cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pohjois-Pohjanmaan maakunta
Merialue ja vesistöt
Pohjois-Pohjanmaa on vähäjärvistä aluetta (järvisyys alle 6 %). Poikkeuksen muodostaa Kuusamon seutu, jossa järvisyys on 12–14 % maa-alasta. Maakunnan koillisosan järvet ovat jääkautisen mannerjään vaikutuksesta melko säännöllisesti suuntautuneita. Koillismaan suurimpia järviä ovat Kitkajärvet (Yli- ja Ala-Kitka) Kuusamon ja Posion rajalla sekä Pudasjärven Puhosjärvi ja Jongunjärvi, Kuusamon Muojärvi, Kuusamojärvi, Iijärvi, Iso-Kero ja Irnijärvi ja Taivalkosken Kostonjärvi ja Tyräjärvi. Ainoa vähäjärvisellä rannikkoseudulla sijaitseva suurempi järvi on Iin Oijärvi. Laajin kokonaan Pohjois-Pohjanmaan alueella sijaitseva järvi ja maakunnan nimikkojärveksi valittu Pyhäjärven Pyhäjärvi sijaitsee puolestaan Suomenselän alueella maakunnan eteläkulmalla, jossa Keski-Suomi ja Pohjois-Savo tulevat nopeasti vastaan ja maisemat vaihettuvat Pohjanmaasta Järvi-Suomeksi.
Valtaosa Pohjois-Pohjanmaan vesistä laskee länteen Pohjanlahteen, mutta osa laskee Maanselän päävedenjakajan vaikutuksesta itään Vienanmereen. Suomenselän vedenjakajalta alkavat Kalajoen, Pyhäjoen ja Siikajoen vesistöt peittävät maakunnan lounaisosan miltei kokonaisuudessaan. Siikajoen ja Oulujoen vesistön väliin jää samaan suistoon laskeva, Liminganjoen, Temmesjoen, Tyrnävänjoen ja Ängeslevänjoen muodostama vesistö. Maakunnan keski- ja itäosia hallitsee Maanselän vedenjakajalta alkava Oulujoen vesistö, joka kattaa runsaan kolmanneksen koko maakunnan pinta-alasta. Vesistön keskusjärvi on Kainuun puolella sijaitseva Oulujärvi. Oulujoen vesistön pohjoispuolelta jää maakunnan alueelle vielä valtaosa Kiiminkijoen vesistöä, Iijoen vesistö ja Kuivajoen vesistö alajuoksultaan. Koillisessa Kuusamon järvialueen vedet virtaavat Maanselän vedenjakajan jakamina Vienanmereen Koutajoen vesistön kautta; tähän kuuluvat Oulankajoen ja Kitkajoen jylhät erämaakosket. Kuusamon reitin latva-alueen järviä lukuun ottamatta Pohjois-Pohjanmaan kaikkia suurimpia järviä säännöstellään. Oulujoki on valjastettu kokonaisuudessaan energiantuotantoon, ja koko vesistö on Suomen energiantuotannossa Kemijoen jälkeen toisella sijalla. Huomattavat energiavarat käsittävä Iijoen vesistö on rakennettu alajuoksultaan. Myös Siika-, Pyhä- ja Kalajokeen on rakennettu joitakin pienehköjä vesivoimaloita. Vesien säännöstelemiseksi on mainittuihin vesistöihin padottu tekojärviä, joista huomattavin on Siikajoen vesistöön rakennettu Uljuan tekojärvi.
Kasvillisuus
Oulujokilaaksossa ja sen eteläpuolisten alueiden karuilla kangasmailla esiintyy yleisesti kanerva-, jäkälä- ja varpusjäkälätyypin metsiä. Puolukkatyypin metsiä on runsaimmin Suomenselän alueella ja maakunnan pohjoisosassa. Tuoreilla kangasmailla viihtyvä mustikkatyypin metsiä on runsaimmin lounaisrannikolla. Kuusamon kalkkiperäisillä mailla ja Oulun pohjoispuolisella Perämeren rannikolla on myös jonkin verran reheviä lehtoja ja lehtomaisia metsiä. Perämeren alavalla rannikolla, missä maa kohoaa lähes metrin sadassa vuodessa, rannikkoa reunustaa usein niittyvyöhyke. Se päättyy mantereen puolella pensasvyöhykkeeseen, jossa kasvaa muun muassa vain Pohjanlahden rannoilla viihtyvä tyrni. Pensasvyöhykettä seuraa edelleen lehtimetsävyöhyke, jonka uloimpana puuna on harmaaleppä. Mantereelle päin soiden osuus pinta-alasta kasvaa nopeasti. Aivan rannikkoa myötäilevää vyöhykettä lukuun ottamatta maakunnan läntiset osat kuuluvat Suomen runsassoisimpaan alueeseen, missä soiden osuus pinta-alasta on usein yli 60 %. Suot ovat aapasoita, joissa avointen nevojen osuus kasvaa kohti pohjoista. Kuusamon seudulle ovat lisäksi luonteenomaisia vaarojen ja mäkien kupeita peittävät lettomaiset rinnesuot.
Maakunnan alueella useat eteläiset kasvilajit, kuten tervaleppä, koiranheisi, kuusama, suomyrtti, taikinamarja, hiirenporras, kielo, valkolehdokki ja ahomansikka, alkavat väistyä kasvistosta. Vastaavasti niiden tilalle alkaa ilmestyä kasvistoon pohjoisia lajeja, kuten tunturipaju, pohjanpaju, lapinleinikki, pohjanleinikki ja väinönputki. Eteläisiä putkilokasveja on lounaisrannikolla yli 60, mutta Kuusamossa ei enää yhtään. Pohjoisten putkilokasvilajien runsaus taas kasvaa etelän nollasta Kuusamon runsaaseen neljäänkymmeneen. Kuusamossa tunnetaan muun muassa useita harvinaisia tunturikasveja, jotka ovat perua jääkauden jälkeiseltä tundravaiheelta.
Ilmasto
pienoiskuva|Kuusamon Kiutaköngäs talvella. Pohjois-Pohjanmaan ilmastoon vaikuttaa sijainti manner- ja meri-ilmastojen välissä. Ilmastollisesti maakunnan länsiosat kuuluvat keskiboreaaliseen ilmastovyöhykkeeseen, joka juuri erottaakin itäosan pohjoisboreaalisesta alueesta. Lauhkeinta ilmasto on Kalajokilaaksossa, ankarinta Kuusamossa. Lämpimimmän kuukauden – heinäkuun – keskilämpötila vaihtelee Pohjois-Pohjanmaalla välillä 17–19 °C. Kylmimmän kuukauden – helmikuun – keskilämpötilat vaihtelevat myös paljon ollen Kalajoella −6,0 – −5,5 °C ja Kuusamossa −7,0 – −6,5 °C. Terminen kasvukausi alkaa lounaisosien sisämaassa vapun tienoilla ja Lapin maakuntarajan lähettyvillä vasta lähempänä toukokuun puolivälillä. Kasvukauden pituus länsiosissa on 150–160 päivää ja Koillismaalla 130–135 päivää. Perämeren rannikko on alueen kuivinta aluetta. Alueella sataa vain keskimäärin alle 500 mm vuodessa, kun suuressa osassa maakuntaa päästään 500 ja 600 mm:n välille. Eniten sataa alueen koilliskulmalla ja Suomenselällä. Pysyvä lumipeite saadaan lounaassa keskimäärin marraskuun lopussa tai joulukuun alussa, mutta Kuusamossa lumipeite tulee jo marraskuun alkupäivinä. Lumi katoaa metsistä ja jäät lähtevät järvistä maakunnan lounaisosissa toukokuun alkupäivinä ja koillisessa toukokuun lopussa. Perämeri jäätyy leutoinakin talvina. Koillismaa on Suomen lumisinta seutua, missä puiden oksille kertyvä tykkylumi aiheuttaa usein huomattavia metsävahinkoja. Lumen keskimääräinen syvyys maaliskuun puolivälissä on 70–80 cm, kun se on lounaisrannikolla vain 40–50 cm. Lumipeitteen kestoaika vaihtelee Kuusamon 200–225 päivästä Kalajoen 150–175 päivään. Kesäisin hallat aiheuttavat usein vahinkoa maataloudelle erityisesti Keski-Pohjanmaan alavilla suomailla.
Seutukunnat
Pohjois-Pohjanmaalla on seitsemän seutukuntaa, jotka ovat Oulun seutukunta, Oulunkaaren seutukunta, Raahen seutukunta, Haapaveden-Siikalatvan seutukunta, Nivala-Haapajärven seutukunta, Ylivieskan seutukunta ja Koillismaan seutukunta.
Kunnat
Vuoden 2016 alussa Pohjois-Pohjanmaan maakunnassa oli 30 kuntaa, joista 11 kaupunkeja. Kuntakeskusten sijainti käy ilmi oheisesta kartasta. <div style="float: right; margin: 1em 1em 0 0; padding: 0.5em; background:white border: 1px solid #ddddbb; width: 230px;">
Suurimmat taajamat
Vuonna 2017 Pohjois-Pohjanmaalla sijaitsi 65 taajamaa. Seuraavassa on lueteltu maakunnan 10 suurinta taajamaa.
Maakuntakeskusta vastaava keskustaajama on lihavoitu.
Väestönkehitys
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty maakunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen sisältäen siis Vaalan.
Kristinusko
Pohjois-Pohjanmaa on vanhoillislestadiolaisuuden keskeisintä tukialuetta. Yhtenäisintä liikkeen kannatus on Koillismaalla, jossa ei ole juurikaan ollut muiden herätysliikkeiden vaikutusta. Voimakkaan kannatuksen alue ulottuu Koillismaalta Perämeren rannikolle sekä Oulun ympäristöön. Vanhoillislestadiolaisten määrä ja suhteellinen osuus paikkakuntien väestöstä on monin paikoin hyvin korkea. Oulu on vanhoillislestadiolaisuuden keskuspaikka, vaikka kannatus on kaupungin väkimäärään verrattuna vähäinen. Oulussa myös muilla lestadiolaissuunnilla on kannattajaryhmänsä. Herännäisyyden kannatus ulottuu vähäisessä määrin myös Pohjois-Pohjanmaalla. Alueella on ollut myös yksittäisiä herätyskristillisiä kannattajaryhmiä.
Pohjois-Pohjanmaan vaakuna
thumb|80px|Pohjanmaan historiallisen maakunnan vaakuna. Vaikka Pohjois-Pohjanmaa sijaitsee vain osassa Pohjanmaan historiallista maakuntaa, sen tunnus on lähes identtinen historiallisen Pohjanmaan vaakunan kanssa.
Maakuntalaulu
Kymmenen virran maa on Pohjois-Pohjanmaan ja Lapin maakuntalaulu. Sen on sanoittanut A. V. Koskimies ja säveltänyt Oskar Merikanto. Sinänsä ”kymmenen virtaa” on herättänyt keskustelua. On käsitetty, että Pohjanmaan jokiin luetaan Kemi-, Simo-, Ii-, Oulu-, Siika-, Pyhä-, Kala-, Lesti- ja Perhonjoki
EDIC 9093
EDIC 9093 (runkonumero L9093) oli Ranskan laivaston EDIC-luokan maihinnousualus.
Valmistus
Alus tilattiin Villeneuve la Garennesta Société finistérienne de construction navalelta (SFCN), missä köli laskettiin 1957. Se laskettiin vesille 17. huhtikuuta 1958 ja otettiin palvelukseen 17. helmikuuta 1959.
Palvelus
Alus poistettiin palveluksesta 18. toukokuuta 1988.
Le Monde diplomatique
thumb|right|250px|Le Monde diplomatique-lehden suomenkielisen painoksen ensimmäinen numero 2007
Le Monde diplomatique on ranskalainen kuukausittain ilmestyvä ajankohtaisjulkaisu, joka tarjoaa analyyseja ja mielipiteitä. Sen perusti toukokuussa 1954 Le Monden päätoimittaja Hubert Beuve-Méry. Se on ollut tavallaan iltapäivälehti Le Monden liite, mutta sittemmin itsenäistynyt. Lehden kohderyhmä on kansainväliset vaikuttajat sekä hallinnollisissa että taloudellisissa organisaatioissa.
Omistus ja riippumattomuus
Le Monde diplomatiquen painos on noin 300 000 (syksy 2005) ja lukijamäärän arvioidaan yltävän runsaaseen miljoonaan. Lehti ilmestyy 28 eri kielellä, myös muun muassa esperantoksi ja tammikuusta 2007 alkaen myös suomeksi. Ajankohtaisjulkaisun pääomasta omistavat lehden lukijat 49 prosenttia Association des amis du Monde diplomatique -yhdistyksen kautta, loput 51 prosenttia pääomasta omistaa Le Monde -iltapäivälehti.
Koska Le Monde diplomatique haluaa olla kannanotoissaan ja näkemyksissään riippumaton taloudellisesta tai poliittisesta vaikuttamisesta, se on muun muassa rajoittanut mainosten määrää lehden sivuilla. Asiasta on keskusteltu puolesta ja vastaan.
Suomeksi ajankohtaisjulkaisu ilmestyy kuusi kertaa vuodessa, ja sen päätoimittaja on Ari Turunen.
Toimituksellinen linja
Perusluonteeltaan Le Monde diplomatique on edistyksellinen, ja sitä on usein arvosteltu liian myötämieliseksi ”kolmannelle maailmalle”. Julkaisu kuitenkin pitää arvostelua kunnianosoituksena pyrkimykselleen tuoda esiin ”ultraliberalismin” tuhoisat vaikutukset niin kehittyneissä maissa kuin eritoten kehitysmaissa. Julkaisun johdossa toimiva Ignacio Ramonet käänsi vuonna 1987 mielipiteet suotuisiksi kansainvälisen järjestön ATTACin perustamiselle. Tätä toimintaa lehti on avoimesti tukenut.
Toimituksellisen linjan kritiikkiä
Kritiikin mukaan Le Monde diplomatiquen suhtautuminen on liian maltillista esimerkiksi Fidel Castron Kuubaan ja muihin vastaaviin ilmiöihin. Julkaisu ei kuitenkaan epäröi tuoda esiin esimerkiksi Castron autoritaarisen hallinnon kielteisiä puolia. Tästä on julkaisussa ollut useita esimerkkejä.
Keskustelua mainoksista
Kiivaimmat keskustelut käydään kuitenkin Le Monde diplomatiquen suhteesta mainoksiin. Tällä alueella on kohdistunut kaikkein voimakkainta kritiikkiä myös julkaisun toimituksen johtoon. Keskusteluun ovat osallistuneet aktiivisesti juuri lehden lukijat eli sen tärkeimmät tukijat.
Useimmiten kritiikin kohteena ovat olleet ilmoitukset, joiden kohdetta Le Monde diplomatique toimituksellinen linja yleisesti arvostelee. Näitä ovat esimerkiksi lääketeollisuuden tuotteet ja pankkipalvelut. Arvostelijoiden mielestä nuo mainokset voivat asettaa julkaisun toimituksellisen linjan kyseenalaiseksi ja rajoittaa kirjoittamisvapautta juuri näiden asioiden kohdalla.
Eritoten kaksi näkyvää mainoskampanjaa Le Monde diplomatiquen sivuilla on synnyttänyt todellisen kritiikin vyöryn. Marras- ja joulukuussa 2003 oli lehdessä koko aukeaman kokoiset IBM:n ja erään automerkin mainokset. Seuraavan vuoden helmi- ja maaliskuussa ilmestyi Microsoftin mainoksia, joissa kerrottiin ilmaisista ohjelmista. Kritiikki oli siis kovaa, vaikka julkaisu on julkisesti puolustanut ilmaisia ohjelmia ja käyttää niitä esimerkiksi omien internetsivujensa tekoon.
Tähän kritiikkiin julkaisun toimituksellinen johto on antanut kaksi vastausta. Ensinnäkään sen mielestä ei ole mielekästä kontrolloida sellaisten mainosten sisältöä, joka on tullut mainostoimiston kautta. Toiseksi ja ennen kaikkea, toimitus korostaa, että se ei jätä mainoksille kuin minimaalinen pienen osan lehdestä, olipa kyse julkaisun sivuista tai finasseista. Ja toimitus tekee kaikkensa tämän osuuden pienentämiseksi vastedeskin.
Le Monde diplomatique ja Suomi
Suomessa Le Monde diplomatiquen ensimmäinen numero julkaistiin 9. tammikuuta 2007. Lehteä julkaistiin taskukirjakoosteena neljä pokkaria vuodessa viiden vuoden ajan, kaikkiaan 20 suomenkielistä pokkaria. Ensimmäiset pokkarit julkaisi Voima Kustannus, vuodesta 2008 Into Kustannus. Vuodesta 2008 Le Monde diplomatiqueta julkaistiin myös ruotsinkielisinä pokkareina yhteistyössä ruotsalaisen Ordfronin kanssa. Kaikkiaan ruotsinkielisiä pokkareita julkaistiin yhdeksän kappaletta.
Vuodesta 2012 lähtien Le Monde diplomatiquen ja Novaja Gazetan suomenkieliset pokkaripainokset yhdistyvät kuusi kertaa vuodessa ilmestyväksi 48-sivuiseksi Diplo&NG-aikakauslehdeksi, johon lisäksi valittiin artikkeleita myös muista julkaisusta. Vuoden 2013 lopusta lehti on ilmestynyt myös digilehtenä. Vuonna 2021 Le Monde diplomatique & Novaja Gazeta -lehden kustantajaksi vaihtui Voima Kustannuksen tytäryhtiö. Nykyisin lehden välissä julkaistaan suomalainen kirjallisuusliite.
Kevään 2008 abiturienteille jaettiin ilmaiseksi Le Monde diplomatique Ympäristöatlaita, jotka koostuivat Le Monde -lehdessä julkaistuissa artikkeleista ja asiantuntijoiden lausunnoista. Into Kustannus on julkaissut Le Monde diplomatiquen Maailmanpolitiikan atlas -kartastoja vuosina 2009 ja 2013, Historia-atlaksen vuonna 2011, 1900-luvun atlas – Kriittisen historian käsikirjan 2016 ja Maailmantalouden käsikirjan 2018.
Kumissi
thumb|Kumissia juomalasissa ja kumissipullo thumb|Hevosta lypsetään Kumissi on hevosen maidosta valmistettu kefiirin kaltainen mieto alkoholijuoma. Hevosenmaidon suuresta sokeripitoisuusta johtuen kumississa on enemmän alkoholia (0,7-2,5%) kuin vastaavissa lehmänmaidosta valmistetuissa juomissa. Kumissia juodaan lähinnä Keski-Aasiassa.
Jesús María Satrústegui
thumb|250px|Jesús María Satrústegui vuonna 1981.
Luettelo Englannin sarjoissa pelanneista suomalaisista jalkapalloilijoista
Tämä on luettelo Englannin sarjoissa pelanneista suomalaisista jalkapalloilijoista. Pelaajista on mainittu kaikki heidän englantilaisseuransa, sarjakaudet ja pelatut sarjaottelut/tehdyt maalit. Ne pelaajat, jotka ovat pelanneet sekä ylimmällä- että alemmilla tasoilla, on mainittu vain ylimmällä tasolla pelanneiden listassa. Siinä tapauksessa myös pelaajan alemman sarjatason seurat on mainittu, ja niiden seurojen nimet, joiden kanssa pelaaja on pelannut ylimmällä sarjatasolla, on vahvennettu. Pelkästään nuoriso- ja reservijoukkueissa pelanneita ei ole sisällytetty listaan.
Pelaajalista päivitetty 19.7.2023. Ottelut ja maalit päivitetty samaan ajankohtaan mennessä.
Englannin ylin sarjataso
<references group="https://suomifutaajatenglannissa.wordpress.com/" /> (vanha 1. divisioona, vuodesta 1992 lähtien Valioliiga)
Syvä Kotajärvi
Syvä Kotajärvi on Keski-Suomessa Jyväskylässä Kalliokylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 5,2 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 900 metriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Muuratjärven valuma-alueella (14.28), jonka Patajärven valuma-alueeseen (14.284) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 122,9 metriä mpy.
Jukka Viinanen
Jukka Viinanen (s. 12. helmikuuta 1948 Turku) on suomalainen yritysjohtaja. Hän oli Nesteen johtajana vuosina 1973–1999 ja sai huomiota herättävän suuren eläkepaketin, mutta ei halunnut ryhtyä nostamaan eläkettä. Vuodesta 2000 vuoteen 2008 Viinanen toimi Orion Oyj:n toimitusjohtajana.
Koulutukseltaan hän on diplomi-insinööri. Vuonna 2008 hänelle myönnettiin vuorineuvoksen arvo. Jukka Viinanen on Iiro Viinasen pikkuveli.
Helsingin Sanomien käyttöönsä saaman jäsenluettelon mukaan Viinanen oli vuonna 2011 vapaamuurareiden jäsen. Jukka Viinanen on Suomen vapaamuurareiden suurloosin suurmestari, eli Suomen korkearvoisin vapaamuurari.
Kiertävä kotiteollisuuskoulu
Kiertävä kotiteollisuuskoulu oli aiemmin oppilaitos Suomessa, jonka tarkoituksena oli edistää käsityötaitoa ja kotiteollisuustoimintaa. Nimensä mukaisesti koulu kiersi eri paikkakunnilla.
Toiminta
Kiertävistä kotiteollisuuskouluista vuonna 1930 annetun asetuksen mukaan kiertävän kotiteollisuuskoulun tarkoituksena oli edistää käsityötaitoa ja kotiteollisuustoimintaa yleensä sekä herättää käsityöharrastusta.
Koulut
Kiertävät kotiteollisuuskoulut olivat yksi- tai kaksiosastoisia, mies- tai naisoppilaita varten, ja ne olivat maataloushallituksen valvonnan alaisia. Maataloushallitus määräsi tarkemmin kussakin koulussa opetettavat työlaadut ja osastot tarpeen mukaan.
Koulun voi omistaa kunta, kotiteollisuusyhdistys tai muu siihen verrattava yhteisö taikka maanviljelysseura tai talousseura.
Opetus
Kiertävässä kotiteollisuuskoulussa opetettiin ammattitöitä, ammattitietoja ja ammattipiirustusta sekä tarpeen mukaan laskentoa ja kirjoitusta. Yksityiskohtaisen opetusohjelman koululle vahvisti maataloushallitus koulun omistavan järjestön johtokunnan ehdotuksesta.
Pääsyvaatimukset
Päästäkseen vakinaiseksi oppilaaksi kiertävään kotiteollisuuskouluun tuli hakijan olla 16 vuotta täyttänyt sekä esittää todistukset siitä, että hän oli suorittanut ylemmän kansakoulun oppimäärän ja että hänellä oli holhoojan suostumus, jos hän oli vajaavaltainen. Poikkeustapauksissa voitiin koulun toimikunnan harkinnan mukaan ottaa oppilaiksi myös ikäänsä nähden kehittyneitä 14 vuotta täyttäneitä sekä sellaisia hakijoita, jotka eivät olleet käyneet kansakoulua, jos heidän katsottiin voivan seurata opetusta. Kouluun voitiin ottaa myös ylimääräisiksi oppilaiksi, mikäli tila salli, henkilöitä, jotka halusivat saada opetusta jossain erikoisessa työlajissa.
Koulumaksu
Oppilaan oli kouluun tullessaan suoritettava oppilasmaksu, jonka suuruuden määräsi maataloushallitus koulun omistavan järjestön johtokunnan esityksen perusteella.
Lakiviitteet
<references group=L />
John McLaughlin
thumb|upright|John McLaughlin vuonna 1986.
Vuonna 1969 McLaughlin äänitti ensimmäisen sooloalbuminsa, Extrapolationin, Tony Oxleyn, Brian Odgesin ja John Surmanin kanssa, jossa esiintyi jo monia hänen tyypillisiä musiikillisia piirteitään, kuten nopea ja tarkka soitanta ja harvinaisten tahtilajien kuten 13/8:n käyttö. Kuten hän on siteerannut itseään useissa kitaraoppikirjoissa, hän osaa kaiken kitaraskaaloja myöten ja nimittääkin itseään skaalamaisteriksi. Debyyttilevyn jälkeen McLaughlin muutti Yhdysvaltoihin, jossa hän liittyi nuoren rumpali Tony Williamsin Lifetime-yhtyeeseen. Kuultuaan rumpalinaan toimineen Williamsin yhtyeen levyä, Miles Davis halusi McLaughlinin myös omaan kokoonpanoonsa. McLaughlinia kuullaan esimerkiksi Davisin uraauurtavilla albumeilla In a Silent Way ja Bitches Brew.
Useiden muiden Miles Davisin kanssa levyttäneiden nuorten ja lahjakkaiden muusikoiden tapaan, McLaughlin perusti 1970-luvun alussa oman fuusioyhtyeensä, Mahavishnu Orchestran. Monikansalliseen yhtyeeseen kuuluivat alun perin yhdysvaltalainen viulisti Jerry Goodman, tšekkiläinen kosketinsoittaja Jan Hammer, panamalainen rumpali Billy Cobham ja irlantilainen basisti Rick Laird. Yhtyeestä tuli Weather Reportin ja Return to Foreverin ohella 1970-luvun johtava fuusioyhtye. Erityisesti yhtyeen ensimmäisen kokoonpanon aikana tehdyt The Inner Mounting Flame (1971) ja Birds of Fire (1972) ovat jääneet klassikkolevyjen asemaan.
Ralph Gustafson
Ralph Gustafson (16. elokuuta 1909 Lime Ridge, Quebec – 29. toukokuuta 1995 North Hatley, Quebec) oli kanadalainen runoilija. Hän julkaisi yli 20 runoteosta ja toimitti useita merkittäviä kanadalaisia antologioita.
Louis-Gabriel Suchet
Louis-Gabriel Suchet, duc d'Albuféra da Valencia (Albuféra da Valencian herttua) (2. maaliskuuta 1770 Lyon – 3. tammikuuta 1826 Marseille) oli ranskalainen upseeri, jolle keisari Napoleon I antoi Ranskan keisarikunnan marsalkan arvon vuonna 1811. Hän kunnostautui erityisesti Aragonian armeijan komentajana Pyreneiden niemimaan sodassa.
Elämä ja ura
Suchet oli silkkikauppiaan poika ja aikoi alun perin jatkaa isänsä liiketoimintaa, mutta ilmoittautui vuonna 1791 vapaaehtoiseksi kansalliskaartiin. Hän yleni nopeasti, osallistui majurina Toulonin piiritykseen vuonna 1793 ja haavoittui kahdesti Italian sotaretkellä (1796–1797). Vuonna 1798 hänestä tuli prikaatikenraali ja vuonna 1799 divisioonakenraali. Hän ei osallistunut Egyptin sotaretkeen, mutta elokuussa hänestä tuli Guillaume Brunen esikuntapäällikkö. Puolustamalla asemaa hän auttoi André Massénaa pitämään Genovan ja edisti osaltaan Napoleonin onnistunutta Alppien ylitystä, joka huipentui Marengon taisteluun 14. kesäkuuta. Hän osallistui näkyvästi Italian kampanjaan aina Trevison aselepoon asti. Tämän jälkeen hän osallistui ansiokkaasti sotatoimiin Itävaltaa vastaan Austerlitzissa vuonna 1805 ja Preussia vastaan Saalfeldissa ja Jenassa vuonna 1806. Vuonna 1808 hänestä tehtiin kreivi ja hän meni naimisiin Honorine Anthoine de Saint-Josephin kanssa, joka oli Joseph Bonaparten vaimon veljentytär, ja pian sen jälkeen hänet määrättiin Espanjaan. Siellä hän osallistui Zaragozan piiritykseen ja hänet nimitettiin Aragonian armeijan komentajaksi ja maakunnan kuvernööriksi
Suchet tuhosi Joaquín Blaken armeijan Mariassa 14. kesäkuuta 1809 ja kukisti Enrique O'Donnellin Leridassa 22. huhtikuuta 1810. Hänestä tuli Ranskan marsalkka 8. heinäkuuta 1811, ja vuonna 1812 hän valloitti Valencian, mistä hänet palkittiin Valencian herttuan arvonimellä. Ranskan kärsittyä tappion Vitoriassa hänen oli luovuttava ensin Valenciasta ja sitten Barcelonasta, minkä jälkeen hän osallistui Jean-de-Dieu Soultin puolustuskampanjaan. Ensimmäisen restauraation aikana 1814–1815 Ludvig XVIII teki hänestä Ranskan päärin, mutta koska hän oli sadan päivän aikana johtanut yhtä Napoleonin armeijoista, häneltä riistettiin toisen restauraation jälkeen päärin arvo 24. heinäkuuta 1815.
John McLaughlin
Mahavishnu Orchestran musiikissa yhdisteltiin ennennäkemättömällä tavalla jazzia, klassista musiikkia, rockia ja intialaista musiikkia. Lopputulos ei muistuttanut jazzia, vaan soundit toivat mieleen pikemmin psykedeelisen rockin. Yhtyeen hajoamisen jälkeen McLaughlin perusti akustisen Shakti-orkesterin, jota pidetään yhtenä ensimmäisistä ”maailmanmusiikkia” soittaneista yhtyeistä. McLaughlin oli näihin aikoihin intialaisen gurun Sri Chinmoyn seuraaja ja muutti nimensä Mahavishnu John McLaughliniksi. Vuonna 1973 hän äänitti toisen Sri Chimoyn oppilaan, Carlos Santanan, kanssa uskonnollishenkisen albumin, Love Devotion Surrender, joka sisältää muun muassa John Coltranen kappaleet ”A Love Supreme” ja ”Naima”. Myöhemmin molemmat kitaristit jättivät Sri Chinmoyn.
1980-luvun alussa McLaughlin työskenteli yhdessä flamenco-kitaristi Paco de Lucían ja Al Di Meolan kanssa kitaratriona, jossa soittajien edustamia erilaisia musiikkityylejä yhdisteltiin rohkeasti levyillä Friday Night in San Francisco (1981) ja Passion, Grace and Fire (1983). Trio kokoontui uudelleen vuonna 1996 The Guitar Trio -levyä ja -maailmankiertuetta varten.
Remember Shakti
thumb|Remember Shakti, München 2001
Alainen Naulajärvi
Alainen Naulajärvi tai Iso Naulajärvi on Keski-Suomessa Petäjävedellä ja Jyväskylässä Ylä-Muuratjärven kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 2,6 hehtaaria, se on 450 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan yksi saari. Sen rantaviivan pituus on 1,0 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Muuratjärven valuma-alueella (14.28), jonka Patajärven valuma-alueeseen (14.284) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 126,5 metriä mpy.
Oleg Sakirkin
Sakirkin saavutti pronssia Rooman MM-kilpailuissa 1987 tuloksella 17,43. Hän voitti sisäratojen Euroopan-mestaruuden Budapestissa 1988 tuloksella 17,30. Hän voitti 1989 Euroopan cupin A-finaalin ja sai pronssia Duisburgin universiadeissa. Hän saavutti hopeaa Glasgow'n EM-hallikilpailuissa 1990 tuloksella 16,70.
Kazakstanin edustajana Sakirkin sijoittui 1993 toiseksi Buffalon universiadeissa ja karsiutui loppukilpailusta Stuttgartin MM-kilpailuissa. Hän voitti kultaa Hiroshiman Aasian kisoissa 1994 tuloksella 17,21. Barcelonan sisäratojen MM-kilpailuissa 1995 hän karsiutui loppukilpailusta. Saman vuoden Göteborgin MM-kilpailuissa hän jäi karsinnassa ilman tulosta. Hän sijoittui seitsemänneksi Fukuokan Aasian-mestaruuskilpailuissa 1998. Hän karsiutui 1999 loppukilpailusta Sevillan MM-kilpailuissa ja voitti kultaa Keski-Aasian kisoissa Biškekissä. Hän karsiutui loppukilpailusta Sydneyn olympialaisissa 2000 ja sijoittui yhdeksänneksi Aasian-mestaruuskilpailuissa Manilassa 2003.
Rallineloset
Rallineloset oli 1950-luvun alussa perustettu suomalainen lauluyhtye, jonka kuuluisimmat kappaleet olivat "Viimeinen cowboy", "Jätkällä on joulu" ja "Meni neljä miestä kaupunkiin". Yhtye on levyttänyt myös Tapio Rautavaaran ("Laivat puuta, miehet rautaa"), Matti Louhivuoren ("Pirssimiehen päivä", "Lautaralli") sekä Poju Turakaisen ("Tietysti") kanssa.
Oleg Sakirkin
Sisäradat
NR = Kazakstanin ennätys
EDIC 9094
EDIC 9094 (runkonumero L9094) oli Ranskan laivaston EDIC-luokan maihinnousualus.
Valmistus
Alus tilattiin Villeneuve la Garennesta Société finistérienne de construction navalelta (SFCN), missä köli laskettiin 1957. Se laskettiin vesille 24. heinäkuuta 1958 ja otettiin palvelukseen 25. toukokuuta 1959.
Richard Scarryn Touhulan arvoituksia
Richard Scarryn Touhulan arvoituksia (, myös  ) on Cookie Jar Entertainmentin (ent. CINAR) tuottama kanadalainen piirrossarja, joka perustuu yhdysvaltalaisen lastenkirjailijan Richard Scarryn kirjoihin. Sarjaa toimii eräänlaisena jatkosarjana vuosina 1994–1997 esitetylle piirrossarjalle Richard Scarryn touhukas maailma. Edeltäjänsä tapaan tämä jatkosarja sijoittuu kuvitteelliseen Touhulan kaupunkiin ja päähahmoina ovat Hessu Kissa ja Mato Matala. Tässä sarjassa Hessu Kissa ja Mato Matala selvittävät erilaisia mysteerejä Touhulassa. Apureina heillä ovat Hilda Hippo sekä Juupaspossu ja Eipäspossu.
Kirin
Kirin voi tarkoittaa:
Luettelo Tornion julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä
Luettelo Tornion julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Tornion kaupungissa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat. Tornioon on liitetty Alatornion ja Karungin kunnat.
Tyrnävänjoki
thumb|260px|Keväistä Tyrnävänjokea Ylipään kylän kohdalla Tyrnävänjoki on Pohjois-Pohjanmaalla sijaitseva noin 80 kilometrin pituinen joki. Se saa alkunsa vetiseltä, pienten lampien ja järvien Pelson Venenevalta, joka on pinta-alaltaan noin 12 039 hehtaaria ja noin 80 % siitä on aapasoita. Alueella pesii runsas linnusto. Saukkokin viihtyy siellä. Tyrnävänjoki yhtyy ennen laskuaan Pohjanlahden Liminganlahteen Temmes-Ängeslevänjokiin. Tyrnävänjoki virtaa paikoin syvissä rotkolaaksoissa läpi perinteisten maatalousseutujen. Joen varressa on tiivistäkin asutusta esimerkiksi Tyrnävän kirkonkylässä.
Tyypillisesti muinaiset Suomen asuttajat asuttivat sisämaita vesireittejä hyödyntäen. He matkasivat latvavesille ilman nauloja tehdyillä haapioillaan. Historioitsija Armas Luukko on arvioinut, että Liminganjoen suun seuduilla oli ollut vankaa asutusta 1550-luvulla. Sitä vastoin Limingan alueen sisämaat eivät juuri olleet saaneet vakituista asutusta. Hänen mukaansa nähtävästi eräänä syynä oli ollut liminkalaisten suuret nautintaoikeudet erämaissa. Esimerkiksi Tyrnävälle ensimmäinen vakituinen asukas Hannu Kaakinen asettui 1540-luvulla.
Muinaisella Limingan pitäjän ja sen kylien esimerkiksi Tyrnävän asuttamisella oli vaaransa. Venäjä piti alueita itselleen kuuluvana ja hävitti toistuvasti Ruotsin hallinnon alla syntynyttä asutusta. Paha viimeinen takaisku Limingan suurpitäjän asukkaille oli isoviha sen alkaessa vuonna 1714. Silloin venäläiset hävittivät järjestelmällisesti asutusta niin sanotun poltetun maan taktiikalla surmaten ja vieden vangiksi. Isonvihan aikana Tyrnävällä surmattiin ehkä 848 ihmistä ja koko Limingan alueelta oli viety vangiksi 454 henkilöä. 30. elokuuta 1721 tehty Uudenkaupungin rauha alkoi rauhoittaa oloja. Venäläiset miehittäjät alkoivat poistua Suomesta ja joulukuussa oli pidetty kiitosjumalanpalvelus kirkoissa miehityksen päättymisen kunniaksi. Isoonvihaan päättyi myös Tyrnävänjoen rantojen ja sen lähialueiden asutuksen hävittäminen.
Keskinen Naulajärvi
Keskinen Naulajärvi on Keski-Suomessa Jyväskylässä ja Jyväskylässä Ylä-Muuratjärven kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 1,6 hehtaaria, se on 200 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 500 metriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Muuratjärven valuma-alueella (14.28), jonka Patajärven valuma-alueeseen (14.284) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 143,1 metriä mpy.
Reijo Tani
Reijo ”Rempo” Tani (15. joulukuuta 1931 Kotka – 13. lokakuuta 2011 ) oli suomalainen muusikko. Hänet tunnettiin muun muassa Pertti Metsärinteen yhtyeestä ja Juha Vainion yhteistyökumppanina.
Tani oli sekä jazz- että tanssimuusikko. Hänen musiikillinen esikuvansa oli Louie Bellson. Monilahjakkuutta on sanottu yhden miehen sirkukseksi: hän oli soittaja, laulaja ja imitaattori. Laulajana hän esiintyi äänilevyllä kolmisenkymmentä kertaa.
Tani kuului kotkalaisten muusikoiden yhteisöön, joka syntyi ravintola Fenniassa 1950-luvulla. Tanin ja Vainion ystävyyssuhde juontuu noihin aikoihin. Tani oli luomassa ilmapiiriä, josta Vainion tuotanto kumpusi. Vainio ilmaisi kiitollisuudenvelkansa erään runon omistuskirjoituksessa: ”Tanin koulukunnan puolesta Juha Vainio.”
Metsärinteen orkesterin mukana Tani esiintyi kymmenkunta vuotta Spede Pasasen ohjelmissa radiossa ja televisiossa.
Tani on esikuvana Pekka Mandartin elokuvan Keisarikunta Rempon hahmolle. Elokuva kertoo 1950-luvun Kotkasta, niistä ajoista ja piireistä, joissa Tanin muusikonura lähti käyntiin.
Tani kuoli kotonaan 79-vuotiaana torstaina 13. lokakuuta 2011.
Pub Sirdie
Pub Sirdie on Helsingin Kalliossa sijaitseva ravintola. Se sijaitsee Kalliossa Kolmannella linjalla, vuonna 1935 valmistuneen asuinkerrostalon katutason liiketilassa osoitteessa Kolmas linja 21.
Historia
pienoiskuva|Pub Sirdien omistajille jaettu Ravintoloitsija-avaimenperä. Pub Sirdien tiloissa on alun perin toiminut maitokauppa, joka vuonna 1966 muutettiin baariksi nimeltä Alppi-Baari. Tuon baarin ostivat Sirpa ja Dieter Gehring, joiden etunimien yhdistelmästä baarin nimi muodostui. Pariskunta luopui paikasta 2002 ja myi sen Petar Petroville, joka piti paikkaa aina kuolemaansa asti vuoteen 2015, jonka jälkeen vetovastuussa oli Ritva Hiironen aina kesään 2018 asti. Tämän jälkeen baarin osti Helsingin Klassikkoravintolat Oy, joka on lähes tuhannen yksityishenkilön omistama yhteisöllinen yhtiö. pienoiskuva|Sirdien historian ensimmäinen terassi rakennettiin elokuussa 2018, johon käytettiin raaka-aineina vanhan helsinkiläisen raitiovaunun rakenteita. pienoiskuva|Pub Sirdie fan art -teos, tekijä Northernmoo.
Kulttuurissa
Pub Sirdiessä on kuvattu Aki Kaurismäen Calamari Union -elokuvaa sekä Tuomari Nurmion Dumarillumarei-levyn ja Kotiteollisuuden Helvetistä itään -levyn kansitaidetta. Yleisradion Aikuiset-sarjan ensimmäisen kauden kuvauksia on tehty baarin sisätiloissa, kuten myös Paola Suhosen Miehiä Keskiyön Auringossa -elokuvaa.
Vuonna 2004 Pub Sirdiessä kuvattiin muutamia kohtauksia elokuvaan Uuno Turhapuro – This Is My Life.
pienoiskuva|Sirdien sisätilat ovat säilyneet vuosikymmenet lähes muuttumattomina.
Damn Seagullsin One Night At Sirdie´s -levyn nimi on saanut inspiraationsa Pub Sirdiestä.
Karlskrona
Karlskrona on entinen kaupunki ja nykyinen Karlskronan kunnan keskustaajama. Se sijaitsee Ruotsin etelärannikolla Itämeren rannalla Blekingen läänissä ja Blekingen historiallisessa maakunnassa. Karlskrona on Blekingen läänin pääkaupunki, ja 35 000 asukkaallaan myös läänin suurin taajama.
Karlskrona on perustettu vuonna 1680 laivastoasemaksi. Nykyäänkin siellä on Ruotsin merivoimien päätukikohta. Karlskronan keskustaajama on rakennettu saarille, joista suurimmassa, Trossössä, on varsinainen keskusta ja kaupungin vanhimmat osat. Karlskronassa on Ruotsin Itämeren rannikon suurin kalastussatama sekä tärkeä rautatieristeyspaikka.
Karlskronan laivastoasema yhdessä eräiden muiden kaupungissa sijaitsevien kohteiden kanssa kuuluu Unescon maailmanperintöluetteloon. Muita nähtävyyksiä Karlskronassa ovat esimerkiksi Blekinge-museo ja merimuseo. Vuonna 2017 Karlskrona sijoittui kärkeen Arkitekturupproret-blogin yleisöäänestyksessä Ruotsin kauneimmasta kaupungista.
Media
Sanomalehdet Sydöstran ja Blekinge Läns Tidning ilmestyvät kuudesti viikossa.
PGM-17 Thor
pienoiskuva|Ensimmäisen Thor -ohjuksen laukaisu [[Cape Canaveralissa, Floridassa 25. tammikuuta 1957.]]
PGM-17 Thor oli Yhdysvaltojen keskimatkan ballistinen ohjus, joita oli sijoitettuna ydinkärjillä varustettuina Isoon-Britanniaan vuosina 1958-1963. Ohjustyypin valmistaja on Douglas Aircraft Company. Ydinkärki painoi noin 1 000 kg. Corona-ohjelman vakoilusatelliitteja laukaistiin Thorilla. Thorin pohjalta kehitettiin 1970-luvulla Delta-raketti. pienoiskuva|Museoitu Douglas Thor PGM-17-ohjus.
Grönlanninkoira
Grönlanninkoira (grön. qimmeq qimuttqq, tansk. grønlandshund) on Grönlannista kotoisin oleva pystykorvainen koirarotu. Euroopan ulkopuolella rotu on harvinainen, ja Suomessakin rekisteröitiin vuonna 1990 vain 17 yksilöä. Suomessa grönlanninkoiria näkee enemmän näyttelykehissä kuin koiravaljakkotehtävissä.
Ulkonäkö
Ulkonäöltään grönlanninkoira on tyypillinen pystykorva: korvat ovat kolmionmuotoiset ja pystyt, turkki tuuhea ja häntä kiertynyt selän päälle. Se on voimakasrakenteinen, kestävä ja sopeutunut ankaraan työhön arktisissa olosuhteissa. Kuono on vahva.
Kaikki värit ja väriyhdistelmät ovat sallittuja albiinoa ja merleä lukuun ottamatta. Säkäkorkeus on uroksilla vähintään 60 cm ja nartuilla vähintään 55 cm. Paino vaihtelee 30-32 kg välillä.
Luonne ja käyttäytyminen
Grönlanninkoiralla on hyvin itsenäinen luonne eli se tarvitsee isännän, joka osaa käsitellä sitä. Kuumia olosuhteita rotu ei kestä, vaan kuumuus ahdistaa sitä ja vaikuttaa sen turkkiin. Koira on sopeutunut kylmiin olosuhteisiin. Se ei sovi kerrostalo-oloihin, koska se tarvitsee paljon ulkona olemista. Grönlanninkoira on hyvin vakavamielinen, mutta innostuu päästessään työntekoon. Rotu tulee myös hyvin toimeen lasten kanssa.
Alkuperä
Rotu lukeutuu maailman vanhimpien joukkoon, ja inuiitit ovat käyttäneet sitä rekikoiranaan muinaisista ajoista lähtien. Vain voimakkaimpien, sitkeimpien ja kestävimpien yksilöiden annettiin lisääntyä. Grönlanninkoira on viimeaikaisten DNA-tutkimusten perusteella läheistä sukua kanadaneskimokoiralle. Vaikka rotu on muinaista alkuperää, ensimmäiset kirjalliset merkinnät siitä ovat vasta vuodelta 1784.
Käyttötarkoitus
Rotu on sopeutunut reenvetoon arktisen alueen hyisissä erämaissa. Vetämisen lisäksi sitä on käytetty myös hylkeen metsästykseen. Se sopii ulkoilmaihmisille, ja se voi tuntureilla tai metsissä vaeltaessa kätevästi vetää tai kantaa varusteita.
Grönlanninkoira Suomessa
Ensimmäiset grönlanninkoirat tuotiin Suomeen jo talvisodan aikaan. Nuo kaksi narttua ja yksi uros eivät saaneet kuitenkaan jälkeläisiä ja rodun kasvatus alkoi vasta 70-luvun alussa. Kanta on pysynyt kuitenkin hyvin pienenä oikeastaan koko ajan. Useimmat siitoskoirista on tuotu Ruotsista, muutamia myös Norjasta. Vuonna 1990 Suomessa rekisteröitiin 17 grönlanninkoiraa.
Rotu on Suomessa jakautunut tyypiltään selvästi näyttely- ja käyttökoiriin. Näyttelykoirat ovat raskaampia ja kookkaampia, vetokoirat taas pienempiä ja kevyempiä, jolloin ne pystyvät liikkumaan nopeammin. Tosin myös näyttelylinjan koirien omistajat voivat harrastaa valjakkoajoa. Suomen grönlanninkoirakannan terveydentila on kokonaisuudessaan erittäin hyvä. Esimerkiksi lonkkanivelen kasvuhäiriöitä tai silmävikoja ei juuri ole. Nyt grönlanninkoiria on Suomessa 50 ja kasvattajia vain jokunen. Grönlanninkoiria voi etsiä Norjasta, jossa sitä pidetään lemmikkinä.
Naiivi realismi
Naiivi realismi eli suora realismi on arkijärjen mukainen havaitsemisen teoria. Naiivin realismin mukaan havaitsemme asiat sellaisina kuin ne todellisuudessa ovat. Esimerkiksi elektronit ovat oikeasti olemassa, eivätkä ne ole vain teoreettinen käsite, jolla selitetään havaintoja.
Naiivi ja tieteellinen realismi
Naiivin realismin mukaan maailma on sellainen kuin miltä se näyttää arkijärjen valossa. Kaikki havaitut oliot koostuvat aineesta, niillä on avaruudellinen ulottuvuus, ja niillä on ominaisuuksia kuten koko, muoto, koostumus, väri, tuoksu, maku jne. Nämä ominaisuudet havaitaan yleensä oikein. Asioita katsoessamme ja koskiessamme näemme ja tunnemme ne oikein, ja siksi havaitsemme ne sellaisina kuin ne todellisuudessa ovat. Oliot noudattavat fysiikan lakeja ja säilyttävät kaikki ominaisuutensa riippumatta siitä, onko joku havaitsemassa ne vai ei.
Naiivi realismi eroaa tieteellisestä realismista, joka katsoo, että todellisuus sisältää vain ne ominaisuudet jotka esiintyvät sen tieteellisessä kuvauksessa. Näin todellisuus ei sisällä sellaisia ominaisuuksia kuin värejä itsessään, vaan sen sijaan olioita, jotka heijastavat pintarakenteensa ominaisuuksien ansiosta valon tiettyjä aallonpituuksia. Naiivi realisti sen sijaan sanoisi, että olioilla todellakin on sellainen ominaisuus kuin väri, jonka niillä havaitsemme. Esimerkiksi John Locke oli tieteellinen realisti, kun hän katsoi, että todellisuus käsittää vain ne primaariset ominaisuudet, jotka esiintyvät korpuskulaariteorian mukaisessa maailmankuvassa, ja että muut ominaisuudet ovat vain subjektiivisia, koska ne riippuvat ne havaitsevasta havaitsijasta.
Naiivin realismin ongelmia
Jotkut kriitikot, kuten Myles Burnyeat (”Conflicting Appearances”, 1979), ovat kuitenkin hylänneet tällaisen kritiikin epäoleellisena. Jos väittäisi, ettei jollakin voi todellisuudessa olla jotain ominaisuutta jos se vaikuttaa erilaiselta eri aikoina, eri näkökulmista tai eri olosuhteissa, se olisi loogisesti sama kuin jos väittäisi, ettei jollakin voi todellisuudessa olla jotain ominaisuutta ellei sillä vaikuta olevan tuo ominaisuus aina. Tästä seuraisi, että meidän olisi tehtävä johtopäätös, jonka mukaan kepin joka on todella suora tulisi kaikissa olosuhteissa näyttää suoralta. Tämä on kuitenkin selvästi epätotta: jokainen hyväksyisi, että suora keppi voi näyttää taitetulta vedessä, mutta kukaan ei ajattele, että se johtuisi siitä, ettei keppi ole todellisuudessa suora. Siksi havainnon ristiriitaisuuteen perustuva argumentti on pätemätön.
Marco de Wit
Geurt Marco de Wit (s. 27. heinäkuuta 1968 Rauma ) on suomalais-alankomaalainen maahanmuuttokriittinen kansalaisaktivisti ja tubettaja. Hän toimi Suomen Kansa Ensin -puolueen puheenjohtajana sen perustamisesta joulukuusta 2018 vuoden 2019 huhtikuuhun. Sen perustamista ja puoluetoimintaa edelsivät Rajat kiinni!- ja Suomi Ensin -liikehdinnät.
Taustaa
De Wit on koulutukseltaan filosofian maisteri. Hän opiskeli Turun yliopistossa yleistä historiaa. Hänen pro gradu -tutkielmansa käsitteli Skotlannin johtavien klaanien ja kalvinistisen uskonnon vaikutusta Adam Smithin uraan ja tämän teokseen Kansojen varallisuus.
Aiemmin urallaan de Wit on toiminut toimitusjohtajana turkulaislähtöisessä vuonna 2008 perustetussa Suomen Hautaustoimistot Oy:ssä ja niin ikään hautausalalla toimineessa sukuyhtiössään Witsons Oy:ssä.
Vuonna 1996 de Wit toimitti Keskusteluja libertarismista -kirjan, joka koostui 1990-luvun libertarismia käsittelevistä sähköpostilistakirjoitteluista, joihin de Wit osallistui aktiivisesti.
De Wit on tuomittu viiden kuukauden ehdolliseen vankeusrangaistukseen törkeästä kirjanpitorikoksesta vuonna 2014.
Poliittinen aktivismi
De Wit oli Suomi Ensin -yhdistyksen perustajajäsen ja toimi yhdistyksen yhtenä johtohahmona.
Marco de Wit oli ehdolla Tampereen kaupunginvaltuustoon Suomi Ensin -liikkeen riveistä kevään 2017 kunnallisvaaleissa. De Wit sai vaaleissa 241 ääntä eikä tullut valituksi.
Lokakuussa 2018 Marco de Wit perusti kansallismielisen verkkojulkaisun nimeltä Laiton lehti?.
De Witin johtama Suomen Kansa Ensin rp. merkittiin puoluerekisteriin joulukuussa 2018. Myös de Witin avopuoliso Mari Kosonen oli mukana puolueen toiminnassa.
left|thumb|Marco de Wit Suomen Kansa Ensin ry:n mielenosoituksessa Helsinki 2018 -tapaamisen yhteydessä. De Wit asettui ehdolle vuoden 2019 eduskuntavaaleihin. Huhtikuussa Helsingin poliisilaitos ilmoitti tutkivansa Suomen Kansa Ensin -puolueen vaalikampanjan yhteydessä Marco de Witiä mahdollisesta kiihottamisesta kansanryhmää vastaan. Puolueen vaalitilaisuudessa oli ollut esillä vaalimainoksia, joiden tekstit ovat poliisin mukaan olleet maahanmuuttajien ja seksuaalivähemmistöjen syrjintään tähtääviä, ja joiden epäillään täyttävän rikoksen tunnusmerkistön. Muutamaa päivää myöhemmin de Witin kimppuun käytiin nyrkein Helsingin Narinkkatorilla, kun erimieliset ihmiset olivat provosoituneet de Witin vaalityöstä. De Wit sai vaaleissa 316 ääntä eikä tullut valituksi.
De Wit tuomittiin puolen vuoden ehdolliseen vankeuteen virkamiehen väkivaltaisesta vastustamisesta ja niskoittelusta poliisia vastaan. Hovioikeus ei myöntänyt jatkokäsittelylupaa, joten käräjäoikeuden tuomio jäi lainvoimaiseksi.
Lokakuussa 2019 Suomen Kansa Ensin -puolue ilmoitti tiedotteessaan erottaneensa de Witin puolueesta, koska hän oli puolueen mukaan "häiriköinyt, ollut väkivaltainen, ottanut yhteen poliisien kanssa ja herättänyt pahennusta".
Pirkanmaan käräjäoikeus tuomitsi toukokuussa 2021 de Witin puolen vuoden ehdolliseen vankeuteen kolmestatoista kunnianloukkauksesta, kolmesta törkeästä kunnianloukkauksesta, kahdesta kiihottamisesta kansanryhmää vastaan ja yhdestä uskonrauhan rikkomisesta. Viisi syytettä hylättiin. Lisäksi oikeus määräsi hänet maksamaan uhreille yhteensä yli 23 000 euron korvaukset. Oikeus katsoi näytetyksi toteen, että de Wit oli maalittanut virkamiehiä julkaisemissaan nettikirjoituksissa.
Yhdeksästä viiteen
Yhdeksästä viiteen (Nine to Five) on yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1980. Sen pääosia esittävät Jane Fonda, Lily Tomlin, Dolly Parton ja Dabney Coleman. Elokuva kertoo kolmesta naisesta, jotka toteuttavat haaveensa yritystä itsevaltaisin ottein johtavan pomon kukistamisesta.
Yhdeksästä viiteen oli kaupallinen suurmenestys ja tuotti yksistään Yhdysvalloissa 103 miljoonaa dollaria.
Arvioita
Video-oppaassa vuodelta 1994 Asko Alanen sanoo elokuvan pätevän idean hautautuvan ”hölskyvään huumorisouvaukseen”. Hän antaa elokuvalle kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Lahti-Vesivehmaan lentokenttä
Lahti-Vesivehmaan lentokenttä sijaitsee Päijät-Hämeessä, Asikkalan kunnan Vesivehmaan kylässä. Kentältä on matkaa Vääksyyn noin 8 ja Lahteen noin 20 kilometriä. Kenttä sijaitsee Lahden pohjoispuolella seututien 313 varrella. Kenttää käyttävät eri lentokerhot pääsääntöisesti laskuvarjourheiluun ja purjelentoon. Kentällä toimivista kerhoista suurin on Hämeen laskuvarjourheilijat. Moottorilentokerhoista Heinolan ilmailukerho pitää kenttää kotikenttänään. Kentältä toimii myös lukuisia yksityiskoneita.
Sorapäällysteiset sotilaslentokentät
Vesivehmaan lentokenttä on yksi Suomen ilmavoimien toisen maailmansodan aikaisista kolmestakymmenestä sorapäällysteisestä lentokentästä, joita alettiin rakentaa talvisodan kestäessä neljän talvikuukauden aikana, ja jotka valmistuivat välirauhan aikana kuin jatkosotaa varten. Päijät-Hämeeseen rakennettiin neljä sorapäällysteistä sotilaslentokenttää: Hollolan, Padasjoen, Selänpään ja Vesivehmaan lentokentät
Onnettomuudet
18. kesäkuuta 1943 PY-38 tuhoutui syöksykierteessä maahan lentoharjoituksen aikana Vesivehmaalla. Luutnantti O. Ketonen kuoli.
Käyttö
Lentopaikkaa käyttävät monet ilmailuun liittyvät yhdistykset.
Yhdistyksiä
Kiitotiekaksviis ry on lentokenttää kotikenttänään pitävä lahtelainen ultrakevytkerho. Kiitotiekaksviis ry on perustettu vuonna 2007. Kerho kouluttaa ultrakevytlentäjiä keväästä syksyyn.
Hämeen Laskuvarjourheilijat ry on 1971 perustettu laskuvarjohyppykerho ja käyttää kenttää kotikenttänään. Maaliskuusta lokakuuhun on vilkasta hyppytoimintaa.
Marianmaan ristin ritarikunta
pienoiskuva|Ritarikunnan tunnuksia pienoiskuva|Ritarikunnan ketju Marianmaan ristin ritarikunta on perustettu Viron itsenäisyyden kunniaksi presidentti Lennart Meren aloitteesta vuonna 1995. Se perustettiin uutena ritarikuntana ensimmäisen itsenäisyyden ajan ritarikuntien ja kunniamerkkien rinnalle vuonna 1991 tapahtuneen Viron tasavallan itsenäisyyden palauttamisen jälkeen. Ritarikunnan ensimmäisen kunniamerkin, Marianmaan ristin ketjun sai Martti Ahtisaari 16. maaliskuuta 1995.
Lahti-Vesivehmaan lentokenttä
Ilmailumuseo
Kentällä sijaitsee maksullinen Päijät-Hämeen ilmailumuseo, joka on avoinna kesäkuun alusta elokuun loppuun lauantaisin ja sunnuntaisin klo 11–17 sekä muulloin sopimuksen mukaan.
Marianmaan ristin ritarikunta
Symboliikka
Kunniamerkin symboliikka ulottuu Lennart Meren alkuperäisen ajatuksen mukaisesti yli 800 vuoden päähän, jolloin kristinusko levisi historiallisen Liivinmaan alueelle. Uusi maa pyhitettiin Jumalan äidin, Neitsyt Marian maaksi. 1300-luvulla katolinen kirkko jakoi pyhiinvaeltajille Liivinmaalla muistomitalia, jossa oli latinaksi teksti Marie in Livonia Remissionis Peccatorum. Nykyisen Maarjamaan Ristin kääntöpuolella on latinankielinen teksti Pro Terra Mariana – Marian maan puolesta.
Kunniamerkin myöntäminen
Ritarikunnan kunniamerkeillä palkitaan ulkomaan kansalaisia, jotka ovat toimineet ansiokkaasti Viron valtion hyväksi. Oman maan kansalaisia ritarikunnan kunniamerkeillä ei palkita. Viron tasavallan presidentti on saanut virkaan astuessaan ritarikunnan suurristin ketjuineen. On todennäköistä, että vuonna 2008 uudelleen jaettu Valtionvaakunan ritarikunnan ketju korvaa Marianmaan ketjun presidentin tunnuksena jatkossa. Käytäntö muodostunee presidentin vaihtuessa presidentti Ilveksen kauden jälkeen. Samalla on todettava, että Virossa tasavallan presidenttien puolisot ovat saaneet kunniamerkin miestensä presidenttikausien päätyttyä. Rouva Helle Meri sai Viron Punaisen Ristin ritarikunnan ensimmäisen luokan kunniamerkin vuonna 2004 ja rouva Ingrid Rüütel Valkoisen Tähden ritarikunnan ensimmäisen luokan kunniamerkin vuonna 2008.