cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Brian Williams
Williams aloitti televisiotoimittajan uransa vuonna 1981 KOAM-TV-asemalla Kansasin Pittsburgissa. Vuosina 1982–1985 hän työskenteli WTTG-televisioasemalla Washington, D.C:ssä, aluksi uutistoimittajana ja myöhemmin Panorama-keskusteluohjelman juontajana, ja vuoteen 1987 hän toimi CBS-omisteisen philadelphialaisen WCAU-aseman New Jerseyn kirjeenvaihtajana. Vuosina 1987–1993 hän työskenteli uutisankkurina CBS:n omistamalla WCBS-TV-asemalla New Yorkissa.
NBC News ja Williams palkittiin vuonna 2006 Peabody-palkinnolla uutisoinnistaan hurrikaani Katrinasta. Vuonna 2007 Time-lehti nimesi hänet maailman sadan vaikutusvaltaisimman ihmisen joukkoon.
Tammikuussa 2015 Williams kertoi Nightly News -ohjelmassa olleensa Irakin sodan aikana mukana armeijan helikopterissa, jota kohti oli ammuttu. Jotkut ammutun helikopterin miehistön jäsenet kyseenalaistivat kertomuksen, ja kävikin ilmi, että Williamsin helikopteri oli saapunut paikalle vasta myöhemmin. 4. helmikuuta Williams pyysi anteeksi kertomustaan; hän sanoi erehtyneensä ja muistaneensa väärin. 10. helmikuuta hänet hyllytettiin ilman palkkaa kuudeksi kuukaudeksi. Myös Williamsin muita kertomuksia alettiin tutkia, ja huhtikuussa muun muassa Washington Post raportoi NBC Newsin löytäneen 11 tapausta, joissa tämä oli liioitellut asioita. NBC Newsin raporttia ei julkaistu.
Williams ei palannut enää NBC:lle vaan siirtyi MSNBC:lle, ja Nightly Newsin uutisankkuriksi nimettiin Lester Holt. Williams palasi televisioon syyskuussa 2015, kun hän johti MSNBC:n raportointia paavi Franciscuksen vierailusta Yhdysvaltoihin.
Yksityiselämä
Williams on ollut kesäkuusta 1986 naimisissa Jane Stoddard Williamsin kanssa, joka oli hänen juontamansa Panorama-televisio-ohjelman tuottaja. Heillä on kaksi lasta, näyttelijätytär Allison Williams ja poika Douglas.
Klemens V
Jälkimaine
Dante sijoitti paavi Klemens V:n helvettiin runoelmassaan Jumalainen näytelmä. Syyt olivat antautuminen Ranskalle ja Filip IV:n käskyjen noudattaminen, kääntyminen keisari Henrikiä vastaan, simonia eli kirkollisten virkojen myynti ja paavin istuimen siirto Roomasta Avignoniin.
Kirjailija Maurice Druon sanoo kirjassaan Rautakuningas, että Klemens V olisi kuollut, kun hänelle syötettiin erityislääkkeenä vatsavaivoihin jauhettuja smaragdeja. Päästessään ruuansulatuselimistöön tällainen jauhe repii sen sisäisesti hajalle ja aiheuttaa erittäin tuskallisen kuoleman. Väitteen todenperäisyys on enintään viitteellinen.
Snow Tha Product
Hänen esikoisalbumi Unorthodox julkaistiin 26. lokakuuta 2011. Hän on näytellyt Lil' T:tä yhdysvaltalaisessa rikosdraamasarjassa Queen of the South.
Ura
Meza aloitti musiikkiuransa freestyle-rapin kautta teini-ikäisenä ja alkoi keskittymään musiikin tekemiseen 19-vuotiaana.
Alussa hän käytti taiteilijanimenä Disneyn Lumikki-hahmon englanninkielistä nimeä "Snow White", sekä hieman myöhemmin nimeä "Snow White Tha Product". Vuonna 2013 nimeksi muuttui "Snow Tha Product".
Teija Sopanen
Teija Sopanen (oik. Teija Anneli Väärä, ent. Purhonen 1970–1974, ent. Oravisto, o.s. Sopanen;  ) oli suomalainen televisiokuuluttaja, toimittaja, missi ja elokuvanäyttelijä.
Varhainen elämä
Jatkosodan aikana vuonna 1943 kymmenvuotias Teija lähetettiin sotalapseksi Ruotsiin. Hän kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1952. Sopaset asuivat tuolloin Tampereella, jonne he olivat muuttaneet Lappeenrannan ja Varkauden kautta. Tampereelta Sopanen lähti Helsingin yliopistoon suorittamaan kieliopintoja. Pari vuotta myöhemmin hänen vanhempansa muuttivat Tampereelta Helsingin Kruununhakaan.
Missi ja elokuvatähti
Missikilpailun jälkeen Sopanen näytteli elokuvissa. Hänen ensiesiintymisensä oli sivurooli elokuvassa Rakastin sinua, Hilde (1954), jota seurasivat pienehköt roolit elokuvissa Tyttö tuli taloon ja Tyttö lähtee kasarmiin. Vuonna 1958 Sopanen teki keskeisen Ilona Ahlgrenin roolin Valentin Vaalan värielokuvassa Niskavuoren naiset. Samana vuonna hänellä oli Hilkan rooli Vaalan elokuvassa Nuori mylläri. Seuraavana vuonna hän oli Tauno Palon vastanäyttelijänä elokuvassa Kovaa peliä Pohjolassa.
Sopasen myöhemmät valkokangasroolit olivat lähinnä cameo-näyttäytymisiä toimittajan tai televisiokuuluttajan osissa.
Toimittajana
right|thumb|[[Yleisradion kuuluttaja Teija Sopanen vuonna 1959.]] right|thumb|[[Yleisradion kuuluttaja Teija Sopanen vuonna 1962.]] right|thumb|[[Yleisradion kuuluttaja Teija Sopanen vuonna 1968.]]
Sopanen toimi Yleisradion toimittajana ja televisiokuuluttajana TV1-kanavalla vuosina 1957–1974. Hän oli vuosikaudet niin suosittu, että uusi viestin suorastaan samaistettiin häneen. Sopanen voitti kymmenen Telvis-patsasta, juonsi ohjelmia ja toimi kuvaussihteerinä. Vuonna 1989 hän juonsi TV2:n visailuohjelmaa Teeveestä tuttu. 1990-luvulla hänellä oli oma ruoka-aiheinen televisio-ohjelma Teijan keittiössä. Elokuvissa Juoksuhaudantie ja Uuno Turhapuro – This Is My Life (molemmat vuodelta 2004) Sopasella oli rooli televisiotoimittajana.
Teija Sopanen toimi haastattelijana kahdessa Erkki Pohjanheimon toimittamassa ja ohjaamassa TV1:n Viihdetoimituksen musiikkidokumentissa: Kuunnelkaa laulujani! – henkilökuva Valto Laitisesta (ensilähetys TV 1:ssä 24. lokakuuta 1971) ja Salminen Savonlinnassa – Matin muotokuva Savonlinnan oopperajuhlien kehyksissä (ensilähetys TV 1:ssä 12. tammikuuta 1974)
Televisiouran jälkeen Sopanen työskenteli naistenlehdille: hän toimi Monalisan päätoimittajana vuosina 1974–1975 ja kirjoitti henkilöjuttuja Jaana-lehteen. Seuran toimittajana hän kirjoitti lehtiartikkeleita muun muassa baletista ja teatterista.
Avioliitot
Sopanen oli naimisissa kolmesti: näyttelijä Matti Oraviston kanssa 1954–1964, nyrkkeilijä Pertti Purhosen kanssa vuosina 1970–1974 ja vuodesta 1979 kuolemaansa saakka teatterinjohtaja Lauri Väärän kanssa. Hän asui Helsingin Kruununhaan Pohjoisrannassa yli neljä vuosikymmentä.
Sopasella on liitostaan Oraviston kanssa kaksi lasta: tytär Jaana Oravisto, josta tuli näyttelijä, syntyi vuonna 1955, ja seuraavana vuonna syntyi poika.
Eläkevuodet
Eläkevuosinaan Sopanen toimi entisen kotikaupunkinsa Tampereen ikäihmisten tanssitapahtuman tukijana.
Stadin Slangi ry. valitsi Sopasen vuoden 2001 Stadin Friiduksi Helsinki-päivänä 12. kesäkuuta 2001.
Teija Sopanen kuoli vaikeaan sairauteen 78-vuotiaana syksyllä 2011. Hänet on haudattu Hietaniemen hautausmaan uurnalehtoon (kortteli 5, rivi 13, hauta 213).
Marie Collonvillé
Marie Collonvillé (s. 23. marraskuuta 1973 Amiens) on ranskalainen seitsenottelija.
Collonvillé voitti seitsenottelussa vuonna 1992 nuorten Ranskan-mestaruuden ja seuraavana vuonna maansa alle 23-vuotiaiden mestaruuden. Helsingin EM-kisoissa 1994 hän sijoittui yhdeksänneksitoista tuloksella 5 697. Kaksi vuotta myöhemmin hän voitti lajin Ranskan-mestaruuden. Vuonna 1997 Collonvillé oli Pariisin sisäratojen MM-kisoissa viisiottelussa kahdeksas pistein 4 225 ja Ateenan ulkoratojen MM-kisoissa seitsenottelussa kahdestoista tuloksella 6 179. Seuraavana vuonna hän sijoittui Valencian sisäratojen EM-kisoissa viisiottelussa viidenneksi tuloksella 4 300 ja Budapestin ulkoratojen EM-kisoissa seitsenottelun kahdeksanneksi pistein 6 218. Sevillan MM-kisoissa 1999 hän oli yhdeksäs.
Vuonna 2001 Collonvillé voitti seitsenottelun Francophone Games -kisoissa ja sijoittui Edmontonin MM-kisoissa yhdenneksitoista. Seuraavana vuonna hän voitti Ranskan-mestaruuden. Collonvillé voitti 2003 viisiottelussa Ranskan sisäratojen mestaruuden ja MM-pronssia Birminghamin sisäratojen MM-kisoissa tuloksella 4 644. Myöhemmin samana vuonna hän voitti Ranskan-mestaruuden seitsenottelussa. Ateenan olympialaisissa 2004 hän oli seitsemäs tuloksella 6 279. Seuraavana vuonna hän sijoittui Madridin sisäratojen EM-kisoissa viisiottelussa kuudenneksi ja Helsingin MM-kisoissa seitsenottelussa kuudenneksi. Vuonna 2006 hän voitti Ranskan mestaruuden ja 2007 sijoittui Osakan MM-kisoissa yhdeksänneksi. Pekingin olympialaisissa 2008 hän sijoittui 12:nneksi.
Collonvillé on 163 senttimetriä pitkä, mutta on ylittänyt korkeushypyssä 194 cm.
Collonvillé otteli syyskuussa 2004 Talencessa kymmenottelussa tuloksen 8150 pistettä, joka oli lajin ensimmäinen virallinen naisten maailmanennätys.
Collonvillé lopetti urheilu-uransa vuonna 2009.
FFVS J 22
thumb|J 22 vuonna 1990. thumb|J 22 esillä [[Flygvapenmuseumissa Linköpingissä.]]
FFVS J 22 oli Ruotsin ilmavoimien toisen maailmansodan alussa Ruotsissa kehitetty yksimoottorinen hävittäjälentokone. Se lensi ensilentonsa 20. syyskuuta 1942 ja tuli palvelukseen pääosin vuonna 1944.
Tausta
Toisen maailmansodan alussa Ruotsin hävittäjäpuolustus oli teknisesti vanhentuneiden Gloster Gladiator -hävittäjien (Ruotsin ilmavoimien tyyppitunnus oli J 8) varassa. Ruotsi tilasi 1930-luvun lopussa Yhdysvalloista 120 Seversky EP-1- (J 9) ja 144 P-66 Vanguard (J 10) -hävittäjälentokonetta. Näistä Ruotsi ehti saada vain 60 Severskyä ennen Yhdysvaltain aseidenvientikiellon astumista voimaan 2. heinäkuuta 1940. Osa Severskyistä tuotiin Trondheimin kautta, pääosa kuitenkin kesällä 1940 Petsamon ja Haaparannan kautta.
Vuonna 1941 Ruotsin ilmavoimat pohti jopa keskeneräisen suomalaisen VL Myrsky -hävittäjän ja väitetysti jopa neuvostoliittolaisen Polikarpov I-16 -hävittäjän hankintaa. Japani olisi ollut valmis myymään Mitsubishi A6M Reisen -hävittäjiä, mutta tuonnin logistiikka katsottiin liian monimutkaiseksi. Ruotsi osti koneita Italiasta kuten Suomi talvisodan edellä. Ruotsin valinnat olivat Fiat CR.42 (J 11) ja Reggiane Re.2000 (J 20). Nämä ratkaisut katsottiin väliaikaisiksi.
Koska Ruotsin ilmavoimilla oli pula taistelukelpoisesta lentokalustosta ja Saabin resurssit olivat kiinni B 17 ja B 18 pommikoneiden kehittämisessä, perustettiin uusi lentokonetehdas: Kungliga Flygförvaltningens Flygverkstad i Stockholm (FFVS). Yhtiön ja samalla J22:n pääsuunnittelijaksi tuli insinööri Bo Lundberg, jota avusti Björn Andreasson. Uusi lentokonetehdas sai tehtäväkseen suunnitella J 22 hävittäjän.
Kehitys ja tuotanto
Lundberg oli palannut lokakuussa 1940 Vulteen tehtailta Yhdysvalloista, missä hän oli ollut valmistelemassa asevientikiellon myötä peruuntunutta P-48 Vanguard –hävittäjän tilausta. Lundberg huomasi kollegansa Nils Söderbergin kanssa, että suunnitteluvaiheessa nimellä P.22 tunnetun konetyypin suunnittelu ja valmistus olisi tehtävä jo valmiiksi ylikuormitetun Saabin ulkopuolella. Projekti vaati merkittävää alihankintaverkostoa ja kone oli valmistettava yksinkertaisista materiaaleista, minkä seurauksena päämateriaaleiksi valittiin puu ja teräs. Kantavat rakenteet olivat rungossa ja siivissä terästä, joka oli päällystetty puisilla muotolevyillä. Koneen aerodynaamiseen suunnitteluun panostettiin suuresti, sillä ainoa saatavilla oleva moottorivaihtoehto oli teholtaan juuri ja juuri riittävä SFAn rakentama Pratt & Whitney Wasp -tähtimoottorin kopio. Rungosta tehtiin mahdollisimman kapea moottorin jälkeen, ja kone suunniteltiin yleisesti ottaen mahdollisimman virtaviivaiseksi. Siipi suunniteltiin suhteessa melko ohueksi tyvestä, ja paksuksi päästä kärkisakkauksen estämiseksi. Sisäänvedettävissä laskutelineissä oli luukut, jotka voitiin sulkea telineiden ollessa ulkona. Tämä esti soran ja mullan lentämisen telinekuiluihin, sillä Ruotsin lentokentät olivat aina 1950-luvulle asti nurmi- ja sorapintaisia. Koneeseen oli suunniteltu myös sisäänvedettävät sukset talvikäyttöä varten, mutta niitä ei tarvittu kertaakaan riittävän aurauskaluston ansiosta.
Viimeiset yksityiskohdat lyötiin lukkoon vuoden 1940 loppupuolella, ja Ruotsin hallitus myönsi tarvittavat varat prototyyppien aloittamiseen 21. helmikuuta 1941. Suunnittelutyön valmistuttua kaksi prototyyppiä koottiin Ilmailututkimuksen instituutin (FFA) tiloissa Bromman lentoasemalla lähellä Tukholmaa. Prototyyppi punnittiin ensikertaa 3. syyskuuta 1942, ja kuivapaino osoittautui hieman laskettua 1 952 kilogrammaa alhaisemmaksi. 40 minuuttia kestänyt, kaikin puolin onnistunut ensilento tehtiin 20. syyskuuta 1942 Tukholman Bromman lentoasemalta, missä FFVS:n tehdas sijaitsi. Konetta lentänyt majuri O. Enderlein kuvaili sitä ensilennon jälkeen liikehtimiskykyiseksi ja helpoksi lentää. Ainoa negatiivinen asia oli hieman laskettua korkeampi siipikuormitus. Koelento-ohjelma johti lopulta peräsimen laajentamiseen. Koneen laskeutumiseen vaatima kiitotie oli lyhimmillään 250 metriä pitkä. Syöksyssä J.22 saavutti parhaimmillaan 620 km/h nopeuden.
Kaikkiaan 198 konetta valmistettiin, ja niistä osa oli S.22-tiedusteluversiota, jotka erosivat normaalimallista varustukseen lisätyn SKa 4–kameran osalta. Hävittäjäversiota tuotettiin kahdessa sarjassa (J.22A ja J.22B), jotka erosivat toisistaan lähinnä aseistuksessa. Kehityskustannukset jäivät vain 22 miljoonaan ruotsin kruunuun, kun koko ilmavoimien budjetti oli samaan aikaan noin 213 miljoonaa kruunua. J.22 –projekti kasvatti ruotsin ilmailuteollisuussektoria noin 40 prosentilla vuosina 1943-1944. Suurin kuukausittainen tuotantomäärä oli 22 konetta. Kokonaishinta yhdelle koneelle oli noin 300 000 kruunua ja ilman moottoria, aseita ja laitteita noin 150 000 kruunua.
Saab 18
thumb|SAAB B 18B SAAB 18 on 1930-luvun lopulla Ruotsissa suunniteltu keskiraskas pommikone. Kone oli ensisijaisesti pommituskone, sekä toissijaisesti torpedopommittaja merimaaleja vastaan. Niin kutsuttu jakoperäsin on H-kirjainta muistuttava.
FFVS J 22
Käyttö
J 22 oli lentäjiensä suosiossa: kone vastasi ohjainliikkeisiin hyvin ja oli liikehtimiskykyinen. Rullaus ja lasku olivat hankalia, koska kone oli kannuspyörällä varustettu. Myöhemmin tehdyissä simuloiduissa ilmataisteluissa se pystyi vastaamaan North American P-51 Mustangin suorituskykyyn. Koska koneen ahdin oli yksivaiheinen, sen suorituskyky oli huono yli 6 km lentokorkeudessa. Koneen huollettavuus oli hyvä.
J 22:n poistui käytöstä vuonna 1952.
Saab 18
Ulkonäöltään Saab B 18 muistuttaa huomattavan paljon aikalaista verrokkiaan, Dornier Do 17:aa, joka oli sodan aikaan käytössä Suomen ilmavoimissa. Myös amerikkalainen North American B-25 Mitchell muistuttaa B 18:aa paljon.
FFVS J 22
Tekniset tiedot
Kone oli vaneripintainen teräsputkirunkoinen, yksimoottorinen ja alatasoinen. Laskuteline oli sisäänvedettävä ja omasi varsin kapean raideleveyden, joka Ruotsin hyväkuntoisilla lentokentillä ei ollut suuri ongelma. Ulkoisesti kone muistutti Focke-Wulf Fw 190-konetta. Voimalaitteena oli Ruotsissa laittomasti kopioitu Pratt & Whitney R-1830 Twin Wasp, jota valmistettiin nimellä SFA STWC-3G. 113 ensimmäiseen J 22 -hävittäjään tuli kuitenkin Saksan sotasaalisvarastoista Ranskasta ostettu Pratt & Whitney R-1830 SC3-G Twin Wasp -moottori. Koneen valmistukseen osallistui yli 500 alihankkijaa.
Kone saavutti 575 km/h nopeuden 795 kW (1065 hv) moottorilla, joka oli erinomainen saavutus niin pienellä moottorilla.
Emilio Sánchez
Emilio Sánchez Vicario (s. 29. toukokuuta 1965) on espanjalainen entinen tennispelaaja. Hän voitti uransa aikana mm. viisi Grand Slam -turnausta nelinpelissä ja hopeaa Soulin olympialaisten nelinpelissä vuonna 1988.
Sánchez aloitti ammattilaisuransa vuonna 1984 ja voitti ensimmäisen kaksinpeliturnauksensa ammattilaisena vuonna 1986. Hän voitti uransa aikana 15 kaksinpeliturnausta, joista suurin oli Italian avoimet (Masters-sarjan turnaus), jonka hän voitti vuonna 1991. Hän oli korkeimmillaan kaksinpelin maailmanlistalla sijalla seitsemän.
Sánchez menestyi paljon paremmin nelinpelissä. Hän voitti urallaan 50 nelinpeliturnausta, joihin lukeutuu kolme Grand Slam -turnausta. Vuonna 1988 hän voitti ecuadorilaisen Andrés Gómezin kanssa Ranskan avointen nelinpelin ja Sergio Casalin kanssa Yhdysvaltain avointen nelinpelin. Hän voitti Ranskan avointen nelinpelin toistamiseen vuonna 1990, jolloin hänen parinaan oli Sergio Casal. Sánchez ja Casal pelasivat myös vuoden 1987 Wimbledonin nelinpelin loppuottelussa, jossa he hävisivät Ken Flachille ja Robert Segusolle, ja voittivat hopeaa Soulin olympialaisten nelinpelissä vuonna 1988, jossa siinäkin voiton ottivat yhdysvaltalaiset Flach ja Seguso.
Sánchez on voittanut myös kaksi sekanelinpelin Grand Slam -mestaruutta, Ranskan avoimet vuonna 1987 Pam Shriverin parina ja Yhdysvaltain avoimet Martina Navrátilován parina samana vuonna.
Sánchez oli nelinpelin maailmanlistan ykkönen vuonna 1989.
Sánchez oli tärkeä osa Espanjan Davis Cup -joukkuetta 1980-luvun puolesta välistä 1990-luvun puoleen väliin. Hänen ottelutilastonsa Davis Cupissa on 32 voittoa ja 23 tappiota. Sánchez edusti Espanjaa myös maan voittaessa Hopman Cupin vuonna 1990 (Sánchez pelasi sisarensa Arantxa Sánchez Vicarion kanssa) ja World Team Cupin vuonna 1992.
Myös hänen sisaruksensa, sisko Arantxa Sánchez Vicario ja veli Javier Sánchez, olivat menestyneitä tennispelaajia. Vuonna 1987 Emilio ja Javier kohtasivat Madridissa pelatun kaksinpeliturnauksen finaalissa, mikä oli kautta aikain ensimmäinen kerta, kun veljekset ovat kohdanneet toisensa ammattilaisturnauksen loppuottelussa. Emilio voitti ottelun luvuin 6–3, 3–6, 6–2. He kohtasivat toisensa ammattilaisotteluissa yhteensä 12 kertaa, joista Emilio voitti kymmenen.
Sánchez lopetti ammattilaisuransa vuonna 1997.
Konduz
Konduz on kaupunki Konduzin maakunnassa Afganistanissa. Sen asukasluku oli Yk:n arvion mukaan 224 078–268 893.
Maantiede
thumb|vasen|Konduzin kartta. Konduz sijaitsee Afganistanissa Konduzin maakunnassa noin 400 metrin korkeudella merenpinnasta. Kaupunkia ympäröivä seutu on tuottoisaa maatalousaluetta. Konduz on paitsi kaupunki ja maakunta, myös alueen poikki virtaava joki.
Historia
Nimi Konduz on johdettu mahdollisesti persiankielisestä linnaa tarkoittavasta termistä kuhan-diz. Paikannimeä Konduz ei mainita varhaisissa islamilaisissa lähteissä. Nykyisen Konduzin alueeseen yleensä viitattiin nimellä Kataghan. Konduz saattaa olla varhaisella islamilaisella kaudella mainittu Walwalij tai Walwalaz. Sen sanotaan olleen hefthaliittien keskus ennen arabien valloitusretkiä, ja sen jälkeen se toimi oman alueensa hallinnollisena keskuksena.
Konduz alkoi esiintyä omalla nimellään timuridien kaudella. Babur käytti sitä tukikohtanaan tehdessään epäonistuneita yrityksiä vallata alueita Amudarjan takana. Nykyinen Pohjois-Afganistan alkoi turkkilaistua, ja lopulta aluetta hallitsivat monet pienet uzbekkien perustamat ruhtinaskunnat. Konduzin lisäksi tällaisia uzbekkivaltioita olivat esimerkiksi Khulm ja Balkh. Ahmad Šah Dorrani alisti ne joksikin aikaa afgaanivallan alle, mutta 1800-luvun alussa kirjoittanut Mountstuart Elphistone kuvasi Konduzia jälleen itsenäiseksi uzbekkipäällikön johtamaksi ruhtinaskunnaksi. Elphistonen mukaan Konduzin päälliköllä oli 15 000 miestä alaisuudessaan. 1830-luvulla paikalla vieraillut John Wood mainitsi Konduzin käsittävän vain 500–600 "mutamajaa" ja kuvaili paikkakuntaa köyhäksi. Vuosina 1850–1859 afgaanihallitsija Dust Muhammad Khan valtasi jälleen uzbekkivaltioita. Konduzin lisäksi alistettiin Maimana ja Aqča.
1940-luvulla Konduzista tuli Afganistanin ensimmäinen huomattava puuvillateollisuuden keskus. Spin Zar oli ensin puuvillan parissa toiminut yritys mutta laajensi sittemmin toimintaansa ruokaöljyyn ja saippuaan. Samoihin aikoihin seudulla alettiin tuottaa myös silkkiä. Vaatteista, kuten perinteisistä uzbekkien japan-puvuista, tuli vientituote.
Kuukausien piirityksen jälkeen Taliban valtasi kaupungin 28. syyskuuta 2015 Afganistanin hallituksen joukoilta. Se oli ensimmäinen suuri kaupunki, joka Talibanilla oli hallussaan sitten vuoden 2001. Hallituksen ja Yhdysvaltain ilmavoimien hyökkäys sai taas haltuunsa pääosan kaupungista kolmessa päivässä, ja Taliban ilmoitti vetäytyneensä 13. lokakuuta. Yöllä 3. lokakuuta Yhdysvaltain ilmavoimat pommitti Lääkärit ilman rajoja -järjestön ylläpitämää sairaalaa kaupungissa, ja pommituksessa kuoli 22 henkilökunnän jäsentä ja potilasta. Taliban valtasi kaupungin jälleen elokuussa 2021, sen jälkeen kun kansainväliset joukot olivat vetäytyneet maasta.
Väestö
Yhdistyneiden kansakuntien asuinyhdyskuntaohjelman arvio Konduzin asukasluvusta oli vuonna 2014–2015 alemman arvion mukaan 224 078 ja ylemmän arvion mukaan 268 893. Afganistanin tilastokeskuksen mukaan asukasluku oli 152 800. Kaupungin asukkaat ovat pääosin uzbekkeja. Vähemmistöinä ovat persiankieliset ja paštut.
Marek Walczewski
Marek Walczewski (9. huhtikuuta 1937 Krakova – 26. toukokuuta 2009 Varsova ) oli puolalainen näyttelijä. Hän esiintyi sekä teatterissa että elokuvissa.
Walczewski opiskeli näyttelijäksi kotikaupungissaan Krakovassa ja valmistui vuonna 1960. Sen jälkeen hän sai kiinnityksen Krakovan Teatr im. Juliusza Słowackiegoon (Juliusz Słowackiego -teatteri). Vuonna 1964 hän siirtyi maineikkaiseen Krakovan Stary Teatriin (Vanha teatteri). Siellä hän työskenteli aikansa suurten ohjaajien Konrad Swinarskin, Jerzy Jarockin ja Józef Szajnan kanssa. Vuonna 1972 Erwin Axer kiinnitti Walczewskin Współczesny (Moderni) -teatteriinsa Varsovaan, mutta jo vuonna 1973 hän siirtyi Varsovaan Teatr Ateneumiin (Ateneum-teatteri). Vuosina 1976–1992 hän työskenteli Varsovan kahdessa muussa suurteatterissa: Teatr Dramatycznyssa (Draamateatteri) ja Teatr Studiossa (Studioteatteri).
Ilmaisuvoimainen Walczewski esitti urallaan vaikeimpia rooleja sekä näyttämöllä että valkokankaalla; erityisesti mielipuolille hän antoi kasvot ja äänen. Suomessa yksi Walczewskin tunnetuimpia suorituksia on hänen uransa alkupuolen rooli psykopaattisena rikollisena Hubert Stańczykina elokuvassa S. O. S.
Viimeisinä vuosinaan Marek Walczewski sairasti Alzheimerin tautia. Viimeisen roolityönsä hän teki vuonna 2004 nuoren Małgorzata Szumowskan ohjaamassa elokuvassa Ono. Tämän hahmon vuorosanat oli äänitetty etukäteen, jotta hänen ei tarvinnut esittää niitä. Walczewskin roolityö palkittiin vuoden 2004 Puolan kansallisilla elokuvafestivaaleilla Gdyniassa parhaana sivuosana.
Vuonna 2009 Puolan kultturin ja kansallisen perinnön ministeriö myönsi Walczewskille kuolemanjälkeisenä kunnianosoituksena kulttuurin kultaisen Gloria Artis -ansiomerkin.
Marek Walczewski on haudattu Pyrachin hautausmaalle Varsovaan.
Yksityiselämä
Walczewski oli aviossa kahdesti, näyttelijöiden Anna Polonyn ja Małgorzata Niemirskan kanssa.
Alpha (albumi)
Alpha on progressiivista rockia soittavan Asia-yhtyeen toinen studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 1983. Albumi sijoittui Yhdysvaltain albumilistan sijalle 36.
Anna & Kirka
Kappaleet
A-puoli B-puoli
Lego Harry Potter
Lego Harry Potter on Lego-tuotesarja, joka oli alun perin tuotannossa vuosina 2001–2007 sekä 2010–2011, ja käynnistettiin uudelleen vuonna 2018. Sarja perustuu J. K. Rowlingin Harry Potter -kirjasarjaan sekä etenkin niistä tehtyihin elokuviin.
Moskovan asema (Pietari)
Moskovan asema on tärkeä henkilöliikenteen rautatieasema Pietarin ydinkeskustan itäosassa Nevski prospektin varrella. Se kuuluu matkustajamäärältään Venäjän viiden vilkkaimman aseman joukkoon. Päivittäin aseman kautta matkustaa keskimäärin yli 15 000 kaukoliikenteen ja yli 25 000 lähiliikenteen matkustajaa. Kaukoliikennevuoroja on yli 30 ja lähiliikenteen lähes 50.
Kaukojunat liikennöivät asemalta kattavasti Venäjän eri osiin ja myös Ukrainaan, Azerbaidžaniin ja Uzbekistaniin. Tärkein yhteys on 650 km:n päässä sijaitsevalle Moskovan Leningradin asemalle Tverin kautta. Tätä reittiä ajetaan myös Sapsan-suurnopeusjunilla.
Historia
Pietarin Moskovan rautatieaseman rakentaminen aloitettiin vuonna 1847. Rakennuksen suunnitteli arkkitehti Konstantin Ton. Asema avattiin ja liikennöinti aloitettiin 18. elokuuta 1851, jolloin keisarillinen juna lähti asemalta kello 04 ja toi tsaari Nikolai I:n perille Moskovaan kello 19.
Isä Mitron ajatuksia elämästä, työstä, uskosta
Isä Mitron ajatuksia elämästä, työstä, uskosta on Mitro Revon vuonna 2008 ilmestynyt kirja. Teoksessa hän kirjoittaa elämästä, työstä ja ortodoksisesta uskosta. Hän kirjoittaa myös vanhemmistaan, arkkipiispa Paavalista, Kirka Babitzinista ja Urho Kekkosesta. Mukana ovat myös esimerkiksi pappilan pashan ja pääsiäislampaan teko-ohjeet. Tekstin rinnalla on valokuvaaja Janne Gröningin kuvakertomus Suomen luonnosta eri vuodenaikoina.
Kyynelneste
thumb|Kyynelelimet Kyynelneste on kyynelrauhasen tuottamaa kirkasta eritettä, joka puhdistaa ja huuhtelee silmän pintaa sekä estää hankausta silmän liikkuessa. Suojaavaa kyynelnestettä on silmän sarveiskalvojen pinnalla aina. Silmäluomien räpytysliike levittää kyynelnestettä tasaisesti silmän pintaan ja pitää sen kosteana. Kyynelnestettä tuottaa kyynelrauhanen ja silmän sidekalvossa olevat lisäkyynelrauhaset. Kyynelrauhasen ulosvievät putket päättyvät sidekalvopussiin ylemmän silmäluomen sisäpinnalle. Sidekalvopussin sisäreunasta alkaa kyynelkanava kaksiaukkoisena ja päättyy nenäonteloon. Kyynelkanavan alkuosassa on laajennus eli kyynelpussi.
Joskus kyynelnestettä voi erittyä paljon, esimerkiksi itkettäessä tai roskan joutuessa silmään, jolloin sitä valuu alaluomen reunan yli ja silmän sisänurkasta pieniä kyynelkanavia pitkin kyynelpussiin ja sitä kautta nenään. Kyynelrefleksin tehtävänä on suojata näköaistia ulkoisilta ärsykkeiltä. Sen voi laukaista esimerkiksi sipulin happo tai ilmassa oleva savu.
Fysiologia
Ihmisen silmän pintaa peittää kolmikerroksinen kyynelfilmi.
Rähmä
Rähmä on silmän pinnalla olevaa tahmeaa nestettä, joka koostuu joko kyynelnesteestä tai tulehduseritteestä tai molemmista. Runsas rähmä saa silmäluomien reunat tarttumaan toisiinsa, jolloin silmien avaaminen varsinkin unen jälkeen on vaikeaa.
Valkjärvi (Somero)
Valkjärvi on Paimionjoen vesistöön kuuluva järvi Someron ja Tammelan rajalla. Paimionjoen vesistössä järvi kuuluu Pajulanjoen valuma-alueeseen. Sen pinta-ala on 64,93 hehtaaria, rantaviivan pituus 6,32 kilometriä ja korkeus merenpinnasta 119,6 metriä.
Järvi jakautuu kahteen altaaseen: pääosin Someron puolella sijaitsevaan Takajärveen ja pääosin Tammelan puolella sijaitsevaan Etujärveen, joita erottaa toisistaan kapea salmi. Järven Someron puoleiselle osalle on tehty hoitosuunnitelma vuonna 2005.
Järven luusua on pohjoisessa Tammelan puolella. Laskuojana on Höylänoja, joka yhtyy Tartlamminsuolta, Someron ja Tammelan rajalta alkunsa saavaan Suojokeen, joka on yksi Paimionjoen sivujoen Pajulanjoen latvahaaroista Tammelassa.
Järven rannat jakautuvat etelässä Somerniemen Palikaisten, Keltiäisten ja Salkolan kylien kesken. Järven pohjoisosa kuuluu Tammelan Letkun kylään. Lähin vakinainen asutus on Valkeaviidan kulmakunnalla Tammelan Letkun ja Somerniemen Salkolan kylien rajalla järven koillispuolella. Itse järven rannoilla on vain vapaa-ajan asutusta.
Mosfellsbær
Mosfellsbær on kaupunki Islannin länsiosassa. Se sijaitsee noin 17 kilometriä maan pääkaupungista, Reykjavíkista, pohjoiseen. Mosfellsbærin pinta-ala on 185 neliökilometriä, ja tammikuussa 2022 kaupungin asukasluku oli 13 024.
Mosfellsbærissa on Sigur Rós -yhtyeen musiikkistudio Sundlaugin, joka rakennettiin  hylätyn rakennuksen uima-altaaseen. Myös eräät muut islantilaiset muusikot ovat käyttäneet Sundlauginia hyväkseen, mukaan lukien Amiina-kvartetti.
Kirjailija Halldór Laxness vietti osan lapsuudestaan Mosfellsbærissa. Yhtye Kaleo on myös kotoisin Mosfellsbærista.
Mosfellsbærin ystävyyskuntia ovat:
Aiheesta muualla
64.16889°N, -21.71306°W
SSBS S-3
pienoiskuva|Ranskalainen keskimatkan ydinohjus SSBS S-3.
''Tämä artikkeli kertoo ranskalaisesta keskimatkan strategisesta ydinohjuksesta. Amerikkalaisesta sotilaslentokoneesta, Lockheed S-3:sta on oma artikkeli.''
SSBS S-3 (ransk. Sol-Sol Balistique Stratégique) on ranskalainen keskimatkan ohjus, joka laukaistiin siilosta. Se saapui vuonna 1980 korvaamaan vanhentuvaa, vuonna 1970 käyttöön tullutta SSBS S-2 ohjustyyppiä, jonka taistelukärjen teho oli 120 kilotonnia. Tämän strategisen ohjusaseen kehitystyöt aloitettiin vuonna 1973. S-3:n kantama on noin 3 500 km, ja sen lämpöydinkärjen voimakkuus oli 1,2 megatonnia. Uuden ydinasesopimuksen myötä, Ranska joutui poistamaan keskimatkan ohjukset vuodesta 1996 alkaen. Ohjuksen ohjausjärjestelmä perustui inertiasuunnistukseen. Ohjuksen moottori oli kaksivaiheinen, kiinteää polttoainetta käyttävä rakettimoottori. Laukaisumassa oli 25 800 kg. Ohjuksen halkaisija oli 1,5 metriä (150 cm) ja pituus 13,7 metriä. SSBS S-3 -ohjustyypin valmistaja on Aérospatiale.
Saman tyypin (TN60 ja TN61) ydinasekärjen jakoi myös laivaston ydinohjusase, M20, joka käytössä vuosina 1977 - 1991.
Tämän asetyypin korvasivat pitkän kantaman (n. 5 000 km) strategiset MIRV-monikärkiohjukset. Ne voidaan laukaista ydinsukellusveneistä, joita Ranskan laivastolla on 4 kpl. M-45 ja M-51 ohjustyypit lienevät käytössä aina 2040- vuosikymmenelle saakka. Niissä yksi ohjus sisältää 6x 150 kT tehoista ydinkärkeä. Ohjuksia on 16 kpl aina yhtä venettä kohden. Toinen korvaaja on ASMP -ohjus. Nämä kaksi ovat Ranskan ainoat, 2010-luvun lopulla käytössä olevat ydinaseet.
Monte Pissis
Monte Pissis on sammunut tulivuori La Riojan maakunnassa Argentiinassa. Vuori on kolmanneksi korkein huippu Etelä-Amerikassa ja toiseksi korkein tulivuori maailmassa. Se sijaitsee noin 550 kilometriä pohjoiseen Aconcaguasta.
Hiihdon Suomen-mestaruuskilpailut 2014
Hiihdon Suomen-mestaruuskilpailut järjestettiin vuonna 2014 Vantaalla 17.–19. tammikuuta ja Jyväskylän Vaajakoskella 21.–23. maaliskuuta.
Sprintti, 1,6 km, vapaa
Vantaa, 17. tammikuuta
<br style="clear:both" />
10 kilometriä, vapaa
Vaajakoski, 21. maaliskuuta Alun perin kolmanneksi sijoittunut Tero Similä hylättiin dopingin takia.
<br style="clear:both" />
15 kilometriä, perinteinen
Vantaa, 18. tammikuuta
30 kilometriä, perinteinen
Vaajakoski, 23. maaliskuuta Lumipulan takia matka lyhennettiin 50 kilometristä 30 kilometriin. Alun perin kuudenneksi sijoittunut Tero Similä hylättiin dopingin takia.
<br style="clear:both" />
Sprinttiviesti, 6 × 1,6 kilometriä, vapaa
Vantaa, 19. tammikuuta
<br style="clear:both" />
4 × 10 kilometriä, (p + p + v + v)
Vaajakoski, 22. maaliskuuta
<br style="clear:both" />
Sprintti, 1,4 km, vapaa
Vantaa, 17. tammikuuta
<br style="clear:both" />
5 kilometriä, vapaa
Vaajakoski, 21. maaliskuuta
<br style="clear:both" />
10 kilometriä, perinteinen
Vantaa, 18. tammikuuta
<br style="clear:both" />
20 kilometriä, perinteinen
Vaajakoski, 23. maaliskuuta Lumipulan takia matka lyhennettiin 30 kilometristä 20 kilometriin.
<br style="clear:both" />
Sprinttiviesti, 6 × 1,4 kilometriä, vapaa
<br style="clear:both" />
3 × 5 kilometriä, (p + v + v)
Vaajakoski, 22. maaliskuuta
<br style="clear:both" />
Fernando Marçal
pienoiskuva|Fernando Marçal marraskuussa 2019. Fernando Marçal de Oliveira (s. 19. helmikuuta 1989 São Paulo) on brasilialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän on pituudeltaan 178-senttimetrinen. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Wolverhampton Wanderersia.
Marçal siirtyi vuonna 2010 kotimaastaan Portugaliin, jossa hän edusti Torreensea, Nacionalia ja Benficaa. Viimeksi mainitun joukkueessa hän ei kuitenkaan pelannut yhtään liigaottelua vaan oli lainalla Turkissa Gaziantepsporin joukkueessa kaudella 2015–2016 ja Ranskassa Guingampin joukkueessa kaudella 2016–2017. Kesällä 2017 Marçal siirtyi Lyoniin. Hän on kauden 2019–2020 loppuun mennessä pelannut Ligue 1:ssä 72 ottelua, joista Guingampissa 31 ja Lyonissa 41. Mestarien liigassa hän on pelannut Lyonin joukkueessa yhdeksän ottelua. Eurooppa-liigassa hän on pelannut kahdeksan ottelua, joista Nacionalissa kaksi ja Lyonissa kuusi.
Tom King (Emmerdale)
Thomas "Tom" Albert King oli kuvitteellinen hahmo brittiläisessä saippuasarja Emmerdalessa. Häntä esitti Ken Farrington.
Hahmon taustaa
Tom varttui Emmerdalessa ja oli innokas palaamaan kylään. Palatessaan hän halusi ehdottomasti ostaa Kartanon, mutta Zoe Tate ei suostunut myymään sitä ennen kuin Tomin miniä Sadie King kiristi hänet myymään talon. Ennen Kartanon ostoaan Tom osti Holdgaten tilan, Päärynäpuun ja Laaksontuvan.
Rakkaussuhteet
Rikas leskimies Tom sai välittömästi ihailijoita kylän naisista, iästään huolimatta. Hänen vaimonsa Mary oli kuollut 18 vuotta sitten, eikä Tom ollut uskoa tuuriaan kun Charity Tate osoitti kiinnostusta miehestä. Vaikka he tuntuivat olevan toistensa täysiä vastakohtia, he kuitenkin sopivat hyvin yhteen. Vuosien katastrofi-romanssien jälkeen Charity rakastui Tomin vakauteen ja omistautuneisuuteen, ja Tom oli syvästi rakastunut omapäiseen kaunottareen.
Tomin perhe, erityisesti Sadie, kauhistui parin ilmoittaessa naimisiinmenoaikeistaan. Vaikka Tom rakastikin Charityä, hänen oli vaikea luottaa häneen. Tom pelkäsi että nainen löytäisi jonkun nuoremman, olihan parilla aikamoinen ikäero. Tomin parhaan ystävän Rogerin kuoltua yllättäen Tom alkoi murehtia omaa kuolevaisuuttaan. Sadien huomatessa hänen epävarmuuden hän päätti saada Charityn pois kuvioista kokonaan. Hän järjesti Charitylle ansan jossa hänestä otettiin kuvia suutelemassa toista miestä, joka sattui olemaan Charityn serkku ja entinen rakastaja Cain Dingle. Sadie uskotteli Tomille kuvien olevan todiste siitä, että Charity petti Tomia. Nähtyään kuvat hääpäivänään, Tomin maailma romahti ja hän jätti Charityn alttarille.
Tom tapasi Rosemary Sinclairin ja heidän suhteensa oli pian enemmän kuin liiketoimintaa. Rosemary manipuloi Tomin ottamaan hänet asumaan kartanoon ja he julkistivat suhteensa pian. He kihlautuivat ja sopivat pian sen jälkeen hääpäiväkseen joulupäivän 2006 (UK). Tomin pojat eivät hyväksyneet isänsä valintaa ja tekivätkin kaikkensa erottaakseen parin, muun muassa penkomalla salaisuuksia Rosemaryn menneisyydestä. Häitä odotellessaan Tom ehti suututtaa monia ihmisiä, mm. kiristämällä Edna Birchiä, maksamalla Jean Hopelle rahaa siitä, etteivät Hopet nostaisi syytettä Dawnin kuolemaan johtaneesta räjähdyksestä. Bob suuttui asiasta niin, että poltti Kingien asuinaluetta mainostavan kyltin.
Maxin kuolema
Tomin nuorin poika Max kuoli traagisessa auto-onnettomuudessa Robert Sugdenin ajaessa hänen päälleen vahingossa. Koko perhe suri perheenjäsenen poismenoa syvästi, etenkin Tom, joka viimeisinä sanoinaan sanoi pojalleen häpeävänsä tätä.
Tom oli niin sekaisin surusta, että päästi Sadien takaisin osaksi perhettä, vaikka hän oli osoittanut moneen kertaan olevansa kiero juonittelija. Tyytyväisenä siitä että Sadie oli juonitellut Zoen myymään Kartanon Tomille, Tom viimein antoi kaiken anteeksi Sadielle ja jopa yritti lähennellä naista. Sadie ei vastannut lähentelyyn ja Tom oli todella häpeissään.
Eläkkeelle jäänti
Monen traagisen tapahtuman jälkeen Tom oli valmis siirtämään yrityksensä pojalleen Matthewille. Juuri ennen kuin asiakirjat olivat allekirjoitetut, Tom sai tietää, että Matthewilla oli suhde Sadieen. Raivostunut Tom laittoi Matthewin valitsemaan, joko Sadie tai yritys. Hän valitsi yrityksen mutta oli selvää ettei tilanne ollut rauennut. Kun Matthew ryntäsi Sadien ja Alasdair Sinclairin häihin ja aneli Sadieta valitsemaan hänet, Tom raivostui. Hän toisti uhkavaatimuksensa, mutta Matthew kuunteli sydäntään ja valitsi Sadien.
Nyt menetettyään jo kaksi poikaa, joskin toisen vain nimellisesti, Tom oli alakuloinen ja kohdistikin kaiken energiansa Kartanon toimivaksi bisnekseksi saamiseen. Hän palkkasi uuden tulokkaan Jean Hopen töihin ja jopa ihastui häneen. Jean piti Tomista, ja miehen ihastus oli omiaan peittelemään Jeanin ja Tomin autonkuljettajan Terryn salasuhdetta. Kun Tom sai tietää suhteesta, hän tunsi itsensä petetyksi ja antoi kummallekin potkut. Hän kuitenkin hyväksyi asian pian ja antoi tukensa heidän suhteelleen kun lähes koko kylä oli heidän suhdettaan vastaan.
Kingien esittelytalon räjähdys
Kingien aiheuttama esittelytalon räjähdys teki Kingeistä koko kylän ykkösvihollisen. Räjähdys vaati kolmen ihmisen hengen. Yksi heistä oli nuori äiti Dawn Woods, jonka isä Bob Hope aloitti kampanjan saadakseen Kingit vastuuseen teoistaan. Kingit saivat asianajajakseen Grayson Sinclairin, jonka avulla Kingit jopa saivat väärennettyjä asiakirjoja peittääkseen huolimattomuutensa. Kingit eivät tietenkään halunneet asian menevän oikeuteen asti ja Tom tekikin tarjouksen isosta summasta etteivät Hopet nostaisi syytettä, hänellä nimittäin oli tiedossa ostaja rakennustyömaalle, mutta hän tarvitsi vakuuden ettei lain kanssa tule ongelmia. Dawnin omaiset aikoivat taistella loppuun asti, mutta Dawnin äiti Jean otti tarjotut rahat vastaan salaa muulta perheeltä. Hän matkusti Marokkoon ja otti tyttärenpoikansa TJ:n mukaansa ilmoittamatta kenellekään aikeistaan. Pojan isän Terry Woodsin huomattua asian oli jo liian myöhäistä estää lähtö, ja Kingit saivat syyllisen leiman myös Terryn lapsen menetykseen.
Murha
Tom King murhattiin hääpäivänään, joulupäivänä 2006 (UK). Hänet tönäistiin kuolemaansa Kartanon ikkunasta. Tapauksesta käynnistyi poliisitutkinta ja epäiltyjä on useita. Kuolemansyyntutkija kertoi lopulliseksi kuolinsyyksi pudotuksen aiheuttaman niskan katkeamisen yhdistettynä kallonmurtumaan. Ennen kuin hänet tönäistiin ikkunasta ulos, häntä oli lyöty pronssisella hevospatsaalla päähän. Oikeaa patsasta ei löydetty, vain patsaan pari, jonka Eli Dingle varasti Kartanosta murhapäivänä. Tomin hautajaiset pidettiin 20. helmikuuta. Seuraavana päivänä testamentinlukutilaisuudessa paljastui että Tomilla oli tytär. Hänen omaisuutensa jaettiin tasan Jimmyn, Matthewin, Carlin ja Scarlettin kesken.
17. toukokuuta 2007 paljastui että Carl King oli murhannut Tomin. Jakson mukaan Chasin ilmestyttyä häihin Eli Dinglen kanssa hän kertoi Carlille Tomin maksaneen hänelle että hän lopettaisi suhteen Carlin kanssa. Tämän jälkeen raivostunut Carl seurasi Tomia huoneeseensa jossa he riitelivät Chasista. Tomin pilkattua Carlia tämä tarttui patsaaseen ja löi sillä Tomia päähän. Tomin kaaduttua eteenpäin Carl tönäisi Tomin ikkunaa kohti jolloin Tom putosi ikkunasta kuolemaansa. Carl tunnusti murhan Jimmylle ja aikoi myöhemmin tunnustaa konstaapeli Gracelle totuuden mutta Gracen kuoltua onnettomuudessa Carl päätti olla tunnustamatta tekoaan.
Siemen
thumb|Halkaistu [[neidonhiuspuun (Ginkgo biloba) siemen, jossa näkyy V:n muotoinen alkio, vaaleanvihreä ravintovarasto ja osa ohuesta kuoresta.]]
Siemen on suvullisesti lisääntyvän siemenkasvin lisääntymiselin. Siemen koostuu varsinaisesta alkiosta, ravintovarastosta ja näitä suojaavasta kuoresta. Alkiossa on valmiina uuden kasvin juurten, verson ja ensimmäisten lehtien aiheet. Ravintovarastona on proteiinia sekä rasvaa tai tärkkelystä. Kuori suojaa siementä, kun se kulkeutuu uudelle kasvupaikalle ja odottaa sopivaa itämisaikaa, esimerkiksi seuraavaa kevättä tai sadekauden alkamista.
Siementen koko vaihtelee suuresti. Seychellienpalmun (Lodoicea maldivica) yhden siemenen sisältävä hedelmä painaa jopa 20 kg, kun taas orkideoiden siemeniä voi mahtua yhteen grammaan noin miljoona.
Siemen syntyy, kun paljassiemenisen tai koppisiemenisen kasvin hedelmöittynyt sukusolu kypsyy emokasvinsa yhteydessä. Siemenen syntymistä edeltää kukinta ja pölytys. Siemenet voivat kehittyä hedelmän sisällä ja puhekielessä joitakin kuivia hedelmiä kutsutaan toisinaan hieman virheellisesti siemeniksi.
Koska useimmat kasvit eivät liiku paikaltaan, siementen kulkeutuminen on niille paras tapa levittäytyä uusille elinalueille. Siemeniin on kehittynyt useita erilaisia rakenteita leviämisen vauhdittamiseksi: joissakin on karvoja ja ulokkeita, jotta ne leviäisivät tuulen mukana (voikukka, vaahtera), jotkin varisevat lumihangelle ja kelluvat sulamisvesien pinnalla (kuusi) ja jotkin houkuttelevat eläimiä keräämään ja kätkemään niitä (pähkinät).
Ihminen käyttää monien kasvilajien siemeniä hyväkseen. Osaa siemenistä käytetään suoraan ravintona, toisista saadaan öljyjä ja monia, etenkin hyöty- ja koristekasvien siemeniä, kerätään uusien kasvien kasvatusta varten. Pellavansiemenöljyä käytetään myös maaleissa, ja puuvillan siemenen kuoressa kasvavaa kuitua käytetään tekstiilien valmistamiseen.
Kansallisteatterin kirja
Kansallisteatterin kirja Suomen kansallisteatteriin julkaisusarja, joka alkaa ilmestyä tammikuussa 2011. Sitä julkaisee Kansallisteatteri yhdessä Kirja kerrallaan -kustantamon kanssa. Julkaisusarja keskittyy näytelmiin ja teatteriin.
Siemen
Ravintokäyttö ja käyttörajoitukset
Jyviksi tai viljaksi kutsutut viljakasvien siemenet sisältävät runsaasti oraan vararavinnoksi tarkoitettua hiilihydraattipitoista tärkkelystä sekä kuituja.
Kansallisteatterin kirja
Sarjan toimittaja on Aina Bergroth. Sarjan ensimmäinen teos on Lentoharjoituksia – Mr. Vertigon matka näyttämölle, joka käsittelee Paul Austerin romaanin Mr. Vertigo dramatisointia.
Siemen
Ravintokäyttö ja käyttörajoitukset
Palkokasvien, kuten papujen, siemenissä on paljon proteiinia.
Öljykasvien siemenet sisältävät runsaasti rasvaa.
Aikuisten ei pitäisi käyttää Suomen ruokaviraston mukaan enempää kuin 2 ruokalusikallista eli noin 15 grammaa öljykasvien siemeniä päivässä, eikä saman kasvin siemeniä kannattaisi syödä montaa kertaa viikossa. Alle kouluikäisten lasten annos saa olla enintään noin puolet aikuisten annoksesta ja sitä voi kasvattaa myöhemmin vähitellen lapsen kasvaessa. Imeväisikäisille, raskaana oleville ja imettäville ei suositella lainkaan öljykasvien siemeniä. Ruokavirasto varoittaa lisäksi, ettei edes kyseisten ohjeiden noudattaminen takaa öljysiementen pitkäaikaiskäytön turvallisuutta.
Kadmiumia kertyy eniten auringonkukan-, pellavan ja unikonsiemeniin, alumiinia seesamin-, pinjan- ja chiansiemeniin ja arseenia unikonsiemeniin.
Maurice Blanchot
Maurice Blanchot [mo'ris blã'šo] (27. syyskuuta 1907 Devrouze, Saône-et-Loire – 20. helmikuuta 2003 Le Mesnil-Saint-Denis) oli ranskalainen filosofi, kaunokirjailija ja kirjallisuusteoreetikko. Hän on vaikuttanut erityisesti Jacques Derridaan.
Osman I
thumb|Osman I thumb|Osmanin alueet hänen valtakautensa alkaessa ja päättyessä. Osman I (1258 – 1324) (osmaniksi عُثمَان ʿUthmān) oli Osmanien valtakunnan virallinen perustaja. Hän syntyi vuonna 1258 vähäpätöiseen islaminuskoiseen turkkilaissukuun ja nousi isänsä Ertuğrulin kuoltua heimonsa päälliköksi (bey) sekä Domaniçin ja Söğütin kylien hallitsijaksi, joista jälkimmäistä Osman piti alueensa pääkaupunkina. Valtakunnan kasvu alkoi turkkilaisen Eskenderumin heimon ja Eskişehirin (turkiksi "Vanha kaupunki") valloituksella 1301–1303, vaikka Osman olikin julistanut itsenäisyyden Seldžukien valtakunnasta ja perusti Ottomaanien ruhtinaskunnan.
Bysanttilaisen linnoituksen, Yenişehir ("Uusi kaupunki"), kukistumisen jälkeen osmaniturkkilaiset olivat valmiita piirittämään suuria bysanttilaisia kaupunkeja Proussaa (nykyinen Bursa) ja Nikeaa (nykyinen Iznik). Osman kuoli vuonna 1324, kaksi vuotta ennen kuin Bursa kukistui. Kuolemansa jälkeen hänelle annettiin titteli ghāzī ("Uskonsoturi"). Kun uusi sulttaani astui valtaistuimelle, ihmiset sanoivat "Tulkoon hänestä yhtä mahtava kuin Osmanista". Osmanien valtakunta saikin nimensä Osmanin nimestä.
Ida (Bernician kuningas)
pienoiskuva|Ida kuvattuna [[John Speedin The Theatre of the Empire of Great Britaine -teoksessa.]] Ida (k. 559) on Bernician ensimmäinen kuningas, joka on merkitty aikakirjoihin. Hän oli anglien Pohjois-Englantiin perustaman Bernician kuningas vuosina 547–559. Tarujen mukaan Ida rakennutti Bebbanburhin eli nykyisen Bamboroughin linnoituksen. Idan aikana Bernicia ulottui etelässä Tees-joelle saakka. Hänen kuoltuaan kuninkuus periytyi hänen pojilleen.
Kähärinsaari
Kähärinsaari on Päijänteen saari Päijät-Hämeessä Sysmässä.
Maantietoa
Kähärinsaari on 3,3 kilometriä pitkä, 1,7 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 3,1 neliökilometriä. Se kuuluu Töijensalo ympäristön saariryhmään, joiden välillä asukkailla on kiinteät vuorovaikutussuhteet. Saariryhmä työntyy Tehinselälle sen itärannasta. Saaren länsiosat ovat järvenselän tuulille alttiin, mutta itäpuoli jää mantereen ja Töijensalon suojaan. Kähärinsaari on pitkän muotoinen, mutta siitä työntyy saaren eteläosasta luoteeseen päin 900 metriä pitkä Rimminniemi. Niemen suojaan jää Rimminlahti, jonka lahdensuun eteen jäävät Rimminsaaret. Töijensalo sijaitsee saaren koillispuolella ja saarien väliin jää salmi, jonka leveys on 10–500 metriä. Salmen kapeikon ylittää mantereelta Töijensalon läpi tuleva tie, joka haarautuu Kähärinsaaren keskiosasta eri puolille saarta. Kähärinsaaren lounaispuolella sijaitsevat muutaman sadan merin päässä Iso Karhusaari, Vähä Karhusaari ja Kellosaari. Noin 1,2 kilometriä etelään sijaitsevat Selkäsaaret, jotka ovat suojeltuja ja kuuluvat Päijänteen kansallispuistoon. Muita saaria on viisi, joista salmessa sijaitseva Akkojensaari on suurin. Saaressa on toiminut kaksi maatilaa, joiden peltoja viljellään osittain. Saaren pohjoispäässä sijaitsevassa Soroniemessä on pieni mäki, joka kohoaa 105 metrin korkeuteen mpy. Kettumäki sijaitsee saaren keskellä ja se on saaren korkein saari. Sen huippu yltää noin 130 metrin korkeuteen mpy. eli noin 52 metrin korkeuteen Päijänteestä. Saaressa on lähes 40 vapaa-ajan asuntoa ja kiinteää asutusta on korkeintaan kahden tilan verran.
Historiaa
Kuhmoisten ja Hartolan seutujen taloudellisissa kartoissa vuosilta 1935 ja 1938 näkyy saarella kolme aktiivista maatilaa, joilla on omien pihapiiriensa ympärillä peltoja. Ne ovat Kähäri, Kivistö ja Mutanen. Saareen ei vielä tule Töijensalosta tietä vaikka saaressa onkin sisäisiä teitä.
Vuosien 1965 ja 1969 peruskartoissa on saarella kaksi vapaa-ajan asuntoa. Tilojen viljelyala on edellisiin karttoihin nähden supistunut hieman. Vuoden 1985 kartoissa vapaa-ajan asuntojen määrä on kasvanut kuuteen ja nyt on saarelle tullut mantereelta tie. Maatilojen peltomäärä on vähentynyt edelleen. Seuraavissa 1990-luvun alun vapaa-ajan asuntoja on jo kymmenen, mutta karttaan on painettu varaukset useille muillekin mökeille.
Lähteet
61.517°N, 25.484°W
Suursaari
Suursaari (, myös О́стров Сур-Са́ри ;, aiemmin Högland; ) on Suomenlahden itäosassa sijaitseva saari ja entinen Suomen kunta. Nykyään saari kuuluu Venäjälle, Leningradin alueen Jaaman piiriin. Suursaari on Suomenlahden ulkosaarista pinta-alaltaan suurin. Se sijaitsee noin 40 kilometriä etelään Manner-Suomesta ja 55 kilometriä pohjoiseen Virosta 27. pituuspiirin ja 60. leveyspiirin leikkauksen vieressä.
Maantiede
thumb|200px|Kartta Suursaaresta. Korkeuskäyrät osoittavat pinnanmuodot 30 metrin välein. Suursaari, kuten muutkin Suomenlahden ulappasaaret, on jäänne noin 1700–1800 miljoonaa vuotta sitten syntyneestä Alppien kaltaisesta Svekofennidien poimuvuoristosta. Sen vuoksi niiden kallioperä poikkeaa Viron ja Suomen rannikon kallioperästä.