cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ezra Taft Benson
Elämäkerta
Tultuaan MAP-kirkon presidentiksi 1985 Benson alkoi korostaa voimakkaasti Mormonin kirjan merkitystä "myöhempien aikojen pyhien uskon kulmakivenä". Hän kehotti kaikkia kirkon jäseniä tutkimaan ahkerasti Mormonin kirjaa ja soveltamaan sen opetuksia elämässään. Hän pani myös runsaasti painoa Mormonin kirjan levitykselle osana MAP-kirkon lähetystyötä. Tämän korostuksen johdosta Bensonin presidenttikauden alkuaikaa muistellaan kirkossa eräänlaisen hengellisen uudistumisen ja lähteille palaamisen aikana.
Bensonin poliittinen konservatismi sai monet epäilemään, että hän johtaisi myös MAP-kirkon poliittisesti ja teologisesti oikealle. Nämä pelot jäivät kuitenkin toteutumatta. Kirkon johtajana Benson osoittautui suhteellisen ymmärtäväksi ja jopa suvaitsevaksi keskitien kulkijaksi.
Viimeiset vuodet ja kuolema
Benson kärsi uransa loppuaikoina sydämen ja aivojen verenkiertohäiriöistä. Hän esiintyi presidenttikautensa viimeisinä vuosina hyvin vähän julkisuudessa, mikä lisäsi epäilyksiä hänen kyvystään toimia kirkon tosiasiallisena johtajan. Yleisesti on arveltu Bensonin kärsineen viimeisinä vuosinaan dementiasta. Ensimmäisen presidenttikunnan ensimmäinen neuvonantaja Gordon B. Hinckley ja toinen neuvonantaja Thomas S. Monson saivat laillisen oikeuden edustaa Bensonia kirkon johtajana taloudellisissa ja juridisissa asioissa, mikä mahdollisti kirkon toiminnan jatkumisen Bensonin sairaudesta huolimatta. Kirkon hengellinen johto ja erityisesti kirkossa kaivatut uudistukset jäivät kuitenkin Bensonin kauden loppuaikoina pitkälti hoitamatta.
Benson kuoli kotonaan Salt Lake Cityssä sydämen pysähtymiseen 30. toukokuuta 1994. Hänet haudattiin lähelle hänen kotiaan Idahossa.
Parhaat 1973–76
Parhaat 1973–76 on suomalaisen rockyhtyeen Jussi & The Boysin kokoelma-albumi.
Georges Canguilhem
pienoiskuva|Georges Canguilhem Georges Canguilhem (4. kesäkuuta 1904, Castelnaudary – 11. syyskuuta 1995, Marly-le-Roi) oli ranskalainen filosofi, lääkäri ja Collège de Francen jäsen, joka oli erikoistunut tieteenfilosofiaan ja normatiivisuuden tutkimiseen. Hän oli kiinnostunut erityisesti biologian ja lääketieteen käsitehistoriasta.
Canguilhem opiskeli École normale supérieuressa ja Strasbourgin yliopistossa. Toisen maailmansodan aikana hän toimi Ranskan vastarintaliikkeessä. Vuonna 1955 hänestä tuli Sorbonnen yliopiston professori. Hän seurasi Gaston Bachelardia Tieteen historian instituutin johdossa.
Teoksia
Englanniksi:
Kaakkois-Suomen Vasemmistoliitto
Kaakkois-Suomen Vasemmistoliitto on yksi Vasemmistoliiton 13 piirijärjestöstä. Piiritoimisto sijaitsee Kotkassa. Piirijärjestöllä on valtuutettuja Etelä-Karjalan, Etelä-Savon ja Kymenlaakson maakunnissa. Vuonna 2013 vaalipiiriuudistuksen yhteydessä Kaakkois-Suomen Vasemmistoliittoon sulautettiin Etelä-Savon Vasemmistoliiton toiminta. Pentti Tiusanen oli vaalipiirin kansanedustaja vuosina 1995–2011.
Tjörnes
thumb|Kunnan sijainti Tjörnes on Islannin toiseksi pienin kunta asukasluvultaan. Tjörnes sijaitsee Islannin pohjoisosassa, Akureyristä koilliseen. Tjörnessissä asui 57 asukasta vuonna 2011.
Porsche Supercup Britannian Grand Prix 2018
Porsche Supercup Britannian Grand Prix 2018 oli Porsche Supercup -kauden 2018 neljäs osakilpailu, joka ajettiin 8. heinäkuuta Silverstonen moottoriradalla Englannissa Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Kilpailun voitti Florian Latorre.
Vanilliinisokeri
Vanilliinisokeri on vanilja-maustekasville ominaismaun antavalla vanilliinilla maustettu kide- tai tomusokeri. Se maistuu ja tuoksuu vaniljalta, mutta makua ei pidetä luonnonvaniljan vertaisena. Vanilliinisokeria käytetään yleisesti korvaamassa kallista vaniljatiivistettä, jota ei valmisteta keinotekoisesti (synteettisesti) kuten vanilliinia. Vanilliinisokeri on yleinen ainesosa leivonnaisissa, jälkiruoissa, konditoriatuotteissa sekä makeisissa ja suklaissa.
Harmaaposkiminivetti
Harmaaposkiminivetti (Pericrocotus solaris) on käpinkäisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Harmaaposkiminivettiä tavataan Intian niemimaan pohjoisosissa, Etelä-Kiinassa, Taiwanissa ja Kaakkois-Aasiassa. Sen on kuvattu olevan suurimmaksi osaksi yleinen. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Montauk
thumb|Montauk Pointin majakka. Kuva vuodelta 2005. thumb|Puoteja Montaukin pääkadun varrella. Montauk on kunnallishallinnoton yhteisö Long Islandilla, Yhdysvaltojen New Yorkin osavaltiossa. Alue kuuluu East Hamptonin kuntaan. Asukkaita on noin 4 000. Paikka on saanut nimensä montauk-intiaaneista. Tunnettuja paikkoja ovat muun muassa Montauk Beach ja paikallinen majakka.
Elokuva Tahraton mieli sijoittuu monin paikoin Montaukiin. Elokuvan päähenkilö Joel Barish tapaa siellä tyttöystävänsä Clementine Kruzynskin vuonna 2002 ja lähtee sinne junalla ystävänpäivänä 2004.
Vesa Martiskainen
Vesa Martiskainen (s. 8. syyskuuta 1965) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Karjalaisen mukaan Martiskainen lukeutuu "joensuulaisen jalkapallokoulun kärkiosaajiin kautta aikojen".
Martiskainen pelasi KuPS:ssa neljä Mestaruussarjan ottelua kaudella 1987 ja 11 ottelua kaudella 1989. Maaleja hän ei pääsarjatasolla tehnyt.
I divisioonassa Martiskainen pelasi vuosina 1984–1985 yhteensä 43 ottelua Karpalossa tehden viisi maalia ja vuonna 1990 Elossa 19 ottelua tehden kaksi maalia.
II divisioonassa Martiskainen edusti Karpaloa (1982–1983, 1986), SaPaa (1988), VPS:aa (1991), JiiPeetä (1993–1994, 1999) ja Ratanoita (2001). Maaleja hän teki II divisioonassa yhteensä 21.
Voima Kustannus
Voima Kustannus Oy on vuonna 1999 perustettu suomalainen mediakustantamo.
Julkaisut
Voima Kustannuksen julkaisemia lehtiä ovat joulukuussa 1999 aloittanut Voima ja lokakuussa 2008 käynnistetty verkkolehti fifi.voima.fi. Nykyisin verkkolehti ilmestyy osoitteessa voima.fi.
Kustantamo alkoi vuonna 2007 julkaista Le Monde diplomatiquen suomenkielistä versiota. Seuraavana vuonna sen kustantaminen siirtyi Into Kustannukselle, jonka samat osakkaat perustivat vuonna 2007. Into Kustannus kustansi taskukirjamuotoisen suomenkielisen Diplon ohella vastaavassa formaatissa suomenkielistä Novaja Gazetan versiota sekä pamfletteja. Vuonna 2021 Le Monde diplomatique & Novaja Gazeta -lehden kustantajaksi vaihtui Voima Kustannus Oy:n tytäryhtiö.
Yhtiö
Voima Kustannus Oy:n toimitusjohtaja on Teemu Matinpuro ja puheenjohtaja Tuomas Rantanen.
Yhtiön osakkaita ovat Rosebud Books, Suomen Rauhanpuolustajat, Luonto-Liitto, Maan Ystävät, Heikki Hiilamo, Tuomas Rantanen ja Vilppu Rantanen.
Kettering (Ohio)
Kettering on kaupunki Yhdysvalloissa, Ohion osavaltiossa. Se sijaitsee Miamijoen laaksossa Daytonin eteläpuolella.
Vuoden 2010 väestönlaskennassa Ketteringin väkiluku oli 56 163.
Manga
thumb|200px|[[Wikipedia:Wikipe-tan|Wikipe-tan on tyypillinen mangahahmo tunnusmerkkinään huomattavan suuret silmät.]]
Manga on kattotermi japanilaiselle monen lajityypin sarjakuvalle ja sarjakuvaromaanille.
Nimitys
Sanan manga merkitys on sananmukaisesti "sutaistut kuvat". Sen antoi Katsuhiko Hokusai (1760–1849) piirtämilleen sarjoille. Japanilaisen sarjakuvan nauttiman suosion myötä sana manga on lainasanana vakiintunut tarkoittamaan japanilaisia sarjakuvia. Toisinaan manga-termiä käytetään virheellisesti myös muualla tehdyistä sarjakuvista, mikäli sarjakuvan tyyli jäljittelee japanilaisia esikuvia. Usein käytetty termi tällaisille sarjakuville on pseudomanga.
Historia
Ennen toista maailmansotaa monet sarjakuvat olivat satiirisia ja kriittisiä hallitusta kohtaan, jolloin niiden tekijät joutuivat hallituksen hampaisiin. Toisen maailmansodan jälkeen Yhdysvaltain miehitys toi mukanaan länsimaisia sarjakuvia ja piirroksia ja samalla sarjakuvan tekeminen vapautui.
Gekiga (kirjaimellisesti dramaattiset kuvat) on Yoshihiro Tatsumin vuonna 1957 käyttämä termi, jolla hän tarkoitti uutta tyyliä aiempaan verrattuna. Tyylissä tuli mukaan elokuvamaisuutta jännityksen lisäämiseksi. Tatsumi laajensi mahdollisuuksia kypsemmälle yleisölle eri lajityyppeihin kuten toimintaan ja kauhuun, sekä yli sata sivua pitkiä yhden tarinan kirjoja, jotka edelsivät sarjakuvaromaanien kehittymistä. Yoshihiro Tatsumi, Matsumoto Masahiko ja Saitō Takao eivät mielestään voineet tehdä lapsille suunnattuja sarjakuvia vaan kääntyivät psykologiseen draamaan ja etsivätarinoihin. He pitivät esikuvanaan Osamu Tezukaa, mutta kokivat uuden visuaalisen kielen olevan tarpeen. Tatsumin marraskuussa 1956 julkaistu Kuroi fubuki oli merkittävä teos ja uusi tyyli levisi nopeasti.
Shōjo-manga kehittyi 1970-luvulla voimakkaasti Year 24 Group -nimellä tunnetun ryhmän vaikutuksesta. Heidän mangansa tarjosivat vastakohdan yhteiskunnan tiukoille säännöille. Ryhmään kuuluivat muun muassa Riyoko Ikeda, Yumiko Ōshima ja Ryōko Yamagishi
Nykymuotoisen mangan alku
pienoiskuva|vasen|Esimerkkejä ihmisten ilmeiden kuvaamisesta animessa ja mangassa. Sarjakuvia julkaistiin Japanin sanomalehdissä jo ennen toista maailmansotaa, sillä niiden huomattiin lisäävän levikkiä. Käytäntö jatkui sodan jälkeen. Suosittu oli 1970-luvulle jatkunut arkihumoristinen strippi-sarja Sazae San, jonka tekijä Machiko Hasegawa oli samalla ensimmäinen suosittu naispiirtäjä.
Nykyisen mangan syntyyn vaikutti erityisesti Osamu Tezuka. Tezuka, jota kutsutaan myös ”mangan jumalaksi” loi tunnetun Tetsuwan Atomin (Yhdysvalloissa Astro Boy) 1950-luvulla. Tezuka loi tunnetun suurisilmäisen mangatyylin. Tähän on olemassa kaksi tarinaa: Tezuka oli tunnetusti Walt Disneyn ihailija ja sanotaan, että hän keksi silmien tyylin Disney-elokuvien kauriiden silmistä. Toisen esityksen mukaan Tezuka otti vaikutteita Betty Boop -sarjakuvahahmolta, jolla oli suurehkot silmät. Hän itse korosti lapsuudessa näkemiään naisteatteriryhmän esitysten merkitystä. Valaistus korosti vahvasti rajattuja, meikattuja silmiä ja heijastui niistä. Tezukan tyyliuudistusten myötä ala muuttui pysyvästi.
Ennen Tezukaa mangat piirrettiin kaksiulotteisesta perspektiivistä. Hahmot tulivat ruutuun ja poistuivat siitä näytelmälavan tyyliin. Tezuka tuli siihen tulokseen, ettei tällä tyylillä voida mitenkään esittää voimakkaita tunteita. Hän alkoi käyttää elokuvallisia ilmaisukeinoja, joihin vaikutteita otettiin ranskalaisista ja saksalaisista elokuvista. Tezuka käytti lähikuvia sekä eri kuvakulmia ja pyrki laajentamaan tietyn kohtauksen kerronnallisesti moniulotteisemmin usealle ruudulle yhden ruudun sijasta. Hän saattoi tehdä jopa 1000-sivuisia mangoja hyvin lyhyessä ajassa. Tezuka myös ymmärsi, että mangalla oli mahdollisuuksia muuhunkin kuin pelkkään naurattamiseen. Hän ryhtyi tekemään tarinoita, joissa ilmeni myös surua ja vihaa ja joissa loppu ei aina ollut kliseisesti onnellinen.
Tezukan debyytti oli vuonna 1947 halvassa sarjakuvalehdessä, joka japanilaisilla lapsilla oli varaa ostaa sodanjälkeisessä köyhyydessä. Se myi yhdessä yössä ennenkuulumattomat 400 000 kappaletta. Julkaisijat huomasivat mahdollisuudet ja uusia piirtäjiä tuli mukaan vallankumoukselliseen kilpailuun mangamarkkinoille. Uudistukset johtivat markkinoiden laajentumiseen ja niiden rajuihin rakenteiden muutoksiin. Mangan lukijakunnassa tapahtui käänne. Lapset, jotka kasvoivat Tezukan ja tämän seuraajien mangojen parissa jatkoivat sarjakuvien lukemista elämäntilanteen muututtua siirtyessään yläasteelle, lukioon ja yliopistoon.
Myyntimääriä
Mangan asema Japanissa on paljon vahvempi kuin sarjakuvien asema Euroopassa. Mangaa myydään miljoonapainoksina. Esimerkiksi marraskuu 2014–toukokuu 2015 välisenä aikana sadan suosituimman tilastoa johtanutta albumia myytiin 3,079,249 kpl ja toisena ollutta 2,735,955 kpl. Listalle vielä päässyttä albumia oli myyty 285,128 kpl.
Japanissa ilmestyy viitisensataa mangalehteä erilaisilla ilmestymistiheyksillä, ja niistä suosituimpia on viikoittain ilmestyvä Weekly Shonen Jump. Weekly Shonen Jump - lehden levikki oli 1 915 000 vuoden 2017 aikana. Sen kilpailijoita ovat esimerkiksi Shonen Magazine ja Weekly Shonen Sunday joiden levikit olivat 964 158 kpl ja 319 667 kpl vastaavasti. Nämä kolme ovat olleet hallitsevia manga-lehtiä ja ne olivat levikiltään suurimmat shōnen-manga - lehdet myös vuonna 2017. Laajalevikkisin shōjo-lehti on ollut Ciao jonka levikki oli 446 667 tilaajaa 2017.
Manga-lehtien levikkien suuntaus on ollut laskeva tietoverkkojen kilpaillessa viihteeseen käytetystä ajasta. Toisaalta esimerkiksi Weekly Shonen Jump on siirtynyt myös verkkojulkaisuksi. Usein massamarkkinoille tarkoitettu manga painetaan halvalle uusiopaperille joka otetaan edelleen käyttöön, sillä lehdet eivät ole keräilykohde, vaan kulutukseen tarkoitettu edullinen ajanviete. Manga-lehtien ja -kirjojen yhteisen myynnin arvo vuonna 2017 oli 1,37 biljoonaa jeniä eli n. 10,13 miljardia euroa. Huippuvuoteen 1996 verrattuna laskua on 52 %. Manga-lehtien myynti laski vuoteen 2016 verrattuna 10 % ja -kirjojen 3 %.
Vuoden 2019 julkaisujen kokonaistilastossa nähtiin kasvu sitten vuoden 2014. Kasvu tapahtui suurelta osin digitaalisessa julkaisussa. 2019 digitaalisen manga-julkaisun arvo oli 259.3 miljardia jeniä, n. 2,2 miljardia euroa joka oli 84,4 % kaikesta digitaalisesta julkaisusta. Määrässä ovat mukana manga-lehtien digitaaliset versiot. Painettujen manga-julkaisujen myyntimäärä laski edelleen, mutta arvo kohentui sekä hinnan nousun että joidenkin menestys-sarjojen ansiosta.
Manga Euroopassa
Ensimmäinen Euroopassa laajaa huomiota saanut manga oli Keiji Nazakawan Hiroshiman poika 1984–1985. Suomessa seuraava käännetty manga oli Katsuhiro Ōtomon Akira 1996. Italiassa 1980-luvulla Kyoko Mizukin ja Yumiko Igarashin Candy Candy tuli erittäin suosituksi ja sitä alettiin piirtää paikallisessa studio IF:ssä kysynnän täyttämiseksi jäljitellen huolellisesti alkuperäistä tyyliä. Sekä Italiassa että Saksassa mangan suosiota edelsivät anime-sarjat. Italiassa anime sai jalansijan valtiollisen televisioyhtiön monopolin päätyttyä oikeuden päätöksellä 1975. Varsinaisen läpimurron tekivät 1990-luvulla Ranma 1/2 sekä Dragon Ball Z.
Mangan rakenteet ja ulkoasu
pienoiskuva|Manga-tyyliin piirretty hahmo. Mustavalkoisessa piirroksessa käytetään eri tekniikoita värien sijaan. Mangaa luetaan - tuotetaan - kuvajärjestykseltään sekä alkuperäiseen tapaan oikealta vasemmalle että peilattuna, jolloin lukujärjestys on länsimainen, eli vasemmalta oikealle. Usein alkuperäiset japanilaiset tehostesanat on jätetty paikoilleen käännöksiin mikäli mahdollista. Monesti sarjakuvan yhteydessä on myös sarjakuvan luojan kommentteja, että tarinan keksimiseen liittyviä kuvailuja.
Mangat julkaistaan pääsääntöisesti mustavalkoisina, sillä värit on koettu juonta häiritseviksi. Paksuissa viikko- tai kuukausijulkaisuissa eri tarinat saatetaan painaa eri väreillä.
Mangan aihepiirit
Mangan aihepiirit ulottuvat lukijakunnan mukaan saduista aikuisen elämää sivuaviin ja kuvaaviin jolloin mukana voi olla erotiikkaa. Manga -sarjakuvien sisältö suunnataan usein tietylle ikäryhmälle tai muutoin rajatulle lukijakunnalle. Mangan tyylisuuntia ovat muun muassa romanttiset mangat, fantasia -mangat, toimintaa sisältävät mecha -mangasarjat, sekä itämaisia taistelulajeja sisältävät seikkailut, mutta myös koulutus- ja eläinmangaa tuotetaan.
Mangan juonenkerronta
Tarina voi olla juoneltaan monikerroksinen, ja usein tapahtumien taustalla on jokin lukijalle päähahmon kokemuksien kautta paljastuva kaikenkattava syy. Se, miten tämä on kehitelty vaihtelee jonkin verran eri tyylilajeissa mutta myös niiden sisällä tarinan  luonteen painotuksen mukaan. Henkilöhahmojen tyypittely on mangassa tavallista - etenkin jos tarinassa seurataan ryhmää, kuten koulutovereita.
Fanipalvelu
Mangan eräs piirre on niin sanottu fanipalvelu, jossa joku tai jotkut hahmot on huolellisesti piirretty eri asuissa ja ympäristöissä näyttäviin asetelmiin ja poseerauksiin. Vaihtoehtoisesti fanipalvelu voi sisältyä tarinaan niin, että loogisesti pohjustettu tilanne tarjoaa sekä mahdollisuuden, että selityksen nähtävän hahmon senhetkiselle olemukselle. Tarinan tyyli ja yleinen luonne määrittelevät pitkälti fanipalvelun käytön tai onko sitä lainkaan ja raja tarkoituksellisen tyylin ja värittävän elementin välillä voi olla häilyvä.
Tehokeinot
Mangassa käytetään erilaisia tehokeinoja tilanteen ja tapahtuman korostamiseksi. Näitä ovat muun muassa säihke-efektit, kukkaset ja salamat. Efektejä kehittivät erityisesti mangaa piirtämään ryhtyneet naiset 1970-luvulla laajentaakseen hahmon tunteiden kuvausta. Naispiirtäjät myös rikkoivat perinteen tavanomaisesta kuvaruutujen muodosta ja asemoinnista.
thumb|Wikipe-tan [[chibi-hahmossa, jonka kaltaisia käytetään tehosteina.]]
Lukijapalaute
Mangaa julkaistaan tavallisesti viikoittaisina tai kuukausittaisina jatkosarjoina manga-lehdissä. Ihailijapostia seurataan sarjakuvan ilmestymisaikana kustantamoissa tarkasti. Lehtiin lisätään usein mukaan palauteosa ja taiteilijan ja kustantamon yhteyshenkilö välittää toiveet taiteilijalle.
Varsin pian julkaisun jälkeen ne kootaan pokkareiksi (tankõbon) joihin siten muodostuu eripituisia lukuja. Jatkosarjan luonne asettaa omia vaatimuksiaan juonenkuljetukselle joka saattaa korostua taskukirjamuodossa esimerkiksi toistuvina kilpailuina, taisteluina tai draamakohtauksina tyylilajien mukaisesti. Sarja voi suosion myötä jatkua useita vuosia ja taskukirjamuodossa siihen voi sisältyä kymmeniä osia. Esimerkiksi Ranma ½ käsittää 38 osaa.
Mangan yhteys animeen
Manga ja japanilainen piirrosanimaatio eli anime kulkevat usein käsi kädessä. Suosituista mangasarjoista tehdään anime-televisiosarjoja tai anime-elokuvia ja suosituista animeista manga -sarjakuvia. Tavallisia ovat myös ns. cine-mangat, eli suoraan elokuvan tai televisiosarjan kuvista kootut sarjakuvaversiot. Mangan pohjalta luotu anime saatetaan tehdä jo ennen sarjakuvan tarinan päätöstä, jolloin juonenkulku animessa ja mangassa saattaa erota merkittävästikin toisistaan (katso Fullmetal Alchemist). Vastaavasti Fruits Basket -manga käsittää 23 osaa animen kattaessa mangan kirjat vain kahdeksanteen osaan asti. Usein sekä anime että manga -sarjakuvat ovat osa laajempaa mediafranchisea, johon kuuluu paljon muitakin oheistuotteita kuten videopelejä, kuunnelmia (draama-CD) sekä keräilytavaraa.
Kohderyhmät ja lajityypit
Mangaa luokitellaan ensinnä kohderyhmän mukaan ja toiseksi lajityypin mukaan. Kohderyhmä määräytyy sen mukaan, mille ryhmälle suunnatussa mediassa teos on julkaistu. Kohderyhmä korreloi usein mutta ei läheskään aina lajityypin kanssa.
Sarjat on yleensä suunnattu tietylle kohderyhmälle:
Alle on listattu mangalle tyypillisiä erikoislajityyppejä. Näiden lisäksi mangassa esiintyy länsimaalaisillekin tuttuja lajityyppejä, kuten esimerkiksi toiminta, jännitys, draama, seikkailu, tieteiskertomus, dokumentti ja komedia.
Joulukuussa 2010 Japanin pääkaupunki Tokion metropolialueen kaupunginvaltuusto hyväksyi lain, joka kieltää esittämästä alle 18-vuotiaille suunnatussa mangassa tilanteita, jotka todellisessa elämässä olisivat laittomia. Japanissa ei ole ikärajojen välimuotoja ja lain pelättiin epämääräisyytensä vuoksi johtavan mielivaltaiseen sensuuriin tai itsesensuuriin taiteellisiin arvoihin katsomatta, jotta manga-lehtiä voitaisiin myydä yhtä laajasti kuin ennen lain voimaantuloa. Metropolialueen hallitus julkaisi 14.5.2011 ensimmäisen tämän lain mukaisesti tehdyn listan mangoista, joissa tulisi olla 18 vuoden ikärajasuositus.
HD compatible
HD compatible on Euroopassa termin HD ready yhteydessä käytetty ilmaus markkinoitaessa näyttölaitteita, kuten projektoreita ja litteitä taulutelevisioita. HD compatible-termiä ei kuitenkaan pidä sekoittaa termiin HD ready, jonka tekniset ominaisuudet on määritellyt EICTA (European Information, Communications and Consumer Electronics Technology Industry Associations), sillä HD compatible -termi voi tarkoittaa monia asioita mutta se ei vastaa virallista HD ready -termiä. Tavallisesti HD compatible -termi tarkoittaa, että näyttölaite pystyy käsittelemään HDTV-tasoista signaalia (kun liitäntänä on analoginen YPbPr- tai digitaalinen DVI- tai HDMI-liitäntä), mutta signaali skaalataan pienemmälle resoluutiolle, joka voi olla jopa huonompi kuin normaalissa SDTV-tasoisessa tv-lähetyksessä. Niinpä uutta näyttölaitetta ostettaessa pitäisi selvittää, onko laitteessa HD ready -logo, jos näyttö tulee HDTV-käyttöön, ja suhtautua suurin varauksin HD compatible -tekstillä myytäviin laitteisiin.
Aiheesta muualla
HD compatible
HMS Dainty (D108)
HMS Dainty (viirinumero D108) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Daring-luokan hävittäjä.
Valmistus
Alus tilattiin 24. tammikuuta 1945 J. Samuel White and Companylta Cowesista, missä köli laskettiin 17. joulukuuta 1945. Alus laskettiin vesille 16. elokuuta 1950 ja valmistui 26. helmikuuta 1953.
Palvelus
Telakalta alus luovutettiin 20. tammikuuta 1953 vastaanottotesteihin, jolloin se oli Portsmouthin tukikohdan komentajan alaisuudessa. Testien päätyttyä alus sijoitettiin reserviin Cowesiin, josta se siirrettiin edelleen Välimeren laivaston Daring-luokan aluksista koottuun numeroimattomaan laivueeseen. Alus määrättiin 7. joulukuuta 1955 reserviin varaosiksi siirrettäväksi. Alus palautettiin hetkeksi palvelukseen 8. helmikuuta 1956 Sleeping Beauty -harjoituksen ajaksi. Alus palautettiin reserviin 18. huhtikuuta. Vuoden lopulla alus palautettiin Välimeren laivastoon muodostettuun Daring-luokan aluksista muodostettuun osastoon ja luokiteltiin 2. lokakuuta 1957 hävittäjäksi.
Alus kolaroi 2. huhtikuuta 1958 HMS Solebayn kanssa vaurioituen lievästi. Alus siirrettiin 16. huhtikuuta Plymouthin komentajan alaisuuteen ja luovutettiin telakalle korjattavaksi. Aluksen taaemmat torpedoputket poistettiin ja niiden tilalle rakennettiin majoitustiloja. Alus palasi palvelukseen 20. tammikuuta 1959 ja siirrettiin 10. toukokuuta Välimeren laivaston 2. hävittäjälaivueeseen. Alus siirrettiin 21. marraskuuta 1960 Devonportin alaisuuteen telakointia varten. Sen modernisointi oli peruutettu 18. marraskuuta ja alus huollettiin Portsmouthissa 3. syyskuuta 1962 - 29. toukokuuta 1964.
Palvelukseen palattuaan ja läpäistyään koeajot alus siirrettiin 20. lokakuuta 1964 Portsmouthissa reserviin. Indonesian kriisin alettua Amiraliteetti päätti korvata HMS Cavendishin 23. saattajalaivueessa Daintyllä, joten alus palautettiin 17. maaliskuuta 1965 Portsmoouthissa palvelukseen. Alus oli Välimerellä lukuun ottamatta neljän kuukauden jaksoa Länsi-Intiassa talvella 1965-1966 ennen siirtoaan Kaukoitään. Alus otettiin huhtikuussa 1967 palvelukseen Kotilaivastossa ja Länsi-Intiassa sekä lopulta yhdeksän kuukautta Kaukoidässä ennen paluuta Britteinsaarille 31. heinäkuuta 1969. Alus oli päätetty sijoittaa poistolistalle ja sen ilmoitettiin olevan huonossa kunnossa. Alus myytiin 1. helmikuuta 1971 Shipbreaking (Queensborough) Limitedille romutettavaksi ja saapui Cairn Ryaniin romuttamista varten vielä helmikuun aikana.
Michael Goldenberg
Michael Goldenberg (s. 1965) on näytelmäkirjailija ja Hollywoodin käsikirjoittaja ja ohjaaja. Hän on käsikirjoittanut muun muassa elokuvan Harry Potter ja Feeniksin kilta (2007).
Pisan yliopisto
thumb|250px|Koulurakennus yliopiston kasvitieteellisessä puutarhassa. Pisan yliopisto on Italian tunnetuimpia yliopistoja. Se sijaitsee Pisassa Toscanan alueella. Muodollisesti se perustettiin 3. syyskuuta 1343 Paavi Klemens VI:n käskykirjeellä, vaikkakin Pisassa on pidetty lakiluentoja 1000-luvulta lähtien.
Keskiajalla yliopistossa opetettiin teologiaa, oikeustiedettä, kanonista oikeutta ja lääketiedettä. 1400-luvun alkupuoli oli yliopistolle vaikea, koska Pisan kaupunkivaltio kukistui vuonna 1406. Saman vuosisadan loppupuolella toiminta alkoi uudelleen ja Palazzo della Sapienza-niminen rakennus saatiin yliopiston käyttöön. Yliopiston akateeminen tiedepuutarha Orto botanico di Pisa on perustettu vuonna 1544 ja se on Euroopan vanhin. Pisalaissyntyinen Galileo Galilei tuli yliopistoon opiskelijaksi vuonna 1581 ja toimi siellä matematiikan professorina 1589–1592.
Italian kuningaskunnan aikana Pisan yliopisto kehitti erityisesti kielitieteen tutkimusta ja opetusta sekä poliittista debattia. Nykyisin yliopistossa on 20 eri tiedekuntaa.
Hackmaniitti
Hackmaniitti (Na8Al6Si6O24(Cl2, S)) on rikkipitoinen sodaliittiryhmän mineraali, jota on Kuolan ja Kuusamon alkalikivilajeissa. Se on nimetty suomalaisen geologin Victor Hackmanin mukaan. Nimi on lainautunut myös ruotsiin ja sitä kautta englantiin (hackmanite), jossa se on esiintynyt ensimmäisen kerran 1905.
Mineraalin erikoisuus on, että se vaihtaa väriä auringonvalon osuessa siihen, mutta ominaisuus häviää kuumennettaessa. Hackmaniitin väri vaihtuu myös radioaktiivisen säteilyn vaikutuksesta.
Seitsemän vuotta Tiibetissä (elokuva)
Seitsemän vuotta Tiibetissä on ranskalaisen elokuvaohjaajan Jean-Jacques Annaudin ohjaama elokuva vuodelta 1997. Elokuva perustuu itävaltalaisen vuorikiipeilijän Heinrich Harrerin teokseen Seitsemän vuotta Tiibetissä (1952). Kirjassa Harrer kuvailee pakoaan Brittiläisessä Intiassa sijainneelta sotavankileiriltä, Peter Aufschnaiterin kanssa tekemäänsä matkaa Tiibetiin sekä kokemuksiaan siellä vuosina 1944–1951. Elokuva kuitenkin eroaa kirjasta joiltakin osin, ja siinä on myös fiktiivisiä tapahtumia.
Elokuva kuvattiin 70 miljoonan dollarin budjetilla, ja sen pääosissa näyttelevät Brad Pitt ja David Thewlis. Elokuva tuotti avausviikonloppunaan Yhdysvalloissa yli kymmenen miljoonaa dollaria. Pääosa elokuvasta kuvattiin Argentiinassa, mutta siinä on myös noin 20 minuutin verran Tiibetissä salaa kuvattua materiaalia. Kiina suhtautui elokuvaan negatiivisesti ja antoi sekä ohjaaja Annaudille että pääosanäyttelijöille Pittille ja Thewlisille elinikäisen porttikiellon maahan.
Juoni
thumb|right|Suuri osa elokuvan tapahtumista sijoittuu Tiibetiin. Kuvassa pääkaupunki [[Lhasassa sijaitseva Potalan palatsi.]] Tarina alkaa 1939, kun itävaltalainen vuorikiipeilijä Heinrich Harrer on lähdössä Brittiläiseen Intiaan osallistuakseen Nanga Parbat -vuorenhuipun valloittamiseen tähtäävään retkikuntaan. Harrer riitelee ennen lähtöään raskaana olevan vaimonsa Ingridin kanssa, joka haluaisi Harrerin olevan paikalla vauvan syntyessä. Vauva kuitenkin syntyy Harrerin ollessa Intiassa, ja Ingrid menee sillä välin uusiin naimisiin. Kiipeämisyritys epäonnistuu ja retkikunta vangitaan vihollismaan kansalaisina toisen maailmansodan puhjettua ja kuljetetaan Dehradunin vankileirille. Harrer karkaa vankileiriltä retkikunnan johtajan Peter Aufschnaiterin kanssa ja pakenee tämän kanssa Himalajan vuoriston yli Tiibetin pääkaupunkiin Lhasaan. Harrer tutustuu Lhasassa Tiibetin nuoreen hengelliseen johtajaan Dalai Lamaan ja ryhtyy tämän henkilökohtaiseksi opettajaksi. Harrerin elämä Lhasassa keskeytyy Kiinan valloitettua Tiibetin ja palaa takaisin Eurooppaan 1951. Harrer tapaa Itävallassa poikansa ensimmäistä kertaa. Elokuvan loppukohtauksessa Harrer ja hänen teini-ikään varttunut poikansa ovat vuorikiipeilemässä, ja saavutettuaan huipun Harrer pystyttää sinne Tiibetin lipun.
Tuotanto
thumb|right|Valtaosa elokuvan kuvamateriaalista on kuvattu [[Argentiinan Andeilla.]] thumb|right|Elokuvan ohjasi ranskalainen ohjaaja [[Jean-Jacques Annaud.]] Elokuvan ohjaaja Jean-Jacques Annaud kertoo vuonna 1997 antamassaan haastattelussa, että saadessaan elokuvan alkuperäisen käsikirjoituksen hän piti sitä kauheana hollywoodmaisena toimintaelokuvana. Annaud päätti kuitenkin lukea alkuperäisen teoksen. Hän kiinnitti siinä huomiota Harrerin taipumukseen jättää omat tunnetilansa kuvaamatta. Annaudin lempiteemaksi nousi eurooppalaisen henkilön muuttuminen vieraan kulttuurin vaikutuksesta.
Pohjois-Espoo
Pohjois-Espoo on Espoon suuralue, joka sisältää Bodomin, Kalajärven, Lahnuksen, Lakiston, Luukin, Niipperin, Perusmäen, Röylän, Vanhakartanon ja Velskolan kaupunginosat.
Seitsemän vuotta Tiibetissä (elokuva)
Tuotanto
Elokuva oli alun perin tarkoitus kuvata Intiassa mahdollisimman lähellä Tiibetiä, sillä elokuvaa ei poliittisista syistä voitu kuvata Kiinan miehittämässä Tiibetissä. Kuvausaikeista Intiassa jouduttiin kuitenkin luopumaan kuvauslupa- ja aikatauluongelmien vuoksi. Annaudin mukaan kuvauslupaongelmien taustalla saattoi vaikuttaa Kiinan poliittinen painostus Intiaa kohtaan.
Pohjois-Espoo
Pohjois-Espoon naapurisuuralueet ovat Suur-Leppävaara ja Vanha-Espoo. Alue rajoittuu myös Vantaaseen, Nurmijärveen ja Vihtiin. Pitkäjärvi erottaa Pohjois-Espoon Suur-Leppävaarasta. Alueella sijaitsee monta muutakin järveä, kuten Bodominjärvi, Matalajärvi, Velskolan Pitkäjärvi, Luukinjärvi, Kalajärvi ja Kurkijärvi.
Seitsemän vuotta Tiibetissä (elokuva)
Tuotanto
Kuvaukset siirrettiin kuitenkin lopulta Argentiinaan, joka muistutti olosuhteiltaan vuoristoista Tiibetiä, mutta tarjosi paremmat edellytykset elokuvan kuvaamiselle ja sijaitsi matalammalla korkeudella. Argentiinassa kuvauksia häiritsi Brad Pittiä seurannut fanijoukko, jonka vuoksi tuotannon täytyi lopulta järjestää lehdistötilaisuus, jossa pyydettiin faneja antamaan kuvausryhmälle työrauha. Elokuvaa kuvattiin ensin kolme kuukautta Uspallatassa ja sen jälkeen Mendozassa sekä viimeiseksi Buenos Airesissa, jossa La Platan rautatieasema muutettiin Grazin rautatieasemaksi.
Liekkiminivetti
Liekkiminivetti (Pericrocotus ethologus) on käpinkäisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Seitsemän vuotta Tiibetissä (elokuva)
Tuotanto
Elokuvaa on lisäksi kuvattu myös Kanadassa, Englannissa ja Itävallassa. Lisäksi elokuvan ohjaaja Jean-Jacques Annaud on paljastanut, että elokuvassa on myös 20 minuutin edestä salaa Tiibetissä kuvattua materiaalia. Elokuva kuvattiin 70 miljoonan dollarin budjetilla.
Liekkiminivetti
Levinneisyys
Liekkiminivettiä tavataan Kiinassa ja Etelä- ja Kaakkois-Aasian pohjoisosissa. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Pohjois-Espoo
Palvelut
Kalajärvi on Pohjois-Espoon aluekeskus, jossa toimii useita yksityisiä sekä julkisia palveluja kuten kirjasto, terveyskeskus ja muutama ravintola. Alueella on kouluja Niipperissä, Kalajärvellä ja Lahnuksessa sekä ruotsinkielinen koulu Röylässä. Pohjois-Espoon lukio Kalajärvellä lakkautettiin vuonna 2006. Niipperissä Kehä III:n varrella toimii muun muassa kaksi suurehkoa ruokakauppaa.
Alueella on runsaasti ulkoilualueita, kuten Pirttimäen, Luukin ja Kurkijärven ulkoilualueet. Lisäksi alueella on useita golfkenttiä, ratsastustalleja sekä vesipuisto Serena. Talvisin alueella toimii runsaasti hiihtolatuja sekä Serenan laskettelukeskus.
Pohjois-Espoossa toimii asukasyhdistyksiä, kuten Pohjois-Espoon asukasfoorumi, Vanhankartanon omakotiyhdistys, Lahnus-Takkula seudun omakotiyhdistys, Röylän ja Bodomin seudun omakotiyhdistys sekä Kalajärvi-Seura.
Seitsemän vuotta Tiibetissä (elokuva)
Tuotanto
Annaud on kertonut käsikirjoitusta työstäessään harkinneensa päähenkilön Heinrich Harrerin rooliin muun muassa Ralph Fiennesiä ja Daniel Day-Lewisiä, mutta päätyneensä lopulta Brad Pittiin. Dalai Laman äitiä näyttelee Dalai Laman sisko Jetsün Pema. Dalai-Lamaa eri ikäisenä näyttelee yhteensä kolme henkilöä.
Pohjois-Espoo
Liikenne
Pohjois-Espoon liikennettä palvelevat Kehä III ja Vihdintie sekä useat niitä yhdistävät mutkaiset yhdystiet, kuten Kunnarlantie, Röyläntie ja Niipperintie. Alueelta Nurmijärven Klaukkalaan johtaa yhdystie 1324.
Seitsemän vuotta Tiibetissä (elokuva)
Fiktiiviset tapahtumat ja erot kirjaan
Seitsemän vuotta Tiibetissä perustuu Heinrich Harrerin samannimiseen teokseen vuodelta 1952. Elokuva kuitenkin eroaa kirjasta joissakin seikoissa, ja siinä on mukana fiktiivisiä tapahtumia:
Julkaisu ja vastaanotto
Elokuva julkaistiin Toronton elokuvajuhlilla 13. syyskuuta 1997.
Pohjois-Espoo
Liikenne
Helsingin seudun liikenteen (HSL) valmistelema Pohjois-Espoon ja Leppävaaran uusi linjastosuunnitelma astui voimaan elokuussa 2019. Helsingin seudun liikenteen uusi Hämeenlinnanväylän ja Vihdintien linjastosuunnitelma astuu voimaan syksyllä 2022. Sen myötä Pohjois-Espoon joukkoliikenne yhtenäistetään muun Espoon kanssa niin, että se painottuu tiheisiin liityntälinjoihin sekä vaihtoyhteyksiin pitkien harvoin kulkevien bussilinjojen sijaan.
Seitsemän vuotta Tiibetissä (elokuva)
Julkaisu ja vastaanotto
Elokuva näytettiin Yhdysvalloissa 2 103 teatterissa ja se tuotti avajaisviikonloppunaan 10 020 378 dollaria. Elokuva tuotti Yhdysvalloissa yhteensä 37 957 682 dollaria ja maailmanlaajuisesti 93 500 500 dollaria eli yhteensä 131 457 682 dollaria.
Kiina langetti elokuvan ohjaajalle Jean-Jacques Annaudille ja pääosanäyttelijöille Brad Pittille sekä David Thewlisille ikuisen porttikiellon maahan, sillä elokuva esittää Dalai Laman myönteisessä valossa ja vastaavasti antaa kiinalaisista ja kiinalaistoiminnasta kielteisen kuvan.
Elokuussa 2003 Empire listasi 10 huonointa elokuva-aksenttia. Elokuvassa itävaltalaisaksentilla puhunut Brad Pitt oli listalla sijalla 3. 29. marraskuuta 2011 elokuvalla oli Rotten Tomatoes -sivulla 61 % arvosana 33 arvostelun jälkeen. Metacriticissä elokuvalla oli 55 pistettä 18 kriitikon arvostelun jälkeen.
The New York Timesin kriitikon Janet Maslinin mukaan Pitt antaa elokuvassa todenmukaisen, joskin työlään oloisesti saavutetun suorituksen, jota korostaa kuitenkin näyttelijän aito ponnistelu. Muslinin mukaan Thewlis tarjoaa Pittin hahmolle toverillisen parin. Roger Ebert antoi elokuvalle kaksi ja puoli tähteä neljästä. Ebertin mukaan elokuva herättää katsojan huomion vasta puolivälin jälkeen ja jättää joihinkin kysymyksiin vastaamatta. Ebertin mukaan Pittin esittämä Harrer ei ole tarpeeksi lähestyttävä ja olisi voinut olla vakuuttavampi jonkun toisen näyttelijän esittämänä. Ebertin mukaan Pitt kuitenkin oikeutti elokuvan 70 miljoonan dollarin budjetin eikä sitä oltaisi tehty ilman häntä.
HMS Decoy (D106)
HMS Decoy (viirinumero D106) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Daring-luokan hävittäjä.
Valmistus
Alus tilattiin Yarrow and Companyltä Glasgow’sta, missä köli laskettiin 22. syyskuuta 1946. Alus laskettiin vesille 29. maaliskuuta 1949 ja valmistui 28. huhtikuuta 1953.
Perun laivasto
pienoiskuva|vasen|BAP Ferré vuonna 2007. Alus myytiin 1969 sisaraluksensa HMS Dianan kanssa Perun laivastolle. Se siirrettiin Cammell Lairdille Birkenheadiin modernisoitavaksi. Alus nimettiin huhtikuussa 1973 ennen palvelukseen ottoa Angamosin taistelussa kaatuneen Diego Ferrén mukaan BAP Ferréksi. Modernisoitaessa aluksen etumasto muutettiin asennettaessa Plesseyn AWS-1 ilmavalvontatutka. Lisäksi alukselle asennettiin kahdeksan MM38 Exocet -ohjuksen laukaisualustaa.
Alukselta poistettiin 1975–1976 SIMAn telakalla Callaossa Squid-sukellusveneentorjuntaheitin ja sen takakannelle rakennettiin helikopterikenttä. Samalla telakalla alukselle asennettiin 1977–1978 kaksi kaksiputkista OTO Melara 40 mm L70 DARDO -tykkitornia sekä niihin AESN NA-10 -tulenjohtojärjestelmä sekä AESN RTN-10X -tulenjohtotutka. Alus poistettiin palveluksesta 13. heinäkuuta 2007.
Lauren Ambrose
Lauren Ambrosen tunnetuin roolityö on Claire Fisherin osa HBO:n Mullan alla (Six Feet Under) -sarjassa vuosina 2001–2005. Hän on näytellyt muun muassa Viiden juttu (Party of Five) -sarjassa vuonna 1999 ja elokuvissa, mutta todellinen läpimurto on ollut vasta Mullan alla.
Ambrosella on myös oopperalaulajan koulutus.
Pelagius II
Pelagius II (n. 520–7. helmikuuta 590) oli paavina 26. marraskuuta 579 – 7. helmikuuta 590. hän oli nähtävästi syntyperäinen roomalainen, mutta hänellä oli goottilaista sukujuurta. Hänen isänsä nimi oli Winigild.
Pelagius II pyysi keisari Maurikiokselta apua langobardeja vastaan, mutta Bysantista ei ollut apua, joten Pelagius II kääntyi frankkien puoleen. Frankit hyökkäsivätkin Pohjois-Italiaan, mutta kääntyivät pian pois langobardien lahjottua heidät.
Pelagius II asetti uudet selibaattia koskevat määräykset, jotka olivat niin tiukkoja, että hänen seuraajansa Pyhä Gregorius I totesi niiden olevan liian ankaria ja lievensi niitä hiukan.
Pelagius II aloitti San Lorenzo fuori le Muran basilikan rakentamisen sen paikan päälle, missä pyhä Laurentius oli kärsinyt marttyyrikuoleman.
Pelagius II kuoli ruttoon, joka riehui Roomassa vuoden 589 lopulla.
Selam
thumb|Selamin löytöpaikka, Dikika, Etiopia Selam on Koillis-Etiopiasta löydetty lähes täydellisesti säilynyt etelänapinan luuranko ja kallo. Sitä pidetään yhtenä merkittävimpänä ihmisten evoluutioon liittyvänä löytönä ja täydellisimpänä tunnettuna hominidifossiilina. Selam on 3,3 miljoonaa vuotta vanha noin 3-vuotiaan tyttölapsen luuranko. Selam on Australopithecus afarensis -lajin edustaja. Etelänapinat elivät noin 4-3 miljoonaa vuotta sitten, jolloin muinaiset ihmisten esi-isät alkoivat kävellä pystyasennossa kahdella jalalla. Merkittävin etelänapinalöytö ennen Selamia oli Lucyksi nimetty vuonna 1974 Etiopiasta löydetty naarashominidin luuranko. Noin 3,2 miljoonaa vuotta vanha Lucy eli noin 100 000 - 150 000 vuotta Selamin jälkeen. Selamia on nimitetty myös "Lucyn lapseksi", sillä ne voisivat hyvinkin olla äiti ja tytär, jos olisivat eläneet samaan aikaan.
Selamiksi nimetyssä luurangossa on sekä apinan että ihmisen piirteitä. Selamista on jäljellä harvinaisen hyvin säilynyt kokonainen kallo, leuka- ja niskaluut, ylävartalo selkärankoineen, suuri osa käsien ja jalkojen luista, ja yksi käpertynyt sormi. Tutkijat arvelevat että Selam käveli kahdella jalalla ja tarpeen vaatiessa se osasi kiipeillä ja keinua puissa. Heidän mukaansa Selam on välimuoto apinasta ja alkuihmisestä. Selamin käsivarret ovat pitkät, niitä on kuvailtu gorillamaisiksi. Lapaluu on välimuoto nykyihmisen ja apinan lapaluusta. Löytynyt koukistunut sormi on käpertynyt samaan tapaan kuin nuorilla simpansseilla. Sillä sen arvellaan saaneen tukevan otteen oksista. Selamin on päätelty kävelleen pystyasennossa lonkan, jalkojen ja polven luiden rakenteen perusteella. Apinamaisia piirteitä jotka erottavat sen alkuihmisestä ovat muun muassa lyhyt ja paksu niska ja sisäkorvan tasapainoelin. Yksi merkittävimmistä säilyneistä luista on kieliluu. Se on kurkunpään keskeinen luu, joka tukee kurkun ja kielen lihaksia. Kieliluita ei ole säilynyt montaakaan kappaletta. Kieliluun perusteella voidaan päätellä, mitä äänteitä Selam olisi mahdollisesti pystynyt muodostamaan. Kielitaidon arvelleen olleen yhdessä aivojen koon kasvun kanssa yksi tärkeimmistä ihmislajin kehityksen vaiheista. Selamin kieliluuta ei vielä ole tutkittu.
Löytöpaikka
Selam löydettiin Koillis-Etiopiasta Dikikan alueen hiekkakivikerrostumista. Sen huomasi 10. joulukuuta vuonna 2000 sattumalta tutkinta-alueella vieraillut etiopialainen Tilahun Gebreselassie. Alustavat tutkimustulokset esiteltiin tiedelehti Naturessa 20. syyskuuta 2006. Tutkijat kaivoivat varovaisesti luurankoa esiin viiden vuoden ajan hiekanjyvä kerrallaan sitä ympäröineestä hiekkakivestä, ettei se vain vahingoittuisi. Selamin luista on pystytty päättelemään jonkin verran hänen elinalueestaan. Seudun arvellaan olleen virtaavan joen ansiosta rehevää metsien ja ruohikkojen peittämää maastoa. Todennäköisesti Selam kuoli jäätyään äkillisen tulvan alle, joka hautasi hänet nopeasti hiekkaan. Siksi hänen ruumiinsa fossilisoitui hyvin. Myös Lucy löydettiin samalta alueelta neljän kilometrin päästä.
Aiheesta muualla
Australopithecus afarensis
Synnytyspelko
Synnytyspelko (horror partus) on tila, jossa raskaana oleva nainen kammoaa lähestyvää synnytystä. Naisista noin 5–6 % kärsii synnytyspelosta.
Syyt
Synnytyspelolla voi olla monia syitä, joista ehkä tärkein on kipu, sillä se on voimakas synnytyksen aikana. Toinen merkittävä syy on itseluottamuksen puute ja pelko siitä, käykö lapselle jotain liian huonon synnyttäjän takia tai kestääkö oma fyysinen kunto. Pelkoa voi voimistaa myös synnytyksen kontrolloimattomuus, sillä nainen voi ajatella, että hän ei onnistu hallitsemaan itseään synnytyksen aikana. Pelkoa lisää myös kuoleman pelko, sekä synnyttäjän itsensä että lapsen suhteen. Riskiä lisäävät myös psyykkiset ongelmat ja aiemmat traumaattiset sairaalakokemukset.
Hoito
Paranemista auttaa moni asia, kuten synnytyssuunnitelman luonnostelu ja myös pelkkä asiasta puhuminen. Synnytyspelosta kärsiville on olemassa synnytyspelkopoliklinikkoja, neuvoloita sekä tukiryhmiä, joissa puhutaan raskauteen ja vanhemmuuteen liittyvistä asioista. Siellä harjoitellaan rentoutumista ja saadaan tietoa synnytyksestä. Jos synnytyspelko on erittäin voimakas, joissain tapauksissa voidaan tehdä keisarileikkaus.
Spring Break
Spring Break on Sean S. Cunninghamin tuottama ja ohjaama yhdysvaltalainen teinikomedia vuodelta 1983. David Smilowin käsikirjoittamassa elokuvassa kaksi ujoa college-opiskelijapoikaa lähtevät viettämään kevätlomaa Floridan rantalomakohteeseen Fort Lauderdaleen. Toisen pojan senaattoriksi pyrkivä isä pyrkii kuitenkin estämään hauskanpitoa kaikin tavoin.
Vastaanotto
Neljä ja puoli miljoonaa Yhdysvaltain dollaria maksanut elokuva tuotti lipputuloina noin 24 miljoonaa dollaria.
Rotten Tomatoes -koontisivuston mukaan 22 prosenttia arvioijista ja 41 prosenttia yleisöstä on antanut Spring Breakille myönteisen arvion.
Kriitikko Roger Ebert näki elokuvan uuden ”seksinnälkäiset teinipojat” -komediagenren edustajana, joita ovat myös Kylvetäänkö yhdessä, neiti Mallow? (Private Lessons, 1980), Amerikan viimeinen neitsyt (The Last American Virgin, 1982) ja Maisteri ensilempi (My Tutor, 1983). Genre on hänestä 1980-luvun roisi muunnelma 1960-luvun vaihteen melko viattomista ”beach party” -elokuvista.
Helsingin Sanomien lyhyessä ensi-ilta-arvostelussa Helena Ylänen sanoo Spring Breakin olevan ”vähämielinen” ja ”ikävää rappiokulttuuria”. Vuoden 1994 Video-oppaassa Roope Lehtinen antoi elokuvalle tähtien sijasta pommin, joka vastaa sanallista arviota ”täysin epäonnistunut tekele”. Hänen mukaansa elokuva tarjoaa ”aivotonta, olematonta, sataan kertaan nähtyä holtitonta komediaräpellystä, jonka ideat eivät kanna kahta minuuttia”.
Pekka Kettunen
Pekka Antti Kalervo Kettunen (s. 17. maaliskuuta 1952 Jyväskylä) on konsultti ja entinen Keravan (1988–1994) ja Jyväskylän (1994–2004) kaupunginjohtaja. Hän on koulutukseltaan diplomi-insinööri. Ennen kaupunginjohtajakausiaan hän toimi muun muassa liikenneministeri Matti Luttisen poliittisena sihteerinä. Vuonna 2000 hänet promovoitiin Jyväskylän yliopistossa kauppatieteiden kunniatohtoriksi.
Jyväskylän kaupunginjohtajana
Kettunen otti Jyväskylässä dynaamisen otteen kaupungin yrityselämän kehittämiseen. 1990-luvun lamassa kaupungin savupiipputeollisuus ajautui vaikeuksiin, ja tilalle piti kehittää osaamiseen perustuvaa uutta toimintaa, ”Uuden aallon Jyväskylää”. Tähän sisältyi esimerkiksi kehitysyhtiö Jykes, kongressikeskus, ammattikorkeakoulu, teknologia-ala sekä kaupungin ja yliopiston yhteistyön tiivistyminen. Suuri harppaus oli Nokian tulo Jyväskylään 1998. Vaikka Nokia-kausi jäi lyhytaikaiseksi, se synnytti paikkakunnalle useita mobiiliteknologian yrityksiä.
Kaupunkisuunnitteluun perehtynyt tietokirjailija Osmo Soininvaara pitää Kettusen toimintaa näkemyksellisenä ja voimakastahtoisena. Hän rakensi Jyväskylää teollisuuskaupungista kohti korkean osaamisen cityä. Soininvaara katsoo, että hän ei tässä tavoitteessa saanut tukea omiltaan, kun ”demarivaltuutetut syyttivät häntä väärien työpaikkojen tuomisesta kaupunkiin. Jyväskylää olisi pitänyt kehittää teollisuuskaupunkina.” Soininvaara näkee lisäksi, että Jyväskylän paras investointi on ollut toimiva kävelykatu, koska mukavat kaupungit menestyvät.
Kettunen on kertonut jo Keravan kaupunginjohtajana toimiessaan saaneensa palautetta, jonka mukaan hänen johtamistyylinsä oli vinoileva. Myös Jyväskylässä ihmeteltiin Kettusen kommentteja ja vitsailuja, joita pidettiin liian räväkkänä kaupunginjohtajalle. Loppuvuodesta 2000 Kettunen oli usean kuukauden sairauslomalla unettomuuden ja työuupumuksen vuoksi. Sairauslomalla antamassaan haastattelussa Kettunen myönsi, että häneltä oli ”stressin alla palanut pinna liian helposti”, ja pyysi anteeksi kaikilta, joita oli loukannut.
Erorahajupakka
Saadakseen Kettusen pois virasta Jyväskylän kaupunginhallitus päätti vuonna 2004 maksaa Kettuselle 200 000 euron erorahan. Eroraha aiheutti paheksuntaa jyväskyläläisten keskuudessa, ja SKP:n kaupunginvaltuutettu Riitta Tynjä teki asiasta kunnallisvalituksen. Kaupunginhallituksen mukaan vapaaehtoisen eroamisen ja erorahan vaihtoehtona olisi ollut kaupungin johtamisen kannalta haitallinen ja raskas irtisanomisprosessi.
Hämeenlinnan hallinto-oikeus päätti, että Jyväskylän kaupunginhallitus oli ylittänyt toimivaltuutensa maksaessaan erorahan ilman asian käsittelyä kaupunginvaltuustossa. Tammikuussa 2007 valtuusto päätti kuitenkin olla perimättä rahoja takaisin Kettuselta. Kesäkuussa 2008 Hämeenlinnan hallinto-oikeus teki päätöksen, jonka mukaan Jyväskylän kaupunginvaltuusto ylitti toimivaltansa, kun se päätti olla perimättä maksettuja erorahoja takaisin. Korkein hallinto-oikeus vahvisti päätöksen 28. elokuuta 2009. Kaupunginvaltuusto päätti marraskuussa 2009 uudelleen, että erorahaa ei peritä takaisin. Lakimiesten selvitysten mukaan kaupunki olisi hävinnyt varmasti, jos se olisi alkanut käräjöidä Kettuselta vanhentunutta saatavaa takaisin.
Myöhempi ura
Kaupunginjohtajan viran jälkeen Kettunen perusti oman konsulttiyrityksen, jonka toiminta lakkasi vuonna 2010.
Yksityiselämä
Kesäkuussa 2008 Kettunen sai Helsingin käräjäoikeudelta tuomion törkeästä rattijuopumuksesta ja liikenneturvallisuuden vaarantamisesta.
Sunblock
Sunblock on vuonna 2005 perustettu ruotsalainen tyttötrio. Yhtyeen jäseniä ovat Pernilla Lundberg, Rebecka Simonsson ja Oksana Andersson. Yhtyeen ensimmäinen singlejulkaisu oli "I'll Be Ready", joka pääsi ykkössijalle Ruotsissa ja Suomessa. Sunblock on esiintynyt muun muassa Tanskassa, Suomessa ja Englannissa. Toinen singlejulkaisu oli "First Time". Yhtyeen kolmas singlejulkaisu oli "Baby Baby".
Albumit
"I'll Be Ready"
"First Time"
Singlet
"I'll Be Ready"
"First Time"
"Baby Baby"
Rm (Unix)
rm on Unix-ohjelma tiedostojen ja hakemistopuiden poistoon. Rm poistaa viittauksen tiedostoon (oikeammin inodeen) hakemistopuusta ja viittausten määrän pudotessa nollaan tiedoston tila vapautetaan.
Esimerkkejä
Tiedostojen a0.out ja a1.out poisto: rm a0.out a1.out
Tiedostonimet
Joskus tiedoston nimi saattaa alkaa esimerkiksi kontrollimerkillä tai "-":lla jolloin rm:n käyttö vaikeutuu. Tällöin kannattaa yrittää hyödyntää komentotulkin tukea säännöllisille lausekkeille ja -i valitsinta, joskin helpommin tällaisten tiedostojen poisto onnistunee esimerkiksi GNU Emacs:n hakemistoa käsittelevässä tilassa
Esimerkki, tiedoston -a.out poisto: rm ./-a.out
Viime jääkauden huippukohta
400px|thumb|Viime jääkauden viimeisen 40 000 vuoden lämpökäyrä.
400px|thumb|Viime jääkauden loppuvaiheen aikakaudet.
Viime jääkauden huippukohta oli Veikseliksi nimetyn viimeisimmän jääkauden kylmin vaihe, joka oli noin 27 000–21 000 vuotta sitten. Skandinavian jääkenttä oli suurimmillaan noin 23 000 kalenterivuotta sitten. Merenpinta oli alimmillaan 22 000–21 000 vuotta sitten.
Euroopan ihmisiä asui 200–500 kilometrin päässä jään reunasta Tšekkoslovakiassa, Ukrainan eteläosissa sekä näistä kokonaan erillään Lounais-Ranskassa ja Pyreneiden niemimaan lähellä. Afrikassa sadetta tuova kesämonsuuni ulottui suureen osaan mannerta, mutta jääkaudella vain pienelle alueelle päiväntasaajan lähelle mantereen länsiosissa. Esimerkiksi Pohjois-Afrikkaan tulivat nykyistä viileämmät läntiset ilmavirtaukset.