cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Power Macintosh 6100
Power Macintosh 6100 on Apple Computerin 14. maaliskuuta 1994 julkaisema tietokone, joka ensimmäisenä Macintosh-mallina käytti IBM:n ja Motorolan kehittämää PowerPC-suoritinta. Power Macintosh 6100 -nimellä julkaistiin myöhemmin useita päivitettyjä versioita ja mallia myytiin myös osana Performa ja Apple Workgroup Server -sarjoja. Viimeisen 6100-nimeä kantava mallin, Power Macintosh 6100/66 DOS Compatible:n, tuotanto lakkautettiin 18. toukokuuta 1996
Yleistä
Ensimmäinen Power Macintosh 6100 sisälsi 60 MHz:n PowerPC 601 -suorittimen ja oli pakattu Centris 610:n litteään koteloon. 66 MHz:n suorittimella varustettu versio seurasi pian, kuten myös AV-malli, joka sisälsi S-video-portit ja 48-bittisen DAT-ääniprosessoinnin. PC-yhteensopiva malli, DOS Compatible, sisälsi PDS-porttiin asennetun kortin, jossa ylimääräinen 66 MHz:n 486DX2-suoritin, SVGA-ulostulo ja ylimääräinen SIMM-muistipaikka mahdollistivat MS-DOS-ohjelmien suorittamisen.
Kansainvälinen järjestelypankki
Kansainvälinen järjestelypankki on kansainvälinen rahoitusjärjestö, jonka pääkonttori sijaitsee Baselissa, Sveitsissä. Se hoitaa osaa kansainvälisistä valuuttavarannoista ja sitä voidaan näin pitää pankkina maailman keskuspankeille, eli toisin sanoen keskuspankkien keskuspankkina. Pankki on Sveitsin merkittävimpiä, mutta tarjoaa pankkipalveluita ainoastaan keskuspankeille tai itsensä kaltaisille kansainvälisille järjestöille.
Power Macintosh 6100
Aiheesta muualla
Power Macintosh 6100
Kansainvälinen järjestelypankki
Historia
Kansainvälisen järjestelypankin perustivat vuonna 1930 Belgian, Ison-Britannian, Italian, Ranskan ja Saksan keskuspankit sekä ryhmä yksityisiä japanilaisia ja yhdysvaltalaisia pankkeja. Se on siten vanhin nykyisin toimiva kansainvälinen rahoitusorganisaatio. Alkujaan sen tarkoitus oli varmistaa Saksan maksukyky sen edellisen sodan sotakorvausten maksun takkuillessa. Nämä tehtävät jäivät kuitenkin pääosin syrjään jo vuonna 1931, kun Saksan korvausten maksu keskeytyi maailmantalouden kriisin perusteella. Saksan maksuvaikeudet olivatkin antaneet vain viimeisen sysäyksen organisaation muodostamiselle, se kun edisti ”keskuspankkien pankkina” toimiessaan niiden välistä yhteistyötä ja antoi mahdollisuuksia uusiin liiketoimiin.
Kuntoklubi
Kuntoklubi on paikka, joka tarjoaa liikuntapalveluja pääsääntöisesti vain klubin jäsenille. Kuntoklubi voi olla joko kokonaan tai osittain suljettu muilta kuin sen jäseniltä. Jäsenyyttä voidaan anoa joko suoraan klubilta tai olemassa olevien jäsenien suosituksesta.
Valikoimaan kuuluu perinteisen kuntosalin lisäksi ryhmäliikuntaa sekä mahdollisesti erilaisia palloilulajeja tai vesiurheilumahdollisuuksia. Erilaiset ohjauspalvelut, kuten personal trainer -palvelut kuuluvat yleensä kuntoklubin jäsenyyteen, ilman erillistä veloitusta.
Kansainvälinen järjestelypankki
Rakenne
thumb|215px|Pankin pääkonttori Baselissa thumb|215px|[[Mario Bottan Baseliin suunnittelema entinen UBS:n rakennus, joka kuuluu nykyään järjestelypankille.]]
Kuntoklubi
Suomessa on useita valtakunnallisia kuntoklubiketjuja, ja lisäksi ketjuista riippumattomia kuntoklubeja.
Kansainvälinen järjestelypankki
Rakenne
Kansainvälinen järjestelypankki on osakeyhtiö, ja sen vahvistettu yhtiöpääoma on määrältään 1,5 miljardia kultafrangia. Pääoma on jaettu 600 000 osakkeeseen, jotka ovat arvoltaan 2 500 kultafrangia. Uusien säännösten mukaan näitä voivat pitää hallussaan vain keskuspankit, joskaan tätä ei vielä ole de facto pantu käytäntöön. Yksi kultafrangi vastaa noin 0,29 grammaa hienokultaa, joka oli Sveitsin frangin kultapariteetti 1930-luvun alussa Kansainvälistä järjestelypankkia perustettaessa. Tosin tällä suhteella on merkitystä lähinnä vain tilinpäätöksen laadinnassa, kun taas järjestelypankin päivittäiset liiketoimet hoidetaan tätä nykyä pääasiassa dollareissa. Vaikka sitä kohdellaan virallisesti sveitsiläisenä osakeyhtiönä, järjestelypankki on Haagin sopimuksen mukaan kansainvälinen järjestö ja siten kansainvälisen oikeuden alainen. Osakkeenomistajia ovat keskuspankit ja huolimatta uusista säännöksistä on edelleen myös yksityisiä omistajia. Jälkimmäiset puolustautuvat tällä hetkellä sitä vastaan, ettei heitä ostettaisi pakolla ulos pankista.
Ylin toimielin järjestelypankissa on kerran vuodessa kokoontuva yleiskokous. Liikkeenhoito on hallintoneuvoston vastuulla. Siihen kuuluvat järjestelypankin säännöstön mukaan viran puolesta perustajajäsenten Belgian, Ison-Britannian, Italian, Ranskan ja Saksan keskuspankkien johtajat kuin myös amerikkalaisen keskuspankin johtokunnan puheenjohtaja, joka tosin on huolehtinut virastaan vasta 1994 alkaen. Korkeintaan yhdeksän muiden keskuspankkien johtajaa voidaan myös valita hallintoneuvostoon. Hallintoneuvosto valitsee puheenjohtajan ja järjestelypankin pääjohtajan, jotka ovat 1948 jälkeen olleet sama henkilö. Edelleen puheenjohtaja nimittää yleisjohtajan sekä muita liikkeenjohdon jäseniä, tarvittaessa yleisjohtaja toimii puheenjohtajan viransijaisena.
Vuoden 2002 maaliskuusta 2006 helmikuun loppuun puheenjohtajan virkaa hoiti Nout Wellink Alankomaiden pankista. Hänen seuraajakseen tuli Jean-Pierre Roth Sveitsin pankista.
Vuoden 2001 alussa 49 keskuspankilla oli paikka ja äänivalta yleiskokouksessa. Kymppikerhon maiden ohella näihin kuuluu 1999 alkaen myös Euroopan keskuspankki, ja muita ovat kaikkien länsieurooppalaisten maiden, useimpien itäeurooppalaisten siirtymätalouden maiden, tärkeimpien aasialaisten kasvutalouksien, suurimpien latinalaisamerikkalaisten kansantalouksien, kuin myös Kiinan, Intian, Saudi-Arabian ja Etelä-Afrikan keskuspankit. Muiden eurooppalaisten pankkien tavoin myös Suomen Pankki kuuluu osakkaisiin. Suomessa pankista tavataan nykyään käyttää englanninkielistä lyhennettä BIS.
Tehtävät
Kansainvälinen järjestelypankki hoitaa asemassaan keskuspankkien pankkina osaa lukuisien maiden ja kansainvälisten rahalaitosten valuuttavarannoista. Vuoden 2000 lopussa Kansainväliseen järjestelypankkiin talletettu raha muodosti suunnilleen 7 prosenttia maailman valuuttavarannoista; liki 120 keskuspankkia lukeutui sen asiakaskuntaan. Talletuksia pidetään korkeasti likvideinä sijoituksina ja ne ovat siten pikaisesti saatavilla. Lisääntyvässä määrin järjestelypankki tarjoutuu keskuspankeille myös investointipankiksi, jotta se saisi korkeampaa tuottoa valuuttavarannoistaan. Muutamissa tapauksissa se käsittelee myös lyhytaikaisia lainoja. Aika ajoin se rahoittaa myös lainoja, joita Maailmanpankki tai Kansainvälinen valuuttarahasto takaa.
Samaten järjestelypankki on sääntöjenmukaisesti foorumi kansainväliselle yhteistyölle raha- ja finanssikysymyksissä. Tämä tapahtuu epävirallisten tapaamisten puitteissa yleiskokouksen ja hallintoneuvoston kokoontumisten yhteydessä. Tosin pankki on vuosien saatossa saanut vastuulleen myös joukon konkreettisia tehtäviä. Niinpä kun 1960-luvulla ilmenivät ensimmäiset rakoilut kiinteiden valuuttakurssien järjestelmässä (Bretton Woods), oli se mukana lukuisissa eurooppalaisten valuuttojen tukitoimenpiteissä. Asiantuntemusta vaativien kysymysten käsittelyyn muodostettiin monenlaisia toimikuntia ja työryhmiä. Rahamarkkinoiden globalisaation ja nopeasti kasvavien rajat ylittävien pääomavirtojen johdosta järjestelypankki on saanut aseman rahamarkkinalaitosten valvontaelimenä.
Luottolaitosten alalla toimii järjestelypankin suojissa Baselin pankkivalvontakomitea eli Baselin komitea (BCBS), joka muodostettiin 1974 reaktiona useisiin pankkien tekemiin konkursseihin. Sen työ tuotti pankkivalvonnan "Baselin konkordaatin". Vuodesta 1988 alkaen kansainvälisesti toimiville pankeille asetettiin vähimmäisvaatimukset oman pääoman suuruudelle, kun siihen asti eri maissa toisistaan eronneet säännökset yhdenmukaistettiin. Säädökset tunnetaan nimellä Basel I ja ne edellyttävät omaa pääomaa, joka muodostaa vähintään 8 prosenttia varoista. Basel I on vain vähimmäisvaatimus, jonka valtiot ottavat huomioon omissa laeissaan. Seuraava järjestelmä on nimeltään Basel II. Siihen on kirjattu Euroopan unionissa 2007 alkaen pätevät oman pääoman suuruuden vähimmäisvaatimukset. Yhdysvallat ottaa säädökset käyttöön vähitellen vuonna 2008.
Vakuutusalalla toimii Kansainvälinen vakuutusvalvontaviranomaisten liitto, jonka sihteeristön toimipaikka on tammikuusta 1998 ollut järjestelypankissa. Liitto perustettiin vuonna 1994 ja sen tehtävänä on muotoilla kansainvälisesti tunnustettuja periaatteita ja ohjeita tehokkaaseen vakuutusvalvontaan yli sadassa jäsenmaassaan.
Vihdoin Kansainvälinen järjestelypankki omistautuu rahapolitiikan teorian ja käytännön tutkimukseen, josta se julkaisee työpapereita ja artikkeleita tieteellisissä lehdissä, sekä kokonaisvaltaisia talouskatsauksia neljännesvuosittaisissa selonteoissaan. Sitä paitsi se kerää kaikenlaisia tietoja jäsentensä alalta ja kokoaa niistä kansainvälisen pankkitilaston, joka samaten julkistetaan neljännesvuosittain. Valtioiden riskien arvioimiseksi ja talouskriisien tunnistamiseksi ennalta ovat tärkeitä ennen kaikkea tiedot valtioiden kansainvälisestä velkaantumisesta, josta saadut tulokset julkistetaan yhteistyössä OECD:n, Kansainvälisen valuuttarahaston ja Maailmanpankin kanssa.
Josia
Josia oli Raamatun mukaan yksi Juudan kuninkaista. Hän tuli kuninkaaksi isänsä Aamonin murhan jälkeen kahdeksanvuotiaana ja hallitsi 31 vuotta.
Josian hallituskauden puolivälissä temppelistä löytyi sattumalta kirjakäärö, joka oli lakikirja. Kun kirjakääröä luettiin Josialle, hän tuskastui ja tajusi sen hirveän synnin, jonka hänen isoisänsä Manasse oli tehnyt. Hän päätti puhdistaa temppelin assyrialaista epäjumalista ja muutenkin jumalanpalveluselämän. Hän tuhosi kaikki epäjumalan kuvat, temppelit ja niiden palvelijat. Tätä kutsutaan "Josian uudistukseksi" tai "Josian puhdistukseksi".
Josia ei tyytynyt tähän, vaan käytti Assyrian heikkenemistä hyväkseen ja nousi kapinaan vapauttaen Juudan assyrialaisista. Vuosia myöhemmin Egyptin faarao Nekau II lähti sotaretkelle Assyrian avuksi. Josia päätti estää yrityksen ja aloitti taistelun egyptiläisiä vastaan Megiddon tasangolla. Hän haavoittui taistelussa ja kuoli saamiinsa vammoihin. Josian kuoltua tuli Juudan kuninkaaksi hänen poikansa Joahas.
Oskar Uotila
Oskar Favén (kirjailijanimi Oskar Uotila, 21. syyskuuta 1853 Urjala – 10. heinäkuuta 1903 Kylmäkoski) oli suomalainen runoilija ja yliopiston lehtori.
Favénin vanhemmat olivat ratsutilallinen, valtiopäivämies Antti Uotila ja Ulrika Maria Laatu. Hän pääsi ylioppilaaksi Jyväskylän alkeisopistosta 1870 ja suoritti Helsingin yliopistossa tuomarintutkinnon 1874 ja yleisen oikeustutkinnon 1878. Favén sai varatuomarin arvon 1878.
Favén oli Helsingin yliopiston lainopillisen tiedekunnan ylimääräinen suomen kielen lehtori 1882–1900. Sen lisäksi että hän kirjoitti runoja, joita julkaistiin pääasiassa sanomalehdissä ja kirjallisissa albumeissa. Runoilijan kuoleman jälkeen hänen poikansa Pertti Uotila julkaisi kahdessa osassa isänsä Kootut runoteokset (1911), joiden jälkimmäinen osa sisältää suomennoksia. Favén suomensi esimerkiksi Friedrich Schilleriä, Sándor Petőfiiä, Dantea, Robert Burnsia ja Heinrich Heinelta myös kokoelman Runoelmia (1887).
Favénin veli oli taidemaalari Aukusti Uotila. Hänen poikansa oli taidemaalari Antti Favén ja hänen puolisonsa vuodesta 1879 oli Ida Berta Hildegard Favén, o.s. Hjelt.
Schönefeldin lentoaseman rautatieasema
Schönefeldin lentoaseman rautatieasema on rautatieliikennepaikka Schönefeldissä Brandenburgin osavaltiossa lähellä Berliiniä Schönefeldin lentoaseman vieressä. Asemalla pysähtyvät paikallisjunat ja se on S-Bahnin linjojen S45 ja S9 pääteasema. Asema avattiin 26. helmikuuta 1962 nimellä Zentralflughafen Schönefeld. 250px|thumb|left|Raiteet läntiseltä jalankulkusillalta nähtynä Matka-aika asemalta Berliinin keskustaan on noin puoli tuntia.
Asemalla pysähtyivät ennen uuden rautatietunnelin avautumista 28. toukokuuta 2006 useimmat Dresdenin ja Leipzigin suunnan pikajunat. Tämä vapautti aseman kautta kulkevan rautatien kapasiteettia ja yhteydet keskustaan nopeutuivat ja vuoroväli tiheni.
Riigikogun vaalit 2007
Riigikogun vaalit eli Viron parlamentin vaalit järjestettiin 4. maaliskuuta 2007. Parlamenttivaaleissa käytössä olevan viiden prosentin äänikynnyksen ylitti kuusi puoluetta. Äänestysprosentiksi muodostui 61,9 %. Tallinnassa äänestysprosentti oli 65,8 % ja Itä-Virumaalla 52,2 %. Kahdessatoista vaalipiirissä oli 970 ehdokasta, joista valittiin kansanedustajiksi 101 (10,4 %). Viro käytti vaaleissa ensimmäisenä maailmassa internetäänestystä ja lasketuissa ennakkoäänissä oli mukana 30 000 internetääntä. Reformipuolue ja keskustapuolue olivat vaaleja edeltäneiden mielipidetiedustelujen kärjessä.
Vaaliteemat ja kampanjointi
Reformipuolueen vaalikampanja pohjautui pääosin veropopulismiin. Puolueen tärkeimpiin vaalilupauksiin kuului niin sanottu "verovapaa perjantai", jonka tarkoituksena oli laskea Viron silloinen 22 % tasavero neljän vuoden kuluessa 18 prosenttiin. Edgar Savisaaren johtama keskustapuolue vastusti voimakkaasti "verovapaata perjantaita", ja hyökkäsi kampanjassaan sitä vastaan. Keskusta lähti vaaleihin lupaamalla palkkauudistusta, jossa julkisen sektorin työntekijöiden palkkoja olisi asteittain nostettu 25 000 kruunuun kuussa. Keskustapuolue vaati ainoana puolueena, että maan pitää parantaa suhteita Venäjään ja vetää virolaisjoukot Irakista kesäkuuhun 2007 mennessä.
Erityisesti Savisaarta vastaan hyökättiin rajusti. Taustalla on se, että häntä pidetään eräänlaisena politiikkaan liittyvän korruption ruumiillistumana ja Venäjän etujen edustajana Virossa. Reformipuolue halusi tehdä vaaleista pääministerivaalin, jossa asetettiin vastakkain liberaali ja länsimielinen Andrus Ansip sekä Edgar Savisaar. Savisaaren valtaan nousulla pelottelivat myös sosiaalidemokraatit ja Isänmaan ja Res Publican liitto. Reformipuolue kävi lopulta eräiden arvioiden mukaan erittäin henkilökeskeisen vaalikampanjan, jonka kärjessä oli puolueen johtaja Andrus Ansip.
Tulokset
Reformipuolue voitti Andrus Ansipin johdolla vaalit 27,8 % ääniosuudella, toiseksi tullut Viron keskustapuolue, jota luonnehdittiin reformipuoluetta hiukan vasemmistolaisemmaksi sai 26,1 % äänistä. Kolmanneksi suurin puolue oli konservatiivinen Isänmaan ja Res Publican liitto. Kolmen suurimman puolueen yhteenlaskettu äänimäärä kuitenkin romahti viime vaaleihin verrattuna. Viron sosiaalidemokraattinen puolue nosti kannatustaan reilusti viime vaaleihin verrattuna. Parlamenttiin nousi myös uusi puolue, vihreät, joka sai 7,1 % äänistä.
Vaalien sitoutumattomat ehdokkaat olivat Vello Burmeister, Tõnu Hallik, Svetlana Ivnitskaja, Aare Kambla, Kalev Kodu, Koit Luus ja Niina-Inessa Stepanova.
! colspan="2" rowspan="2" style="text-align:left;"| Puolueet ! colspan="3"| Äänet ! colspan="2"| Paikat ! width="75"| Ääniä ! width="30"|% ! width="35"|+/– ! width="30"| Paikat ! width="35"|+/–
Cosme Delgado
Cosme Delgado oli portugalilainen renessanssin ajan säveltäjä 1500-luvulla. Hän oli kotoisin Cartaxosta ja toimi laulajana ja mestre de capelana Évorassa. Delgadon tuotantoon kuuluu muun muassa messuja, motetteja ja lamentaatioita.
Andy Hurley
Andrew John "Andy" Hurley (s. 31. toukokuuta 1980, Milwaukee, Wisconsin Yhdysvallat ) on amerikkalaisen pop-punk yhtyeen Fall Out Boyn rumpali. Hän liittyi yhtyeeseen 2003.
Andyn isä kuoli, kun Andy oli viisivuotias. Andylla on useita tatuointeja, joista ensimmäisen hän otti yhdeksäntoistavuotiaana. Andy on ollut rumpalina yhtyeissä nimeltä Project Rocket ja Racetraitor. Hän opiskelee Wisconsin-Milwaukeen yliopistossa antropologiaa ja historiaa.
William Klein
thumb|William Klein vuonna 2008. William Klein (19. huhtikuuta 1926 New York, New York, Yhdysvallat – 10. syyskuuta 2022 Pariisi ) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja ja valokuvaaja. Valokuvauksesta hän voitti vuonna 1957 Nadar-palkinnon.
Huolimatta siitä, että Klein syntyi ja opiskeli New Yorkissa, hän loi työuransa pääosin Ranskassa. Muutamia elokuvia ovat Qui êtes-vous, Polly Maggoo? (1966) ja Mister Freedom (1969).
Kleinille myönnettiin vuonna 1967 Jean Vigo -palkinto. Vuonna 1990 hän sai kansainvälisen Hasselblad-palkinnon.
Klein syntyi juutalaiseen sukuun. Hän saapui Pariisin ensimmäistä kertaa kesällä 1947 ja toimi vuoteen 1965 Voguen muotikuvaajana.
Markus Lehtipuu
pienoiskuva|Markus Lehtipuu 2017 Markus Lehtipuu (s. 2. kesäkuuta 1962 Tampere ) on matkailutoimittaja, matkakirjoja kustantavan Suomalainen Matkaopas Oy:n toimitusjohtaja.
Matkakirjailija
Lehtipuu oli perustamassa Suomalainen Matkaopas -yritystään 1990-luvun alussa sen jälkeen, kun Travela-matkatoimisto julkaisi hänen ideansa opiskelijoiden koostamasta matkakirjasta Tuhat tietä tropiikkiin. Hän oli 1990-luvulla luomassa australialaisen Lonely Planet -kirjasarjan nimikettä Finland. Hän on päivittänyt brittiläisen Insight Guides -kirjasarjan kahta eri Finland-nimikettä. Suomeksi Lehtipuu on kirjoittanut matkaopaskirjat Tuhat tietä tuntemattomaan, Bali, Bangkok, Budapest, Hongkong ja Macao, Latvia, Malesia, Marokko, New York, Singapore, Thaimaa, Suomi, Tukholma, Vietnam, Phuket ja Koh Samui.
Matkailutoimittajien Killan ensimmäinen journalistipalkinto annettiin vuonna 2007 Markus Lehtipuulle.
Karjala Suomalainen Matkaopas
Lehtipuun Karjala-opaskirja ilmestyi vuosina 2000 – 2017 kahdeksana eri painoksena. Kirja seuraa Suomalaisen Matkaoppaan yleistä otsikkohierarkiaa ja esittelee Karjalan kyliä ja kaupunkeja alueittain. Oppaassa on tekijän ottamia valokuvia ja Timo-Pekka Lehtipuun piirtämiä karttoja.
Lehtipuu kertoo Karjala-innostuksensa alkaneen vuonna 1999 toimittajien helikopterimatkasta. Sen jälkeen hän teki Karjala-opasta varten useita matkoja nykyisen Suomen itäpuoliseen Karjalaan vuosina 2001–2004. Karjala-oppaan tullessa liian paksuksi hän erotti siitä Kannas-osion omaksi kirjakseen 2004 ja 2006. Vuonna 2011 eli kuudennesta painoksesta lähtien kirja julkaistiin taas nimellä Karjala, jossa Kannas oli yhdistetty muun Karjalan kanssa yhdeksi kirjaksi.
Markus Lehtipuu on kirjoittanut Karjalasta myös kirjan Karjalan tragedia – kuinka Suomen kauneimmasta maakunnasta tuli koko Euroopan häpeäpilkku. Kirjassa on noin 600 värivalokuvaa vuodelta 2003. Kirja ilmestyi vuonna 2004. Kirjassa hän kuvaa, kuinka luovutettu Karjala on rappeutunut Neuvostoliiton romahtamisen jälkeen.
Poliittinen osallistuminen
Lehtipuu on osallistunut aktiivisesti Karjala-keskusteluun. Hän vaatii Suomen Neuvostoliitolle luovuttamien alueiden liittämistä takaisin Suomeen ja katsoo, että se pelastaisi Karjalan rappiolta. Lehtipuun mielestä alueluovutus oli etninen puhdistus ja siten ihmisoikeusloukkaus.
Lehtipuu oli Muutos 2011 -puolueen ehdokas vuoden 2011 eduskuntavaaleissa Kymen vaalipiirissä ja sai 55 ääntä. Hän oli Muutos 2011:n ehdokas myös vuoden 2014 europarlamenttivaaleissa.
Julkaisutoiminta
Englanniksi
Suomalainen Matkaopas
Muut kustantajat
Valokuvanäyttelyt
Aimo Hautamäki
Aimo Hautamäki (s. 1947) on suomalainen rovasti, joka toimi Suomen Rauhanyhdistysten Keskusyhdistyksen (SRK) pääsihteerinä vuosina 2000–2011. Hän on toiminut pitkään puhujana ja muun muassa Siionin Lähetyslehden päätoimittajana. Hän on asunut Revonlahdella. Ennen valitsemistaan Suomen Rauhanyhdistysten Keskusyhdistyksen pääsihteeriksi Hautamäki työskenteli Paavolan kappalaisena ja SRK:n rippikoulusihteerinä yhdeksän vuotta.
Tatjana Sorina
Tatjana Andrejevna Sorina (, o.s. Aljošina, ; s. 13. huhtikuuta 1994) on venäläinen maastohiihtäjä. Ensimmäisissä aikuisten arvokilpailuissaan Oberstdorfin MM-kilpailuissa 2021 hän sijoittui 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa viidenneksi, yhdistelmäkilpailussa kahdeksanneksi, 30 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailussa yhdeksänneksi ja perinteisen hiihtotavan sprintissä 21:nneksi. Hän saavutti hopeaa Venäjän viestijoukkueessa. Pekingin olympialaisissa 2022 hän hiihti kolmannen osuuden Venäjän olympiakomitean kultaa voittaneessa viestijoukkueessa sekä sijoittui 30 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa viidenneksi, 10 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa kymmenenneksi ja 15 kilometrin yhdistelmäkilpailussa 11:nneksi.
Maailmancupissa Sorina kilpaili ensimmäisen kerran maaliskuussa 2017 ja sijoittui marraskuussa 2020 Rukan minikiertueella (Ruka Tripla) toiseksi. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän sijoitui viidenneksi kaudella 2020–2021. Saman kauden Tour de Skillä hän oli neljäs. Kaudella 2021–2022 hän sijoittui Tour de Ski -kiertueella Oberstdorfin 10 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa kolmanneksi ja Tourin kokonaiskilpailussa kuudenneksi.
San Marinon Grand Prix 1992
San Marinon Grand Prix 1992 oli 521. Formula 1 -osakilpailu. Se ajettiin 17. toukokuuta 1992 Autodromo Enzo e Dino Ferrari -radalla. Kilpailua hallitsi jälleen Williams-talli. Nigel Mansell otti jo kauden viidennen paalupaikan ja voiton. Nigel Mansell johti lähdöstä maaliin.
Lauttasaarensalmi
thumb|250px|Lapinlahden silta. Lauttasaarensalmi on Suomenlahdessa sijaitseva salmi, joka yhdistää Seurasaarenselän Lauttasaarenselkään. Noin kahden kilometrin pituinen pohjois-eteläsuuntainen salmi erottaa Lauttasaaren manner-Helsingistä. Lauttasaaren itäosaan 2000-vuosikymmenellä valmistunut asuinalue sijaitsee osittain salmen tulvinnalle alttiilla alueella. Alueelle on viime aikoina rakennettu myös muun muassa yksi saaren neljästä venesatamasta. Kantakaupungin puoleisella salmen rannalla sijaitsee Länsisatama. Kapeimmillaan salmi on Salmi­­saaren kohdalla, vain noin 320 metriä.
Salmen yli johtaa kaksi siltaa, sen kapeimmalla kohdalla oleva Lauttasaaren silta sekä salmen pohjois­pään ylittävä Länsiväylään kuuluva Lapinlahden silta. Lautta­saaren silta rakennettiin alun perin vuonna 1935. Se teki tarpeettomaksi salmen ylittäneen lautan, jonka mukaan saari oli saanut nimensä. Alku­peräinen silta korvattiin nykyisellä vuonna 1969, neljä vuotta sen jälkeen kun sen pohjois­puolelle oli valmistunut Lapin­lahden silta. Salmen alittava monikäyttötunneli valmistui vuonna 2000. 1200 metrin pituinen tunneli sijaitsee 75 metriä merenpinnan alapuolella.
The Mysterious Rhinestone Cowboy
Mysterious Rhinestone Cowboy on David Allan Coen kolmas levy vuodelta 1974.
Riihimäen kaupunginkirjasto
Riihimäen kaupunginkirjasto on Riihimäellä sijaitseva kirjasto. Kirjasto kuuluu Ratamo-verkkoon yhdessä Hyvinkään, Hausjärven, Lopen ja Nurmijärven kirjastojen kanssa. Kirjastossa on kirjastoaineistoa noin 250 000 kappaletta. Vuonna 2017 kävijämäärä oli 196 300 ja kokonaislainauksia tehtiin 518 800.
Kirjaston alakerrassa sijaitsevat lehti- ja lukusali sekä kirjastovarasto. Yläkerrassa sijaitsevat lasten ja nuorten osasto, aikuisten osasto sekä musiikkiosasto. Kirjastossa on myös mm. soittoharjoitteluun tarkoitettu, äänieristetty soittohuone sekä digitointihuone Muuntamo, jossa asiakkaat voivat maksutta digitoida muun muassa VHS-tallenteita, LP-levyjä ja valokuvia. Kirjaston lasten ja nuorten osastossa on satuhuone, jossa järjestetään kaikille avoimia satutunteja. Satuhuoneessa on myös mahdollisuus leikkiä, piirtää ja tehdä läksyjä ja siellä järjestetään myös omatoimista askartelua joulun ja pääsiäisen aikoihin sekä kesäkuussa. Kirjaston alakerrassa sijaitsevassa Samuli Parosen salissa järjestetään vaihtuvia näyttelyitä.
Kirjaston aulassa on Salme Karvasen tekstiilitaideteos Elämysten portaat vuodelta 1986 sekä Riihimäki-Seuran valmistama pienoismalli, joka kuvaa Riihimäen kauppalaa vuonna 1939. Kirjaston puistossa on vuonna 1998 pystytetty Kohtaamispylväs, jonka viitat osoittavat etäisyyksiä Riihimäen ystävyyskaupunkeihin ja muihin paikkoihin.
Historia
Kirjastotoiminta alkoi Riihimäellä vuonna 1884, kun Rautatien kouluun perustettiin noin 100 kirjaa käsittävä kirjasto, jota hoiti opettaja Felix Qwanten. Nykyinen kaupunginkirjasto perustettiin Riihimäen kauppalakirjastona vuonna 1936 ja ensimmäisenä vuotena lainauksia tehtiin 641. Kirjasto toimi tuolloin Riihimäen Kauppakadulla sijaitsevassa rakennuksessa, jossa ennen kirjastoa oli ollut pankki. Nykyisin samaisessa rakennuksessa on musiikkiopisto.
Nykyinen kirjastorakennus valmistui vuonna 1986. Rakennuksen suunnittelijoina ovat olleet arkkitehdit Osmo Lappo, Juhani Westerholm ja Iina Paasikivi-Poutanen sekä sisustusarkkitehti Leena Aaltonen. Heti avauspäivänä uudessa kirjastossa tehtiin yli 4 000 lainausta.
Swords and Serpents
Pelaaminen
Pelissä pelaaja ohjaa neljän seikkailijan ryhmää, joiden pitää luolastoroolipelin tapaan voittaa labyrinttimäisessä tyrmässä lymyävä käärme. Matkan varrella ryhmä kohtaa erilaisia hirviöitä, kerää kultaa ja saa kokemuspisteitä. NES Satelliten avulla peliä voi pelata neljä pelaajaa. Pelissä on myös salasanatallennus.
thumb|left|256px|Kuvakaappaus pelistä. Pelaamisen aikana kuvaruudussa näkyvät kartta ja hahmojen energiamittarit.
Pleiotropia
Pleiotropia (kreikan sanoista πλείων pleion, "enemmän" ja τρέπειν trepein muuttaa) on ilmiö, jossa yksi geeni vaikuttaa moneen eliön ilmiasun ominaisuuteen. . Pleiotropia vaikeuttaa geenin ja ilmiasun välisen suhteen arviointia. Jos sama geeni vaikuttaa kahteen ominaisuuteen, geenissä tapahtuva mutaatio voi huonontaa lajin selviytymiskykyä toisen ominaisuuden kohdalla ja parantaa toisen kohdalla.
Xu Yuhua
Xu Yuhua (, s. 29. lokakuuta 1976 Jinhua, Kiinan kansantasavalta) on kiinalainen shakin suurmestari ja naisten maailmanmestari vuodelta 2006.
Xun uran ensimmäisiä kohokohtia oli naisten Aasian mestaruus 1998, joka toi hänelle naisten suurmestarin arvon. Vuonna 2000 hän voitti ensimmäisen FIDE:n World Cupin Shenyangissa, Kiinassa kukistettuaan finaalissa ukrainalaisen Natalia Zhukovan. 2002 lokakuussa Intian Hyderabadissa Xu voitti World Cupin toistamiseen, finaalivastustajan ollessa tuleva maailmanmestari, bulgarian Antoaneta Stefanova. Naisten maailmanmestaruus tuli 2006 voitolla maaliskuun finaalissa Jekaterinburgissa, Venäjällä järjestetyssä MM-turnauksessa venäläisestä Alisa Galliamovasta. Se toi Xulle myös suurmestarin arvon. Pekingin olympialaisissa 2008 Xu sai yhtenä kuljettaa olympiasoihtua. Mestaruuden Xu menetti seuraajalleen Aleksandra Kostenjukille samana vuonna 2008.
Viimeksi lokakuussa 2009 Xu voitti naisten FIDE Grand Prix -turnauksen Kiinan Nanjingissa. Syyskuun 2009 listalla Xun Elo-luku oli 2485, joka sijoitti hänet naisissa 20. tilalle. Hänen paras lukunsa on 2517 heinäkuulta 2007.
Jussi Sihvo
thumb|200px|Johannes ”Jussi” Sihvo Johannes (Jussi) Sihvo (käytti Saksassa peitenimeä Sicher), oli suomalainen jääkärikenraalimajuri. Sihvo oli Saksassa sotilasoppinsa saanut jääkäri, joka osallistui Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajana jääkärijoukoissa ja heimosotiin Aunuksessa ja Pohjois-Inkerissä. Talvisodassa hän hankki kannuksiaan Ryhmä Sihvon komentajana ja jatkosodassa 10. divisioonan komentajana.
Perhetausta
Johannes Sihvon vanhemmat olivat kansakoulunopettaja Antti Adolf Sihvo ja Minna Elisabeth Nyman. Johannes Sihvo oli yksi neljästä Sihvon jääkäriveljeksistä: vanhin veli oli kahdesti puolustusvoimien johdossa ollut jääkärikenraali Aarne Sihvo, toiseksi vanhin Johannes, kolmantena säveltäjä ja jääkärivänrikki Sam Sihvo sekä nuorin jääkärikapteeni Ilmari Sihvo. Johannes Sihvo vihittiin avioliittoon vuonna 1920 Martta Ryynäsen kanssa. Kenraaliluutnantti Aarno Sihvo (1922–1991) oli heidän poikansa, toisesta pojasta Sami Sihvosta (s. 1932) tuli kenraalimajuri.
Opinnot
Sihvo kävi viisi luokkaa Käkisalmen yhteiskoulua ja kirjoitti ylioppilaaksi yksityisoppilaana samasta koulusta vuonna 1923. Myöhemmin hän opiskeli Ateneumin piirustuskoulussa. Hän suoritti hyökkäysvaunukurssin vuonna 1922 ja Sotakorkeakoulun yleisen osaston vuosina 1924–1926 sekä Taistelukoulun orientoivan kurssin vuonna 1930.
Jääkärikausi
thumb|300px|Jääkäripataljoonan 2. komppania. Sihvo työskenteli merimiehenä ennen kuin liittyi yhtenä ensimmäisten vapaaehtoisten joukkoon, joiden päämääränä oli Saksassa sotilaskoulutusta antava Pfadfinder-kurssi, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 2. maaliskuuta 1915 ja hänet sijoitettiin harjoitusjoukon 2. komppaniaan, josta hänet siirrettiin myöhemmin perustetun 27. Jääkäripataljoonan 2. komppaniaan. Hänen lisäkseen Jääkäripataljoona 27:ssä palvelivat hänen veljensä Aarne Sihvo, Sam Sihvo ja Ilmari Sihvo.
Hänet komennettiin 29. elokuuta 1915 Suomeen missä hän järjesteli värväystoimintaa Etelä-Karjalassa. Takaisin Saksaan komppaniaansa hän palasi 17. tammikuuta 1916. Seuraavalle komennukselle Suomeen hänet komennettiin 23. huhtikuuta 1916 yhdessä jääkäritoveri hilfsgruppenführer Konrad Laaksosen kanssa. Suomessa heidän tehtävänään oli toimia Suomen ja Ruotsin välisellä merietapilla. Miesten tehtävänä oli sulan veden aikana kuljettaa Emden- ja Lola- moottoriveneillä poliittisia pakolaisia ja Saksaan matkalla olleita jääkäriaktivisteja Vaasan saaristosta Uumajaan ja paluumatkalla tuoda Saksasta Suomeen komennukselle tulevia jääkäreitä.
Sihvo osallistui loka-marraskuussa 1916 operaatioon, jossa oli tarkoitus miinoittaa Vaasaan johtavat laivaväylät. Hanke kuitenkin epäonnistui kovan merenkäynnin ja talven tulon takia. Sihvo komennettiin joulukuussa vuonna 1916 Ruotsiin Malmön etappiaseman hoitajaksi, mistä hän siirtyi myöhemmin takaisin Merenkurkun Holmön etappiasemalle. Holmön etapilta hänet komennettiin jäiden lähdettyä vuonna 1917 Uumajan-Vaasan etapille. Etapilta hän matkusti 10. lokakuuta 1917 etappiorganisaation omistamalla Merrimac-nimisellä moottoriveneellä Vaasan saaristoon, missä hän loka-marraskuun vaihteessa vuonna 1917 oli vastaanottamassa aselaiva S/S Equityn tuomaa aselastia. Hän osallistui lastin purkamiseen Vesterön saarelle ja aseiden edelleen kuljetukseen mantereelle.
Aselastin toimitusurakan jälkeen Sihvo sai tehtäväkseen joulukuussa vuonna 1917 Jääkäripataljoonan johdolta tulleella käskyllä järjestää yhdessä jääkäritoveri gruppenführer Gunnar von Hertzenin kanssa Turun saariston ja Hiidenmaan välisen moottoriveneyhteyden. Reittiä ei kuitenkaan koskaan otettu käyttöön.
Suomen sisällissota
Sihvo saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana luutnantiksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi 3. jääkärirykmentin 7. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan, josta hänet siirrettiin komppanianpäälliköksi 18. maaliskuuta 1918 alkaen saman pataljoonan 3. komppaniaan. Sihvo otti osaa sisällissodan taisteluihin Tampereella. Tampereen taistelun jälkeen hänet komennettiin komppanianpäälliköksi 10. huhtikuuta 1918 järjestämään Laatokan puolustusta.
Palvelu armeijassa ja heimosodissa
Sihvo määrättiin sisällissodan jälkeen 1. heinäkuuta 1918 päälliköksi Laatokan jalkaväkirykmentti 6:n 4. komppaniaan, joka tunnettiin myöhemmin nimellä Viipurin rykmentti. Sihvo erosi armeijasta ja liittyi Karjalan (Aunuksen) retkikuntaan 1. toukokuuta 1919, missä hänet sijoitettiin aluksi päälliköksi 1. rykmentin I pataljoonan 1. komppaniaan, jonka päällikkönä Sihvo otti osaa taisteluihin Alavoistessa, Aunuksen kaupungissa ja Mäkriällä, missä hän haavoittui ensimmäisen kerran ja toisen kerran hän haavoittui hiukan myöhemmin Tuuloksen taistelussa. Retkikunnassa hän toimi myös lyhyen ajan retkikunnan esikunnassa Salmissa, josta hänet siirrettiin 24. kesäkuuta 1919 alkaen 2. rykmentin. I pataljoonan komentajaksi. Pataljoonan komentajana hän otti osaa taisteluihin Säämäjärvellä ja Salmenniskassa.
Sotaretkeltä palattuaan Sihvo astui takaisin armeijan palvelukseen 1. lokakuuta 1919 ja hänet sijoitettiin Viipurin rykmentin 12. pataljoonan komentajaksi ja edelleen 1. tammikuuta 1920 alkaen 8. komppanian päälliköksi. Armeijasta hän erosi toistamiseen 14. toukokuuta 1920 vain päästäkseen toteuttamaan sotilaan ammattia ja hän liittyi heimosotaa käyvään Inkeriläisten kansannousuun 1. lokakuuta 1920 Pohjois-Inkerin erikoispataljoonan komentajana. Komentajan hän kerkesi olla vain kansannousun loppuvaiheissa ja hän palasi Inkeristä 31. joulukuuta 1920, jonka jälkeen hän astui takaisin armeijan palvelukseen ja hänet nimitettiin 1. tammikuuta 1921 alkaen Rajavartiolaitoksen Laatokan piirikomendantiksi.
Piirikomendantin tehtävästä hän siirtyi 22. heinäkuuta 1921 komppanianpäälliköksi Savon jääkärirykmenttiin 3. konekiväärikomppanian, josta hänet siirrettiin niin ikään päälliköksi 1. syyskuuta 1921 6. komppaniaan ja 1. elokuuta 1923 alkaen 5. komppaniaan ja 31. elokuuta 1924 alkaen 1. konekiväärikomppaniaan. Vielä kerran hänet siirrettiin 29. elokuuta 1925 komppanianpäälliköksi 9. komppaniaan, jonka jälkeen hänet nimitettiin 5. joulukuuta 1925 alkaen 2. pataljoonan (myöhemmin Savon prikaatin II pataljoona ja Käkisalmen jääkäripataljoona) komentajaksi. Sihvo siirrettiin 1. heinäkuuta 1933 Viipurin rykmenttiin rykmentinkomentajan apulaiseksi, josta hän siirtyi 10. tammikuuta 1936 Polkupyöräpataljoona 2:n (myöhemmin Jääkäripataljoona 2) komentajaksi ja 28. helmikuuta 1938 Viipurin suojeluskuntapiirin päälliköksi.
Talvi- ja jatkosota
Ennen talvisotaa koolle kutsutuissa ylimääräisissä harjoituksissa Sihvo määrättiin Karjalankannaksen suojajoukkoihin kuuluneen 4. prikaatin komentajaksi. Prikaatin nimi vaihdettiin 28. lokakuuta 1940 Ryhmä Sihvoksi. Edellä mainittujen joukkojen komentajana hän otti osaa taisteluihin Karjalankannaksella.
Välirauhan aikana hän Sihvo toimi 1. divisioonan komentajana, mistä tehtävästä hänet siirrettiin myöhemmin Päijänteen sotilasläänin komentajaksi.
Jatkosodan aattona hänet nimitettiin sodan ajan kokoonpanoonsa 10. divisioonan komentajaksi, missä tehtävässä hän toimi aina 18.6.1944 saakka. Kannaksen suurhyökkäyksen alkaessa Sihvon komentama 10. divisioona joutui perääntymään VT-linjalle huollettavaksi. Tässä yhteydessä hänen 2. divisioonassa palvellut poikansa, luutnantti Jouko Sihvo kaatui taistelussa. Vetäytymisen jälkeen Sihvo komennettiin 18. kesäkuuta 1944 Ylipäällikön käytettäväksi erikoistehtävissä. Sihvo siirrettiin 27. heinäkuuta 1944 kenraaliluutnantti Woldemar Hägglundin käyttöön Linnoitusten suunnitteluesikuntaan. Sihvo otti osaa jatkosodan taisteluihin Hiitolassa, Kaukolassa, Käkisalmilla. Hänet määrättiin 6. marraskuuta 1944 alkaen lakkautuspalkalle Suur-Saimaan suojeluskuntapiirin sotilasläänin komentajan toimesta. Sihvo erosi omasta anomuksestaan valtion palveluksesta 27. marraskuuta 1945. Hänet vapautettiin lopullisesti tehtävästään 1. joulukuuta 1944. Johannes Sihvo haudattiin Mikkeliin.
Tommi Sundell
Tommi Juhani Sundell (s. 9. maaliskuuta 1990 Salo) on suomalainen keskimatkojen juoksija. Hän edustaa Porin Yleisurheilua ja hänen valmentajinaan toimii Juhani Sundell.
Sundell on saavuttanut sisäratojen SM-kilpailuista 800 metrin juoksusta kultaa vuonna 2012 ja pronssia vuonna 2016 sekä 1 500 metrin juoksusta kultaa vuosina 2012 ja 2016. Ennätyksikseen hän on juossut 800 metrillä ulkona ajan 1.51,26 (2011) ja hallissa ylipitkällä radalla 1.50,84 (2012), 1 500 metrillä ulkona ajan 3.44,14 (2011) ja hallissa 3.47,95 (2012) sekä 3 000 metrillä ulkona ajan 8.20,62 (2015) ja hallissa 8.18,71 (2012).
Tommi Sundell edusti kolme kertaa aikuisten maaotteluissa Suomea 1 500 metrillä. Pohjoismaiden hallimaaottelussa 11.2.2012 hän sijoittui toiseksi ajalla 3.47,95, Pohjoismaiden hallimaaottelussa 13.2.2016 neljänneksi ajalla 3.50,79 ja Ruotsi–Suomi-maaottelussa 2.9.2017 kolmanneksi ajalla 3.48,25.
Pisaratartunta
Pisaratartunta on eräs tartuntatautien leviämistapa. Hengitysteiden eritteitä leviää jatkuvasti ilmaan hengitettäessä sekä varsinkin yskittäessä ja aivastettaessa. Eritteiden mukana kulkevat myös taudinaiheuttajat. Kun pisarat kuivuvat, taudinaiheuttajat jäävät ilmaan, ja ne voivat pölyyn sitoutuneena kulkea pitkiäkin matkoja. Tyypillinen pisaratartuntana leviävä sairaus on esimerkiksi influenssa.
Tutkiminen
Syksyllä 2020 Tampereen yliopisto, THL ja VTT käynnistivät yhteisen tutkimushankkeen, jossa tutkittiin koronaviruksen pisara- ja aerosolitartunnan mekanismeja ja menetelmiä, joilla tartuntariskiä voidaan pienentää. Tutkimusta varten rakennettiin keinotekoinen ihmisen pää, joka simuloi yskimistä, aivastamista ja hengittämistä ja muodostaa samalla pisaroita ja aerosoleja nesteestä ja kiinteästä aineesta. Yskäisyn tai aivastuksen mukana levinneet pisarat kuivuvat nopeasti, mutta niistä jäljelle jääneet pienet hiukkaset voivat jäädä leijailemaan ilmaan tunneiksi. Pieniä aerosoleja muodostuu myös hengitettäessä, puhuttaessa ja esimerkiksi laulettaessa. Yskivän robotin avulla tutkittiin esimerkiksi erilaisten maskien ja ilmanpuhdistimien vaikutusta.
Frida Hämäläinen
Frida Wilhelmiina Hämäläinen (s. 12. lokakuuta 2000 Tampere) on suomalainen aitajuoksija. Hän edustaa Tampereen Pyrintöä ja häntä valmentaa Tuija Helander. Aikaisemmin häntä ovat valmentaneet Heini Raunio ja Lassi Raunio.
Hämäläinen karsiutui 400 metrin aitajuoksun välierissä Tbilisin alle 18-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2016 sekä saman matkan alkuerissä Boråsin alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2019 ja Tallinnan alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2021.
Hämäläinen on saavuttanut Kalevan kisoissa hopeaa 400 metrin aitajuoksussa Joensuussa 2022. Sisäratojen SM-kilpailuista hän sai 300 metrin aitajuoksusta pronssia vuosina 2016 ja 2020. 4 x 200 metrin viestijuoksusta hän on saanut kultaa vuonna 2018 sekä pronssia 2017 ja 2020.
Ennätyksikseen hän on juossut 60 metrin aidoissa hallissa ajan 8,88 (2022), 100 metrin aidoissa ulkona ajan 14,78 (2018), 300 metrin aidoissa ulkona ajan 42,43 (2017) ja hallissa 41,83 (2020) sekä 400 metrin aidoissa ulkona ajan 58,12 (2022).
Dracula
Dracula on irlantilaisen kirjailijan Bram Stokerin luoma vampyyrihahmo. Ensimmäisen kerran Dracula esiintyy Stokerin vuonna 1897 julkaistussa romaanissa Dracula, ja hahmoa on sen jälkeen käytetty hyvin useasti etenkin elokuvissa.
Dracula on kreivi, jonka koti on transilvanialainen linna. Hän elää ihmisverellä, jota hän imee uhreistaan. Hän on kuolematon, ellei häntä surmata lyömällä seivästä sydämen läpi, hän on hyvin vahva, ja hän voi muuttaa muotoaan. Draculan kuva ei näy peilissä, eikä hän luo varjoa. Hänellä on myös joitain heikkouksia: hän ei esimerkiksi kestä päivänvaloa, joka on koitunut hänen kuolemakseen vuoden 1922 ensimmäisestä Dracula-elokuvasta alkaen. Alkuperäiseltä luonteeltaan Dracula on säälimätön ja tunteeton, mutta uudemmat sovitukset ovat tehneet hänestä aiempaa inhimillisemmän.
Draculan hahmo perustuu aiempaan hirviö- ja vampyyrikirjallisuuteen, ja se sai nimensä ja innoitusta 1400-luvulla eläneestä Valakian ruhtinas Vlad Seivästäjästä, joka tunnettiin myös nimellä Vlad Dracula.
Ensiesiintyminen Bram Stokerin romaanissa
Draculan hahmon loi irlantilainen Bram Stoker vuonna 1897 julkaistussa kauhuromaanissaan Dracula. Romaanin nimihenkilö on kuolematon transilvanialainen vampyyri, joka väijyy viattomia uhreja imeäkseen heistä verta. Romaani on kirjoitettu sen päähenkilöiden päiväkirjamerkintöjen muodossa. Stokerin romaanista tuli kokonaisen kirjallisuus- ja elokuvagenren perusteos.
Stoker hyödynsi romaaniinsa useita lähteitä ja teki paljon taustatyötä. Hän luki kirjoja ihmissusista, hirviöistä, mesmerismistä ja paholaisista sekä teki muistioita erilaisista asioista, kuten päänseudun vammoista. Hän tunsi myös aiempaa vampyyrifiktiota ja otti siitä vaikutteita. Stokerin arvellaan ottaneen hahmoon innoitusta myös 1400-luvulla eläneeltä Valakian ruhtinas Vlad Seivästäjästä, joka seivästytti tuhansia ihmisiä ja tunnettiin liikanimellä Dracula. Draculan nimen ja muutaman ruhtinas Vlad III:een liittyvän historiallisen faktan Stoker löysi William Wilkinsonin vuonna 1820 julkaistusta kirjasta, joka käsitteli Valakiaa ja Moldovaa. Päähenkilönsä ulkoiset piirteet hän otti Sabine Baring-Gouldin ihmissusia käsittelevästä kirjasta, goottilaisen fiktion rikolliskuvauksista ja aiemmasta vampyyrifiktiosta.
Wilkinsonin kirjan alaviitteessä kuvailtiin Dracula-nimen merkitystä: ”Dracula tarkoittaa valakian kielellä paholaista. Valakialaisilla oli silloin tapana antaa tämä sukunimi kenelle tahansa ihmiselle, joka herätti huomiota joko rohkeudellaan, julmilla teoillaan tai viekkaudellaan.”
Hahmon luonnehdinta
Stokerin Dracula on romaanissa tarkkaan kuvattu. Dracula on pitkä, laiha ja kalpea. Hänellä on ohut kotkannenä ja kaarevat sieraimet. Hänen hiuksensa ovat tuuheat, ohimoita lukuun ottamatta. Hänellä on punaiset silmät ja valtavat, melkein yhteenkasvaneet kulmakarvat. Hänen suunsa on jäykkä ja julma, huulensa punertavat ja hampaansa terävät ja huulten päälle työntyvät. Hänen korvansa ovat hyvin teräväkärkiset ja kalpeat. Draculan kädet ovat karheat ja leveät, sormet lyhyet ja paksut, kämmenet karvaiset ja kynnet pitkät ja terävät. Draculan hengitys haisee pahalta. Hän puhuu erinomaista englantia, mutta erikoisella korostuksella. Hän pukeutuu kokonaan mustaan.
Luonteeltaan Stokerin Dracula on yksiselitteisen paha: viattomia uhreja saalistava mutta uhreihinsa hypnoottisesti vetoava hirviö, jolla ei ole sydäntä eikä omaatuntoa. Stoker ei kerro tarkasti sitä, miten Draculasta tuli vampyyri, mutta hänen kerrotaan oppineen yliluonnolliset voimansa Scholomancen koulussa. Dracula on potentiaalisesti kuolematon, hän elää ihmisten verellä, ja hänellä on 20 miehen voimat. Hän voi muuttaa muotoaan sudeksi tai lepakoksi, ja hän voi ilmestyä sumuna tai pölynä. Hänen kuvansa ei näy peilissä, eikä hän luo varjoa. Draculan uhrit voivat muuttua itsekin vampyyreiksi, ja hän pystyy muuttamaan vainajia käskyläisikseen ja ennustamaan näiden avulla. Dracula kykenee hallitsemaan luonnonvoimia sekä kommunikoimaan eläinten kanssa ja komentamaan niitä.
Draculan heikkous on päivänvalo. Stokerin romaanissa päivänvalo heikentää Draculaa, mutta hän voi kuitenkin liikkua päivisinkin ulkona. Draculan pitää nukkua oman maansa mullassa. Hän pääsee virtaavan veden yli vain vuoroveden vaihtuessa ja voi astua taloon vain kutsuttuna. Hänet voidaan torjua valkosipulin ja kristillisten symbolien, kuten ristin, krusifiksin ja vihkiveden avulla. Dracula voidaan tuhota ja tappaa lyömällä seiväs hänen sydämensä läpi ja katkaisemalla hänen kaulansa.
Draculan hahmo on kehittynyt Stokerin romaanin jälkeen elokuvien ja kirjojen pohjalta eri tavoin. Elokuvat ovat tuoneet alun perin säälimättömään ja tunteettomaan hahmoon inhimillisyyttä ja monipuolisuutta. Aikojen kuluessa Draculan ja häntä aluksi vain vähän innoittaneen Vlad III:n yhteys on myös vahvistunut, mikä on antanut Draculalle juuret ja menneisyyden.
Elokuva Nosferatu (1922) esitteli ensimmäisenä tavan, jossa vampyyri voidaan tuhota auringovalolla; tämä on nykyisin yleinen juoniaihe Dracula-fiktiossa. Draculan käyttämä korkeakauluksinen viitta otettiin ensimmäisenä käyttöön lontoolaisissa 1920-luvun teatterisovituksissa. Jo varhaisten teatteri- ja elokuvaversioiden myötä Dracula alkoi muuttua hirviöstä tyylikkääksi ja vietteleväksi herrasmieheksi. Unkarilaissyntyisen näyttelijän Bela Lugosin dramaattinen ja eroottinen tapa esittää Draculaa vaikutti hänen jälkeensäkin hahmoa esittäneisiin. Christopher Leen seitsemässä Dracula-elokuvassa hahmo sai jälleen hirviömäistä ja uhkaavaa luonnetta.
Dracula populaarikulttuurissa
thumb|Draculan elokuvajuliste vuodelta 1931
Elokuvat
Dracula on filmatuin kauhuhahmo ja Sherlock Holmesin jälkeen elokuvissa useimmin esiintynyt fiktiivinen hahmo. Dracula-hahmo on esiintynyt vuoteen 2015 mennessä yli 400 elokuvassa tai televisiosarjassa.
Ensimmäinen elokuvasovitus Drakula tehtiin Neuvostoliitossa vuonna 1920, mutta yhtään kopiota elokuvasta ei ole säilynyt. Koko elokuvan olemassaolokaan ei ole varmaa. Myös seuraavana vuonna Unkarissa tehty Drakula halála ('Drakulan kuolema') on hävinnyt, mutta sen juoni on säilynyt siitä tehdyssä kirjassa. Elokuva ei ole Stokerin Draculan suora filmatisointi, vaikka sillä onkin romaanin kanssa selkeitä yhteyksiä.
Ensimmäinen varsinainen säilynyt Dracula-filmatisointi on saksalainen F. W. Murnaun mykkäelokuva Nosferatu (1922). Elokuvan tarina seuraa Stokerin kirjan juonta, ja ainoastaan nimet on vaihdettu. Koska Murnau teki elokuvan ilman Stokerin lesken lupaa, elokuvan kaikki kopiot tuomittiin hävitettäväksi. Joitain kopioita kuitenkin säilyi, ja elokuvaa pidetään nykyään kauhuelokuvan klassikkona.
1970-luvulla Draculaa esittivät esimerkiksi Jack Palance (1973), Louis Jourdan (1973) ja Frank Langella (1979). Francis Ford Coppolan ohjaama Bram Stokerin Dracula (1992) yhdistää Draculan ja Vlad Seivästäjän ja noudattelee loppupuolellaan Stokerin romaanin juonta. Draculaa elokuvassa esittää Gary Oldman. Coppolan elokuva on toistaiseksi viimeinen kaupallisesti ja kriittisesti menestynyt Dracula-filmatisointi. Vuonna 2004 julkaistu Van Helsing tosin menestyi myös hyvin. Siinä Draculaa näyttelee Richard Roxburgh.
Tunnetuimpia Dracula-aiheisia komedioita ovat Rakkautta ensi puraisulla (1979) ja Mel Brooksin Dracula – verevä vainaja (1995).
Kirjat, sarjakuvat ja pelit
Dracula on esiintynyt lukuisissa kirjoissa, sarjakuvissa ja peleissä. Kim Newmanin kirjasarja Anno Dracula (1992–2013) tarjoaa Stokerin kirjalle vaihtoehtoisen lopun. Fred Saberhagenin kirjasarja vuosilta 1975–2002 samastaa kreivi Draculan ja Vlad Seivästäjän. Draculasta ovat kirjoittaneet myös esimerkiksi Dan Simmons (Yön lapset, 1992) ja Elizabeth Kostova (Historiantutkija, 2005). Jatko-osia Stokerin romaanille ovat kirjoittaneet esimerkiksi Freda Warrington (Dracula the Undead, 1997) sekä Ian Holt ja Dacre Stoker (Dracula the Un-dead, 2009). Romaanin henkilön Mina Harkerin ja Draculan suhteen näkökulmasta on myös kirjoitettu useita kirjoja. Dracula on esiintynyt lisäksi lastenkirjoissa, kuten Martin Waddellin Little Dracula -sarjassa (1986–).
Dracula-aiheisista sarjakuvista tunnetuimpia ovat Marvelin Tomb of Dracula (1972–1979) ja Dracula Lives! (1970-luvun puolivälissä). Marvelin sarjakuvissa erityisesti Draculan historiaa kuvataan yksityiskohtaisesti. Sarjakuvien Dracula-kuva muistuttaa kirjallisuuden ja elokuvien Dracula-kuvaa hahmon paha/inhimillinen-kaksijakoisuuden suhteen.
Loma
Loma on työstä, opiskelusta tai vastaavasta pidettävä, useimmiten lähinnä lepoon ja virkistäytymiseen tarkoitettu arkivapaa, joka ei koske muuten normaalisti vapaina vietettäviä päiviä, kuten sunnuntaita, tai kirkollisia ja maallisia juhlapäiviä.
Dracula
Kirjat, sarjakuvat ja pelit
Kreivi Dracula on myös suosittu lauta-, rooli- ja tietokonepelien hahmo. Tietokonepeleistä tunnetuimpia on Konami-yhtiön Castlevania-pelisarja (1986–), johon kuuluu jo yli 40 eri peliä. Myös esimerkiksi Coppolan 1992 ilmestyneen elokuvan pohjalta tehtiin videopelit, ja vuonna 2000 ilmestynyt peli Dracula: Resurrection sai neljä jatko-osaa. Dracula-aiheisiin lautapeleihin kuuluu esimerkiksi Games Workshopin vuonna 1987 julkaisema Fury of Dracula.