Kazakstanin_pääkaupunki
Kaupungin synty ja nimenmuutokset
Kaupungilla on nykyisin viides nimi vuoden 1832 jälkeen. Tuhansien vuosien ajan Astanan ja sen lähiympäristön alueella levittäytyi loputtomia aroalueita, johon muinaisina aikoina ei asettunut suurempia siirtokuntia liian ankaran mannerilmaston takia ja ensimmäisen asutuksen oletetaan muodostuneen keskiajalla. Suvereenisen Kazakstanin pääkaupungin sotilaallisen linnoituksen historia alkoi hallinnollisella imperialistisella uudistuksella vuonna 1822, jolloin Aleksanteri I hyväksyi peruskirjan koskien Siperian kirgiisejä. Nomadien perinteisiä alueita liitettiin vastaperustettuun Omskin alueeseen ja jaettiin hallintopiireihin ja kaupunkityyppisiin taajamiin. Vuonna 1824 avattiin kaksi ensimmäistä piiriä – Kökşetaw (Kokchetavsky) ja Karkaraly. Taloudellisten resurssien puutteen vuoksi muiden ulkoisten piirien avaamista lykättiin jonkin aikaa. Venäjän hallituksen puoleen kääntyivät sulttaanit ja tsaarin virkamiehet hakivat toistuvasti Turkestanista rajapaikkoihin ja takaisin kulkevien kauppakaravaanien suojaamista. Syyskuussa 1829 Omskissa esitettiin toive piirin avaamisesta paikkakunnalle nimeltä Ak-Mola. Kysymys Akmola-linnoituksen rakentamisesta ratkaistiin piakkoin ja 28. toukokuuta v. 1830 yksikkö, jossa oli 200 ihmistä vaunuilla, saapui rakentamaan hallintokorttelia. Tsaarihallinnon asiakirja laadittiin 18. kesäkuuta 1830 aksakalien (yhteisön kunnioittamien vanhuksien) ehdotuksesta, että armeijan linnoitus eli etuvartioasema rakennettaisi molemmin puolin Išimjokea asuvien yhteydenpitoon eniten sopivaan paikkaan, Karaotkeliin Akmolan (Akmolinskin) alueelle. Tätä päivää voidaan perustellusti pitää Kazakstanin tulevan pääkaupungin syntymäpäivänä. Tuolloin linnoituksen asukkaiden lukumäärä oli vain 313. Akmola-linnoitus avattiin virallisesti 22. elokuuta 1832. Vuonna 1835 alueella oli 15 kazakkien pitäjää, joiden väkiluku oli 71 262, ja yksi venäläinen siirtokunta, jossa oli 9 puumajaa. Vuonna 1838, linnoitus poltettiin maantasaan, mutta pian rakennettiin uudestaan. Vuonna 1845 linnoituksesta tuli Akmola-stanitsa. Kaupungin asema myönnettiin Akmola-kylälle Venäjän valtakunnan sisäasiainministeriön päätöksellä 7. toukokuuta 1862 ja siitä tuli hallinnollinen keskus vuonna 1868. Vuonna 1868 annetulla asetuksella muodostettiin laaja Akmola-alue, johon kuului viisi piirikuntaa: Akmola, Kökşetaw, Petropavlovsk, Omsk ja Atbasar. Vuonna 1869 Akmolassa asui 5172 ihmistä eikä vielä ensimmäisen Venäjän imperiumin yleisen väestölaskennan tietojen mukaan v. 1897 kaupunki ollut kovin iso: siinä oli 9707 asukasta. Heistä 5105 on miehiä ja 4602 naisia, kazakkeja oli 3 020 ja venäläisiä 4 619, loput tataareja, mordvalaisia, saksalaisia, juutalaisia, ukrainalaisia. Lukutaitoisia kaupunkilaisia oli 22,5% Akmolinskin asukkaiden kokonaismäärästä ja korkeasti koulutettuja 7, heidän joukossaan oli yksi nainen. Kaupungin väkiluku oli 13 000 vuonna 1910 ja 33 000 vuonna 1939, jolloin siitä tehtiin oblastin (provinssin) keskus. Toisen maailmansodan aikana Akmolinsk toimi Neuvostoliiton logistiikkakeskuksena. Sekä sodan aikana että sen jälkeen kaupunki otti vastaan Stalinin karkottamia etnisiä saksalaisia ja 1970-luvulla suurin osa Volgan alueelta karkotetuista Neuvostoliiton saksalaisista asui täällä.