cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
MacAnkan klaani
Klaanin tartaani
Jotkin lähteet sanovat Disneyn luoneen mallin "MacAnkan Lopullisen version" juuri Roope Ankkaa silmällä pitäen. Tämä on kuitenkin epätodennäköistä, koska Roope Ankan ensiesiintyminen oli vasta vuoden 1947 tarinassa "Joulu Karhuvuorella".
"MacAnkan lopullista versiota" muistuttavaa tartaania esiintyy Skotlantiin sijoittuvissa Don Rosan piirtämissä Ankka-tarinoissa.
Klaanin linna
Skotlannissa sijaitseva Ankkapurhan linna (engl. McDuck Castle) on kuulunut vuosisatojen ajan MacAnkan klaanille. Linnan nykyinen omistaja on Roope Ankka, klaanin mieslinjan viimeinen.
Fergus MacAnkka
Fergus MacAnkka oli selvillä myös Temppeliherrojen aarteesta, joka oli kätketty Ankkapurhan linnaan. Hän ei kertonut asiasta Roopelle, koska halusi tämän selvittävän asian itse.
Lauha MacAnkka
Lauha MacAnkka, o.s. Lapasorsa on Roope Ankan äiti ja siten siis Aku Ankan isoäiti. Hän kuolee vuonna 1897 57-vuotiaana, eli hän syntyi noin vuonna 1840. Don Rosan tarinassa Klondiken keisari Roope saa tietää asiasta kirjeen perusteella ollessaan vankina S. Petkunterän jokilaivalla.
Lauha MacAnkka näyttäytyy myös tarinassa Ankantaan miljardööri (joissain suomennoksissa Ankkapurhan miljardööri), jolloin hän esiintyy haamuna ja tapaa juuri kuolleen miehensä Fergus MacAnkan. Myös Aku "tapaa" isoäitinsä, tosin vain Roopen unessa. Tapaus kerrotaan tarinassa Unelmoiden läpi elämän.
Kalle MacAnkka
Kalle MacAnkka (sukupuun suomennoksessa virheellisesti Kalle Ankanpää; ) on Fergus, Jake ja Angus MacAnkan isä, Roope Ankan isoisä ja Aku Ankan isoisoisä. Barksin tarinassa Vaskervillen koira Roope mainitsee Akulle ja ankanpojille isoisänsä olleen mainari, ja Rosan tarinassa Klaaninsa viimeinen Fergus kertoo saman asian nuorelle Roopelle. Muuten Kalle ei ole kertaakaan esiintynyt sarjassa.
Joonas MacAnkka
Joonas MacAnkka on Kalle MacAnkan veli, täten siis Roope Ankan isosetä. Hänet mainitaan muutamaan otteeseen Carl Barksin Perintönauris -tarinassa, muutoin hän ei ole koskaan sarjakuvissa esiintynyt. Hänet voi nähdä ainoastaan Don Rosan laatimassa sukupuussa. Perintönauriissa Roope kuvailee isosetänsä olleen jopa Roopeakin paljon pihimpi ja ettei hänen tiedetty lahjoittaneen mihinkään tai kenellekään rahaa viittä senttiä enempää.
Malcolm MacAnkka
Malcolm MacAnkka on hahmo, jonka loi Carl Barks. Hahmo teki ensiesiintymisensä Barksin tarinassa Matka menneisyyteen. Myös Don Rosa käytti hahmoa joissain tarinoissaan sivuhenkilönä; yksi tällainen tarina oli sarjaan Roope Ankan elämä ja teot kuulunut Ankkapurhan uusi valtias, jossa Roope Ankka tapaa taivaassa Malcolm MacAnkan samoin kuin monet muut esi-isänsä. Hän on siis Roope Ankan esi-isä.
Malcolm MacAnkka syntyi vuonna 1530. Myöhemmin hän liittyi laivastoon ja purjehti vuodet 1563–1564 Karibianmerellä. Hän kuoli laivansa upotessa erään perunanryöstöretken yhteydessä. Perunat olivat hänen intohimonsa.
Julius "Vaahtopää" MacAnkka
Julius "Vaahtopää" MacAnkka on Kalle MacAnkan isoisoisä. Kalle MacAnkka taas on Roope Ankan isoisä. Juliuksen ensiesiintyminen tapahtui tarinassa Roope-setä joutuu maksamaan vanhan velan, jonka on piirtänyt ja käsikirjoittanut Carl Barks. Tarinassa selviää, että Aatami Luikuri -niminen huijari teki sopimuksen Juliuksen kanssa piparjuurilastin kuljettamisesta. Julius oli nimittäin kerännyt omaisuutensa purjehtimalla Länsi-Intian kauppareittejä Kultahanhi-laivallaan. Aatami Luikuri upotti Juliuksen aluksen ja Juliuksen oli pakko luovuttaa tälle koko omaisuutensa. Juliuksen onnistui pitää vain kultahampaat suussaan ja perintökello taskussaan. Myöhemmin hänen kultahampaistaan oli Roopelle hyötyä tarinassa Kuparikukkulan kuningas (The Raider of the Copper Hill). Juliuksen kello on mahdollisesti sama kuin Roopen omistama Barksin tarinassa Perintönauris.
Julius esiintyy neljän ruudun verran tarinassa Klaaninsa viimeinen (The Last of the Clan McDuck). Hänet nähdään myös saman Roope Ankan elämä ja teot -sarjan viidennessä luvussa Ankkapurhan uusi valtias (The New Laird of Castle McDuck), missä hänellä on kymmenen puhekuplaa.
Jake MacAnkka
Jake MacAnkka on Don Rosan sukupuun mukaan Roope Ankan setä, Fergus MacAnkan veli ja Kalle Ankanpään poika. Jake mainittiin ensimmäisen kerran tarinassa Aku Ankka pelastaa Tyhjälän joulun. Jakella ei koskaan ole ollut isoa roolia yhdessäkään tarinassa. Hän esiintyy ainoastaan sivuhahmona.
Jaken nykyisestä olinpaikasta ei tiedetä mitään, eikä siitä, onko hän kuollut vai ei. Voisi olettaa, että hän on jo kuollut, mutta muutama asia kyseenalaistaa tämän:
Sir Mahakas MacAnkka
Sir Mahakas MacAnkka esiintyy ainoastaan Don Rosan tarinakokoelmassa Roope Ankan elämä ja teot. Tarinassa Klaaninsa viimeinen (The Last of the Clan McDuck) itse Sir Mahakasta ei nähdä, mutta hänen puhekuplansa ja haarniskansa kylläkin. Tarinassa Ankkapurhan linnan uusi valtias (The New Laird of Castle McDuck) nähdään itse hahmokin. Sir Mahakas (kuten myös Sir Rahakas) kuitenkin mainitaan jo Carl Barksin varhaisessa tarinassa Vanhan linnan salaisuus.
Sir Mahakas syntyi 1159 ja kuoli ylensyöntiin vuonna 1205 ryöstöretkellään kuninkaan ruokakellariin.
Sir Rahakas MacAnkka
Sir Rahakas MacAnkka esiintyy  Don Rosan tarinakokoelman Roope Ankan elämä ja teot ensimmäisessä luvussa Klaaninsa viimeinen (The Last of the Clan McDuck) ja viidennessä luvussa Ankkapurhan uusi valtias (The New Laird of Castle Mcduck), mutta hänet mainitaan jo Carl Barksin varhaisessa tarinassa Vanhan linnan salaisuus, kuten Sir Mahakaskin.
Sir Rahakas kaatui saksien piirityksessä vuonna 946. Hänen omat joukkonsa hylkäsivät tämän, koska hän maksoi miehilleen surkean vähän palkkaa (tarkemmin sanottuna 30 kuparirahaa tunnilta koko "revohkalle").Eli saman verran mitä Roope maksaa nykyään Akulle.
Angus "Hiidenkirnu" MacAnkka
Angus "Hiidenkirnu" MacAnkka on Roope Ankan setä, Fergus MacAnkan veli ja Kalle McAnkan poika. Hän esiintyi ensimmäisen kerran Carl Barksin tarinassa Uponneet jokilaivat. Tarinassa hänen nimekseen mainittiin Pothole McDuck, mutta Don Rosan mielestä "Pothole" ei kuulostanut kovinkaan skottilaiselta, joten Rosa ilmoitti tarinakokoelmassaan Roope Ankan elämä ja teot hahmon nimeksi Angus "Hiidenkirnu" McAnkka, jolloin nimestä "Pothole" tuli vain lempinimi hahmolle.
Roope Ankan elämä ja teot -sarjan toisessa osassa Mississipin mestari (The Master of the Mississippi) Angus voittaa itselleen jokilaivan pokeripelistä Alvari Karjun kanssa. Hän lähtee etsimään Drennan Whyte -nimisen laivan aarretta ja palkkaa samalla nuoren Roopen ja Petteri Pelottoman laivalleen. Alvari Karju saa vihiä aarteesta ja lähtee perään. Angus saa aarteen, mutta joutuu luovuttamaan sen valtiolle. Myöhemmin Angus myy jokilaivansa Roopelle ja viettää eläkepäivänsä tehden romaaneja(lehtinä), joissa hän liioittelee voimiaan ja urotekojaan.
Angus esiintyy myös tarinoissa Uponneet jokilaivat ja Hämäyksen hurrikaani. Anguksen valokuva näkyy myös tarinassa Ankkapalatsin erakko.
Matilda MacAnkka
Matilda MacAnkka on Roope Ankan pikkusiskoista vanhempi. Matildan nimi esiintyi Carl Barksin tekemässä Aku Ankan sukupuussa, mutta Aku Ankka-piirtäjä Don Rosa on käyttänyt Matildaa myös omissa tarinoissaan, kuten Roope Ankan elämä ja teot -sarjakuvakirjassaan.
Matilda MacAnkka syntyi Glasgow'ssa vuonna 1871. Toisin kuin Roope ja hänen toinen siskonsa, Hortensia MacAnkka, Matilda on hyvin rauhallinen. Don Rosan mukaan Matilda meni naimisiin Taavi Ankan kanssa, sillä Taavi ei voisi olla muilla tavoilla Akun sukulainen. Don Rosan mukaan Matilda hylkäsi Roopen 1930 ja palasi MacAnkkojen vanhaan sukulinnaan. Matilda oli vielä elossa vuonna 1955 ja kuoli joskus tämän jälkeen. Don Rosan tarinassa Kirje kotoa Roope kohtaa Matildan 25 vuotta sen jälkeen, kun hän oli viimeksi tavannut hänet.
Matildalla on yleensä hatussaan kukka, josta putoaa alas joka ruudussa yksi terälehti.
Hortensia MacAnkka
Hortensia MacAnkka on Roopen Ankan nuorempi sisar ja Aku Ankan äiti. Vaikka ei olisi tietoinenkaan siitä, että Hortensia on Akun äiti, sen voisi melkein arvata, koska molemmilla on yhtä tulinen temperamentti.
Kun Roope lähti Amerikkaan 1880, Hortensia oli vasta untuvikko. Juuri ennen kuin Roope lähti matkaan, Hortensia sanoi ensimmäiset selvät sanansa: ''-Glxblt! Hei,Rrpe!''
Hortensia pääsi mukaan kuvaan täydellä teholla vasta vuonna 1902, jolloin hän muutti Roopen ja isosiskonsa Matildan McAnkan kanssa Amerikkaan, tarkemmin sanottuna Calisotan osavaltioon, pieneen kylään, jota kutsuttiin Ankkalinnaksi. Melkein heti saavuttuaan Ankkalinnaan Hortensia kohtasi Aaron Ankan, josta tuli hänen puolisonsa ja sitä kautta Akun isä.
1909 Hortensia ja Matilda lähtivät ilkeäksi muuttuneen Roopen kanssa maailmalle, mutta saivat todella pettyä tähän "uuteen" Roopeen. Siskokset palasivat pian takaisin Ankkalinnaan ja Roope jatkoi maailmoilla matkaamista yksin.
Viimeksi Hortensiasta kuultiin 1930, jolloin Roope palasi edellä mainitulta maailmanmatkaltaan. Aku ja hänen siskonsa Della (Tupun, Hupun ja Lupun äiti) olivat jo syntyneet. Roopen tympeyden johdosta Hortensia, Aaron, Matilda, Aku ja Della lähtivät Ankkalinnasta eikä Hortensiasta ole kuultu mitään sen jälkeen.
Matilda esiintyi uudestaan Don Rosan tarinassa Kirje kotoa (julkaistu Aku Ankka -lehden numeroissa 9–11 2004).
Huomioitavaa
Roope Ankan englanninkielinen nimi on Scrooge McDuck. Suomessa McDuck (eli MacAnkka) on jätetty pois ja tilalle on tullut vain Ankka.
Roope Ankan isoisä on suomennettu Kalle Ankanpääksi, vaikka Don Rosan alkuperäisessä sukupuussa hänen nimekseen mainitaan Dingus McDuck, eli todellisuudessa hänkin on ehta MacAnkka.
Muita
Don Rosa halusi sijoittaa Taavi Ankan Matildan mieheksi, mutta Egmont ei antanut lupaa tähän. Don Rosa ei saisi käyttää Taavia tarinoissaan, sillä tämä katsotaan "virallisesti kuolleeksi". Silti Rosa piirsi kaksi kertaa Taavin, hänen takaraivonsa vilahtaa yhdessä ruudussa tarinassa Kaikkein mieluisin lahja ja hän kurkistaa ikkunasta tarinassa "Ankkalinnan pillipiipari".
Myös muut piirtäjät ovat lisäilleet Roopelle sukulaisia. Tunnetuin heistä lienee William Van Hornin luoma Unkka T. Kumiankka, jota väitetään Roopen velipuoleksi isänsä Fergusin puolelta. Silloin myös hän olisi (ainakin alkujaan) MacAnkka. Aku Ankka -lehdessä on myös esitelty Roopen veljenä Teodor Ankka, joka olisi myös MacAnkkain klaania.
Don Rosan sukupuu perustuu Carl Barksin muistiinpanoihin ja sukupuun luonnostelmaan. Siksi se on sukupuista suosituin ja laajimmin hyväksytty. Teodor Ankka ja Unkka T. Kumiankka eivät ole Barksin luonnostelmassa (eihän Barks niitä keksinytkään), joten heitä ei välttämättä kannata pitää vakavasti MacAnkkoina.
Fritz Feierabend
Fritz Feierabend (29. kesäkuuta 1908 – 25. marraskuuta 1978) oli sveitsiläinen rattikelkkailija.
Maailmanmestaruuden hän voitti kahdesta miehestä neljä kertaa ja neljästä miehestä kolme kertaa. Neljän miehen kelkasta hän sai kahdesti hopeaa, pronssia hän sai neljästä miehestä kolmasti ja kahdesta miehestä kerran.
Olympialaisissa Feierabend saavutti viisi mitalia: kolme hopeista ja kaksi pronssista.
Tsubouchi Shōyō
Tsubouchi Shōyō, alun perin Tsubouchi Yūzō, (1859 Kamo, Japani – 1935 Tokio, Japani) oli japanilainen kirjailija, kääntäjä ja kriitikko. Hän opetti Tōkyō senmongakkōssa, joka oli Wasedan yliopiston edeltäjä.
Esseesarjassaan Shōsetsu shinzui hän teki eron perinteiseen japanilaiseen kirjallisuuskäsitykseen ja halusi kirjallisuudelle itsenäisen aseman taiteena. Hän vaikutti realismin syntyyn japanilaisessa kirjallisuudessa. Omassa 1856 ilmestyneessä romaanissaan Tōsei shosei katagi hän ei kuitenkaan päässyt vapaaksi Edo-kauden kirjallisesta perinteestä. Hän perusti 1891 kirjallisuuslehden Waseda bungaku ja oli merkittävä japanilaisen teatterin teoreetikko. Hän kirjoitti myös näytelmiä.
National Academy of Engineering
National Academy of Engineering (NAE), "Yhdysvaltain kansallinen tekniikka-akatemia", on valtiollinen voittoa tavoittelematon yhdysvaltalainen organisaatio, joka on perustettu vuonna 1964. NAE toimii saman lain alaisuudessa kuin vuonna 1863 perustettu Yhdysvaltain kansallinen tiedeakatemia. NAE kuuluu Yhdysvaltain kansallisten akatemioiden joukkoon, johon kuuluvat edellä mainitun tiedeakatemian lisäksi National Academy of Medicine (NAM, vuoteen 2015 saakka IoM). Kuten muissakin akatemioissa NAE:n vanhat jäsenet valitsevat uudet jäsenet tekniikan alalla ansioituneiden joukosta. Myös muita kuin Yhdysvaltain kansalaisia tai järjestöjä voidaan valita akatemiaan.
Palkinnot
NAE jakaa vuosittain kolme suuruudeltaan $500 000 palkintoa:
Ohjelmat
Listan tärkeimmiksi asioiksi nousivat seuraavat:
Yleisön tavoittaminen
Julkistaakseen niin insinöörien kuin omaa työtään, järjestöllä on oma viikoittainen radio-ohjelma. NAE julkistaa joka toinen viikko uutislehteä teknisistä aiheista ja edistyksestä. NAE pyrkii palvelemaan viestimiä tekniikkaan liittyvissä kysymyksissä ja on nykyään myös mukana sosiaalisessa mediassa tavoittaakseen nuorison.
Sierra Leonen kirjastohallinto
Sierra Leonen kirjastohallinto (, lyhennys SLLB) on Sierra Leonen pääkaupungissa Freetownissa sijaitseva, maan kansalliskirjastona toimiva valtiollinen organisaatio. Se toimii maan opetus-, tiede- ja teknologiaministerin alaisuudessa. Kansalliskirjastonhoitajana on Salieu Turay (10/2017), jonka valinnan on arvosteltu tehdyn poliittisten syiden, eikä korkean ammattitaidon ja ammattietiikkan pohjalta.
SLLB vastaa Sierra Leonessa julkaistujen teostan ISBN-numeroinnista ja sillä on vapaakappaleoikeus. Vuonna 2013 kansalliskirjastolla oli kokoelmissaan 100 000 teosta.
Sierra Leonen yli 15-vuotiaasta väestöstä lukutaitoisia oli YK:n kehitysohjelma UNEPin mukaan vain 48,1 prosenttia vuonna 2015.
Rhodesian ja Njassamaan liittovaltio
Rhodesian ja Njassamaan liittovaltio, myös Keski-Afrikan liittovaltio (Central African Federation, CAF), oli puoli-itsenäinen valtio eteläisessä Afrikassa vuosina 1953–1963. Se koostui jo aiemmin itsehallinnollisesta Etelä-Rhodesian siirtomaasta ja brittiläisistä Pohjois-Rhodesian ja Njassamaan protektoraateista. Maa ei ollut varsinainen siirtomaa, vaan Britannian kruunun alainen kuningaskunta (realm). Se ei myöskään ollut dominio, vaikka brittiläistä hallitsijaa edustikin dominioiden tapaan brittiläinen kenraalikuvernööri. Lopullisena päämääränä federaatiosta oli kuitenkin tarkoitus tulla dominio Kansainyhteisön sisällä.
Liittovaltio perustettiin 1. elokuuta 1953. Tavoitteena oli välttää muiden Afrikan vastaitsenäistyneiden ja mustien sosialististen valtioiden sekä valkoisten hallitusten hallitsemien Etelä-Afrikan, Angolan ja Mosambikin ääripäitä. Valtion piti olla pysyvä, mutta se sortui lopulta afrikkalaisten nationalistien vaatiessa suurempaa osuutta vallasta kuin mitä hallitseva valkoinen vähemmistö oli valmis luovuttamaan.
Vastaitsenäistyneet mustan Afrikan valtiot yhdistivät voimansa halutessaan lopettaa kaikki siirtomaavallan muodot Afrikassa. Kun suurin osa maailmasta siirtyi pois siirtomaajärjestelmästä 1950- ja 1960-lukujen vaihteessa, Yhdistynyt kuningaskunta joutui YK:n ja Afrikan yhtenäisyysjärjestön painostuksen kohteeksi. Kyseiset järjestöt tukivat afrikkalaisten nationalistien pyrkimyksiä.
Liittovaltio hajosi virallisesti 31. joulukuuta 1963 Pohjois-Rhodesian ja Njassamaan itsenäistyessä. Pohjois-Rhodesia vaihtoi nimensä Sambiaksi ja Njassamaa Malawiksi. Etelä-Rhodesiasta tuli Rhodesia. Maa tunnetaan nykyisin Zimbabwena.
Anytos
Anytos (, ; 400-300 lukujen eaa. vaihde) oli antiikin kreikkalainen käsityöläinen ja poliitikko, joka oli kotoisin Ateenasta. Hän oli yksi Sokrateen syyttäjistä tämän oikeudenkäynnissä vuonna 399 eaa.
Käsityöläisenä ja poliitikkona
Anytos oli Anthemionin poika. Hänen isänsä kerrotaan ansainneen hyvin nahkurina, ja siirtäneen ammatin pojalleen. Peloponnesolaissodan aikana Anytos toimi strategoksena. Vuonna 409 eaa. hänet tiedetään lähetetyn Pylokseen vapauttamaan sen spartalaisten vallasta 30 laivalla. Tehtävä kuitenkin epäonnistui, ja hänet haastettiin oikeuteen. Diodoroksen ja Plutarkhoksen mukaan hän vältti kuolemantuomion vain lahjomalla tuomarit.
Anytos vaikuttaa kuitenkin saaneen suosiota toiminnallaan Ateenan politiikassa. Hänen tiedetään olleen kaupungin demokraattisen hallinnon johtavia tukijoita, niitä oligarkkisia voimia vastaan, jotka olivat olleet kolmenkymmenen tyrannin hallinnon takana. Tyrannian aikana, vuonna 404 eaa., hänet ajettiin maapakoon, ja Lysias mainitsee hänet maanpakolaisten johtajana Fylessä.
Osallistuminen Sokrateen oikeudenkäyntiin
Anytos osallistui Sokrateen oikeudenkäyntiin vuonna 399 eaa. Platonin Sokrateen puolustuspuheessa Sokrates sanoo Anytoksen syyttäneen häntä loukkaantuneena poliitikkojen ja käsityöläisten puolesta. Platonin Sokrateen puolustuspuheen lisäksi Anytos mainitaan Platonin dialogissa Menon, sekä Ksenofonin Muistelmissa ja Sokrateen puolustuspuheessa.
Anytoksen vihamielisyys Sokratesta kohtaan vaikuttaa olleen osin ammatillista ja osin henkilökohtaista, ja hänellä vaikuttaa olleen ainakin kaksi syytä syyttää Sokratesta. Ensiksi, Sokrates kritisoi jatkuvasti Ateenan demokraattista hallintoa, jossa Anytos toimi. Anytos on voinut katsoa, että Sokrateen kritiikki on ollut uhka Ateenaan lyhyen tyrannian jälkeen palautetulle demokratialle. Toiseksi, Sokrates opetti Anytoksen poikaa, ja Anytos ehkä syytti Sokratesta tämän mielen myrkyttämisestä ja siitä, että poika oli poikennut isän kaavailemalta urapolulta. Ksenofonin mukaan pojasta tuli juoppo.
Diogenes Laertioksen mukaan ateenalaiset ajoivat Anytoksen maanpakoon sen jälkeen, kun olivat alkaneet katua Sokrateelle langetettua kuolemantuomiota.
Hyvinkään taidekoulu
thumb|Hyvinkään taidekoulu Hyvinkään taidekoulu on 1960-luvun lopulla perustettu taidekoulu, jossa on voinut vuodesta 2000 alkaen opiskella kuva-artesaaniksi (kuvallisen ilmaisun perustutkinto). Hyvinkään keskustassa sijaitsevassa koulussa on runsaat 70 opiskelijaa. Koulu on nykyisin osa Hyria koulutus Oy:tä.
Päiväkoulun ohella taidekoulussa toimii iltalinja. Aiemmin koulussa oli opetusta vain iltaisin.
Koulu luonnehtii itseään perinteiseksi, käden ja silmän taitojen vaalimista arvostavaksi opinahjoksi. Opetusaineita ovat piirustus, maalaus, taidegrafiikka, kuvanveisto, valokuvaus ja elokuvailmaisu.
Wild Horses
”Wild Horses” on The Rolling Stonesin vuonna 1971 julkaistu kappale albumilta Sticky Fingers. Sen on sanottu olevan solisti Mick Jaggerin yritys saada entinen tyttöystävänsä Marianne Faithfull takaisin. Kappaleen sanoitus luokin suuren kontrastin hänen moniin kyynisiin naisista kertoviin lauluihinsa.
Työstö
Kitaristi Keith Richardsin mukaan ”Wild Horses” kertoo siitä kuinka tekisi mieli olla jossain muualla kuin kiertueella – ”kun on miljoonan mailin päässä siitä paikasta missä haluaisi olla”. Kappaletta on pidetty Marianne Faithfullille osoitetuksi, mutta Mick Jagger ei usko tähän, vaikka on myöntänyt kappaleen olevan hänelle hyvin henkilökohtainen. Jagger on myös muistellut, että kappale oltaisiin tehty yhdessä Gram Parsonsin kanssa, joka myös teki ”Wild Horsesista” oman levytyksensä. Richards teki kappaleen riffin ja kertosäkeet, Jagger puolestaan säkeistöt.
Kappale äänitettiin joulukuussa 1969 ja helmikuussa 1970 Muscle Shoals Sound -studioilla Alabamassa sekä Olympic-studioilla Lontoossa. Mick Taylor soittaa kappaleessa akustista kitaraa niin sanotulla Nashville-virityksellä. Jim Dickinson soittaa pianoa. Keith Richards käytti 12-kielisessä kitarassaan avointa viritystä.
Julkaisu ja vastaanotto
”Wild Horses” -single b-puolenaan ”Sway” julkaistiin singlenä Yhdysvalloissa ja Kanadassa 12. kesäkuuta 1971. Kappale ylsi Yhdysvalloissa Billboard Hot 100 -listan sijalle 28.
Rolling Stones on esittänyt kappaletta konserteissaan vuosina 1971, 1975–1976, 1994–1995, 1997, 2002–2003, 2005–2006 ja 2012–2014.
Xak: The Tower of Gazzel
Xak Precious Package: The Tower of Gazzel (, usein lyhennetty muotoon Xak: The Tower of Gazzel) on MicroCabinin kehittämä ja vuonna 1991 julkaisema tietokoneroolipeli. Ilmestymisjärjestyksessä The Tower of Gazzel on kolmas Xak-sarjan osa, ja se toimii eräänlaisena sivutarinana Xak II: The Rising of the Red Moonin ja Xak III: The Eternal Recurrencen välillä. Peli ei saanut virallista julkaisua Japanin ulkopuolella.
Juoni
Lyötyään Xak II:n antagonistin, demonikenraali Zamu Gospelin, Latok Kart ja hänen ystävänsä saavat tietää demonien asuttamasta tornista, jonka läheisyydessä vaeltaa Latokia muistuttava mies. Ottaakseen selvää kyseisestä henkilöstä ja pelastaakseen Rune Greedin kaapatun perheen Latok ja Rune ottavat tornin seuraavaksi kohteekseen. Kyseessä on kuitenkin Al Acrilan, Gill Berzesin sekä Zegraya-nimisen demonin suunnittelema juoni, jolla he yrittävät houkutella sodan jumala Duelista polveutuvan kaksikon luokseen; Latokia ja Runea käyttämällä he voisivat herättää kuolleista Gazzelin, muinaisen demonin, jonka voima riittäisi kokonaisen vuoren tuhoamiseen yhdellä iskulla.
Pelaaminen
Pelin tavoitteena on päästä Gazzelin tornin alimpaan kerrokseen ja voittaa demonit Zegraya ja Gazzel. Ohjattavakseen pelaaja saa Latokin, joka taistelee miekallaan matkan varrella kohdattuja vihollisia vastaan joko viiltämällä tai ampumalla taikapisteitä kuluttavia loitsuja. Neljästä eri vaihtoehdosta pelaaja voi myös valita yhden lisähahmon, joka avustaa Latokia taisteluissa tai etenemistä estävissä pulmatilanteissa, jotka eivät ole Latokin ratkaistavissa.
Toisin kuin kahdessa edeltäjässään, The Tower of Gazzelissa ei ole juuri mahdollisuutta kehittää hahmoa: Latokin taso on pelin alkaessa 50, ja se säilyy koko ajan samana huolimatta siitä, kuinka paljon pelaaja taistelee. Kokemuspisteiden lisäksi pelissä ei ole myöskään mitään rahayksikköä, jota voisi vaihtaa uusiin varusteisiin, vaan Latokin Xak II:ssa saamaa miekkaa ja kilpeä käytetään pelin loppuun saakka. The Tower of Gazzelin pääpaino onkin taistelemisen sijaan ongelmanratkonnassa.
Peliympäristönä toimiva Gazzelin torni käsittää kuusi kerrosta, joista kukin edustaa omaa alkuainettaan: pohjakerroksessa vallitseva elementti on pimeys, ja loput viisi kerrosta on omistettu maalle, tulelle, vedelle, ilmalle ja taivaalle. Päästäkseen seuraavan kerrokseen pelaajan on eliminoitava kerrosten välinen este.
Iines-padonvartija
thumb|[[Erkki Mykrä: Iines padonvartija (1979). Koijärvi, Forssa, Koijärven lasku-uoman varsi.]] Iines-padonvartija on turkulaisen kuvanveistäjä Erkki Mykrän veistos, joka paljastettiin vuonna 1979 Suomen ensimmäisen medialuonnonsuojeluhankkeen patsaana Koijärvellä. Veistos kuvaa kädet lanteilla seisovaa topakkaa naishahmoa.
Koijärven järvensuojelukiistan ensimmäiset niin sanotut kettinkitempaukset ja pidätykset tehtiin toukokuussa 1979. Luonnonsuojelijoiden tavoitteena oli nostaa Koijärven veden pintaa ja he rakensivat apupadon vesipiirin rakentaman padon viereen. Paikalliset isännät kävivät puolestaan purkamassa luonnonsuojelijoiden tekemän padon. Nuoret rakensivat padon uudelleen ja sama toistui useita kertoja.
Tilanne kuitenkin rauhottui kesän aikana ja syntynyt Koijärvi-liike päätti purkaa leirinsä. Viimeinen luonnonsuojelijoiden järjestämä tiedotustilaisuus järjestettiin jokiuoman varrella elokuun 11. 1979. Läksiäisiksi paljastettiin Iines-padonvartija -patsas. Ajatuksen patsaasta keksi Teemu Lehto, joka otti yhteyttä kuvanveistäjä Erkki Mykrään. Mykrä innostui ideasta ja lahjoitti veistoksensa Koijärvi-liikkeelle. Siitä lähtien veistos on vartioinut patoa.
Bill Cook
pienoiskuva|Bill Cook [[Saskatoon Crescentsin pelipaidassa 1920-luvulla.]] William ”Bill” Cook (9. lokakuuta 1896 Brantford, Ontario, Kanada – 6. huhtikuuta 1986) oli kanadalainen jääkiekkoilija. Hyökkääjä Cook pelasi New York Rangersissa National Hockey Leaguessa ja Saskatoon Crescents -seurassa Pacific Coast Hockey Association -sarjassa.
Iines-padonvartija
Patsas seisoo siinä kohdassa, johon Koijärvi-liike rakensi ensimmäisen padon vuonna 1979.
Bill Cook
Bill Cook pelasi ”Bun Line” -ketjussa veljensä Bun Cookin ja Frank Boucherin kanssa. Ketju jäi jääkiekon historiaan tehtyään maalin kevään 1928 Stanley Cupin loppuottelun jokaisessa pelissä.
Iines-padonvartija
Teoskuvaa käytettiin myöhemmin syntyneen Koijärvi-liikkeen postikortissa, jolla rahoitettiin toimintaa.
Bill Cook
Cook toimi pelaajauransa jälkeen valmentajana. Hän aloitti valmentajauransa Cleveland Baronsissa, jonka valmensi kahdesti Calder Cupin voittoon, vuosina 1939 ja 1941. Hän toimi lyhyen aikaa myös NHL-valmentajana, kausina 1951–1952 ja 1952–1953 New York Rangersissä.
Iines-padonvartija
Vuonna 2012 raportoitiin, että teoksen betonipintaa peittää pehmeä sammalkerros. Myös Koijärvi on vuosien varrella kasvanut umpeen, ja monet aiemmin siellä pesineet lintulajit ovat hylänneet sen.
Liège–Bastogne–Liège 2019
Liège–Bastogne–Liège 2019 oli järjestyksessään 105. maantiepyöräilyn miesten Liège–Bastogne–Liège-kilpailu. Se käytiin 256 kilometrin reitillä Liègestä Bastognen kautta Liègeen 28. huhtikuuta 2019. Kilpailu kuului UCI World Touriin 2019.
Jakob Fuglsang voitti kilpailun karattuaan kärkiryhmästä viimeisessä nousussa 13 kilometriä ennen maalia. Davide Formolo sijoittui toiseksi ja Maximilian Schachmann kolmanneksi.
Samana päivänä ajettiin myös kolmannen kerran naisten Liège–Bastogne–Liège. Se käytiin 138,5 kilometrin reitillä Bastognesta Liègeen. Kilpailu kuului UCI Women's World Touriin 2019.
Annemiek van Vleuten voitti kilpailun karattuaan irtiottoon toiseksi viimeisessä nousussa Cote de la Redoutessa 32 kilometriä ennen maalia. Floortje Mackaij sijoittui toiseksi ja Demi Vollering kolmanneksi.
Miesten kilpailun tulokset
Lähde: Pro Cycling Stats
Miesten kilpailuun osallistuneet joukkueet
Lähde: Pro Cycling Stats
Naisten kilpailun tulokset
Lähde: Pro Cycling Stats
Naisten kilpailuun osallistuneet joukkueet
Lähde: Pro Cycling Stats
Pohjois-Jemen olympialaisissa
Pohjois-Jemen osallistui kesäolympialaisiin kahdesti, vuosina 1984 ja 1988. Talviolympialaisiin maa ei osallistunut. Maa ei saavuttanut mitaleja olympialaisista. Etelä- ja Pohjois-Jemenien yhdistyttyä 1990 maa jatkoi olympialaisissa Jemeninä.
Round Midnight – keskiyön soundi
Elokuvan tekeminen
Alkuperäismusiikin on säveltänyt Herbie Hancock, joka myös näyttelee elokuvassa monien muiden tunnettujen jazzmuusikoiden ohella. Cameoroolinsa on myös muun muassa amerikkalaisohjaaja Martin Scorsesella ja ranskalaisnäyttelijä Philippe Noiret’lla.
Elokuvasta julkaistiin kaksi soundtrack-albumia, Round Midnight ja The Other Side of Round Midnight.
Elokuva perustuu osin tositapahtumiin. Ranskalainen Francis Paudras ystävystyi 1950-luvun Pariisissa jazzpianisti Bud Powellin kanssa ja kirjoitti Powellista elämäkertateoksen La Danse des infidèles (1986). Sen pohjalta ohjaaja Tavernier laati englanninkielisen käsikirjoituksen yhdessä David Rayfielin kanssa niin, että pianisti Powell muutettiin kuvitteelliseksi saksofonisti Dale Turneriksi ja mukaan otettiin aineksia myös saksofonisti Lester Youngin elämänvaiheista.
Vastaanotto ja jälkimaine
Dexter Gordon oli päihdeongelmaisen muusikon roolistaan Golden Globe- ja Oscar-ehdokkaana ja voitti elokuvassa soittamistaan soolo-osuuksista Grammyn. Herbie Hancock voitti Oscarin alkuperäismusiikistaan ja oli siitä myös Golden Globe -ehdokkaana.
The New York Timesin kriitikot valitsivat Round Midnightin vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Audi A3 (1996)
Audi A3 Typ 8L on Audi A3:n ensimmäisen sukupolven malli, jota valmistettiin vuosina 1996–2003.
Audi A3 Typ 8L (1996–2003)
Ensimmäisen sukupolven Audi A3 tuli Euroopan markkinoille syksyllä 1996. Se oli ensimmäinen malli, jossa käytettiin Volkswagen Groupin A4-pohjalevyä. Seuraavat samalle pohjalevylle perustuvat mallit olivat Škoda Octavia ja Volkswagen Golf IV. Alkuaan malli oli tarjolla vain kolmiovisena hatchbackina, sillä tarkoituksena oli luoda Golfia urheilullisempi imago.
Vuoden 1998 Euro NCAP -kolaritestistä A3 sai tulokseksi neljä tähteä viidestä.
Elokuussa 1997 esiteltiin 1,9-litraisen turbodieselin 110-hevosvoimainen versio. Samaan aikaan varustelua täydensivät etuistuinten sivuturvatyynyt ja kehittyneempi äänentoistojärjestelmä. Elokuussa 1998 tuli myös kauko-ohjattu keskuslukitus. vasen|pienoiskuva|Facelift-mallin Audi A3 Typ 8L. Heinäkuussa 1999 mallistoa täydennettiin viisiovisella korimallilla ja nelivetoisella quattro-mallilla, jossa turboahdetun 1,8-litraisen teho oli nostettu 180 hevosvoimaan.
Vuonna 2001 Audi A3 koki kasvojenkohotuksen, jossa se sai muun muassa uudet ajovalot ja etusäleikön. 1,9-litraisia dieselmoottoreita uudistettiin ja niiden tehovaihtoehdot olivat nyt 100 ja 130 hevosvoimaa. Myös sisusta koki uudistuksia ja tehokkaampien moottorien yhteyteen tuli kuusivaihteinen manuaalivaihteisto.
Bensiinimoottorit Hakasulkeissa olevat arvot automaattivaihteistolla, suluissa olevat nelivedolla varustetuilla malleilla
Dieselmoottorit Hakasulkeissa olevat arvot automaattivaihteistolla, suluissa olevat nelivedolla varustetuilla malleilla
Pallas-ryhmä
pienoiskuva|Kaavakuva Pallas-ryhmän [[asteroidien etäisyyksistä ja inklinaatioista. Siniset pisteet kuvaavat asteroideja. Ympyrän koko kuvaa asteroidin suhteellista kokoa. Ryhmän ydinjäsenet on merkitty punaisella ja muut huomattavat jäsenet oranssilla.]] Pallas-ryhmä on B-tyypin asteroidien muodostama asteroidiryhmä asteroidivyöhykkeellä Marsin ja Jupiterin välissä. Ryhmän nimikkokappale ja suurin jäsen on protoplaneetta 2 Pallas, joka on Cereksen ja 4 Vestan ohella yksi kolmesta suurimmasta asteroidista. Pallas ryhmän kohteiden inklinaatio eli radan kaltevuus on korkea, noin 33 astetta.
Pallas (läpimitta: 513 km) on selvästi suurin Pallas-ryhmän kohteista. Muut ryhmän jäsenistä ovat paljon pienempiä, ja todennäköisesti syntyneet törmäyksessä Pallaksesta irronneesta aineesta, kuten Vesta-ryhmäkin on syntynyt Vestasta irronneesta aineksesta. Pallaksen jälkeen suurin ryhmän asteroideista on 5222 Ioffe, jonka läpimitta on 22 km.
Pallaksen lähiohitukset vaikuttavat muihin Pallas-ryhmän kohteisiin hyvin vähän, sillä ratojen suuri inklinaatio vähentää kohtaamisien lukumäärää ja ohitusnopeudet ovat keskimääräistä korkeampia.
São Paulon Grand Prix
São Paulon Grand Prix on São Paulossa Brasiliassa järjestettävä Formula 1 -sarjan osakilpailu.
Kilpailu ajetaan Autódromo José Carlos Pacen moottoriradalla Interlagosissa São Paulossa.
HMS Churchill (S46)
HMS Churchill (viirinumero S46) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Churchill-luokan ydinsukellusvene.
Valmistus
Alus tilattiin Vickers Armstrongilta Barrow-in-Furnessista, missä köli laskettiin 30. kesäkuuta 1967. Se laskettiin vesille 20. joulukuuta 1969 ja valmistui 15. heinäkuuta 1971.
Palvelus
Alus poistettiin palveluksesta 28. helmikuuta 1991.
Jukka-Pekka Ujula
Ujula valmistui ylioppilaaksi vuonna 1992 ja valtiotieteiden maisteriksi 1999 Turun yliopistosta. Vuonna 2006 hän valmistui kauppatieteiden kandidaatiksi ja suoritti vuonna 2014 eMBA-tutkinnon Jyväskylän yliopistossa.
Aiemmin Ujula on ollut Rauman kaupungin elinkeinoasiamies (1999–2000), Satakuntaliiton vs. hallintopäällikkö (2000–2003), Huittisten kaupungin elinkeinojohtaja (2003–2005) ja vs. kaupunginjohtaja (2005–2007) sekä Porvoon apulaiskaupunginjohtaja (2008–2009). Kesäkuussa 2009 Porvoon kaupunginvaltuusto valitsi hänet kaupunginjohtajaksi seitsemän vuoden määräajaksi 7. elokuuta 2009 alkaen.
Syyskuussa 2015 Porvoon kaupinginhallitus päätti nostaa Ujulan palkkaa 941 eurolla kuukaudessa. Korotuksen jälkeen Ujulan kuukausipalkka on 12 320 euroa. Palkankorotus herätti kritiikkiä valtuustossa, sillä samaan aikaan Suomessa on vaadittu työntekijöiltä palkkamalttia.
Ujula on naimisissa, ja hänellä on kaksi poikaa.
Fallujan ensimmäinen taistelu
Fallujan ensimmäinen taistelu eli operaatio Vigilant Resolve oli Irakin sodan aikana 4. huhtikuuta – 1. toukokuuta 2004 käyty taistelu Fallujan kaupungin hallinnasta Yhdysvaltojen ja paikallisten irakilaisten kapinallisryhmien välillä. Yhdysvallat oli ennen taistelun alkamista vetäytynyt kaupungista, mutta neljän Blackwater USA:n työntekijän surmat saivat sen lähettämään merijalkaväen takaisin kaupunkiin. Joukkojen hidas eteneminen ja mediahuomio johtivat lopulta Yhdysvaltojen joukkojen vetäytymiseen ja edelleen tästä huolimatta huonontunut turvallisuustilanne johti myöhemmin saman vuoden syksyllä Fallujan toiseen taisteluun.
Tausta
thumb|vasen|Yhdysvaltain merijalkaväen joukkoja Fallujassa 7. huhtikuuta. Falluja on kaupunki noin 70 kilometrin päässä Irakin pääkaupunki Bagdadista länteen al-Anbarin maakunnassa. Alue on niin sanottua Irakin sunnikolmiota ja paikallisten asukkaiden enemmistö on esimerkiksi Etelä-Irakin šiialaisesta väestöstä poiketen sunnalaisia. Salafisteilla oli suuri vaikutusvalta kaupungissa ja Irakin sodan jälkeen vastarintaliikkeiden, kuten al-Qaidan toiminta al-Anbarin alueella johti epävakauteen. Yhdysvallat päätti yhteenottojen lisääntyessä vetää joukkonsa Fallujasta maaliskuussa 2004 ja sen joukot tekivät vain satunnaisia partioita kaupunkiin. Blackwater USA oli yksityinen sotilasalan yritys, joka myi palveluitaan Irakia miehittäneelle koalitiolle. 31. maaliskuuta neljä sen työntekijää väijytettiin Fallujassa. Surmansa saaneita kuljetettiin pitkin kaupunkia ja lopulta ruumiit ripustettiin roikkumaan paikalliselta sillalta. Televisiokamerat kuvasivat tapahtumat, jotka johtivat koalition kasvojen menetykseen ja operaatioon koalition hallinnan palauttamiseksi. Merijalkaväki oli alun perin suunnitellut hiljaista operaatiota, jossa merijalkaväki kävisi vain pidättämässä iskusta epäillyt. Irakin väliaikaisen hallinnon johdossa ollut Paul Bremer ja presidentti George W. Bush vaativat kuitenkin kaupungin valtausta.
Taistelu
thumb|Merijalkaväen sotilaita ja [[M1 Abrams-panssarivaunu taistelujen aikana 6. huhtikuuta.]] Operaatio Fallujan valtaamiseksi sai nimen Vigilant Resolve. Operaatioon osallistuneet joukot kuuluivat Yhdysvaltain merijalkaväen I Marine Expeditionary Force -osastoon, joita tukivat helikopterit ja lentokoneet. Fallujassa joukot käsittivät noin 2 200 sotilasta. Operaatiota komensi kenraaliluutnantti James Conway. Fallujassa toimi useita eri kapinallisryhmiä, joiden riveissä taistelijoita oli yhteensä arviolta 15 000–20 000. Falluja piiritettiin 4. huhtikuuta ja taistelut alkoivat pienimuotoisilla tunnusteluhyökkäyksillä ja ilmaiskuilla kaupunkiin.
Kaupunkiin lopulta hyökänneiden joukkojen eteneminen oli hidasta. Kaupungin korttelit jouduttiin valtaamaan yksi kerrallaan panssarivaunujen tuella ja kapinalliset käyttivät amerikkalaisia vastaan sissitaktiikkaa, kuten väijytyksiä, tienvarsipommeja, tarkka-ampujia, miinoja ja kranaatinheitiniskuja. Yhdysvallat käytti puolestaan tykistöä ja ilmavoimiaan. Kaupungin yllä lensi esimerkiksi raskaasti aseistettuja Lockheed AC-130 -lentokoneita ja Bell AH-1 Cobra -helikoptereita. Etenkin helikopterien toimintaa vaikeutti kuitenkin huomattavasti puolustajien raskas tulitus maasta. Ilmaiskut johtivat myös suureen siviiliuhrien määrään kapinallisten käyttäessä tukikohtinaan siviiliasuntoja, moskeijoita ja kouluja. Kolme päivää taistelujen alkamisen jälkeen merijalkaväki oli vallannut vain neljänneksen kaupungista.
Seuraukset
thumb|Liikennettä kaupunkiin estäviä joukkoja maantiellä. Hidas eteneminen ja taistelujen kiihtyminen johtivat poliittiseen painostukseen Yhdysvalloissa, sekä irakilaisten poliitikkojen taholta. Irakissa kritiikkiä ja suoranaisia levottomuuksia aiheuttivat etenkin kaupungin siviiliväestön kärsimykset ja kapinallisten tukikohtinaan käyttämien kaupungin moskeijoiden tulittaminen. Yhdysvalloissa taistelun ratkaisuun vaikutti etenkin taistelun medianäkyvyys. Koalitio julisti 9. huhtikuuta yksipuolisen tulitauon ja aloitti neuvottelut paikallisten kapinallisryhmien kanssa. Neuvottelujen lopputuloksena muodostettiin niin sanottu Fallujan prikaati, joka koostui paikallisista kapinallisista. Vastuu kaupungin hallinnasta luovutettiin prikaatille ja Yhdysvallat suostui aseistamaan ryhmää. Yhdysvaltojen joukot vetäytyivät kaupungista 1. toukokuuta. 27 merijalkaväen sotilasta oli saanut surmansa ja 90 haavoittui. Noin 700 irakilaista sai surmansa ja heistä ehkä jopa 600 oli siviilejä. Noin neljäsosa Fallujan asukkaista pakeni taisteluja muualle Irakiin. Fallujan prikaati romahti myöhemmin samana vuonna ja kun vielä Irakin al-Qaidan johtajan Abu Musab al-Zarqawiin uskottiin olleen kaupungissa amerikkalaiset etenivät kaupunkiin uudelleen syksyllä 2004 Fallujan toisessa taistelussa operaationimeltään Phantom Fury.
The Hour (vuoden 2011 televisiosarja)
The Hour on brittiläinen draamasarja, jonka on luonut Abi Morgan. The Hour alkoi BBC Two -kanavalla 19. heinäkuuta 2011 ja päättyi 13. joulukuuta 2012. Suomessa Yle TV1 esitti sarjan 1. marraskuuta 2013 – 18. tammikuuta 2014.
The Hour sijoittuu 1950-luvun lopun Lontooseen ja kertoo kuvitteellisesta television uutisohjelman toimituksesta. Sarjassa käsitellään useita toisen maailmansodan jälkeisen ajan muutoksia yhteiskunnassa. Näitä ovat esimerkiksi naisten asema työelämässä, television nousu, journalismin murros ja Britannian vaikutusvallan pieneneminen kansainvälisenä mahtina.
BBC ilmoitti 12. helmikuuta 2013, ettei se jatka sarjaa toisen tuotantokauden jälkeen.
Rooleissa
The Hour -ohjelman toimitus
Muut
Vastaanotto
Sarja sai neljä Golden Globe -ehdokkuutta ja kolme Bafta-ehdokkuutta.
Prevailing Sickness
Kappaleet
A-puoli
B-puoli
Juri Romanenko
Juri Viktorovitš Romanenko (, s. 1. elokuuta 1944 Koltubanovski, Orenburgin alue, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on entinen neuvostoliittolainen kosmonautti, joka on kahdesti saanut Neuvostoliiton sankari -mitalin (16. maaliskuuta 1978 ja 26. syyskuuta 1980).
Hän oli Neuvostoliiton ilmavoimien lentäjä, sotilasarvoltaan eversti.
Juri Romanenko vietti avaruudessa yhteensä 430 vuorokautta ja 20 tuntia.
Ritariperhoset
Ritariperhoset (Papilionidae) on päiväperhosiin (Papilionoidea) kuuluva heimo. Heimon lajit ovat keskikokoisia tai kookkaita perhosia ja niitä tunnetaan maailmasta yli 550. Heimoon kuuluvat maailman suurimmat päiväperhoslajit, joiden siipien kärkiväli voi olla yli 20 senttiä.
Heimon keskeinen yhdistävä piirre on perhostoukan niskassa sijaitseva kaksihaarainen, vastenmielistä hajua erittävä elin, osmeterium. Aikuisilla perhosilla on heimolle tyypillinen siipisuonitus ja takasiiven takareunassa on varsin usein pitkiä kannuksia. Toukat ovat joko karvattomia tai hyvin harvakseltaan karvaisia ja usein värikkäitä varoittaen saalistajia niiden myrkyllisyydestä. Erityisesti apolloperhosten alaheimon (Parnassiinae) lajit elävät usein korkealla vuoristoissa.
Ritariperhosten lajimäärä on suurin Itä- ja Kaakkois-Aasiassa. Kahden laajalle levinneen ja runsaslajisen alaheimon lisäksi heimoon kuuluu keskiamerikkalainen alkuritari (Baronia brevicornis), joka muodostaa yksinään kolmannen alaheimon.
Suomessa tavatut lajit
Suomessa on tavattu neljä ritariperhoslajia, joista yksi on hyvin harvinainen harhailija.
4584 Akan
4584 Akan on Marsin ja Jupiterin väliseen pääasteroidivyöhykkeeseen kuuluva pikkuplaneetta eli päävyöhykkeen asteroidi. Sen löysivät M. Matsuyama ja K. Watanabe vuonna 1990. Pikkuplaneetta sai nimensä Hokkaidōssa sijaitsevan Akanin kansallispuiston mukaan. Ennen nimeämistään tämä asteroidi tunnettiin väliaikaisella tunnuksella 1990 FA. Tätä päävyöhykkeen kohdetta ei pidä sekoittaa Amor-asteroidiin 8034 Akka. Koska Akanin absoluuttinen magnitudi (H) on 12,4, sen läpimitta on todennäköisesti välillä 8–19 kilometriä. Akan kuuluu C-tyypin asteroideihin.
Raviurheilu Suomessa
thumb|[[Suomenhevonen|Suomenhevosen käyttö on Suomen raviurheilun ainutlaatuinen piirre.]] Suomen raviurheilua leimaa suomenhevosen käyttö modernien lämminveristen rotujen kuten amerikanravurin ohella. Laukkaurheilun puuttuessa Suomesta kokonaan on raviurheilu Suomen tärkein hevosurheilulaji. Peitsareilla ei Suomessa kilpailla lainkaan.
Ajaminen kilpaa kirkolta kotiin oli ollut perinne jo kauan ennen kuin Suomen ensimmäinen organisoitu ravikilpailu järjestettiin vuonna 1817. Nykyaikainen kilpa-ajo alkoi 1960-luvulla, kun lämminveriset rodut saivat osallistumisluvan ja totovedonlyönti sai suosiota. Nykyisin raviurheilu on suosittu laji, ja tärkeimmissä tapahtumissa on jopa kymmeniä tuhansia katsojia.
Historia
Raviurheilu Suomessa alkoi tavasta ajaa kilpaa kotiin kirkossakäynnin jälkeen. Kilpa-ajo oli suosittu perinteinen hupi maanviljelijöiden keskuudessa. Ensimmäinen järjestetty kilpailu ajettiin Turussa vuonna 1817. Vuonna 1865 aloitettiin läänien hallintokaupungeissa järjestämään valtionajoja ja 1884 järjestettiin ensimmäinen keisarillisella asetuksella perustettu Suuri orikilpailu. Sen seuraajaksi puolestaan perustettiin Kuninkuusravit vuonna 1924. Maaseudun koneellistuessa 1900-luvulla työhevosten tarve väheni, ja myös raviurheilu alkoi taantua. 1950-luvulle tultaessa vuosittain järjestettiin vain puolet niin paljon paikallisraveja kuin lajin suosion huippukautena edellisinä vuosikymmeninä. Myös suomenhevosten määrä romahti, koska hevosilla ylipäätään ei vaikuttanut olevan sijaa modernissa yhteiskunnassa.
Vuoteen 1959 asti Suomessa sai kilpailla raveissa vain suomenhevosilla. 1960-luvun alusta lähtien raveja ja totovedonlyöntiä alettiin tarjota kaupunkilaisille uutena huvittelun muotona. Uusia raviratoja rakennettiin ja vanhoja kunnostettiin, ja maahantuodut ravurirodut antoivat kilpailuihin uudenlaista tunnelmaa. Aiemmin lähinnä maanviljelijöiden harrastuksena olleesta raviurheilusta tuli ammattimaisempaa kun erityisesti juoksemaan jalostetut kevyet rodut kuten orlovravuri ja amerikanravuri ilmestyivät radoille. Vuonna 1965 Suomen totovedonlyöntiä koskevia säännöksiä muutettiin siten, että pelin vaihdosta suurempi osa maksettiin voittoina. Tämä lisäsi entisestään kiinnostusta vedonlyöntiin, ja kasvava pelivaihto puolestaan mahdollisti useammat lähdöt ja korkeammat palkintosummat, mikä antoi ravurien kasvattajille uusia mahdollisuuksia ja kannustimia. 1960-luvulta 1970-luvulle tultaessa ravien katsojamäärät olivat viisinkertaistuneet, ja suomenhevonen vakiinnutti asemansa ravurina.
Vuonna 1965 suomenhevoskantakirjan yleishevossuunta muutettiin ravurisuunnaksi. Vaikka suomenhevosten määrä väheni aina vuoteen 1987 asti, raviurheilun suosio käänsi rodun varsamäärät uuteen nousuun vuoden 1970 historiallisen alhaisista luvuista.
Raviurheilu on nykyäänkin suosittu yleisölaji, ja Kuninkuusraveihin on 2000-luvun alussa osallistunut jopa yli 50 000 katsojaa. 8 000 hevosta osallistuu kilpailuihin vuosittain ja ravilähtöjä järjestetään vuoden jokaisena päivänä joulua lukuun ottamatta. Ravit ovat Suomen toiseksi seuratuin urheilulaji jääkiekon jälkeen noin 800 000 vuosittaisella katsojalla.
Lämminveriset
Lämminveriravurit saivat osallistua Suomessa raveihin ensi kertaa vuonna 1960. Ensimmäinen merkittävä lämminverirotu oli venäläinen orlovravuri. Nopeampi risteytys venäjänravuri sai pian jalansijaa, ja myöhemmin sen tärkeä vaikute amerikanravuri. Alkuaikoina ulkomailta saatu hevosmateriaali oli alhaista tasoa, ja suomalainen lämminverikasvatus toimi tuontimaiden "roskakorina". Tuontivaatimuksia kiristettiin, mutta jalostustyö oli jo ehditty alkaa huonolaatuisella hevoskannalla. Noin vuosikymmenen ajan harjoitettiin risteytystä venäjän-, ranskan- ja amerikanravurirotujen välillä, kunnes 1980-luvulla puhdasveriset amerikanravurit valtasivat radat lopullisesti.
Kylmäveriset
Suomenhevonen on ainoa Suomessa kasvatettava kylmäveriravurirotu. Johtuen sen nopeudesta rotu ei yleensä saa osallistua muiden maiden kylmäverilähtöihin. Suomen raviurheilusääntöjen suomenhevosia koskevat kohdat kattavat kuitenkin myös muut kylmäverirodut, ja ruotsalaiset ja norjalaiset kylmäveriset saavatkin osallistua suomalaisiin kylmäverilähtöihin, jos niitä ei ole erityisesti rajattu vain suomenhevosille.
Parhaat kylmäveriset
Toistaiseksi menestynein suomenhevosravuri on ori Viesker. Se voitti ravikuninkuuden viidesti peräkkäin vuosina 1996–2000 ja oli vuoden 2002 ajallaan 1:19,9a ensimmäinen suomenhevonen, joka rikkoi 1:20,0 haamurajan. Lopettaessaan kilpauransa 15 vuoden iässä Viesker oli ensimmäinen miljoonan euron voittosummarajan ylittänyt hevonen Suomessa.
Toistaiseksi menestynein suomenhevosravuritamma on vuonna 1988 syntynyt I.P. Sukkula. Se oli ravikuningatar vuosina 1996, 1999, ja 2000, ja sen ennätys oli 1.23,2aly.
Nykyinen suomenhevosten nopeusennätys on ori Vitterin aika 1.18,5aly (laskettu kilometriä kohden, lyhyen matkan juoksu) vuodelta 2016.
Raviradat
thumb|[[Vermon ravirata alkukesällä 2004.]] Suomessa on yhteensä 43 totoraveja järjestävää ravirataa, jotka Suomen Hippos on jakanut kolmeen luokkaan. Suomen pääratana toimii Helsingin Vermo, jonka lisäksi on 19 maakuntarataa sekä 23 kesärataa. Maakuntaradat järjestävät kilpailuja pääsääntöisesti ympärivuotisesti ja kesäradat nimensä mukaisesti vain kesäkautena. Raviurheilun ja hevoskasvatuksen keskusjärjestö Suomen Hippos linjasi 2023 alussa, että ympäri vuoden kilpaa ajavien raviratojen määrä lasketaan kahdeksaan. Joulu‒helmikuussa ravit keskitettäisiin pääasiassa kahdeksalle raviradalle: Jyväskylä, Kuopio, Lahti, Oulu, Seinäjoki, Tampere, Turku, Vermo. Näiden lisäksi kaksi ravirataparia Kouvola ja Mikkeli sekä Joensuu ja Pori ajaisivat talvikauden puoliksi.
Alla lueteltujen 43 raviradan ohella Suomessa on lukuisia harjoitus- ja paikallisraviratoja, joilla ei järjestetä totoraveja.
Suomessa kilpaillaan talvisin myös ns. jääraveissa, joissa väliaikainen rata on tehty jonkin vesistön, yleensä järven jäälle. Myöskään näissä kilpailuissa ei järjestetä verdonlyöntiä, poikkeuksena maaliskuussa 2011 ensimmäistä kertaa järjestetyt Levin jääravit.
Jelisaveta Karađorđević
pienoiskuva|100px|Jelisaveta Karađorđevićin vaakuna. pienoiskuva|100px|Jelisaveta Karađorđevićin monogrammi. Ruhtinatar Jelisaveta Karađorđević (, s. 7. huhtikuuta 1936 Belgrad, Jugoslavia) on serbialainen poliitikko, ihmisoikeusaktivisti ja kuninkaallisen Karađorđevićin suvun jäsen.
Nykyään hän asuu Belgradissa kuninkaallisen perheen entisessä asunnossa Beli Dvorissa, jonne hän muutti vuonna 2000.