cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pirjo Muranen
Pirjo Elina Muranen (o.s. Manninen, s. 8. maaliskuuta 1981 Rovaniemi) on entinen suomalainen hiihtäjä. Hän on voittanut henkilökohtaisen sprinttihiihdon maailmanmestaruuden Lahden 2001 MM-kilpailuissa sekä viestikultaa Sapporon 2007 ja Liberecin 2009 MM-kisoissa yhdessä Virpi Kuitusen, Aino-Kaisa Saarisen ja Riitta-Liisa Roposen kanssa. Lisäksi hän on ollut voittamassa parisprintin MM-hopeaa Oberstdorfin MM-hiihdoissa 2005 yhdessä Riitta-Liisa Lassilan (nyk. Roponen) kanssa, saavuttanut henkilökohtaisessa sprintissä MM-pronssia Liberecissä 2009 sekä viestissä olympiapronssia Vancouverissa 2010 ja MM-pronssia Oslossa 2011. Muranen edusti urallaan Ounasvaaran Hiihtoseuraa.
Muranen voitti viestihopeaa Lahdessa 2001 ja Val di Fiemmessä 2003, mutta molemmilla kerroilla joukkueen tulos hylättiin, koska Lahdessa Virpi Kuitunen ja Milla Jauho sekä Val di Fiemmessä Kaisa Varis jäivät kiinni urheilussa kiellettyjen aineiden käytöstä.
Pirjo Murasen valmentajana keväästä 2006 lähtien toimi Reijo Jylhä. Sitä ennen hänen valmentajanaan toimi hänen isänsä Jorma Manninen. Pirjo Murasen veljet Hannu Manninen ja Kari Manninen tulivat tunnetuiksi yhdistetyn urheilijoina. Pirjo Muranen avioitui 30. kesäkuuta 2007 lentopalloilija Ville Murasen kanssa. Koulutukseltaan Muranen on kasvatustieteen maisteri.
Muranen valittiin vuoden 2001 naisurheilijaksi.
24. maaliskuuta 2011 Pirjo Muranen kertoi lopettavansa hiihtouransa Kuopion SM-kisojen jälkeen.
Boethos
Boethos ( tai ) voi viitata seuraaviin antiikin kreikkalaisiin henkilöihin:
155 Scylla
155 Scylla on Marsin ja Jupiterin väliseen pääasteroidivyöhykkeeseen kuuluva pikkuplaneetta eli päävyöhykkeen asteroidi. Sen löysi J. Palisa vuonna 1875. Pikkuplaneetta sai nimensä kreikkalaisen mytologian Skyllan mukaan. Löytämisensä jälkeen asteroidi kadotettiin monen vuosikymmenen ajaksi, kunnes se lopulta löytyi uudelleen. Scyllan läpimitta on noin 40 kilometriä ja se pyörähtää ympäri noin 7,96 tunnissa.
Brigitte Reimann
Elämäkerta
Brigitte Reimann syntyi 21. heinäkuuta 1933 Burgissa katolilais-porvarilliseen perheeseen. Perheeseen syntyivät vielä pojat Ludwig ja Ullrich sekä tytär Dorothea. Reimann sairastui 1947 polioon, mikä jätti hänelle kroonisen kävelyvamman. Yläkoulussa hänestä tuli sosialistisen liikkeen aktiivinen jäsen. 1951 Reimann aloitti teatteritieteen opinnot Weimarissa mutta keskeytti opintonsa pian. Reimann työskenteli saksan kielen opettajana kotipaikkakunnallaan, kunnes meni 1953 naimisiin Walter Dominikin kanssa ja siirtyi päätoimiseksi kirjailijaksi. Reimannin ensimmäinen pitempi kertomus oli Die Denunziantin 1952, jota ei kuitenkaan julkaistu. Reimann pääsi kuitenkin kertomuksen ansiosta Magdeburgin kirjailijoiden järjestön jäseneksi. 1954–1955 julkaistiin hänen kertomuksensa Die Kinder von Hellas ja Die Frau am Pranger. Reimannin mies oli alkoholisti. Liittoa varjostivat myös Reimannin kokema keskenmeno ja sitä seurannut itsemurhayritys 1954.
Reimann erosi miehestään 1958 ja meni seuraavana vuonna naimisiin kirjailija Siegfried Pitschmannin kanssa. Noudattaakseen kommunistisen puolueen ohjeistusta, jonka mukaan kirjailijoiden tulisi muuttaa teollisuuslaitoksiin Reimann muutti 1960 miehensä kanssa Hoyerswerdaan, jossa työskenteli ruskohiililaitoksessa. Laitoksessa hän kirjoitti kertomukset Das Geständnis ja Ankunft im Alltag. Jälkimmäisestä hän sai 1962 Vapaan Saksan Ammattiliiton kirjallisuuspalkinnon. Reimann kirjoitti myös miehensä kanssa palkitun kuunnelman Ein Mann steht vor der Tür 1961. Reimannin muutto Hoyerswerdaan herätti sekä median että sosialistisen puolueen huomion. Puolueen suhtautuminen Reimanniin oli pääosin suopeaa, mutta Reimann ei kuitenkaan suostunut liittymään sosialistisen puolueen jäseneksi ja puhui Hoyerswerdan työläisten elämänlaadun parantamisen puolesta. Reimannin kertomus Die Geschwister julkaistiin etukäteen kommunistisessa nuorisolehti FORUM:ssa vuonna 1963. Kirjastaan Reimann palkittiin vuonna 1965 Taideakatemian Heinrich-Mann-palkinnolla ja Carl-Blechen-palkinnolla. Teollisuuslaitoksessa Reimann rakastui Jon-Hans Kerschekiin. Vuonna 1964 hän erosi Pitschmannista ja meni naimisiin Kerschekin kanssa. Samana vuonna Reimann matkusti sosialistisen puolueen nuorisojärjestön delegaation kanssa Siperiaan. Matkan tuloksena syntyi matkakertomus Das grüne Licht der Steppen.
Reimann kirjoitti romaaniaan Franziska Linkerhand vuodesta 1963 lähtien aina kuolemaansa saakka. Silti se jäi kesken. Romaania varten Reimann tutki Hoyerswerdan työläisten elinoloja ja yritti selvittää, miksi hänen edustamansa oikeudenmukainen sosialismi ei toteutunut. Hänen suhtautumisensa sosialistiseen puolueeseen muuttui kriittisemmäksi, eikä hän allekirjoittanut 1968 kirjailijoiden hyväksyntää Tšekkoslovakian miehitykselle. Vuonna 1968 Reimann sairastui syöpään ja muutti Neubrandenburgiin. Liitto Kerschekiin päättyi. Kun syöpä uusiutui, meni Reimann lääkäri Rudolf Burgatzin kanssa naimisiin 1971. Reimann kuoli berliiniläisessä sairaalassa 20. helmikuuta 1973. Franziska Linkehand ilmestyi 1974 keskeneräisenä.
Jälkimaine
Vuonna 1999 avattiin uudelleenrakennettu Reimann-koti Neubrandenburgissa Brigitte Reimann-kirjallisuustalona. Talossa Reimannista muistuttaa pysyvä näyttely ja arkisto.
Hoyerswerdassa Beimannista muistuttaa Brigitte Reimann Begegnungsstätte, josta löytyy Reimannin Hoyerswerdan kodin jäljitelmä. Muistomerkkiä hoitava taidejärjestö järjestää myös Reimannista muistuttavia kävelyitä kaupungissa. Kaupungin kirjasto nimettiin 2003 Reimannin 70. syntymäpäivän kunniaksi Brigitte-Reimann-kirjastoksi. Myös Burgin kirjasto on nimetty hänen mukaan.
Reimannin 80. syntymäpäivän kunniaksi Burg julisti vuoden 2013 Brigitte Reimann-vuodeksi. Burg jakaa tästä vuodesta lähtien myös Brigitte Reimann-kultturipalkintoa. Kultturipalkinto jaetaan joka toinen vuosi merkittäville kultturivaikuttajille. Kultturivuoden kunniaksi Reimannin mukaan nimettiin Burgissa myös katu ja hänen synnyintaloonsa kiinnitettiin muistilaatta. Samaan aikaan Hoyersverdassa julkaistiin hänestä muistuttava veistos  nimeltään Die große Liegende.
Reimannin lapsuudenkoti Burgissa purettiin vuonna 2017 huonon kunnon vuoksi. Nyt Reimannista muistuttaa 2018 valmistunut näköismuriaali.
Vuonna 2004 Reimannista tehtiin TV-elokuva. Hunger auf Leben.
Kirjallisuus
Kirjallisuuden tehtävä DDR:ssä oli kuvata maan sosialistista muotoutumista. Sen tuli noudattaa Neuvostoliitosta polveutuvaa sosialistisen realismin kerrontanormeja. Reimannin tekstien kertojia kuvastaa kuitenkin toisenlaisuus ja vieraus, joka ilmenee myös heidän vierasperäisessä ulkonäössään Vieraalle on vaikeaa sopeutua uuteen järjestykseen, eikä uusi järjestys hyväksy häntä yhtävertaiseksi jäsenekseen. Reimannin tekstien päähenkilöt ovat aina naisia. Kuitenkin teksteissä esiintyy suhteessa päähenkilöön oleva mies.
Kolmoisdraamat ovat tyypillisiä Reimannin teksteille. Kolmoisdraaman miespuoliset osapuolet voidaan jakaa ottoisiin ja heidän poikiinsa sekä veljen kaksoisolentoihin. Ottoisät edustavat uutta järjestelmää. He edustavat julkista tilaa ja toimivat kertojan esikuvana. Suhteessa näihin miehiin kertoja sivuuttaa omat tarpeensa ja alistuu miesten tahtoon. Samalla tämä rakkaus ei kuitenkaan ole seksuaalista. Etsiessään uutta yhteiskuntaa Reimannin naispuoliset kertojat jättävät perheensä ja siirtyvät uusien perheidensä ottoisien ja -poikien huomaan. Kertojan insestimäinen suhde veljeensä tai tämän kaksoisolentoon osoittaa kuitenkin kertojan varautuneisuuden uutta järjestystä kohtaan. Vaikka sankaritar valitseekin yhteiskunnallisesti oikean vaihtoehdon, kuuluu hänen sydämensä epäluotettavalle osapuolelle. Kolmoisdraama kuvastaa kertojan ulkopuolisuutta. Hän ei kuuluu mihinkään paikkaan tai suhteeseen.
Osberht (Northumbrian kuningas)
Osberht tai Osbert (k. 867 York) oli Northumbrian kuningas 848–862. Roger Wendoverilaisen mukaan kuningas Aethelred II sai surmansa vuonna 848, ja hänen jälkeensä valtaistuimelle nousi Osberht, jonka syntyperä on tuntematon. Osberht kuitenkin syrjäytettiin, ja kuninkaaksi nousi hänen veljensä Ælla. Ælla ja Osberht yhdistivät lopulta voimansa hyökätäkseen Yorkin valloittaneita viikinkejä vastaan. Kummatkin saivat surmansa 21. maaliskuuta 867 käydyssä taistelussa.
Pokémon XD: Gale of Darkness
Pokémon XD: Gale of Darkness (ポケモンXD 闇の旋風ダーク・ルギア) on seuraava konsoliroolipeli Nintendon Pokémon-tuotelinjasta Nintendo GameCubelle. Se on GameCube-peli Pokémon Colosseumin jatko-osa. Peli sijoittuu Orren alueelle kuten myös Pokémon Colosseumin seikkailupelitilakin. Kaikki Game Boy Advancen Pokémon-pelit voi yhdistää tähän peliin Battle Modea eli taistelupelitilaa ja vaihtamista varten.
Tarina
Tarina alkaa päähenkilön, Michaelin, esittelyllä. Michael tapaa aluksi Professori Kranen, äitinsä pomon. Hän esittelee Varjo-Pokémon-idean. Varjo-Pokémonit ovat Pokémoneja, joiden sydämet ovat keinotekoisesti suljettu. Rikollissyndikaatti Cipher luo ja jakelee niitä omien, pahojen tarkoitusperiensä täyttämiseksi. Krane myös esittelee Snag Machinen, jota käytetään Varjo-Pokémonien nappaamiseen, jotta ne voidaan myöhemmin puhdistaa. Krane antaa Michaelille Snag Machinen, jotta Michael voisi napata näitä Varjo-Pokémoneja. Krane antaa myös Michaelille erikoislasit, joiden avulla hän voi tunnistaa Varjo-Pokémonit. Piakkoin tämän jälkeen, Cipherin agentit kidnappaavat Kranen. Michael menee ulos pelastaakseen Kranen ja paljastaakseen sekä voittaakseen Cipher-syndikaatin.
Uudet ominaisuudet ja muutokset
Pokémon XD sisältää monia uusia ominaisuuksia edeltäjästään, Pokémon Colosseumista.
Poké Spot
Poké Spot on uusi ominaisuus Pokémon XD:ssä, mitä ei ollut Pokémon Colosseumissa. Se mahdollistaa pelaajien taistella villejä Pokémoneja vastaan ja napata niitä. On olemassa kolme erilaista Poké Spot-aluetta: luola, kivi ja keidas. Jokaisella alueella on erilaisia Pokémoneja, jotka saattavat ilmestyä. Poké Spot-alueilla on myös harvinaisia Pokémoneja, joita voi vaihtaa pelin sisäisesti. Saadaksesi Pokémoneja ilmestymään Poké Spot-alueelle, sinun täytyy houkutella niitä Poké Snacks-ruoan avulla. Mutta, jos et aina pyydystä uutta pokemonia kun jätät ruokaa tarjolle voit löytää Munchlaxin sieltä.
Varjo-Pokémonien liikkeet
Varjo-Pokémonit ovat ainoita, jotka voivat käyttää erityisiä varjo-liikkeitä ennen kuin niitä aletaan puhdistaa; puhdistus voi tapahtua vasta sitten, kun pelaaja on napannut kyseiset Pokémonit. Pokémon Colosseumissa ainoa liike, minkä Varjo-Pokémonit tietävät, on Shadow Rush; tätä on laajennettu XD:ssä. Nyt on olemassa kahdeksantoista varjohyökkäystä. Varjohyökkäykset ovat "supervahvoja" ei-Varjo-Pokémoneja vastaan, mutta "ei niinkään vahvoja" muita Varjo-Pokémoneja vastaan.
Varjo-Pokémonit
Pokémon Colosseum sisältää 48 Varjo-Pokémonia. Tässä pelissä on melkein puolet enemmän, 83 Varjo-Pokémonia. Kouluttajilla, joilla oli aiemmin vain yksi Varjo-Pokémon, on nyt kaksi. Useimmilla Cipherin pomoilla voi olla jopa kolme Varjo-Pokémonia; Cipher-pomo Eldeksellä on neljä. Viimeisellä pomolla, Suurmestari Greevilillä, on koko tiimi täynnä Varjo-Pokémoneja.
Purify Chamber
Colosseumissa Varjo-Pokémonit täytyi puhdistaa yksi kerrallaan Agaten pyhäköllä (Agate Shrine). Kuitenkin, koska tässä pelissä on huomattavasti enemmän Varjo-Pokémoneja, Purify Chamber (Puhdistuskammio) luotiin. Siinä Varjo-Pokémon asetetaan keskelle ja jopa neljä tavallista (ei-Varjo) Pokémonia ympärille. Tavalliset Pokémonit johtavat ja avaavat Varjo-Pokémonin sydämen. Puhdistuskammio voi puhdistaa jopa yhdeksän Varjo-Pokémonia kerrallaan, jokainen omassa asetelmassaan; neljä tavallista ja yksi Varjo-Pokémon.
Battle Sims
Sen jälkeen kun olet saanut Disc Case-esineen naiseksi pukeutuneelta Cipher Peonilta Phenac Cityn porttien lähellä, voit pelata niitä Realgam Towerissa. Ympäri Orrea löydät useita Battle CD-esineitä, joita voit käyttää Battle Sims-taistelusimulaattorissa. Battle CD:t ovat etukäteen ohjelmoituja taisteluja erilaisten vuokra-Pokémonien kanssa. Joissakin taisteluissa on rajoituksia, kuten esimerkiksi miten monta vuoroa pelaaja voi pelata ennen kuin oman Pokémonin tila muuttuu automaattisesti huonommaksi. Battle CD:n suorittaminen ensimmäistä kertaa ansaitsee pelaajalle esineen, joka vaihtelee aina Super Potionista Sacred Ashiin.
Battle Bingo
Battle Bingo on toinen minipeli, joka löytyy Realgam Towerista. Pelin tarkoitus on läpäistä 4x4 ruudukko käyttäen joitakin Pokémoneja taistelussa. Aloitat valitsemalla oman korttisi, jossa on oma Pokémon. Saat käyttää sitä Pokémonia ja kahta Master Ball-palloa. Sitten valitset ruudun ja taistelet villiä Pokémonia vastaan. Tämä villi Pokémon on sitä tyyppiä, mitä ruudussa lukee. Jos voitat, läpäiset ruudun ja saat valita toisen, joka on sen vieressä. Jos olet heikossa asemassa Pokémonisi tyypin takia tai muuten vain haluat käyttää villiä Pokémonia, koska EP:si ovat loppumaisillaan, voit käyttää Master Ball-palloa napataksesi sen. Huomio: et saa pitää yhtään Pokémonia joita nappaat Battle Bingossa. Jos valitset ruudun jossa on “?”, saat EP:itä eli ylimääräisiä Master Ball-palloja. Saat myös ylimääräisiä Master Ball-palloja läpäisemällä linjan ruutuja. Peli loppuu jos voitat tai EP:si loppuvat. Pelaaja voi myös saada haltuunsa Bonsly-kortin sen jälkeen, kun hän on löytänyt kadonneen Bonslyn. Tätä korttia voi käyttää avatakseen uuden Bingo-kortin, joka mahdollistaa Bonslyn käytön Bingon aloitus-Pokémonina. Tämä on ensimmäinen kerta Pokémon-pelissä kun Bonslyä on mahdollista käyttää taistelussa.
Quick Battle
Quick Battle (Pikataistelu) oli myös Pokémon Colosseumissa. Pikataistelussa (joka valitaan valitsemalla "VS MODE", sieltä "NEW GAME" ja "CONTINUE") voit nopeasti taistella ystävääsi vastaan sellaisella Pokémonilla, jota et välttämättä omista Story Modessa. (Pokémon Colosseumissa voisit taistella vain koneen pelaajia vastaan.) Pikataistelussa olevilla Pokémoneilla on myös erikoisempia iskuja kuin Colosseumin Pikataisteluissa, esimerkiksi Pikachu osaa Dynamicpunchin ja muitakin harvinaisia iskuja. Liikkeet valitaan nyt C-ohjaimella normaalin valitsemistavan sijaan. Viimeinen ja ehkäpä helpoiten huomattavissa olevin muutos on se, että aina on tuplataistelu, eli taistelu joissa molemmilla osapuolilla on aina kaksi Pokémonia kentällä.
Kehitys
Ennen kuin peli julkaistiin kenellekään, useita esikatseluja annettiin. Tässä on muutama niistä:
Reggie Fils-Aime
Ensimmäiset tiedonjyvät Pokémon XD:stä olivat hyviä uutisia Pokémon-faneille: Nintendo of American vastaava Reggie Fils-Aime paljasti haastattelussa pelisivusto IGN:n kanssa maaliskuussa 2005, että Pokémon XD:ssä olisi samanlainen pelisysteemi kuin Game Boy Advancen RPG-peleissä Pokémon Ruby ja Pokémon Sapphire, fanien suureksi iloksi. Tässä on ote artikkelista:
Lopullinen tuote oli kuin olikin jatko-osa Pokémon Colosseumille, vaikkakin monia asioita laajennettiin, kuten lisättiin uusia alueita ja kaupunkeja, syvempi tarina, enemmän Varjo-Pokémoneja napattavaksi ja mahdollisuus napata villejä Pokémoneja Poké Spots-alueilla.
Japanilaiset lehdet
Japanilaiset pelilehdet Famitsu ja CoroCoro Comic myöhemmin antoivat kuvia pelista ja tietoja, jotka paljastivat, että pelissä tulisi olemaan 3D-grafiikat samaan tyyliin kuin edeltäjässään, Pokémon Colosseumissa. Kerrottiin myös, että peli jatkaisi Varjo-Pokémon-ideaa ja niiden nappaamismahdollisuutta samalla lailla kuin Colosseumissa. Juonesta ei paljastettu mitään muuta kuin se, että mustalla Varjo-Lugialla tulisi olemaan tärkeä rooli juonen kannalta.
Paljastettiin myös, että pelaaja aloittaa 10-tasoisella Eeveellä ja tasoprosessi olisi samantyylistä kuin kannettavissa peleissäkin.
Nintendon mainostukset
Nintendo julkaisi kaksi demoa mainostaakseen peliä. Jälleenmyyjien demossa pelaaja taistelee kaksi taistelua, missä pelaaja voi napata kolme Varjo-Pokémonia. Demon pelattaviin Pokémoneihin kuuluvat Gardevoir ja Parasect. Toinen demo oli "Pokémon Rocks America"-kiertueella. Pelaajat, jotka pelasivat demon loppuun asti voisivat ladata ilmasen Metangin. Kiertueella Phoenixissa pelaajat voisivat saada pelin ennen aikojaan.
Vastaanotto
Pokémon XD sai erilaisia arvosteluja, yleensä 6-7 pistettä kymmenestä (8.6/10 oli sen korkein pistemäärä).
Peliä kritisoitiin useasti siitä, että siinä oli suuria määriä kierrätettyä materiaalia Pokémon Colosseumista, sisältäen uudelleenkäytettyjä alueita. Toinen yleinen valituksenaihe oli fakta, että pelissä oli rajoitukset saatavilla olevien Pokémonien määrälle ja se, että mahdollisuus linkittää Game Boy Advancen Pokémon-peleihin oli saatavana vasta Story Moden suorittamisen jälkeen.
GameSpy oli sanonut arvostelussaan:
Aukkosuhde
thumb|350px|right|Aukkosuhde yhden aukkoarvon välein pienenevässä aukossa. Jokaisella askelella aukon pinta-ala on puolet edellisestä. Todellinen tarkka suhdeluku olisi itse asiassa kahden neliöjuuri (~1,4142).
Aukkosuhde eli f-luku on optiikassa käytetty dimensioton suure, joka kuvaa optisen järjestelmän polttovälin ja sisään tulevaa valoa rajoittavan aukon suhdetta.
Valokuvauksessa kameran objektiivin suurimman aukon aukkosuhteesta käytetään nimitystä valovoima.
Kaava ja merkintä
Optisen järjestelmän aukkosuhde \kappa saadaan kaavalla
jossa on polttoväli ja  valon sisääntuloaukon halkaisija. Esimerkiksi 100 mm polttovälillä aukkosuhde 4 tarkoittaa aukon halkaisijan olevan 25 mm.
Aukkosuhde ilmoitetaan tavallisesti merkinnällä x, jota on tapana kohdella yksittäisenä merkkinä ("f-luku"). Muita vakiintuneita merkintätapoja ovat 1/x ja x ja myös Fx. Aukkosuhde 16 voidaan siis merkitä myös esimerkiksi 1/16, 16, F16 tai "aukko 16".
Joidenkin kameravalmistajien merkintätapa Fx on sikäli huono, että F on optiikassa polttopisteen tunnus. Merkintätapa ei myöskään vihjaa suhdelukuun (jakolaskuun) samalla tavalla kuin merkintä x.
Vaikutus kuvaan
Optisen järjestelmän piirtämän kuvan syväterävyysalue kasvaa aukon halkaisijan pienentyessä eli f-luvun kasvaessa.
Aukon koko vaikuttaa myös kuvan tarkkuuteen linssien ominaisuuksista riippuvalla tavalla. Äärimmilleen avatulla aukolla järjestelmän piirtämään kuvaan vaikuttavat optiset vääristymät eli aberraatiot, kun taas hyvin pienen aukon läpi kulkeva valo diffraktoituu. Tavallisilla kameraobjektiiveilla terävin piirto saavutetaan yleensä noin 5,6–8 alueella. Lyhyen polttovälin laajakulmalinsseissä suuri aukko aiheuttaa usein vinjetointia eli kuvan reunojen tummumista.
Kennon koko
Kennon koon perusteella lasketaan usein objektiivin niin sanottu kinokennovastaavuus, mikä yksinkertaistaa objektiivin polttovälin ja valovoiman ymmärtämistä. Syy on historiallinen: valokuvaus on perinteisesti pohjautunut 35 mm kinokennoon, minkä vuoksi polttoväli ja f-luku hahmotetaan nimenomaan suhteessa kinokennorunkoihin. Ilman vastaavuuslaskentaa olisi vaikea arvioida, miten jokin tietty objektiivi käyttäytyy eri kokoisten kennojen kanssa käytettynä.
Kun polttoväli ja f-luku kerrotaan niin sanotulla rajauskertoimella, saadaan polttoväli ja f-luku, jota kinokennokamerassa olisi käytettävä vastaavan kuvapiirron aikaan saamiseksi (kuvan leveyskulma ja valotus). Vaikka objektiivin ominaisuudet eivät muutu, sen piirtämän kuvan koko suhteessa kennoon ja kennolle tuleva kokonaisvalomäärä riippuvat luonnollisesti kennon koosta. On huomattava, että kennon koko vaikuttaa samansuuruisesti sekä näennäiseen polttoväliin että aukkosuhteeseen (f-lukuun).
Esimerkiksi objektiivia, jonka polttoväli on 50 mm ja aukkosuhde f/1,8 kinokennokamerassa vastaa APS-C kroppikennokamerassa objektiivi, jonka polttoväli on 33,3 mm ja aukkosuhde f/1,2 (rajauskerroin 1,5). Tällöin kennolle piirtyvän kuvan koko ja valovoima ovat molemmissa tapauksissa samat. Toisin sanoen jos kennojen pikselimäärät ja ISO-herkkyydet ovat samat, tulisi lopputuloskuvankin olla samanlainen (poislukien kohinaominaisuudet ja muut mahdolliset eroavuudet).
Toisaalta jos 50 mm f/1,8 objektiivia käytetään 1,5-kertoimen kroppikennorungossa, sen piirtämä kuva vastaa 75 mm f/2,7 objektiivia kinokennorungossa. Vastaavasti iPhone 5s:n objektiivin kroppikerroin on 5,64. Linssin aukoksi mainostetaan f/2,2 ja polttoväliksi 4,12 mm. Kertoimella korjattuna, verrattuna 35 mm kinokennoon, aukkovastaavuus on f/2,2 x 5,64 = f/12,4 ja polttoväli 4,12 mm x 5,64 = 23,2 mm. Linssin kinokennovastaavuus on siten 23 mm f/12 (näennäinen polttoväli ja aukko).
Joonialainen stoa
Joonialainen stoa on tutkimuksessa käytetty nimitys eräästä antiikin aikaisesta stoasta eli pylväshallista Miletoksen kaupungissa Vähässä-Aasiassa, nykyisessä Turkissa.
pienoiskuva|vasen|Joonialaisen stoan ja Pyhän tien alueen raunioita tulvan aikaan. Stoa rakennettiin roomalaisella kaudella Flaviusten hallitsijasuvun aikana eli vuosien 69–96 jaa. välillä, ja sitä muutettiin vielä keisari Trajanuksen aikana vuosien 98–117 jaa. välillä. Se sijaitsi Miletoksen keskustassa kaupungista Didymaan johtaneen niin kutsutun Pyhän tien alkupään itälaidalla, ja se oli rakennettu Capiton kylpylän ja Eudemoksen gymnasionin etupuolelle. Se muodosti näin Pyhän tien itäpuolisen pylväikön, siinä missä lännenpuoleinen pylväikkö kytkeytyi kaupungin Pohjoiseen agoraan.
Stoan pituus oli noin 100 metriä ja syvyys noin 14 metriä. Se edusti joonialaista tyyliä, mistä se on saanut nykyisen nimensä, ja sen kadun puolen julkisivussa arvioidaan olleen 35 pylvästä. Se oli rakennettu suhteellisen korkealle, seitsenportaiselle krepidomalle. Pylväikön takana oli rivissä 19 huonetta. Sieltä oli pääsy myös Capiton kylpylään.
Pieni osa stoasta, mukaan lukien neljä joonialaista pylvästä ja seinää, on kunnostettu alkuperäiselle paikalle. Sellaisena rakennus on nykyisin Miletoksen arkeologisen alueen näyttävimpiä kohteita. Vuodenajasta riippuen rauniot ovat välillä tulvaveden vallassa.
Maxi-Makasiini
thumb|300px|Maxi-Makasiinin logo
Holyrood Abbey
Luostarissa näkyy siirtyminen romaanisen tyylin pyörökaarista goottilaisen tyylin teräväkärkisiin kaariin.
Maxi-Makasiini
Maxi-Makasiini oli Kainuun ja Pohjois-Savon alueella toiminut halpamyymäläketju. Maxi-Makasiinin perustivat 1970-luvulla veljekset Paavo ja Seppo Saastamoinen. Ketjun liikevaihto vuonna 2002 oli 44 miljoonaa euroa, ja ketju työllisti lähes 200 ihmistä. Pääkonttori sijaitsi Kajaanissa. Ketjun liiketoiminnan perustana oli oma maahantuonti Aasiasta, mikä mahdollisti halvat jälleenmyyntihinnat kuluttajille. Suuri osa myyntitavaroista tuotiin Pick Import Oy:n kautta, jonka perustajajäseninä Saastamoiset toimivat. Ketjun tunnuslause oli "Maxissa markkakin on mahtava".
Holyrood Abbey
Luostari on usean Skotlannin kuninkaan hautapaikka David II, Jaakko II ja Jaakko V. Siellä on myös kruunattu kuningas Kaarle I vuonna 1633. Luostari hylättiin sen katon romahdettua vuonna 1768.
Maxi-Makasiini
Vuonna 2006 Tokmanni-konserni osti Maxi-Makasiinin. Ketjun myymälät muutettiin Tokmanneiksi vasta vuoteen 2014 mennessä.
Jääpallon SM-kilpailu 1924
Vuoden 1924 jääpallon SM-kilpailuihin osallistui 13 joukkuetta. Mukana oli viiden vuoden tauon jälkeen joukkue myös Tampereelta, kun Tampereen Palloilijat osallistui kilpailuun. Mestaruudesta taistelivat samat joukkueet kuin aikaisempinakin vuosina. Loppuottelussa kohtasivat Viipurin Sudet ja HJK. Loppuottelussa HJK onnistui uusimaan mestaruutensa 4–1-voitolla.
Alkuerät
1.kierros 2.kierros Puolivälierät Uusintaottelut
Mestarijoukkue
HJK:n mestarijoukkue: Armas Saarinen, Feliks Siimes, Mauritz Lagerström, Yrjö Tuhkunen, Verner Eklöf, Niilo Tammisalo, Aarne Tolonen, Akseli Pietiläinen, Esko Pekonen, Kalle Fallström, Visa Lappalainen.
Hongkongin taistelu
Tausta
thumb|vasen|Hongkongia puolustavia kanadalaissotilaita Kaukoidän tilanne oli kiristynyt 1930-luvulta lähtien Japanin aloitettua entistä aggressiivisemman ulko- ja kauppapolitiikan alueella. Yhdistyneen kuningaskunnan kruununsiirtomaa Hongkong sijaitsi strategisesti merkittävällä paikalla. Japanin, Yhdysvaltojen ja Ison-Britannian välisessä Washingtonin konferenssissa 1921–1922 oli kuitenkin sovittu, ettei aluetta linnoitettaisi. Brittien tärkein tukikohta Kaukoidässä olikin Singapore.
Kiinan ja Japanin välille syttyi sota vuonna 1937 ja vuoden 1938 marraskuussa japanilaiset miehittivät Hongkongin liepeillä sijaitsevan Kantonin. Brittien hallitsemaan Hongkongiin tulvi kiinalaisia pakolaisia, jotka söivät alueen rajallisia resursseja kapuan kärsiessä samalla sodasta. Brittilehdistö alkoi spekuloida Japanin hyökkäyksellä Hongkongiin. Brittien johto piti Hongkongin puolustamista mahdottomana ja suunnitelmana oli, että joukot tekisivät sodan syttyessä vastarintaa vain, jotta Singaporen puolustamiseksi saataisi tuotua vahvistuksia. Hongkongiin oli sijoitettu brittiläisiä, kanadalaisia ja intialaisia sotilaita, joiden yhteisvahvuus oli vuonna 1941 noin 14 000 miestä. Hongkongin kiinalaiset eivät olleet kovinkaan kiinnostuneita Hongkongin puolustamisesta vallan keskittyessä siirtomaahallinnon pienelle vähemmistölle. Brittihallinto tiedosti epäluottamuksen ja vältteli esimerkiksi paikallisten aseistamista. Hongkongin vapaaehtoiset puolustusjoukot koostuivat lähes kokonaan eurooppalaisista.
Japanin sotilasjohto oli vakuuttunut sodan väistämättömyydestä Yhdysvaltain ulkoministeri Cordell Hullin antaman niin sanotun kymmen kohdan asiakirjan jälkeen, jossa Japanilta vaadittiin esimerkiksi vetäytymistä Kiinasta ja Indokiinasta. Asiakirja tulkittiin uhkavaatimuksena ja vastineena Japani päätti toteuttaa iskun Pearl Harbouriin 8. joulukuuta kello 8.00 Tokion aikaa. Iskun jälkeen Japanin armeijalla oli viisi vallattavaa pääkohdetta, joista yksi oli Hongkong. Isku Hongkongiin oli Etelä-Kiinassa olevan kenraaliluutnantti Takashi Sakain johtaman Japanin 23. armeijan vastuulla.
Taistelu
thumb|vasen|Japanilaisten tykki Hongkongin taistelujen aikana Japanilaiset aloittivat hyökkäyksen Hongkongiin 8. joulukuuta 1941 noin kuusi tuntia Pearl Harbourin iskun jälkeen. Hyökkäävät joukot kuuluivat japanilaisten kokeneeseen 38. divisioonaan ja hyökkäystä edelsi alueen kiitoteille ja sotilastukikohtiin tehdyt ilmaiskut. Japanilaiset olivat perillä brittien puolustusjärjestelyistä Hongkongissa ja Kowloonin niemimaa sekä muut Hongkongin alueet mantereella kukistuivat vain muutaman päivän jälkeen. Brittien kenraalimajuri Christopher Maltbyn komentamat joukot vetäytyivät aluksi uusien territorioiden halki kulkevalle niin sanotulle gininjuojien puolustuslinjalle. Uusilla territorioilla oli noin neljännes brittijoukoista ja joukkojen valtaosa oli Hongkongin saarella. Japanilaisia auttoivat paikalliset triadit ja pian japanilaiset olivat nostaneet lippunsa Kowloonin rannalle. Maltby antoi määräyksen vetäytymisestä Hongkongin saarelle 11. joulukuuta.
18. joulukuuta japanilaiset suorittivat maihinnousun Hongkongin saaren East Pointissa. Maihin nousi 7 500 japanilaista kaikenlaisia pieniä aluksia käyttäen. Japanilaiset saivat yliotteen puolustajista jo muutaman päivän taistelujen jälkeen. Maltby oletti japanilaisten pyrkivät etenemään saaren rannikkoa pitkin, mutta sen sijaan he etenivät saaren kukkulaiselle sisäosalle. Vielä 21. joulukuuta brittien pääministeri Winston Churchill vetosi puolustajiin vaatien Hongkongin puolustamista viimeiseen asti. Tähän mennessä britit hallitsivat kuitenkin enää vain pientä osaa Hongkongin saaresta. Tilanteen käytyä toivottomaksi Hongkongin brittikuvernööri Mark Young allekirjoitti antautumissopimuksen japanilaisten kanssa brittien Peninsula-hotellissa joulupäivänä 25. joulukuuta.
Seuraukset
thumb|Kenraali Maltby ja japanilaisia antautumisneuvotteluissa joulupäivänä 25. joulukuuta 1941 Brittien ja heidän liittolaistensa tappiot Hongkongin taistelussa olivat noin 2 000 kaatunutta ja 1 300 haavoittunutta. 9 000 brittiä, kanadalaista ja intialaista jäi japanilaisten sotavangeiksi. Monet kuolivat tauteihin ja nälkään vankeutensa aikana. Hyökkäävät japanilaiset kärsivät lukumääräisesti suuremmat tappiot. Sotilaiden lisäksi noin 4 000 hongkongilaista siviiliä oli saanut surmansa ja heidän valtaosansa oli kiinalaisia.
Japanilaiset miehitysjoukot syyllistyivät julmuuksiin valtaamillaan alueilla. Esimerkiksi Kowloonin niemimaalla raiskattiin 10 000 kiinalaisnaista. Osa Hongkongin brittisiviileistä, etenkin naiset ja lapset, oli evakuoitu ja Hongkongiin jääneet britit asetettiin vankileirille Stanleyn niemellä. Kuvernööri Mark Young oli vankina eräässä hotellissa. Japanilaisten suunnitelmissa Hongkongista oli tarkoitus tulla osa niin sanottua Itä-Aasian hyvinvointipiiriä ja alun raakuuksien jälkeen kiinalaisten osuutta paikallishallinnossa nostettiin ainakin nimellisesti. Osa paikallisista teki yhteistyötä miehittäjien kanssa ja toisaalta alueella toimi esimerkiksi kommunistisissejä. Japanin miehitysajalla kiinalaisten eurooppalaisvastaisuus ja kolonialismin vastustus lisääntyi.
Brittijoukot palasivat Hongkongiin toisen maailmansodan lopulla elokuussa 1945 ja paikalliset japanilaiset miehitysjoukot antautuivat ilman vastarintaa.
1962
Vuosi 1962 oli normaalivuosi, joka alkoi maanantaista.
Kaulusleguaani
Kaulusleguaani (Crotaphytus collaris) on saanut nimensä kaulan kahdesta tummasta raidasta. Liskon pohjaväri on kellanruskea, pää ja jalat ovat usein keltaiset, selässä ja jaloissa on vaaleita pilkkuja. Alalajista riippuen liskossa on usein vielä kirkkaan keltaisia tai sinisiä merkkejä. Naaraat ovat haaleamman värisiä. Kaulusleguaani kasvaa noin 25 sentin mittaiseksi.
Kaulusleguaanit ovat kotoisin Yhdysvalloista ja Meksikosta. Niitä tavataan Sonoran autiomaassa, Arizonassa ja Kaliforniassa. Ne elävät kivikkoisilla alueilla pensaikoissa tai ruohikkomaastossa.
Kaulusleguaaneja pidetään jonkin verran lemmikkieläiminä.
Sergei (Haminan piispa)
thumb|upright|Sergei vuonna 2012. Sergei, siviilinimeltään Yrjö Rajapolvi (s. 23. huhtikuuta 1965), on Suomen ortodoksisen kirkon Helsingin hiippakunnan apulaispiispa.
Varhainen ura
Ennen piispaksi tuloaan hän toimi pitkään Heinäveden Valamon luostarin johtajana eli igumeenina, joksi hänet valittiin vuonna 1997. Sergei valmistui Kuopion ortodoksisesta pappisseminaarista vuonna 1988, ja vuonna 1990 hän valmistui ortodoksisen uskonnon aineenopettajaksi Joensuun yliopistosta.
Luottamustoimet ja Valamon luostarin johtajuus
Sergei liittyi Valamon luostarin veljestöön vuonna 1990. Hän on kuulunut myös Valamon kansanopiston johtokuntaan ja Valamo-säätiön valtuuskuntaan. Sergei on lisäksi ollut Valamon Ystävät ry:n hallituksen jäsen vuosina 2000–2012 ja Ortodoksinen Veljestö ry:n hallituksessa vuodesta 1997 alkaen ja vuodesta 2015 sen puheenjohtaja. Hän oli Suomen ortodoksisen kirkon kirkolliskokouksen pappisjäsen 2010–2013.
Vuonna 2011 arkkipiispa Leo erotti Sergein Valamon luostarin johdosta. Erottamisen taustalla olivat erimielisyydet luostarin talouden hoitamisesta. Apulaisoikeuskansleri katsoi kuitenkin, ettei johtajan erottaminen ollut lain mukaan mahdollista. Sergei pääsi jatkamaan luostarin johtajana vuoden kuluttua.
Sergei apulaispiispana
Sergei vihittiin tammikuussa 2022 Helsingin hiippakunnan apulaispiispaksi, ja hän sai tittelikseen Haminan piispa. Apulaispiispan toimi on uusi, ja piispa Sergei toimii apulaispiispana arkkipiispa Leon alaisuudessa.
Semanttiset roolit
Semanttisilla rooleilla tarkoitetaan sanan asemaa lauseessa.
Semanttisten roolien tutkimus sai alkunsa antiikin aikana, kun ensimmäisenä Aristoteles jakoi lauseen sanoja sen mukaan, millainen tehtävä niillä oli lauseen merkityksen kannalta. Pian jakoa täsmennettiin ja ajatus sanaluokista ja lauseenjäsenistä kehittyi. Huolimatta alun alkuisesta ensisijaisuudestaan nykyään semanttisten roolien tutkimus ja etenkin opetus peruskouluissa on jäänyt sivummalle, lauseenjäsenten varjoon, ehkä siksikin, että merkitys ylipäätään on vaikeasti tutkittava kielitieteen ala ja sen asema tieteenä on moneen otteeseen kyseenalaistettu tutkittavan aiheen abstraktiuden vuoksi.
Lauseenjäsenet ja semantiikka
Erona syntaktisiin rooleihin, perinteisiin lauseenjäseniin, semantiikka tarkastelee lauseen osia merkityksen kannalta suhteessa muuhun lauseeseen. Toisin sanottuna semanttisten roolien jako tarkoittaa siis sitä, että lausetta jaettaessa osiin, sanoja ei jaeta luokkiin muodon tai taivutuksen vaan merkityksen perusteella. Tällöin semanttiselta kannalta ei ole merkitystä, onko psykologiseksi subjektiksi, teemaksi, nimetty lauseen osa lauseenjäsenien kannalta subjekti vai ei. Kyseessä on siis perinteiselle lauseenjäsennykselle vaihtoehtoinen lähestymistapa.
Nominien semanttisia rooleja jaetaan yleensä ainakin 11.
Villihevonen
Hevonen (Equus caballus) on hevoseläinten heimoon kuuluva nisäkäslaji. Hevosen katsotaan jakautuvan kolmeen alalajiin, kesyhevoseen, przewalskinhevoseen sekä sukupuuttoon jo kuolleeseen tarpaaniin.
Nykyään kotieläimenä pidetyt hevoset ovat kesyhevosia (Equus caballus caballus). Villiintyneitä kesyhevosia ovat muun muassa Pohjois-Amerikan mustangit ja Australian brumbyt.
Kaikki nykyiset przewalskinhevoset eli mongolianvillihevoset (Equus caballus przewalskii) polveutuvat ainakin jossain vaiheessa vankeudessa eläneistä yksilöistä. Viimeisimmät havainnot vapaista przewalskinhevosista ovat vuodelta 1969, mutta eläintarhojen yksilöitä on istutettu takaisin luontoon, ja sitä pidetään nykyään erittäin uhanalaisena.
Tarpaani eli arotarpaani (Equus caballus ferus) on kuollut sukupuuttoon. Se eli luonnonvaraisena Kaakkois-Euroopan aroilla, ja viimeiset yksilöt tapettiin Ukrainassa 1800-luvun lopulla.
HK Temirtau
HK Temirtau on kazakstanilainen jääkiekkojoukkue Temirtaun kaupungista. Kaudella 2012–2013 joukkueessa pelasivat muun muassa SM-liigastakin tutut Toni Dahlman, Teemu Elomo, Tomáš Jaško ja Joe Rullier.
Joukkue kaudella 2022–2023
Lähde: EliteProspects
Joukkueenjohto
Lähde: EliteProspects
Kolpaševo
Kolpaševo on kaupunki Tomskin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Objoen rannalla 330 kilometriä Tomskista luoteeseen. Kaupunki on Kolpaševon piirin keskus. Sieltä on maantieyhteys Tomskiin. Asukkaita on 25 300 henkeä (vuonna 2009).
Kolpaševon kylä on syntynyt 1600-luvulla. 1900-luvun alussa se toimi poliittisena karkotuspaikkana. 1930-luvulla paikkakunnalle syntyi teollisuutta ja vuosina 1932–1944 se oli Narymin piirikunnan keskus. Kaupunginoikeudet Kolpaševo sai vuonna 1938. Nykyään kaupungissa on metalli-, puunjalostus- ja elintarviketeollisuutta. Kotiseutumuseo esittelee mm. selkuppien perinteistä kulttuuria ja seudun arkeologisia löytöjä.
Columbianan piirikunta
Columbianan piirikunta on piirikunta Ohiossa, Yhdysvalloissa, joka on nimetty Kristoffer Kolumbuksen mukaan. Sen hallinnollinen keskus on Lisbon ja suurin kaupunki East Liverpool.
Maantiede
Columbianan naapuripiirikuntia ovat Jefferson etelässä, Carroll lounaassa, Stark lännessä, Mahoning pohjoisessa, Pennsylvanian puolella Lawrence ja Beaver sekä Hancock Länsi-Virginiassa kaakossa.
Väestö
Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan piirikunnassa oli 107 841 asukasta. Etniset ryhmät jakautuivat valkoisiin (95,7%), mustiin (2,1%), alkuperäisamerikkalaisiin (0,1%) ja aasialaisiin (0,2%).
Paska (kunta)
Paska on kunta Saksassa Thüringenin osavaltiossa. Paskassa on 107 asukasta (31.12.2012) ja pormestarina toimii Tino Riemschneider. Kunta sijaitsee Hohenwarten tekojärven välittömässä läheisyydessä.
Paskan historia ulottuu 1200-luvulle. 1500- ja 1600-luvuilla paikan nimi oli Passeck. Arkeologisissa kaivauksissa paljastuneet hautalöydökset todistavat kelttien asumuksista Paskan ympäristössä.
Paska on malliltaan yhden aukion ympärille rakennettu kylä. Tyypilliset vanhat maalaistalot on rakennettu useimmiten ristikkotekniikalla. Kylä sijaitsee Sormitzgrundin luonnonsuojelualueen rajalla.
Aiheesta muualla
thumb|left|200px|Paskan sijainti Saale-Orla-Kreisin piirikunnassa.
Tapani Kärkönen
Torpparin poikana syntynyt Kärkönen lähti isänsä kanssa 1846 Saimaan kanavan rakennustyömaalle jossa hän työskenteli sitten 7 vuoden ajan. Krimin sodan aikoihin 1854–1858 hän palveli merisotaväessä. Ennen sotaväestä eroamistaan 1858 Kärkönen oli 1856–1858 tekemässä syvyysmittauksia Pyhä- ja Näsijärvellä. Tampereelle hän muutti pysyvästi 1858. Kärkönen työskenteli aluksi Viinikanojan varrella sijainneessa tiilitehtaassa mutta siirtyi pian pellavatehtaan palvelukseen. Hän alkoi pitää yhdessä erään ystävänsä kanssa lapsille sunnuntaikoulua ja vuonna 1868 hänestä tuli Tampereen kaupungin sunnuntaikoulun opettaja. Sunnuntaikoulu lakkautettiin vuonna 1887 mutta Kärkönen jatkoi opettajana sen tilalle perustetussa käsityöläiskoulussa. Vuonna 1873 Kärkönen ryhtyi hoitamaan Tampereen kaupungin lainakirjastoa ja tässä tehtävässä hän oli aina kuolinvuoteensa 1906 saakka. Kärkönen hoiti vuodesta 1891 alkaen myös kirjaston yhteydessä toiminutta lukusalia.
Kärkönen oli myös yksi Tampereen ensimmäisiä sanomalehtimiehiä. Hän aloitti uransa jo 1860-luvulla avustamalla Suometarta ja Sanomia Turusta-lehteä. Vuonna 1878 Kärkönen erosi pellavatehtaan palveluksesta ja siirtyi toimittajaksi vuonna 1866 perustettuun Tampereen Sanomat-lehteen. Vuonna 1881 hän siirtyi vastaperustetun Aamulehden palvelukseen. Hän toimi pääasiassa uutistoimittajana mutta hän kirjoitti myös kansansivistyksellisiä artikkeleita ja suomensi lehdessä julkaistua aineistoa. Kärkönen suomensi myös Karl Anton Wetterberghin nimimerkillä Onkel Adam kirjoittaman kirjan Puulusikka (Jalander, Tampere 1882).
Albrecht von Kunowski
Albrecht von Kunowski (4. heinäkuuta 1864 Potsdam – 5. huhtikuuta 1933 Potsdam) oli saksalainen lääkäri ja pikakirjoitusjärjestelmän kehittäjä.
Von Kunowski opiskeli lääketiedettä Berliinissä ja Strasbourgissa. Hän toimi lääkärinä Sleesiassa, ja vuodesta 1913 mielisairaalan johtajana Rybnikissä. Kun Ylä-Sleesia vuonna 1922 liitettiin osaksi Puolaa, von Kunowski jäi eläkkeelle ja palasi Potsdamiin.
Albrecht von Kunowski kehitti yhdessä veljensä Felix von Kunowskin kanssa Kansallispikakirjoitus-nimisen pikakirjoitusjärjestelmän. He julkaisivat yhdessä myös kirjan Die Kurzschrift als Wissenschaft und Kunst.
Eileithyian luola
Eileithyian luola (myös Spíleo tis Ilíthiias) on luola ja arkeologinen kohde Kreetan saarella Kreikassa. Se sijaitsee Iraklionin itäpuolella lähellä Karteróksen kylää noin kilometri etelään muinaisen Amnisoksen paikasta. Paikallisesti luola tunnetaan myös nimellä Neraïdóspilios (Νεραϊδόσπηλιος, ”Haltijaluola”).
Luola oli luolapyhäkkö, joka oli omistettu myöhemmin Eileithyiaksi kutsutulle jumalattarelle, joka suojeli synnytyksiä. Lineaari-B-kirjoituksissa jumalattaren nimi esiintyy muodossa e-re-u-ti-ja. Kreikkalaisessa mytologiassa luola oli paikka, jossa Hera synnytti Eilethyian. Paikka mainitaan myös Homeroksen Odysseiassa (XIX.188). Luola oli käytössä neoliittiselta kivikaudelta roomalaiselle kaudelle saakka. Erityisen merkittävä se oli minolaisella ajalla. Luola oli merkittävin Eilethyialle omistettu pyhäkkö. Paikka on ollut kulttikäytössä myös varhaiskristillisenä aikana.
Luola on 64,5 metriä pitkä, 9–12 metriä leveä ja 3–4,5 metriä korkea. Sen sisäänkäynti on idästä päin. Sisällä luolassa on eräänlainen alttari sekä stalagmiittipylväitä, joiden uskotaan olleen palvonnan kohteina ikään kuin jumalpatsaina. Luolasta on löydetty votiiviesineitä. Luolan ulkopuolella on mahdollisesti pappien käytössä olleiden rakennusten jäänteitä ajalta 1300–1200 eaa.
Luolan ensimmäiset kaivaukset suoritti Josíf Chatzidákis vuonna 1885. Järjestelmällisemmät kaivaukset suoritettiin vuosina 1929–1938 Spyrídon Marinátoksen johdolla.
Martti Tapola
Martti Kalevi Tapola (26. toukokuuta 1931 – 16. toukokuuta 2001) oli suomalainen yrittäjä joka perusti 1953 yhdessä vaimonsa Kyllikki Tapolan kanssa Tampereelle Tapola Oy:n lihanjalostusyrityksen. Yrityksen tunnetuin tuote on mustamakkara.
Leopardileguaani
Leopardileguaani (Gambelia wislizenii) on leguaanien heimoon (Iguanidae) kuuluva lisko. Sitä esiintyy Yhdysvaltain lounaisosissa ja Pohjois-Meksikossa, lisäksi sitä kasvatetaan lemmikkieläimenä. Leopardileguaani kasvaa noin 38 cm pitkäksi ja on väriltään vaaleanruskea tummin pilkuin ja vaalein poikkijuovin. Se kykenee vaihtamaan nopeasti väriään tummasta vaaleaksi.
Martti Tapola
Martti Tapola sai 1990 valtakunnallisen yrittäjäpalkinnon.
Martti Tapolalla oli puolisonsa Kyllikin kanssa lapset Mervi (1954–2019) ja Jarmo (1956–2019).
Leopardileguaani
Leopardileguaani tarvitsee verrattain suuren terraarion, vähintään noin 100 × 50 × 50 cm:n kokoisen. Terraarion pohjalla on hieman kosteana pidettävä paksu kerros hiekkaa, turvetta tai multaa. Terraarioon sijoitetaan myös kiipeily- ja piilopaikkoja. Leopardi tarvitsee UV-säteilyä. Sopiva lämpötila terraariossa on päivisin 28–30 astetta, lämmittelypaikassa 38–42 °C, yöllä huoneenlämpö. Hyväkuntoinen lisko voi talvehtia 4–6 viikon ajan noin 10 °C:ssa.
Leopardileguaani syö luonnossa pääasiassa niveljalkaisia, mutta myös muita pieniä matelijoita ja joskus kasveja. Vankeudessa se tarvitsee monipuolista ravintoa, jossa on mukana kasviksia ja johon on lisätty vitamiineja ja kalsiumia.
Interstate 80
Interstate 80 (l-80) on Yhdysvaltojen Interstate-järjestelmään kuuluva valtatie. Se on toiseksi pisin Interstate-valtatie heti Interstate 90:n jälkeen. Tie avattiin vuonna 1956 ja sen pituus oli vuonna 2018 2 899,59 mailia (n. 4 670 km). Tie erkanee lännessä Kalifornian San Franciscon US 101 -tieltä ja liittyy idässä Teaneckissä New Jerseyssä Interstate 95 -tiehen. Kalifornian ja New Jerseyn lisäksi tie kulkee Nevadan, Utahin, Wyomingin, Nebraskan, Iowan, Illinoisin, Indianan, Ohion ja Pennsylvanian osavaltioiden alueilla.
Interstate 80 muodostaa yhdessä Interstate 280:n kanssa kehätien Quad Citiesiin. Lisäksi se muodostaa Interstate 35:n, U.S. Route 65:n ja Iowa Highway 5:n kanssa kehätien Des Moinesin ympärille.
Interstate 238
Interstate 238 (I-238) on Interstate Highway System -järjestelmään kuuluva valtatie Kaliforniassa Yhdysvalloissa. Interstate 238 on vain 3,6 kilometriä pitkä. Se avattiin vuonna 1983. Tie päättyy etelässä San Lorenzon kaupungissa Interstate 580 -tiehen ja pohjoisessa Haywardissa Interstate 880 -tiehen. Tie kulkee lähinnä Oaklandin alueella.
Muista kolminumeroisista yhdysteistä (auxiliary routes) poiketen Interstate 238:n numerointi ei seuraa Interstate Highway Systemin numerointistandardia, koska ei ole olemassa Interstate-tietä numero 38.
Kalabaktepen temppeli
Kalabaktepen temppeli (Kalabak Tepen temppeli) on tutkimuksessa käytetty nimitys eräästä antiikin aikaisesta kreikkalaisesta temppelistä Miletoksen kaupungissa Vähässä-Aasiassa, nykyisessä Turkissa. Sen alkuperäistä nimeä ja kohdejumaluutta ei tunneta.
Niin kutsuttu Kalabaktepen temppeli rakennettiin arkaaisen kauden loppupuolella noin vuonna 525 eaa. Sitä ei ole kunnostettu enää myöhempinä aikoina. Temppeli on saanut nimensä siitä, että se sijaitsi nykyisin nimellä Kalabaktepe (myös Kalabak Tepe) tunnetulla kukkulalla Miletoksen niemen lounaispuolella. Siellä oli Miletoksen asutuksen keskittymä jo geometrisella kaudella, ja se toimi kaupungin vanhana akropoliina.
Temppeli oli pienikokoinen ja edusti joonialaista tyyliä. Sen mitat olivat noin 6,8 × 8,7 metriä, ja se avautui etelään päin. Temppelissä oli pronaos ja naos eli cella. Pronaoksen anta-seinien välissä oli kaksi pylvästä (distylos in antis).
Temppelissä oli terrakotasta tehdyt koristellut simat. Myös antefiksit oli tehty terrakotasta ja koristeltu medusan- ja leijonanpäillä ja lootuksenkukilla.
Macaon tunnus
pienoiskuva|Macaon tunnus. Macaon tunnus eli virallisesti Macaon ”alueellinen tunnus” otettiin käyttöön 20. joulukuuta 1999 Macaon siirryttyä Portugalin hallinnasta Kiinan hallintaan. Tunnus löytyy myös Macaon lipusta.
Pyöreänmuotoisen tunnuksen värit ovat vihreä, valkoinen ja keltainen, vihreän ollessa hallitseva väri. Siinä on valkoinen lootus, ja sen alla kuvernööri Nobre de Carvalhon siltaa ja vettä esittäviä viivoja. Lootuksen yläpuolella olevat viisi kultatähteä ovat peräisin Kiinan kansantasavallan lipusta. Tunnuksessa lukee kiinaksi 中華人民共和國澳門特別行政區 eli Macaon Kiinan kansantasavallan erityishallintoalue ja lyhyesti Macaon portugalinkielinen nimi Macau.
Lähteet
Macanese Flag World Atlas. Accessed July 10, 2018. (In English)
Fanny Cerrito
thumb|right|Fanny Cerrito
Fanny Cerrito, koko nimeltään Francesca Teresa Giuseppa Raffaela Cerrito (11. toukokuuta 1817 Napoli – 6. toukokuuta 1909 Pariisi), oli italialainen balettitanssija. Hän syntyi Napolissa ja sai opetusta Carlo Blasisilta.
Myöhemmin Cerrito opiskeli Jules Perrot'n ja Arthur Saint-Léonin johdolla, joista jälkimmäisen kanssa hän oli naimisissa vuosina 1845–1851. Hänellä oli huomattavia rooleja muiden muassa Cesare Pugnin säveltämien balettien Ondine (1843) ja Pas de Quatre (1845) kantaesityksissä. Molempiin koreografian oli luonut Jules Perrot.
Cerriton debyytti tapahtui Teatro San Carlossa vuonna 1832. Hän oli vuosina 1838–1840 La Scalan prima ballerina ja saavutti piakkoin menestystä kansainvälisellä urallaan. Elinaikanaan Cerrito oli yhtä maineikas kuin Marie Taglioni ja hänen suuri kilpailijansa Fanny Elssler.
Cerrito yritti jatkaa uraansa Pietarissa, Venäjällä, mutta palasi jo vuonna 1857 Englantiin, jossa hän piti jäähyväisesiintymisensä. Hänellä oli vuonna 1853 syntynyt avioliiton ulkopuolinen tytär Mathilde. Hän vietti myöhemmät vuotensa poissa julkisuudesta ja kuoli toukokuussa 1909 viisi päivää ennen kuin olisi täyttänyt 92 vuotta.
20th Century Man
Julkaisu ja vastaanotto
”20th Century Man” julkaistiin alun perin Muswell Hillbillies -albumilla, joka ilmestyi Yhdysvalloissa 24. marraskuuta 1971 ja Britanniassa kaksi päivää myöhemmin. Se oli albumin avausraita. Muswell Hillbillies oli yhtyeen ensimmäinen albumi, jonka julkaisi RCA Records.
Toisin kuin Britanniassa, Yhdysvalloissa ”20th Century Man” julkaistiin singlenä joulukuussa 1971. Kyseinen singleversio oli leikattu lähes kaksi minuuttia albumiversiota lyhyemmäksi. Se oli samalla ainoa Muswell Hillbillies -albumilta julkaistu single. B-puolella oli niin ikään Muswell Hillbilliesille kuuluva ”Skin and Bone”. Singlen tuotti Ray Davies itse. Yhdysvaltojen lisäksi ”20th Century Man” -single ilmestyi ainakin Australiassa, Alankomaissa, Kreikassa, Japanissa ja Portugalissa, missä B-puoli oli muista painoksista poiketen ”Alcohol”. Portugalin-, Japanin- ja Alankomaiden-painokset ilmestyivät lisäksi vasta vuoden 1972 puolella.
”20th Century Man” nousi Billboardin listalla sijalle 106, minkä lisäksi se saavutti sijoitukset myös Cashboxin (113.) ja Record Worldin (114.) listoilla. Australiassa single oli korkeimmillaan sijalla 89 maaliskuussa 1972.
Boethos Sidonlainen (stoalainen)
Boethos Sidonlainen (, ; 100-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen stoalaiseen koulukuntaan kuulunut filosofi. Hän oli Diogenes Babylonialaisen oppilas ja kotoisin Sidonista.
Boethoksen sanotaan kieltäneen yleisen stoalaisen näkemyksen siitä, että kosmos on elävä olento. Hänen mukaansa koko kaikkeus ei ollut jumalallinen, vaan jumalallista oli ainoastaan eetteri tai kiintotähtien kehä. Boethoksen mukaan maailma oli ikuinen, ja hän hylkäsi näin myös stoalaisen opin ekpyrosiksesta eli maailmanpalosta. Syynä tähän oli se, että jumala tai maailmansielu olisi sen aikana toimimattomassa tilassa, vaikka se toimii kaitselmuksena koko ajan.