cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
John Russell
Poliittinen ura
Russell toimi uudelleen alahuoneen johtajana yhdessä Palmerstonin kanssa Krimin sodan aikana. Tammikuussa 1855 alahuoneen jäsen John Arthur Roebuck vaati äänestystä epäluottamuslauseesta George Hamilton-Gordonin hallitukselle. Russell erosi tällöin tehtävästään alahuoneen johtajana, mikä vahingoitti hallituksen julkisuuskuvaa jo ennen äänestystä epäluottamuslauseesta, joka 29. tammikuuta 1855 sai 305 ääntä puolesta ja 148 vastaan. Hamilton-Gordonin hallituksen kaaduttua ja tämän erottua pääministerin virasta kuningatar Viktoria pyysi Russellia muodostamaan uuden hallituksen. Russell kieltäytyi, mutta suositti tehtävään Palmerstonia, josta tuli seuraava pääministeri.
Vuonna 1859 Russellista tuli Palmerstonin hallituksen ulkoministeri. Tämä jakso sisälsi Italian yhdistymisen sekä Yhdysvaltain sisällissodan, joista edellistä Russell tuki, kun taas jälkimmäisessä hänen Konfederaatiota myötäileviksi katsotut mielipiteensä huononsivat brittien ja yhdysvaltalaisten välejä.
Palmerstonin kuoltua äkillisesti lokakuussa 1865 Russellista tuli uudelleen pääministeri. Hänen toinen pääministeriytensä oli lyhyt ja tulokseton, vaikka hän halusikin kruunata poliittisen uransa uudella vaalitavan uudistuksella. Vuonna 1866 puolueen epäyhtenäisyys kaatoi hänen hallituksensa, ja Edward Smith-Stanley muodosti uuden hallituksen. Russell ei enää saanut poliittisia virkoja, mutta piti edelleen ajoittain puheita ylähuoneessa.
Russell kuoli 28. toukokuuta 1878.
Merkitys
Russellia seurasi liberaalien johtajana William Ewart Gladstone. Häntä pidetään viimeisenä whig-poliitikkona, joka on toiminut Yhdistyneen kuningaskunnan pääministerinä.
Russellin toimintaa Irlannin nälänhädän torjumisessa on arvosteltu virheelliseksi.
Antonio López de Santa Anna
Antonio de Padua María Severino López de Santa Anna y Pérez de Lebrón (21. helmikuuta 1794 – 21. kesäkuuta 1876) oli meksikolainen sotilas ja poliitikko. Hän palveli yksitoista kertaa Meksikon presidenttinä vuosina 1833–1855.
Elämäkerta
Santa Annan perhe oli siirtomaasyntyisiä, mutta puhdasverisiä eurooppalaisia criolloja. Hänen isänsä palveli kerran Vera Cruzin kuvernöörin alaisena. Lyhyen koulunkäynnin jälkeen Santa Anna työskenteli kauppiaalle Vera Cruzissa. Kesäkuussa 1810, samana vuonna kun Miguel Hidalgo julisti Meksikon itsenäiseksi, hänet nimitettiin kadetiksi Fijo de Vera Cruzin jalkaväkirykmenttiin Jose Joaquín de Arredondon alaisuudessa. Santa Anna taisteli kapinallisia vastaan ja valvoi intiaaniheimoja sisämaaprovinsseissa. Kuten useimmat criollot, hän oli uskollinen Espanjan kruunulle ja taisteli itsenäisyysliikkeen kapinallisia vastaan.
Hän haavoittui nuolesta 1811 ja palveli 1813 Texasissa ja sai kunniamaininnan urhoollisuudestaan Medinan taistelussa 18. elokuuta 1813.
Vuonna 1821 hän kuitenkin siirtyi El Libertadorin, Agustín de Iturbiden, myöhemmän keisari Augustin I:n puolelle. Santa Anna sai mainetta karkottaessaan Espanjan joukot Veracruzin satamasta 1821. Iturbide palkitsi hänet kenraalin sotilasarvolla uskollisuudestaan julistautuessaan keisariksi. Kuitenkin vuotta myöhemmin Santa Anna oli niiden upseerien joukossa, jotka tukivat Casa Matan suunnitelmaa syöstä Iturbide vallasta ja tehdä maasta tasavalta. Myöhemmin Santa Anna oli mukana kukistamassa presidenttejä Manuel Gómez Pedraza ja Vicente Guerrero. Vuonna 1824 hänet nimitettiin Yucatánin kuvernööriksi. Omasta aloitteestaan hän suunnitteli hyökkäystä Kuubaan, joka oli vielä Espanjan vallassa, muttei saanut kerättyä varoja tai tukea retkeen.
Vuonna 1829 Espanja teki viimeisen yrityksen saada niskoitteleva siirtokunta valtaansa nousemalla maihin Tampicossa prikaatinkenraali Isidoro Barradasin päällikkyydessä olevan 2600 miestä käsittävän sotilasosaston voimin. Santa Anna marssi paikalle ja löi keltakuumeesta kärsineet espanjalaiset paljon pienemmällä joukolla, josta sai sankarin ja isänmaan pelastajan maineen.
Meksikon presidenttinä
Santa Anna julisti jääneensä eläkkeelle, kunnes maa tarvitsisi häntä. Kun Anastasio Bustamante kaappasi vallan ja surmasi hänen virkaan asettamansa presidentti Vicente Guerreron, Santa Anna lähti apuun. Hänet valittiin presidentiksi 1833. Hänellä ei ollut juurikaan kiinnostusta viranhoitoon, jonka hän jätti varapresidentti Valentín Gómez Faríasille. Liberaali Gómez Farías pyrki kitkemään korruptiota ja astui samalla rikkaiden maanomistajien, armeijan ja katolisen kirkon varpaille. Kun valitukset tulivat liian suuriksi, Santa Anna erotti Gómez Faríasin ja lakkautti perustuslain, hajotti kongressin ja keräsi vallan keskushallitukselle. Useat osavaltiot ryhtyivät avoimeen kapinaan. Santa Anna johti joukot Zacatecasiin, löi militian kahden tunnin taistelussa ja antoi armeijansa ryöstää kaupunkia kahden päivän ajan. Tämä jälkeen hän marssi Coahuila y Tejasiin. Tähän mennessä hän oli jättänyt presidentin viran neljään kertaan; aina kun jossain syttyi kapina, hän nimitti seuraajan ja marssi näyttämään kuka oli Meksikon todellinen hallitsija.
Coahuila y Tejas kapinoi 1835 ja julistautui itsenäiseksi 2. maaliskuuta 1836. Santa Anna marssi armeijoineen pohjoiseen ja surmasi 187–250 texasilaista Alamossa helmi–maaliskuussa 1836 ja teloitti 342 Goliadin retkellä 27. maaliskuuta 1836. Texasin Sam Houstonin joukko kuitenkin löi hänet San Jacintossa 21. huhtikuuta 1836, ja pieni joukko vangitsi hänet seuraavana päivänä. Texasin presidentti David G. Burnet ja Santa Anna solmivat Velascon sopimuksen ja hänet vapautettiin Texasin itsenäisyyttä vastaan. Meksikon hallitus julisti, ettei Santa Anna enää ollut presidentti, ja sopimus oli laiton.
Oltuaan vieraana Yhdysvalloissa ja tavattuaan presidentti Andrew Jacksonin 1837, Santa Anna palasi USS Pioneerilla Veracruziin asettuakseen tilalleen Manga de Clavoon.
Vuonna 1838 Santa Anna sai mahdollisuuden korvata häviönsä, kun ranskalaiset laskivat maihin Veracruziin Meksikon kieltäydyttyä korvaamasta Ranskan kansalaisten eräitä taloudellisia menetyksiä (ns. Guerra de los pasteles). Hallitus nimitti Santa Annan ylipäälliköksi ja puolustamaan maata keinoilla millä hyvänsä. Meksikon joukot vetäytyivät epäonnistuneen hyökkäyksen jälkeen, ja Santa Anna haavoittui jalkaan ja käteen tykkitulesta. Hänen nilkkansa murskaantui, jalka jouduttiin amputoimaan, ja hän määräsi sen haudattavaksi kaikin sotilaallisin kunnianosoituksin. Vaikka México jäi ranskalaisten valtaamaksi ja joutui myöntymään vaatimuksiin, Santa Anna saavutti mainetta sankarina haavoittumisensa jälkeen.
Pian häntä pyydettiin jälleen tarttumaan asioihin, kun Bustamanten presidenttikausi ajautui kaaokseen. Santa Annasta tuli presidentti viidettä kertaa. Valtion kassa oli tyhjä, ja kenraalien Jose Urrea ja José Antonio Mexía armeijat marssivat kohti pääkaupunkia. Kapina murskattiin Pueblassa, presidentti itse komensi armeijaa.
Hänen kaudestaan tuli entistäkin yksinvaltaisempi. Kriittiset sanomalehdet kiellettiin ja toisinajattelijat vangittiin. Vuonna 1842 uudistettiin sotaretki Texasiin, mutta ilman muita tuloksia kuin tasavallan vakuuttaminen Yhdysvaltain suojeluksen tarpeesta.
Veronkorotusvaateet nostivat levottomuuksia, ja Yucatán ja Laredo julistautuivat itsenäisiksi tasavalloiksi. Kun tyytymättömyys kasvoi, Santa Anna jätti taas presidentinviran. Hän pelkäsi henkensä puolesta ja pakeni, mutta intiaanit saivat hänet kiinni Xicossa, ja hänet luovutettiin hallitukselle, joka vangitsi hänet. Hänen henkensä säästettiin, mutta diktaattori karkotettiin Kuubaan.
Vuonna 1851 hän meni maanpakoon Kingstoniin Jamaikalle ja kaksi vuotta myöhemmin Kolumbiaan. Huhtikuussa 1853 konservatiivikapinalliset kutsuivat hänet takaisin, ja yhdessä he pääsivät vallankahvaan. Tämäkään kausi ei ollut parempi kuin edelliset, ja raha virtasi hänen omiin taskuihinsa, ja Yhdysvallat sai lisää alueita (ns. Gadsdenin osto). Santa Anna julisti itsensä diktaattoriksi arvonimellä Su Alteza Serenísima. Ayutlan kapina poisti hänet vallasta 1854.
Jopa hänen tukijansa armeijassa olivat saaneet Santa Annasta tarpeekseen, ja 1855 liberaalit Benito Juárezin ja Ignacio Comonfortin johdolla kaatoivat Santa Annan, joka pakeni taas Kuubaan. Kun rahavarojen kavallus tuli ilmi, hänet tuomittiin poissa olevana maanpetoksesta ja hänen maatilansa takavarikoitiin. Hän asui maanpaossa Kuuban jälkeen Kolumbiassa ja Yhdysvalloissa New Yorkissa.
Vuonna 1874 hän käytti hyväkseen yleistä armahdusta ja palasi Meksikoon. Hän kuoli Méxicossa 21. kesäkuuta 1876 varattomana ja lähes sokeana. Meksikon hallitus ei muistanut häntä edes Churubuscon taistelun vuosipäivänä.
Yksityiselämä
Santa Anna oli Napoleonin ihailija ja keräsi häneen liittyviä esineitä. Itseään hän piti Lännen Napoleonina (Napoleón del Oeste)
Frances Calderón de la Barca, joka oli itsenäistyneeseen Meksikoon Espanjan suurlähettilään skottilaissyntyinen vaimo, kertoo teoksessaan Life in Mexico tavanneensa jalastaan hyvin huolissaan olevan Santa Annan tämän maatilalla Veracruzissa.
Madame de la Barca kertoo Santa Annan tapaamisesta
Vuonna 1838 ranskalaiset olivat saapuneet kahdenkymmenenkuuden sotalaivan ja kahdentuhannen sotilaan kanssa Veracruziin antaakseen näytöksen Ranskan sotilasmahdista. Santa Anna, jolla oli vastuu kaupungin puolustamisesta, epäonnistui tehtävässään täysin. Ranskalaisten poistuessa laivaveneillään kaupungista Santa Anna sai kuitenkin organisoitua ranskalaisia vastaan hyökkäyksen. Kahakassa Santa Anna menetti vasemman jalkateränsä kranaatinsirpaleesta. Jalkansa menettänyt Santa Anna esiintyi nyt kuin kuolemaa tekevä sankari, joka pyysi kansakunnalta anteeksi monia erehdyksiään. Tämän jälkeen Santa Annalla oli isänmaallisen sankarin ja marttyyrin sädekehä. Menetetty jalkaterä teki Santa Annasta kuuluisan ja sitä kautta syypään moniin niihin onnettomuuksiin, joista häntä myöhemmin syytettiin.
Santa Anna oli uskomattoman turhamainen. Vuonna 1838 menettämänsä jalan hän siirrätti vuonna 1842 Veracruzista pääkaupunkiin ja hautautti sen suurin juhlallisuuksin Santa Paulan hautausmaalle. Jalan hautaamista oli todistamassa amerikkalainen diplomaatti Brantz Mayer, jonka tehtävänä oli mm. saada vapaaksi Peroten vankilasta USA:n ja Meksikon välisissä sodissa meksikolaisten vangeiksi ottamat amerikkalaiset.
Santa Annan jalan hautajaiset Santa Paulan hautausmaalla
Brantz Mayerin seitsenhenkinen retki oli palaamassa Meksikon kaupunkiin tekemältään tutkimusmatkalta Xochicalcon pyramidille Santa Annan jalan hautajaispäivän juuri valjetessa. Brantz Mayer kertoo:
Hautausmaan ruumiiden protesti
Vähän aikaa hautajaisten jälkeen ilmestyi naapurihaudalle tulikivenkatkuinen ”Hautausmaan ruumiiden protesti, koska meidän keskuuteemme on tuotu jalka”. Hautausmaan ruumiiden protestikirjoitus on pitkä, kolmiosainen häväistyskirjoitus, jossa haudatut vainajat vaativat luittensa rauhan vuoksi edustajainhuonetta estämään hautausmaan häpäisyn. Joulukuun ensimmäisenä päivänä 1844 raivostunut väkijoukko kaivoi jalan esiin ja heitti sen kadulle.
Ruotsalaisen Magnus Mörnerin latinalaisen Amerikan historiaa käsittelevä teos Latinamerika kertoo turhamaisen Santa Annan jalan tulleen haudatuksi Meksikon katedraaliin. Branz Mayerin teoksessa on kerrottuna kyseinen kolmiosainen häväistyskirjoitus asiaan viittaavine sanomalehtiartikkeleineen.
Vuonna 1988 Meksikon katedraalin ylisuntio, sacristán mayor, Luis Abila Blancas suhtautui hyvin närkästyneenä kysymykseen Santa Annan jalan katedraalissa sijaitsevasta haudasta. Hän ilmoitti tuollaisen tiedon olevan täydellistä pötypuhetta. Yllä kerrotun johdosta on selvää, ettei Santa Annan jalalla ole hautapaikkaa missään, koska luultavimmin kadulle heitetyn jalkaterän oli siepannut jokin hautausmaan lähettyvillä juoksennellut koira, joka oli leukojensa välissä haudannut sen lopullisesti. Magnus Mörnerin teoksessaan esittämä tieto Santa Annan äärettömästä turhamaisuudesta pitänee kuitenkin paikkansa.
Santa Annan jalkaproteesi
Myös Santa Annan jalkaproteeseihin liittyy tarinoita. Eräästä niistä kertoo Santa Annan aikalainen madame de la Barca teoksessaan Life In Mexico :
Meksikolainen senaattori Jesús Romero Flores kertoo 1900-luvun puolivälissä kirjoittamassaan teoksessa Michoacán histórico y legendario, että hän oli nähnyt Santa Annan jalkaproteesin Michoacánin osavaltion museossa Moreliassa. Museon henkilökunnalla ei ollut vuonna 1988 jalasta mitään tietoa. Proteesia on yritetty jäljittää myös Yhdysvaltojen puolella.
Federico Agliardi
Federico Agliardi (s. 11. helmikuuta 1983 Brescia) on italialainen jalkapallomaalivahti, joka edustaa Serie B:ssä pelaavaa Padovaa.
Ura
Agliardi aloitti uransa paikallisessa seurassa Brescia Calciossa ja teki ensi esiintymisensä ammattilaisena Serie B:n Cosenzassa, jonne Brescia lainasi hänet kaudeksi 2002/2003. Serie A:ssa Agliardi esiintyi ensi kerran 8. marraskuuta 2003 Bolognaa vastaan. Hän pelasi yhteensä 31 ottelua Brescia paidassa, ennen kuin siirtyi tammikuussa 2006 Palermoon, jossa hän ollut enimmäkseen varamaalivahtina Alberto Fontananan ollessa joukkueen ykkösmaalivahti. Tämän myötä Agliardi lainattiin kaudeksi 2008-2009 Serie B:ssä pelaavaan Riminiin. Lainan päätyttyä Agliardi myytiin 17. heinäkuuta 2009 Padovaan.
Talvisodan ulkomainen apu
thumb|right|250px|Kenraaliluutnantti [[Oscar Enckell suoritti unkarilaisten vapaaehtoisten lähtötarkastuksen. Unkarilaisia johti kapteeni Imre Kémeri Nagy.]] thumb|250px|[[Boys-panssarintorjuntakiväärillä aseistettuja ruotsalaisia vapaaehtoisia.]]
Talvisodan ulkomainen apu koostui sotamateriaalista, vapaaehtoisista ja moraalisesta tuesta Suomelle taistelussa Neuvostoliittoa vastaan talvisodassa. Suomi sai paljon myötätuntoa ympäri maailman jo lokakuussa ennen talvisotaa, ja sodan alku synnytti suurta neuvostovastaisuutta. Kansainvälinen lehdistö seurasi sotaa tarkasti ja asettui kommunistisia lehtiä lukuun ottamatta Suomen puolelle.
Kansainliitto
Kansainliitto kutsuttiin joulukuun alussa koolle Suomen ehdotuksesta käsittelemään Neuvostoliiton hyökkäystä. Suomi ei hyötynyt poliittisesti kokouksesta, vaikka Neuvostoliitto erotettiin Kansainliitosta.
Pohjoismaat
thumb|250px|Ruotsalaisten vapaaehtoisten [[Flygflottilj 19:n talvisodan aikana Pohjois-Suomessa käyttämä Gloster Gladiator Mk.I. Yhdistynyt kuningaskunta myi ja lahjoitti 30 Gloster Gladiatoria Suomelle.]]
Pohjoismaat, eritoten Ruotsi, tukivat Suomea sodassa. Ruotsissa syntyi laaja kansalaisliike, ja Finlandskommiten avulla ja tunnuksen Finlands sak är vår alla Ruotsista saapui vapaaehtoisena sotaan yli 8 260 miestä. Nämä saivat rintamavastuun Sallan alueella helmikuussa. Apuun sisältyi myös lentokoneita: 12 hävittäjää ja neljä pommikonetta, joilla vapaaehtoinen Flygflottilj 19 osallistui taisteluihin 10. tammikuuta 1940 lähtien muodostaen Pohjois-Suomen ainoan ilmapuolustuksen. Koneet tulivat Ruotsin ilmavoimilta, ja esimerkiksi hävittäjät olivat kolmasosa Ruotsin hävittäjäkoneista. Tämän lisäksi Ruotsi luovutti Suomelle käyttökelpoisia erityyppisiä harjoitus- ja kuljetuskoneita noin kymmenen kappaletta, muun muassa niin sanotun Hanssin-Jukan. Ruotsissa annettiin myös ryhmälle Kauhavan lento-oppilaita peruslentokoulutus. Virallisesti Ruotsi pysyi kuitenkin puolueettomana.
Norjalaisia vapaaehtoisia tuli Suomeen 725 miestä. Lisäksi Norjasta saatiin 12 kenttätykkiä ja kivääreitä. Norjassa kerättiin varoja, joilla ostettiin kuusi uutta koulutuskonetta. Oslon lähellä näillä annettiin suomalaisille siviililentokoulutusta. Hyvin tärkeä oli Norjan viranomaisten myötämielisyys lentokonehankintojen avustamisessa. Yhdistyneestä kuningaskunnasta hankitut koneet lennettiin Stavangerin teknisen välilaskun kautta lähes suoraan tukikohtiinsa. Yhdysvalloista hankitut koneet purettiin norjalaisissa satamissa ja kuljetettiin Ruotsiin kokoonpanoa varten. Tämä oli ainoita henkireikiä Neuvostoliiton ja Natsi-Saksan yhteistuumin yrittäessä estää Suomen lentokonehankintojen toimituksia.
Tanskalaisia vapaaehtoisia ilmoittautui yli tuhat, mutta nämä olivat vielä talvisodankäynnin koulutuksessa sodan loppuessa. Tanskalaisia hävittäjälentäjiä tuli useita suomalaisiin lentoyksiköihin. Neljä heistä kaatui Suomen puolesta.
Viro
Viron osa sodassa oli monitahoinen. Valtio oli itsenäinen, mutta se oli allekirjoittanut syyskuussa 1939 avunantosopimuksen Neuvostoliiton kanssa. Neuvostolaivaston sota-aluksia oli Tallinnassa, ja Paldiskissa oli Neuvostoliiton lentotukikohta, josta käsin pommitettiin Turkua.
Suomen poliittinen johto kutsui Viroa "vihollisensa liittolaiseksi" ja Suomessa esiintyi Viron-vastaisuutta. Maiden diplomaatit kävivät Viron roolista pisteliästä sananvaihtoa. Virallisesti Viro ilmoitti olevansa sodassa puolueeton ja neuvostolaivaston olevan Tallinnassa vain laivastovierailulla.
Epävirallisesti Viron johto antoi kuitenkin luvan Tallinnan ulkopuolella olevien puna-armeijan tukikohtien pommittamiseen. Suomen ilmavoimat pommittivatkin, mutta tavoitteenaan lähinnä näyttää Puna-armeijalle, etteivät ne olleet koskemattomia. Ilmavoimilla oli suunnitelma Paldiskin lentotukikohdan tuhoamiseksi, mutta sitä lykättiin sodan loppuun asti Karjalankannaksen toisen offensiivin alettua, kun pommikoneita tarvittiin jalkaväen tukemiseksi. Suomalaiset myös miinoittivat Viron laivaväyliä. Miinat upottivat saksalaisen kauppalaiva Dietrich Hasseldickin, joka painoi 900 tonnia.
Vaikka poliittisesti Suomi ja Viro olivat etäisiä, sotilaallisesti mailla oli salaista ja Suomelle arvokasta yhteistyötä. Virolaiset radiotiedustelijat mursivat Puna-armeijan koodattua radioliikennettä ja saivat divisioonatason tietoa sen operaatioista. Tiedustelutieto lähetettiin Suomeen Suomenlahden merikaapeleita pitkin.
Ranska ja Yhdistynyt kuningaskunta
250px|thumb|right|[[Gloster Gauntlet.]]
Ranska ja Yhdistynyt kuningaskunta suunnittelivat retkikunnan lähettämistä Suomen avuksi. Englantilaisten suunnitelma oli nousta maihin Norjan rannikolla kahdessa osastossa. Näillä olisi kuitenkin ollut käskyt ensisijaisesti miehittää Kiirunan–Jällivaaran malmikentät sekä Ruotsin ja Norjan satamia, koska maat pelkäsivät Neuvostoliiton etenevän Suomesta Pohjois-Skandinaviaan asti ja toisaalta uskoivat Pohjois-Ruotsista tuodun rautamalmin olevan elintärkeää Saksan sotataloudelle.
Suomen puolustaminen olisi ollut sivutavoite ja vain pieni osa retkikunnasta olisi lähetetty Suomeen. Ranskalaiset suunnittelivat myös maihinnousua Petsamossa yhdistettynä Murmanskin saartoon Pohjoiselta jäämereltä sekä hyökkäystä Neuvostoliittoon lähtien samanaikaisesti Suomesta ja Syyriasta. Suunnitelmaa hyökätä Lähi-idästä käytettiin myöhemmin hämäämään retkikunnan varsinainen operaatioalue.
Retkikunnan suunnittelu eteni viivytellen, sillä Ruotsin ja Norjan suhtautuminen oli kielteistä ja liittoutuneet pelkäsivät maiden tekevän vastarintaa maihinnousun jälkeen. Neuvottelut Suomen hallituksen kanssa alkoivat lopulta helmikuun lopulla, mutta Ranska ja Yhdistynyt kuningaskunta esittivät erillisiä tarjouksia ja antoivat avun määrästä ja ajankohdasta ristiriitaisia tietoja. Suomikaan ei ollut täysin halukas vastaanottamaan pientä retkikuntaa, koska sillä ei olisi ollut suurta vaikutusta operatiiviseen tilanteeseen ja se olisi saattanut provosoida Saksaa. Aikataulun mukaan retkikunta olisi noussut maihin Norjassa maaliskuun lopulla.
Yhdistynyt kuningaskunta myi sodan alussa Suomeen 20 ja lahjoitti 10 Gloster Gladiatoria. Etelä-Afrikka lahjoitti lisäksi 25 Gloster Gauntletia, mutta ne eivät ehtineet palvella Suomen ilmavoimissa ennen sodan loppua. Yhdistynyt kuningaskunta lahjoitti lisäksi 40 ambulanssivaunua. Suomi osti tai sai lahjoituksena Isosta-Britanniasta ja Ranskasta paljon muuta sekalaista sotatavaraa, kuten Bristol Blenheim -pommikoneita, Hawker Hurricane -hävittäjiä, Morane-Saulnier M.S. 406 -hävittäjiä, tykkejä ja heittimiä ammuksineen, viestintävälineitä, vaatteita, telttoja ja kenttäkeittiöitä.
Saksa ja Italia
Talvisodan aikana natsi-Saksan ja Neuvostoliiton suhteet olivat parhaimmillaan. Fasistinen Italia puolestaan oli avoimesti myötämielinen Suomelle. Suomi osti Italiasta 35 Fiat G.50 -hävittäjälentokonetta, jotka oli tarkoitus toimittaa junakuljetuksena Saksan läpi. Saksa ei kuitenkaan sallinut asekuljetuksia Suomeen alueensa läpi, joten koneet toimitettiin meriteitse Ruotsiin, jossa ne koottiin ja lennettiin Suomeen. Saksa tarjoutui huoltamaan Neuvostoliiton laivaston sukellusveneitä Pohjanlahdella ja myöntyi miinoittamaan Suomen rannikkoakin, mutta Neuvostoliitto perui kuitenkin tämän. Hermann Göring kuitenkin vihjaili sodan loppuvaiheessa Suomelle, että Saksa tulisi tukemaan Suomea, jos se tekisi rauhan.
Puola
Suomeen tarjottiin Latviaan internoituja puolalaisjoukkoja jo sodan alussa. Ne eivät saaneet kuitenkaan Ruotsilta läpikulkulupaa. Suomi toivoi saavansa käyttöönsä Puolasta paenneita lentäjiä, joita oli kokoontunut Tukholmaan satakunta, mutta heille ei onnistuttu hankkimaan kalustoa.
Puolan pakolaishallituksen pääministeri Władysław Sikorski suunnitteli Suomen tukemista Puolan laivaston aluksilla Petsamon vesillä. Hän myös sai hallituksensa hyväksymään puolalaisten vapaaehtoisten liittämisen liittoutuneiden retkikuntaan, mutta muut liittoutuneet vastustivat tätä. Puolalaisten avunannon tavoitteena oli saada Suomi tunnustamaan Puolan pakolaishallitus, mutta Suomi ei halunnut tätä tehdä suurpoliittisten riskien vuoksi.
Yhdysvallat
thumb|250px|[[Brewster F2A|Brewster Buffalo.]]
Yhdysvallat ei ollut Kansainliiton jäsen eikä siksi katsonut Neuvostoliiton saamien moitteiden sitovan itseään. Maa tulkitsi, että koska talvisodassa ei ollut annettu sodanjulistusta, eivät Suomi ja Neuvostoliitto olleet sotaa käyviä maita. Siten Yhdysvallat jatkoi tavallisia kauppasuhteita molempiin maihin.
Suomi sai varauksetonta tukea yhdysvaltalaiselta lehdistöltä, joka kommunistisia lehtiä lukuun ottamatta tuomitsi hyökkäyksen. Yhdysvalloissa tehdyt rahankeräykset Suomen hyväksi tuottivat kuutisen miljoonaa dollaria. Tästä suuri osa tuli amerikansuomalaisilta. Entinen Yhdysvaltain presidentti Herbert Hoover toimi näkyvästi Suomen hyväksi ja oli perustamassa Finnish Relief Fund -avustusjärjestöä.
Eniten Suomi tarvitsi Yhdysvalloista aseita, mutta asehankinnat alkoivat edetä vasta helmikuussa. Hankintoja hidasti kilpailu tarpeista Yhdistyneen kuningaskunnan ja Ranskan kanssa, Yhdysvaltain ulkoministeri Cordell Hullin asettama lyhyt vientikielto Suomeen, yhdysvaltalaisten byrokratia, suomalaisten halu tinkiä ja kuljetuskaluston puute. Hankintojen rahoittaminenkin oli ongelmallista, sillä Yhdysvallat ei myöntänyt Suomelle lainaa aseita varten. Esimerkiksi joulukuussa Suomeen tarjottiin myytäväksi 43 kappaletta Brewster F2A "Buffaloa", mutta ensimmäiset saapuivat vasta maaliskuussa.
Neuvostoliitto osti sodan aikana yhdysvaltalaisilta liikemiehiltä lentokonebensiiniä, moottoreita ja muita strategisia tavaroita rahoittaen hankintansa Yhdysvalloille myydyllä kullalla. Tämä herätti närkästystä yhdysvaltalaisessa lehdistössä, jonka paljastukset asiasta johtivat polttoainekuljetusten lakkauttamiseen neuvostoliittolaisiin satamiin.
Yhdysvaltain kongressissa puuhattiin sodan aikana suomalaisten pakolaisten asuttamista Alaskaan, jos Neuvostoliitto miehittäisi maan. Suunnitelma esiteltiin myös Finnish Relief Fundin puheenjohtajana toimineelle Herbert Hooverille. Tarkoituksena oli luovuttaa suomalaisten käyttöön yli 100 000 neliömailia maata Yukonin sivujoen Tananan alueelta. Alaskan asutustoiminta toimisi myös torjumaan mahdollista Japanin hyökkäystä sinne.
Suomen talvisodassa saaman sotilaallisen avun rahallinen arvo
thumb|250px|Ruotsista saatiin tai ostettiin sodan aikana yhteensä 68 kappaletta [[40 ItK 38-ilmatorjuntatykkiä. ]]
Suomen puolustusvoimat saivat talvisodan aikana (ja sen jälkeen) useilta mailta erilaisia sotatarvikkeita. Kunkin maan lopullisesti luovuttamien ja myymien sotatarvikkeiden rahallisen arvon ja niiden merkityksen sotatapahtumiin määrittämistä vaikeuttaa kuitenkin muutama seikka :
Kokonaisuudessaan Suomen puolustusvoimien ostaman ja saaman materiaalin arvon laskettiin (toukokuun lopulla 1940 laaditun arvion perusteella) olleen noin 4,6 miljardia markkaa, joka vuoden 2008 euroiksi muutettuna tarkoittaa noin 1, 474 miljardin euron summaa. Euromääräiseksi muutetun rahasumman suhteuttamisessa tulee ehdottomasti huomioida myös tuon aikaisten avustaneiden valtioiden silloiset taloudelliset mahdollisuudet. Tämän lisäksi Suomi vastaanotti merkittävää kansainvälistä humanitääristä apua.
Vuonna 1938 hyväksytyn puolustusvoimien perushankintaohjelman mukaan sotatarvikkeiden hankintaan olisi tullut käyttää seuraavan seitsemän vuoden aikana noin 2,7 miljardia markkaa.
Arviot sotatarvikkeiden rahallisesta arvosta maittain
thumb|250px|Italia myi Suomelle ensin 25 ja myöhemmin 10 [[Fiat G.50-hävittäjää lisää, joista osa ehti mukaan sotatoimiin.]]
Aiemmin mainituista syistä johtuen kyseessä ovat vain arviot kunkin maan myymien ja/tai luovuttamien sotatarvikkeiden rahallisesta arvosta. Lisäksi luetteloon on kirjattu joitain huomioita kyseisen maan myymien tai luovuttamien sotatarvikkeiden Suomeen saapumisesta tai saapumattomuudesta ja muun muassa siitä, että ilmaiseksi luovutetuille tarvikkeille on pyritty määrittelemään edes jokin hinta :
Sergei Ostapenko
Sergei Ostapenko (s. 23. helmikuuta 1986 Neuvostoliitto) on kazakstanilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on 191 senttimetriä pitkä ja edustaa nykyisin kotimaansa FK Alma-Ataa.
Sergei pääsi vuonna 2007 Kazakstanin maajoukkueeseen ja hän on tehnyt yhden maalin 13. ottelussa.
Gravina (1931)
Gravina (runkonumero G) oli Espanjan laivaston vuonna 1931 vesillelaskettu Churruca-luokan hävittäjä, joka osallistui Espanjan sisällissotaan hallituksen joukoissa tasavaltalaisten laivastossa. Alus oli nimetty Federico Carlos Gravina y Nápolin mukaan.
Kalle Hämäläinen
Elämä
Kuopion pitäjän Hakkaralassa syntyneen Hämäläisen vanhemmat olivat Nilsiästä kotoisin ollut maanviljelijä Petteri Hämäläinen (s. 1843) ja Maaningassa syntynyt Sofia Snellman (1857−1935). Hän työskenteli maatöiden lisäksi muun muassa Saastamoisen rullatehtaalla ja osallistui vuonna 1903 kutsuntalakkoon. Aseistakieltäytymisen johdosta Hämäläinen menetti mahdollisuuden kaavailemaansa työuraan valtion palveluksessa rautateillä tai postissa.
Gravina (1931)
Valmistus
Alus tilattiin Sociedad Española de Construcción Navalilta Cartagenasta. Alus laskettiin vesille 24. joulukuuta 1931 ja otettiin palvelukseen 1936.
Kalle Hämäläinen
Elämä
Lähdettyään sosialidemokraattiseen työväenliikkeeseen Hämäläinen oli toimittajana Kansan Tahdossa 1906–1907, Savon Työmiehessä 1907–1911 ja Työmiehessä 1911–1918. Vuonna 1907 hänet valittiin kansanedustajaksi Suomen ensimmäisissä yksikamarisen eduskunnan vaaleissa. Hämäläinen oli kansanedustajana yhtäjaksoisesti vuoteen 1914 saakka. Oulussa asunut Hämäläinen valittiin aluksi Oulun eteläisestä vaalipiiristä ja Kuopioon muutettuaan Kuopion läntisestä vaalipiiristä.
Sisällissodan aikana Hämäläinen työskenteli Helsingissä Työmiehen toimituksessa. Helmikuun alussa hänet valittiin SDP:n uuteen puoluetoimikuntaan, mutta Hämäläinen ei ottanut tehtävää vastaan, koska häneltä ei oltu kysytty suostumusta. Sodan loppuvaiheessa Hämäläinen pakeni Neuvosto-Venäjälle ja liittyi kesäkuussa 1918 Muurmannin legioonaan. Kun legioona hajotettiin kesällä 1919, Hämäläinen oli yksi sen johtohahmoina pidetyistä henkilöistä, joilta Suomen viranomaiset eväsivät maahanpääsyn. Hämäläinen sai lopulta turvapaikan Kanadasta, jossa hän 1920-luvulla asui ainakin Manitobassa ja Ontariossa. Hämäläinen palasi Suomeen syksyllä 1927 ja työskenteli Kotkassa ilmestyneen Eteenpäin-lehden päätoimittajana 1928–1931. Lisäksi hän kirjoitti lehteen pakinoita nimimerkillä ”Siktus”. Hämäläinen oli myös Kotkan kaupunginvaltuuston jäsen. Hämäläinen eli viimeiset vuotensa Nuppulinnassa ja kuoli Helsingissä 72-vuotiaana marraskuussa 1953.
Perhe
Kalle Hämäläisen veli oli juristi ja edistyspuolueen poliitikko Juho Hämäläinen. Hänen toinen veljensä Vilho Hämäläinen (s. 1876) oli 1920-luvun alussa mukana kommunistisen SSTP:n toiminnassa.
Screen Actors Guild Awards 2013
Elokuva:
Näyttelijäkokoonpano: Argo
Miespääosa: Daniel Day-Lewis
Naispääosa: Jennifer Lawrence
Draamasarja:
Näyttelijäkokoonpano: Downton Abbey
Miespääosa: Bryan Cranston
Naispääosa: Claire Danes
Komediasarja:
Näyttelijäkokoonpano: Moderni perhe
Miespääosa: Alec Baldwin
Naispääosa: Tina Fey
Televisioelokuva tai minisarja:
Miespääosa: Kevin Costner
Naispääosa: Julianne Moore
Elokuva: Les Misérables, Lincoln ja Unelmien pelikirja (4)
TV: Moderni perhe (4)
Elokuva: Lincoln (2)
TV: 30 Rock (2) Screen Actors Guild Awards 2013 oli järjestyksessään 19. SAG-palkintogaala, jossa yhdysvaltalainen Screen Actors Guild -ammattilitto jakoi näyttelijöille palkinnot roolisuorituksista vuoden 2012 elokuvissa ja televisio-ohjelmissa. Gaala järjestettiin Shrine Auditoriumissa, Los Angelesissa, Kaliforniassa, Yhdysvalloissa 27. tammikuuta 2013.
Voittajat ja ehdokkaat
Voittajat on listattu ensimmäisenä ja lihavoitu.
Lyngsalpan
Lyngsalpan (joskus Lyngsfjellan tai Lyngsalpene) on Lyngenin niemimaalla, Tromssan läänissä, Norjassa sijaitseva Skandien vuoriston osa, joka ulottuu Yykeän, Omasvuonon, Paatsivuonon ja Tromssan kuntien alueille. Suurin osa huipuista asettuu etelä-pohjoinen-suuntaiselle akselille, jolla vuorijonon jakaa kahtia eteläisen ja pohjoisen alueen välissä kulkeva Ullsfjorden-vuonon sivuhaara, Muotkalahti (Kjosen). Lyngenin ja Kjosenin kylien välinen kapea maakaistale yhdistää pohjoisemman alueen eteläisemmän alueen kautta mannermaahan.
Brittiläinen vuorikiipeilijä William Cecil Slingsby kiipesi 1870-luvulla ensimmäisenä monille alueen huipuista, minkä jälkeen alueen vuorikiipeilystä tuli suositumpaa.
Vuori- ja jääkiipeilyn lisäksi muita suosittuja aktiviteetteja alueella ovat retkeily, hiihtäminen ja laskettelu.
Mario Curletto
Mario Curletto (13. syyskuuta 1935 Livorno – 22. joulukuuta 2004 Livorno) oli italialainen miekkailija. Hän kilpaili vuoden 1960 kesäolympialaisissa Roomassa ja vuoden 1964 kesäolympialaisissa Tokiossa ollen ensin mainitussa mukana saamassa hopeaa floretin joukkuekilpailussa.
Antequera
Antequera on kunta ja kaupunki Málagan maakunnassa Andalusian itsehallintoalueella Espanjassa. Se sijaitsee Málagan pohjoispuolella. Antequeran asukasluku on noin 41 000 (2015).
Kaupungilla on pitkä historia, ja se on alueen kulttuurikeskuksia.
Antequeran lähistöllä sijaitsee kolme megaliittista hautapaikkaa: Dolmen de Menga, Dolmen de Viera ja Dolmen de El Romeral, joista kaksi ensiksi mainittua ovat aivan kaupungin ulkopuolella. Ne ovat tuhansia vuosia vanhoja paasikammioita.
Judon Euroopan-mestaruuskilpailut 2010
Judon Euroopan-mestaruuskilpailut 2010 olivat järjestyksessään 59. judon Euroopan-mestaruuskilpailut. Kilpailut käytiin Ferry-Dusika-Hallenstadionilla Wienissä, Itävallassa 22.–25. huhtikuuta 2010. Kilpailujen ohjelmassa oli seitsemän painoluokkaa ja joukkuekilpailu sekä miehille että naisille.
Mitalistit
Lähde: Judo-world
Enrique Bolaños
Enrique José Bolaños Geyer (13. toukokuuta 1928 – 14. kesäkuuta 2021 ) oli Nicaraguan presidentti vuosina 2002–2007. Hänen seuraajansa on Daniel Ortega.
Bolaños vastusti julkisesti 1980-luvulla hallinnutta Sandinistarintamaa ja hänet vangittiin. Suvun SAIMSA-yhtiö takavarikoitiin valtiolle.
Bolaños oli edeltäjänsä Arnoldo Alemán Lacayon varapresidenttinä. 4. marraskuuta 2001 vaalissa hän löi sandinistien Daniel Ortegan ja aloitti kautensa 10. tammikuuta 2002.
Hän oli Partido Liberal Constitucionalistan jäsen, mutta hajotti sen ja perusti oman APRE-puolueensa. Kautensa alussa hän ajoi korruption vastaista kampanjaa PLC:n johtajaa ja entistä presidenttiä Arnoldo Alemánia vastaa, joka tuomittiin 20 vuoden vankeuteen. PLC:n valta-asema parlamentissa heikensi Bolañosin mahdollisuuksia toteuttaa politiikkaansa.
Mimmi Hämäläinen
Mimmi Margareta Hämäläinen (o.s. Turunen, 23. kesäkuuta 1884 Tohmajärvi – 22. heinäkuuta 1973 Lieksa) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1909–1911.
Elämä
Mimmi Hämäläisen vanhemmat olivat tohmajärveläinen loinen Olli Turunen (1825-1912) ja Suomusalmen Kiantasta kotoisin ollut Riitta Kaisa Heikkinen (1845-1911). Hämäläinen kävi kansakoulun ja teki erilaisia taloustöitä synnyinkodissaan sekä isoveljensä luona. Rautateillä työskennelleen veljensä innoittamana hän kiinnostui myös työväenaatteesta. Hämäläinen toimi Kemien työväenyhdistyksen puheenjohtajana vuosina 1907-1913. Sosialidemokraattisen työväenliikkeen tavoitteita ja teorioita hän oppi käymällä Joensuussa pidetyissä kokouksissa ja luentotilaisuuksissa.
Hämäläinen valittiin eduskuntaan vuonna 1909. Hän oli ensimmäinen Kuopion itäisen vaalipiirin alueelta kotoisin ollut naiskansanedustaja, sillä 1907 eduskuntaan valittu Jenny Kilpiäinen oli Viipurista. Hämäläisen titteliksi eduskunnan kirjoihin merkittiin ”torpan tyttö”. Toisen edustajankautensa jälkeen hän kieltäytyi ehdokkuudesta eduskuntaryhmänsä sisäisiin kiistoihin kyllästyneenä. Hämäläisen aikaa vei myös iäkkäistä vanhemmista huolehtiminen, joka nuorimpana sisaruksena lankesi hänen vastuulleen. Hämäläisen luona vuonna 1911 vierailleeen toimittaja Arttu Rahikaisen mukaan äiti ei hyväksynyt tyttärensä poliittista toimintaa, vaan torui tätä kovin sanoin. Vanhempiensa kuoltua Hämäläinen avioitui ja muutti puolisonsa perässä Pielisjärveen.
Yksityiselämä
Mimmi Hämäläisen puoliso oli Kiihtelysvaarasta kotoisin ollut ratavartija Toivo Juhana Hämäläinen (1887-1955), jonka kanssa hän avioitui vuonna 1914. Pariskunnalle syntyi kymmenen lasta.
Andrew Bynum
Andrew Lee Bynum (s. 27. lokakuuta 1987, Plainsboro, New Jersey) on yhdysvaltalainen koripalloilija, joka on vapaa pelaaja
NBA-ura
Bynum aloitti ammattilaisuransa Los Angeles Lakersissä, joka varasi hänet vuoden 2005 varaustilaisuudessa ensimmäisen kierroksen sijalla kymmenen. Samana vuonna Bynum syrjäytti Jermaine O'Nealin kaikkien aikojen nuorimpana NBA-pelaajana. Kauden 2007–2008 Bynum oli sivussa loukkaantumisen vuoksi, mutta palasi seuraavalla kaudella loukkaantuakseen jälleen. Hän kuitenkin toipui ja pelasi Lakersin miehistössä sen voittaessa mestaruuden. Hän oli voittamassa NBA:n mestaruutta myös vuonna 2010.
Elokuussa 2012, seitsemän Los Angeles Lakersissä pelatun kauden jälkeen, Bynum siirtyi Philadelphia 76ersiin. Hän oli osa neljän joukkueen välistä kauppaa, jossa muita siirtyneitä pelaajia olivat muun muassa Lakersin hankkima Dwight Howard ja Denver Nuggetsin hankkima Andre Iguodala. Bynum ei pelannut 76ersissä yhtään ottelua, vaan oli sivussa koko kauden 2012–2013 polvivaivojen vuoksi. Heinäkuussa 2013 hän siirtyi kaksivuotisella sopimuksella Cleveland Cavaliersiin.
Trăstenik
Trăstenik on kaupunki Plevenin alueella Bulgarian pohjoisosassa. Vuoden 2018 arvion mukaan siellä asui 4 016 asukasta.
Pankkiiri eli Mustat korpit
Pankkiiri eli Mustat korpit on vuonna 1913 valmistunut italialainen mykkäelokuva. Tuntemattoman ohjaajan draaman pääosaa esitti tuleva elokuvadiiva Pina Menichelli.
Juoni
Ylellistä elämää viettävä kreivitär Aldobrandi on joutunut velkojien kynsiin. Pankkiiri Ermini kiristää kreivitärtä naittamaan hänelle tyttärensä Norettan. Pelastaakseen perheensä kunnian Noretta suostuu, vaikka hän rakastaa insinööri Mario Dialtia.
Kaksi vuotta myöhemmin Mario palaa ulkomailta ja tapaa Norettan Erminin poissaollessa. Varas yllättää heidät ja Mario haavoittuu yhteenotossa. Poliisi luulee Mariota rikolliseksi, ja Norettan maineen suojelemiseksi hän antaa pidättää ja tuomita itsensä. Vararikkoon joutunut Ermini tekee itsemurhan ja yllättäen löytynyt todistuskappale saattaa rakastavaiset jälleen yhteen.
Tuotanto ja vastaanotto
Pankkiiri eli Mustat korpit kuuluu Pina Menichellin Cinesille tekemiin varhaisiin töihin. Se näyttää saaneen tiettyä menestystä jännittävän juonensa ansiosta. Aikalaiskriitikko kiitti elokuvan näyttelijäsuorituksia ja valaistusta.
”Tavattoman vaikuttavaa sensatsionidraamaa” esitettiin Suomessa helmikuussa 1915 alkuperäistä hieman lyhyempänä versiona.
Silvio Hernández
Silvio Hernández del Valle (31. joulukuuta 1908 Veracruz – 20. maaliskuuta 1984 México) oli meksikolainen koripalloilija, joka voitti Meksikon maajoukkueessa olympiapronssia Berliinissä 1936. Hän pelasi turnauksessa kaksi ottelua.
Pogosta
Pogosta tarkoittaa seuraavia asioita:
Pogosta-sana on käytössä muun muassa seuraavissa yhteyksissä:
Bogatyr
Bogatyr on keskiajan myyttinen venäläinen sankari. Sana juontuu todennäköisesti altailaisten kielten arvonimenä käytetystä sanasta baghatur, joka on ehkä lainautunut slaaveille mongolihyökkäyksen aikana 1200-luvulla.
Venäläiset bylinat eli kansanperinteen eeppiset runot sisältävät kertomuksia näistä sankareista. Kukin bogatyr tunnettiin jostakin ominaispiirteestä: Aljoša Popovitš rohkeudestaan, Dobrynja Nikititš urheudestaan ja Ilja Muromets fyysisestä ja henkisestä voimastaan ja oikeamielisyydestään sekä omistautumisestaan kotimaansa suojelemiseen. Ilja Murometsia pidetään bogatyreista kuuluisimpana ja suurimpana. Näiden kolmen tärkeimmän lisäksi bogatyreja olivat esimerkiksi Svjatogor, joka siirsi voimansa kuollessaan Ilja Murometsille, ja Peresvet, joka omistautui tataarien voittamiseen.
Bogatyr-perinnettä voidaan pitää venäläisenä vastineena länsieurooppalaisille kertomuksille vaeltavista ritareista.
Jiehkkevárri
Jiehkkevárri (myös Jiekkevarri tai Jiekkevarre) on Norjassa sijaitseva Skandien vuoriston Lyngsalpenen osan ja Tromssan läänin korkein vuorenhuippu. Jäätikön peittämän huipun korkeus merenpinnan tasosta on 1 833 metriä.
Escaño (1932)
Escaño (runkonumero E) oli Espanjan laivaston vuonna 1932 vesillelaskettu Churruca-luokan hävittäjä, joka osallistui Espanjan sisällissotaan hallituksen joukoissa tasavaltalaisten laivastossa. Alus oli nimetty Don Antonio de Escaño Garcían mukaan.
Jiehkkevárri
Nimi ”Jiehkkevárri” tarkoittaa suomeksi ”jäistä vuorta”.
Escaño (1932)
Valmistus
Alus tilattiin Sociedad Española de Construcción Navalilta Cartagenasta. Alus laskettiin vesille 28. kesäkuuta 1932 ja otettiin palvelukseen 1936.
Brugadan oireyhtymä
Brugadan oireyhtymä voi olla täysin oireeton ennen hoitamattomana nopeasti kuolemaan johtavaa kammiovärinää. Sen on havaittu olevan poikkeuksellisen yleinen tietyissä osissa Aasiaa, muun muassa thaiväestön keskuudessa ja Laosissa. Oireyhtymän aiheuttama äkkikuolema voi ilmetä missä hyvänsä elämänvaiheessa, mutta tyypillisin se on nuorehkolla aikuisiällä.
Jiehkkevárri
Huipulle nousivat ensimmäisinä brittiläinen Geoffrey Hastings ja norjalainen Elias Hogrenning 3. heinäkuuta 1899.
Escaño (1932)
Palvelus
Alus poistettiin palveluksesta 11. lokakuuta 1963.
Brugadan oireyhtymä
Ensimmäisen kerran Brugadan oireyhtymä havaittiin puolalaisella pojalla vuonna 1986. Sairautta tavataan kaikkialla maailmassa, vaikkakaan sen maailmanlaajuisesta esiintyvyydestä ei ole tarkkaa tietoa. Se aiheuttaa äkkikuolemista ilmeisesti noin 4–12 prosenttia, ja alueellisia eroja esiintyy.
Hei soturit
Hei soturit on Sielun Veljien vuonna 1984 julkaistu toinen albumi. Levyn CD-versio sisältää myös vuonna 1983 julkaistun Lapset-EP:n.
Slovenia talviolympialaisissa 1994
Slovenia osallistui Lillehammerin talviolympialaisiin 1994 22 urheilijan voimin. Kyseessä on tähän mennessä Slovenian pienin olympiajoukkue. Lillehammerin kisat olivat itsenäisen Slovenian toiset talviolympialaiset, mutta Lillehammerissa Slovenia voitti ensimmäiset talviolympialaisten mitalit. Kolme mitalia olivat yhden kisojen ennätys aina vuoden 2004 kesäolympialaisiin. Avajaisissa Slovenian lippua kantoi alppihiihtäjä Jure Košir, joka oli yksi Slovenian mitalisteista.
Hei soturit
6. Toukokuuta 2022 albumista julkaistiin uudelleen miksattu versio. Bonuskappaleina albumilla on "Kulkurin iltatähti" sekä "Mustaa valoa".
Slovenia talviolympialaisissa 1994
alpine skiing pictogram.svg Alppihiihto
Miesten alppiyhdistetty
Hei soturit
Kappaleet
A-puoli
Slovenia talviolympialaisissa 1994
alpine skiing pictogram.svg Alppihiihto
Naisten alppiyhdistetty
Hei soturit
Kappaleet
B-puoli
Slovenia talviolympialaisissa 1994
Biathlon pictogram.svg Ampumahiihto
1Jokaisen ohilauksen jälkeen täytyi hiihtää 150 metrin sakkolenkki 2Jokaisesta ohilaukauksesta lisättiin yksi minuutti aikaan
Ski jumping pictogram.svg Mäkihyppy
1Jokainen hyppääjä hyppäsi kaksi hyppyä
Karisoprodoli
Karisoprodoli on voimakas keskushermostoon vaikuttava lihasrelaksantti. Suomessa myytiin karisoprodolia, kofeiinia ja parasetamolia sisältänyttä reseptivalmistetta nimeltä Somadril Comp vuoden 2007 loppuun, jolloin Euroopan lääkeviraston lääkevalmistekomitea kehotti peruuttamaan lääkkeen myyntiluvan koko EU:n alueella väärinkäyttö- ja turvallisuusriskien takia. Tämän seurauksena lääkkeen myynti Suomessa loppui 30.11.2007. Karisoprodoli on meprobamaatin aihiolääke. Karisoprodolilla on todettu olevan dissosiatiivisia, euforisoivia, voimakkaasti rauhoittavia, relaksoivia ja ahdistusta poistavia vaikutuksia.
Historia
1. kesäkuuta 1959 useat farmakologit kokoontuivat Wayne Staten yliopistossa, Michiganissa keskustelemaan uudesta lääkkeestä. Lääkkeen jolla alun perin luultiin olevan antiseptisiä vaikutuksia, huomattiin olevan keskushermostoon vaikuttavia ja lihaksia rentouttavia vaikutuksia. Lääkkeen löysi tohtori Frank M. Berger Wallacen laboratoriossa, ja se nimettiin karisoprodoliksi.
Karisoprodoli löydettiin meprobamaattia tutkittaessa, ja sen toivottiin olevan meprobamaattia parempi lihasrelaksantti, vähemmän väärinkäytettävä, ja meprobamaattia pienemmän yliannostusriksin omaava aine.
Käyttö
Marraskuussa 2007 karisoprodolia sisältävä Somadril Comp. vedettiin markkinoilta Ruotsissa. Lääkkeen todettiin olevan väärinkäytettävä, ja liikaa haitallisia sivuvaikutuksia omaava; ja haittojen todettiin olevan ylipäätään hyötyjä suuremmat. Toukokuussa 2008 Somadril Comp. vedettiin markkinoilta myös Norjassa. Samalla lääke vedettiin Suomessa pois markkinoilta.
Karisoprodolia suositellaan käytettäväksi kuurimuotoisesti kahden tai maksimissaan kolmen viikon ajan. Lääke ei ole tarkoitettu pitkäaikaiseen käyttöön.
Rahamänty
pienoiskuva|Rahamänty Korentokankaalla vuonna 1925. Rahamänty oli Pudasjärvellä Korentokankaalla Kuusamontien varressa muutama kilometri ennen Iso-Syötteen tienhaaraa kasvanut mänty. Mänty kaatui lähteestä riippuen joko vuonna 1988 tai 1990-luvun loppupuolella. Mänty sai nimensä, kun taidemaalari Akseli Gallen-Kallela ikuisti sen yöpyessään Korennon kievarissa kesällä 1892. Väitetään myös, että piirros olisi ollut mallina suomalaisissa 10, 20 ja 50 pennin kolikoissa vuosina 1952–1990 esiintyneelle männylle. Rahamuseon mukaan todisteita sille, että kolikoissa kuvatulla puulla olisi mitään todellista esikuvaa, ei kuitenkaan ole.
Mänty on aikoinaan toiminut kokoontums- ja leiriytymispaikkana ja niin sanottujen rappasotien aikana se oli ruotsalaisten ja venäläisten rauhanneuvottelijoiden tapaamispaikkana. Männyn juurella oli noin kymmenen vuoden ajan 1950-luvulle saakka Lapin sodan aikana haavoihinsa kuolleen saksalaisen sotilaan hautapaikka. Rahamänty mainitaan myös kirjailija Kalle Päätalon Iijoki-sarjan kirjoissa. Männyn lähellä sijainnut Korennon talo toimii pitkään kestikievarina.
Rahamännyksi kutsuttuja puita on myös Laihian Rudon kylässä, ja Porin Noormarkussa
Lähteet
65.39833°N, 27.29028°W
If I Had You
If I Had You on kolmas single Adam Lambertin ensimmäiseltä studioalbumilta For Your Entertainment. Kappaleesta on tehty myös musiikkivideo, joka on kuvattu Kaliforniassa. Kappaleen oli kirjoittanut Martin, Shellback ja Savan Kotecha.
Tavastilan koulu (Kotka)
thumb Tavastilan koulu on peruskoulu Kotkassa Tavastilan kylässä. Koulussa toimii ala-aste eli luokat 1–6. Tavastilan koulu remontoitiin vuonna 2008. Koulussa on noin 150 oppilasta. Se on Kotkan pohjoisin koulu.
Aiheesta muualla
60.57431°N, 26.98047°W
Ioamnet Quintero
Ioamnet Quintero (s. 8. syyskuuta 1972 Havanna) on entinen kuubalainen korkeushyppääjä.
Quintero voitti kultaa Pan-Amerikan kisoissa Havannassa 1991. Barcelonan olympialaisissa 1992 hän saavutti pronssia tuloksella 197. Hän hävisi kilpailun voittaneelle Heike Henkelille viisi ja hopeamitalisti Galina Astafeille kolme senttiä. Samana vuonna hän voitti maailmancupin korkeuskilpailun Havannassa hypättyään 194.
Quintero sijoittui kuudenneksi sisäratojen MM-kilpailuissa Torontossa 1993 tuloksella 197. Seuraavana kesänä hän voitti ulkoratojen maailmanmestaruuden Stuttgartissa ylitettyään 199. Silvia Costa varmisti Kuuban kaksoisvoiton.
Quintero voitti Pan-Amerikan kisoissa kultaa jälleen Mar del Platassa 1995. Pariisin MM-hallikisoissa 1997 hän sijoittui viidenneksi.
Quintero hyppäsi ennätyksensä 201 cm Berliinin hallikilpailuissa 5. maaliskuuta 1993. Ulkoradoilla hän teki parhaan tuloksensa 200 cm Monacossa elokuussa 1993.
Kulotus
thumb|250px|Kulotusta. Okefenokee National Wildlife Refuge, Yhdysvallat. Kulotus on tulen tarkoituksellista hyödyntämistä luonnonhoidossa, maataloudessa ja metsänhoidossa.
Metsänhoidollisessa kulotuksessa hakkuualueen hakkuutähteet, jätepuusto ja osa maanpinnan humuskerrosta poltetaan metsän luontaista uudistamista varten. Metsän ennallistamisessa poltetaan myös alueen elävä puusto. Kaskeamisessa metsä poltetaan maanviljelyä varten.
Entisten luontaisesti uudistuneiden kaskimaiden havaittiin kasvavan erittäin hyvälaatuista metsää, jonka seurauksena kulotusta alettiin suosia metsän uudistamisessa.
Kulotuksen varsinaisena esitaistelijana toimi 1910- ja 1920-luvuilla Tuomarniemen metsäkoulun johtaja Arvid Borg.