cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Aurinkolämmitys
Eurooppalaisia yrityksiä
Suluissa pinta-ala m2 2006
Walter Mirisch
Walter Mortimer Mirisch (8. marraskuuta 1921 New York – 24. helmikuuta 2023 Los Angeles) oli yhdysvaltalainen elokuvatuottaja, joka oli vuonna 1957 perustamansa Mirisch Companyn johdossa mukana työstämässä useita Hollywoodin klassikkoelokuvia. Hän johti 1970-luvulla myös Yhdysvaltain elokuva-akatemiaa.
Mirisch työskenteli toisen maailmansodan aikana pommikonetehtaassa ja opiskeli sodan jälkeen Wisconsin-Madisonin yliopistossa ja Harvard Business Schoolissa.
Mirischin elokuvaura alkoi vuonna 1945 Monogram Picturesin johtotehtävissä. Hän tuotti yhtiölle useita pienen budjetin b-elokuvia.
Mirisch toimi 1973–1977 Yhdysvaltain elokuva-akatemian puheenjohtajana sekä 15 vuotta akatemian hallintoneuvostossa. Akatemia palkitsi Mirischin 1978 Irving G. Thalbergin muistopalkinnolla ja 1982 Jean Hersholtin humanitaarisen palkinnon.
Mirisch täytti sata vuotta vuoden 2021 marraskuussa ja kuoli helmikuussa 2023.
Tietoturvapäivä
Tietoturvapäivä oli Suomessa vuosittain helmikuussa vietettävä teemapäivä, jonka tarkoituksena on lisätä viestinnän ja opastuksen keinoin kansalaisten tietoisuutta siitä, miten internetin ja muiden sähköisten medioiden käyttö olisi mahdollisimman turvallista. Tietoturvapäivän ja sen ympärille muodostuneen Tietoturvaviikon järjestää Suomessa Viestintäviraston koordinoima Tietoturvapäivä-hanke, johon osallistuu yli 30 yritystä, järjestöä ja viranomaista, mm. teleoperaattoreita, FiCom, Liikenne- ja viestintäministeriö, poliisi, Tieke, Tietoturva ry ja Viestintävirasto.
Vuodesta 2013 lukien Tietoturvaviikko yhdistyi uuteen Mediataitoviikkoon.
Kohderyhmät
Tietoturvapäivällä on kolme kohderyhmää: peruskoululaiset opettajineen ja vanhempineen, pienet ja keskisuuret yritykset sekä internetin kotikäyttäjät.
Peruskouluikäisille lapsille ja nuorille korostetaan fiksua käyttäytymistä internetissä. Myös heidän opettajiaan ja vanhempiaan tuetaan mediakasvatuksessa. Kouluja ja koteja kannustetaan käsittelemään tietoturvaan ja mediakasvatukseen liittyviä teemoja esimerkiksi tietoturvakoulu.fi:stä löytyvien materiaalien ja palveluiden avulla.
Internetin kotikäyttäjille kerrotaan tietoturvasta kuluttajanäkökulmasta, johon liittyy mm. koneen tekninen suojaaminen, turvallinen verkkoasiointi ja mahdolliset tietoturvauhat. Kotikäyttäjien verkkoturvallisuuden tukena toimii tietoturvaopas.fi.
Pienille ja keskisuurille yrityksille kerrotaan tietoturvan tärkeydestä liiketoiminnan kannalta. Viestin painopiste sähköisen tiedon turvaamisessa, mutta sen lisäksi käsitellään myös esimerkiksi inhimillisiä tekijöitä ja fyysistä tietoturvaa. Pk-yrityksille on tietoturvaopas.fi-sivuston yhteydessä oma osionsa Yrityksen tietoturvaopas.
Tietoturvapäivä ja -viikko
Tietoturvapäivää vietettiin ensimmäistä kertaa vuonna 2004 ja se laajentui vuonna 2007 Tietoturvaviikoksi, jolloin järjestetään useita eri tapahtumia, kuten seminaareja, yleisötapahtumia ja konsertteja. Koulut ja hankkeessa mukana olevat organisaatiot järjestävät lisäksi omia tapahtumiaan.
Tietoturvaviikolla aihe näkyy ja kuuluu myös eri medioissa. "Turvallisesti netissä" ja "Nettifiksuuttaan voi aina hioa" ovat hankkeen sloganeita. Vuonna 2010 teemana oli "Ajattele ennen kuin >kilk<". Saman vuoden Tietoturvapäivänä julkistettiin myös keväällä 2010 käyttöön tulevan poliisin nettivihjenappulan yksityiskohdat. Teema vuonna 2012 oli Yhdessä netissä - turvallisesti.
Eurooppalainen yhteistyö
Suomalainen Tietoturvapäivä-hanke saa osan rahoituksestaan Euroopan komission Safer Internet Plus -ohjelmasta. Rahoituksen myötä hanke kuuluu yhteiseurooppalaiseen Insafe-verkostoon, johon kuuluu turvallisempaa internetin käyttöä edistäviä hankkeita 27 Euroopan maasta. Suomen Tietoturvapäivä-hanke on verkostossa osana Viestintäviraston, Pelastakaa Lasten ja Mannerheimin Lastensuojeluliiton muodostamaa Finnish Internet Awareness and Safety (FIAS) -projektia.
Margit Kaffka
Margit Kaffka (1880 Nagykároly (nyk. Romaniaa), Unkari – 1918 Budapest, Unkari) oli unkarilainen kirjailija. Hän on ensimmäinen merkittävä nainen unkarilaisena kirjailijana.
Kaffka kävi katolista sisäoppilaitosta, josta jääneet muistot näkyvät hänen tuotannossaan. Hän työskenteli opettajana vuodesta 1902 ja avioitui 1905 metsäinsinööri Bruno Fröhlichin kanssa. He saivat pojan, mutta avioliitto päättyi pian. Kaffka solmi toisen avioliiton 1914 lääkäri Ervin Bauerin kanssa, joka joutui pian vihkimisen jälkeen sotapalvelukseen. Kaffka ja hänen poikansa kuolivat espanjantautiin joulukuussa 1918.
Kaffka julkaisi tuotantoaan Hét, Magyar Geniusz ja Nyugat -nimisissä lehdissä. Hän liikkui kirjallisissa piireissä ja oli mukana "Sunnuntairyhmässä". Esikoisromaani Színek és évek ('Värejä ja vuosia') vahvisti hänen kutsumustaan kirjailijanuralle. Hänen tuotantonsa pääteemoja on naisen aseman nopeasti muuttuvassa yhteiskunnassa.
Suomennetut runot
Kaksi Toivo Lyyn suomentamaa runoa on antologiassa Unkarin lyyra: unkarilaista lyriikkaa keskiajalta nykyaikaan, suom. ja toim. Toivo Lyy, Helsinki: Suomalaisen kirjallisuuden seura 1970.
Nísyros (kunta)
Nísyros ( eli Δήμος Νισύρου, Dímos Nisýrou) on Kreikan kunta, joka sijaitsee Kosin alueyksikössä Etelä-Egean saarten alueella. Kunnan pinta-ala on 50,06 neliökilometriä ja väkiluku 1 008 (vuonna 2011). Kunnan kuntakeskus on Mandráki.
Nísyroksen kunta käsittää koko Nísyroksen saaren. Sen lisäksi kuntaan kuuluvat seuraavat pienemmät saaret: Ágios Antónios, Gyalí, Kandelioússa, Pacheiá, Pergoússa ja Strongylí.
Kunnan osat
Nísyroksen kunta muodostuu seuraavista kylä- ja kaupunkiyhdyskunnista ja asutuksista:
Kuumemittari
thumb|Elohopeakuumemittari thumb|Digitaalinen kuumemittari Kuumemittari, lämpölasi, on laite, jolla mitataan ihmisen ruumiinlämpöä esimerkiksi kainalosta tai suusta. Perinteiset kuumemittarit sisältävät elohopeaa, mutta nykyään on digitaalisia mittareita ja vielä uudemmat mittarit voivat mitata ruumiinlämmön korvasta tai jopa otsasta.
Unsubstantial Blues
Unsubstantial Blues oli Unkarin edustuskappale Eurovision laulukilpailussa vuonna 2007. Kappaleen esitti Magdi Rúzsa. Sen loppusijoitus finaalissa oli yhdeksäs 128 pisteellä.
Praszka (kunta)
Praszka on kaupungin sisältävä maalaiskunta Olesnon piirikunnassa Puolassa. Sen väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 13 472. Kunnan keskus on Praszkan kaupunki.
Kylät Praszkan kunnassa ovat Aleksandrów, Brzeziny, Gana, Kowale, Kuźniczka, Lachowskie, Prosna, Przedmość, Rosochy, Rozterk, Skotnica, Sołtysy, Strojec, Szyszków, Wierzbie sekä Wygiełdów. Praszkan kunnan alueen läpi kulkevat valtatiet 42 ja 45. Se rajautuu Gorzów Śląskin, Mokrskon, Pątnówin, Radłówin, Rudnikin ja Skomlinin kuntiin. Praszkan pinta-alasta noin 66 prosenttia on maatalousmaata ja noin 26 prosenttia metsää.
250px|vasen|pienoiskuva|Kunnan väestöpyramidi 2014. Vuoden 2019 lopussa 50,9 prosenttia Praszkan asukkaista oli naispuolisia ja 49,1 prosenttia miespuolisia. Alle 18-vuotiaat muodostivat 16,2 prosenttia kunnan väestöstä, työikäiset 58,2 prosenttia ja eläkeikäiset 25,5 prosenttia väestön keski-iän ollessa 43 vuotta. Vuonna 2019 Praszkan kunnassa syntyi 126 lasta.
Gamlakarleby
Gamlakarleby tarkoittaa seuraavia asioita:
Robert Swinhoe
thumb|Robert Swinhoe Robert Swinhoe (1. syyskuuta 1836 Kalkutta – 28. lokakuuta 1877) oli englantilainen luonnontieteilijä, lintutieteilijä ja diplomaatti.
Robert Swinhoen isä työskenteli asianajajana Intiassa. Hänen veljensä eversti Charles Swinhoe eli Intiassa ja oli myös ornitologi. Robert lähetettiin Englantiin opiskelemaan 1852, ja hän kävi King's College Schoolia. 1953 hän ilmoittautui Lontoon yliopistoon. 1854 Robert osoitti ensi kerran kiinnostuksensa lintuihin lahjoittamalla pienen kokoelman englantilaisia lintuja ja niiden pesiä sekä munia British Museumille. 1854 Robert keskeytti yliopisto-opintonsa ja värväytyi vuodeksi Kiinan konsulin joukkoihin ylimääräiseksi tulkiksi. Hän saapui Hongkongiin 13. huhtikuuta 1854, ja matkusti tukikohtaansa Xiameniin (Amoy) 1855. Hän opetteli kiinan kielen, sekä virallisen mandariinin että paikallisen, ja myös kiinalaista luonnontiedettä.
Maaliskuussa 1856 hän matkusti ensimmäisen kerran Formosaan ja viipyi siellä pari viikkoa, joiden aikana hän luokitteli ainakin 93 uutta lintulajia ja 17 uutta nisäkästä. 1857 hän avioitui skottilaisen lähetyssaarnaajan tyttären kanssa, jonka kanssa hän sai 2 tytärtä. Palveltuaan lyhyen aikaa Pohjois-Kiinassa hänet määrättiin ensimmäiseksi Britannian konsulin virkamieheksi Formosaan 1860. Täällä hän sairastui ja palasi Englantiin toipumaan 10. toukokuuta 1862. Mukanaan hän toi kokoelman lintuja, jotka on kuvailtu John Gouldin teoksessa Birds of Asia (1863). Parannuttuaan hän palasi Formosaan helmikuussa 1864.
Swinhoe julkaisi artikkeleita säännöllisesti muun muassa BOU:n The Ibis julkaisussa. Suomessa tavatuista linnuista hän kuvaili ja nimesi tundrakirvisen.
Yūji Ide
Yūji Ide (, s. 21. tammikuuta 1975 Saitama, Saitama, Japani ) on japanilainen kilpa-autoilija, joka ajoi Formula 1 -sarjassa vuonna 2006 Super Aguri -tallissa. Tallitoverina Idellä oli hänen maanmiehensä Takuma Satō.
Ide menetti neljän osakilpailun jälkeen kisakuljettajan paikkansa ranskalaiselle Franck Montagnylle heikkojen ja toisinaan jopa vaarallisten ajosuoritustensa takia, joista FIA oli joutunut huomauttamaan tallia. FIA vei häneltä myös superlisenssin sen jälkeen, kun hän kolaroi Imolan osakilpailussa Christijan Albersin kanssa. Näiden tapahtumien myötä Ideä on pidetty F1-historian huonoimpana sarjassa ajaneena kuljettajana.
Heinäkuun alussa 2006 Yūji Iden ilmoitettiin siirtyvän ajamaan loppukaudeksi Japanin Formula Nippon -sarjaan, jossa hän sijoittui kaudella 2005 toiseksi. Iden aikomuksena oli ajaa Nippon-sarjassa DoCoMo Team Dandelion Racing -tallissa kuusi kisaa. Ide jatkoi Formula Nippon -sarjassa vuosina 2007–2008 huonolla menestyksellä. Tämän lisäksi Ide ajoi Super GT sarjassa vuosina 2008-2010.
Kauden 2010 jälkeen Ide piti taukoa kilpa-autoilusta kaksi vuotta kunnes palasi Japanin Super GT sarjaan. Hän ajoi yhden kilpailun pienemmässä GT300 luokassa Bonds Racingin NISMO GT-R GT3:lla. 2014 oli jälleen välivuosi ja 2015 hän ajoi viisi kilpailua Team Up Garage with Bandoh -tiimin Toyotalla vailla mainittavaa menestystä.
pienoiskuva|Ide [[Australian Grand Prix 2006|Australian GP:ssä Super Aguri SA05:n ratissa kaudella 2006.]]
Perttu Haapanen
Perttu Haapanen (s. 16. maaliskuuta 1972) on suomalainen taidemusiikin säveltäjä. Hän opiskeli säveltämistä Sibelius-Akatemiassa 1994–2002 Erkki Jokisen ja Paavo Heinisen johdolla. Vuonna 2002 hän valmistui musiikin maisteriksi parhailla arvosanoilla ja vuonna 2004 hän perehtyi elektroakustiseen musiikkiin pariisilaisessa IRCAM-instituutissa. Hän toimi Musiikin aika -festivaalin taiteellisena johtajana 2009–2013.
HMS Beagle (1820)
HMS Beagle oli Britannian kuninkaallisen laivaston Cherokee-luokan kymmenkanuunainen prikitakiloitu sluuppi.
Juuri palvelukseen otettuna alus osallistui heinäkuussa 1820 kuningas Yrjö IV:n kruunajaisia juhlistavaan kuninkaallisen laivaston laivastokatselmukseen, missä se kulki ensimmäisenä laivana uuden London Bridgen alta. Tuon tapahtuman jälkeen alusta ei käytetty viiteen vuoteen. Se muutettiin parkiksi, ja se osallistui kolmelle tutkimusmatkalle. Toisella tutkimusretkellä nuori luonnontieteilijä Charles Darwin oli mukana aluksella.
Valmistus
Alus tilattiin 13. kesäkuuta 1817 Woolwichin telakalta ja sen köli laskettiin kesäkuussa 1818. Alus laskettiin vesille 11. toukokuuta 1820 Thamesjokeen. Se otettiin palvelukseen 19. heinäkuuta 1820 kuningas Yrjö IV:n kruunajaisiin. Aluksen valmistuskustannukset olivat 7 803 puntaa ja lisäksi vuosina 1825–1826 tehtyyn varustamiseen tutkimusmatkaa varten kului 5 913 puntaa.
Ensimmäinen matka
Beagle telakoitui 27. syyskuuta 1825 Woolwichiin muutostöitä varten. Kanuunoiden määrää vähennettiin kymmenestä kuuteen ja lisättiin mesaanimasto käsiteltävyyden parantamiseksi, jolloin priki muuttui parkiksi. Muutostyöt saatiin päätökseen 16. maaliskuuta 1826, ja alus lähti Plymouthista 22. toukokuuta ensimmäiselle tutkimusmatkalleen kapteeni Pringle Stokesin alaisuudessa. Tehtävänä oli avustaa suurempaa alusta, HMS Adventurea (380 tonnia), Patagonian ja Tulimaan vesialueiden tutkimuksessa. Kapteeni Pringle masentui syvästi Tulimaan vesiä kartoittaessaan ja sulki itsensä hyttiinsä kahden viikon ajaksi. Sitten hän ampui itseään 1. elokuuta 1828 ja kuoli houretilassa 12 päivää myöhemmin. Aluksen päällikkyyden otti luutnantti William George Skyring, joka luovutti päällikkyyden 13. marraskuuta edelleen Robert FitzRoylle. Hän osoittautui kyvykkääksi johtajaksi, ja hänen johdollaan alus palasi 14. lokakuuta 1830 Englantiin, jossa alus poistettiin palveluksesta 27. lokakuuta Plymouthissa.
Toinen matka
pienoiskuva|Charles Darwinin matka HMS Beaglella vuosina 1831–1836 Beagle valittiin mukaan myös toiselle Etelä-Amerikan tutkimusmatkalle. Nyt kapteeniksi ylennetyn FitzRoyn johdolla aluksella suoritettiin Devonportin telakalla suuria muutostöitä. Kantta korotettiin huomattavasti käsiteltävyyden parantamiseksi ja alukselle asennettiin myös uusia mittalaitteita, mm. 22 kronometria ja ilmanpainemittalaitteita. FitzRoy halusi välttää Pringlen osittain yksinäisestä vastuullisesta asemasta johtuneen kohtalon ja pyysi esimiestään kapteeni Francis Beaufortia etsimään matkalle matkustajan, joka toimisi kumppanina ja tarvittaessa luonnontieteilijänä. Näin Charles Darwin pääsi mukaan matkalle.
pienoiskuva|HMS Beagle Darwinin tutkimusmatkan aikaan Vihdoin 27. joulukuuta 1831 alus pääsi lähtemään toiselle tutkimusmatkalleen mistä tulisi uraauurtava tieteellinen tutkimusmatka. Suoritettuaan laajoja tutkimuksia Etelä-Amerikassa alus palasi Uuden-Seelannin kautta Falmouthiin, Cornwalliin, Englantiin 2. lokakuuta 1836.
Kolmas matka
Kuusi kuukautta myöhemmin Beagle lähti vuonna 1837 tutkimaan Australian rannikkoa John Clements Wickhamin alaisuudessa. Wickham oli osallistunut toiselle tutkimusmatkalle luutnanttina. Hänen apunaan oli luutnantti John Lort Stokes, joka Wickhamin sairastuttua ja luopuessa päällikkyydestä vastasi mm. Timorin ja Uuden-Seelannin tutkimuksesta. Kolmas matka saatiin päätökseen vuonna 1843.
Myöhemmät vaiheet
Vuonna 1845 Beagle muunnettiin rannikkovartioston käyttöön tarkkailualukseksi ja siirrettiin sittemmin tullin käyttöön Essexin rannikon salakuljetuksen kontrolloimiseksi. Alus ankkuroitiin keskelle Roach-jokea, ja vuonna 1851 osterikauppiaat valittivat aluksen häiritsevän jokiliikennettä. Vuoden 1851 laivastoasiakirjan mukaan alus oli nimetty uudestaan (Southend "W.V. No. 7" at Paglesham). Alus myytiin 13. toukokuuta 1870 Murray and Trainerille romutettavaksi.
Sanfrid Hasselqvist
Anton Gideon Sanfrid Hasselqvist (4. elokuuta 1854 Parikkala – 20. helmikuuta 1917 Parikkala) oli suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies.
Hasselqvistin vanhemmat olivat Hans Jeremias Hasselqvist ja Amalia Milda Dahl ja puoliso Ida Matilda Hasselqvist. Taiteilija, kirjailija Aarno Karimo oli heidän poikansa. Hasselqvist osallistui Parikkalan kunnalliselämään, toimien muun muassa kirkonisännöitsijänä ja rahastonhoitajana 18 vuotta ja kunnan taloudenhoitajana 12 vuotta. Hän oli myös kotiseutututkija. Mielipiteiltään Hasselqvist oli jyrkän  perustuslaillinen. Hän oli Parikkalan Sanomien perustajia ja lehteä kustantavan yhtiön johtokunnan puheenjohtaja kuolemaansa asti. Hasselqvist oli talonpoikaissäädyssä Kurkijoen tuomiokunnan edustaja valtiopäivillä 1885. Hän oli yleisen valitusvaliokunnan varajäsen ja teki anomukset maanviljelysopiston perustamisesta Kurkijoelle ja asevelvollisuushelpotusten esittämismahdollisuudesta kutsunnoissa. Yhdessä muiden kanssa hän esitti myös muun muassa Vuoksen kanavoimista.
Esko Korhonen
thumb|Esko Korhosen suunnittelema As Oy Hakanrinne, Roihuvuorentie 18 (1955). thumb|Esko ja [[Ahti Korhonen: As Oy Ekonomitalo (1952).]] Esko Uolevi Korhonen (30. huhtikuuta 1923 Helsinki – 31. maaliskuuta 1994 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti, joka suunnitteli rakennuksia ja osittain myös asemakaavat Helsingin Roihuvuoren ja Pihlajamäen lähiöihin.
Korhonen valmistui arkkitehdiksi 1949 ja teki opintomatkoja ulkomaille. Hän työskenteli Olli Saijonmaan ja Viljo Revellin arkkitehtitoimistoissa ennen kuin meni 1951 töihin Kulutusosuuskuntien Keskusliittoon (KK), jossa hän oli asunto-osaston toimistopäällikkönä 1952–1961. Vuodesta 1961 Korhosella oli oma arkkitehtitoimisto. Myöhemmin hän toimi Helsingin asemakaava-arkkitehtina ja yleiskaava-arkkitehtina.
Korhosen ensimmäinen merkittävä suunnittelutyö oli rakennusliike Hakan 1950-luvulla Itä-Helsinkiin rakennuttama Roihuvuoren lähiö, johon hän suunnitteli asemakaavan ja useita kerrostaloja. Hän suunnitteli Roihuvuoreen 1950-luvun puolivälissä myös Suomen ensimmäisen ostoskeskuksen, joka kuitenkin toteutui vasta 1958, jolloin kuusi muuta ostoskeskusta oli ehtinyt valmistua. Korhosen päätyönä pidetään Pihlajamäkeä, jonka suunnittelussa hän oli mukana 1959–1965 ja perusti sitä varten oman toimistonsakin. Haka rakennutti kaupunginosan yhdessä kilpailijansa Saton kanssa. Korhonen suunnitteli rakennukset Hakan alueelle eli Pihlajamäen pohjois- ja koillisosaan yhdessä Sulo Savolaisen kanssa, ja he täydensivät myös Olli Kivisen laatimaa asemakaavaa. Korhonen suunnitteli myös 1976 valmistuneen Pihlajamäen kirkon sekä Raahen keskustan asemakaavan.
Esko Korhosen vanhempi veli Ahti Korhonen oli myös arkkitehti. Veljekset suunnittelivat yhdessä muun muassa vuonna 1952 valmistuneen As Oy Ekonomitalon Helsingin Lauttasaareen ja tekivät yhteistyötä muissakin hankkeissa.
Kalifornianmerileijona
Kalifornianmerileijona (Zalophus californianus) on Tyynenmeren rannikoilla elävä korvahyljelaji. Sen pääasiallinen lisääntymisalue on Kalifornian eteläosassa ja Kalifornian niemimaan alueella Meksikossa, mutta lajia esiintyy myös paljon pohjoisemmassa.
Kalifornianmerileijonakoiras voi kasvaa 2,4 metrin pituiseksi ja painaa 400 kiloa. Naaraat jäävät alle kaksimetrisiksi ja keskimäärin painavat 110 kg. Yksilön ikä voidaan laskea sen hampaiden vuosirenkaista. Luonnosta on löydetty 17-vuotias yksilö; vankeudessa laji on elänyt 31-vuotiaaksi.
Kalifornianmerileijonan kanta on vahva, Yhdysvalloissa lähellä kantokykyä. Kokonaispopulaatio on arvioitu noin 355 000 yksilöksi, lisääntymisyhdyskuntia on yhteensä 26 Yhdysvalloissa ja Meksikossa.
Kalifornianmerileijonaan on joskus luettu kuuluvaksi myös kaksi erillään elävää alalajia, Galápagossaarten galapagosinmerileijona (Zalophus californianus wollebaeki) ja Japaninmeren eteläosan japaninmerileijona (Zalophus californianus japonicus), joista jälkimmäinen on kuollut sukupuuttoon 1950-luvulla. Nykyisin nämä kuitenkin usein katsotaan itsenäisiksi lajeiksi.
Nisäkäsnimistötoimikunta on ehdottanut kalifornianmerileijonan uudeksi nimeksi ”tyynenmerenhyljettä”.
The Fame Ball Tour
The Fame Ball Tour oli yhdysvaltalaisartisti Lady Gagan ensimmäinen konserttikiertue. Kiertue vieraili myös Suomessa 28. heinäkuuta 2009 Helsingin Kulttuuritalolla. Kiertueella kuultiin The Fame -levyn kappaleita, kuten Poker Face, LoveGame, Brown Eyes ja Paparazzi.
Ellen Johnson
thumb|right|Ellen Johnson 2007.Ellen Johnson on yhdysvaltalainen ateistinen aktivisti. Hän toimi American Atheists -järjestön puheenjohtajana vuosina 1995–2008.
Johnson on toisen sukupolven ateisti. Hän valmistui maisteriksi valtio-opissa New School for Social Researchista.
Johnson ei luota Jeesuksen historiallisuuteen; hän ei katso, että siitä olisi olemassa todisteita.
Kapteeni Keltaparta
Kapteeni Keltaparta (Yellowbeard) on komediafilmi vuodelta 1983. Sen käsikirjoitti Monty Pythonin Graham Chapman yhdessä David Sherlockin kanssa ja ohjauksesta vastasi Mel Damski. Pääosia näyttelevät Peter Boyle, Monty Pythonin jäsenet Graham Chapham, Eric Idle ja John Cleese, sekä Marty Feldman viimeisessä roolissaan. Feldman kuoli sydänkohtaukseen vuonna 1982 kuvatessaan Méxicossa. Hänen hahmonsa myöhemmin kuvattu kuolema tulee melko satunnaisena lopputuloksena: se häviää hukkumalla rikkihappoaltaaseen. Kapteeni Keltaparta on yksi elokuvista, joita Graham Chapman teki Monty Pythonin hajottua. John Cleese teki roolin elokuvaan vain uskollisuudestaan Chapmanille. Luettuaan elokuvan käsikirjoituksen hän piti sitä yhtenä huonoimmista lukemistaan.
Pilapiirtäjä Sergio Aragonés oli kuvaamassa roolia samalla studiolla Keltaparran kuvauksen aikaan ja tapasi Feldmanin säikäyttäen tämän. Feldman kuoli seuraavana päivänä. Aragonés on kertonut tarinoita tapahtumissa iskulauseen ”Minä tapoin Marty Feldmanin” kanssa. David Bowiella oli elokuvassa cameorooli haita esittävänä merimiehenä. Merirosvoalus nimettiin ”Edithiksi” Chapmanin äidin mukaan.
Juoni
Merirosvokapteeni Keltaparta (Chapman) onnistuu suorittamaan koko 20-vuotisen, veropetoksesta saamansa vankeustuomion huolimatta raskaista vuosista, jotka hän vietti terrorisoiden valtameriä. Koska hän ei ole paljastanut valtavan aarteensa sijaintia, kasvattaa Kuninkaallinen laivasto hänen vankeuttaan 140 vuodella toivoen salaa, että hän pakenisi etsimään aarrettaan.
Keltaparta pääseekin pakenemaan ja lähtee aarteenetsintään poikansa Danin (jonka isästä ei ole ihan täyttä varmuutta), Danista huolta pitäneen lordi Lambournin (Cook) ja tämän ystävän tohtori Gilpinin (Hordern) kanssa. Valitettavasti aarteen perässä ovat myös Keltaparran entinen, petollinen puosu Moon (Boyle) apurinsa Gilbertin (Feldman) kanssa sekä Kuninkaallisen laivaston komentaja Clement (Idle) apunaan kuuro Pew (Cleese) ja Danin äiti Betty (Kahn)...
Vastaanotto
Helsingin Sanomien Helena Ylänen luonnehti elokuvaa irvokkaaksi farssikomediaksi, jollaisilla on käyttöä silloin kun aiheena on jotain tärkeämpää kuin merirosvoilu ja aarteenetsintä. ”Kun filmi ei saa mitään mehukasta irti edes inhimillisestä ahneudesta, se jää kieppumaan irralliseksi toheloinniksi.” Video-oppaassa vuodelta 1994 Asko Alanen kuvasi elokuvaa ”tyrmistyttävän epähauskaksi” huolimatta nimekkäistä näyttelijöistä. Hän antoi elokuvalle tähtien sijasta pommin, mikä vastaa sanallista arviota ”täysin epäonnistunut tekele”.
Varova
Varova Oy on suomalainen huolinta- ja kuljetusliike, joka palvelee ulkomaankauppaa harjoittavia vienti- ja tuontiyrityksiä. Varova Oy tarjoaa maantiekuljetuksia, merirahtia, lentorahtia, rautatiekuljetuksia ja huolintaa, sekä toimitusketjun hallinnan ratkaisuja. Varova työllistää vähän alle 100 henkilöä ja sillä on neljä toimistoa Suomessa.
Historia
Varova Oy perustettiin vuonna 1948. Leevi K. Laitinen lunasti Varovan osakekannan perheelleen 1960-luvun alussa. Siitä saakka Varova on ollut yksityinen perheyritys. Varovan kansainvälinen liikenne laajeni voimakkaasti 1980–1990-luvuilla, jolloin myös Kaukoidän kuljetukset ja lentorahti tulivat osaksi yhtiön liiketoimintaa. Nykyään Varova Oy on yksi suurimmista suomalaisomistuksessa olevista alan yrityksistä.
Kirjan kansat
pienoiskuva|Ikoni [[Pyhän Katariinan luostari|Pyhän Katariinan luostarissa Siinailla esittää kuvitteellista suojelusopimusta luostarin ja profeetta Muhammedin välillä.]] Kirjan kansat (arab. أهل الكتاب‎, ahl al-kitāb) on Koraanin ja islamilaisen lain käyttämä käsite, joka viittaa etenkin juutalaisiin ja kristittyihin. Heitä koskevat määräykset islamilaisessa laissa poikkeavat muita uskontoja koskevista määräyksistä. Ilmaisu ahl al-kitab esiintyy Koraanissa 59 kertaa, joista ainakin 32 kohtaa viittaa vähintäänkin juutalaisiin.
Ahmad ibn an-Naqib al-Misri (k. 1368) esittää šarialakia kokoavassa kirjassaan, että kalifin tulee käydä sotaa juutalaisia, kristittyjä ja zarathustralaisia vastaan, joilla on valittavanaan joko kuolema tai alistuminen islamilaisen valtion sosiaaliseen järjestykseen. Siinä heillä on dhimmien eli suojeltujen asema, joka edellyttää jizya -veron maksamista. Dhimmeiltä vaaditaan myös Umarin sopimuksen mukaista käyttäytymistä. Islamilaisen valtion suojeltaviin (al-dhimma) kansalaisiin kuuluvat juutalaiset, kristityt, zarathustralaiset, samarialaiset ja saabilaiset sekä ne, jotka nojautuvat Abrahamiin tai muihin profeettoihin. Suojeltuja eivät ole epäjumalanpalvelijat tai ne, joilla ei ole pyhää kirjaa. Heillä on valittavana joko kääntyminen islamiin tai kuolemantuomio.
Edvard Bergenheim (täsmennyssivu)
Edvard Bergenheim -nimisiä henkilöitä ovat olleet:
Via Tiburtina
Via Tiburtina oli roomalainen tie, joka kulki Latiumissa Italiassa ja johti Roomasta Tiburiin. Sitä jatkoi Via Valeria, ja myöhemmin Via Tiburtina luettiin usein sen osaksi.
Historia
Via Tiburtina oli alkuperältään hyvin vanha tie, ja sitä käytettiin alun perin paitsi Rooman ja Tiburin välisenä yhteytenä myös karjaa laidunnettaessa. Ajankohtaa, jolloin se rakennettiin kivetyksi roomalaiseksi tieksi, ei tunneta varmuudella, mutta sen arvellaan tapahtuneen samoihin aikoihin kun sitä jatkettiin Via Valerialla. Samalla se sai joskus käytetyn nimityksen Via Tiburtina Valeria. Rakennuttajan arvellaan olleen vuoden 307 eaa. kensori Marcus Valerius Maximus.
Reitti
Via Tiburtinan reitti tunnetaan hyvin tiestä sekä sen varren haudoista ja rakennuksista tehtyjen löytöjen ansiosta. Sen pituus Roomasta Tiburiin oli Itinerarium Antonini Augustin mukaan 20 roomalaista mailia eli noin 30 kilometriä. Nykyisin katsotaan, että täsmällisempi etäisyys olisi ollut 18 mailia eli noin 27 kilometriä.
pienoiskuva|pysty=1.06|Via Tiburtinan reitti. Katkoviivalla merkitty myös sen jatkeet [[Via Valeria ja Via Claudia Valeria.]] Tie suuntasi Roomasta itäkoilliseen. Roomasta poistuessaan Via Tiburtina kulki oletettavasti Serviuksen muurien Porta Esquilina -portista, tosin joidenkin näkemysten mukaan kyseessä olisi ollut pohjoisempi Porta Viminalis -portti. Hieman myöhemmin Via Tiburtinan yli kulki Augustuksen rakennuttama kaari, jonka kautta akveduktit Aqua Marcia, Aqua Tepula ja Aqua Julia ylittivät tien. Myöhemmin kaaresta tuli Aurelianuksen muurien Porta Tiburtina.
Tämän jälkeen Via Tiburtina kulki suoraan Anio (nyk. Aniene) -joen ylittäneelle sillalle, joka sijaitsi noin neljän mailin päässä Roomasta. Nykyisin paikalla oleva silta tunnetaan nimellä Ponte Mammolo. Ylitettyään Anion sen pohjoispuolelle tie kulki suuren osan matkaa joen suuntaisesti. Tien pohjoispuolelle jäi Ficulea. Myöhemmin tie kulki Aquae Albulaen kautta. Tabula Peutingerianassa sen kuvataan sijainneen 16 mailin päässä Roomasta, mutta todellinen etäisyys oli lähempänä 14 mailia eli noin 21 kilometriä. Tiburin lähellä Via Tiburtina ylitti Anion uudestaan Pons Lucanus (nyk. Ponte Lucano) -siltaa pitkin. Huomattavin muinaisjäänne tien varrella on Plautiusten mausoleumi, joka sijaitsee sillan lähellä. Sillan jälkeen tie nousi jyrkästi ylös Tiburin kukkulalle.
Tiburin jälkeen tietä jatkoi Via Valeria aina Cerfenniaan saakka, ja tämän jälkeen Via Claudia Valeria lopulta aina Aternumiin Adrianmeren rannalle saakka.
Martin Hinterstocker
Martin Hinterstocker (s. 28. heinäkuuta 1954) on saksalainen entinen jääkiekkoilija ja nykyinen jääkiekkovalmentaja. Pelipaikaltaan Hinterstocker oli hyökkääjä.
Hinterstocker aloitti uransa Berliner SC:ssä, jossa voitti 1974 Saksan mestaruuden. Kaudella 1978–1979 hän voitti sarjan maalikuninkuuden sekä valittiin All Star -kentälliseen. Vuonna 1982 hän siirtyi Düsseldorfer EG:hen, josta jatkoi kuitenkin 22 pelin jälkeen ECD Sauerlandiin. Kaudelle 1984–1985 Hinterstocker siirtyi SC Riessersee -joukkueeseen, jossa pelasi seuraavat neljä kautta lukuun ottamatta lyhyttä visiittiä Augsburger EV:hen. Kaudelle 1988–1989 Hinterstocker siirtyi ESV Kaufbeureniin. Seuraavan kauden hän pelasi vielä Sauerlandissa, jonka jälkeen lopetti pelaajauransa.
Saksan maajoukkueeseen Hinterstocker nousi vuonna 1976, jolloin oli heti voittamassa pronssia olympialaisissa. Hän pelasi Saksan paidassa myös MM-kisoissa 1978 ja 1979 sekä olympialaisissa 1980.
Oberbaumbrücke
thumb|300px|Berliinin Oberbaumbrücke. Oberbaumbrücke on silta Saksan pääkaupungissa Berliinissä. Se ylittää Spreejoen ja yhdistää Friedrichshainin ja Kreuzbergin alueet. Silta on kaksikerroksinen ja sitä käyttää sekä kevyt liikenne että Berliinin metro.
Historia
Ensimmäinen paikalla kulkenut silta oli vuonna 1732 rakennettu puusilta. Sillalla sijaitsi tulliasema, ja yöaikaan sillalta lasketiin Spreejoen yli kulkeva puomi jokea pitkin tapahtuvan salakuljetuksen estämiseksi. Tästä tulee myös sillan nimi, joka tarkoittaa kirjaimellisesti ”yläpuomisiltaa”. Toinen tullisilta ja ”alapuomi” sijaitsivat silloisen kaupungin toisella puolella, nykyisen Kronprinzenbrücken paikalla lähellä valtiopäivätaloa.
Nykyinen Oberbaumbrücke rakennettiin vuosina 1894–1896. Se edustaa pohjoissaksalaista tiiligotiikkaa, ja siihen kuuluu arkadeja, puolustuskäytäviä ja kaksi tornia. Suunnittelusta vastasi arkkitehti Otto Stahn (1859–1930). Vuonna 1902 siltaa alkoi käyttää myös metro.
Muurin murruttua vuonna 1989 ja Saksojen yhdistyttyä vuotta myöhemmin silta entisöitiin alkuperäiseen tyyliin lukuun ottamatta uutta, teräksistä keskiosaa, jonka suunnitteli espanjalainen arkkitehti Santiago Calatrava. Silta avattiin jalankulkijoille ja liikenteelle 9. marraskuuta 1994. Metroyhteys Warschauer Straßelle avattiin vuotta myöhemmin.
Sillan Friedrichshainin puoleiseen päähän on entiselle teollisuusalueelle rakennettu Oberbaum City -niminen toimistokortteli.
Aiheesta muualla
52.50194°N, 13.44556°W
Zhao Tuo
Jotkut perinteiset vietnamilaiset historiantutkijat pitivät häntä Vietnamin keisarina ja Triệu-dynastian perustajana, toiset historioitsijat kiistivät hänen olevan ulkomaalainen hyökkääjä.
Mätässara
pienoiskuva|oikea|250px|Mätässaramätäs
Mätässara (Carex cespitosa) on sarakasvien (Cyperaceae) heimoon, sarojen (Carex) sukuun kuuluva kasvilaji. Se muistuttaa jokapaikansaraa (Carex nigra) sekä piukkasaraa (Carex elata), mutta eroaa niistä muun muassa lehtien tyvituppien ulkonäön sekä kasvutavan perusteella.
Mätässara kasvaa nimensä mukaisesti mättäinä, jotka ovat korkeita sekä tiiviitä ja koostuvat monista rennoista, pitkistä sekä kapeista lehdistä. Lehtien tyvitupet ovat kiiltävän punaruskeita. Mätässara on erilaistähkäinen saralaji ja sen kukintona oleva tähkistö koostuu yleensä yhdestä hedetähkästä sekä 1–3 emitähkästä. Alimman emitähkän tukilehti on kukintotähkistöä lyhyempi. Emikukat ovat kaksiluottisia, ja pullakot ovat vaaleanvihreitä. Tähkäsuomut ovat muuten mustia, mutta niissä on vaalea keskisuoni.
Mätässara kasvaa kosteilla kalkkipitoisilla niityillä. Mätässaraa tavataan laajalti Euraasian havu- ja lehtimetsävyöhykkeiillä Saksasta Itä-Siperiaan asti. Suomessa mätässaraa tavataan sekä etelässä että pohjoisessa, yleisesti ottaen Ahvenanmaan, Varsinais-Suomen, Kanta- ja Päijät-Hämeen, Pohjois-Pohjanmaan, Kainuun sekä Lapin maakunnissa. Mätässara on Suomessa yleisimmillään Lapissa, hieman napapiirin pohjoispuolella.
Isidore Mankofsky
Isidore Mankofsky (22. syyskuuta 1931 New York – 11. maaliskuuta 2021 ) oli yhdysvaltalainen elokuvaaja.
Lennetään!
Lennetään! (Come Fly With Me) on englantilainen komediasarja kuvitteellisen lentokentän sekä kolmen eri lentoyhtiön arjesta. Sarjan ovat luoneet Matt Lucas ja David Walliams, jotka myös esittävät suurimman osan sarjan roolihahmoista. Ohjelma on tyyliltään pseudodokumentti, ja se parodioi lentokentistä tehtyjä televisio-ohjelmia, kuten Lentokenttä ja Lentokentällä.
Lennetään! esitettiin BBC One -kanavalla joulukuusta 2010 alkaen. Suomessa sarjan on esittänyt Yle TV1. Tammikuussa 2011 BBC ilmoitti tilanneensa sarjalle toisen tuotantokauden, mutta se ei lopulta toteutunut. Walliamsin mukaan Lucas ei ollut halukas tekemään toista kautta.
Sarja julkaistiin DVD:llä 21. marraskuuta 2011.
Omar Baba
Kuvitteellisen halpalentoyhtiö FlyLo:n skandaalinkäryinen toimitusjohtaja, joka tunnetaan lukuisista eri tavoistaan vähentää lentoyhtiönsä kustannuksia.
Precious Little
Vahvasti uskonnollinen kahvilanpitäjä, joka joutuu usein sulkemaan kahvilansa milloin kahvin, maidon, sokerin tai asiakkaiden mystisten katoamisten myötä. Hän kuluttaa usein vapaa-aikaansa lentokentällä.
Melody Baines ja Keeley St Clair
FlyLo:n matkaselvitysvirkailijat.
Moses Bacon
Great British Air -lentoyhtiön asiakaspalvelija. Pyörittää myös omaa hyväntekeväisyysjärjestöä WishWings, jonka sairaille lapsille tarkoitetut varat päätyvät usein Moseksen omaan käyttöön.
Fearghal O'Farrell
Avoimesti homoseksuaali stuertti irlantilaisessa halpalentoyhtiössä Our Lady Air. Hän tavoittelee vuoden stuertti -palkintoa.
Peter ja Judith
FlyLo:n matkustajapariskunta, jonka matkat ovat aina katastrofeja. Eräällä matkalla lentokoneesta loppuu bensa, jonka takia kanssamatkustajat päättävät syödä Peterin jalan. Judith on äänessä suurimman osan ajasta, eikä Peter saa juurikaan vaimoltaan suunvuoroa.
Ian Foot
Rasistinen tullivirkailija, joka esimerkiksi yritti evätä maahan pääsyn Puolan suurlähettiläältä.
Simon ja Jackie Trent
Great British Air -lentoyhtiön ensimmäinen lentäjäpariskunta. Simon petti Jackieta lentoemännän kanssa, josta Jackie väittää päässeensä yli. Todellisuudessa Jackie kouluttautui lentäjäksi juuri sen takia, että pystyy vahtimaan Simonia. Kerran Simon ja Jackie eivät lennä yhdessä, ja varmistaakseen ettei Simon petä häntä, Jackie hankkii äidilleen lipun koneeseen jota Simon lentää.
Taaj Manzoor
FlyLo:n työntekijä, joka haaveilee elokuvaohjaajan urasta.
Tommy Reid
Skotlantilainen Happy Burgerin työntekijä, joka työskentelee lentokentällä päästäkseen lentäjäksi. Tommy kärsii lentopelosta. Hän on myös ihastunut Melodyyn.
Mickey Minchin ja Buster Bell
Lentokentän paparazzit.
Ben Roberts ja James Stewart
Lentokentän poliisit, jotka muun muassa pidättävät miehen jolla on huumeita, ja maistavat kaikki huumeet läpi selvittääkseen mitä ne ovat.
Penny Carter
Great British Air -lentoyhtiön ykkösluokan lentoemäntä, joka halveksii turistiluokkaa ja sen matkustajia. Eräässä jaksossa Penny komennetaan avuksi turistiluokkaan, koska ykkösluokka on tyhjä (sen kaksi ainoaa matkustajaa eivät saapuneet lennolle). Toisessa jaksossa taas Penny poistaa pariskunnan ykkösluokasta "sopimattoman käytöksen" takia (pariskunta pyysi kanssamatkustajia ottamaan kuvan heistä). Heidät lähetetään Guantanamo Bayn vankileirille.
Terry ja John
Isä ja poika tavaralastaajat, jotka varastavat tavaroita matkustajien laukuista.
Asuka ja Nanako
Kaksi japanilaista opiskelijatyttöä, jotka ovat lentäneet Britanniaan vain tavatakseen näyttelijä Martin Clunesin.
Kallikles
Kallikles (400-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen sofisti. Hänet tunnetaan ennen kaikkea Platonin dialogista Gorgias, jossa hän toimii Sokrateen vastaväittäjänä oikeudenmukaisuutta koskien, samalla tavoin kuin Thrasymakhos Valtiossa.
Päinvastoin kuin Thrasymakhoksesta, Kallikleesta ei tiedetä mitään Platonin dialogien ulkopuolella. On mahdollista, että hän olisi ollut vain Platonin keksintöä. Dialogin mukaan hän oli ateenalainen aristokraatti, jolla oli poliittisia pyrkimyksiä ja yhteyksiä Gorgiaaseen.
Gorgiaassa Kallikles puhuu "luonnollisesta oikeudenmukaisuudesta" ja esittää näkemyksen, jonka mukaan vahvimmat ovat parhaita, samoin kuin luonnossa heikommat ovat huonompia. Vahvoille kuuluu siis myös enemmän kuin heikoille. Hän esittää useita esimerkkejä näkemyksensä tueksi. Hän vastusti myös Sokrateen (Platonin) näkemystä siitä, että filosofinen elämäntapa on paras. Hänestä filosofia pilaa ihmisen, jos ihminen altistuu sille nuoruudessaan liikaa. Hänen mukaansa filosofit eivät tunne todellista ihmisluontoa ja valtion lakeja käytännössä.
Mustikkakehrääjä
Koko ja ulkonäkö
Mustikkakehrääjä muistuttaa tyypillisessä lepoasennossaan huomattavasti enemmän kuollutta lehteä kuin hyönteistä. Etusiivet ovat pohjaväriltään punertavan ruskeat, ja niiden poikki kulkee kolme, epäselvää tummanharmaata poikkiviirua. Siiven keskellä erottuu tummanharmaa laikku ja himmeä, tumma keskitäplä. Siipien kärkiosa on tummanharmaa. Takasiivet ovat tummanharmaat, ja niiden keskellä on vaaleampi vyöhyke. Siipiripset ovat valkoiset, siipisuonten kohdalta tummat, minkä vuoksi siipien ulkoreuna vaikuttaa mutkittelevalta. Naaraat ovat koiraita raskasrakenteisempia ja siipien kuviointi on vähemmän selkeää. Ruumis on tuuhean, punertavanruskean karvotuksen peitossa. Siipiväli on koiraalla 26–38 mm ja naaraalla 29–45 mm.
Levinneisyys ja lentoaika
Levinneisyys ulottuu Pohjois-Espanjasta Euroopan poikki Altaille saakka. Laji vaikuttaa taantuneen viime vuosina suuressa osassa levinneisyysaluettaan. Mustikkakehrääjä on jokseenkin harvinainen laji, jonka havainnot Suomessa painottuvat voimakkaasti etelärannikolle ja Etelä-Karjalaan sekä Etelä-Pohjanmaalta Pohjanlahden rannikon suuntaisesti Etelä-Lappiin ulottuvalle vyöhykkeelle. Keski-Suomen sisämaasta havaintoja on vain vähän ja Ahvenanmaalta se puuttuu kokonaan. Perhoset lentävät varsin lyhyenä aikavälinä toukokuun alkupuoliskolta toukokuun loppuun.
Elinympäristö ja elintavat
Mustikkakehrääjä elää pääasiassa rehevissä havu-, lehti- ja sekametsissä ja niiden laitamilla, kunhan pohjakasvillisuudessa on runsaasti mustikkaa. Molemmat sukupuolet lentävät yöllä eivätkä nollan tienoilla olevat yölämpötilat vaikuta haittaavan lentoa. Naaraat aloittavat pian pimeän laskeuduttua, mutta koiraat usein vasta puolen yön jälkeen. Koiraat tulevat helposti kirkkaiden valojen luokse, naaraat vain harvoin. Laji on harvoin kovin runsaslukuinen, ja sitä tavataan tavallisesti vain yksitellen.
Parittelun jälkeen naaras munii 100–170 munaa yksitellen ravintokasvien oksille ja lehdille. Toukka kuoriutuu vajaata kuukautta myöhemmin ja elää erakkona. Vanhemmat toukat ovat yöaktiivisia ja viihtyvät varvikossa lähellä maanpintaa, ja niitä tapaakin helpoimmin pajuilta. Toukka on täysikasvuinen heinä-elokuun vaihteessa ja se tekee vaalean kotelokopan yhtensidottujen lehtien väliin. Kotelo putoaa myöhemmin lehtien mukana maahan. Toukka erittää kotelokopan sisäpinnalle valkoista, jauheeksi kuivuvaa nestettä. Kotelo talvehtii.
Ravintokasvi
Toukka elää enimmäkseen mustikalla (Vaccinium myrtillus), mutta harvemmin myös muilla varvuilla. Sitä tavataan myös pajuilla (Salix).
Varjoyrtit
Varjoyrtit (Pachysandra) on puksipuukasvien (Buxaceae) heimoon kuuluva pieni kasvisuku. Sukuun kuuluu kolmesta viiteen lajia.
Suvun lajeista idänvarjoyrttiä eli varjoyrttiä (Pachysandra terminalis) käytetään maanpeitekasvina.
Merkitys
Arkiajattelussa merkitys voi viitata jonkin asian arvoon, sisältöön, konkreettiseen tai abstraktimpaan viitattuun kohteeseen eli referenttiin, tai sanan merkitykseen, jota selitetään samaa tarkoittavien sanojen eli synonyymien ja toisinaan myös vastakohtien (antonyymit) sekä käyttöesimerkkien avulla. Jälkimmäisestä merkityksen lajista käytetään myös nimitystä sanakirjamerkitys.
C. S. Peircen mukaan merkitys on ajatussisältö, joka on yhteydessä merkkiin. Gottlob Frege jakoi ilmauksen semanttisen sisällön mieleen ja merkitykseen (Sinn und Bedeutung). Ludwig Wittgensteinin mukaan merkitys on asioiden tila, jonka lause osoittaa. Sana merkitys symboloi kielen ja todellisuuden suhdetta toisiinsa. Sanojen merkitys saadaan selville kun tarkastellaan niiden käyttöä eri tilanteissa, eri kielipelien sääntöjen yhteydessä.
Vattuniemi
Vattuniemi on Helsingin Lauttasaaren eteläosassa sijaitseva niemi ja osa-alue. Vattuniemessä on enimmäkseen asuinkerrostaloja, mutta jonkin verran myös pienteollisuutta, toimistoja ja liikehuoneistoja. Vattuniemi muodostaa oman postinumeroalueen (00210 Helsinki).
Maantiede
thumb|200px|Vattuniemen itäosaa, keskellä Vattunokka, taustalla Länsisatama ja Helsingin keskusta Vattuniemi sijaitsee Lauttasaaren eteläosassa ja muodostaa pinta-alaltaan noin kolmasosan koko saaren pinta-alasta. Vattuniemen itäpuolella, Lauttasaarenselän vastakkaisella puolella, sijaitsevat Jätkäsaari ja Länsisatama. Vattuniemestä etelään sijaitsee Melkin saari ja kaakkoon Läntinen Pihlajasaari.
Virkistys- ja luontoalueet
Vattuniemen eteläkärki oli Venäjän vallan ajan lopulla sotilaskäytössä, ja siellä on yhä jäljellä tuohon aikaan rakennettuja valleja. Nykyään alue on puistoaluetta ja käsittää meren rannalla olevat Veijarivuoren ja Särkiniemen puistot. Tämä puistoalue uimarantoineen on suosittu virkistysalue Lauttasaaren asukkaiden keskuudessa.
Vattuniemen länsirannalla puistoalue ulottuu kapeana mutta katkeamattomana niemen tyvessä olevaan Merikylpylän puistoon saakka, jossa on toinen, suurempi uimaranta. Veijarivuoren ja Särkiniemen puistoissa on myös pienehköjä kesämökkejä.
Historia
Aluetta alettiin rakentaa 1930-luvun lopussa teollisuusalueeksi, ja ensimmäiset tehtaat avattiin siellä vuonna 1938. Viime vuosituhannella alueella toimineita tehtaita olivat muun muassa Hellbergin radiotehdas (Oy Radio E Hellberg Ab), Mahogany Oy:n puuviilu tehdas ja Eri Oy:n liimatehdas. Lisäksi alueella ovat sijainneet muun muassa Helkama Oy:n ja Lääketukku Oy:n pääkonttorit.
1970-luvulta lähtien Vattuniemen alue on muuttunut huomattavasti, mikä on jatkunut vielä 2000-luvun alkuvuosina. Alueelta on purettu teollisuus- ja toimistorakennuksia, ja niiden tilalle on rakennettu asuinkerrostaloja.
Asemakaava, pääkadut ja rakennukset
thumb|200px|Vattuniemen uusia asuinkerrostaloja Vattuniemi on rakennettu pääasiassa ruutuasemakaavan mukaisesti. Niemen keskiosan korttelit muodostuvat pääosin korkeahkoista asuinkerrostaloista. Osa itäosan kortteleista muodostuu sen sijaan pienteollisuusrakennuksista, jossa toimii muun muassa veneitä valmistavia yrityksiä. Puistoaluiden reunamilla, niemen länsi- ja eteläosissa on kesämökkien lisäksi muutamia rivi- ja omakotitaloja.
Pohjois-etelä-suunnassa kulkee neljä suurempaa katua; länsipuolen pääkatu on Särkiniementie ja itäpuolen pääkatu puolestaan Vattuniemenkatu. Kaksi muuta samansuuntaista katua ovat Melkonkatu ja Itälahdenkatu. Kaikki nämä neljä katua alkavat Vattuniemen eteläosan puistoalueista ja johtavat Vattuniemen läpi kulkien Lauttasaaren muuhun osaan.
Merkittäviä rakennuksia
Villakehräämö lopetti toimintansa vuonna 1974, mutta Novitalla oli tehtaanmyymälä katutasossa vielä vuoteen 2010 saakka. Rakennuksessa on 62 metriä korkea savupiippu.
Puretut rakennukset
Vattunokan alueella sijainnut vedenpuhdistamo purettiin vuonna 1997, ja tilalle rakennettiin asuinkerrostaloja.
Asemakaavaa on vuosituhannen ensimmäisellä vuosikymmenellä muutettu siten, että pienteollisuusrakennuksia on purettu ja tonteille rakennettu asuinkerrostaloja. Tästä ovat esimerkkinä muiden muassa Vattuniemenkatu 8, Melkonkatu 9, Perttulantie 4, Itälahdenkatu 13/Melkonkatu 14 ja entinen Suomen Tupakan tontti Vattuniemenkatu 10/Melkonkatu 11/Nahkahousuntie 2.
Asemakaavan muutokset ovat jatkuneet edelleen, ja uusia taloja rakennettu esimerkiksi vanhalle Konelan tontille Heikkiläntie 5:een, Poutanen Oy:n talon tilalle osoitteeseen Melkonkuja 4 ja vakuutusyhtiö If:n toimistotalon tontille Vattuniemenkuja 8/Melkonkatu 21.
Palvelut
Alueella sijaitsee alakoulu(Vattuniemen ala-aste), päiväkoteja, päivittäistavarakauppoja, kahviloita, ravintoloita sekä kuntosaleja.
Vattuniemen itäosassa Vattunokassa on pursiseura Helsingfors Segelklubbin kotisatama ja koillisosassa säilytyspaikkana toimiva Lauttasaaren laivalaituri. Veneilytarvikkeiden myyntiin keskittyviä erityismyymälöitä on erityisesti Veneentekijäntiellä. Vuosittain kesällä järjestettävä Uiva-venenäyttely järjestetään Vattunokan ympäristössä.
Liikenneyhteydet
Vattuniemessä, Itälahdenkadulla, sijaitsee kahden Helsingin sisäisen linja-autolinjan päätepysäkki. Tammelundin Liikenteen liikennöimillä linjoilla pääsee suoraan Lauttasaaren muihin osiin ja kaupungin keskustaan.
Vincenzo Maenza
Vincenzo Maenza (s. 2. toukokuuta 1962) on italialainen, kreikkalais-roomalainen painin kaksinkertainen olympiavoittaja.
Maenza voitti olympiakultaa kevyimmässä eli 48 kilon painoluokassa Los Angelesin 1984 ja Soulin 1988 kisoissa. Vuonna 1987 hän voitti MM-kultaa Clermont-Ferrandissa ja EM-kultaa Tampereella.
Katia Ricciarelli
pienoiskuva|Katia Ricciarelli vuonna 1987. Katia Ricciarelli (s. 18. tammikuuta 1946) on italialainen oopperalaulaja, äänialaltaan sopraano. Hän syntyi Rovigossa, opiskeli Venetsiassa ja teki debyyttinsä Mantovassa 1969.
Sonia Dronier
thumb|Sonia Dronier Sonia Dronier (taiteilijanimeltään Viktor Lazlo, s. 7. lokakuuta 1960 Lorient) on ranskalainen laulaja. Hän opiskeli Belgiassa, jossa hänet pääasiassa tunnetaan. Hänet tunnetaan parhaiten hitistä "Breathless" ja Eurovision laulukilpailusta vuonna 1987, jonka hän juonsi.
Katia Ricciarelli
Ricciarellin maine alkoi nopeasti kiiriä eri puolille maailmaa 1970-luvun alussa, kun hän esiintyi muun muassa La Scalassa, Covent Gardenissa ja Metropolitan-oopperassa.
Eräs tärkeä käännekohta Ricciarellin uralla oli vuosi 1981, jolloin hän alkoi työskennellä Rossini-festivaalilla Pesarossa; hän tulkitsi Rossinin tuotantoa samanaikaisesti kuin jatkoi Verdin ja Puccinin rooleissa.
Ricciarelli oli naimisissa televisiojuontaja Pippo Baudon kanssa, kunnes erosi vuonna 2004.
Zhao Xing
Zhao Xing (kiina: 趙興, pinyin: Zhào Xīng, ? - 112 eaa.) oli Zhao Yingqin toinen poika ja Nanyuen neljäs hallitsija. Hänen hallintonsa alkoi vuonna 115 eaa. Ja päättyi kuolemaansa vuonna 112 eaa.
Simplicissimus (lehti)
pienoiskuva|Simplicissimuksen ensimmäinen numero vuodelta 1896. Simplicissimus oli saksalainen satiirilehti, jota julkaistiin viikoittain vuosina 1896–1944 sekä 1954–1967. Lehden perustivat kustantaja Albert Langen sekä pilapiirtäjä ja taidemaalari Thomas Theodor Heine. Lehti nimettiin Hans Jacob von Grimmelshausenin 30-vuotisesta sodasta kertovan romaanin Seikkailukas Simplicissimus sankarin mukaan. Simplicissimus yhdisteli uskaliasta poliittista kirjoittelua moderniin graafiseen ilmeeseen. Sen esikuvia olivat ranskalaiset lehdet Gil Blas illustré ja Le Rire.
Saksan keisarikunnan aikana Simplicissimus erottui muusta lehdistöstä valtaa pitäviin kohdistuvalla pelottomalla kritiikillään ja häikäilemättömällä pilkalla. Simplicissimuksen pilkka suuntautui ennen kaikkea preussilaista kuria korostaneeseen armeijaan sekä Saksan jäykkiin sosiaalisiin rakenteisiin. Lehteä toimitettiin Münchenin liberaalissa ilmapiirissä, ja sen kirjoittajakuntaan kuuluivat muun muassa Thomas Mann, Rainer Maria Rilke ja Frank Wedekind.
Vuonna 1898 keisari Vilhelm II sai tarpeekseen Simplicissimuksen ilkkuvasta tyylistä. Langen joutui pakenemaan Sveitsiin ja sai 30 000 Saksan markan sakot. Lehden kuvittaja Thomas Theodor Heine tuomittiin kuudeksi kuukaudeksi ja toimittaja Frank Wedekind seitsemäksi kuukaudeksi vankilaan. Vuonna 1906 toimittaja Ludwig Thoma tuomittiin kuuden kuukauden vankeuteen papiston loukkaamisesta. Oikeusjutut kasvattivat lehden suosiota entisestään, ja sen levikki oli suurimmillaan 85 000 kappaletta.
Kun Saksa liittyi ensimmäiseen maailmansotaan vuonna 1914, Simplicissimuksen aiemmin kärkäs sävy laimentui ja se alkoi tukea sotaan osallistumista. Lehden lopettamista ehdittiin jo harkita, mutta julkaisemista päätettiin kuitenkin jatkaa. Simplicissimus muuttui sen jälkeen voimakkaan poliittiseksi, mikä näkyi ennen kaikkea lehden julkaisemissa kuvissa, joiden tekijöinä olivat monet tunnetut taiteilijat, esimerkiksi George Grosz, Käthe Kollwitz ja John Heartfield. Natsien noustua valtaan lehti alkoi myötäillä heidän politiikkaansa. Lopulta Simplicissimus lakkautettiin vuonna 1944. Lehteä ryhdyttiin julkaisemaan uudelleen vuonna 1954. Lopullisesti Simplicissimus lakkasi ilmestymästä vuonna 1967.