cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jani Rauhala (jääkiekkoilija)
Ura
Kaudella 2018–2019 Rauhala nousi KalPan A-nuorten pääasialliseksi vastuunkantajaksi. Hän puki kauden aikana myös SM-liigaotteluihin, jossa Rauhala sai ensimmäiset ja kauden ainoaksi jääneet peliaikansa 22. helmikuuta 2019 vieraissa Rauman Lukkoa vastaan. Hän lähti otteluun KalPan kakkosmaalivahtina Denis Godlalle, kun Jonathan Iilahti oli loukkaantunut. KalPa vaihtoi Rauhalan maalilleen ajassa 58.22, kun joukkue kavensi ottelun ilman maalivahtia 4–3:een. Hän esiintyi KalPan maalilla 26 sekuntia, mutta Lukko ei laukonut kertaakaan Rauhalaa kohti. KalPa otti hänet pois maaliltaan ajassa 58.48 ja haki tasoitusta ottelun loppuun saakka, mutta ottelussa ei kuitenkaan syntynyt enää maaleja. Rauhala puki kauden aikana myös Mestis-joukkue Iisalmen Peli-Karhujen paidan lainalle yhteen otteluun.
Francesco Rosi
thumb|right|Francesco Rosi Francesco Rosi (15. marraskuuta 1922 Napoli – 10. tammikuuta 2015 Rooma ) oli italialainen elokuvaohjaaja.
Jani Rauhala (jääkiekkoilija)
Ura
Rauhala aloitti kauden 2019–2020 Yhdysvalloissa NCDC-yliopistosarjassa New Hampshire Junior Monarchsin joukkueessa, mutta marraskuussa 2019 hän siirtyi kuitenkin Latvian Optibet Hokeja Līgan HK Dinaburgaan.
Francesco Rosi
Rosi opiskeli alun alkaen oikeustiedettä. Elokuvauransa hän aloitti käsikirjoittajana muun muassa Luchino Viscontin, Luciano Emmerin ja Michelangelo Antonionin hankkeissa. Sen jälkeen hän toimi samojen tekijöiden apulaisohjaajana vuosina 1948–1954. Esikoiselokuvansa La sfida (Haaste) hän ohjasi vuonna 1958.
Hänen menestyselokuviaan olivat muiden ohella Rosvopäällikkö Salvatore Giuliano (1962), Verta hiekassa (1965), Il caso Mattei (1972), Susilauma (1973), Kristus pysähtyi Eboliin (1979) ja Kolme veljestä (1981).
Yhdysvaltain presidentinvaalit 1960
Demokraattien esivaaliehdokkaat
Demokraattien ehdokkaaksi pyrkivät seuraavat henkilöt:
Entinen demokraattipresidentti Harry S. Truman ei kannattanut ehdokkaaksi Kennedyä, koska katsoi tämän olevan liian nuori. Häntä myös epäilytti Kennedyn isän Joseph P. Kennedyn konservatiivisuus. Sen sijaan Kennedyn katolisuutta hän ei katsonut ongelmaksi – hän kommentoi asiaa, että hänestä ongelma oli Pop, ei Pope. Trumanin suosikki ehdokkaaksi olisi ollut Symington.
Francesco Rosi
Hän voitti muun muassa Berliinin kansainvälisten elokuvajuhlien Hopeisen karhun, Baftan 1983, Cannesin elokuvajuhlien Kultaisen palmun 1972 ja Venetsian elokuvajuhlien Kultaisen leijonan 1963.
Rosi kuului Venetsian elokuvajuhlien tuomaristoon vuonna 1997. Hänen tyttärensä on näyttelijä Carolina Rosi (s. 1966).
Drudkh
Drudkh, sanskritiksi "puu", on ukrainalainen black metal -yhtye, joka on vahvasti suuntautunut tunnelman luomiseen, luonnon läheisyyteen ja kansanmusiikkiin. Sen perustivat Roman Sajenko ja Juri Sinitski. Sajenko vaikuttaa Ukrainan kenties tunnetuimmissa black metal -yhtyeissä, Hate Forestissa ja Astrofaesissa.
Yhdysvaltain presidentinvaalit 1960
Demokraattien esivaaliehdokkaat
Kennedy valittiin ehdokkaaksi puoluekokouksessa ensimmäisessä äänestyksessä. Hän valitsi yllättäen varapresidenttiehdokkaakseen Lyndon Johnsonin, joka aluksi harkitsi kieltäytyvänsä. Samoin Texasista kotoisin ollut Sam Rayburn kehotti Johnsonia suostumaan, ja tämä suostuikin lopulta, koska ainoastaan hänen avullaan arveltiin olevan mahdollisuus voittaa republikaanien Nixon.
Vaalit
thumb|right|250px|Kennedy (vas.) ja Nixon (oik.) ensimmäisessä väittelytilaisuudessa Julkaisija Henry Lucen omistamat aikakauslehdet Time ja Life tukivat vaaleissa Nixonia.
Nixon vetosi kampanjassaan laajaan poliittiseen kokemukseensa. Hän oli muun muassa vieraillut 54 eri maassa ja ollut kokoustamassa kansallisen turvallisuuden neuvoston kanssa 217 kertaa. Tämän lisäksi hän oli tavannut Neuvostoliiton johtaja Nikita Hruštšovin, ja hän viittasikin usein niin sanottuun "keittiöväittelyynsä" Hruštšovin kanssa. Hän uskoi myös, ettei Kennedystä olisi Hruštšoville vastusta maailmanpolitiikan kentällä. Hänen neuvonantajansa kehottivat häntä myös hyökkäämään Kennedyn katolista uskoa ja tämän avioliiton uskollisuuden epämääräisyyttä vastaan, mutta Nixon kieltäytyi tekemästä niin.
Demokraatit kampanjoivat Nixonia vastaan ottamalla käyttöön julisteen, jossa oli Nixonin kuva ja teksti "ostaisitko tältä mieheltä käytetyn auton?" . Kennedy myös kommentoi sitä, että useimmilla aiemmilla presidenteillä ei ollut ollut tarvetta erottaa itseään "vanhaan" ja "uuteen" versioon itsestään, ja sai näin Nixonin poliittisen linjan kuulostamaan epämääräiseltä ja häilyvältä.
Nixon kampanjoi Yhdysvaltain syvässä etelässä ja sanoi, että demokraatit olivat hylänneet sen. Erityisesti Atlantassa hän sai erittäin hyvän vastaanoton.
Väittelytilaisuudessa Nixon esiintyi liian suuressa kauluspaidassa ja sänkipartaisena, mikä sai hänet näyttämään uupuneelta ja paikoin jopa sairaalta. Väittelyä radiosta kuunnelleiden ja näin Nixonia näkemättömien mielestä hän voitti väittelyn, mitä on pidetty todisteena siitä, että hänen ulkonäkönsä aiheutti hänen tappionsa hänen mielipiteidensä sijasta.
Enugu
Enugu on suuri kaupunki Nigeriassa, Enugun osavaltion pääkaupunki. Vuonna 2005 kaupungin rajojen sisällä arvioitiin elävän noin 564 000 henkeä. Heistä suurin osa on igboja. Enugussa on yliopisto ja omat televisio- ja radioasemat. Enugu oli Biafran pääkaupunki sen lyhyen itsenäisyyden aikana.
Yhdysvaltain presidentinvaalit 1960
Vaalit
Kennedy oli kampanjoinnin loppuvaiheessa mielipidemittauksissa hieman edellä, kunnes presidentti Eisenhower antoi viimein tukensa Nixonille. Ehdokkaiden suosio oli tämän jälkeen niin tasaväkistä, että koomikko Mort Sahl vitsaili, ettei kumpikaan voittaisi.
Tulokset
Noin 37 000 äänen ero Texasissa ja Illinoisissa olisi riittänyt Nixonin voittoon Kennedyn sijasta. Nixon odotti vaaliyönä turhaan, että ensi tiedot Kennedyn voitosta olisivat osoittautuneet virheellisiksi. Vuoden 1916 presidentinvaaleissa republikaanien ehdokas Charles Evans Hughes oli mennyt nukkumaan luullen tulleensa valituksi presidentiksi, mutta aamuun mennessä tulos oli kääntynyt häntä vastaan – Nixon arveli, että hänellä olisi ollut mahdollisuus päinvastaiseen ilmiöön. Hän ei riitauttanut vaalien tulosta, vaan tunnusti tappionsa.
Osa vaaleissa valituista valitsijamiehistä ei halunnut äänestää kumpaakaan ehdokkaista. He äänestivät rotuerottelun kannattaja Harry F. Byrdiä, joka ei kuitenkaan ollut vaaleissa ehdolla.
Drudkh
Yhtyeen sanoitukset käsittelevät slaavilaista mytologiaa, vuodenaikoja ja runoutta (varsinkin ukrainalaisen runoilijan Taras Shevchenkon teoksia, joista koko The Swan Road -albumi koostuu). Drudkh on julkaissut toistaiseksi neljä kokopitkää brittiläisen levy-yhtiön Supernal Musicin kautta. Kaikki albumit on julkaistu myös vinyyliversioina suomalaisen Northern Heritagen ja Faustian Distributionin kautta.
Lokakuussa 2006 yhtyeeltä ilmestyi albumi Songs of Grief and Solitude, joka on täysin akustinen folk-levy. Huhtikuussa 2007, muutamien myöhästymisten jälkeen, Drudkh julkaisi 13-minuuttisen Anti-Urban-EP:n, joka sisältää kaksi Drudkhille tyypillisempää black metal -sävellystä. Kesällä 2007 julkaistiin yhtyeen kuudes kokopitkä albumi Estrangement.
Drudkh luokitellaan ajoittain myös virheellisesti NSBM-yhtyeeksi, vaikka yhtye on kiistänyt kannattavansa mitään poliittisia ääriliikkeitä. Vuonna 2006 julkaistu levy Blood in Our Wells (Кров у Наших Криницях) on omistettu poliitikko Stepan Banderalle, joka johti ukrainalaisten nationalistien järjestöä toisen maailmansodan aikana ja sen jälkeen.
Pokka pitää
thumb|Hyacinth puhelimessa ja Richard takana.
Pokka pitää oli brittiläinen komediasarja, jota tehtiin vuosina 1990–1995. Sarjaa kuvattiin Coventryssä, Keski-Englannissa. Se on Britannian yleisradioyhtiö BBC:n kaikkien aikojen myydyin televisiosarja. Jo eläkkeelle jääneen käsikirjoittaja Roy Clarken tekemiä jaksoja kertyi yhteensä 46. Sarjan ensiesitys Suomessa nähtiin vuonna 1998 Yle TV1:llä, ja sen jälkeen se on nähty useasti toiveuusintoina TV1:llä sekä MTV3 Sarjalla.
Sarjan huumori rakentuu ennen kaikkea päähenkilö Hyacinth Bucketin (Patricia Routledge) pyrkimyksistä esiintyä yläluokkaisena ja hänen arvostelukyvyttömyydestään: Hyacinth ei ymmärrä sitä, että ylilyövä hienostelu vain leimaa hänet kiipijäksi, eikä hän myöskään vaikuta huomaavan, että melkein kaikki muut pitävät häntä todella rasittavana. Ihmiset pyrkivät parhaansa mukaan välttelemään ”Bucketin eukkoa” (engl. the Bucket woman). Hyacinthin hienostohaaveisiin perustuu myös sarjan alkukielinen nimi Keeping Up Appearances, joka tarkoittaa suomeksi käännettynä ”hyvän vaikutelman ylläpitämistä”. Säännöllisiä huumorin aiheita ovat Hyacinthin päällepäsmäröivä luonne ja hänen suhteensa alistuvaan ja selkärangattomaan puolisoonsa Richardiin. Toinen keskeinen huumorin aihe on Hyacinthin suurellisten edesottamuksien johtaminen absurdeihin ja joskus jopa kaoottisiin tilanteisiin.
Sarja oli erittäin suosittu niin Isossa-Britanniassa, Yhdysvalloissa, Australiassa kuin Euroopan maissakin. Suomessa jaksot keräsivät parhaimmillaan reippaasti yli miljoona katsojaa.
Suomalaiset äänestivät Patricia Routledgen vuoden ulkomaalaiseksi televisiokasvoksi naisesiintyjien sarjassa vuoden 2001 alussa pidetyssä Telvis-gaalassa.
Sarjan henkilöt
Hyacinth Bucket on sarjan päähenkilö, yläluokkaista elämäntyyliä tavoitteleva keskiluokan kotirouva. Hänen hahmonsa on lajitelma luokkapyrkyrien tunnusmerkkejä: hän esimerkiksi puhuu korostetun hienostelevaan tyyliin, ylpeilee rikkailla sukulaisillaan ja hienoilla tuttavillaan, vaatii ”arvonsa mukaista” erityiskohtelua sekä pukeutuu aina sävy sävyyn. Hän on myös päällekäyvä luonne, joka ei ota muiden mielipiteitä lainkaan huomioon ja on täysin immuuni kaikelle arvostelulle. Hän harrastaa lauleskelua (laulutaidottomuudestaan huolimatta) ja kaikenlaisia ”paremman väen” aktiviteetteja, joita sattuu keksimäänkään. Jos Hyacinth saa tietää tuttavansa päässeen tärkeisiin piireihin tai luksuslomalle, hänen on heti pistettävä paremmaksi. Kotona Hyacinth on siisteysintoilija eikä siedä minkäänlaista sotkua tai likaa. Erityisen ylpeä hän on ”kuuluisista” kynttiläillallisistaan, jonne hän kutsuu vain tuttavapiirinsä kerman, mutta joita muut hahmot salaa kammoavat. Hyacinth yrittää kaikin keinoin pitää rahvaanomaiset sisarensa ja lankonsa erossa ”hienommista” naapureistaan, mutta yleensä he sattuvat paikalle juuri pahimpaan aikaan. Hyacinth on myös tarkka nimensä ääntämisestä, Buké Bucketin sijaan.
Richard Bucket on Hyacinthin selkärangaton ressukka aviomies. Hän on maanläheinen ja hiljainen ja täysin kyllästynyt vaimonsa päähänpistoihin, mutta ei voi muuta kuin alistua niihin. Sarjan aikana hän jää työstään varhaiseläkkeelle, mikä masentaa häntä, koska työssä käydessään hänen ei tarvinnut sietää Hyacinthia kuin osan vuorokaudesta. Joskus harvoin hän yrittää pitää puolensa Hyacinthia vastaan – olemattomin tuloksin. Juuri Hyacinthin kanssa eläminen saa kaikki muut hahmot säälimään Richardia ja ihailemaan hänen hermojensa kestävyyttä. Naapurin Elizabeth ja erityisesti Emmet ovat Richardin ystäviä.
Elizabeth Warden, o.s. Hawksworth asuu Hyacinthin naapurissa. Sarjassa mainitaan, että hänellä on Kauko-Idässä työskentelevä aviomies sekä muualla opiskeleva tytär Gail. Hyacinth kutsuu Elizabethin usein keittiöönsä kahville tai teelle. Elizabeth kammoaa näitä käyntejä, koska pelkää rikkovansa Hyacinthin astioita tai muuten aiheuttavansa sotkua, sillä hän hermostuu aina tämän luona. Usein näin käykin, mistä Hyacinth on selvästi harmistunut mutta hammasta purren painaa asian villaisella. Sarjan kuluessa Hyacinth alkaa tarjoilla Elizabethin teen ja kahvin mukissa hienon teekupin sijaan. Elizabeth yrittää joskus puhua Hyacinthille järkeä, mutta useimmiten jää huomiotta tai tulee väärinymmärretyksi.
Emmet Hawksworth on Elizabethin veli. Hän liittyi sarjan hahmokaartiin erottuaan vaimostaan ja muutettuaan siskonsa luo asumaan. Hän on työtön ammattimuusikko ja amatöörioperettiseuran johtaja. Emmet kärsii suuresti, kun Hyacinth alkaa laulaa aina hänet nähdessään. Useimmiten hän pyrkii kaikin keinoin välttelemään Hyacinthia. Asiaa pahentaa, että Hyacinth yrittää tehdä häneen vaikutuksen laulutaidoillaan. Emmet suhtautuu Hyacinthiin erittäin vihamielisesti. Hän on ilkikurinen ja valmis näpäyttämään Hyacinthia aina tilaisuuden tullen. Usein hän jopa piruilee suoraan Hyacinthille, mutta tämä ei joko ymmärrä tai kieltäytyy uskomasta, että Emmet haluaisi tahallaan olla hänelle ilkeä.
Alakeskiluokkaiset tai työväenluokkaiset Daisy ja Rose ovat kaksi Hyacinthin kolmesta sisaresta. Hyacinth itse on sisarussarjan vanhin, Daisy toiseksi vanhin ja Rose nuorin. Daisy asuu rapistuneella alueella melkoisessa läävässä yhdessä Rosen, aviomiehensä Onslow’n ja sisarusten isän kanssa.
Daisy on romanttinen ja lemmenkipeä höpsö, joka harrastaa rakkausromaanien lukemista ja palvoo miestään. Rose on uskaliaasti pukeutuva miestennielijä, jolla on joka jaksossa uusi rakastaja. Sarjan aikana hän piirittää muun muassa Emmetiä ja kirkkoherra Michaelia, ja välillä taas kärsii kovistakin lemmensuruista. Onslow on epäsiisti ja laiska renttu, joka nähdään harvoin muualla kuin nojatuolissaan juomassa olutta ja seuraamassa televisiosta laukkakisoja. Hänen autonrähjänsä ja liikkumisensa aluspaidassa hävettävät Hyacinthia. Nimettömäksi jäävä siskosten isä on vanha sotaveteraani. Hän on terve ja aktiivinen, mutta täysin vanhuudenhöperö. Hän elää usein toista maailmansotaa uudelleen. ”Isä” (engl. daddy) aiheuttaa toilailuillaan varsin paljon ongelmia Hyacinthille. Daisyllä ja Onslow’lla on tytär Stephanie ja tyttärentytär Kylie, mutta heidät nähdään vain yhdessä jaksossa.
Sheridan Bucket on Hyacinthin ja Richardin poika, joka opiskelee yliopistossa pääaineinaan runous ja koruompelu. Hyacinth jumaloi Sheridania eikä suostu uskomaan tästä mitään pahaa, vaikka Sheridan soittaakin vanhemmilleen vain pyytääkseen rahaa. Richard sen sijaan ei ylpeile pojallaan juuri hänen aiheuttamiensa kulujen vuoksi. Muutaman kerran myös vihjataan Sheridanin olevan homoseksuaali. Hän näkyy sarjassa vain kerran vilahdukselta, silloinkin takaapäin taksin kyydissä, eikä puhelinkeskustelukohtauksissa kuulla hänen repliikkejään.
Pastori Michael on paikallisen seurakunnan toiminnan johtaja, ja joutuu siksi harmikseen usein tekemisiin Hyacinthin kanssa muun muassa hyväntekeväisyystempauksien merkeissä. Hän yrittääkin vältellä Hyacinthia, useimmiten huonoin tuloksin. Kirkkoherran nimettömäksi jäävä vaimo on kuullut liioitelluiksi luulemiaan kauhujuttuja Hyacinthista, mutta haluaa yrittää suhtautua häneen avomielisesti. Hän on kuitenkin mustasukkainen miehestään ja inhoaa varsinkin Rosea, joka on yrittänyt vikitellä Michaelia. Muutaman kerran hän käsittää väärin yllättäessään miehensä ja Rosen kyseenalaisessa tilanteessa.
Muita sarjassa toistuvasti esiintyviä hahmoja ovat rouva kunnanvaltuutettu Nugent, postinkantaja, maidontoimittaja ja Hyacinthia liehittelevä lipevä majuri. Sarjassa on myös pariin otteeseen mainittu Hyacinthin ”kilpakumppani” rouva Barker-Finch.
Vakiovitsit
Sarjassa esiintyy lukuisia vakiovitsejä. Yleisimmät niistä ovat Hyacinthin vakiorepliikkejä: vaatimus siitä, että hänen sukunimensä Bucket (ämpäri) kuuluu lausua ”bouquet” (kukkakimppu), pitkällinen ja hienosteleva tyyli vastata puhelimeen ”The Bouquet residence, the lady of the house speaking” (Bouquet’n residenssi, rouva puhelimessa) sekä tapa muistuttaa kaikkia siskonsa Violetin isosta talosta, saunasta ja muista rikkauksista aina mainitessaan tämän ohimennenkin.
Muita toistuvia vitsejä ovat muun muassa Elizabethin kahvikuppineuroosi ja siitä seuraavat pikku onnettomuudet sekä Hyacinthin kaatuminen pensasaitaa vasten Daisyn ja Onslow’n pihalla, kun heidän koiransa yllättää hänet joka kerta haukkumisellaan. Hyacinthia vauhkosti välttelevät postinkantajat ja maidontoimittajat sekä hänen tarpeettomat ja joskus vaaratilanteita aiheuttavat neuvonsa Richardin ajaessa autoa ovat niin ikään toistuvia koomisia aiheita. Hyacinthin pyrkimykset järjestää hienoja tapahtumia tai tehdä vaikutus tärkeisiin henkilöihin päättyvät poikkeuksetta absurdiin kaaokseen. Joissain jaksoissa Hyacinth mainitsee suosikkiesineensä, kuten Royal Doulton -teeastiaston käsinmaalattuine talvioineen useaan otteeseen. Myös Sheridan-pojan helminappikokoelma ja vähäpätöiset palkinnot ovat hänen ylpeydenaiheensa.
Alkutunnus
Sarjan alkutunnuksen aikana soi sarjan tunnusmusiikki, joka soi myös jokaisen jakson lopussa. Alkutunnuksessa Hyacinth kirjoittaa kutsukorttia kynttiläillalliselle ja tuoksuttaa valkoista kukkaa, jossa on toukka. Lopputekstien aikana Hyacinth kattaa pöytää ja asettaa siihen nimikyltin, jossa lukee Harold Snoad (sarjan tuottaja ja ohjaaja).
Sarjan lopettaminen
Sarjan päättyminen tapahtui pääosanesittäjä Routledgen aloitteesta. Syynä oli käsikirjoitus, joka hänen mukaansa alkoi loppua kohden vuotaa. ”Minusta tuntui, että käsikirjoittaja kierrätti vanhoja ideoita, ja arvelin sen olevan sääli. En halunnut jäädä jumiin ikuisiksi ajoiksi”, Routledge kertoi Ilta-Sanomien haastattelussa 2017.
Julkaisut
upright|thumb|Pokka pitää -[[DVD-julkaisu.]] Pokka pitää -sarja on julkaistu DVD:lle. Ensimmäinen ja toinen tuotantokausi julkaistiin Suomessa 6. lokakuuta 2004, kolmas ja neljäs tuotantokausi 20. tammikuuta 2005, ja viimeinen eli viides tuotantokausi julkaistiin 2006.
Sarjasta on julkaistu neljän jakson DVD-kokoelma vuonna 2007. Kokoelmassa on kaksi tunnin pituista jaksoa sekä kaksi tavallista puolen tunnin jaksoa. Siihen kuuluu myös yli tunnin mittainen parhaat palat -osio, jossa on muun muassa näyttelijöiden haastatteluja sekä epäonnistuneita otoksia.
Moulin Rouge!
Moulin Rouge! on vuonna 2001 ensi-iltansa saanut elokuvamusikaali, jonka on ohjannut Baz Luhrmann. Se kertoo nuoresta kirjailijasta, Christianista, joka rakastuu Moulin Rouge -kabareen näyttelijään ja kurtisaaniin, Satineen. Elokuva oli Oscar-ehdokkaana parhaaksi elokuvaksi ja parhaaksi naispääosaksi mutta voitti lopulta vain parhaan puvustuksen ja parhaan lavastuksen.
Kuvaus
Moulin Rouge! on elokuvaooppera, jonka juonen ja rakenteen on sanottu saaneen suuresti innoitusta italialaisesta Grand opérasta: runsas musiikki, värikylläisyys, yksityiskohtainen lavastus ja puvustus. Siinä on myös aineksia Bollywood-elokuvista kuten yksinkertainen juoni, jossa on yksinkertainen konflikti, sankaritar, jolla on melodramaattinen sairaus sekä kaksiulotteisia hahmoja. Sen lisäksi Baz Luhrmann paljasti DVD:n kommenttiraidalla saaneensa vaikutuksia vanhasta kreikkalaisesta Orfeuksen tarinasta. Orfeus oli musikaalinen nero ja verraton kehenkään muuhun aikalaiseensa verrattuna. Elokuvantekijät päättivät toistaa tätä käyttämällä lauluja 1900-luvun puolestavälistä aina vuosisadan lopulle, mikä oli vuosikymmeniä elokuvan tapahtumien jälkeen. Tällä tavalla Christian vaikuttaisi muiden hahmojen mielestä kekseliäältä muusikolta ja kirjailijalta.
Elokuva käyttää tunnettuja lauluja ja sovittaa ne 1900-luvun vaihteen tapahtumiin pariisilaisessa kabareessa käyttäen tehosteena pyöriviä kameraliikkeitä ja tanssia. Elokuva viittaa myös oikeaan Moulin Rougeen 1900-luvun alusta: elokuvassa esiintyvät taiteilija Henri de Toulouse-Lautrec ja säveltäjä Erik Satie ja Harold Zidler viittaa Moulin Rougen entiseen johtajaan Charles Zidleriin. Joitakin elokuvaa varten muunnettuja lauluja ovat "Chamma Chamma" hindulaisesta elokuvasta China Gate, David Bowien versio Eden Ahbezin jazz-kappaleesta "Nature Boy", Patti LaBellen "Lady Marmalade" (Christina Aguilera/Pink/Mya/Lil' Kim -coverille hankittiin lupa elokuvaa varten), Madonnan "Like a Virgin" ja "Material Girl", The Beatlesin "All you need is love", Elton Johnin "Your song", The Sound of Music -elokuvan tunnuskappale sekä yksi harvoista Nirvanan "Smells Like Teen Spirit" -kappaleen elokuvakäytöistä. Elokuvassa käytettiin niin paljon pop-musiikkia, että Baz Luhrmannilta meni melkein kaksi vuotta saada oikeudet lauluihin.
Juoni
thumb|Oikea Moulin Rouge Ranskassa. On vuosi 1899 Nature Boy. Christian (Ewan McGregor) muuttaa Pariisin Montmartren kaupunginosaan voidakseen tulla kirjailijaksi boheemikulttuurin ympäröimänä. Sattuman oikusta hän tapaa ryhmän näyttelijöitä, joita johtaa Toulouse-Lautrec (John Leguizamo). Christianin kirjoittajantaitojen avulla ryhmä onnistuu viimeistelemään valmistelemansa näytelmän ”Spektaakkeli spektaakkeli” The Sound of Music/Children of the Revolution. He toivovat voivansa myydä näytelmän Harold Zidlerille (Jim Broadbent), joka omistaa Moulin Rouge-nimisen kabareen. Toulouse-Lautrec suostuttelee Christianin tapaamaan kabareen tähtikurtisaanin, Satinen (Nicole Kidman), tämän yksityishuoneistossa ja esittelemään tälle heidän näytelmänsä Lady Marmalade"/"Zidler's Rap (The Can-Can)"/"Smells Like Teen Spirit. He eivät kuitenkaan tiedä, että samaan aikaan Zidler on luvannut Satinen rikkaalle ja häikäilemättömälle Monrothin herttualle (Richard Roxburgh), joka on kabareen mahdollinen tuleva rahoittaja Sparkling Diamonds.
Ensi alkuun Satine sekoittaa Christianin herttuaan, mutta saa pian selville, että Christian on vain vaivainen kirjailija. Christian on kuitenkin ehtinyt rakastua Satineen Your Song. Herttua löytää heidät Satinen huoneistosta yhdessä, ja Satine ja Christian valehtelevat hänelle pikaisesti harjoittelevansa Moulin Rougen uusimman näytelmän, ”Spektaakkeli spektaakkelin”, sanoja. Zidlerin, Toulouse-Lautrecin ja muiden näyttelijäryhmän jäsenien avulla he improvisoivat näytelmän juonen ja yrittävät kaupata näytelmää herttualle. Näytelmässä paha maharadža yrittää kosiskella erästä intialaista kurtisaania, joka on rakastunut köyhään sitarinsoittajaan The Pitch (Spectacular Spectacular). Hämmentynyt herttua suostuu näytelmän rahoittajaksi, mutta vain sillä ehdolla, että hän saa vastineeksi tavata Satinea One Day I´ll Fly Away. Myöhemmin Christian palaa Satinen luokse vakuuttamaan tämän siitä, että tämä vastaa hänen tunteisiinsa Elephant Love Medley. Samalla kun kabareeta muutetaan teatteriksi näytelmää varten, Christian ja Satine onnistuvat tapailemaan toisiaan salaa teeskentelemällä harjoittelevansa Satinen vuorosanoja. Herttua tulee mustasukkaiseksi ja varoittaa Zidleriä siitä, että hän saattaa lopettaa näytelmän rahoittamisen. Zidler järjestää Satinelle ja herttualle illallisen samaksi illaksi. Satine kuitenkin sairastuu päivän harjoituksissa, ja Zidler saa kuulla hänen olevan kuolemaisillaan keuhkotautiin Gorecki. Zidler pyytää herttualta anteeksi seuraavana päivänä ja väittää, että Satine on mennyt ripittäytymään Like a Virgin. Harjoitusten aikana Satine yrittää vakuuttaa Christianin siitä, että heidän suhteensa vaarantaa koko näytelmän, mutta Christian vastustaa kirjoittamalla näytelmään salaisen rakkauslaulun ja vakuuttaa näin Satinen heidän rakkaudestaan Come What May.
Myöhemmin, kun herttua seuraa Christianin ja Satinen harjoittelua, mustasukkainen Nini (Caroline O’Connor), joka on myös yksi kabareen esiintyjistä, osoittaa herttualle, että koko näytelmä kertoo tosiasiassa Christianista, Satinesta ja herttuasta. Raivostunut herttua vaatii, että näytelmän loppu on muutettava niin, että kurtisaani valitsee lopulta maharadžan. Satine tarjoutuu puhumaan herttualle ja viettämään yön tämän kanssa säilyttääkseen näytelmän alkuperäisen lopun. Sinä iltana herttuan huoneistossa Satine näkee Christianin seisomassa alhaalla kadulla ja tajuaa, ettei voi maata herttuan kanssa El Tango de Roxanne. Herttua yrittää ottaa Satinen väkisin, mutta yksi kabareen tanssijoista (Deobia Oparei) pelastaa ja vie hänet takaisin Christianin luo. Christian ehdottaa, että he karkaisivat yhdessä. Sillä välin herttua uhkailee Zidlerille tapattavansa Christianin, jos Satine ei suostu hänen omakseen. Zidler toistaa herttuan uhkauksen Satinelle ja kertoo tälle myös tämän vakavasta taudista Fool To Believe. Satine palaa Christianin luo ja kertoo, etteivät he voi enää tavata toisiaan, sillä hän on päättänyt valita herttuan tämän sijasta The Show Must Go On. Christian yrittää seurata Satinea, mutta häntä ei enää päästetä sisään Moulin Rougeen. Christian vaipuu masennukseen, eivätkä edes Toulouse-Lautrecin vakuuttelut Satinen horjumattomasta rakkaudesta piristä häntä.
Näytelmän ensi-iltana Christian hiipii Moulin Rougeen aikomuksenaan maksaa Satinelle tämän rakkaudesta, aivan kuten herttuakin on tehnyt Hindi Sad Diamonds. Hän tavoittaa Satinen juuri ennen kuin tämän pitäisi olla lavalla. Satine varoittaa häntä, että hänen henkensä on vaarassa, jos herttua näkee heidät yhdessä. Yhtäkkiä pari löytää itsensä lavalta kohdevalon alta. Zidler uskottelee hämmästyneelle yleisölle, että Christian onkin valepukuinen sitarinsoittaja. Christian kuitenkin kävelee lavalta hiljentyneen yleisön joukkoon. Katossa killuva Toulouse-Lautrec huutaa: ”Kaikkein suurinta on rakastaa ja saada vastarakkautta”, mikä kannustaa Satinea laulamaan heidän salaisen rakkauslaulunsa, jonka Christian kirjoitti Satinelle rakkaudenosoituksenaan. Lumoutunut Christian palaa takaisin lavalle laulamaan yhdessä Satinen kanssa. Herttuan henkivartija (Linal Haft) yrittää ampua Christianin, mutta Toulouse-Lautrec estää sen. Silloin Herttua yrittää ampua Christianin itse, mutta Zidler puolestaan pysäyttää hänet. Raivostunut herttua ryntää ulos kabareesta. Christian ja Satine päättävät laulunsa yleisön osoittaessa suosiota seisaallaan Come What May (Reprise), Coup d’État (Finale)).
Esiripun laskeutuessa Satine kaatuu maahan keuhkotaudin riuduttamana. Muiden esiintyjien katsellessa Satine ja Christian vakuuttavat toisilleen rakkauttaan, minkä jälkeen Satine kuolee. Vuotta myöhemmin Moulin Rouge on suljettu lopullisesti, ja Christian on kirjoittanut kirjan rakkaudestaan Satineen, ”rakkaudesta, joka kestää ikuisesti” Nature Boy (Reprise).
Julkaisu ja vastaanotto
Elokuvan tuotanto alkoi marraskuussa 1999 ja se saatiin valmiiksi toukokuussa 2000 hieman yli 50 miljoonan dollarin budjetilla. Tuotanto meni yleisesti hyvin ja ainoa suuri vastoinkäyminen sattui, kun Nicole Kidman loukkasi polvensa erään monimutkaisen tanssikohtauksen kuvauksissa. Elokuva oli alun perin tarkoitus julkaista 25. joulukuuta 2000, jotta se saisi enemmän huomiota Oscar-ehdokkuuksia jaettaessa, mutta 20th Century Fox siirsi julkaisua alkukesään, jotta ohjaaja Baz Luhrmannilla olisi enemmän aikaa tuotannonjälkeiseen työhön. Elokuva sai ensi-iltansa Cannesin elokuvajuhlilla 9. toukokuuta 2001, jossa siitä tuli tapahtuman aloittava elokuva. 18. toukokuuta se julkaistiin rajoitetussa määrin ja koko Yhdysvalloissa 1. kesäkuuta.
Moulin Rouge! sai kriitikoilta yleisesti myönteisen vastaanoton. Michael Wilmington Chicago Tribunesta kirjoitti, että Moulin Rouge! on yksi niitä harvoja elokuvia, joka salpaa hengityksen, kun katsoja ymmärtää elokuvateollisuuden mahdollisuudet.
Elokuva oli menestys jo rajoitetun julkaisun aikana ja tuotti 185 095 dollaria vain kahdessa elokuvateatteriketjussa avausviikonloppuna. Studion edustajat sanoivat, että monet yleisöt puhkesivat suosionosoituksiin kesken kaiken. Tuotto kasvoi muistopäivän viikonloppuna (29. toukokuuta) 254 098 dollarilla. Kun levitys alkoi yli 2500 teatterissa se tuotti 14,2 miljoonaa dollaria ensimmäisenä viikonloppuna. Tuottoa kerääntyi tasaisesti koko kesän ajan ja loppusumma Yhdysvalloissa oli 57 miljoonaa dollaria. Elokuva julkaistiin lyhyeksi aikaa lokakuussa 2001 Oscar-palkintojen vuoksi ja Luhrmann sanoikin, että hänen aikomuksensa oli saada ehdokkuudet Kidmanille ja McGregorille.
Moulin Rouge! oli vielä suositumpi muualla maailmassa. Se rikkoi ennätyksiä Australiassa ja onnistui löytämään yleisönsä melkein jokaisessa maassa. Se tuotti lopulta 120 miljoonaa dollaria, joten maailmanlaajuinen tuotto oli yli 177 miljoonaa dollaria.
Palkinnot
Kun palkintokausi alkoi, elokuva oli ihmisten tuoreessa muistissa kovasti mainostetun DVD:n julkaisun ansiosta joulukuussa 2001. National Board of Review valitsi sen vuoden parhaaksi elokuvaksi. Sen jälkeen se sai kuusi Golden Globe -ehdokkuutta: paras elokuva (musikaali tai komedia), paras naisnäyttelijä, paras miesnäyttelijä, paras alkuperäinen musiikki, paras ohjaaja ja paras laulu ("Come What May"). Se voitti niistä kolme, muun muassa parhaan elokuvan palkinnon. Muutamaa viikkoa myöhemmin se sai 13 BAFTA-ehdokkuutta, mikä oli suurin määrä sinä vuonna. Se voitti kolme, mukaan lukien paras miessivuosa (Jim Broadbent).
Elokuva sai kahdeksan Oscar-ehdokkuutta, mukaan lukien paras naisnäyttelijä ja paras elokuva. Baz Luhrmann ei saanut ehdokkuutta ohjaajana. Tapahtuman aikana juontaja Whoopi Goldberg totesi: "I guess Moulin Rouge! just directed itself" ("Kai Moulin Rouge! ohjasi sitten itse itsensä). Se voitti kaksi palkintoa, parhaan puvustuksen ja lavastuksen. MTV Movie Awards -tapahtumassa Kidman voitti parhaan naisnäyttelijän palkinnon sekä parhaan musiikkikohtauksen McGregorin kanssa.
"Come What May" -kappaleen Oscar-ehdokkuus hylättiin, sillä se oli alun perin kirjoitettu (mutta ei käytetty) Luhrmannin edellistä elokuvaa Romeoa ja Juliaa varten eikä nimenomaan Moulin Rouge! -elokuvaan.
Laulut
Lista kappaleista ja artisteista, jotka tekivät ne tunnetuiksi:
Elephant Love Medley
Soundtrack
MOULIN ROUGE - Music From Baz Luhrmann's Film (Vol. 1)
thumb|Soundtrack
MOULIN ROUGE - Music From Baz Luhrmann's Film (Vol. 2)
Maininnat
Palkinnot:
Peltoleski
Peltoleski (Vidua wilsoni) on leskien heimoon kuuluva varpuslintu.
Moulin Rouge!
Maininnat
Ehdokkuudet:
Peltoleski
Levinneisyys
Peltoleskeä tavataan Afrikan länsi- ja keskiosissa. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Brasilian Grand Prix 1987
Brasilian Grand Prix 1987 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 12. huhtikuuta 1987 Jacarepaguan radalla. Kilpailu oli kauden ensimmäinen, ja sen voitti McLaren-tallissa ajanut hallitseva maailmanmestari Alain Prost.
Vokaalitrance
Vokaalitrance on trancen alalaji, johon on liitetty mukaan myös laulu.
Vokaalitranceen liittyy hyvin läheisesti featuring-yhteistyö, eli useat laulajat tekevät yhteistyötä monien eri DJ:n kanssa. Tällaisia ovat muun muassa Kirsty Hawkshaw, Jan Johnston ja Justine Suissa, joiden laulua voi kuulla esimerkiksi Armin van Buurenin ja Tiëston kappaleilla.
Vokaalitrancestä mixataan myös usein "dub"- tai "instrumentaali"-versioita, joissa ei ole laulua mukana. Myös vocaltrance-remixit ovat yleisiä. Niissä laulu on esimerkiksi lisätty jo ilmestyneeseen kappaleeseen. Laulajat ovat useimmin naisia, mutta myös mieslaulajia kuullaan joillakin levytyksillä.
Joskus voi olla vaikeaa erottaa vokaalitrance covereista. Cover on jo entuudestaan jonkun muun julkaisema, mutta toisen dj:n käyttöönottama vanha ja tunnettu kappale, jota muokataan (esimerkiksi Groove Coveragen Poison on coveri Alice Cooperin Poisonista). Puhdas vokaalitrance on kuitenkin vain trancea, jossa on mukana laulu.
Artisteja
Trance (Musik) Trance (musica)
Gil González Dávila
upright|pienoiskuva|Gil González Dávila.
Gil González Dávila (noin 1480–1526) oli espanjalainen konkistadori. González lähti Keski-Amerikkaan ja saapui Costa Ricaan, missä alkuasukkaat suhtautuivat häneen ystävällisesti. Hän jatkoi Nicaraguaan, missä 15 000 intiaania kastettiin kristinuskoon ja Gonzálezin seurue sai paljon kultaa. González palasi Panamaan ja kertoi löytäneensä reitin valtamereltä valtamerelle Nicaraguajärven kautta. Hän lähti vuonna 1523 toiselle tutkimusmatkalleen Hondurasiin, löysi Fonsecanlahden ja nimesi sen piispa Juan Rodríguez de Fonsecan mukaan. Hondurasissa González joutui ristiriitaan Hernán Cortésin kanssa. González pakotettiin muuttamaan Meksikoon, mistä hän palasi Espanjaan.
Martín Fiz
Martín Fiz (s. 3. maaliskuuta 1963 Vitoria, Espanja) on espanjalainen entinen kestävyysjuoksija.
Fizin uran ensimmäinen suuri saavutus oli maratonjuoksun Euroopan-mestaruus Helsingin EM-kisoissa 1994 ajalla 2.10.31, kun Espanja otti kolmoisvoiton. Seuraavana vuonna hän voitti Göteborgin MM-kisoissa maailmanmestaruuden ajalla 2.11.41. Atlantan olympialaisissa 1996 hän oli kuudes ajalla 2.13.06 ja Ateenan MM-kisoissa 1997 toinen ajalla 2.14.21.
Toni Huttunen
Toni Huttunen (s. 12. tammikuuta 1973 Kuusankoski) on entinen suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja. Huttunen edusti Suomen korkeimmalla sarjatasolla koko uransa Myllykosken Palloa.
Ura
Huttunen voitti MyPassa Suomen cupin vuosina 1992, 1995 ja 2004. Kaudella 2005 hän saavutti joukkueineen Suomen-mestaruuden, jonka lisäksi hänellä on viisi SM-hopeaa ja kolme SM-pronssia. Kausi 2009 oli Huttusen 18-kautisen liigauran viimeinen. Hän on 441 ottelullaan eniten Veikkausliiga-otteluita pelannut ja pisimpään samaa seuraa edustanut pelaaja.
Suomen maajoukkuetta Huttunen on edustanut 11 kertaa. Debyyttinsä hän teki 21-vuotiaana 0–7-vierasvoitossa Viroa vastaan 26. lokakuuta 1994.
Piilosana
Piilosana on sanaristikko, jossa vihjeet annetaan varsinaisesta ristikosta erillisinä ja jossa jokainen vihje sisältää sekä suoran vihjeen että piilosanamaisen kätketyn vihjeen ratkaisusanasta. Kätketty vihje voi olla esimerkiksi anagrammi, tai sana on luettavissa lauseesta suoraan tai takaperin peräkkäisiä sanoja yhdistelemällä. Kätketyissä vihjeissä hyödynnetään usein myös lyhenteitä tai sanaleikkejä.
Piilosana on peräisin Englannista (alkukielellä cryptic crossword). Suomeen tehtävätyypin toi Risto Pitkänen. Pitkäsen laatima ensimmäinen suomalainen piilosana julkaistiin Suomen Kuvalehden numerossa 9 vuonna 1975. Piilosanoja ovat Suomessa julkaisseet säännöllisesti Suomen Kuvalehti, Ilta-Sanomat, Aamulehden Sunnuntain ihmiset ja useat ristikkolehdet. Tunnettuja suomalaisia piilosanojen laatijoita ovat Erkki Vuokila, Pertti Oskala ja Aulikki Nenonen. Alkuaikoina eräät laatijat esiintyivät salanimillä, jotka olivat anagrammeja piilosana-sanasta. Tällaisia tekijöitä olivat ainakin Ilpo I. Ansa ja Pia Solina.
Iisakin Julkaisut Oy:llä oli 1970-luvulla valikoimassaan myös Piilosana-niminen lehti, mutta se ilmestyi vain lyhyen aikaa. Muita säännöllisesti ilmestyneitä piilosanalehtiä ei Suomessa ole ollut.
Piilosanan ratkonnan ohjeita on annettu lehdissä, netissä ja kirjoissa.
Karina Sævik
pienoiskuva|Karina Sævik vuonna 2020. Karina Sævik (s. 24. maaliskuuta 1996) on norjalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on pelannut Norjan naisten maajoukkueessa kesäkuun 2023 loppuun mennessä 38 maaottelua ja tehnyt niissä kuusi maalia. MM-kilpailuissa 2019 hän pelasi avauskokoonpanossa kolmessa ottelussa ja tuli vaihtopelaajana kentälle yhdessä ottelussa. EM-kilpailuissa 2022 hän pelasi yhden ottelun avauksessa ja tuli yhdessä vaihdosta kentälle.
Sævik edustaa kotimaassaan Vålerengaa. Hänen aiempia seurojaan ovat norjalaiset Avaldnes ja Kolbotn, ranskalainen Paris Saint-Germain sekä saksalainen Wolfsburg.
Stine Hovland
Stine Hovland (s. 31. tammikuuta 1991) on norjalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan puolustaja. Hän on pelannut Norjan naisten maajoukkueessa vuoden 2019 MM-kilpailujen päättyessä seitsemän maaottelua. MM-kilpailuissa hän ei päässyt pelaamaan.
Hovland edustaa kotimaassaan Sandvikenia.
Stine Hovlandin sisko Even Hovland on myös maajoukkuejalkapalloilija.
Dia (mytologia)
Dia, joka tarkoittaa "kirkasta taivasta", on kreikkalaisessa mytologiassa Peirithooksen, lapiittien kuninkaan, äiti. Hänen puolisokseen mainitaan kuolevainen Iksion, mutta Peirithooksen isä saattoi olla myös Dian orin muodossa vietellyt ylijumala Zeus.
Portsmouth (Ohio)
thumb|Portsmouthin sijainti Ohiossa. thumb|Portsmouthin kaupungintalo Portsmouth on kaupunki Ohiossa, Yhdysvalloissa. Se sijaitsee Ohio-joen varrella Scioton piirikunnassa, jonka hallinnollinen keskus se myös on. Kaupungin perusti Henry Massie vuonna 1803. Sen arvioitu asukasluku vuonna 2005 oli 20 101. Kaupungissa on muun muassa teräs-, kemikaali- ja tiiliteollisuutta.
Knut Lilliehöök
Knut Nilsson Lilliehöök af Fårdala (1603–1664) oli ruotsalainen virkamies, sotilas ja maaherra.
Boxholmissa sijainneen Ingemarstorpin kartanon omistanut Lilliehöök toimi muun muassa oikeusneuvoksena Upplannissa sekä ratsumestarina Länsi-Götanmaan ratsuväkirykmentissä, ennen kuin hänet nimitettiin Turun läänin maaherraksi vuonna 1642. Lilliehöök oli tehtävässä vuoteen 1646 saakka, jonka jälkeen hän jatkoi vielä 1646–1648 viiden vuoden tauon jälkeen uudelleen muodostetun Turun ja Porin läänin maaherrana.
FK Amkar Perm
Amkar on jalkapalloseura Permistä. Se pelaa Venäjän pääsarjassa ja on näin itäisin eurooppalainen pääsarjajoukkue. Kotiottelunsa Amkar pelaa tekonurmipäällysteisellä Zvezda-stadionilla.
Historia
Amkar-joukkue pelasi ensimmäisen ottelunsa 5. toukokuuta 1993 Permin kaupungin cupissa. Joukkue koostui Permin mineraalilannoitetehtaan työntekijöistä. Joukkueen nimi Amkar tulee tehtaan kahdesta päätuotteesta ammoniakista (аммиак) ja virtsa-aineesta (карбамид). Seuraavana vuonna joukkue voitti Permin alueen mestaruuden ja tuli ammattilaisseuraksi 1995 ja eteni pian korkeimmalle sarjatasolle.
Kaudella 2010 joukkue sijoittautui 14:ksi, ja vältti viimeisenä karsinnat. Se kuitenkin vetäytyi korkeimmasta sarjasta velkojensa vuoksi.
Kihnu
Kihnu (, Kihnun murteella Kihnumua) on Virolle kuuluva Itämeren saari Riianlahdella 40 kilometrin päässä Pärnun kaupungista. Kooltaan se on Riianlahden saarista suurin. Lähin asuttu alue on Pärnun kaupunkiin kuuluva Manilaidin saari 7,5 kilometrin päässä. Kihnulla on noin 700 asukasta. Kihnu on ollut oma kuntansa vuodesta 1992 lähtien.
Maantiede
Kihnun saaren pinta-ala on 16,38 neliökilometriä. Koko Kihnun kunnan maapinta-ala on 16,88 neliökilometriä. Saaren ympärillä on 56 asumatonta luotoa. Saari on seitsemän kilometriä pitkä ja 3,3 kilometriä leveä. Rantaviivaa saarella on 36,2 kilometriä. Maasto on hyvin tasaista ja saaren korkein kohta on vain 8,5 metriä merenpinnasta. Ilmasto on Viron keskimääräistä lämpimämpi, vuoden keskilämpötila on +5 °C ja heinäkuun keskilämpötila on +17 °C. Sadepäivien määrä vuodessa on keskimäärin 160 ja tuulennopeus 6 m/s.
Saarella on neljä kylää, Lemsi, Linaküla, Rootsiküla ja Sääre. Saaren itäosan Lemsissä on satama, jonka kautta liikenne mantereelle kulkee. Mantereelta päin saareen on meriliikennettä Pärnun ja Munalaidin satamista. Saareen on päässyt myös lentokoneella Pärnusta. Linakülassa on sairaala, koulu, kotimuseo ja kirkko sekä kunnan kylätalo "rahvamaja", jossa sijaitsee kunnanhallitus ja kirjasto. Saaren pohjoisosassa on Kihnun lentokenttä. Saaren eteläosan Rootsikülassa on majakka.
Historia
pienoiskuva|Hautausmaa Kihnu mainitaan historiallisissa lähteissä ensimmäisen kerran vuonna 1386, mutta asutusta siellä mainitaan olleen vasta 1518. Vanhimmat jäänteet ihmisasutuksesta saarelta ovat kuitenkin 3 000 vuoden takaa. Löytöjen vähäisyys viittaisi siihen, että kyseessä oli kenties kalastajien tai hylkeenpyytäjien väliaikainen asutus. Baltian ristiretkien jälkeen 1200-luvulla saari liitettiin Saarenmaan-Läänemaan hiippakuntaan. Liivinmaan sodan aikana saari vaihtoi omistajaa useaan otteeseen, se kuului Tanskalle vuosina 1562–1565, Puolalle vuosina 1565–1575 ja 1582–1600 sekä Venäjälle vuosina 1575–1582. Vuosina 1600–1710 saari oli Ruotsin vallan alainen. Vasta tällöin saarelle juurtui luterilainen usko.
Kulttuuri
Kihnu on kuuluisa kansanpuvuistaan, jotka ovat edelleen yleisessä käytössä saarella. Vanhat tavat ovat säilyneet saarella pitkään sen eristäytyneisyyden vuoksi. Kulttuuriperintö on säilynyt erityisesti naisten keskuudessa, jotka ovat perinteisesti pysyneet kotona miesten lähdettyä merelle. Kansallispuvut tehdään villasta ja ne koristellaan värikkäillä raidoilla. Miehet pitävät naisista poiketen perinneasuja vain juhlatilaisuuksissa. Saaren kulttuuri valittiin vuonna 2008 Unescon aineettoman kulttuuriperinnön luetteloon.
Kieli
Kihnulla puhutaan omaa murrettaan, joka luokitellaan Viron saarimurteisiin kuuluvaksi. Tästä syystä kielitieteilijät ovatkin esittäneet, että kihnulaiset olisivat peräisin Saarenmaalta tai Muhusta. Voimakkaita vaikutteita on tullut myös Varblan ja Tõstamaan murteista. Murteessa on myös vaikutteita ruotsista, mistä syystä saarella on oletettu olleen myös ruotsalaisasutusta. Murre on muuttunut voimakkaasti vanhasta muodostaan sitä hyvin osaavien kuollessa pois.
Agoué
Agoué on kylä Monon departementin, Grand-Popon piirikunnan arrondissementti Beninissä. Vuonna 2013 siinä oli 18 029 asukasta. Kylä sijaitsee noin 13 kilometriä Grand-Popon "carrefourista" eli teiden risteyksestä länteen.
Historia
Agoué perustettiin Petit-Popossa (nyk. Aného, Togo) 1820-luvulla riehuneen sisällissodan seurauksena. Paikkakunnan englantilaiset ja hollantilaiset asutukset ottivat yhteen väkivaltaisesti, useita ihmisiä kuoli ja taloja tuhottiin. Yhteenottojen jatkuessa hollantilaisten osa kylästä oli lähes tuhottu ja sen johtaja jätti kaupungin perustaen seuraajineen uuden kylän rannikolle noin Grand-Popon ja Petit-Popon puoliväliin.
1840-luvulla Agoué oli jaettu portugalilaiseen ja englantilaiseen kylään. Tulipalo tuhosi vuonna 1843 Thomas Huttonin palmuöljytehtaan. Sierra Leonesta muuttavia vapautettuja orjia alkoi tulla seudulle, ja ennen pitkää he muodostivat erään yhteisön Agouén portugalilaisessa osassa. Afrobrasilialaisten maahanmuuton takia Agouén väestö kasvoi voimakkaasti 1840-luvulta alkaen. Brasiliasta vapautettu orja Joaquin d'Almeida, joka oli alun perin Mahi ja joka kääntyi katolilaisuuteen, oli myös orjakappias, joka rakensi katolisen kappelin Agouéen vuoden 1845 tienoilla.
Petit-Popon ja Agouén välillä käytiin jälleen sisällissota vuosina 1860-1866. Sen jälkeen brittien laivasto alkoi kontrolloida Orjarannikon orjakauppaa, joka oli myös Agouén kylän pääasiallinen elinkeino 1840-luvulla. Se oli erityisen vilkasta 1840-luvulla ja yhdisti kylän Ouidahiin, joka oli orjamarkkinan keskus. Korvaavaksi tuotteeksi suunniteltu palmuöljyn valmistus tuli vähitellen seudun suurimmaksi ansiolähteeksi.
Euroopan siirtomaavaltojen kiistojen jälkeen Ranskan ja Saksan hallitukset sopivat vuonna 1885, että Saksalle kuuluisi Petit-Popo ja lännempänä oleva Porto Segura. Näistä muodostuivat keskukset Saksan siirtomaalle, Togolandille. Agoué ja Grand-Popo jäivät Ranskan omistukseen. Protektoraattien raja kulki Mono-joessa ja laguunissa, joten hiekkaisella, kapealla kannaksella sijaitsevan Angouén tuottoisat takamaat laguunista pohjoiseen jäivät rajan toiselle puolen. Erilaiset saksalaisten ja ranskalaisten määräämät verojärjestelyt aiheuttivat Agouén talouden perustan tuhoutumisen.
Lokrinen
thumb|right|300px|C:stä alkava lokrinen asteikko.
Historia
Nimi "lokrinen" on peräisin antiikin Kreikan aikaisesta musiikin teoriasta. Se sai nimensä Kreikan Lokriksen maakunnan mukaan. Nykyisessä merkityksessään termi tuli kuitenkin käyttöön vasta 1800-luvulla.
Nykyisin lokriseksi nimitetty moodi vastaa sitä, mitä kreikka­laiset nimittivät diatoniseksi mikso­lyydiseksi. Kreikka­laisilla "lokrinen" oli toinen nimi silloiselle "hypo­dooriselle" eli "tavalliselle" tonokselle, jonka asteikko ulottui mese-sävelestä nete hyperbolaion-säveleen ja jonka diatoninen luonne vastasi nykyistä aiolista moodia. Tässä merkityksessä termi esiintyy joilla­kuilla antiikin aikaisilla musiikin teoreetikoilla kuten Kleonideella erään oktaavilajin ja Athenaeuksella erään silloin jo vanhentuneeksi katsotun harmonian nimenä.
Keskiaikaisten kirkkosävellajien järjestelmään nykyinen lokrinen moodi ei kuulunut. Kun Heinrich Glarean vuonna 1547 teoksessaan Dodecachoron uudisti moodien teoriaa, hän antoi tälle oktaavin jako­tavalle nimen "hyper­aiolinen" ja esitti siitä joitakin esi­merkkejä aikansa musiikista (ystävänsä Sixtus Dietrichin suosituksesta erään kolmi­osaisen poly­fonisen esi­merkin sekä Christe -osan eräästä Pierre de La Rue, mutta hänkään ei hyväksynyt hyper­aiolista kahden­toista moodinsa joukkoon.
Ensimmäisen kerran termi lokrinen esiintyy musiikin teoriassa nykyisessä merkityksessään vasta 1800-luvun alussa, jolloin sitä käytettiin uuden, järjestys­numerolla 11 alkavan moodin nimenä, jonka päätössävel (finalis) on H ja jossa puoli­askelet ovat asteikon ensimmäisen ja toisen sekä neljännen ja viidennen sävelen välissä. Sen tenor -sävel on G, mediantti D, ja sillä on kaksi partisipanttia, E ja F.
Nykyinen lokrinen moodi
Nykyisessä käytännössä lokrista voidaan pitää molliasteikkona, jonka toinen ja viides sävel ovat alennetut puoliaskelen verran. Se voidaan käsittää myös asteikoksi, joka alkaa joonisen eli duuriasteikon seitsemänneltä säveleltä. Lokrisella moodilla on kaava 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7. Sen toonikasointu on vähennetty kolmisointu, esimerkiksi h:sta alkavalla lokrisella asteikolla H-d-f.
Esimerkkejä:
300px|thumb|left|H:sta alkava lokrinen asteikko.
Luonnehdinta
Lokrinen on ainoa diatoninen moodi, jonka toonikasointu on vähennetty kolmisointu, jota pidetään riitasointuna. Tämä seuraa siitä, että soinnun pohja­sävelen ja kvintin välinen intervalli on vähennetty kvintti. Esimerkiksi H-lokrisen kolmi­soinnun muodostavat sävelet H, D ja F, missä H on pohja­sävel ja F kvintti. Niiden välinen vähennetty kvintti tekee soinnusta riitasointisen. Toisinaan kvintti voidaan kuitenkin myös jättää pois soinnusta, jolloin riita­sointua ei muodostu.
Perus­muodossaan lokrisen asteikon päätös­sävel (finalis) on H, ja sen sävel­ala ulottuu tästä sävelestä oktaavin ylös­päin. Siinä puoli­askelet ovat ensimmäisen ja toisen sekä neljännen ja viidennen sävelen välissä.
Vaikkei lokrinen moodi kuulukaan keski­aikaisiin kirkko­­sävellajeihin, on sen eri sävelten luonnetta kuitenkin kuvattu keski­aikaisesta teoriasta peräisin olevilla termeillä. Niinpä tämän moodin päätös­sävel eli finalis on H, tenor -sävel on G, mediantti D, ja sillä on kaksi partisi­panttia, E ja F. Päätös­sävel eli finalis on nimensä mukaisesti sävel, johon melodia päättyy ja vastaa näin toonikaa tonaalisessa musiikissa. Tenor taas on sävel, jonka ympärillä sävelmä pää­asiassa liikkuu, mediantti on saanut nimensä sijainnistaan finalis- ja tenor-sävelten välissä ja partisi­pantti on apu­sävel, joka yleensä on sävel­askelen päässä mediantista autenttisissa moodeissa, plagaalisissa moodeissa taas sama kuin tenor.
Tunnettuja lokrisia sävelmiä
Lokrista moodia eli H-moodia on pidetty lähinnä diatonisen asteikon rakenteesta ja moodien järjestelystä johtuvana teoreettisena konstruktiona, jolla ei ole sanottavaa käytännöllistä merkitystä. Ainakin seuraavissa sävellyksissä esiintyy kuitenkin lokrisessa moodissa kulkevia osuuksia :
Myös seuraavissa teoksissa on katkelmia, joissa sävelmän voidaan käsittää siirtyvän lyhyeksi ajaksi siirtyvän lokriseen moodiin:
Symbolinen pääoma
Symbolinen pääoma on sosiologi Pierre Bourdieun kehittämä termi, joka kuvaa sosiaalisen vuorovaikutuksen rakennetta. Symbolista pääomaa on kahta tyyppiä, kulttuurista pääomaa ja sosiaalista pääomaa.
Therese Åsland
Therese Åsland (s. 26. elokuuta 1995) on norjalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on pelannut Norjan naisten maajoukkueessa vuoden 2019 MM-kilpailujen päättyessä kuusi maaottelua ja tehnyt niissä yhden maalin. MM-kilpailuissa 2019 hän kuului joukkueeseen mutta ei päässyt pelaamaan.
Åsland edustaa kotimaassaan Lillestrømiä. Hänen aiempia seurojaan ovat Klepp, Avaldsnes ja Røa.
Rentukka
Rentukka eli luhtarentukka (Caltha palustris) on kirkkaankeltainen kosteiden paikkojen keväällä ja alkukesällä kukkiva kasvi. Se on myrkyllinen. Rentukka kuuluu leinikkikasveihin.