cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Konstantinopolin hippodromi
Hippodromin rakenne
Hippodromi oli noin 480 metriä pitkä ja 117 metriä leveä areena, jossa oli puoliympyrän muotoiset päät ja kaksi ajorataa. Valjakot kiersivät selkärangaksi kutsuttua koroketta, jonka päissä olivat kääntymispylväät. Ajajalle radan vaarallisin kohta oli kaarros pylvään kohdalla. Jos se ohitettiin liian läheltä, vaunut saattoivat ruhjoutua siihen. Jos taas kaarsi liian kaukaa, vaunut saattoivat menettää etumatkaansa tai törmätä takana tuleviin. Keisarin aitio, josta myöhemmin kehittyi suorastaan pieni linnoitettu palatsi, sijaitsi itäisessä, palatsialueen puoleisessa katsomossa. Aitiosta oli turvallinen käytävä Konstantinuksen rakentamaan keisarin Suureen palatsiin.
Hevoskilpailujen huippukausi
Koska kirkko kielsi gladiaattoritaistelut, tuli myöhäisantiikin aikana hevoskilpa-ajoista suosittu ajanviete. Niiden huippukausi koettiin 500-luvun alkupuolella. Keisari Anastasios I kielsi villi-eläinnäytännöt vuonna 498 ja teatterin pantomiimin vuonna 502. Muutaman vuosikymmenen ajan 500-luvun alussa sirkusajot olivat ainoa kansan huvitus Konstantinopolissa. Oli lukuisia merkkipäiviä, joiden yhteydessä järjestettiin kilpa-ajot hippodromilla. Sama toistui myös Bysantin pienemmissä kaupungissa. Vaunukilpailuratoja oli ainakin Thessalonikassa, Antiokiassa ja Nikomedeiassa.
Päivittäisten lähtöjen lukumäärä lienee ollut 500-luvulla yleensä 24 tai 25 lähtöä, vaikka useampiakin lähtöjä on lähteissä mainittu. Ajo suoritettiin kaksi- tai nelivaljakolla, ja joskus hevosia oli enemmänkin. Hippodromilla kilpaili neljä ajopuoluetta : vihreät, siniset, punaiset ja valkoiset. Nimensä ne saivat valjakkojen väritunnuksista.
Kilpa-ajojen ja ajopuolueiden pääasiallinen rahoittaja oli keisari. Koska ajojen järjestäminen oli kallista, ei niihin enää 500-luvulla ollut varaa kenelläkään yksityisellä. Jopa konsulit tarvitsivat tähän aikaan valtiolta rahallista apua ajojen järjestämiseen. Silti kilpa-ajot olivat yleisölle ilmaisia, eivätkä ne tuottaneet järjestäjälleen mitään. Ei ollut myöskään valtion järjestämää voittajavedonlyöntiä.
Myöhemmät vaiheet
Koska Bysantin valtio joutui 500-luvun puoli­välin jälkeen pysyvästi taloudellisiin vaikeuksiin, jouduttiin myös kalliiksi tulleita kilpa-ajoja vähentämään. Niitä kyllä järjestettiin edelleen useiden vuosi­satojen ajan, mutta entiseen loistoonsa ne eivät enää koskaan nousseet. Kilpa-ajojen ohella alettiin Hippo­dromilla pitää myös seremonioita keisarin ylistykseksi.
Tiettävästi viimeisen kerran Hippo­dromilla järjestettiin kilpa-ajot vuonna 1204, juuri ennen Konstantino­polin suuntautunutta neljättä risti­retkeä. Silloin Venetsiasta saapuneet risti­retkeläiset ryöstivät kaupungin ja sulattivat hippo­dromin pronssi­patsaatkin, joista he löivät kolikoita. Toden­näköisesti myös paikalla olleet kilpa-ajajien patsaat tuhoutuivat samassa yhteydessä. Lysippoksen pronssi­hevoset kuitenkin säilyvät, mutta ne siirrettiin Venetsian Pyhän Markuksen kirkkoon.
Lauri Toivonen
Lauri Adolf Toivonen (Käytti Saksassa peitenimeä Vaara), oli suomalainen jääkäriluutnantti. Hän sai sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa, missä hän sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan Valkoisessa armeijassa joukkueen varajohtajana ratsuväessä.
Perhetausta ja koulutus
Toivosen vanhemmat olivat kauppias Adolf Toivonen ja Hilma Amalia Kortman. Toivonen kävi viisi luokkaa Helsingin suomalaista lyseota.
Jääkärikausi
thumb|300px|Jääkäripataljoona 27:n 4. komppania. Toivonen liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan 10. tammikuuta 1916, josta hänet siirrettiin myöhemmin pataljoonaan perustettuun ratsuosastoon. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.
Suomen sisällissota
Toivonen saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana varavahtimestariksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueen varajohtajaksi Karjalan ratsujääkärirykmentin 3. eskadroonan täydennysjoukkueeseen.
Sisällissodan jälkeinen aika
Toivonen palveli sisällissodan jälkeen Karjalan ratsujääkärirykmentin (tunnettiin myöhemmin nimellä Hämeen ratsurykmentti) 4. eskadroonassa. Hämeen ratsurykmentistä hänet siirrettiin 26. kesäkuuta 1920 lähettiupseeriksi 3. Divisioonan esikuntaan, josta hänet siirrettiin 10. marraskuuta 1920 toimistoupseeriksi Sotaministeriön sota–asiainosastoon. Sotaministeriöstä hänet siirrettiin 1. tammikuuta 1922 alkaen toimistoupseeriksi Yleisesikunnan liikekannallepanotoimistoon. Toivonen kuoli hieman ali kolmekymmenvuotiaana 31. joulukuuta 1922 ja hänet haudattiin Helsinkiin. Toivonen oli haavoittunut vaikeasti Aa-joen taisteluissa sekä sairastunut tällöin malariaan eikä hän enää täysin toipunut saamistaan vammoistaan vaan sairasteli loppuikänsä. Hänen välittömänä kuolinsyynään oli vatsahaava ja keuhkokuume.
Best of Beach Boys
Best of Beach Boys on The Beach Boysin hittikokoelma vuodelta 1966. Se sisältää joitakin yhtyeen suosituimpia lauluja vuoteen 1965 mennessä. Mukana ovat esimerkiksi Surfin' USA, Fun Fun Fun ja In My Room. Kokoelmasarjan toiseen osaan Best of Beach Boys vol 2 on kuitenkin jätetty suurempia hittejä, kuten California Girls, I Get Around ja Help Me, Rhonda.
Kokoelmalla ei ole ainuttakaan aikaisemmin samana vuonna julkaistun, kuuluisan Pet Sounds -levyn kappaletta. Kokoelma keskittyy siis Beach Boysin varhaisen uran hitteihin, kuten myös Best of Beach Boys Vol 2.
Christiane Desroches-Noblecourt
Christiane Desroches-Noblecourt (17. marraskuuta 1913 – 23. kesäkuuta 2011) oli ranskalainen egyptologi. Hän oli ensimmäinen ranskalainen nainen, joka johti arkeologista kaivausta. Desroches-Noblecourt kirjoitti useita egyptologiaa käsitteleviä kirjoja. Hänet tunnetaan erityisesti hänen osallisuudestaan Nubian muinaisten temppelien pelastamiseen Nasserin tekojärven alta. Suomeksi Desroches-Noblecourtilta on ilmestynyt Mika Waltarin esipuheella varustettu kirja Tutankhamon: Faaraon elämä ja kuolema (Uusi kirjakerho 1976; alkuperäisteos Vie et mort d'un pharaon Toutankhamon). Desroches-Noblecourt kuului toisessa maailmansodassa Ranskan vastarintaliikkeeseen ja piilotti Louvren egyptiläisiä aarteita pois Saksan valloittamilta alueilta.
Somalian vapautuksen allianssi
Somalian vapautuksen allianssi (ALS) (The Alliance for the Liberation of Somalia) on Somaliassa toimiva oppositiopuolue, joka perustettiin Eritrean Asmarassa syksyllä 2007.
Se edustaa monipuolisesti niin Somalian sisällä kuin maanpaossakin olevia ryhmiä. Siihen kuuluu Islamilaisten oikeusistuinten liiton UIC:n jäseniä, parlamentin jäseniä, klaanijohtajia, älymystöä, yhteisöjen vanhimpia ja uskonnollisia johtajia.
Nämä ryhmät päättivät perustaa siirtymäkauden hallintoa vastustavan yhteisrintaman, joka pyrkisi toisaalta diplomaattisten neuvottelujen kautta, toisaalta sotilaallisin toimin karkottamaan maassa olevat Etiopian joukot.
Lamentations
Lamentations on ruotsalaisen metalliyhtye Opethin ensimmäinen live-DVD, joka julkaistiin vuoden 2004 alussa. DVD on nauhoitettu Shepherd's Bush Empiressa Englannissa pidetystä konsertista vuonna 2003.
Konsertin alkupuolisko sisältää kaikki yhtyeen Damnation-albumin kappaleet sekä ”Harvest”-kappaleen Blackwater Park -albumilta. Nämä ovat yhtyeen kevyemmästä ja melodisemmasta päästä. Konsertin loppupuolisko taasen koostuu raskaammista kappaleista Blackwater Park ja Deliverance-albumeilta.
Sisältö
Konsertti
Elektroterapia
Elektroterapia on käsite sähkövirroilla suoritettavasta hoidosta, joka liitetään perinteiseen lääketieteeseen, erityisesti fysioterapiassa. Toisaalta elektroterapialla käsitetään joukkoa uskomus- tai vaihtoehtolääkintään kuuluvaa menetelmää.
Takashi Sekizuka
Takashi Sekizuka (s. 26. lokakuuta 1960 Chiba) on japanilainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja.
Gabry Ponte (albumi)
Gabry Ponte on vuonna 2002 julkaistu Gabry Ponten debyyttialbumi.
Luettelo televisiosarjan Prätkähiiret hahmoista
Tämä on luettelo televisiosarjan Prätkähiiret hahmoista. Prätkähiiristä on tehty kaksi erillistä animaatiosarjaa, vuosina 1993 ja 2006.
Päähenkilöt
Moto (Modo) Harmaaturkkinen hiiri. Hän menetti kotiplaneetallaan sodassa oikean käsivartensa, jonka tilalla on nyt aseella varustettu metallinen robottikäsi. Silmälappu peittää vasemman silmän ja vasemmasta etuhampaasta puuttuu pieni pala. Pitää muiden Prätkähiirien tavoin kotikaljasta ja nakkisämpylöistä (alkukielisessä sarjassa "kotikalja" on virvoitusjuomaa nimeltä "root beer"). Eräässä jaksossa Leipäjuusto yrittää saada Moton puolelleen tarjoamalla vanhan metallikäden tilalle uudenaikaisemman metallikäden.
Turbo (Throttle) Vaaleanruskea hiiri, joka yleensä on ryhmän viisain ja älykkäin. Hän menetti kotiplaneetallaan näkönsä, minkä takia hän nykyään näkee vain Rontilta saamia lasejaan tai kypäräänsä käyttäessä.
Vinski (Vinnie) Valkoinen hiiri, joka on luonteeltaan ryhmän uhkarohkein ja suostuu mieluiten vaarallisiin tehtäviin. Oikea puoli hänen kasvoistaan on metallisen naamion peitossa johtuen Marsin sodassa tapahtuneesta onnettomuudesta.
Santtu (Charlene "Charley" Davidson) Pitää Chicagon kaupungissa moottoripyöräkorjaamoa. Hän auttaa Prätkähiiriä muun muassa erilaisten koneiden rakentamisessa. Hän itsekin haluaisi olla "sankari", mutta Prätkähiiret yleensä estävät tämän suojellakseen Santtua.
Vuoden 1993 sarja
Lalli Leipäjuusto (Lawrence Limburger) Plutolainen konna, joka käyttää naamaria Maapallolla imagonsa takia. Yrittää keinolla millä hyvänsä tuhota maapallon kuljettamalla sitä Plutoon. Lähes jokaisessa jaksossa hänen tornirakennuksensa tuhoutuu. Leipäjuusto käyttää 1900-luvun alun gangsteripukua ja kuminaamiota soluttautuakseen maanasukkaiden joukkoon. Hän on juonikas, kunnianhimoinen, kaksinaamainen ja egoistinen vastustaja. Hän sai tehtäväkseen kerätä luonnonvaroja maapallolta plutolaisille Plutoon.
Rasvanahka (Greasepit) Leipäjuuston apuri, joka yleensä aina joutuu tekemisiin Prätkähiirten kanssa. Tältä henkilöltä puuttuu muutama ruuvi ja on siis tyhmänpuoleinen. Nimensä mukaisesti Rasvanahka erittää rasvaa.
Mutantti (Fred the Mutant) Nuikin luoma mutantti.
Teuvo Tahko (Napoleon Brie) Detroitia hallitseva plutolainen. Pienikokoinen ja silmät keskenään erivärisiä. Hän ja Leipäjuusto ovat vihollisia.
Ylipäällikkö Camembert (Lord Camembert) Pluton ylipäällikkö.
Vuoden 2006 sarja
Kattinaattori (Cataclysm) Kissatronien komentaja, Karvapallon veli.
Rami Palkki (Ronaldo Rump) Chicagolainen liikemies, joka on kiinnostunut Rontin rakentamasta uudistajasta. Lyhyiden ja pyöreiden mittojensa lisäksi Palkki on lyhytpinnainen, erityisesti jos asiat eivät mene hänen toivomallaan tavalla. Palkin englanninkielinen nimi Rump on muunnelma amerikkalaisen liikemiehestä Donald Trumpista.
Tohtori Katinkoski (Dr. Phineas P. Catorkian) Kissatronilainen hullu tiedemies. Saapuessaan Maahan hän siirtyi työskentelemään Palkille.
The Ground
The Ground keskeytti toimintansa 16.4.2010 palvelinrikon vuoksi. Palvelua oltiin ajamassa alas vuoden 2010 aikana.
Aloittaessaan kauppaan kuului yli 300 000 kappaletta, joista noin 10 000 oli jo Levyvirastossa myynnissä. Isoista levy-yhtiöistä mukana oli EMI, suomalaisista levy-yhtiöistä Fullsteam, Poko, Monsp, Texicalli, Rockadillo ja Backstage Alliance.
Bop Till You Drop
Bop Till You Drop on yhdysvaltalaisen kitaristi ja laulaja Ry Cooderin studioalbumi vuodelta 1979. Levyn on julkaissut Warner Bros. Records ja sen on tuottanut Cooder itse. Äänitys on tehty digitaalisesti monikanavaisella 3-M nauhurilla. Kyseessä on ensimmäinen isolle levy-yhtiölle digitaalisesti äänitetty pop-albumi.
Levykannen suunnittelija on Mike Salisbury ja valokuvan on ottanut David Alexander. Euroopan markkinoille levyä on valmistanut Länsi-Saksassa WEA Musik GmbH.
Kappaleet
Sivu 1
Sivu 2
1. Down in Hollywood – 4:14 2. Look at Granny Run Run – 3:09 3. Trouble, You Can’t Fool Me – 4:55 4. Don’t You Mess Up a Good Thing – 4:08 5. I Can’t Win – 4:16
Muusikot
Peruskokoonpanon muodostavat Ry Cooder, Tim Drummond, Jim Keltner, David Lindley, Bobby King ja Milt Holland.
"Little Sister"
"Go Home, Girl"
"The Very Thing That Makes You Rich"
"I Think It's Going to Work Out Fine"
"Down in Hollywood"
"Look at Granny Run Run"
"Don’t You Mess Up a Good Thing"
"I Can't Win"
Lähteet
Ry Cooder LP Bop Till You Drop (Warner Bros. Records WB 56 691 (BSK 3358), 1979)
Siitepölymyhky
Siitepölymyhky on erityisesti kämmekkäkasveilla esiintyvä kukan osa, joka muodostuu yhteen kiinnittyneistä siitepölyhiukkasista. Vastaavia muodostelmia tunnetaan muistakin kasviheimoista. Siitepölymyhkyt löytyvät kämmekkäkasveilla siitintukusta.
250px|thumb|[[Perhoskämmekät|Perhoskämmekän siitepölymyhkyt]]
Kaikkien kämmekkälajien siitepöly sijaitsee siitepölymyhkyissä. Joillakin lajeilla, kuten alkeellisina pidetyillä tikankonttien sukulaisilla myhkyt muodostuvat ainoastaan tahmeasta siitepölymassasta, mutta useimmilla kämmeköillä se muodostaa pitkälle kehittyneen muodostelman, jossa on erillinen kanta ja kaksi tai useampia, melko tiivistä, nuijamaista myhkyä.
Monilla lajeilla myhkyn varsi taipuu pian sen jälkeen kun se on tarttunut pölyttäjän päähän. Tämä asettaa siitepölymyhkyn oikeaan asentoon luottipintaa varten, ja väliaika siitepölymyhkyn irrottamisesta varren taittumiseen ehkäsee siitepölymyhkyn päättymistä samaan kukkaan josta se on otettu, ehkäisten näin itsepölytystä.
Proto Motors
right|140px Proto Motors on Etelä-Koreassa toimiva autonvalmistaja. Yhtiö on perustettu vuonna 1997 ja se toimii yhteistyössä Hyundain, Kian ja GM Daewoon kanssa. Yhtiön ainoa täysin oma malli on Soulin 4. kansainvälisessä autonäyttelyssä vuonna 2002 esitelty Spirra. Yhtiön pääasiallinen tuotanto keskittyy Hyundain, Kian ja Daewoon automallien muuntamiseen avomalleiksi tai sähkömoottorikäyttöisiksi.
Makoto Teguramori
Ura
2014 Teguramorista tuli Japanin U-23 maajoukkueen päävalmentaja.
Pinokkio
thumb|200px|Pinokkio. Enrico Mazzantin kuvitusta Pinokkion seikkailuissa (1883), Daniel Donnan värittämä. Pinokkion seikkailut (, suomennettu myös mm. nimillä Pitkänenän seikkailut ja Pinokkio) on italialaisen Carlo Collodin kirjoittama saturomaani. Sen alkupuoli julkaistiin sarjamuodossa vuosina 1881–1883, ja koko kirja ilmestyi helmikuussa 1883. Kirja kertoo eläväksi muuttuvan Pinokkio-puunuken ja hänen isänsä, köyhän nukentekijän Geppetton, seikkailuista. Pinokkion nenä on yleensä lyhyt, mutta se pitenee jos hänellä on stressiä Samu Sirkka tai jos hän valehtelee.
Kirja kuuluu nykyään lastenkirjallisuuden klassikoihin. Tämä maailmanhistorian eräs eniten painetuista tarinoista on käännetty yli 200 kielelle. Kirjan pohjalta on tehty useita muita teoksia, muun muassa Disneyn animaatioelokuva Samu Sirkan joulutervehdys (1958), Pinocchio (1940) sekä elokuvat Pinokkion seikkailut (1996), Mikin klubi (2001–2004), Mikki Hiiren taikajoulu – Lumisia tarinoita (2002) ja Pinocchio (2002). Pinokkiosta on myös tehty myös useita animesarjoja, kuten Nippon Animationin tekemä vuonna 1976 valmistunut sarja, ja saksalainen animaatiosarja, jossa Pinokkio seikkailee muun muassa huvipuistossa. Lisäksi Ruotsiin on tehty pronssinen Pinokkiota esittävä patsas.
Viime vuosina on tehty lisäksi Pinocchio (2022) – Robert Zemeckisin ohjaama ja Disney-yhtiön tuottama elokuva, jossa näytteli Tom Hanks ; Guillermo del Toron Pinokkio (2022) – Netflix-yhtiön stop motion -animoitu elokuva ; Pinocchio: A True Story (2021) – venäläinen animaatioelokuva ; sekä Pinocchio (2019) – jossa Geppettoa esitti Roberto Benigni.
Kotkan lentotukikohta
Kotkan lentotukikohta rakennettiin vuonna 1917 Venäjän Itämeren laivaston 2. ilmailuprikaatin laskusillaksi.
Oleksandra Ekster
thumb|upright=0.95|Aleksandra Eksterin suunnittelemia teatteripukuja. Aleksandra Aleksandrovna Ekster (, , ; 18. tammikuuta 1882 Białystok, nyk. Puola – 17. maaliskuuta 1949 Fontenay-aux-Roses Ranska) oli taidemaalari ja muotoilija. Hän vaikutti elämänsä aikana Kiovassa, Pietarissa, Wienissä ja Pariisissa. Ekster vietti lapsuutensa Kiovassa ja valmistui Kiovan taidekoulusta vuonna 1906.
Elämänvaiheita
Aleksandra Ekster, s. Grigorovitš, syntyi varakkaaseen perheeseen. Hänelle hankittiin monipuolinen koulutus, johon kuului kieliä, musiikkia ja kuvataiteita. Perheen muutettua Kiovaan, hän aloitti siellä lukion ja taideopinnot. Hänen varakkaan perheensä isä oli valkovenäläinen, äiti kreikkalainen. Hän asui lapsena Kiovassa, jonne perhe muutti pian hänen syntymänsä jälkeen. Ekster valmistui 1906 Kiovan taidekoulusta (Ки́́ївське худо́жнє учи́лище, KKHU), jossa hänen opettajiaan olivat muun muassa Mykola Pymonenko, Oleksandr Bohomazov ja Alexander Archipenko. Hän asui 1908–1924 vuoroin Kiovassa, Pietarissa, Odessassa, Pariisissa, Roomassa ja Moskovassa mutta oli keskeinen hahmo Kiovan taide-elämässä. Hänen studiolleen kokoontui Kiovan taide-eliitti ja älymystö. Hän osallistui 1908 Davyd Burljuk ja Volodymyr Burliukin järjestämään Zveno-ryhmän näyttelyyn.
Aleksandra Grigorovitš solmi vuonna 1908 avioliiton juristi Nikolai Eksterin kanssa. Eksterin suku kuului Kiovan yläluokkaan, ja se tunnettiin sekä sivistys- että kulttuuriharrastuksistaan. Nuoripari matkusti Pariisiin useaksi kuukaudeksi, ja Aleksandra Ekster opiskeli maalaustaidetta Montparnassella Académie de la Grande Chaumièressa.
Pariisissa Eksterin ystäväpiiriin kuuluivat Pablo Picasso, Georges Braque ja Gertrude Stein. Hän osallistui 1914 Salon des Indépendantsin näyttelyyn, johon osallistui monia tunnettuja eurooppalaisia taiteilijoita. Samana vuonna hän oli mukana Roomassa järjestetyssä futuristien näyttelyssä.
Varhaisissa töissään Exter käytti kubismin, futurismin (kubo-futurismi)n ja art decon aineksia. Hän liittyi 1915 avantgarde-taiteilijaryhmään Supremukseen ja teki muutamia suprematistisia maalauksia. Myöhemmin hänen tyylinsä sai vaikutteita konstruktivismista, mutta hän omaksui vaikutteita eri lähteistä ja kulttuureista. Häntä kiinnosti erityisesti kuitenkin ukrainalainen kansantaide, ja hän perusti 1915–1916 talonpoikaiskäsityön osuuskuntia, joissa tehtiin Kazimir Malevitšin suprematistisiin malleihin perustuvia kilim-kudonnaisia. Ekster yhdisti ukrainalaisen kansantaiteen värikkyyden siihen asti varsin vähävärisiin kubistisiin maalauksiin. Hänen mielestään avantgardella ja kansantaiteella on läheinen yhteys, ja hänen töitään oli esillä ukrainalaisen naivistin Hanna Sobatško-Šostakin ja muiden kansantaiteen maalareiden kanssa. Hän piti 1918–1920 työpajaa Kiovassa, jossa työskenteli useita merkittäviä taiteilijoita, ja samaan aikaan hän oli Moskovassa Aleksander Tairovin Kamariteatterin keskeisiä lavastesuunnittelijoita ja sai mainetta Kiovan, Pietarin, Moskovan ja Pariisin teattereille tekemillään pukusuunniteluilla.
Muutamassa vuodessa, käytännössä vuosina 1908–1915, Eksterin tyyli vaihtui impressionismista kubismiin ja siitä vielä futurismiin. Vuodesta 1916 alkaen hänen työnsä ovat puhdasta pintaa, tasapainoa ja liikettä sekä valon ja värin tutkimista. Kyseinen aika vuodesta 1915 1920-luvun alkuun oli hänen luovin kautensa. Hän teki myös kuuluisuutta saavuttaneita lavastuksia, kuten lavasteen vuonna 1917 esitettyyn Oscar Wilden Salomeen.
Ekster muutti 1924 Pariisiin, jossa hän toimi alkuun Académie Modernessa opettajana. Hän ei katkaissut suhteitaan Neuvostoliittoon kokonaan. Hän teki yhteistyötä elokuvaohjaaja Jakov Protazanovin kanssa tämän tehdessä elokuvaa Aelita. Sitä pidetään ensimmäisenä venäläisenä Science fiction -elokuvana. Myöhemmin hän auttoi rakentamaan Neuvostoliiton paviljonkia Exposition des Artes Décoratifs Industrielles Modernesiin. Hän aloitti 1933 kuvitettujen käsikirjoitusten tekemisen, (gusseja paperille) ja toimi kirjankuvittajana. Hän asetti töitään esille Pariisissa ja New Yorkissa ja piti yhteyttä ukrainalaisiin taiteilijoihin.
Ranskassa Ekster opetti Fernand Légerin Académie d´Art Contemporainissa vuosina 1926–1930. Hän oli mukana ryhmänäyttelyssä New Yorkissa ja piti yksityisnäyttelyn Prahassa. Hän teki myös kirjojen kuvituksia ja teatterilavastuksia, mutta ei päässyt yhtä huipulle kuin syntymämaassaan. Viime vuosina hänen töidensä arvostus ja myyntiarvot ovat nousseet. Hänen töistään on löydetty myös väärennöksiä.
Amina Bakhit
Amina Barsham Bakhit (s. 14. marraskuuta 1990 El Obeid) on sudanilainen keskipitkän matkan juoksija.
Bakhit kilpaili vuoden 2012 kesäolympialaisissa Lontoossa naisten 800 metrin juoksussa, mutta putosi ensimmäisellä kierroksella jäätyään eränsä neljänneksi. Hän jäi samalla matkalla alkueriin myös Rio de Janeiron olympialaisissa 2016, samoin 1 500 metrillä Pekingin MM-kilpailuissa 2015. Hän sijoittui alle 18-vuotiaiden MM-kilpailujen 1 500 metrillä viidenneksi 2005 ja alle 20-vuotiaiden MM-kilpailujen 800 metrillä kahdeksanneksi 2008.
Bakhit on sijoittunut Afrikan kisoissa 800 metrillä kuudenneksi 2015 sekä 1 500 metrillä neljänneksi 2015 ja kymmenenneksi 2007. Afrikan-mestaruuskilpailuissa hän oli seitsemäs 800 metrillä 2016 ja 1 500 metrillä 2012. Hän saavutti alle 20-vuotiaiden Afrikan-mestaruuskilpailujen 800 metrillä pronssia 2007.
Andrea Benvenuti
Andrea Benvenuti (s. 13. joulukuuta 1969) on entinen italialainen keskimatkojen juoksija, EM-mitalisti.
Benvenuti juoksi 800 metrillä kultaa Helsingin EM-kilpailuissa 1994 juostuaan ajan 1.46,12. Samassa lajissa hän sijoittui lisäksi viidenneksi Barcelonan olympialaisissa 1992 ja kolmanneksi saman vuoden maailmancupissa.
Karate kesäolympialaisissa 2020
Karatessa kilpailtiin Tokion 2020 kesäolympialaisissa ensimmäistä kertaa. Ottelut käytiin Nippon Budōkanilla, Tokiossa 5. – 7. elokuuta. Karatessa kilpailtiin katassa ja kumitessa. Katassa miehille ja naisille oli yksilökilpailut. Kumitessa oli kolme painoluokkaa kummallekin sukupuolelle.
Menestynein maa oli Japani, joka voitti kolme mitalia, joista yksi oli kultaa. Eniten mitaleja voitti Turkki, joka saavutti neljä mitalia, mutta ei yhtään kultamitalia. Yhdenkään maan urheilijat eivät saavuttaneet useampia kultamitaleja.
Aikataulu
Lähde:
Ludwig Reichenbach
Heinrich Gottlieb Ludwig Reichenbach (8. tammikuuta 1793 Leipzig – 17. maaliskuuta 1879 Dresden) oli saksalainen kasvi- ja lintutieteilijä.
Ludwig Reichenbachin isä oli Johann Friedrich Jakob Reichenbach, joka julkaisi ensimmäisen Kreikka-Saksa sanakirjan vuonna 1818. Ludwig opiskeli lääketiedettä ja luonnontieteitä Leipzigin yliopistossa vuodesta 1810 lähtien. Hän valmistui lehtoriksi 1818. Vuonna 1820 hänet valittiin Dresdenin luonnonhistoriallisen museon johtajaksi ja Dresdenin Kirurgis-Lääketieteellisen akatemian professoriksi. Edellisessä virassa hän toimi vuoteen 1872 asti ja jälkimmäisestä virasta hän luopui vuonna 1862. Hän oli perustamassa Dresdenin kasvitieteellistä puutarhaa ja eläintarhaa.
Dresdenin museon eläintieteellinen aineisto paloi lähes täysin vuonna 1849, mutta Reichenbach onnistui palauttamaan sen entiselleen vain muutamassa vuodessa. Kokoelma on perustana sille, mitä museo on nykyisin.
Reichenbach oli tuottelias kirjoittaja. Hänen kirjojaan ovat muun muassa 10-osainen Iconographia Botanica seu Plantae criticae (1823-32) ja Handbuch der speciellen Ornithologie (1851-1854).
Reichenbach kuvaili ja nimesi suuren määrän sekä kasveja että lintuja, kuten prinssikalastajan (Actenoides princeps) ja töyhtönapsijoiden suvun Anairetes. Hänen kunniakseen on nimetty keltaperämedestäjä (Anabathmis reichenbachii).
Reichenbachin nimeämien kasvien tieteellisen nimen perässä käytetään auktorilyhennettä Rchb.. Ludwig Reichenbachin poika oli erityisesti trooppisten kämmekkäkasvien tutkimukseen erikoistunut kasvitieteilijä Heinrich Gustav Reichenbach (1824–1889). Häneen viitataan kasvitieteen auktorina Reichenbach nuorempana (filius) lyhenteenään Rchb.f.
Bernat Sola
Bernat Sola Pujol (s. 5. syyskuuta 1965 Mataró, Espanja) on espanjalainen uransa lopettanut mäkihyppääjä. Hän edusti aktiiviurallaan Matar UEC Mataro -seuraa.
Sola sijoittui Sarajevon olympialaisissa 1984 normaalimäessä 55:nneksi ja suurmäessä 50:nneksi sekä Calgaryssa 1988 normaalimäessä 57:nneksi ja suurmäessä 51:nneksi. MM-kilpailuissa hän oli Seefeldissä 1985 normaalimäessä 34:s ja suurmäessä 51:s, Oberstdorfissa 1987 normaalimäessä 66:s ja suurmäessä 65:s sekä Lahdessa 1989 normaalimäessä 51:s ja suurmäessä 45:s. Lentomäen MM-kilpailuissa hän sijoittui 48:nneksi Vikersundissa 1990.
Sola saavutti kaksi maailmancup-pistettä sijoituttuaan 14:nneksi Sapporon normaalimäen kilpailussa tammikuussa 1987. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän sijoittui kaudella 1986–1987 78:nneksi.
Maarja-Liis Ilus
thumb|250px|Maarja-Liis Ilus. Maarja-Liis Ilus (artistinimi Maarja; s. 24. joulukuuta 1980 Tallinna) on virolainen laulaja. Hän on suosituimpia virolaisia artisteja.
Ilus on virolaisista artisteista ainoa, joka on osallistunut kahdesti Eurovision laulukilpailuun: Vuonna 1996 vain 15-vuotiaana yhdessä Ivo Linnan kanssa kappaleella "Kaelakee hääl", joka sai täydet 12 pistettä Suomesta, Ruotsista ja Islannista ja sijoittui lopulta viidenneksi, sekä vuonna 1997 kappaleella "Keelatud maa", joka sijoittui kahdeksanneksi.
Ilus toimii Unicefin hyvän tahdon lähettiläänä.
Diskografia
Albumit: Singlet:
Carmageddon: Reincarnation
Carmageddon: Reincarnation on Stainless Gamesin kehittämä ajopeli. Peli on Carmageddon -sarjan neljäs osa. Peli julkaistiin vuonna 2015 Microsoft Windowsille, PlayStation 4:lle ja Xbox Onelle. Pelistä oli saatavilla ennakkojulkaisuversio Windowsille vuonna 2014.
Pelin ideana on ajaa ihmisten ja eläinten päälle lisäajan toivossa ja päihittää muut kilpaiijat joko tuhoamalla ne tai ajamalla ajokilpailun kierrokset nopeammin.
Oiva Arvola
Oiva Väinö Arvola (1. heinäkuuta 1935 Kolari – 23. tammikuuta 2021 Rovaniemi ) oli suomalainen kirjailija ja opettaja. Keskeisiä teemoja hänen kirjallisuudessaan ovat Lapin luonto ja ihminen.
Henkilöhistoria
Kolarissa syntynyt Arvola valmistui kansakoulunopettajaksi vuonna 1958 Kemijärveltä ja asui sittemmin Rovaniemellä. Opettajana ja koulunjohtajana Arvola ehti toimia Ylitorniolla, Kittilässä, Rovaniemen maalaiskunnassa ja Rovaniemellä. Hän perusti 1985 Nivankylään niin sanotun Kampsuherran valtakunnan.
Kirjallinen tuotanto
Romaanien ohella Arvola kirjoitti kuunnelmia, runoja, saagoja, novelleja ja televisionäytelmiä; useat hänen teatterinäytelmistään ovat syntyneet yhteistyössä Jorma Eton kanssa. Arvola tunnettiin etenkin saagoistaan ja ”sagaismeistaan”, joita on käännetty yli kymmenelle kielelle ja joita hän itse esitti – merkittävimpänä saavutuksena Kampsuherrain saagat. Arvola toimi myös Kalevan ja Lapin Kansan teatteri- ja kirjallisuuskriitikkona sekä Lapin Kansan pakinoitsijana.
Vuonna 2009 Oiva Arvola julkaisi koko saagatuotantonsa viiden äänilevyn kokonaisuutena. Tallenne sisältää 262 saagaa ja on kestoltaan 20 tuntia.
Kasino A4
Kasino A4 oli vuosina 2005–2009 ilmestynyt aikakausijulkaisu. Se ilmestyi kaksi kertaa vuodessa ja oli niin sanottu trendilehti. Se oli englanninkielinen ja sen 6 000 kappaleen painos levisi myyntiin kahteenkymmeneen maahan. Sen sisältö oli kuvapainotteinen.
Lehden taustalla oli useita muita julkaisuja, kuten Image, Nöjesguiden ja Veli, tehnyt ryhmä, joka teki lehteä palkatta.
Lehti on saanut kaksi kunniamainintaa vuoden 2006 Vuoden huipuissa kahdessa sarjassa: Julkaisugrafiikka ja Nuoret luovat. Lisäksi Kasino oli osallisena vuoden huipuissa Tikapuut-palkinnon voittaneessa Time to clean it -työssä. . Se valittiin viime vuonna maailman parhaiden itsenäisten tyylilehtien kymmenen parhaan joukkoon.
Lehden ydintekijäryhmään kuuluivat Pekka Toivonen, Jussi Puikkonen, Jonathan Mander ja Antti Routto.
NHL:n varaustilaisuus 2015
NHL:n varaustilaisuus 2015 oli 53. NHL:n varaustilaisuus, joka järjestettiin 26. – 27. kesäkuuta 2015 BB&T Centerissä Floridassa.
Varattavaksi kelpaavat pelaajat
Kaikki pelaajat, jotka ovat syntyneet 1. tammikuuta 1995 ja 15. syyskuuta 1997 välisenä aikana, olivat oikeutettuja tulemaan valituksi vuoden 2015 varaustilaisuudessa. Varattavissa olivat myös vuoden 2013 varaustilaisuudessa valitut, mutta ilman NHL-sopimusta jääneet pelaajat, jotka ovat syntyneet ennen 30. kesäkuuta 1995.
Ennakkoarviot
Lähde:
Bessemer-prosessi
thumb|300px|Bessemer-konvertteri Bessemer-prosessi oli ensimmäinen teräksen laajamittaisessa teollisessa valmistuksessa käytetty teollinen prosessi.
Prosessi
Bessemer-prosessissa masuunista saatava sula takkirauta, joka sisältää 3-4 prosenttia hiiltä, mellotetaan (poltetaan ylijäämähiili pois) päärynän muotoisessa Bessemer-konvertterissa puhaltamalla siihen ilmaa. Ilman happi polttaa rautaan liuenneen hiilen ja rautakarbidien hiilen hiilidioksidiksi, ja tuloksena on terästä tai, mikäli prosessi viedään loppuun saakka, kankirautaa. Mellotus tapahtuu nestefaasissa ja noin 1 400 °C:n lämpötilassa. Samalla myös epäpuhtaudet, kuten pii, palavat pois.
Kemiallisena reaktorina Bessemer-konvertteri on siis panosreaktori, jossa panoksen koko on yleensä 8–30 tonnia. Bessemer-prosessi on hyvin nopea - panoksen mellotus kestää vain noin 20 minuuttia, ja sillä kyetään tuottamaan suuria määriä terästä nopeasti.
thumb|250px|Bessemer-konvertteri-installaatio Bessemer-teräksentuotantoprosessin alussa konvertteri kaadetaan vaaka-asentoon suuaukko ylöspäin, ja masuunista lasketaan sulaa takkirautaa konvertteriin. Konvertteri nostetaan pystyyn, ja samanaikaisesti konvertterin alapäästä puhalletaan suuttimien läpi suurella paineella ilmaa. Ilman happi polttaa pois epäpuhtaudet, ja samanaikaisesti syntyy valtava noin 20 metriä pitkä lieska konvertterin suuaukosta. Kun prosessi on edennyt riittävän pitkälle, konvertteri käännetään ala-asentoon (suuaukko alaspäin) ja sula teräs kaadetaan edelleen prosessoitavaksi ja valssattavaksi.
Itse konvertteri on rakennettu teräsvaipan ympäröimästä keraamisesta materiaalista, joka on vuorattu joko savella (Britannian vähäfosforisille rautamalmilaaduille käytetty hapan Bessemer-prosessi) tai dolomiittikalkkikivellä (Keski-Euroopan runsasfosforisille rautamalmilaaduille käytetty emäksinen Thomas-Gilchrist-prosessi). Thomas-Gilchrist-prosessin sivutuotteena saadaan tuomaskuonaa, joka on arvokas fosforilannoite.
Historia, merkitys ja ongelmat
Prosessi on saanut nimensä keksijänsä Sir Henry Bessemerin mukaan, ja se patentoitiin 1855. Bessemer lisensoi keksintönsä ainakin Carnegie Steel Companylle (perustajat Andrew Carnegie ja Henry Phipps), joka kaupallisti sen menestyksekkäästi. Bessemer-prosessi merkitsi suurta edistysaskelta, sillä putlaus oli hidas menetelmä, eikä ennen Bessemer-prosessia ollut käytännössä mitään mahdollisuutta tuottaa teollisesti terästä takkiraudasta.
thumb|450px|Bessemer-konvertterilaitos A = konvertteri B = konvertterin suuaukko K = lieskakupu L = hormi M = takkiraudan lasku masuunista N = senkka O = senkan kehys P = akseli Q = vastapaino h = senkan laskuluukku i = senkan käyttökoneisto k = voimansiirto l = laakerointi m = laskuluukun käyttöakseli n = laskuluukun käyttöpyörä o = akselin laakerointi p = puhallusilman syöttö
Bessemer-prosessin pullonkaula oli sen valtava tehokkuus: koko panoksen konversio kestää vain 20 minuuttia. Aika on aivan liian lyhyt näytteenottoa ja kemiallista analyysiä varten, ja Bessemer-teräksen laatu saattoi vaihdella erästä toiseen. Samoin puhallusilma sisältää teräksen laatuun vaikuttavaa typpeä. Ongelma oli jo Henry Bessemerin tiedossa, ja hän ehdotti puhalluksessa ilman sijasta hapen käyttöä, mutta 1800-luvun teollisuus ei kyennyt tuottamaan riittävän puhdasta happea. Ongelma ratkaistiin vasta 1950-luvulla, kun Voest Alpine AG (Linz-Donawitz, Itävalta) kehitti emäshappimellotusprosessin (BOS, Basic-Oxygen Steelmaking). Emäshappimellotus oli Bessemer-prosessin uudistettu versio, ja se onkin nykyään syrjäyttänyt sekä alkuperäisen Bessemer-prosessin että Siemens-Martin-prosessin lähes täysin teräksen primäärivalmistusmenetelmänä "neitseellisestä" takkiraudasta.
Varhaisempaan putlaamalla saatavaan keittoteräkseen verrattuna Bessemer-teräksen hinta on noin kymmenesosan, joskaan se ei ole yhtä korkealuokkaista. Nykyisin yleisin teräksen mellotusvalmistusmenetelmä emäshappimellotus, on Bessemer-prosessin parannettu versio.
Autonoe
thumb|Aktaionin kuolema. Oikealla mies ilmoittaa hänen kuolemastaan tämän vanhemmille Autonoelle ja Aristaiokselle. Autonoe oli kreikkalaisessa mytologiassa Theban kuninkaan ja perustajan Kadmoksen ja jumalatar Harmonian tytär. Autonoe oli Aristaioksen puoliso ja Aktaionin ja mahdollisesti myös Makriksen äiti.
Euripideen näytelmässä "Bakkhantit" Dionysos ajaa Autonoen ja hänen sisarensa bakkanaaliseen vimmaan, kun Pentheus, Theban kuningas, oli kieltänyt Dionysoksen palvonnan. Kun Pentheus saapui paikalle vakoilemaan heidän juhlintaansa, Agaue, Pentheuksen äiti ja Autonoen sisar, huomaa tämän puussa. Mainadit kiskovat hänet alas ja repivät hänet kappaleiksi.
Aktaionin, Autonoen pojan, tappavat hänen omat metsästyskoiransa. Järkyttyneenä Autonoe jättää Theban ja menee Ereneiaan, megaralaiseen kylään, missä hän myöhemmin myös kuolee.
Amancio Amaro
Amancio Amaro Varela (16. lokakuuta 1939 A Coruña, Espanja – 2023 ), pelaajanimeltään Amancio, oli espanjalainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja. Ammattilaisurallaan hän edusti Deportivo La Coruñaa ja Real Madridia, ja pelasi useita otteluita myös Espanjan maajoukkueessa.
Ura
Siirto Real Madridiin oli jäädä vain haaveeksi johtuen Amancion tuohon aikaan suuresta 10 miljoonan pesetan siirtosummasta, mutta puheenjohtaja Santiago Bernabéu oli vakuuttunut kaupan kannattavuudesta. Amancio teki sopimuksen Realin kanssa kesäkuussa 1962, ja hänen ohellaan seuraan liittyivät myös Zoco, Müller ja Yanko. Ensimmäisen ottelunsa Real Madridin paidassa Amancio pelasi Euroopan Cupissa Anderlechtia vastaan.
Kaudella 1963–1964 Real Madrid ylsi Euroopan Cupin loppuotteluun, mutta hävisi Benficalle, ja seuraavalla kaudella Internazionale pudotti seuran jatkosta. Kaudella 1965–1966 kaudella onni oli parempi, ja Amancio voitti uransa ainoan eurocup-mestaruuden. Brysselin Heysel-stadionilla 11. toukokuuta 1966 pelatussa loppuottelussa kaatui serbialainen Partizan maalein 2–1, joista Realin toisen ampui Amancio 30 metristä. Amancion ensimmäisellä seitsemällä kaudella Real Madridissa voitti seura Primera Divisiónin kuudesti. Myöhemmin hän oli mukana voittamassa vielä kolmea mestaruutta kasvattaen yhteismäärän yhdeksään. Vuosina 1969 ja 1970 hänet palkittiin liigan parhaalle maalintekijälle myönnettävällä Pichichi-palkinnolla.
Amancio päätti ammattilaisuransa vuonna 1976, jonka jälkeen hän valmensi Real Madridin juniorijoukkueita yhden kauden ajan. Tämän jälkeen hän keskittyi omiin liiketoimiinsa kunnes uusi puheenjohtaja Luis de Carlos houkutteli hänet takaisin vuonna 1982. Amancio otti valmentaakseen reservijoukkue Castillan, joka sijoittui Segunda Divisiónin ensimmäiseksi hänen toisella kaudellaan. Joukkueeseen kuului tuolloin kuuluisa Quinta del Buitre eli Emilio Butragueño, Manuel Sanchís, Rafael Martín Vázquez, Míchel ja Miguel Pardeza. Kaudella 1984–1985 Amancio aloitti Real Madridin ykkösjoukkueen valmentajana, mutta tulos ei ollut odotettu ja hän siirtyi sivuun tehtävästä kauden jälkeen. Myöhemmin hän liittyi urheilujalkinevalmistaja Kelmen palkkalistoille.
Heinäkuussa 2000 Amancio asettui ehdolle Real Madridin puheenjohtajavaalissa. Vaalin voitti Florentino Pérez, joka suosi nimityksissään seuran entisiä pelaajia. Amancio sai vastuulleen seuran satavuotisjuhlallisuuksien järjestämisen.
Kvanttiväridynamiikka
Kvanttiväridynamiikka eli kvanttikromodynamiikka eli QCD on kvarkkien ja gluonien välistä vuorovaikutusta eli vahvaa vuorovaikutusta kuvaava fysiikan teoria. QCD on oleellinen osa hiukkasfysiikan standardimallia. Kvarkit ja gluonit ovat hadronien, kuten neutronien ja protonien rakenneosasia. QCD:ssä vahvaa vuorovaikutusta, eli värivoimaa kantavat gluonit sitovat kvarkit hadroneiksi. Gluoneilla on kahdeksan väristä ja jostakin antiväristä koostuvaa väriyhdistelmää, kun taas kvarkeilla on kolmea eri väriä (ja antikvarkeilla kolmea eri antiväriä).
QCD:lle ominaista on asymptoottinen vapaus, mikä tarkoittaa sitä, että kvarkkien lähestyessä hadronissa toisiaan niiden välinen vuorovaikutus pienenee kohti nollaa. Vastaavasti hadronissa olevien kvarkkien irrottaminen toisistaan vaatii lähes äärettömän suuren voiman. Teorian asymptoottisesta vapaudesta keksi David Politzer, Frank Wilczek ja David Gross vuonna 1973.
Kvarkkeja on kuutta eri tyyppiä eli makua: u (up, ylös), d (down, alas), s (strange, outo), c (charm, lumo), t (top, huippu), b (bottom, pohja). Alkeisvarausyksiköissä mitattuna u-, c- ja t-kvarkkien varaukset ovat +2/3 ja d-, s- ja b-kvarkkien –1/3, jolloin niiden yhdistelmistä saadaan nukleonien ja muiden hadronien varaukset ja koostumus. Hadronit ovat ns. värineutraaleja, eli niiden värivaraus on aina nolla. Joten hadronin sisällä olevilla kvarkeilla on joko kaikki kolme väriä (punainen, sininen ja vihreä), kaikki kolme antiväriä (antipunainen, antisininen ja antivihreä) tai väri ja sitä vastaava antiväri (esim. sininen ja antisininen).
Orzeł-luokka
Orzeł-luokka oli Puolan laivaston sukellusveneluokka, johon kuului kaksi alusta. Alukset palvelivat toisessa maailmansodassa, jolloin alukset pakenivat Britanniaan. ORP Sęp palasi sodan päätyttyä Puolaan, jossa se romutettiin.
Alukset valmistettiin 1930-luvulla Alankomaissa, vaikka ne piti valmistaa alun perin Britanniassa. Hinta oli kuitenkin kohtuuton ja Britannian amiraliteetti ilmoitti olevan mahdotonta valmistaa sukellusvene, joka kulkisi pinnalla yli 20 solmun nopeudella. Alukset tilattiin siten Alankomaista, jolloin niiden suunnittelu perustui Alankomaiden laivaston O-19-luokan sukellusveneisiin. Alukset poikkesivat kuitenkin merkittävästi esikuvastaan, koska niiden piti kyetä toimimaan sekä matalassa Itämeressä että syvemmissä merissä. Alukset olivat toisen maailmansodan alkaessa liittoutuneiden uudenaikaisimpia sukellusveneitä.
Taneli Tenhunen
Taneli Tenhunen (s. 4. marraskuuta 1985 Kiuruvesi) on kiuruvetinen pyörätuolitenniksen pelaaja. Tenhunen selviytyi ensimmäisissä paralympiakisoissaan Pekingissä 2008 toiselle kierrokselle eli 32 parhaan joukkoon. Joulukuussa 2007 Tenhunen voitti arvostetun ammattilaisturnauksen Prahassa.
Mika Lipponen
Mika Lipponen (s. 9. toukokuuta 1964 Kaarina) on entinen suomalainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän oli hyökkääjä.
Ura
Lipponen teki liigadebyyttinsä TPS:n riveissä 10. toukokuuta 1981 ottelussa RoPSia vastaan ja teki samalla myös ensimmäisen liigamaalinsa. Hän saavutti TPS:ssä Mestaruussarjan hopeaa kaudella 1984 ja sarjan maalikuninkuuden hän voitti kausilla 1983 ja 1984. Suomen pääsarjatasolla hän pelasi kaikkiaan 90 ottelua ja teki 57 maalia. Lipponen edusti TPS:ää vuoteen 1985 asti, minkä jälkeen hän siirtyi ulkomaille.
Lipposen ensimmäinen joukkue ulkomailla oli RCD Mallorca, joka tuolloin pelasi Espanjan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla. Muun muassa kieliongelmat kuitenkin vaikeuttivat sopeutumista paikalliseen elämänmenoon ja kun Lipposen joukkueeseen hankkinut valmentaja sai potkut, oli myös hänen aika siirtyä muualle. Uudeksi osoitteeksi varmistui jo joulukuussa 1985 Alankomaiden Enschede ja paikallinen pääsarjajoukkue FC Twente. Twentessä Lipponen pelasi viiden kauden ajan ja otti kaudella 1989–1990 joukkueineen osaa myös UEFA Cupiin. Twenten-vuosinaan Lipposesta kehittyi entistä monipuolisempi hyökkääjä, sillä kärkimiehen paikan lisäksi hän pelasi paljon myös laidalla, josta hän pystyi ottamaan osaa pelinrakentamiseen ja luomaan maalintekopaikkoja joukkuetovereilleen. Lipponen oli yksi ensimmäisistä Alankomaissa menestyksekkäästi pelanneista suomalaisista.
Vuoden 1989 lopulla Lipponen siirtyi Sveitsiin pääsarjajoukkue FC Aarauhun. Alankomaihin verrattuna Sveitsin taktisesti köyhempi, mutta huomattavasti fyysisempi peli tarjosi uusia haasteita. Aarausta Lipponen palasi vuonna 1992 muutaman ottelun ajaksi kasvattajaseuransa TPS:n joukkueeseen ja uransa viimeiset vuodet hän pelasi Alankomaiden toiseksi korkeimmalla sarjatasolla FC Emmenin joukkueessa.
Suomen maajoukkueessa Lipponen pelasi vuosina 1983–1991 ja teki 46 ottelussa 11 maalia. Lipposen pelaajaura päättyi takareisivammaan vuonna 1995. Loukkaantumisen jälkeen hän ryhtyi Emmenin kykyjenetsijäksi ja on sittemmin toiminut useita vuosia vastaavassa tehtävässä Feyenoordin organisaatiossa. Myös hänen veljensä Juha ja Kimmo ovat entisiä jalkapalloilijoita.
The Big Bounce – huijaus Havaijilla
The Big Bounce – huijaus Havaijilla on vuonna 2004 ensi-iltansa saanut rikoskomedia, joka perustuu Elmore Leonardin romaaniin The Big Bounce. Elokuvan on ohjannut George Armitage. Elokuva oli taloudellinen floppi ja sai rajua kritiikkiä.
Juoni
Elokuva kertoo Jack Ryanista (Owen Wilson) joka ajelehtii ympäriinsä, ja viettää rikollista elämää. Hän muuttaa Hawaijille jossa saa töitä rakennuksilta, mutta saa pian potkut aiheutettuaan hankaluuksia ja hänen pomonsa (Gary Sinise ja Charlie Sheen) sanovat hänelle että hänen olisi parempi poistua saarelta. Hän saa uuden työpaikan ja majoituksen paikalliselta tuomarilta (Morgan Freeman), mutta jonkin ajan kuluttua hän on taas pahoilla teillä ja tapaa Nancyn (Sara Foster) johon ihastuu.
Näyttelijät
Lähde:
Angarsk
Angarsk on kaupunki Irkutskin alueella, Siperian kaakkoisosassa, Venäjällä, Siperian radan varrella. Angarsk perustettiin vuonna 1948, kaupunki siitä tuli vuonna 1951. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan kaupungissa asui 233 567 asukasta. Kaupungissa on öljynjalostus- ja kemianteollisuutta. Tärkeimpiä tuotteita ovat bensiini, diesel, muovi ja uraanifluoridi. Kaupungissa toimii valtion teknillinen korkeakoulu.
Väestö
Venäjän keisarikunnassa järjestettiin väestönlaskenta 1897 ja Neuvostoliitossa 1926, 1939, 1959, 1970, 1979 ja 1989 sekä Venäjän federaatiossa 2002, joten kaikki luvut eivät ole virallisen väestönlaskennan tuloksia.
thumb|230px|left|Angarskin rautatieasema
ETRS-TM35FIN
ETRS-TM35FIN on suomalaisissa maastokartoissa vuodesta 2005 alkaen käytetty tasokoordinaattijärjestelmä, jonka geodeettinen datumi on EUREF-FIN ja karttaprojektio on poikittainen Mercatorin projektio.
ETRS-TM35FIN on julkisen hallinnon suosituksen mukainen suomalainen tasokoordinaattijärjestelmä. Sitä voidaan pitää yhtenäiskoordinaatiston (YKJ) seuraajana.
Cilla Back
Cilla Veronica Back (s. 16. huhtikuuta 1971 Tampere) on suomalainen teatteriohjaaja. Hän on kouluttautunut teatterialalle Italiassa Milanon Scuola del Piccolo Teatrossa, jossa hän opiskeli ensin lavastusta, sen jälkeen ohjaamista. Back on ohjannut Italian ja Suomen lisäksi muun muassa Saksassa, Ranskassa ja Norjassa.
Suomalaisella teatterikentällä Back erottuu visuaalisuudellaan. Hän myös lavastaa ja puvustaa ohjaamiaan esityksiä. Backin itsensä mukaan symbolismin ja liikkeen korostaminen on suurelta osin hänen italialaisen koulutustaustansa peruja, siinä missä Suomessa realismin perinne on yleisesti ottaen hallitsevampi.
ETRS-TM35FIN
Nimessä ETRS viittaa Euroopan terrestriseen vertausjärjestelmään 1989 (ETRS89), TM poikittaiseen Mercatorin projektioon (Transverse Mercator), 35 UTM-karttaprojektiojärjestelmän kaistaan 35 ja FIN poikkeamaan UTM-standardin mukaisesta projektiokaistan leveydestä.
Cilla Back
Backille myönnettiin valtion kolmivuotinen taiteilija-apuraha 2021.
ETRS-TM35FIN
Tasokoordinaattijärjestelmän konstruktio
Koko Suomi kuvataan kokonaisuudessaan yhteen noin 13 asteen levyiseen projektiokaistaan. Kaista sijoittuu itäisten pituusasteiden 19 ja 32 välille ja sen keskimeridiaani on 27 astetta itäistä pituutta. Keskimeridiaani on siten yhtenevä UTM-karttaprojektiojärjestelmän kaistan 35 kanssa. ETRS-TM35FIN kaista ulottuu noin viisi astetta lännemmäksi ja kaksi astetta idemmäksi kuin UTM-kaista 35.
Poikittaisessa Mercatorin projektiossa keskimeridiaani kuvautuu suorana. Muut pituuspiirit kuvautuvat kaareutuvina viivoina, jotka yhtyvät navoilla. Leveyspiirit kuvautuvat pituuspiirit kohtisuorassa leikkaavina kaarina.
frame|none|ETRS-TM35FIN-projektion kattama alue
Mittakaavavirhe
Koska koordinaattijärjestelmä ulottuu yli kolmen asteen päähän keskimeridiaanista, niin mittakaavavirhe erityisesti maan länsiosissa kasvaa verraten suureksi. Mittakaavavirhe maa-alueilla on suurimmillaan Ahvenanmaan saaristossa, luokkaa 1800 ppm (part per million, millimetriä kilometrillä).
Tarkkuutta vaativissa töissä, kuten kaavoitus- ja rakentamistoiminnassa, voidaan julkisen hallinnon suosituksen mukaisesti käyttää ETRS-TM35FIN sijaan tasokoordinaattijärjestelmiä, joissa kaistan leveys on kapeampi. Esimerkiksi ETRS-GK-tasokoordinaattijärjestelmissä, joiden karttaprojektio ei ole leikkaava vaan sivuava, mittakaavavirhe on suurimmillaan noin 10 ppm.
Tasokoordinaatisto
ETRS-TM35FIN määrittelee kaksiulotteisen suorakulmaisen tasokoordinaatiston, joka on keskimeridiaanin suuntainen. Pohjoiskoordinaatin arvo on päiväntasaajalla nolla. Jotta negatiivisilta luvuilta vältytään, itäkoordinaatin arvo keskimeridiaanilla on 500 000 metriä, eli koordinaatiston valeitä tai itäsiirtymä on 500 000. Valeitänä voidaan erityistarkoituksissa käyttää myös arvoa 8 500 000, esimerkiksi silloin, kun on vaarana sekoittaa toisiinsa ETRS-TM35FIN- ja kartastokoordinaattijärjestelmä-koordinaatit.
Maastokarttojen ruudukko ja karttalehtijako
Koko Suomi kuvataan yhdessä projektiokaistassa, joten kaistanrajoja ei ole ja kaikki karttalehdet ovat suorakulmaisia. Maanmittauslaitoksen tuottamiin ETRS-TM35FIN -pohjaisiin maastokarttoihin (Peruskartta 1:25 000 ja Maastokartta 1:50 000) painetaan kaikkiaan neljä ruudukkoa:
Luettelo Laosin kaupungeista
Tämä on luettelo Laosissa sijaitsevista kaupungeista.
Burjatia
Burjatian tasavalta ( ja ) on Venäjän federaatioon kuuluva tasavalta, joka sijaitsee Aasiassa Itä-Siperian eteläosassa Baikaljärven itä- ja eteläpuolella. Burjatia rajoittuu idässä Taka-Baikalian aluepiiriin, etelässä Mongoliaan, lännessä Tuvan tasavaltaan sekä lännessä ja pohjoisessa Irkutskin alueeseen.
Esihistoria
Burjatiassa on ollut ihmisasutusta kivikaudelta lähtien. Uiguurit, evenkit ja hunnilaiset heimot asuttivat aluetta 200-luvulta eaa. 1000-luvulle. Alue yhdistettiin Mongolivaltakuntaan 1200-luvulla. Sana burjaatti mainitaan ensimmäisen kerran mongolilähteissä 1240.