cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Autotalo
Autotalo on Helsingin Kampissa sijaitseva vuonna 1958 valmistunut liike­talo. Se sijaitsee Kampin metroaseman välittömässä läheisyydessä tontilla, jota rajoittavat etelässä Salomonkatu, idässä Fredrikin­katu ja lännessä Runebergin­katu. Rakennuksen osoite on Salomonkatu 17. Autotaloon kuuluu kaksi 12-kerroksista tornia, ja se käsittää korttelin eteläisen puoliskon. Nimityksellä viitataan toisinaan koko kortteliin, jolloin mukaan lasketaan myös korttelin pohjoissivulla olevat kaksi tornitaloa, Kampintorni ja Pohjantalo, jotka valmistuivat samoihin aikoihin.
Historia
Ennen Auto­talon rakentamista paikalla oli ollut ryhmä 1800-luvulla rakennettuja kasarmeja, jotka alun perin muodostivat Turun kasarmiin liittyneen varus­kunnan läntisimmän osan. Suomen itsenäistyttyä tontti oli siirtynyt Helsingin kaupungin haltuun. Korpivaara & Halla suunnitteli jo toisen maailman­sodan aikana tontin ostamista uutta liike­taloa varten, mutta hanke toteutui vasta 1950-luvun lopulla.
Autotalon rakennutti Helsingin Autotalo Oy, jonka perusti autojen maahan­tuonti­liike Korpi­vaara & Halla Oy. Sen suunnittelivat arkkitehdit Veli Valorinta ja Eino Tuompo. Alun perin talossa sijaitsi auto­kauppa ja huoltoasema sekä maan alla halli 300 autolle. Tornissa oli toimistoja, muun muassa mainostoimisto Taucher ja Apu-lehden toimitus ennen kuin se siirtyi Herttoniemeen. 1970-luvun taitteessa Autotalossa toimi ohjelmaravintola Lido.
Arkkitehtuuri
Rakennuksessa on 12 maan­päällistä ja kolme maan­alaista kerrosta, ja sen tilavuus on lähes 200 000 kuutiometriä. Maan­päällisistä kerroksista vain kaksi alinta ulottuu katujen reunaan saakka, ja ne muodostavat ikään kuin jalustan, jolta nousee kaksi tornimaista osaa. Tornit ovat noin 42,4 metriä korkeita. Rakennuksen arkkitehtonisena esi­kuvana on ollut Lever House New Yorkissa, joskaan Auto­talon tornit eivät ole yhtä korkeat; Lever Housen torneissa on 24 kerrosta.
Rakennuksessa tehtiin huomattava perus­parannus­, joka valmistui syksyllä 2014.
Autotalon kortteli ja sen muut rakennukset
Alun perin nimityksellä Auto­talo on tarkoitettu vain korttelin eteläisellä puoliskolla olevaa liiketaloa kaksine torneineen, mutta nykyisin koko korttelia nimitetään usein Autotaloksi tai Auto­talo­kortteliksi. Sen pohjois­osassa sijaitsee kaksi samoihin aikoihin rakennettua saman­tyyppistä liike­taloa torneineen ja mataline jalustamaisine osineen. Niistä läntisemmän, Runebergin­kadun ja Eteläisen Rautatie­kadun risteyksessä sijaitsevan Pohjantalon, suunnitteli Armas Lehtinen, ja se oli alun perin Pohja-yhtymän toimi­talo. Fredrikin­kadun ja Eteläisen Rauta­tie­kadun risteyksessä sijaitsee vuonna 1962 valmistunut Kampintorni. Kaikkiaan korttelissa on neljä tornia. Niiden julki­sivut ovat kuitenkin eri materiaalia. Varsinaisen Auto­talon torneilla on metalliset julki­sivut, entisen Pohja-yhtymän talon torni sen sijaan on kellan­ruskeaa luonnon­kiveä, kun taas Kampin­tornin julki­sivu on vaaleaa marmoria.
Nykyinen käyttö
Nykyään Autotalossa ei sen nimestä huolimatta enää ole autokauppaa. Sen ala­kerrassa on muun muassa Kelan asiakas­palvelu­tilat, K-Market ja McDonald’s. Talon ylemmissä kerroksissa toimivat nykyisin (2018) muun muassa aTalent Recruiting Oy ja Cision.
Sekä entisessä Pohja-yhtiön toimi­talossa (Runebergin­katu 5) että Kampin­tornin rakennuksessa (Fredrikinkatu 48) on nykyisin muun muassa vakuutus- ja sijoitus­yhtiö Lähi-Tapiolan toimi­tiloja. Kampintornin rakennuksessa on myös Elixian kunto­keskus.
Sagan prefektuuri
Maantiede
Saga sijaitsee Kyushun luoteisnurkassa ja se on saaren pienin prefektuuri. Sagan naapuriprefektuurit ovat Nagasaki idässä ja Fukuoka lännessä. Muilta sivuilta sitä reunustavat Genkain ja Ariaken meret.
Ilmasto
Prefektuurissa vallitsee lauhkea ilmasto ja sen vuoden keskilämpötila on 16 °C.
Aluejako
Sagan prefektuuri jakautuu kymmeneen kaupunkiin ja kymmeneen muuhun kuntaan, jotka ovat kaikki maaseutukaupunkeja. Kunnat kuuluvat kuuteen piirikuntaan, joilla ei ole hallinnollista merkitystä.
Talous
Prefektuurin taloutta hallitsevat maa- ja metsätalous sekä rannikolla kalastus. Yleisiä tuotannon kohteita ovat naudanliha, sipulit ja mansikat. Prefektuuri on Japanin suurin mochigomen ja kasvihuoneessa kasvatettujen mandariinien tuottaja. Suurimmat vientikohteet ovat Pohjois-Amerikka ja Länsi-Eurooppa.
Turismi
Prefektuurissa sijaitsevat muun muassa Karatsun linna sekä Yayoi-kaudelta jäljelle jäänyt Yoshinogarin kylä.
Leena Turpeinen
Ulla Leena Turpeinen-Kitula (13. heinäkuuta 1941 Kiuruvesi – 6. joulukuuta 2012) oli suomalainen taidemaalari ja kuvanveistäjä. thumb|Leena Turpeinen: Läheinen kontakti, 1980, Espoo. Turpeinen opiskeli kuvataidetta aluksi Helsingin yliopiston piirustussalissa vuonna 1962 ja sen jälkeen jatkoi Suomen Taideakatemian koulussa vuosina 1963–1967. Hän opiskeli Helsingin yliopistossa myös taidehistoriaa ja estetiikkaa ja suoritti humanististen tieteiden kandidaatin tutkinnon vuonna 1966. Turpeinen aloitti uransa taidemaalarina ja siirtyi myöhemmin kuvanveistoon.
Leena Turpeisen veistosten materiaaleina ovat muun muassa pronssi ja marmori ja hän teki myös keramiikkatöitä. Hän osallistui useisiin veistoskilpailuihin. Turpeinen voitti Espoon valtuustotalon ulkoveistoskilpailuun vuonna 1978 pronssiveistoksella Läheinen kontakti. Teos paljastettiin vuonna 1980. Turpeinen menestyi myös mitalitaiteen alan kilpailuissa, ja saavutti niissä yli kymmenen palkintosijaa tai tunnustuspalkintoa. Turpeisen suunnittelemia mitaleja ovat muun muassa Urho Kekkosen 75-vuotismitali (1975) ja Otto-Iivari Meurmannin mitali (1976).
Turpeinen piti uransa aikana noin kymmenen yksityisnäyttelyä ja osallistui runsaasti ryhmä- ja yhteisnäyttelyihin. Hänen teoksiaan on yli kahdenkymmenen taidemuseon tai muun julkisen toimijan kokoelmissa, myös Suomen ulkopuolella.
Leena Turpeisen puoliso oli kuvanveistäjä Markku Kitula (1945–1991).
John Baptist Kaggwa
pienoiskuva|John Baptist Kaggwa vuonna 2018. John Baptist Kaggwa (23. maaliskuuta 1943 – 20. tammikuuta 2021 ) oli ugandalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 12. joulukuuta 1971 ja nimitettiin Masakan hiippakunnan koadjuuttoripiispaksi 19. joulukuuta 1994. Piispaksi vihkiminen seurasi 24. kesäkuuta 1995. Pääkonsekraattorina toimi Adrian Kivumbi Ddungu, jota avustivat Emmanuel Wamala ja Paul Lokiru Kalanda.
Kaggwasta tuli Masakan piispa 10. tammikuuta 1998. Hän kuului mbogo-heimoon ja teki piispan tehtäviensä ohella yhteiskuntaa kehittäviä uudistuksia hiippakuntansa alueella.
Schokland
Schokland oli asuttuna rautakaudelta asti, ja se oli keskiajalla suosittua asutusaluetta, mutta 1800-luvulle mennessä merenpinnan nousu oli tehnyt tulvista liian yleisiä. Enää kolme korkeinta huippua oli asuttuina: Emmeloord, Molenbuurt ja Middelbuurt. Vuoden 1825 tulvat tuotti suurta tuhoa, ja vuonna 1859 hallitus määräsi viimeiset asukkaat jättämään Schoklandin.
Nykyisin Schokland on tärkeä arkeologinen kohde ja Unescon maailmanperintökohde. Middelbuurtin kirkosta vuonna 1947 tehty museo esittelee alueen asutusta esihistoriallisista ajoista alkaen.
Eliel Aspelin-Haapkylä
Aspelin-Haapkylän laajin kirjallinen työ oli neliosainen Suomalaisen teatterin historia (1906–1910). Hän kirjoitti myös useita elämäkertoja ja julkaisi ensimmäisen suomenkielisen taidehistorian alan väitöskirjan. Aspelin-Haapkylä toimi Valvojan, Ajan ja Uuden Suomettaren avustajana. Hän suomensi nimimerkillä Ellei Charles Dickensin romaanin Kotisirkka ja Henrik Ibsenin näytelmän Kuninkaan-alut.
Vuonna 1890 Aspelin-Haapkylä oli mukana perustamassa kustannusosakeyhtiö Otavaa. Hän oli Aleksis Kiven henkilökohtainen tuttu ja tukija ja toi esille myös muun muassa Minna Canthin ja Jalmari Finnen teoksia. Hän keräsi merkittävän kokoelman suomalaista kuvataidetta, jonka lahjoitti Ateneumin taidemuseolle.
Aspelin-Haapkylän veljiä olivat arkeologi Johannes Reinhold Aspelin ja opettaja, päätoimittaja Henrik Emanuel Aspelin.
Luis Héctor Villalba
pienoiskuva Luis Héctor Villalba (s. 11. lokakuuta 1934 Buenos Aires) on argentiinalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi Buenos Airesin arkkihiippakuntaan 24. syyskuuta 1960 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Aufiniumin titulaaripiispaksi 20. lokakuuta 1984. Piispaksi vihkiminen seurasi 22. joulukuuta. Pääkonsekraattorina toimi Juan Carlos Aramburu, jota avustivat Arnaldo Clemente Canale ja Carmelo Juan Giaquinta.
Villalba nimitettiin 16. heinäkuuta ja asetettiin 26. lokakuuta 1991 San Martínin hiippakunnan piispaksi. 8. heinäkuuta 1999 hän sai nimityksen Tucumánin arkkihiippakunnan arkkipiispaksi, ja tähän virkaan hänet asetettiin 17. syyskuuta. Hän jäi eläkkeelle 10. kesäkuuta 2011.
Adrian Kivumbi Ddungu
Ddungu osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen. Hän toimi piispana, kunnes jäi eläkkeelle 10. tammikuuta 1998.
Karlsruhen hallintopiiri
Karlsruhen hallintopiiri on yksi saksalaisen Baden-Württembergin osavaltion neljästä hallintopiiristä. Se sijaitsee luoteisessa Baden-Württembergissä ja sen keskuskaupunkina toimii Karlsruhe. Hallintopiirin asukasluku on arviolta 2 761 977 (vuonna 2015) ja sen pinta-ala on 6 919 neliökilometriä.
Kristiina Kauppila
Kristiina Kauppila (s. 30. maaliskuuta 1992) on suomalainen salibandyn pelaaja, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pelannut Suomen naisten maajoukkueessa 85 ottelua, joissa hän on tehnyt 14 maalia ja saanut 21 syöttöpistettä. Hän on saavuttanut MM-hopeaa St. Gallenissa 2011, Ostravassa 2013, Tampereella 2015 ja Bratislavassa 2017.
Naisten Salibandyliigassa Kauppila on edustanut Oulun Luistinseuraa kausina 2009–2014 ja tamperelaisseura Classicia kaudesta 2014–2015 alkaen. Hän on voittanut SM-kultaa vuosina 2015 ja 2017 ja saavuttanut SM-hopeaa vuosina 2016 ja 2018 sekä SM-pronssia vuonna 2013. Hän on pelannut liigassa kaikkiaan 201 runkosarjaottelua ja 64 pudotuspeliä.
Korçën piirikunta
Korçën piirikunta oli yksi Albanian 36:sta piirikunnasta vuoteen 2000 saakka, jolloin se lakkautettiin. Se kuului Korçën prefektuuriin, joka vastaa nykyistä Korçën maakuntaa. Piirikunnan pinta-ala oli 1 752 neliökilometriä ja vuoden 2001 väestönlaskennassa siellä oli 143 499 asukasta.
Piirikuntaan kuuluivat seuraavat kunnat: Drenovë, Gorë, Korçë, Lekas, Libonik, Liqenas, Pustec, Maliq, Mollaj, Pirg, Pojan, Qendër Bulgarec, Vithkuq, Voskop, Voskopojë ja Vreshtaz. Pääkaupunkina toimi Korçë.
Skábma – Snowfall
Skábma – Snowfall on vuonna 2022 Windowsille julkaistu Red Stage Entertainmentin kehittämä seikkailupeli, joka pohjautuu saamelaiseen mytologiaan ja tarinaperinteeseen. Peli on ääninäytelty kokonaisuudessaan pohjoissaameksi, ja sitä on kutsuttu maailman ensimmäiseksi videopeliksi, joka julkaistaan saameksi. Pelin nimi Skábma on pohjoissaamea ja tarkoittaa suomeksi kaamosta.
Tarina
Pelin pääsankari, Áilu, löytää vanhan piilotetun noaidirummun ja tulee tahtomattaan vedettyä mukaan itseään isompien tapahtumien keskelle. Rumpu avaa kadotetun yhteyden luontoon ja henkieläimiin. Samaan aikaan alueella alkaa levitä mystinen sairaus, joka tartuttaa niin kasvit kuin ihmiset ja eläimetkin. Rummun ansiosta Áilu on nyt ainoa, jolla on keinot pelastaa kaikki ja pysäyttää taudin leviäminen.
Pelissä Áilu käyttää rumpua paljastaakseen muille ihmisille näkymättömän henkimaailman. Rummun avulla hän voi kommunikoida luonnon henkien sekä ihmisten ruumissielujen kanssa. Áilun matkan edetessä, hän saa avukseen eri henkieläimiä. Henkieläinten voimien avulla hän pystyy etenemään uusille alueille, selvittämään arvoituksia, vaikuttamaan ympäristössä leviävään sairauteen ja muokkaamaan sitä sekä taistelee sairauden korruptoimia vihollisia vastaan.
Kehitys
Pelin tarinassa on hyödynnetty erilaisia kertomuksia eri puolilta Saamenmaata. Tarinoista kerättiin osia sieltä täältä ja muodostettiin niistä uusi kokonainen tarina peliä varten. Pelin käsikirjoittaja Marjaana Auranen sai innoitusta myös sukulaisiltaan kuulemistaan kokemuksista. Yhteistyötä tehtiin muun muassa saamelaisten taiteilijoiden kanssa. Pelin musiikeista vastasi saamelainen muusikko ja joikaaja Hildá Länsman.
Vastaanotto
Skábma – Snowfall keräsi paljon huomiota kansainvälisesti. Peliä on kutsuttu ”tärkeäksi askeleeksi alkuperäiskansojen itse-edustuksessa videopelien maailmassa”. Screen Rant kehui pelin tunnelmaa ja korosti, että saamelaiskulttuuri sopii pelin teemaan ja tarinaan niin hyvin, ettei kulttuuriin keskittyminen tunnu irralliselta tai selittelevältä.
Palkinnot
Nordic Game Discovery Contest 2019 -tapahtumassa Skábman pilottiversio voitti People´s Choice Award -palkinnon. Skábma voitti vuoden 2023 Finnish Game Awardseissa The Best Creative Achievement -palkinnon sekä Nordic Game -gaalassa Best Art- ja Nordic Game of the Year -palkinnot.
System Shock
System Shock on Looking Glass Studiosin kehittämä vuonna julkaistu ensimmäisestä persoonasta kuvattu toimintaroolipeli.
Looking Glass Studios julkaisi pelille jatko-osan System Shock 2 vuonna 1999.
Tarina
Pelin tarina kertoo kontrolloimattomasta avaruusaseman tekoälystä vuonna 2072.
Kehitys
Peli suunniteltiin tieteisfiktioon perustuvana seuraajana Ultima Underworldille, josta johtuen peliin tuli samoja roolipelien sääntöjä ja käytäntöjä. Peli kehitettiin juuri ennen 3D-grafiikan ja ensimmäisen persoonan pelien suosion kasvua.
Vaikutus
Peliä on sanottu yhdeksi aikansa vaikuttavimmista peleistä. Peli yhdisti ensimmäisen persoonan ammuntapeliä roolipelimekaniikkaan.
Uusintaversio
Nightdive Studiosin System Shock: Enhanced Edition julkaistiin syyskuussa 2015, jonka jälkeen kerrottiin, että studio kehittää pelistä täysin uuden version.
Uusintaversio System Shock on julkaistu toukokuussa 2023.
Ilman minua
Ilman minua on Paula Koivuniemen vuonna 1986 julkaistu studioalbumi. Albumi on myynyt kultalevyn oikeuttavan määrän.
Kappaleet
Kaikki kappaleet on sovittanut albumin tuottaja Esa Nieminen.
Wiljo Saaristo
thumb|upright|Wiljo Saaristo Apteekkineuvos Wiljo August Saaristo (11. tammikuuta 1904 Viipuri – 11. tammikuuta 1979 Kotka) oli suomalainen apteekkialan vaikuttaja ja tunnettu lohiperhojen sitoja.
Perhetausta
Wiljo Saariston vanhemmat olivat viipurilainen tehtailija August Saaristo ja Anna Saaristo (o.s. Väisänen). Wiljo Saaristo oli naimisissa vuodesta 1938 farmaseutti Elsa Saariston (o.s. Karppinen) kanssa.
Opinnot
Suoritettuaan keskikoulun Viipurin reaalikoulussa Saaristo meni vuonna 1923 harjoittelijaksi Punaisen lähteen torin apteekkiin Viipurissa. Kolmivuotisen harjoittelun jälkeen hän alkoi opiskella farmasiaa Helsingin yliopistossa ja valmistui farmaseutiksi 1928 ja proviisoriksi 1937.
Ura
Opiskeluaikanaan ja sen jälkeen Saaristo työskenteli lähinnä Koillismaan, Lapin ja Itä-Suomen apteekeissa, mikä antoi mahdollisuuden harrastaa kalastusta ja metsästystä. Jatkosodan aikana hän oli Äänislinnan apteekinhoitajana. Vuonna 1946 Saaristo sai Ivalon apteekin apteekkioikeuden. Tämän jälkeen hän toimi apteekkarina Ilomantsissa vuodesta 1952, kunnes muutti 1962 Kotkaan huolehtimaan Kotkan 1. apteekista eli Kauppatorin apteekista.
Wiljo Saaristo toimi muun muassa Pharmakon Oy:n, Lääketukku Oy:n ja Tamron hallintoneuvostoissa ja Suomen Hypoteekkiyhdistyksen johtokunnan jäsenenä. Apteekkineuvoksen arvon hän sai 1968.
Harrastukset
Saariston harrastuksiin sisältyi lohiperhojen sidonta ja perhokalastus. Innostus lohenongintaan ja perhokalastukseen alkoi Saariston työskennellessä Hyrynsalmen apteekissa 1927. Sysäyksen lohiperhojen sitomiseen antoi tapaaminen Kajaani-yhtiön ylimetsänhoitajan Oskari Röngän kanssa 1930. Tukeutuen Röngän oppeihin ja William Walleniuksen vuonna 1923 julkaisemaan Urheilukalastajan käsikirjaan sekä muuhun lohiperhokirjallisuuteen Saaristo kouluttautui taitavaksi perhojen sitojaksi, joka teki myös omia muunnoksia ja perhomalleja. Hän oli monen suomalaisen perhokalastajan oppi-isä ja innoittaja.
Saariston suunnittelemia runkorakenteita on esitelty klassisia lohiperhoja esittelevässä kirjassa Farlows Salmon Flies.
Chromebook
Uusimmat (ja tietyt vanhemmatkin) Chromebookit mahdollistavat Google Play -sisältöpalvelun sovellusten lataamisen ja käyttämisen.
Chromebook-kannettavat ovat olleet suosittuja kouluissa 12. luokalle saakka ja niitä on otettu myös yrityskäyttöön niiden helpon hallittavuuden ansiosta. Chromebookissa ei ole yhtä vaikuttavaa suorituskykyä kuin pelikäyttöön tarkoitetuissa kannettavissa tai kannettavissa työasemissa vaan ne ovat suunnattu käyttöön, jossa usein riittää verkkoselaimen käyttö tai Chrome OS:n laajennuksien asentaminen perinteisten ohjelma-asennuksien sijaan.
Exynosin 5 dual core -prosessorilliset Chromebookit
Joulukuussa 2013 Samsung lanseerasi Chromebookin erityisesti Intian markkinoille, jossa käytetään Exynosin 5 dual core -prosessoria.
HP:n ensimmäinen malli
Ensimmäinen HP:n valmistama Chromebook-malli oli helmikuussa 2013 julkaistu Pavilion Chromebook "Butterfly" -kannettava tietokone.
Toshiba:n ensimmäinen malli
Ensimmäinen Toshiba:n valmistama Chromebook-malli oli helmikuussa 2014 julkaistu CB30 "Leon" -kannettava tietokone.
Ensimmäinen taulutietokonemalli
Heinäkuussa 2018 Acer julkaisi Chromebook Tab 10 "Scarlet":in.
Pelikirja
pienoiskuva|Velhovuoren aarre on [[Otava (kirjankustantamo)|Otavan vuonna 1987 julkaisema pelikirja.]]
Pelikirja on interaktiivisen fiktion muoto, joka julkaistaan kirjan muodossa. Lukiessaan kirjaa pelaaja tekee tarinan edetessä valintoja, jotka johtavat erilaisiin tarinan loppuihin. Tarinan haarautuvat osat merkitään pelikirjoissa useimmiten juoksevalla numeroinnilla. Pelikirjoja kutsutaan myös nimillä seikkailukirja, taistelupeli, tarinapeli tai sooloroolipelikirja.
Augusta
Augusta voi viitata seuraaviin:
Rietveld-Schröder-talo
thumb|Talo puiston suunnalta.
Rietveld-Schröder-talo on arkkitehtonisesti merkittävä entinen yksityisperheen asuintalo Utrechtissä, Alankomaissa. Sen piirsi vuonna 1924 arkkitehti Gerrit Rietveld Schröderin perheen kodiksi. Rouva Schröder tilasi talon ”mieluiten ilman seiniä”. Talo on esimerkillinen ja ainoa todellinen De Stijl -arkkitehtuurin mallikappale.
Kaksikerroksinen rakennus on tehty talorivin päähän, mutta se ei millään lailla yritä sitoutua naapureihinsa. Ulkopinta muodostuu valkoisista, harmaista ja värillisistä sekä lasisista suorakaiteista, jotka näyttävät liukuvan toistensa päälle. Vaikutelma on saatu aikaan muun muassa tekemällä useita parvekkeita. Alakerran tilajako on varsin perinteinen: portaikko keskellä ja sen ympärillä keittiö ja kolme asuinhuonetta, joita voi käyttää joko makuu- tai olohuoneina. Yläkerran arkkitehti halusi jättää vessaa ja kylpyhuonetta lukuun ottamatta yhtenäiseksi tilaksi, mutta rouva Schröder halusi liikuteltavat väliseinät. Paneeleita liu’uttamalla yläkerta voi saada lukemattomia erilaisia muotoja, joita perhe toteutti lasten muuttaessa yksi toisensa jälkeen kotoa. Rouva Schröder asui talossa kuolemaansa vuonna 1985 asti. Sen jälkeen talo on ollut museona.
Rietveld-Schröder-talo on Unescon maailmanperintökohde.
Golden Globe 2007
<div style="float: right; font-size: smaller; background-color:#E6E6FA; padding: 12px; margin-left: 5em; margin-bottom: 2em; width: 180px" align="center"> Golden Globe 2007 15. tammikuuta 2007
Paras draamaelokuva: Babel
Paras musikaali- tai komediaelokuva: Dreamgirls
Paras draamasarja: Greyn anatomia
Paras musikaali- tai komediasarja: Ruma Betty
Minisarja tai televisioelokuva: Elizabeth I
Golden Globe 2007 oli järjestyksessään 64. Golden Globe -palkintogaala, jossa jaettiin palkintoja vuoden 2006 elokuville ja televisiosarjoille. Gaala järjestettiin 15. tammikuuta 2007 Beverly Hilton -hotellissa Los Angelesissa, Kaliforniassa, Yhdysvalloissa.
Voittajat ja ehdokkaat
thumb|150px|Martin Scorsese palkittiin parhaan ohjauksen palkinnolla elokuvasta The Departed. thumb|150px|Forest Whitaker palkittiin parhaan draamaelokuvan miespääosan palkinnolla elokuvasta The Last King of Scotland. thumb|150px|Helen Mirren palkittiin parhaan draamaelokuvan naispääosan palkinnolla elokuvasta The Queen. thumb|150px|Sacha Baron Cohen palkittiin parhaan musikaali- tai komediaelokuvan miespääosan palkinnolla elokuvasta Borat. thumb|150px|Meryl Streep palkittiin parhaan musikaali- tai komediaelokuvan naispääosan palkinnolla elokuvasta Paholainen pukeutuu Pradaan. thumb|150px|Eddie Murphy palkittiin parhaan miessivuosan palkinnolla elokuvasta Dreamgirls. thumb|150px|Jennifer Hudson palkittiin parhaan naissivuosan palkinnolla elokuvasta Dreamgirls. Voittajat on listattu ensimmäisenä ja lihavoitu.
Hiiliviljely
Suomessa hiiliviljely on noussut esiin luontopohjaisena ratkaisuna ilmastonmuutoksen hillintään erityisesti Baltic Sea Action Groupin aloittaman Carbon Action -hankkeen eli Hiilipilotin myötä. Vuonna 2017 alkaneessa pilottihankkeessa on mukana sata suomalaista viljelijää, jotka toteuttavat hiiliviljelyä tiloillaan. Hiiliviljelylle vaihtoehtoisia hiilidioksidin poistoon tähtääviä ilmastonmuokkaustoimia ovat hiilidioksidin talteenotto ja varastointi; kasviplanktonien kasvun kiihdyttäminen valtameriä lannoittamalla; ja hiilidioksidia sitovien kivilajien, kuten basaltin murskaaminen ja levittäminen.
Taustaa
Maaperään on varastoitunut toiseksi eniten hiiltä maapallolla, vain valtamerien hiilivarasto on suurempi. Ihminen vaikuttaa maaperän hiilivarastossa tapahtuviin muutoksiin erityisesti maankäytön ja maanviljelyn kautta. Vuonna 2010 kaikista ihmisen aiheuttamista kasvihuonekaasupäästöistä 14 prosenttia oli peräisin maataloudesta. Suomen kasvihuonekaasupäästöistä 20 prosenttia muodostuu maatalouden energian, karjan ja peltojen päästöistä.
4/1000-aloite
Suomi allekirjoitti 1. joulukuuta 2015 Pariisin ilmastokokouksessa Ranskan tekemän kansainvälisen 4/1000- eli 4 promillen aloitteen. Aloite pyrkii kasvattamaan viljelysmaiden hiilivarastoja ruoantuotannon turvaamiseksi ja ilmastonmuutoksen hillitsemiseksi. Kaikki aloitteessa mukana olevat tahot on kutsuttu tekemään tunnetuksi tai toteuttamaan käytännön toimia hiilen sitomiseksi viljelysmaahan. 4/1000-aloite perustuu laskelmiin, joiden mukaan maapallon maaperän hiilivaraston kasvattaminen neljällä promillella vuosittain riittäisi pysäyttämään ihmisen aiheuttaman ilmakehän hiilidioksidipitoisuuden nousun.
Päästökauppa
Päästökauppaa pidetään yhtenä mahdollisuutena kannustaa viljelijöitä ottamaan käyttöön hiilensidontamenetelmiä. Hiiliviljely on jo jossain määrin otettu mukaan päästökauppaan maailmalla. Esimerkiksi Australian hiilidioksidipäästövähennyksiä hallinnoiva viranomainen (Clean Energy Regulator, CER) ylläpitää päästövähennysrahastoa (ERF), jonka kautta rekisteröityneet maataloustoimijat voivat ansaita päästöhyvityksiä todennetuista päästövähennyksistä (esim. hiilivaraston kasvattaminen, päästöjen ehkäiseminen). Maataloustoimijat saavat lisätuloja myymällä päästöhyvityksiä valtiolle tai yrityksille. Vastaavia järjestelmiä on käytössä myös Yhdysvaltojen Kaliforniassa ja Itävallassa.
Hiilensidontamenetelmät
Maatalousjärjestelmissä hiiltä voidaan sitoa maaperään lisäämällä orgaanisen aineksen määrää maaperässä. Näin tapahtuu, kun viljelytoimenpiteet joko kasvattavat hiilisyötettä maaperään (esimerkiksi pitämällä maa kasvipeitteisenä tai lisäämällä maahan kasviainesta) ja/tai hillitsevät orgaanisen aineksen mineralisaatiota maaperässä (esimerkiksi vähentämällä maan muokkaamista). Tärkeimmät biomassan tuottoa ja hajotustoimintaa säätelevät ympäristötekijät ovat ilmasto (sadanta ja lämpötila) ja maaperän koostumus (maalaji ja mineraalikoostumus). Ravinteiden ja veden saatavuus säätelee biomassan tuoton lisäksi hajotustoimintaa, johon myös maaperän mikrobiyhteisön koostumus vaikuttaa.
Alfa Romeo 156
Alfa Romeo 156 on Alfa Romeon vuosina 1997–2007 valmistama ylemmän keskiluokan automalli, joka korvasi Alfa Romeo 155:n. Mallin seuraaja Alfa Romeo 159 esiteltiin vuonna 2005, mutta 156:n farmarimallin nelivetoversion valmistus jatkui vuoteen 2007 saakka. vasen|pienoiskuva|Alfa Romeo 156 Sportwagon Alfa Romeo 156 esiteltiin Frankfurtin autonäyttelyssä syksyllä 1997. Se valittiin Vuoden autoksi Euroopassa 1998. Farmarimalli Sportwagon esiteltiin keväällä 2000.
Bensiinimoottorit olivat aluksi nelisylinteriset 1,6- (121 hv), 1,8- (144 hv) ja 2,0-litraiset (155 hv) sekä 2,5-litrainen V6 (190 hv). Dieselmoottorit olivat nelisylinterinen 1,9-litrainen (106 hv) sekä viisisylinterinen 2,4-litrainen (137 hv), jotka olivat molemmat yhteispaineruiskutteisia.
Vuonna 2001 esiteltiin urheilullinen 156 GTA, jossa oli moottorina 3,2-litrainen V6 (250 hv). Sen jousitukseen, jarruihin ja ohjaukseen oli tehty parannuksia, lisäksi ulkoasu oli perusmalleja urheilullisempi. GTA oli saatavana sekä sedan- että farmarikorisena. vasen|pienoiskuva|Facelift-mallin (2002) Alfa Romeo 156. Vuonna 2002 auto koki pienen kasvojenkohotuksen, jossa suurimmat muutokset kohdistuivat uudistettuun kojelautaan. Ulkopuolella puskurien listat ja sivupeilit muuttuivat korinvärisiksi. Uusia varusteita olivat ajovakaudenhallintajärjestelmä VDC, luistonestojärjestelmä ASR, turvaverhot ja kaksivyöhykkeinen ilmastointi. Moottoriosastolla 2,0-litrainen sai suorasuihkutuksen, jonka myötä teho nousi 165 hevosvoimaan. 2,4-litraisen dieselin teho nousi 150 hevosvoimaan. vasen|pienoiskuva|Facelift-mallin (2003) Alfa Romeo 156. Perusteellisempi kasvojenkohotus tuli vuonna 2003, jolloin auto sai uudenlaisen keulan ilmeen. Myös peräosaan ja sisustaan tehtiin uudistuksia. vasen|pienoiskuva|Facelift-mallin (2003) Alfa Romeo 156 Sportwagon. vasen|pienoiskuva|Alfa Romeo 156 Crosswagon Vuonna 2004 esiteltiin nelivetoiset farmarimallit Sportwagon Q4 ja Crosswagon, joista jälkimmäinen oli tehty hieman normaalia maastokelpoisemmaksi. Molemmissa malleissa moottorina oli 1,9-litrainen diesel.
Bensiinimoottorit Hakasulkeissa olevat arvot automaattivaihteistolla
Dieselmoottorit Suluissa olevat arvot nelivedolla varustetuilla malleilla
Paul Lokiru Kalanda
17. kesäkuuta 1991 Kalanda sai nimityksen Fort Portalin hiippakunnan piispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 18. maaliskuuta 2003.
Sädekehä
Sädekehä on uskonnossa pyhyyden ja jumalallisuuden tunnusmerkki. Kirkollisessa taiteessa sellainen on usein kuvattuna pyhimysten pään ympärille: tällaista kutsutaan pyhimyskehäksi. . Kirkkotaiteessa sädekehä on yleensä henkilön päätä joka suunnalta ympäröivä sädehtivä kiekko.
Haimaneste
Haimaneste on haiman eksokriinisen osan tuottama ruoansulatusneste, joka sisältää vettä, ruoansulatusentsyymejä, bikarbonaattia sekä muita ioneja. Haimanesteen bikarbonaatti neutraloi yhdessä sapen kanssa pohjukaissuoleen mahalaukusta tulevaa hapanta ruokasulaa. Haimaneste laskee haimatiehyttä pitkin pohjukaissuolen isoon pohjukaissuolinystyyn. Lisäksi eksokriinisesta haimasta voi laskea myös toinen tiehyt pieneen pohjukaissuolinystyyn.
Haimanesteen ruoansulatusentsyymit
Haiman eksokriinisen osan rauhassolut tuottavat ruoansulatusentsyymejä, jotka hajottavat muun muassa tärkkelystä, proteiineja, lipidejä, fosfolipidejä ja nukleiinihappoja.
Haimanesteen erittymisen säätely
Pohjukaissuolen seinämästä erittyvä sekretiini stimuloi haimaa erittämään bikarbonaattia. Samasta paikasta erittyy myös pankreotsymiiniä, joka stimuloi haimaa erittämään ruoansulatusentsyymejä.
Tommi Nupponen
Tommi Nupponen (s. 1978 Jyväskylä) on suomalainen pesäpallon pelituomari joka tuomitsee Miesten Superpesistä. Nupponen aloitti pelituomarina miesten Superpesiksessä kaudella 1999. Kaudesta 2000 lähtien hänen tuomariparinaan on toiminut syöttötuomari Ossi Muurainen. He ovat tuominneet Itä-Länsi-ottelussa ja finaaliotteluissa. Nupponen on valittu kolme kertaa vuoden parhaaksi tuomariksi. 27. kesäkuuta 2022 mennessä Nupponen oli tuominnut 505 Superpeesiksen ottelua. Nupponen oli kautta aikain ensimmäinen pelituomari joka saavutti 500 Superpesiksessä tuomitun ottelun rajan.
Stuttgartin hallintopiiri
Stuttgartin hallintopiiri on yksi saksalaisen Baden-Württembergin osavaltion neljästä hallintopiiristä. Se sijaitsee koillisen Baden-Württembergin alueella ja sen keskuskaupunkina toimii Stuttgart. Siellä on arviolta 4 069 533 asukasta (vuonna 2015) ja sen pinta-ala on 10 558 neliökilometriä.
Stuttgartin hallintopiiri on jaettu 11 piirikuntaan ja kahteen kaupunkipiiriin. Hallintopiirin kaupunkipiirejä eli piirikuntiin kuulumattomia kaupunkeja ovat Heilbronn ja Stuttgart. Piirikunnat puolestaan on jaettu edelleen 343 kuntaan.
Miikka Ruokanen
Miikka Mauno Ruokanen (s. 11. huhtikuuta 1953 Rovaniemi) on teologian ja filosofian tohtori sekä dogmatiikan emeritusprofessori Helsingin yliopiston teologisessa tiedekunnassa. Hänen erikoisalojaan ovat dogmatiikka, missiologia, teologinen hermeneutiikka, armo-oppi, kontekstuaalinen teologia ja ei-länsimaiset teologiat.
Elämä ja ura
Ruokasen vanhemmat olivat peräpohjalainen lestadiolaismaanviljelijä Osmo Ruokanen ja Kiuruveden körtteihin kuulunut kyläkauppiaan tytär, kansakoulunopettaja Elisa Niskanen. Osmo-isä oli sataprosenttinen sotainvalidi ja hän kuolikin 32-vuotiaana Miikan ollessa vasta kolmevuotias. Yksinhuoltajaksi ja leskeksi jäänyt Elisa-äiti kuoli Miikan ollessa 13-vuotias. Rovaniemellä papisto oli Ruokasen lapsuudessa lestadiolaista ja perhe kävikin aina välillä lestadiolaisseuroissa, vaikka äiti toikin herännäisyyttään esille. Ruokasen veli on Suomen Kuvalehden entinen päätoimittaja Tapani Ruokanen. Miikka Ruokanen suoritti ylioppilastutkintonsa Atlantic Collegessa vuonna 1972 ja valmistui teologian maisteriksi 26. huhtikuuta 1976. Pappisvihkimyksensä hän sai Aimo T. Nikolaiselta 1. kesäkuuta 1977 Helsingin tuomiokirkossa. Teologian lisensiaatin tutkinto tuli suoritetuksi 20. maaliskuuta 1978 ja teologian tohtorin tutkinto 11. marraskuuta 1984. Tutkimustyön ohella Ruokanen toimi pappina yhteensä kaksi vuotta ja yhden kuukauden vuosien 1977−1982 aikana Hyvinkäällä, Rovaniemellä ja Helsingin Paavalin seurakunnassa. Ruokanen toimi 1980-luvulla televisiokuuluttajana Yleisradion TV1:ssä.
Ruokanen on valmistunut myös filosofian tohtoriksi Cambridgen yliopistosta.
Ruokasen nykyinen puoliso Jun Li on kotoisin Itä-Kiinasta Shanghaista. Liitto on Ruokaselle kolmas. Hänen veljensä on entinen päätoimittaja Tapani Ruokanen ja hänellä on myös Markku-niminen toinen veli.
Miikka Ruokanen oli vuonna 2010 ehdokkaana arkkipiispan vaalissa, jossa Jukka Paarmalle etsittiin seuraajaa. Ruokanen sai ensimmäisellä kierroksella toiseksi eniten ääniä. Hän hävisi vastaehdokkaalleen Kari Mäkiselle maaliskuussa 2010 pidetyllä toisella kierroksella äänin 593–582.
Caesar (arvonimi)
Caesar (lat. monikko caesares) oli Rooman valtakunnassa keisarin ja myöhemmin myös hänen seuraajansa arvonimi. Se tulee roomalaisen diktaattorin Gaius Julius Caesarin cognomenista. Nimi on myös useiden kielien keisaria tarkoittavan sanan perusta, kuten suomen sanan keisari tai saksan sanan Kaiser.
Arvonimen historia
Jollain Julius Caesarin esi-isistä saattoi olla tuuheat hiukset, sillä sana caesar tarkoittaa pitkiä hiuksia. Caesarin kuoltua vuonna 44 eaa. hänen ottopoikansa Gaius Octavius Thurinus vaihtoi nimensä Gaius Julius Caesariksi. Normaalin roomalaisen tavan mukaan uuden nimen perään olisi kuulunut myös lisätä Octavianus-nimi, mutta jostakin syystä hän ei tätä tehnyt. Sekaannusten välttämiseksi Caesarin ottopoikaa kutsutaan kuitenkin nykyaikana yleensä nimellä Octavianus aina vuoteen 27 eaa. saakka. Pelkkä nimenvaihdos aiheutti sen, että kokonaiset legioonat siirtyivät tukemaan Octavianusta.
Myöhemmin Octavianus lisäsi nimensä perään nimet Imperator ja divi filius. Hän oli täten Gaius Julius Caesar divi filius Imperator. Vuonna 40 eaa. Octavianus luopui Gaius- ja Julius-nimistä, ja oli täten Imperator Caesar divi filius. Octavianuksen kukistettua vastustajansa Marcus Antoniuksen ja Kleopatran vuonna 31 eaa. hän oli käytännössä koko Rooman hallitsija eli keisari, ja vuonna 27 eaa. Rooman senaatti antoi hänelle arvonimen Augustus (kunnianarvoisa), jonka hän liitti omaan nimeensä. Tästä eteenpäin Octavianusta on kutsuttu yleisesti Augustukseksi ja ensimmäiseksi Rooman keisariksi. Hänen koko nimensä oli Imperator Caesar divi filius Augustus, mutta monet hänen aikalaisensa kutsuivat häntä yhä Caesariksi.
Augustuksella ei ollut poikia, joten hän adoptoi useita miehiä seuraajikseen. Hänen tyttärenpoikansa Gaius ja Lucius sekä näiden kuoleman jälkeen adoptoidut Agrippa Postumus ja Tiberius saivat adoption yhteydessä nimen Caesar. Myös monet muut keisarillisen perheen jäsenet saivat saman nimen: Tiberiuksen poika Drusus, Germanicus ja hänen poikansa mukaan lukien Caligula. Lähes kaikki Augustuksen seuraajat omaksuivat Caesar-nimen ja liittivät sen keisarilliseen nimeensä. Ensimmäisen vuosisadan puoliväliin saakka Caesar ei kuitenkaan ollut arvonimi vaan henkilönimi. Keisari Claudiuksen aikana siitä tuli hallitsijan arvonimi ja Flaviusten dynastian tai Hadrianuksen aikana keisarin seuraajan arvonimi. Diocletianus perusti tetrarkia-järjestelmän, jossa valtakunta jaettiin Länsi- ja Itä-Roomaan, joista kumpaakin hallitsi keisari (augustus) ja joilla puolestaan oli yksi apukeisari (caesar).
Timo Julkunen
thumb|Timo Julkunen Timo Arto Tapani Julkunen (s. 13. helmikuuta 1963 Nurmes) on suomalainen teatteri- ja televisionäyttelijä. Julkunen on nähty Rauman Kaupunginteatterin lavalla vuodesta 1996. Hänen useisiin rooleihinsa on kuulunut mm. West Side Story, Käsky, Viivi ja Wagner, Pertsa ja Kilu (2), Näköala sillalta, Don Juan, Ladykillers, Danny- ja Lainahöyhenet-musikaalit, Luodetuulen Maa, My Fair Lady, Kuubalainen Serenadi, Cabaret ja erinomaisen menestyksen saanut Luolamies-monologi. Finlandia Foundation - Boston, Inc. kutsui hänet huhtikuussa 2010 esittämään Luolamiestä Bostoniin. Julkunen esitti Luolamiehen myös Kajaanin runoviikoilla samana vuonna.
Julkunen on myös esiintynyt useissa Rauman kesäteatterin rooleissa kuten Särkelä itte, Taikayö, Tankki Täyteen 2 ja Julkuselle varta vasten kirjoitetut Mooses Viinanen komedianäytelmät (1997–2001). Kesällä 2000 hän vieraili Pyynikin kesäteatterissa Tampereella näytelmässä Pohjalta Ponnistaen. Vuonna 1996 Julkunen ohjasi näytelmän Illallinen Yhdelle. Kesällä 2014 hän oli mukana Pyynikin kesäteatterin näytelmässä Pirunpelto, jossa hän esitti mm. Tyrjän Betonin omistajaa Vilho Tyrjälää.
Julkunen on ollut mukana TV-elokuvassa Kekkosen Kaveri, TV-sarjoissa Hiljaista On, Pirunpelto ja Korpelan kujanjuoksu, elokuvissa Rentun Ruusu, Ponterosa, Täällä Pohjantähden Alla ja Hiljaisuus. Hän on myös näytellyt Laattapisteen Tee Se Itse Teuvo TV-mainoksissa. Hän on ansioitunut pelleuimahyppääjä ja hänen saavutuksiin kuuluu amerikkalaisen jalkapallon EM-hopeamitali vuonna 1989 ja hän on saanut Vuoden Raumalainen -tittelin vuonna 2005.
Betty Bronson
thumb|Betty Bronson Betty Bronson (17. marraskuuta 1906 Trenton, New Jersey – 19. lokakuuta 1971 Pasadena, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä niin mykän kuin äänielokuvankin aikakaudella.
Elämästä
Elämästä on Paula Koivuniemen studioalbumi vuodelta 2018.
Betty Bronson
Elokuvaura
Bronsonin elokuvaura alkoi kuuden vuoden iässä pienellä sivuroolilla elokuvassa Anna Ascends. Kun hän oli 17-vuotias, kirjailija J. M. Barrie valitsi hänet henkilökohtaisesti näyttelemään nimiroolia kirjaansa Peter Pan pohjautuvassa samannimisessä elokuvassa, joka tuli ensi-iltaan vuonna 1924. Tätä elokuvaroolia tavoittelivat sekä Gloria Swanson että Mary Pickford.
Betty Bronsonista tuli hetkellinen menestys Peter Panin julkaisemista seuranneena vuonna. Hän saavutti kohtalaista menestystä uransa loppuaikoina. Bronsonin ensimmäinen äänielokuva oli The Singing Fool Al Jolsonin kanssa.
Hän jatkoi näyttelemistä elokuvissa vuoteen 1933 asti, jolloin hän avioitui Ludwig Lauerhassin kanssa. Bronson ei esiintynyt uudestaan elokuvissa ennen vuotta 1937 ja elokuvaa Jungle Menace. Hän jatkoi näyttelemistä 1960-luvulle saakka, ja hänen viimeinen elokuvaroolinsa oli lopputeksteissä mainitsematta jätetty esiintyminen Evel Knievelin elämäkertaelokuvassa. Hän esiintyi joitakin kertoja televisiossa ohjelmassa Dr. Kildare ja hänen viimeinen televisioesiintymisensä oli ohjelmassa Marcus Delby, M. D. vuonna 1971.
Bronson kuoli pitkällisen sairauden jälkeen vuonna 1971 Pasadenassa, Kaliforniassa ja haudattiin Glendalen Forest Lawn Memorial Parkiin.
Jussi Niska
Johan Teodor (Jussi) Niska (5. joulukuuta 1889 Virolahti – 24. syyskuuta 1958 Virolahti) oli kaksi vuotta vanhemman veljensä Eetu Niskan tavoin mestarihiihtäjä, mutta myös suksiseppä.
Niskan vanhemmat olivat Taneli Juhonpoika Niska ja Juliana Pohjola. Niska oli parhaimmillaan lyhyempien eli 10:stä 30:een kilometrin matkojen hiihtäjä, päinvastoin kuin vanhempi veli Eetu. Hänen uransa huippukohtia oli Ruotsin Östersundomissa 1913 pidettyjen Pohjoismaiden kilpailujen 30 kilometrin murtomaahiihto, jonka hän voitti 20 sekunnilla, vaikka joutui odottamaan kilpaladun kanssa ristenneellä radalla kulkenutta junaa ja kysymään kielitaidottomana neuvoa oikeasta maaliintuloladusta. Oulun hiihtoja Niska ei koskaan voittanut, vaikkakin sijoittui toiseksi 1911, kolmanneksi 1912 ja neljänneksi 1914. Suomen mestari hän oli 30 kilometrillä kuitenkin juuri 1912 ja vielä 1915. Seuraavana vuonna 1916 mestarille oli luvassa kello ja toiseksi tulleelle haulikko. Santeri Tasa voitti kilpailun, mutta myös hopealle jäänyt Niska oli tyytyväinen saatuaan haluamansa palkinnon. Tapani Nikusta tuli 1920-lukua lähestyttäessä Niskan seuraaja 30 kilometrin kuninkuushiihtäjänä. Niska kilpaili silti vielä 1920-luvullakin, TUL:in riveissä, ja menestyi jäähiihtäjänä. Hän sai 1925 maailmanennätykseksi sanotut ajat, 20 kilometrillä 57,00 ja 30 kilometrillä 1.34,10. Viisi vuotta myöhemmin 1930 eli 40-vuotiaana hän sai 10 kilometrin matkalla jääkelillä ajan 25,50.
Niskan puoliso oli Emma Elina Ripatti (1896–1991).
Marketta Sipi
Marketta Hannele Sipi (o.s. Kumpula; s. 1. heinäkuuta 1954, Alahärmä) on suomalainen tekniikan tohtori ja Helsingin yliopiston puuteknologian professori. Hän on toiminut myös Helsingin yliopiston maatalous-metsätieteellisen tiedekunnan dekaanina (2010–2017).
Hän tuli ylioppilaaksi Alahärmän yhteislukiosta (1973). Hän valmistui Teknillisestä korkeakoulustasta (TKK) diplomi-insinööriksi 1981, tekniikan lisensiaatiksi 1985 ja tekniikan tohtoriksi 1991. Hänen suomenkielinen väitöskirjansa (1991) oli otsikoitu Havusahatavaran lajittelun perusteita. Hän on ollut Teknillisen korkeakoulun dosentti vuodesta 1994.
Sipi työskenteli TKK:n tutkijana, assistenttina ja yliassistenttina (1981–1987) ja yliassistenttina (1988–1996), josta jaksosta osan väliaikaisena professorina (1991–1993). Vuodesta 1997 Helsingin yliopiston (metsätieteen) puuteknologian professori, aluksi apulaisprofessorina (1997–1998).
Sipilä on Teknillisten tieteiden akatemian jäsen. Hänelle on myönnetty Suomen Valkoisen ruusun kunniamerkkiritarikunnan ensimmäisen luokan ritarin arvo kunniamerkkeineen (2008).
Karhijärvi
Karhijärvi on järvi Porin kaupungissa, entisessä Lavian kunnassa. Karhijärven pinta-ala on 33,35 neliökilometriä, joten se on pinta-alaltaan Suomen 105. suurin järvi ja Satakunnan maakunnan kolmanneksi suurin järvi. Karhijärvi kuuluu Karvianjoen vesistöalueeseen. Karhijärvi on tunnettu myös suomalaisista eurokolikoista. Yhden euron kolikon kansallisella puolella on kuvattuna Karhijärvi ja sen viereinen Lavijärvi, joiden yli lentää kaksi laulujoutsenta.
Huomattavin Karhijärveen laskeva vesistö on sen koilliskulmaan tuleva, Kankaanpään Kuninkaanlähteestä alkava vesireitti. Siihen laskee myös muutamia pienempiä pohjoisesta ja idästä tulevia jokia ja puroja. Karhijärvi laskee länsipäästään Myöntäjän- eli Lassilanjokea myöten Noormarkun Lassilassa sijaitsevaan Inhottujärveen, joka puolestaan laskee Selkämereen kahta reittiä, eteläisempää Noormarkunjokea ja pohjoisempaa Pomarkunjokea myöten.
Jonathan Racine
Jonathan Racine (s. 28. toukokuuta 1993 Montréal, Québec, Kanada) on kanadalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa Norjan Fjordkraft-ligaenin Manglerud Starissa. Racine on pelannut urallaan myös yhden NHL-ottelun Florida Panthersissa kaudella 2013–2014. Hänet on tunnettu varsin kovaotteisena puolustajana, sillä Racine on kerännyt AHL:n runkosarjassa yhteensä 275 ottelussa 515 jäähyminuuttia. Hän on ajoittain myös tapellut.
Seuraura
Florida Panthers varasi Racinen kolmannella kierroksella 87. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2011. Kaudella 2011–2012 hän osallistui Shawinigan Cataractesin QMJHL-joukkueen kanssa isäntäjoukkueena Memorial Cup -lopputurnaukseen, joka päättyi joukkueen voittoon. Kesällä 2012 Cataractes kauppasi Racinen, maalivahti Alex Dubeaun ja hyökkääjä Yannick Veilleux'n Moncton Wildcatsiin vaihdossa puolustaja Brandon Gormleyyn. Kaudella 2012–2013 Racine nousi Wildcatsin varakapteeniksi. Hän jakoi 138 minuutillaan koko QMJHL:n jäähypörssin kuudennen sijan Prince Edward Island Rocketin Victor Provencherin ja Cape Breton Screaming Eaglesin Jonathan Olignyn kanssa.
Huhtikuussa 2013 Racine teki kolmivuotisen tulokassopimuksen Florida Panthersin kanssa. Pian tämän jälkeen hän siirtyi loppukevääksi amatööritryout-sopimuksella AHL-joukkue San Antonio Rampageen, jossa Racine pelasi kahdeksan runkosarjaottelua ilman tehopisteitä. Kauden 2013–2014 hän pelasi lähes kokonaan Rampagessa, missä varsinainen AHL:n tulokaskausi toi 51 runkosarjaottelussa kuusi syöttöpistettä. Racine voitti joukkueen sisäisen tehotilaston lukemalla +12. Hän pelasi kauden aikana myös ensimmäisen ja toistaiseksi ainoan NHL-ottelunsa Panthersissa 1. huhtikuuta 2014 vieraissa New York Islandersia vastaan. Racine sai ottelussa jääaikaa 15.35 minuuttia ja hän keräsi teholukeman –2. Racine sai myös yhden kahden minuutin jäähyn estämisestä jo hänen ensimmäisessä vaihdossaan vain 42 sekunnin pelin jälkeen. Kauden 2014–2015 Racine pelasi kokonaan Rampagessa. Kauden 2015–2016 hän pelasi Panthersin uudessa farmijoukkueessa, Portland Piratesissa.
Eetu Niska
Edvard (Eetu) Niska (28. syyskuuta 1887 Virolahti – 27. tammikuuta 1953 Virolahti) oli mestarihiihtäjä ja suksi- sekä suksivoidetehtailija.
Jonathan Racine
Seuraura
Syyskuussa 2017 Racine teki vapaana agenttina ammattilaistryout-sopimuksen AHL-joukkue Ontario Reignin kanssa. Hän aloitti kauden 2017–2018 ECHL-joukkue Manchester Monarchsin vahvuudessa, josta Racine nostettiin ensimmäisen kerran Reigniin marraskuussa, mutta tammikuussa 2018 hänet lähetettiin takaisin Monarchsiin. Rivière-du-Loup 3L varasi Racinen 23. pelaajana LNAH:n varaustilaisuudessa 2018. Syyskuussa hän liittyi ammattilaistry-out -sopimuksella AHL-joukkue Belleville Senatorsin harjoitusleirille, mutta Racine ei kuitenkaan saanut jatkosopimusta. Hän aloitti kauden 2018–2019 ammattilaistryout-sopimuksella ECHL-joukkue Brampton Beastissa, mutta marraskuussa Racine palasi kuitenkin jälleen PTO-sopimuksella Senatorsin joukkueeseen. Hän pelasi suurimman osan kaudestaan Beastin ECHL-joukkueessa. Senatorsissa Racine pelasi yhdeksän ottelua.
Eetu Niska
Niskan vanhemmat olivat Viitasaarella syntynyt Turkin sodan sankarina tunnettu Taneli Juhonpoika Niska ja Juliana Pohjola. Hän oli nuoremman veljensä Jussi Niskan kanssa 1900-luvun alkuvuosikymmenten tunnetuimpia tasamaalla menestyneitä hiihtäjiä. Niska voitti jo 16-vuotiaana aikuisten hiihtokilpailun saaden palkinnoksi kymmenen kultamarkkaa. 1905 taas tuolloin 17-vuotias, 171-senttinen ja 80-kiloinen Niska hiihti Virolahdelta Viipurin talviurheilujuhlille 130 kilometriä, osallistui siellä 20 kilometrin kilpailuun ja voitti sen hieman yli tunnin ja 24 minuutin ajalla saaden palkinnoksi 75 markkaa. Hiihdettyään takaisin Virolahdelle hän ehti vielä voittamaan toisen vastaavan palkinnon Loviisassa.
Jonathan Racine
Seuraura
Racine teki lokakuussa 2019 vuoden mittaisen sopimuksen ECHL-joukkue Maine Marinersin kanssa. Joulukuussa hän siirtyi ammattilaistry-out -sopimuksella AHL-joukkue Stockton Heatiin, jossa Racine pelasi seitsemän ottelua. Helmikuussa 2020 hän siirtyi loppukauden 2019–2020 kattavalla sopimuksella SM-liigajoukkue Tapparaan. Kaudeksi 2020–2021 Racine siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella monikansallisen Bet-at-home ICE Hockey Leaguen itävaltalaisjoukkue HC Innsbruckiin. Kaudeksi 2021–2022 hän siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Ruotsin toiseksi korkeimmalle sarjatasolle HockeyAllsvenskan-joukkue HC Vita Hästeniin.
Kaudeksi 2022–2023 Racine siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Norjan Fjordkraft-ligaenin Manglerud Stariin.
Sivistyksen käsikirja
Sivistyksen käsikirja: Kaikki, mikä tulee tietää on Dietrich Schwanitzin vuonna 1999 ilmestynyt kirja.
Pays de la Loire
Pays de la Loire on Ranskan hallintoalue, jonka pääkaupunki on Nantes. Alue koostuu Loire-Atlantiquen, Mayennen, Maine-et-Loiren, Sarthen ja Vendéen departementeista, jotka jakautuvat edelleen 17 arrondissementtiin, 192 kantoniin ja 1503 kuntaan. Pays de la Loiressa asui vuoden 2007 alussa 3 482 594 asukasta.
Maantiede
Pays de la Loiren pinta-ala on 32 082 km². Niin sanottu Amorican massiivi ulottuu Pays de la Loiren Mayennen ja Loire-Atlantiquen departementteihin, sekä osittain Maine-et-Loiren ja Vendéen pohjoisosiin. Sarthe ja Maine-et-Loiren itäiset osat kuuluvat maantieteelliseen Pariisin syvänteeseen. Loire virtaa alueella idästä länteen ja muita merkittäviä vesistöjä alueella ovat Vilane, Erdre, Maine, Mayenne ja Sarthe-joet. Alueen maaperä on pääosin hapanta. Ilmasto alueella on merellinen.
Väestö
Pays de la Loire on muuttovoittoinen alue. Alueelta muutti vuosien 1999–2005 välillä noin 180 000 henkilöä alueelle muuttaessa noin 220 000 henkilöä. Houkuttelevimpia alueita muuttajien kannalta olivat Nantes, Saint-Nazaire, Le Mans ja Angers. Pays de la Loiren väestö on Ranskan mittakaavassa hieman keskiarvoa nuorempaa ja vuonna 2004 alle 20-vuotiaita oli väestöstä 26 % Ranskan keskiarvon ollessa 25 %. Yli 60-vuotiaita oli vuonna 2004 yhteensä 21 % väestöstä.
Tšeka
Tšeka (, Yleisvenäläinen erityiskomissio vastavallankumousta ja sabotaasia vastaan, lyh. ВЧК, VTšK tai ЧК, TšK eli laus. [ve: tše ka:], [tše ka:], kutsumanimi Vetšeka tai Tšeka) oli bolševikkijohtaja Vladimir Leninin aloitteesta joulukuussa 1917 perustettu Neuvosto-Venäjän salainen poliisi. Leninin mukaan bolševikkipuolue tarvitsi ”rautaisen käsivarren”, jolla voi suojella ”nuorta vallankumousta” ja taistella vastavallankumouksellisia voimia vastaan sekä pitää kurissa poliittisen opposition.
Kreikka yleisurheilun sisäratojen maailmanmestaruuskilpailuissa 2008
Kreikan joukkue Valencian sisäratojen MM-kisoihin 2008 julkistettiin 27. helmikuuta 2008.
Tšeka
Perustaminen
Erityiskomission johtoon valittiin puolalaissyntyinen Feliks Dzeržinski. Hän laati puolueelle esityksen, miltä pohjalla uusi komissio toimisi. Oleellista esityksessä oli se, että Tšeka nousisi lain ja valvonnan yläpuolelle ja sillä olisi rajattomat pidätys-, kuulustelu- ja rankaisuoikeudet. Puolueen sisällä se herätti suurta hämminkiä ja eripuraa sekä vastustusta, mutta Lenin tukahdutti vastarinnan ja antoi vallankumoussankarina pitämälleen Dzeržinskille tämän vaatimat oikeudet
Henkilöstö ja päämaja
Henkilöstössä oli paljon puolalaisia. Suomalaisia palveli erikoisjoukoissa, jotka vartioivat Tšekan päämajaa Pietarissa. Päämajan osoite Pietarissa oli Gorohovaja-katu 2. Myöhemmin päämaja siirrettiin Moskovaan Lubjanka-aukiolle.
Sisällissodan aika
Venäjän sisällissodan aikana Tšeka toimi kovaotteisesti. Dzeržinski haali komissioon henkilöitä, jotka ryhtyivät päättäväisesti ankariin rankaisutoimiin, joihin puna-armeija ei halunnut osallistua. Lenin vaati laajamittaista joukkoterroria esimerkinomaisesti erityisesti Pietarissa, josta sitä laajennettiin muualle maahan.