cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Christian Conrad Blouin
Christian Conrad Blouin CMM (1. marraskuuta 1941 – 12. tammikuuta 2019 ) oli Papua-Uudessa-Guineassa toiminut kanadalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Louis Joseph Jean Marie Fortier 3. toukokuuta 1969. Hänet nimitettiin Laen hiippakunnan johtoon 15. tammikuuta 2007, ja piispaksi vihkiminen seurasi 5. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Henry Anthony A. van Lieshout, jota avustivat Francisco Montecillo Padilla ja William Joseph Kurtz.
Francis Joseph Kane
Francis Joseph Kane (s. 30. lokakuuta 1942 Chicago, Illinois) on yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Chicagon arkkihiippakuntaan John Patrick Cody 14. toukokuuta 1969. Hänet nimitettiin Chicagon vihkipiispaksi sekä Sault Sainte Marie in Michiganin titulaaripiispaksi 24. tammikuuta 2003, ja piispaksi vihkiminen seurasi 19. maaliskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Francis Eugene George, jota avustivat Raymond Emil Goedert ja Ricardo Watty Urquidi.
Milanon triennaali
pienoiskuva|Palazzo dell Arte al Parcon sisäänkäynti triennaaliin. Milanon triennaali on merkittävä ja kansainvälinen taideteollisuusnäyttely ja tapahtuma. Tapahtuma järjestetään nykyään joka kolmas vuosi Milanossa Italiassa.
Historia
Milanon triennaalli perustettiin 31. kesäkuuta 1931 jatkamaan aiemmin Monzassa pidetyistä taideteollisuusnäyttelyiden seuraajaksi. Toisen maailmansodan aikana oli triennaaleissa tauko, mutta muuten Milanon triennaalit jatkuivat keskeytymättömänä aina vuoteen 1973. Tämän jälkeen näyttelyitä on pidetty vaihtelevasti.
Vuonna 1947 suunnittelija milansese Gualtiero Galmanini, jonka kanssa hän yhteistyötä fifties Piero Portaluppi eri tuotantoja oli suunnittelija pääportaikon kahdeksannen Milanon triennaalissa kanssa Luigi Pollastri.
Suomi Milanon triennaalissa
Suomi on osallistunut Milanon Triennaaliin ensimmäisestä pitokerrasta 1931 alkaen. Ainakin seuraavat suomalaiset muotoilijat on palkittu palkinnoin triennaalissa:
Akira Narahashi
(s. 26. marraskuuta 1971 Chiba, Japani) on japanilainen entinen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue
edusti Japanin maajoukkuetta vuosina 1994-2003. Hän on osallistunut mm. Maailmanmestaruuskilpailuihin 1998 ja Maanosaliittojen cupissa 2003.
Adven
Adven Oy on suomalainen energiayritys, joka on erikoistunut energiainfrastruktuuriin ja prosessointiin ja niihin liittyviin palveluihin. Sillä on asiakkaina niin kuntia kuin teollisuusyrityksiäkin ja se toimii Pohjoismaiden lisäksi Baltiassa ja Keski-Euroopassa.
Yhtiö rakentaa käyttöönsä tuotantolaitoksia, jotka tuottavat höyryä, lämpöä, kylmää ja käsittelevät vettä ja kaasua. Advenin palveluihin kuuluu myös kaukolämpö ja tilojen lämmitys ja jäähdytys geoenergian avulla. Lisäksi yhtiö jakelee ja jälleenmyy maakaasua.
Historia
Advenin juuret ovat Nesteen vuonna 1983 perustamassa Neste Lämpö Oy:ssä, joka tuotti teollisuudessa toimiville asiakkailleen höyryä ja lämpöä etäohjatusti polttoöljystä. Sillä oli kaukolämpöverkkoasiakkaita esimerkiksi Levillä, jossa se alkoi toimia vuonna 2007. Haminan satamaan alettiin toimittaa höyryä vuonna 1996.
2012–2019
Yhtiö syntyi, kun Fortum Oyj myi tytäryhtiönsä Fortum Energiaratkaisut Oy:n ja Fortum Termest AS:n ruotsalaiselle sijoitusyhtiö EQT Infrastructurelle tammikuussa 2012. Fortum Energiaratkaisuilla oli 72 työntekijää ja Fortum Termestillä 77 työntekijää. Huhtikuussa Suomen ja Viron liiketoiminnat yhdistettiin ja käyttöön otettiin nimi Adven. Elokuussa Adven kertoi rakentavansa Hankoon kiinteää polttoainetta käyttävän lämpökeskuksen Visko Teepakille.
Syksyllä 2013 Adven rakensi Hausjärven kunnalle kaukolämpölaitoksen. Bioenergiaa hyödyntävällä laitoksella korvattiin vanha laitos, joka toimi raskaalla polttoöljyllä. Lokakuussa Adven osti Fortumilta Kuusamon voimalaitoksen ja joulukuussa Kauttuan sähkö- ja lämpölaitoksen. Adven toimi Suomessa ja Virossa ja sillä oli yhteensä 162 energialaitosta ja 46 kaukolämpöverkkoa. Advenin tuotteita olivat esimerkiksi teollisuushöyry ja -kylmä, lämpö, jäähdytysratkaisut, kaasu ja sähkö.
Adven alkoi toimia Ruotsissa keväällä 2014. Sieltä ostettiin Eco2 Energy, joka oli erikoistunut maalämpöön, aurinko- ja bioenergiaan.
Toukokuussa 2015 Lahti Energia ulkoisti Heinolan Sahaniemen teollisuusalueen energiahuollon Advenille. Joulukuussa EQT myi Advenin australialaiselle AMP Capitalille ja brittiläiselle Infracapitalille. Yhtiöllä oli 215 työntekijää.
Syksyllä 2016 Adven osti Ekokemiltä Jepuan lämpölaitoksen.
Joulukuussa 2017 Adven osti Parikkalan kunnan kaukolämpöliiketoiminnan. Yhtiön liikevaihto oli 155 miljoonaa euroa ja sillä oli 330 työntekijää Suomessa, Ruotsissa ja Virossa.
Tammikuussa 2018 Adven osti äetsäläisen FC Energian ja joutsenolaisen FC Powerin voimalaitokset Kemira Chemicalsilta ja Leppäkosken Sähköltä. Sastamalan Pehulasta ostettiin Leppäkosken Lämmön kaukolämpöverkot. Yhtiöllä oli Suomessa 19 kaukolämpöverkkoa ja yli sata lämpölaitosta. Adven osti E.ON-yritykseltä osan ruotsalaisesta kaukolämpöliiketoiminnasta. Yhtiö alkoi toimia myös Norjassa ja Latviassa. Elokuussa yhtiön toimitusjohtajana aloitti Jyrki Vainionpää. Yhtiön liikevaihto oli 212 miljoonaa euroa.
Vuonna 2019 Advenilla oli yli 300 laitosta. Laitosten yhteisteho oli 1900 megawattia. Öljyn osuus energiantuotannosta oli prosentti ja siitä haluttiin irtautua. Marraskuussa Lieksasta ostettiin Pankaboardin energialaitos. Yhtiö sai työ- ja elinkeinoministeriöltä 2,5 miljoonan euron investointituen Hangon biokaasulaitoksen rakentamiseen. Se oli ensimmäinen suuren mittakaavan biokaasulaitos Suomessa, jossa hyödynnettiin entsyymiteollisuuden typpirikasta lietettä kaasun pääkomponenttina. Laitoksen on arvioitu valmistuvan vuonna 2023 ja tuottavan noin viidenneksen Hangon kaukolämmöstä.
2020–
Lokakuussa 2020 ruotsalaisen Värmevärden omistajat ostivat Adven Oy:n. Värmevärden oli yksi Ruotsin johtava kaukolämpöverkkojen operaattori. Yhtiöt aloittivat fuusion marraskuussa. Adven/Värmevärden-konserni työllisti noin 500 henkilöä ja se toimi Ruotsissa, Suomessa, Virossa ja Latviassa. Konsernin toimitusjohtajaksi valittiin Anders Ericsson, Värmevärdenin toimitusjohtaja. Samassa kuussa työ- ja elinkeinoministeriö myönsi Advenille 1,6 miljoonan euron tuen biokaasulaitoksen rakentamiseen Juukaan.
Adven/Värmevärden-konserni alkoi toimia kesäkuussa 2021. Yhtiö omisti 53 kaukolämpöverkkoa Ruotsissa.
Kesäkuussa 2022 Adven ja Valio kertoivat rakentavansa Turenkiin biolämpölaitoksen, joka toimii puuteollisuuden sivutuotteina syntyvillä puupelleteillä. Laitoksella korvataan vanha laitos, joka toimi maakaasulla ja kevyellä polttoöljyllä. Syyskuussa Huittisten kaupunki myi 87 prosentin osuutensa Huittisten Lämpö -kaukolämpöyhtiöstä yhtiön toiselle osakkaalle, Advenille. Lokakuussa Adven kertoi, että se luopuu maakaasun käytöstä myös Valion tehtailla Riihimäellä. Tehtailla oli aiemmin käytetty pääosin biopolttoaineita. Kylminä aikoina lämmitykseen käytetty maakaasu aiottiin korvata sähkökattilalla, joka toimi hiilineutraalilla sähköllä. Marraskuussa Adven/Värmevärden-konserni kertoi käyttävänsä jatkossa nimeä Adven.
Organisaatio
pienoiskuva|Advenin pääkonttori sijaitsee Aviapoliksella, Vantaalla. Advenin pääkonttori on Vantaalla, minkä lisäksi sillä on toimipaikat Jyväskylässä, Lapinlahdella, Oulussa ja Seinäjoella. Ulkomailla yritys toimii Alankomaissa, Latviassa, Norjassa, Ruotsissa ja Virossa.
Markkinat
Adven tuottaa teollisuusyrityksille energiaa palveluna. Käytännössä se suunnittelee, rakentaa ja operoi energialaitoksia. Se myös omistaa energialaitoksia.
Asiakkaat ulkoistavat energiapalvelunsa, sillä energian säästämisen avulla kannattavuus kasvaa hitaammin kuin useilla tuotannollisilla investoinneilla. Ilman ulkoistusta energiatehokkuusinvestoinnit voisivat jäädä tekemättä.
Adven käyttää bioenergian tuottamiseen esimerkiksi
Svetlopoljansk
Svetlopoljansk on kaupunkimainen taajama Venäjällä Kirovin alueen Ylä-Kaman piirissä. Se sijaitsee 12 kilometriä Kirsin kaupungista koilliseen. Taajaman kautta kulkee Jarin ja Lesnoin välinen rautatie. Asukkaita on 2 900 henkeä (vuonna 2010).
Paikkakunta on saanut alkunsa vuonna 1964 aletusta turvesuon hyödyntämisestä. Turpeentuotantoyrityksen yhteyteen syntynyt Dymnojen asutus sai nykyisen nimensä vuonna 1970 ja vuonna 1982 siitä tuli kaupunkimainen taajama. Svetlopoljanskin kaupunkikuntaan kuuluu myös Fosforitnajan asemataajama.
Nykyään turpeen tuotantoa harjoittaa Vjatkatorf-niminen yritys. Lähistöllä sijaitsee myös äskettäin avattu puunjalostuslaitos.
Franklyn
Franklyn on Gerald McMorrowin käsikirjoittama ja ohjaama scifi-fantasiaelokuva. Se kertoo neljästä ihmisestä Lontoossa, jotka jokainen omalla tavallaan ovat jotenkin mielisairaita. Yksi heistä elää Meanwhile City -nimisessä mielikuvitusmaailmassa, jossa uskonnot ovat keskeisessä osassa. Elokuvan ensi-ilta oli Lontoon elokuvajuhlilla syksyllä 2008.
Isän kanssa maailmalla
Isän kanssa maailmalla (The Shiralee) on australialaisen kirjailijan D’Arcy Nilandin samannimiseen romaaniin perustuva televisioelokuva vuodelta 1987. Sen ohjannut George Ogilvie ja tuottanut Bruce Moir, ja romaanin muokkasi käsikirjoitukseksi Tony Morphett.
Azamara Quest
Azamara Quest on Maltan lipun alla purjehtiva loistoristeilijä.
IFK Lepplax
thumb|right|Anders Wiklöf Arena IFK Lepplax on Pedersörestä kotoisin oleva jääkiekkoseura, jonka edustusmiehistö pelaa tällä hetkellä II-divisioonassa. IFK Lepplax perustettiin vuonna 1974. Sen B-juniorit pelaavat III-divisioonassa. IFK Lepplaxin B2-nuoret voittivat SM-pronssia vuonna 2008. Parhaimmillaan edustusjoukkue on pelannut II-divisioonaa 1980- ja 1990-lukujen vaihteessa. Tuolloin sarja oli vielä Suomen kolmanneksi korkein.
IFK Lepplaxin nykyinen kotiareena Anders Wiklöf Arena rakennettiin Pedersören Sursikin koulukeskuksen yhteyteen vuonna 2008. Se sai nimensä liikemies Anders Wiklöfin mukaan ja hallin teräsrungon toimitti Wiklöf Holdingin tytäryhtiö Best-Hall.
Azamara Quest
Laivan omistaa yhdysvaltalainen Azamara Club Cruises.
Ilkka Halme
Ilkka Halme (s. 4. maaliskuuta 1943 Tampere) on suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi SM-sarjassa vuosina 1962–1968 ja voitti yhden Suomen-mestaruuden.
Halme edusti SM-sarjaurallaan Tampereen Ilvestä ja Oulun Kärppiä. Hän pelasi SM-sarjassa yhteensä 83 ottelua, joissa hänen tehopisteensä olivat 25 + 14 = 39 ja jäähymääränsä 68 minuuttia. Hän voitti Suomen-mestaruuden Ilveksen joukkueessa vuonna 1966 sekä saavutti lisäksi yhden SM-hopean ja kaksi SM-pronssia.
Helmut Dieser
pienoiskuva Helmut Dieser (s. 15. toukokuuta 1962 Neuwied) on saksalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Trierin hiippakuntaan Hermann Josef Spital 8. heinäkuuta 1989. Hänet nimitettiin Trierin vihkipiispaksi sekä Naronan titulaaripiispaksi 24. helmikuuta 2011, ja piispaksi vihkiminen seurasi 5. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Stephan Ackermann, jota avustivat Robert Brahm ja Jörg Michael Peters.
Arsiniini
Arsiniini eli arsabentseeni (C5H5As) on heterosyklinen aromaattinen yhdiste ja rakenteeltaan pyridiinin ja fosforiinin arseenianalogi.
Ominaisuudet
Arsiniini reagoi pyridiinistä poiketen helposti elektrofiilisella aromaattisella substituutiolla o- ja p-asemiin. Arsiniini on bentseeniin verrattuna noin 1 000 kertaa reaktiivisempi. Se reagoi myös erittäin elektrofiilisten alkyynien kuten heksafluori-2-butyynin kanssa Diels–Alder-reaktiolla. Arsiniini muodostaa kompleksiyhdisteitä eräiden siirtymämetallien kanssa.
Valmistus
Arsiniinin synteesin ensimmäinen vaihe on 1,4-pentadiyynin reaktio dibutyylistannaanin kanssa, minkä tuotteena muodostuu 1,1-dibutyylistannasykloheksa-2,5-dieeniä. Tämä syklinen välituote reagoi arseenitrikloridin kanssa muodostaen heterosyklisen arseeniyhdisteen. Tästä yhdisteestä eliminoituu vetykloridia kuumennettaessa tai emäksen kuten DBU:n vaikutuksesta.
Saksan 11. panssaridivisioona
11. panssaridivisioona oli Saksan maavoimien panssariyhtymä, joka osallistui toisessa maailmansodassa sotatoimiin sekä itä- että länsirintamalla.
Perustaminen
Wehrkreis IX perusti 8. joulukuuta 1939 11. rynnäkköprikaatin Meiningenissä, Hampurissa ja Magdeburgissa. 110. ja 111. jalkaväkirykmenteistä koostunut prikaati laajennettiin 1. elokuuta 1940 panssaridivisioonaksi liittämällä siihen muun muassa 5. panssaridivisioonan 15. panssarirykmentti. Lisäksi siihen liitettiin 61. moottoripyöräpataljoona, 231. tiedustelupataljoona ja 61. panssarintorjuntapataljoona 231. divisioonasta, 341. viestipataljoona 311. divisioonasta ja 209. pioneeripataljoona 209. jalkaväkidivisioonista. Divisioonaan liitetty 119. kenttätykistörykmentti koostui eri lähteistä. Sen esikunta saatiin 746. kenttätykistörykmentistä, I patteristo oli aiemmin 4. jalkaväkidivisioonan 4. kenttätykistörykmentin I patteristo, II patteristo 677. kenttätykistörykmentin III patteristo ja III patteristo oli 643. kenttätykistörykmentin I patteristo. Miehistö koostui pääosin Sleesiasta olevista sotilaista.
Palvelus
Uusi divisioona perustettiin Neuhammerin harjoitusalueella, josta se lähetettiin jo joulukuussa 1940 Puolaan ja edelleen Romaniaan tammikuussa 1941. Se sai tulikasteensa Balkanilla huhtikuussa ja divisioona valtasi SS divisioona Leibstandarte Adolf Hitlerin kanssa Belgradin.
Operaatio Barbarossan alettua divisioonan joukot ylittivät heinäkuussa Neuvostoliiton rajan osana Etelän armeijaryhmää. Se taisteli Žytomyrissä, Umanissa ja Kiovassa ennen kuin divisioona siirrettiin Keskustan armeijaryhmään osaksi Moskovan taistelua. Divisioona oli Gžatskin sektorilla tammikuussa toukokuuhun 1942 liitettynä Saksan 4. panssariarmeijaan. Kesäkuussa divisioona lähetettiin etelämmäs ja se osallistui Orjolin ja Voronežin taisteluihin Donin ja Donetskin varrella. Vaikka se osallistui etenemiseen kohti Stalingradia se vältti marraskuisen Saksan 6. armeijan saarrostuksen. Se kärsi kovia tappioita Neuvostoliiton joukkojen talvihyökkäyksessä 1942–1943 saksalaisten pyrkiessä murtamaan Stalingradin saartoa ja sen jälkeisessä vetäytymisessä.
Réthymnon arkeologinen museo
Réthymnon arkeologinen museo on arkeologinen museo Réthymnon kaupungissa Kreetan saarella Kreikassa. Se esittelee löytöjä Réthymnon alueyksikön alueelta pääosin minolaiselta ja antiikin ajalta.
Historia ja rakennus
Museon kokoelmat saivat alkunsa 1800-luvun jälkipuoliskolla. Se toimi alun perin rakennuksessa Réthymnon vanhassakaupungissa. Vuonna 1954 se siirrettiin kaupungin venetsialaisaikaiseen loggiaan. Vuosina 1991–2015 museo toimi puolestaan Réthymnon linnoituksen eli Fortétzan pääporttia vastapäätä olevassa viisikulmaisessa ravelliinissa.
Latvia kesäolympialaisissa 1936
Latvia osallistui Berliinin kesäolympialaisiin 1936 24 miesurheilijan voimin. Maa saavutti näissä olympialaisissa kaksi mitalia: miehissä Edvins Bietags voitti hopeaa kreikkalais-roomalaisessa painissa ja Adalberts Bubenko pronssia 50 kilometrin kävelyssä. Kisojen mitalitilastossa Latvia sijoittui 24. sijalle.
Seuraaviin kesäolympialaisiin Latvia osallistui itsenäisenä valtiona vasta vuonna 1992, kun Neuvostoliitto miehitti maan toisessa maailmansodassa. Tänä ajanjaksona latvialaiset osallistuivat olympialaisiin Neuvostoliiton joukkueessa.
Réthymnon arkeologinen museo
Historia ja rakennus
Nykyisin museo toimii Réthymnon vanhassakaupungissa Plateía Mikrasiatón -aukion (Vähäaasialaisten aukio) kaakkoiskulmassa sijaitsevassa vanhassa Pyhän Franciscuksen (Ágios Fragkískos) kirkossa. Järjestely on tilapäinen, ja museolle on tarkoitus rakentaa uusi rakennus. Kirkko oli alun perin osa fransiskaaniluostaria, jonka arvellaan olleen Barozzin perheen vuonna 1530 rakennuttama. Se kunnostettiin museoksi vuosina 2003–2005.
Kokoelmat
Museon kokoelmiin kuuluu muun muassa neoliittisen kauden (3500–2900 eaa.) ja varhaisen minolaisen kauden (EM, 2800–2100 eaa.) löytöjä muun muassa Melidónin luolasta ja Geránista; keskiminolaisen kauden (MM, 2100–1600 eaa.) löytöjä Apodoúloun ja Monastirákin asutuksista sekä Vrýsinaksen vuorenhuippupyhäköstä; myöhäisminolaisen kauden (LM, 1600–1100 eaa.) hautalöytöjä ennen kaikkea Arménoin hautausmaalta; geometrisen ja arkaaisen kauden löytöjä Eleuthernan ja Aksoksen kaupungeista; sekä klassisen, hellenistisen ja roomalaisen kauden löytöjä muun muassa Stavroménoksesta (antiikin Pantomatrion?) sekä Argyroúpolista eli antiikin Lappan kaupungista.
Merkittävimpiin museoesineisiin kuuluvat muun muassa minolaista pyhäkköä esittävä savinen pienoismalli Monastirákista noin ajalta 1800–1700 eaa.; Vrýsinaksesta löydetty uhripöytää esittävä kivinen pienoismalli, jossa on lineaari-A-kirjoitusta, noin ajalta 1700–1600 eaa.; Stavroménoksesta löydetty pyksis-lävikkö, joka on koristeltu spiraali- ja kukka-aiheilla, noin ajalta 1500–1450 eaa.; Arménoista löydetty larnaks eli hauta-arkku, jonka koristelussa on metsästysaiheita, noin ajalta 1320–1200 eaa.; minolaista jumalatarta esittävä figuriini Pagkalochórista noin ajalta 1320–1200 eaa.; Eleuthernasta löydetty marmorinen hautastele, jonka reliefi esittää sotilasta kilpineen, noin ajalta 550–500 eaa.; Aksoksesta löydetty arkaainen terrakottainen naisfiguriinin pää noin ajalta 530 eaa.; sekä Lappasta löydetty Afroditea esittävä marmoriveistos, joka on roomalainen kopio alkuperäisestä kreikkalaisesta veistoksesta, 100-luvulta jaa. Museon kokoelmiin kuuluu löytöjä myös bysanttilaiselta keskiajalta.
Danilo I (Montenegron ruhtinaspiispa)
thumb|220px|Danilo I, 1800-luvun alkupuolella tehty piirros. Danilo I (Danilo Nikola Petrović; n. 1670 – 11. tammikuuta 1735) oli Montenegroa vuosina 1696–1735 hallinnut ruhtinaspiispa. Hän oli ensimmäinen hallitsija Petrović-Njegošin suvusta, joka sen jälkeen hallitsi maata yli 200 vuotta.
Danilo sai vuonna 1696 ruhtinaspiispan (vladika) aseman, johon sisältyi oikeus nimetä oma seuraajansa sukulaistensa joukosta, mikä varmisti hallitsijuuden periytymisen suvussa. Danilon hallitsijakauden merkittäviä tapahtumia Montenegrossa olivat ruhtinaskunnan muslimiväestön joukkomurha jouluaattona 1702, maahan tunkeutuneen turkkilaisen armeijan lyöminen Tzarevlatzin taistelussa vuonna 1712 sekä Cetinjen kaupungin päätyminen turkkilaisten käsiin ja siitä seurannut Cetinjen luostarin hävitys vuonna 1714. Danilo loi läheiset suhteet Venäjään vieraillessaan vuonna 1715 Pietari Suuren luona, ja onnistui Venäjän tuella osittain korjaamaan Montenegron sodissa kärsimät takaiskut. Danilo I:tä seurasi hallitsijana hänen veljenpoikansa Sava II.
Alex Van Halen
Alexander Arthur ”Alex” Van Halen (s. 8. toukokuuta 1953 Nijmegen, Alankomaat) on hollantilaissyntyinen rumpali ja muusikko. Hän on kitaristi Eddie Van Halenin veli. Heidän isänsä oli Jan Van Halen. Heidän ja basisti Michael Anthonyn ja David Lee Rothin yhtyeen nimeksi otettiin veljesten sukunimi Van Halen. Alex on nykyään naimisissa Stine Schybergin kanssa ja heillä on kaksi poikaa, Malcolm ja Aric, joista Aric harrastaa kilpajuoksua.
Saksan 21. panssaridivisioona
21. panssaridivisioona oli Saksan panssaridivisioona, joka palveli toisessa maailmansodassa. Yhytmä tunnetaan parhaiten osallisuudestaan Läntisen aavikon ja Tunisian taisteluihin 1941-1943, jolloin se oli toinen Saksan Afrikan armeijakunnan panssaridivisioonista.
Alex Van Halen
Lapsuus ja nuoruusvuodet
Alex soitti nuoruudessaan kitaraa ja jammaili Eddien rummuilla aina silloin tällöin. Lopulta Alexista tuli niin hyvä, että peittosi veljensä taidoillaan. Tästä syystä Eddien siirtyi kitaraan, ja hänestä tuli yksi maailman parhaimmista kitaristeista. Perhe muutti Pasadenaan Kaliforniaan vuonna 1963. Kerran kun Eddie osti lehtien jakamisella saamillaan rahoilla uudet rummut, Alex päätti kokeilla niitä soittamalla The Surfaris -yhtyeen rumpalin rumpusoolon kappaleeseen "Wipe Out". Eddie huomasi veljensä taidot ja he vaihtoivat soittimia keskenään.
Saksan 21. panssaridivisioona
Perustaminen
Yhtymä perustettiin täydentämällä syyskuuhun 1941 mennessä 5. Kevyt divisioona panssaridivisioonaksi. Panssaridivisioonaksi muodostunut yhtymä nimettiin 21. panssaridivisioonaksi.
Sotatoimet Pohjois-Afrikassa
Saksan Afrikan armeijakunnan täydennystilanne parani vuoden 1942 alkuun mennessä, kun Maltan jatkuvat pommitukset estivät saarilinnoituksen käyttämisen laivaston ja ilmavoimien tukikohtana eikä häiriöitä meriliikenteelle Italian ja Pohjois-Afrikan välillä ollut.
Alex Van Halen
Rummut
Alex käyttää Paiste Rude -symbaaleja ja Ludwigin rumpuja.
Saksan 21. panssaridivisioona
Sotatoimet Pohjois-Afrikassa
Brittien aloittama hyökkäys saksalaisten työntämiseksi Tripoliin lyötiin takaisin vastahyökkäyksellä, jota jatkettiin rintamahyökkäyksenä. Liittoutuneiden joukot lyötiin taaksepäin niin, että Derna vallattiin 3. helmikuuta ja Gazala 5. kesäkuuta. 20.-21. kesäkuuta käytyjen kovien taisteluiden jälkeen valtasivat 21. panssaridivisioona, 90. kevyt divisioona ja 15. panssaridivisioona läpäisivät liittoutuneiden linjat ja valtasivat Tobrukin saaden lähes 35000 sotavankia.
Britit valmistelivat 26. kesäkuuta uuden puolustuslinjan Mersa Matruhiin, mutta 21. panssaridivisioona puskurina käyttäen Rommel mursi linjan ja pakotti britit perääntymään el Alameiniin. Brittien kova vastarinta 3. heinäkuuta esti Rommelin joukkojen etenemisen. Alam el Halfan taistelussa sai 21. panssaridivisioonan komentaja surmansa.
Britit aloittivat vastahyökkäyksensä 23. lokakuuta, jolloin el Alameinin toinen taistelu alkoi. Taistelun kuluessa 21. panssaridivisioona supistui niin että sillä oli 7. marraskuuta ainoastaan neljä panssarivaunua. Vetäydyttäessä Tunisiaan yhtymän toimi lähinnä varmistusosastona.
Tunisiassa yhtymä lakkasi olemasta ja sen jäljellä olevat osat hajautettiin taisteluryhmiin Pfeiffer ja Gruen, jotka myöhemmin nimettiin uudelleen taisteluryhmä Stenkhoffiksi ja Schuetteksi.
Divisioonan jäljellä olevat osat antautuivat 13. toukokuuta 1943 kenraalimajuri von Hulsenin kanssa.
Uudelleen muodostaminen
Divisioona perustettiin uudelleen 15. heinäkuuta 1943 Ranskassa, jossa se oli varuskuntajoukkoina liittoutuneiden tekemään Normandian maihinnousuun saakka.
Eisuke Nakanishi
(s. 23. kesäkuuta 1973 Suzuka, Japani) on japanilainen entinen jalkapalloilija.
Karlskronan kunta
thumb|right|262px|Karlskronan alueen entiset pitäjät. thumb|right|300px|Lyckån linnanrauniot sijaitsevat kunnan alueella.
Karlskronan kunta on Blekingen läänissä sijaitseva Ruotsin kunta. Maakuntajaossa se kuuluu Blekingeen. Kunnan keskustaajama on Karlskrona.
Kunnan maapinta-ala on 1 042,05 neliökilometriä (1.1.2016) ja asukasluku 66 515 henkeä (31.12.2020).
Karlskronan rajanaapureita ovat lännessä Ronnebyn kunta, pohjoisessa Emmabodan kunta ja Torsåsin kunta. Etelässä ja idässä kunta rajoittuu Itämereen, jossa sijaitsee lukuisia saaria.
Vuonna 2007 kunnassa oli 105,57 km² peltoa, joten saman ajankohdan maapinta-alaan vertaamalla saadaan peltojen osuudeksi 10,1 prosenttia kunnan maapinta-alasta.
Kuntajaon kehitys
Vuoden 1862 kuntauudistuksessa Ruotsin pitäjien maalliset asiat erotettiin maalaiskuntien hoidettaviksi. Vuoden 1900 tienoilla nykyisen kunnan alueella oli Karlskronan kaupunki, 14 maalaiskuntaa ja Kristianopelin epäitsenäinen kauppala. Osa maalaiskunnista oli muodostettu jakamalla vanhoja kuntia pienemmiksi vuonna 1888. Vuonna 1925 jaettiin vielä Hasslö och Aspön kunta kahteen osaan: Aspöhön ja Hasslöhön. Vuonna 1934 osa Augerumin maalaiskunnasta liitettiin Karlskronan kaupunkiin, jolloin vuonna 1908 perustettu Långön taajaväkinen yhdyskunta lakkautettiin.
Vuoden 1952 kuntauudistuksessa muodostettiin seuraavat "suurkunnat": Muista kunnista Tving, Nättraby, Sturkö, Ramdala, Hasslö ja Rödeby jäivät ennalleen. Karlskronan kaupunkiin liitettiin Aspö ja Tjurkö, jotka olivat saaria.
Vuonna 1963 Tving liitettiin Fridlevstadiin sekä Ramdala ja Sturkö Jämjöhön. Vuonna 1967 Lyckeby liitettiin Karlskronan kaupunkiin. Vuonna 1971 Karlskronan kaupungista tuli kunta Ruotsin siirtyessä yhteen kuntamuotoon, mutta yhtään kuntaliitosta ei tehty. Nykyinen Karlskronan kunta muodostettiin vuonna 1974, jolloin Karlskrona, Hässlö, Nättraby, Jämjö, Rödeby ja Fridlevstad yhdistettiin.
Väestönkehitys
Kunnan väestö taustan mukaan on esitetty seuraavassa taulukossa.
Hieman vanhempien vuoden 2009 lopun tietojen mukaan kunnassa asui 211 Suomessa syntynyttä, mikä vastasi 0,3 prosenttia kunnan väestöstä.
Lesnoi (Kirovin alue)
pienoiskuva|Talvista katukuvaa Lesnoi on kaupunkimainen taajama Venäjällä Kirovin alueen Ylä-Kaman piirissä. Se sijaitsee 95 kilometriä Kirsin kaupungista pohjoiseen. Taajamassa on Kirovin ja Permin väliseltä rautatieltä Jarissa haarautuvan sivuradan pääteasema Lesnaja. Asukkaita on 6 400 henkeä (vuonna 2010).
Karlskronan kunta
Väestönkehitys
Vuoden 2010 tietojen mukaan 20 vuotta täyttäneiden kuntalaisten mediaaninettotulot olivat 186 674 kruunua. Vuodelta 2007 olevan tiedon mukaan kuntalaisten nettovarallisuuden mediaani oli 63 000 kruunua.
Lesnoi (Kirovin alue)
Paikkakunta on perustettu Gulag-järjestelmään kuuluneen Vjatlagin vankileirihallinnon keskukseksi. Vuonna 1939 Lesnajan aseman yhteyteen alettiin rakentaa Sotsgorodokin asutusta, joka sai nykyisen nimensä vuonna 1944. Vuonna 1957 Lesnoille annettiin kaupunkimaisen taajaman status. Nykyään siellä toimii vankilahallinto, jonka alaisuudessa on useita erillisiä vankileirejä. Vangit työskentelevät metsä- ja maataloustöissä.
Aikaisemmin Lesnoissa oli Komin tasavaltaan ja Permin aluepiiriin ulottuneen, vankilahallinnon alaisuudessa toimineen rautatieverkoston keskusasema. Lakkautetun rautatien varrella Permin aluepiirin Gainyn piirissä sijaitsevat taajamat kuuluvat yhä hallinnollisesti Lesnoin kaupunkikuntaan.
Karlskronan kunta
Väestönkehitys
Vuoden 2011 lopussa kunnan väestö jakautui eri ikäryhmiin seuraavasti:
Elinkeinot
Seuraava taulukko kuvaa työpaikkojen ja työllisten jakautumista eri elinkeinojen kesken. Luvut on laskettu kahdessa eri Statistiska centralbyrånin tilastossa ilmoitettujen perusteellisempien tietojen pohjalta. "Päiväväestö" (ruots. dagbefolkning) kertoo kunnassa sijaitsevista työpaikoista ja "yöväestö" (ruots. nattbefolkning) puolestaan kunnassa asuvien elinkeinosta. Työpaikkaomavaraisuus on laskettu päivä- ja yöväestön suhteena. Alkutuotanto tarkoittaa maa- ja metsätaloutta sekä kalastusta. Jalostuksen kohdalla on laskettu yhteen tavaranvalmistus- ja kierrätysteollisuus, energia- ja ympäristöyritykset sekä rakennusteollisuus. Muut toimialat on laskettu palveluihin lukuun ottamatta niitä, joiden elinkeino on tuntematon.
Taajamat
Kunnassa on 18 taajamaa, joiden osuus kunnan väestöstä vuoden 2010 lopussa oli 80,8 prosenttia. Taajamien ulkopuolella asui tuolloin 12 279 asukasta. Seuraavassa on lueteltu kunnan alueella sijaitsevat taajamat väkilukuineen:
Kunnan keskustaajama on lihavoitu. Hasslön taajaman nimenä on joskus ollut myös Hallarna ja Sturkön nimenä Sanda.
Entiset taajamat
Luettelossa mainituista taajamista Lyckeby ja Torskors ovat sittemmin kasvaneet yhteen Karlskronan ja Garpen Hasslön taajaman kanssa.
Pientaajamat
Yli 200 asukkaan taajamien lisäksi kunnassa on vuoden 2010 tietojen perusteella myös seuraavat 50–199 asukkaan pientaajamat:
Asteriski (*) tarkoittaa, että pientaajama kuuluu osittain toiseenkin kuntaan. Färmanstorp kuuluu osin myös Ronnebyn kuntaan.
Entiset pientaajamat
Ruotsissa on tehty tilastoja pientaajamista aikaisemmin myös vuosina 1990, 1995, 2000 ja 2005. Seuraavat paikkakunnat ovat olleet pientaajamia jonakin tai joinakin vuosina vuosien 1995, 2000 ja 2005 aikana, mutta ne eivät olleet pientaajamia vuonna 2010:
Piirit
thumb|right|250px|Kartta Karlskronan kunnan piireistä.
Vuodesta 2016 alkaen kunta on jaettu seuraaviin piireihin:
Seurakunnat
Vuoden 2012 aluejaon mukaan kunnassa on seuraavat Ruotsin kirkon seurakunnat:
Historialliset seurakunnat
Seuraavassa luettelossa on mainittu kaikki nykyisen kunnan alueella sijainneet seurakunnat. Jos seurakunta on lakkautettu, niin sen perässä on asteriski (*). Mahdolliset suluissa lukevat nimet ovat seurakunnan vaihtoehtoisia tai vanhempia nimiä. Jos nimen perässä lukee kbfd, niin kyseessä "kirkonkirjapiiri", joka ei ole muodostanut omaa seurakuntaa, vaikka ne seurakuntiin rinnastetaankin.
Ystävyyskaupungit
Karlskronan kunnalla on 8 ystävyyspaikkakuntaa:
Sophus Schandorph
Sophus Schandorph (8. toukokuuta 1836 Ringsted, Tanska – 1. tammikuuta 1901 Kööpenhamina, Tanska) oli tanskalainen kirjailija. Hän valmistui teologian kandidaatiksi mutta aloitti jo varhain romaanisten kielten ja kirjallisuuden opinnot, väitteli 1874 filosofian tohtoriksi väitöskirjalla Goldoni og Gozzi sekä kirjoitti myöhemmin muutamia kirjallisuushistoriallisia tutkielmia ja käänsi Giacomo Leopardin ja Alessandro Manzonin lyriikkaa.
Schandorphin pari pientä runokokoelmaa 1863 ja 1868 olivat jo sisällöltään romantiikkaa, ja Ude i skoven, draamakohtauksia, (1867) polemisoi niin poroporvareita kuin opiskelijoiden nurkkakuntaisuuttakin vastaan, mutta ne eivät muuten vaikuta hänen myöhemmän tuotantonsa sukulaisilta. Georg Brandesin ja kirjallisen läpimurron ansiosta hän julkaisi 1876 kertomuskokoelman Fra provinsen, ja myöhemmin seurasi useita suuria ja pieniä realismin henkeen kirjoitettuja kertomuksia: Uden midtpunkt (1879, sittemmin dramatisoitu), Smaafolk (1880), Thomas Fris’s historie (1881), terävä hyökkäys kansallisliberalismia vastaan, Et aar i embede (1883), joka käsittelee vanhan ja uuden kirjallisuuden murroskohta, puhdasoppisuutta ja vapaa-ajattelua, Skovfogedbørnene (1884), Det gamle apothek (1885), Birgittes skæbne (1888) ja Vilhelm Vangs studenteraar (1894).
Pienissä kertomuksissaan hän kuvaa själlantilaista kansanelämää ja kaupunkilaisia (kokoelma Ti fortællinger 1891). Schandorph kokeili myös huvinäytelmien kirjoittamista. Hän julkaisi 1882 Samlede digte, ældre og nyere, jossa lisänä on Fest- og søgnedage (1886) ja Oplevelser (1889–1898). Hänen kuolemansa jälkeen ilmestyi Fortællinger, udgave for folket (1901) ja Samlede romaner (1904–1905), mutta Emil Elberlingin mukaan vaikuttaa siltä kuin hän olisi niissä jo menettänyt otteensa lukijamaailmaan ja painumassa unohduksiin.
Uva (Ristijärvi)
Uva on suhteellisen tiivis maatalousvaltainen kylä samannimisen järven rannalla Ristijärvellä kirkonkylästä noin kymmenen kilometriä luoteeseen Puolangan suuntaan seututien 888 varressa. Uva ei ole virallisesti oma kylänsä, vaan Ristijärvi on maarekisterissä yksi ainut kylä. Uvan sivukyliä ovat tietyssä mielessä Päällysmäki koillisessa, Tolosenjoki lännessä ja Karhulankylä kaakossa. Näissä kaikissa on ollut oma koulunsa, mutta nykyään ei ole enää Uvallakaan.
Uvan koulu toimi vuosina 1925-1994; koulurakennus purettiin 2000-luvun puolella. Uvan kylätalona toimii entinen maamiesseuran talo, joka on tunnettu tansseistaan. Torvenjoen Torvenkoskessa on vanha mutta tarvittaessa toimiva Karppalan mylly.
Kyläyhdistyksen kustantama Jouko Möttösen toimittama yli 500-sivuinen kyläkirja "Uva: kolmen kirjaimen kylä" julkaistiin vuonna 2007.
LittleBigPlanet 2
LittleBigPlanet 2:ssa taistellaan Negativitronia vastaan, joka aikoo tuhota Craftworldin eli käsityömaailman.
Alun perin Media Molecule ei halunnut tehdä LittleBigPlanet 2:ta, mutta kun yritys päätyi Sonyn omistukseen, suunnitelmat muuttuivat. Pelin piti ilmestyä vuonna 2010, mutta se myöhästyi kuitenkin vuoden 2011 tammikuulle.
Pelaaminen
Sackboy (joskus Sackgirl tai Sackperson) on pelin persoonallinen hahmo. LittleBigPlanet 2:ssa on monta uutta ominaisuutta. Yksi näistä on mahdollisuus laittaa esineet liikkumaan syvyyssuunnassa. Pelissä on myös kätevä heittokoukku, jolla voi tarttua kaikkiin ”pehmeisiin” esineisiin sekä pomppualusta. Kreatinaattorilla on mahdollista luoda mitä tahansa esineitä.
Peli sisältää monia muitakin välineitä ja kaikenlaista muuta logiikkaa: muun muassa JA-portti, TAI-portti sekä suunnanjakaja ja -yhdistäjä. Kentän alkuun voi tehdä pieniä elokuvia tai musiikkivideoita ja muuttaa kuvakulmaa tietyssä paikassa. Sackboy voi myös tehdä Sackbot-robotteja, joita voi pukea miten haluaa ja niiden käytöksen voi itse päättää esim. peloissaan, rakastunut tai vain seuraaja. Erona on myös mahdollisuus säveltää itse hyvin monipuolisesti, eikä tarvitse tyytyä pelin valmiiseen taustamusiikkiin. Peleihin tulee yli 3,8 miljoonaa yhteisön tasoa, koska ensimmäisen LittleBigPlanetin kaikki tasot, valmiit ja luotavat, ilmestyvät suoraan LittleBigPlanet 2:n.
Sackboy’s Prehistoric Moves on PlayStation Storesta ladattava peli, jossa pitää käyttää Move-liikeohjainta, jotta pääsisi pelin läpi. Ohjaimella pitää osoittaa tiettyä esinettä ja tarttua siihen, jotta voisi avata säkkipojalle vaikka oven. Peli sijoittuu dinosaurusten aikaan. Itse LittleBigPlanet 2:een on lisätty päivityksen kautta Playstation Move -tuki koko pelille.
Juoni
Sackboy viettää rauhaisaa elämää käsityömaailmassa kukistettuaan keräilijän vaaralliset mekanismit. Sen ja koko käsityömaailman rauhallinen elämä kuitenkin loppuu, kun taivaalle ilmestyy suuren suuri imuri, joka alkaa imeä koko käsityömaailmaa sisuksiinsa pala palalta. Myös Sackboy on joutua imurin sisuksiin, mutta suuri koukku nappaa sen ja sackboy pelastuu. Koukku vie sackboyn Allians-nimisen ryhmän keksijän, Larry DaVincin kotiin. Siellä sackboy saa itselleen uuden aluksen ja sille kerrotaan että Allians-ryhmä aikoo tuhota Negatiivitronina tunnetun imurin. Ensin Larry DaVinci antaa sackboylle harjoitusta kuinka käsityömaailmassa voi liikkua uusia vempaimia käyttäen. Sen jälkeen sackboy saa stipendin ja on nyt Alliansin jäsen. Sackboy lähtee Larry DaVincin kanssa uuteen seikkailuun läpi Paremman Huomisen tehtaan, Even mielisairaalan, Avalonian, Victorian laboratorion ja kosmoksen. Matkalla sackboy oppii paljon ja saa uusia ystäviä. Lopulta matka päättyy suureen taisteluun Negatiivitronia vastaan.
Käyttäjien tekemä sisältö
LittleBigPlanetin 2:en luominen (tasojen tekeminen) antaa mahdollisuudet vaikka kokonaisen pelin tekoon. Ensimmäisessä LittleBigPlanetissa olisi voinut tehdä suurimman osan samoista asioista kuin LittleBigPlanet 2:ssa, mutta jatko-osassa se onnistuu vain yhdellä kytkimellä, kun LittleBigPlanetissa pitäisi viritellä kymmeniä kytkimiä ja toimintoja tms. Pelaaja pystyy luomaan arcade-peleistä Grand Theft Auton tapaisiin peleihin. Lintuperspektiivillä, eli ylhäältä päin kuvattuja pelejä on jo LittleBigPlanet 2:en yhteisössä monta. Sellaisia pystyy tekemään vain kolme tasoa korkeaksi, sillä ne tehdään syvyyssuuntaan päin.
Yhteisöstä löytyy vaikka mitä räiskinnästä peruspulmiin, superkyvyillä varustetuista, ohjattavista sackboteista musiikkivideoihin jne. Pelistä löytyy myös paljon hakukoneita, joita vähän liioiteltiin ennen pelin julkaisua, sillä suurimman osan niistä pystyi käyttämään edeltäjässä. Toisaalta kakkosessa voi käyttää monia yhdistelmiä toisin kuin ykkösessä. Media Molecule on itse aika läsnä yhteisössä, sillä jotkut erittäin hienot kentät voidaan palkita useammalla tavalla muun muassa antamalla tekijälle harvinaisen voittajan kruunu - asun tai valitsemalla sen Media Moleculen valintoihin. Itse Media Moleculen tekijöitä pääsee mahdollisesti jopa tapaamaan netin moninpeliominaisuudella. Jos joku pelaaja törmää yhteisössä johonkin loukkaavaan tai muuten lapsille sopimatonta sisältöä sisältävään kenttään, voi kentästä omatoimisesti erittäin helposti tehdä valituksen. Kenttä joko poistetaan tyystin yhteisöstä tai tekijän on korjattava se.
Autochrome
thumb|220px|Nainen pukeutuneena satiiniin. Kuvattu Autochromella noin vuonna 1915.
LittleBigPlanet 2
LBP.Me
LBP.Me on nettisivusto, jolla voi katsoa LittleBigPlanetin yhteisön hittitasot, uusimmat Media Moculen valinnat, trendikkäimmät tasot, uusimmat tasot jne. Sivustolla on paljon hakukoneita. Jos on kirjautunut sisään PlayStation Networkiin, voi lisätä kenttiä jonoonsa ja pelata myöhemmin PlayStation 3:lla. Sivustolla on myös muita toimintoja.
Autochrome
Autochrome oli varhainen värivalokuvausmenetelmä, jonka kehittivät Lumièren veljekset 1900-luvun alussa. Autochrome hallitsi värivalokuvausmarkkinoita kolme vuosikymmentä.
Historia
thumb|220px|Autochrome-valokuvalevylaatikko, jonka parasta ennen -päiväys umpeutui 1923.
Menetelmä patentoitiin 1903 ja esiteltiin Ranskan tiedeakatemialle 30. toukokuuta 1904. Vaikka tätä aiemminkin oli onnistuttu kehittämään aitoja värivalokuvia, oli Autochrome ensimmäinen helppokäyttöinen tapa tallentaa kuvauskohteen värit ilman taiteilijan kättä. Patentista kesti kuitenkin vielä neljä vuotta, ennen kuin menetelmä oli valmis massatuotantoon vuonna 1907. 10. kesäkuuta 1907 aikakauslehti L'Illustrationin pääkonttorissa pidettiin Autochromen viralliset vihkiäiset, joissa oli 600 vierasta.
Lumièren keksinnöstä tuli hyvin suosittu, vaikka kuvaaminen sillä oli kallista ja valotusajat kymmeniä kertoja pidempiä kuin mustavalkoisissa kuvissa. Vuonna 1913 Lumière valmisti kuusi tuhatta Autochrome-laattaa päivässä. Ajoittain kysyntä ylitti valmistuskapasiteetin ja Ranskan ulkopuolella tuotteesta pyydettiin ylihintaa.
Kodakin vuonna 1936 kehittämä värifilmi (Kodachrome) merkitsi lopun alkua Autochromelle, ja menetelmä jäi vähitellen pois käytöstä siitäkin huolimatta, että lasilevyn ohella kehitettiin Autochrome-prosessia käyttävä filmi (Filmcolor, 1932) ja rullafilmi (Lumicolor, 1934). Viimeistään 1950-luvulle tultaessa Lumièren additiivinen värimenetelmä oli jo hävinnyt olemasta.
Ominaisuudet
thumb|220px|Autochrome-kuva katselulaitteessaan, diaskoopissa.
Autochromessa käytettiin lasilevyä, joka oli käsitelty värjätyllä perunatärkkelyksellä siten, että se oli herkkä kolmelle päävärille (punainen, vihreä, sininen). Violetit, oranssinpunaiset ja vihertävät hiukkaset, halkaisijaltaan 12–16 nm, toimivat valoa läpäisevinä suotimina. Kun levyä tarkasteltiin valoa vasten erityisellä laitteella, diaskoopilla, sen pinta näkyi värillisenä mosaiikkina. Autochrome-menetelmä tuotti lasilevylle suorapositiivin, eräänlaisen dian, joka oli ainutkertainen, sillä järjestelmä ei tuntenut negatiivia. Keino- tai luonnonvalossa tarkastelun lisäksi oli yleistä, että kuva heijastettiin kankaalle. Autochrome-valokuvalevyn tavanomaisin koko oli 9 cm x 12 cm, joka sopi erityisesti projektorikäyttöön.
Käyttö
thumb|220px|Näkymä I maailmansodan taisteluhaudasta (kesäkuu 1917).
Autochromen värimaailmaa ja kuvan rakennetta on verrattu pointillismiin, kuten Georges Seurat'n taiteeseen. Menetelmä tuotti eteerisen, ruskaisen vaikutelman. Pitkä valotus houkutteli kuvaajan ulkoilmaan, jossa mahdollisuus vangita luonnon ja kasvillisuuden värejä kiehtoi kuvaajia amatööreistä ammattilaisiin. Autochromella kuvattiin muotokuvien lisäksi asetelmia, puutarhojen kukkaloistoa ja maisemia.
Gratian Mundadan
Gratian Mundadan CMI (s. 15. toukokuuta 1933 Alengad) on intialainen syyrialais-malabarilaisen katolisen kirkon piispa. Hänet vihittiin papiksi 17. toukokuuta 1964 ja nimitettiin Bijnorin apostoliseksi eksarkiksi vuonna 1972. Bijnorista tehtiin hiippakunta 26. helmikuuta 1977, ja Mundadan jatkoi sen johtamista piispana. Hänet konsekroi 6. marraskuuta 1977 Joseph Parecattil, jota avustivat Cecil DeSa ja Januarius Paul Palathuruthy.
Autochrome
Käyttö
Autochrome avasi nopeasti ennen saavuttamattomat kulttuurit, sillä lehdet ja liikemiehet lähettivät kuvaajia kaukomaille. Ranskalainen L'Illustration julkaisi neljä Leon Gimpelin ottamaa Autochromea sivuillaan 15. kesäkuuta 1907, ja yhdysvaltalainen The Century seurasi perässä tammikuussa 1908. National Geographic -aikakauslehti liittyi joukkoon heinäkuun numerossaan vuonna 1914. Ranskalainen pankkiiri Albert Kahn perusti säätiön, jonka tavoitteena oli lujittaa rauhaa tuomalla vieraat kansat ja kulttuurit kosketukseen keskenään kuvaamalla arkielämää Autochromen kaikissa väreissä. Autochrome yleistyi juuri suuren murroksen alla, kun Itävalta-Unkari ja Ottomaanien imperiumi sortuivat I maailmansodassa.
Kōta Yoshihara
Jalkapallomaajoukkue
edusti Japanin maajoukkuetta vuosina 1999. Hän on osallistunut mm. Copa América 1999.
Autochrome
Käyttö
Suomessa Autochrome -värivalokuvausmenetelmää käyttivät mm. Wladimir Schohin sekä Eino Antero Bergius.
Gratian Mundadan
Mundadan jäi eläkkeelle 14. elokuuta 2009.
Uramon koulu
pienoiskuva|Uramon uusi syksyllä 2019 valmistunut koulurakennus. Uramon koulu on Riihimäen Uramossa sijaitseva alakoulu, joka käsittää opetustilat 1–5. luokkaisille, päiväkodin sekä esiopetustilat kolmelle ryhmälle. Koulussa on noin 500 oppilasta ja henkilökuntaa noin 60.
Kun Riihimäki sai kaupunkioikeudet 1960, alkoi paikkakunnalla uusi nousukausi, jolloin väkiluku kasvoi tuntuvasti ja Sipusaaren, Ilomäen ja Otsolan asuntoalueet sekä Perälän tienoo tarvitsivat uutta koulua. Kaupunginvaltuusto päätti 1964, että Sipusaaren ja Perälän välissä sijaitsevalle peltomaalle rakennetaan uusi koulu.
Uramon koulu aloitti toimintansa 1970, joskin arkkitehti Osmo Siparin suunnittelema alkuperäinen koulurakennus valmistui vasta 1977. Uramon koulu muutti keväällä 2013 keskustaan, entisen kauppaoppilaitoksen tiloihin koulurakennuksen sisäilmaongelmien takia. Vanha koulurakennus purettiin 2016 ja sen tilalle rakennettiin uusi rakennus, joka valmistui syksyllä 2019. Uuden koulurakennuksen on suunnitellut Innovarch Oy ja sen rakentaminen maksoi 14 miljoonaa euroa.
Lähteet
60.75003°N, 24.76085°W
Pentti Uotila
Pentti Uotila (s. 19. helmikuuta 1945 Tampere) on suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi SM-sarjassa vuosina 1962–1968 ja voitti yhden Suomen-mestaruuden.
Makarapa
thumb|200px|Käsin tehty makarapa joka on koristeltu [[jalkapalloaihein.]] Makarapa on kypärä, jota jalkapallofanit käyttivät Etelä-Afrikassa jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen lopputurnauksen aikana. Päähineet on valmistettu työmaakypäristä ja koristeltu persoonallisin lisäkkein. Kypärän keksi Alfred Baloyi, joka sai ystävältään vuonna 1979 kypärän suojaksi lähtiessään jalkapallo-otteluun. Otteluissa sattui usein väkivallantekoja.
Pentti Uotila
Uotila edusti koko SM-sarjauransa ajan Tampereen Ilvestä. Hän pelasi SM-sarjassa yhteensä 101 ottelua, joissa hänen tehopisteensä olivat 31 + 20 = 51 ja jäähymääränsä 26 minuuttia. Hän voitti Suomen-mestaruuden Ilveksen joukkueessa vuonna 1966 sekä saavutti lisäksi kaksi SM-hopeaa ja kaksi SM-pronssia.
José Luís Mumbiela Sierra
pienoiskuva|José Luís Mumbiela Sierra José Luís Mumbiela Sierra (s. 27. toukokuuta 1969 Monzón) on Kazakstanissa toimiva espanjalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Lleidan hiippakuntaan 25. kesäkuuta 1995 ja nimitettiin Santissima Trinità in Almatyn hiippakunnan johtoon 5. maaliskuuta 2011. Piispaksi vihkiminen seurasi 8. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Miguel Maury Buendía, jota avustivat Tomash Peta ja Carlos Manuel Escribano Subías.
Makarapa
Isä Alfred Baloy ja hänen poikansa Lovemore ovat laajentaneet aiemman tienvarsikaupan suurimuotoisemmaksi yritystoiminnaksi, ja kypäriä syntyy 80 kypärän päivävauhdilla. Kypärässä ei ole MM-lopputurnauslogoa, koska Fifa ei ole myöntänyt lupaa sen käyttöön.
Michael Byrne
Michael Byrne (s. 7. marraskuuta 1943 Lontoo) on englantilainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa elokuvissa Indiana Jones ja viimeinen ristiretki (1989), Navaronen haukat (1978), Braveheart – taipumaton (1995), Yksi silta liikaa (1977) Huominen ei koskaan kuole (1997), Gangs of New York (2002) ja Peloista pahin (2002).
Makarapa
Makarapa tarkoittaa 'kuljeskelevaa työläistä' Witwatersrandin kaivoksissa Gautengissa 1970–1980-luvulla työskentelleiden kaivostyöläisten mukaan.
Frank Wedekind
Frank Wedekind (oik. Benjamin Franklin Wedekind; 24. heinäkuuta 1864 Hannover – 9. maaliskuuta 1918 München, Saksa) oli saksalainen näytelmäkirjailija ja näyttelijä. Hänen näytelmänsä ennakoivat ekspressionismia, ja hän vaikutti vahvasti eeppisen teatterin kehitykseen.
Elämänvaiheet
Perhe muutti vuonna 1872 Sveitsiin Aargaun kantoniin, josta isä oli ostanut Lenzburgin linnan. Wedekind kävi koulua Lenzburgissa ja Aaraussa ja lähti ylioppilastutkinnon jälkeen vuonna 1884 Lausannen yliopistoon opiskelemaan ranskalaista ja saksalaista kirjallisuutta. Vielä samana vuonna hän lähti Münchenin yliopistoon lukemaan lakia, mutta nämäkin opinnot jäivät kesken. Hän työskenteli toimittajana ja sihteerinä. Kesällä 1888 hän aloitti oikeustieteen opinnot Zürichin yliopistossa, mutta opinnot keskeytyivät isän kuoltua. Wedekind sai runsaan perinnön, joka takasi hänelle taloudellisen riippumattomuuden ja taiteellisen vapauden.
Wedekind muutti 1889 Müncheniin, oleskeli vuosina 1891–1896 Pariisissa ja Sveitsissä ja palasi sitten Müncheniin. Hän kirjoitti ensimmäiset näytelmänsä 1890-luvulla ja arvosteli niissä porvariston näennäismoraalia ja tekopyhyyttä. Tuon ajan merkittävimpiä näytelmiä olivat Frühlings Erwachen: Eine Kindertragödie (1891), joka kantaesitettiin vasta vuonna 1906, ja Erdgeist (1895) ja Die Büchse der Pandora (1904), jotka kertovat Lulusta ja hänen rakastajistaan. Wedekind esiintyi usein omissa näytelmissään, samoin kuin hänen puolisonsa Tilly Newes.
Wedekind avusti pilalehti Simplicissimusta eri salanimillä vuodesta 1896 alkaen. Hän joutui pakenemaan Pariisiin vuonna 1898 julkaistuaan satiirisen runon keisari Vilhelm II:sta. Kun Wedekind palasi seuraavana vuonna Saksaan, hänet tuomittiin majesteettirikoksesta puoleksi vuodeksi vankeuteen.
Vuodesta 1901 alkaen Wedekind esiintyi näyttelijänä Die elf Scharfrichter -nimisessä satiirisessa kabareeteatterissa. Hänen ansiostaan saksalainen kabaree nousi sittemmin Weimarin tasavallassa kukoistukseensa. Wedekindiä arvostivat muiden muassa Kurt Tucholsky, Erich Kästner ja Bertolt Brecht.
Wedekindin näytelmän joutuivat toistuvasti sensuurin ja esityskieltojen kohteiksi ja veivät kirjailijan oikeuteen. Frühlings Erwachen -näytelmän hän joutui julkaisemaan omalla kustannuksellaan. Wedekind arvosteli näytelmissään Vilhelmin-aikaisen Saksan ulkokultaista seksuaalimoraalia, joka koitui erityisesti murrosikäisten nuorten kohtaloksi, ja vastusti naturalismia. Näytelmien hahmot ovat irvokkaita ja liioiteltuja ja tapahtumat provosoivia; tapahtumissa viitattiin epäsuorasti muun muassa homoseksuaalisuuteen ja itsetyydytykseen.
Suomessa Wedekindin näytelmistä esitettiin Maahinen (Erdgeist) jo vuonna 1909 Tampereen Teatterissa, mutta se poistui ohjelmistosta kolmen esityskerran jälkeen, kun lehdistö vastusti sitä voimakkaasti. Elli Tompuri toi näytelmän uudelleen ohjelmistoon vuonna 1920.
Vuonna 1903 syntyi romaanikatkelma Mine-Haha oder Über die körperliche Erziehung der jungen Mädchen.
Frank Wedekind avioitui vuonna 1906 näyttelijä Tilly Newesin (1886–1970) kanssa. Heillä oli kaksi tytärtä, näyttelijä ja kääntäjä Anna Pamela Wedekind (1906–1986) sekä näyttelijä ja kirjailija Epiphania Kadidja Wedekind (1911–1994). Wedekindin vanhin lapsi Friedrich Strindberg (1897–1978) oli syntynyt suhteesta August Strindbergin puolison Frida Strindberg-Uhlin kanssa.
Wedekindin teokset ovat innoittaneet myös oopperasäveltäjiä ja elokuvaohjaajia. Alban Bergin ooppera Lulu (1937) jäi keskeneräiseksi, ja se täydennettiin 1970-luvulla (Friedrich Cerha). G. W. Pabstin mykkäelokuva Pandoran lipas (1929) perustuu samannimiseen näytelmään. Romaanikatkelmaan Mine-Haha perustuvat Lucile Hadžihalilovićin Innocence – viattomuus (2004) ja John Irvinin The Fine Art of Love: Mine Ha-Ha (2005). Näytelmästä Frühlings Erwachen sovitettiin vuonna 2006 Off-Broadway-musikaali Spring Awakening, jota esitettiin myös Helsingin kaupunginteatterissa vuonna 2009.