cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mangaanidioksidi
2MnO2(s)+2H2SO4(aq) → 2MnSO4(aq)+O2+H2O
Vastaava reaktio suolahapon kanssa.
MnO2(s)+4HCl → MnCl2+Cl2+2H2O
Molemmissa tapauksissa havaitaan mangaanin yhtenevyys lähisukulaiseensa, rautaan.
Mangaanidioksidi on veteen liukenematonta ja sen moolimassa on 86,9 g/mol, sulamispiste 553 °C (hajoaa dimangaanitrioksidiksi eli mangaani(III)oksidiksi Mn2O3 ja hapeksi ), tiheys 5,0 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3) ja CAS-numero 1313-13-9.
Aikaisuus
Aikaisuudella tarkoitetaan kasvilajikkeiden yhteydessä nopeutta, millä sato valmistuu korjuukypsäksi (tuleentuneeksi). Kasvuaika lasketaan päivien lukumääränä kylvöstä/istutuksesta siihen, kun sato on tuleentunut. Tuleentuneen perunan varsisto on kellastunut/ruskettunut ja mukuloiden kuori on niin vahvaa, että se ei irtoa nostossa. Perunalajikkeet jaetaan aikaisuuden perusteella aikaisiin, melko aikaisiin, melko myöhäisiin ja myöhäisiin.
Hackman
Hackman Oyj oli suomalainen pörssiyhtiö, jonka italialainen Ali S.p.A. osti vuonna 2004. Hackmanin tytäryhtiöitä olivat tuolloin suurkeittiölaitteita valmistava Hackman Metos Oy ja kodintuotteita valmistava Iittala Oy Ab. Samana vuonna Hackman myi Iittala Oy Ab:n yhtiön toimivan johdon ja ABN AMRO Capitalin muodostamalle sijoittajaryhmälle. Hackman Oyj poistui pörssistä sen siirryttyä Ali S.p.A:n omistukseen.
Nykyisin Hackmanin ruokailuvälineet ja keittiötarvikkeet kuuluvat Iittala Groupiin. Iittala Group on vuodesta 2007 ollut osa Fiskars-konsernia. Hackman Kalustetehdas kuuluu Metos Oy Ab:hen, jonka omistaa italialainen Ali S.p.A.
Vuonna 2016 Hackman äänestettiin Suomen kymmenenneksi arvostetuimmaksi tuotemerkiksi Markkinointi & Mainonta -lehden ja Taloustutkimuksen vuosittaisessa Brändien arvostus -kyselyssä.
Historia
thumb|left|upright|Hackman ja kumpp. -liiketalo Viipurissa. Hackmanin historia alkaa vuodesta 1790, jolloin saksalainen Johan Friedrich Hackman perusti Viipuriin kauppahuoneen, jonka nimeksi tuli sittemmin Hackman & Co. Kauppahuone oli 1800-luvulla Savon ja Karjalan suurimpia sahateollisuus- ja puutavaraliikkeitä. Yhtiöllä oli sahat muun muassa Heinäveden Kermassa ja Palokissa, Sulkavan Lohikoskella, Äyräpään Pölläkkälässä ja Leppävirran Sorsakoskella.
Vuonna 1876 Hackman perusti aterin- ja hienotaetehtaan Nurmeen Viipurin lähelle. Vuonna 1891 aloitti samanlaisia tuotteita valmistava tehdas Sorsakoskella. Vuonna 1924 Hackman alkoi valmistaa aterimia ruostumattomasta teräksestä ja 1920-luvun lopussa valmistusohjelmaan tulivat aterinsarjat. Teräskattiloiden valmistus alkoi vuonna 1950.
Vuodesta 1910 Hackmanin sahateollisuus keskittyi Joutsenon Honkalahden sahalle. Saha myytiin vuonna 1991 Enso-Gutzeit Oy:lle.
Vuonna 1914 Hackman perusti yhdessä Suomen valtion kanssa Pohjois-Karjalan Kuusjärven kunnasta omistamaltaan maa-alueelta löydetyn kuparimalmion pohjalle nykyisen Outokummun edeltäjäyrityksen Outokumpu Kopparverkin, jonka omistuksen se myi Suomen valtiolle vuonna 1924. Vuonna 1989 Hackman osti Norjasta Høyang Polaris -tehtaan ja Ruotsista Nilsjohan AB:n. Seuraavana vuonna Hackman osti Oy Arabia Ab:n, Rörstrand-Gustavsberg AB:n ja Iittala-Nuutajärvi Oy:n. Ostettujen yritysten emoyhtiöksi perustettiin Hackman Tabletop Oy.
Hackman Housewares ja Hackman Tabletop Oy yhdistettiin Hackman Designor Oy Ab:ksi 1994. Tämä yhtiö osti samana vuonna kattilavalmistaja ALU Oy:n.
Numero 3
Numero 3 on suomalaisen rock-yhtye Jussi & The Boysin studioalbumi vuodelta 1986.
Hackman
Historia
Vuonna 2000 Hackman Designor Oy Ab:n nimeksi muutettiin Designor Oy Ab. Vuonna 2002 yhtiö osti ruotsalaisen BodaNova-Höganäs Keramik AB:n. Vuonna 2003 Designor Oy Ab:n nimi vaihdettiin iittala Oy Ab:ksi.
Vuonna 2004 Hackman myytiin italialaiselle Ali S.p.A.:lle, joka puolestaan myi sen hollantilaiselle ABN AMRO1Capital -yhtiölle vuonna 2005.
thumb|left|Hackmanin puukko m27.
Hanna Liinoja
Hanna Kristiina Liinoja (s. 6. kesäkuuta 1957 Vampula) on suomalainen näyttelijä. Hän on työskennellyt Jyväskylän kaupunginteatterissa vuodesta 1985.
Elämä ja ura
Liinoja syntyi metsänhoidonneuvoja Heikki Liinojan ja opettaja Helena Hellströmin perheeseen, johon kuului myös Hannaa kaksi ja puoli vuotta vanhempi Tapio. Hanna Liinoja opiskeli näyttämötaiteita muun muassa Lontoossa. 1990-luvulla hän suoritti Suomessa useita alan kursseja, kuten näyttelijäntyön kurssit Paasikiviopistossa.
Liinoja on näytellyt lukuisissa klassisissa komedioissa ja draamoissa, kuten Katupeilin takana, Täällä Pohjantähden alla ja Elämänmeno sekä Luulosairas, Kesäyön unelma ja Kolme sisarta. Hänellä on ollut myös useita Niskavuori-tehtäviä, kuten Loviisan rooli näytelmässä Niskavuoren nuori emäntä. Liinoja on näytellyt myös musikaaleissa: vuonna 2010 hänellä oli useita rooleja lajityypin klassikkoteoksessa My Fair Lady. Liinoja on vieraillut muun muassa Teatteri Jurkassa ja Q-teatterissa.
Teatterityönsä ohella Liinoja on näytellyt muutamissa elokuvissa ja televisiotuotannoissa. Vuonna 1997 hänellä oli naispääosa Kirsti Petäjäniemen eeppisessä draamaelokuvassa Palava rakkaus. Vuonna 1992 hän teki televisiotoimittajan roolin Anssi Mänttärin tragikomediassa Mestari.
Liinoja on työskennellyt myös luovan ilmaisun ja esiintymistaidon kouluttajana.
Maustekairapalmu
Maustekairapalmu (Pandanus amaryllifolius) on kairapalmuihin  kuuluva trooppinen kasvi, joka tunnetaan nimellä pandan. Kasvia käytetään yleisesti kaakkoisaasialaisessa keittiössä. Kasvilla on viuhkamaiset lehdet ja puumaiset ilmajuuret.
Kasvi on harvinainen luonnossa, mutta sitä viljellään laajalti maustekasvina. Se on kaksikotinen kasvi, ja varsinkaan hedekukkia ei nähdä usein.
Kasvista käytetään lehdet joko tuoreina tai nahistuneina. Maku on pähkinäinen ja tuoksu kukkamainen ja se täydentää malesialaisia, filippiiniläisiä ja indonesialaisia ruokia. Joskus lehtiä liotetaan kookosmaidossa ja seos lisätään ruokaan. Lehdistä voidaan myös tehdä pieni kimppu ja kypsentää se ruuan mukana. Lehdistä voidaan myös kutoa kori, jota voidaan käyttää riisin keittämiseen.
Kasvi voi myös karkottaa hyönteisiä, kuten hyttysiä ja torakoita.
Anneli Sauli
Anneli Helena Sauli (vuodesta 1965 oik. Pakkasvirta, o.s. Savolainen, vuosina 1956–1965 Lindman, Saksassa taiteilijanimenä Ann Savo; 6. elokuuta 1932 Pyhäjoki – 15. maaliskuuta 2022 Helsinki ) oli suomalainen näyttelijä.
Ura
Elokuvanäyttelijänä työskennelleen Saulin ensimmäinen rooli oli nuoren tytön osa elokuvassa Me tulemme taas vuonna 1953, ja läpimurtonsa suureksi tähdeksi hän teki samana vuonna elokuvan Hilja – maitotyttö nimiosassa. Tuolloin Anneli Savolainen alkoi käyttää taiteilijanimeä Anneli Sauli. Filmin eroottinen lataus aikaansai Suomessa vertailua Harriet Anderssoniin ja Brigitte Bardot’hon.
Hiljaa seuranneissa elokuvissa kuten Risti ja liekki (1957), Miriam (1957) sekä Lumisten metsien tyttö Sauli katsoo esittämiensä naisten olleen usein miehisen vallankäytön kohteita.
Suomalaisen elokuvan hiipuessa 1960-luvulla Sauli ryhtyi työskentelemään Saksassa. Sauli näytteli noin 40 elokuvassa, joista kymmenen hän teki Saksassa nimellä Ann Savo. Naispääosia hänellä oli Suomessa yli kymmenen. Sauli muistetaan myös rooleistaan televisiosarjoissa Hovimäki ja Käenpesä.
Joensuun kaupunginteatterissa Anneli Sauli toimi näyttelijänä vuosina 1971–1996. Joensuuhun Saulin pestasi silloinen teatterinjohtaja Jouko Turkka, jonka Sauli on sanonut pelastaneen hiipumassa olleen uransa. Näyttämöltä Sauli kertoo saaneensa arvostusta, jota elokuvaroolit eivät aina ole tuoneet mukanaan.
Elokuvissa ja teatterissa esiintymisen lisäksi Anneli Sauli toi usein esille taustaansa romanina sekä työväenliikkeen toimijana ja kommunistina. Hän oli isänsä puolelta etnisesti suomenromani, ja hän oli pitkään Suomen mustalaisyhdistyksen (nyk. Suomen Romaniyhdistys) jäsen ja toimitti sen tiedotus- ja jäsenlehteä. Sauli osallistui eduskuntavaaleihin 2007 SKP:n ehdokkaana, mutta jäi valitsematta saatuaan 272 ääntä. Vuoden 2011 vaaleissa hän sai 75 ääntä.
Vuonna 2010 Anneli Sauli palkittiin taiteen valtionpalkinnolla, jonka arvo oli 15 000 euroa. Hän sai Betoni-Jussin 2013 palkintona elämäntyöstään elokuvanäyttelijättärenä. Vuoden 2022 elokuussa Sauli sai postuumisti Red Carpet -pronssitähden Hyvinkään Tähtiraitille.
Sauli oli naimisissa Åke Lindmanin kanssa vuosina 1956–1962 ja Jaakko Pakkasvirran kanssa vuosina 1965–1968. Hänellä on tytär Johanna (s. 1965). Hän kirjoitti yhdessä Tuula-Liina Variksen kanssa muistelmakirjan Elämäni on minun (1993).
Kaakamojoen vesistö
Kaakamojoen vesistö (vesistöaluetunnus 66) muodostuu Suomen päävesistöalue, joka muodostuu Perämereen laskevan Kaakamojoen valuma-alueesta. Sen pinta-ala on 478,13 neliökilometriä. Se on yksi Suomen päävesistöalueista ja koko sen valuma-alue sijaitsee Suomessa.
Pääuoma
Vesistön pääuomana on sen nimikkojoki Kaakamojoki. Joen kokonaispituus on 61 kilometriä ja joki alkaa Kaakamajärvestä. Pääuoman pudotus on 70 metriä, jolloin kaltevuudeksi tulee noin 1,15 metriä kilometrille. Kaakamajärveltä ylöspäin voidaan pääuoman rooli antaa karttojen perusteella Tymänkänpurolle, joka alkaa lännessä Tymäkkäjärvestä ja laskee Kaakamajärveen. Purolla on pituutta 2–3 kilometriä.
Kaakamojoki laskee Perämereen Kemijoen ja Tornionjoen välissä. Joensuun sivuhaaroilla on yhteisiä uomia Kemijoen suuhaarojen kanssa.
Vesistön valuma-alue
Valuma-alue sijaitsee Etelä-Lapissa Tornion, Keminmaan ja Tervolan kuntien alueilla. Sen länsi- ja pohjoispuolella sijaitsee suuri Tornionjoen vesistö ja itä- ja koillispuolella Kemijoen vesistö.
Vesistöalueessa on seitsemän kolmannen jakovaiheen aluetta tai valuma-aluetta, joista aluenumeroinnissa kolme ensimmäistä muodostavat pääuoman alueet, ja kolme seuraavaa yhtyvät pääuomaan seuraavasti :
Valuma-alueen piirteitä
Suuri osa vesistöalueesta kuuluu Tornion kunnalle ja Tervola ja Keminmaa muodostavat yhdessä alle puolet valuma-alueesta. Alueen merkittävimmät taajamat ovat Kaakamo ja Ruottala alajuoksulla ja Arpela keskijuoksulla. Valuma-alueen eteläosassa Keminmaan keskustaajaman asuinalueita ylettyy alueelle. Valuma-alueen asukasluku on noin 2 250 ja asutus painottuu etelään ja samalla pääuoman varrelle.
Noin 90 % Kaakamojoen vesistöalueen pinta-alasta on metsämaata. Metsämaiden sekä avoimien kankaiden ja kalliomaiden osuus on yli 80 % vesistöalueen pinta-alasta. Vain alle 3 % pinta-alasta on rakennettua ja alle 9 % on maatalouden käytössä. Nämä sijoittuvat Kaakamojoen varteen. Alueella on kosteikkoja ja avoimia soita noin 7 % vesistöalueen pinta-alasta.
Valuma-alue kuuluu keskiboreaaliseen lauhkeaan ilmastovyöhykkeeseen, jossa ympärivuotinen sateisuus, pitkät ja kylmät talvet ja lyhyt kesä on tyypillinen säätila. Alueen keskilämpötila on +1–+2 astetta. Vuoden lämpimin kuukausi on yleensä heinäkuu ja kylmin tammikuu. Alueen keskimääräinen vuotuinen sademäärä on noin 550–600 millimetriä. Heinäkuun sademäärä on suurin eli noin 65–85 millimetriä. Alueella on lumipeitteen keskimääräinen paksuus 60–70 senttimetriä ja se peittää maan keskimäärin marraskuusta toukokuun alkuun asti.
Sivujokia
Pääuoman valuma-alueen koko on 220 neliökilometriä (km²), mikä tekee 46 % koko valuma-alueesta. Suuria sivujokia on neljä. Tieksonjoen yhtymäkohta sijaitsee alajuoksulla aivan Kaakamon pohjoispuolella. Se on 27 km pitkä joki, jolla on pudotusta 24 m ja jonka valuma-alue on 100 km². Pieni ja monin paikoin suoraksi kaivettu Tärkämäoja yhtyy pääuomaan Viitakosken ja Kemijoen Törmän puolivälissä. Saarajoen yhtymäkohta sijaitsee Viitakoskella. Se on 15 km pitkä joki, jolla on 18 m pudotusta ja jonka valuma-alueen pinta-ala on 78,89 km². Korttojoki yhtyy pääuomaan Sattajärven luoteispuolella. Sen pituus on 15 km, jolla on 56 m pudotusta ja jonka valuma-alueen pinta-ala on 47,27 km².
Lähteet: 1 =, 2 =
Järviä
Vesistön järvisyys on 0,38 %. Joen pääuomassa ei ole järviä tai lampia. Sen sijaan latva-alueella on pääuomassa kaksi järveä edellä kerrotulla tavalla: Kaakamajärvi (20 ha) ja Tymäkkäjärvi (4 ha). Latva-alueilla sijaitsevat myös Palojärvi (14 ha) Korkianmaanjärvi (6 ha). Palojärvellä ei ole omaa lasku-uomaa. Ylin suuri sivujoki Korttojoki alkaa Korttojärvestä (17 ha). Korttojoen valuma-alueella sijaitsevat pienet lammet Kattilajärvi (3 ha) ja Paskajärvi (2 ha). Pääuoman keskijuoksulla Viitakoskella on painauma, jonne on kosteikkoja ja järviä. Niistä suurin on Viitajärvi (24 ha), josta alkaa kaivettu Pikku Viitajärven (5 ha) läpi kulkeva oja pääuomaan. Ojan viereen on jäänyt laskuojaton Lylylampi (4 ha). Korpijärvellä sijaitseva yksinäinen järvi Korpijärvi (41 ha) laskee Ollinojaa myöten pääuomaan Arpelassa. Saarajoen latvaosissa, ellei peräti lähdejärvenä, sijaitsee Haapajärvi (38 ha).
Vesistön tila
Valuma-alueen metsämaat on ojitettu voimakkaasti ja esimerkiksi humusta valuu jokiin runsaasti. Uomaverkoston pääuoman ja suurien sivu-uomien vedenlaatu on tyydyttävä, mutta Tieksonjoen vedenlaatu on hyvä.
Marvin Heemeyer
Marvin John Heemeyer (28. lokakuuta 1951 – 4. kesäkuuta 2004) oli yhdysvaltalainen hitsaaja, joka tuhosi useita rakennuksia muunnetulla puskutraktorillaan Granbyssä, Coloradossa 4. kesäkuuta 2004. Tuhotyön jälkeen Heemeyer ampui itsensä.
Heemeyerillä oli kaunaa Granbyn (asukasluku 2 200) viranomaisia kohtaan, koska hän oli yrittänyt vastustaa liiketilansa naapuriin rakennettua betoniasemaa. Hän oli myös saanut sakkoja joidenkin kaupungin säädösten rikkomisesta.
Heemeyer muunsi yli vuoden kestäneessä projektissaan Komatsu D355-A-puskutraktorin omatekoiseksi panssarivaunuksi, johon hän asensi muun muassa aseita ja videokameroita, ja vahvisti sen seinät teräksellä ja sementillä. Hän aloitti tuhotyönsä perjantaina iltapäivällä, ja yli kahden tunnin aikana hän vaurioitti tai tuhosi 13 rakennusta, joihin kuuluivat muun muassa kyseinen betoniasema, pankki, uutistoimisto, kirjasto ja kaupungintalo.
Lähes kaikissa Heemeyerin kohteista oli ollut ihmisiä vielä hetki ennen kuin tuhotyö alkoi. Heemeyer myös ampui betoniaseman omistajaa kohti, kun tämä yritti estää aseman tuhoamisen, ja lisäksi hän ampui kohti propaanitankkeja, jotka olisivat räjähtäessään voineet vaarantaa lähistön ihmiset. Kukaan ei kuitenkaan loukkaantunut välikohtauksessa.
Poliisit yrittivät pysäyttää Heemeyerin ampumalla ja käyttämällä räjähteitä. Lopulta ajoneuvo pysähtyi varastotalon raunioihin. Varhain lauantaiaamuna poliisin erikoisjoukot polttoleikkasivat siihen aukon, ja sisältä he löysivät Heemeyerin ruumiin. Hän oli ampunut itseään päähän.
Heemeyerin jäljiltä löytyi nauhoituksia ja kirjoituksia, joissa hän kertoi motiiveistaan.
Lääkekasvi
Lääkekasveja eli rohdoskasveja voi kutsua laajemmin terveyskasveiksi, jolloin niiden käyttö ei rajoitu vain lääkinnällisiin ominaisuuksiin, vaan niitä käytetään myös esimerkiksi terveyden- ja kauneudenhoitoon. Kasvirohdosvalmisteet ovat Suomessa Lääkealan turvallisuus- ja kehittämiskeskus Fimean luettelemia lääkevalmisteita, joiden vaikuttavat aineet ovat kasviperäisiä aineita (herbal substance) tai kasvirohdostuotteita (herbal preparation).
Perinteinen kasvirohdosvalmiste
pienoiskuva|Dormiplant oli Suomessa apteekeissa myyty käsikauppalääke. Se oli [[rohtovirmajuuri|rohtovirmajuuresta puristettu kapseli, jota käytettiin lievään unettomuuteen ja ahdistukseen.]] Perinteisellä kasvirohdosvalmisteella tarkoitetaan sellaista ihmiselle tarkoitettua lääkevalmistetta, jonka vaikuttavina aineina on kasviperäisiä aineita (herbal substance), kasvirohdostuotteita (herbal preparation) tai näiden yhdistelmiä. Kysymyksessä on rekisteröintihakemus valmisteelle, joka on ollut ennen hakemuksen tekopäivää lääkkeenä käytössä yhtäjaksoisesti vähintään 30 vuoden ajan, josta vähintään 15 vuotta Euroopan unionissa.
Historia
Hyvin varhaisista ajoista lähtien ihmiset ovat etsineet apua vaivoihinsa etenkin luonnosta ja kasveista. Alkuaan kasveilla oli rituaalisia merkityksiä, eikä niiden toimivuudesta ollut tietoa tai tutkimuksia. Tehokkaimpina kasveina pidettiin niitä, jotka poikkesivat esimerkiksi ulkonäöltään, hajultaan tai väriltään muista.
Hippokrates, jota on kutsuttu lääketieteen isäksi, käytti rohdoskasveja laajalti muiden opetustensa lisänä. Hän tarkasteli lääkintätaitoa tieteellisesti, mikä johti siihen, että lääketiede kehittyi itsenäiseksi luonnontieteeksi.
Suomessa kansanrunoudesta löytyy varhaisimpia viitteitä kansanlääkinnästämme. Muinaissuomalaisten käsityksen mukaan yksin lääkkeet tai lääkekasvit eivät riittäneet antamaan toivottua tehoa, vaan niiden käyttöön liittyi loitsuja, manauksia ja taikoja. Oli myös erityisiä kansanparantajia, jotka auttoivat ihmisiä vaivoissaan.
Nykyään kasvilääkintää ja rohdostuotteita tutkii farmaseuttinen oppiaine farmaseuttinen biologia (entinen farmakognosia) johon kuuluu fytoterapia.
Yrttilääkintä nykyisin
Vaikka virallinen lääketieteen piirissä standardoidut lääkeainetuotteiden käyttö on johtanut perinteisen kasveilla lääkitsemisen ja lääkekasvien lääkekäytön vähenemiseen, vaikuttavat monien nykyisten lääkkeiden pohjalla ja taustalla tutkimustieto kasveista sekä niiden parantavista ominaisuuksista.
Monien nykyisinkin käytössä olevien hoitokeinojen tiedetään pohjautuvan psykologiseen vaikutukseen, johon vaikuttaa potilaan ja hoitavan välinen suhde.
Itselääkintä on kuitenkin myös Suomessa yleistynyt ja luontaistuotteita käytetään usein muun lääkinnän ohella.
Lääkekasvien käyttö
Yrtit ja kasvit ovat käyttökelpoisia nykyisinkin moninaisiin vaivoihin, mutta on kuitenkin hyvä muistaa, että ilman lääkärin määräystä yrttejä ei kannata antaa lapsille ja että myös yrtit ovat lääkkeitä, joilla on sivuvaikutuksia ja haittavaikutuksia. Perinteisesti kotilääkinnässä lääkekasveja on käytetty esimerkiksi teen ja hauteiden muodossa.
Moskovan konservatorio
Moskovan konservatorio on Venäjän tärkeimpiä musiikkioppilaitoksia. Konservatorion perusti vuonna 1866 Nikolai Rubinstein, vuonna 1862 Pietarin konservatorion perustaneen Anton Rubinsteinin veli, ja prinssi Nikolai Petrovitch Troubetzkoy. Pjotr Tšaikovski toimi konservatoriossa musiikin teorian opettajana yli kaksikymmentä vuotta, ja vuodesta 1940 konservatorio on nimetty hänen mukaansa.
Lääkekasvi
Käytettävät kasvinosat
Eri kasvinosista käytettäviä latinankielisiä nimiä:
Valmisteet
Eri kasvinosista tehdyistä valmisteista käytettäviä latinankielisiä nimiä:
Teesiivilä
Teesiivilä on keittiöväline, jota käytetään teen valmistukseen irtoteestä. Siivilän avulla teelehdet voidaan nostaa juomasta hauduttamisen jälkeen, tai erotella kaatamalla juoma siivilän läpi. Yleisimmin teesiivilässä on puolipallon muotoinen metalliverkkosiivilä, kahva ja vastapuolella kieleke, jotta sen voi asettaa esimerkiksi teekupin päälle. Eri malleja ja valmistusmateriaaleja on kuitenkin lukuisia.
Snooker-kausi 2007–2008
Snookerin ammattilaiskausi 2007–2008 koostui kyseisten vuosien aikana pelatuista ranking-turnauksista ja merkittävimmistä kutsuturnauksista, joita ovat Pot Black Cup, Saga Insurance Masters ja Malta Cup. Kausi alkoi uudella ranking-turnauksella Kiinan Shanghaissa.
Jodihappo
Jodihapon moolimassa on 175,91 g/mol, sulamispiste 110 °C, tiheys (kiinteä) 4,62 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3), liukoisuus veteen 269 g/100 ml (20 °C) ja CAS-numero 7782-68-5.
Yhdisteellä on käyttökohteita lääketieteessä. Lisäksi sitä on mahdollista käyttää kaasunaamareissa sekä sen suolojen valmistamiseen.
Jodihapolla on osoitettu olevan vaikutuksia myös ilmastoa lämmittävien pienhiukkasten syntyyn.
TecSAR
TECSAR on israelilainen tiedustelusatelliitti. Satelliitti laukaistiin avaruuteen Intiasta PSLV-kantoraketilla 21. tammikuuta 2008.
Nimensä mukaisesti se on SAR-tutkalla varustettu satelliitti. Tämän kokeellisen sateliitin operaattori on "Tsahal". Satelliittin pääurakoitsija oli Israel Aerospace Industries, muita osallistujia olivat MBT Space, ELTA, Tadiran Spectralink ja Rafael. Satelliitti painaa 260 kg. Sen kiertorata on 550 km korkea ympyrärata 41 asteen inklinaatiolla.
Jürgen Bartsch
Jürgen Bartsch (6. marraskuuta 1946 Essen – 28. huhtikuuta 1976 Lippstadt-Eickelborn) oli saksalainen sarjamurhaaja, jonka uhreiksi joutui neljä lasta. Lisäksi hän teki yhden murhayrityksen.
Jürgen Bartsch syntyi aviottomana lapsena Essenissä. Hänen äitinsä menehtyi tuberkuloosiin pian syntymän jälkeen. Hänen alkuperäinen nimensä oli Karl-Heinz Sadrozinski, mutta hän sai nimen Jürgen Bartsch, kun langenbergiläinen pariskunta otti hänet ottolapsekseen. Adoptio vahvistettiin vasta vuonna 1954, koska viranomaiset suhtautuivat lapsen aviottomuuteen varauksellisesti.
Ensimmäiset vuotensa Jürgen vietti eristettynä pienessä kellarihuoneessa kalteri-ikkunoiden takana, koska vanhemmat pelkäsivät, että muiden lasten kanssa leikkiessään Jürgen saisi tietää adoptiosta.
Jürgenin adoptioäiti Gertrud Bartsch kärsi pakko-oireisesta häiriöstä. Hän suhtautui pakkomielteisesti siisteyteen. Jürgen ei saanut leikkiä muiden lasten kanssa, jottei olisi tullut likaiseksi, ja häntä kuritettiin mielivaltaisesti. Adoptioäiti myös kylvetti hänet aina yhdeksäntoista vuoden ikään saakka.
Murhat
Bartsch aloitti sarjamurhat teini-ikäisenä. Hän houkutteli nuoria poikia hylättyyn pommisuojaan ja pakotti uhrinsa riisuuntumaan ja käytti heitä seksuaalisesti hyväkseen. Hän murhasi neljä uhriaan.
Bartsch oli 15-vuotias, kun hän surmasi ensimmäisen uhrinsa, 8-vuotiaan Klaus Jungin maaliskuussa 1962. Hänen uhreikseen joutuivat myös Peter Fuchs (13) ja Ulrich Kahlweiss (12). Toukokuussa 1966 hän murhasi viimeisenä uhrinaan 11-vuotiaan Manfred Grassmannin. Hän hautasi uhrien jäänteet pommisuojaan.
Bartsch yritti toukokuussa 1966 murhata 14-vuotiaan Peter Fresen, mutta tämä pääsi pakoon. Sarjamurhaaja pidätettiin kesäkuussa etsintöjen jälkeen.
Oikeudenkäynti, tuomio ja kuolema
Bartsch tunnusti murhat avoimesti. Wuppertalin käräjäoikeus tuomitsi hänet 15. joulukuuta 1967 elinkautiseen, ja Düsseldorfin hovioikeus piti tuomion samana. Maan korkein oikeus päätti kuitenkin sijoittaa Bartschin tahdosta riippumattomaan hoitoon Eickelborniin. Siellä Bartsch avioitui vuonna 1974 Gisela Deiken kanssa.
Bartsch suostui kastroitavaksi vuonna 1976, jotta voisi vapautua tahdonvastaisesta hoidosta. Hän menehtyi leikkauspöydälle halotaanimyrkytykseen. Tapaus tulkittiin onnettomuudeksi, mutta Saksassa alkoi pian levitä huhu, että hänet olisi surmattu tahallaan.
Jürgen Bartschista tehtiin vuonna 2002 näytelmäelokuva Ein Leben lang kurze Hosen tragen.
Steve Israel
thumb|Steve Israel Steve Israel (s. 30. toukokuuta 1958 ) on yhdysvaltalainen demokraattipoliitikko New Yorkin osavaltiosta. Hän on naimisissa, ja hänellä on kaksi lasta.
Israel aloitti poliittisen uransa kongressiavustajana 1980-luvulla. Hänet valittiin Yhdysvaltain edustajainhuoneeseen ensimmäisen kerran vuonna 2000 tiukasti.
Jacob Jonas Estlander
Jakob Jonas Estlander (5. marraskuuta 1782 Lapväärtti – 10. maaliskuuta 1854 Lapväärtti) oli suomalainen kirkkoherra ja kirjailija.
Estlanderin vanhemmat olivat Lapväärtin kirkkoherra Rudolf Josef Estlander ja Anna Maria Högman. Hän pääsi ylioppilaaksi Turussa 1800, valmistui filosofian maisteriksi 1805 ja vihittiin papiksi 1815. Estlander toimi Turun akatemian kirjallisuudenhistorian dosenttina 1807. Vaasan triviaalikoulun vt. kollegana 1807–1811, Oulun triviaalikoulun alempana kollegana 1811–1812 sekä Vaasan triviaalikoulussa vt. konrehtorina 1812–1813, ylempänä kollegana 1812–1818 ja konrehtorina 1818–1824. Estlanderista tuli Lapväärtin kirkkoherra 1824 ja hän sai rovastin arvon 1829. Hän oli vt. lääninrovasti vuodesta 1835 ja vakinainen lääninrovasti vuodesta 1844.
Estlander oli naimisissa vuodesta 1827 Maria Elisabet Rislachiuksen kanssa. Heidän poikiaan olivat Helsingin yliopiston kliinisen kirurgian professori ja valtioneuvos Jakob August Estlander (1831–1881) sekä estetiikan ja nykykansojen kirjallisuuden professori Karl Gustaf Estlander (1834–1910).
Laitilan lukio
Laitilan lukio on Laitilan keskustassa Varsinais-Suomessa toimiva toisen asteen yleissivistävää koulutusta tarjoava oppilaitos. Vuonna 2018 Laitilan lukiossa opiskeli 123 lukiolaista. Rehtorina toimii Tomi Kangas.
Laitilan kaupunki on lukuvuodesta 2019-2020 lähtien antanut uusille lukiolaisille kannettavan tietokoneen käyttöön 50 euron panttimaksua vastaan. Lukiotutkinnon suoritettuaan kannettavan saa pitää. Myös lukiokirjojen hankintaa tuetaan. Syyslukukaudesta 2021 lähtien aloittavia opiskelijoita koskee laki toisen asteen opintojen maksuttomuudesta. Tällöin lukiolainen saa tietokoneen ja oppikirjat ilmaiseksi.
François Craenhals
François Craenhals (15. marraskuuta 1926 – 2. elokuuta 2004) oli belgialainen sarjakuvantekijä. Suomessa hänen tuotannostaan on julkaistu muun muassa 4 ässää- ja Ritari Ardent -albumeja.
Ruotsin kansalliskirjasto
thumb|300px|Kungliga biblioteket. Ruotsin kansalliskirjasto (, KB, "kuninkaallinen kirjasto") on Ruotsin kuningaskunnan kansalliskirjasto. Se arkistoi Ruotsissa painettua ja julkaistua kirjallisuutta. Tämä tehtävä sille langetettiin vuonna 1661, jolloin kirjasto sai kansalliskirjaston aseman. Tieteellisenä kirjastona sillä on myös suuret kokoelmat ulkomaista kirjallisuutta. Kirjasto on sijainnut vuodesta 1878 nykyisellä paikallaan Tukholman Humlegårdenissa, arkkitehti Gustaf Dahlin suunnittelemassa rakennuksessa. Kävijöitä kirjastolla on vuosittain noin 170 000, ja siellä on työntekijöitä 374 (2009). Kirjaston kokoelmat ovat noin 90 hyllykilometrin suuruiset.
Kirjasto hankkii, säilyttää ja asettaa käyttöön Ruotsissa julkaistavat äänitteet, kuvamateriaalin ja painotuotteet. Kirjaston kokoelmat ovat avoinna kaikille, mutta toiminta suuntautuu ensisijaisesti tutkijoille. Ruotsalaisen kokoelman aineistoja ei saa lainata kotiin, vaan ne ovat käytettävissä kirjaston lukusaleissa. Suurinta osaa aineistosta säilytetään kirjavarastoissa, joista asiakas voi tilata ne käyttöönsä.
Kansalliskirjasto on valtion viranomainen, joka kuuluu koulutusministeriön alaisuuteen. Kirjasto on myös humanistinen tutkimuskirjasto, joka ostaa tutkimuskirjallisuutta monella kielellä.
Kokoelmat
Kirjaston kokoelmissa on runsaat 20 miljoonaa yksikköä. Kirjojen lisäksi ne sisältävät muun muassa julisteita, sanomalehtiä, käsikirjoituksia ja mainospainotuotteita. Audiovisuaaliset kokoelmat käsittävät yli 7 miljoonaa tallennettua tuntia. Kirjasto ylläpitää henkilöarkistoja, muun muassa Astrid Lindgrenin, August Strindbergin ja Dag Hammarskjöldin arkistot kuuluvat kokoelmiin.
Vapaakappaleet
Nykyisen vapaakappalelain mukaan tulee Ruotsissa levitettävien painotuotteiden julkaisijoiden lähettää yksi kappale kutakin julkaisua Kansalliskirjastoon ja kuuteen muuhun tutkimuskirjastoon. Musiikin, elokuvien, TV- tai radio-ohjelmien julkaisijoiden tulee vastaavalla tavalla toimittaa kopiot kirjastoon. Joissakin tapauksissa tämä koskee kuitenkin vain osaa lähetyksistä.
Laki pohjautuu vuoden 1661 virasto-ohjesääntöön, joka velvoitti kaikkia kirjanpainajia Ruotsissa lähettämään kaksi kappaletta kutakin painotuotetta, toisen Valtionarkistoon ja toisen Kansalliskirjastoon. Lain tarkoitus oli pikemminkin valvoa mielipiteenmuodostusta kuin säilyttää dokumentteja jälkimaailmalle.
Kirjastoyhteistoiminta
Kansalliskirjasto vastaa korkea-asteen koulutuksen ja tutkimuksen tietohuollosta. Tämä tarkoittaa muun muassa keskitettyjä käyttöoikeusneuvotteluita, jotta pääsy eri tietokantoihin helpottuisi.
Kirjasto koordinoi lukuisia asiantuntija- ja työryhmiä, jotka työskentelevät kirjastoalaa koskevien kysymysten parissa. Niitä ovat esimerkiksi digitalisointi, luokitusjärjestelmät ja yhteisluettelo Libris. Myös koulutusta järjestetään ja kirjastotoimintaan liittyviä hankkeita tuetaan.
Asiointi kirjastossa
Kansalliskirjasto sijaitsee Humlegårdenin puistossa Tukholman keskustassa. Kirjasto on avoinna kaikille. 18 vuotta täyttäneellä, voimassa olevan henkilötodistuksen haltijalla on lupa lainata. Henkilöihin, jotka eivät asu Ruotsissa tai joilla ei ole ruotsalaista henkilötunnusta, sovelletaan erityisiä sääntöjä.
Kirjavarkaus
Kirjaston työntekijä varasti kirjastosta vuosina 1995–2004 kymmeniä arvosteoksia, joita hän myi myyn muassa saksalaisen huutokauppakamarin kautta. Osa päätyi Yhdysvaltoihin, josta niistä kaksi palautettiin kesäkuussa 2015. Palautetut teokset ovat italialaisen arkkitehdin Niccola Sabbatinin ja saksalaisen fyysikon Christopher Scheinerin teokset. Jesper Huor teki tapauksesta radiodokumentin, joka palkittiin Stora Radiopriset -palkinnolla.
Wilhelm Zaisser
thumb|200px|Zaisser vuonna 1950. Wilhelm Zaisser (20. kesäkuuta 1893 Gelsenkirchen, Saksan keisarikunta – 3. maaliskuuta 1958 Berliini, Itä-Saksa) oli Itä-Saksan valtion turvallisuuspalvelun Stasin päällikkö 1950-1953.
Zaisser syntyi Gelsenkirchenissä. Hän opiskeli ja valmistui opettajaksi 1910–1913 Essenissä sekä liittyi Saksan armeijan ensimmäisen maailmansodan aikana 1915. Jätettyään asepalveluksen 1918 Zaisser liittyi Saksan Riippumattomaan Sosialidemokraattiseen Puolueeseen eli USPD:een ja palasi opettajaksi Esseniin 1919. Hänet erotettiin 1921 opettajan virasta kommunistisen toiminnan vuoksi. Zaisser toimi seuraavaksi Saksan kommunistisen puolueen propagandistina ja Kommunistisen Internationaalin eli Kominternin toimitsijana Moskovassa. Hän osallistui mm. Espanjan sisällissotaan taistellen Kansainvälisessä prikaatissa. Toisen maailmansodan jälkeen hän nousi huomattavaan asemaan Neuvostoliiton miehitysvyöhykkeellä Itä-Saksassa, kun sen turvallisuuskoneistoa rakennettiin. Vuonna 1950 hänet valittiin Saksan sosialistisen yhtenäisyyspuolueen keskuskomitean jäseneksi. Samana vuonna Zaisserista tuli vastamuodostetun Valtion turvallisuusministeriön eli Ministerium für Staatssicherheitin eli Stasin päällikkö. Zeisser rakensi Stasista voimakkaan organisaation ja oli sen päällikkönä Itä-Berliinin kansannousuun kesäkuuhun 1953 saakka. Hänen toimintansa kansannousun aikana arvioitiin epäonnistuneeksi, hänet luokiteltiin puolueen viholliseksi ja hän joutui eroamaan virasta.
Sáliagkos
Sáliagkos (, usein myös Saliagkós, Σαλιαγκός, myös Saliagos, Saliangos) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Kykladien saariryhmään ja sijaitsee Egeanmeressä Pároksen ja Antíparoksen saarten välissä. Saaren pinta-ala on noin 0,007 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Sáliagkos kuuluu Antíparoksen kuntaan, Pároksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen.
Sáliagkos on paljas ja karu saari. Sen pituus on noin 100 metriä ja suurin leveys noin 50 metriä. Pároksen saari sijaitsee Sáliagkoksen itäpuolella ja Antíparos, johon etäisyyttä on noin 380 metriä, länsipuolella. Sáliagkoksen eteläpuolella sijaitsee pieni Revmatonísin saari.
pienoiskuva|vasen|220px|Sáliagkoksen lihava nainen, n. 5000 eaa. [[Pároksen arkeologinen museo.]] Sáliagkos tunnetaan ennen kaikkea neoliittisen ja kykladisen kulttuurin ajan asutuksen arkeologisena kohteena. Se on ollut asuttuna jo noin 5000 eaa., ja se on koko Kykladien varhaisin tunnettu asutus. Esihistoriallisella ajalla merenpinta oli noin kuusi metriä nykyistä alempana, ja nykyinen saari oli osa Pároksen ja Antíparoksen yhdistänyttä kannasta. Asutus koostui kiviselle perustukselle rakennetuista suorakulmaisista taloista, jotka oli ympäröity muurilla. Asukkaat käyttivät ja työstivät Mílokselta tuotua obsidiaania, ja paikka oli todennäköisesti sen kaupan keskuksia.
Asutus löydettiin vuonna 1961 ja sen arkeologiset kaivaukset suoritettiin vuonna 1964. Tunnetuin esinelöytö on niin kutsuttu Sáliagkoksen lihava nainen noin ajalta 5000 eaa. Se on varhaisin Kykladeilta löydetty marmorifiguriini ja esittää rasvatakapuolista (steatopygous) naista. Löytöihin lukeutuu myös kykladisia idoleita. Sáliagkokselta tehdyt esinelöydöt ovat Pároksen arkeologisessa museossa.
Ignatios IV
thumb|250px|Ignatios IV Ignatios IV (oik. Habib Hazim), Antiokian ja koko Idän patriarkka, (28. elokuuta 1921 Mhardeh, Syyria – 4. joulukuuta 2012 Beirut, Libanon) oli syyrialainen kirkonmies.
LATAM Chile
LAN Airlines oli Chilen kansallinen lentoyhtiö sen 1990-luvun yksityistämiseen saakka. Se oli Etelä-Amerikan suurimpia lentoyhtiöitä ja se lensi kaikille asutetuille mantereille Aasiaa lukuun ottamatta. LAN Airlines liittyi Oneworldiin vuonna 2000.
LATAM Airlines Group perustettiin 22. kesäkuuta 2012, kun TAM Linhas Aéreas ja LAN Airlines yhdistyivät. Yritykset toimivat nimellisesti erillään elokuuhun 2015 asti, jolloin ilmoitettiin että molemmat yhtiöt saisivat LATAM-nimen. Brändi on tarkoitus olla yhtenäinen vuoteen 2018 mennessä.
Laivasto
thumb|250px|LAN Airlinesin Boeing 767-300ER
Antti Pajamo
Antti Juha Ilmari Pajamo on musiikin maisteri. Hän kirjoitti ylioppilaaksi 1983 ja valmistui Sibelius-Akatemiasta musiikin maisteriksi 1997. Pajamo toimi SULASOLin musiikkisihteerinä 1990–1992, Yleisradion musiikkitoimittajana 1992–2000 ja toimituspäällikkönä 2000–2002. Yle Radio 1:n ohjelmistopäällikkönä hän toimi 2002–2004, saman kanavan ohjelmajohtajana 2005–2006 ja kanavapäällikkönä 2007-2008. Kustannusosakeyhtiö Teoksen toimitusjohtajana Pajamo toimi 2010–2014.
Pajamo sai vuoden 2007 kirkon tiedonvälityspalkinnon yhdessä ohjelmapäällikkö Minna Lindgrenin kanssa.
Kajo (yhtye)
Perustaminen ja alkutaival
Kajo-yhtyeen tarina alkoi Niinisalon varuskunnassa vuonna 1986, kun kurikkalainen kosketinsoittaja Antti Yrttimaa tapasi kankaanpääläisen rumpalin Pasi Junnilan sekä vaasalaisen basistin Veli Hakalan. Ilmajoella oli tätä ennen jo jonkinlaisia bändiviritelmiä, joissa Antti oli ollut mukana. Näistä kuvioista löytyivätkin ennestään tuttuina miehet Jarmo Kuoppala ja Raimo Lähteenmaa. Näistä henkilöistä muodostui Kajon ensimmäinen kokoonpano. Ensimmäinen konsertti pidettiin Niinisalon varuskunnassa 16.12.1986. Mukana oli myös hetken aikaa porukassa vaikuttanut kitaristi Sammy Dahl. Suomen gospelpiirit ottivat Kajon hyvin vastaan. Kajo kutsuttiin vuonna 1988 esiintymään suurille evankelisille musiikkimessuille Helsinkiin. Tämän jälkeen kulku pienempien keikkojen jälkeen jatkui todella nimekkäässä seurassa 30.10.1988 pidetyssä Suomen luterilaisen evankeliumiyhdistyksen nuorisotyön 100-vuotisjuhlakonsertissa. Myöhemmin tuli tutuksi myös Finlandia-talo 1990 ja lukemattomat muut keikkapaikat. Maine oli kiirinyt laajalle.
Levyjä ja keikkoja
Kajo julkaisi ensimmäinen albuminsa Kaupungista Kaupunkiin vuonna 1990. Levylle taltioitiin kaikki alkuvuosien tuotanto. Sen julkistamisen jälkeen Kajo teki vuodessa noin 30–40 keikkaa ympäri Suomen. Uutta materiaalia syntyi ja pian julkaistiin toinen levy Upporikas. Tuolloin vuonna 1992 tahti oli kova. Levyssä kuuluu Kajossa tuolloin vallinnut kokeilunhalu ja tyylien haku. Levyltä löytyy funkia, hard rockia, soulia ja jopa yksi rap-kappale. Mukana toimi gospelmaailman kuuluisuus Kalle Vaismaa, joka toimi keikkamanagerina ja miksaajana. Muita Kajon henkilökunnassa vaikuttaneita ihmisiä olivat kurikkalainen Anssi Ranta, joka oli mukana Kajossa ihan alusta alkaen – aluksi miksaajana, sitten valomiehenä, autokuskina ja yleismiehenä. Porukassa mukana oli myös vaasalainen kitaristi/miksaaja Pasi Savola, kahden ensimmäisen levyn äänittäjä/miksaaja Kimmo Ahola sekä fonisti Matti Ketonen.
Muutoksia tuttuun kaavaan
Kova keikkatahti, opiskelu, perhe- ja työelämä uuvutti laulusolisti Raimo Lähteenmaan vuoden 1994 paikkeilla. Hän jätti Kajon. Tilalle saatiin Kuoppalan Jarmon vanha nuoruudentuttu Heikki Takala. Uusiksi biisin tekijöiksi tulivat Mika Syväniemi ja Pasi Junnila. Tuntui että Raimon lähdettyä biisienkin olisi muututtava hieman. Tosin jotkut Raimon laulamista kappaleista luonnollisesti jäi keikkasetteihin.Vuonna 1995 mentiin sitten studioon tekemään kolmatta albumia Mustaa tai valkoista. Levyn kappaleet ovat jälleen sen ajan tuotoksia. Soitto ja sovitukset ovat selvästi aikaisempia levyjä tuhdimpia ja monet kappaleet ovat yhtyeen todellisia yhteisteoksia. Levytyssession jälkeen Kajo esiintyi ”Big Bandina”. Taustalaulajana toiminut Minna Sairo (nyk. Pyysalo) jäi keikkakokoonpanoon. Levyllä lisäksi käytettiin niin paljon akustista kitaraa, että Mika Syväniemi otti sen keikalla soittimekseen ja basistiksi saatiin ilmajokinen Timo Ruismäki.
Loppui muttei loppunutkaan
Vuonna 1997 yhtyeelle oli kertynyt 10 vuotta ikää, tuhansia keikkakilometrejä, monia konsertteja ja kolme levyä. Hieno saldo, mutta kaikki hyvä loppuu aikanaan. Kajo yritti lopettaa vuonna 1997, mutta toisin kävi. Pienen tauon jälkeen vuonna 1999 yleisön pyynnöt ja sammumaton soittamisen halu toivat Kajon uudestaan esiin. Sen jälkeen Kajo on esiintynyt soittajien elämäntilanteisiin sopivasti harvakseltaan. Viimeisinä vuosina yhtye on aktivoitunut uudelleen tutulla kokoonpanolla: Lähteenmaa, Syväniemi, Savola, Junnila, Kuoppala ja Yrttimaa.
Albumit
http://www.youtube.com/watch?v=vfn1yWUjcOo
Nahka
pienoiskuva|upright|Nahan muokkaamiseen käytettyjä työkaluja.
Nahka on materiaali, jota saadaan parkitsemalla eläinten vuodista. Sitä käytetään muun muassa huonekalujen, kenkien, laukkujen ja asusteiden valmistuksessa. Nahan lähteenä ovat yleensä teuras- tai turkiseläimet. Eläimen nyljettyä nahkaa kutsutaan vuodaksi. Nahka karvotaan ja parkitaan.
Isompien eläinten vuota on liian paksu käytettäväksi, se halkaistaan kahteen osaan pintanahaksi ja haljakseksi. Ohuempaa nahkaa kuten lampaiden ja vuohen voidaan käyttää sellaisenaan.
Nahka tyypillisesti värjätään. Tämä voidaan tehdä läpivärjäyksenä läpikuultavilla aniliiniväreillä, jolloin puhutaan aniliininahasta. Nahka voidaan myös peitevärjätä ja lakata, mikä parantaa kuluvuuskestävyyttä.
Mokkanahka on nahkaa, joka on hiottu sisäpinnalta samettimaisen nukkaiseksi. Mokka on tyypillisesti arka likaantumaan. Nupukki on nahkatyyppi, jonka tiivistä pintaa eli martiopuolta on hiottu mokkanahan tavoin.
Nahkaan voidaan myös tehdä pintakuviointi, narvi. Narveiksi nimitettyjä pintamuotoja ovat muun muassa sagriini, box, lama, boa ja krokotiili.
Taye Diggs
Scott L. ”Taye” Diggs (s. 2. tammikuuta 1971 New Jersey, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen teatteri-, elokuva- ja televisionäyttelijä. Jo nuorena hänen ystävänsä kutsuivat häntä ”Scottayeksi”, joka lyheni muotoon ”Taye”. Lempinimi jäi käyttöön. Diggs kasvoi Rochesterissa, New Yorkissa. Rochesterissa hän kävi The School of The Artsia. Hän on vanhin perheensä viidestä lapsesta. Hänellä on kaksi veljeä ja kaksi sisarta.
Ura
Diggsin läpimurto oli vuonna 1996 musikaalissa Rent. Rentin jälkeen hän esiintyi Mr. Blackina Andrew Lippan off Broadway -tuotannossa The Wild Party. Diggs on myös esiintynyt Billy Flynnina Chicagossa. Hän tuurasi lähes kuukauden Norbert Leo Butzia Wickedissä.
Diggs siirtyi teatterista televisioon saippuaoopperassa Guilding Light. Vuonna 1998 hän teki elokuvadebyyttinsä elokuvassa Stella vaihtaa vapaalle (How Stella Got Her Groove Back). Hän on myös esiintynyt elokuvissa Go, The Wood – kulman kollit, Bestman, Pahuuden kartano (The House on Haunted Hill), Cake ja Chicago.
Gerardus Abbévillelainen
Gerardus Abbévillelainen (Gerardus de Abbatisvilla) (n. 1225 – 8. marraskuuta 1272) oli skolastinen teologi, joka vaikutti Pariisin yliopistossa. Ennen tätä hän toimi arkkidiakonina Ponthieussa. Hän kirjoitti useita teoksia, jotka käsittelivät filosofisia, teologisia ja kanonisen oikeuden kysymyksiä.
Taye Diggs
Ura
Diggs esiintyi nimikkohahmona lyhytikäisessä televisiosarjassa Kevin Hill. Hän uusi roolinsa Bennynä elokuvassa Rent vuonna 2005. Hän myös laulaa Rent elokuvan soundtrackilla.
Gerardus Abbévillelainen
Teoksia
Gerarduksen merkittävimpiä teoksia ovat:
Taye Diggs
Ura
Vuonna 2006 Diggs vieraili televisiosarjassa Will & Grace. Saman vuoden marraskuussa hän esiintyi uudessa televisiosarjassa Päivä armonaikaa. Sarja lopetettiin huonojen katsojalukujen takia.
Helmikuussa 2007 ilmoitettiin, että Diggs esiintyy syksyllä 2007 sarjassa Rakkauden anatomia, joka on spin-off-sarja Greyn anatomiasta.
Vuonna 2014 Diggs alkoi näytellä rikoskomisario Terry Englishiä rikosdraamasarjan Ensimmäisen asteen murha toisessa pääosassa. Sarja päättyi kolmen tuotantokauden jälkeen 2016.
Diggs antoi äänensä Cabberille vuonna 2017 ilmestyneeseen elokuvaan My Little Pony: The Movie.
Yksityiselämä
Diggs meni vuonna 2003 naimisiin näyttelijä Idina Menzelin kanssa, johon hän oli tutustunut molempien esiintyessä Rentissä. Heillä on syyskuussa 2009 syntynyt poika. Vuonna 2013 pariskunta päätyi eroamaan.
De se
De se on filosofinen termi, joka tarkoittaa uskomusta tulkittuna niin, että se koskee henkilöä itseään. Toisin sanoen, uskomus on de se -uskomus, jos sen katsotaan kohdistuvan jonkun sellaisen proposition totuuteen, joka liittyy uskomuksen omaavaan henkilöön itseensä. Tulkinta eroaa tällöin tietyllä tavalla de dicto ja de re -tulkinnoista. David Kellogg Lewisin mukaan de se sisällyttää de dicton, mutta ei toisin päin.
Esimerkiksi lause
on epämääräinen, ja voidaan tulkita kahdella tavalla:
Lause 1b koskee siis jotain toista henkilöä, lause 1c Pekkaa itseään.
Belo Horizonten metro
Belo Horizonten metro on metrojärjestelmä, joka kulkee Belo Horizonten kaupungin pohjois- ja keskiosissa. Metro avattiin 1. elokuuta 1986. Sen kokonaispituus on 28,1 kilometriä ja se koostuu 19 asemasta. Kaikki asemat ovat samalla linjalla.
ZAKSA Kędzierzyn-Koźle
ZAKSA Kędzierzyn-Koźle on puolalainen lentopalloseura. Sen kotipaikkana toimii Kędzierzyn-Koźlen kaupunki Etelä-Puolassa. Joukkue pelaa maan korkeimmalla sarjatasolla eli Puolan lentopalloliigassa.
Historia
Seura perustettiin vuonna 1947. Ennen vuotta 2009 se pelasi nimellä Mostostal-Azoty Kędzierzyn-Koźlen. Vuonna 1955 se nousi Puolan korkeimmalle sarjatasolle. Ensimmäisen Puolan lentopalloliigan mestaruuden joukkue voitti kaudella 1998, toisen kaksi kautta myöhemmin vuonna 2000. Puolan lentopalloliigaan muututtua ammattilaissarjaksi joukkue otti kolme mestaruutta peräkkäin kausina 2001, 2002 ja 2003.
Pekka Lattu
Petter (Pekka) Johannes Lattu (9. joulukuuta 1878 Helsinki – 11. marraskuuta 1939 Pietarsaari) oli suomalainen eduskunnan pikakirjoittaja, suomentaja ja helluntailiikkeen saarnamies.
Latun vanhemmat olivat suutari, kauppapalvelija Petter Lattu ja Anna Sofia Sjöholm. Hän pääsi ylioppilaaksi 1897 Helsingin suomalaisesta normaalilyseosta ja suoritti Helsingin yliopistossa alemman hallintotutkinnon 1899 sekä kansakoulunopettajan tutkinnon 1902.
Lattu toimi aluksi pankkialalla ja kansakoulunopettajana. Hän oli eduskunnan pikakirjoittajana 1904–1928.
Pekka Lattu oli naimisissa vuodesta 1903 Marta Poulin kanssa.
Harry Krogerus
Harry Verner Krogerus (9. helmikuuta 1917 Helsinki – 1. maaliskuuta 1999 Helsinki) oli suomalainen hyönteistutkija ja Helsingin hyönteistieteellisen yhdistyksen pitkäaikainen puheenjohtaja ja myöhemmin kunniajäsen. Yhdistys on perustamisestaan lähtien kaksikielinen.
Krogerus suoritti filosofian tohtorin tutkinnon 1949. Hän toimi yliopettajana 1953–1974 Helsingin ruotsalaisessa normaalilyseossa (Svenska normallyceum) ja rehtorina Töölön ruotsinkielisessä koulussa (svenska samskolan), jossa hän opetti vuodesta 1945 lähtien. Hän julkaisi useita tieteellisiä julkaisuja hyönteistieteen alalta, joissa hän pääasiassa keskittyi perhostutkimukseen.
Rebecca Gayheart
Rebecca Gayheart (s. 12. elokuuta 1971 Hazard, Kentucky) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja malli. Hän aloitti uransa teinimallina 80-luvulla ja myöhemmin hän esiintyi Brett Ratnerin lyhytelokuvissa. Hän oli pitkässä parisuhteessa Ratnerin kanssa.
Pääakselihajotelma
Pääakselihajotelma (, lyh. SVD) on matriisihajotelma, jota sovelletaan paljon esimerkiksi lineaarialgebran, signaalinkäsittelyn ja tilastotieteen alueilla.
Rebecca Gayheart
Gayheartilla on ollut lukuisia televisiorooleja, muun muassa sarjoissa Loving (1992–1993), Maa 2 (1994–1995), Beverly Hills 90210 (1995) ja Kadotettu (2006). Hänen elokuviensa joukossa ovat Ei mitään menetettävää (1997), Urban Legend – kauhutarinoita (1998), Jawbreaker – makea kuolema (1999), Hämärästä aamunkoittoon 3 (2000) ja Once Upon a Time in Hollywood (2019).
Pääakselihajotelma
Teoreeman esittely
Oletetaan mxn-ulotteinen matriisi M, avaruudessa K.
Rebecca Gayheart
Gayheart sai 27. marraskuuta 2001 kolmen vuoden ehdollisen vankeusrangaistuksen törmättyään 13. kesäkuuta autollaan yhdeksänvuotiaaseen poikaan, joka menehtyi vammoihinsa. Hän oli naimissa näyttelijä Eric Danen kanssa vuosina 2004–2018. Heillä on kaksi yhteistä lasta.
Pääakselihajotelma
Teoreeman esittely
Matriisille M on näin olemassa hajotelma
Näistä kolmesta matriisista vain Σ on uniikki, mutta V ja U voivat vaihdella käytetyn numeerisen menetelmän mukaan.
The Atrocity Exhibition... Exhibit A
The Atrocity Exhibition... Exhibit A on metalliyhtye Exoduksen albumi. Albumi julkaistiin Pohjois-Amerikassa 23. lokakuuta 2007 ja Euroopassa 26. lokakuuta 2007.
Albumi on vokalisti Rob Dukesin toinen Exodus-albumi. Kitaristi Gary Holt on sanonut, että albumi on kaksiosaisen teoksen ensimmäinen osa, jonka nimessä Exhibit A viittaa Exoduksen aikeisiin julkaista vuonna 2010 jatko-osa, Exhibit B.
Antonio Vivarini
Vivarini kuului taiteilijasukuun. Hänen veljensä oli Bartolomeo Vivarini ja poikansa Alvise Vivarini.
Jännitteen- ja virranjakosääntö
Jännitteenjakosääntö ja virranjakosääntö ovat suoraan Ohmin ja Kirchhoffin laeista johdettuja yksinkertaisia sääntöjä, joiden käyttäminen joskus nopeuttaa virtapiirin toiminnan tarkastelua.
center|frame|Jännitteenjakosääntö ja virranjakosääntö
Jännitteenjakosääntö
Ohmin lain mukaan vastusten R1 ja R2 läpi kulkevan virran suuruus on
Tällöin molempien vastusten yli olevat jännitteet voidaan ratkaista
ja
Tavallisesti kaava ilmoitetaan muodossa
Jännitteenjakosääntö pätee myös mielivaltaisen monelle sarjaan kytketylle vastukselle, yleisesti vastuksen Rx yli oleva jännite
Virranjakosääntö
Vastukset Ra ja Rb on rinnankytketty, joten niiden yli on sama jännite. Tällöin
Kirchhoffin virtalain mukaan
I=I_a+I_b.
Gerhard Haidacher
Gerhard Haidacher (s. 29. huhtikuuta 1963) on itävaltalainen entinen rattikelkkailija ja olympiavoittaja. Hän voitti kultaa Albertvillen olympialaisissa 1992 nelikkokilpailussa. Lisäksi hän on voittanut hopeaa MM-kilpailuissa vuonna 1993. Myös tuolloin lajina oli nelikkokilpailu.
Jännitteen- ja virranjakosääntö
Virranjakosääntö
ja
Kaava muistuttaa jännitteenjaon kaavaa, mutta nyt osoittajassa on se vastus, jonka virtaa ei selvitetä. Huomaa, että kaava pätee vain kahdelle vastukselle!
Mikäli käytetään resistanssien sijasta niiden käänteislukuja eli konduktansseja, saadaan sääntö, joka pätee jännitteenjakosäännön tavoin mielivaltaisen monelle vastukselle:
Gustaf Dahl
pienoiskuva|200px|Gustaf Dahlthumb|Ruotsin kuninkaallinen kirjasto Frans Gustaf Abraham Dahl (13. helmikuuta 1835 Tukholma – 21. syyskuuta 1927 Tukholma) oli ruotsalainen arkkitehti. Hänen tunnetuimpiin töihinsä lukeutuu muun muassa Ruotsin kuninkaallisen kirjaston nykyinen päärakennus.