cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Apple Music
Kritiikki
Apple Musicin käyttäjät saavat tilauksensa aluksi kolmen kuukauden ilmaisen kokeilujakson, jonka ajalta artisteille ei aluksi maksettu rojalteja soitetuista kappaleista. Tämä herätti närää monissa artisteista ja Taylor Swift kirjoitti Applelle aiheesta avoimen kirjeen ja veti 1989-albuminsa Apple Musicista. Monet brittiläiset indielevy-yhtiöt olivat myös jättäytymässä ulos Apple Musicista. Tämän seurauksena Apple päätti alkaa maksaa artisteille rojalteja myös ilmaiselta kolmen kuukauden kokeilujaksolta ja Swift palautti albuminsa palveluun.
Puolikalvoinen lihas
thumb|Puolikalvoinen lihas värjätty punaisella Puolikalvoinen lihas kuuluu takaraajan lihaksiin. Se jakantuu lihansyöjillä, märehtijöillä ja sialla kahteen osaan. Puolikalvoinen lihas lähtee lonkkaluun istuinluusta ja se päättyy sääri- ja pohjeluuhun. Lihaksen tehtävänä on lonkkanivelen ojentaminen sekä polvinivelen koukistaminen ja sisäkierto.
Johann Schop
pienoiskuva| Johann Schop 1590-1667 upright|pienoiskuva|Werde munter, mein Gemüte, koraalin ensipainos 1642 Johann Schop (noin 1590 Hampuri – 1667 Hampuri) oli saksalainen viulisti ja säveltäjä, joka toimi hovimuusikkona ja kapellimestarina Wolfenbüttelissa, Kööpenhaminassa ja Hampurissa.
Elämä ja työ
Vuonna 1614 Schopista tuli Wolfenbüttelin hovikapellin muusikko. Hän soitti viulua, luuttua, trumpettia ja sinkkiä. Vuonna 1615 hän siirtyi Kööpenhaminaan, kuningas Kristian IV hoviin muusikoksi, mutta joutui 1619 lähtemään sieltä ruton leviämistä pakoon. Hän toimi Iburgissa ja palasi takaisin Hampuriin, kaupungin raadin muusikoksi 1621 ja työskenteli myöhemmin Hampurin Jacobn kirkon urkurina. Hän matkusti Heinrich Schützin kanssa 1634 Kööpenhaminaan kruununprinssi Kristianin häihin, ja häntä yritettiin saada jäämään Kööpenhaminan hoviin, mutta yritys ei onnistunut, vaan hän jatkoi työtään Hampurissa kuolemaansa saakka.
Schop oli ensimmäisiä laajasti tunnettuja viuluvirtuooseja. Hän oli paljon käytetty ja hyvin palkattu viulusolisti. Hän oli myös säveltäjä. Hän sävelsi lukuisia konserttoja ja etenkin hänen hengelliset konserttonsa olivat suosittuja. Hän kirjoitti myös yksinkertaisia virsikoraaleja, etenkin virsirunoilija Johann Ristin kirjoittamiin virsiin. Niistä tunnetuimpia ovat teksteihin Werde munter, mein Gemüthe ja Wach auf, mein Geist, erhebe dich (O Ewigkeit, du Donnerwort) tehdyt sävelmät. Johann Sebastian Bach on käyttänyt Schopin koraaleja lukuisissa kantaateissaan ja urkuteoksissaan. Niistä tunnetuin on kenties kantaaii BWV 147 Herz und Mund und Tat und Leben
Scheinin koraali Johan Ristin virteen Werde munter, mein Gemüthe on Suomen ev. lut.kirkon virsikirjassa yhteensä 17 virren tai kirkollisten toimitusten laulun sävelmänä. Usein se liitetään Martin Opitzin virteen ”Kristus, valo valkeuden” (virsi 536). Se on myös Ruotsin kirkon virsikirjassa viiden virren sävelmänä, joista yhdessä virressä, virsi 194 Onni, riemu, Jeesus, anna on Johann Ristin kirjoittama teksi "Hilf, Herr Jesu, lass gelingen, dad neue Jahr gehr an" Pekka Kivekkään käännöksenä.
Miessijoki
Miessijoki (pohjoissaameksi Miessejohka) on Lemmenjoen kansallispuistossa virtaava noin 15 kilometrin pituinen Postijoen sivujoki, joka saa alkunsa Jäkäläpään tunturilla sijaitsevasta pienestä lammesta. Nykyään joki tunnetaan erityisesti kullankaivuusta. Miessijokeen laskevia puroja ovat muun muassa Kaarreoja, Korhosenoja sekä Martin Iskon palon tunturilta alkunsa saava Kivikkopuro, joiden varrelta kaivetaan myös kultaa.
Kullankaivuu
Lemmenjoen alueen koneellinen kullankaivuu on nykyään keskittynyt Miessijoelle, jonne kaivajat siirtyivät läheiseltä Morgamojalta. Kultaa on kaivettu Miessijoen latvoilta ja keskiosasta noin kymmenen kilometrin matkalta. Toiminta on aiheuttanut myös kiistoja kullankaivajien ja Metsähallituksen välille, koska kaivuun seurauksena Miessijoen vesi on samentunut. Heinäkuussa 2004 Miessijoelta löydettiin Suomen kaikkien aijoen kolmanneksi suurin kultahippu, jonka paino oli 282 grammaa. Kullan lisäksi Miessijoelta on löydetty myös korundeihin kuuluvia safiireja ja rubiineja.
Havis Amanda
Havis Amanda (tutummin Manta) on vuonna 1906 valmistunut ja 1908 Helsinkiin Kauppatorin laidalle pystytetty suihkulähde, jonka keskuksena on kuvanveistäjä Ville Vallgrenin Pariisissa muovailema alastonta naista esittävä hahmo. Kaupungin tilaaman teoksen aihe symboloi merestä nousevaa Helsinkiä. Paljastuksen jälkeen veistoksen nimeksi vakiintui Havis Amanda, mutta ajan mittaan se sai myös useita muita kutsumanimiä.
Veistos on yksi Helsingin suosituimpia ja tunnetuimpia taideteoksia. Vappuna patsas on ylioppilaiden juhlinnan keskipiste, kun se pestään ja lakitetaan. Tapahtuma tunnetaan nimellä ”Mantan lakitus”.
Teos kuuluu Helsingin taidemuseon kokoelmaan. Toukokuusta 2023 alkaen Havis Amanda on ollut kunnostettavana. Altaan ja patsaan korjauksen arvioidaan kestävän elokuuhun 2024. Veistosta on vahingoittanut juhlinta, kuten jääkiekon maailmanmestaruuskilpailuiden jälkeiset ”kultajuhlat”, joissa patsaan päälle on kiivetty.
Patsas
Merenneito Havis Amanda on Vallgrenin pariisilaista art nouveau -henkistä tuotantoa, jonka ominaispiirteitä ovat viehättävä ja taiturimainen muovailu. Monumentaalisuudestaan huolimatta Havis Amandassa on katsottu olevan samaa herkkyyttä kuin Vallgrenin pienoisveistoksissa.
Allas ja suihkukaivo
Patsasta ympäröivän altaan suunnittelijaa ei tiedetä varmuudella. Eliel Saarinen kuului hankkeen asiantuntijaryhmään, mutta ei ole varmuutta siitä, tekikö Saarinen suunnitelman. On mahdollista, että Vallgren suunnitteli itse myös altaan ja hänen on arveltu saaneen apua arkkitehdiltä ja taiteilijalta Uuno Alangolta.
Allas on veistetty kiillotetusta Vehmaan Uhlun punaisesta Balmoral Red graniitista. Naishahmoa kohti kurottelevien merileijonien malleina Vallgrenilla olivat luultavasti Pariisin Jardin d'Acclimation -puiston elävät merileijonat. Niiden alkuperäiset kipsiveistokset Vallgren lahjoitti vuonna 1910 Turun taidemuseolle.
Synty, paljastus ja mallit
thumb|[[Gustaf Sandbergin valokuva vasta paljastetusta Havis Amandasta Kauppatorilla.]]
Ranskassa opiskellut ja siellä jo paljon ansioita kuvanveistäjänä hankkinut Ville Vallgren oli kauan odottanut Suomesta merkittävää patsastilausta. Vihdoin vuonna 1904 Suomen Taideyhdistyksen johto, erityisesti Albert Edelfeltin ja Leo Mechelinin aloitteesta, esitti Helsingin kaupunginvaltuustolle ehdotuksen, että Vallgrenilta tilattaisiin ulkoilmaveistos.
Tilaus tehtiin vuonna 1905. Kirjeessään Porvoon museoyhdistykselle Ville Vallgren kertoo naisfiguurin malleina olleen kaksi 19-vuotiasta pariisitarta, Léonie Tavier ja Marcelle Delquini. Veistos valettiin pronssiin 1906. Vuonna 1907 Havis Amanda oli näytteillä Pariisin taidesalongissa ja ranskalaiset olivat kaavailleet jo sen sijoittamista Champs-Élysées’n varrelle. .
Vaikka patsas merileijonineen valettiin Ranskassa, se kuljetettiin laivalla Suomeen osiksi paloiteltuna. Patsaan paljastustilaisuus oli varhain sunnuntai-aamuna 20. syyskuuta 1908 ilman juhlallisuuksia.
Aihe, nimet ja nimitykset
thumb|Havis Amanda lännestä.
Sopimuksessa suihkulähteen tekemisestä sen aiheeksi määritellään ”Helsingfors uppstigande ur havet”. Pääfiguurin tuli olla nainen ja myös kalat ja merileijonat mainitaan. Heti julkistamisen jälkeen veistosta alettiin kutsua Havis Amandaksi ja erityisesti suomen kielellä myös Haaviston Mantaksi ja Kaivo-Mantaksi, myöhemmin tuttavallisesti pelkäksi Mantaksi. Teosta on myös kutsuttu nimillä Merenneito, Vallgrenin merenneito, Vedenneito, Neiti Helsinki, Helsinki-neito sekä erityisesti pilakuvien yhteydessä Suihku-Manta, Haaviston Manta tai Havis Manta.
Voittajaksi nimikiistassa tuli lopulta Vallgrenin itsensä muotoilema ”Havis Amanda”. Ruotsin sana hav tarkoittaa merta ja amanda latinaksi rakastettua, eli kokonaisuudessaan nimi merkitsee ”meren rakastettua”. ”Havis-Amanda oli piika hukkuessaan, mutta syntyi uudelleen merenneidoksi ylenneenä”, Vallgren tarinoi. Vallgrenin itsensä mukaan merestä nousseen naisen hahmo symboloi Helsinkiä ja sen syntyä. Hän itse käytti suihkulähteestä nimityksiä ilmaisuja ”min fontän” ja ”Havis Amanda fontän”. Vallgren ilmoitti myös, että Havis Amandan laillisena isänä hän tuntee olevansa velvollinen antamaan tyttärelleen ohjeita. Nämä hän antoi runossaan ”Till min dotter”.
Nimi Havis Amanda esiintyi julkisuudessa tiettävästi ensi kerran eräässä pilalehti Fyrenin pakinassa, joka julkaistiin vain muutamaa päivää suihkukaivon paljastamisen jälkeen. Nimen innoittajana on saattanut olla ”Amanda och Herman” -niminen kansanballadi, joka oli tunnettu Uudenmaan rannikkoseudun ruotsinkielisten keskuudessa, myös Vallgrenin lapsuudenmaisemissa Porvoossa. Balladin lopussa Amanda-neito hukkuu myrskyävään mereen. Merta tarkoittavasta hav-sanasta johdettu havis saattaa olla alkujaan Porvoon seudun ruotsinkielisten 1800-luvulla käyttämä murteellinen sana.
Patsaskiista
thumb|Lähikuva yhdestä suihkukaivon altaan reunalla olevasta merileijonasta.
Valmistuttuaan teos herätti ristiriitaisia tunteita ja sysäsi alkuun yhden Suomen ensimmäisistä laajamittaisista kulttuurikiistoista. Liian ranskalaisena ja keimailevana pidetyssä leveälanteisessa naishahmossa ei nähty tippaakaan Suomi-neidon ylevästä ja luonnollisesta kauneudesta. Monissa lehtikirjoituksissa vaadittiin jopa patsaan poistamista julkiselta paikalta. Patsasta koskeva keskustelu alkoi jo kinasteluna sijoituspaikasta, ja ruotsinkielinen kulttuurilehti Nya Argus asettui Kauppatorin puolelle.
Varsinainen mielipiteenvaihto käynnistyi patsaan paljastamisen jälkeen syyskuussa 1908. Lokakuussa Helsingin Suomalainen Seura ja Naisasialiitto Unioni ilmaisivat paheksuntansa Helsingin kaupungin viranomaisille, jotka olivat veistoksen tilanneet. Nähtiin, että ylevän ja puhtaan alastomuuden sijaan Vallgrenin ”naikkonen” yllytti toriyleisöä siveettömiin ajatuksiin naista kohtaan ”pienistä poikapahasista ja rantajätkistä totiseen maalaiskansaan”. Tuoreet naiskansanedustajat näkivät Havis Amandan hyökkäykseksi ajamaansa siveyslainsäädäntöä ja prostituution rajoittamista vastaan. Naisasialiike vaati Lucina Hagmanin johdolla mielestään rietasta katunaista kuvaavan teoksen poistamista. Alastomuus julkisella paikalla, vaikka taideteoksena, kauhistutti. Hagman paheksui patsasta ”koristuslaitoksena ja säädyttömänä kokottina”.
thumb|upright=0.5|Havis Amanda vuoden 1985 postimerkissä. Naisasialiikkeen kritiikki sisälsi myös arvostelua patsaan tilannutta ”miesklikkiä” kohtaan. Naisten Ääni -lehti valitti: ”Kaiken, mitä taide- ja intelligenssi-aristokratia tuottaa, pitää olla mukisematta kaunista, hyvää ja ensiluokkaista, eivätkä plebeijit saisi sitä siis arvostella.” Miehinen osapuoli kävi vastahyökkäykseen, jossa muun muassa Hufvudstadsbladetin taidekriitikko Gustav Strengell totesi, että ”Vallgrenin ’pronssityttö’ oli tällaiselle yleisölle kuin helmi sioille ja monumentaalisinta koko taideteosasiassa oli naisasianaisten monumentaalinen typeryys”.
Myös työväenliikkeen lehdistössä julkaistiin kritiikkiä veistoskiistan alussa. Sosialidemokraattisen puolueen Työmies-lehden mielestä Havis Amanda oli ruokoton, ruumiltaan ”kerrassaan ruma” ja asennoltaan ”mitä luonnottomin”. Myös teoksen hinta aiheutti närkästystä: ”Ja vieläpä on tullut tämä maksamaan Helsingin kaupungille 80 000 markkaa; sillä summalla olisi jo voinut pelastaa monta Helsingin neitosta vankilasta ja vaivaistalosta.”
Patsaskiistan taustalla oli myös jännite suomen- ja ruotsinkielisen sivistyneistön välillä. Ruotsinkieliset liberaalit halusivat antaa Suomesta kuvan modernina, teollistuvana, eurooppalaisena maana, kun taas fennomaanit korostivat suomalais-ugrilaisen erityislaadun merkitystä. Havis Amandan taakse asettuivat alusta asti äänekkäimmin ruotsinkieliset kosmopoliitit, joille Vallgren edusti modernia eurooppalaista kulttuuria. Vastapuolella olivat fennomaanit, joille suihkulähteen nais- ja eläinfiguurit olivat tekijänsä tavoin (Vallgren asui suurimman osan elämästään Pariisissa ja oli Ranskan kansalainen vuodesta 1902 alkaen) ”epäkansallisia” ja ”vieraita keskuudessamme” vailla suomalaista omalaatuisuutta.
Kulttuurilehti Arguksessa kaksitoista keskeistä suomalaista kulttuurivaikuttajaa – muun muassa Akseli Gallen-Kallela, Eliel Saarinen, Pekka Halonen ja Armas Lindgren – antoi suihkulähteelle siunauksensa ja vaati, että veistosta tulisi arvioida taiteellisin eikä moraalisin perustein.
Alun perin pyrkimyksenä oli saada Helsinkiin eurooppalaista ilmettä ja elävöittää kaupunkikuvaa.
Taide-eliitti, joka tuohon aikaan oli hyvin miesvaltaista, vertasi näkemäänsä italialaisen Botticellin teokseen Venuksen syntymä. Puolustajat painottivat teosta urbaanina metropolin symbolina eikä minään kalevalaisena neitona. Ville Vallgren seurasi kiistaa hämmästyneenä: ”Kysehän on merenneidosta, joka juuri nousee aalloista. On itsestään selvää, että hän sellaisissa olosuhteissa on alaston. Hän kääntyy, luonnollisestikin sanoakseen hyvästit elementille, jonka on jättämässä. – – Jaa-a, minkä minä voin sille, että yleisö Suomessa ymmärtää niin vähän taidetta?”
Lakitusperinne
thumb|right|Mantan lakitus vappuna 2005. Perinteen mukaan ylioppilaat lakittavat patsaan suurella valkolakilla joka vuosi vapun aattona. Ensimmäisen kerran lakitus tapahtui joko vuonna 1909 tai joidenkin lähteiden mukaan vuonna 1921. Alkujaan patsas lakitettiin luvattomasti, mikä kuitenkin toistui lähes joka vuosi. Vuodesta 1951 lähtien siihen on ollut virallinen lupa. Keskiyöllä vappuyönä tapahtuneesta lakituksesta muodostui suosittu yleisötapahtuma. Siihen liittyi kuitenkin myös paljon järjestyshäiriöitä, joiden vuoksi tilaisuus siirrettiin vuonna 1978 alkuiltaan, kello 18:aan.
Nykyään pääkaupunkiseudun ylioppilaskunnat vuorottelevat lakittamisessa. Pronssin haurastumisen takia patsaalle kiipeäminen on kielletty vuonna 1990, joten niin lakitus kuin sitä edeltävä Mantan pesu hoidetaan nosturin varassa.
Vuoden 2020 vappuna patsas oli suojattu aidalla koronaviruspandemian aiheuttamien kokoontumisrajoitusten vuoksi, ja lakitus tehtiin virtuaalisesti. Teosta myös vartioitiin vappuaattona ja vappupäivänä.
Hotelli Manta
thumb|Kuva Tatzu Nishin suunnittelemasta hotellihuoneesta. Vuonna 2014 japanilainen taiteilija Tatzu Nishi suunnitteli Havis Amandan ympärille väliaikaisen hotellihuoneen. Huone toimi öisin hotellina ja päivisin näyttelytilana, johon kaikki pääsivät tutustumaan. Teos oli esillä osana Helsingin Juhlaviikkojen ohjelmaa 15. elokuuta – 12. lokakuuta 2014.
Perjantai-illan unelma
Perjantai-illan unelma oli Yleisradion Yle TV2 -kanavalla esitetty Ville Haapasalon isännöimä viihdeohjelma. Hän sai studioon vieraakseen kaksi toisilleen läheistä henkilöä, joista toinen oli ennen sinne saapumista yrittänyt saada ystävänsä haaveen toteutumisen mahdolliseksi suorittamalla hänelle annetun haasteen. Esimerkiksi kerran tehtävänä oli laulaa Jääkiekon SM-liiga -ottelun avaukseksi Maamme-laulu. Jokaisessa jaksossa nähtiin kaksi ystäväparia.
Rullalautailu kesäolympialaisissa 2020 – naisten katukilpailu
Naisten rullalautailun katukilpailu Tokion 2020 kesäolympialaisissa kilpaillaan 26. heinäkuuta Ariake Urban Sports Parkissa, Tokiossa. Kilpailuun osallistuu 20 urheilijaa.
Karsinnat
Olympiaturnaukseen pääsee 20 urheilijaa. Yksi paikka on varattu isäntämaa Japanille. Kolme paikkaa jaetaan maailmanmestaruuskilpailujen 2020 perusteella. Loput 16 paikkaa jaetaan rankingien perusteella. Rankingit julkaistaan 30. kesäkuuta 2021. Yhdestä maasta saa osallistua korkeintaan kolme urheilijaa. Kilpailijaluettelo julkaistiin 9. kesäkuuta 2021.
Billy’s Band
Billy’s Band on pietarilainen rock-yhtye, joka kuvailee musiikkiaan ilmaisulla ”Funeral Dixieland with an Infinite Happy End”. Se sai alkunsa Pietarin ja Moskovan rock-klubeissa 1990-luvun loppupuolella. Yhtye on ilmoittanut suurimman musiikillisen vaikutteensa olevan Tom Waits. Yhtye on konsertoinut ulkomailla muun muassa Virossa, Saksassa, Suomessa ja Liettuassa. Omien sävellysten lisäksi yhtye esittää myös Tom Waitsin covereita. Yhtyeen musiikkityyliä on kotsuttu blues-absurdiksi tai alko-jazziksi.
Yhtyeen perustaja, Vadim Novik on koulutukseltaan lastenlääkäri ja työskenteli Pietarin lastenlääketieteen akatemiassa, kunnes vuonna 1999 ajautui The Boom Brothers -nimisen rock-klubin johtajaksi. Yhtyeen ensimmäiset esiintymisen olivat tässä Novikin johtamassa klubissa. Novik soittaa yhtyeessä kontrabassoa, pianoa, banjoa ja toimii päävokalistina. Lisäksi hän säveltää yhtyeen kappaleet. Yhtyeen muut jäsenet ovat Andrei Ryžik (kitara, dobro), Anton Matezius (haitari, lyömäsoittimet) ja Mihail Židkih (saksofoni, piano).
Demos Shakarian
Demos Shakarian Jr. (21. heinäkuuta 1913 Downey, Kalifornia, Yhdysvallat – 23. heinäkuuta 1993) oli yhdysvaltalainen maanviljelijä ja meijerinomistaja, joka perusti maailmanlaajuiseksi levinneen karismaattis-kristillisen liikemiesjärjestön nimeltä Full Gospel Business Men's Fellowship International (FGBMFI).
Tausta
Demos nimettiin isoisänsä Demos Shakarianin mukaan, joka oli lähtöisin Armeniasta, pienestä Kara Kalan kylästä Ararat-vuoren juurelta. Isoisä oli ollut tiukka presbyteeri. Vuonna 1900 isoisän kerrotaan kokeneen hengellisen herätyksen ja niin sanotun Pyhän Hengen kasteen jouduttuaan tekemisiin venäläisten ympäriinsä matkustavien helluntalaiskristittyjen kanssa. Perheen kerrotaan saaneen profetian, että kaikkien pitää muuttaa pois maasta, elleivät halua kuolla, minkä johdosta he muuttivat Los Angelesiin vuonna 1905. Shakarianit itse kertovat kaikkien Kara Kalan kylän paikoilleen jääneiden asukkaiden saaneen surmansa armenialaisten kansanmurhassa vuonna 1914.
Demos jr. syntyi Los Angelesissa tiukkaan armenialaishelluntalaiseen yhteisöön. Jo varhain hän työskenteli isänsä maatilalla. Perheen maatila laajeni ajan myötä erääksi maailman suurimmista yksityisomistuksessa olleista meijeriyrityksistä. Shakarian kertoi itse kokeneensa Hengen kasteen 13-vuotiaana seurakuntakokouksen aikana ja puhuneensa kielillä. 20-vuotiaana hän avioitui Rose Gabrielin kanssa. Pariskunta koki kutsumusta lähteä hengelliseen toimintaan.
Hengellinen toiminta
Shakarian tapasi aikanaan Yhdysvalloissa tunnetun evankelistan, tohtori Charles Pricen, 1941. Demos on kertonut nähneensä vakavasti auto-onnettomuudessa rampautuneen Florence-sisarensa parantuneen, kun Price oli rukoillut tämän puolesta. Kokemus vakuutti Shakarianin yhä enemmän hänen kokemastaan kutsumuksesta. Shakarian itse sanoo kokeneensa erityisesti kehotusta alkaa organisoida toimintaa ja rohkaista toisia (1.Kor. 12:28) sen sijaan että hän alkaisi itse saarnaajaksi, opettajaksi, parantajaksi tai profeetaksi. Suomenkielisessä Raamatussa tätä kutsumusta sanotaan "kyvyksi auttaa muita".
Toiminta kuitenkin jatkui Shakarianin ja kahden muun miehen saatua voimakkaan kokemuksen sen tärkeydestä. Seuraavana päivänä kaksi liikemiestä lahjoitti tuhat dollaria ja kolmas tarjosi painokonettaan ryhmän käyttöön. Lehti nimeltä The Full Gospel Business Men's Voice perustettiin. Siitä lähtien toiminta alkoi levitä ja ympäri Yhdysvaltoja alkoi syntyä FGBMFI:n "osastoja". Miehet kokoontuivat yleensä aamiaisen, lounaan tai päivällisen merkeissä. Toiminta tapahtui kokonaan maallikoiden organisoimana ja maallikoille suunnattuna.
Ensimmäinen osasto Kanadassa perustettiin Torontoon 1956. Vuonna 1959 toiminta levisi Haitille ja edelleen ympäri maailmaa. Vuonna 1975 maailmalla oli jo 1 650 osastoa, joiden kokouksissa kävi kuukausittain 500 000 ihmistä. Demos Shakarian kuoli 1993, kaksi päivää jälkeen hänen 80-vuotissyntymäpäivänsä. Toiminta kuitenkin jatkui ja vuonna 2004 FGBMFI:llä oli osastoja 132 maassa.
Jean Borotra
thumb|right|Jean Borotra Jean Robert Borotra (13. elokuuta 1898 – 17. kesäkuuta 1994) oli ranskalainen tennispelaaja. Hän muodosti Jacques Brugnonin, Henri Cochet'n ja René Lacosten kanssa niin kutsutun "Neljän muskettisoturin" ryhmän, joka oli lajissaan maailman huipulla 1920–1930-lukujen vaihteessa. Borotra, Brugnon, Cochet ja Lacoste pääsivät International Tennis Hall of Fameen yhtäaikaisesti vuonna 1976.
Borotra valmistui École polytechniquesta vuonna 1920 ja kilpaili kesäolympialaisissa 1924 Pariisissa, jossa hän ylsi pronssisijalle miesten nelinpelissä. Hän voitti miesten kaksinpelin ja nelinpelin mestaruuksia kolmessa Grand Slam -turnauksessa: Australian avoimissa, Ranskan avoimissa ja Wimbledonissa. Sekanelinpelimestaruuksia hän voitti edellisten lisäksi vielä Yhdysvaltain avoimissakin.
Borotra kuului Ranskan Davis Cup -joukkueeseen ensimmäistä kertaa vuonna 1921 ja hän oli voittamassa cupia kuutena peräkkäisenä vuonna 1927–1932. Hän oli myös Kunnialegioonan komentaja ja François de La Rocquen Parti social françaisin poliitikko Vichyn Ranskassa. Hän kuoli Arbonnessa ehdittyään 95 vuoden ikään.
The Communards
The Communards oli brittiläinen 1980-luvun popduo. Yhtyeen perusti vuonna 1985 Bronski Beatistä lähtenyt laulaja Jimmy Somerville yhdessä klassisen koulutuksen saaneen muusikon Richard Colesin kanssa. Vaikka Colesin pääsoitin oli piano, hän soitti monia muitakin instrumentteja. Hän muun muassa soitti klarinettisoolon Bronski Beatin hitillä "It Ain't Necessarily So".
The Communardsin ensimmäinen Britannian Top30-hitti oli pianopohjainen debyyttisingle "You Are My World". Seuraavana vuonna yhtye nousi Britannian listaykköseksi singlellään "Don't Leave Me This Way". Kappale on alun perin Harold Melvin & the Blue Notesin soulklassikko, The Communardsin versio otti vaikutteensa Thelma Houstonin vuoden 1977 cover-versiosta. Kappale oli listaykkösenä neljä viikkoa ja oli Britannian vuoden 1986 myydyin single. Duon lisäksi sillä vieraili laulajana Sarah Jane Morris.
Myöhemmin vuonna 1986 The Communardsin single "So Cold the Night" nousi brittilistan sijalle kahdeksan. Seuraavana vuonna ilmestynyt albumi Red sisälsi Jackson 5:n kappaleen "Never Can Say Goodbye" - The Communardsin version inspiraatio tuli tällä kertaa Gloria Gaynorin coverista vuodelta 1974. Yhtyeen kolmas Top10-hitti oli parhaimmillaan listanelosena.
The Communards kasvoi ensimmäisen levyn jälkeen duosta isommaksi yhtyeeksi. Red-albumilla soitti isompikin joukko muusikkoja, etenkin naisia jousisoittajina ja he kulkivat levyllä ja kiertueella nimellä Communards Honoraries. Osa näistä muusikoista oli soittanut mm. Marc Almondin kanssa ja he ovat olleet mukana myös myöhemmin Jimmy Somervillen soolouralla, joka jatkuu nykyäänkin.
The Communards kävi toukokuulla 1987 keikalla myös Helsingissä, Tavastia-klubilla. Kokoonpanossa oli perustajaduon lisäksi mukana myös naissoittajien ryhmä Communards Honoraries, mm. rumpali ja viulisteja. Yhtye oli majoittuneena Hotelli Torniin. The Communards hajosi vuonna 1988 ja Somerville aloitti soolouran. Coles alkoi tehdä hengellistä työtä ja toimii nykyään pappina.
Pentti Yli-Jokipii
Pentti Olavi Yli-Jokipii (s. 7. helmikuuta 1941 Jalasjärvi) on suomalainen maantieteilijä ja maantieteen emeritusprofessori.
Yli-Jokipii valmistui ylioppilaaksi Kurikan yhteiskoulusta 1961, suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon 1965, lisensiaatintutkinnon 1966, väitteli 1967 ja sai filosofian tohtorin arvon 1968 Helsingin yliopistossa. Hän hoiti maantieteen apulaisprofessuuria Helsingin yliopistossa vuosina 1968–1969 ja 1971–73 ja toimi Turun kauppakorkeakoulussa talousmaantieteen professorina vuosina 1973–1974. Pisimpään hän työskenteli kulttuurimaantieteen professorina Turun yliopistossa vuodesta 1974 eläkkeelle jäämiseensä asti vuonna 2009.
Pentti Yli-Jokipiin puoliso on ollut englannin kielen professori Hilkka Yli-Jokipii (o.s. Pekonen) vuodesta 1969. Heillä on kaksi lasta.
Henriikka Tavi
Henriikka Tavi (s. 4. tammikuuta 1978) on suomalainen runoilija. Hän voitti vuonna 2007 Helsingin Sanomain kirjallisuuspalkinnon runokokoelmallaan ''Esim. Esa''. Runoteosta luonnehdittiin palkintoraadin perusteissa sananveistotaiteeksi, kokeelliseksi ja leikilliseksi.
Tavi on lähtöisin Vehkalahdelta, josta hän muutti Helsinkiin ja meni Sibelius-lukioon. Ylioppilaaksi päästyään hän alkoi opiskella Helsingin yliopistossa teoreettista filosofiaa, estetiikkaa ja yleistä kirjallisuustiedettä. Hän valmistui filosofian maisteriksi vuonna 2003. Tavi on opiskellut kirjoittamista Kriittisessä korkeakoulussa.
Tavi sai kolmannesta runoteoksestaan Toivo (2011) vuoden 2011 Kalevi Jäntin palkinnon ja Yleisradion myöntämän Tanssiva karhu -runopalkinnon. Se on lokakuussa 2014 ehdolla myös Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinnon saajaksi.
Tavi on kuulunut runouslehti Tuli & Savun toimituskuntaan. Hän opettaa suomea ruotsinkielisessä lukiossa. Tavi on myös kääntänyt kirjallisuutta.
Arne Larsen
Arne Larsen (s. 23. joulukuuta 1937 Asker) on norjalainen yhdistetyn hiihtäjä, lajissaan maailman kärkimiehiä 1960-luvun alussa.
Larsen sijoittui Squaw Valleyn olympialaisissa 1960 yhdistetyssä kuudenneksi. Zakopanen MM-kilpailuissa 1962 hän voitti maailmanmestaruuden 5,6 pisteen erolla Neuvostoliiton Dmitri Kotškiniin. Innsbruckin olympialaisissa 1964 hän sijoittui viidenneksi ja Oslon MM-kilpailuissa 1966 sijalle 11.
Larsen voitti yhdistetyn Ruotsin hiihtokisoissa vuonna 1962 ja Salpausselän Kisoissa vuonna 1964. Holmenkollenilla hän sijoittui parhaimmillaan toiseksi vuonna 1960.
Vuonna 1965 Larsenille myönnettiin Holmenkollen-mitali. Seuratasolla hän edusti Heggedal IL:ia.
West Coast -jazz
West Coast -jazz eli länsirannikon jazz on jazzin tyylisuunta, joka kehittyi Los Angelesin alueella Yhdysvalloissa samoihin aikoihin, kun hard bop -suuntaus kehittyi New Yorkissa 1950- ja 1960-luvuilla. West Coast -tyyliä pidetään yleisesti cool jazzin suuntauksena.
Hard bopiin verrattuna maltillisemmalle ja vähemmän rajulle West Coast -jazzille ominaista ovat mietityt sovitukset ja sävelletyn materiaalin suuri määrä. Vaikka tyyli kukoisti aikansa, ei se missään vaiheessa ollut ainoa tyylilaji, jota soitettiin Yhdysvaltain länsirannikolla, vaikka näin nimestä voisi päätellä.
Jotkut jazzkriitikot, kuten ranskalainen Hugues Panassié, väheksyivät West Coast -jazzia ja pitivät sitä epäaitona, koska suurin osa muusikoista oli valkoihoisia. Tyylilajilla oli kuitenkin myös omat afroamerikkalaiset edustajansa, kuten Curtis Counce, Chico Hamilton, Buddy Collette ja Hampton Hawes. Rotukysymyksestä huolimatta monia West Coast -jazzia edustavia levytyksiä on uudelleenjulkaistu vuosikymmenten takaa.
Mommilan junaturma
Onnettomuus tapahtui, koska pikajuna ajoi noin 80 kilometrin tuntinopeudella tavarajunaa varten käännettyyn vaihteeseen, jossa suurin sallittu nopeus olisi ollut 35 kilometriä tunnissa. Onnettomuuden tapahtuma-aikana oli käynnissä STTK:n voimalalakko, ja asemilla olevat rautatien opastimet toimivat varavoiman avulla. Pikajunan kuljettaja ilmeisesti oletti, että opastimien näyttämistä opasteista huolimatta rata olisi vapaa pikajunaa varten Oittiin saakka. Tavarajunan veturimiehistö ja junan vaihtotyöhenkilökunta ehtivät poistua veturista ennen törmäystä.
Pikajunan veturi, Dr13-sarjan dieselveturi nro 2303, romuttui törmäyksessä käyttökelvottomaksi. Tavarajunan veturi, Dv12-sarjan dieselveturi nro 2614, palasi korjauksen jälkeen liikenteeseen.
Miikka Pitkänen
Miikka Petteri Pitkänen (s. 27. huhtikuuta 1996 Kuopio) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa SM-liigajoukkue Mikkelin Jukureissa. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta Pitkänen osaa pelata myös laidassa.
Seuraura
Pitkänen on Kalevan Pallon kasvatti. Hän voitti kaudella 2010–2011 seuran C-nuorten runkosarjan sisäisen piste- ja syöttöpörssin tehoilla 12+19=31. Kauden 2011–2012 Pitkänen pelasi suurimmaksi osaksi KalPan B-nuorissa, mutta hän vahvisti kauden aikana myös joukkueen C-nuoria, joiden paras maalintekijä Pitkänen oli pudotuspeleissä kuudella osumallaan. Kaudella 2012–2013 hän voitti KalPan B-nuorten sisäisen piste- ja syöttöpörssin tehoilla 13+36=49.
Kaudella 2013–2014 Pitkänen debytoi KalPan SM-liigajoukkueessa. Hän teki liigadebyyttinsä 4. tammikuuta 2014 JYPiä vastaan, kun Joonas Riekkinen joutui sivuun kuumeen vuoksi. Pitkänen merkittiin KalPan nelossentteriksi. Hän avasi maalitilinsä SM-liigassa uransa kolmannessa liigaottelussaan 23. tammikuuta 2014 Porin Ässiä vastaan tehden kaksi maalia, joista jälkimmäinen ratkaisi KalPalle 3–2-voiton. Kaikkiaan Pitkänen pelasi kauden aikana 11 SM-liigaottelua. Pääosa hänen kaudestaan eteni kuitenkin KalPan A-nuorissa. Pitkänen valittiin A-nuorten SM-liigan joulukuun 2013 kuukauden nuoreksi pelaajaksi. Hän vahvisti myös KalPan B-nuoria kevään 2014 pudotuspeleissä, jotka päättyivät SM-pronssiin.
Marraskuussa 2014 Pitkänen teki kaksivuotisen jatkosopimuksen KalPan kanssa. Hän pelasi kauden 2014–2015 aikana joukkueessa kaksi runkosarja- ja yhden Mestarien liigan ottelun. Helmikuussa 2015 KalPa lainasi hänet loppukaudeksi 2014–2015 Mestis-joukkue Kajaanin Hokkiin. Pitkänen voitti kauden päätteeksi Mestis-pronssia. Suurimman osan kaudestaan hän pelasi kuitenkin KalPan A-nuorissa, joiden paras pistemies ja syöttäjä Pitkänen oli tehoilla 19+40=59. Hän sijoittui A-nuorten SM-liigan pistepörssissä kahdeksanneksi. Pitkänen valittiin kauden päätteeksi sarjan toiseen tähdistökentälliseen.
Kaudella 2015–2016 Pitkänen pelasi SM-liigassa 15 runkosarjaottelua tehden yhden syöttöpisteen. Hän pelasi KalPassa myös kolme Mestarien liigan ottelua ja oli joukkueen paras maalintekijä tehtyään kolmessa ottelussa kaksi maalia. Pitkänen voitti CHL:ssä myös KalPan sisäisen tehotilaston lukemalla +2. Hän pelasi kauden aikana myös kaksi ottelua lainalla Mestis-joukkue Rovaniemen Kiekossa lokakuussa 2015. Suurimman osan kaudestaan Pitkänen pelasi kuitenkin KalPan A-nuorissa, joiden paras syöttäjä ja kolmanneksi paras pistemies hän oli tehoilla 5+29=34. Ensimmäisellä kokonaisella SM-liigakaudellaan 2016–2017 Pitkänen teki 60 runkosarjaottelussa tehot 6+9=15 ja 17 playoff-ottelussa tehot 2+1=3. Hän voitti kauden päätteeksi SM-hopeaa.
Pitkänen siirtyi kaudeksi 2017–2018 kaksivuotisella sopimuksella KooKoohon. Hän teki läpimurtonsa SM-liigassa ja oli tehoilla 15+18=33 joukkueen toiseksi paras maalintekijä ja neljänneksi paras pistemies. Pitkänen oli myös KooKoossa kauden loppuun asti pelanneista paras pistemies ja maalintekijä. Kaudella 2018–2019 hän nosti tasoaan jälleen ja oli tehoilla 16+32=48 KooKoon paras syöttäjä ja toiseksi paras pistemies Malte Strömwallin jälkeen. Pitkänen sijoittui koko SM-liigan pistepörssissä kymmenenneksi. Hän oli myös joukkueensa ainoa kauden kaikki 60 runkosarjaottelua pelannut pelaaja.
Kaudeksi 2022–2023 Pitkänen siirtyi kaksivuotisella sopimuksella Mikkelin Jukureihin. Hän pelasi alkukaudella kahdeksan ottelua, kunnes leikkaushoitoa vaatinut alaraajavamma piti Pitkäsen sivussa yli kolme kuukautta. Hän palasi kaukaloihin tammikuussa 2023, mutta kuuden ottelun jälkeen Pitkäsen vamma kuitenkin uusiutui ja hänen kautensa jäi vain 14 ottelun mittaiseksi.
Maajoukkeura
Pitkänen oli voittamassa Suomen alle 16-vuotiaiden maajoukkueen mukana nuorten olympiakultaa Innsbruckissa 2012. Yhteensä hän on pelannut 13 nuorten ja 28 poikien maaottelua.
Pelityyli
Pitkästä KalPan A-nuorissa valmentanut Sami Kapanen kuvaili häntä keväällä 2016 tekniseksi, taitavaksi ja sulavaksi tekemisissään. Kapasen mukaan Pitkänen omaa myös loistavat vaistot hyökkäyspelaamiseen.
Muuta
Pitkänen on saanut lempinimensä "Toivalan Datsjuk" KalPan markkinointiosastolta, kun Teemu Selänne vertasi häntä 12-vuotiaana kiekkoleirillään Pavel Datsjukiin Pitkäsen suorittaessa rangaistuslaukausta.
Pitkänen on kertonut olevansa absolutisti, eikä hän ole omien sanojensa mukaan koskaan maistanut alkoholia. Pitkänen seurustelee ruotsalaisen jalkapalloilija Maja Göthbergin kanssa, joka pelaa puolustajana Kansallista liigaa Kuopion Palloseurassa.
Mongo
Mongo voi tarkoittaa seuraavia asioita ja henkilöitä:
Huoltomoduuli
thumb|right|Kaavio Apollo-huoltomoduulista. Huoltomoduuli on avaruusalusten osa, johon on sijoitettu lukuisia tukijärjestelmiä. Juuri ennen ilmakehään paluuta, kun huoltomoduuli on käynyt tarpeettomaksi, se irrotetaan.
Huoltomoduulissa on yleensä:
Walter Chatton
Walter Chatton (n. 1290–1343) oli englantilainen filosofi ja teologi, joka toimi Oxfordin yliopistossa. Hän kiisteli usein yliopistossa samaan aikaan vaikuttaneen Wilhelm Ockhamilaisen kanssa.
Wilhelm Ockhamilainen tunnettiin Occamin partaveitsestään. Chatton esitti sille antipartaveistä:
Chatton siis väitti Occamin partaveistä vastaan esittämällä, että jos selitys ei määrittele väittämän totuutta tyydyttävästi, ja vaikka olisi varma, että selitys on siihen mennessä tosi, tulee vaatia joku toinen selitys. Yksinkertaistetusti, tulee olettaa niin monta entiteettiä kuin asian selittäminen vaatii ilman että selitykseen jää aukkokohtia. Samalla Chattonin voi katsoa esittävän, että totuus määrittyy olemassa oleviin entiteetteihin perustuen, ja että ontologia voidaan tietyissä tapauksissa päätellä väittämistä.
Minna Vienola
Minna Vienola (o.s. Marjamäki) (s. 8. toukokuuta 1969) on uransa lopettanut suomalainen pesäpalloilija. Vienola debytoi naisten SM-sarjassa kaudella 1983 Ikaalisten Tarmon riveissä. Hän edusti Tarmoa yhtäjaksoisesti vuoteen 1990 ja siirtyi sitten vuodeksi Hyvinkään Tahkoon. Hyvinkäältä hän palasi vuoden jälkeen vielä yhdeksi vuodeksi Ikaalisiin ennen siirtymistään kaudelle 1993 Ylihärmän Junkkareihin. Siellä hän pelasi Superpesistä yhtäjaksoisesti vuoteen 1998 asti ennen lopettamistaan. Vienola teki paluun Ylihärmän joukkueeseen kaudelle 2006 jonka jälkeen lopetti pelaajauransa toistamiseen.
Minna Vienola pelasi SM-sarjassa ja Superpesiksessä kaikkiaan 346 ottelua, joissa syntyi 663 lyötyä ja 293 tuotua juoksua. Sisäpelissä hänen roolinsa oli nimenomaan vaihto- ja kotiutuslyöjä. Ulkopelissä Vienola toimi uransa alkuvuosina Tarmossa lukkarina.
Södermanlandin lääni
thumb|right|Södermanlandin läänin nykyiset kunnat.
thumb|right|Södermanlandin läänin kunnat vuonna 1952. Lääninraja on sen jälkeen muuttunut. 1970-luvun kuntauudistuksessa [[Hölön ja Enhörnan maalaiskunnat sekä Mariefredin kaupunkiin kuulunut Taxingen seurakunta liitettiin Tukholman lääniin.]]
Lenna Kuurmaa
thumb|220px|Lenna Kuurmaa Lenna Kuurmaa (s. 26. syyskuuta 1985 Tallinna Viron SNT, Neuvostoliitto) on virolainen laulaja, lauluntekijä ja näyttelijä. Hän oli tyttöbändi Vanilla Ninjan jäsen. Kuurmaa aloitti soolouran vuonna 2009 yhtyeen vetäytyessä tauolle.
Södermanlandin lääni
Vuonna 2007 läänissä oli 1 273,38 km² peltoa, joten saman ajankohdan maapinta-alaan vertaamalla saadaan peltojen osuudeksi 20,9 prosenttia läänin maapinta-alasta.
Läänijaon kehitys
Södermanlandin lääni perustettiin vuonna 1683 yhdistämällä kolme aikaisempaa linnalääniä. Nämä linnaläänit olivat Nyköpingin lääni, Gripsholmin lääni ja Eskilstunahusin lääni. Strängnäsin ja Enköpingin kuntien välillä kuntarajaa ja siten myös läänirajaa muutettiin hieman 1940-luvulla. Lisäksi 1970-luvun kuntauudistuksessa läänin itäosassa sijainneita alueita liitettiin Tukholman lääniin.
Lenna Kuurmaa
Kuurmaa osallistui "Fizz Superstar 2002" -kilpailuun ja pääsi semifinaaleihin saakka, joissa hän esitti laulut "The King and I" ja "Voice of Music".
Södermanlandin lääni
Läänijaon kehitys
Södermanlandin jako vanhoihin linnalääneihin näkyy vielä pankkien ja sanomalehtien toiminnassa. Sörmlands Sparbankin toimialue vastaa täysin Nyköpingin lääniä ja Eskilstuna Rekarne Sparbankin toimialue puolestaan Eskilstunahusin lääniä. Sama jako näkyy myös kahden suuren päivälehden levikkialueissa. Sörmlands Nyheterin levikkialuetta on aiempi Nyköpingin lääni ja Eskilstuna-Kurirenin levikkialueena on vanha Eskilstunahusin lääni.
Lenna Kuurmaa
Lokakuussa 2006 Kuurmaa lauloi "The Queen of Great Britain", "Her Majesty Queen Elizabeth II" ja "His Royal Highness Prince Philip" kuningatar Elisabet II:lle tämän valtiovierailun kunniaksi.
Södermanlandin lääni
Vaakuna
Lääninhallitus oli jo pitkään käyttänyt Södermanlandin maakuntavaakunaa. Tämä käytäntö vahvistettiin vuonna 1940, vaikka Södermanlandin lääni ei katakaan koko maakunnan aluetta.
Lenna Kuurmaa
Kuurmaa on näytellyt Suomessa Aku Louhimiehen elokuvissa Vuosaari ja 8-pallo.
Södermanlandin lääni
Suurimmat taajamat
Vuonna 2010 Södermanlandin läänissä sijaitsi 66 taajamaa. Seuraavassa on lueteltu läänin 10 suurinta taajamaa.
Lenna Kuurmaa
Lenna Kuurmaa on seurustellut kitaristi Robert Vaiglan kanssa, ja parilla on kaksi tytärtä (syntyneet 2013 ja 2015).
Södermanlandin lääni
Suurimmat taajamat
Läänin pääkaupunkia vastaava keskustaajama on lihavoitu. Kahdella asteriskilla (**) merkityt taajamat sijaitsevat osittain toisen läänin alueella. Taulukossa on siinä tapauksessa ilmoitettu taajaman tässä läänissä asuvan väestön määrä.
Lenna Kuurmaa
Lapsuus
Kuurmaa vietti lapsuutensa Mustamäellä äitinsä, isänsä ja veljensä Raidon kanssa. Lukion hän aloitti Tallinnan 54. lukiossa. Hän kävi saksan kielen kursseilla ja oli pari vuotta saksankielisellä luokalla, mutta koulu jäi vähemmälle yhtyeen takia. Laulun lisäksi Lenna tunnetaan hyvänä urheilijana. Hän pelasi koripalloa ja osallistui sekä voimistelu-, uinti-, että yleisurheilukilpailuihin.
Södermanlandin lääni
Elinkeinot
Seuraava taulukko kuvaa työpaikkojen ja työllisten jakautumista eri elinkeinojen kesken. Luvut on laskettu kahdessa eri Statistiska centralbyrånin tilastossa ilmoitettujen perusteellisempien tietojen pohjalta. "Päiväväestö" (ruots. dagbefolkning) kertoo läänissä sijaitsevista työpaikoista ja "yöväestö" (ruots. nattbefolkning) puolestaan läänissä asuvien elinkeinosta. Työpaikkaomavaraisuus on laskettu päivä- ja yöväestön suhteena. Alkutuotanto tarkoittaa maa- ja metsätaloutta sekä kalastusta. Jalostuksen kohdalla on laskettu yhteen tavaranvalmistus ja kierrätys, energiahuolto ja ympäristötoiminta sekä rakennustoiminta. Muut toimialat on laskettu palveluihin lukuun ottamatta niitä, joiden toimiala on tuntematon.
Lenna Kuurmaa
Musiikillinen ura
Lenna aloitti laulamisen 3-vuotiaana, kun vanhemmat laittoivat hänet Eesti Televisioonin kuoroon, jossa hän lauloi 14 vuotta. Lisäksi hän kävi Nõmmen musiikkikorkeakoulua, jossa hän opetteli viulunsoittoa.
Södermanlandin lääni
Valtiopäivävaalit
Södermanlandin lääni kuuluu kokonaisuudessaan Södermanlandin läänin vaalipiiriin. Vuoden 2010 valtiopäivävaaleissa vaalipiirillä oli 9 kiinteää paikkaa (ruots. fasta mandat) valtiopäiville. Kiinteiden paikkojen lisäksi valtiopäivävaaleissa on koko maassa 39 tasauspaikkaa (ruots. utjämningsmandat), jotka jaetaan vaalipiirien kesken vasta vaalien jälkeen.
Yhteensä vaalipiiristä valittiin 11 valtiopäiväedustajaa, ja seuraavassa on esitetty viimeisimpien valtiopäivävaalien tulos.
Lenna Kuurmaa
Musiikillinen ura
Vuonna 2005 Kuurmaa osallistui Euroviisuihin Vanilla Ninja -yhtyeen mukana edustaen Sveitsiä. Vuonna 2010 hän oli ehdolla Viron edustajaksi Euroviisuihin, mutta jäi toiselle sijalle Malcolm Lincolnin voittaessa karsinnan. Samana vuonna julkaistiin Lennan sooloalbumi Lenna. Vuonna 2014 Lenna pyrkii jälleen Euroviisuihin kappaleella "Supernoova". Hän osallistuu Eesti Laul -kilpailuun jälleen vuonna 2017.
Södermanlandin lääni
Maakäräjäkunta
Södermanlandin lääni kuuluu kokonaisuudessaan Södermanlandin läänin maakäräjäkuntaan. Ruotsissa maakäräjäkunnat vastaavat pääasiassa yhteiskunnan julkisesti rahoitetusta terveydenhuollosta. Lisäksi maakäräjäkunta huolehtii yleisesti liikenteestä, vastaa tietyistä aluekehittämiseen liittyvistä tehtävistä ja tuottaa kulttuuritoimintaa.
Maakäräjäkunnat perustettiin Ruotsiin vuonna 1863. Maakäräjäkunnan valtuusto (ruots. landstingsfullmäktige) valitaan samaan aikaan kuin valtiopäiväedustajat ja kunnanvaltuustot. Vaaleja varten Södermanlandin lääni on jaettu seuraaviin 4 vaalipiiriin: Valtuuston paikoista yhdeksän kymmenesosaa on kiinteitä paikkoja (ruots. fasta mandat) ja niiden lisäksi yksi kymmenesosa on tasauspaikkoja (ruots. utjämningsmandat). Maakäräjäkunnan valtuustossa on yhteensä kaikkiaan 71 paikkaa, ja seuraavassa on esitetty viimeisimpien maakäräjäkuntavaalien tulos.
Läänin kunnat
1970-luvun kuntauudistusten jälkeen Södermanlandin läänissä oli seitsemän kuntaa. Trosan kunta ja Gnestan kunta erotettiin Nyköpingin kunnasta omiksi kunnikseen vuoden 1992 alussa, mistä lähtien kuntia on ollut yhdeksän.
Väestönkehitys
Vuoden 2011 lopussa 19,9 prosenttia läänin väestöstä oli ulkomaalaistaustaisia, joista 15,0 prosenttia oli syntynyt ulkomailla.
Hieman vanhempien vuoden 2009 lopun tietojen mukaan läänissä asui 10 188 Suomessa syntynyttä, mikä vastasi 3,8 prosenttia läänin väestöstä.
Vielä vanhempien vuoden 1984 lopun tietojen mukaan 9,2 prosenttia läänin asukkaista oli ulkomailla syntyneitä. Tuolloin läänissä asui 12 938 Suomessa syntynyttä, mikä vastasi 5,2 prosenttia läänin väestöstä.
Vuoden 2010 tietojen mukaan 20 vuotta täyttäneiden läänin asukkaiden mediaaninettotulot olivat 186 358 kruunua.
Vuoden 2011 lopussa läänin väestö jakautui eri ikäryhmiin seuraavasti:
Väestö maakunnittain
Södermanlandin läänissä oli vuoden 2011 lopussa yhteensä 272 563 asukasta, jotka jakaantuivat eri maakuntiin seuraavasti:
Kaikki maakunnat kuuluvat lääniin vain osittain.
Toivo H. Nekton
Toivo Herman Nekton (ent. Itkonen; 17. toukokuuta 1881 Kuopio, Suomi – joulukuu 1962 New York, Yhdysvallat ) oli amerikansuomalainen asianajaja, joka oli tuomassa vapaamuurariaatetta Suomeen yhdessä insinööri J. E. Tuokkolan kanssa 1920-luvulla ja oli tärkeässä asemassa Suomi-loosin perustamisessa vuonna 1922. Vuonna 1974 perustettiin Helsinkiin hänen nimeään kantava loosi.
Nekton muutti Suomesta Yhdysvaltoihin vuonna 1898 ja asui New Yorkissa. Hän opiskeli New York Law Schoolissa ja St. Lawrencen yliopistossa, josta hän valmistui asianajajaksi. Hän tiettävästi keksi sukunimen Nekton poimimalla yksitellen kirjaimia sattumanvaraisessa järjestyksessä oikeasta sukunimestään Itkonen. Nekton oli vuonna 1922 yksi Amerikan Suomalaisen Historiallisen Seuran perustajista.
Kashima shintō-ryū
Kashima shintō-ryū on klassinen japanilainen miekkailukoulukunta, jonka perusti samurai Tsukahara Bokuden poliittisesti ja sotilaallisesti myrskyisällä myöhäisellä Muromachi-kaudella noin vuonna 1530.
Harjoittelu
Tyylin asetekniikat perustuvat taistelukentällä saatuihin kokemuksiin ja hyödyntävät vastustajan haarniskassa olevia heikkoja ja haavoittuvaisia kohtia tehokkaasti. Koulukunta harjoittelee miekan lisäksi keihäällä ja peitsellä. Kashima shintō-ryū kenjutsua harjoitellaan yhä ja koulun tämänhetkinen päämestari on Yoshikawa Tsuenetaka.
Kashima shintō-ryūn kaanoniin on aikoinaan kuulunut myös miekan vedon tekniikoita, mutta ne ovat vuosien kuluessa unohtuneet. Kadonneet Kashima shintō-ryūn iaijutsu-katat ovat saattaneet muistuttaa läheisesti Tenshin shōden Katori shintō-ryū -koulukunnan vanhempia iaijutsu-katoja, koska Tsukahara Bokuden oli isänsä ohjauksessa opiskellut tätä tyyliä. Muotoja onkin yritetty luoda uudelleen näiden avulla. Kashima shintō-ryū on osin johdettu Katori shintō-ryūn perinteestä vaikka taistelukentältä omaksuttu uusi aines onkin selvästi erotettavissa.
Suurimman uskottavuuden estimointi
Historia
Suurimman uskottavuuden estimointi on alun perin Ronald Fisherin vuosina 1912–1922 esittelemä ja nimeämä menetelmä. Alkuperäistä teoriaa ovat sittemmin paikkailleet niin Fisher kuin myös Abraham Wald ja Harald Cramér, jotka molemmat tekivät lisärajoituksia teorian oletuksiin.
Suurimman uskottavuuden historian voidaan kuitenkin katsoa alkavan jo paljon aikaisemmin. Joseph-Louis Lagrange päätteli jo vuonna 1769, että halutun keskiarvon todennäköisin arvo on havaintojen aritmeettinen keskiarvo. Myös muun muassa Jakob Bernoullin (1769, 1778) ja Pierre-Simon Laplacen (1774) voidaan katsoa käyttäneen menetelmää. Carl Friedrich Gauss esitteli vuonna 1809 pienimmän neliösumman menetelmän, jonka tuottamat estimaatit ovat myös suurimman uskottavuuden estimaatteja silloin, kun satunnaisvirheet ovat normaalijakautuneita. Karl Pearson ja L.N.G Filon käsittelivät vuonna 1898 yleisen tason estimointiongelmaa, jossa on joukko moniulotteisia havaintoja, joiden jakauma riippuu tuntemattomista parametreista.
Karl Pearson kritisoi Fisheriä ja suurimman uskottavuuden menetelmää siitä, ettei menetelmä uusi, vaan vain muunnos Gaussin esittämästä menetelmästä. Arthur Bowley vertasi suurimman uskottavuuden menetelmää Francis Ysidro Edgeworthin vuosina 1908-1909 tekemään työhön.
Määritelmä
Suurimman uskottavuuden menetelmän käyttämiseksi tarvitaan uskottavuusfunktio.
Olkoon
Uskottavuusfunktio voidaan nyt määritellä seuraavasti
Menetelmä etsii \theta:lle sellaisen estimaatin, joka maksimoi uskottavuusfunktion L(θ) arvon. Suurimman uskottavuuden estimaattori määritellään siis seuraavasti:
Usein oletetaan, että havainnot ovat toisistaan riippumattomia ja samoin jakautuneita. Tällöin voidaan lauseke kirjoittaa muotoon
Koska lineaarisen ja logaritmisen funktion ääriarvot löytyvät samoista pisteistä, voidaan sama esittää myös logaritmifunktioiden avulla, jolloin kertolaskun sijaan voidaan käyttää log-uskottavuutta, eli summaa
Suurimman uskottavuuden menetelmä estimoi θ0:n etsimällä sellaisen θ:n arvon, joka maksimoi uskottavuusfunktion. Tämä estimointimenetelmä määrää θ0:n suurimman uskottavuuden estimaatin mikäli sellainen on olemassa. Suurimman uskottavuuden estimaatti on sama riippumatta siitä, maksimoidaanko uskottavuus- vai log-uskottavuusfunktiota, sillä logaritmi on monotonisesti kasvava funktio.
Ominaisuuksia
Suurimman uskottavuuden estimaattoreilla ei ole optimaalisia ominaisuuksia äärellisillä otoksilla. Suurimman uskottavuuden estimointimenetelmä kuitenkin omaa useita haluttuja ominaisuuksia: Otoskoon kasvaessa kohti ääretöntä suurimman uskottavuuden estimaattoreilla on seuraavat ominaisuudet:
Jatkuva jakauma, jatkuva parametriavaruus
Normaalijakaumalla on tiheysfunktio
jolloin yhteistiheysfunktio n:n kokoiselle otokselle riippumattomia ja identtisesti jakautuneita normaalisia satunnaismuuttujia on
eli
missä \bar{x} on otoksen keskiarvo.
Tällä jakaumaperheellä on kaksi parametria θ = (μ, σ), joten maksimoimme uskottavuuden,, molempien parametrien suhteen.
Nyt voidaan laskujen helpottamiseksi käyttää log-uskottavuutta, sillä sen maksimoivat samat parametrien arvot jotka maksimoivat uskottavuuden.
Joka on funktion maksimi \mu:lle, sillä se on funktion ainoa käännepiste ja funktion toinen derivaatta on pienempi kuin nolla. Koska \hat\mu:n odotusarvo on annetun jakauman parametrin \mu arvo,
niin suurimman uskottavuuden estimaattori \widehat\mu on harhaton.