cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jimi Hendrix
James Marshall ”Jimi” Hendrix (s. Johnny Allen Hendrix; 27. marraskuuta 1942 Seattle, Washington – 18. syyskuuta 1970 Lontoo, Britannia) oli yhdysvaltalainen kitaristi, laulaja ja lauluntekijä. Vaikka hänen uransa valtavirrassa kesti vain neljä vuotta, häntä pidetään yhtenä kaikkien aikojen parhaista ja vaikutusvaltaisimmista sähkökitaristeista. Rock and Roll Hall of Famessa hänen kerrotaan olevan ”merkittävin instrumentalisti rockmusiikin historiassa.”
Hendrix alkoi soittaa kitaraa 15-vuotiaana ja työskenteli kiertue- ja studiomuusikkona vuodesta 1962 alkaen. Hendrix muutti Lontooseen vuoden 1966 lopulla. The Jimi Hendrix Experience -yhtye sai lyhyessä ajassa kolme listahittiä, muun muassa ”Purple Haze”. Yhdysvalloissa Hendrix sai mainetta esiinnyttyään Montereyn rock-festivaaleilla vuonna 1967 ja 1968. Hänen kolmas ja viimeiseksi jäänyt studioalbuminsa Electric Ladyland saavutti listakärjen Yhdysvalloissa. Maailman kalleimpana esiintyjänä hän oli Woodstockin 1969 ja Isle of Wight Festivalin 1970 pääesiintyjä ennen tapaturmaista unilääkkeisiin liittyvää kuolemaansa 18. syyskuuta 1970, vasta 27-vuotiaana.
Yleistä
pysty|pienoiskuva|Hendrixin muistoksi kiveen kaiverrettu [[Fender Stratocaster -kitara Saksassa.]] Hendrixin tyylillisiä esikuvia olivat ennen kaikkea Elmore Jamesin, Albert Kingin ja T-Bone Walkerin kaltaiset blueskitaristit. Hän otti vaikutteita myös rhythm and blues -soittajilta, kuten Curtis Mayfieldiltä, ja jazzmuusikoilta, kuten huilunsoittaja Rahsaan Roland Kirkiltä. Hendrix myös mainitsi rock and roll -kitaristi Chuck Berryn yhdeksi esikuvistaan. Rock and roll -tähti Little Richard vaikutti Hendrixin tyyliin ilmaista itseään vivahteikkaalla esiintymisellään, kun taas Bob Dylan oli Hendrixin suurin esikuva sanoittajana.
Eräät kuuluisat rock-kitaristit, kuten Jeff Beck, The Whon Pete Townshend ja The Kinksin Dave Davies, olivat kokeilleet takaisinkytkentää (feedback eli kiertoääni) jo ennen Hendrixin tuloa tunnetuksi. Samoin säröä oli kokeiltu jo vuosia aikaisemmin. Hendrixin kyky käyttää näitä sekä monia muitakin kitaran ääntä muokkaavia efektejä oli kuitenkin ennenkuulumaton. Vielä merkittävämpiä olivat Hendrixin monet oivallukset itse soittotyylin suhteen. Hendrix osasi soittaa kitaraa neljällä eri tavalla: oikea- ja vasenkätistä kitaraa normaalilla tavalla tai kielten järjestys käännettynä (alimmainen E-kieli alhaalla)
Hendrix raivasi uusia teitä populaarimusiikin kehitykselle myös taitavana säveltäjänä ja sanoittajana. Tuottajana ja musiikillisena arkkitehtina Hendrix käytti yhtenä ensimmäisistä levytysstudiota musiikillisten ideoiden rakentamiseen pelkän nauhalle tallentamisen sijaan. Laulajanakin Hendrix pystyi parhaimmillaan varsin vaikuttaviin suorituksiin, kuten esimerkiksi kappaleessa ”Have You Ever Been (To Electric Ladyland)”, sekä ilmeikkääseen rockilmaisuun, esimerkiksi kappaleessa ”Foxy Lady”. Konserteissa hän tosin keskittyi usein enemmän soittamiseen, sillä laulaminen yleisön edessä ujostutti häntä; monilla konserttitaltioinneilla Hendrix itse asiassa jauhaa purukumia laulaessaan.
Hendrixin imago rocktähtenä on kanonisoitunut ja jopa mytologisoitunut rockhistorian huipulle. Usein Hendrix mielletään Janis Joplinin, Jim Morrisonin ja Brian Jonesin ohella oman aikansa nuorisokulttuurin ja protestiliikkeen henkilöitymäksi. Nämä kaikki neljä 1960-luvun rock-ikonia kuolivat 27-vuotiaina. Hendrix myös voittaa säännöllisesti erilaisten rock-lehtien järjestämät äänestykset kaikkien aikojen rock-kitaristin arvonimestä.
Perhe
Hendrix kasvoi Seattlessa työväenluokkaisessa perheessä. Hän sai kasteessa nimen Johnny Allen Hendrix. Huoltajuuden siirryttyä isälle, Al Hendrixille, tämä kuitenkin vaihtoi poikansa etunimet James Marshalliksi. Äiti Lucille kuoli 2. helmikuuta 1958 pernan repeämään. Hendrixillä oli kaksi nuorempaa veljeä, Joseph ja Leon, joka vietti ison osan elämästään vankiloissa.
Charles R. Crossin kirjoittaman ''Room Full of Mirrors. A Biography of Jimi Hendrix'' -elämäkerran mukaan Hendrix oli joutunut lapsuudessaan seksuaalisesti hyväksikäytetyksi.
Murrosikä ja armeija-aika
Sisäänpäin kääntyneen ja mielikuvitusmaailmoissa viihtyvän pojan pakkomielteeksi muodostui 1950-luvun rhythm and blues -musiikki. Kitaraan Hendrix kuitenkin tarttui toden teolla vasta 16-vuotiaana. Hendrix erotettiin high schoolista, ja hän ajautui huonoille teille. Vuonna 1961 Hendrixiä uhkasi vankilatuomio autovarkaudesta. Nuoriin rikoksentekijöihin siihen aikaan sovelletun käytännön mukaisesti hän kuitenkin välttyi rangaistukselta värväytymällä armeijaan (101. maahanlaskudivisioona). Fort Campbellin varuskunnassa Kentuckyssä häntä ryhdyttiin kouluttamaan laskuvarjojääkäriksi.
Hendrix ei viihtynyt armeijassa ja selviytyi huonosti koulutuksesta. Hän saattoi nukkua palvelusaikana, ei kunnioittanut armeijan järjestyssääntöjä ja sai huonoja tuloksia ampumaharjoituksissa. Hendrix vapautettiin varusmiespalveluksesta kouluttajien aloitteesta hänen palveltuaan armeijassa vasta vuoden normaalin kahden vuoden palveluksen sijaan.
Vapautus oli Hendrixille helpotus. Myöhemmin lehtihaastatteluissa hänellä oli kuitenkin tapana kertoa, että hän sai vapautuksen laskuvarjohypyssä murtuneen nilkan vuoksi.
Ammattimuusikon uran alkutaival
Päästyään armeijasta vuonna 1962 Hendrix aloitti muusikon uran ja työskenteli konsertti- ja studiokitaristina eri puolilla Yhdysvaltoja. Soittotaitonsa ansiosta Hendrix pääsi säestämään joitakin tunnettujakin artisteja, kuten The Isley Brothersia ja Little Richardia. Hän ei kuitenkaan itse saavuttanut merkittävää mainetta. Pidemmän päälle hän viihtyi huonosti taustajäsenen työssä, jossa ei voinut kunnolla toteuttaa omia musiikillisia ideoitaan. Vuonna 1965 Hendrix allekirjoitti tuottaja Ed Chalpinin kanssa levytyssopimuksen, joka vaikeutti myöhemmin hänen uraansa. Vuoden 1966 kesällä Hendrix päätyi Greenwich Villageen, New Yorkin taiteilijakaupunginosaan. Taiteilijanimeä Jimmy James käyttävä Hendrix ansaitsi tulonsa Curtis Knight and the Squires -nimisen R&B-orkesterin soolokitaristina sekä katusoittajana. Lisäksi hän harjoitteli omia sävellyksiään The Blue Flames -yhtyeen kanssa. Tässä kokoonpanossa soitti myös Randy California, joka sittemmin saavutti jonkin verran mainetta Spirit-yhtyeen kitaristina. Hendrix yritti herättää newyorkilaisten musiikkituottajien kiinnostusta, mutta ei onnistunut.
Ura alkuun Lontoossa
Syksyllä 1966 brittiläinen muusikko ja tuottaja Chas Chandler, entinen The Animals -yhtyeen jäsen, vieraili New Yorkissa. Hän huomasi Curtis Knight and the Squiresin yökerhokonsertissa esiintyneen Hendrixin lahjakkuuden. Chandler houkutteli kitaristin mukaansa Englantiin, jossa arveli tämän löytävän vastaanottavaisempaa yleisöä. Epäluuloinen Hendrix suostui lähtemään, kun Chandler oli luvannut esitellä tälle Lontoossa blueskitaristi Eric Claptonin, jonka soitto Blues Breakers with Eric Clapton -levyllä oli tehnyt Hendrixiin vaikutuksen.
Suosio alkaa muodostua
Itsevarmuutensa lisäännyttyä Hendrix alkoi nyt nopeasti kypsyä ja kasvaa taiteilijana. The Jimi Hendrix Experiencen esiintymiset sekä joulukuussa 1966 ilmestynyt esikoissingle ”Hey Joe” aiheuttivat sensaation Britanniassa, pian myös monissa muissa Euroopan maissa. ”Hey Joe” oli Billy Robertsin tekemä rockversio vanhasta folksävelmästä. Myös The Byrds ja Hendrixin vanhan soittokumppanin Arthur Leen johtama Love versioivat tämän kappaleen samoihin aikoihin. Hendrixin seuraavat singlet olivat hänen omia sävellyksiään. Raskaan psykedeelinen ”Purple Haze” ja unenomainen balladi ”The Wind Cries Mary” olivat sekä myynti- että arvostelumenestyksiä: Britanniassa ”Purple Haze” nousi singlelistan kolmannelle sijalle. Niin kriitikot kuin suuri yleisökin arvostivat Hendrixin tapaa yhdistää kitarataituruus ja tarttuvat popmelodiat rhythm and bluesin sykkeeseen, jazzvivahteisiin, psykedeelisiin kokeiluihin ja syntymässä olevan raskaan rockin soundiin.
Esiintyjänä
pienoiskuva|Hendrix Tukholmassa toukokuussa 1967. Omien sävellystensä rinnalla Hendrix esitti konserteissaan usein myös lainakappaleita: Howlin’ Wolfin, Elmore Jamesin ja Muddy Watersin tunnetuksi tekemiä bluesstandardeja, ajankohtaisia popkappaleita, kuten The Troggs -yhtyeen hitin ”Wild Thing”, sekä suuresti ihailemansa Bob Dylanin lauluja.
Huomiota herätti myös Hendrixin vilkas ja seksuaalisesti vihjaileva lavaesiintyminen, joka perustui afroamerikkalaisen musiikin esittämisperinteeseen, mutta oli valkoiselle yleisölle uutta ja yllättävää. Hendrix soitti hampaillaan ja teki kuperkeikkoja ja sytytti kitaransa tuleen. Hän poltti esiintyessään tiettävästi ainakin kolme kitaraansa uransa aikana. Lavaesiintymiseen Hendrix oli alun perin joutunut kiinnittämään huomiota kiertäessään Yhdysvaltojen eteläosia, missä yleisö oli hyvin vaativaa ja alkoi usein pitkästyneisyyttään heitellä esiintyjiä käteen sattuvilla esineillä. Uransa myöhemmässä vaiheessa Hendrix vähensi lavatemppuiluaan, koska halusi, että konsertteihin tullaan ennen kaikkea kuuntelemaan musiikkia.
Esikoisalbumi ilmestyy
Toukokuussa 1967 ilmestyi yhtyeen ensimmäinen albumi Are You Experienced. Se sisältää muun muassa seksuaalisesti latautuneen hitin ”Foxy Lady”, surf-musiikkia ja psykedeliaa yhdistelevän sävellyksen ”Third Stone from the Sun” sekä vauhdikkaan ”Firen”, jossa rumpali Mitch Mitchell pääsi näyttämään osaamistaan. Samalta levyltä löytyvän heavy metal -vivahteisen kappaleen ”I Don’t Live Today” Hendrix tapasi omistaa konserteissaan Pohjois-Amerikan intiaaneille – tietoisena siitä, että hänellä itselläänkin oli cherokee-esivanhempia. Hendrixin isänäidin, Nora Rose Mooren, isä oli puoliksi cherokee-intiaani ja puoliksi irlantilainen. Hendrix itse samastui voimakkaasti etäisiin intiaanijuuriinsa, vaikka hän ulkonäöltään ja kulttuuriselta taustaltaan olikin ensisijaisesti mustan väestön edustaja. Kappaleella ”Red House” Hendrix osoitti hallitsevansa tyylikkäästi myös klassisen blueskitaroinnin.
Are You Experiencedin ja Hendrixin myöhempienkin studiolevyjen äänittäjänä toimi Eddie Kramer. Kramerilla oli merkittävä osuus siinä, että Hendrix onnistui toteuttamaan monet musiikilliset ideansa ja oivalluksensa levytysstudiossa. Ensialbumi pysytteli ”rakkauden kesän” koittaessa brittilistan sijalla kaksi The Beatlesin Sgt. Pepper’s Lonely Hearts Club Bandin takana.
Helsingissä
pienoiskuva|280px|Epätavallista soittotekniikkaa Helsingin-konsertissa. 22. toukokuuta 1967 The Jimi Hendrix Experience konsertoi Helsingin Kulttuuritalolla ainoan Suomen-vierailunsa yhteydessä. Lämmittely-yhtyeinä toimivat Wantons, The New Joys ja The First. Silminnäkijäkuvausten perusteella konsertti oli onnistunut. Yleisöä oli Kulttuuritalon toimintakertomuksen mukaan 1200 henkeä. Hendrix hajotti kitaransa esiintymisen lopussa. Kulttuuritalon konsertista on säilynyt kaitafilmille tallennettu otos. Paikalla olivat suomalaisista muusikoista ainakin Jukka Tolonen, Leif Kiviharju, Hasse Walli, Lido Salonen, Remu Aaltonen ja Albert Järvinen sekä säveltäjä Otto Donner. Konsertin jälkeen yhtyettä ei oudon ulkoasunsa vuoksi päästetty ravintola Kalastajatorppaan syömään.
Hendrix vieraili myös Yleisradion Ratakadun studiolla Popkontrasteja-nimisen TV-ohjelman nauhoituksissa, mutta taltioinnin päälle nauhoitettiin myöhemmin muuta materiaalia. Siihen aikaan kuvanauhojen uudelleenkäyttö oli yleistä, koska nauha oli kallista. Kyseessä oli playback-esiintyminen, joka näytettiin TV2-kanavalla 9. syyskuuta 1967. Ohjelmaa vetämässä ollut toimittaja ja musiikintuottaja Erkki Pälli kuvaili, että Hendrix oli koko Yle-vierailunsa ajan "aivan sekaisin" ja hänen kanssaan jouduttiin riitelemään kauan, koska hän ei olisi aluksi halunnut soittaa playbackina.
Monterey avaa ovet menestykselle Yhdysvalloissa
18. kesäkuuta 1967 The Jimi Hendrix Experience debytoi johtajahahmonsa kotimaassa Yhdysvalloissa kuuluisilla Montereyn popfestivaaleilla, jotka järjestettiin San Franciscon lähellä. Vaikka osa yhdysvaltalaisista rock-kriitikoista tyrmäsi konsertin ja yhtyeen esikoisalbumin, festivaaliyleisö oli toista mieltä. Nykyisin The Jimi Hendrix Experiencen esiintyminen Montereyssä on rockhistorian tunnetuimpia konsertteja, ja se on julkaistu sekä äänilevynä että elokuvana.
Hendrixin ensimmäinen Yhdysvaltojen kiertue murrosikäisten tyttöjen suosiman The Monkees -yhtyeen lämmittelijänä ei ollut menestys. The Jimi Hendrix Experience onnistui silti nopeasti vakiinnuttamaan suosionsa Pohjois-Amerikassakin.
Axis: Bold as Love
Myöhemmin samana vuonna (1967) ilmestyi toinen studioalbumi, Axis: Bold as Love, joka saavutti listoilla menestystä edeltäjänsä tavoin. Nykyisin kyseinen levy ei tosin nauti aivan yhtä suurta mainetta kuin kaksi muuta The Jimi Hendrix Experiencen albumia. Axis... tehtiin levytyssopimuksen velvoittaman paineen alaisena. Noel Redding on myöhemmin kertonut, että Hendrix löysi nyt hitaammin ideoita kappaleisiinsa. Ensimmäisen levyn sävellykset olivat olleet heti valmiita levytettäviksi. Toisen albumin tunnetuin kappale on monien artistien tulkitsema herkkä balladi ”Little Wing”. Sen lisäksi vain ”Spanish Castle Magic” päätyi albumilta konserttien vakionumeroksi. Levyltä julkaistiin huonosti menestyneenä singlenä sci-fi-henkinen ”Up from the Skies”, jossa Hendrix esiintyy maata tarkastelevana avaruusolentona. Kappale ”Little Miss Lover” edustaa tyyliltään jo funk rockia, ja siinä Hendrix myös käyttää ensimmäistä kertaa wah-wah-efektiä perkussiivisellä tavalla, jonka monet muut kitaristit myöhemmin omaksuivat. Levyn pisin kappale, ”If 6 was 9”, edustaa psykedeliaa, ja levyn päättävä ”Bold as Love” sisältää ensimmäisen stereoflanger-efektin. Tuottaja Eddie Kramer teki efektin manuaalisesti (The Beatles oli aiemmin käyttänyt flanger-efektiä monona).
Hendrix oli toisella levyllään kypsynyt myös sanoittajana. Kappaleissa ”One Rainy Wish” ja ”Bold as Love” Hendrix kehitti runollista sanoitustyyliään, ja ”Castles Made of Sandissa” hän näyttäytyi tarinankertojana. Hendrixin sanoituksissa, joissa hänen ihailemansa Bob Dylanin vaikutus on helppo tunnistaa, esiintyi usein omaelämäkerrallisia teemoja, viittauksia ulkoavaruuteen ja yliluonnolliseen sekä naishahmoja, jotka voidaan nähdä vapauden ja rakkauden symboleina. Kahdella ensimmäisellä levyllä esiintyvät nimet ”Waterfall” ja ”Little Wing” ovat Hendrixin mukaan hänen suojelusenkelilleen antamiaan Pohjois-Amerikan intiaanien mytologiaan perustuvia nimityksiä.
Yhdysvalloissa toisen albumin julkaisua siirrettiin vuoden 1968 puolelle, jottei se häiritsisi ensimmäisen albumin odotettua suurempaa ja yhä jatkunutta myyntiä.
Roturajan rikkominen
pienoiskuva|pysty|Jimi Hendrixin [[Fender Stratocaster -kitara.]] 1960-luvun yhdysvaltalaisessa populaarikulttuurissa vallitsi jyrkkä roturaja. Hendrix ylitti tuon rajan saavuttaessaan valkoisen nuorison suosion. Häntä voikin luonnehtia ensimmäiseksi mustaihoiseksi supertähdeksi.
Brittiläinen yleisö oli lämmennyt mustille bluesartisteille aiemmin kuin yhdysvaltalainen. Ei olekaan sattumaa, että Hendrixin ura lähti nousuun nimenomaan Englannista. Yhdysvaltain valkoinen nuoriso puolestaan oli The Beatles -villityksen myötä hullaantunut brittirockiin. The Jimi Hendrix Experience oli helpompi ottaa vastaan, kun yhtyeellä oli ”lontoolaisyhtyeen” asema ja kaksi valkoista muusikkoa riveissään. Mustalle yleisölle Hendrix ja psykedeelinen rock jäivät vieraammiksi.
Hendrix ja 1960-luvun protestiliike
Roturajojen rikkominen ja Hendrixin hurja boheemi-imago hämmensivät konservatiiveja. Hippiliikkeen silmissä ne nostivat Hendrixin sankarihahmoksi – siitä huolimatta, että hän ei ollut poliittisesti kovin aktiivinen ja, toisin kuin monet muut sukupolvensa julkkikset, karttoi radikaalien näkemysten esittämistä. Isänmaallisen ja antikommunistisen kasvatuksen saanut Hendrix jopa puolusteli Vietnamin sotaa kuuluisuutensa alkuaikoina, vaikkakin tässä suhteessa hänen näkemyksensä muuttuivat ajan myötä. Mystiikkaan suuntautunut Hendrix suhtautui musiikkiinsa vakavasti ja piti sitä sanomallisena mutta mieluummin henkisenä ja hengellisenä kuin poliittisena. Hendrix kuvaili joskus konserttejaan ilmaisulla electric church, sähköinen kirkko.
Hendrix ja musta kansalaisoikeustaistelu
Ensimmäisen mustan supertähden synty voidaan nähdä myös Yhdysvaltain mustan kansalaisoikeustaistelun taustaa vasten. Hendrixin kannanotot black power -aatteen puolesta olivat enimmäkseen melko varovaisia ja pidättyviä. Tämä ärsytti joitakin mustia radikaaleja, joiden mielestä Hendrixin olisi pitänyt käyttää julkisuusarvoaan ja omaisuuttaan ”veljien” tukemiseen. Kovasanaisimmat arvostelijat syyttivät Hendrixiä ”tuomosetäilystä” (Uncle Tomming). Tätä pilkkaavaa käsitettä käytettiin mustista, jotka tavoittelivat valkoisten suosiota mukautumalla nöyristellen mustia koskeviin stereotypioihin.
Vierailevia tähtiä ja tyytymättömyyttä
Vuoden 1968 kesällä The Jimi Hendrix Experience äänitti kolmatta albumiaan Record Plant -studiossa New Yorkissa. Tämä kaksois-LP sai nimekseen Electric Ladyland. Yhtyeen jäsenten ohella albumilla soitti useita vierailevia muusikoita, kuten Traffic-yhtyeen kosketinsoittaja/kitaristi Steve Winwood, Jefferson Airplanen basisti Jack Casady, musta rumpali Buddy Miles ja muun muassa Bob Dylanin levyillä esiintynyt kosketinsoittaja Al Kooper.
Noel Redding puolestaan olisi halunnut yhtyeessä suuremman taiteellisen vastuun kuin mitä Hendrix oli valmis myöntämään. Turhautunut ja pitkästynyt Redding lähti usein pubiin kesken levytyssession, mistä syystä Hendrix soitti itse noin puolet levyn bassoraidoista (mukaan lukien kappaleen ”1983” bassosoolot).
Kaksoisalbumin sisältö
Syyskuussa ilmestyneellä Electric Ladylandilla Hendrix kehitti edelleen musiikillisia kokeiluitaan. Levyn tyylikirjo ulottuu bluesista ja soulvaikutteista varhaiseen heavy metaliin. Noin 15 minuuttia kestävä, merellinen ja fantasiahenkinen sävelteos iin1983 (A Merman I Should Turn To Be/Moon Turn The Tides)iin ennakoi progressiivista rockia. Levyllä kuultiin myös studiossa tallennettua jammailua (kappaleet ”Voodoo Chile” ja ”Rainy Day, Dream Away...”). Levyn tunnetuinta antia lienee kuitenkin Bob Dylanin kappaleesta ”All Along the Watchtower” tehty sovitus, joka sisältää yhden populaarimusiikin kuuluisimmista kitarasooloista.
Hyvin tunnettu Electric Ladylandin kappale on myös myöhemmälle metallimusiikille tietä raivaava "Voodoo Child (Slight Return)", jota ei pidä sekoittaa saman levyn edellä mainittuun bluesjamiin ”Voodoo Chile”. Pahaenteisesti myrskyävän ”Voodoo Child (Slight Return)in” uhmakas sanoitus heijastelee Hendrixin voodoouskontoa kohtaan tuntemaa mielenkiintoa. Sen voi myös tulkita mustan kansalaisoikeusliikkeen mielialojen ilmaisuksi. Välillä tangorytmeissäkin kulkeva ”House Burning Down”, yksi Hendrixin uran harvoista avoimen poliittisista lauluista, puolestaan kommentoi Yhdysvalloissa tuolloin riehuneita väkivaltaisia rotumellakoita. Singlenäkin julkaistu ”Crosstown Traffic” nousi suosituksi kappaleeksi, jonka on nähty enteilevän R&B-musiikin myöhempiä suuntauksia. (Hendrixin levy-yhtiöt julkaisivat singlejä usein kysymättä asiasta Hendrixin mielipidettä tai lupaa. Hän ei itse pitänyt singlejä oikeana tapana tuoda musiikkiaan esille, vaan halusi mieluummin ilmaista itseään albumeillaan. Hendrix valittikin, että levy-yhtiöt valitsevat singleille aina väärät kappaleet. Menestynein single Yhdysvalloissa oli ”All Along the Watchtower”, joka ei kuitenkaan noussut 20. sijaa korkeammalle.)
The Jimi Hendrix Experience hajoaa
Uudeksi basistiksi löytyi mustaihoinen muusikko Billy Cox, Hendrixin vanha ystävä armeija-ajoilta.
Vastoinkäymisiä
Artisti joutui muihinkin vastoinkäymisiin. Toukokuussa hänen matkatavaroistaan löytyi Toronton lentokentällä heroiinia. Hendrixiä uhkasi nyt pitkä vankeustuomio. Kanadalainen tuomioistuin vapautti hänet kuitenkin syytteistä, koska ei voitu todistaa, että hän oli itse laittanut huumausaineen matkatavaroihinsa. (Useimpien aikansa rocktähtien tavoin Hendrix oli innokas huumekokeilija, mutta heroiinia hänen tiedetään karttaneen).
Menneisyyden Vangit
Menneisyyden Vangit on vuonna 1991 perustettu suomalainen rock-, pop- ja iskelmäyhtye, jonka laulusolisteina toimivat Freeman ja Virve Rosti.
Jimi Hendrix
Vastoinkäymisiä
Hendrix esiintyi elokuussa 1969 legendaarisen maineen saavuttaneilla Woodstockin rockfestivaaleilla lyhytikäisen Gypsy Sun and Rainbows -orkesterin säestämänä. Tällöin hän esitti myös kuuluisan, avantgardemaisen instrumentaalitulkintansa Yhdysvaltain kansallislaulusta. Hendrixiä oli kuitenkin kohdannut jonkinlainen luovuuden lamaantuminen. Odotetun neljännen albumin äänitykset eivät ottaneet edetäkseen. Uusia sävellyksiä syntyi, mutta Hendrix ei kyennyt viimeistelemään niitä mieleisikseen. Elämäkertakirjailijat ovat arvelleet Hendrixin sairastuneen masennukseen.
Menneisyyden Vangit
Historia
Menneisyyden Vangit sai alkunsa Virve Rostin ja Freemanin (Leo Friman) tavattua toisensa sattumalta keväällä 1991. Kummallakin oli takanaan menneisyys 1970-luvun listahitteineen. Virve Rosti oli ollut perhesyiden vuoksi useita vuosia sivussa iskelmämaailmasta lukuun ottamatta osallistumistaan Suomen edustajana vuoden 1987 Eurovision laulukilpailuun kappaleella "Sata salamaa". Freeman puolestaan oli aktiiviuransa jälkeen työskennellyt toimittajana. Rosti ja Freeman olivat kumpikin tahollaan alkaneet haaveilla paluusta esiintymislavoille, ja tapaamisen yhteydessä Freeman sai idean takavuosien hittejä esittävästä yhtyeestä.
Jimi Hendrix
Vastoinkäymisiä
Hendrix joutui kosketuksiin myös musiikkialalle soluttautuneen järjestäytyneen rikollisuuden kanssa. Vuoden 1969 syyskuussa newyorkilaiset gangsterit sieppasivat hänet hänen oman kertomansa mukaan kahden vuorokauden ajaksi. Usein kuitenkin on epäilty, että Mike Jeffery järjesti sieppauksen, koska hän ja Hendrix olivat riidoissa. Jeffery nimittäin paljasti poliisille Hendrixin olinpaikan, minkä jälkeen Hendrix kiitti Jefferyä henkensä pelastamisesta. Näin he olivat taas puheväleissä.
Menneisyyden Vangit
Historia
Yhtyeen rumpaliksi pestattiin Kari Kuivalainen, joka oli edustanut Suomea vuoden 1986 Eurovision laulukilpailussa itse tekemällään kappaleella "Päivä kahden ihmisen" ja tehnyt yhden vähäiselle huomiolle jääneen sooloalbumin. Yhtyeen kitaristiksi tuli Raimo Hillilä. Alkuvaiheessa toisena kitaristina toimi Jukka Nurmela sekä basistina Rütger Orjatsalo. Myöhemmin basistiksi vaihtui aikanaan mäkihyppääjänäkin tunnettu Hannu Rantala. 2000-luvun puolella yhtyeeseen liittyi kosketinsoittaja Jussi Aaltonen, joka hallitsi myös harmonikansoiton.
Jimi Hendrix
Vastoinkäymisiä
Vakavaksi harminaiheeksi muodostui myös Ed Chalpinin kanssa neljä vuotta aiemmin solmittu hedelmätön levytyssopimus. Chalpin myi oikeutensa Capitol Records -yhtiöille. Hendrixin manageri ja Capitol pääsivät sopimukseen, jonka mukaan Hendrix tekisi yhden albumin Capitolille.
Menneisyyden Vangit
Historia
Menneisyyden Vankien alku oli vaatimaton, mutta kun tieto yhtyeestä levisi, se alkoi kerätä kaikenikäistä yleisöä. Yhtyeen jäsenten hämmästykseksi jopa parikymppiset nuoret lauloivat yhteislauluna Freemanin vanhaa hittiä "Ajetaan tandemilla". Pikkuhiljaa keikkamarkkinat kasvoivat niin, että yhtyeen jäsenet jättivät siihenastiset päivätyönsä, ja Menneisyyden Vankien keikoista muodostui nostalgiannälkäisen yleisön yhteislaulutilaisuuksia. Vuonna 1993 yhtye osallistui Syksyn sävel -kilpailuun Freemanin, Virve Rostin ja Kari Kuivalaisen kappaleella "Lemmenjuomaa", ja saman vuoden lopulla julkaistiin yhtyeen ensimmäinen studioalbumi.
Jimi Hendrix
Uusi kokoonpano: Band of Gypsys
Hendrixiä oli lopulta alkanut vaivata se, että hänen yleisönsä koostui lähes yksinomaan valkoisesta nuorisosta. Osittain tästä syystä Hendrix keskittyi vuoden 1969 lopulla työskentelemään jo aiemmin perustamansa Band of Gypsys -nimisen kokoonpanon kanssa. Tämä trio koostui mustista muusikoista. Basistina oli edelleen Billy Cox. Jo Electric Ladylandin tekoon osallistunut rumpali Buddy Miles oli saanut aiemmin mainetta yhtyeissä The Electric Flag ja The Buddy Miles Express.
Sopimuksen mukaisesti Capitol Records julkaisi uudelta yhtyeeltä funkhenkisen, konserttilavalla uudenvuodenyönä nauhoitetun albumin Band of Gypsys (1970), joka sisälsi sekä Hendrixin että Milesin kappaleita. Samoista konserteista julkaistiin vuonna 1999 kattavampi kooste Live At Fillmore East. Hendrixin tämän kauden kuuluisin sävellys on sodanvastainen ”Machine Gun”. Band of Gypsys kuitenkin hajosi jo vuoden 1970 helmikuussa epäonnistuneen konsertin jälkeen. Tiedot siitä, tapahtuiko hajoaminen Hendrixin vai Buddy Milesin aloitteesta, ovat ristiriitaisia.
Viimeiset vaiheet ja kuolema
Vuoden 1970 aikana Hendrix työsti neljättä studioalbumiaan itse rakennuttamassaan Electric Lady -studiossa New Yorkissa. Kevään ja kesän mittaan hän myös konsertoi Yhdysvalloissa Cry of Love -kiertueella Mitch Mitchellin ja Billy Coxin säestämänä. Yleisö sai kuulla uusia kappaleita, kuten ”In From The Storm” ja ”'Hey Baby (The New Rising Sun)”. Yhdysvalloissa Hendrix esiintyi viimeisen kerran Honolulussa 1. elokuuta. Viimeinen konsertti Britanniassa oli Wightsaaren rockfestivaaleilla 30. elokuuta. Siellä uusia kappaleitaan esittänyt Hendrix turhautui yleisöön, joka halusi hänen soittavan ainoastaan vanhoja hittejään.
Syyskuun alussa seurasi vielä lyhyt Euroopan kiertue, jonka aikana Hendrix esiintyi muun muassa Tukholmassa ja Göteborgissa. Hendrixin viimeinen lavaesiintyminen tapahtui Fehmarnin saaren sekasortoisilla rockfestivaaleilla Länsi-Saksassa 6. syyskuuta. Tämän jälkeen huume- ja mielenterveysongelmista kärsinyt Billy Cox jätti yhtyeen ja palasi Yhdysvaltoihin toipumaan. Hendrix jäi Lontooseen, jossa hän kävi läpi uusia basistivaihtoehtoja. Hendrix myös suostutteli Chas Chandlerin palaamaan tuottajakseen.
Hendrix on haudattu syntymäkaupunkiinsa Seattleen.
Postuumit julkaisut (1971–)
Hendrixin suunnittelema kaksoisalbumi, jonka nimeksi olisi mahdollisesti tullut First Rays of the New Rising Sun, jäi hänen kuolemansa vuoksi viimeistelyä vaille. Suurin osa albumille aiotusta materiaalista julkaistiin yhdelle ja samalle levylle koottuna vasta vuonna 1997. Sitä ennen tätä materiaalia saattoi kuulla julkaisuilla The Cry of Love (1971), Rainbow Bridge (1972) ja War Heroes (1972).
First Rays... -levyllään Hendrix jatkoi populaarimusiikin eri suuntausten yhdistelyä. Levyllä on funkia ja rockia yhdisteleviä kappaleita, kuten ”Freedom”, ”Izabella” ja ”Straight Ahead”. Parhaina monet pitävät kuitenkin lyyrisiä balladeja ”Drifting” ja ”Angel”. Science fiction -tematiikkaa edustamassa levyllä ovat kappaleet ”Hey Baby (The New Rising Sun)” ja ”Astro Man”. ”Room Full of Mirrors” esittelee kitaraefektien käyttöä ja ”Earth Blues” lähentelee gospelia. Demonauha-asteelle jääneessä ”Belly Button Window’ssa” puolestaan pohditaan aborttiin liittyviä kysymyksiä bluestunnelmissa. Mitch Mitchellin mukaan kappaleisiin tehtiin Hendrixin kuoleman jälkeen vain ne muutokset, joista Hendrixin kanssa oli puhuttu. Levyn kappalejärjestyksessä on mahdollisuuksien mukaan hyödynnetty Hendrixin jälkeensä jättämiä muistiinpanoja.
First Rays... -levyllä julkaistun materiaalin ohella Hendrix jätti jälkeensä suuren määrän muitakin vuosina 1966–1970 tehtyjä, enimmäkseen keskeneräisiä äänitteitä. Näitä julkaistiin 1970- ja 1980-lukujen mittaan voimakasta arvostelua osakseen saaneen tuottaja Alan Douglasin valvonnassa, useimmiten voimakkaasti muokattuina. Lisäksi päivänvaloon on noussut äänityksiä, joita Hendrix teki ennen Lontooseen siirtymistään ja tähteyttään muun muassa Curtis Knight and the Squires -yhtyeen jäsenenä. Useimpien kuolemanjälkeisten Hendrix-julkaisujen laatua kuitenkin pidetään huonona. Julkaisuoikeuksista käytiin Hendrixin perikunnan ja Douglasin välillä pitkällinen oikeustaistelu, joka vuonna 1995 päättyi perikunnan voittoon. Tämän jälkeen olennaisimmat osat Hendrixin postuumista sävellysmateriaalista julkaistiin vihdoin yhtenä kokonaisuutena First Rays of the New Rising Sun -levyn muodossa.
Monien mielestä kuolemanjälkeisten julkaisujen parhaimmistoon lukeutuvat myös levyt Blues (1994) ja South Saturn Delta (1997), jotka esittelevät Hendrixin musiikillisia syrjähyppyjä ja keskeneräisiksi jääneitä hankkeita. Näillä kahdella levyllä on puolivalmiiden ottojen ja studiojamittelujen lisäksi myös joitakin varsin merkittäviä kappaleita. Blues sisältää muun muassa sekä akustisen että sähköisen live-version sävellyksestä ”Hear My Train A Comin”; ensin mainittu on ainoa Hendrixiltä julkaistu akustinen kappale. South Saturn Deltalta huomiota on herättänyt muun muassa demotasoinen bluessävellys ”Mignight Lightning”, jolla Hendrix esittelee John Lee Hookerilta saamiaan vaikutteita. Vuoden 2010 julkaisu Valleys of Neptune esittelee lähinnä First Rays...-julkaisun ulkopuolelle jätettyjä keskeneräisiä sävellyksiä, jotka Hendrix oli suunnitellut viimeistelevänsä neljännelle studioalbumilleen. Maininnan ansaitsee myös BBC Sessions (1998). Se sisältää The Jimi Hendrixin Experiencen yleisradioyhtiö BBC:n studiossa tekemiä äänityksiä sekä omista kappaleistaan että joukosta lainakappaleita. Nämä äänitettiin esitettäviksi BBC:n kevyen musiikin ohjelmissa, joissa ei silloisen käytännön mukaan saanut esittää paljoakaan musiikkia suoraan äänilevyiltä.
Hendrixin kuoleman jälkeen on julkaistu erittäin suuri määrä myös erilaisia konserttitaltiointeja, joiden laatu vaihtelee huomattavasti. Osa näistä on virallisia julkaisuja, osa bootlegeja. Bootlegeistä tunnetuin ja huonomaineisin lienee monilla eri nimillä julkaistu tallenne, jolla Hendrix jammailee erään rock-klubin lavalla rivouksia huutelevan juopuneen Jim Morrisonin kanssa.
Kuolemanjälkeinen maine
pienoiskuva|300px|Hendrixin vaatimattomalle haudalle rakennettiin 2000-luvulla iso muistomerkki. Monien arvioiden mukaan vain harva yksittäinen henkilö on vaikuttanut rockmusiikin kehitykseen yhtä paljon kuin Jimi Hendrix. Hendrixiä jäljiteltiin runsaasti jo hänen eläessään, ja hän on edelleen monien kunnianhimoisten kitaristien esikuva. Hendrixiltä omaksutut vaikutteet yhdistävät monia erilaisia tyylisuuntauksia edustavia kitaristeja aina metallimusiikista fuusiojazziin ja funkiin.
Hendrixin manttelinperijöinä on joskus mainittu Eddie Van Halenin ja Frank Marinon kaltaisia hard rock -kitaristeja. Suorimmin Hendrixiin musiikilliseen perintöön on viitattu ehkä kuitenkin funk rock -yhtyeiden tuotannossa, kuten esimerkiksi Funkadelic-yhtyeen varhaisilla levyillä, joilla soittaa kitaristi Eddie Hazel. 1970-luvulla ”uutena Hendrixinä” puhuttiin myös sellaisista valkoihoisista kitaristeista kuin Robin Trower, Tommy Bolin ja Hendrixin nuoruudentuttava Randy California. 1980-luvulla tämä käsite yhdistettiin useimmiten Stevie Ray Vaughaniin, joka oli omaksunut Hendrixin taiteilijapersoonasta ennen kaikkea blueskitaristin roolin. Heavy metal -kitaristeista muun muassa Yngwie Malmsteen on saanut Hendrixiltä vaikutteita.
Hendrixin ikonisoitunutta asemaa populaarikulttuurissa ja rockhistoriassa kuvastaa sekin, että hänen albumeistaan varsinkin Electric Ladyland ja Are You Experienced sijoittuvat toistuvasti lähelle kärkeä erilaisissa äänestyksissä, joissa valitaan kaikkien aikojen parasta rocklevyä.
Jimi Hendrixin ainutlaatuisuutta voidaan luonnehtia siten, että hänessä yhdistyvät samanaikaisesti sekä soittajavirtuoosin että mieleenpainuvia sävellyksiä tehtailevan musiikillisen visionäärin roolit. Tämän lisäksi hän oli rockmusiikin muistetuimpia lavaesiintyjiä.
Soittimet
Jimi Hendrix käytti enimmäkseen Fender Stratocastereita, mutta hänen käytössään on ollut myös muun muassa Fender Jaguar, Gibson SG Custom ja Gibson Les Paul, jota hän käytti bluesin soittoon. Hendrixin kuuluisin yksittäinen kitara lienee vasenkätinen Gibson Flying V, jonka rungossa on hippiteeman mukaisia koristekuvioita. Hendrix käytti Marshall-vahvistimia, joiden läpimurto oli hänen eläessään vasta tekemässä tuloaan. Hän käytti myös useita efektipedaaleja, joista tunnetuimmat ovat fuzz- ja wah-wah-pedaali, sekä octaver-pedaalia (äänenkorkeuden nosto oktaavilla) ja univibeä, joka jäljitteli urkujen leslie-kaiutinta.
Yhtyeiden jäsenet
pienoiskuva|pysty|The Jimi Hendrix Experience Alankomaiden televisiossa 14.3.1967.
Heikki Impiwaara
Heikki Impiwaara,vanhempi, sukunimi vuoteen 1906 Imberg (17. tammikuuta 1876 Pyhäjoki – 16. tammikuuta 1964 Turku) oli suomalainen lyseon lehtori, kirjailija ja suomentaja.
Impivaara oli Uuden Suomettaren toimittajana 1899–1909. Hän oli sen jälkeen kauppakoulun opettajana Raahessa, sittemmin Vaasassa 1909–1925. Impivaara oli Porin lyseossa vanhempana lehtorina 1925–1929 ja rehtorina 1927–1929. Viimeksi hän toimi Turun suomalaisen lyseon saksan ja ranskan kielen vanhempana lehtorina 1929–1945.
Teraben piiritys
Teraben piiritys oli vuonna 1558 käyty taistelu Teraben linnalla Imagawa-klaanin määräyksestä hyökänneen Tokugawa Ieyasun ja Oda-klaanin kanssa liitossa olleen Suzuki Shigeterun sekä Oda Nobunagan lähettämien joukkojen välillä. Taistelu oli nuoren Ieyasun ensimmäinen, ja hänen tuli kostaa Shigeterun loikkaus Odan puolelle.
Heikki Impiwaara
Impiwaara oli Suomen vanhimpana väitellyt tohtori. Hän puolusti väitöskirjaansa Études sur Théophile de Viau, auteur dramatique et poète 27. huhtikuuta 1963; opponenttina toimi Tauno Nurmela.
Teraben piiritys
Ieyasu aloitti hyökkäyksen kotilinnastaan Okazakista. Hänen miestensä onnistui polttaa linnan ulkoiset puolustukset, ja lopulta sytyttää itse linna palamaan. Tämän jälkeen he perääntyivät, mutta saivat peräänsä Nobunagan lähettämät lisävoimat. Ieyasu oli kuitenkin valmiina taisteluun ja onnistui ajamaan vastustajansa pakoon palaten onnistuneesti Imagawa-klaanin alueelle.
Heikki Impiwaara
Heikki Impivaara oli naimisissa 1898–1949 Maria (Maija) Aleksandra Nuimisin (k. 1949) kanssa ja vuodesta 1951 varanotaari Etel Johanna Ingeborg Kajanderin kanssa.
Rio Grande
thumb|Joen yläjuoksua [[Creedessä, Coloradossa.]] thumb|[[White Rockissa New Mexicossa.]] thumb|[[Big Bendin kansallispuistossa Texasissa.]] Rio Grande (Meksikossa Río Bravo tai virallisemmin Río Bravo del Norte) on 2 830 kilometriä pitkä joki Pohjois-Amerikassa. Joki on alajuoksullaan Meksikon ja Yhdysvaltain rajajoki. Se on Pohjois-Amerikan viidenneksi ja koko maailman 24. pisin joki.
Joen kulku
Rio Granden lähteet ovat 3 700 metrin korkeudessa San Juanin vuorilla Etelä-Coloradossa Yhdysvalloissa. Joki saa alkunsa vuorilähteistä ja sulamisvesistä. New Mexicossa joki virtaa alkumatkan aikana 113 kilometriä pitkässä ja 250 metriä syvässä kanjonissa. Kanjonien jälkeen se virtaa Albuquerquen lähellä sijaitsevaan Cochitin patoaltaaseen ja siitä Elephant Butten altaaseen. 32 kilometriä ennen El Pasoa joesta tulee Texasin ja Meksikon rajajoki, ja se virtaa loppumatkan enimmäkseen kaakkoon. Joki tekee Texasissa ison mutkan pohjoiseen ja virtaa Big Bendin kansallispuiston läpi sekä kolmen 457–518 metriä syvän kanjonin läpi. Texasin-osuuden suurimpia patoja ovat Amistadin pato ja Falconin pato, jotka on rakennettu kastelun ja tulvasäätelyn avuksi. Joki laskee Meksikonlahteen Brownsvillen lähellä.
Rio Grande virtaa monenlaisten kasvillisuusalueiden halki, kuten vuoristometsien, chaparralin, vuoristoaavikon ja alavan pensaikon.
Valuma-alue
Rio Granden valuma-alue on kokonaisuudessaan 870 000 neliökilometriä. Siitä vain noin puolet eli 450 000 neliökilometriä virtaa Rio Grandeen, sillä kuivuuden vuoksi valuma-alueella on paljon sisäisiä valuma-alueita, joista vesi ei virtaa pois.
Historia
Rio Grande on historiansa aikana tarjonnut ennustettavaa kasteluvettä, sedimenttiä ja ravinteita maanviljelykselle. Joen seudulla vaikutti aikoinaan muinainen Clovis-kulttuuri. Vuosien 300–1400 välillä seudulla New Mexicon alueella asui anasazeja. Kun espanjalaiset valloittajat saapuivat joelle Alonso Alvarez de Pinedan johdolla vuonna 1519, jokea käyttivät kasteluvetenään pueblointiaanit. Espanjalaiset perustivat joen rannalle useita siirtokuntia, jotka menestyivät. Joki siirtyi Meksikolle vuonna 1821 maan itsenäistyttyä. Texasin tasavalta vaati jokea lounais- ja länsirajakseen vuonna 1836. Joesta tuli virallisesti Meksikon ja Texasin välinen raja vuonna 1848 Guadalupe Hidalgon rauhassa.
Ihmisen vaikutus Rio Grandeen on nykyisin erittäin suuri, ja veden riittävyys ja laatu ovat herättäneet huolta. Toisinaan kaikki vesi on käytetty jo ennen kuin joki saavuttaa Meksikonlahden.
Eläimistö
Rio Grandessa elää noin 166 kalalajia, joista 86 on makean veden kaloja ja 80 murtoveden kaloja. Yleisimpiä ovat särkikalat. Joessa elää myös vesilintuja, matelijoita, majava, minkki ja nutria. Jokisuistossa tavataan mississippinalligaattoria.
Lord Kitchener Wants You
thumb|Alfred Leeten kuvaan perustunut Kitchener-juliste. Koko teksti kuuluu suomeksi: ”Britit: [Kitchener] haluaa sinut. Liity maasi armeijaan! Jumala kuningasta suojelkoon”. Lord Kitchener Wants You on nimitys ensimmäisen maailmansodan aikaiselle brittiläiselle värväysjulisteelle, joka on lajinsa kuuluisimpia varsinkin siihen kohdistuneen runsaan jäljittelyn ansiosta. Julisteessa sotaministeri, lordi Herbert Kitchener osoittaa katsojaa sormellaan vaatien häntä liittymään armeijaan. Juliste toimi innoittajana eri maissa käytetyille vastaaville värväysjulisteille, kuten tunnetulle yhdysvaltalaiselle ”I Want You” -julisteelle, jossa esiintyy Setä Samuli.
Historia
Kyseessä oli alun perin London Opinion -lehden 5. syyskuuta 1914 ilmestyneen numeron kansikuva, jonka suunnitteli kuvittaja Alfred Leete. Ensimmäisen maailmansodan puhkeamisesta oli tuolloin kulunut kuukausi ja Ison-Britannian sotaministeriksi kutsuttu sotamarsalkka Herbert Kitchener nautti suurta kansansuosiota. Alkuperäisessä kansikuvassa Kitchenerin kuvan alapuolella oli teksti: ”Your Country Needs You” (Maasi tarvitsee sinua). Tehokkaasta kuvasta painettiin yksityisillä varoilla julisteita, joissa teksti oli vaihtunut muotoon ”Wants You” (Haluaa sinut). Julistetta painettiin ensimmäisen maailmansodan aikana noin 10 000 kappaletta, mikä oli varsin vähän siihen verrattuna, että valtion virallisia sotapropagandajulisteita lasketaan painetun yhteensä yli viisi miljoonaa kappaletta. Juliste ei sota-aikana ollut kovinkaan näkyvästi esillä julkisilla paikoilla. Sen maine on ilmeisesti syntynyt vasta jälkeenpäin. Vastoin laajalle levinnyttä käsitystä Leeten alkuperäisen kuvan ”Your Country Needs You” -tekstiä ei ilmeisesti käytetty painetuissa Kitchener-julisteissa lainkaan.
thumb|Aikanaan laajemmalle levinnyt virallinen Kitchener-värväysjuliste vajosi unohduksiin kömpelömmän tyylinsä vuoksi. Valtio painatti huomattavasti suuremman määrän toista lordi Kitchenerin kuvalla varustettua värväysjulistetta, joka sisälsi pitkän ja vähemmän iskevän lainauksen hänen puheestaan. Mielikuvituksettomamman sisältönsä vuoksi tämä virallinen juliste on jo kauan sitten unohdettu, kun taas Leeten kuvasta on myöhemmin tullut Isossa-Britanniassa yksi koko ensimmäisen maailmansodan tunnetuimmista symboleista. Leeten kuvassa Kitchenerin hahmo näyttää tuijottavan painostavasti suoraan katsojaan, kun taas virallisessa julisteessa käytetyssä valokuvassa hänen selvästi näkyvä karsastuksensa ehkäisi saman vaikutelman.
Julisteesta tiedetään vain kolme nykypäiviin säilynyttä kappaletta. Yksi niistä myytiin vuonna 2014 huutokaupassa 27 540 punnan ennätyshintaan.
Jäljitelmät
thumb|J. M. Flaggin toteuttama Setä Samuli -juliste on tunnetuin Kitchener-julisteen innoittamista muista julisteista. Leeten Kitchener-juliste toimi innoittajana yhdysvaltalaisen James Montgomery Flaggin suunnittelemalle julisteelle, jossa Yhdysvaltain kansallishenkilöitymä Setä Samuli osoittaa samalla tavalla sormellaan katsojaa ja mukana on teksti ”I Want You for the U.S. Army” (Haluan sinut Yhdysvaltain armeijaan). Myös Flaggin juliste oli alkujaan lehden kansikuva, joka ilmestyi Leslie's Weeklyssä 6. heinäkuuta 1916. Yhdysvaltojen liityttyä maailmansotaan tätä julistetta painettiin yli neljä miljoonaa kappaletta vuosina 1917–1918. Julistetta käytettiin uudelleen toisen maailmansodan aikana.
Myös Ison-Britannian armeija on vielä nykyaikanakin käyttänyt ajanmukaistettuja versioita alkuperäisestä julisteesta, joissa Kitchener on korvattu jollain muulla hahmolla. Se on ollut myös suosittu parodioiden kohde.
Sergei Kabanov
Elämä ja ura
Kabanov osallistui lokakuun vallankumoukseen kotikaupungissaan Pietarissa ja liittyi puna-armeijaan elokuussa 1919. Hän kävi tykistökurssin vuosina 1919–1920 ja osallistui Venäjän sisällissotaan Pietarin merijalkaväessä eteläisellä rintamalla. Valmistuttuaan vuonna 1923 Leningradin tykistökadettikoulusta Kabanov palveli useissa Leningradin seudun rannikkolinnoituksissa, ja kohosi vuonna 1928 patteriston komentajaksi. Vuosina 1934–1936 hän oli Yhinmäen linnakkeen komendanttina. Lokakuussa 1939 Kabanov määrättiin Viron Paldiskiin perustamaan uusi Baltian meripuolustusalue, jonka komentaja hänestä tuli. Hänen johdollaan rakennettiin rannikkopuolustuksen tukikohtia Viron Saarenmaalle ja Hiidenmaalle Neuvostoliiton tukikohtakaudella 1939–1940. Kabanov osallistui talvisotaan ja sai kesäkuussa 1940 rannikkopuolustusjoukoissa kenraalimajurin arvon. Talvella 1940–1941 hän suoritti kurssin Vorošilovin sota-akatemiassa.
Kabanov nimitettiin Hankoniemen laivastotukikohdan komentajaksi maaliskuussa 1941. Jatkosodan puhjettua hän johti Hangon puolustusta, kunnes saarroksissa ollut tukikohta evakuoitiin hänen johdollaan 3. joulukuuta 1941. Kabanov ylennettiin syyskuussa 1941 kenraaliluutnantiksi. Joulukuussa 1941 hän siirtyi Leningradin varuskunnan komentajaksi ja osallistui piiritetyn kaupungin puolustukseen. Heinäkuussa 1942 hän siirtyi pohjoisen laivaston uuden pohjoisen meripuolustusalueen komentajaksi ja syyskuussa 1943 Tyynenmeren rannikkopuolustuksen päälliköksi. Kabanov osallistui toisen maailmansodan lopussa sotatoimiin Japania vastaan Tyynenmeren laivaston eteläisen meripuolustusalueen päällikkönä ja valvoi maihinnousuja Cheongjiniin ja Wonsaniin elokuussa 1945.
Toisen maailmansodan jälkeen Kabanov toimi vuosina 1946–1947 eteläisen Itämeren rannikkopuolustuksen päällikkönä ja vuosina 1947–1949 4. laivaston selustan komentajana. Oltuaan kaksi vuotta poissa palveluksesta hänet nimitettiin syyskuussa 1951 kaaderin komentajaksi ja lokakuussa 1951 Porkkalan laivastotukikohdan komentajaksi. Kabanovin komentajakautena Porkkalan tukikohtaa kehitettiin merkittävästi ja vanhentuneita puolustuslaitteita uudistettiin nykyaikaisen sodankäynnin vaatimuksia vastaaviksi, kunnes Neuvostoliitto päätti luopua tukikohdasta vuonna 1955. Kabanov luovutti Porkkalan suomalaisille 26. tammikuuta 1956. Hän vetäytyi palveluksesta huhtikuussa 1956.
Kabanov julkaisi vuonna 1971 muistelmakirjan Na dalnih podstupah (”Kaukaisilla rannoilla”). Hänet on haudattu Bogoslovskojen hautausmaalle Pietariin.
Vicky Rosti
Virve Hannele ”Vicky” Rosti (s. 10. marraskuuta 1958 Helsinki) on suomalainen pop-, rock- ja iskelmälaulaja ja sanoittaja.
Ura
Vicky Rosti voitti vuonna 1974 Suomen Iskelmälaulumestaruuskilpailut, minkä jälkeen hän pääsi mukaan Dannyn kesäkiertueelle. Hän oli tuolloin vasta 15-vuotias. Vuonna 1975 julkaistiin ensisingle ”Siinä ruutia on kun rakastun”, jonka B-puolen kappale ”Kun Chicago kuoli” oli yksi vuoden soitetuimmista. Samana vuonna ilmestyi myös ensimmäinen pitkäsoitto Vicky. Vuoden 1976 suuri hitti oli singlenä julkaistu ”Tuolta saapuu Charlie Brown” ja samana vuonna julkaistun 1-2-3-4 Tulta! -albumin listamenestykseksi nousi ”Näinkö aina meille täällä käy”. Molemmat ovat Pertti Reposen suomentamia, ensin mainittu Benito di Paulan säveltämästä ja sanoittamasta laulusta ”Charlie Brown” ja jälkimmäinen Barbi Bentonin hitistä ”Ain’t That Just the Way”.
Vicky oli mukana Danny Show’ssa kesäisin vuosina 1974–1976 ja keskittyi muuna aikana lukion käyntiin keikkaillen vain viikonloppuisin. Kirjoitettuaan ylioppilaaksi 1977 Vicky alkoi keskittyä laulamiseen päätoimisesti. Hän järjesti oman showkiertueen, jossa olivat mukana Jakke ja Jokke Seppälä Seikkailijat-yhtyeineen. Samalla kokoonpanolla levytettiin seuraava albumi nimeltä Vickyshow, jonka soitetuimmat kappaleet olivat Dolly Parton -cover ”Jolene” ja Abba-cover ”Rahaa, rahaa, rahaa”.
Vickyn ohjelmisto painottui poppiin ja discoon. 1970-luvun puolivälissä ja lopussa elettiin discomusiikin kulta-aikaa ja Vicky levytti suuren määrän diskokappaleita sellaisella draivilla, että levytyksistä ei tullut diskohumppaa vaan ennemminkin diskosoulia. Näistä levytyksistä mainittakoon esimerkiksi ”Disco Dan”, ”Kaatumaan ei laiva jouda”, ”1-2-3-4 Tulta!”, ”Sorry jos oon lady”, ”Oon voimissain”, ”Antaudun”, ”Koputa puuta”, ”Menolippu” ja ”Soita kelloain”.
Avioiduttuaan 1980-luvulla Virve Rosti keskittyi perhe-elämään ja lasten kasvattamiseen. Vickyn musiikillinen ura lähti uuteen nousuun hänen edustettuaan Suomea Eurovision laulukilpailussa 1987 Petri Laaksosen säveltämällä ja Veli-Pekka Lehdon sanoittamalla kappaleella ”Sata salamaa”. Samalla julkaistiin myös Sata salamaa -studioalbumi.
Vuonna 1991 Vicky, Freeman ja Kari Kuivalainen perustivat Menneisyyden Vangit -yhtyeen, jonka ohjelmisto painottuu 1970- ja 1980-lukujen nostalgiaan.
Menneisyyden Vankien tiiviistä esiintymistahdista huolimatta Vicky on julkaissut edelleen myös sooloalbumeita: Tunnen sen täysillä taas (1992), Sydämeen kirjoitettu (2000), Vicky Rock Vol.1 (2007) ja Pitkästä aikaa (2014).
Vuonna 2005 Vicky oli Iskelmä-Finlandia-ehdokkaana. Vicky oli Vantaan kuoron johtajana Nelosen Kuorosota-ohjelmassa sen toisella tuotantokaudella keväällä 2010. Kuoro sijoittui yleisöäänestyksessä neljännelle sijalle.
Joulukuussa 2011 Rostille luovutettiin Vantaan kulttuuripalkinto. Palkinto oli kunnianosoitus pitkän uran luoneelle taiteilijalle, joka on tehnyt myös Vantaan kaupunkia tunnetuksi.
Keväällä 2014 Rosti kilpaili MTV3-kanavan Tähdet, tähdet -televisiosarjan ensimmäisellä kaudella. Hän sijoittui kilpailussa kuudenneksi.
Vuoden 2017 aikana Rosti oli mukana SuomiLOVE -ohjelmassa kaksi kertaa. Saman vuoden kuntavaaleissa hän oli kokoomuksen ehdokkaana Vantaalla. Rosti sai 222 ääntä, jotka eivät kuitenkaan riittäneet kaupunginvaltuustopaikkaan.
Rosti sai Iskelmä-Finlandia-palkinnon vuonna 2019.
Perhe
Virve Rostilla on kolme lasta ensimmäisestä avioliitostaan juristi Jussi Tukian kanssa. Lapsista Ella on laulanut lapsiyhtyeessä The Kids sekä esiintynyt Kuorosota- ja The Voice of Finland -televisio-ohjelmissa.
Rosti on seurustellut vuodesta 2011 häntä 16 vuotta nuoremman muusikko Ari "Nude" Kaasalaisen kanssa.
Borssi
thumb|Borssikeittoa Borssi eli punajuurikeitto on alkuperältään ukrainalainen hapanimelä keitto,   jonka Unesco on liittänyt aineettoman kulttuuriperinnön luetteloonsa ukrainalaisena kansallisruokana. Keittoa syödään paljon myös esimerkiksi Puolassa, Venäjällä ja monissa entisen Neuvostoliiton maissa.
Borssin tärkein ainesosa on punajuuri. Useimmiten keitossa on myös sipulia ja kaalia sekä hapanta nestettä (hapanta kotikaljaa, sitruunamehua tai sitruunahappoa) ja makea ainesosa (punajuuri sekä usein sokeria ja joskus hunajaa). Se on yksi tunnetuimmista itäeurooppalaisista ruoista. Borssikeitto mainittiin venäläisissä kirjallisissa lähteissä jo 1500-luvulla.
Sanginjoki
Sanginjoki on Oulujoen sivujoki, joka saa alkunsa Utajärven kunnan alueella olevasta Sanginjärvestä.