cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Yohan Benalouane
Ura
31. elokuuta 2010 Benalouane siirtyi Italiaan, Cesenaan. Sitä ennen hän kävi neuvotteluja Juventuksen kanssa. Hän pelasi ensimmäisen ottelunsa Cesenan paidassa ja Serie A:ssa 2. lokakuuta 2010 vierasottelussa Udinesea vastaan. Yhteensä Benalouane pelasi kauden aikana 15 Serie A ottelua.
Benalouane siirtyi tammikuussa 2014 lainasopimuksella Atalantaan. Hän pelasi loppukauden aikana seitsemäntoista Serie A -ottelua. Heinäkuussa 2014 Benalouane siirtyi edelliskauden lainasopimuksen päätteeksi viiden vuoden sopimuksella Atalantaan. Hän pelasi kauden 2014–2015 aikana 27 Serie A -ottelua ja teki yhden maalin.
Benalouane siirtyi runsaan kuuden miljoonan punnan siirtosummalla Englannin Valioliigan Leicesteriin kesällä 2015. Hän pelasi syyskaudella neljässä liigaottelussa, eli yhdessä pelissä liian vähän, että olisi saanut Valioliigan mestaruusmitalin kauden päätteeksi. Kevätkaudella 2016 hän oli lainalla Serie A:n Fiorentinassa, muttei pelannut vammojen vuoksi peliäkään. Seuraavalla kaudella hän pelasi Leicesterissä kaksi ottelua Mestarien liigassa ja yksitoista Valioliigassa. Kaudella 2017–2018 hän pelasi yhden liigaottelun ja seuraavalla kausella ei yhtään edustusjoukkueen ottelua.
Benalouane siirtyi Mestaruussarjan Nottinghamiin tammikuussa 2019. Tulokaskaudellaan hän pelasi 14 sarjaottelua, mutta kaudella 2019–2020 vain yhden FA Cupin ottelun ennen kauden keskeytymistä maaliskuussa 2020.
Maajoukkueura
Benalouane on pelannut yhden ottelun alle 21-vuotiaiden Ranskan maajoukkueessa Saksaa vastaan käydyssä EM-karsintaottelussa.
Humberto Coelho oli seurannut Benalouanen otteita vuoden 2010 MM-karsintojen aikana, mutta päätti olla kutsumatta häntä Tunisian maajoukkueeseen. Noin vuosi myöhemmin Benalouane nimettiin toukokuussa 2010 Tunisian joukkueeseen harjoitusotteluun Ranskaa vastaan, mutta ei lopulta päässyt lopulliseen joukkueeseen. Myöhemmin elokuussa 2010 hänet nimettiin Afrikan kisojen karsintaotteluun Tšadia vastaan, mutta osallistuminen peruuntui liian myöhään otettujen rokotusten vuoksi. Benalouane jätti kolmannen kerran maajoukkue kutsun väliin, kun Tunisian Afrikan kisojen karsintaottelu Malawia vastaan oli samoihin aikoihin Juventuksen kanssa käytävien sopimusneuvottelujen kanssa. Neljännen kerran Benalouane nimettiin Tunisian joukkueeseen Togoa vastaan käytävään vuoden 2012 Afrikan kisojen karsintaotteluun, mutta muutamaa päivää nimeämisen jälkeen hän kieltäytyi edustamasta Tunisiaa ja kertoi haluavan edustaa Ranskaa. Kieltäytymisen johdosta FIFA lähetti viestin Benalouanen seuralle Cesenalle, jossa se muistutti puolustajan valinneen jo Tunisian maajoukkueen, eikä voinut enää edustaa Ranskan maajoukkuetta. Mikäli hän kieltäytyisi seuraavasta kutsusta, Benalouane saisi FIFAn sääntöjen mukaan kahden ottelun pelikiellon seuratasolla.
Viidennen maajoukkuekutsunsa Benalouane sai 28. tammikuuta 2011 harjoitusotteluun Algeriaa vastaan. Ottelu jouduttiin kuitenkin perumaan, joka oli tarkoitus pelata 9. helmikuuta 2011. Benalouane ilmoitti twitterissä 25. kesäkuuta 2013 haluavansa edustaa Tunisiaa. Hänet kutsuttiin uudelleen Tunisian maajoukkueeseen 1. elokuuta 2013 harjoitusotteluun Kongoa vastaan, mutta hän kieltäytyi kutsusta.
Helmikuussa 2018 Benalouane hyväksyi maajoukkuekutsun ja pelasi ensimmäisen maaottelunsa 23. maaliskuuta 2018 Irania vastaan ja toisen ottelun 27. maaliskuuta Costa Ricaa vastaan harjoitusottelussa, jossa hän tuli ottelun lisäajalla vaihdosta kentälle.
Päivälliset klo 8
200px|thumb|Jean Harlow elokuvan esittelyfilmissä.
Päivälliset klo 8 on George Cukorin ohjaama yhdysvaltalainen draamakomediaelokuva, joka sai ensi-iltansa vuonna 1933. Pääosia näyttelevät Marie Dressler, John Barrymore, Wallace Beery, Jean Harlow, Lionel Barrymore ja Billie Burke. Sivuosissa nähdään muiden muassa Jean Hersholt, Karen Morley ja Madge Evans.
Päivälliset klo 8 sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 29. elokuuta vuonna 1933 Los Angelesissa, Kaliforniassa, mutta New York Cityssä, New Yorkissa elokuva sai ensi-iltansa kuusi päivää aiemmin 23. elokuuta. Suomeen elokuva tuli teattereihin esitykseen 11. helmikuuta vuonna 1934. Metro-Goldwyn-Mayer tuotti elokuvan.
Juoni
Laivanvarustajan vaimo järjestää illalliskutsut rikkaille ja silmäätekeville. Miehellä on yhtiönsä kanssa huolia, joten hän voi vain nyökkäillä vaimonsa nousukasmaisille suunnitelmille. Vierasjoukko koostuu miljonääreistä ja entisistä näyttelijätähdistä, joita esittävät uransa ehtoopuolella olevat Hollywood-legendat. Yllätyksiä tulee niin ystävien, vieraiden kuin sukulaistenkin taholta.
Muuta
Elokuvaa pidetään nykyään eräänlaisena klassikkona, ja sekä se on huomattava roolituksestaan: sen pääosissa nimittäin näytteli suuri joukko sen aikaisia tähtiä. Tämä oli vielä siihen aikaan hyvin epätavallista ja Päivälliset klo 8 onkin yksi ensimmäisistä niin sanotuista all-star-elokuvista Grand Hotelin ohella. Harlow oli näytellyt Beeryn kanssa aiemminkin, vuonna 1931 valmistuneessa elokuvassa Salaperäinen kerho.
American Film Institute valitsi vuonna 2000 Päivälliset klo 8 kaikkien aikojen 85. hauskimmaksi amerikkalaiselokuvaksi sadasta listatusta. The New York Timesin kriitikot valitsivat sen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Päivälliset klo 8-elokuva myös jäi yhdeksi Dresslerin viimeisistä elokuvista, sillä hän kuoli vain yhtä elokuvaa myöhemmin vuonna 1934.
Betlehemin lastenmurha
pienoiskuva|[[Giotto di Bondonen maalaus Pyhät viattomat]]
Betlehemin lastenmurha oli Matteuksen evankeliumin mukaan Juudean kuningas Herodeksen käskystä pian Jeesuksen syntymän jälkeen toimeen­pantu kaksivuotiaisiin ja sitä nuorempiin poikiin kohdistunut joukko­murha. Raamatun mukaan Herodes määräsi joukkosurman toteutettavaksi, jotta hän ei menettäisi valtaansa vasta­syntyneelle juutalaisten kuninkaalle, jonka Itämaan tietäjät kertoivat syntyneen.
Joukkomurhan uhreja, joista käytetään nimitystä viattomat lapset tai pyhät viattomat, on pidetty ensimmäisinä kristittyinä marttyyreina. Kreikkalaisen perimätiedon mukaan heitä olisi ollut yli 14 000, eräiden keskiaikaisten käsitysten mukaan jopa 144 000, mutta koska Betlehem oli pieni paikkakunta, uudempien arvioiden mukaan siellä olisi tuolloin ollut enintään parikymmentä näin nuorta poikaa. Monet nykyiset tutkijat pitävät kertomusta lastenmurhasta pelkkänä legendana, koska siitä ei Matteuksen evankeliumin lisäksi ole mainintoja muissa lähteissä, ei esimerkiksi Josephuksen teoksissa eikä myöskään muualla Uudessa testamentissa.
Tapahtumat Raamatun mukaan
Matteuksen evankeliumin mukaan Itämaan tietäjät saapuivat Jerusalemiin nähtyään idässä tähden, jonka he selittävät merkinneen ennustetun juutalaisten kuninkaan syntymää. Kun he saapuivat Herodeksen luo, tämä kutsui kirjanoppineet koolle tiedustellakseen heiltä, missä Messiaan oli ennustettu syntyvän. Nämä vastasivat lukemalla Miikan kirjasta katkelman, jonka mukaan Messias syntyisi Betlehemissä. Tämän kuultuaan tietäjät menivät Betlehemiin, jossa he löysivät Jeesuksen ja antoivat hänelle kalliita lahjoja. Unessa Jumala varoitti heitä enää tulemasta Herodeksen luo, minkä vuoksi he palasivat toista kautta kotimaahansa. Kun tietäjät eivät Herodeksen pyynnöstä huolimatta palanneet hänen luokseen, hän raivostui ja määräsi kaikki kaksivuotiaat ja sitä nuoremmat lapset surmattaviksi Betlehemissä ja koko sen ympäristössä. Sitä ennen Jumala oli kuitenkin unessa varoittanut Joosefia, että Herodes tavoitteli lapsen henkeä, minkä vuoksi tämä pakeni Marian ja Jeesus-lapsen kanssa Egyptiin ja palasi sieltä vasta, kun Herodes oli kuollut.
Matteuksen evankeliumissa selitetään myös, että tällöin toteutui Jeremian kirjassa esiintynyt profetia, jonka mukaan "Raakel etsii lapsiaan eikä lohdutuksista huoli, sillä heitä ei enää ole.
Legendaa vai historiaa?
Herodes (73–4 eaa.) oli syntyjään idumealainen, ja roomalaiset olivat asettaneet hänet Juudean, Samarian ja Galilean kuninkaaksi. Matteuksen kertomus sopii yhteen sen kanssa, mitä Herodeksen luonteesta tiedetään: hän oli häikäilemätön puolustaessaan valtaansa ja tunnettiin julmuudestaan. Lastenmurhaa ei kuitenkaan mainita Luukkaan evankeliumissa eikä Josephuksen teoksissa.
Josephus kertoo useita esimerkkejä siitä, mitä Herodes saattoi tehdä valtansa säilyttämiseksi, mainiten ettei hän "koskaan lakannut kostamasta niille ja rankaisemasta joka päivä niitä, jotka olivat asettuneet hänen vihollistensa puolelle". Kun Josephus ei kuitenkaan mainitse Betlehemin lastenmurhaa, useimmat historioitsijat ovat päätelleet, ettei sitä todennäköisesti ole tapahtunut.
Vermes ja Sanders pitävät tarinaa keksittynä hagiografiana, ja Maier kirjoitti vuonna 1998, että useimmat viimeaikaiset Herodes Suuren elämän tutkijat kiistävät sen täysin.
Eisenman on väittänyt aiheena kertomukseen olevan sen, että Herodes murhasi muutamat omista pojistaan, mistä myös Josephus kertoo, samoin eräs ensimmäisellä vuosisadalla kirjoitettu juutalainen apokryfikirja, jossa esiintyy tällainen profetia: "Julma kuningas seuraa hasmonealaisia pappeja. Hän surmaa kaikki nuoret." Tätä Eiseman kommentoi sanomalla, että tämän mukaan Herodes todella surmasi kaikki juutalaiset lapset, jotka saattaisivat syrjäyttää hänet, kuten Matt. 2:17:ssäkin sanotaan, mutta kysymys on hänen omista makkabealaissyntyisistä lapsistaan!
Kertomuksen Betlehemin lastenmurhasta on myös väitetty saaneen vaikutteita Vanhan testamentin kertomuksesta, jonka mukaan vähän ennen Mooseksen syntymää faarao oli määrännyt kaikki israelilaisille syntyvät poikalapset surmattaviksi.
R. T. France sitä vastoin pitää kertomusta historiallisesti uskottavana. Hänen mukaansa olisi ollut epätodennäköistä, että Josephus olisi asiasta maininnut, sillä koska kysymys oli pienestä kaupungista, uhrien lukumäärä oli pieni verrattuna muihin Herodeksen surmauttamiin henkilöihin. Koska Mooseksen syntymä­kertomuksen mukaan vain vasta­syntyneet pojat surmattiin, kertomus Betlehemin lasten­murhasta ei Francen mukaan ole voinut syntyä sen pohjalta eikä se selitä viittausta kaikkiin alle kaksi­vuotiaisiin. Hänen mukaansa Matteuksella oleva viittaus Jeremiaan kirjaan ei myös­kään ole ollut kertomuksen aiheena, vaan se on siihen myöhemmin liitetty kommentti. Tästä hän on päätellyt, että lastenmurha on todennäköisesti tapahtunut niin kuin Matteuksen evankeliumissa kerrotaankin.
Aiheen käsittely taiteessa ja kirjallisuudessa
pienoiskuva|[[Cornelis van Haarlem, Viattomien murha, 1590, Rijksmuseum]] Keskiaikaisissa näytelmissä olivat usein aiheena Raamatun tapahtumat, myös Betlehemin lastenmurha. Esimerkiksi Englannin Coventryssä esitettiin näytelmää, johon kuuluva aiheeseen liittyvä laulu tunnetaan nykyään nimellä Coventry Carol. Ordo Rachelis on perinteinen neliosainen näytelmä, johon itse lastenmurhan lisäksi kuuluvat pako Egyptiin, Herodes Arkhelaoksen valtaantulo ja paluu Egyptistä sekä oleellisesti myös Raakelin itku Jeremian profetian toteutumisen vuoksi.
Betlehemin lastenmurhaa käsitellään myös suomalaisessa Tiernapoikien joulunäytelmässä. Sen mukaan surmatut lapset olisi heitetty virtaan, vaikka Raamatussa ei niin sanota.
Uudemmassa kirjallisuudessa aiheeseen liittyvät muun muassa Wyndham Lewisin trilogia The Human Age sekä Albert Camus'n novelli La Chute.
Betlehemin lastenmurha on ollut yleinen aihe myös kuvataiteessa. Siihen liittyviä maalauksia ovat tehneet esimerkiksi Rubens, Cornelis van Haarlem ja Nicolas Poussin.
pienoiskuva|[[Rubens' Betlehemin lastenmurha, Toronto]]
Muistopäivä
pienoiskuva|[[William Holman Huntin maalaus Triumph of the Innocents ]] Betlehemin lastenmurhan uhrien muistopäivää, viattomien lasten päivää vietetään katolisessa, anglikaanisessa ja luterilaisessa kirkossa 28. joulukuuta. Eräissä syyrialaisissa kirkkokunnissa heidän muistopäivänsä on 27. joulukuuta, ortodoksisessa kirkossa 29. joulukuuta.
Porin puistoakselit
Porin puistoakseleilla tarkoitetaan kaupungin ydinkeskustan neljän puistokadun muodostamia akseleita. Ilmansuuntien mukaan kulkevat kaksi akselia jakavat kaupungin keskustan neljään eri osaan. Puistot toimivat Linnan, Teljän, Malminpään ja Karhunpään kaupunginosien rajoina.
Puistoakselit luotiin Porin viimeisimmän kaupunkipalon jälkeen. Toukokuussa 1852 raivonnut palo tuhosi kaikkiaan kolme neljäsosaa kaupungin koko rakennuskannasta.
Puistokatuja kutsuttiin alun perin ilmansuuntien mukaan nimetyiksi Esplanadeiksi. Itsenäistymisen jälkeen niiden nimet muutettiin nykyiseen muotoon Etelä-, Pohjois-, Itä- ja Länsipuistoiksi. Kadut käsittävät kaksi eri suuntiin kulkevaa ajorataa sekä niiden välisen leveän puiden varjostaman puistokäytävän.
Porin puistoakselit ovat osa Porin kansallista kaupunkipuistoa.
Eteläpuisto–Pohjoispuisto
Eteläpuisto ja Pohjoispuisto muodostavat niihin liittyvien Cygnaeuksen puiston ja Raatihuoneenpuiston kanssa noin kilometrin mittaisen keskustaa halkovan akselin. Se alkaa Cygnaeuksen koululta ja päättyy Porin raatihuoneelle.
Eteläpuisto
Eteläpuisto alkaa itä–länsi-suunnassa kulkevalta Itsenäisyydenkadulta, joka erottaa sen Cygnaeuksen koulun puistosta. Se ohittaa kaksi poikkikatua, Mikon- ja Liisankadut ja päättyy ns. Puistojen risteykseen, joka nykyään on viralliselta nimeltään Risto Rytin aukio.
Sen rakennuskanta muodostuu lähinnä korkeista 1960–1970-lukujen rakennuksista. Eteläpuiston alkupäässä on 2000-luvulla valmistunut ns. Eurooppa-kortteli, jonka suunnittelusta järjestettiin aikoinaan kansainvälinen arkkitehtikilpailu.
Eteläpuistossa sijaitsee myös tanskalaisen kuvanveistäjän Per Kirkebyn vuodelta 1993 oleva tiilinen monumentti Porin portti.
Pohjoispuisto
Eteläpuistoa korttelin verran lyhyempi Pohjoispuisto kohtaa ainoastaan yhden poikkikadun ennen päättymistään Valtakadulle. Pohjoispuiston jatkeena Valtakadun takana on Raatihuoneenpuisto, jonka pohjoislaidalla sijaitsee vuonna 1841 valmistunut Porin raatihuone.
Pohjoispuiston rakennuskanta on Eteläpuistoa monipuolisempi. Sen varrella ovat muun muassa vuonna 1927 valmistunut entinen puhelinlaitoksen talo, jossa nykyään toimii Satakunnan Museon hallinnoima Luontotalo Arkki. Pohjoispuiston ja Gallen-Kallelankadun kulmassa on vuodelta 1892 peräisin oleva puurakenteinen entinen Björneborgs svenska samskolan talo. Nykyään siinä toimii Porin taidekoulu.
Pohjoispuiston varrella sijaitsee myös Porin kaupunginkirjaston rakennus. Sen sisäänkäynti on Gallen-Kallelankadun puolelta.
Pohjoispuistossa on kaksi taideteosta: vuonna 2009 paljastettu presidentti Risto Rytin rintakuva sekä Akseli Gallén-Kallelan patsas vuodelta 1965.
Puistojen risteys eli Risto Rytin aukio
Neljän puistokadun yhtymäkohtaa on vuodesta 2009 lähtien kutsuttu Risto Rytin aukioksi.
Se nimettiin uudelleen kuvanveistäjä Sofia Saaren suunnitteleman presidentti Rytin muistomerkin paljastuksen yhteydessä. Pori on Risto Rytin vanha koulukaupunki.
Itäpuisto
Isolinnankadulta alkavan Itäpuiston alkupää on nykyään kävelykatuna kahden ensimmäisen korttelin verran aina Antinkadulle saakka. Puistokadun alkupäässä sijaitsee myös kuvanveistäjä Aimo Tukiaisen suunnittelema Eetu Salinin muistomerkki, joka paljastettiin vuonna 1955. Salinin mukaan on lisäksi nimetty Itäpuiston ja kavelykatuna toimivan Yrjönkadun risteyksessä sijaitseva Eetunaukio. Se on tapahtuma-aukio, jonka esiintymislavalla järjestetään erilaisia tapahtumia ympäri vuoden. Itäpuiston varrella sijaitsee useita liike- ja toimistorakennuksia, muun muassa kauppakeskus IsoKarhu sekä muotitavaratalo Ratsula. Puistojen risteyksen tuntumassa on vuonna 1863 perustetun Porin VPK:n paloasema. Itäpuistossa sijaitsevat myös Kauko Räikkeen Rumpalipoika-patsas sekä Sofia Saaren vuonna 2013 paljastettu Porin VPK:n 150-vuotismuistomerkki.
Länsipuisto
Länsipuiston varrella on lähinnä 1970–1980-luvuilla valmistuneita asuinrakennuksia. Sen päässä Vapaudenkadun länsipuolella sijaitsee vuonna 1919 rakennettu Porin vanha rautatieasema.
Länsipuisto on tunnettu myös sen puissa elävästä runsaslukuisesta mustavarisyhdyskunnasta.
Benjamin Franklin Parkway
Benjamin Franklin Parkway on yksi Philadelphian pääkaduista. Benjamin Franklinin mukaan nimetty bulevardi kulkee kaupungintalolta Philadelphian taidemuseolle.
Benjamin Franklin Parkway halkaisee William Pennin Philadelphialle suunnitteleman ruutukaavan. Sitä reunustaa puut ja ruohoalueet. Sen varrella on monia merkittäviä rakennuksia, jotka rakennettiin 1800-luvulla ja 1900-luvun alussa. Sen alkupäässä on Logan Square -aukio ja loppupäässä Eakins Oval. Kadun varrella ovat muun muassa Philadelphian kirjasto, Franklin-instituutti ja Rodin-museo.
Momio
Momio on 7–13-vuotiaille lapsille ja nuorille suunnattu internetpalvelu ja sovellus. Se on tarkoitettu ainoastaan alle 18-vuotiaille. Palvelun ja sen käyttöön tarkoitetun sovelluksen on kehittänyt tanskalainen watAgame. Palvelussa voi viestiä muiden käyttäjien kanssa sekä jakaa kuvia ja YouTube-videoita toisille. Momiota on myös kutsuttu ”lasten Facebookiksi”.
Momio on saatavana englanniksi, hollanniksi, norjaksi, puolaksi, ruotsiksi, saksaksi, suomeksi, koreaksi ja tanskaksi.
Toomas Heikkinen
Toomas Heikkinen (s. 27. maaliskuuta 1991) on suomalainen moottoriurheilija. Hän kilpailee rallicrossin MM-sarjassa.
Ura
Heikkinen aloitti moottoriurheilun kuusivuotiaana kartingista ja siirtyi Formula Renaultien kautta rallicrossiin vuonna 2010. Samana vuonna hän voitti rallicrossin Suomen mestaruuden Super Car -luokassa, ruotsalaisen Per Eklundin tallissa Saab 9-3:lla. Vuonna 2011 Heikkinen ajoi rallicrossin EM-sarjaa edelleen Eklundin Saab 9-3:lla. Kauden aikana Heikkinen nousi palkintopallille Ruotsin Höljesissä ja kauden EM-sarjan kokonaiskilpailun sijoitus oli kuudes.
Vuodella 2013 Heikkinen voitti Global Rallycross -sarjan. Heikkisen viiden perättäisen osakilpailuvoiton myötä hän nousi vuoden autourheilijaksi Suomessa.
Vuonna 2015 Heikkinen sijoittui yhdeksänneksi MM-sarjassa. Kaudella hän saavutti Belgian osakilpailun voiton ja toisen sija Kanadassa Marklund Motorsportin VW Pololla.
Vuoden 2016 Heikkinen ajoi FIA World RX -sarjan EKS RX -tallissa, jossa autona oli Audi S1 EKS RX Quattro. Kauden ensimmäisessä osakilpailussa Portugalin Montalegressä Heikkinen sijoittui kolmanneksi. Kausi 2016 päättyi kolmen palkintopallisijoituksen jälkeen seitsemänteen sijaan. Valmistajien maailmanmestaruus varmistui EKS RX -tiimille yhdessä maailmanmestaruuden voittaneen Mattias Ekströmin kanssa.
Kausi 2017 jatkui EKS RX tallissa ja tuloksena oli MM-sarjan seitsemäs sija. Parhaina sijoituksina olivat Saksan Esteringistä kolmas sija ja Kanadan osakilpailun viides sija.
Vuonna 2018 hän ajoi villikorttikilpailijana itävaltalaisessa MJP Racing -tallissa muutamia valittuja kisoja.
Amateur Transplants
Amateur Transplants (AT) on lontoolainen parodia-duo. Amateur Transplantsin perustivat Dr. Adam Kay ja Dr. Suman Biswas vuonna 2004. Yhtye tekee huumorimusiikkia, ja se on julkaissut viisi albumia.
Banksinsaari
thumb|right|Sachs Harbourin sijainti saarella Banksinsaari on yksi suurimmista Kanadan arktisista saarista ja se sijaitsee Luoteisterritoriossa Inuvikin alueella. Saaresta itään sijaitsee Walesin prinssin salmi ja Victoriansaari, etelässä Amundseninlahti erottaa saaren Kanadan mantereesta, länsipuolella avautuu Beaufortinmeri ja koillispuolella sijaitsevat McClurensalmi, Prinssi Patrickin saari ja Melvillensaari.
Tutkimusmatkailija William Edward Parry nimesi saaren Joseph Banksin mukaan vuonna 1820. Siitä huolimatta Robert McCluren tehdessä tutkimusmatkoja vuosina 1850–1854 hänen kartoissaan saarelle oli annettu nimi "Baring Island".
Ainoa saaren asutus on lounaisrannikolla sijaitseva inuvialuit-kylä Sachs Harbour. Kylän asukasluku on noin 122 henkilöä (2006). Saaren pituus on 380 km ja leveys 290 km, pinta ala on 70 028 km². Banksinsaari 24. suurin maailmassa ja 5. suurin Kanadassa. Saaren korkein huippu on Durham Heights, joka nousee 730 m merenpinnasta.
Banksinsaarella asuu noin kaksi kolmasosaa maailman lumihanhista, jotka muuttavat mantereelta Amundseninlahden yli. Paikalliset järjestävät vuosittaisen hanhenmetsästyksen muuton alkaessa. Saarella sijaitsee myös kaksi vuonna 1961 perustettua kansallista muuttolintujen suojelualuetta. Saaren maasto on tundraa, korkeimmaksi kasvava kasvi saarella on tundrapaju Salix arctica, joka saattaa joskus kasvaa jopa polvenkorkuiseksi, mutta useimmiten jää vain 10 cm:n pituiseksi. Saarella elää myös tundrakaribuja, jääkarhuja, myskihärkiä ja useita lintulajeja, kuten punarintarastaita ja pääskyjä. Banksin saaren myskihärkäpopulaatio on arktisen alueen suurin.
Antiravintoaine
pienoiskuva|200x200px|[[Fytiinihappo (kuvassa on sen deprotonoitu fytaatti anioni) on antiravintoaine, joka häiritsee mineraalien saantia ravinnosta.]] Antiravintoaineet ovat luonnossa esiintyviä tai synteettisiä yhdisteitä, jotka häiritsevät ravintoaineiden imeytymistä ravinnosta. Antiravintoaineita löytyy laajalti kasvipohjaisista ruoista ja juomista. Antiravintoaineet muodostavat yhden ravintoainetutkimuksen osa-alueen.
Esiintyvyys
Antiravintoaineita on laajalti lähes kaikissa ruoissa ja useista eri syistä. Niiden määrät kuitenkin ovat pienet moderneissa viljelyskasveissa suhteessa niiden luonnossa esiintyviin kantoihin todennäköisesti domestikaation seurauksena. Geenimuuntelun avulla voidaan poistaa kasvien kyky tuottaa antiravintoaineita, mutta niillä voi olla myös terveyttä edistäviä ominaisuuksia, joten yhdisteiden poistaminen ei välttämättä parantaisi ihmisten terveyttä vaikka lisäisikin ruokien ravintoarvoja.
Monet ruoanlaiton menetelmät kuten keittäminen, käyttäminen ja mallastus lisäävät ruoan ravintoarvoja vähentämällä sen fytiinihappojen, polyfenoleiden ja oksaalihappojen määrää. Näitä menetelmiä käytetään laajalti yhteiskunnissa, joissa ruokavalio koostuu lähinnä viljoista ja palkokasveista. Yksi tärkeä menetelmä on maniokin käymisprosessi ennen sen jauhamista jauhoksi.
Lentopallon Suomen Cup 2010
Lentopallon Suomen Cupiin 2010 osallistui 14 miesten (Vaasan Kiisto luopui Suomen Cupista ja osallistui Liigacupiin) ja kahdeksan naisten joukkuetta. Miesten Cup-mestaruuden voitti Liedon Parma, naisissa voittajaksi selvisi Euran Raiku.
William Varley
William Michael ("Bill") Varley (6. marraskuuta 1880 New York – lokakuu 1968 New York) oli yhdysvaltalainen soutaja, joka souti Atalanta Boat Clubissa ja kilpaili vuoden 1904 kesäolympialaisissa Saint Louisissa. Hän voitti kaksikossa kultaa ja sai lisäksi hopeamitalin perämiehettömässä kaksikossa.
Idina Menzel
Idina Kim Menzel (s. 30. toukokuuta 1971 Queens, New York, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen Tony-palkittu näyttelijä, laulaja ja lauluntekijä. Hän on laulajana Broadway-musikaaleissa.
thumb|Idina Menzel vuonna 2004.
Menzelin äänen luokittelu on tuottanut vaikeuksia sekä kiistaa. Hän ei luokittele itseään mezzosopraanoksi eikä sopraanoksi, vaan sanoo pystyvänsä laulamaan äänen eri osilla ja eri sointiväreillä. Menzel ei siis ole vahvistanut äänityyppiään.
Uran alkuvaiheet
Kahdeksanvuotiaana hän alkoi käydä laulunopettajalla. Silloin hän alkoi esiintyä myös koulunäytelmissä, kuten The Wizard Of Oz (Ihmemaa Oz) ja The Pirates of Penzance. Hän siirtyi Syosset High Schooliin 1980-luvun puolivälissä, ja vaikka hän opiskeli klassista musiikkia, hän sai inspiraatiota sellaisilta R&B-laulajilta kuin Aretha Franklin, Chaka Khan ja Etta James. Menzel koe-esiintyi häälauluyhtyeeseen 15-vuotiaana valehdellen ikänsä ja hänestä tuli sen solisti.
Kun Idina alkoi kirjoittaa omia laulujaan, hän kirjoittautui sisään NYU’s Tisch School of the Artsiin. Musiikin ohjelma ei innostanut häntä, joten hän kirjoittautui sen sijaan draaman puolelle. Menzel perusti oman bändinsä ja pian hän vietti enemmän aikaa klubeilla esiintymässä kuin oppitunneilla. Hän halusi saada levytyssopimuksen, mutta se osoittautui hankalammaksi kuin hän oli luullut.
Ura
Saatuaan koulun päätökseen hän palasi hetkeksi toimimaan häälaulajana. Vuonna 1995 hän koe-esiintyi Jonathan Larsonin uuteen off-Broadway musikaaliin Rentiin. Menzel sai Maureen Johnsonin, vampin esiintyvän taiteilijan, roolin. Menzel otti työn vastaan, koska hän pelkäsi tulevaa huonoa hääsesonkia. Rentistä tuli puhutuin show koko New Yorkissa. Sinä uudenvuodenaattona Idina teki viimeisen hääkeikkansa ja hänestä tuli kokopäiväinen näyttelijä. Vuonna 1996 show siirtyi Broadwaylle, eikä mennyt kauan kun hän oli ehdolla Tony-palkinnon saajaksi suorituksestaan. Menzelin viimeinen esitys Rentissä oli 1. heinäkuuta 1997.
Vuonna 1998 Menzel sai levytyssopimuksen Hollywood Recordsin kanssa ja julkaisi ensimmäisen sooloalbuminsa Still I Can’t Be Still. Samana vuonna hän kiersi mainostaen musiikkiaan, esiintyi Lilith Fairissa ja sai laulunsa "Follow If You Lead” Juliette Lewisin elokuvan The Other Sisterin soundtrackille. Mutta hänen musiikkinsa ei ollut niin menestyvää, kuin oli odotettu, ja hänen levy-yhtiönsä sanoi hänet irti. Vuonna 2000 hän palasi lavalle esiintyen Andrew Lippan menestyksekkäässä The Wild Partyssä ansaiten roolistaan Drama Desk -ehdokkuuden. Vuonna 2000 Menzel esitti myös ensimmäisenä Dorothyn roolin Summer of ’42 Goodspeedissä. Vuotta myöhemmin hän esitti Amnerista Aidassa.
Vuonna 2003 Idina Menzelista tuli nuori Lännen Paha Noita (Wicked Witch of the West) Elphaba Wickedissä, musikaalisovituksessa Gregory Maguiren kirjasta, joka perustuu L. Frank Baumin klassikkokirjaan Ihmemaa Oz. Idina antoi syvemmän merkityksen hahmolle, joka kerran terrorisoi Dorothyä. Show’sta tuli Broadwayn menestynein. Hän voitti roolistaan Tony-palkinnon parhaana naispääosanesittäjänä musikaalissa. Päiväesityksessä 8. tammikuuta 2005 hän putosi alas lattialuukusta ja mursi alemman kylkiluunsa. Tammikuun kahdeksantena päivänä piti olla hänen kolmanneksi viimeinen esityksensä Wickedissä, mutta vamma esti hänen esiintymisensä 9. tammikuuta. Menzel kuitenkin teki erityisen rooliasuttoman vierailun ja esitti viimeisen laulunsa suosionosoitusten saattelemana. Wickedissä esiintymisensä aikana hän sai palkkaa 20 000 dollaria viikolta. Hän uusi roolinsa Elphabana West Endin tuotannossa Wickedistä, kun se avautui Apollo Victoria Theatressa Lontoossa syyskuussa 2006 ja lopetti 30. joulukuuta.
Wickedin jälkeen Menzel esiintyi off-Broadway-tuotannossa musikaalista See What I Wanna See.
Menzel julkaisi toisen albuminsa Here vuonna 2004. Hän julkaisi uuden studioversion Wickedin laulusta "Defying Gravity" toukokuussa 2007. Hänen kolmas albuminsa I Stand julkaistiin 29. tammikuuta 2008. Albumi debytoi sijalla 58 Billboard 200 -listalla ja oli Menzelin ensimmäinen listalle päässyt soololevy.
Zhang Yimou
Zhang Yimou (s. 14. marraskuuta 1950) on kiinalainen elokuvaohjaaja.
Idina Menzel
Ura
Menzel on näytellyt muun muassa elokuvissa Just a Kiss, Kissing Jessica Stein, Tollbooth, Water, Ask the Dust, Lumottu ja Rent, jossa hän ja viisi muuta alkuperäistä näyttelijää uusivat näyttämöroolinsa.
Zhang Yimou
Zhang Yimou luetaan Chen Kaigen ja Tian Zhuangzhuangin ohella kiinalaisten elokuvaohjaajien ”viidenteen sukupolveen”. Zhang aloitti uransa kuvaajana ja teki yhteistyötä Chen Kaigen kanssa muun muassa tämän palkitussa elokuvassa Keltainen maa (1984). Zhangin ensimmäinen oma täyspitkä elokuva oli Mo Yanin romaaniin perustuva Punainen pelto (1987). 1990-luvun alun elokuvat Ju Dou – kielletty rakkaus ja Punainen lyhty toivat Zhangille myös kansainvälistä suosiota.
Idina Menzel
Ura
Menzel esitti Florencea Chess-musikaalin kahdessa juhlakonsertissa Royal Albert Hallissa Lontoossa 12. ja 13. toukokuuta 2008.
Zhang Yimou
Kaikissa Zhangin varhaisissa elokuvissa naispääosaa esitti Gong Li. Pariskunnan suhde päättyi Shanghai Triadin (1995) kuvausten aikaan ja se jäi heidän viimeiseksi yhteiseksi elokuvakseen ennen vuoden 2006 tuotantoa Kultaisen kukan kirous. Zhangin elokuville on ollut ominaista voimakkaat, mutta traagiset naishahmot ja vahvasti visuaalinen, väreillä herkutteleva kuvaus. Osa Zhangin elokuvista on ollut Kiinassa kielletty niiden sisältämän erotiikan tai poliittisiksi tulkittujen vihjailujen vuoksi.
Idina Menzel
Ura
Menzel esitti kappaleensa "I Stand" 27. marraskuuta 2008 Macy's-tavarataloketjun kiitospäivän paraatissa.
Zhang Yimou
Zhangin 1990-luvun loppupuolella ohjaamat elokuvat jäivät suhteellisen vähälle huomiolle, kunnes vuonna 2002 julkaistu, suurella budjetilla tehty historiallinen fiktio Hero nousi suurmenestykseen niin Kiinassa kuin muualla maailmassa. Seuraava Zhang Yimoun elokuva, Lentävien tikarien talo, keräsi myös suuria katsojalukuja, mutta kriitikot eivät ole olleet aivan yhtä innostuneita.
Zhang ohjasi sekä Pekingin vuoden 2008 kesäolympialaisten että 2022 talviolympialaisten avajaisseremonian.
Idina Menzel
Ura
Vuonna 2010 Menzel näytteli televisiosarjassa Glee. Hän näytteli Shelby Corcorania, Rachel Berryn biologista äitiä sarjan ensimmäisellä tuotantokaudella ja palasi sarjaan sen kolmannella ja neljännellä tuotantokaudella.
Vuonna 2013 ensi-iltansa saanessa Disneyn Frozen – huurteinen seikkailu -animaatioelokuvassa Menzel antoi äänensä lumikuningatar Elsalle. Menzelin elokuvassa esittämä kappale "Let It Go" valittiin parhaan laulun Oscar-palkinnon saajaksi ja hän myös esitti kappaleen vuoden 2014 Oscar-gaalassa.
Yksityiselämä
Menzel syntyi itäeuroopanjuutalaisille vanhemmille. Hän muutti alkuperäisen sukunimensä Mentzel muotoon Menzel, koska monella oli vaikeuksia lausua Mentzel oikein. Hän kasvoi Long Islandin alueella New Yorkissa.
Menzel meni naimisiin näyttelijä Taye Diggsin kanssa vuonna 2003, jonka hän tapasi esiintyessään Rentissä vuonna 1995. Heillä on yhteinen vuonna 2009 syntynyt poika.
Henri Lebesgue
Henri Léon Lebesgue (28. kesäkuuta 1875 Beauvais – 26. heinäkuuta 1941 Pariisi) oli ranskalainen matemaatikko, joka on tunnettu kehittämästään integraalikäsitteestä. Lebesguen integraali oli alun perin julkaistu hänen väitöskirjassaan Intégral, longueur, aire ("Integraali, pituus, pinta-ala"). Lebesgue väitteli Nancyn yliopistosta vuonna 1902.
Lebesguen isä työskenteli kirjapainossa latojana, ja hän kuoli tuberkuloosiin kun hänen poikansa oli vielä hyvin nuori. Lebesgue itse kärsi heikosta terveydestä koko ikänsä. Hänen äitinsä työskenteli väsymättään miehensä kuoleman jälkeen tukeakseen poikaansa. Hän oli luokkansa parhaita peruskoulussa ja jatkoi myöhemmin École Normale Supérieuressa.
Lebesgue meni naimisiin erään opiskelijakaverinsa siskon kanssa ja sai hänen kanssaan kaksi lasta, Suzannen ja Jacquesin. Hän jatkoi väitöskirjansa kirjoittamista samalla kun hän opetti Nancyssä ala-astelaisia.
Lebesguen integraali
Integrointi on matemaattinen operaatio, jolla pystytään esimerkiksi määrittämään funktion kuvaajan ja koordinaattiakseleiden väliin jäävien alueiden pinta-aloja. Integrointiteoriaa kehitti ensimmäisenä Arkhimedes 200-luvulla ennen ajanlaskun alkua täyttämällä alueita säännöllisillä monikulmioilla, mutta tätä metodia voitiin hyödyntää vain tapauksiin, joissa esiintyi geometristä säännönmukaisuutta. 1600-luvulla Isaac Newton ja Gottfried Leibniz keksivät toisistaan riippumatta, että integraalit ovat sellaisten funktioiden etsimistä, joilla on annettu derivaatta. Tämä antoi matemaatikoille ensimmäistä kertaa mahdollisuuden määrittää monien funktioiden integraalit. Toisin kuin Arkhimedeen metodilla, Newtonin ja Leibnizin integraalilaskennalla ei ollut vahvaa pohjaa.
1800-luvulla Cauchy kehitti viimein raja-arvon täsmällisen määritelmän ja Bernhard Riemann jatkoi idean kehittelyä kehittämällä Riemannin integraalin. Tässä integraalikäsitteessä on ideana täyttää funktion ja koordinaattiakseleiden suuntaisten suorien rajaama alue suorakulmioilla kahdella tavalla: ensiksi siten, että kukin suorakulmio sisältyy kokonaan alueen sisään ja sitten siten, että jokainen alueen piste kuuluu johonkin suorakulmioon. Jos jakoa tihennettäessä rajatta näiden suorakulmiokokoelmien yhteiset pinta-alat yhtyvät, on annettu funktio Riemann-integroituva. Tämä ei toteudu kaikkien funktioiden kohdalla, joten kaikki funktiot eivät ole Riemann-integroituvia.
Lebesgue kehitti uuden menetelmän ratkaistakseen tätä ongelmaa. Kun aiemmat integraalikäsitteet pyrkivät tarkastelemaan integroituvuutta lähtöjoukon perusteella, Lebesguen integraali tarkastelee integroituvuutta maalijoukon perusteella. Lebesguen idea oli ensiksi kehittää integraali niin sanotuille yksinkertaisille funktioille, mitallisille funktioille jotka saavat vain äärellisen monta arvoa. Tällöin monimutkaisempien funktioiden integraalit saadaan approksimoimalla funktioita yksinkertaisilla funktioilla ja ottamalla supremum näiden funktioiden integraaleista.
Lebesguen integraalilla on se ominaisuus, että kaikki Riemann-integroituvat funktiot ovat myös Lebesgue-integroituvia, ja tällaisissa tapauksissa integraalit yhtyvät. On kuitenkin olemassa monia funktioita, joilla on olemassa Lebesguen integraali mutta ei Riemannin integraalia.
Kehittäessään Lebesguen integraalia Lebesgue keksi niin sanotun Lebesguen mitan käsitteen, joka yleistää tietyn välin pituuden käsitteen hyvin suurelle joukkokokoelmalle, mitallisille joukoille. Lebesguen tekniikkaa yhdistää mitat integraalikäsitteeseen voidaan helposti yleistää moniin muihinkin tilanteisiin, ja tätä matematiikan osa-aluetta kutsutaan mittateoriaksi.
Lebesguen integraali on riittämätön yhdessä suhteessa. Riemannin integraali on yleistetty epäoleelliseksi Riemannin integraaliksi, jolla voidaan integroida funktioita, joiden määrittelyjoukko on avoin väli suljetun välin sijasta. Lebesguen integraalilla pystytään integroimaan monia avoimella välillä määriteltyjä funktioita, vaikkakaan ei kaikkia. Henstockin integraali on vielä Lebesguen integraaliakin yleisempi integraali, joka perustuu enemmänkin Riemannin integraalin käsitteeseen kuin Lebesguen integraaliin, jossa on pyritty välttämään joitakin Lebesguen integraalin ja määräämättömän Riemannin integraalin ominaisuuksia. Kuitenkin Henstockin integraali käyttää hyväkseen tiettyjä reaaliakselin ominaisuuksia, eikä yleisty niin hyvin kuin Lebesguen integraali.
Lebesguen muut saavutukset
Väitöskirjansa lisäksi Lebesgue kirjoitti kaksi kirjaa, Leçons sur l'intégration et la recherché des fonctions primitives (1904) ja Leçons sur les séries trigonométriques (1906) muiden julkaisujensa lisäksi.
Vaikka Lebesguen integraali oli esimerkki varsin merkittävästä yleistyksestä, Lebesgue ei muuten yleistänyt tuloksia merkittävästi ja tutkikin yleisesti ottaen tarkasti rajattujen ongelmien parissa. Hänen tutkimuksensa liittyivät yleensä analyysiin. Hän kirjoittikin: "Réduites à des théories générales, les mathématiques seraient une belle forme sans contenu" ("Keskittymällä yleisiin lauseisiin matematiikka olisi kaunista mutta ei tyydyttävää").
Copa América 1999
Copa América 1999 oli CONMEBOL:in järjestämä jalkapallon Etelä-Amerikan mestaruusturnaus. Se pelattiin Paraguayssa 29. kesäkuuta–16. heinäkuuta 1999. Turnaukseen osallistuivat eteläamerikkalaisten joukkueiden lisäksi mukaan kutsutut Japani ja Meksiko.
Brasilia voitti loppuottelussa Uruguayn. Pronssiottelussa Meksiko voitti Chilen 2–1. Turnauksen parhaat maalintekijät olivat Brasilian Ronaldo ja Rivaldo viidellä maalillaan.
Konnamonni
Konnamonni (Clarias batrachus) on Etelä- ja Kaakkois-Aasiasta peräisin oleva ankeriasmonnilaji. Se on suosittu ruoka- ja akvaariokala, jota on vahingossa päästetty luontoon mm. Floridassa. Siellä siitä on tullut merkittävä ekologinen uhka alkuperäisluonnolle, ja nykyisin konnamonnia pidetäänkin yhtenä maailman sadasta haitallisimmasta vieraslajista.
Elinympäristö
Konnamonni suosii luontaisella esiintymisalueellaan Malesiassa, Intiassa ja Sri Lankassa lammikoita jotka katoavat kuivana kautena. Se pystyy ryömimään maata pitkin tarvittaessa isompiin lammikoihin. Tarvittaessa se voi myös kaivautua mutaan ja vaipua horrokseen. Koska sen asuttamat lammikot ovat yleensä vähähappisia, se pystyy ottamaan happea ilmakehästä tavallisen kidushengityksen lisäksi.
Konnamonni akvaariossa
Konnamonni on melko suureksi kasvava monni, joten akvaario saisi olla todella tilava. Laji on yksi esimerkki niin sanotuista ongelmakaloista, joita ei oikeastaan juuri pitäisi olla myytävänä. Ahnaana petona se syö altaan kaikki muut asukit, jotka mahtuvat suusta sisään. Nekin kalat, jotka ovat liian suuria konnamonnin syötäväksi, kärsivät monnin hyökkäävästä käyttäytymisestä.
Dharamsala
Dharamsala tai Dharamshala on Kangran piirikunnan pääkaupunki Pohjois-Intiassa Himachal Pradeshin osavaltiossa. Dharamsala toimii Tiibetin pakolaishallituksen keskuksena sekä maanpaossa elävän Dalai-laman asuinpaikkana, jonka seurauksena kaupunkiin on kerääntynyt suuri tiibetiläisyhteisö. Dharamsala on myös turistien suosima matkakohde, jossa sijaitsee runsaasti hotelleita sekä ravintoloita.
Maantiede
Dharamsala sijaitsee Intian Himachal Pradeshin osavaltiossa maan luoteisosassa. Kaupunki on Kangran laaksossa Dhauladhar-vuorilla, noin 500 kilometriä maan pääkaupungista Delhistä luoteeseen. Kaupungin korkeus merenpinnasta vaihtelee 1250–2000 metrin välillä.
Historia
thumb|vasen|Katu Dharamsalassa. Dharamsala sai alkunsa brittien siirtomaavallan aikaina perustetusta vuoristotukikohdasta. Vuonna 1905 paikkakuntaa hävitti maanjäristys, mutta sittemmin Dharamsala jälleenrakennettiin. Kiinan kansantasavallan aloitettua Tiibetin integroimisen vuosina 1949–1951 kymmeniä tuhansia tiibetiläisiä pakeni Intiaan ja Nepaliin. Monet tiibetiläiset pakolaiset asutettiin pakolaisleireille Intiassa ja myöhemmin Intian pakolaishallitus antoi Tiibetin pakolaisille Dharamsalan. Vuonna 1960 Dharamsalaan asettui Dalai-laman ja häntä maanpakolaisuuteen seuranneiden virkamiesten perustama Tiibetin pakolaishallitus. Dharamsalasta muodostui näin tiibetiläisen pakolaisyhteisön keskus.
Väestö
thumb|Buddhalaisia munkkeja Dharamsalassa. Dharamsalan asukasluku oli Intian vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan 30 764.
Kulttuuri
Dharamsalassa sijaitsee nykyisin esimerkiksi Dalai-laman kotiluostari ja pääasiallinen asuinpaikka Namgyal. Muita kaupungin tiibetiläisiä kohteita ovat Library of Tibetan Works and Archives, valtion oraakkelin Nechung-luostari, esittävien taiteiden instituutti Tibetan Institute of Performing Arts, tiibetiläisen lääketieteen instituutti Tibetan Medical and Astrology Institute, sekä monet eri kansalaisjärjestöjen keskustoimistot. Tiibetiläinen kulujärjestelmä eli Tibetan Childrens Village perustettiin Dharamsalassa ja sittemmin se on levinnyt myös muihin tiibetiläisiin pakolaisyhteisöihin.
Starcrossin rautatieasema
Starcrossin rautatieasema sijaitsee Starcrossin pikkukaupungissa Devonissa Lounais-Englannissa. Vuonna 1846 avattu asema on rakennettu Exejoen estuaarin rannalle. Alkuperäinen asemarakennus on sittemmin purettu.
Starcrossissa pysähtyvät Riviera Linella liikennöivät First Great Westernin junat. Junia kulkee noin tunnin välein Exmouthin ja Paigntonin suuntiin. Asemalta on myös suora yhteys laiturille, josta lähtevät kesäisin Exmouthiin kulkevat lautat. Lauttayhteys on osa South West Coast Path -vaellusreittiä.
1830-luku
1830-luku oli vuosikymmen, joka alkoi 1. tammikuuta 1830 ja päättyi 31. joulukuuta 1839. Vuosikymmen oli 1800-luvun neljäs vuosikymmen.
Voitonpäivä
thumb|upright|Vuoden 1945 voitonjuhla neuvostoliittolaisessa postimerkissä. Voitonpäivä (, V-E-Day,, ) on useissa toisessa maailmansodassa liittoutuneiden puolella taistelleissa maissa juhlapäivä, jota vietetään natsi-Saksasta 8. toukokuuta 1945 saadun voiton kunniaksi. Sota kuitenkin jatkui tämän Euroopan ulkopuolella, etupäässä Yhdysvaltain ja Japanin välillä.
Päivä on vapaapäivä kymmenessä entisessä neuvostotasavallassa: Armeniassa, Azerbaidžanissa, Georgiassa, Kazakstanissa, Kirgisiassa, Moldovassa, Tadžikistanissa, Uzbekistanissa, Valko-Venäjällä ja Venäjällä. Voitonpäivä on vapaapäivä myös Ranskassa.
1800-luvun ensikymmen
1800-luvun ensikymmen eli 1800-luvun ensimmäinen vuosikymmen alkoi 1. tammikuuta 1800 ja päättyi 31. joulukuuta 1809.
Voitonpäivä
Juhlinta Venäjällä
thumb|Voitonpäivä 9. toukokuuta 2005: vasemmalta mm. Ranskan presidentti, Venäjän presidentti sekä Yhdysvaltain presidentti. Ensimmäinen voitonpäivän paraati Neuvostoliitossa järjestettiin 26. kesäkuuta 1945, kun parisataa puna-armeijan sotilasta marssi Punaisella torilla raahaten maassa Saksasta tuotuja natsilippuja, jotka lopuksi heitettiin Lenin-mausoleumin eteen ja tuhottiin. Paraatin otti vastaan marsalkka Žukov, joka ratsasti valkoisella hevosella.
Pistia
Pistia eli vesisalaatti (Pistia stratiotes) on veden pinnalla kelluva kasvi, joka saattaa muodostaa laajoja mattoja jotka peittävät järven tai kanavan pinnan. Se on sukunsa ainoa laji.
Voitonpäivä
Juhlinta Venäjällä
Muuten Neuvostoliiton aikana voitonpäivää ei juurikaan juhlittu kansainvälisten kutsuvieraiden kanssa. Myöskään suuria sotilasparaateja ei järjestetty kuin neljä kertaa, joista Neuvostoliiton loppuvaiheilla vuosina 1985 ja 1990. Kuitenkin 50. voitonpäivää juhlittiin 1995 laajasti kutsumalla juhliin myös toisen maailmansodan hävinneiden valtioiden edustajia. Suomea 1995 Moskovan voitonpäivillä edusti ensimmäistä kertaa silloinen tasavallan presidentti Martti Ahtisaari. Muita kutsuvieraita olivat Yhdysvaltain presidentti Bill Clinton, Ison-Britannian pääministeri John Major ja Saksan liittokansleri Helmut Kohl.
Pistia
Pistian lehdet ovat paksut, mehevät ja nukkapintaiset. Juuret ovat vaaleat ja ohuet, kukat lähes huomaamattomat.
Voitonpäivä
Juhlinta Venäjällä
Yhden kerran myös länsiliittoutuneet ovat osallistuneet marssilla voitonpäivän juhliin paraatissa.
Pistia
Ei ole varmaa mistä pistia on alkujaan kotoisin. Se on levinnyt lämpimille alueille, ja menestyy varsinkin ihmisen luomissa ympäristöissä kuten kastelukanavissa. Se on kiusallinen rikkaruoho monin paikoin Afrikassa, Intiassa ja Kaakkois-Aasiassa. Australiassa on kehitetty kasvin biologista torjuntaa sitä syövien hyönteisten avulla.
Voitonpäivä
Juhlinta Venäjällä
60. voitonpäivillä, vuonna 2005, Suomea edusti tasavallan presidentti Tarja Halonen. 60. voitonpäivän juhlintaan liittyi historiasta johtuvia diplomaattisia kysymyksiä. Muun muassa toivottiin, että Venäjä esittäisi anteeksipyyntöjä Neuvostoliiton toisen maailmansodan aikana ja sen jälkeen suorittamista toimenpiteistä.
Venäjän 70. voitonpäivän juhlallisuuksia vietettiin 9. toukokuuta 2015 Moskovassa. Presidentti Vladimir Putin kiitti muun muassa Yhdysvaltain, Ison-Britannian ja Ranskan panosta toisen maailmansodan voittoon. Useimpien länsimaiden johtajat boikotoivat tilaisuutta Ukrainan sodan vuoksi. Myöskään presidentti Sauli Niinistö ei osallistunut voitonpäiviin Moskovassa.
Juhlinta Venäjän ulkopuolella
Yhdysvalloissa presidentti Harry Truman oli astunut virkaan vain paria viikkoa ennen natsi-Saksan antautumista Franklin D. Rooseveltin kuoleman jälkeen. Truman piti radiopuheen, jossa hän kehotti varovaisuuteen, sillä Yhdysvallat oli edelleen sodassa Japanin kanssa. Tästä huolimatta väkijoukko kokoontui juhlimaan mm. New Yorkin Times Squarelle.
Ukrainassa päivän vietto ja merkitys ovat muuttuneet merkittävästi Itä-Ukrainan sodan alettua vuonna 2014. Maassa luovuttiin vuoden 2014 jälkeen "suuren isänmaallisen sodan" voitonpäivän viettämisestä osana maan pyrkimystä luopua kommunismiin ja Neuvostoliittoon kytkeytyvistä perinteistä. Sen tilalla on vuodesta 2015 lähtien muistettu voittoa 2. maailmansodan natsismista samana päivänä 9. toukokuuta. Vuonna 2023 Ukrainan presidentti Volodymyr Zelenskyi allekirjoitti määräyksen, jonka mukaan Ukraina siirtyy viettämään voitonpäivää 8. toukokuuta muun Euroopan kanssa. Syynä oli halu katkaista suhde Neuvostoliiton aikaiseen historiaan.
Muualla Euroopassa vietetään 9. toukokuuta Eurooppa-päivää. Tuona päivänä, vuonna 1955, julkaistiin ns. Schumanin julistus, jota pidetään toisenmaailmansodanjälkeisen Euroopan alkuna.
Tromp-luokka (fregatti)
Tromp-luokka oli Alankomaiden kuninkaallisen laivaston kahden ohjusfregatin muodostama alusluokka, jonka alukset valmistettiin 1970-luvulla.
Ernesto Sabato
Elämä
Sabato syntyi lähellä Buenos Airesia Rojasissa. Hänellä on italialaisia ja italianalbanialaisia sukujuuria. Hän liittyi opiskeluaikoinana kommunistisen puolueen nuorijaostoon ja nousi pian sen sihteeriksi. Hän jätti puolueen vuonna 1934 Josif Stalinin suorittamien vainojen jälkeen. Sabato valmistui Universidad Nacional de La Platasta. Hän täydensi opintojaan Pariisissa ja työskenteli siellä Curie-instituutissa. Toisen maailmansodan jälkeen hän siirtyi tieteen alalta kirjallisuuteen.
Sabaton kaunokirjallinen esikoisteos Tunneli ilmestyi espanjan kielellä vuonna 1948. Teos sai kiitosta muun muassa Thomas Mannilta ja Albert Camus'lta, joka käänsi sen ranskaksi. Hän kirjoitti urallaan yhteensä kolme romaania. Tunnelin jälkeen ilmestyivät Sankareista ja haudoista (1961) ja Abaddón el exterminador (1974). Viimeksi mainittu palkittiin Ranskassa parhaana ulkomaisena kirjana. Sabato sai urastaan muun muassa espanjankielisen kirjallisuuden Cervantes-palkinnon.
Presidentti Raúl Alfonsín pyysi 1983 Sabatoa johtamaan komissiota, joka tutki Argentiinan sotilashallituksen tekemiä rikoksia vuosina 1976–1983. Komissio keräsi hallinnon julmuuksista aineistoa 50 000 sivua. Komission työn ansiosta yhdeksän hallinnon jäsentä asetettiin myöhemmin rikoksista syytteisiin.
Sabato kuoli 99-vuotiaana huhtikuussa 2011 kotonaan Santos Lugaresissa. Hän oli ennen kuolemaansa sairastanut pari viikkoa keuhkoputkentulehdusta.
Šiva (albumi)
Šiva on Jannika B:n 28. maaliskuuta 2014 julkaistu, järjestyksessään toinen studioalbumi. Albumin on tuottanut Jonas Olsson yhdessä Jani Lagerströmin, Pekko Haimin ja Ago Teppandin kanssa. Albumi oli sen julkaisuviikolla YleX:n Viikon albumina. Šiva nousi ensimmäisellä listaviikollaan Suomen virallisen albumilistan kuudenneksi.
Tuotanto ja kappaleet
Albumin teko alkoi maaliskuussa 2013, osittain päällekkäin artistin edellisen albumin teon kanssa. Jannika antoi tuottaja Jonas Olssonille ajatuskartan, jossa oli kuvia revontulista, tähtitaivaista, suurkaupungin neonvaloista, talvesta ja susista. Kartan avulla Jannika halusi kertoa tuottajalle, minkälaisen tunnelman ja äänimaailman hän halusi uudelle levylle. Albumia lähdettiinkin tekemään visuaalisena kokonaisuutena, joka musiikin lisäksi näkyy myös albumin kansikuvissa ja grafiikoissa. YleX:n mukaan Jannika B:n edellinen albumi, Kaikki rohkeus, oli iskelmävivahteinen ja pirteä kokonaisuus, joka muuttui tällä albumilla mystisyydeksi ja soundit vaihtuivat heleän urbaaneiksi. Albumin äänitykset valmistuivat ystävänpäivänä 2014.
Albumin aloittaa introkappale ”Aurinko”, jossa on vivahteita kalevalaisesta hymnistä. Introa seuraa kappale ”W2 (Tähdenlentoja)”, joka on nopea ja tanssittava popkappale. Se sai nimensä tähdestä, jonka Jannika osti syksyllä 2013. Jannika on kertonut, että kappale kertoo tähdenlennoista ja että se on tarina selviytymisestä ja elämästä.