cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Engelbert Dollfuss
Sodan jälkeen Dollfuss työskenteli maatalousministeriössä talonpoikien liiton sihteerinä. Hänestä tuli Ala-Itävallan maatalouskamarin johtaja 1927, ja kristillissosiaalisen puolueen (Christlichsoziale Partei, CS) edustajana hän pääsi 1930 johtamaan liittovaltion rautateitä. Seuraavana vuonna hänet nimitettiin maa- ja metsätalousministeriksi ja 1932 puolueen puheenjohtajaksi.
Dollfussista tuli 20. toukokuuta 1932 Itävallan liittokansleri ja oikeistokoalitiohallituksen johtaja. Hänen tavoitteenaan oli johtaa maa suuren laman yli. Hallituksen enemmistö oli kuitenkin niukka, ja sen harjoittama deflaatiopolitiikka aiheutti vastustusta sosiaalidemokraattisessa puolueessa (SDAPÖ) ja parlamentissa. Dollfuss hajotti parlamentin määräämättömäksi ajaksi maaliskuussa 1933 ja hallitsi diktaattorin valtuuksin. Toinen syy demokratian lakkauttamiseen oli kansallissosialistisen puolueen Saksassa saama valta-asema, jolloin Itävallan olemassaolo itsenäisenä valtiona näytti uhatulta natsien vaatiessa liittoa Saksan kanssa. Dollfuss kielsi natsipuolueen kesäkuussa 1933 ja SDAPÖ:n helmikuussa 1934 tammikuussa syntyneiden veristen mielenosoitusten jälkeen.
Syyskuussa 1933 hän muodosti politiikkansa tueksi sateenvarjoryhmän, Vaterländische Front (Isänmaan rintama) ja liitti kristillissosiaalisen puolueen puolisotilaalliseen nationalistiseen suojeluskuntaan Heimwehriin.
Saksan natsipuolue tuki itävaltalaista veljespuoluettaan esimerkiksi asettamalla vuonna 1933 talouspakotteita Itävallalle. Tarkoitus oli, että Itävalta liittyisi natsikumouksen jälkeen Saksaan. Kahdeksan itävaltalaista natsia tunkeutui 25. heinäkuuta 1934 aseistettuina kanslerinvirastoon yrittäen vallankaappausta. Hitlerin suunnitelma epäonnistui: natsit vangittiin ja teloitettiin, mutta Dollfuss kuoli seuranneessa taistelussa. Kurt Schuschniggista tuli uusi Itävallan diktaattori.
Sami Parkkinen (valokuvaaja)
pienoiskuva|Father & Son, 2021 Sami Parkkinen (s. 1974) on suomalainen valokuvataiteilija. Parkkinen tutkii valokuvissaan ja veistoksissaan ihmisen tietoisuutta ja yhteiskunnan tarvetta rakentua uudelleen. Hänen teoksiaan on ollut esillä kansainvälisissä yksityis- ja ryhmänäyttelyissä vuodesta 2009 lähtien kuten The Taylor Wessing Portrait Prize -näyttelyssä National Portrait Galleryssa Lontoossa (2015) ja Circulation(s)-– Festival de la Jeune Photographie Européenne'ssa Pariisissa (2016). Näiden molempien näyttelyiden aikana Parkkisen valokuvia esiteltiin suurina julisteina Lontoon ja Pariisin metroasemilla. Parkkisella on ollut myös yksityisnäyttelyt Suomen valokuvataiteen museossa (2010) ja Suomen kansallismuseossa (2021).
Tyräkkikasvit
Tyräkkikasvit (Euphorbiaceae) on laaja kasviheimo, jonka lajeja kasvaa lähes koko maailmassa boreaalisia ja kylmiä alueita lukuun ottamatta. Heimon jäsenillä on yleensä pienet kukat – poikkeuksena Rafflesia arnoldii. Angiosperm Phylogeny Group tosin sijoittaa rafflesiat (Rafflesia) erilliseen rafflesiakasvien heimoon. Tyräkkikasvien lajeja yhdistää myös myrkyllinen maitiaisneste. Heimoon kuuluvia hyötykasveja ovat muun muassa joulutähti, parakautsupuu, risiini ja maniokki.
Tyräkkikasveihin sisältyy noin 5730 lajia, jotka jaetaan 218 sukuun. Runsaslajisimpia sukuja ovat tyräkit (Euphorbia, 2420 lajia), krotonit (Croton, 1300 lajia) ja kissanhännät (Acalypha, 430 lajia). Suomessa heimon suvuista kasvavat luonnonvaraisina tyräkit ja sinijuuret.
Frank Andersson
Frank Öivind Stefan ”Frankie Boy” Andersson (9. toukokuuta 1956 Trollhättan – 9. syyskuuta 2018 Tukholma ) oli ruotsalainen painija, olympiamitalisti ja moninkertainen maailmanmestari ja Euroopan mestari.
Andersson osallistui kolmiin kesäolympialaisiin kilpaillen joka kerta sekä kreikkalais-roomalaisessa että vapaapainissa. Kreikkalais-roomalaisella tyylillä hän sijoittui parhaimmillaan pronssille Los Angelesissa 1984. Vapaapainissa hän oli parhaimmillaan seitsemäs.
MM-tasolla Andersson voitti kolme kulta- ja kaksi hopeamitalia. EM-kilpailuista hän saavutti neljä mestaruutta ja kolme hopeasijaa.
Andersson on nimetty kansainvälisen painiliitto FILA:n hall of fameen.
Hisashi Tsuchida
Hisashi Tsuchida (s. 1. helmikuuta 1967 Okayama) on japanilainen entinen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue
Tsuchida kuului Japanin joukkueeseen myös AM-kilpailuissa 1988.
Traaginen alkusoitto
Traaginen alkusoitto, opus 81, on Johannes Brahmsin kesällä 1880 viimeistelemä konserttialkusoitto orkesterille. Osasta teoksesta oli luonnoksia jo vuodelta 1869. Alkusoitto koostuu kolmesta tärkeimmästä sektiosta, joista kaikki ovat d-mollissa:
Lumenpudottaja
Lumenpudottaja on kattojen lumitilanteen hallinnan ja lumen turvallisen ja hallitun alassaattamisen suorittavasta henkilöstä käytettävä ammattinimike. Lumenpudottajan tehtävänä on erilaisia työvälineitä hyväksi käyttäen turvata kattorakenteiden kunnossa pysyminen poistamalla kattojen päältä ylimääräinen lumi.
Lovemilla
#lovemilla on suomalainen Teemu Nikin ohjaama ja tuottama Yle Areenassa ja Yle TV2:lla (ensimmäinen kausi osana Summeri-ohjelmaa) esitetty nuortensarja. Se kertoo 17-vuotiaasta Millasta, joka on kesätöissä paikallisessa lounasravintolassa.
Lumenpudottaja
Tärkeintä lumenpudottajan työssä on lumen pudottaminen turvallisesti katoilta ja sen jälkeen katolta pudonneen lumenluonti katutasosta. Katoilta pudotetun lumen siirtäminen voidaan tosin joissain tilanteissa ulkoistaa myös ulkopuolisille toimijoille. Nykyään lumenpudotuksen apuvälineiksi on kehitetty erilaisia laitteita, mutta ammattikäytössä perinteinen lapio on usein todettu lumikolan ohella parhaaksi työvälineeksi. Työ vaatii tarkkuutta, tasapainoa ja hyvää fyysistä kuntoa.
Lovemilla
Sarja koostuu noin viiden minuutin mittaisista jaksoista sekä sarjassa esiintyvien hahmojen Millan Instagram-blogista, Gootti-Gittan Possukani-animaatioista sekä Aimon ja Ämpärin kuvablogista. Sarjan nimi tulee Millan tavasta päättää blogikirjoituksensa ”#Love, Milla”. Sarjan kaksi ensimmäistä kautta sijoittuivat kuvitteellisen Cafe Robotin tiloihin ja kolmas yhden päähenkilöistä, Aimon, perustamalle grillille.
Lumenpudottaja
Lumenpudottajan työ on ryhmätyötä, ja ammatissa tapahtuu paljon tapaturmia. Lumenpudottajilta edellytetään valppautta, ripeyttä ja tarkkuutta. Lumenpudottajan työt ovat kausityötä.
Lovemilla
Sarjan kolme ensimmäistä tuotantokautta julkaistiin DVD:llä 16. tammikuuta 2015.
Esittäminen
Sarjan ensimmäisen tuotantokauden viisi ensimmäistä osaa tulivat ennakkokatseluun Areenaan 31. toukokuuta 2013. Ensimmäisen kauden viimeinen osa julkaistiin Areenassa 1. heinäkuuta.
Toisen kauden ensimmäinen jakso julkaistiin Areenassa sunnuntaina 8. joulukuuta 2013 ja televisiossa se esitettiin seuraavana päivänä. Jatkossa jaksot julkaistiin Areenassa päivittäin ja niitä esitettiin televisiossa arkipäivisin kaksi jaksoa päivässä. Toisen kauden viimeinen jakso julkaistiin 31. joulukuuta 2013.
Kolmas tuotantokausi julkaistiin Yle Areenassa 13. lokakuuta 2014. Samalla viikolla kauden jaksot esitettiin televisiossa kolmena puolituntisena kosteena.
Tausta
Sarjassa on kuvattu myös hankalina pidettyjä aiheita: itsetyydytystä, seksuaalista ahdistelua , krapulaa, ja kuukautisia.
Sarja oli ehdolla lokakuun lopulla 2013 jaettavan Prix Europan online-kategoriassa. Tammikuussa 2014 järjestetyssä Kultainen Venla -gaalassa sarja voitti vuoden 2013 parhaan lasten- ja nuortenohjelman palkinnon. Syyskuussa 2014 sarja palkittiin EBU:n järjestämässä Eurovision Creative Days -tapahtumassa parhaana draamaformaattina. Tammikuussa 2014 sarja voitti toistamiseen parhaan lasten- ja nuortenohjelman Kultaisen Venlan.
Elokuva
#lovemillan pohjalta on tehty myös Teemu Nikin ohjaama elokuva, joka sai Suomen elokuvasäätiöltä 30 000 euroa kehittämistukea. Elokuvan kokonaisbudjetti oli 760 000 euroa, josta elokuvasäätiön tukea oli 380 000 euroa.
Elokuvan kuvaukset aloitettiin loppukesästä 2014 ja sen ensi-ilta oli 6. helmikuuta 2015. Elokuva sai kuitenkin vain 2421 katsojaa.
Nereus
Nereus oli kreikkalaisessa mytologiassa Pontoksen ja Gaian, meren ja maan, vanhin poika. Nereus asui Aigeianmerellä Doriksen kanssa saamiensa tytärten, nereidien, kanssa.
Nereus, kuten myös Proteus, oli yksi Meren vanhuksen, meren jumalan, ilmentymistä, jonka Poseidon syrjäytti Zeuksen suistettua Kronoksen vallasta. Iliaassa kerrotaan Meren vanhuksen olevan nereidien isä, joskaan Nereusta ei koskaan mainita nimeltä. Kuten muillakin meren jumalilla, myös Nereuksella mainitaan olevan kyky vaihtaa hahmoansa. Vergilius mainitsee hänen kantavan kolmikärkeä.
FS La Clochèterie (1872)
La Clochèterie oli Ranskan laivaston vuonna 1872 vesillelaskettu puurunkoinen Infernet-luokan korvetti.
Nereus
Nereus oli kuuluisa myös kyvystään tietää mennyt ja tuleva. Herakleen tarussa mainitaan Nereuksen auttavan tätä kertomalla Hesperidien omenan sijainnin, kun Herakles on ensin saanut pidettyä Nereuksen tiukasti otteessaan, vaikka tämä vaihtaa muotoansa jatkuvasti.
FS La Clochèterie (1872)
Valmistus
Alus tilattiin Cherbourgin laivastontelakalta ja sen köli laskettiin 1. huhtikuuta 1868. Alus laskettiin vesille 20. elokuuta 1872 ja se otettiin palvelukseen vuonna 1874.
Palvelus
Alus poistettiin alusluettelosta 26. huhtikuuta 1899.
Kulli-kulttuuri
pienoiskuva|Kulli-kulttuurille tyypillinen seebuhärän pienoispatsas. Kulli-kulttuuri oli esihistoriallinen kulttuuri Pakistanin Etelä-Balochistanissa (Gedrosiassa) vuosina 2500–2000 eaa. Kulttuuri muistuttaa Indus-kulttuuria ja saattoi olla sen osa. Tunnetuin löytöpaikka itse Kullin lisäksi on Nindowari.
Nimitys
Kulli-kulttuuri on nimetty alueen mukaan, jossa Marc Aurel Stein aloitti arkeologiset kaivauksensa 1920-luvulla.
Alue
Kulli-kulttuuri oli Etelä-Balochistanissa eli Gedrosiassa. Joitain kulttuurin aiheita ja esinemuotoja on löydetty Iranista ja Arabian niemimaalta. Kulli-kulttuurin löydöksiä on tehty Makranista etelä-Kalatiin ulottuvalta seudulta,  Nausharoon Kachhin tasangolle,  Kirthar-vuorten itäisiltä juurilta  lounaiseen Sindhiin. Kullin löytöjä on mm Sindhin Kohistanissa, Las Belan tasangolla, Kanrachin ja ison Habjoen laaksoissa.
Löydöt
pienoiskuva|Kasota Qilan kumpu II, jonka kadut ovat säännölliset, niin kuin Indus-kulttuurin kaupungeissa. Joitakin kulttuurin esihistoriallisia asutusalueita tunnetaan, mutta vain muutamia on kaivettu ylös. Yli sata löytöpaikka liitetään kulttuuriin. Jotkut niistä ovat pienten kylien kokoisia, ja muistuttavat Indus-kulttuurin vastaavia. Joidenkin keskusten kadut on tasoitettu. Kaduilla on portaita, joita pitkin pääsee ylemmäksi. Asumukset on rakennettu paikallisesta kivestä. Monet paikoista ovat korkeilla mäillä, ja useat patojen lähettyvillä.
Kulli-kansan pääelinkeino oli maanviljely. Myös patoja käytettiin, mikä todistaa kansan kehittyneestä vesitaloudesta. Keramiikka on samankaltaista kuin Indus-kulttuurilla.
Kulttuurille ovat ominaisia pienet savesta tehdyt seebihärän ja naisen patsaat. Seebuhärkäpatsaat on usein maalattu. Saviastioissa myös tavalline aihe on seebuhärkä. On löydetty myös savisia vaununpatsaita. Mehistä on löydetty muutamia Tepa Yahyasta tuotuja kloriittikiviastioita.
Ei ole varmaa, oliko Kulli-kulttuuri vain paikallinen variaatio Indus-kulttuurista vai itsenäinen kulttuurikompleksinsa.
Historiaa
Kulttuurin varhaisvaihe oli 3. vuosituhannen alussa eaa. Tälle kulttuurille oli ominaista mutatiiliarkkitehtuuri, dreijatut saviastiat ja kytkennät mm kaupan kautta Induslaaksoon ja Mesopotamiaan. Kulttuuri vastaa Mundigak IV:a ja Quettan laakson Damb Sadaat III:a.
Monet Indus-laakson läntiset keskukset pohjoisempana hylättiin, kun Indus-kulttuuri muotoutui noin 2600-2500 eaa. Mutta Kulli-kulttuurin keskuksia ei hylätty. Kulli-kulttuuri oli luultavasti Indus-kulttuurin johdananinen, tai hyvin läheisessä kauppa- tai muussa suhteessa siihen.
Keskuksia
Munda Sangin keskusta kattaa vain 6ha, mutta havanaisempaa asutusta oli 35 ha alalla. paikan viimeinen kerros kuuluu myöhäiseen Kullin kulttuuriin.
Metal Gear 2: Solid Snake
Metal Gear 2: Solid Snake on hiiviskelypeli, jonka kirjoitti ja ohjasi Hideo Kojima. Peli ilmestyi MSX2-tietokoneelle. Peli on Metal Gear -pelisarjan toinen virallinen osa, sillä Snake’s Revenge -peliä ei lasketa viralliseen juonijatkumoon. Edeltäjäänsä nähden peli esitteli moninverroin edistyksellisemmän mekaniikan hiiviskelyn saralla sekä monitasoisemman tarinan, joka muun muassa käsittelee puhuttelevia teemoja sodankäynnin luonteesta ja ydinasevarustelun lisääntymisestä.
Pelin tapahtumat sijoittuvat neljä vuotta ensimmäisen pelin jälkeen. Solid Snaken tulee soluttautua aasialaiseen sotilasvaltioon Zanzibar Landiin. Snaken tehtävänä on pelastaa Zanzibar Landiin kaapattu tšekkoslovakialainen tiedemies tri Kio Marv ja tämän kehittämän biopolttoaineen OILIX:n kaava, sekä myös tuhota jättimäinen ydinasein varustettu sotakone, Metal Gear D.
Kehitysprosessi
Ensimmäisen Metal Gear -pelin valtavan suosion innostamana Konami alkoi teettää NES:lle jatko-osaa peliin Kojiman tietämättä. Tästä pelistä tuli NES:n Snake's Revenge. Kojima, joka ei ollut aluksi edes ajatellut Metal Gearille jatko-osaa, tapasi sattumalta junamatkalla erään Snake's Revengen tekijätiimin jäsenen. Tämän tapaamisen jälkeen Kojima päätti alkaa työstää Metal Gear 2:ta, joka julkaistiin vain Japanissa MSX2:lle. Pelin yhtenä inspiraationlähteenä toimi J. C. Pollockin romaani Crossfire, jonka juoniasetelmista lainattiin muun muassa amerikkalaisen sotilaan ja tšekkiläisen luistelijan välinen romanttinen suhde. Pollock on tiedettävästi myös yksi Kojiman lempikirjailijoista.
Jatko-osan jälkeen Kojimalla oli jo pian ideoita kolmanteen, myöhemmin Metal Gear Solidina tunnettua peliä varten, jota hän alkuun lähti vuonna 1994 toteuttamaan 3DO:lle, mutta josta projekti myöhemminen siirtyi PlayStationille, kun tieto silloisen tulevan konsolin tehoista pyörittää polygoneja tuli julki. Tuona aikana Kojima ehti myös toteuttamaan PC-9801:lle Policenauts-seikkailupelin.
Kun Metal Gear Solid julkaistiin, sisällytettiin Metal Gear 2:n tapahtumat peliin mukaan "Previous Operations" -tekstinpätkillä, jotta aikaisempia Metal Geareja pelaamattomat ymmärtäisivät juonen paremmin. Vasta Metal Gear Solid 3: Subsistence -pelin mukana oli englanninkieliset versiot aiemmista peleistä.
Päähahmot
thumb|[[Solid Snake (vasemmalla alhaalla kuvassa) suorittamassa tehtäväänsä Zanzibar Landin vihollislinnoituksessa.]]
Unbreakable Tour -kiertue
Unbreakable Tour -kiertue oli Backstreet Boysin kiertue vuosina 2008–2009.
Tämä oli ensimmäinen Backstreet Boys-kiertue ilman Kevin Richardsonia, joka liittyi bändiin uudestaan kiertueen lopussa Los Angelesissa.
Unbreakable maailmankiertue oli ryhmän ensimmäinen kiertue "Never Gone"-kiertueen (2005) jälkeen. Kiertue starttasi Japanista, kahdella loppuunmyydyllä konsertilla Tokyo Domesta. Ryhmä teki kiertueesta samankaltaisen kuin alku-uransa aikaisista, lisäämällä tanssia enemmän kuin mitä edellisellä kiertueella. Kiertueen kiintoisa yllätys oli, kun jokainen jäsen esitti yhden soolonsa konsertissa. Ryhmä on myös pakittamassa samnkaltaisiin vaatekokonaisuuksiin.
Luxemburgin keikka meinattiin perua, kun tapahtumapaikalle syttyi tulipalo samana iltapäivänä jolloin esityksen piti olla. Kukaan ei loukkaantunut pahasti, mutta ryhmän vaatevarastolle koitui hieman tuhoa.
Ryhmän jäsenet Howie Dorough ja A. J. McLean esittivät omat soolonsa ensi kertaa kiertueen aikana.
Ryhmän loppuunmyyty show O2 Areenalla Lontoossa nauhoitettiin 'webcast'ia varter DVD:lle. Esitykseen lisättiin myös extravaloja ja ilotulituksia.
Muutaman Euroopan show’n aikana ryhmä esitti kappaleen "Siberia", "Never Gone"-albumiltaan.
Kiertueen aikana ryhmä ilmoitti palaavansa studioon kiitospäivän jälkeen, 1. joulukuuta 2008, ja alkavansa äänittää seuraavaa levyään, jonka on määrä ilmestyä vuonna 2009.
Kiertueen suosion takia ryhmä ilmoitti 28. syyskuuta 2008 jatkavansa toiselle Pohjois-Amerikan-kiertueelle.
Yllättäen Los Angelesin show’n aikana Kevin Richardson näyttäytyi laulamaan "Shape Of My Heart"-kappaleen yhdessä poikien kanssa.
Kappale lista
right|thumb|250px|Nick Carter laulamassa kappaletta "Incomplete".
Oi ihana toukokuu
Oi ihana toukokuu on H. E. Batesin kirjoittama kirjasarja. Se käsittää kolme teosta, Oi ihana toukokuu (Darling buds of May), Larkinit Ranskassa (A Breath of French Air) ja Jälleen kotona (When The Green Woods Laugh). Sarja seuraa omalaatuisen Larkinien maalaisperheen elämää.
1990-luvun sarja
Vuosina 1991–1993 kirjasarjan pohjalta tehtiin televisiosarja, jossa pääosissa nähtiin mm. David Jason Pop Larkinina, Pam Ferris Ma Larkinina ja Catherine Zeta-Jones Mariettena. Sarjaa tehtiin kolme tuotantokautta, ja sen tuotti Yorkshire Television -yhtiö ITV Network-kanavalle. Sarja on esitetty myös Suomessa Ylen kanavilla.
2020-luvun sarja
Vuosina 2021-2022 kirjojen pohjalta julkaistiin Larkinin perhe -sarjaa (The Larkins) kahden tuotantokauden verran, jota on ollut käsikirjoittamassa mm. Simon Nye. Sarjan pääosissa nähdään mm. Bradley Walsh (Pa' Larkin), Joanna Scanlan (Ma' Larkin) ja Sabrina Bartlett perheen vanhimpana tyttärenä. Sarjaa Suomessa on esittänyt Yle.
Heimwehr
Heimwehr oli Itävallan 1920- ja 1930-lukujen puolisotilaallinen ryhmittymä, joka vastasi toimintatavoiltaan, organisaatioltaan ja ideologialtaan Weimarin tasavallan aikaisia Freikorps-joukkoja.
Heimwehrin jäsenet olivat enimmäkseen hävityn ensimmäisen maailmansodan sotilaita. Ryhmällä ei ollut kansallista johtoa tai poliittista ohjelmaa, vaan se muodostui paikallisista ryhmistä, jotka olivat valmiit toimimaan, milloin havaitsivat ideologisesti vääränlaista toimintaa. Ylä-Itävallassa joukko hyökkäsi lakkoilevia työläisiä ja ammattiliittoja vastaan. Heimwehr oli myös mukana 15. heinäkuuta 1927 verilöylyssä, jossa poliisi surmasi 89 mielenosoittajaa. Vastakkain selkkauksessa olivat sosiaalidemokraattinen puolue ja toisaalta Heimwehr, katolisen kirkon ja teollisuusylimystön tukemana.
Heimwehr omaksui 1930 ideologiakseen Korneunbergin valan, fasismiin perustuvan Itävaltalaisen nationalismin, sekä demokratian- ja marxisminvastaisuuden. Politiikka oli vastakkainen Saksan natsien ideologialle, joka pyrki yhdistämään saksaa puhuvat kansat Saksan alaisuuteen.
Heimwehr sai vuoden 1930 vaaleissa kuusi prosenttia äänistä ja kahdeksan paikkaa parlamentissa. Vaalivoiton jälkeen puolue kuitenkin hajosi alueellisiin osiin, Walter Pfrimer, Steiermarkin paikallisjohtaja yritti kaappausta 1931, mutta ei saanut tukea muiden ryhmien johtajilta. Tämän jälkeen Steiermarkin joukko ja monet muutkin loikkasivat natsipuolueeseen.
Diktaattori Engelbert Dollfussin luotua valtansa tueksi Isänmaan rintama -ryhmän (Vaterländische Front), yhdistämällä kristillissosiaalisen puolueen ja Heimwehrin edustajaryhmät, Heimwehr lakkasi olemasta erillisenä poliittisena voimana.
Jääpallon maailmanmestaruuskilpailut 1993
Vuoden 1993 jääpallon maailmanmestaruuskilpailut olivat kautta aikain 18. jääpallon MM-kilpailut. Kisat pidettiin Norjan Hamarissa 2.- 7. helmikuuta 1993. Pelipaikkana oli Hamarin Vikingskipet-halli. Vuotta myöhemmin se toimi vuoden 1994 talviolympialaisten näyttämönä, jolloin se sai olympiahalli-statuksen. Osallistuneita maita oli kahdeksan; Venäjä, Norja, Ruotsi, Suomi, Yhdysvallat, Kanada, Unkari ja Alankomaat. Venäjä osallistui turnaukseen ensimmäistä kertaa Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen. Joukkueet jaettiin kahteen alkulohkoon tasonsa perusteella.
Joukkueet pelasivat lohkoissaan yksinkertaisen sarjan, jossa voitosta sai kaksi ja tasapelistä yhden pisteen. A-lohkon kolme parasta etenivät suoraan välieriin ja 4. sijoittunut karsi pääsystä sinne B-lohkon voittajan kanssa. Alkulohkoissa peliaika oli vain 2 × 30 minuuttia.
Loppuottelussa kohtasivat Ruotsi ja Venäjä. Ottelusta tuli Ruotsin näytöstä, Ruotsi voitti ottelun maalein 8-0. Venäjälle finaalitappio oli historiallisen suuri. Venäjän edeltäjä Neuvostoliitto ei koskaan ollut hävinnyt ottelua yhtä suurin lukemin. Norja onnistui saamaan kotikisoissaan pronssimitalit, kun se kukisti pronssiottelussa Suomen maalein 5-3. Edellisen mitalinsa Norja oli saanut vuoden 1965 MM-kilpailuista.
MM-turnauksen yleisömäärä oli yhteensä 18 700 katsojaa, eli hieman alle tuhat katsojaa ottelua kohden. Loppuottelua Ruotsin ja Venäjän välillä seurasi Hamarin hallissa 5 338 katsojaa. thumb|right|300px|Kisojen päänäyttämö [[Vikingskipet Hamarissa.]]
Hannu Kaakko
Hannu Kaakko (12. toukokuuta 1951 Oulu – 13. marraskuuta 2006 Oulu) oli suomalainen taidemaalari. Kaakko teki maalauksia, muotokuvia, kollaaseja sekä myös veistoksia tiffanytekniikalla. Lisäksi hän toimi opettajana ja näyttelykuraattorina.
Kaakko valmistui luokanopettajaksi Oulun yliopistosta vuonna 1977. Hänen teoksiaan on useissa julkisissa kokoelmissa Suomessa ja Leverkusenissa Saksassa.
Mark Edusei
Mark Edusei (s. 29. syyskuuta 1976, Kumasi, Ashanti, Ghana) on ghanalainen jalkapalloilija, joka edustaa Italian korkeimmalla sarjatasolla, Serie A:ssa pelaavaa Cataniaa. Catanian ohella myös UC Sampdoria omistaa osan hänen pelaajaoikeuksistaan. Edusein pelipaikka on keskikenttäpelaaja.
Kutha
Kutha, nykyinen Tall Ibrāhīm Babylonin maakunnassa Irakissa, oli muinainen kaupunki Mesopotamiassa. Se sijaitsi pohjoiseen Kišin kaupungista. Kutha oli alamaailman jumalan Nergalin palvonnan keskus, ja koska paikka oli pyhä, ovat kaikki sumerilaiset ja seemiläiset hallitsijat pyrkineet ylläpitämään sitä.
Suomen elektronisen urheilun liitto
Suomen elektronisen urheilun liitto (SEUL ) on tietokone-, konsoli- ja mobiilipelaamisen sekä muun elektronisen urheilun harraste- ja kilpailutoiminnan kansallinen liitto Suomessa.
Liiton toiminnan tarkoituksena on tukea ja edistää jäsenten toimintamahdollisuuksia. SEULin toiminta tapahtuu edunvalvonnan, koulutuksen ja taloudellisen tuen sekä yhteistoiminnan järjestämisen kautta. SEUL pyrkii myös edistämään elektronisen urheilun näkyvyyttä Suomessa.
SEUL perustettiin joulukuussa 2010 elektronisen urheilun suosion kasvun luotua tarve yhteiselle, kilpapelaamisen kattojärjestönä toimivalle elimelle. SEULin toiminta jakautuu elektronisen urheilun kehittämiseen, edunvalvonta- ja viestintätyöhön. Suomen elektronisen urheilun liiton arvot ovat avoimuus, yhtenäisyys sekä vastuunkanto, ja näiden arvojen pohjalta SEUL haluaa kehittää elektronista urheilua eteenpäin.
Toiminta
Suuri osa SEUL:in toimintaa on pelaajien aseman parantaminen suoraan tai välillisesti. Kilpailutoimintaa SEUL pyrkii kehittämään luomalla malleja kilpailutoiminnalle. Malleja tarjoavat esimerkiksi kriteerit, säännöt ja oppaat, kuten kilpailuohjesääntö ja pelisäännöt. Liitto tarjoaa pelaajille edunvalvontaa sekä VoIP-palveluita TeamSpeakissa, Mumblessa sekä Discordissa.
Suomen elektronisen urheilun liitto tekee yhteistyötä tapahtumajärjestäjien kanssa elektronisen urheilun kilpailutoiminnan kehittämiseksi. Tapahtumissa on tarkoituksena mahdollistaa kilpaileminen kaikentasoisille harrastajille sekä ylläpitää ja kehittää suomalaista kilpailutoimintaa.
SEUL on International Esports Federationin eli IESF:n jäsen. IESF on elektronisen urheilun kansainvälinen kattojärjestö.
Suomen e-urheilun eettinen ohjeisto
Suomen e-urheilun eettinen ohjeisto pohjautuu ruotsalaiseen Svensk eSports Code of Conductiin, joka on luvalla käännetty suomeksi, ja Suomen e-urheilun eettinen ohjeisto on viimeistelty sen pohjalta. Eettinen ohjeisto on julkaistu joulukuussa 2016.
Ohjeisto sisältää ohjeita pelaajille, tapahtumien järjestäjille sekä e-urheilijoiden vanhemmille. Ohjeistossa on sekä eettisiä että käytännön ohjeita käyttäytymisestä, kanssapelaajien kunnioittamisesta ja yhdenvertaisuuden lisäämisestä.
Pelisäännöt
SEUL ylläpitää eri pelien asiantuntijoiden kanssa yhteistyössä virallisia pelisääntöjä. Liiton sivuilta löytyvät pelisäännöt seuraaviin peleihin: Counter Strike: Global Offensive, Hearthstone, StarCraft II, Overwatch, Dota 2, League of Legends, Tekken Tag Tournament 2, Mortal Kombat X, Ultra Street Fighter IV ja QuakeWorld.
eSM - Elektronisen urheilun suomenmestaruuskilpailut
Elektronisen urheilun suomen­mestaruus­kilpailut (eSM) pyrkii nostamaan esiin suosituimpien kilpailullisten videopelien taitavimpia yksilöitä ja joukkueita kansallisesti. eSM-turnausten tarkoituksena on nostaa elektronisen urheilun näkyvyyttä kotimaassa, lisätä nuorisotyön osuutta liiton toiminnassa ja luoda pohjaa kestävälle kilpailutoiminnalle. Elektronisen urheilun SM-kilpailuihin voi osallistua kuka tahansa Suomen kansalainen.
Puheenjohtajat
2010–2012: Teemu Hiilinen
2013: Jarmo Keto
2014–2016: Erkka Jouste
2017–2021 : Joonas Kapiainen
2021– : Ville Qvist
SEUL valittiin Suomen Olympiakomitean varsinaiseksi jäseneksi 23. marraskuuta 2019. Varsinaista jäsenyyttä ennen liitto aloitti kumppanuusjäsenyyden Valo ry:n kanssa 14. lokakuuta 2014 ja Suomen Olympiakomitea n kanssa 6. marraskuuta 2016. Liitto julkaisi Suomen e-urheilun eettinen ohjeiston 18. joulukuuta 2016.
Jäsenjärjestöt
Suomen elektronisen urheilun liittoon kuuluu 43 jäsenyhdistystä tai -yritystä.
Shugo
Shugo oli arvonimi, joka annettiin tietyille virkamiehille feodaalisessa Japanissa. Se on käännetty esimerkiksi "konstaapeliksi" tai "kuvernööriksi". Shugon nimitti shōgun valvomaan yhtä tai useampaa Japanin provinssia. Virka väistyi feodaaliherrojen eli daimioiden nousun tieltä 1400-luvun lopussa, kun shugot ottivat maansa omiin käsiinsä sen sijaan että he olisivat toimineet vain kuvernööreinä sotilashallituksen puolesta.
Joseph Weigl
thumb|right|Joseph Weigl
Shugo
Viran loi alun perin Minamoto no Yoritomo vuonna 1185 helpottaakseen Minamoto no Yoshitsunen vangitsemista ja levittääkseen shōgunin vallan koko Japaniin. Shugot korvasivat vähitellen Kioton keisarillisen hovin nimittämät kokushit. Virallisesti jokaisen provinssin gokenin-vasallien oli tarkoitus palvella shugoja, mutta käytännössä heidän suhteensa shugoihin oli hauras, sillä he olivat vasalleja myös shōgunille.
Joseph Weigl
Joseph Weigl (28. maaliskuuta 1766 Eisenstadt – 3. helmikuuta 1846) oli itävaltalainen säveltäjä.
Weiglin isä oli hoviorkesterin sellisti, ja hän oli Joseph Haydnin kummipoika. Hän opiskeli Wienissä Johann Georg Albrechtsbergerin ja Antonio Salierin johdolla. Hän työskenteli korrepetiittorina Kärntnertor-teatterissa ainakin Wolfgang Amadeus Mozartin oopperoiden Figaron häät ja Don Giovanni esityksissä. Tämän jälkeen Weigl sai teatterin kapellimestarin paikan ja sävelsi useita menestyksekkäitä oopperoita. Hän vietti aikaa Italiassa ennen palaamistaan Wieniin vuonna 1808.
Weiglin teoksista suurimman suosion saavuttivat aikanaan singspielit Das Waisenhaus (1808) ja Die Schweizerfamilie (1809). Vuonna 1827 hän pääsi hovikappelin varakapellimestariksi; samasta asemasta kilpaili Franz Schubert. Weiglin oopperat eivät enää olleet muodissa tuolloin.
Weigl kirjoitti omaelämäkerran. Kustantaja Thaddäus Weigl oli hänen veljensä.
Shugo
Shugot asuivat usein pitkiä aikoja pääkaupungissa, kaukana omista provinsseistaan, ja joskus heidät nimitettiin hallitsemaan useita provinsseja samanaikaisesti. Silloin nimitettiin myös apulais-shugo eli shugodai.
Ajan kuluessa joidenkin shugojen valta kasvoi huomattavasti. Ōnin-sodan (1467–1477) aikoihin konfliktit shugojen välillä yleistyivät. Jotkut shugot menettivät valtansa alemmilleen, kuten shugodaille, kun taas jotkut kiristivät otettaan alueistaan. Niinpä 1400-luvun lopulla Sengoku-kauden alussa valta Japanissa oli jakautunut erilaisten feodaaliherrojen välille, ja heitä tultiin nimittämään daimioiksi.
Kuninkaiden laakso
thumb|350px|Kuninkaiden laakso. Kuninkaiden laakso ( Wādī al-Mulūk) on muinaisen Egyptin Uuden valtakunnan ajan faaraoiden ja muiden korkea-arvoisten henkilöiden hautojen sijoituspaikka. Laakso sijaitsee Theban (nyk. Luxor) lähellä aavikon laidalla suuressa kalliolaaksossa Niilin länsirannalla. Laaksossa on kaksi osaa, itäinen ja läntinen; suurin osa haudoista on itäisessä laaksossa. Kuninkaiden laaksosta on löydetty vuoteen 2008 mennessä yhteensä 65 hautaa, joiden koko vaihtelee yksikammioisesta haudasta yli 120-kammioiseen hautakompleksiin. Tähän mennessä löydetyt haudat on suurimmaksi osaksi ryöstetty jo antiikin aikaan.
Kuninkaiden laakso lisättiin Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 1979 yhdessä Theban ja sen muun nekropolin kanssa.
Sijainti
thumb|left|Kuninkaiden laakso on vaikeapääsyinen paikka [[el-Kurn-vuoren juurella. Vuoren pyramidia muistuttava huippu saattoi olla yhtenä syynä paikan valintaan kuninkaiden hautuumaaksi. ]] Kuninkaiden laakso sijaitsee Niilin länsirannalla Thebaa vastapäätä. Sinne on haudattu faaraoiden lisäksi myös joitain kuningattaria, prinssejä ja korkeita virkamiehiä. Samassa Theban nekropolissa sijaitsee myös Kuningattarien laakso, johon on haudattu faaraoiden vaimojen lisäksi myös prinssejä.
Nekropoli sijoitettiin Niilin länsirannalle osin uskonnollisista syistä, sillä aurinko laskee länteen eli Manalaan. Lisäksi Länsi-Theban jumalatar Hathor, "Lännen valtiatar", yhdistettiin kuoleman jumalattarena hallitsijan tuonpuoleiseen olemassaoloon.
Laakson pohjalla on kuivunut joenuoma eli vadi. Laakso jakautuu kahteen haaraan, itäiseen ja läntiseen. Suurin osa kuninkaiden haudoista on itäisessä haarassa; länsilaaksossa on vain Amenhotep III:n ja Ayn haudat.
Historia
thumb|Kartassa itäinen laakso alhaalla, vähemmän käytetty läntinen laakso ylhäällä. Uuden valtakunnan faaraot luopuivat Keskivaltakunnan faaraoiden aikaisesta tavasta haudata kuninkaat pyramideihin. Tähän saattoi olla syynä se, että syrjäistä laaksoa oli helpompi valvoa kuin pyramideja, jotka oli kaikki tuolloin jo ryöstetty. Myös se, että Thebasta oli tehty Egyptin pääkaupunki 18. dynastian alussa vaati sen, että kaupungin lähistölle oli tehtävä kuninkaiden hautausmaa.
Kuninkaiden laakso oli käytössä vain 18.–20. dynastioiden aikana. Ensimmäiset sinne haudatut faaraot olivat 1500-luvun lopulla eaa. kuolleet 18. dynastian ensimmäiset faaraot Ahmose ja Amenhotep I, joskaan kummankaan hautaa ei vielä ole tunnistettu.
Muinaisten egyptiläisten jälkeen hautoja ovat käyttäneet asuinpaikkanaan koptilaiset erakot, ja he sekä matkailijat ovat raapustaneet yli 2000 kirjoitusta hautojen seiniin.
Kaivaukset
Eurooppalaiset alkoivat tutkia Kuninkaiden laaksoa tieteellisesti Napoleonin vuoden 1798 Egyptin-sotaretken myötä. 1800-luvulla ja 1900-luvun alussa muun muassa arkeologit Giovanni Battista Belzoni, Karl Lepsius, Victor Loret ja Theodore M. Davis löysivät laaksosta useita hautoja. Vuonna 1922 englantilainen Howard Carter löysi lähes koskemattoman Tutankhamonin haudan.
John Gardner Wilkinson näki 1820-luvun lopulla laaksossa 21 hautaa, jotka hän numeroi laakson sisäänkäynnistä laskien. Hänen jälkeensä löydetyt haudat on numeroitu löytymisjärjestyksessä, ja vuonna 1922 löytynyt Tutankhamonin hauta sai numeron KV62. Vuosien 1922–1972 välillä Kuninkaiden laaksossa tehtiin vain vähän kaivauksia. 1970-luvulta lähtien useita jo aikaisemmin löydettyjä hautoja on alettu tutkia entistä tarkemmin. Uusimmat haudat KV64 ja KV65 löydettiin vuonna 2008. Monien hautojen sisäänkäynneille on jouduttu rakentamaan tulvasuojia, ja myös vierailijoiden suuren määrän on pelätty vaarantavan hautojen kunnon.
Arkkitehtuuri ja rakentaminen
Ensimmäiset haudat olivat pieniä mutta syviä. Aluksi hautoja louhittiin kallioseinämiin ja niiden halkeamiin. Myöhemmät kallioiden juurille tai niiden alapuoleisille rinteille louhitut haudat hautautuivat ajan myötä ylhäältä sadeveden mukana valuneen soran alle. 18. dynastian aikaisten hautojen käytävät olivat kahden metrin korkuisia, mutta 20. dynastian lopulla jo neljän metrin korkuisia. Käytävissä oli 18. dynastian ja 19. dynastian alun aikana yksi tai useampi mutka, 19. dynastian aikana kaksi samansuuntaista mutta sivuttain siirtynyttä osaa, ja 20. dynastian aikana käytävistä tehtiin suoria. Mutka ilmeisesti symboloi Manalassa tehtyä matkaa, kaksiosainen akseli symboloi mytologista dualismia, ja suora akseli antoi auringolle etusijan. 20. dynastian hautoihin lisättiin myös kuiluhuone, joka sulki haudan ensimmäisen osan, mahdollisesti sateilta. Käytävä muurattiin umpeen kuiluhuoneen kohdalta ja seinä koristeltiin.
Turismi
Kuninkaiden laaksossa vierailee päivittäin yhdeksän tuhatta turistia. Turismin jatkuva kasvu on tuonut haasteita hautojen kunnossapidolle, sillä turistien mukana hautoihin tulee lämpötilan vaihtelua ja kosteutta, ja hautojen seinät kärsivät kosketuksista. Vierailijat pääsevät nykyisin käymään yhdellä lipulla vain kolmessa itäisen laakson haudassa, ja Tutankhamonin hautaan täytyy ostaa lisäksi erillinen lippu. Läntisen laakson haudoista vierailijoille on avoinna vain Ayn hauta.
Peninsaari
Peninsaari (, "Vähäinen", vuoteen 1950 ) on yksi Suomenlahden ulkosaarista Leningradin alueen länsiosassa Venäjällä. Hallinnollisesti se on osa Jaaman kuntapiirin Laukaansuun maalaiskuntaa. Nimen pohjalla on mahdollisesti ikivanha suomen (ja viron) koiraa merkitsevä sana 'peni' (vrt. myös matkaa ilmaiseva peninkulma ja koiranpentua kuvaava penikka).
Nobuhiro Ueno
Nobuhiro Ueno (s. 26. elokuuta 1965 Shiga) on japanilainen entinen jalkapalloilija.
Peninsaari
Historia
Peninsaari oli osa Lavansaaren kuntaa, joka kuului Suomeen. Saaren itärannalla, Pataniemen lähellä, oli kalastajien asumuksia. Talvisodan alussa 1939 puna-armeija miehitti saaren ja Suomi joutui luovuttamaan sen Neuvostoliitolle sodan päättäneessä Moskovan rauhassa 1940.
Penin kaupunki
1930-luvulla Penin kaupungiksi kutsuttu kalastajien asumusryhmä koostui kymmenistä pienistä siirrettävistä taloista, joita talvella siirrettiin hevosilla saaren lähistöllä meren jäällä sen mukaan miten jään alla hailiparvet liikkuivat. Ikkunalla ja kaminalla varustetut talot olivat noin kuuden neliömetrin suuruisia ja niihin saattoi majoittua neljäkin kalastajaa. Kalastajat tulivat parinkymmenen kilometrin päästä Lavansaarelta ja he saattoivat asua viikkokausia Penin kaupungissä. Työssä olivat vaaroina railot ja mahdollisuus joutua irronneen jäälautan mukana ajelehtimaan merellä. Ostajat ("raasselit") tulivat mantereelta hevoskaravaaneilla ostamaan kalasaaliit suoraan avannoilta. Lähin hailien myyntikeskus mantereella oli Koivistolla.
Nobuhiro Ueno
Jalkapallomaajoukkue
Ueno kuului Japanin joukkueeseen myös AM-kilpailuissa 1988.
O. V. Johansson
Oscar Vilhelm Johansson (22. helmikuuta 1882 Pernaja – 31. toukokuuta 1947 Turku) oli suomalainen juristi, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1907–1908. Varsinaisen työuransa hän teki Tullihallituksen palveluksessa.
Elämä
1900-luvun alussa Johansson vaikutti sosialidemokraattisessa työväenliikkeessä toimien lähinnä Itä-Uudenmaan ruotsinkielisten maatyöläisten keskuudessa. Vuonna 1907 hänet valittiin kansanedustajaksi Suomen ensimmäisissä yksikamarisen eduskunnan vaaleissa. Puolueen sisäisessä esivaalissa Johansson oli voittanut kirjailija Arvid Mörnen. Vaalien jälkeen Nya Pressen kyseenalaisti Johanssonin käyttämän tittelin ”torpparin poika”, koska hän oli oikeustieteen ylioppilas ja työskenteli kanslistina. Lehden mukaan Johanssonin isä ei myöskään ollut torppari vaan lampuoti. Sosialidemokraattien vastineessa Johanssonin kerrottiin loma-aikoinaan säännöllisesti auttavan vanhempiaan maatöissä. Hänen ainoaksi jäänyt kansanedustajakautensa päättyi jo heinäkuussa 1908 eduskunnan hajottamiseen. Seuraavissa vaaleissa Johansson jäi varasijalle ja jätti puoluepolitiikan.
Vuonna 1910 Johansson suoritti ylemmän hallintotutkinnon ja siirtyi Tullihallituksen palvelukseen kamarikirjuriksi. Vuosina 1915-1917 Johansson työskenteli Porin Mäntyluodossa tullitarkastajana ja 1917–1925 Pietarsaaren tullikamarin kirjurina. Hän suoritti oikeustutkinnon 1922 ja sai varatuomarin arvon 1925. Vuosina 1925–1932 Johansson oli Vaasassa tullitarkastajana, 1932–1936 Helsingin raastuvanoikeuden tullisyyttäjänä ja vuodesta 1936 lähtien Turun tullikamarin tullinhoitajana. Vuosina 1934-1936 hän toimi myös Tullivirkamiesliiton puheenjohtajana. Lisäksi Johansson oli Pietarsaaren kaupunginvaltuuston sekä Helsingin kaupunginhallituksen jäsen.
Johansson kuoli lyhyen sairauden jälkeen 65-vuotiaana toukokuussa 1947. Hänet on haudattu Turun hautausmaalle.
Wright Company
Yhtiön ensimmäinen ja suurin asiakas oli United States Army Signal Corps. Wilbur Wrightin kuoli vuonna 1912, ja hänen veljensä Orville myi yhtiön kolme vuotta myöhemmin. Se sulautui vuonna 1916 Glenn L. Martin Companyyn, ja uusi lyhytikäiseksi jäänyt yhtiö sai nimekseen Wright-Martin.
Tehtaan tuotteet
Tehtaan tuotteita olivat :
O. V. Johansson
Perhe
Oskar Johanssonin puoliso oli Agnes Alice Kumlin (1892-1977). Pariskunnalla oli kaksi lasta. Heidän poikansa oli kanslianeuvos Torsten Johansson (1915-1992).
Suzu
Suzu on Japanin kaupunki Honshūn saarella Chūbun tai Hokurikun alueella Ishikawan prefektuurissa. Se sijaitsee prefektuurin pohjoisosassa Noton niemimaan pohjoiskärjessä. Japaninmeri ympäröi kaupunkia kolmelta puolelta. Suzussa on 14 982 asukasta (vuonna 2017) ja sen pinta-ala on 247,20 neliökilometriä.
Suzun kaupunki perustettiin vuonna 1954 yhdeksän kunnan kuntaliitoksen myötä. Silloin siellä oli vielä noin 38 000 asukasta.
Ystävyyskaupungit
Suzulla on kolme ystävyyskaupunkia Japanissa ja yksi ulkomailla:
Wibree
Wibree on langaton tiedonsiirtotekniikka. Se perustuu radioteknologiaan. Wibree on Bluetoothin ja WUSB:n kaltainen lyhyen kantaman (5–10 m) tiedonsiirtotekniikka, mutta sitä käyttävät laitteet kuluttavat yleensä vähemmän virtaa ja ovat pienikokoisempia. Wibreetä voidaan hyödyntää näin ollen myös hyvin pienissä laitteissa. Wibree-tuotteita ei ole vielä saatavilla.
Vuonna 2008 Wibree-teknologia otettiin osaksi Bluetooth-standardia nimellä Bluetooth low energy, ja se on nykyään osa Bluetooth v4.0 -standardia.
Alkuperä
Wibree on alun perin Nokian tutkimuskeskuksen kehittämä tekniikka ja se on tarkoitus standardoida jossain olemassa olevassa standardointiryhmässä. Nokian lisäksi Wibreetä ovat olleet mukana määrittelemässä myös muun muassa Broadcom, Epson ja Suunto.
Tekniikka
Wibreellä on kaksi erilaista toteutusta: dual mode ja stand alone. Dual mode -toteutuksessa Wibreen toiminnallisuus on lisätty Bluetooth-piiriin ja se hyödyntää osittain piirillä jo olemassa olevaa toiminnallisuutta. Dual mode -toteutus on tarkoitettu käytettäväksi matkapuhelimissa ja tietokoneissa. Stand alone -toteutus puolestaan on optimoitu vähävirtaisiin laitteisiin ja tarkoitettu esimerkiksi urheilu-, hyvinvointi yms. HID-tuotteisiin.
Wibree toimii 2,4 GHz:n taajuudella ja sen nopeus on 1 Mbps. Toimintasäde on 5–10 metriä. Wibree-tekniikan linkkitaso (link layer) mahdollistaa erilaisia muita toiminnallisuuksia, kuten vähävirtaisen valmiustilan, yksinkertaisen laitteiden löytämisen (simple device discovery), point-to-multipoint tiedonsiirron sekä tiedonsiirron salausmahdollisuuden. Wibree ei kuitenkaan siirrä äänisignaalia.
Käyttökohteita
Wibreetä voidaan käyttää pienillä paristoilla toimivissa laitteissa, kuten esimerkiksi kelloissa tai leluissa. Näiden lisäksi sitä voidaan hyödyntää myös erilaisissa urheilusensoritoteutuksissa, kuten esimerkiksi rannekellon tapaisessa monitoimilaitteessa, joka mittaa erilaisia arvoja, esimerkiksi sydämen syke sekä arvioi muun muassa suorituskykyä. Wibree voidaan liittää myös kännyköihin tai PC-tietokoneisiin ja hyödyntää myös terveydenhuollossa. Wibreen olisi siis tarkoitus olla lähinnä Bluetoothia täydentävä tekniikka eikä niinkään sen kilpailija.
GNU Debugger
GNU Debugger eli gdb on GNU-projektin virheenjäljitysohjelma (debuggeri). Perusmuodossaan sitä käytetään komentoriviltä. Sille on myös runsaasti erilaisia graafisen käyttöliittymän toteuttavia laajennuksia kuten Data Display Debugger (GNU DDD). On myös mahdollista käyttää GDB:tä etänä verkkoyhteyden yli, jolloin käyttöliittymä on työasemalla ja debuggattava ohjelma toisella koneella. Näin voidaan tehdä esimerkiksi sulautetun järjestelmän (gdbserver) tai käyttöjärjestelmä ytimen (kuten Linux-ytimen kgdb) debuggaamiseen.
Ohjelmalla pystyy debuggaamaan esimerkiksi Ada, C, C++, Objective-C, Free Pascal, Fortran ja Java-ohjelmia.
Ohjelman kirjoitti alun perin Richard Stallman vuonna 1986. Esikuvana oli dbx-ohjelma, joka toimitettiin BSD-Unixin mukana.
Ohjelman lähdekoodin muunnos C++11-versioon on saatu valmiiksi vuonna 2017.
Korpiluppo
Korpiluppo (Alectoria sarmentosa) on viherluppojen sukuun kuuluva laji. Tämä jäkälälaji on noin 20–50 cm pitkä. Se on riippuva ja siinä on paljon haaroja. Yleisväri vaihtelee vihreästä keltaiseen, mutta haarojen kärjet ovat mustia. Korpiluppoa tavataan Euroopassa, Afrikassa ja Pohjois-Amerikassa. Se kasvaa maassa tai puiden oksilla ja sitä esiintyy vanhoissa kuusimetsissä ja tuntureilla.
Kurt Schuschnigg
Kurt Alois Josef Johann Schuschnigg (14. joulukuuta 1897 Riva del Garda, Itävalta-Unkari – 18. marraskuuta 1977 Mutters, Itävalta) oli itävaltalainen poliitikko, joka seurasi 1934 murhattua Engelbert Dollfussia Itävallan diktatorisena johtajana. Hän joutui eroamaan tehtävistään Saksan miehittäessä Itävallan maaliskuussa 1938.
Schuschnigg syntyi Riva del Gardassa Itävalta-Unkarissa (nykyisin osa Italiaa) vuonna 1897 sotilassukuun, joka sai vuotta myöhemmin aatelisarvon. Nuori Schuschnigg taisteli ja jäi italialaisten vangiksi ensimmäisessä maailmansodassa. Sodan jälkeen monarkian romahduttua aatelisarvonsa jälleen menettäneestä Schuschniggista tuli lakimies Innsbruckissa. Hän liittyi kristillissosiaaliseen puolueeseen ja hänet valittiin kansallisneuvostoon (Nationalrat) 1927.
Schuschnigg nousi vuonna 1932 Dollfussin johtaman hallituksen oikeusministeriksi ja 1933 hänestä tuli lisäksi myös opetusministeri. Hajotettuaan parlamentin ja kiellettyään useimmat puolueet Dollfuss kuoli natsien vallankaappausyrityksessä 1934, ja Schuschniggista tuli hänen seuraajansa diktaattorin valtuuksin. Schuschnigg laajensi huomattavasti Dollfussin perustamia toisinajattelijoiden vankileirejä, jo oikeusministerinä hän oli palauttanut kuolemantuomion ja määrännyt useita diktatuuria vastaan kapinoineita sosiaalidemokraatteja hirtettäviksi. Myös lehdistön sensuuri tiukentui Schuschniggin määräyksestä entisestään.
Helmikuussa 1938 Berchtesgadenin neuvotteluissa Adolf Hitler pakotti Schuschniggin ottamaan Itävallan natsijohtaja Arthur Seyss-Inquartin hallitukseensa. Schuschnigg yritti hillitä levottomuuksia kansanäänestyksellä, mutta Wehrmacht marssi Itävaltaan kaksi päivää ennen 13. maaliskuuta suunniteltua äänestystä. Natsit vangitsivat Schuschniggin, ja hän pysyi vankilassa vuoteen 1945 yhdysvaltalaisjoukkojen viimein vapautettua hänet.
Schuschnigg muutti Yhdysvaltoihin, missä hän toimi katolisen Saint Louisin yliopiston politiikan professorina vuosina 1948–1967 ja sai maan kansalaisuuden. Hän palasi vuonna 1968 Itävaltaan ja kuoli Muttersissa, Tirolissa vuonna 1977.
Brian Joubert
Brian Joubert (s. 20. syyskuuta 1984 Poitiers) on ranskalainen taitoluistelija.
Joubert syntyi Poitiersissa Jean-Michel sekä Raymonde Joubertin poikana ja sai varhaislapsuudessaan vakavan sairauden hoitona toisen munuaisen poiston. Joubert aloitti luistelun 4-vuotiaana kahden vanhemman siskonsa kanssa.
Joubert voitti yksinluistelun maailmanmestaruuden vuonna 2007 sekä Euroopan-mestaruuden vuosina 2004, 2007 ja 2009. Lisäksi hän on saavuttanut kolme MM-hopeaa (2004, 2006, 2008), kaksi MM-pronssia (2009, 2010), kolme EM-hopeaa (2003, 2005, 2011) ja kolme EM-pronssia (2002, 2006, 2008). Hän on voittanut seitsemän kertaa Ranskan-mestaruuden. Joubert on kilpaillut myös muissa merkittävissä sekä kansallisen että kansainvälisen tason kilpailuissa. Olympialaisissa hän sijoittui 14:nneksi Salt Lake Cityssä 2002, kuudenneksi Torinossa 2006 ja 16:nneksi Vancouverissa 2010.
Elmo Williams
pienoiskuva|Elmo Williams vuonna 2007. James Elmo Williams (30. huhtikuuta 1913 Lone Wolf, Oklahoma – 25. marraskuuta 2015 ) oli yhdysvaltalainen elokuvaleikkaaja. Hän sai parhaan leikkauksen Oscar-palkinnon työstään elokuvassa Sheriffi (1952) ja sai uuden ehdokkuuden vuonna 1954 elokuvasta Sukelluslaivalla maapallon ympäri. Hän toimi lisäksi leikkaajana elokuvassa Design for Death (1947), joka sai parhaan dokumentin Oscarin.
Williamsin muihin leikkauksiin lukeutuu Viikingit (1958). Hän tuotti elokuvan Tora! Tora! Tora! (1970) ja toimi vuosina 1971–1974 20th Century Foxin tuotantopäällikkönä.
Williams on American Cinema Editorsin (ACE) jäsen. Hän sai vuonna 1971 ACE:n Golden Eddie -palkinnon, ja vuonna 1990 hänelle myönnettiin ACE:n Career Achievement Award.
Williams menetti Burch-veljensä lento-onnettomuudessa vuonna 1970. Hän oli vaimonsa Lorrainen kanssa naimisissa vuodesta 1940 tämän kuolemaan (2004). Pari adoptoi kaksi tytärtä ja yhden pojan. Williamsit muuttivat Oregonin Brookingsiin vuonna 1983, ja Elmo lahjoitti kaupungille julkisen kappelin vaimonsa muistolle joulukuussa 2008.
Williams julkaisi vuonna 2006 kirjan Elmo Williams: A Hollywood Memoir. Lokakuussa 2010 esitettiin hänen kirjoittamansa kaksinäytöksinen näytelmä The Corner Pocket, joka tarkastelee ikääntymistä humoristiselta kannalta.
GAZ Volga Siber
GAZ Volga Siber on venäläisen GAZin vuosina 2008–2010 valmistama D-segmentin automalli. Se esiteltiin Moskovan antonäyttelyssä 2007. Malli on käytännössä uudelleennimetty Chrysler Sebring. thumb|left|Volga Siber takaa.
4 (täsmennyssivu)
4 voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Julie McCullough
Julie Michelle McCullough (s. 30. tammikuuta 1965 Honolulu, Havaiji) on yhdysvaltalainen malli, näyttelijä ja stand up -koomikko. McCullough oli Playboyn "Playmate of the Month" helmikuussa 1986. Hän esitti Julie Costelloa televisiosarjassa Growing Pains vuosina 1989–1990.
Nuoruus
Irlantilaisia sukujuuria omaava McCullough syntyi Honolulussa, Havaijilla vuonna 1965. Hänet nimettiin 1950-luvulla syntyneen "Oh Julie" laulun mukaan. Hänellä on isoveli. McCulloughin vanhemmat erosivat hänen ollessaan neljävuotias.
Mallina
McCullough aloitti mallin työt teini-iässä heti high schoolin jälkeen. Texasissa valokuvaaja lähestyi häntä Playboyn kuvauksiin. McCullough esiintyi neljässä Playboyn lehdessä vuosien 1986 ja 1989 välillä. Hän sai Playboyn "Playmate of the Month" -tittelin helmikuussa 1986.
McCullough on myös esiintynyt Inside Sports -lehden uimapukumallina.
McCullough luovutti "Azalea Queen of Wilmington" -kruununsa useiden protestien johdosta, jotka liittyivät hänen Playboy-kuviin.
Näyttelijänä
Ensimmäisen roolinsa näyttelijänä McCullough sai yhdysvaltalaisesta tilannekomediasta Growing Pains, jossa hän esitti lastenvahti Julie Costelloa. McCullough vieraili myös sarjoissa Beverly Hills 90210, Koira haudattuna, Harry ja Hendersonit ja Drexell's Class. Hän on esiintynyt E!:n tosi-tv-ohjelmassa The Girls Next Door vuosina 2005 ja 2007.
Koomikkona
Stand up -koomikkona McCullough on esiintynyt The Improvin, Palms Casino Resortin ja Laugh Factoryn lavoilla.