cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Aurelianus
Kapinoita
Ehkä vakavinta kapinaa johti rahapajan päällikkönä (rationalis) toiminut Felicissimus. Hänen johdollaan rahapajat varastivat osan kolikoihin tarkoitetusta hopeasta, jolloin jo ennestään huonolaatuisten kolikoiden laatu heikkeni. Syy tähän saattoi olla virkamiesten korruptoituneisuus. Asia huomattiin, kun ensimmäiset kolikot, jotka oli tarkoitettu kunnioittamaan jumalaksi julistettua keisari Claudiusta, olivat äärimmäisen huonolaatuisia jopa sen ajan mittapuulla. Kun Felicissimus aiottiin vetää asiasta vastuuseen, hän aloitti kapinan rahapajan työntekijöiden avulla. Ilmeisesti Felicissimus kuoli kuitenkin pian kapinan alettua, tai hänet saatettiin teloittaa. Tapahtumat käynnistivät väkivaltaiset mellakat, kun eräät Aurelianusta vastustavat ja Felicissimusta sekä edellistä keisaria Quintillusta kannattaneet senaattorit ja ritarisäädyn edustajat yllyttivät rahapajan työntekijöitä ja kansalaisia kapinaan. Kapinahaluja lisäsi palmyralaisten hyökkäys Egyptiin. Se oli katkaissut viljantuonnin Roomaan, joka oli erittäin riippuvainen ulkopuolisesta viljasta. Lisäksi germaanien hyökkäykset vain lisäsivät pelkoa. Kapina päättyi lopulta Caelius-kukkulalla käytyyn mellakoitsijoiden ja Rooman kaupunkikohorttien (Cohortes urbanae) väliseen veriseen taisteluun. Erään lähteen mukaan taistelussa kuoli noin 7 000 henkeä, mutta tämä on epävarmaa. Järjestyksen palauttamisen jälkeen Aurelianus teloitutti useita mukana olleita senaattoreja. Lähteiden mukaan Felicissimus ei kuitenkaan julistautunut keisariksi. Felicissimuksen kapina tapahtui ehkä vuonna 271, mutta se on myös ajoitettu vuoteen 274.
Sota gootteja vastaan ja vetäytyminen Daakiasta
thumb|250px|left|Daakian provinssi. Edellisten keisarien voitot gooteista olivat olleet vain tilapäisiä, ja gootit pysyivät yhä vakavana uhkana roomalaisille. Aurelianuksen vaikeudet Italiassa olivat rohkaisseet gootteja vyörymään taas Tonavan yli Moesiaan ja Traakiaan, ja kesällä 271 Aurelianus joutui lähtemään sotaan gootteja vastaan. Hän onnistui kuitenkin voittamaan ja ajamaan heidät Tonavan yli pohjoiseen. Aurelianuksen armeija seurasi gootteja ja aiheutti näille raskaita tappioita. Roomalaiset muun muassa surmasivat goottien kuninkaan Cannabasin (tai Cannabaudesin) sekä ryöstivät ja tuhosivat useita goottien kyliä. He saivat myös vangiksi useita goottinaisia sekä kuninkaan sotavaunut, jotka Aurelianuksen sanottiin laittaneen näytteille triumfissaan vuosia myöhemmin. Tästä voitostaan hän otti vastaan arvonimet Gothicus Maximus ja Dacicus Maximus.
Aurelianuksen voitto gooteista oli myös vakauttanut ainakin tilapäisesti Tonavan raja-alueen ja nostanut joukkojen moraalia. Tilanne keisari Trajanuksen 170 vuotta aiemmin valloittamassa Daakian provinssissa oli kuitenkin hatara. Aluetta pystyttiin vain vaivoin puolustamaan, ja germaanit ja gootit pystyivät kulkemaan sen läpi miten halusivat. Gallienus oli vuosia sitten vetänyt joukot osittain pois Daakiasta, ja Aurelianus päätti luopua provinssista kokonaan. Hän oli jo aiemmin suunnitellut hyökkäystä kuningatar Zenobian johtamaa Palmyraa vastaan ja tiesi, että tarvitsi kaikki mahdolliset voimavarat lyödäkseen palmyralaiset. Daakian provinssi taas teki ikävän mutkan pohjoiseen ja söi pahasti alueen voimavaroja, joita Aurelianus ei voinut tuhlata. Niinpä hän käski evakuoimaan kaikki Daakiassa vielä olevat joukot ja roomalaiset siirtolaiset Tonavan taakse. Siirtolaiset hän asutti vasta perustettuun Dacia Ripensiksen provinssiin Tonavan ja Daakian eteläpuolelle. Daakiasta vetäytyminen tapahtui luultavasti vuonna 271, mutta myös vuodet 272 ja 273 ovat mahdollisia ajankohtia.
Valmistelut
Loppuvuodesta 271 Aurelianus alkoi valmistella Palmyran sotaretkeä. Hänen armeijansa oli 200-luvun suurimpia. Siihen kuului muun muassa dalmatialaista ja mauritanialaista ratsuväkeä sekä legioonalaisia ja auxilia-joukkoja, jotka oli otettu Tonavan raja-alueilta, Moesiasta, Pannoniasta, Raetiasta ja Noricumista. Tämän lisäksi armeijaan kuului myös vexillationes-joukkoja, jotka olivat luultavasti osallistuneet jo aiempiin Aurelianuksen käymiin sotiin. Hän perusti myös kaksi uutta legioonaa, legio I Illyricorumin ja legio IIII Martian. Perustamisajankohta oli todennäköisesti ennen Palmyran sotaretkeä tai heti sen jälkeen vuonna 272 tai 273.
Sotaretkellä oli kaksi päätavoitetta. Ensinnäkin roomalaisten piti vallata ja turvata rikkaat Vähän-Aasian ja Egyptin provinssit sekä mahdollisuuksien mukaan valloittaa Syyria ja Antiokia. Toiseksi Zenobian ja Palmyran aiheuttama uhka piti poistaa kokonaan.
Vähän-Aasian ja Egyptin valtaus
thumb|300px|Aurelianuksen Palmyran sotaretki vuonna 272.
Sotaretken ajoitus on jokseenkin epävarma. Erään teorian mukaan Aurelianus olisi aloittanut sotaretken jo vuonna 271, ja toisen mukaan Palmyra olisi vallattu jo samana vuonna. Useat tutkijat kuitenkin ovat sitä mieltä, että sotaretki käytiin kesällä 272.
Aurelianus tiesi, että Syyrian valtaus tulisi olemaan vaikeaa, ja Egypti olisi senkin jälkeen vielä kaukana. Turvatakseen provinssin mahdollisimman nopeasti ja avatakseen toisen rintaman hän päätti siksi lähettää laivastonsa valtaamaan Egyptiä palmyralaisilta. Historia Augusta kertoo, että Aurelianus nimitti laivaston komentoon luotetun kenraalinsa, tulevan keisarin Marcus Aurelius Probuksen. Vaikka Historia Augustan luotettavuus onkin kyseenalainen, ei ole mitään syytä, miksi Aurelianus ei olisi antanut tärkeää tehtävää kenraalilleen.
Aurelianus ylitti armeijansa kanssa Bosporinsalmen keväällä 272 ja saapui Khalkedoniin. Heidän edetessään Bithyniaan sen asukkaat, jotka olivat onnistuneesti vastustaneet palmyralaisten valloitusyrityksiä, toivottivat roomalaiset tervetulleeksi. Samoin tapahtui myös Galatian pääkaupungissa Ankyrassa, mutta kun Aurelianus saapui Tyanan kaupunkiin, sen asukkaat sulkivat porttinsa roomalaisilta. Aurelianus suuttui ja julisti, että vallattuaan kaupungin hän ei jättäisi koiraakaan henkiin. Piiritys kesti jonkin aikaa, kunnes kaupungin asukas Heraclammon näytti roomalaisille kaupungin heikon kohdan. Pian Tyana antautui, mutta Aurelianus päätti kuitenkin säästää kaupunkilaiset. Hän halusi esiintyä vapauttajana eikä valloittajana, jolloin muutkin kaupungit saattaisivat antautua. Hänen sotilaansa kuitenkin närkästyivät ja muistuttivat keisaria tämän aiemmasta julistuksesta. Aurelianus käski sotilaitaan tappamaan sitten kaikki koirat kaupungista. Myöhemmin Aurelianus antoi myös teloittaa Heraclammonin perustellen päätöstään sillä, että tämä oli jo kerran pettänyt kansansa, eikä mikään estäisi häntä tekemästä tekoaan uudestaan.
Erään toisen ja kuuluisamman tarinan mukaan tyanalainen filosofi Apollonios ilmestyi Aurelianukselle unessa ja sanoi hänelle:
Apolloniosta ihaillut Aurelianus päätti tällöin säästää Tyanan.
Tyanan valtauksen jälkeen Aurelianuksen armeija lepäsi kaupungissa hetken, ennen kuin lähti marssimaan kohti kaakossa sijaitsevia Kilikian portteja, joiden kautta pääsi Anatolian tasangolta Taurusvuorten läpi Kilikian rannikolle ja Syyriaan. Hänen suunnitelmansa onnistui, ja Kilikian kaupungit antautuivat Aurelianukselle taisteluitta.
Myös Probus oli onnistunut Egyptin valtaamisessa. Palmyralaisten varuskunta provinssissa ei ollut erityisen vahva, joten roomalaiset onnistuivat valtaamaan ja turvaamaan sen kesäkuun 272 loppuun mennessä.
Immaen taistelu ja Antiokian valtaus
Kuningatar Zenobia ja hänen kenraalinsa Zabdas päättivät välttää taistelua Vähässä-Aasiassa. Sen sijaan he vetivät joukkonsa lähelle Antiokiaa, jonka he tiesivät olevan yksi Aurelianuksen päätavoitteista Syyriassa. Roomalainen ratsuväki onnistui kuitenkin voittamaan raskaasti panssaroidun palmyralaisen ratsuväen Antiokian lähellä Immaessa. Vaikka palmyralaisilla oli yhä enemmän ratsuväkeä kuin roomalaisilla, Immaen taistelu oli sodan ratkaiseva vaihe. Zenobian oli pakko luopua Antiokiasta. Hän kuitenkin pelkäsi, että antiokialaiset kääntyisivät pian häntä vastaan. Zabdas etsi tällöin Aurelianuksen ikäisen miehen ja puki hänet Rooman keisarin tapaan. Tätä miestä sitten esiteltiin Antiokian kaduilla, jolloin asukkaat luulivat, että palmyralaiset olivat saaneet vangituksi Aurelianuksen. Juoni toimi, ja pimeän tullen Zenobia ja Zabdas lähtivät saattueen kanssa salaa kaupungista. Palmyralaisten armeija, joka oli asettunut kaupungin eteläpuolelle, sai käskyn lähteä etelään kohti Emesaa. Zenobia jätti lähelle Antiokiaa vain pienen varuskunnan. Roomalaiset kuitenkin kukistivat sen nopeasti.
Kun antiokialaiset huomasivat palmyralaisten lähdön, monet joutuivat paniikkiin pelätessään roomalaisten kostoa. Jotkut pakenivat kaupungista. Sillä aikaa Aurelianus valmisteli hyökkäystä kaupunkiin aamulla. Hän suunnitteli luultavasti lähettävänsä ratsuväkensä kaupungin ympäri ja hyökkäävänsä sitten palmyralaisten asemiin. Aamun tullen roomalaiset kuitenkin huomasivat palmyralaisten poistuneen, joten Aurelianus marssi saman tien Antiokiaan, missä hänet toivotettiin tervetulleeksi. Kuten Tyanassa, Aurelianus armahti täälläkin kaupungin ja sen kansalaiset ja salli paenneiden palata kaupunkiin.
Antiokian valtauksen jälkeen sotaretkeen tuli lyhyt tauko, sillä Aurelianuksen täytyi hoitaa kaupungissa hallinnollisia tehtäviä. Hän päätti myös odottaa vahvistuksia Tyanasta ja Eufrat-joen laaksosta sekä palestiinalaisia apujoukkoja, joilla oli aseinaan nuijat. Kun armeija oli valmis, Aurelianus eteni kohti etelää ja Apameiaa. Suurempaa vastarintaa ei ollut, sillä jokainen kaupunki ja kylä toivotti roomalaiset tervetulleiksi. Lopulta Aurelianus pääsi Emesan liepeille, missä Zenobia ja Zabdas olivat ryhmittäneet joukkonsa tasangolle. Seuranneessa taistelussa palmyralaisten raskas ratsuväki oli vähällä onnistua murtamaan roomalaisten linjat, mutta Aurelianuksen lähetettyä jalkaväkensä vihollista vastaan palmyralaisten armeija romahti ja kääntyi pakoon.
Zenobia pakeni kenraaleineen Emesaan, jossa he kutsuivat koolle neuvoston keskustelemaan tilanteesta. He päättivät lopulta paeta armeijansa rippeiden kanssa Palmyraan ja jättää omaisuutensa Emesaan. Emesan asukkaat eivät tehneet vastarintaa, vaan avasivat kaupunkinsa portit Aurelianukselle.
Palmyran kukistuminen
thumb|250px|Herbert Schmalz, Kuningatar Zenobia katsoo viimeisen kerran Palmyraan. thumb|250px|Kuningatar Zenobia Aurelianuksen edessä. [[Giovanni Battista Tiepolon maalaus 1700-luvun alkupuoliskolta.]]
RTSP
RTSP on tiedonsiirtoprotokolla multimedian suoratoistoa varten TCP/IP-verkoissa. Protokollaa voidaan käyttää sekä TCP:n että UDP:n päällä.
Aurelianus
Palmyran kukistuminen
Syyrian valtaamisen jälkeen roomalaiset suuntasivat kohti Palmyraa, jonne Zenobia ja hänen joukkonsa olivat linnoittautuneet. Oli keskikesä, ja helle oli varmasti tukahduttavaa marssiville joukoille, joita ahdistivat vielä Zenobialle yhä uskolliset paikalliset beduiiniheimot. Aurelianus tosin onnistui liittoutumaan joidenkin heimojen kanssa, jotka lupasivat toimittaa roomalaisille ruokaa ja vettä.
RTSP
RTSP:llä ohjataan multimediaesitysten suoratoistoa mediapalvelimilta asiakasohjelmalle samaan tapaan kuin videonauhuria käytetään. Asiakasohjelma voi valita toistosuunnan ja -nopeuden pikakelausta tai hidastusta varten.
Smash Hits (albumi)
Smash Hits on yhdysvaltalaisen kitaristin Jimi Hendrixin yhtyeen The Jimi Hendrix Experiencen kokoelma-albumi vuodelta 1968. Albumi sisältää yhtyeen menestyneimpiä kappaleita ensimmäiseltä albumilta Are You Experienced. Albumi sisältää myös kappaleita yhtyeen kolmannelta albumilta, Electric Ladylandiltä, mutta vaihtelevasti sen alueellisten julkaisujen mukaan.
RTSP
RTSP on tekstipohjainen protokolla HTTP ja SIP-protokollien tapaan. Esityksen eri mediat, niiden ohjaus ja käytettävät koodekit kuvataan käyttäen SDP:tä. Itse media siirretään RTP:tä käyttäen. Jos esitykseen kuuluvat mediat (ääni, kuva tai tekstitys) lähetetään eri yhteyksiä käyttäen, RTSP:n ja RTCP:n avulla ne saadaan tahdistettua käyttäjälle esittämistä varten.
Smash Hits (albumi)
Albumin Britannian julkaisupäivä oli huhtikuussa 1968, kun taas Yhdysvalloissa albumi julkaistiin vasta heinäkuussa 1969. Myöhäisen yhdysvaltalaisjulkaisun myötä jo ilmestynyt albumi Electric Ladyland vaikutti Smash Hitsin kappalelistaan. Brittijulkaisussa albumilta edustettuna oli kappale "Burning of the Midnight Lamp".
RTSP
Standardointi
RTSP määritellään RFC-dokumenteissa:
Aurelianus
Palmyran kukistuminen
Piiritys jatkui, ja palmyralaisten taistelutahto heikkeni koko ajan. Vakava isku tuli, kun heidän armenialaiset liittolaisensa loikkasivat roomalaisten puolelle. Zenobia tajusi, että ei voinut voittaa taistelua nykyisillä joukoilla. Ainoa vaihtoehto oli sassanidien Persia, mistä kuningatar toivoi saavansa apua. Eräänä yönä hän livahti kaupungista ja lähti ratsastamaan kamelilla itään kohti Persiaa. Aurelianus ehti kuitenkin saada asiasta vihiä ja lähetti ratsuväkiosaston Zenobian perään. Hänet saatiin kiinni Eufrat-joen varrella ja tuotiin Aurelianuksen luo. Kun palmyralaiset saivat tietää kuningattarensa jääneen vangiksi, he menettivät taistelutahtonsa ja antautuivat. Aurelianus osoitti samaa jalomielisyyttä kuin aiemminkin ja armahti kaupungin ja sen asukkaat.
Zenobia ja hänen kenraalinsa sekä kuningattaren palveluksessa ollut kreikkalainen reettori ja filosofi Kassios Longinos kuitenkin vangittiin. Kuningattaren henki säästettiin, mutta Aurelianus teloitutti hänen kenraalinsa ja Longinoksen sekä Zenobian kannattajia. Aurelianus halusi säästää Zenobian, koska hän suunnitteli laittavansa kuningattaren esille triumfissaan Roomassa. Hänen kerrottiin nöyryyttäneen Zenobiaa laittamalla tämän ratsastamaan kamelilla Aurelianuksen voitonkulkueissa Syyrian ja Vähän-Aasian kaupungeissa. Keisarin oli myös palkittava sotilaitaan, jotta nämä eivät närkästyisi, joten hän käski viedä suuren osan Palmyran rikkauksista Roomaan. Aurelianus käski myös purkaa osan kaupungin muureista ja takavarikoi kaikki aseet. Kaupunkiin hän jätti luottomiehensä kenraali Marcellinuksen ja 600 jousimiehen suuruisen varuskunnan, joka oli Sandarionin komennossa.
Ennen kuin Aurelianus lähti armeijansa kanssa takaisin länteen, hän luultavasti lähetti joitakin rangaistusretkikuntia persialaisia vastaan, mutta muuten sotatoimet olivat vähäisiä. Persialaiset solmivat pian rauhan Aurelianuksen kanssa. Viimein Aurelianus pääsi palaamaan Roomaan, missä hän otti vastaan arvonimet Palmyrenicus Maximus, Arabicus Maximus , Persicus Maximus ja Restitutor Orbis.
Carpicus Maximus ja paluu Palmyraan
Pian Aurelianus sai kuitenkin tiedon, että karpien germaaniheimo oli tunkeutunut Daakiaan ja edennyt sitten etelään Moesiaan ja Traakiaan ryöstäen maaseutua ja aiheuttaen hävitystä. Vaikka vuosi oli jo lopuillaan, Aurelianus päätti lähteä ajamaan hyökkääjiä pois Rooman alueilta. Sotaretkestä ei tiedetä mitään muuta kuin, että se oli menestyksekäs. Vuoden loppuun mennessä Carpit oli kukistettu, ja Aurelianus otti arvonimen Carpicus Maximus.
Aurelianus ei ehtinyt juhlia voittoaan, kun hänelle tuli Marcellinukselta viesti. Tämä kertoi, että palmyralaiset olivat alkaneet kapinoida Apsaeuksen johdolla. He olivat tappaneet Palmyrassa sijaitsevat roomalaiset sotilaat ja julistaneet viisivuotiaan Antiochuksen keisariksi. Tämän sanottiin olleen Zenobian poika.
Aurelianus kokosi heti armeijansa ja marssitti sen nopeasti takaisin Palmyraan, jonne hän saapui keväällä 273. Palmyralaiset eivät olleet valmistautuneita eivätkä osanneet odottaa roomalaisten palaavan niin nopeasti, joten Aurelianus pystyi kukistamaan kapinalliset helposti. Hän antoi ryöstää kaupungin tyhjäksi, jolloin monet sen rakennukset kärsivät mittavia vahinkoja. Loputkin rikkaudet, joita ei ollut ryöstetty edellisenä vuonna, vietiin pois. Lisäksi muurit purettiin nyt kokonaan, jotta Palmyra ei enää koskaan nousisi Roomaa vastaan. Apsaeuksen ja muiden kapinallisten kohtalosta ei ole tietoa, mutta todennäköisesti heidät teloitettiin. Yllättäen nuori Antiochus kuitenkin säästettiin. Aurelianus piti luultavasti häntä liian nuorena ja vähäpätöisenä ja käski karkottaa hänet kaupungista.
Firmuksen kapina
Heti Palmyran tuhon jälkeen puhkesi Aleksandriassa kuitenkin Firmuksen johtama kapina. Hän oli Seleukeiasta kotoisin oleva rikas kauppias ja Zenobian ystävä, joka yritti tukea palmyralaisia kapinallaan ja katkaista samalla viljan viennin Rooman. Firmuksen tavoitteet ovat epäselvät, mutta ilmeisesti hän ei julistautunut keisariksi. Aurelianus onnistui kukistamaan kapinan helposti ja teloitutti Firmuksen ja lukuisia muita kapinallisia. Tosin Firmuksen olemassaolosta ei ole päästy varmuuteen, joten hän saattaa olla täysin keksitty henkilö. Kaikki hänen nimeensä lyödyt kolikot ovat osoittautuneet väärennöksiksi.
Gallian keisarikunta kukistuu
thumb|250px|left|Aurelianuksen lyöttämä kolikko.
Aurelianus palasi vuonna 274 Roomaan, jossa hän otti vastaan toisen konsulinvirkansa kuluvalle vuodelle. Tämän jälkeen hän aloitti Rooman rahauudistuksen ja Sol Invictus -temppelin rakennuttamisen Roomaan. Myös Aurelianuksen triumfia alettiin valmistella. Se sai kuitenkin odottaa vielä, sillä keisari suuntasi nyt katseensa Galliaan, jonka keisari oli tuolloin Tetricus I. Tetricus hallitsi yhdessä poikansa Tetricus II:n kanssa Britanniaa, Galliaa ja Germaniaa.
Aurelianuksen armeija ylitti Alpit alkukesällä 274 ja eteni Gratianopolisiin (Grenobleen) Gallia Narbonensiksen provinssiin, josta marssi jatkui Rhône- ja Saône-jokia myöten pohjoiseen. Lugdunumin valtauksen jälkeen Aurelianus eteni Marne-jokea pitkin pohjoiseen ja kohtasi Tetricuksen armeijan lähellä Catalaunumia (Châlonsia). Taistelu oli rajua, mutta lopulta Aurelianuksen ja hänen armeijansa kokemus ratkaisi taistelun heidän edukseen. Joidenkin lähteiden mukaan Tetricus olisi jättänyt omat joukkonsa ja loikannut Aurelianuksen puolelle, mutta nykyään tätä pidetään epäuskottavana. Todennäköisesti Tetricus taisteli loppuun asti, ennen kuin jäi vangiksi. Ilman komentajaansa Tetricuksen armeijan rivit romahtivat. Aurelianuksen joukot käyttivät vihollisen kaaosta hyväkseen ja hyökkäsivät, jolloin seurauksena oli verilöyly.
Tetricus lähetettiin Roomaan odottamaan lopullista kohtaloaan. Aurelianus jäi vielä Galliaan valvomaan provinssien uudelleenorganisointia. Tärkeää oli myös Reinin rajan rauhoittaminen. Rajalle sijoitettujen linnoitusten varuskunnat vaihdettiin tuoreisiin sotilaihin ja puolustusta vahvennettiin. Tämä oli erityisen tärkeää Reinin yläjuoksulla, missä alemannit olivat toistuvana uhkana Rooman hallitsemille alueille. Aurelianus saattoi jopa käynnistää lyhyen sotaretken germaaneja vastaan. Hän myös linnoitti kaupunkeja hyökkäysten varalle. Syksyyn mennessä Aurelianus piti tilannetta niin vakaana, että hän pystyi palaamaan Roomaan viettämään kauan odotettua triumfia voitoistaan.
Aurelianus otti samana vuonna vaimokseen Ulpia Severinan, joka oli Ulpius Crinituksen tytär. Tämän sanottiin olleen sukua keisari Trajanukselle, mutta kyseessä saattaa olla vain yritys yhdistää Aurelianus voittoisaan Trajanukseen. Aurelianus sai Severinan kanssa yhden tyttären. Syksyllä 274 Aurelianus antoi Severinalle arvonimen Augusta.
Vuosi 275 ja kuolema
Aurelianus oli konsuli kolmannen kerran vuonna 275. Vuoden tapahtumista on hyvin vähän tietoa. Aurelianus luultavasti soti germaaneja vastaan Galliassa ja Raetiassa. Tämän jälkeen hän oli Balkanilla, missä hänet lopulta murhattiin. Syystä hänen oloonsa siellä ei ole varmuutta. Georgios Synkellos ja Zonaras kertovat Aurelianuksen taistelleen gootteja vastaan, mutta Historia Augustan mukaan keisari oli syksyllä matkalla sotimaan persialaisia vastaan. Jälkimmäinen on varmasti todennäköisin vaihtoehto, sillä Persian valtakunta oli tuolloin vaikeuksissa sisäisten kiistojen takia. Kuningas Sapor I oli kuollut vuonna 272, ja Bahram I:llä oli täysi työ pitää valtakunta pystyssä. Rooma taas oli vahvimmillaan moneen vuoteen. Tilanne oli otollinen Persian sotaretkelle. Myös monet historioitsijat ovat samaa mieltä.
Aurelianus ei kuitenkaan ehtinyt Persiaan asti. Sotamatkalla Mesopotamiaan virallisten tiedonantojen julkistamisesta huolehtiva virkamies nimeltään Eros jäi kiinni jostakin pikkurikoksesta. Kohtalostaan huolestuneena hän väärensi keisarin allekirjoittaman kirjeen, jossa määrättiin muutama keisarillinen henkivartija surmattavaksi. Kun Eros näytti kirjettä henkivartijoille, nämä kehittivät salaliiton Aurelianusta vastaan kenraali Mucaporin johdolla. Kun armeija pysähtyi lepäämään Caenophruriumiin Traakiassa, salaliittolaiset odottivat sopivaa hetkeä ja surmasivat keisarin tämän ollessa yksin. Tämä tapahtui syys- tai lokakuussa 275. Ilmeisesti damnatio memoriae julistettiin Aurelianuksen kuoleman jälkeen, mutta hänet julistettiin kuitenkin pian jumalaksi, Divus Aurelianukseksi.
Rooman taitavimpien ja suosituimpien kenraalien ja keisarien joukkoon kuuluneen Aurelianuksen murha oli suuri takaisku roomalaisille. Erityisesti armeija kunnioitti ja ihaili Aurelianusta suuresti. Kun hänen henkivartijansa huomasivat virheensä, he suutuksissaan tappoivat Eroksen. Tämän jälkeen Aurelianus haudattiin suurin juhlamenoin kuolinpaikalleen. Hän oli näin ensimmäinen Rooman keisari, jota ei haudattu Roomaan.
Aurelianuksen kuoleman jälkeen tilanne Roomassa oli sekava. Joidenkin lähteiden mukaan valtakunta oli ilman keisaria useita kuukausia, ennen kuin senaatti nimitti Marcus Claudius Tacituksen keisariksi. Numismaattiset lähteet antavat vihjeitä siitä, että Aurelianuksen vaimo Ulpia Severina olisi johtanut Roomaa yhdessä avustajiensa kanssa, ennen kuin luovutti vallan Tacitukselle.
Uudistuksia
Aurelianus oli paitsi kenraali myös uudistaja. Hän yritti yhdistää hajanaista valtakuntaa määräämällä erilaisia uudistuksia.
Raha ja rahapajauudistukset
Aurelianuksen tullessa valtaan vuonna 270 valtakunta oli kriittisessä tilassa. Toistuva sotiminen oli kuluttanut raskaasti valtion kassaa, ja samalla myös tulot olivat vähentyneet. Yksi keisarien vastaus tähän oli alentaa kolikoiden arvoa. Septimius Severuksen aikana tavallisen roomalaisen hopeakolikon denaarin hopeapitoisuus oli laskenut 50 prosenttiin alkuperäisestä 98 prosentista. Keisari Gallienuksen aikana hopeakolikot sisälsivät tuskin nimeksikään hopeaa, vain noin 1,5 prosenttia. Rahan arvon heikentämisen huonoin puoli oli se, että ihmisten luottamus rahajärjestelmään laski ja seurauksena oli korkea inflaatio.
Rahapajan työntekijöiden kapinan jälkeen vuonna 271 Aurelianus keskeytti Roomassa sijaitsevan rahapajan tuotannon ja siirsi toiminnan Mediolanumiin. Hän perusti kaksi uutta rahapajaa Balkanille. Hän myös nimitti Gaius Valerius Sabinuksen rahapajan johtoon (ages vice rationalis). Aurelianus kohotti hopeakolikoiden arvoa ja muutti hiukan kolikoiden kirjaimien tyyliä. Nämä olivat vasta pieniä muutoksia, sillä Aurelianus keskittyi vielä torjumaan valtakunnan alueelle hyökkäävät germaaniheimot.
Syksyllä 273 Aurelianus alkoi valmistella suurempaa rahauudistusta, joka tapahtui seuraavana vuonna. Tällä kertaa hopearahojen painoa ja arvoa lisättiin huomattavasti, noin 3,49–4,1 prosenttiin. Kultakolikoiden eli aureuksien painoa lisättiin myös noin 5 grammasta 6,6 grammaan, joka vastasi aureuksen arvoa Caracallan aikana. Lisäksi kolikoiden tekemisessä oltiin nyt entistä huolellisimpia. Aurelianus perusti kolme uutta rahapajaa Tripoliin, Ticinumiin, ja Lugdunumiin. Uusien rahapajojen lisäksi vanhojen tuotantoa lisättiin.
Aurelianuksen rahauudistukset eivät kuitenkaan loppujen lopuksi olleet kovin tehokkaita. Vaikka uudet kolikot tyydyttivät sotilaita, niistä oli niiden korkean arvon takia vähemmän hyötyä tavallisille kauppiaille, ja esimerkiksi Rooman läntisissä provinsseissa suosittiin yhä vanhoja kolikoita, vaikka niitä ei enää lyötykään. Huono taloudellinen tilanne ei parantunut merkittävästi.
Aurelianuksen muuri
thumb|left|210px|Aurelianuksen muuria Rooman eteläpuolella. Germaanien vuonna 271 tekemän hyökkäyksen jälkeen oli selvää, etteivät roomalaiset voineet enää luottaa pelkästään armeijan apuun ulkoisten uhkien torjumisessa, kuten aikaisemmin. Rooman kaupunki oli jo vuosia sitten kasvanut vanhan tasavallan aikaisen kaupunginmuurin yli, eikä Aurelianuksella ollut ylimääräisiä sotilaita kaupungin turvaksi. Hän ei myöskään voinut jättää kaupunkia vartioimatta, joten hänen ainoa vaihtoehtonsa oli rakennuttaa suojamuuri Rooman turvaksi.
Suunnitelmat muurin rakentamiseksi käynnistettiin heti germaanien hyökkäyksen jälkeen vuonna 271. Muurin suunnittelivat armeijan arkkitehdit, ja normaalisti sen rakentamiseen olisi käytetty sotilaita, mutta tällä kertaa Aurelianus turvautui Rooman muurariammattikuntien jäseniin. Nämä ammattikunnat saivat tällöin käyttää nimeä Aureliani. Kivestä ja tiilistä rakennetun muurin korkeus oli noin kuusi metriä, ja joissakin kohdissa saattoi olla nelikulmaiset vartiotornit 30 metrin välein. Muuri seurasi strategisesti edullista linjaa. Sen pystyttämisessä käytettiin hyväksi myös vanhoja rakennuksia, esimerkiksi akveduktien kaaria ja muita rakennuksia. Muurin tieltä jouduttiin myös purkamaan useita rakennuksia. Rakentamisen on täytynyt kestää kauan, vaikka varmaa tietoa tästä ei ole. Todennäköisesti muuri oli vielä kesken Aurelianuksen kuollessa syys-lokakuussa 275. Ilmeisesti se saatiin valmiiksi keisari Probuksen aikana.
Muita hankkeita
Muurin lisäksi Aurelianuksen sanottiin aloittaneen useita rakennushankkeita Roomassa ja muualla valtakunnassa. Hän rakennutti uudelleen Antoninuksen kylpylän Aventinuksella ja korjautti tulipalossa vahingoittuneen Caracallan kylpylät sekä rakennutti uuden kasarmin Rooman kaupunkikohorteille. Keisari rakennutti myös Campus Martius -kentälle Roomaan suuren temppelin Sol Invictus -jumalalle. Sitä ympäröiviin pylväskäytäviin oli sijoitettu veroina kerättyjä viiniruukkuja (vina fiscalia).
Uusia kylpylöitä rakennettiin myös ainakin Grumentumiin, ja Caesenaan. Historia Augustan mukaan Aurelianus suunnitteli rakennuttavansa uuden forumin Ostiaan. Rakennustyöt ehdittiin aloittaa, mutta ne keskeytettiin Aurelianuksen kuoleman jälkeen. Hän myös korjautti valtakunnan tieverkostoa ja linnoitti useita kaupunkeja germaanien uhkaa vastaan.
Sol Invictus
thumb|250px|Aurelianuksen lyöttämä kolikko Palmyrasta saadun voiton kunniaksi. Vasemmalla Aurelianuksen kuva ja teksti IMP AVRELIANVS AVG (Imperator Aurelianus Augustus. Oikealla Sol Invictus -jumala, kädessään oksa ja jousi, polkee kaatunutta vihollista alleen. Reunoilla kiertää teksti ORIENS AVG (Oriens Augustus).
Muita uudistuksia
Aurelianus uudisti myös ruoanjakelua sallimalla leivän jakamisen kaikille sitä tarvitseville. Hän suurensi annosten kokoa ja rakennutti lisää myllyjä Italiaan. Myös öljyn, lihan ja suolan tuotantoa lisättiin. Aurelianus salli viinitarhojen myydä tuotteitaan verovapaasti helpottaakseen viljelijöiden talousongelmia. Hän yritti myös kitkeä korruptiota senaattoreiden keskuudesta.
Näiden muutosten lisäksi myös armeijaa uudistettiin. Aurelianus lisäsi ratsuväen määrää armeijassaan ja värväsi suuria määriä ulkomaalaisia sotilaita, pääasiassa germaaneja. Nämä yksiköt saivat nimittää omat komentajansa, eikä niitä sulautettu muuhun Rooman armeijaan. Näihin aikoihin perustettiin myös protectores-yksiköitä, joiden oli tarkoitus toimia keisarin erikoisjoukkoina.
Arvonimet
Aurelianus otti hallintokautenaan useita eri arvonimiä, joista tiedetään pääasiassa piirtokirjoitusten ja kolikoiden ansiosta. Häntä kunnioitettiin muun muassa arvonimillä deus et dominus natus, magnus et invictus , invictissimus, restitutor patriae , conservator Orbis , restitutor gentis, restitutor saeculi , restitutor exerciti , restitutor Galliarum ja restitutor libertatis. Tunnetuimpia ovat restitutor Orbis, jonka hän otti Palmyrasta vuonna 273 saadun voiton jälkeen, sekä restitutor Orientis. Aurelianus otti vastaan myös arvonimen pater patriae.
Sotavoitoista saaduista arvonimistä tärkeimmät ovat Germanicus Maximus, Gothicus Maximus, Parthicus (tai Persicus) Maximus, ja Carpicus Maximus. Myös Arabicus Maximus ja Palmyrenicus Maximus ovat mahdollisia, mutta todennäköisesti nämä kaksi edustavat samaa asiaa. Yhdessä tai kahdessa piirtokirjoituksessa mainitaan myös arvonimi Dacicus Maximus, jonka Aurelianus luultavasti otti vuonna 272. Se ei todennäköisesti liity mitenkään vetäytymiseen Daakiasta, vaan luultavasti hän otti arvonimen Daakian ulkopuolella asuneista "vapaista daakialaisista" saatujen voittojen ansiosta. Historia Augusta listaa myös arvonimet Britannicus Maximus, Sarmaticus Maximus, Armenicus Maximus ja Adiabenicus Maximus, mutta nämä ovat melko varmasti teoksen kirjoittajan omaa keksintöä.
Perintö
thumb|200px|Tacitus, Aurelianuksen seuraaja. Aurelianus oli suosittu keisari erityisesti armeijan piirissä, mutta hän oli epäsuosittu senaatin jäsenten keskuudessa, koska hän oli yrittänyt kitkeä korruptiota. Tämä saattaa olla syynä hänen jumalaksi julistamisensa viivästymiseen. Aurelianuksen uudistukset vaikuttivat aina myöhäisantiikin ajalle saakka. Hänen rakennuttamansa Aurelianuksen muuri säilytti puolustusmerkityksensä vielä 1870-luvulle saakka. 300-luvun lopulla kirjoitetussa teoksessa Epitome de Caesaribus hänen saavutuksiaan verrataan peräti Aleksanteri Suureen ja Julius Caesariin. Francis Bacon asetti Aurelianuksen niiden hallitsijoiden joukkoon, jotka olivat rauhoittaneet valtakuntansa raja-alueita tai vapauttaneet maita orjuudesta. Muista Rooman keisareista vain Augustus ja Vespasianus saivat saman luonnehdinnan.
Kristityt eivät ole pitäneet Aurelianuksesta. Hallintokautensa alkuaikoina hän ilmeisesti kuitenkin suhtautui suopeasti kristittyihin. Erään lähteen mukaan Aurelianus toimi jopa sovittelijana eräässä kristittyjen välisessä kiistassa. Myöhemmin hänen kuitenkin sanottiin valmistelleen kristittyjen vainoa, ennen kuin hänet murhattiin. Lactantius sijoitti hänet poleemiseen teokseensa De mortibus persecutorum. Aurelianus on myös perinteisesti sijoitettu kymmenen eniten kristittyjä vainonneen keisarin joukkoon.
Antiikin lähteet
Päälähteet Aurelianuksen kaudesta kirjoitettiin yli sata vuotta hänen kuolemansa jälkeen. Aurelius Victor, jonka tekstit ovat pääosin kadonneet, ja Eutropius kertovat kumpikin Aurelianuksesta. Bysanttilaisista historioitsijoista Zosimos ja Zonaras ovat kummatkin tärkeitä lähteitä. Myös Johannes Malalaksen maailmanhistoria (Khronografia) on hyödyllinen. Lisää tietoa löytyy Johannes Antiokialaisen ja erään tuntemattoman Dio Cassiuksen maailmanhistorian jatkajan katkelmista. Myös Ammianus Marcellinus ja Nicomachus Flavianus kirjoittivat keisarista, mutta heidän tekstinsä ovat kadonneet. Toinen kadonnut teos on 300-luvulla kirjoitettu ja vuonna 1884 nykyisen nimensä saanut Kaisergeschichte. Kreikkalainen historioitsija Deksippos kirjoitti goottisodista kertovan teoksen (Scythica), joka kattoi vuodet 238–271. Hänen kirjoituksistaan ei kuitenkaan ole jäljellä kuin joitakin katkelmia. Eunapios jatkoi Deksippoksen historiateosta, mutta hänenkin kirjoituksensa ovat lähes kokonaan kadonneet.
Eräs Aurelianuksesta kertova teos on Historia Augusta, jonka luotettavuus on kuitenkin kyseenalainen. 300–400-luvulla kirjoitettu teos sisältää runsaasti keksittyä tietoa ja sepitteellisiä henkilöitä, ja esimerkiksi kaikki, mitä siinä kerrotaan Aurelianuksen syntymästä vuoteen 268, on puhdasta fiktiota.
Kristillisistä lähteistä mainittakoon muun muassa Eusebios Kesarealaisen kronikka (Khronikoi kanones), joka ei ole kuitenkaan säilynyt kuin Hieronymuksen latinankielisenä käännöksenä. Eusebioksen Kirkkohistoria (Historia Ecclesiastica) auttaa myös hiukan Aurelianuksen kauden hahmottamisessa. Myös Lactantius kirjoitti teoksen De mortibus persecutorum, joka kertoo kristittyjä vainonneiden keisarien (Nero, Domitianus, Decius, Valerianus ja Aurelianus) kuolemista. Se sisältää kuitenkin liikaa poleemista tietoa ollakseen riittävän uskottava.
Lisätietoa Aurelianuksesta ja tämän kaudesta on piirtokirjoituksissa, kolikoissa, papyruksissa ja arkeologisissa löydöissä.
Yhdistetty protokollakerrosten käsittely
Yhdistetty protokollakerrosten käsittely (, ILP) on tiedonsiirtoprotokollien toteutusmenetelmä. Menetelmässä paketin eri kerroksille kuuluva prosessointi kootaan yhteen tai kahteen silmukkaan.
Periaatteen esittivät David Clark ja David Tennenhouse konferenssiartikkelissa "Architectural Considerations for a New Generation of Protocols" vuonna 1990.
Punainen viiva
Punainen viiva tarkoittaa seuraavia:
AMD Am286
pienoiskuva|Am80286-12 AMD Am286 oli AMD:n valmistama mikroprosessori. Tuohon aikaan AMD oli Intelin sopimusvalmistaja, joten Am286 oli täsmälleen samanlainen kuin Intel 80286 mutta toimi korkeammalla kellotaajuudella. Myöhemmin AMD alkoi myydä sitä sulautettuihin järjestelmiin.
Vr1
thumb|250px|Vr1-veturi 656 [[Salon taidemuseon pihalla]] Vr1, aiemmin L1, ”Kana”, on suomalainen järjestelyhöyryveturi.
Tekniset tiedot
thumb|250px|Vr1-veturi 666:n pienoismalli.
thumb|left|200px|Vr1-veturi 656 Salon taidemuseon pihalla.
Liikenteessä
Vr1 osoittautui voimakkaaksi ja tehokkaaksi järjestelyveturiksi, jonka kolmiakselisuus teki siitä keikkuvaisen, jos nopeus ylitti 20 kilometriä tunnissa, mistä se saikin liikanimen Kana.
Erityisen päteväksi veturi osoittautui laskumäkityössä.
Liikenteestä poisto
Vr1-veturit poistuivat vakituisesta liikenteestä vuonna 1975. Vetureita on säilynyt runsaasti. Haapamäellä on suurin yhteismäärä. Pieksämäen Höyryveturitoimikunta pitää veturia numero 665 ajokunnossa ja suorittaa sillä tilausajoa. Haapamäen vetureista yksi on ajokunnossa (Vr1 789).
Muistomerkkeinä vetureita on useita: Numero 661 on Hyrsylänmutkan talossa Nummi-Pusulassa ja sen omistaa tanssitaiteilija Aira Samulin. Numero 663 on Brüggenissa, Saksassa.
Epi
Epi eli Épi, aikaisemmin Tasiko tai Volcano Island on saari Shefan maakunnassa Vanuatussa. Sen pinta-ala on 444,91 neliökilometriä ja siellä on vuoden 2009 väestönlaskennan mukaan 5 207 asukasta. Saari on tuliperäinen. Epin korkeimman kohdan Mont Povaren korkeus on 833 m merenpinnasta. Saarella on myös mustia (tuliperäisiä) hiekkarantoja ja kolme pienehköä järveä.
Kielet
Saarella puhutaan lukuisia austronesialaisiin kieliin kuuluvia kieliä: bieria etelässä, maii lounaassa, baki lännessä, bierebo luoteessa, lamenu saaren luoteiskärjessä ja lewo idässä. Kielillä on puhujia muutamasta henkilöstä joihinkin satoihin.
Elinkeinot
Suurin osa saarella asuvista ihmisistä saa elantonsa maataloudesta. Aikaisemmin saarella oli paljon suuria tiloja, joissa tuotettiin kookospähkinöitä ja kopraa. Nykyään tilat ovat pienempiä, paitsi suuret plantaasit Valesdirissä, jossa tuotetaan kopraa, pihvilihaa ja kavajuurta. Pienemmillä tiloilla tuotetaan pääasiassa maapähkinöitä ja kavajuurta. Myös kalastus on tärkeä elinkeino.
Liikenne
Saarella on kaksi lentokenttää, Lamens Bayssa ja Valesdirissä. Saarelle pääsee myös laivalla. Saarella on teitä, mutta autoja on vain muutama.
Feliks Karasev
Feliks Dmitrijevitš Karasev (myös Sutyrin, ; 1. toukokuuta 1929 Leningrad – 12. tammikuuta 2023 Pietari ) oli venäläinen diplomaatti, joka toimi Neuvostoliiton Suomen-suurlähetystössä kolmeen otteeseen yhteensä 15 vuoden ajan vuosina 1963–1992, viimeksi ministerineuvoksena vuosina 1985–1992. Karasev oli KGB:n viimeinen Helsingin-päällikkö kylmän sodan aikana. Hän julkaisi vuonna 1998 muistelmateoksen Naapurinpojan muistelmat, jossa hän kertoi kokemuksistaan Suomessa. Karasevilla ei ollut merkittäviä yhteyksiä suomalaisiin kommunisteihin mutta sosiaalidemokraatteihin ja kokoomuslaisiin kylläkin, mm. Mauno Koivistoon, Juha Vikatmaahan ja Ilkka Suomiseen.
Suomen-komennustensa välillä Karasev työskenteli 1970-luvun lopulla KGB:n Leningradin ulkomaantiedustelussa, jossa muun muassa nuori Vladimir Putin oli hänen alaisenaan. Toinen Karasevin tuolloisista alaisista, Sergei Ivanov, sanoi Karasevin olleen hyödyllinen opettaja itselleen ja Putinille. Karasevin poika on Pietarin valtionyliopistossa taloustieteen professorina työskentelevä Sergei Feliksovitš Sutyrin.
Elster-jääkausi
Elster-jääkausi (Alpeilla Mindel-jääkausi, Englannissa Anglian, Yhdysvalloissa Kansan) oli laaja, kolmanneksi viimeinen kvartäärikauden jääkausi noin 475 000–370 000 vuotta sitten. Kausi oli sama kuin merenpohjan kerrostumien kylmä kausi MIS 10. Elsterin jäätikkö levisi huomattavasti laajemmalle kuin viime jääkauden mannerjäätikkö. Jää peitti Englannissa Lontoon, mutta jätti Britteinsaarten eteläisimmät osat jäättömäksi. Keski-Euroopassa ulottui etelässä aivan Dresdenin lähelle, ja idempänä Moskova oli jään peitossa ja jään raja kulki hieman Jekaterinburgista (Sverdlovskista) pohjoiseen.
Englannista hävisi ihmisasutus Elster-kaudella. Elster-jääkaudella oli 2–3 hyvin kylmää vaihetta. Euroopassa eli Elster-jääkaudella nykyihmisen alkeellisempia edeltäjiä, ehkä Heidelbergin ihmisiä. Elster-jääkautta edelsi Cromer-lämpökausi ja se päättyi Holstein-lämpökauteen.
Elster
Elster-jääkausi jakautuu luultavasti kahteen tai kolmeen päävaiheeseen, joiden aikana jäätikkö levisi laajalle. Jäätä oli jopa noin 52° leveysasteella.
Jää oli karkeasti ottaen linjalla Lontoo- Dresden- Etelä-Puola- Kazan. Jekaterinburg- Irtyshin ja Tobolin haara.
Jää ulottui Cornwallin ja Devonin pohjoisrannikolle ja maalla Bristoliin. Jää eteni Etelä-Englantiin Walesin vuorille syntyneestä jäätiköstä ja Skotlannista. Jää muovasi kokonaan toisenlaiseksi Etelä-Englannin maisemia.
Englannin ja Irlannin eteläisimmät osat osa jäivät jäättömäksi, vaikka pohjoisosat jäätyivät ja jää eteni Thamesille asti. Jään reuna kulki Lontoosta Alankomaiden Leeuwardeniin, sieltä Hannoveriin, Magdeburgiin, Erfurtiin, Dresdeniin ja Chemnitziin Saksassa, josta Ivano-Frankivskiin ja Vinnytsiaan ja Shostkaan Ukrainaan, Venäjällä linjaa Orel-Rjazan-Kazan-Sverdlovsk-Tobolsk-Nižnevartovsk.
Tällä kaudelle lienee ilmestynyt jääkarhu Ursus maritimus.
Kautta vastaa paleoklimatologiassa happi-isotooppivaihe MIS 12. Elster-jääkaudella syntyi Italian ns. Sicilian II-rantaviiva.
Ester-jääkautta edelsi Cromer-lämpökausi eli MIS 13 noin 500 000 vuotta sitten. Tätä jääkautta seurasi Hostein-lämpökauden jälkeen hieman tutumpi Saale-jääkausi, joka hävitti suurimman osan Elsterin moreeneista.
Elsterin ajoitus
Keskipleistoseenille sijoittuvan Elsterin ajoituksesta on erilaisia näkemyksiä. Yleensä ollaan sitä mieltä, että Elsterin kylmin vaihe oli 475 000–420 000 vuotta sitten. Ajoitus perustuu mm moreenien ajoitukseen epätarkalla termoluminesenssilla ja vertailuihin merenpohjan happi-isotooppikäyriin. Eri lähteissä on erilaisia tietoja siitä, miten Elsterin ja Saalen ajoitukset menevät. Kansan-jäätiköityminen oli Amerikassa 410 000–380 000 vuotta sitten.
Erään näkemyksen mukaan kausi jakautuu viiteen jäätiköitymiseen, muttei sisällä yhtään interglasiaalia (ts. ei ulotu yli 100 000 vuotta pitkäksi) kuten Saale.
Elster-jääkauden jako
Elsteriä edelsi jääkausia ja lämpökausia käsittävä Cromer-kompleksi, joka oli 850 000–475 000 vuotta sitten.
Elsteriä vastaa Englannissa Anglian-jäätiköityminen kolmessa eri jaksossa:
Elsterin eläimistöä
Kaudelle olivat yleisiä mm. aromammutti ja suorasarvinen hirvi. Villasarvikuono ilmestyi Elsterin alussa viimeistään 460000 vuotta sitten Eurooppaan, lienee kehittynyt Himalajan vuorilla. Noin 400000 vuotta sitten kehittyi Koillis-Siperiassa villamammutti.
Elsteriä edeltävät jää- ja lämpökaudet
Vanhempien jääkausien jaotukset ja ajoitukset ovat olleet hyvin kiistanalaisia. Erään arvion mukaan jäätiköt olisivat levinneet laajalle 800 000 vuoden aikana 10 kertaa, kaksi kertaa Veiksel-kaudella.
Ẋalxa-Marta
Ẋalxa-Marta on kaupunki Ẋalxa-Martan piirissä Tšetšenian keskiosassa Venäjällä. Kaupunki sijaitsee Martanjoen varrella 31 kilometriä pääkaupungista Groznyistä.
Verkkopääte
Tyypillisiä verkkopäätteitä ovat erilaiset modeemit, kuten kaapeli-, ADSL- ja analogiseen puhelinverkkoon tarkoitetut modeemit.
Lipin Bor
Lipin Bor on kylä ja Vaškin piirin hallinnollinen keskus Vologdan alueella Venäjällä. Se sijaitsee Valkeajärven koillisrannalla 180 kilometriä Vologdasta luoteeseen. Asukkaita on 3 800 henkeä (vuonna 2002).
Kylässä toimii puunjalostus- ja elintarviketeollisuutta. Palveluihin kuuluvat keskikoulu, musiikkikoulu, kaksi kirjastoa ja kulttuuritalo.
Aiheesta muualla
60.26222°N, 37.97917°W
Şela
Şela on kaupunki Şelan piirissä Tšetšenian tasavallan keskiosassa Venäjällä. Kaupunki sijaitsee Džalkajoen varrella 36 kilometriä pääkaupungista Groznyistä kaakkoon.
Päätelaite
Päätelaitteita ovat esimerkiksi puhelimet (puhelinverkon päätelaite), matkapuhelimet (GSM-verkon päätelaite) tai tietokoneet (esimerkiksi Ethernet-verkon päätelaite). Sanaa käytetään esimerkiksi koulutustoiminnassa: lyhenteellä BYOD (Bring Your Own Device) tarkoitetaan, että työskentely tapahtuu opiskelijan omalla päätelaitteella, olipa se mikä hyvänsä.
Gifford-luennot
Gifford-luennot on luentosarja, jonka perusti Adam Lord Gifford (k. 1887) testamentillaan luonnollisen teologian tutkimuksen edistämiseksi. Luonnollisella teologialla hän tarkoitti laajassa merkityksessä (luonnon)tieteiden tukemaa teologiaa, joka ei ollut riippuvaista ihmeistä. Luentoja pidetään skotlantilaisissa yliopistoissa: näihin lukeutuvat St Andrewsin yliopisto, Glasgow'n yliopisto, Aberdeenin yliopisto ja Edinburghin yliopisto.
Luentoja on järjestetty vuodesta 1888. Nimitys Gifford-luentojen pitäjäksi on suuri akateeminen kunnianosoitus. Luennot pidetään yleensä yhden akateemisen vuoden kestävänä luentosarjana, ja luennot luennoidaan sillä tarkoituksella, että niiden sisältö julkaistaisiin kirjana. Monista Gifford-luentoja sisältävistä teoksista on tullut klassikkoteoksia teologian ja filosofian alalla sekä niiden ja luonnontieteen välisen suhteen tarkastelun kannalta.
August Verner Jaakkola
August Verner Jaakkola (6. tammikuuta 1887 Tarvasjoki – 5. kesäkuuta 1954 Piikkiö) oli suomalainen rovasti ja runoilija.
Jaakkola toimi Piikkiön kirkkoherrana yli 30 vuotta. Hän on sanoittanut virsikirjan virren 319 Sä kuljet seurassa Jeesuksen ja hänen sanoittamiaan lauluja on lisäksi yhdeksän kappaletta evankelisen herätysliikkeen Siionin kannel-laulukirjassa.
Rinnakkaismuotoinen tiedonsiirto
Rinnakkaismuotoinen tiedonsiirto on kahden tai useamman bitin siirtämistä rinnakkain ja samanaikaisesti. Rinnakkaismuotoista tiedonsiirtoa käytetään pääasiassa lyhyillä matkoilla, kuten esimerkiksi tietokoneen sisäisillä väylillä muistista prosessoriin, tietokoneen kirjoitinportissa ja joissakin lähiverkkosovelluksissa.
Rinnakkaismuotoisen tiedonsiirron kyky välittää useampi signaali samaan aikaa moninkertaistaa tiedonsiirtonopeuden väylän leveyden mukaan. Käytännössä signalointi ja signaalien tahdistus on osoittautunut ongelmaksi kellotaajuuksien kasvaessa, kuten myös monien signaalien toisiinsa aihettamat häiriöt. Uudemmissa väylissä on näiden ongelmien vuoksi siirrytty sarjamuotoiseen tiedonsiirtoon. Samalla on moninkertaistettu yhden johtimen kaistanleveys.
Kema
250px|thumb|right|Kemajokea Mežgorin luona. Kema on Volgan vesistöön kuuluva joki Vologdan alueella Venäjällä. Sen pituus on 150 kilometriä ja valuma-alueen laajuus 4 480 neliökilometriä.
Kamarikuoro
Kamarikuoro on pienehkö kuoro, jossa on tyypillisesti 20–30 laulajaa. 12 henkeä pienemmät kokoonpanot ovat lauluyhtyeitä ja yli 45 hengen kuorot puolestaan suurkuoroja. Kamarikuoro esittää useimmiten a cappella -musiikkia. Kamarikuoroa luonnehtii suurkuoroa yhtenäisempi sointi ja suurempi tarkkuus, jotka johtuvat pienemmästä laulajamäärästä. Kamarikuoron dynaaminen alue eli hiljaisimman ja voimakkaimman äänen ero on lauluyhtyettä laajempi suuremman koon vuoksi.
Kema
Joki saa alkunsa Kemskojejärvestä ja laskee Valkeajärveen. Suurimmat sivujoet ovat Indomanka ja Korba. Keman varrella sijaitsevat Bongan, Pokrovskojen ja Novokemskin kuntakeskukset.
Vaškin piiri
Vaškin piiri sijaitsee Vologdan alueen luoteisosassa Valkeajärven pohjois- ja itärannalla. Se rajoittuu pohjoisessa Vytegran, idässä Kirillovin ja lounaassa Belozerskin piireihin. Valkeajärveen laskevia jokia ovat Kovža ja Kema. Kovžajokea pitkin kulkee Volgan–Itämeren vesitie. Piirin luoteisosassa on Melgunovskaja datšan maisemansuojelualue ja Piksimovon kylän luona Družinnojen karstijärvi.
Piiri on saanut nimensä Valkeajärven rannalla sijaitsevasta Vaškin kylästä. Vuonna 1938 piirikeskus siirrettiin Lipin Borin kylään. Vuonna 1959 piiriin liitettiin osa lakkautetuista Kovžan ja Šolan piireistä. Vuosina 1962–1965 alue kuului Belozerskin piiriin.
Nykyään Vaškin piiriin kuuluu kymmenen maalaiskuntaa: Andrejevskaja, Ivanovskoje, Kisnema (keskuspaikka Troitskoje), Konjovo (Novokemski), Lipin Bor, Piksimovo, Pokrovskoje, Poretšje (Bonga), Roksomskoje (Parfenovo) ja Vasiljevskaja. Puolet asukkaista asuu Lipin Borin piirikeskuksessa. Muita suurempia asutuskeskuksia ovat Novokemski, Pervomaiski ja Bonga.
Lipin Borin kautta kulkee Vologdan, Vytegran ja Karhumäen välinen maantie. Talous perustuu metsä- ja elintarviketeollisuuteen, sähköntuotantoon ja maatalouteen. Lisäksi harjoitetaan kalastusta. Maatalous on keskittynyt maidon ja lihan tuotantoon. Matkailua pyritään kehittämään virkistyskalastuksen pohjalta.
Piirissä on kolme alakoulua, viisi peruskoulua, kolme keskikoulua ja kolme lasten harrastuskeskusta. Kulttuurilaitoksia ovat musiikkikoulu, piirin kulttuuritalo, kirjastolaitos, käsityökeskus, kylien kerhotalot ja kotiseutumuseo. Nähtävyyksiin kuuluvat muinaiset asuinpaikat, Belozeron kaupungin ensimmäinen sijaintipaikka Kisnema Troitskojen kylässä sekä Uhtoman kylän kirkot.
Tasauspyörästön lukko
thumb|250px|right|Lukkoperä Tasauspyörästön lukko on tasauspyörästön yhteyteen toteutettu mekanismi, jolla vetävien pyörien pyörimisnopeus saadaan lukittua keskenään samaksi. Kitkalukko on toiminnaltaan tasauspyörästön lukon kaltainen mekanismi, joka tasaa automaattisesti vetävien pyörien pyörimisnopeuseroa sen kasvaessa tarpeeksi suureksi.
Tasauspyörästön lukko on lähes jokaisessa traktorissa ja kuorma-autossa sekä joissakin maastoautoissa ja henkilöautoissa. Myös monet muut työkoneet, kuten esimerkiksi trukit on varustettu tasauspyörästön lukolla. Tasauspyörästön lukkoja on sekä automaattisesti päälle kytkeytyviä että kuljettajan erillisellä kytkimellä päälle kytkettäviä. Pääosin ainoa henkilöautoissa tavattava lukkotyyppi on kitkalukko.
Nelivetoisissa ajoneuvoissa myös etu- ja taka-akselin välissä on toiminnaltaan vastaava, pyörimisnopeuksien tai vääntömomentin eroa rajoittava osa.