005 vaaleja. Puolueen varojenkerääjä lordi Levy oli kerännyt eräiltä liikemiehiltä 13 950 000 puntaa vakuudettomia lainoja ennen vaalikampanjaa. Työväenpuolue käytti suurimman osan 18 miljoonaa puntaa maksaneen kampanjansa rahoittamiseen. Myöhemmin osalle lainaajista esitettiin aatelisarvoa.
Saksa
Saksassa 15 % puoluerahoituksesta on yksityisten ja yritysten lahjoituksia. Yli 10 000 euron lahjoitukset on julkaistava. Rikkeistä voi saada sakkorangaistuksen. Niinpä entinen puoluejohtaja Helmut Kohl joutui rikkeen takia vuonna 1998 maksamaan 300 000 euron sakon ja luopumaan CDU:n kunniapuheenjohtajuudesta.
Neues Schloss
Neues Schloss on useiden saksalaisten linnojen nimi.
Kasettilamerit
Kasettilamerit on vanhojen tietokoneohjelmien digitoimiseen erikoistunut vuonna 2011 perustettu yhteisö. Alun perin  -nauhojen, Commodore 64:n ja demoskene-diskettien digitoimiseen keskittynyt ryhmä digitoi nykyään useita formaatteja. Yhdistys on digitoinut historiallisesti arvokkaita, katoamisvaarassa olevia pelejä ja ohjelmia. Digitointia on tehty yhteistyössä muun muassa Kansalliskirjaston ja Suomen pelimuseon kanssa.
Historia
Jarkko "Grue" Lehti perusti Kasettilamerit-ryhmän vuonna 2011 alun perin  -nauhojen digitoimista varten. "Kasettilamerit" oli alkujaan vuosittainen vanhojen formaattien digitointitapahtuma. Nimi viittaa 1980-luvulla C-kasettien ja levykkeiden käyttäjien välillä syntyneeseen juopaan, kun levykkeiden nimeen vannovat tietotekniikkaharrastajat parjasivat kasetteja käyttäviä "lamereiksi" ( = ajastaan jälkeen jäänyt, tylsä ), ajastaan jäljessä oleviksi ja taitamattomiksi surkimuksiksi. Aluksi tapahtumissa digitoitiin vain kasetteja, myöhemmin myös muuta Commodore 64-mediaa. Jorma "TNT" Oksanen kehitti ryhmän alkujaan käyttämän  -nauhojen digitointiohjelman. Myöhemmin Jani "Dr. Dick" Tikkanen kehitti uuden, graafisen Linux-pohjaisen ohjelmiston tehostamaan digitointia. Ryhmä järjestäytyi yhdistykseksi vuonna 2019.
Järjestö on osallistunut useana vuotena Assembly-festivaaleille ja lisäksi digitoinut aineistoa Oldskool-järjestön tiloissa Tampereella. Yhdistys on auttanut muun muassa Kansalliskirjastoa ja Suomen pelimuseota digitaalisessa säilytyksessä. Kansalliskirjastolla on kattava kokoelma varhaisia suomalaisia tietokoneohjelmia, koska julkaisijat ovat joutuneet tallettamaan vapaakappaleen kirjaston kokoelmiin. Kasettilamerit onkin pystynyt digitoimaan ohjelmistoja alkuperäisistä, hyväkuntoisista ja jopa avaamattomista pakkauksista. Suomen pelimuseon monet Commodore 64 -pelit taas ovat Kasettilamereiden museokäyttöön saattamia.
Yhdistyksen kotipaikka on Tampere. Kasettilamerit kuuluu kansainväliseen yn, jossa sen jäsenet myös toimivat.
Digitoidut ohjelmat
Kasettilamerit digitoi sekä magneettisia että optisia formaatteja. Yleisimmät järjestelmät ovat Commodore 64, Commodore VIC-20, Atari ST, IBM PC -yhteensopivat tietokoneet, CP/M, ZX Spectrum, Spectravideo, Apple II ja Amstrad CPC. Yhdistys digitoi myös Atarin 8- ja 16-bittisiä ohjelmia, Amigan ja PC:n 3,5 ja 5,25 tuuman levykkeitä. Erikoisimpia formaatteja ovat olleet CNC-työstökoneiden ohjelmistot, keskuspalvelinten ohjelmistot 8 tuuman levyiltä ja paperinauhat. Alkuaikojen  -nauhoja ja demoskene-diskettejä digitoidaan myös edelleen. Yhdistys digitoi julkaistujen pelien ja ohjelmien lisäksi harrastajien itse tekemiä ohjelmia ja muuta dataa. Yhdistys on kiinnostunut myös tietokoneohjelmien lehdistöversioista, joita on lähetetty arvostelukappaleiksi alan lehtiin, sillä ne sisältävät harvinaisia versioita tunnetuista ohjelmista.
Kasettilamerit on digitoinut muun muassa Tekniikan Maailman vuoden 1984 ohjelmointikilpailun voittaneen Pasi Hytösen Oric-1-pelin Little Knight Arthurin Commodore 64 -käännöksen. Digitointi tehtiin pelin ainoasta tunnetusta kappaleesta, ja digitoitu peli julkaistiin 30 vuotta valmistumisensa jälkeen. Omana aikanaan julkaisematta jäänyttä peliä pidetään historiallisesti merkittävänä, koska sen avulla Hytönen sai Amersoftilta tehtäväkseen ohjelmoida klassikkopelin Uuno Turhapuro muuttaa maalle.
Vuonna 2017 Kasettilamerit digitoi jo täysin kadonneeksi luullun Alkon 1980-luvun alkoholivalistuspeli Promillen yhden kopion löydyttyä metsästä Tampereen Kaupissa. Ei tiedetä, miten peli oli päätynyt hylätyksi metsään. Pelin ottaminen talteen oli erityisen hankalaa, koska pahoin vioittuneen levykkeen keskiö oli irronnut ja se piti palauttaa 0,2 millimetrin tarkkuudella alkuperäiseen asentoonsa. Promillen tapaus herätti paljon huomiota, ja myöhemmin pelistä löytyi myös ehjempi kopio. Kasettilamerit on digitoinut myös tupakkavalistuspelin Tupakistan 2200. Vanhat valistuspelit ovat yhdistyksen mukaan vaarassa kadota. Muun muassa Suomen Punaisen Ristin Auta maailmaa -peliä ryhmä ei ole vielä löytänyt.
Myös muuta dataa kuin ohjelmia digitoidaan. Kasettilamerit digitoi muun muassa vanhoilta lerpuilta löytynyttä 1980- ja 1990-lukujen vaihteen aurinkotutkimusdataa Aalto-yliopistolle ja merisäätietoa Ilmatieteen laitokselle.
Trittys
pienoiskuva|320px|Antiikin Attikan alueen poliittinen jako [[Kreikan klassinen kausi|klassisella kaudella.<li>Kunkin fylen demokset on merkitty yhdellä värillä.</li><li>Kaupunkialueen trittyksen demokset on merkitty neliöllä, rannikoalueen trittyksen demokset ympyrällä ja sisämaan trittyksen demokset kolmiolla.</li>]] Trittys (, monikossa trittyes, ) oli antiikin ajan Attikassa eli Ateenan kaupunkivaltion muodostaneella alueella fylen eli ”heimon” kolmannes. Trittykset koostuivat yhdestä tai useammasta demoksesta. Trittykset tunnettiin jo vanhastaan, kun fylejä oli neljä, mikä teki trittysten määräksi alun perin 12. Kleistheneen uudistuksesta vuodesta 508 eaa. lähtien, jolloin fylejen määräksi tuli 10, trittyksiä oli vastaavasti 30.
Talidomidi
pienoiskuva|Talidomidin enantiomeerien rakenne|alt= pienoiskuva|Saksalainen elokuvaohjaaja ja tuottaja Niko von Glasow altistui sikiövaiheessa talidomidille. pienoiskuva|50 mg talidomidikapseleita
Trittys
Kleistheneen trittykset
Trittysten, samoin kuin fylejen ja demosten, uudistaminen oli osa Kleistheneen pyrkimystä hajottaa Attikan vanhat poliittiset rakenteet ja vanhojen, tietyiltä seuduilta kotoisin olleiden klaanien asema. Kuhunkin trittykseen kuului yleensä joukko suhteellisen lähellä toisiaan olevia demoksia, joskin eräissä tapauksissa joku demoksista sijaitsi erillään muista. Se, että kolme trittysjaon pohjana olevaa aluetta sijaitsivat erillään, sai kuitenkin aikaan se, että kuhunkin fyleen kuului demoksia ja näin ihmisiä eri puolilta Attikaa. Näin esimerkiksi Hippothontis-fyleen kuului niin merimiehiä Pireuksesta, kauppiaita ja käsityöläisiä Koilesta kuin maanviljelijöitä Eleusiista. Trittysten jakamisen fylejen kesken kerrotaan tapahtuneen arpomalla. Kaikellä tällä pyrittiin tasapainottamaan yhteiskuntaa ja jakamaan poliittinen valta tasaisemmin eri alueille, sillä paikkamäärät bulessa eli neuvostossa perustuivat fyleihin ja demoksiin.
Talidomidi
Talidomidi (C13H10N2O4) on unilääke ja rauhoittava lääke, jota valmistettiin ensimmäistä kertaa 1953 Länsi-Saksassa, ja neljä vuotta myöhemmin se sai siellä myyntiluvan unilääkkeenä. Suomessa sitä myytiin syyskuusta 1959 joulukuuhun 1961 kauppanimillä Enterosediv®, Noctosediv®, Peracon®, Prednisediv® ja Softenon®.
Trittys
Kleistheneen trittykset
Päin vastoin kuin fyleillä ja demoksilla, trittyksillä oli vain vähän suoraa merkitystä itse hallinnossa. Kunkin fylen kymmenesosan vuotta käsittäneessä prytanivuorossa olleet 50 miestä jaettiin trittyksittäin (17 + 17 + 16), ja tätä jakoa käytettiin ympärivuorokautisen päivystyksen järjestämisessä Tholoksessa. Lisäksi kukin jokaisen fylen kolmesta johtajasta (epimelētai tēs fylēs) tuli eri trittyksestä. Ateenan jalkaväkeä ei organisoitu trittyksittäin, mutta eräistä merkeistä on päätelty, että trittykset olisivat olleet jollakin tavalla käytössä Ateenan laivaston organisoinnissa. Erään teorian mukaan Attikan maaseudun teattereita olisi ollut yksi per trittys.
Talidomidi
Talidomidi tuli nopeasti suosituksi, sillä toisin kuin aikansa käytetyimmät unilääkkeet, barbituraatit, se ei aiheuttanut riippuvuutta. Se ei myöskään ollut myrkyllinen suurinakaan annoksina, joten sitä ei voinut tahattomasti tai tahallisesti yliannostella. Myöhemmin osoittautui, että talidomidin nauttiminen raskausaikana aiheutti merkittäviä sikiövaurioita, ja tapaus tunnetaankin talidomidikatastrofina. Tapauksella oli merkittäviä vaikutuksia sittemmin lääkkeiltä vaadittavaan testaukseen.
Trittys
Kleistheneen trittykset
Trittykset oli yleensä nimetty niiden merkittävimmän (tai ainoan) demoksen mukaan, mutta joillakin oli ilmeisesti omat nimet; tällainen oli muun muassa Oineis-fylen mesogeios-trittys, jonka nimi oli Pedieis.
Talidomidi
Talidomidi on raseeminen glutamiinihappo-analogi. Se koostuu R- ja S-enantiomeereista, joiden välillä tapahtuu jatkuvaa edestakaista muuntumista.
Trittys
Luettelo fylejen demoksista trittyksittäin
Seuraavassa esitetään fylejen demosten jako trittyksiin Kleistheneen uudistuksessa vuonna 508 eaa. Se oli voimassa koko klassisen kauden. Myöhemmin hellenistisellä ja roomalaisella kaudella perustettiin uusia fylejä ja demoksia, joita tässä ei ole lueteltu, ja osa vanhoista demoksista vaihtoi fyleä. Mikään vanha demos ei kuitenkaan vaihtanut trittys-aluettaan.
Talidomidi
Talidomidikatastrofi
Tuhansien lasten epäonneksi talidomidin oli myös havaittu helpottavan odottavien äitien raskauspahoinvointia. Jälkikäteen on arvioitu, että talidomidi aiheutti vaurioita ainakin puolelle niistä sikiöistä, jotka olivat altistuneet lääkeaineelle 3.-8. raskausviikolla. Vaurion syntymiseen riittää kerta-altistus. Talidomille altistuneista vastasyntyneistä 40% kuoli, lähinnä vaikeiden sisäelinepämuodostumien vuoksi. Myös sikiövaurioiden aiheuttamien keskenmenojen määrä arvioidaan suureksi. Arvioiden mukaan yli 10 000 tai yli 20 000 lasta vammautui ja arviolta 80 000 kuoli kohtuun.
Trittys
Luettelo fylejen demoksista trittyksittäin
Katso myös: Luettelo Attikan demoksista ja luettelo Attikan demoksista fyleittäin.
Talidomidi
Talidomidikatastrofi
Tavallisin talidomidin aiheuttama synnynnäinen epämuodostuma oli vauvojen käsien osittainen tai täydellinen puutos. Usein kämmenet sormineen ja jalkaterät varpaineen olivat normaaleja, jolloin raajat muistuttivat hylkeen eviä. Lisäksi monet lapsista olivat sokeita tai kuuroja ja heillä saattoi olla epämuodostumia sydämessä, munuaisissa, ruoansulatuskanavassa ja sukupuolielimissä.
Suomessa vahingot jäivät vähäisemmiksi, koska lääkkeen myyntiluvan käsittely kesti vuoteen 1959 asti. Talidomidivalmisteet olivat reseptilääkkeinä myynnissä Suomessa syksystä 1959 lähtien vuoden 1961 joulukuuhun saakka. Suomessa arvioidaan syntyneen noin 50 sairasta lasta, joilla on talidomidin aiheuttamia sikiövaurioita. Talidomidia sisältävää yhdistelmävalmistetta oli myynnissä myös käsikauppalääkkeenä. Sitä käytettiin myös sairaaloissa, ja lisäksi lääkäreille jaettiin sitä lääkenäytteinä.
Yhdysvalloissa lähestulkoon vältyttiin talidomidin aiheuttamilta sikiövaurioilta. Silloin Yhdysvaltain elintarvike- ja lääkeviraston FDA:n virkailijana toiminut Frances Oldham Kelsey kieltäytyi myöntämästä myyntilupaa talidomidi-lääkkeelle, sillä lupaa hakenut yritys ei hänen mielestään ollut osoittanut lääkkeen turvallisuutta. Presidentti John F. Kennedy palkitsikin 1962 Kelseyn talidomidikatastrofin estämisestä USA:ssa.
Vaikutustapa
Talidomidi hillitsee tehokkaasti tulehduksia, koska se estää tulehdusreaktion käynnistymiseen osallistuvan tuumorinekroositekijän (TNF) muodostumisen. Siksi talidomidi auttaa sellaisiin sairauksiin, joissa tulehduksista aiheutuu vaurioita, kun elimistön oma puolustusjärjestelmä käy ylikierroksilla. Lääkkeen kilpistämää tuumorinekroositekijää tarvitaan lisäksi alkionkehityksessä raajojen ja elinten normaaliin muotoutumiseen, minkä vuoksi talidomidin käyttö raskauden alkuvaiheissa aiheutti epämuodostumia.
Talidomidin eri enantiomeerit toimivat elimistössä eri tavalla. Vain toinen enantiomeereista aiheuttaa sikiövauriot, toisella on alun perin toivottu vaikutus. Hyödyllisiksi luettavat sivuvaikutukset jakautuvat enantiomeerien kesken. Eri enantiomeerit voivat metaboloitua toisikseen, joten sikiön kannalta turvallista talidomidivalmistetta ei nykytietämyksen mukaan voida valmistaa.
Lääkkeen testaus
1950-luvulla lääkkeiltä edellytettiin ennen myyntiluvan myöntämistä vain eläinkokeita, jotka kuvasivat pääosin yleistä toksisuutta. Sikiön kehitystä koskevia kokeita ei vaadittu. Talidomidin vaikutusmekanismeista ei tiedetty paljonkaan, ja koska aine oli jyrsijäkokeissa osoittautunut myrkyttömäksi, sen uskottiin olevan turvallinen myös ihmisille. Kun ihmissikiöiden vauriot olivat ilmaantuneet, raportoitiin kuitenkin tutkimustuloksista, joiden mukaan talidomidi aiheuttaa samantyyppisiä epämuodostumia myös apinoille ja kaneille. Talidomidikatastrofia seuranneessa oikeudenkäynnissä selvisi lisäksi, että osa tutkimuksista oli tehty puutteellisesti tai tuloksia oli jopa väärennelty. Sittemmin talidomidi on todettu ongelmalliseksi myös mm. vyötiäisissä, kynsisammakossa, hamsterissa, kanassa, kaloissa ja jopa bakteereissa.
Talidomidin takia monissa maissa (esimerkiksi Suomessa) säädettiin uudet, selvästi tiukemmat kriteerit lääkkeiden myyntiluville. Ei-kliiniset tutkimukset tulivat edellytykseksi myyntiluvan saamiselle, ja testaus vaadittiin tehtäväksi vähintään kahdella eläinlajilla, joista toinen on jyrsijä. Skandaalin seurauksena Suomeen ja muihin maihin perustettiin myös epämuodostuma- ja haittavaikutusrekistereitä. Suomeen perustettiin epämuodostumarekisteri 1962 ja lääkkeiden haittavaikutusrekisteri 1966. Myyntiluvan haltijat ovat nykyään myös velvollisia keräämään tietoa raskaudenaikaista altistumista myyntiluvan myöntämisen jälkeen.
Talidomidin käyttö nykyään
Vaikka talidomidi poistettiin nopeasti käytöstä, sen vaikutusten tutkimista jatkettiin. Vuosien kuluessa tutkijat yllättyivät, kun talidomidin todettiin tepsivän moneen tautiin, jolla ei ollut mitään tekemistä lääkkeen aiempien käyttötapojen kanssa.
Ensimmäisestä hätkähdyttävästä havainnosta raportoitiin jo vuonna 1965. Israelilainen lääkäri oli hoitanut lepraa eli spitaalia sairastavan potilaansa maniaa talidomidilla. Tällöin lepraan liittyvät vaikeat iho-oireet olivat yllättäen helpottuneet. Myös muun muassa rakkulaisen suutulehduksen ja useiden sidekudossairauksien oireiden todettiin lievittyvän talidomidikuurilla. Talidomidin havaittiin tehoavan jopa vaikeaan nivelreumaan ja lastenreumaan, kun muu hoito ei auttanut.
Talidomidi syövän hoidossa
Talidomidi herätti 1994 myös syöpätutkijoiden mielenkiinnon, kun sen havaittiin ehkäisevän verisuonten muodostumista, joka on välttämätöntä syövän kasvulle ja leviämiselle.
1997 lopulla talidomidin havaittiin joskus tehoavan sellaiseen myeloomaan (plasmasolusyöpä), johon mikään muu hoito ei auttanut. Muiden syöpien hoidossa talidomidi ei kuitenkaan ole täyttänyt sille asetettuja odotuksia, vaikka sen on todettu helpottavan monilla potilailla syöpään liittyvää riutumista.
Lupaavia tuloksia on saatu AIDS-potilaiden hoidossa, vaikka immuunijärjestelmää hillitsevän lääkkeen ei äkkiseltään arvaisi auttavan immuunipuutokseen. Talidomidin on todettu muun muassa hidastavan hi-viruksen lisääntymistä ja vähentävän potilaiden sairaudentunnetta, lihasheikkoutta ja laihtumista.
Muut sairaudet
Nykyään talidomidia käytetään joissakin tapauksissa esimerkiksi seuraavien sairauksien ja oireiden hoitoon.
Talidomidin uusi aikakausi
Talidomidille on myönnetty uudelleen myyntilupa EU:ssa huhtikuussa 2008, ja sitä voidaan käyttää rajoitetusti esimerkiksi myelooman (plasmasolusyövän) hoitoon aineen uudisverisuonten muodostumista estävän vaikutuksen vuoksi. Sitä ei kuitenkaan missään tapauksessa saa edelleenkään antaa raskaana oleville naisille.
Hailuoto
Hailuoto on Suomen kunta, joka sijaitsee samannimisessä saaressa Perämerellä Pohjois-Pohjanmaan maakunnassa.
Maisema ja luonnonolosuhteet ovat nostaneet Hailuodon, Perämeren suurimman saaren kansallismaisemaksi. Kaikista Suomen merialueiden saarista Hailuoto on pinta-alaltaan Ahvenanmantereen ja Kemiönsaaren jälkeen kolmanneksi suurin. Saaren ensimmäisten osien arvioidaan nousseen merestä noin 1 700 vuotta sitten, ja nykyisen muotonsa se on saanut useiden eri saarien yhteenliittymänä. Maannousun jatkuessa se kasvaa aikanaan kiinni mantereeseen.
Hailuodossa asuu 0 henkeä, ja se on asukasluvultaan Pohjois-Pohjanmaan maakunnan ja entisen Oulun läänin pienin kunta. Hailuodon naapurikunnat ovat Lumijoki, Oulu ja Siikajoki. Entisiä naapurikuntia ovat Ouluun liitetyt Haukipudas ja Oulunsalo.
Hailuoto on paitsi kunnan (hallinnollinen alue), myös saaren (maantieteellinen alue) nimi. Hailuodon saari sijaitsee Perämerellä Oulun edustalla. Se on Perämeren ainoa pysyvästi asutettu saari, jonne ei ole kiinteää tieyhteyttä.
Hailuodon läntisimmässä kohdassa, Marjaniemessä, sijaitsee Marjaniemen majakka. Majakan juurella sijaitsevassa entisessä Luotsausliikelaitoksen luotsiasemarakennuksessa toimii nykyisin Luotsihotelli, ja majakan vieressä olevassa rakennuksessa on toiminut Oulun yliopiston Perämeren tutkimusasema.
Koko Hailuoto on luokiteltu kuuluvaksi Suomen valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.
Hailuodon pitäjäruoaksi nimettiin 1980-luvulla siiasta tehdyt kalapotut.
Historia
Hailuodon vakinainen asuttaminen alkoi ilmeisesti 1100-luvulla. Asukkaita tuli monelta suunnalta, etenkin Karjalasta. Ruotsalaiset, jotka kilpailivat kalavesistä, antoivat saarelle nimen Karelö (joka muuntui Karlö), Karjalan tai karjalaisten saari. Myös Hailuoto-nimi lienee yhdistävissä karjalaiseen kalastusnautintaan, se oli haili- eli silakkaluoto. Hailuodon ensimmäiset pysyvät asukkaat olivat enimmäkseen kotoisin Länsi-Suomesta, mutta joitakin tuli myös Itä-Suomesta. Vuonna 1548 saarella oli 43 taloa, ja vuoteen 1570 mennessä taloluku kasvoi 60:een. Kuningatar Kristiina lahjoitti koko Hailuodon saaren vuonna 1652 vapaaherrakunnaksi eversti Berndt Taubelle, jonka perillisiltä se palautettiin kruunulle vuonna 1675.
Hailuoto kuului aluksi Saloisten suurpitäjään, mistä se erkani itsenäiseksi seurakunnaksi 1587. Vuosina 1610–1620 rakennettu kirkko oli pitkään Suomen vanhin käytössä oleva puukirkko, kunnes se paloi 1968. Nykyinen kirkko valmistunut vuonna 1972. Hailuodon pappilan tulipalossa 2. elokuuta 1901 tuhoutui seurakunnan arkisto lähes kokonaan.
Suurina nälkävuosina 1696–1697 menehtyi 88 Hailuodon asukasta. Isonvihan (1713–1721) aikaan 200 venäläistä kasakkaa tappoi murhaperjantaina Hailuodossa noin 800 ihmistä kirveellä 29. syyskuuta 1714. Suuri osa uhreista oli saarelta suojaa hakeneita, sillä Hailuodon asukasluku oli tuohon aikaan alle 300 henkilöä. Yhden yön aikana tehty veriteko oli isonvihan suurin. Perimätiedon mukaan Hailuodon kirkon kellot upotettiin isonvihan aikana Kirkonjärveen, josta niitä ei kuitenkaan enää koskaan myöhemmin löydetty.
Hailuodon väkiluku ylitti 1800- ja 1900-luvun vaihteen jälkeen 2 000 rajan, mutta sen jälkeen väestö on vähentynyt alle puoleen. Monien sellaisten kuntien tapaan, joista on ollut paljon poismuuttoa, väestönrakennetta luonnehtii eläkeläisten suuri osuus. Väestönennusteet viittaavat kuitenkin nykyisen väestön säilymiseen. Kesäisin saarelle saapuu satoja mökkiasukkaita asuttamaan saaren noin 650 vapaa-ajan asuntoa.
Väestönkehitys
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.
Taajamat
Vuoden 2017 lopussa Hailuodossa oli 967 asukasta, joista 518 asui taajamassa, 441 haja-asutusalueilla ja 8:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Hailuodon taajama-aste on 54,0 %. Kunnassa on vain yksi taajama, Hailuodon kirkonkylä.
Luonto
Nykyinen Hailuoto on muodostunut useista erillisistä saarista. Maankohoamisen seurauksena saaren pinta-ala kasvaa jatkuvasti ja aikanaan saari tulee kasvamaan kiinni mantereeseen. Parisataa vuotta sitten olivat mantereenpuoleinen särkkämäinen Santonen ja eteläinen suomainen Hanhinen itse Luodosta erillisiä saaria. Hanhisen ja Luodon välinen Kirkkosalmi on erittäin merkittävä kosteikko, jossa tavataan runsaasti harvinaisia lintulajeja.
Hailuoto on Perämeren suurin saari, joka koostuu neljästä osasta, Luoto, Santonen, Hanhinen ja Syökari. Ne olivat erillään vielä pari vuosisataa sitten, kunnes liittyivät toisiinsa maankohoamisen seurauksena. Saaren nuoret pinnanmuodot ovat kauttaaltaan meren aaltojen, virtausten, jääntyönnön ja tuulen muovaamia.
pienoiskuva|Tyypillistä metsämaisemaa Luodon osassa Hailuotoa. Maaperä koostuu hiekkaisista aineksista, jotka ovat osaksi peräisin savihiekkakivestä, joka ns. Muhoksen muodostumana ulottuu Hailuotoon. Saaren halki Hyypänmäeltä Marjaniemeen kulkee itäkoillis-länsilounaissuuntaisena 15 kilometriä pitkä harjuselänne. Itäosissa Hyypänmäen kohdalla jäätikön sulamisvedet ovat hajottaneet hiekkoja lähes kahden kilometrin levyiseksi tasanteeksi. Keskiosissa harju kulkee vain muutamana kymmenen metrin levyisenä korkeana selänteenä, mutta leviää taas Isomäestä länteen. Louhikkoinen Marjaniemen kärki on harjun sydänosan kulumisjäännös. Korkein kohta on Hyypänmäki joka on noin 31 metriä merenpinnan yläpuolella. Hyypänmäen alueella on myös kivikoita, jotka ovat myöhemmin kerrostuneen lentohiekan peittäminä. Kivikot osoittavat aaltojen huuhdelleen saarten rantoja, mutta lohkarevallit osoittavat myös ahtojäiden puskeneen rajusti rantoja vasten. Lentohiekkavallit ja rantavallit ovat Hailuodon pinnanmuotoja luonnehtiva erikoispiirre. varsinkin pohjois- ja länsirannikolla.
Hailuodon kasvillisuuden monipuolisin osa levittäytyy rannoilla, erityisesti suojaisten poukamien rantaniityillä. Metsäluonnossa ovat kuivat kankaat hyvin edustettuna. Erityisen tunnusomaisia ovat laajat jäkäläkankaat. Linnustontutkimuksen kohteen Hailuodolla on pitkät perinteet. Vesilinnusto on runsainta niittyaroilla, laajoilla matalikoilla, karikoilla ja rehevissä lahdissa. Syksyn kohokohta on joutsenten muutto, jonka huipentuessa rannoilla voi lepäillä puolitoistatuhatta lintua.
Hailuodon kunnan saaria
Hailuoto, Hoikanriisi, Isomatala, Kengänkari, Mustakivi, Santosenkari (Santos-Hoikka), Pikku-Hoikka, Ulkoriisi, Ulkolaidanmatala, Väliteonkarit.
Elinkeinot
Hailuodossa on määrällisesti eniten työpaikkoja terveys- ja sosiaalipalveluiden (noin 26 %) ja maa-, metsä- ja kalatalouden (22 %) toimialoilla. Työpaikkojen suhteellinen kasvu on ollut viime vuosina voimakkainta taiteen, viihteen ja virkistyksen toimialoilla. Hailuodon työpaikoista noin puolet sijoittuu yksityiselle ja puolet julkiselle sektorille. Hailuodon kunnassa asuvasta työikäisestä väestöstä noin puolet pendelöi eli käy työssä mantereella.
Liikenne
pienoiskuva|Hailuodon maantielautat talvella 2013 Hailuotoon ei ole kiinteää tieyhteyttä, vaan saarelle liikennöi säännöllisesti lautta Oulunsalon Riutunkarista. Talviaikaan saaren ja mantereen välillä kulkee myös Hailuodon jäätie. Vuodesta 1920 vuoteen 1968 yhteysaluksena toimi Hailuotolaiva, joka korvattiin Tiehallinnon Merituuli-lautalla. 1980-luvun alussa Hailuotoon liikennöi kokeiluluontoisesti ilmatyynyalus Larus. Nykyinen lauttayhteys on suhteellisen sujuva tilavilla Merisilta- ja Meriluoto-lautoilla, mutta pengertietä mantereelle Huikun ja Riutunkarin välille suunnitellaan. Lauttayhteys on osa seututietä 816, joka on myös Hailuodon tärkein sisäinen väylä ja ainoa kokonaan päällystetty tie saarella. Huikun lauttasatamasta on noin 21 kilometrin matka Hailuodon kirkolle ja noin 30 kilometrin matka tien päätepisteeseen Marjaniemeen.
Hailuodon julkinen liikenne on pääasiassa taksikuljetuksia, mutta seututien 816 läpi kulkee Oulun joukkoliikenteen linja 59 Marjaniemestä Oulunsalon kautta Ouluun arkisin kolme kertaa päivässä, lauantaisin kaksi kertaa päivässä ja sunnuntaisin kerran päivässä. Yleisimpinä juhlapyhinä ajetaan sunnuntaivuorot. Linja-auto hoitaa osittain myös postinjakelun kunnassa ja sitä liikennöi Oubus.
Lentokenttä
Noin kuusi kilometriä Hailuodon kirkonkylältä etelään sijaitsee pieni lentokenttä. Lentokentällä on sorakiitotie, jonka suunta on 06/24. Kiitotien pituus on 600 metriä ja leveys 60 metriä.
Uskonnolliset yhteisöt
Vuoden 2018 aluejaon mukaan Hailuodon ainoa Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta on Hailuodon seurakunta.
Suomen ortodoksisen kirkon seurakunnista Hailuodon alueella on Oulun ortodoksinen seurakunta. Kirkon sisäisistä herätysliikkeistä paikkakunnalla toimii vanhoillislestadiolaisuus, jolla on paikkakunnalla Hailuodon Rauhanyhdistys.
Callan Foote
Callan Hayden Foote (s. 13. joulukuuta 1998 Englewood, Colorado, Yhdysvallat) on kanadalais-yhdysvaltalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa NHL-joukkue New Jersey Devilsin organisaatiossa. Tampa Bay Lightning varasi Footen ensimmäisellä kierroksella 14. pelaajana kesällä 2017. Hän laukoo oikealta.
Sint-Amands
Sint-Amands oli kunta Belgiassa Antwerpenin provinssissa. Vuoden 2018 alussa Sint-Amandsin väkiluku oli 8 479. Kokonaispinta-alaa kunnalla oli 15,58 neliökilometriä, ja sen asukastiheys oli 544 asukasta neliökilometrillä. Kuntaan kuului kolme kunnanosaa, Lippelo, Oppuurs ja varsinainen Sint-Amands.
Callan Foote
Pelityyli
The Sports Forecaster -sivuston mukaan Foote on isokokoinen puolustaja, joka kykenee pelaamaan suuria peliaikoja. Hän luistelee hyvin, on vahva kaksinkamppailuissa sekä laukoo kovaa ja tarkasti. Foote ei kuitenkaan ole kovin fyysinen pelaaja, eikä hänen kiekolliset taitonsa ole kaikkein parhaat joukkueensa kärkipuolustajan rooliin.
Sint-Amands
Sint-Amands ja Puurs liittyivät vuoden 2019 alussa yhteen ja muodostavat uuden Puurs-Sint-Amandsin kunnan.
Callan Foote
Pelityyli
Footea on verrattu paljon pelityyliltään hänen isäänsä Adamiin.
Seuraura
Kaudeksi 2015–2016 Foote siirtyi Kelowna Rocketsin WHL-joukkueeseen yhdessä pikkuveljensä Nolanin kanssa. Myös koko Footen perhe muutti asumaan Kelownaan. Callan Footen tulokaskausi liigassa toi 71 runkosarjaottelussa tehot 8+28=36 ja 18 playoff-ottelussa tehot 1+8=9. Hän oli pudotuspeleissä Rocketsin paras syöttäjä. Kaudella 2016–2017 Foote oli tehoilla 6+51=57 joukkueen toiseksi paras syöttäjä, neljänneksi paras pistemies ja tehokkain puolustaja. Hän voitti myös Rocketsin sisäisen tehotilaston lukemalla +39. Foote pelasi kauden aikana myös CHL Top Prospects Gamessa.
Tampa Bay Lightning varasi Footen ensimmäisellä kierroksella 14. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2017. Kaudella 2017–2018 hän nousi Kelowna Rocketsin WHL-joukkueen kapteeniksi. Foote oli joukkueen toiseksi paras syöttäjä, neljänneksi paras pistemies ja tehokkain puolustaja tehoilla 19+51=70, joilla hän sijoittui koko liigan puolustajien pistepörssissä kuudenneksi. Pudotuspeleissä Foote oli viidellä syöttöpisteellään Rocketsin paras syöttäjä Kole Lindin kanssa. Hänet valittiin kauden päätteeksi WHL:n läntisen konferenssin ensimmäiseen tähdistökentälliseen.
Michael Lembeck
Michael Lembeck (s. 25. kesäkuuta 1948) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja ja näyttelijä. Hän syntyi New Yorkin Brooklynissä näyttelijä Harvey Lembeckin poikana.
Lembeck esiintyi 1970–1980-lukujen tilannekomediassa One Day at a Time ja 1970-luvun lopun show'ssa The Krofft Supershow. Hän on ohjannut paitsi useita Frendien jaksoja, myös muiden muassa elokuvat Mutta mitä tapahtui joulupukille 2 (2002), Connie & Carla (2004) ja Mutta mitä tapahtui joulupukille 3 (2006).
Callan Foote
Seuraura
Syksyn 2018 harjoitusleirin päätteeksi Lightning lähetti Footen Syracuse Crunchin AHL-joukkueeseen.
Michael Lembeck
Lembeck voitti vuonna 1996 Emmy-palkinnon.
Callan Foote
Seuraura
Helmikuussa 2023 Lightning kauppasi Footen, ensimmäisen kierroksen varausvuoron vuoden 2025 varaustilaisuudessa, toisen kierroksen varausvuoron vuoden 2024 varaustilaisuudessa, kolmannen kierroksen varausvuoron vuoden 2023 varaustilaisuudessa, neljännen kierroksen varausvuoron vuoden 2023 varaustilaisuudessa ja viidennen kierroksen varausvuoron vuoden 2023 varaustilaisuudessa Nashville Predatorsiin vaihdossa Tanner Jeannotiin.
Elokuussa 2023 Foote teki vapaana agenttina New Jersey Devilsin kanssa yksivuotisen ja 800 000 dollarin arvoisen kaksisuuntaisen sopimuksen.
Maajoukkueura
Foote edusti Kanadaa alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2018, jolloin hän voitti maailmanmestaruuden. Footea kaavailtiin Kanadan joukkueeseen myös vuoden 2017 turnaukseen, jonne hän ei ollut kuitenkaan vielä edustuskelpoinen pelattuaan alle kaksi täyttä kautta edustamassaan maassa.
Muuta
Footen pikkuveli Nolan pelaa hyökkääjänä Kelowna Rocketsin WHL-joukkueessa, jossa veljekset ovat pelanneet kaksi kautta joukkuetovereina. Heidän kanadalainen isänsä Adam Foote pelasi omalla urallaan puolustajana pudotuspelit mukaan lukien yli 1300 NHL-ottelua. Hän voitti kaksi Stanley Cupia (Colorado Avalanche 1996 ja 2001), yhden olympiakullan (Salt Lake City 2002) ja yhden maailmancupin kullan (2004). Colorado Avalanche on jäädyttänyt Adam Footen pelinumeron 52.
Kirjallisuusvuosi 1881
Kirjallisuusvuosi 1881 käsittelee vuoden 1881 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Lomonosovin harjanne
Lomonosovin harjanne on vedenalainen vuorijono Pohjoisella jäämerellä. Se ulottuu 1 800 kilometrin matkan Uuden-Siperian saarista yli Jäämeren keskiosien Ellesmerensaarelle Kanadan arktisessa saaristossa. Vuorijono jakaa Pohjoisen jäämeren kahteen pääaltaaseen: Ameraasian- ja Euraasian altaisiin. Harjanteen leveys vaihtelee välillä 60–200 kilometriä ja se kohoaa 3 300–3 700 metriä ympäröivästä merenpohjasta. Korkein huippu on 975 metriä merenpinnan alapuolella. Rinteet ovat suhteellisen jyrkkiä, kanjoneiden rikkomia ja sedimenttikerroksen peitossa.
Harjanteen löysi neuvostoliittolainen pohjoisten alueiden tutkimusretkikunta vuonna 1948 ja se nimettiin Mihail Lomonosovin mukaan.
Pangea
lang=fi|thumb|Pangea Pangea ([], myös Pangaia tai Pangaea, ”kaikki maa”) oli yhtenäinen jättiläismanner paleotsooisen maailmankauden lopulta mesotsooiselle maailmankaudelle noin 300–180 miljoonaa vuotta sitten. Nimeä käytti ensimmäisenä mannerlaattojen liikuntateoriaa kannattanut Alfred Wegener.
Pangean maantiede ja ilmasto
Pangea syntyi permikauden lopulla. Mantereet sulautuivat yhteen noin 300–250 miljoonaa vuotta sitten nostattaen useita huomattavia poimuvuoristoja. Näistä vuorijonoista on useita olemassa nykyisinkin, tosin eroosion myötä paljon matalampina. Tärkeimpiä ovat Appalakit itäisessä Pohjois-Amerikassa, Atlasvuoret Pohjois-Afrikassa ja Uralvuoret Euraasiassa.
Pangean ilmasto oli mantereen massiivisen koon vuoksi sisämaassa hyvin kuiva ja siellä oli suuria aavikoita. Ilmasto oli ainakin joillakin rannikkoalueilla monsuunityyppinen. Ilmasto oli alussa kylmä, mutta lämpeni nopeasti mannerten yhdistyessä. Pangean ilmastoa lämmittivät ja lämpötilaeroja tasasivat Panthalassa-valtamerellä pyörivät kaksi suurta merivirtaa. Pangean synty laski merenpintaa ja laajat mannerjalusta-alueet (matalan meren alueet) kuivuivat.
Pangean hajoaminen
thumb|Animaatio Pangean hajoamisesta Mannerliikunnot alkoivat hajottaa Pangeaa 200–180 miljoonaa vuotta sitten triaskauden lopulla ja jurakaudella. Pangean hajoaminen alkoi jättiläsmäisillä tulivuorenpurkauksilla, jotka saattoivat liittyä Maan vaipassa olleisiin niin sanottuihin kuumiin kohtiin. Silloin muun muassa Afrikan ja Etelä-Amerikan väliin ilmestyi valtavia repeämälaaksoja. Pangean voidaan katsoa olleen koossa vielä 175 miljoonaa vuotta sitten, vaikka sen itälaidalla Afrikan ja Aasian välille oli syntynyt pitenevä merenlahti.
Salmi leveni noin 140 miljoonaa vuotta sitten mennessä merkittäväksi mereksi, Tethysmereksi. Tethysmeri oli leveä 130–100 miljoonaa vuotta sitten. Tethysmeren kautta virtaava lämmin merivirta lämmitti Maata. Eteläinen Gondwana hajosi jurakaudella, kun Etelämanner ja Australia lähtivät vaeltemaan omille teilleen. Etelä-Atlantti leveni liitukaudella 130–65 miljoonaa vuotta sitten, mutta Pohjois-Atlantti oli vielä pieni.
135 miljoonaa vuotta sitten liitukauden alussa Pangea oli selvästi hajonnut pohjoiseen Lauraasiaan, eteläiseen Gondwanaan sekä Intian ja Australian–Etelämantereen yhdistelmään. Lauraasiaan kuuluivat Pohjois-Amerikka, Grönlanti ja Euraasia. Gondwanamaassa olivat Etelä-Amerikka, Afrikka, Australia ja Etelämanner.
Matti Koistinen
Matti Koistinen (s. 18. tammikuuta 1986 Outokumpu) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelasi viimeksi II-divisioonajoukkue Karjalan Koplassa. Koistinen on pelityyliltään peruspuolustaja.
Seuraura
Outokummussa syntynyt Koistinen aloitti jääkiekon Varkaudessa Warkiksen joukkueessa. Hän pelasi siellä ensimmäiset miesten pelinsä jo 15-vuotiaana II-divisioonassa kaudella 2001–2002. Warkis nousi kaudeksi 2002–2003 Suomi-sarjaan, jossa vietetyn kauden jälkeen Koistinen siirtyi kaudeksi 2003–2004 Tapparaan. Hän voitti A-nuorten Suomenmestaruuden keväällä 2004.
Kaudella 2005–2006 Tapparan A-nuorten kapteenina toiminut Koistinen teki debyyttinsä SM-liigassa, jossa hän pelasi kauden aikana yhden runkosarja- ja neljä playoff-ottelua. Hän pelasi ensimmäisen SM-liigaottelunsa 15. maaliskuuta 2005 runkosarjan viimeisellä kierroksella vieraissa Rauman Lukkoa vastaan. Miesten pelit tulivat Koistiselle tutuksi myös seitsemän Mestis-ottelun verran alle 20-vuotiaiden maajoukkueesta. Toukokuussa 2006 hän teki yksivuotisen jatkosopimuksen Tapparan kanssa. Kaudella 2006–2007 Koistinen pelasi SM-liigassa 22 runkosarjaottelua ilman tehopisteitä. Hän pelasi yli puolet kaudestaan vielä A-nuorissa ja Koistinen sijoittui tehoilla 11+13=24 A-nuorten SM-liigan puolustajien pistepörssissä kymmenenneksi. Hän teki huhtikuussa 2007 taas vuoden mittaisen jatkosopimuksen Tapparan kanssa.
Koistinen aloitti kauden 2007–2008 lokakuun loppuun asti kestävällä lainasopimuksella Mestis-joukkue Mikkelin Jukureissa. Tämän jälkeen hän palasi Tapparaan, jossa Koistinen pelasi kauden aikana 18 runkosarjaottelua ilman tehopisteitä. Tammikuussa 2008 hän palasi loppukaudeksi Jukureihin. Mestis tuli Koistiselle kauden aikana tutuksi myös kahden ottelun verran Lempäälän Kisasta, jossa hän pelasi marras- ja joulukuussa 2007.
Elokuussa 2010 Koistinen teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen D Teamin kanssa. Hän pelasi kauden 2010–2011 aikana JYPissä kymmenen runkosarja- ja yhden playoff-ottelun tehden yhden maalin. Koistinen liigauran ensimmäinen maali syntyi 26. helmikuuta 2011 1–0-päättyneen ottelun jatkoajalla Turun Palloseuraa vastaan ajassa 62:30. Hänet palkittiin ottelun Ilta-Sanomien yhden tähden tähtipelaajana.
Toukokuussa 2011 Koistinen teki 1+1-vuotisen sopimuksen Kalevan Pallon kanssa. Hän huilasi noin syyskuun ajan polvivamman takia. Koistinen pelasi KalPassa pääosan kaudesta 2011–2012 ja teki SM-liigan yhden kauden piste-ennätyksensä tehtyään 32 runkosarja- ja kuudessa playoff-ottelussa tehot 5+6=11. Hän pelasi kauden aikana myös yhteensä 12 ottelun verran lainalla Savonlinnan Pallokerhossa. Kaudeksi 2012–2013 Koistinen teki vuoden mittaisen sopimuksen Jokipoikien kanssa. Hän edusti kauden aikana Pohjoisen joukkuetta Mestis Hockey Dayn tähdistöottelussa. Kahden Jokipojissa vietetyn vuoden jälkeen Koistinen siirtyi kaudeksi 2014–2015 vuoden mittaisella sopimuksella II-divisioonajoukkue Joensuun Kiekkokoplaan. Hän kuitenkin palasi Jokipoikiin loppukauden mittaisella sopimuksella marraskuussa 2014. Koistinen voitti kauden päätteeksi Suomi-sarjan mestaruuden ja oli nostamassa Jokipoikia takaisin Mestikseen. Hän teki toukokuussa 2015 vuoden mittaisen jatkosopimuksen joukkueen kanssa.
Kaudeksi 2015–2016 Koistinen nimettiin Jokipoikien varakapteeniksi. Hän pelasi loukkaantumisen vuoksi kuitenkin vain kuusi runkosarjaottelua. Kaudella 2016–2017 Koistinen jakoi tehoilla 4+17=21 Mestiksen puolustajien pistepörssin kymmenennen sijan kolmen muun pelaajan kanssa.
Maajoukkueura
Koistinen pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2006 voittaen pronssia. Yhteensä hän on pelannut 27 nuorten ja 15 poikien maaottelua.
Halsua
Halsua on Suomen kunta, joka sijaitsee Keski-Pohjanmaan maakunnassa. Kunnassa asuu 0 ihmistä, ja sen pinta-ala on 0 km2, josta 0 km2 on vesistöjä. Väestötiheys on 0 asukasta/km2.
Halsuan naapurikunnat ovat Kaustinen, Kokkola, Lestijärvi, Perho ja Veteli ja se on myös ainoa Keski-Pohjanmaan maakunnan kunta, jolla on yhteistä maarajaa vain oman maakuntansa kuntien kanssa. Entisiä naapurikuntia ovat Kokkolaan vuonna 2009 liitetyt Kälviä ja Ullava.
Halsuan pitäjäruoaksi nimettiin 1980-luvulla liikutusperunat, jotka syödään lusikalla viilin kera.
Esihistoria ja asutuksen syntyminen
Halsuan seudulta on löydetty muutamia esihistoriallisia esineitä. Seutu oli pitkään eräalueena, jossa kävivät pääasiassa satakuntalaiset ja hämäläiset erämiehet. Keskiajalla seudulle saapui Pohjanmaan rannikolle asettunutta ruotsinkielistä väestöä. Halsuan erämaaluonteesta kertovat muun muassa paikannimet Karhulahti, Saukonsaari, Peuraniemi ja Joutsensaari.
pienoiskuva|Halsuan kotiseutumuseossa esitellään paikallishistoriaa. Väkiluvun hidas kasvu johtui ennen kaikkea seudun maaperän karuudesta. Kytömaiden saveaminen opittiin vasta 1800-luvun puolivälissä, jolloin alkoi kytöviljelyn kukoistuskausi. Myös karjanhoito kohosi vähitellen korkealle tasolle.
Itsenäistyminen ja kehittyminen kuntana (1826–)
Halsuan seutu kuului pitkään Kokkolan kirkkopitäjään. Vuonna 1826 perustettiin Halsuan rukoushuonekunta, joka muuttui kappeliseurakunnaksi vuonna 1856. Seurakunta itsenäistyi vuonna 1906 Vetelistä, johon se oli kuulunut vuodesta 1860 lähtien. Seurakunnan puukirkon rakensivat kaustislaiset Heikki ja Jaakko Kuorikoski vuonna 1826. Kappeliseurakunnan aikana Halsuan elämää värittivät riitelevät kirkonmiehet, joiden maine kiiri kauaksi.
Vuosina 1960–1975 Halsuan asukasluku väheni 2 300:sta 1 536:een. Kunnan asukasmäärä nousi vuonna 1977 hivenen, kun Kanalan kylä liitettiin Halsuaan Lestijärvestä. Tämän jälkeen poismuutto hidastui ja vuonna 1985 asukkaita oli 1 670. Vuonna 2011 kunnan asukasmäärä oli 1 290.
Nykyisin Halsua tunnetaan paremmin ravimiesten, pesäpalloilijoiden ja kanteleensoittajien kuntana.
Maantiede
Halsua on Suomenselän tuntumassa sijaitseva erämaakunta, jonka maisemia hallitsevat suot. Suot peittävät yli 60 prosenttia kunnan pinta-alasta.
Kunnan kallioperä on pääasiassa granodioriittia, länsirajan tuntumassa on myös gneissiä. Yleisin maalaji on moreeni, joka peittää erityisesti jokilaaksojen välisiä kumpareita. Kunnan ainoa harju on kaakosta lounaaseen suuntautuva harjujakso, joka on Halsuanjärven itärannalla näkyy Pappilanharjuna. Harjun liepeillä on hiekan ja saven sekaisia hietamaita, joilla leviävät kunnan parhaat viljelymaat. Halsuan maisemat ovat loivapiirteisiä. Maasto viettää vähitellen reuna-alueilta kohti Halsuanjärveä, joka on 119 metrin korkeudella merenpinnasta. Kunnassa on useita yli 130 metrin korkeuteen kohoavia kohoumia, korkein huippu on Länttäpatinmäki, Halsuanjoen pohjoispuolella.
Halsuan metsistä lähes puolet on puolukkatyypin kangasta. Kaksi kolmasosaa metsistä on mäntyvaltaista. Laajat suot kuuluvat Pohjanmaan aapasoihin, joita luonnehtivat aukeat nevat rimpineen. Nevoihin liittyy rämealueita, jotka usein jatkuvat soistuvina kankaina.
Kunnan länsirajan läheisyydessä oleva ehytrantainen ja vähäsaarinen Halsuanjärvi on Keski-Pohjanmaan suurimpia järviä. Halsuanjärveen laskevista joista huomattavimmat ovat Penninginjoki, Pajuoja ja Venetjoki, jonka säännöstelyaltaana on suurista kaloistaan tunnettu Venetjoen tekojärvi Halsuan ja Kokkolan rajamailla. Halsuanjärvi laskee Halsuanjokea pitkin Perhonjokeen.
Kylät
Halsuan Ylikylä on valittu vuoden keskipohjalaiseksi kyläksi vuonna 2007.
Talous
32,2 prosenttia Halsuan työvoimasta sai vuonna 2015 elantonsa maa-, metsä- ja kalataloudesta, mikä teki kunnasta manner-Suomen kolmanneksi alkutuotantovaltaisimman Lestijärven ja Savukosken jälkeen. Vuonna 2014 Halsualle suunniteltiin yli sadan voimalan tuulipuistoa.
Vuonna 2020 Halsuan kunnallisveroprosentti on 23,50, joka on Suomen kaikkien aikojen korkein.
Väestö
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.
Taajamat
Vuoden 2017 lopussa Halsualla oli 1 171 asukasta, joista 484 asui taajamassa, 684 haja-asutusalueilla ja 3:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Halsuan taajama-aste on 41,4 %. Kunnassa on vain yksi taajama, Halsuan kirkonkylä.
Kristinusko
Vuoden 2018 aluejaon mukaan Halsualla on seuraavat Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunnat:
Kirkon sisäisistä herätysliikkeistä toimii paikkakunnalla evankelisuus sekä vanhoillislestadiolaisuus, jolla on paikkakunnalla Halsuan ja ympäristön Rauhanyhdistys.
Muita kirkkokuntia edustaa helluntaiherätykseen kuuluva, Vetelistä käsin toimiva Veteli-Halsuan helluntaiseurakunta, jonka leirikeskus on Halsualla. Suomen ortodoksisen kirkon seurakunnista Halsuan alueella toimii Vaasan ortodoksinen seurakunta.
Hallinto
pienoiskuva|Halsuan kunnanvirasto. Halsuan kunnanjohtaja vuodesta 2013 on Jari Penttilä. Kunnanvaltuustossa on 15 paikkaa, joista yksitoista on Keskustan hallussa kaudella 2017–2021.
Liikenne
Valtatie 13 Kokkolasta Jyväskylään ohittaa Halsuan kunnan lounaisrajan muutaman kilometrin päästä, ja kirkonkylästä on valtatielle matkaa vajaat 14 kilometriä. Kunnan sisäinen tieverkko on melko harva. Kirkonkylästä lähtevät seututiet Kaustiselle ja Lestijärvelle. Lähin rautatieasema on Seinäjoki–Oulu-radalla Kannuksessa, mutta useimmin käytetty Kokkolassa.
Tunnettuja halsualaisia
pienoiskuva|oikea|Halsuan urheilukenttä.
Valkealan sairaala
Valkealan sairaala on Kouvolan Valkealassa, Saarenmaalla sijaitseva lakkautettu psykiatrinen sairaala. Sairaala perustettiin vuonna 1962 ja suljettiin 2006 sairaalan toiminnan siirryttyä Kuusankoskelle Pohjois-Kymen sairaalan yhteyteen. Entinen sairaala-alue siirtyi kiinalaisyhtiö Leishi Finland Oy:n omistukseen vuonna 2007, ja siellä avattiin kiinalaisia hoitoja tarjoava hyvinvointikeskus vuonna 2008. Valkealan sairaala on ollut jo pitkään hylättynä, ja se on päässyt huonoon kuntoon. Viime vuosina rakennukselle on tehty paljon ilkivaltaa, ja sieltä on myös varastettu irtaimistoa. Rakennuksen nykyinen omistaja asuu Sveitsissä, ja Kouvolan kaupunki on yrittänyt jo pitkään tavoittaa häntä tuloksetta. Heinäkuussa 2021 sairaalan vanhan osan ullakko tuhoutui tulipalossa, jota epäillään tuhopoltoksi. Pitkään kylmillään ollutta ja kosteusvaurioista kärsivää rakennusta odottaa todennäköisesti purkutuomio, mikäli kaupunki tavoittaa rakennuksen omistajan.
Sairaalan perustaminen
Pohjois-Kymenlaakson kunnat ja Hamina kuuluivat ennen Valkealan sairaalan rakentamista Kaakkois-Suomen mielisairaanhuoltopiiriin, jonka A- eli keskusmielisairaala oli Rauhan sairaala Joutsenossa. Siellä hoidettiin kuitenkin vain akuuttipotilaita. Vuonna 1952 säädetty mielisairaslaki velvoitti kuntia tarjoamaan potilaille keskussairaalan lisäksi myös lievempiä hoitomahdollisuuksia. Päätös B-piirimielisairaalan rakentamisesta Pohjois-Kymenlaaksoon tehtiin syksyllä 1955. Sairaalan tarkempi sijoituspaikka aiheutti kuitenkin paljon kiistaa. Aluksi laitos aiottiin sijoittaa Kouvolaan ja sitten Kuusankoskelle. Päätös sen rakentamisesta Valkealaan tehtiin vasta syksyllä 1956 kuntien edustajien kokouksessa. Valkealan kunta lahjoitti sairaalalle tontin Jokelan kylästä, Väliväylään kuuluvan Käyräjoen rannalta.