cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kansainvälinen HapMap-projekti
Kansainvälinen HapMap-projekti on ihmisen genomin kartoitusprojekti, joka aloitettiin kansainvälisen tutkijaryhmän yhteistyönä lokakuussa 2002. Valmiiksi projekti saatiin vuonna 2009, jolloin sen viimeisen vaiheen tulokset valmistuivat. HapMap -projektin tarkoituksena on ollut määrittää ihmisen haploryhmät sekä saattaa tämä informaatio ilmaiseksi kaikkien saataville. Haploryhmällä tarkoitetaan yhden nukleotidin vaihteluita (SNP), jotka sijaitsevat kromosomissa lähekkäin ja periytyvät yhdessä. HapMap (”haplotype map”) on kartta, joka osoittaa, mitkä SNP:t periytyvät aina yhtenäisenä ryhmänä, toisiinsa kytkeytyneinä. Näin ollen yhden merkki-SNP:n avulla voidaan päätellä samalla kertaa myös useita muita genomisekvenssistä löytyviä alleeleja. HapMap -projekti perustettiin geneettisen tutkimuksen työkaluksi helpottamaan perinnöllisten sairauksien ymmärtämistä. Sen avulla tutkittavan geneettisen materiaalin määrä saatiin vähennettyä pienemmäksi kuin koskaan aikaisemmin. Tämä tekee tautimäärityksestä haploryhmän avulla nopeampaa, tehokkaampaa ja halvempaa. Tautien määrityksen lisäksi HapMapista on hyötyä ennustettaessa ihmisten vastetta erilaisiin lääkkeisiin tai muihin ympäristötekijöihin, esim. toksiineihin. HapMapia on käytetty hyödyksi myös tutkittaessa useita monimutkaisia sairauksia, kuten Alzheimerin tautia, diabetesta, niveltulehdusta, syöpää ja skitsofreniaa.
Menetelmät
Projekti jakautui kolmeen vaiheeseen, joista kahdessa ensimmäisessä näytteet olivat samat (ja nämä vaiheet täydentävät toisiaan). Kolmannessa vaiheessa näytteitä analysoitiin myös uusista populaatioista.
Vaihe I
DNA-näytteet valittiin jo tunnettujen erilaisten populaatioiden alleelimallien ja historiallisen diversiteetin perusteella. Projektiin kerättiin 270 DNA-näytettä, joista 90 näytettä on Utahista (US, Pohjois- ja Länsi-Eurooppalaista syntyperää olevaa väestöä), 90 näytettä jorubalaisista (Ibadan, Nigeria), 45 näytettä japanilaisista (Tokio, Japani) sekä 45 näytettä Han-kiinalaisista (Peking, Kiina).
Projekti vaati hyvin tiiviin SNP-kartan. Projektin alussa kandidaatti-SNP:a oli 2,6 miljoonaa, mutta lopulta projektin ansiosta tietokantaan lisättiin jopa 6 miljoonaa SNP:a. Saadakseen paljon SNP:a, projektissa hyödynnettiin ”haulikko-sekvensointia” genomikirjastoista. Geneettistä variaatiota tutkittiin hyödyntäen ENCODE-projektin DNA-alueita. Tutkimuksen avulla arvioitiin mm. G – ja C – emäksien määriä genomissa sekä rekombinaation nopeutta. Genotyypin määritys vaiheessa I suunniteltiin SNP-tietokannan avulla. Analyyseissa priorisoitiin SNP:t, jotka olivat jo vahvistettu tai ne olivat esiintyneet useammin kuin kerran sekä ei-synonyymiset SNP:t.
Vaihe II
Vaiheeseen II valittiin 4,7 miljoonaa SNP:a genotyypin määritykseen 6,9 miljoonasta vaihtoehdosta. 2,5 miljoonaa SNP:a hylättiin useista syistä, muun muassa SNP:t, joissa oli paljon toistoalueita. Genotyypin määritys suoritettiin käyttäen hyödyksi kustomoitua oligonukleotidijärjestelyä (high-density oligonucleotide array). Vaiheen I SNP:a määritettiin myös uudelleen vertailun vuoksi. Rekombinaationopeutta ja geenien ontologiaa analysoitiin Panther - tietokannan avulla. Ei-synonyymisia SNP:a tunnistettiin annotaatioiden kautta sekä valintaa tutkittiin long-range haplotyyppi (LRH) – testin avulla.
Vaihe III
Vaiheessa III projektia vielä jatkettiin, ja seitsemältä uudelta populaatiolta kerättiin näytteet: maasait Kinyawasta (Kenia), luhyat Webuyesta (Kenia), kiinalaiset Denveristä (CO, USA), gujarati-intialaiset Houstonista (TX, USA), toscanalaiset (Italia), afrikkalaista syntyperää oleva väestö (Lounais-USA) ja meksikolaista syntyperää oleva väestö Los Angelesissa (CA, USA). Näytteiden genotyypit määrättiin vasten 1,6 miljoonaa SNP:tä sekä pieni osa vasten ENCODE:n vaihe II:sta.
Tulokset
Vaiheessa I löydettiin yli miljoona yhden nukleotidin polymorfismia (SNP), vaiheessa II yli 3.1 miljoonaa ja vaiheessa III noin 1,6 miljoonaa SNP:a. Ne sisältävät noin 25–35 % yleisistä SNP-variaatioista tutkituista populaatioista. Haploryhmien alleelien välinen keskimääräinen maksimi r2, eli korrelaatiokerroin, on välillä 0.9 ja 0.96, afrikkalaisissa populaatioissa 0.8 ja ei-afrikkalaisissa populaatioissa 0.95.
Aineisto vahvistaa rekombinaatiokeskittymien, pitkien ja vahvojen kytkentäepätasapaino-sekvenssien, sekä alhaisten haplotyyppien monimuotoisuuden yleisyyden. Tärkeimpänä havaintona on läheisten SNP:ien laaja redundanssi, jonka avulla voidaan kerätä laajaa tietoa genomisesta vaihtelusta ilman uudelleensekvensointia, sekä lisätä analyysien tehokkuutta.
10–30 % populaation yksilöistä jakavat vähintään yhden viimeaikaisesta syntyperästä johtuvan laajentuneen geneettisen identiteetin alueen. Ei-synonyymisissä SNP:issa on lisääntynyttä erilaistumista verrattuna synonyymisiin SNP:in. Tämä johtuu populaatioihin vaikuttavan luonnonvalinnan voimakkuuden ja tehokkuuden eroista.
Käyttö ja sovellutukset
HapMap-aineistoa voidaan käyttää erityisesti geeniperäisten tautien tutkimiseen, ja geneettisten erojen löytämiseen, joiden avulla voidaan ennustaa eri ihmisten reaktiota lääkkeisiin ja ympäristötekijöihin. Lisäksi sen avulla voidaan tutkia rekombinaatiota ja rakenteellista variaatiota, sekä luonnonvalinnan historiaa tunnistamalla lokuksia, joihin luonnonvalinta on voinut vaikuttaa. Aineistolla voidaan myös tunnistaa deleetion variantteja genomissa.
HapMap-projektia ei enää käytetä aktiivisesti tutkimuksissa, mutta sen aineisto on kuitenkin vielä vapaasti avoinna tutkijoille. Projekti oli aikanaan hyvin merkityksellinen, ja se oli tarpeellinen ponnahduslauta esimerkiksi 1000 Genomes projektille, joka on sittemmin jättänyt HapMapin varjoonsa.
Ali Soilih
Ali Soilih Mtsashiwa (arab. علي صويلح) (7. tammikuuta 1937 – 29. toukokuuta 1978) oli komorilainen sosialisti sekä Komorien diktaattori vuosina 1976–1978. Soilih kaappasi vallan presidentti Said Mohamed Jaffarilta tammikuussa 1976, jolloin hänestä tuli virallisesti maansa johtaja.
Soilihin ohjelma oli eräänlainen sekoitus maolaisuutta sekä islamilaista filosofiaa. Soilihin ykköstavoitteena oli saada Komoreista omavarainen ja edistyksellinen valtio. Soilih painotti nuorten merkitystä edistyksellisyydessä, ja hän laskikin äänestysikärajan neljääntoista vuoteen. Hän myös perusti miliisin (Moissy), joka oli suunnattu nuorille ja jonka tarkoituksena oli järjestää väkivaltaisia hyökkäyksiä konservatiivisia henkilöitä, pääasiassa kylänvanhimpia kohtaan.
Soilih oli suosittu nuorison keskuudessa: tähän on luultavasti syynä hänen myötämielinen suhtautuminen nuorisoa kohtaan poliittisesti sekä monet nuoria miellyttäneet päätökset, kuten kannabiksen laillistaminen sekä huntujen poistaminen komorilaisten naisten keskuudessa
Soilihin aggressiivisen poliisivoimien seurauksena häntä kohtaan alkoi syntyä vastustusta, ja hänen valtakautensa päättyi lopulta Bob Denardin johtamaan vallankaappaukseen 13. toukokuuta 1978. Soilih tapettiin 16 päivää tämän jälkeen ampumalla. Virallisen tiedonannon mukaan hän oli yrittänyt karata kotiarestista.
Soilihin kuolinpäivä 29. toukokuuta on Komoreilla kansallinen juhlapäivä.
Vuk Drašković
thumb|Vuk Drašković 28. kesäkuuta 2006 thumb|Vuk Drašković vuonna 2006
Vuk Drašković (Вук Драшковић, s. 29. marraskuuta 1946) on serbialainen poliitikko, joka on toiminut Jugoslavian apulaispääministerinä vuonna 1999 ja Serbia-Montenegron ulkoministerinä vuosina 2004-2007. Vuodesta 1990 lähtien hän on toiminut perustamansa oikeistolaisen ja nationalistisen Serbian uudistamisliike-puolueen (Српски покрет обнове, Srpski Pokret Obnove) johdossa.
Elämäkerta
Drašković valmistui Belgradin yliopiston oikeustieteellisestä tiedekunnasta vuonna 1968 ja työskenteli vuodesta 1969 vuoteen 1980 Jugoslavian uutistoimisto Tanjugin palveluksessa Afrikan-kirjeenvaihtajana. Hän kirjoitti viisi romaania 1970- ja 1980-luvuilla. Hänen kirjansa herättivät keskustelua ja Draškovićia alettiin pitää jonkinlaisena toisinajattelijana, vaikka hän olikin kommunistipuolueen jäsen. Suuren suosion vuoksi myös Draškovićin ensimmäisten teosten jälkeiset kirjat julkaistiin.
Drašković perusti 1989 Mirko Jović ja Vojislav Šešeljin kanssa antikommunistisen nationalistipuolueen Serbian kansallinen uudistaminen (Srpska narodna obnova, SNO). Miesten välit kuitenkin johtivat pian sen hajoamiseen kolmeen osaan. Etenkin Serbian radikaalipuolueen Šešeljistä tuli Draškovićin katkera vastustaja. Vuonna 1990 Drašković perusti oman puolueensa eli Serbian uudistamisliikkeen. Kommunismia vastustanut Drašković esitti ristiriitaisesti sekä uudistushakuisia että perinteitä kannattavia mielipiteitä, sotaisan kansallismielisiä että rauhaa kannattavia kantoja. Hän halusi että Serbia syntyisi uudestaan. Draškovićin mielestä Serbia tulisi uudistaa lännen mallin mukaiseksi ja pyrkiä rauhaan alueen muiden kansojen kanssa. Mutta joskus Drašković myös saarnasi muiden kansojen tappamisesta. Drašković halusi palauttaa četnikit. hän perusti oman puolisotilaallisen järjestön, jonka johtajat murhattiin vuonna 1991. Vuonna 1991 Drašković kirjoitti mm Vukovarin saartoa vastaan ja vastusti 1992 Bosnian eri kansallisuuksien nationalismia.
Drašković johti 1990-luvun alussa kahta joukkomielenosoitusta, joissa molemmissa puhkesi väkivaltaisuuksia ja kuoli ihmisiä. Kun Drašković johti mielenosoitusta Slobodan Miloševićia vastaan kesäkuussa 1993, poliisi mukiloi häntä.
Miloševićin hallitus pidätti Draskovicin ja hänen vaimonsa Danican vuonna 1993. He joutuivat korkeimman turvallisuusluokan vankilaan. Vuk Draškovićin nälkälakko ja kansainvälinen painostus johtivat pariskunnan vapauttamiseen.
Vuonna 1996 SPO liittoutui Zoran Đinđićin johtaman Demokraattisen puolueen ja Vesna Pešićin GSS:n kanssa, hänen johtamansa joukkomielenosoitukset saivat Miloševićin hyväksymään marraskuun 1996 paikallisvaalien tulokset, ja SPO nousi johtoon useissa Serbian kaupungeissa. Liittouma hajosi pian kun muut kieltäytyivät tukemasta Draškovićia presidentinvaaleissa.
Liittolaiset syyttivät Draškovićia Miloševićin mielistelystä ja tammikuussa 1998 SPO liittyi Miloševićin Serbian sosialistipuolueen hallitukseen, kun välit Yhdysvaltain ja Naton kanssa kiristyivät. Draškovićista tuli tammikuussa 1999 Jugoslavian liittovaltion varapääministeri ja hän vetosi kansallisen yhtenäisyyden puolesta Kosovon albaanien kansannousua ja Naton uhkaa vastaan.
Drašković yritettiin murhata 3. lokakuuta 1999 Ibarin moottoritiellä, jossa neljä hänen lähimiestään sai surmansa, sekä 15. kesäkuuta 2000.
Drašković pysyi laajan Miloševićin-vastaisen Demokraattisen opposition (DOS) ulkopuolella, ja SPO hävisi vuoden 2000 vaaleissa ja marginalisoitui kolmeksi vuodeksi. Draškovićin puolue SPO menestyi taas vuoden 2003 vaaleissa liitossa Velimir Ilićin Nova Srbijan kanssa, jolloin hän pääsi taas hallitukseen Serbia ja Montenegron ulkoministeriksi. Kesäkuusta 2006 hän oli Serbian ulkoministerinä Montenegron itsenäistyttyä. Tällöin hän julisti Serbian kunongaskunnan palauttamista. Vuonna 2010 Draskovicin mielestä Kososvo ei ollut Serbian osa.
Arnoldo Ellerman
pienoiskuva|Arnoldo Ellerman vuonna 1922.Arnoldo Ellerman (12. tammikuuta 1893 Buenos Aires – 21. marraskuuta 1969 Buenos Aires) oli huomattava argentiinalainen shakkitehtävien laatija. Hän on eräs maailman kaikkien aikojen merkittävimmistä kaksisiirtoisten mattitehtävien laatijoista. Ansioista laatijana hän sai kansainvälisen tehtävämestarin arvon 1959. Lisäksi hänet tunnetaan šakkikirjailijana ja šakinpelaajana.
Elämä
Maailman tehtäväšakillinen yhteisö alkoi muodostaa 1950-luvun puolessa välissä laatijoiden kansainvälistä yhteistoimintaelintä. Perustettiin maailman šakkijärjestö FIDE:n alainen maailman tehtäväšakin pysyvä toimikunta (Permanent Commission of the FIDE for Chess Compositions, PCCC). Organisaation ensimmäinen maailmanlaajuinen kokoontuminen eli I maailman tehtäväkongressi pidettiin 1956 Budapestissä. Tuolloin jaettiin tehtäväšakin ensimmäiset kansainväliset arvonimet ja mm. Ellerman nimitettiin kansainväliseksi tehtävätuomariksi. Vuoden 1958 tehtäväkongressi järjestettiin Piranissa, Jugoslaviassa ja Ellerman toimi sen puheenjohtajana.
Ellerman kuoli 21. marraskuuta 1969 Buenos Airesissa. Hänet haudattiin San Fernandon hautausmaalle.
Kirjailija
Ellermanin kirjallinen ura oli monipuolinen. Hän kirjoitti useita šakkikirjoja tehtäväšakista ja pelišakista. Ellerman toimi myös lehtitoimittajana. Hän oli useiden vuosien ajan El Ajedrez Argentino –nimisen lehden toimittaja.
Marikki Hakola
Marikki Hakola (s. 23. elokuuta 1960 Isokyrö) on suomalainen mediataiteilija, jonka päävälineet ovat video ja performanssi. Hänen teoksensa syntyvät useimmiten yhteistyössä tanssijoiden, muusikoiden ja elokuva-alan ammattilaisten kanssa.
Hakola eli nuoruusvuotensa Seinäjoella ja opiskeli sitten Helsingin Kuvataideakatemiassa 1980–1984. Nykyisin hän asuu Porvoossa. Vuodesta 1982 lähtien Hakola on tehnyt video- ja multimediateoksia ja muita audiovisuaalisia projekteja sekä performansseja. Niihin kuuluu muun muassa tanssi- ja musiikkivideoita, internet-teoksia, multimediateoksia, installaatioita, multimediaperformansseja ja audiovisuaalisia lavasteita. Hakolan töitä on ollut esillä näyttelyissä, taidemuseoissa ja festivaaleilla ympäri maailmaa. Hän myös opettaa mediataidetta suomalaisissa yliopistoissa.
Hakola työskentelee nykyisin tuotantoyhtiönsä Kroma Productions kautta. Hänen aiempia luovia yhteisöjään ovat olleet Kaligari Oy (1986–1993) ja Turppi-ryhmä (1981–1983). Hakolalle myönnettiin valtion ylimääräinen taiteilijaeläke vuonna 2021.
Marikki Hakolan sisar on oopperalaulaja Riikka Hakola.
Westhinder (F913)
Westhinder (runkonumero F913) oli Belgian merivoimien vuonna 1976 vesillelaskettu Wielingen-luokan fregatti.
Valmistus
Alus tilattiin Antwerpenistä Cockerillilta, missä köli laskettiin 6. joulukuuta 1975. Alus laskettiin vesille 30. maaliskuuta 1976 ja otettiin palvelukseen 20. tammikuuta 1978.
Palvelus
Alus poistettiin palveluksesta 1993 ja romutettiin.
Hangö svenska församling
Hangö svenska församling on ruotsinkielinen, Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta Hangossa, Uudellamaalla. Seurakunta kuuluu Hangon seurakuntayhtymään, Raaseporin rovastikuntaan ja Porvoon hiippakuntaan. Vuoden 2021 heinäkuussa seurakuntaan kuului noin 2 770 jäsentä. Hangö svenska församlingin pääkirkko on Hangon kirkko.
Seurakunnan kirkkoherrana toimii Monica Cleve.
Jim Brown
James "Jim" Nathaniel Brown (17. helmikuuta 1936 St. Simons Island – 18. toukokuuta 2023 Los Angeles) oli yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, urheilukommentaattori, näyttelijä ja kansalaisoikeusaktivisti. Brown pelasi koko uransa Cleveland Brownsissa. Hänen pelipaikkansa oli keskushyökkääjä. Hän lopetti uransa 30-vuotiaana ollessaan vielä huipulla ja keskittyi sen jälkeen näyttelemiseen ja yhteiskunnalliseen vaikuttamiseen. Brown näytteli yli 50 elokuva- ja televisioroolia sekä oli järjestämässä 1967 Muhammad Alia tukenutta tapaamista.
Pelaajaura
NFL-urallaan Brown juoksi yhteensä 12 312 jaardia ja teki 126 touchdownia, joista 106 juosten. Hänet valittiin yhdeksän kertaa Pro Bowliin ja kahdeksan kertaa All-Pro -joukkueeseen. Toukokuussa 2021 Brown oli edelleen kaikkien aikojen 11. juostuissa jaardeissa. Brown valittiin Pro Football Hall of Fameen vuonna 1971.
Näyttelijäura
Brown lopetti uransa yllättäen kesällä 1966, kun hän oli kuvaamassa elokuvaa Likainen tusina. Sen kuvaukset viivästyivät huonon sään takia, ja Cleveland Brownsin omistaja Art Modell uhkasi jäädyttää Brownin palkan, jos tämä ei tulisi ajoissa harjoitusleirille. Brown päätti lopettaa urheilu-uransa ja keskittyä elokuviin ja yhteiskunnallisiin asioihin.
Brown oli näytellyt ensimmäisen kerran jo elokuvassa Rio Conchos (1964). Ensimmäinen merkittävämpi rooli oli vuonna 1967 ilmestyneessä Likaisessa tusinassa. Sen jälkeen Metro-Goldwyn-Mayer palkkasi Brownin useampaan elokuvaan. Brownin ensimmäinen päärooli oli elokuvassa Saalis (1968).
Brown näytteli lopulta yli 50 elokuva- ja televisioroolia. Hänen tunnetuimpia elokuviansa ovat Likainen tusina ja lännenelokuva 100 kivääriä. Siinä Brownilla oli yksi Hollywoodin ensimmäisiä roturajat ylittäviä valkokangasromansseja. Hänen vastanäyttelijänään oli Raquel Welch. Brownin elokuvaura jatkui 1980- ja 1990-luvuilla saakka, jolloin hän näytteli muun muassa elokuvissa Juokse tai kuole (1987) ja Minä päivänä tahansa (1999).
Aktivistina
Brown oli 1960-luvulla mukana kansalaisoikeusliikkeessä ja oli järjestämässä kesäkuussa 1967 järjestemässä Muhammad Alia tukevaa tapaamista. Clevelandin huippukokouksena tunnetussa tapaamisessa oli paikalla monia Yhdysvaltain tunnetuimpia mustia urheilijoita, kuten Bill Russell ja Kareem Abdul-Jabbar. He esittivät siinä tukensa Alille, joka oli menettänyt maailmanmestaruutensa kieltäydyttään Vietnamin sodan kutsunnoista.
Brown perusti 1988 Amer-I-Can-järjestön, joka tuki entisiä vankeja niiden paluussa yhteiskuntaan. Hän myös pyrki vähentämään jengiväkivaltaa ja yritti muun muassa saada aikaan aselepoa Los Angelesin kilpailevien jengien välillä.
Cooper Kupp
Cooper Douglas Kupp (15. kesäkuuta 1993, Yakima, Washington) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja. Hänen pelipaikkansa on laitahyökkääjä. Kupp edustaa Los Angeles Ramsia.
Ura
Kupp edusti Itä-Washingtonin yliopistoa yliopistourallaan. Hän pelasi Washingtonissa vuodet 2013–2016. Kupp pelasi yliopistossa 52 ottelua, joissa eteni syöttöjä vastaanottaen 6464 jaardia ja teki 73 touchdownia.
Los Angeles Rams varasi Kuppin NFL:n vuoden 2017 varaustilaisuuden kolmannella kierroksella varaustilaisuuden 69. pelaajana. Hän on pelannut vuodesta 2017 lähtien (tilanne 13. syyskuuta 2021) Ramsissa 55 ottelua, joissa on vastaanottanut 3678 syöttöjaardia ja tehnyt 25 touchdownia. Syyskuussa 2020 Rams ja Kupp solmivat kolmivuotisen jatkosopimuksen, jonka kokonaisarvo oli noin 47 miljoonaa dollaria.
Tšeljuskininniemi
thumb|250px|Tšeljuskininniemen eli Mys Tšeljuskinin sijainti. thumb|250px|Tšeljuskininniemen rakennuksia. Valokuva vuodelta 2012. thumb|250px|Tšeljuskininniemen hydrometeorologinen observatorio, jota näkyy kuvan vasemalla laidalla, on maailman pohjoisin mantereella sijaitseva säähavaintoasema. Tšeljuskininniemi, aiemmin myös Kap Tšeljuskin , on Euraasian mantereen pohjoisin paikka ja samalla maailman pohjoisin mantereella oleva paikka. Se sijaitsee Taimyrin niemimaan koillisosassa Venäjän Krasnojarskin aluepiirissä leveyspiirillä 77° 44′. Vilkitskinsalmi erottaa niemen sen pohjoispuolella olevasta Severnaja Zemljan saaristosta. Pohjoisnavalle on matkaa 1370 km.
Niemi on nimetty sinne 20. toukokuuta 1742 saapuneen tutkimusmatkailija Semjon Tšeljuskinin mukaan. Hän saapui sinne koiravaljakoilla kahden sotilaan kanssa. Tšeljuskin nimesi niemen alkujaan Koillisniemeksi. Nykyinen nimi annettiin sata vuotta myöhemmin vuonna 1842. Hylkeenpyytäjät liikkuivat alueella kuitenkin jo 1600-luvulla. Suomalaissyntysen geologi-tutkimusmatkailija Adolf Nordenskiöldin johtama, Koillisväylän läpi purjehtinut retkikunta vieraili paikalla Vega-aluksellaan vuonna 1878. He rakensivat niemeen majakan ajopuista ja kivistä.
Niemellä on sijainnut sää- ja merentutkimusasema (hydrometeorologinen observatorio) vuodesta 1932 lähtien; havaintoaseman perustamisen eräs syy oli toinen kansainvälinen polaarivuosi (IPY 1932-1933). Paikkakunnalla sijaitseva Tšeljuskin lentokenttä (kansallinen lentopaikkatunnus: УОДЛ ) on mantereen pohjoisin lentokenttä.
Bernie Kopell
thumb|Bernie Kopell (1977) Bernard Morton ”Bernie” Kopell (s. 21. kesäkuuta 1933) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänellä on ollut rooleja useissa tunnetuissa televisiosarjoissa kuten Lemmenlaivassa laivan tohtorina ja Salainen agentti 86 -hupailussa Siegfriedin roolissa.
Kopell syntyi New Yorkissa ja palveli Yhdysvaltain laivastossa.
Ted Lange
Lange tunnetaan lisäksi muun muassa Bud Light -mainoksista.
Koshigaya
Edo-kaudella Koshigaya kehittyi Ōshū-kaidō- ja Nikkō-kaidō-teiden varren postiasemana (shukuba). Japanin kunnallishallinnon perustamisen yhteydessä vuonna 1889 nykyisen kaupungin alue koostui kahdesta maaseutukaupungista ja kahdeksasta kyläkunnasta. Nykyisellä nimellään Koshigayan maaseutukaupunki perustettiin vuonna 1954 suuren kuntaliitoksen myötä. Kaupunki siitä tuli vuonna 1958 ja erityiskaupunki vuonna 2003. Kaupunkia palvelevat JR Higashi-Nihonin itä–länsisuuntainen Musashino-linja ja Tōbu-rautateiden Isesaki-linja, joka liittää sen Tokioon.
Adolf Oberländer
pienoiskuva|Adolf Oberländer. Johann Lindnerin etsaus vuodelta 1904. Adolf Oberländer (1845–1923) oli saksalainen pilapiirtäjä. Oberländer opiskeli Karl von Pilotyn johdolla. Silti hän maalasi vain toisinaan. Vuodesta 1863 lähtien Oberländer oli Fliegende Blätter -lehden avustaja. Fliegende Blätterissä Oberländer oli suosituin. Hän oli alansa merkittävin 1800-luvun saksalaiskyky Wilhelm Buschin ohella. Kuvissa, joille on ominaista aitobaijerilainen kansanomainen huumori hän ilmaisi erikoista omintakeista graafista mielikuvitusta ja keskitettyä luonteenkuvausta. Eläimet Oerländer esitti "inhimillisinä", ihmiset enemmän tyhminä kuin häijyinä.
Koréra Koré
Koréra Koré on maalaiskunta ja sen keskuskylä Kayesin alueen Nioron piirissä Malissa. Se sijaitsee 85 kilometriä Niorosta itään. Kunnassa on 19 400 ja kylässä 3 200 asukasta (vuonna 2009).
Koréra Korén kunta rajoittuu luoteessa Nioron piirin Diabiguén, pohjoisessa Baniéré Korén ja Naran piirin Dogofryn, koillisessa Allahinan, kaakossa Diéman piirin Dioumara Koussatan, etelässä Dianguirdén, lounaassa Grouméran ja lännessä Béman kuntiin. Maisemaa leimaa hiekkainen tasanko ja muutamat kukkulat. Pysyviä vesistöjä ei ole. Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen. Luonnonvarainen kasvillisuus on pensassavannia.
Kuntaan kuuluu 17 kylää ja kuusi pikkukylää. Asukkaista 70 % on soninkeja ja loput maureja ja fulbeja.
Asukkaiden pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra, maissi, maapähkinä, lehmänpapu, maapapu ja vihannekset. Tuotantoeläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit, hevoset ja siipikarja. Lisäksi harjoitetaan pienimuotoista kalastusta, keräilyä, kaupankäyntiä ja käsityöammatteja. Koréra Koréssa ja Diabaguelassa pidetään viikoittaiset markkinat. Teollisuutta kunnassa ei ole lainkaan.
Koulutuspalvelut käsittävät viisi alakoulua, yläkoulun, kaksi koulutus- ja kehittämiskeskusta (CED) ja neljä lukutaitokeskusta. Koréra Koréssa ja Diabaguelassa on terveyskeskukset. Vesihuolto kattaa 63 prosenttia tarpeesta. Kunnassa on Malitelin ja Orangen matkapuhelinverkot, mutta ei sähköverkkoa.
Stimulantia
Stimulantia on kahdeksasta osasta koostuva ruotsalainen episodielokuva vuodelta 1967, jonka ovat ohjanneet Hans Abramson, Hans Alfredson, Arne Arnbom, Ingmar Bergman, Tage Danielsson, Jörn Donner, Lars Görling, Gustaf Molander ja Vilgot Sjöman.
Elokuva floppasi pahoin nimekkäästä tekijäjoukostaan huolimatta, ja myös kriitikot lyttäsivät sen Görlingin osuutta lukuun ottamatta, jota muun muassa Dagens Nyheterin Mauritz Edström kehui.
Daniel
Episodissa seurataan Bergmanin poikaa Danielia hänen syntymästään noin kaksivuotiaaksi saakka.
Santo António
Santo António on kaupunki São Tomé ja Príncipessä. Se sijaitsee Príncipen saaren koillisrannikolla ja Papagaiojoen suulla. Kaupunki on Príncipen provinssin sekä Paguén piirikunnan pääkaupunki ja sen asukasluku oli vuoden 2012 väestönlaskennassa 2 576.
Santo Antónion keskustassa on Portugalin siirtomaa-ajalta peräisin olevia rakennuksia. Ainoastaan keskusaukion läheisyydessä sijaitsevat 1800-luvulla rakennetut hallintorakennus, kirkko sekä muutama muu rakennus on kunnostettu.
Kaupungissa on muun muassa hotelleja, ravintoloita, baareja, postitoimisto, terveyskeskus, sairaala ja apteekki. Kaupungin pienen sataman vieressä sijaitsee poliisiasema.
Vierus verta täynnä
Vierus verta täynnä on Anu Kaipaisen pasifistisesta näkökulmasta kirjoitettu sotaromaani vuodelta 1995. Kirja on yksi harvoista rintamakuvauksista, jotka ovat naisten kirjoittamia ja sitä pidetään myös eräänlaisena Suomen lottien arvonpalautuksena.
Kirjan nimi Vierus verta täynnä viittaa Kantelettaresta löytyvään kansanrunoon Jos mun tuttuni tulisi, jota siteerataan parissa eri kohdassa kirjaa.
Karyatidi
Karyatidi (, monikossa ) on naishahmoinen patsas (kore), joka kannattelee rakennuksen palkistoa pylvään tavoin. Karyatidit olivat tyypillisiä antiikin Kreikan arkkitehtuurissa. Kuuluisimpia ovat Erekhtheionin karyatidit eli Ateenan Akropoliin Erekhteion-temppelin naishahmoiset pylväät. Karyatidit ovat olleet suosittuja myös kertaustyylejä edustavissa rakennuksissa. Esimerkiksi Helsingin Ateneumin fasadia koristavat muusia kuvaavat karyatidit.
Veistostyyppi on saanut nimensä juuri Erekhtheionissa olevista pylväistä. Antiikin aikana niitä kutsuttiin yksinkertaisesti nimellä korai, ”neidot”. Nimitys ”karyatidi” sai alkunsa, kun Vitruvius yhdisti Erekhtheionin neidot virheellisesti Lakonian Karyain Artemiin papittariin, joista käytettiin nimitystä karyatides. Tätä kautta kaikkia vastaavankaltaisia pylväitä kutsutaan edelleen samalla nimellä.
Martin Holmes
Martin Holmes (25. huhtikuuta 1940 Ashtead, Surrey, Englanti – 11. kesäkuuta 2020) oli rallin kartanlukija ja toimittaja. Holmes aloitti toimittajana vuonna 1974 ja oli paikalla yli 500 rallissa. Holmes osallistui ensimmäiseen kilpailuun kartanlukijana vuonna 1959 ja toimi kartanlukijana myös useille suomalaisille rallikuljettajille. Holmesin kirjoituksia julkaistiin aluksi Motoring News -lehdessä, josta hän siirtyi Autosport-lehteen. Holmes kuoli sairastuttuaan syöpään. Holmes oli kartanlukijana muun muassa Andy Dawsonille, Pentti Airikkalalle, Ove Anderssonille ja Jean Ragnottille. Holmes kirjoitti myös rallin vuosikirjoja ja hänen kirjallinen tuotantonsa on joillekin hänen suurin perintönsä. Hän julkaisi World Rallying -kirjoja ja välitti ystävänsä Maurice Seldenin ottamia valokuvia Martin Holmes Rallying -toimistonsa kautta.
Hyde Hyytiäinen
Timo-Lauri ”Hyde” Hyytiäinen (4. maaliskuuta 1963 Heinola – 18. marraskuuta 2004 Helsinki) oli suomalainen ”sokea kääpiö” stand up -koomikko.
Hubert Cecil Booth
Hubert Cecil Booth (4. heinäkuuta 1871 Gloucester – 14. tammikuuta 1955 Croydon) oli englantilainen insinööri. Hänet tunnetaan pölynimurin keksijänä. Hän suunnitteli myös maailmanpyöriä, riippusiltoja ja tehtaita.
Hyde Hyytiäinen
Hyytiäinen oli kotoisin Heinolasta, jossa hän kävi koulunsa ja valmistui ylioppilaaksi 1982 ja pari vuotta myöhemmin merkonomiksi. Hän oli mukana paikallisessa pop-musiikkielämässä paitsi soittajana myös osakkaana äänilevykaupassa ja Funky Maruschka -diskossa. Kokoomuksen kaupunginvaltuutettu hän oli kaksi kautta 1985–1992.
Hubert Cecil Booth
Elämänvaiheet
Booth syntyi Gloucesterissa, Englannissa vuonna 1871. Aikuisiällään hän suunnitteli Yhdistyneen kuningaskunnan merivoimille moottoreita. Vuonna 1903 hän nai tehtailija Francis Tring Pearcen tyttären Charlotte Mary Pearcen. Booth menehtyi vuonna 1955 Croydonissa.
Hyde Hyytiäinen
Hyytiäinen muutti Jyväskylään 1980-luvun puolivälissä. Siellä hän opiskeli muun muassa ravintolakoulussa ja myöhemmin Jyväskylän yliopistossa puheviestintää. Hän osallistui paikallisen ylioppilasteatterin toimintaan näyttelijänä ja käsikirjoittajana. Lapsuudessa todettu nivelreuma ja sen lisäsairaudet (Sjögrenin syndrooma) aiheuttivat Hyytiäisen näön heikkenemisen ja 1990-luvun lopulla sokeutumisen. Näkökyvyn menetyksen vuoksi hän joutui jättämään teatteriharrastuksen, mutta sen tilalle hän löysi stand up -komiikan, jota hän harrasti erityisesti muutettuaan Helsinkiin vuonna 2002. Esityksissään hän teki pilkkaa itsestään ja sairauksistaan sekä muun muassa opaskoirastaan.
Hubert Cecil Booth
Pölynimuri
Booth suunnitteli alun perin pölynimurin toimivan niin, että laite puhaltaisi tai harjaisi roskat pois. Hän patentoi pölyä imevän keksintönsä elokuussa 1901. Ensin hän myi siivouspalveluja British Vacuum Cleaner Companyn nimellä. Boothille valitettiin laitteiden melusta ja hän sai jopa sakot, koska imurin väitettiin säikytelleen hevosia. Kun Booth oli siivoamassa Royal Mint -nimistä rahapajaa, hänet pidätettiin koska hänen koneensa olivat imeneet valtavia määriä hopeapölyä. Booth vapautettiin kuitenkin melko pian.
Hyde Hyytiäinen
Helsingin Sanomien Kuukausiliite teki Hyytiäisestä usean sivun jutun, ja hän oli vieraana televisio-ohjelmissa. Hyytiäinen esiintyi Jari Halosen elokuvassa Back to the USSR – takaisin Ryssiin (1992) kääpiön roolissa.
Hyytiäinen toimi myös vammais- ja kulttuurijärjestöissä. Helsingin kaupunginvaltuustoon hän pyrki vihreiden ehdokkaana kunnallisvaaleissa 2004 muttei tullut valituksi.
Hyytiäinen kuoli sairauksiensa heikentämänä kotonaan Helsingissä marraskuussa 2004. Hänet on haudattu Heinolaan.
Calvin Coolidge
John Calvin Coolidge, Jr. (4. heinäkuuta 1872 – 5. tammikuuta 1933) oli Yhdysvaltain 30. presidentti (1923–1929).
Presidentti Warren G. Hardingin odottamattoman kuoleman jälkeen Coolidge nousi varapresidentin paikalta presidentiksi elokuussa 1923 ja joutui saman tien skandaalien keskelle, mutta selvisi niistä varsin hyvin. Seuraavissa vaaleissa vuonna 1924 hänet valittiin presidentiksi.
Coolidge oli ensimmäinen presidentti, joka käytti uutta keksintöä – radiota – hyväkseen. Hän oli ensimmäinen presidentti, jonka virkaanastujaistilaisuus radioitiin, ja ensimmäinen, joka piti poliittisen puheen radiossa ja puhui Valkoisesta talosta.
Coolidge oli viimeinen Yhdysvaltain presidentti, joka ei puuttunut talouden kulkuun vaan antoi markkinoiden toimia säätelemättä. Hänen kaudellaan koettiin suuri talouskasvu ("Roaring Twenties"), joka päättyi pian hänen virkakautensa jälkeen suureen lamaan. Myöhemmin on käyty väittelyä siitä, olisiko aktiivisempi talouspolitiikka voinut estää suuren laman, mutta 1920-luvulla juuri kukaan ei nähnyt ennalta tulevaa katastrofia.
Coolidgen lempinimi oli "Hiljainen Cal" (eng. Silent Cal), koska hän "ei pitänyt" puheäänestään. Erään kertomuksen mukaan eräs Valkoisen talon päivälliskutsuille osallistunut vieras oli lyönyt vetoa siitä, että hän saisi Coolidgen sanomaan vähintään kolme sanaa aterian aikana. Kun Coolidge kuuli tästä, hän sanoi vieraalle vain: "Sinä häviät" (You lose).
Clueless
Elokuvan päähenkilö Cher on shoppailua harrastava tyttö, jonka elämä on melko tyhjänpäiväistä. Hän etsii elämänsä rakkautta ja koettaa selvitä nuorten elämän karikoista.
The New York Timesin kriitikot valitsivat Cluelessin vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa. Vuonna 2017 BBC:n äänestyksessä 253 eri puolilta maailmaa olevaa elokuvakriitikkoa valitsi sen kaikkien aikojen sadan parhaan komedian listalle.
Gavin MacLeod
thumb|Gavin MacLeod|alt= Gavin MacLeod (synt. Allan George See, 28. helmikuuta 1931 Mount Kisco, New York – 29. toukokuuta 2021 Palm Desert, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet muistetaan eritoten pitkäkestoisista roolihahmoistaan televisiosarjoissa The Mary Tyler Moore Show (1970–1977), jossa hän näytteli uutisreportteri Murray Slaughteria, sekä Lemmenlaiva (1977–1986), jossa hän näytteli kapteeni Merrill Stubingia.
MacLeod syntyi ja kasvoi New Yorkin osavaltiossa. Hän valmistui Ithaca Collegesta ja palveli Yhdysvaltain ilmavoimissa. Hän sai uransa aikana kaikkiaan viisi Golden Globe -ehdokkuutta. MacLeod ei keskittynyt yksinomaan televisioon, vaan sai arvostusta myös elokuvanäyttelijänä.
Clueless
Clueless oli ensimmäisiä elokuvia, joissa suomalainen matkapuhelinvalmistaja Nokia teki voimakasta tuotesijoittelua kansainvälisen laajentumisensa alkuaikoina. Päähenkilön kädessä nähtiin Frank Nuovon muotoilema analoginen Nokia 232 -puhelinmalli.
Gavin MacLeod
Lemmenlaivan saaman suosion jälkeen MacLeod toimi myös risteily-yhtiö Princess Cruisesin edustajana ja lähettiläänä. Hän oli myös Kaliforniassa sijaitsevan Palm Springsin kaupunginjohtaja.
MacLeod oli naimisissa Joan Rootvikin kanssa vuoteen 1972 saakka ja meni vuonna 1974 naimisiin Patti Steelen kanssa, josta kuitenkin erosi vuonna 1982, mutta meni hänen kanssaan uudestaan naimisiin vuonna 1985 tultuaan sitä ennen uskoon.
Tuulen jumala
Tuulen jumalia:
Reserpiini
pienoiskuva|270px|Reserpiinitabletteja Reserpiini (C33H40N2O9) on indolipohjainen alkaloidi ja antipsykoottinen ja antihypertensiivinen lääke. Aineen käytöstä psykoosien hoitamisessa on luovuttu, koska muilla lääkeaineilla on saavutettu parempia tuloksia ja vähäisempiä sivuvaikutuksia kliinisessä käytössä. Reserpiini eristettiin intiankäärmepuun (Rauwolfia serpentina) juuresta 1950-luvun puolivälissä. Ensimmäisenä aineen kokonaissynteesin suoritti Robert Burns Woodward vuonna 1956.
Suomessa tämä lääkeaine oli käytössä, sekä useilla eri kauppanimillä, vuodesta 1960 vielä 1970-luvun keskivaiheillekin varsin yleisesti. Eräs tunnetuimmista reserpiinivalmisteista on todennäköisesti ollut Serpasil jota valmisti Ciba-lääkeyhtiö (sittemmin Ciba-Geigy, nyk. Novartis).
Vaikutusmekanismi
Reserpiini estää VMAT-kuljettajaproteiinin toiminnan, ja monoamiinioksidaasi ja katekoli-O-metyylitransferaasi aiheuttavat noradrenaliinin ja adrenaliinin sekä vähemmissä määrin dopamiinin ja serotoniinin ennenaikaisen hajoamisen. Suojattomat välittäjäaineet muuntuvat muotoon, jossa ne eivät saavuta synapsia. Verenpainetta alentava vaikutus perustuu reserpiinin kykyyn vaikuttaa katekoliamiineihin.
Sivuvaikutukset
Sivuvaikutuksina saattoi ilmetä nuhan tapaisia oireita sekä ripulia ja ekstrapyramidaalioireita eli parkinsonismin kaltaisia oireita. Mahdolliset gastro-intestinaaliset vaivat, kuten akuutti vatsahaava, saattoivat voimistua lääkityksestä. Reserpiini saattoi aiheuttaa mahan ärsytystä ja vatsahappojen lisääntymistä. Reserpiini aiheutti tunnetusti myös käyttäjälleen masennusta, mikä oli omiaan vähentämään sen suosiota. Sitä on käytetty myöhemminkin muun muassa neurofarmakologian tutkimuksessa.
Rasheed Wallace
Rasheed Abdul Wallace (s. 17. syyskuuta 1974 Philadelphia, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen kilpauransa päättänyt koripalloilija.
Elämä ja ura
Wallace oli kilpaurallaan 211 senttimetriä pitkä ja painoi 104 kilogrammaa. Wallace pelasi neljättä paikkaa tai keskushyökkääjänä tilanteen mukaan. Hänen lempinimensä on ”Sheed”. Ristimänimensä hän sai Harun al-Rashidin, kuuluisan abbasidien kalifin, mukaan. Wallace on sunnimuslimi. Washington Bullets (nykyisin Washington Wizards) varasi Wallacen NBA:han Pohjois-Carolinan yliopistosta vuoden 1995 varaustilaisuudessa. Tulokasvuonnaan hänet valittiin parhaiden tulokkaiden kakkosjoukkueeseen. Samana vuonna Wallace ja Harvey Grant vaihdettiin Portland Trail Blazersin pelaajiin Ron Strickland ja Kevin Duckworth.
Wallace teki ottelukohtaisen piste-ennätyksensä, 42 pistettä, Denver Nuggetsia vastaan vuonna 2000 ja oli Trail Blazersien avainpelaaja, kun joukkue eteni läntisen konferenssin finaalisarjaan. Vuonna 2002 Trail Blazersin riveissä Wallacella oli uransa paras pistekeskiarvo ottelua kohden, 19,4 pistettä.
Vuonna 2004 Wallace auttoi Detroit Pistonsin NBA-mestaruuteen.
Wallace joutui luopumaan pelaajaurastaan jalkavamman takia vuonna 2013.
Motif
Motif on X-ikkunointijärjestelmän graafinen käyttöliittymäkirjasto. Sitä on aiemmin käytetty useiden kaupallisten Unix-käyttöjärjestelmien graafisien käyttöliittymän toteutukseen. Motif on ohjelmoitu C-kielellä ja toteutettu X:aan kuuluvan X Toolkit Intrinsics (Xt) -luokkakirjaston avulla.
Motifin kehitys alkoi DECin ja Hewlett-Packardin ja muiden yhteistyönä yhteisen käyttöliittymän luomiseksi X-ikkunointijärjestelmälle. Kehitysryhmä tunnettiin nimillä X/Open, joka yhdistyi Open Software Foundationin kanssa Open Groupiksi. Motif-ohjelmointirajapinta on standardoitu vuonna 1994 IEEE:n standardissa IEEE 1295.
Kirjaston lisäksi Motifiin kuuluu ikkunanhallintaohjelma Motif Window Manager (MWM). Useat kaupalliset Unixit käyttivät graafisena käyttöliittymänään Motifiin perustuvaa Common Desktop Environmentia (CDE).
Motif 2.1 lisäsi Unicode-tuen.
Motifille on tehty avointa kloonia nimeltä Lesstif, joka pyrki Motif 1.2 -yhteensopivuuteen. Lesstif oli mukana useissa Linux-jakeluissa.
Motifista julkaistiin vuonna 2000 Open Motif -versio omalla lisenssillä, joka ei ollut täysin avoin.
Motif ja CDE on julkaistu vuonna 2012 vapaalla LGPL-lisenssillä.
Raippaheinät
Raippaheiniä tavataan etenkin Saharan eteläpuoleisessa Afrikassa.
Esko Tie
Esko Tapani Tie (vuoteen 1935 Telén) (26. joulukuuta 1928 Vanaja – 15. toukokuuta 2002 Hattula) oli suomalainen jääkiekkoilija, joka tunnettiin paremmin hyökkääjänä, mutta pelasi myös puolustajan paikkaa.
Tie edusti pääsarjassa vain hämeenlinnalaisjoukkueita. Hän nousi Tarmon ykköskenttään Eero Salisman siirryttyä HPK:oon. Tie muodostikin yhdessä Matti Karumaan ja Keijo Kuuselan kanssa pelätyn Ka-Ku-Ti-kentän. Tie edusti Tarmoa lähes koko uransa 1946–1960, sillä vain viimeinen kausi meni HPK:ssa. Hän pelasi SM-sarjassa yhteensä 100 ottelua, joissa teki tehot 36+18 ja voitti yhden Suomen mestaruuden sekä kuusi muuta mitalia.
Tie pelasi maajoukkueessa 35 peliä tehoilla 5+2. Hän edusti Suomea kolme kertaa MM-kisoissa.
Myös hänen veljensä Eino Johannes Tie pelasi samaan aikaan Tarmon ja HPK:n joukkueissa.
Johnny Unitas
John "Johnny" Constantine Unitas (7. toukokuuta 1933 Pittsburgh – 11. syyskuuta 2002 Baltimore) oli yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja. Hänen pelipaikkansa oli pelinrakentaja. Häntä pidetään yhtenä kaikkien aikojen parhaimmista pelinrakentajista.
Unitas edusti lähes koko uransa Baltimore Coltsia, joskin pelasi viimeisen kautensa San Diego Chargersissa. Unitas heitti urallaan yli 40 tuhatta syöttöjaardia ja 290 maalia. Unitas voitti urallaan neljästi NFL:n mestaruuden (1958, 1959, 1968 ja 1971). Hänet valittiin kolmasti liigan arvokkaimmaksi pelaajaksi (1959, 1964 ja 1967). Unitas valittiin urallaan kymmenen kertaa Pro Bowliin ja viisi kertaa All-Pro-joukkueeseen. Unitas valittiin Pro Football Hall of Fameen vuonna 1979.
Laila Kohonen
Laila Kohonen (s. 22. helmikuuta 1934 Savitaipale) on suomalainen lastenkirjailija.
Kohoselle myönnettiin vuonna 1983 Arvid Lydecken -palkinto teoksesta Hakkapeliitan aarre. Myös hänen teoksensa Kumisevan kiven arvoitus (2011) oli Arvid Lydecken -palkintoehdokkaana.
Pavel Kolařík
Pavel Kolařík (s. 23. lokakuuta 1972) on tšekkiläinen jääkiekkoilija, joka pelaa HC Slavia Prahassa.
Kolařík pelasi SKP Popradissa ja HC Kladnossa ennen kuin liittyi vuonna 1996 neljäksi kaudeksi Slavia Prahaan. Boston Bruins varasi hänet 268. pelaajana vuoden 2000 varaustilaisuudessa. Hän pelasi Bostonissa kahden kauden aikana 23 ottelua ilman pisteitä. Hän vietti suurimman osan ajastaan Pohjois-Amerikassa AHL:ssä pelaavassa farmijoukkue Providence Bruinsissa.
Vuonna 2002 Kolařík palasi Slaviaan, jossa voitti vuonna 2003 mestaruuden.
Kotkatjärvi
thumb|250px|Kotkajärven rantamaisemaa 2009. thumb|250px|Näkymä kylän sillalta. thumb|175px|Kotkatjärven kunta Aunuksen piirin kartalla. Kotkatjärvi on maalaiskunta ja sen keskuskylä Karjalan tasavallan Aunuksen piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Kotkatjärven ja Villalanjärven rannoilla 42 kilometriä Aunuksesta pohjoiseen. Kylässä on 1 000 ja kunnassa 1 600 asukasta (vuonna 2012).
Maantiede ja asutus
Kotkatjärven kunnan pinta-ala on 976 neliökilometriä. Se rajoittuu etelässä Aunuksen piirin Kuittisen kuntaan, lännessä Koveran ja Prääsän piirin Vieljärven kuntiin, pohjoisessa Nuosjärven kuntaan sekä idässä Pyhäjärven kuntaan ja Leningradin alueeseen. Pinta-alasta valtaosa on metsää.
Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluvat Interposjolokin, Tšornaja Retškan ja Verhneolonetskin asutukset sekä seitsemän kylää: Koivumäki (ven. Berjozovaja Gora), Hoskila (Goškila), Keskoijärvi (Keskozero), Lumatjärvi (Lumbozero), Torasjärvi (Torosozero), Uutjärvi ja Vahjärvi. Toiseksi suurin asutuskeskus on reilun 400 asukkaan Verhneolonetski. Koivumäen kylässä ei ole lainkaan vakituista asutusta. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan kunnan asukkaista 59 % on karjalaisia, 34 % venäläisiä, 4 % valkovenäläisiä ja 1 % ukrainalaisia.
Historia
Kotkatjärvi mainitaan ensimmäisen kerran Novgorodin Äänisen viidenneksen verokirjoissa 1500-luvun puolivälissä. Aluksi se käsitti kaksi yhteen kasvanutta kylää, Pogostan ja Matsoilan. Vuonna 1957 Kotkatjärven kylään liitettiin Villalan, Tiihoinselän, Pansalahden, Sulkun ja Tepoinniemen kylät.
Keisarillisen Venäjän aikaan Kotkatjärvi ympäristökylineen muodosti Aunuksen kuvernementin Aunuksen kihlakuntaan kuuluneen Kotkatjärven kunnan eli volostin. Sen naapurikuntia olivat pohjoisessa Vieljärvi ja Pyhäjärvi, idässä Vaaseni, etelässä Nekkula ja Riipuskala sekä lännessä Vitele. Kotkatjärven kunnan merkittävimmät kylät olivat Kotkatjärvi, Keskoijärvi, Kontuselkä ja Torasjärvi. Vuonna 1905 kunnassa oli 3 325 asukasta. Kotkatjärven kunta lakkautettiin 1920-luvulla ja sen alue liitettiin Aunuksen piiriin.
Liikenne, talous ja palvelut
Kunnan läpi kulkee Pietarin ja Murmanskin välinen M18-valtatie. Kotkatjärveltä on linja-autoyhteydet Aunukseen ja Petroskoihin. M18:n varrella on kaksi huoltoasemaa ja Kotkatjärven luoteispuolella yksi.
1970–1980-luvuilla Kotkatjärven tärkein tuotantolaitos oli turkissovhoosi, joka on sittemmin lopettanut toimintansa. Nykyään kylässä toimii asvalttitehdas, metsänhoitoalueen konttori, kalankasvattamoja ja kalankäsittelylaitos. Torasjärven lähellä on hiekkakuoppia ja hiekanvarastointialueita ja Verhneolonetskissa metsätyömaan konttori ja puutavaravarasto.
Kotkatjärven palveluihin kuuluu lastentarha, keskikoulu, lasten musiikkikoulu, kulttuuritalo, kirjasto, lääkintäasema, posti ja muutama kauppa. Joitakin palveluja on myös Verhneolonetskissa. Kotkatjärvellä ja Uutjärvellä on tsasounat ja Verhneolonetskissa ortodoksinen kirkko. Interposjolokissa sijaitseva Vašejärven Kristuksen kirkastumisen luostari palautettiin Venäjän ortodoksiselle kirkolle vuonna 1992.
Nähtävyydet ja matkailu
Torasjärvellä ja Uutjärvellä on kivikautisia asuinpaikkoja. Rakennusmuistomerkkeihin kuuluvat Vašejärven luostarin rakennukset, Uutjärven tsasouna ja kaksi asuintaloa, entisen Reposelän (ven. Lisja Selga) kylän asuin- ja talousrakennukset sekä entisen Matšjärven (Mattšezero) kylän tsasouna ja kolme asuintaloa. Historiallisia nähtävyyksiä ovat Matšjärven karsikkometsä sekä toisen maailmansodan muistomerkit.
Kotkatjärven lounaispuolella sijaitsee hotelli ja lomakylä. Vahjärven itärannalla ja Uutjärven etelärannalla on lomakylät.
Ylöjärven Pallo
Ylöjärven Pallo (YPA) on vuonna 1960 perustettu ylöjärveläinen urheilun yleisseura, jonka lajeihin kuuluvat salibandy, pesäpallo, lentopallo ja koripallo.
McCoy Tyner
Alfred McCoy Tyner (11. joulukuuta 1938 Philadelphia, Pennsylvania – 6. maaliskuuta 2020 ) oli yhdysvaltalainen jazzpianisti ja -säveltäjä. Tyner tuli tunnetuksi John Coltranen yhtyeessä, johon hän liittyi vuonna 1960. Hänet tunnettiin energisen ryöpsähtelevästä kvarttiharmoniaa, arpeggioa ja staccatoa suosivasta soitto- ja sävellystyylistään.
Uran alku
Tynerin ollessa 13-vuotias koulukuorolainen hänen kampaajaäitinsä Beatrice ehdotti lahjakkaan tuntuiselle pojalle joko laulu- tai piano-opintoja. Poika valitsi pianon ja ryhtyi opiskelemaan Philadelphia Music Centerissä, vaikka isä ei niin innostunut ajatuksesta. Ensimmäisen vuoden Tyner kävi harjoittelemassa naapurien pianoilla, kunnes hänen äitinsä sai säästetyksi rahaa spinettiin, joka sijoitettiin äidin liikkeeseen. Tyner harjoitteli ja äiti sekä asiakkaat saivat kampaamosalonkiin taustamusiikkia. Kampaamossa Tyner piti harjoituksia myös 15-vuotiaana koulutovereidensa kanssa perustamalle rhythm and blues -yhtyeelle.
Kaikkiaan Tynerin muodolliset piano-opinnot kestivät vain kolmisen vuotta, kunnes poika kiinnostui Tyner kiinnostui Charlie Parkerin ja Bud Powellin levyjen kautta jazzista ja alkoi opiskella sitä itsenäisesti. Hänen muita esikuviaan olivat Thelonious Monk ja Art Tatum. Philadelphiassa asuvan Bud Powellin Tyner tapasi 16-vuotiaana ja kutsui tämän kotiinsa soittamaan. Koulun kesälomilla Tyner kulki junalla Philadelphiasta soittamassa Atlantic Cityn jazzklubeissa muun muassa saksofonisti Paul Jeffriesin ja trumpetisti Lee Morganin kanssa. Näinä aikoina Tyner tapasi ensi kerran John Coltranen, kun tämä oli keikalla Cal Masseyn kanssa. He alkoivat pitää yhteyttä ja myös soittaa yhdessä aina kun Coltrane kävi Philadelphiassa. Coltrane soitti tuolloin Miles Davisin yhtyeessä, mutta suunnitteli omaa yhtyettä ja vihjaili Tynerille ottavansa tämän pianistikseen.
John Coltranen yhtyeeseen
Tyner valmistui high schoolista 1959, ja pian saksofonisti Benny Golson kutsui hänet soittamaan San Franciscoon hänen ja trumpetisti Art Farmerin Jazztetissa. Tyner soitti yhtyeessä puolisen vuotta, jona aikana yhtye levytti albumin Meet the Jazztet. John Coltrane oli kuitenkin jälleen yhteydessä Tyneriin, ja vuonna 1960 McCoy Tyner siirtyi Coltranen yhtyeeseen. Sen muita jäseniä olivat tuolloin rumpali Elvin Jones ja basisti Steve Davis, joka vaihtui vuonna 1961 Reggie Workmaniin ja 1962 Jimmy Garrisoniin. Näin muodostui John Coltrane Quartet ehkä tunnetuimmassa kokoonpanossaan, joka vei sekä yhteissoittoa että eri soitinten jazzilmaisua uudelle tasolle.
McCoy Tynerin soittoon alkoi Coltrane Quartetissa ilmestyä niitä elementtejä, joista hänet opittiin tuntemaan, kuten kvarttiharmoniaa ja pentatonisille ja heksatonisille asteikoille perustuvaa soittoa. Yhtyeen tunnetuimpia levytyksiä on uskonnollissävytteinen A Love Supreme vuodelta 1965. Coltrane kulki kohti yhä vapaampaa ilmaisua ja aikoi kokeilla kahden rumpalin käyttöä. Tässä vaiheessa, loppuvuodesta 1965 Tyner päätti lähteä yhtyeestä.
Myöhemmät vuodet
Jätettyään Coltranen 1960-luvun puolivälin jälkeen Tyner työskenteli yhä Blue Notella muun muassa Tina ja Ike Turnerin kanssa. Hänen uransa oli käännekohdassa ja hän harkitsi jopa ammatin vaihtoa taksinkuljettajaksi. Hän kuitenkin levytti 1960-luvun lopulla Blue Notelle omalla nimellään arvostettuja albumeja kuten The Real McCoy.
Vuonna 1972 Tyner vaihtoi Milestone-yhtiöön ja sai uransa uuteen nousuun. Tunnetuimpiin levytyksiin kuuluvat Sahara (1972) ja Enlightenment (1973). Näillä levyillä on eeppisen tuntuista, suurellista modernia jazzia, joka on saanut selviä vaikutteita myös intialaisesta ja muusta aasialaisesta musiikista. Tynerin soittotyyli oli pysynyt varsin samanlaisena 1970-luvulta asti. Tyner sairasti Alzheimerin tautia, mikä heikensi hänen soittokuntoaan.
Yksityiselämä
Tyner kääntyi 17-vuotiaana joiksikin vuosiksi muslimiksi ja otti musliminimekseen Sulaimon Saud. Hänen veljensä Jarvis Tyner on Yhdysvaltain kommunistisen puolueen varapuheenjohtaja, mutta McCoy Tyner ei itse kannattanut mitään poliittista ideologiaa. Tynerilla oli kolme lasta entisestä avioliitostaan.
Tyner Suomessa
Tyner esiintyi kvartetteineen maaliskuussa 2012 Helsingin Savoy-teatterissa. Pori Jazz -festivaaleilla Tyner yhtyeineen vieraili vuosina 1973 (McCoy Tyner Quartet), 1990 (McCoy Tyner Trio featuring Freddie Hubbard & Ralph Moore), 1993 (McCoy Tyner Trio featuring Bobby Hutcherson) ja 1996 (McCoy Tyner Trio featuring Michael Brecker).
Lasse Litma
pienoiskuva|Lasse Litma Lasse Antero Litma (s. 5. huhtikuuta 1954 Jyväskylä) on suomalainen entinen jääkiekkopuolustaja.