cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Oscar-gaala 2006
Palkintojen ehdokkaat julkistettiin 31. tammikuuta 2006. Eniten ehdokkuuksia sai Ang Leen ohjaama draamaelokuva Brokeback Mountain, joka oli ehdolla kahdeksassa eri kategoriassa. Brokeback Mountain, Crash, King Kong ja Geishan muistelmat voittivat kukin kolme palkintoa.
Voittajat ja ehdokkaat
thumb|175px|[[Ang Lee palkittiin parhaan ohjauksen Oscarilla elokuvasta Brokeback Mountain.]] thumb|175px|[[Philip Seymour Hoffman palkittiin parhaan miespääosan Oscarilla elokuvasta Capote.]] thumb|175px|[[Reese Witherspoon palkittiin parhaan naispääosan Oscarilla elokuvasta Walk the Line.]] thumb|175px|[[George Clooney palkittiin parhaan miessivuosan Oscarilla elokuvasta Syriana.]] thumb|175px|[[Rachel Weisz palkittiin parhaan naissivuosan Oscarilla elokuvasta Uskollinen puutarhuri.]]
Panavision
Panavision on elokuvateknologian – pääasiassa kameroiden ja optiikan – valmistukseen ja vuokraamiseen erikoistunut yhdysvaltalainen yhtiö. Panavision on elokuvateollisuudessa hyvin arvostettu korkealaatuisista tuotteistaan, ja useimmat Hollywood-elokuvat ja kalleimmat yhdysvaltalaiset televisiosarjat kuvataankin Panavisionin kameroilla. Panavision toimii myös monissa muissa suurimmista elokuvatuottajamaista.
Ominaista yhtiölle on se, että kilpailijoistaan poiketen (mutta esimerkiksi muinaisen Technicolorin tavoin) se ei myy vaan ainoastaan vuokraa tuotteitaan. Suurten Panavisionin tuotteilla kuvattujen produktioiden on myös käytettävä tekstiä "Filmed with Panavision Cameras and Lenses" ("kuvattu Panavisionin kameroilla ja linsseillä") lopputeksteissä, tai vaihtoehtoisesti tekstiä "Filmed in Panavision", jos on käytetty Panavisionin anamorfista optiikkaa.
Alku linssien valmistajana: Super, Ultra, Micro ja Auto Panatar
Panavisionin seuraava tuote oli vuoden 1954 lopussa julkaistu Micro Panatar -linssi, jota käytettiin CinemaScope-elokuvien jälkituotannossa. Linssillä voitiin kutistaa CinemaScope-elokuvan kuva oikeaan kokoonsa, joten sen tärkein käyttötarkoitus oli tuottaa CinemaScope-elokuvista esityskopioita perinteisessä esityskopioformaatissa. Keksintö oli tärkeä, koska tuohon aikaan kaikissa elokuvateattereissa ei ollut mahdollisuutta esittää anamorfisessa formaatissa olevia elokuvia, ja ennen Micro Panatarin keksimistä CinemaScope-elokuvista jouduttiin kuvaamaan samaan aikaan kaksi eri versiota, toinen anamorfiseen esitykseen kykeneville elokuvateattereille ja toinen muille.
Edistyneen anamorfisen tekniikan johdosta Metro-Goldwyn-Mayer-elokuvastudio (MGM) otti Panavisionin mukaan suunnittelemaan uutta elokuvafilmiformaattia 1950-luvun lopulla. MGM halusi muiden studioiden tavoin suurta filmikokoa hyödyntävän järjestelmän, mutta samalla halusi sen poikkeavan Todd-AO-formaatista, joka oli tuolloin suosituin 65- ja 70-millimetrin filmilaatuja hyödyntävä järjestelmä. MGM suunnitteli anamorfisen tekniikan soveltamista 65-millimetrin filmiin, jolloin tavallisen 1:2,21-kuvasuhteen sijasta päästään yhä laajempaan kuvaan. Panavision toimitti MGM:n järjestelmään, joka tunnettiin tuolloin nimellä MGM Camera 65, APO Panatar -kameralinssit. MGM:n samaisella järjestelmällä kuvaaman elokuva Kapina laivalla (Mutiny on the Bounty, 1962) aiheutti elokuvastudiolle kuitenkin niin kovat tappiot, että se joutui myymään muun muassa kameraosastonsa Panavisionille. Siitä lähtien järjestelmä on tunnettu nimeltä Ultra Panavision 70.
Panavisionin varhaisen kauden viimeinen merkittävä myyntiartikkeli oli Auto Panatar -linssi, joka oli Ultra Panavision 70 -järjestelmän APO Panatar -optiikan tavoin elokuvakameran tavallisen linssin eteen asennettava anamorfinen adapteri. Auto Panatar korjasi aiemmissa anamorfisissa linsseissä esiintyneen ongelman, joka aiheutti kuvan vääristymistä lähikuvissa. Tätä ennen CinemaScope-elokuvissa ei käytetty lähikuvia juuri lainkaan, minkä takia suuret elokuvatähdet alkoivat vaatia Auto Panatarien käyttöä laajakuvaelokuvissa. Myös 20th Century Fox, CinemaScopen kehittänyt elokuvastudio, joutui vaihtamaan omat CinemaScope-linssit Auto Panatareihin vuonna 1965 Frank Sinatran vaadittua niiden käyttöä elokuvassa ‘’Kuoleman juna’’ (Von Ryan's Express, 1965). Panavision sai Auto Panatarista ensimmäisen 15 Oscar-palkinnostaan saavutuksistaan elokuvateknologian saralla.
Panavision laajentaa kameroihin: PSR ja Panaflex
1960-luvun alussa Panavisionin johdossa koettiin muutoksia, kun useimmat yhtiön avainhenkilöistä – mukaan lukien John Richard Moore, toinen Panavisionin perustajista – lähtivät Panavisionilta. Useimmilla lähdön syy oli kiinnostuksen puute Panavisionin alaan, eikä asiaan liittynyt tiettävästi riitaantumisia; esimerkiksi Moore säilyi yhä Panavisionin osakkeenomistajana. Gottschalk jatkoi kuitenkin yhtiön johtamista.
Seuraavana vuonna Panavision julkaisi 65-millimetrin filmiä käyttävän kameran, joka soveltui käsivarakuvaamiseen. Panavision toi kuitenkin tätä ennen markkinoille linssin, jolla 35-millimetrin filmille kuvattusta elokuvasta voidaan tehdä 70-millimetrin esityskopioita, joka oli tuolloin tärkein esitysformaatti 65-millimetrin elokuville. Kehitys lähes tappoi tarpeen kuvata 65-millimetrin filmille, joten uudeksi tavaksi tuli kuvata anamorfisesti 35-millimetrin filmille, ja tehdä siitä 70-millimetrin esityskopioita, mikäli niille oli edes tarvetta. Kardinaali (The Cardinal, 1963) oli ensimmäinen elokuva, joka käytti Panavisionin optiikkaa tähän tarkoitukseen, ja vuosina 1970–90 yhtään pitkää elokuvaa ei kuvattu 65-millimetrin formaatille, ja 1990-luvullakin vain muutama elokuva kuvattiin tälle laajemmalle filmille.
1960-luvun puolessa välissä Panavision vaihtoi toimintamuotonsa kamerakaluston vuokraajaksi, eikä yhtiö enää myynyt laitteitaan. Tällöin Panavision pystyi kehittämään laitteitaan jatkuvasti, usein myös asiakkaidensa toiveiden mukaan. Muutos kuitenkin vaati Panavisionilta lisää pääomaa, minkä johdosta yhtiö myytiin vuonna 1965 elokuvatuottaja Sy Weintraubin johtamalle Banner Productionsille, joskin Gottschalk pysyi yhä Panavisionin toimitusjohtajana. Panavision pystyi kuitenkin tämän jälkeen toimimaan maailmanlaajuisesti. Vuonna 1968 Banner Productions myi osuutensa Panavisionista Kinney National Servicelle, joka osti seuraavana vuonna elokuvastudio Warner Brothersin. Gottschalk pysyi yhä Panavisionin toimitusjohtajana. Emoyhtiö Warner antoi Panavisionille entistä enemmän rahallisia resursseja, ja yhtiö aloitti omien kameroiden kehittämisen jo olemassa olevien kameroiden kustomoinnin sijaan.
Ensimmäinen Panavisionin täysin itse kehittämä ja valmistama kamera oli Panaflex vuonna 1973. Panaflex oli PSR:n tavoin hiljainen, mutta samana vuonna julkaistun Arrin Arriflex 35BL:n tavoin myös kevyt ja käsivarakuvaamiseen soveltuva. Panaflexia pyydettiin lähes 130 elokuvaprojektin käyttöön, mutta Robert Gottschalk valitsi Steven Spielbergin ohjaaman ja Vilmos Zsigmondin kuvaaman Kovat ratsastajat (The Sugarland Express, 1973) ensimmäiseksi Panaflexillä kuvattavaksi elokuvaksi, johtuen sen vaativista kuvausolosuhteista, jossa kameran käyttökelpoisuus tulisi parhaiten ilmi: Spielbergin mukaan lähes 50 prosenttia elokuvasta tapahtui liikkuvien autojen sisällä, joten raskaiden studiokameroiden käyttö ei tullut kysymykseen.
1970-luvun mittaan Panavision uudisti Panaflex-kameramallistoaan kameroilla Panaflex X, Panaflex Lightweight (Steadicam-työhön), Panastar (hidastuksien kuvaamiseen), Panaflex Gold ja Panaflex G2. Panavision yritti myös ulottua videokameroiden markkinoille kamerallaan Panacam, mutta vetäytyi nopeasti hankkeesta ja keskittyi filmikameroiden kehittämiseen. Onnistuneempi hanke oli kameranvakautin Panaglide, jolla Panavision pyrki kilpailemaan Steadicamin kanssa. 1980-luvun alussa Panavision julkaisi myös 16-millimetrin filmiä käyttävän version Panaflex-kamerastaan nimellä Panaflex 16, mutta kamerasta ei tullut koskaan yhtä suosittua kuin esimerkiksi Arrin 16-millimetrin kameroista.
Panavision Gottschalkin jälkeen
Robert Gottschalk kuoli vuonna 1982 64 vuoden ikäisenä. Pian tämän jälkeen Warner joutui taloudellisiin vaikeuksiin 1980-luvun puolessa välissä ja Panavision myytiin Ted Fieldin ja John Farrandin johtamalle konsortiolle. John Farrand siirtyi Panavisionin johtoon, optiikan laaduntarkkailu koneistettiin ja uusi kameramalli Platinum julkaistiin vuonna 1986. Seuraavana vuonna Panavision sai jälleen uuden omistajan, kun se myytiin Lee Internationalille, joka oli aiemmin tekemisissä lähinnä elokuvavalaistukseen liittyvän laitteiston kanssa. Lee International ei pystynyt kuitenkaan maksamaan hankintaansa takaisin pankille, ja niinpä vuonna 1989 sijoittajayhtiö Warburg Pincus otti Panavisionin haltuunsa.
1980- ja -90-lukujen vaihteessa Panavision julkaisi kaksi uutta tuotetta: Cine Primo -linssit ja 65-millimetrin filmiä käyttävän, ominaisuuksiltaan modernin kameran. Vuonna 1989 markkinoille tulleet Primo-linssit olivat sikäli uusia että niissä ei esiintynyt kontrasti- tai tarkkuusvaihteluja eri linssien välillä, joten elokuvaajien ei tarvinnut enää tehdä testejä löytääkseen laadultaan samankaltaisen linssivalikoiman. Panavision alkoi 1980-luvun loppupuolella kehittää uutta 65-millimetrin filmiä käyttävää kameraa vastatakseen formaattiin liittyvään kysyntään; tätä ennen saatavilla olleet 65-millimetrin formaatin kamerat olivat liian vanhanaikaisia moderneihin anamorfisiin kalustoihin verrattuina. Vuonna 1991 Panavision sai julkaistua kameransa nimellä System 65, mutta Arri ehti kaksi vuotta aikaisemmin julkaista oman 65-millimetrin kameransa Arriflex 765. Formaatti ei myöskään saanut tuulta alleen, vaan vain muutama produktio kuvattiin 65-millimetrin filmille, esimerkiksi Ron Howardin ohjaama Far and Away, osia elokuvasta Little Buddha ja Kenneth Branaghin Hamlet (1996). Terrence Malickin elokuva The New World (2006) huhuttiin kuvanneen Panavisionin kameroilla 65-millimetrin filmille, joskin uusimpien tietojen mukaan vain muutamat kohtaukset kuvattiin leveämmälle formaatille, ja loput elokuvasta Panavisionin anamorfisella kalustolla 35-millimetrin filmille.
Panavision digitaalisella aikakaudella
pienoiskuva|Panavision Millennium DXL Vuonna 1998 Panavision vaihtoi jälleen omistajaa, kun sen osti Ronald Perelmanin omistama Mafco Holdings, joka omistaa Panavisionin yhä.
1990-luvun loppupuolella Panavision päivitti jälleen filmikameroitaan, ja aloitti HD-tason digitaalielokuvakameroiden markkinoiden valtaamisen. Vuonna 1997 Millennium-kamera korvasi Platinumin Panavisionin kehittyneimpänä filmikamerana, ja kaksi vuotta myöhemmin kamerasta julkaistiin pienempi ja kevyempi Millennium XL -versio, joka soveltui paremmin käsivara- ja Steadicam-kuvaamiseen. Millennium edustaa huippumodernia filmikameratekniikkaa, johon kuuluu muun muassa kameran toimintaa ohjaavat mikroprosessorit, mitkä mahdollistavat kameran toiminnan ohjaamisen ja erityyppisten toimintojen (esimerkiksi nopeuden vaihto otoksen sisällä) automatisoinnin kameraan liitetyn kannettavan tietokoneen avulla.
Panavisionin avaus digitaalikameroiden markkinoilla oli HD-900F (tunnetaan myös nimellä CineAlta), jonka Panavision kehitti Sonyn kanssa; Panavision toimitti kameraan optiikan. HD-900F oli myös ensimmäinen HD-tason kamera. Koska kyseinen malli käytti muiden digitaalielokuvakameroiden tapaan hyvin pienikokoista kuvakennoa (kuvan rekisteröivä elementti, vastaa filmikameran filmiä), jouduttiin kameraa varten kehittämään Digital Primo -linssisarja, joka oli filmikameroiden Cine Primoja korkeatasoisempi. Digital Primot olivat kuitenkin tästä syystä huomattavasti kalliimpia, ja linssivalikoima säilyi filmikameroita suppeampana. George Lucasin Star Wars: Episode II – Attack of the Clones oli ensimmäinen pitkä elokuva, joka kuvattiin kokonaan HD-900F-kameroilla. Mallia ei koskaan otettu mittavasti käyttöön elokuvateollisuudessa, mutta sitä käytetään yhä jonkin verran HDTV-tuotannoissa.
Vuonna 2004 Panavision julkaisi sekä uuden digitaalikameran että päivityksen vanhaan filmikameramalliin: Panaflex Millennium XL2 on Panavisionin toistaiseksi nykyaikaisin filmikamera, ja Genesis toi HD-tason digitaalikamerat lähemmäksi filmikameroita. Eräs tärkeä uusi ominaisuus kamerassa oli kuvakenno, jonka koko vastasi Super 35 -filmin valotettavan alan kokoa; tällöin kamerassa voitiin käyttää Panavisionin perinteisiä Cine Primo -linssejä CineAltan Digi Primo -optiikan sijasta. Genesis oli CineAltan sijaan "enemmän" Panavisionin kuin Sonyn kamera, joskin kameran tärkeimmät osat olivat Sonyn valmistamat. Yhtiöiden yhteistyö loppui kuitenkin samana vuonna kun Panavision osti takaisin 8 prosentin osuuden yhtiöstään Sonylta.
Gorizian maakunta
Gorizian maakunta on maakunta Friuli-Venezia Giulian autonomisella alueella Italiassa.
Gorizian maakunnan pinta-ala on 467 km² ja asukasluku noin 140 000. Maakunta muodostuu 25 kunnasta, ja sen pääkaupunki on Gorizia.
Gorizian maakunta sijaitsee Italian koillisosassa, se rajoittuu idässä Sloveniaan ja etelässä Adrianmereen, rantaviivaa on noin 48 kilometriä.
Luettelo pikkuplaneetoista: 74001–75000
Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen 74001:stä ja päättyen 75000:een. Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Leikkimökki
thumb|Punavalkoinen leikkimökki. Harjakattoiset, vanhanmalliset leikkimökit palasivat muotiin 1980-luvulla. Leikkimökki on lasten leikkipaikaksi tarkoitettu pieni kotia muistuttava rakennus. Leikkimökit ovat aikuisten lapsia varten suunnittelemia ja rakentamia pienoistaloja; omia majojaan lapset ovat rakentaneet kautta aikojen. Leikkimökkiä voidaan pitää aikuisten huvimajan vastineena.
Ensimmäiseksi leikkimökkejä alettiin rakentaa kartanoiden lapsille. Rikkaiden leikkimökit olivat usein arkkitehtien suunnittelemia, ja ne noudattelivat oman tyylikautensa ihanteita. Tällaisia leikkimökkejä ovat esimerkiksi Mannerheim-suvun lapsille rakennettu mökki Louhisaaren kartanossa ja Toivonojan kartanon uusrenessanssityylinen mökki. Leikkimökin malli vakiintui 1930-luvulla: mökit valmistettiin kovalevystä tai laudasta, niissä oli yksi pieni huone, ovi päädyssä ja kuisti oven edessä. Ikkunoita oli yksi tai kaksi. Kaikkiin kansankerroksiin leikkimökkikulttuuri levisi vasta 1940-luvulla, ja sotien jälkeen mökit tulivat erityisen suosituiksi. Leikkimökkien tehdasmainen valmistus alkoi 1920-luvulla. Mökkien ulkoasu yhtenäistyi niiden yleistyessä.
Lehdissä leikkimökkejä koskevia valmistusohjeita alettiin julkaista 1930-luvulla. Esimerkiksi Kotiliesi aloitti mökkejä koskevan sarjan vuonna 1937 ja palkkasi mökkien suunnittelijoiksi nimekkäitäkin arkkitehteja, kuten Elsi Borgin ja Kaija Sirenin. Vaikka mökkejä suunniteltiin erityisesti tyttöjä silmällä pitäen, vuonna 1961 lehdessä esiteltiin sopivat leikkimökkimallit molempia sukupuolia varten.
Birobidžan
Birobidžan on Juutalaisten autonomisen alueen pääkaupunki Venäjän kaukoidässä, Amurjoen vasemmanpuolisen (pohjoisesta laskevan) sivuhaaran Biran varrella. Kaupunki on merkittävä Venäjän rautateiden päärataverkon asemapaikkakunta.
Leikkimökki
Leikkimökki voitiin sisustaa muiden rakennusten tavoin. Leikkimökkejä varten tarkoitettuja pieniä huonekaluja alettiin myydä Helsingissä ja Turussa jo 1800-luvun lopulla. Muun muassa Högfors, Arabia ja Kupittaan Savi valmistivat jo varhain lapsille tarkoitettuja leikkiuuneja ja astioita.
Birobidžan
Vuoden 2010 väestönlaskennassa kaupungin asukasluku oli 75 413. Tämä oli 42,7 prosenttia koko Juutalaisten autonomisen alueen väkiluvusta (176 558 as., vuonna 2010).
Nimeä Birobidžan käytetään toisinaan koko alueen nimenä. Birobidžan perustettiin vuonna 1928 ja siitä tuli kaupunki vuonna 1937.
J. S. Valli
Jukka Sakari Valli (s. 1970) on rikoskirjailija ja opettaja. Hän on syntynyt Tampereella, missä hän myös asuu.
Hänen esikoisromaaninsa Armo ei asu täällä (Warelia) ilmestyi keväällä 2021. Se sijoittuu Lounais-Pirkanmaalle kuvitteelliseen Vuohvesi-nimiseen pikkukaupunkiin, jonka esikuvana on Vammala.
”Armo ei asu täällä onnistuu rikosten ratkonnan suhteen yllättämään ja paljastamaan henkilöiden pimeitä puolia. Romaanissa ihmissuhteiden ja rikosten välinen yhteys on herkullisesti lukijan pääteltävissä. Teos onkin viihdyttävän rikosvyyhtitarinoinnin lisäksi oiva kuvaus vanhoista kaunoista, ylisukupolvisesta katkeruudesta ja rikkinäisistä avioliitoista.”
Vallin toinen romaani Punatukkainen (Warelia 2022) ilmestyi elokuun lopulla 2022. Se edustaa esikoisromaanin tapaan dekkarigenreä. Kirjan tapahtumat sijoittuvat pääosin Tampereelle 1990-luvun alkuvuosiin sekä vuoteen 2019.
Vuonna 2016 Valli voitti CrimeTimen, Tampereen kaupungin ja Hotelli Torni Tampereen järjestämän rikosnovellikilpailun novellilla Neiti Vaahtera, joka alkaa koulupoikien arvoituksellisella kuolemalla. Voittonovelli on julkaistu CrimeTimen kokoelmassa Rikospaikka Tampere.
Hän on piirtänyt myös sarjakuvaa Muukalainen Tyrväällä Tyrvään Sanomiin vuosina 2005–2012. Hänen opettaja-aiheinen sarjakuvansa Neiti A oli Ilta-Sanomien kuukauden sarjakuvana kesäkuussa 2007.
Valli työskentelee historian ja yhteiskuntaopin sekä suomen kielen ja kirjallisuuden opettajana Sylvään yläkoulussa Sastamalassa.
Isku Kolumbiaan
Isku Kolumbiaan on yhdysvaltalainen toimintaelokuva vuodelta 1994. Elokuvan pääosissa näyttelivät Harrison Ford, Willem Dafoe, Anne Archer ja Raymond Cruz. Isku Kolumbiaan perustuu kirjailija Tom Clancyn samannimiseen kirjaan.
Juoni
Yhdysvaltain presidentti Bennettin (Donald Moffat) ystävä ja hänen perheensä murhataan ja Jack Ryan (Harrison Ford) lähetetään tutkimaan murhaa. Ryanista tehdään CIA:n johtaja, kun varsinainen johtaja amiraali James Greer (James Earl Jones) joutuu syövän takia sairaalahoitoon. Presidentin perheen murhan jäljet johtavat Kolumbian huumekartelleihin, samalla Ryan sotkeutuu salaliittoon ja petokseen. Sillä välin entinen CIA-agentti John Clark (Willem Dafoe) päättää hoitaa huumeliigat omaan tyyliinsä ja hän käskee Domingo Chavezia (Raymond Cruz) lähtemään joukkojensa kanssa Kolumbiaan.
Louis Eugène Félix Néel
Louis Eugène Félix Néel (22. marraskuuta 1904 Lyon – 17. marraskuuta 2000 ) oli ranskalainen fyysikko, joka tutki erityisesti aineiden magneettisia ominaisuuksia. Yhdessä Hannes Alfvénin kanssa Louis Néel sai Nobelin fysiikanpalkinnon vuonna 1970. Hänet palkittiin löydöistään antiferromagnetismiin ja ferrimagnetismiin liittyen. Löydöt johtivat tärkeisiin sovellutuksiin kiinteän olomuodon fysiikan alalla, esimerkiksi tietokoneiden tallennusmenetelmissä.
Isku Kolumbiaan
Lähteet
今そこにある危機
Aarne Pekkalainen
Johan Anders ”Juho Aarne” Pekkalainen (20. toukokuuta 1895 Viipuri – 19. maaliskuuta 1958 Turku) oli suomalainen kilpapurjehtija ja olympiamitalisti. Seuratasolla hän edusti Wiborgs Läns Segelföreningiä.
Pekkalainen kuului suomalaisen Nina-veneen miehistöön sen voittaessa 10mR-luokan olympiahopeaa Tukholmassa 1912.
Hilary Mantel
Hilary Mary Mantel DBE (6. heinäkuuta 1952 Glossop, Derbyshire, Englanti – 22. syyskuuta 2022 ) oli brittiläinen kirjailija ja kriitikko. Mantel kirjoitti muistelmia, novelleja ja historiallisia romaaneja. Hän oli koulutukseltaan juristi.
Nuorena naisena Mantel alkoi kärsiä tuskallisista kivuista, jotka diagnosoitiin aluksi psykiatriseksi ongelmaksi. Sairautta hoidettiin antipsykoottisilla lääkkeillä, jotka aiheuttivat Mantelille psykoottisia häiriöitä. Vasta vuosia myöhemmin kipujen aiheuttajaksi todettiin endometrioosi. Mantelin muistelmateos Giving Up the Ghost kertoo hänen nuoruudestaan sekä elämästään tuskallisen sairauden kanssa.
Vuonna 2009 Mantelille myönnettiin Booker-palkinto menestysromaanista Susipalatsi (Wolf Hall). Mantel sai palkinnon toisen kerran vuonna 2012 romaanistaan Syytettyjen sali (Bring Up the Bodies), joka on Susipalatsin jatko-osa. Kolmas osa sarjaan ilmestyi vuonna 2020.
Maitreya
Maitreya (sanskritia, मैत्रेय 'ystävällinen'; paaliksi: Metteja; hanzi: 彌勒, pinyin: Mílè; japaniksi: Miroku) on buddhalaisuudessa tuleva Buddha. Hän on bodhisattva, joka tulee lopulta ilmestymään maan päälle, saavuttaa täydellisen valaistumisen, ja opettaa todellista dharmaa. Maitreyan tulevan hallintopaikan nimi on Shambhalla ja hänet kuvataan istuvassa asennossa olevaksi Buddhaksi, millä käsitetään olevan viittauksia länsimaiseen elämäntapaan. Tarkka ajankohta Maitreyan tulemiselle ei ole selvillä, mutta yleisesti tiedetään tuon ajan ennen pitkää koittavan.
Joidenkin mukaan Maitreya kävi tai tulee uudelleen Jeesus Nasaretilaisena.
Skientologian perustaja L. Ron Hubbard väitti 1955 tai 1956 kirjoitetussa runossaan "Hymn of Asia" olevansa Maitreyan ilmentymä.
Fortuna
thumb|260px|[[Tadeusz Kuntzen maalaus Fortuna (1754)]] Fortuna on roomalaisessa mytologiassa onnen ja sattuman jumalatar. Hänen vastineensa kreikkalaisessa mytologiassa on Tykhe. Fortuna saatettiin esittää side silmillään ja sokeana, kuten nykyajan Oikeus, esittämässä elämän ja onnen oikukkuutta.
Fortunan seurueeseen kuului Copia, yltäkylläisyyden jumalatar, joka kantoi yltäkylläisyyden sarvea. Annonaria-nimisenä Fortuna suojeli viljavarastoja. Roomalaisessa kalenterissa 11. kesäkuuta oli pyhitetty Fortunalle, kun taas suuri juhla Fors Fortuna oli 24. kesäkuuta.
Fortunaa lepyttelivät ennen kaikkea naiset. Servius Tulliuksen katsotaan tuoneen hänen kulttinsa Roomaan. Fortunalla oli temppeli Forum Boariumilla, julkinen pyhäkkö Collis Quirinalisilla, yhdellä Rooman seitsemästä kukkulasta Rooman suojelushenkenä, Fortuna Populi Romani, "roomalaisten (hyvänä) onnena", sekä oraakkeli Praenestessa, missä tulevaisuuden valitsi pieni poika. Poika laskeutui 6 metriä syvään kaivoon, poimi sieltä sorten (tammipuusta tehdyn pienen arvan), josta oraakkeli ennusti tulevaisuutta.
Kaikkialla roomalaisessa maailmassa Fortunaa palvottiin lukuisissa pyhäköissä eri nimillä jotka oli yhdistetty häneen sen mukaan, mitkä olivat ne erityiset elämäntilanteet missä toivottiin hänen apuaan. Fortuna ei ollut aina hyväntahtoinen: hän oli epäileväinen (Fortuna Dubia); hän saattoi olla "häilyvä/vaihteleva" (Fortuna Brevis) tai suorastaan pahansuopa (Fortuna Mala).
Fortunan nimi tullee etruskijumalatar Vortumnasta, "hänestä joka panee vuoden kiertymään (ajan pyörässä)". Roomalaisten Foruna on yhdistelmä Vortumnasta ja kreikkalaisten Tykhestä, joka oli onnellisen sattuman ja menestyksen jumalatar.
Leivonmäen Saha
Leivonmäen Saha on metsäteollisuusyhtiö UPM:n omistama, Joutsan kunnassa Leivonmäen taajamassa sijaitseva sahalaitos. UPM lopetti sahan toiminnan vuoden 2008 syksyllä.
Vuonna 1960 perustetun sahan tuotantokapasiteetti oli parhaimmillaan 75 000 kuutiometriä vuodessa. Henkilöstöä sahalla oli lopetettaessa 63. Aliurakointi ja yövartiointi työllistivät noin kymmenen henkeä. Saha oli Joutsan seutukunnan suurin teollinen työnantaja.
John B. Sollenberger Trophy
John B. Sollenberger Trophy on palkinto, joka myönnetään vuosittain jääkiekkosarja AHL:n runkosarjassa eniten pisteitä tehneelle pelaajalle.
Palkinto on saanut nimensä Hershey Bearsin entisen presidentin ja managerin John B. Sollenbergerin mukaan. Palkinto on aiemmin ollut nimetty Wally Kilrean ja Carl Liscomben mukaan. Nykyisellä nimellään palkinto on jaettu kaudesta 1954-1955 lähtien.
Uri Geller
thumb|Uri Geller vuonna 2009. Uri Geller (s. 20. joulukuuta 1946 Tel Aviv, Israel) on israelilainen esiintyjä, joka tunnetaan parhaiten esityksistä, joissa hän taivuttaa metallihaarukoita ja -lusikoita joko kevyesti sivelemällä tai koskettamatta lainkaan. Geller on väittänyt kykenevänsä psykokinesiaan. Hänen väittämiään psykokineettisiä kykyjä on sanottu huijaukseksi ja silmänkääntötempuksi. Psykokineettisiin voimiin uskovat ihmiset pitävät hänen kykyjään kuitenkin todellisina.
Attalos I:n stoa
Attalos I:n stoa oli antiikin aikainen stoa eli pylväshalli Delfoissa Kreikassa. Sen rauniot sijaitsevat Delfoin arkeologisella alueella, joka on Unescon maailmanperintökohde.
Uri Geller
Suomessa Geller tuli tunnetuksi esiintymällä suorassa televisiolähetyksessä tammikuussa 1974. Marraskuussa 2011 hän esiintyi Porvoossa messuilla. thumb|Uri Geller taivuttamassa lusikkaa yleisön keskellä.
Attalos I:n stoa
Stoa rakennettiin hellenistisellä kaudella noin vuonna 241–223 eaa. Se sai nimensä rakennuttajastaan, Pergamonin hallitsijasta Attalos I:stä. Stoa sijaitsi Apollonin pyhäkköalueen itäosassa itään Delfoin teatterista ja koilliseen Apollonin temppelistä, leikaten läpi pyhäkköalueen peribolos-muurin. Rakennus edusti doorilaista tyyliä. Sen pituus oli noin 32,5 metriä ja leveys noin 9,2 metriä. Stoan etelään avautuneessa julkisivussa oli 11 pylvästä. Sisältä rakennus oli yksilaivainen, joskin sen sisällä on saattanut olla alun perin sisempi pylväikkö.
Uri Geller
Ilmiö
Juuri ennen Gellerin tuloa julkisuuteen israelilaisessa taikurilehdessä julkaistiin vuonna 1968 ohjeet Geller-ilmiön synnyttämiseksi. Tieteiskirjailija Arthur C. Clarken tulkinnan mukaan Geller-ilmiö tarkoittaakin sitä, että taikuri saa ihmiset uskomaan yliluonnollisten kykyjensä aitouteen.
Geller haastoi Nintendon oikeuteen Pokémonissa esiintyvän Kadabra-hahmon (japaninkieliseltä nimeltään Yungerā) psyykkisten voimien ja hahmon kädessä olevan lusikan vuoksi. Hän syytti Nintendoa imagonsa väärinkäytöstä ja vaati 60 miljoonan punnan vahingonkorvauksia. Kanne hylättiin.
Brexitin pysäyttäminen
Ison-Britannian EU-eron alla maaliskuussa 2019 Geller vetosi avoimessa kirjeessään Britannian pääministeri Theresa Maylle, että tämän tulee lopettaa EU-eron valmistelu. Mikäli May kaikesta huolimatta jättää huomioimatta Gellerin vetoomuksen, Geller väittää turvautuvansa telepaattisiin kykyihinsä ja estävänsä Mayta johtamasta maataan ulos Euroopan unionista. Geller perustelee toimintaansa sillä, että hän tuntee psyykkisesti ja hyvin vahvasti brittien enemmistön olevan EU-eroa vastaan. Tunne perustuu hänen mukaansa hänen kykyynsä aistia näkymättömiä, valtaisia energiatasoja, jotka koostuvat yksittäisten ihmisten ajatusten kumuloitumisesta.
Kritiikki
Geller on jäänyt kiinni huijaamisesta useampia kertoja. Hän epäonnistui lusikan taivuttamisessa vuonna 1973 The Tonight Show’n lähetyksessä, jossa juontaja Johnny Carson, joka oli taikuri aiemmin itsekin, oli järjestänyt tilanteen siten, ettei Geller eivätkä hänen avustajansa olleet voineet koskea lusikoihin etukäteen.
Vuonna 1996 televisiossa kepposiaan näyttävän Noel Edmondsin ohjelmassa Noel's House Party Edmonds asetteli kameroita kuvaamaan Gelleriä myös kuvakulmista, joista tämä ei ollut tietoinen. Ohjelmassa Edmonds näytti kameralle tallentamansa sekunnit, joissa Geller taivutti lujasti kaksin käsin lusikkaa, ennen kuin alkoi esitellä sillä taivutustemppuaan yleisölle.
Vuonna 2007 Successor-nimisessä israelilaisessa ohjelmassa (jossa etsittiin "seuraajaa" Gellerille) kuvattiin pätkä, jossa näkyy miten Geller pitää sormessaan magneettia tempussa, jossa hän väittää ohjaavansa kompassia paranormaalien kykyjen avulla. Geller yritti saada YouTubea poistamaan videon.
Skeptikoiden mukaan Uri Geller myönsi tammikuussa 2008, ettei hänellä ole paranormaaleja kykyjä. Myöhemmässä haastattelussa Geller sanoi että hänen sanansa oli tulkittu väärin, ja että hän oli vain sanonut että "ei enää tee yliluonnollisia asioita".
WavPack
WavPack (tiedostopääte <tt>.wv</tt> ja hybriditilassa <tt>.wvc</tt>) on vapaa, avoimen lähdekoodin (julkaistu BSD-lisenssin alaisuudessa) äänenpakkausmenetelmä, jonka kehittäjänä toimii David Bryant.
WavPack voi pakata 8-, 16-, 24- ja 32-bittisiä yksi-, kaksi- tai useampikanavaisia WAV-muotoisia äänivirtoja häviöttömästi tai häviöllisesti. Näytteenottotaajuus voi olla välillä 6 – 192 kHz. Koodekin erikoisuutena on ns. "hybriditila", jolloin ääntä pakatessa muodostetaan häviöllisesti pakattu tiedosto ja sille korjaustiedosto, jonka avulla häviöllinen tiedosto voidaan koota takaisin alkuperäiseen muotoonsa häviöttömästi. Häviöllinen tila käyttää hyväkseen pelkkiä kvantisointimatriiseja eikä psykoakustisia malleja kuten kehittyneemmät koodekit. Metatietojen (esimerkiksi esittäjä, kappaleen nimi, ReplayGain-arvot) säilytykseen käytetään APEv2- ja ID3v1-tunnisteita.
WinZIP-ohjelma on käyttänyt WavPackia .wav-tiedostojen pakkaukseen versiosta 11 lähtien.
Homofonia
Homofoniseksi sanotaan musiikkia, jossa on yksi hallitseva ääni, melodia, ja muiden äänien tehtävä on lähinnä luoda taustaa tälle äänelle. Homofonian vastakohta on polyfonia.
Jääpallon SM-sarjakausi 1988–1989
Jääpallon Suomen mestaruus kaudella 1988-1989 ratkaistiin kaksinkertaisen sarjan päätteeksi pelatuilla play off -otteluilla. Helsinkiläinen Botnia voitti ensimmäisen mestaruutensa. Loppuottelu Oulun Luistinseuraa vastaan oli yksi kaikkien aikojen jännittävimmistä. Kallion kentällä pelattu ottelu ratkesi vasta kolmannella jatkoajalla Botnian 5-4 voittoon.
Sarjataulukko
RoPS putosi sarjasta suoraan. Sarjaan nousi Porin Narukerä. JPS säilytti sarjapaikkansa ilman karsintaa, sillä SaFa ja KemPa luopuivat karsinnoista.
Välierät
Välierät pelattiin kaksiosaisina ja ne aloitettiin runkosarjassa huonommin sijoittuneen kotikentällä.
Loppuottelu
12.3.1989 Helsinki Ottelussa tarvittiin kolme jatkoaikaa.
Suomen mestarit
Botnia-69: Tapio Tarvainen, Timo Niemi; Ari Kukkonen, Jari Hattunen, Mika Halonen, Kaj Peltonen; Martti Tervo, Pekka Kurki, Esko Korhonen, Jukka Korhonen, Jukka Vauhkonen, Petri Manninen, Petri Laakso, Jaakko Hyttinen; Iiro Järvitalo, Janne Hölttö, Juha Snellman, Jukka Salmivaara, Ari Hirvonen, Jarmo Kehusmaa, Petteri Pitkänen. Valmentaja: Antti Parviainen.
Boiotialaisten aarrekammio
Boiotialaisten aarrekammio oli antiikin aikainen aarrekammio Delfoissa Kreikassa. Sen rauniot sijaitsevat Delfoin arkeologisella alueella, joka on Unescon maailmanperintökohde.
pienoiskuva|vasen|Boiotialaisten aarrekammion rauniot. Aarrekammio rakennettiin arkaaisella kaudella 500-luvulla eaa. tai viimeistään ennen vuotta 480 eaa. Sen rakennuttivat Boiotian kaupunkivaltiot, keskeisimpänä Theba. Pyhäkköalueella oli kuitenkin myös erillinen Thebalaisten aarrekammio.
Boiotialaisten aarrekammio sijoitetaan Apollonin pyhäkköalueen lounaisosaan länsipuolelle kohtaa, jossa Pyhä tie tekee mutkan suuntautuakseen kohti koillista. Aarrekammio oli tyypillinen pieni astylos-temppelin mallinen rakennus, jossa oli cella ja pronaos, ja jonka julkisivussa pronaoksen edessä ei ollut pylväitä. Cella avautui koilliseen Pyhälle tielle päin. Rakennuksen perustusten koko on noin 6 × 5 metriä.
Jade Liqueurs
Jade Liqueurs on alkoholijuomien valmistaja, joka on erikoistunut autenttisten absinttimerkkien rekonstruointiin. Sen tuotteita ovat muun muassa absintit Jade Nouvelle-Orlèans, Jade Verte Suisse, Jade Edouard ja PF1901.
PF1901 viittaa Pernod Fils -yhtiöön, joka oli 1900-luvun alun suurin absintin tuottaja. Suuri tulipalo 11. elokuuta 1901 miltei tuhosi Pernod Filsin tuotantolaitokset Pontarlierissa.
Punk’d Suomi
Punk’d Suomi on syksyllä 2017 Sub-kanavalla esitetty suomalainen versio yhdysvaltalaisesta Punk’d-ohjelmasta. Ohjelman juonsi radiojuontajana tutuksi tullut Ville Eerikkilä apunaan näyttelijät Anna Laulumaa ja Heikki Ranta.
Kymmenenosaisen sarjan jokaisessa jaksossa yksi julkisuudesta tuttu henkilö teki vedätyksiä tutuilleen ja ystävilleen.
Esityskanava Sub julkaisi 3. lokakuuta 2017 tiedon, jonka mukaan Nelosella esitettävä Vain elämää -televisiosarja alkaisi keväällä 2018 Subilla. Asiasta ehti uutisoida muun muassa Iltalehti ennen kuin Sub paljasti uutisen olevan Punk’d Suomen hengessä tehty markkinointitempaus.
Leo McCarey
Thomas Leo McCarey (3. lokakuuta 1898 Los Angeles – 5. heinäkuuta 1969 Santa Monica) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja. Hänen tunnetuimpia ohjauksiaan ovat Rouvani sulhanen ja Kulje tietäni, joilla hän voitti Parhaan ohjauksen Oscar-palkinnot vuosina 1937 ja 1944.
McCarey teki viimeisen ohjauksensa vuonna 1962 ja kuoli 70-vuotiaana emfyseemaan. Hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella.
MM-rallikausi 1979
Kilpailujen pituudet, keskinopeudet ja katsojamäärät olivat jatkuvasti kasvussa. Kaudella oli 12 kilpailua, mutta seitsemän parasta tulosta laskettiin mestaruuteen ja kahden kilpailun piti olla Euroopan ulkopuolella. Monissa kilpailuissa oli sekä sora- että asfalttiosuuksia.
Kilpailut ja voittajat
pienoiskuva|Kauden kilpailupaikat kartalla.
Pistejärjestelmä
Pisteytys oli seuraavanlainen: voittaja sai 20 pistettä, toinen 15, kolmas 12, neljäs 10, viides 8, kuudes 6, seitsemäs 4, kahdeksas 3, yhdeksäs 2 ja kymmenes 1 pistettä. Kaudella 1979 Rallin MM-sarjassa laskettiin vain kauden seitsemän parhaan rallin pisteet yhteen.
Wolverhampton Wanderers FC:n kausitilastot
Tässä artikkelissa seurataan Wolverhampton Wanderers FC:n kausitilastoja.
Martin Keown
Martin Raymond Keown (s. 24. heinäkuuta 1966 Oxford, Englanti) on englantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja.
Urallaan yli 300 ottelua Arsenalissa pelannut Keown edusti vuonna 1984 alkaneella urallaan myös Brightonia, Aston Villaa, Evertonia, Leicester Citya ja Readingia, jossa lopetti uransa vuonna 2005. Arsenalissa pelatessaan hän oli mukana voittamassa kolmea Valioliiga-mestaruutta ja kolmea FA Cupia.
Debyyttinsä Englannin maajoukkueessa Keown teki vuonna 1992 ottelussa Ranskaa vastaan. Yhteensä maaotteluita Keownille kertyi 43 ja maalejakin kaksi. Hän edusti maataan vuosien 1998 ja 2002 MM-kisoissa sekä vuosien 1992 ja 2000 EM-kisoissa.
Alexander Korda
thumb|right|250px|Alexander Korda. Alexander Korda (16. syyskuuta 1893 Pusztatúrpásztó – 23. tammikuuta 1956 Lontoo) on unkarilais-brittiläinen elokuvaohjaaja ja -tuottaja. Hän perusti London Filmsin vuonna 1932.
Korda syntyi Sándor László Kellner -nimisenä silloisessa Itävalta-Unkarissa, ja hänen veljiään olivat elokuva-alan varhaiset merkkihenkilöt Zoltán Korda ja Vincent Korda. Hänen maineikkaimpia ohjauksiaan ovat Henrik VIII:n yksityiselämä (1933) ja Rembrandt (1936); hänestä tuli vuonna 1942 ensimmäinen ritariksi lyöty elokuvaohjaaja.
Kordan suurimpia menestyksiä tuottajana oli Bagdadin varas (1940). Hän oli kolmesti naimisissa: ensimmäisen kerran näyttelijä María Cordan kanssa vuosina 1919–1930, toisen kerran näyttelijä Merle Oberonin kanssa vuosina 1939–1945 ja vuodesta 1953 Alexandra Boycunin kanssa. Kaksi ensimmäistä avioliittoa päättyi eroon.
Korda oli naimisissa kolmannen vaimonsa kanssa kuollessaan Lontoossa 62-vuotiaana. Hän sai polttohautauksen.
Länsigermaaniset kielet
Länsigermaaniset kielet muodostavat suurimman osan germaanista kieliryhmää. Siihen kuuluvat esimerkiksi englanti, saksa, friisi, afrikaans ja hollanti. Germaaniseen kieliryhmään kuuluvat kaksi muuta alahaaraa ovat itägermaaniset kielet ja pohjoisgermaaniset eli skandinaaviset kielet.
Vernonin piirikunta (Louisiana)
Vernonin piirikunta on Yhdysvaltojen Louisianan osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 48 860 vuonna 2018. Piirikunnan hallintokeskus on Leesvillen kaupunki. Piirikunta on perustettu 30. maaliskuuta 1871.
Pruukinranta
Pruukinranta on asuinalue Seinäjoella Huhtalan kaupunginosan eteläosassa, Kyrkösjärven rannalla. 2010-luvulla rakennettu Pruukinranta on vuoden 2016 asuntomessualue. Alueen rakennuskanta koostuu lähinnä pientaloista. Joulukuussa 2022 Pruukinrannan asukasluku oli 390.
Funny How Sweet Co-Co Can Be
Funny How Sweet Co-Co Can Be (Manner-Euroopassa Funny Funny How Sweet Co-Co Can Be) on brittiläisen Sweet-yhtyeen ensimmäinen varsinainen albumi, joka julkaistiin loppuvuodesta 1971.
Albumi sisältää lähinnä Chinn/Chapman-lauluntekijäkaksikon sävellyksiä, kuten singlehitit ”Funny Funny” ja ”Co-Co”. Mukana on myös kaksi cover-kappaletta: ”Reflections” (The Supremes) ja ”Daydream” (The Lovin’ Spoonful). Yhtye sai mukaan kaksi omaa sävellystä. Albumin materiaali nojautuu tyylillisesti pääasiassa purukumipoppiin.
Albumi ei menestynyt Britanniassa, mutta Suomessa se nousi listaykköseksi kolmen viikon ajaksi.
Julkaisu ja vastaanotto
Albumi ei ollut Britanniassa suuri menestys, eikä se saavuttanut siellä listasijoitusta. Manner-Euroopassa menestys oli parempaa: Suomessa levy nousi listaykköseksi kolmen viikon ajaksi ja pysyi listalla yhteensä 39 viikkoa. Tanskassa levy ylsi sijalle 15 vuonna 1974.
Kitaristi Andy Scottin mukaan Funny How Sweet Co-Co Can Be -albumilla on 1970-luvun kitchissään oma paikkansa Sweetin diskografiassa. Hän on kehunut solisti Brian Connollyn tulkintaa The Supremes -coverissa ”Reflections”.
Kappaleet
A-puoli B-puoli
Baltimax
Baltimax- tai B-max-nimitystä käytetään laivasta, joka voi kulkea Atlantin ja Itämeren välisten Tanskan salmien läpi. Itämerelle päästäkseen laivan syväys saa olla korkeintaan noin 15 metriä. Aiemmin laivojen suurin syväys sai olla vain 13 metriä, mutta vuonna 1975 käyttöönotettu uusi vesiväylä mahdollisti suurempienkin laivojen läpikulun. Nykyisin suurimpien täydessä lastissa Itämerellä käyvien säiliölaivojen kantavuus on 100 000–120 000 dwt, suurin pituus 240–260 metriä ja leveys 42–48 metriä. Suuremmat nykyalukset joutuvat kulkemaan vajaina. Suunnitteilla on Baltimax-aluksia, joiden kantavuus olisi 200 000 dwt.
Uutta 17 metrin syväväylää nimitetään tanskaksi Rute T:ksi, englanniksi Route T:ksi ja radiokielessä Route Tangoksi. Tämä Tanskan Fyn ja Själlannin saarten välisen Ison-Beltin salmen kautta kulkeva laivaväylä on 550 kilometrin pituinen, alkaen Skagenista ja päättyen Gedserin itäpuolelle. Suurten alusten kulkua väylällä vaikeuttavat jyrkät mutkat, voimakkaat virtaukset sekä väylän paikoittainen mataluus ja ahtaus. Itämerelle päin kuljettaessa väylä on kapeimmillaan vain 800 metriä leveä. Suurisyväyksisten laivojen kulkua väylällä vaikeuttaa myös tuulten aiheuttamat 1–2 metrin suuruiset vedenpinnan korkeuden muutokset.
Alfie (vuoden 2004 elokuva)
Alfie on vuonna 2004 ensi-iltansa saanut Charles Shyerin ohjaama brittiläis-yhdysvaltalainen romanttinen komediaelokuva. Elokuvan pääosissa esiintyvät Jude Law, Marisa Tomei ja Susan Sarandon. Elokuva perustuu vuoden 1966 elokuvaan Alfie – viettelijä, joka puolestaan perustuu Bill Naughtonin näytelmään. Vuoden 2004 Alfie-elokuva sijoittuu Lontoon sijaan New Yorkiin.
Alfien musiikin sävelsi Mick Jagger ja Dave Stewart, jotka julkaisivat myös samannimisen albumin. Kappale "Old Habits Die Hard" voitti Golden Globen.
Bund (täsmennyssivu)
Bund viittaa seuraaviin asioihin:
Kultakuoriainen (novelli)
Kultakuoriainen (The Gold-Bug) on Edgar Allan Poen vuonna 1843 julkaisema novelli.
Juoni
Novellin päähenkilö on William Legrand, jota kullanvärinen kuoriainen puree. Legrandin palvelija Jupiter pelkää Legrandin olevan tulossa hulluksi ja menee tapaamaan tämän ystävää, novellin nimetöntä kertojaa. Ottaessaan talteen harvinaista kuoriaista Legrand on käyttänyt apunaan löytämäänsä pergamentin palaa. Siitä paljastuu salainen koodattu viesti. Legrand houkuttelee kertojan ja palvelijansa etsimään kätkettyä aarretta salakirjoituksen opastamana.
Novelliin liittyvä viesti on salattu korvaussalakirjoituksella, joka voidaan avata frekvenssianalyysilla. Avausmenetelmän kuvaus on osa novellia.
Suomennos
Novellin on suomentanut Yrjö Kivimies, ja se on julkaistu kokoelmassa Kultakuoriainen y. m. kertomuksia (WSOY 1927). Siihen sisältyvät runot on suomentanut Yrjö Jylhä. Suomennos on myöhemmin julkaistu kokoelmassa Korppi ja kultakuoriainen sekä muita kertomuksia (WSOY 1959) ja kokoelmassa Novelleja (WSOY 1970).
Jaana Kaparin suomennos on julkaistu Poen Kootuissa kertomuksissa (Teos 2006).
Nöykkiö
Alun perin Nöykkiö oli vanhaa huvila-aluetta suurine pihoineen. Nykyään monet tontit ovat hyvin pieniä. Nöykkiöstä löytyy edelleen suuria pihoja, mutta uusia taloja rakennetaan koko ajan lisää. Alueelle on viime vuosina tehty täydennysrakentamista, ja se on saanut uusiakin katuja, samalla kun osa vanhoista kaduista on suljettu pussinperiksi eli on estetty läpiajoliikenne moottoriajoneuvoilta.
Nöykkiö sijaitsee pohjois-eteläsuuntaisen Finnoontien länsipuolella ja Länsiväylän pohjoispuolella. Lähellä Länsi­väylää kulkee saman­suuntainen kokooja­katu, Martin­sillan­tie. Nöykkiön länsirajalla kulkee Nöykkiönkatu. Nöykkiönkadun länsipuolella sijaitsee Kattilalaakso, joka luetaan toisinaan kuuluvan Nöykkiöön, mutta onkin virallisesti osa Saunalahden kaupunginosaa.
Vuonna 1994 Nöykkiössä oli 4 900 asukasta. Nöykkiönlaakson asukasluku vuodenvaihteessa 2012–2013 oli 4 917, Nöykkiö-Latokaski-alueella 15 324. Nöykkiönpuron postinumeroalue 02300 Espoo on Suomen viidenneksi suurituloisin: sen täysi-ikäisistä asukkaista 53,1 prosenttia kuului vuonna 2021 Suomen hyvätuloisimpaan viidennekseen.
Palvelut
Nöykkiössä on useita kouluja. Alueen pohjoisosassa sijaitsee Nöykkiönlaakson koulu (alakoulu) ja Nöykkiön koulu (yläkoulu). Etelämpänä, Eestinlaakson alueella, sijaitsee Eestinkallion koulu (alakoulu) ja Martinkallion koulu (yhtenäiskoulu). Nöykkiössä on kahden kunnallisen päiväkodin lisäksi yksi yksityinen päiväkoti sekä yksi ryhmäperhepäiväkoti. Nöykkiön pohjoisosassa sijaitsee myös Nöykkiön kirjasto, hammaslääkäri, nuorisotila ja neuvola.
Erityisesti nuorten keskuudessa suurta huomiota herättänyt Valintatalo-kauppa avattiin huhtikuussa 2008 Nöykkiön koulun viereen, kauppa muuttui K-Marketiksi heinäkuussa 2016. Nöykkiöön ollaan myös rakentamassa S-Markettia, jonka rakentaminen alkoi Nöykkiön koulun vieressä vuonna 2020. Nöykkiöstä löytyy myös yksityinen parturi-kampaamo. Eestinkallion koulun läheisyydessä sijaitsee pieni kioski, jonka omistaja on vaihtunut useaan otteeseen. Aiemmin Kattilalaakson alueella aivan Nöykkiön välittömässä läheisyydessä on toiminut pieni, perinteinen kyläkauppa K-extra Cajander. Nöykkiön Eteläosaan Länsiväylän varrelle avattiin vuoden 2017 helmikuussa Lidl-ketjun liike.
Liikenneyhteydet
Nöykkiöläisillä on melko hyvät liikenneyhteydet. Länsimetron liityntälinjat palvelevat ruuhka-aikana 10 minuutin vuorovälillä.
Muuta
Aivan Nöykkiön ja Saunalahden kaupunginosien rajalla sijaitsee Espoonlahden vesitorni. Vesitornin liepeille rakennetaan maanalaista länsimetroon kuuluvaa Sammalvuoren metrovarikkoa.
USS Persistent (MSO-491)
USS Persistent (runkonumero AM-491 ja MSO-491) oli Yhdysvaltain laivaston vuonna 1955 vesillelaskettu Aggressive-luokan miinanraivaaja.
Valmistus
Alus tilattiin J. M. Martinac Shipbuilding Corporationilta Tacomasta Washingtonista, missä köli laskettiin 17. kesäkuuta 1954. Alus laskettiin vesille 23. huhtikuuta 1955 kumminaan rouva M. S. Erdahl ja otettiin palvelukseen 3. helmikuuta 1956 ensimmäisenä päällikkönään Theodore R. Johnson.
Palvelus
Yhdysvaltain länsirannikolla järjestettyjen koeajojen jälkeen alus liitettiin 2. maaliskuuta 1956 Tyynenmeren laivastoon, jossa siitä tehtiin Mine Division 91:n johtoalus. Syyskuussa aluksen melutasoa laskettiin, jotta se soveltuisi paremmin akustisten miinojen torjuntaan.
Elokuussa 1957 alus oli läntisellä Tyynellämerellä Yhdysvaltain 7. laivaston miinantorjuntaosastossa. Helmikuussa 1958 palasi Long Beachiin ylläpitävään huoltoon. Vuotuisen miehistönkoulutusjakson jälkeen alus liitettiin syyskuussa 1959 tutkimusalukseksi Navy Acoustic Rangeen Pugetinsalmeen. Myöhemmin samana vuonna alus tutki merivirtoja Scripps Institute of Oceanographyn toimeksiannosta.
Oltuaan toisen kerran läntisellä Tyynellämerellä alus palasi heinäkuussa 1960 Kaliforniaan. Vuoden 1961 tyyppikoulutuksen jälkeen alus palasi tammikuussa 1962 jälleen läntiselle Tyynellämerelle avustaen Etelä-Vietnamin merivoimia tammikuusta elokuuhun. Oltuaan kotimaassa 1963 alus oli vuosittain läntisellä Tyynellämerellä 1964-1968.
Espanjan laivasto
Espanjan laivasto otti aluksen palvelukseen 1. heinäkuuta 1971 nimellä Guadalquivir (M43).
Közi
Tausta
Közin ura alkoi 1980-luvun lopulla, kun hän soitti kahdessa yhtyeessä Girl'e ja Beyond the Reinsight. Hän tapasi Manan bändissä nimeltä Matenrou (tunnetaan myös Matenrow). He huomasivat, että heillä on samanlaisia ideoita musiikinteossa, joten he päättivät lähteä bändistä. Sitten he perustivat Malice Mizerin vuonna 1992. Myöhemmin vuonna 2001 Malice Mizerin mentyä tauolle Közi perusti Eve of Destinyn Haruhiko Ashin kanssa. Bändi on myös käynyt kiertueilla Japanin ulkopuolella erilaisissa festivaaleissa eri puolilla Eurooppaa.
Mw
Mw tarkoittaa seuraavia:
Abel (täsmennyssivu)
Abel on seuraavien henkilöiden etu- tai sukunimi:
Reijo Ståhlberg
Reijo Einar Ståhlberg (s. 21. syyskuuta 1952 Tammisaari) on suomalainen entinen kuulantyöntäjä. Hän pitää hallussaan kuulantyönnön Suomen ennätystä 21,69 metriä, jonka hän työnsi 5.5.1979 Fresnossa, Kaliforniassa. Hän edusti uransa aikana Suomea olympialaisissa vuosina 1976 Montrealissa (11.) ja 1980 Moskovassa (4.). Ståhlberg sijoittui Euroopan mestaruuskisoissa 11:nneksi vuonna 1974, 4:nneksi vuonna 1978 ja 9:nneksi vuonna 1982. Hän voitti mm. 9 Suomen mestaruutta ja 3 EM-hallimestaruutta vuosina 1978, 1979 ja 1981. Ståhlberg oli neljäs suomalainen 20 metriä työntänyt kuulantyöntäjä ja hän toimii vuonna 1983 perustetun 20 metrin kerhon puheenjohtajana. Ståhlberg avioitui 1970-luvulla kestävyysjuoksija Pirjo Vihosen kanssa.
Työuransa Reijo Ståhlberg teki pankinjohtajana, yrittäjänä ja toimitusjohtajana.
Elävän veden kappeli
pienoiskuva|pysty|oikea|Elävän veden kappeli Järvenpäässä
Elävän veden kappeli on vuonna 2012 valmistunut Järvenpään seurakunnan omistama, Järvenpään keskustassa sijaitseva pieni kappeli Kirkkotiellä. Kappelissa on yhteensä 64 istumapaikkaa ja sen on suunnitellut arkkitehti Keijo Kalteva. Nimeen viittaava vesiaihe näkyy kappelin suunnittelussa.
Aquitaine-luokka
Aquitaine-luokka on Ranskan merivoimien yhdeksän monitoimifregatin ja kahden ilmatorjuntafregatin muodostama alusluokka, joka perustuu ranskalais-italialaiseen FREMM-alukseen ( tai ). Luokan ensimmäinen valmistunut alus Aguitaine otettiin palvelukseen Ranskan laivastossa marraskuussa 2012 ja sen mukaan Ranskan laivaston alukset tunnetaan Aquitaine-luokkana.
FREDA
Suunnittelun alussa alusten aseistuksena oli joko 24 MICA VL sekä 32 Aster 30 ohjusta tai 16 Aster 30 ja 16 SCALP Naval -ohjusta. Ilmatorjuntaohjusten lisäksi alusten varustuksena on muiden alusten kanssa yhtenevät asejärjestelmät 76 millimetrin tykkeineen ja merimaaliohjuksineen.
Vuonna 2009 FREDAan päätettiin asentaa passiivinen Thales Héraklès -tutka ja ohjusjärjestelmäksi 32-siilon SYLVER A50 korvaamaan 16-siilon SYLVER A43 ja 16-siilon SYLVER A70. Uusi järjestelmä mahdollisti 120 kilometrin kantaman mahdollistavan Aster 30 -ohjuksen laukaisun. Samalla tehtiin päätös vedettävän kaikuluotaimen pois jättämisestä.
Euronaval 2012 -messuilla DCNS esitteli uuden FREMM-ER konseptin, joka mahdollistaisi ilmatorjunnan lisäksi ballististen ohjusten torjunnan. Aluksella korvattaisiin Héraklès uudella Thales SeaFire 500 -tutkalla, jonka neljä kiinteää antennielementtiä muistuttavat Yhdysvaltain laivaston käytössä olevaa AN/SPY-1 -tutkaa. Tutka on kuitenkin aktiiviskannaava.
Alukset
Ranskan tilaamat yhdeksän yleiskäyttöistä alusta korvaavat Tourville- ja Georges Leygues -luokkien sukellusveneentorjuntafregatit ja lisäksi kaksi FREDA-fregattia korvaavat Cassard-luokan ilmatorjuntafregatit.
Mx
Mx tarkoittaa seuraavia:
Ian Anderson
Ian Scott Anderson (s. 10. elokuuta 1947 Dunfermline, Skotlanti) on brittiläinen muusikko, joka tunnetaan ennen kaikkea progressiivisesta Jethro Tull -yhtyeestään, jonka johtohahmona hän on toiminut sen perustamisesta eli vuodesta 1968 lähtien. Hän on yhtyeen laulaja ja lauluntekijä, ja hänet tunnetaan myös huilunsoitosta yhtyeen kappaleilla.