cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Luettelo Osuuspankeista 1997
Luettelon pankit olivat osuuspankkimuotoisia ryhmän jäsenpankkeja. Poikkeuksen muodostivat Okopankki ja OKO, jotka molemmat olivat osakeyhtiömuotoisia ja ryhmän tytäryhtiöitä eivätkä jäsenpankkeja. Okopankki oli Helsingin seudulla toimiva vähittäispankki ja OKO ryhmän keskuspankki.
Gandhinagar
Gandhinagar on Gujaratin osavaltion pääkaupunki Intian länsiosassa. Vuoden 2011 väestönlaskennassa kaupungissa oli 206 167 asukasta.
Gandhinagar on yksi Intian kolmesta kaupungista, jotka on rakennettu suunnitelman mukaan. Kaupunkisuunnitelma on saanut vaikutteita Le Corbusierin suunnitelmasta Chandigarhin asemakaavaksi. Gandhinagar sijaitsee Sabarmati-joen rannalla. Osavaltion suurin kaupunki ja entinen pääkaupunki Ahmedabad on kolmenkymmenen kilometrin päässä. Osavaltion pääkaupungin asema siirtyi Gandhinagariin 1970.
Lagkadás
Lagkadás on Kreikan kaupunki ja samanniminen kunta (Δήμος Λαγκαδά, Dímos Lagkadá), joka sijaitsee Thessalonikin alueyksikössä Keski-Makedonian alueella. Koko kunnan pinta-ala on 1 220,3 neliökilometriä ja väkiluku 41 103. Varsinaisen Lagkadáksen kaupungin väkiluku on 7 764 (vuonna 2011).
Lagkadáksen kaupunki sijaitsee noin 16 kilometriä Thessalonikin keskustasta koilliseen. Nykyinen Lagkadáksen kunta muodostui, kun Lagkadás, Ássiros, Kallíndoia, Koróneia, Lachanás, Sochós ja Vertískos yhdistyivät vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman mukaisesti.
Kunnan osat
Vuoden 2011 kuntauudistuksesta lähtien Lagkadáksen kunta muodostuu seitsemästä kunnallisyksiköstä, jotka vastaavat uudistusta edeltäneitä kuntia. Kunnallisyksiköt sekä niihin kuuluvat kylä- ja kaupunkiyhdyskunnat ja asutukset ovat:
Psametik II
pienoiskuva|Psametik II Psametik II eli Psammetikos II oli faarao Egyptin 26. dynastiassa kuuden vuoden ajan vuosina 595–589 eaa. Hänen valtaistuinnimensä oli Neferibre, jonka merkitys on "Ren sydän on kaunis".
Psametik II oli edellisen faaraon Nekau II:n poika. Hänet muistetaan pääasiassa Kušiin tekemästään voitokkaasta sotaretkestä, joka ulottui kolmannelle kataraktille asti. Retken mainitsee myös Herodotos. Psametik II saattoi uskoa Kušin muodostavan uhan Egyptille, minkä vuoksi hän lähetti sitä vastaan myöhemmin faaraoksi tulleen Amasisin johtaman armeijan. Armeija koostui egyptiläisistä sekä kreikkalaisista, foinikialaisista ja juutalaisista palkkasotureista. Kyseessä oli ensimmäinen Egyptin ja Nubian välinen yhteenotto faarao Tantamanin ajan jälkeen. Seuraavana vuonna Psametik II teki sotaretken Etelä-Palestiinaan. Kušin-sotaretken jälkeen vuonna 1591 eaa. hän teki myös rauhanomaisen vierailun Foinikiaan.
Psametik II aloitti Egyptin 25. eli kuušilaisen dynastian muiston tuhoamisen hakkauttamalla heidän nimensä patsaista ja reliefeistä. Yksi tunnetuimmista hänen pystyttämistään muistomerkeistä on Heliopoliissa sijainnut obeliski, jonka keisari Augustus vei Roomaan ja jonka Pius VI siirrätti vuonna 1789 Piazza di Montecitorioon Antonius Piuksen pystyttämän pylvään jatkeeksi.
Psametik II:n puoliso oli kuningatar Takhut. Faarao kuoli helmikuussa 589 eaa., minkä jälkeen häntä seurasi valtaistuimella hänen poikansa Apries.
Ritva Tuulos
Ritva Tuulos s. Aalto-Setälä (1923 tai 1924 Rauma – 6. huhtikuuta 2020) Pori) oli tunnettu suomalainen kotitalousneuvos ja ruokaperinteen kerääjä. Hänen ansiostaan syntyi Satakuntalainen keittokirja vuonna 1969 ja hän oli johtamassa pitäjänruokaprojektia Satakunnassa 1980-luvulla. Hänet tunnetaan myös mokkapalojen kehittäjänä. Hän oli myös Lotta Svärd-perinteen ylläpitäjä. Hän liittyi Lotta Svärd -järjestöön 17-vuotiaana ja toimi jatkosodan aikana sähköttäjänä. Emil Cedercreutzin veistos "Itkevä tyttö" satakuntalaisten naisten kunniaksi saatiin aikaan hänen myötävaikutuksellaan.
Pietarin kansainvälinen punaupseerikoulu
Pietarin kansainvälinen punaupseerikoulu aloitti toimintansa entisen tsaarinaikaisen kadettikoulun tiloissa marraskuussa 1918. Koulun tarkoituksena oli paitsi kouluttaa päällystöä vastaperustetulle puna-armeijalle myös erityisesti saada aikaan osaava kaaderi odotetun maailmanvallankumouksen tarpeisiin.
Perustaminen
Kesällä 1918 puna-armeijalla oli huutava pula pätevistä komentajista ja sen oli käytännössä pakko kouluttaa itse oma poliittinen punaupseeristonsa. Suomalainen Eino Rahja, joka oli toiminut Suomen sisällissodassa punakaartin päällikkönä, oli saanut kansankomissaarien neuvoston puheenjohtaja Vladimir Leniniltä kutsun saapua Moskovaan. Rahja saapui Leninin luo 31.7.1918 heti Fanny Kaplanin tekemää epäonnistunutta salamurhayritystä seuranneena aamuna. Keskustelu koski suomalaisia pakolaisia. Rahja ehdotti Leninille, että puna-armeijaan perustettaisiin osastoja suomalaisista punakaartilaispakolaista. Lenin hyväksyi ajatuksen ja ehdotti lisäksi, että Rahja ryhtyisi henkilökohtaisesti kouluttamaan uusien kansainvälisten joukko-osastojen päällystöä ja samalla itsekin opiskelemaan sotataitoa. Rahja puolestaan hyväksyi Leninin ehdotuksen ja Lenin kirjoitti Rahjalle valtakirjan käytännön asioiden hoitamisen helpottamiseksi. Näin yksinkertaisesti oli kahden miehen tapaamisen yhteydessä käytännössä sovittu kansainvälisen punaupseerikoulun perustamisesta. Kuukautta myöhemmin 29.8. myös Kustaa Rovio sai Leniniltä vastaavan avoimen valtakirjan.
Yleisvenäläinen pääesikunta antoi 14. lokakuuta 1918 päiväkäskyn avata neuvosto-suomalaiset jalkaväen komentajakurssit. Samaan aikaan alkoi neljä venäläistä jalkaväkikurssia. Seuraavaksi annettiin 25. lokakuuta päiväkäsky, jolla määrättiin koulun johtajaksi Aleksander Inno, komissaariksi Eino Rahja, komissaarin sijaiseksi N. Hražanovski, koulutusosaston päälliköksi professori Petr Ivanovitš Izmestjev ja rivistöharjoitusten päälliköksi N. Skvortsov. Sotakoulu sijoitettiin Pietarin keskustassa Vasilin saarella Kadetskajan linjan korttelissa numero 1-3 sijainneen suuren tsaarinaikaisen kadettikoulun tiloihin.
Sotakoulu oli Pietarin varuskunnan sotaoppilaitosten piiritarkastajan alainen ja toimintaa valvoi sotaoppilaitosten tarkastaja Moskovassa. Käytännössä se oli osa puna-armeijaa ja ylimmän vallankumouksellisen sotaneuvoston komennossa.
Suomalaiset valinkauhassa
Paitsi oppilaista myös suuri osa sen toimihenkilöistä oli sukujuuriltaan suomalaista. Koulun johtajana toiminut Aleksander Inno oli taustaltaan tsaarinarmeijan kapteeni ja Kronstadtissa syntynyt virolainen, joka myöhemmin katosi Stalinin puhdistuksissa 1930-luvun lopulla. Koulun poliittisina komissaareina olivat puolestaan suomalaiset Rahjan veljekset, Eino, Jaakko ja Jukka, joista ensin mainittu oli siis kuulunut kansalaissodan ylimpään punapäällystöön. Heitä tehtävässä seurasi myös suomalainen Kustaa Rovio.
Opetustoiminta
Ensimmäiset kurssilaiset eli kursantit saapuivat koululle 20.11.1918. Vaatimuksena punaupseerikurssille pääsyyn pidettiin kansakoulutasoista sivistystä. Tulokkaalta vaadittiin myös suositus, jonka tavallisesti antoi joko hänen kotimaansa tai Venäjän kommunistinen puolue (VKP, myöh. NKP). Lisäksi hakijan tuli hallita perustiedot politiikasta (lähinnä kumouksellisesta opista ja työväenhistoriasta). Olihan joukon yhtenä tarkoituksena juuri kommunistisen propagandan levittäminen kotimaihinsa joko ennen vallankumouksen puhkeamista tai osallistuessaan siihen sen aikana.
Koulutusjärjestelyt saatiin kuntoon 28. marraskuuta mennessä, jolloin kursseille oli otettu 93 oppilasta. Tuntiopetus alkoi 9. joulukuuta. Opetus oli järjestetty siten, että eri kansallisuudet muodostivat omat opintoryhmänsä. Oppilaat osasivat venäjää usein joko huonosti tai välttävästi, minkä vuoksi luentomuotoinen opetus tapahtui tulkin välityksellä, koska luennoitsijat olivat tavallisesti venäläisiä, jotkut entisiä tsaarinupseereitakin.
Aluksi järjestettävät pikakurssit oli tarkoitettu 9 kuukauden mittaisiksi, mutta ensimmäiset 20 punaupseeria ylennettiin siitä huolimatta jo 25.4.1919 ja lähetettiin suoraan rintamalle. Normaalisti jalkaväkilinjojen kesto oli kolme vuotta, tykistö- ja pioneerilinjojen neljä vuotta. Monet ensimmäisten kurssien suomalaisista palasivat myöhemmin täydentämään sotaopintojaan jatkokursseille. Ensimmäiset täyden kolmen vuoden koulutuksen käyneet punaupseerit valmistuivat syksyllä 1921.
Vuosien aikana polttava oppimateriaalin puute alkoi hellittää ja luentopainotteisuudesta siirryttiin itseopiskelun suuntaan. Koulun organisaatio kasvoi, samoin kurssilaismäärä. Syyskuussa vuonna 1920 venäläinen osasto laajennettiin 1. jalkaväenkouluksi, jonka alaisuuteen suomalaisetkin osastot liitettiin. Vuonna 1921 kouluun perustettiin saksalainen, virolainen ja ruotsalainen osasto, vuonna 1922 unkarilainen ja romanialainen osasto ja vuonna 1923 italialainen ja korealainen osasto.
Oppiaineet
Koulutuksen aikana kurssilaiset perehtyivät paitsi sotilasoppiin myös yleissivistäviin aineisiin. Syynä tähän oli edellä mainittu oppilasaineksen tiedollinen kirjavuus. Sotilasaineita olivat asekäsittely, tykistöoppi, taktiikka, linnoitusoppi ja pioneeriaineet sekä topografia. Yleissivistäviä olivat muun muassa historia ja maantieto. Lisäksi opiskeltiin matematiikkaa ja urheiltiin. Mainittakoon, että koululla oli oma urheiluseura, Punatähti. Kulttuuritarjonnasta huolehti kurssilaisten oma näytelmäryhmä.
thumb|Punaupseerikurssin aikana opeteltiin myös Maxim-konekiväärin käyttö Oppilaitoksen aseenkäsittelykursseilla opetettiin paitsi henkilökohtaisen aseen, Mosin-Nagantin kiväärin, myös saatavilla olleiden muiden yksikkökohtaisten taisteluvälineiden käsittelyä. Näitä olivat Maxim-konekivääri ja erilaiset tykkimallit. Lisäksi harjoiteltiin käsikranaattien käyttöä. Vuosikurssit saivat myös käytännön harjoitusta osallistuessaan erilaisiin järjestettyihin sotaharjoituksiin. Poikkeuksena tästä olivat ensimmäiset, vuoteen 1922 mennessä valmistuneet upseerierät, jotka pääsääntöisesti rekrytoitiin Venäjän sisällissodan taisteluihin. Heidän koulutusaikansakin poikkesi yllä mainituista vuosimääristä. thumb|left|Kurssilaisen henkilökohtainen ase
Arki punaupseerikoulussa oli karua ja ankaraa. Rangaistuksia annettiin helposti ja suhteellisen vähäisistäkin rikkomuksista. Lisäksi erityisesti ensimmäisinä toimintavuosina oli pulaa niin varusteista, oppimateriaaleista kuin ravinnostakin. Kurssilaisten tulotkin olivat pienet, mahdollisuudet omiin hankintoihin olivat jatkuvasti vähäiset. Opettajat arvostelivat oppilaansa määräajoin ja heikoimmin menestyneimmät saattoivat menettää opiskeluoikeutensa, jopa sotilasarvonsakin.
Reykjavíkin roomalaiskatolinen hiippakunta
Reykjavíkin roomalaiskatolinen hiippakunta on katolisen kirkon hiippakunta, joka toimii Islannissa. Sen keskuspaikkana toimii Reykjavík.
Historia
12. kesäkuuta 1923 perustettiin Islannin apostolinen prefektuuri. 6. kesäkuuta 1929 siitä tuli Islannin apostolinen vikariaatti. Vuonna 1950 maassa oli 443 katolista, mikä muodosti 0,3% maan väestöstä. Seurakuntia oli kaksi. 18. lokakuuta 1968 vikariaatista tuli Reykjavíkin roomalaiskatolinen hiippakunta. Vuonna 1970 seurakuntia oli edelleen kaksi ja katolisia niissä 1 327, 0,7% väestöstä. Vuonna 1990 seurakuntia oli neljä ja niissä jäseniä 2 367, 0,9% väestöstä. Vuonna 2000 seurakuntia oli yhä neljä ja jäseniä 3 827, 1,4% väestöstä. Vuonna 2010 seurakuntia oli viisi ja jäseniä 9 625, 3,0% väestöstä.
thumb| [[Landakotskirkja, hiippakunnan tuomiokirkko.]]
Nykytilanne
Vuonna 2014 hiippakuntaan kuului 5 seurakuntaa, 15 pappia ja jäseniä 11 454, jotka muodostivat 3,5% maan väestöstä.
Matti Koota
Matti Koota (s. 6. kesäkuuta 1990 Kankaanpää) on suomalainen ammattinyrkkeilijä. Koota edusti amatöörinä Kankaanpään Nyrkkeilijöitä. Hänen isänsä on entinen nyrkkeilijä ja olympiakävijä Veli Koota, joka myös valmentaa poikaansa.
Koota voitti nuorten MM-pronssia sarjassa 54 kg vuonna 2008. Mitali oli suomalaisille ensimmäinen sitten Joni Turusen maailmanmestaruuden 1994. Seuraavan vuoden MM-kilpailuissa Koota piti avausottelussaan ahtaalla tuoretta olympiapronssimitalisti Vjatseslav Gojania, mutta hävisi tälle niukasti massapisteillä. Turkissa käydyissä EM-kilpailuissa 2011 Koota voitti ensimmäisessä ottelussaan Valko-Venäjän Dzmitry Zhukaun mutta putosi jatkosta hävittyään toisessa ottelussaan Turkin Furkan Ulas Memisille pistein 14–21.
Koota saavutti ensimmäisen Suomen mestaruutensa 16-vuotiaana vuonna 2007 (sarja 51 kg) ja ensimmäisen Tammer-turnaus-voittonsa vuonna 2009 (sarja 54 kg). Hän oli Lontoon kesäolympialaisiin 2012 tähdänneen Team Londonin jäsen. Hän osallistui jo edellisten kesäolympialaisten karsintoihin, muttei selviytynyt olympiaturnaukseen.
Koota loukkaantui syyskuussa 2011 saatuaan luodin jalkaansa kankaanpääläisessä Siili-ravintolassa sattuneessa ampumavälikohtauksessa, jossa myös kuoli yksi henkilö. Luoti rikkoi Kootan jalkapöydän luun, minkä takia hän joutui jäämään sivuun Azerbaidžanissa samana syksynä järjestetyistä MM-kisoista. Koota oli ravintolakahakassa sivullisena.
Kazakstanissa käydyissä MM-kilpailuissa 2013 Koota voitti alle 56 kilon sarjassa ensimmäisessä ottelussaan srilankalaisen Gayah Naiduralagenin mutta hävisi toisella kierroksella turkkilaiselle Selcuk Ekerille.
Elokuussa 2014 Koota voitti hopeaa Euroopan unionin mestaruuskilpailuissa Bulgariassa sarjassa 56 kiloa.
Viherlaakson kirjasto
Viherlaakson kirjasto on Espoon Viherlaakson kaupunginosassa toimiva yleinen kirjasto. Se on yksi Espoon kaupunginkirjaston toimipisteistä ja toimii osana pääkaupunkiseudun Helmet-kirjastoverkkoa.
Blaine Stoughton
Blaine Stoughton (s. 13. maaliskuuta 1953, Gilbert Plains, Manitoba, Kanada) on entinen ammattijääkiekkoilija ja nykyinen valmentaja. Hyökkääjä Stoughton pelasi kahdeksan kautta NHL:ssä, jossa hänen seuransa olivat Pittsburgh Penguins, Toronto Maple Leafs, Hartford Whalers ja New York Rangers. Lisäksi hän pelasi kolme kautta WHA:ssa. Juniorina hän edusti Flin Flon Bombersia.
Viherlaakson kirjasto
Kirjasto- ja terveyskeskusrakennus oli valmistunut vuonna 1970. Kirjastosiivessä oli etelään päin olevat betoniset ikkunaruudukot. Vanha kirjasto purettiin marraskuussa 2022.
Blaine Stoughton
Stoughtonin vaihtelevan WHA-uran parasta aikaa oli pelaaminen Rick Dudleyn ja Rich Leducin kanssa "LSD-ketjussa" Cincinnati Stingersissä 1976–77. Stoughton teki 52 maalia.
Viherlaakson kirjasto
Kirjasto muutti vuoden 2022 syksyllä osoitteeseen Kavallinmäki 15, Espoo, sisäilmaongelmien takia.
Uudet tilat ovat reilusti alle puolet pienempiä kuin vanhat, mutta toimivampia ja lähempänä Turuntietä. Tietokonehuone on erillisenä. Nykyinen lehtilukusali on pienempi kuin vanhassa. Kirjahyllyjä on viidennes vanhasta kirjaston hyllymäärästä. Parkkipaikat ovat välittömästi rakennuksen edustalla. Rakennus, jossa kirjasto nyt sijaitsee, on valmistunut elokuun alussa 2006.
Blaine Stoughton
Stoughton varattiin seitsemäntenä Pittsburgh Penguinsiin vuoden 1973 NHL-varaustilaisuudessa. Stoughton ylsi sarjassa ainakin 50 maaliin kaudessa kahdesti ja teki vähintään 40 neljästi.
Blaine Stoughton on nykyisin University of Cincinnatin kiekkojoukueen päävalmentaja.
Laomedon Mytileneläinen
Laomedon Mytileneläinen oli kreikkalainen sotilas ja yksi Aleksanteri Suuren seuraajista eli diadokeista. Hänen nuorempi veljensä oli Erigyios. Laomedon oli syntynyt Mytilenessä, mutta muutti myöhemmin Amfipoliin. Laomedon oli yksi Aleksanteri Suuren lähipiirin jäsenistä (hetairos). Filippos II karkotti Laomedonin, Erigyioksen, Harpaloksen, Ptolemaioksen ja Nearkhoksen vuonna 336 eaa. Piksodarokseen liittyneen tapauksen jälkeen. Filippoksen kuoleman jälkeen Aleksanteri kutsui heidät takaisin Makedoniaan. Laomedon seurasi Aleksanterin mukana Persian sotaretkellä. Issoksen taistelun jälkeen hän sai huolehtia persialaisista vangeista, koska hän osasi persiaa. Aleksanterin kuoleman jälkeen Laomedon nimitettiin Coele-Syyrian (”onton Syyrian”) satraapiksi. Egyptin satraappi Ptolemaios hyökkäsi kuitenkin Syyriaan ja sai Laomedonin vangiksi. Päästyään pakoon Laomedon liittyi Alketaan seuraan Pisidiassa. Laomedon menetti luultavasti henkensä muiden Alketaan kannattajien kanssa vuonna 320 eaa.
Petey Pablo
Moses Barrett III (s. 10. syyskuuta 1979 Greenville, Pohjois-Carolina), joka tunnetaan taiteilijanimeltään Petey Pablo, on yhdysvaltalainen rap-artisti.
Pablo tunnetaan parhaiten hiteistään ”Raise Up” ja ”Freak-A-Leek”, jonka on tuottanut Lil Jon. Pablo on tehnyt musiikkia muun muassa EA Gamesin videopeliin Need for Speed: Underground, ja vuoden 2006 elokuvaan Step Up kappaleen ”Show Me the Money”. ”Vibrate”-kappale on tullut suosituksi hip hopia käsittelevän The Source aikakauslehden ansiosta, esiintyen sen vuotuisella hip hop- ja rap-kokoelmalevyllä.
Maria Heiskanen
Maria Heiskanen (s. 21. elokuuta 1970 Kuopio) on suomalainen näyttelijä.
Ura
Heiskasen läpimurtorooli oli ”Minna” ruotsalaisohjaaja Jan Troellin elokuvassa Il Capitano (1991). Heiskanen palkittiin suorituksestaan Chicagon kansainvälisillä elokuvafestivaaleilla.
Heiskanen työskenteli Ruotsissa vuosina 1993–2003 sekä elokuvissa että teatterissa. Hänen työpaikkoinaan olivat muun muassa Kungliga Dramatiska Teatern sekä Riksteatern, jossa hän näytteli muun muassa Lars Norénin ohjaamassa versiossa Anton Tšehovin näytelmästä Lokki (2001).
Suomessa Heiskanen on esiintynyt muun muassa Aleksi Salmenperän ohjaamassa elokuvassa Miehen työ (2007) sekä Aki Kaurismäen elokuvassa Laitakaupungin valot (2006). Molemmista roolisuorituksistaan Heiskanen oli sivuosaehdokkaana Jussi-palkinnon saajaksi.
Heiskanen esittää naispääosaa Jan Troellin ohjaamassa elokuvassa Ikuistetut hetket (2008) (Maria Larssons eviga ögonblick). Tästä roolisuorituksestaan Heiskanen sai Ruotsin arvostetuimman elokuvapalkinnon, Guldbagge-palkinnon, parhaasta naispääosasta. Heiskanen palkittiin roolistaan myös Valladolidin elokuvafestivaaleilla Espanjassa 2008 parhaana naisnäyttelijänä. Heiskanen sai myös Ruotsin TV 4:n Guldsolenin. Ikuistetut hetket oli Ruotsin Oscar-palkintoehdokas 2009.
Heiskanen toimii hahmoterapeuttina Helsingissä.
Victor Ostrovsky
Victor John Ostrovsky (s. 28. marraskuuta 1949 Alberta, Kanada) oli vuoteen 1990 Israelin salaisen palvelun Mossadin agentti, nykyään  kirjailija ja taiteilija. Hänen vaimonsa Bella Ostrovsky on taiteilija.
Petoksen kautta
Ostrovsky on julkaissut Israelin salaisesta palvelusta kertovan kirjan By Way of Deception (suom. Petoksen kautta). Ostrovsky oli alun perin Israelin armeijan upseeri ja palveli ennen Mossadia sotilaspoliisissa ja laivastossa. Vuonna 1982 Ostrovsky värvättiin Mossadiin. Ostrovskyn kohukirja By Way of Deception oli bestseller, jonka myynnin Israelin tiedustelupalvelu yritti keskeyttää.
Ostrovskyn kirjoittama teos on saanut osakseen ristiriitaisen vastaanoton ja on joidenkin arvostelijoiden mielestä ainakin osin kuvitteellinen. Arvostelijoiden mukaan Ostrovsky ei olisi kyennyt pääsemään käsiksi niin laajaan salaisen tiedon määrään. Ostrovskyn mukaan katsa-opiskelijoilla oli oikeus käyttää laajaa kirjastoa ja muita tietolähteitä. Joidenkin mielestä Mossad vaaransi joidenkin sen agenttien turvallisuuden, kun kirja paljasti niin yksityskohtaisia tietoja.
Australian talous
Australian talous on länsimainen sekatalous, jonka bruttokansantuote on korkea. Maan hallitus on painottanut 1980-luvulta lähtien korkean teknologian osaamista ja viennin merkitystä. Kansainvälinen kaupankäynti on korkealla tasolla ja Australia on kyennyt kasvattamaan sitä entisestään. Australian viennin suurimmat kohdemaat ovat Kiina, Japani ja Etelä-Korea. Australian tunnetuin luonnonvara on uraani, jota se tuottaa enemmän kuin mikään muu maa maailmassa. Australia kauppaa uraanin ohella muun muassa viljaa, karjatuotteita ja kivihiiltä ulkomaille. Työttömyysaste maassa on noin viisi prosenttia.
Kansantalous
Australian kansantalous ja bruttokansantuote olivat viimeksi tappiolla vuonna 1991. Australia, toisin kuin monet muut valtiot, selvisikin globaalista taantumasta sekä muun muassa it-kuplasta ja finanssikriisistä.
Vienti
Australian vienti keskittyy eritoten Aasiaan; Australian viisi tärkeintä vientimaata sijaitsee Aasiassa. Myös Australian sijainti on ihanteellinen Aasian kauppakumppaneille. Vuoteen 2017 mennessä Australian talous oli ollut kasvu-uralla jo 27 vuotta. Pitkän ja vakaan kasvun syyksi on esitetty usein Kiinaa, Australian suurinta kauppakumppania. Australia onkin hyötynyt Kiinan talouskasvun mukana tulleesta kysynnästä, etenkin raaka-aineiden osalta. Vuonna 2015 Kiina ja Australia allekirjoittivat vapaakauppasopimuksen koskien luonnonvaratuotteita, kuten maataloustuotteita. Kysyntä sai Australiassa aikaan kaivosbuumin, ja Kiinaan on viety tämän seurauksena muun muassa kuparia ja rautaa. Globaalisti Australia rahtasi tuotteitaan lähes 230 miljardin Yhdysvaltain dollarin edestä vuonna 2017.
Australian 15 tärkeintä vientimaata:
Tuonti
Tuontimaiden kärjessä vuonna 2017 oli Kiina 21,9 prosentin osuudellaan. Yhdysvallat oli toisena 10,3 prosentin osuudella ja Japani kolmantena 7,2 prosentin osuudella. Maanosittain tarkasteltuna Aasian maiden osuus on selvästi merkittävin. Aasian maiden tuonnin määrä on noin 60 % koko tuonnin arvosta, Euroopan maiden osuuden ollessa noin 20 %.
Yhdysvaltain veteraaniasiainministeri
Yhdysvaltain veteraaniasiainministeri on Yhdysvaltain veteraaniasiainministeriön johtaja, hallituksen jäsen ja järjestyksessä seitsemästoista presidentin sijainen. Ministerin tehtäviin kuuluu veteraaneille annettavien tukien, terveydenhuollon, muistomerkkien ja hautausmaiden ylläpitämisen valvominen.
Nykyinen veteraaniasianministeri Denis McDonough astui virkaan 9. helmikuuta 2021.
Walter Wright
Walter Wright (s. 20. helmikuuta 1981) on yhdysvaltalainen entinen ammattinyrkkeilijä. Hänen asuinkaupunkinsa on Seattle Washingtonissa.
Amatööriura
Wright otteli itselleen 90 voiton ja 12 tappion amatööritilaston.
Ammattinyrkkeily
Wrightin ensimmäinen ottelu oli Brian O'Brieniä vastaan. Walter johti viimesessä erässä ottelua ja alkoi esiintyä. Siinä kohtaa O'Neil sai hyvän osuman perille. Walter hävisi ottelun tyrmäyksellä. Tämän jälkeen hän voitti kymmenen ottelua putkeen ja pääsi mukaan Contender – Haastajaan.
Haastajassa
Cornlius Bundrage, joka oli Andren hyvä ystävä, haastoi Walterin. Toisella kierroksella nämä kaksi kohtasivat viisi-eräisessä ottelussa. Ottelu oli todella likainen. Bundrage voitti ottelun yksimielisesti. Yleisö buuasi päätökselle.
Finaalien näytösottelussa Walter kohtasi joukkuetoverinsa Vinroy Barrettin. Walter voitti ottelun tyrmäten Vinroyn neljännessä erässä.
Ura Haastajan jälkeen
Wright kohtasi Dan Wallacen 12. tammikuuta 2007. Wright tyrmäsi aiemmin voittamattoman Wallacen kahdeksannessa erässä.
Wright oli myös yksi suosituimmista Haastajan kilpailijoista. Tällä suosiolla hänet valittiin mukaan Haastajan Yhdysvaltojen joukkueeseen The Contender UK VS USA -turnaukseen. Wright kohtasi voittamattoman Anthony Smallin. Ottelu kesti kahdeksan erää. Viimeisessä erässä Wrightilla oli mahdollisuus tyrmäykseen, mutta häneltä loppui polttoaine ennen kuin se onnistui. Small voitti ottelun ei-yksimielisesti 77-76,77-75,74-78.
Kolmen vuoden tauon jälkeen Wright palasi kehään 19.6.2010. Hän kohtasi keskisarjalaisen Joshua Snyderin voittaen ottelun yksimielisin tuomariäänin.
Inyon piirikunta
Inyon piirikunta on Yhdysvaltojen Kalifornian osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 19 016 vuonna 2020 ja sen pinta-ala on 26 490 neliökilometriä. Piirikunnan hallintokeskus on Independence. Suurin kaupunki on Bishop.
Väestö
Piirikunnan asukkaista 64 prosenttia on valkoisia, 21,1 prosenttia latinalaisamerikkalaisia ja 10,7 prosenttia intiaaneja. 14,2 prosenttia puhuu muita kieliä kuin englantia. 94,6 prosenttia asukkaista on Yhdysvaltain kansalaisia. Piirikunnan väestön keski-ikä on 45,4 vuotta.
Frances Rich
thumb|Frances Rich viimeiseksi mallikseen jääneen Tina Jacksonin kanssa vuonna 1996. Frances Rich (9. tammikuuta 1910, Spokane, Washington – 14. lokakuuta 2007) oli yhdysvaltalainen kuvanveistäjä ja entinen näyttelijä.
Rich oli mykkäelokuvien näyttelijä Irene Richin tytär. Hän itse esiintyi 1930-luvun alkupuolella useissa elokuvissa sekä Broadway-näytöksessä Brief Moment. Hän tapasi vuonna 1933 kuvanveistäjä Malvina Hoffmanin ja lähti opiskelemaan hänen johdollaan Pariisiin.
Rich tutustui uransa alkuvaiheissa kuvanveistäjä Carl Millesiin, jonka kanssa hän teki pitkäaikaista taiteellista yhteistyötä. Hänen teoksiinsa kuuluvat pronssinen pelikaanipatsas Kalifornian yliopiston Berkeleyn kampuksella sekä Lotte Lehmannin, Margaret Sangerin, Diego Riveran, Alice Stone Blackwellin ja Katharine Hepburnin muotokuvat. Hän eli 97-vuotiaaksi.
Vesijättö
Vesijättö on ranta-alue, joka on muodostunut maan kohoamisesta, vesistön kuivatuksesta tai kuivumisesta, vedenpinnan alentamisesta tai vesistön ruoppauksesta. Seurauksena on rantaviivan siirtyminen, jolloin rantatilan ja vesirajan väliin syntyy kapea maakaistale.
Mrinal Sen
thumb|Mrinal Sen Mrinal Sen (14. toukokuuta 1923 Faridpur, Brittiläinen Intia – 30. joulukuuta 2018 Kalkutta, Intia) oli intialainen elokuvaohjaaja, joka oli nostamassa 1960- ja 1970-luvuilla nostamassa bengalinkielistä elokuvaa maailmanmaineeseen. Hänet palkittiin urallaan muun muassa Berliinin ja Cannesin elokuvajuhlilla.
Elämä ja ura
Sen syntyi nykyisen Bangladeshin alueella ja opiskeli Kalkutan yliopistossa. Hän muutti alkujaan Kalkuttaan opiskellakseen fysiikkaa, mutta hän kiinnostui elokuva-alasta luettuaan kirjan elokuvan estetiikasta.
Intialainen elokuva sai 1960-luvun lopulla ja 1970-luvun alussa kansainvälistä huomiota. Länsi-Bengalista tulleet Sen, Satyajit Ray ja Ritwik Ghatak veivät bengalinkielistä elokuvaa maailmalle. Sen teki tuona aikana niin sanotun Kalkutta-triologian, johon kuului poliittiset elokuvat Haastattelu, Calcutta 71 ja Padatik.
Euroopassa Sen palkittiin Berliinin elokuvajuhlilla vuonna 1975 elokuvasta Chorus ja vuonna 1979 elokuvasta Parashuram. Akaler Sandhanesta Sen sai vuonna 1981 Berliinissä kolme palkintoa. Cannesin elokuvajuhlilla hän oli ehdolla Kultaisen palmuun vuonna 1980 elokuvasta Kohta on jo aamu, vuonna 1983 elokuvasta Kharij ja vuonna 1986 elokuvasta Genesis. Kharij’sta Sen sai tuomaripalkinnon. Senin viimeinen elokuva Aamaar Bhuvan toi hänelle parhaan ohjaajan palkinnon Kairon elokuvajuhlilla 2002.
Tunnustukset
Sen oli tuomariston jäsenenä Cannesissa ja Berliinissä vuonna 1982 sekä Venetsian elokuvajuhlilla vuosina 1983 ja 1996. Senille on Intiassa myönnetty valtion Padma Bhushan -tunnustus. Hän sai vuonna 2005 elokuvapalkinto Dadasaheb Phalken ja toimi Intian parlamentin kunniajäsenenä vuosina 1998–2003. Kansainvälisellä tasolla hän on Ranskassa Ordre des Arts et des Lettres’n Commandeur ja Venäjällä Ystävyyden ritarikunnan jäsen.
Arcane
Arcane on edelleen jatkuva televisiosarja, joka perustuu League of Legends -videopeliin. Sarja avaa pelin hahmojen taustaa, eli sijoittuu aikajanalla ennen videopelissä elettyä ajanjaksoa. TV-sarja on saanut huimat arvostelut, ja sarja oli jopa Netflixin katsotuin tv-sarja kaksi päivää julkaisun jälkeen.
Arcane sijoittuu Runeterran universumiin, jonka keskeisiä alueita ovat Freljord, Demacia, Noxus, Ionia, Piltover, Zaun, Bilgewater, Shadow Isles, Ixtal, Shurima ja Targon. Arcane sijoittuu näistä paikoista nimenomaan Piltoveriin ja sen alla sijaitsevaan saastuneeseen Zauniin. Jaksojen aikana seurataan vuorotellen Piltoverin ja Zaunin alueiden elämää, ja kummallakin alueella on omat päähenkilönsä. Piltoveria seuratessa keskitytään Jayce Talis -nimisen keksijän tieteellisiin läpimurtoihin ja poliittikan kentän navigointiin, kun taas Zaunin puolella päähenkilöinä ovat kapinan vuoksi orvoksi jääneet sisarukset Vi ja Powder. Kaikki kolme hahmoa esiintyvät myös League of Legends -pelissä pelattavina hahmoina.
Jayce Talis
Jayce Talis on Piltoverin nuori, hyväsydäminen ja nerokas keksijä. Hänen tarinansa alkaa jo ensimmäisessä jaksossa, kun Vi, Powder, Mylo ja Claggor murtautuvat hänen asuntoonsa ja sattumalta löytävät Jaycen uusimman keksinnön. Tässä vaiheessa taian ja tieteen avulla rakennetut pallot ovat vielä vaarallisen varhaisessa vaiheessa, ja ne räjäyttävät Jaycen työhuoneen. Samassa jaksossa nähdään myös, että Caitlyn ja Jayce ovat jo tässä vaiheessa ystäviä keskenään, vaikka Caitlyn on selkeästi vielä lapsi.
Silco
Silco on suurimmaksi osaksi hyvin perinteinen valtaa tavoitteleva antagonisti, mutta Powderin jäätyä hetkeksi yksin ilman siskoaan, Silco ottaa tämän siipensä suojaan ja kasvattaa hänet kuin omana tyttärenään. Samoihin aikoihin Silco nousee valtaan ja Zaunin asukkaat saavat käsiinsä mysteeristä liilaa ainetta nimeltään shimmer. Shimmer tekee käyttäjästä yliluonnollisen vahvan, ja moni Zaunin asukas addiktoituu aineeseen. Silco käyttää ainetta vallan ylläpitämiseen ja puhuu myös kapinasta Piltoveria vastaan.
Vi
Vi, eli Violet, on sarjan alkaessa Vanderin adoptoitu tytär. Hänen vanhempansa kuolivat Vanderin johtamassa kapinassa Piltoveria vastaan, ja hänellä on erityisen huolehtiva suhde nuoreen siskoonsa Powderiin. Hän on Vanderin adoption kautta isosisko myös Mylolle ja Claggorille.
Powder / Jinx
Powder on Vin sisko. Hän on nuorin ja siten kokemattomin neljästä adoptoidusta sisaruksesta. Mylo usein syyttää häntä kaiken pilaamisesta ja huomauttaa tämän olevan "jinx", eli kirous tai pahan onnen tuoja. Powder yrittää jatkuvasti kehitellä itsepuolustukseen tarkoitettuja pommejaan, jotka eivät kuitenkaan koskaan vaikuta toimivan. Vi rohkaisee Powderia jatkamaan niiden kehittelyä ja nuhtelee usein Mylota ilkeistä kommenteistaan.
Viktor
Viktor sai Zaunissa syntyneelle epätavallisen mahdollisuuden siirtyä Piltoveriin tutkijaksi, kun Heimderdinger huomasi hänen lahjakkuutensa. Kuultuaan Jaycen taian ja tieteen yhdistämisen läpimurrosta, Viktor ehdotti Jaycelle kumppanuutta.
Mel Medarda
Mel on peräisin pohjoisessa sijaitsevalta Noxus-nimiseltä alueelta. Kun hänen äitinsä tulee käymään Piltoverissa, käy ilmi, että hänet karkotettiin, koska hän oli liian hyväsydäminen, eikä äiti kestänyt tehdä karuja ja väkivaltaisia päätöksiä Melin edessä. Vierailun aikana Melin äiti pyytää häntä palaamaan takaisin Noxukseen, mutta tämä kieltäytyy.
Vander
Vander on Silcon veli, ja hallitsee Zaunia isällisesti ennen Silcon vallankaappausta. Hän on kertomansa mukaan johtanut monia Zaunin asukkaita kapinaan Piltoveria vastaan, ja adoptoinut sen jälkeen ainakin Mylon, Claggorin, Powderin ja Vin näiden jäätyä orvoiksi.
Heimerdinger
Heimerdinger on yordle, eli pieni ja karvainen olento. Hän on yli 800 vuotta vanha tiedemies Piltoverissa.
Ekko
Ekko on sarjan alussa pieni mekaanikkopoika, joka viettää aikaa panttilainaamon tyyppisessä kaupassa Zaunissa. Vanderin kuoleman jälkeen hän perustaa Zaunin asukkaille turvallisen paikan asua, ja johtaa lentävillä laudoilla liikkuvaa Firelights-liikettä.
Sky
Sky on Viktorin ihailija, joka koittaa pelastaa Viktorin tämän koettaessa parantaa itseään Hextechin avulla. Sky ei kestä Hextech coren valtavaa voimaa, ja muuttuu tuhkaksi. Viktor kokee valtavia omatunnontuskia Skyn kuolemasta.
James Arness
Arnessin ensimmäinen elokuvarooli oli vuonna 1947 Farmarin tyttäressä. Vaikka hänen nimensä yhdistetään ennen kaikkea länkkäreihin, hänet muistetaan myös tieteiselokuvista ’Se’ toisesta maailmasta (1951) ja Yön pedot (1954). Hän oli John Waynen läheinen ystävä ja esiintyi tämän kanssa elokuvissa Salahanke Havaijilla (1952) ja Valkoinen helvetti (1953). Matt Dillonin rooli Gunsmokessa oli alun perin ajateltu Waynelle, mutta Waynen suosituksesta siihen valittiin Arness.
James Arness valittiin Hollywood Walk of Fameen ja vuodesta 1981 Hall of Great Western Performersiin.
Arness oli noin kaksi metriä pitkä. Hänellä oli ensimmäisen vaimonsa Virginia Chapmanin kanssa kaksi lasta, minkä lisäksi hän adoptoi pojan vaimonsa aiemmasta liitosta. Yli kymmenvuotinen avioliitto päättyi kuitenkin eroon 1960-luvun alussa. Toisen avioliittonsa Arness solmi Janet Surteesin kanssa vuonna 1978.
Ilmola (Jaaman piiri)
Ilmola on kylä Leningradin alueen Jaaman piirin Niisnovan kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Siestajoen rannalla kolme kilometriä Niisnovasta pohjoiseen. Kylässä on 13 asukasta (vuonna 2010).
Kylä mainitaan ruotsalaisten 1600-luvun alussa laatimassa maakirjassa. Peter von Köppenin mukaan vuonna 1848 siellä asui 171 inkerikkoa, jotka kuuluivat Kaprion ortodoksiseen seurakuntaan.
Paikalliset talonpojat olivat 1860-luvulle saakka tilanomistajan maaorjia. Vuonna 1862 kylässä oli 28 taloa ja 155 asukasta. Myöhemmin Ilmola muodosti Someron volostiin kuuluneen kyläkunnan. Vuonna 1899 siellä oli 167 asukasta, jotka yhtä venäläistä lukuun ottamatta olivat kaikki ”suomalaisia”. Uskonnoltaan he olivat kaikki ortodokseja. Kylä koostui kahdesta osasta, Suuresta ja Pienestä Ilmolasta, jotka vuodesta 1899 lähtien kuuluivat Koppanan seurakuntaan.
Neuvostoaikana Ilmola kuului aluksi Koppanan, myöhemmin Raikkovan ja Paavelan ja vuodesta 1958 lähtien Niisnovan kyläneuvostoon. Pieni-Ilmola liitettiin vuonna 1940 Koppanan ja Kylmäojan kyliin. Kylät muodostivat 1930-luvulta lähtien Rassvet-kolhoosin, joka vuonna 1950 liitettiin Novaja žizn -sovhoosiin. Ilmolan kahdeksanvuotinen koulu siirrettiin 1960-luvun alussa Niisnovaan.
Elias Robert Alcenius
Elias Robert Alcenius (10. heinäkuuta 1796 Isojoki – 10. huhtikuuta 1875 Lapväärtti) oli suomalainen pappi ja sukututkija, jota pidetään Suomen sukututkimuksen isänä.
Alceniuksen vanhemmat olivat kappalainen Daniel Alcenius ja Maria Johanna Estlander. Hänet vihittiin papiksi 1819 ja hän toimi Kalajoen kappalaisena vuosina 1826–56 sekä tämän jälkeen Lapväärtin kirkkoherrana kuolemaansa saakka. Vuonna 1850 Alcenius julkaisi Sursillien suvusta kertovan teoksen Genealogia Sursilliana, jonka kokoamisen oli pannut alulle Turun piispa Johannes Terserus (1605–1678), todettuaan monien Pohjanmaan sukujen kantaisäksi Uumajasta kotoisin olleen Erik Angermanin eli Sursillin. Alceniuksen teoksessa on 1989 sukunimeä, hän oli Pohjoismaissa ensimmäinen sukututkija, joka laajensi tutkimuksen myös talonpoikaissukuihin.
Poliittisen kentän pirstoutuminen
Poliittisen kentän pirstoutuminen tarkoittaa politiikassa kannatuksen ja vallan hajoamista useille ryhmille tai puolueille. Poliittisen kentän liiallinen pirstoutuminen tarkoittaa sitä, että parlamentissa tai muussa päätöksiä tekevässä elimessä on niin paljon pieniä ryhmäkuntia tai puolueita, että enemmistökoalitioiden kokoaminen käy vaikeaksi. Etenkin enemmistöparlamentarismiin ja vahvoihin hallituksiin tukeutuvassa järjestelmässä tämä saattaa hankaloittaa päätöksentekoa. Sen vastakohta on poliittisen vallan keskittyminen.
Suomessa poliittisen kentän pirstoutumisesta puhutaan yleensä vaalijärjestelmän uudistamista suunniteltaessa, koska sillä pyritään oikeuttamaan äänikynnyksen säilyminen. Tällöin suhteellisen vaalitavan väitetään edistävän poliittisen kentän pirstoutumista.
Vitello tonnato
pienoiskuva|oikea Vitello tonnato (ital., 'vasikkaa tonnikalan kera') on italialainen ruokalaji. Se on valkoviinissä mausteiden kanssa keitettyä vasikanlihaa, joka tarjoillaan ohuina viipaleina majoneesikastikkeen kera. Tavallisesti mausteina käytetään laakerinlehtiä, lehtiselleriä, neilikkaa, pippuria, sipulia ja valkosipulia. Kastike valmistetaan majoneesista, oliiviöljyyn säilötystä tonnikalasta, sardellista, kaprista, sitruunamehusta, valkopippurista ja valkosipulista. Vitello tonnatoa vastaavaa ruokaa voidaan tehdä käyttämällä vasikanlihan tilalla sianlihaa tai kalkkunanlihaa.
Piemontesta peräisin oleva vitello tonnato on piemonten kielellä vitel tonnè.
Chesley Bonestell
pienoiskuva|Chesley Bonestellin maalaama kuva [[Wernher von Braun|Wernher von Braunin suunnittelemasta avaruusasemasta.]] Chesley Bonestell (1. tammikuuta 1888 San Francisco, Kalifornia – 11. kesäkuuta 1986 Carmel Kalifornia ) oli yhdysvaltalainen taidemaalari, muotoilija ja kuvittaja, joka maalasi muun muassa science fiction- ja fantasiataidetta. Suomessa Bonestell tunnetaan kirjasta Avaruuden valloitus, jonka hän kirjoitti Willy Leyn kanssa.
Elämä
1930-luvun suuren laman saavuttua Amerikkaan Bonestell muutti Englantiin, jossa maalasi arkkitehtuurikuvia eräälle lehdelle. 1930-luvulla Bonestell muutti takaisin Yhdysvaltoihin Hollywoodiin missä laati kuvia moniin elokuviin, esimerkiksi Citizen Kane -eloluvaan. Vuonna 1938 Bonestell maalasi ensimmäisen avaruuskuvansa, jossa oli Jupiter jostain sen kuusta nähtynä. Avaruus kiinnosti häntä läpi koko elämän.
Bonestell keskittyi 1940-luvun puolivälistä lähtien taiteessaan yhä enemmän avaruusmaailmaan. Bonestell pyrki usein tuottamaan valokuvamaista jälkeä. Vuonna 1949 hän julkaisi yhdessä Willy Leyn kanssa kirjan Avaruuden valloitus (1949). Bonestell maalasi pikkutarkasti mahtavia maisemia, joissa ihmishamot olivat jäykkiä. Viimeiseksi työkseen Hollywoodissa Bonestell avusti science fiction-filmin teossa. Bonestell kuvitti scifilehtien kansia ja julkaisi kirjoja ja artikkeleita muun muassa Wernher von Braunin kanssa. Chesley Bonestell edisti osaltaan Yhdysvaltain avaruusohjelmaa ja näki kuulentojen toteutuvan 20 vuotta "Avaruuden valloitus" kirjan julkaisun jälkeen.
Bonestellin mukaan on nimetty kraatteri Marsissa ja asteroidi.
Lisa Carruthers
Lisa Carruthers (o.s. Powell, s. 8. heinäkuuta 1970 Sydney, Australia) on australialainen maahockeypelaaja. Hän voitti olympiakultaa Atlantassa 1996 ja Sydneyssä 2000 sekä maailmanmestaruuden Dublinissa 1994 ja Utrechtissa 1998. Hän saavutti jo Sydneyn MM-kilpailuissa 1990 hopeaa ja pelasi myös Barcelonan olympialaisissa 1992, joissa Australia sijoittui viidenneksi.
Pohjois-Karjalan maakunta
Pohjois-Karjala on Suomen maakunta, joka sijaitsee Itä-Suomessa. Maakuntakeskus on Joensuu. Muita kaupunkeja ovat Kitee, Lieksa, Nurmes ja Outokumpu. Runsasvesistöisen maakunnan suurin järvi on Pielinen (pinta-ala 868 km²) ja korkein kohta Lieksan Koli, joka yltää 347 metrin korkeuteen merenpinnasta.
Pohjois-Karjalaa ympäröivät seuraavat maakunnat: Pohjois-Savo ja Etelä-Savo lännessä, Kainuu pohjoisessa ja Etelä-Karjala etelässä. Idässä maakunta rajoittuu Venäjän Karjalan tasavaltaan.
Pohjois-Karjala muodosti oman lääninsä vuodesta 1960 vuoden 1997 lääniuudistukseen saakka, jolloin se yhdistettiin Kuopion ja Mikkelin läänien kanssa Itä-Suomen lääniksi. Pohjois-Karjala on nimensä mukaisesti pohjoinen osa Suomen puoleisesta osasta vanhaa historiallista Karjalaa.
Kunnat
Pohjois-Karjalan väestömäärä oli 164 744 asukasta vuoden 2015 lopulla. Maakunta jakaantuu 13 kuntaan, joista viisi on kaupunkeja. Vuoden 2021 alusta maakuntaan liittyi 13. kunnaksi Heinävesi.
Suurimmat taajamat
Vuonna 2019 Pohjois-Karjalassa sijaitsi 27 taajamaa. Seuraavassa on lueteltu yli tuhannen asukkaan taajamat. Maakuntakeskusta vastaava keskustaajama on lihavoitu.
Väestönkehitys
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty maakunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.
Kristinusko
Luterilaisen kirkon piirissä Pohjois-Karjalan herännäisyydellä, evankelisuudella ja lestadiolaisuudella on ollut vanhastaan kannatusta. Herätysliikkeiden vaikutus on antanut leimansa alueen hengelliseen elämään, mutta erillisinä liikkeinä ne esiintyvät harvakseltaan. Herännäisyyttä on erityisesti Nurmeksen ja Juuan alueella. Evankelisuuden kannatusta on muutamissa seurakunnissa. Vanhoillislestadiolaisuutta on esiintynyt Joensuussa, Liperissä ja Outokummussa. Evankelioiva herätyskristillisyys levisi voimakkaasti Pohjois-Karjalaan 1960-luvulla. Evankelioivan herätyskristillisyyden vaikutus on voimakasta sekä kaupungeissa että maaseudulla. Pohjois-Karjala muodostaa yhdessä Kainuun kanssa liikkeen vahvan alueen.
Baptismi saapui Pohjois-Karjalaan 1900-luvun alussa, jolloin maakunnassa sijaitsi kaksi seurakuntaa. Kiihtelysvaaran Hammaslahdella sijainnut baptistiseurakunta oli Itä-Suomen tärkein baptistikeskus ja se sai jäseniä lähes kaikista Pohjois-Karjalan seurakunnista. Toinen paikallinen keskus sijaitsi Värtsilässä. Metodismi sai jalansijaa Joensuussa, jossa seurakunnan missio suuntautui Venäjälle. Vapaakirkollisuuden piirissä Pohjois-Karjalaan syntyi neljä seurakuntaa. 1900-luvun alun helluntaiherätyksen voimakkain keskus syntyi Kontiolahden Lehmoon, josta syntyi selvä aluekeskus. Lehmossa kastettujen lukumäärä kuului alkuvuosina maan korkeimpiin.
Pohjois-Karjalan tunnukset
thumb|100px|Karjalan historiallisen maakunnan vaakuna.
Pohjois-Karjalan tunnus on lähes identtinen historiallisen Karjalan vaakunan kanssa.
Elinkeinot ja työllisyys
Maakunnan 62 000 työpaikasta 5 000 on alkutuotannossa, 16 000 jalostuksessa ja 41 000 palveluissa.
Teollisuuden toimialoista suurimmat ovat teknologiateollisuus sekä metsäteollisuus. Maakunnan keskus Joensuu on tunnettu metsäbiotalouden ja fotoniikan osaamisesta. Alkutuotannossa maatalouden lisäksi merkittävää on metsätalous. Palveluista merkittävä osa on julkisia palveluita. Maakunta on merkittävä koulutusmaakunta. Myös matkailu on merkittävä työllistäjä.
Olympiakylä
thumb|Olympiakylän rakennuksia Untamontiellä. thumb|Rakennus rakenteilla Helsingin Käpylän Kisakylässä syyskuussa 1951. thumb|Asuintalo Untamontiellä Olympiakylässä. thumb|Käpylän Olympiakylää. Olympiakylä on Helsingin Käpylässä, Koskelantien pohjoispuolella sijaitseva lamelli- ja pistetaloista koostuva asuinalue, joka rakennettiin alun perin Helsingin vuoden 1940 olympialaisiin osallistuvien ulkomaisten joukkueiden majoitustiloiksi. Alue rakennettiin kahdessa vaiheessa 1938–1940 ja 1948–1952. Helsingin vuoden 1952 olympialaisia varten Käpylään rakennettiin Koskelantien eteläpuolelle vielä toinen alue, Kisakylä, joka toimi kisojen aikana varsinaisena olympiakylänä.
Olympiakylä
Helsinki valittiin vuoden 1940 kesäolympialaisten isännäksi heinäkuussa 1938, kun Japani oli peruuttanut kisojen järjestämisen Kiinan-sodan vuoksi. Kisoihin saapuvien ulkomaisten urheilijoiden ja huoltajien majoittamiseksi Käpylään päätettiin kiireesti rakentaa asuintilat noin 3 200 vieraalle. Puu-Käpylän eteläpuoliselle, Koskelantien pohjoispuoliselle alueelle ehdittiinkin rakentaa 400 asuntoa ja muun muassa Suomen ensimmäinen kaukolämpökeskus ennen kuin valmistelut keskeytyivät talvisodan syttymiseen. Funkistyylisten rakennusten suunnittelijoina olivat Martti Välikangas ja Hilding Ekelund. Asuinrakennukset sijoitettiin avoimesti alueen metsäiseen maastoon. Avoin korttelirakenne, yksinkertaiset rakennusmassat ja hyvin suunnitellut asuntopohjat olivat modernin arkkitehtuurin keskeisiä ihanteita Olympiakylässä.
Ensimmäistä kertaa olympialaisten historiassa urheilijoiden majoitustiloiksi rakennettiin kerrostaloasuntoja, jotka oli tarkoitus ottaa kisojen jälkeen asuinkäyttöön. Rakennukset otettiinkin talvisodan jälkeen ja lopullisesti toisen maailmansodan päätyttyä normaaliin asuinkäyttöön, ja alueen rakentaminen jatkui vielä vuosina 1948–1952. Uusia asuinrakennuksia tarvittiin Suomessa sodan jälkeen kipeästi etenkin luovutetuilta alueilta siirtyneen väestön uusiksi kodeiksi. Olympiakylään valmistui lopulta 36 asuintaloa, joiden pihat oli aikakauden ihanteiden mukaisesti suunniteltu ilmaviksi ja vehreiksi. Olympiakylän puutarha-alueet suunnitteli aikanaan tunnettu piha- ja puutarhasuunnittelija Elisabeth Koch. Puutarha-arkkitehti Paul Olsson teki suunnitelmiin myöhemmin joitain muutoksia, mutta Olympiakylän puistomaista ilmettä voidaan pitää silti Kochin aikaansaannoksena. Olympiakylän talot eivät koskaan tarjonneet majoitusta olympiaurheilijoille, mutta Olympiakylä on pysynyt asuinalueen nimenä.
Suomen Docomomo-työryhmä on valinnut Ekelundin ja Välikankaan suunnitteleman funktionalistisen rakennusympäristön modernismin suomalaisten merkkikohteiden listalle. Keväällä 2015 tehtiin alueelle asemakaavan muutos, jonka tavoitteena on turvata alueen rakennusten, pihojen ja lähiympäristön muodostaman kokonaisuuden säilyminen. Olympiakylä onkin poikkeuksellisen hyvin säilynyt ja säilyttänyt alkuperäisen tunnelman ja ilmeen.
Kisakylä
Helsingin varsinainen olympiakylä vuoden 1952 olympiakisojen aikana oli Käpylän Kisakylä. Kisakylä rakennettiin vuosina 1950–1952 Koskelantien eteläpuolelle, tien ja Kumpulan siirtolapuutarhan väliin. Kylän rakennussuunnitelma julkistettiin 23. maaliskuuta 1950, ja rakennustyö aloitettiin kesällä 1950 maansiirto- ja perusrakennustöillä. Suunnitelmissa uuden olympiakylän rakentamisen arvioitiin maksavan noin miljardi markkaa. Rakennusten suunnittelusta vastasi arkkitehti Pauli Salomaa olympiarakennustoimistosta.
Varsinainen talojen rakentaminen aloitettiin keväällä 1951 niin ajoissa, että ne ehdittäisiin varmasti saada asuttavaan kuntoon seuraavan vuoden kesäksi. Rakennustarvikkeista oli Suomessa vielä sodan jälkeen pulaa, ja muun muassa tiilien jatkuvan saannin turvaamiseksi järjestettiin rakennustoimiston käyttöön kymmenen rautatievaunua, jotka kulkivat edestakaisin Oitissa sijainneen tiilitehtaan ja Helsingin välillä. Tehtaan uunissa poltetut tiilikuormat lastattiin heti vaunuihin ja vietiin ensimmäisen mahdollisen junan mukana Helsinkiin. Talvi 1951–1952 oli onneksi rakentamisen kannalta hyvä, sillä sen aikana ei ollut huippupakkasia eikä kovia lumisateita. Kylä saatiinkin lopulta valmiiksi kisojen avajaispäivänä.
Majoitustiloja rakennettiin kisakylään yhteensä 4 800 vieraalle. Asuntotuotannon yhteydessä toteutettiin myös joitakin ateljeeasuntoja. Helsingin kaupunki rakennutti Kisakylän kerrostaloihin 40 pohjaratkaisultaan vaihtelevaa ateljeeasuntoa, jotka tehtiin talojen ylimpään kerrokseen käyttäen hyväksi talojen harjakorkeutta ateljeetilan korkeuden ja valoisuuden luomiseksi. Talot myytiin kisojen jälkeen omistushuoneistoiksi.
Muut 1952 olympialaisten kisakylät
Käpylän laaja Kisakyläkään ei riittänyt olympialaisten kaikkien osallistujien majoitukseen. Tiloja varattiin kaikkiaan noin 7 500 urheilijalle, joista vain 4 800:lle oli paikka Kisakylässä. Muita huomattavia majoitustiloja olivat Otaniemen kisakylä, jonne majoittui noin 1 400 itäblokin urheilijaa, Meilahden sairaanhoito-oppilaitos, jonne majoittuivat muiden kuin itäblokin naisurheilijat, sekä Santahaminan varuskunta-alue, jonne sijoitettiin suomalaisurheilijat.
NXIVM
pienoiskuva|NXIVM:n logo. NXIVM (Nexium) on yhdysvaltalainen seksikultti, joka toimi 20 vuotta. Sen johtaja oli Keith Raniere, joka pidätettiin maaliskuussa 2018 Meksikossa. Sitä rahoittivat kanadalaiset Seagram-viskiyhtiön perijättäret Clare ja Sara Bronfman. Raniere ja Bronfmanit on pidätetty ja heitä vastaan on alkanut oikeuskäsittely heinäkuussa 2018. Raniere tuomittiin lokakuussa 2020 New Yorkissa 120 vuoden vankeusrangaistukseen. Tuomio langetettiin muun muassa seksuaalisesta hyväksikäytöstä, kiristyksestä, pakkotyöstä, ihmiskaupasta ja lapsipornon hallussapidosta. Clare Bronfman tuomittiin syyskuussa 2020 yli kuudeksi vuodeksi vankeuteen.
Toiminnallinen alue
pienoiskuva|Ylen linkkitorni Pasilassa. Esimerkiksi tiedon liike voi määrittää toiminnallisen alueen Toiminnallisella alueella tarkoitetaan luonnonmaantieteessä tai kulttuurimaantieteessä aluetta, jota yhdistää jokin toiminto, kuten Helsingin työssäkäyntialue tai Amazonin valuma-alue.