cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Akrit Jaswal
Akrit Jaswal on huhtikuussa vuonna 1993 syntynyt intialainen lapsinerona pidetty poika. Akrit tuli seitsenvuotiaana kuuluisaksi tehdessään onnistuneen kirurgisen operaation leikatessaan kahdeksanvuotiaan tytön yhteen palaneet sormet irti toisistaan. Jo kymmenvuotiaana Akrit opetti paikallisessa yliopistossa häntä kaksi kertaa vanhempia oppilaita.
Imperial Collegen älykkyystestissä Akrit suoriutui kielellisissä sekä yleistietoa käsittelevissä kysymyksissä ikäryhmänsä kärkitasolla, mutta käytännön tehtävien tulokset olivat häntäpäässä.
Vaakkoi
Vaakkoi on Vihdin kaakkoisosassa lähellä Espoon rajaa sijaitseva yhdeksän hehtaarin laajuinen kirkasvetinen, vähäravinteinen ja karu metsäjärvi. Etäisyys Nummelasta on viisitoista kilometriä itään ja Helsingin keskustasta 26 kilometriä luoteeseen.
Maantiede
Vaakkoin kaakkois–luoteissuuntainen ulottuvuus on 450 metriä. Ruuhka-Suomessa sijaitsevan järven ympäristö on pääosin metsämaata, etelärannalla on muutamia rakennuksia. Vaakkoin pohjoispuolella sijaitsee Pieni Lehmälampi, Iso Lehmälampi ja Saaren Musta. Kaakossa Espoon alueella on Väärä-Musta ja etelässä noin puolen kilometrin päässä on Saarijärvi. Lännessä on Pyyslampi. Seututie 120 kulkee Vaakkoin ja Saarijärven välistä.
Vaakkoi on osa Vaakkoin ulkoilualuetta, jonka pinta-ala on noin kuusi neliökilometriä. Alue on erämaista metsää, joka käsittää lukuisia lampia ja kallioita.
Vaakkoi (21.044.1.009) kuuluu Lakistonjoen valuma-alueeseen (21.044), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vantaanjoen vesistössä (21). Toinen jakovaihe on Lepsämänjoen valuma-alue (21.04). Vaakkoi on Vantaanjoen alueen lounaisia vakavesiä.
Hellboy: Dogs of the Night
Hellboy: Dogs of the Night tunnetaan myös nimellä Hellboy: Asylum Seeker on joulukuussa 2000 julkaistu videopeli, joka perustuu Dark Horse Comicsin sarjakuvaan Hellboy. Pelin julkaisi Cryo Interactive Windowsille ja DreamCatcher Interactive PlayStationille.
Tširkkakemijoki
Tširkkakemijoki on Vienan Kemijoen suurin sivujoki Muujärven piirin ja Kalevalan kansallisen piirin alueilla Karjalan tasavallan keskiosassa Venäjällä.
Pituudeltaan 221 kilometrin mittainen Tširkkakemijoki saa alkunsa Muujärven kaupunkityyppisen taajaman eteläpuolella sijaitsevista pikkujärvistä, josta se virtaa pohjoiseen ja laskee Vienan Kemijoen laajentumaan, Jyskyjärveen. Valuma-alueen laajuus on 8 270 km2. Tširkkakemijokeen laskee lännestä kaksi järvireittiä. Eteläisempi reitti tuo vedet Tiiksjärvestä ja Kuollunkijärvestä. Pohjoisemman reitin lähdehaarat ulottuvat Suomen puolelle. Reitin järvistä ovat huomattavimmat valtakunnan rajan tuntumassa oleva Kiitesjärvi sekä Luvajärvi, Kiimasjärvi ja Nuokkijärvi.
Valkiainen (Jokikokko)
Järvi on pieni ja matala, ja se saa vetensä pääosin ympäröiviltä soilta sekä pohjavedestä. Järvi laskee Kiiminkijokeen Peuraojaa pitkin.
Kappalainen
Kappalainen ( tai capa / capella; lyhenne kappal. ) on alun perin kristillisen kappeliseurakunnan pappi.
Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa
Nykyisin Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa kappalainen on seurakunnan vakinainen pappi, jota tuomiokapitulilla ei ole oikeutta siirtää tarveharkintaisesti toiseen seurakuntaan. Viran kelpoisuusehtona on suoritetut kappalaisen viran pätevöitymisopinnot eli ns. pastoraalitutkinto. Yleensä sen suorittamiseen seurakuntapastorin työn ohessa menee noin neljä vuotta. Kappalaisen virka julistetaan aina haettavaksi ja kappalaisen valitsee seurakunnan kirkkovaltuusto, seurakuntayhtymässä seurakunnan seurakuntaneuvosto.
Kappalaisen virkojen vähyys verrattuna seurakuntapastorin virkoihin on perua vanhasta menettelystä, jolla seurakuntakirkkoa tai kappelia kohti oli vain yksi riittävää kokemusta ja suoritettua kirkollista jatkokoulutusta edellyttävä papinvirka, jona toimi juuri kappalaisen virka. Näin turvattiin, että jokaista kirkkoa kohti oli vähintään yksi kokenut pappi.
Pääosa kappalaisista toimii hyvin samantapaisissa tehtävissä kuin seurakuntapastorit, mutta erojakin tehtävänkuvissa on. Seuraavassa muutamia:
Joissakin seurakunnissa kappalaiset toimivat joidenkin alueiden nimikko- tai vastuupappeina. Tällöin heistä puhutaan alueen kappalaisina, mutta myös nimeä aluekappalainen käytetään seurakuntien tapahtumatiedoissa ja nettisivuilla kaupunginosa- tai seurakuntakotirajoja noudattavien alueiden vastuupapeista. Heillä ei kuitenkaan yleensä ole esimiesasemaa suhteessa muuhun papistoon.
Kappalainen voi olla myös pääseurakuntaan kuuluvan kappeliseurakunnan papin virka, jolloin virkaan valitsee kappelineuvosto. Tällöin virkaan voi liittyä myös lähiesimiestehtäviä. Myös seurakunnissa, joissa seurakunnallinen työ on järjestetty seurakuntapiireittäin, kappalaisen virkaa voidaan käyttää alueellisena lähiesimiesvirkana kappeliseurakunnan kappalaisen tavoin.
Uudentyyppisen kappalaisen tehtäväkuvan muodostavat 1. tammikuuta 2009 perustettuihin suurseurakuntiin muodostuneet aluekappalaisen tehtäväkuvalla varustetut kappalaisen virat. Oikeudellisesti myös nämä aluekappalaiset ovat toistaiseksi tavallisen kappalaisen viran haltijoita. Näin, vaikka heille on määrätty johtosäännöllä vahvat seurakuntayhtymän kirkkoherran toimivaltaa vastaavat organisaatio- ja esimiesvastuut. Syynä siihen, että kappalaisen virasta käsin toimitaan näinkin vaativissa seurakunnallisissa esimiestehtävissä on, että nykyinen kirkkolaki ei toistaiseksi tunne muuta (väliportaan) esimiesvirkaa kuin kirkkoherran viran. Koska yhden seurakunnan suurseurakunnassa, toisin kuin seurakuntayhtymässä, ei voi olla kuin yksi kirkkoherran virkanimikeen haltija ainoaksi vaihtoehdoksi niissä on toistaiseksi jäänyt esimiestehtävässä toimivan kappalaisen viran varustaminen ko. valtuuksin.
Aikaisemmin kappalaisen ohella oli kaupunkiseurakunnissa komministerin virka, mutta nimitys on jäänyt pois käytöstä Suomessa.
Ruotsin kirkossa
Ruotsissa komministerin virka on tavallinen seurakunnassa toimivan papin virkanimike ja kappalainen on joissain erityistehtävissä toimivan papin virkanimike. Kappalainen voi olla piispan apulainen tai hän voi vastata jumalanpalveluselämästä jossain tietyssä kirkossa tai kappelissa, esimerkiksi hiippakuntakartanon kappelista tai vastata tuomiokirkon jumalanpalveluselämästä (domkyrkokaplan/tuomiokirkkokappalainen).
Hiirikäsi
Hiirikäsi tai hiiriranne on ranteen ja peukalon rasitusvamma, joka aiheutuu käden staattisesta lihasjännityksestä. Rasitusvamma syntyy tyypillisesti tietokoneen hiiren pitkäaikaisesta käsittelystä, mistä se on saanut nimensäkin. Hiirikäsi ei ole lääketieteellinen diagnoosi vaan yleisnimitys erilaisille käsivarren ja käden oireille, jotka ilmaantuvat pitkäkestoisen hiirellä työskentelyn aikana tai jälkeen. Pitkälle ehtinyt rasitus voi johtaa varsinaisiin diagnosoitaviin sairauksiin, kuten jännetupen tulehdukseen, rannekanavan oireyhtymään tai tenniskyynärpäähän. Hiirikäsi voinee syntyä, jos hiirtä käytetään yli kymmenen tuntia viikossa.
Oireet
Hiirikäden oireena on tyypillisesti kova kipu kädessä ja ranteessa. Kipu voi ulottua kyynärvarteen asti. Oireina voi lisäksi esiintyä puutumista, pistelyä ja lihasheikkoutta. Hiirikäteen voi myös liittyä laajemmin vaivoja niska-hartiaseudussa.
Yleisyys
Oirekuvan epäyhtenäisyyden vuoksi ei tarkkaan tiedetä, kuinka yleinen vaiva hiirikäsi on. Tietokoneen käyttöön liittyviä rasitusvammoja ei yleensä korvata ammattitauteina, joten ne jätetään myös ilmoittamatta. Tuoreessa tanskalaisessa lähes 7 000 henkilöä sisältäneessä tutkimuksessa selvitettiin tietokoneen käyttäjien käsivaivoja 12 kuukauden aikana. Tulosten mukaan 4,3 prosenttia tutkimushenkilöistä ilmoitti kärsivänsä tietokoneen käyttöön liittyvästä keskivaikeasta tai vaikeasta käden tai käsivarren alueen kivusta. Yli 30 tunnin viikoittainen hiiren käyttö lisäsi käden alueen oireiden riskiä.
Hoito
Koska kyseessä ei ole mikään yksittäinen lääketieteellisesti määritelty sairaus vaan yleisnimitys erilaisille kädenseudun kiputiloille, hiirikäden hoito riippuu kulloinkin kyseessä olevan oireen aiheuttajasta. Lääketieteellinen hoito kuuluu fysiatrian erikoislääkärin alaan. Lääkärin puoleen on syytä kääntyä oireiden pitkittyessä ja haitatessa jokapäiväistä elämää tai työskentelyä. Hoitoina voivat olla esimerkiksi fysikaalinen hoito, kipulääkitys tai paikalliset kortisonipistokset. Hiirikäden vaivatessa on välittömänä toimena syytä parantaa työpisteen ergonomiaa.
Ennaltaehkäisy
Työympäristöä tulisi parantaa siten, että työskentelyasento on mukava ja kyynärpäitä ja ranteita voi tukea pöytään tai käsinojiin. Tuolin, pöydän ja näytön asento täytyisi säätää työntekijälle sopivaksi. Hiirtä käytettäessä rannetuki ja hiirimatto lienevät hyödyllisiä apuvälineitä. Kynähiiri on ergonomisempi vaihtoehto tavalliselle hiirelle. Pitkäkestoisia staattisia työrupeamia tulisi välttää.
Lähteet
Enfermedad profesional
Bülbül
Laulaja aloitti uransa azerbaidžanilaisten mugamien ja kansanlaulujen esittäjänä. Harvinaisen taiturimaisen ylärekisterinsä ansiosta hän sai azerinkielisen kutsumanimen Bülbül ’satakieli’. Vuodesta 1920 lähtien hän toimi Azerbaidžanin teatterin ja myöhemmin Axundoville nimetyn ooppera- ja balettiteatterin solistina. Vuonna 1927 Bülbül valmistui Nikolai Speranskin luokalta Bakun konservatoriosta ja täydensi sen jälkeen opintojaan Milanossa. Vuodesta 1932 lähtien hän työskenteli Azerbaidžanin konservatorion opettajana ja vuodesta 1940 sen professorina. Vuosina 1932–1944 hän toimi perustamansa musiikin tutkimuslaitoksen johtajana.
Jimmy Hanley
Jimmy Hanley (22. lokakuuta 1918 Norwich – 13. tammikuuta 1970 Leatherhead) oli brittiläinen näyttelijä.
Valkobassi
Valkobassi< (Morone chrysops) on bassien heimoon kuuluva amerikkalainen makean veden kalalaji.
Bülbül
Vuonna 1938 Bülbülille myönnettiin Neuvostoliiton kansantaiteilijan arvonimi. Vuonna 1950 hän sai Stalin-palkinnon azerbaidžanilaisten kansanlaulujen esittäjänä. Hänet on palkittu myös Leninin kunniamerkillä. Bakussa toimii laulajalle omistettu museo. Hänen poikansa on säveltäjä ja viihdelaulaja Polad Bülbüloğlu.
Valkobassi
Ulkonäkö ja koko
Valkobassilla on hopeanhohtoiset kyljet ja hiukan tummempi selkämys. Pyrstö on melko tumma, muut evät ovat vaaleita. Lajilla on ahvenen tapaan kaksiosainen selkäevä. Valkobassi on tavallisesti noin 30 senttimetrin mittainen. Suurin tavattu yksilö oli lähes puolimetrinen. Laji voi elää 9 vuoden ikäiseksi.
Jimmy Hanley
Hanley aloitti uransa erittäin nuorena. Hänen ensimmäinen elokuvansa oli Those Were the Days (1933) Myöhemmin hän toimi televisiossa näyttelemässä tv-sarjassa Jim's Inn. Hanley oli naimisissa kahdesti. Hänen ensimmäinen vaimonsa oli näyttelijä Dinah Sehridan vuosina 1942–1952. Toinen vaimo oli Margaret Avery vuodesta 1955 Jimmyn kuolemaan asti.
Valkobassi
Levinneisyys ja elinympäristö
Valkobassi elää luonnovaraisena Yhdysvalloissa ja Kanadassa. Istutettuja esiintymiä on ollut Meksikossa ja Turkissa. Valkobassi elää monenlaisissa vesissä, suurista järvistä jokien rantalammikoihin. Se liikkuu usein parvina pinnan tuntumassa. Naaraat tulevat sukukypsiksi kolmen vuoden ikäisenä, urokset vuotta aiemmin.
Robert Plant
Robert Anthony Plant (s. 20. elokuuta 1948 West Bromwich, Englanti) on englantilainen laulaja-lauluntekijä ja muusikko. Hän oli vuosina 1968–1980 merkittävän rockyhtyeen Led Zeppelinin laulusolisti. Yhtyeen lopetettua vuonna 1980 Plant on jatkanut soolouralla.
Rolling Stone -lehti sijoitti vuonna 2008 Robert Plantin sijalle 15 luettelossaan kaikkien aikojen suurimmista laulajista.
Varhaisvuodet
Robert Anthony Plant syntyi 20. elokuuta 1948 West Bromwichissa Keski-Englannissa. Hänen isänsä oli koulutukseltaan rakennusinsinööri ja nuoruudessaan klassinen viulisti. Perhe oli uskonnoltaan katolilainen. Robertilla on pikkusisko nimeltä Alison. Vaurastuttuaan perhe asettui muutaman vuoden kuluttua maaseudun ympäröimään Hayley Greeniin 25 kilometrin päähän Birminghamin keskustasta.
Plant luki lapsena ahkerasti J. R. R. Tolkienin fantasiaa, jonka esikuvana Plantin asuinseutu olikin toiminut. Häneen teki lapsena vaikutuksen myös Walesin kelttiläinen kansanperinne ja historia, sillä perhe kävi Walesissa lomillaan.
Laulajanuran alkuvaiheet
Musiikista oli tullut Plantin ainoa harrastus vuoteen 1962 mennessä. Rakastamiaan amerikkalaisia blueslevyjä hän löysi birminghamilaisesta Diskery-levykaupasta. Hän innostui etenkin Robert Johnsonin musiikista. Paikallisista yhtyeistä Plantiin teki vaikutuksen etenkin The Spencer Davis Group ja sen laulusolisti Steve Winwood.
Plant teki ensiesiintymisensä laulajana vuoden 1963 lopussa tuuratessaan Andy Long and the Jurymenin laulajaa muutamalla keikalla. Laulun ohella hän soitti lavalla huuliharppua. Yhtye ei kuitenkaan ottanut häntä vakituiseksi laulajakseen.
Plant alkoi keikkailla vuonna 1964 Delta Blues Band -nimisen bluesyhtyeen laulajana. Sen hajottua hän lauloi paikallisilla bluesklubeilla useassa lyhytaikaisessa yhtyeessä. Modiksi ryhtyneen Plantin koulunkäynti kärsi musiikkiin keskittymisen vuoksi, ja hän sai päättökokeissa hyväksytyn arvosanan vain historiasta. Kesällä hän uusi kokeet paljon paremmin arvosanoin. Hänet kuitenkin erotettiin koulusta ennen heinäkuuta, kertoman mukaan hänen poltettuaan tupakkaa kaupungilla koulupuku päällä.
Plant ilmoittautui kesällä 1965 Kidderminster Collegen liiketalouskurssille tarkoituksenaan opiskella kirjanpitäjäksi. Lyhytaikaisten opintojensa aikana Plant toimi tiskijukkana Old Hill Plazassa sekä tilintarkastajaharjoittelijana. Laulaessaan The Crawling King Snakes -yhtyeessä hän tutustui John Bonhamiin, josta tuli lyhyeksi aikaa yhtyeen rumpali. Yhtyeen hajottua Plant liittyi yhtyeeseen nimeltä The Tennessee Teens, joka muutti myöhemmin nimekseen Listen.
Lontoolainen CBS kiinnitti Plantin äänittämään singlen ”You Better Run” marraskuussa 1966. Levy-yhtiö halusi tehdä Plantista samanlaisen viihdelaulajan kuin kilpaileva Decca oli tehnyt Tom Jonesista. Seuraavaksi Plant äänitti italialaisen balladin pohjalta tehdyn singlen ”Our Song”, joka ilmestyi maaliskuussa 1967. Single ei menestynyt, mutta Plant jatkoi unelmansa tavoittelua. Hänet otettiin tanssimusiikkiyhtye The Tony Billingham Bandin laulajaksi. Plantin kolmas single CBS:lle oli r&b-pohjainen ”Long Time Coming”. Plant oli siinä vaiheessa jo perustanut yhtyeen nimeltä Robert Plant and the Band of Joy, joka soitti uutta amerikkalaista musiikkia kuten Jefferson Airplanea, Moby Grapea, Buffalo Springfieldiä ja Lovea. Tätä yhtyettä seurasi toinen samanniminen. Plantin esiintymistyyli oli jo tuolloin samalla tavalla kukkoileva kuin myöhemmin Led Zeppelinissä. Uusi Band of Joy hajosi vuoden 1967 loppuun mennessä ja Plant keräsi siihen uudet jäsenet, mukaan lukien rumpali John Bonhamin. Seuraavana keväänä yhtye esiintyi muutaman kerran eri puolilla Englantia. CBS ei kuitenkaan kiinnostunut yhtyeen demosta, ja yhtye hajosi jälleen.
Band of Joyn jälkeen Plant nauhoitti Lontoossa kaksi laulua Alexis Kornerin ja Steve Millerin kanssa. Birminghamin seudulla Plant esiintyi kesällä 1968 yhtyeessä nimeltä Robert Plant plus Obs-Tweedle.
Led Zeppelin
thumb|Plant Led Zeppelin -aikoinaan. Plant pyydettiin kitaristi Jimmy Pagen perustamaan Led Zeppeliniin (silloin vielä nimeltään The New Yardbirds) laulajaksi vuonna 1968, kun Page ja basisti John Paul Jones olivat kuulleet hänen laulavan bluesia. Plantin suosituksesta yhtyeeseen otettiin myös hänen ystävänsä, rumpali John Bonham. Robert Plant oli suurmenestykseen nousseen Led Zeppelinin laulusolisti ja ensisijainen sanoitusten tekijä 12 vuoden ajan, kunnes yhtye hajosi vuonna 1980.
Elokuussa 1975 Plant ajoi ulos tieltä lomallaan Ródoksella. Plant ja mukana olleet vaimo ja lapset loukkaantuivat: Plantin oikea jalka murtui useasta kohdasta, ja hän liikkui yhdeksän seuraavan kuukauden ajan pyörätuolissa. Led Zeppelin peruutti syyskesälle kaavaillun pitkän kiertueen. Toipilasaikanaan Plant muutti veropakolaisena pois Englannista, kuten muutkin Zeppelinin jäsenet.
Sooloura
Led Zeppelinin lopetettua toimintansa John Bonhamin kuoleman jälkeen Plant vetäytyi aluksi maatilalleen, jolla sijainneelle studiolleen hän alkoi kutsua muusikkoystäviään jammailemaan. Tästä porukasta muodostui yhtye nimeltä The Honeydrippers, joka soitti Englannin pubeissa ja klubeilla 15 keikkaa keväällä 1981. Sen jälkeen Plant hajotti taustayhtyeensä ja jatkoi musiikin tekemistä eri studioilla vaihtuvien muusikoiden kanssa.
Plantin soolouran ensimmäinen julkaisu oli albumi Pictures at Eleven (1982), joka on tyyliltään Zeppelinin albumeihin verrattuna selkeämpi ja silotellumpi. Albumi nousi Britannian ja Yhdysvaltain albumilistojen viiden kärkeen ja sai hyvät arvostelut. Sitä seurasi vielä hienostuneempi ja rauhallisempi The Principle of Moments (1983). Albumilla The Honeydrippers, Vol. 1 (1984) nousee esiin Plantin Elvis-ihailu. Albumilla kuullaan roots rockia sekä Zeppelin-kitaristi Jimmy Pagea ja muitakin vierailevia artisteja. Shaken ’n’ Stirred (1985) on uuden aallon tyylinen albumi syntetisaattoreineen ja rumpukoneineen. Albumi ei myynyt kovinkaan hyvin, ja Plant piti seuraavien vuosien aikana taukoa musiikista.
Albumille Now & Zen (1988) on samplattu hiukan Led Zeppelinin musiikkia. Plantin seuraava albumi Manic Nirvana (1990) jatkoi jälki-Zeppelin-teemaa. Albumin Fate of Nations (1993) jälkeen Plant ja Page alkoivat soittaa taas yhdessä. He tekivät yhteiskiertueen vuonna 1994 sekä julkaisivat yhteisalbumit No Quarter (1994) ja Walking into Clarksdale (1998).
Plant palasi studioon vuonna 2001 ja äänitti sooloalbumin Dreamland (2002), jossa hän teki kokeiluja maailmanmusiikilla ja aiempaa pehmeämmällä bluespopilla. Atlantic julkaisi vuonna 2003 Plantin soolourasta kahden CD:n kokoelma-albumin Sixty Six to Timbuktu. Plantin seuraava studioalbumi oli Mighty Rearranger (2005). Bluegrass-laulaja Alison Kraussin kanssa tehty albumi Raising Sand (2007) voitti Grammy-palkinnon.
Seuraavan albuminsa Band of Joy (2010) nimen Plant otti samannimiseltä ensimmäiseltä yhtyeeltään. Kaksi vuotta myöhemmin Plant perusti yhtyeen The Sensational Space Shifters. Yhtye julkaisi livealbumin ja soitti useilla festivaaleilla sekä Plantin sooloalbumilla Lullaby and... The Ceaseless Roar (2014), jolla Plant palaa englantilaisille juurilleen. Albumi sai hyvät arvostelut ja nousi Britannian albumilistan kakkoseksi ja Yhdysvaltain listan kymmenenneksi. Plantin uusin sooloalbumi on Carry Fire (2017).
Ajatuksia Led Zeppelinin paluusta
Led Zeppelinin viimeisen reunion-konsertin jälkeen vuonna 2007 liikkui huhuja yhtyeen laajasta konserttikiertueesta. Plant kuitenkin vetäytyi suunnitelmista, eikä kiertue toteutunut. Plant on sen jälkeen suhtautunut nihkeästi ajatukseen Led Zeppelinin kokoamisesta uudelleen. Hän sanoi vuonna 2018 saavansa tehdä nykyisen yhtyeensä kanssa kaikkea mitä kaipaakin, ja että hän pyrkii jatkuvasti eteenpäin.
Vierailut Suomessa
Plantin ensimmäinen esiintyminen Suomessa tapahtui hänet maailmanlaajuiseen kuuluisuuteen ponnauttaneen Led Zeppelinin kanssa Helsingin Kulttuuritalolla 23.2.1970.
Taustayhtyeensä Strange Sensationin kanssa hän on esiintynyt Finlandia-talossa 10. marraskuuta 2002, Helsingin Jäähallissa 15.04.2005 ja seuraavana päivänä Tampereella Tullikamarilla. Aiemman kokoonpanonsa Priory of Brionin kanssa hän vieraili Järvenpään Puistobluesissa vuonna 2000.
Plant esiintyi yhdessä taustayhtyeensä The Sensational Space Shiftersin kanssa Pori Jazz -festivaaleilla heinäkuussa 2015.
A1-talli Kreikka
A1-talli Kreikka on kreikkalainen talli, joka kilpaili A1 Grand Prix -sarjassa kaudella 2006–2007.
Grafia
Killat
Lähde:
Tunnustukset
Lähde:
Proakatemia
thumb|Proakatemian logo
Proakatemia on vuonna 1999 perustettu Tampereen ammattikorkeakoulun yrittäjyyden yksikkö, joka toimii Tampereen keskustassa sijaitsevissa tiloissa, Finlaysonin alueella. Proakatemia kouluttaa yrittäjyyteen erikoistuneita liiketalouden ja tietojenkäsittelyn tradenomeja sekä restonomeja, sosionomeja ja fysioterapeutteja. Yksikköön haetaan korkeakoulujen yhteishaussa omana hakukohteenaan. Muilta koulutusaloilta haetaan Tampereen ammattikorkeakoulun perusopintojen aikana. Vuonna 2019 aloituspaikkoja on yhteensä 40. Marraskuussa 2019 toiminnassa oli 8 osuuskuntaa, joissa opiskelijoita yhteensä noin 150. Proakatemia tarjoaa myös mahdollisuuden jatkaa opintoja suorittamalla ylemmän ammattikorkeakoulututkinnon.
Lisäksi syksyllä 2020 Proakatemialla alkaa uusi englanninkielinen tutkinto-ohjelma, johon on mahdollista hakea ympäri maailman. Opinnot suoritetaan englanniksi.
Opiskelu
Opintojen alkaessa Proakatemian opiskelijat jaetaan ryhmiin, jotka perustavat heti yrityksen, useimmiten osuuskunnan. Oppiminen Proakatemialla perustuu pääasiallisesti yritystoiminnan kautta tapahtuvaan tekemällä oppimiseen, ammattikirjallisuuden lukemiseen ja tiedon jakamiseen tiimin kesken. Tätä tukeviin teoriaopintoihin kuuluvat kirjallisuuden lisäksi myös seminaarit ja vapaavalintaiset opinnot. Oppiminen on opiskelijalähtöistä; opiskelijat suunnittelevat itse viikkoaikataulunsa, järjestävät yhteisiä tapahtumia ja suuntaavat opintonsa päättämällä itse niiden sisällön. Luetusta ammattikirjallisuudesta kirjoitetaan esseitä, jotka julkaistaan Esseepankissa.
Proakatemialla ei ole opettajia, vaan valmentajia. Valmentajien tehtävä on tukea ja innostaa tiimejä opintojen aikana. Proakatemian päävalmentajana toimii vuoden 2020 alusta lähtien Tanja Verho. Proakatemialla työskentelee vuoden 2020 alkaessa 11 valmentajaa.
Proakatemian toimintamalli pohjautuu vuonna 1993 perustetun Jyväskylän ammattikorkeakoulun yrittäjyyden yksikön Tiimiakatemian ideaan, jonka on luonut Johannes Partanen. Proakatemialla käy vuosittain satoja kansainvälisiä vieraita tutustumassa opiskeluun ja koulutusmalliin.
Lähteet
1. http://proakatemia.fi/, Proakatemian verkkosivut 2. http://www.tamk.fi/proakatemia, TAMKin verkkosivut 3. http://www.tamk.fi/yrittajyys-ja-tiimijohtaminen-paiva, tutkinnon kuvaus
Martin Boos
thumb|Martin Boos Martin Boos (25. joulukuuta 1762 Huttenried, Baijeri – 29. elokuuta 1825 Sayn) oli saksalainen katolinen teologi, joka julisti silloisesta katolisesta näkemyksestä poiketen, että pelastus synneistä on saavutettavissa pelkästään uskomalla Jeesukseen.
Boos syntyi 1762 talonpojan pojaksi. Hän opiskeli teologiaa Dilingenin yliopistossa, ja papiksi hänet vihittiin 1786.
Boosista tuli kappalainen vuonna 1787, mutta kirkon johtomiehet ajoivat hänet ulos, kun hän painotti ihmisen pelastumista yksin armosta. Kahden vankeusjakson jälkeen Boos löysi 1799 paikan Itävallasta, Linzin hiippakunnasta. Sinne hänet kutsui piispa Joseph Anton Gall. Siellä hän toimi ensin apulaissaarnaajana ja sitten vuodesta 1806 Gallneukirchenin pappina.
Piispa Gallin kuoleman jälkeen hän joutui uudestaan syytteeseen saarnoistansa. Hänet otettiin vuonna 1815 viralta ja pantiin Linzin luostarivankilaan. Seuraavana vuonna hänet karkotettiin maasta.
Boos palasi Baijeriin. Hän toimi 1816–1819 Düsseldorfissa uskonnon opettajana. Saynin pastoriksi hän pääsi kesäkuussa 1819. Siinä tehtävässä Boos toimi kuolemaansa asti.
Ascoli Calcio 1898
Ascoli Calcio 1898 on nimensä mukaisesti vuonna 1898 perustettu italialainen jalkapallojoukkue Ascoli Picenosta Marchen alueelta. Joukkue pelasi Italian pääsarjassa Serie A:ssa viimeksi kaudella 2006–2007 noustuaan sinne kauden 2004–2005 jälkeen, kun Genoa CFC ja Torino FC pudotettiin rangaistukseksi Serie B:hen. Ascoli Calcion lempinimiä ovat Picchio (tikka) ja Bianconeri (valkomusta).
M/S Regal Star
M/S Regal Star on virolaisen Tallink -varustamon omistama ro-ro-matkustajarahtialus. Se on rakennettu vuonna 2000 Napolissa, Italiassa. Kuollutta painoa aluksella on 7 045 tonnia. Regal Star on rekisteröity Viron lipun alle, ja sen kotisatama on Tallinna. Alus on liikennöinyt vuodesta 2022 alkaen reitillä Vuosaari–Muuga. Aikaisemmin sen reitti oli Paldiski–Kapellskär.
Käyttöhistoria
Vuonna 1993 alus laskettiin vesille venäläisellä Sudostroitelnyi zavod "Severnaja verf" -telakalla, mutta työt keskeytyivät ennen sen valmistumista. Vuonna 1999 italialainen telakka osti laivan rungon ja rakensi sen loppuun. Maaliskuussa 2000 Regal Star luovutettiin MCL s.r.l:n haltuun. Uusi omistaja rekisteröi sen Italian lipun alle, ja sen kotisatamaksi tuli Napoli. Tämän jälkeen Regal Star aloitti liikennöinnin Catanian ja Savonan välillä. Syyskuussa 2000 alus aikarahdattiin eli vuokrattiin Grimaldi Ferriesin liikennöintiin reitille Salerno–Palermo–Valencia.
Joulukuussa 2003 Hansatee Shipping Oy osti laivan ja rekisteröi sen Viron lipun alle, jolloin kotisatamaksi tuli maan pääkaupunki Tallinna. 13. maaliskuuta 2004 Regal Star siirtyi liikennöimään Kapellskärin ja Paldiskin välille. Maaliskuussa 2006 reitiksi vaihtui Tallinna–Helsinki.
Regal Starin ollessa 12. joulukuuta 2006 lähdössä Helsingistä kohti Tallinnaa havaittiin aluksen perärampissa ongelmia. Sen vuoksi alus poistettiin liikenteestä. Tammikuussa 2007 laiva palasi takaisin Kapellskärin ja Paldiskin välille. Laiva aloitti liikennöinnin reitillä Turku–Tukholma kesäkuun 16. päivä 2010 oltuaan ensin noin kuukauden telakalla Riiassa. Alus toi noin 1 700 metriä lisää lastikapasiteettiä reitille. Vuonna 2022 alus korvasi M/S Sea Windin Vuosaaren ja Muugan välisessä liikenteessä.
Äänislahti
pienoiskuva|Vuoroveden paljastamia rantoja Äänislahdella. Äänislahti tai Oneganlahti on Venäjän luoteisosassa sijaitsevan Vienanmeren eteläisin lahti.
Äänislahden määrittely
Äänislahti on yksi Vienanmeren neljästä suuresta lahdesta. Sen lahdensuu sijaitsee Vienanmeren ulapan lounaisosassa Solovetskin (Solokan) saarien kohdalla. Lahti työntyy siellä Äänisen niemimaan eteläpuolella kohti kaakkoa. Näin se sijaitsee todellisuudessa ulapan eteläpuolella. Lahti on 185 kilometriä pitkä ja 50–100 kilometriä leveä. Lahden itärantaa kutsutaan Äänisenrannaksi tai Oneganrannaksi (Onežski bereg) ja länsirantaa Pomorienrannaksi tai Pomorjenrannaksi (Pomorski bereg).
Hallintoalueet, asukkaat ja talous
Äänislahti sijaitsee Karjalan tasavallan Belomorskin piirissä ja Arkangelin alueella pääasiassa Onegan piirissä, mutta Äänisen niemimaan kärjessä se ulottuu vähän Primorjen piirin alueelle.
Lahdella sijaitsee kolme kaupunkia. Yksi on Onega eli Ääninen, joka sijaitsee Äänisjoen suistossa lahden pohjukassa. Onegassa asuu noin 20 000 asukasta. Toinen on Belomorsk, joka sijaitsee Uikujoen suistossa lahden länsirannassa. Siellä on noin 13 000 asukasta. Kolmas on Kemi, joka sijaitsee Kemijoen suistossa suurin piirtein Solovetskin saariryhmän korkeudella. Kemissä on noin 10 000 asukasta. Muut asuinkeskittymät ovat kyliä. Venäjän Karjalassa Kemin eteläpuolella on Suiku, Belomorskin eteläpuolella Virma (Вирма), Suma (Су́мский Поса́д, Sumski Posad), Kuolisma (Колежма, Koležma) ja Njuhtša (Ню́хча). Arkangelin puolella on Kušereka (Кушерека) ja Abramovskaja (Абрамовская). Onegan itäpuolisella rannikolla on näiden lisäksi muutama kylä, kuten esimerkiksi Ljamtsa (Лямца) ja Pušlahta (Пушлахта).
Onegassa, Kemissä ja Belomorskissa on sahateollisuutta ja puutavaran vientisatamat. Kemissä on myös kalastusta ja elintarviketeollisuutta.
Saaria
Äänislahden suulla ovat Solovetskin saaret (eli myös Solokan s.), joilla sijaitsee kuuluisa Solovetskin luostari (eli Solokan l.). Saaristoon kuuluvat esimerkiksi Bolšoi Solovetski (Большой Соловецкий), Bolšaja Muksalma (Большая Муксалма) ja Anzerski (Анзерский). Lännempänä Kemin rannikolla on saaristo, jonka suurin saari on Russki Kuzov (Русский Кузов). Sujajoen suistossa aivan rannikolla sijaitsee Šuiostrov (Шуйостров). Lahden ulapalta voidaan mainita Bolšoi Žužmui (Большой Жужмуй) ja Malyi Žužmui (Малый Жужмуй). Sumskajan lahden rannikon tienoilla ovat Sumostov (Сумостров), Razostrov (Разостров), Sedostrov (Седостров), Berežnoi Sosnovets (Бережной Сосновец) ja Mjagostrov (Мягостров). Myös lahden kaakkoisosissa on ulapalla saaria. Näitä ovat esimerkiksi Kondostrov (Кондостров) ja Hedostrov (Хедостров). Äänisjoen suiston edustalla sijaitsevassa Kin (Južnyi Ki, Южный Кий) saarella on sijainnut luostari (Krestnyi Onežski mužskoi monastyr, Крестный Онежский мужской монастырь).
Jokia
Äänislahden pohjukkaan laskee Onegassa Äänisjoki, joka on Vienanmeren kolmanneksi suurin joki. Sen valuma-alueen pinta-ala on 56 900 neliökilometriä eli km² ja keskivirtaama on 367 kuutiometriä sekunnissa eli m³/s. Länsirannikolle laskee myös Koležma (valuma-alue 788 km²), Sumajoki (2 020 km²) ja Belomorksissa mereen laskeva Uikujoki (27 156 km², 260 m³/s). Uikujoen rinnalla toimii siitä vetensä ottava Vienanmeren–Itämeren kanava. Pohjoisempana ovat vielä Suiunjoki (938 km²) ja Vienan Kemissä mereen laskeva Kemijoki (27 700 km², 279 m³/s). Itärannikolla mereen laskevat joen tulevat Äänisen niemimaalta ja ne ovat pieniä. Niitä ovat etelästä lukien Tamitsa (Тамица), Kjanda (Кянда), Novaja (Новая) ja Ljamtsa (Лямца) saman nimisten kylien kohdalla.
Ylimmäinen (Vihti)
Ylimmäinen on Vihdin koillisosassa läntisellä Uudellamaalla sijaitseva 1,3 neliökilometrin laajuinen järvi. Etäisyys Nummelasta on 24 kilometriä pohjoiskoilliseen ja Helsingin keskustasta 47 kilometriä luoteeseen.
Maantiede
Ylimmäisen pituus on 3,5 kilometriä ja tilavuus runsaat 4,8 miljoonaa kuutiometriä. Järvi on kapea, etenkin keskikohdastaan. Rannat ovat rehevöityneitä ja ruovikoituneita, saaria ei ole. Kaakkoisosassa on yli kymmenmetrinen syvänne. Ylimmäisen rannoilla vaihtelevat peltomaisemat ja metsämaat, pohjoisella rannalla maasto kohoaa yli 20 metriä järven pinnan yläpuolelle. Ylimmäisen pohjoispuolella sijaitsee Petäys, idässä on Vihtijärvi ja Laihue, etelässä Niemenjärvi ja Hiukkalammi. Uudenmaan ja Kanta-Hämeen maakuntaraja kulkee 1,2 kilometriä Ylimmäiseltä pohjoiseen. Aivan Ylimmäisen pohjoispuolitse kulkee yhdystie 11301, itäpuolitse kulkee seututie 132
Ylimmäisen länsirantaan virtaa Ali-Kärrin joki, joka saa vetensä järven länsipuolella levittäytyvistä soista. Petäyksestä kulkee suora lasku-oja Ylimmäiseen. Pohjavettä järvi saa etelärannan lähteistä. Ylimmäisen kaakkoiskulmasta lähtee laskuoja Niemenjärveen.
Ylimmäisen kalakanta on Suomen sisävesille tavanomainen ahvenineen ja haukineen, lintukanta on rikas uikkuineen ja joutsenineen.
Ylimmäinen (23.096.1.006) kuuluu Niemenjärven valuma-alueeseen (23.096), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Karjaanjoen vesistössä (23). Toinen jakovaihe on Vihtijoen valuma-alue (23.09). Ylimmäinen on Niemenjärven valuma-alueen laajin vakavesi ja Karjaanjoen vesistön koillisia vakavesiä.
Gijeong-dong
thumb|250px|Kijŏng-dongin 160-metrinen lipputanko on maailman korkeimpia. Gijeong-dong (, McCune-Reischauer: Kijŏng-dong) on kylä Pohjois-Koreassa. Etelä-Koreassa uskotaan, ettei kylässä asu ketään sotilaiden lisäksi ja että se on rakennettu propagandatarkoituksessa.
Pohjoisessa julkaistu matkaopas kirjoittaa kylästä: "Kylässä on yli 200 taloutta, lastentarha, koulu ja sairaala". Kylässä nähdään ajoittain työläisiä, ja joihinkin rakennuksiin syttyy valoja, mutta talojen ikkuna-aukoissa ei näy olevan laseja.
Kylässä on 160-metrinen lipputanko, joka oli aikoinaan maailman korkein. Siinä liehuu 30 metriä leveä Pohjois-Korean lippu. Lipputanko on osa Koreoiden propagandasotaa, sillä kerrotaan, että se pystytettiin, koska rajan toisella puolella sijaitsevaan eteläkorealaiseen kaupunkiin oli pystytetty korkea lipputanko.
Lipputanko menetti asemansa maailman korkeimpana Bakuun Azerbaidžaniin pystytetylle 162 metriä korkealle rakennelmalle, jonka puolestaan ohitti Dušanbeen Tadžikistaniin vuonna 2011 pystytetty 165-metrinen tanko.
Kylän vieressä sijaitsee vuonna 2004 avattu Gaeseongin erityishallinnollinen teollisuusalue jolla on ollut merkittävä rooli Koreoiden yhteistyössä ja kiistoissa 2000-luvulla.
Raul Roine
Raul Rafael Roine (14. tammikuuta 1907 Turku – 12. kesäkuuta 1960 Helsinki) oli erityisesti saduistaan tunnettu kirjailija. Suuren osan hänen satukokoelmistaan kuvitti Rudolf Koivu, mutta myös Seppo Arina.
Henkilöhistoria
Roineen vanhemmat olivat valokuvaaja Johan Emil Roine ja Gerda Emilia Seppä. Vanhemmat antoivat esikoispoikansa kasvatiksi Halikkoon isän sisaren perheeseen. 1925 Roine muutti Helsinkiin, jossa hän tutustui taiteilijoihin kuten Wäinö Aaltoseen ja Rudolf Koivuun. Sota-aikana hän meni naimisiin Elsa Nousiaisen kanssa, mutta liitto päättyi jo 1945. Roineelle ja hänen kihlatulleen Berit Grönholmille syntyi 1950 poika Jan Rafael. Roine toimi apulaisena isänsä valokuvausliikkeessä ennen ryhtymistään vapaaksi kirjailijaksi.
Kirjallinen tuotanto
Roine alkoi pula-aikana kirjoittaa satuja, mihin häntä olivat rohkaisseet kirjailija Anni Swanin kannustavat kommentit sadusta Hyppyrin pyppyrin. Rudolf Koivu alkoi kuvittaa Roineen satuja, joista tunnetuimmat lienevät Antti Puuhaara, Peukaloisen seikkailut ja Vihreä lohikäärme.
Teoksia
Roine julkaisi satukokoelmia, mutta myös näytelmiä :
Denis Nižegorodov
Denis Gennadjevitš Nižegorodov (, s. 26. heinäkuuta 1980) on venäläinen kävelijä.
Nižegorodov saavutti 2004 Ateenan olympialaisten 50 kilometrin kävelykilpailussa hopeaa. Vuotta aikaisemmin Pariisin MM-kisoissa hän oli viides. Hän voitti maailmancupin 50 kilometriä 2006. Osakan MM-kilpailuissa 2007 hän sijoittui 50 kilometrillä neljänneksi.
11. toukokuuta 2008 maailmancupissa Tšeboksaryssa Nižegorodov käveli 50 kilometrillä maailmanennätyksen 3.34.14. Aikaisempi virallinen maailmanennätys oli Nathan Deakesin nimissä ollut 3.35.47. Nižegorodov oli vuonna 2004 kävellyt 3.35.29 mutta sitä ei hyväksytty maailmanennätykseksi puutteellisten dopingtestien vuoksi. Nižegorodovin maailmanennätyksen rikkoi Yohann Diniz vuoden 2014 EM-kilpailuissa.
Nižegorodov voitti toisen olympiamitalinsa Pekingissä 2008. Hän sijoittui 50 kilometrin kävelyssä pronssille. Nižegorodov oli kohtuullisessa johdossa 15 kilometrin kohdalla, mutta hänet ajettiin kiinni vielä matkan aikana. Loppumatkasta Nižegorodov joutui hidastamaan vauhtiaan hieman kahden varoituksen rasittamana ja tuli maaliin kolmantena. Berliinin MM-kilpailuissa hän keskeytti 50 kilometrin kävelyn. Hän voitti saman matkan Euroopan cupin 2009 ja 2011. Daegun MM-kilpailuissa 2011 hän sai 50 kilometrillä hopeaa ajalla 3.42.45.
Nižegorodov on 180 senttimetriä pitkä ja painaa 61 kilogrammaa.
Eino Jurkka
Eino Heikki Jurkka (alk. Rothström, vuoteen 1931 Juurivirta; ) oli suomalainen näyttelijä, ohjaaja ja teatterinjohtaja.
Tausta
Eino Jurkan vanhemmat olivat koristemaalari Heikki Rothström ja Rosa Saari. Hänen äitinsä oli kotoisin Jämsästä ja paikallisen kartanon tytär. Vuonna 1906 perheen sukunimi suomennettiin Juurivirraksi, joka myöhemmin lyhentyi tuttavallisemmin Jurkaksi. Näyttelijäksi Eino Jurkka päätyi sattumalta. Ollessaan junassa matkalla Jämsään opiskelemaan hän näki Helsingin Sanomien ilmoituksen, jossa etsittiin esiintyjää musiikkinäytelmään. Hän hakeutui Kaarle Halmeen johtamalle kiertueelle vuonna 1912 ja elätti itseään satunnaistöillä.
Ura
Jurkan ensimmäinen kiinnitys oli Turun Casino-Operetissa, ja vuonna 1918 hän pääsi Helsinkiin Kansan Näyttämölle. Sieltä hän siirtyi Ouluun johtamaan alkuvaiheissaan olevaa Oulun Työväen Näyttämöä ennen Viipuriin siirtymistä. Vuodesta 1924 alkaen Jurkka toimi neljä vuotta Viipurin Näyttämön näyttelijänä ja johtajana. Hänen ohjaamastaan Peer Gyntistä tuli esityskautensa teatteritapaus vuonna 1926. Siinä kiteytyivät Jurkan ohjaustyölle tyypilliset keinot: tekstin rohkea työstäminen, elävä teatterinomaisuus ja olennaisuuksien taju. Lauri Haarlan historiallinen näytelmä Velisurmaajat muotoutui Jurkan ohjaamana alkuvoimaiseksi ja uskottavaksi.
1930-luvulla Jurkka toimi Helsingissä Koiton Näyttämön johtajana ja myöhemmin ohjaajana. Siellä hänen vahvoja ohjaustöitään olivat muun muassa Neekeri (1931), Hanuumanin tytär (1932) ja Sudenmorsian (1937). Näytelmien pääosassa oli hänen entinen vaimonsa Emmi Jurkka. Sotavuodet Eino Jurkka vietti Jämsässä, ja vuodesta 1942 hän toimi näyttämönjohtajana Kuusankoskella. Kaksi vuotta myöhemmin hän siirtyi johtajaksi Iisalmen Yhteisteatteriin.
Jurkan näyttelijäntyötä on luonnehdittu moderniksi ja moniulotteiseksi. Hänen puhetapansa oli ajatusten välittämistä ja ilmaisu sisäistynyttä. Jurkan klassikoiksi nousseita roolitöitä olivat Vihtorin osa näytelmässä Kaksi Vihtoria Koiton Näyttämöltä sekä Leo Tolstoin Elävän ruumiin Fedja, jota hän näytteli ensi kerran Viipurissa 1928. Jurkka esitti Vihtoria myös Kahden Vihtorin elokuvaversiossa sekä Vihtori ja Klaara-farssissa (1939). Teatterityön ohessa Jurkka teki 1930-luvulla ja sodan aikana yhteensä kolmisenkymmentä valkokangasroolia ja ohjasi kaksi elokuvaa vuonna 1940.
Intimiteatterissa Jurkka työskenteli heti sen perustamisesta alkaen 1950. Tuolloin jo sairauden heikentämänä hän esiintyi teatterin näytelmissä Kummittelijoita ja Britannicus vuonna 1951.
Yksityiselämä
Jurkka oli vuodesta 1922 naimisissa näyttelijä Emmi Jurkan (o.s. Tuomi) kanssa, ja heillä oli kolme näyttelijälasta: Sakari, Vappu ja Jussi. Eino ja Emmi Jurkka ottivat avioeron vuonna 1931, mutta heidän työtoveruutensa jatkui vielä pitkään.
Jurkan tunnettuja lapsenlapsia ovat Laura Jurkka, Mikko Jurkka, Timo Jurkka ja Ville Sandqvist.
Höyryvihellin
thumb|Jokioisten museorautatien H K Porter -veturin höyryviheltimet
Höyryvihellin, puhekielessä höyrypilli, visla  tai visseli, on höyrykattiloihin liittyvä merkinantolaite.
Eri tyypit
Höyryviheltimiä on olemassa monen kokoisia ja tyyppisiä; höyryvetureissa on yleensä kaksi eri kokoista, joista toisessa on korkea ja toisessa matala ääni. Niitä käytetään ohjailu- ja varoitusmerkkien antamiseen. Höyrylaivoissa voi ollayksi tai useampia viheltimiä, joiden ääni vaihtelee laivasta toiseen.
Tehtaanpillit
Myös höyryvoimaa käyttävissä teollisuuslaitoksissa on viheltimiä; ne ovat useimmiten korkeaäänisiä. Aina 1960-luvulle asti monissa tehtaissa annettiin työajan alku- ja loppumerkit höyryviheltimellä. Joillakin tehtailla höyryvihellin korvattiin 50-luvulla sähkösireenillä.
Rakenne
Höyryvihellin on yksinkertaisimmillaan vain tavallisen pillin rakenteella varustettu putki, jossa on jousikuormitettu sulkuventtiili. Vetureissa suuaukon ympärillä on tavallisesti kaksi eräänlaisen katkaistun pallon muodostavaa puolipyöreätä kupua, joiden koko ja muotoilu vaikuttavat viheltimen ääneen. Veturien viheltimiä käytetään normaalisti vetovaijerien avulla; suuremmissa vetureissa vaijereille on käyttökahvat; karkea vihellin on merkitty punaisella ja korkeaääninen mustalla. Laitosten pilleissä on yleensä kauko-ohjaus.
Narva (Vesilahti)
Narva on kylä ja taajama Vesilahdessa nelisenkymmentä kilometriä Tampereelta etelään Pyhäjärven Alhonselän rantamilla ja Naarvanjoen tuntumassa.
Vuoden 2020 lopussa taajamassa oli 464 asukasta ja sen pinta-ala oli 1,96 neliökilometriä. Narvan kylän tuntumassa on noin 900 asukasta. Väkimäärä on kuitenkin 1990-luvulta alkaen noussut jatkuvasti. Alueella on kumpuilevia peltoja ja kuusimetsiä. Kylä sijoittuu monien maanteiden risteykseen: teitä lähtee kylästä Lempäälään, Nokialle, Vammalaan, Urjalaan ja Akaaseen.
Narvan historiaa
Vanhin Narvan maanteistä on niin sanottu Narvanmatkantie, joka on yhdistänyt Sastamalan ja Hämeenlinnan seudun arvioiden mukaan jo rautakaudella. Turun suuntaan Narvasta kuljettiin muinoin ratsupolkuja pitkin.
Narva on tunnettu markkinakylä ja ikivanha turkistenmyyntipaikka. Sana narva tarkoittaa nahan karvapuolta. Alueella on asuttu yhtäjaksoisesti kivikauden varhaisimmilta ajoilta alkaen. Vanhimmasta asutuksesta ovat todisteina lähiympäristön kivikautiset asuinpaikat sekä lukuisat kiviesinelöydöt. Varhaisimmat rautakautiset kalmistot ovat 300–400-luvuilta; näihin kuuluvat Narvan alueella Karholannokan ja Hiidennokan muinaismuistoalueet. Narvan koulun mäellä on viikinkiaikainen kalmisto ja hieman sen alapuolella ristiretkiaikainen kalmisto.
Narvan markkinoita sanottiin aikoinaan Antinmessun markkinoiksi, koska markkinoita pidettiin Antin päivän aikoihin (30.11., myöhemmin 13.12.). Koska Pyhä Antti oli Vesilahdessa huomattava pyhimys katolisella ajalla, Antinmessun markkinoiden on arveltu periytyvän viimeistään katoliselta keskiajalta. 1500-luvulla Narva oli Vesilahden suurin kylä. Virallisen aseman markkinat saivat 1720-luvulla, mutta lukuisien järjestyshäiriöiden vuoksi kyläläiset anoivat, että markkinat siirrettäisiin Tammerkoskelle, joka oli myös vanha markkinapaikka. Näin tapahtuikin vuonna 1788. Markkinoiden jälkeen Narvassa pidettiin vain kuuluisaksi tullutta toria 1900-luvun alulle asti. Kesälauantaisin tapahtuva tori elvytettiin 1980-luvun alussa. Kaupan asteittainen vapautuminen ja maakaupan salliminen tekivät markkinoista 1800-luvun kuluessa tarpeettomia.
Vuonna 1918 Narva joutui Vesilahden muiden kylien ohella kansalaissodan taistelualueeksi. Muutamaa rakennusta lukuun ottamatta kylän kaikki talot poltettiin. Jälleenrakennus tapahtui melko nopeasti 1920-luvulla.
Narva nykyään
Narva on ollut laajan maa-, metsä- ja karjatalousalueen keskus. Vaikka lypsykarjatalous on vähentynyt voimakkaasti 1980-luvulta alkaen, kylän tuntumassa on yhä muutamia karjatiloja. Muutamat tilat ovat korvanneet lypsykarjan sikojen ja lihakarjan kasvatuksella. Maa- ja metsätalouteen liittyvien ammatinharjoittajien ja väkimäärän kasvun seurauksena muidenkin palveluammattien harjoittajien määrä on ollut nousussa. Työssäkäynti liikekeskuksissa on myös kasvanut.
Yhdistystoiminnan tärkeimpiä muotoja ovat olleet ja ovat yhä Narvan Soittokunta (perustettu vuonna 1904), Narva Big Band (perustettu vuonna 1974), Narvan ”Tähti” Nuorisoseura (järjestää mm. nykyajan Narvan Markkinoita ja ylläpitää Narvan Seurojentaloa), Narvan metsästysseura, Vesilahden Museoyhdistys (ylläpitää Vesilahden kotiseutumuseota Narvassa) sekä kyläyhdistys. Narvassa on myös vuonna 1960 valmistunut kyläkirkko.
Vuonna 1965 Narvan ”Tähti” Nuorisoseura ry käynnisti Narvan Markkinat uudelleen, mutta nyt vain viiden vuoden välein tapahtuvana suurimuotoisena kotiseutujuhlana.
Narvassa on kuvattu kaikkien Maalaiskomedia-TV-sarjan osien jaksoja.
Mäkihyppy talviolympialaisissa 1964 – suurmäki
Vuoden 1964 talviolympialaisten suurmäen mäkihyppykilpailu käytiin 9. helmikuuta. Kilpailussa kukin hyppääjä hyppäsi kolme hyppyä, joista kahden parhaan hypyn tulos huomioitiin.
Olympiakultaa saavutti Norjan Toralf Engan.
Maaria-Paattinen
Maaria-Paattinen on Turun suuralue, joka käsittää kaikki ohikulkutien pohjoispuolella sijaitsevat alueet. Sen väkiluku on 9 462 (31.12.2016). Karkeasti alue muodostuu Maarian kuntaan vuosina 1944–1967 kuuluneista alueista ja vuoteen 1973 asti itsenäisestä Paattisten kunnasta.
Alueella on muun muassa Turun lentoasema, osa Kurjenrahkan kansallispuistosta, Maarian allas, Metsämäen ravirata, Topinojan kaatopaikka ja Turun vankila. Asutuskeskittymiä ovat Jäkärlän lähiö, Moision ja Yli-Maarian pientaloalueet ja Paattisten kirkonkylä.
Maaria-Paattisten suuralueen kaupunginosat:
Suuralueeseen kuuluvia kyliä ovat esimerkiksi Auvainen, Tortinmäki, Haaga, Paimala, Vaiste ja Ylijoki.
Riivaus
Riivaus on muuntunut tajunnantila ja siitä johtuva epätavallinen käytös, joka uskonnollisesta näkökulmasta tulkitaan pahan hengen aiheuttamaksi. Riivaajan uskotaan menneen uhrin eli riivatun sisään ja ottaneen valtaansa hänen mielensä ja ruumiinsa.
Riivaus ilmenee yleensä uhrin persoonallisuuden, kasvojen, puheäänen ja käyttäytymisen muutoksina. Riivaus voi alkaa hitaasti pienillä muutoksilla, mutta tila pahenee dramaattisesti. Uhri voi lopulta alkaa käyttäytyä groteskilla ja rienaavalla tavalla, ja hän saattaa irvistellä ja päästellä epämiellyttäviä ääniä. Joskus riivaajia on samalla kertaa tai peräkkäin useita, ja jokainen aiheuttaa oman persoonallisuutensa mukaisia muutoksia uhrissa.
Jotkut pitävät riivauksen uhriksi joutumista sattumanvaraisena, mutta joidenkin mielestä riivaus edellyttää tiettyjä psykologisia ja sosiaalisia olosuhteita. Riivauksen on arveltu voivan aiheutua siitä, että paha henki edustaa jotain sellaista, jonka uhri haluaa itsesään kieltää, tai halua, jonka hän haluaa tukahduttaa. Riivaaja saattaa myös kompensoida uhrin vajavaisuuksia ihmissuhteissaan. Riivausta diagnosoidessa pyritään selvittämään kuka riivaaja on, miksi hän hyökkäsi, ja mitä hän vaatii.
Riivauksen suorittanut paha henki pyritään ajamaan uhristaan ulos manauksella. Esimerkiksi katolilaiset manaajat käyttävät apunaan siunattua vihkivettä, ja taolaiset papit rituaalisia miekkoja. Manaus on kuvausten perusteella hyvin vaativaa, sillä paha henki ei luovuta helposti. Manauksessa voittajaksi selviytyy se puoli, jonka tahto ja voima on suurempi.
Joissakin uskonnoissa harjoitetaan myös hyvän hengen suorittaman mielen ja ruumiin haltuunoton tietoista aiheuttamista. Tällaiseen manaamiseen voi liittyä loitsujen lausumista, rummutusta, hurmioitunut transsi, tai jokin rituaali. Hyvien henkien manaus kuuluu esimerkiksi šamanismiin, haitilaiseen voodoohun, afrobrasilialaisiin uskontoihin ja spiritualismiin.
Tuomaan evankeliumi
Tuomaan evankeliumi on apokryfinen eli Uuteen testamenttiin kuulumaton evankeliumi. Evankeliumissa on 114 lyhyttä Jeesuksen sanomaksi väitettyä lauselmaa. Siinä ei käsitellä Jeesuksen elämää niin kuin Uuden testamentin evankeliumeissa eli kanonisissa evankeliumeissa.
Tuomaan evankeliumi on laajin Uuden testamentin ulkopuolinen Jeesuksen sanojen kokoelma. Aluksi uskottiin, että se sisältäisi varhaista perimätietoa, joka ei ole peräisin kanonisista evankeliumeista. Jotkin Jeesuksen vertauksista olivat juuri sellaisia, jollaisiksi tutkijat olivat niiden varhaisemmat muodot kuvitelleet. Osa lauselmista muistuttaa hyvin paljon kanonisissa evankeliumeissa olevia lauselmia, mutta osa taas on entuudestaan tuntemattomia.
Kokonaisuudessaan Tuomaan evankeliumi tunnetaan vain Egyptistä Nag Hammadista vuonna 1945 löytyneenä koptinkielisenä käännöksenä, joka on ajoitettu noin vuoteen 350. Egyptin Oksyrhynkhoksesta oli jo aiemmin vuonna 1898 löydetty lyhyitä katkelmia alkuperäisellä kirjoituskielellä eli kreikaksi.
Tutkijat kiistelevät evankeliumin ajoituksesta. Asian selvittämistä vaikeuttaa se, että evankeliumi tunnetaan pääosin vain Nag Hammadista löydettynä koptinkielisenä käännöksenä, joka poikkeaa sisällöltään kreikankielisistä edeltäjistään, joista tunnetaan vain Oksyrhynkhoksesta löydetyt katkelmat. Tuomaan evankeliumin väitetään usein syntyneen itäisessä Syyriassa, missä vaalittiin apostoli Tuomaan muistoa. Syntyajan arvioidaan olevan ensimmäisen vuosisadan jälkipuoliskon ja kolmannen vuosisadan alun välissä. Kreikankieliset käsikirjoitukset on ajoitettu noin vuoteen 200 ja koptilaiset käsikirjoitukset noin vuoteen 340.
Monet pitävät Tuomaan evankeliumia merkittävimpänä Uuden testamentin ulkopuolisena varhaiskristillisyyttä kuvaavana löytönä. Se antaa kuvan varhaiskristillisyyden monimuotoisuudesta ja jossain määrin erilaisen kuvan Jeesuksesta.