cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Natsitervehdys
thumb|300px|Natsitervehdys SS-kenraali [[Erich von dem Bach-Zelewski|von dem Bach-Zelewskille natsi-Saksan järjestyspoliisin (Ordnungspolizei) paraatissa Minskissä Neuvostoliitossa vuonna 1943.]] thumb|300px|Saksan valtiopäiväedustajien natsitervehdys valtakunnankansleri Adolf Hitlerille 6. lokakuuta 1939. thumb|300px|Nuorisojärjestön natsitervehdys vuonna 1939. thumb|300px|Hitlerin oma tervehdystyyli koukistetulla kädellä. thumb|250px|Teoksesta Illustrated Exhibitor vuodelta 1852 löytyy silloisen taiteilijan käsitys germaanikuninkaan valtaannoususeremoniasta. Natsitervehdys eli Hitler-tervehdys (, kansallissosialistien mukaan Deutscher Gruß, ) oli kansallissosialistien käyttämä tervehdys, joka oli muunnos roomalaisesta tervehdyksestä. Saksan kansallissosialistinen työväenpuolue otti käyttöön tervehdyksen osoittaakseen kunnioitusta Adolf Hitlerille. Tervehdyksestä tuli Hitlerin henkilöpalvonnan symboli kaikilla saksalaisalueilla.
Georgia Engel
pienoiskuva|Georgia Engel vuonna 1977 Georgia Bright Engel (28. heinäkuuta 1948 Washington, D.C. – 12. huhtikuuta 2019 Princeton, New Jersey) oli yhdysvaltalainen näyttelijä.
Ura
Georgia Engel tunnettiin parhaiten Georgette Franklin Baxterin roolista menestyskomediassa Mary Tyler Moore Show, jossa hän näytteli vuosina 1972–1977. Myöhemmin hänet tultiin tuntemaan Pat MacDougallin roolista televisiosarjassa Kaikki rakastavat Raymondia ja Amy Suen roolista televesiosarjassa Hot in Cleveland. Hän sai urallaan viisi Emmy-palkintoehdokkuutta.
Natsitervehdys
Historia
Persialaiset käyttivät samantyylistä tervehdystä jo lähes 2 500 vuotta sitten Akemenidien valtakunnassa. Tervehdystapa on aikanaan tallennettu Persepoliin raunioiden kiviseinien korkokuviin.
Eurooppalaisessa yhteydessä natsitervehdys oli muunnos roomalaisesta tervehdyksestä. Benito Mussolinin johtamat fasistit ottivat käyttöönsä roomalaisen tervehdyksen jo vuoden 1920 tienoilla, ennen kansallissosialisteja. Siinä missä Italian fasistit uskoivat oman tervehdyksensä olevan peräisin antiikin Roomasta, Hitler ja SS-johtaja Heinrich Himmler katsoivat tervehdyksensä olevan peräisin germaanikansojen muinaisista kokoontumisista. Hitler näki tervehdyksen olleen osoitus germaanien sotahenkisyydestä, kun taas Himmler katsoi sen olleen muunnos valan vannomisesta ylös kohotettu keihäs kädessä. Näillä väitteillä on tietty totuuspohja, koska historioitsija Augustin Thierry 1800-luvun puolivälin rekonstruktion mukaan muinaisia gallien ja germaanien kuninkaita valittaessa ja kruunattaessa on käytetty tämän tervehdyksen tapaista elettä. Kansallissosialistien oman arjalaisen teorian ja siihen liittyvän Pohjoisen teorian mukaan roomalaiset johtajat olivat alun perin kotoisin pohjoisesta ja siten roomalainen tervehdys oli germaanista perua.
Saksan kansallissosialistisen työväenpuolueen johto päätti vuonna 1926, että puolueen jäsenten tulisi tervehtiä toisiaan oikean käsivarren ojennuksella. Vuonna 1933 – natsien jo noustua valtaan – tervehdyksestä tuli pakollinen kaikille viranhaltijoille. Tervehdys oli Saksassa varattu ainoastaan arjalaisille.
Yhdysvalloissa käytettiin lippuvalan vannomisen yhteydessä natsitervehdyksen tyylistä Bellamyn tervehdystä, joka poistettiin käytöstä samankaltaisuuksiensa vuoksi vuonna 1942.
Heil Hitler
Heil Hitler -lausahdusta käytettiin yksittäisten ihmisten keskuudessa ja yleensä käsitervehdyksen kanssa. Kirjallisena Heil Hitler -tervehdystä käytettiin esimerkiksi kirjeiden alussa tai lopussa. Waffen-SS:ssä Heil Hitler -tervehdyksellä tervehdittiin korkea-arvoisempia upseereita.
Hitler itse halusi häntä henkilökohtaisesti tervehdittävän Heil, mein Führer (Tervehdys johtajani) tai vain pelkästään Heil. Hitler itse käytti käsitervehdystä tervehtiessään suuria kansanjoukkoja, mutta tervehdyksen pitemmän päälle vaikean tyylin vuoksi hän omaksui yksinkertaisemman version. Omassa tervehdystavassaan Hitler taivutti käsivarren pystyyn kyynärpään kohdalta, niin että avokämmen nousi olkapään korkeudelle. Yksinkertaistettua muotoa alettiin yleisemminkin käyttää Hitlerin läsnä ollessa. Samoin sitä käytettiin, mikäli käsivarren nostaminen oli jollekulle fyysisesti mahdotonta, tai mikäli tilanahtaus teki käsivarren nostamisen vaikeaksi.
Hitlerin valtaannousun jälkeen Heil Hitler -tervehdyksestä tuli yleinen tervehtimistapa myös natsipuolueeseen kuulumattomien saksalaisten parissa. ”Saksalaista tervehdystä” tuli käyttää myös aina mikäli soitettiin Saksan kansallislaulu Deutschlandlied, puoluehymni ”Horst Wessel Lied” tai kaatuneiden sotilaiden muistoksi soitettava ”Ich hatt’ einen Kameraden”. Sitä käytettiin myös tervehdittäessä Saksan valtakunnanlippua, NSDAP:n ja sen osastojen lippuja, mukaan lukien SA- ja SS-joukkojen liput, sekä Wehrmachtin, Waffen-SS:n, eri poliisiorganisaatioiden tai Todt-työpalvelujärjestön lippuja. Toisen maailmansodan alettua tervehdyksellä kunnioitettiin myös Saksan kanssa liitossa olevien maiden kansallislauluja ja -lippuja. Tervehdystä tuli käyttää myös kuljettaessa Kansallissosialistiselle puolueelle erityisen merkityksellisten, pyhien paikkojen ohi. Tärkein oli Münchenissä sijaitseva Feldherrnhalle, jonka edustalla käytyyn tulitaisteluun päättyi vuoden 1923 oluttupavallankaappaus.
Sieg Heil
Sieg Heil -tervehdys sai alkunsa eräässä vuoden 1932 puoluekokouksessa puolueen pääpropagandisti Joseph Goebbelsin lausumana. Tämän jälkeen puolue alkoi käyttää lausahdusta tervehdyksenä joukkotapahtumissa. Massiivissa joukkotapahtumissa yhä uudelleen toistettuna huudahdus sai aikaan suggestiivisen vaikutuksen. Yleensä ennen poliittista tai muuta puhetta esipuhuja tai kuuluttaja huusi mikrofoniin Sieg!, johon kuulijakunta vastasi Heil!. Tätä saatettiin toistaa monta kertaa aina vain kuuluvammin.
Visuaalisesti tervehdystä Sieg Heil käytettiin yleensä yhdessä hakaristin kanssa, kuten esimerkiksi joukkotapahtumien kylteissä ja kankaissa, sekä kansallissosialistisen puolueen puoluepinssissä.
Tervehdys toisen maailmansodan jälkeen
Espanjassa falangistien tervehdystä käytettiin Francisco Francon kuolemaan 1975 asti. Galician maakunta luopui tästä tervehdyksestä vasta vuonna 2005.
Suoraa Heil Hitler -tervehdystä ovat sodan jälkeen käyttäneet lähinnä uusnatsit ja muut ääriliikkeet. Sodan jälkeen salaisesti toimivat kansallissosialistiset tai uuskansallissosialistiset ryhmät ottivat tunnuksekseen numeron 88, joka symboloi Heil Hitler -tervehdystä, sillä H-kirjain on aakkosten kahdeksas kirjain.
Joonas Hallikainen
Joonas Hallikainen (s. 5.lokakuuta 1985 Helsinki) on suomalainen entinen jääkiekkomaalivahti. Hallikainen pelasi urallaan Jokereissa sekä muutaman lainaottelun Mestiksen Kiekko-Vantaassa ja KooKoossa. Kaudella 2006–2007 hän sai SM-hopeaa.
American Media, Inc.
American Media Inc. (A.M.I.) on yhdysvaltalainen sanoma- ja aikakauslehtien kustannusyhtiö. Se on perustettu vuonna 1936, ja sen pääkonttori sijaitsee New Yorkissa. American Media julkaisee monia julkisuuden henkilöihin ja juoruihin keskittyviä lehtiä, joihin kuuluvat muun muassa National Enquirer, National Examiner, Globe, Closer, In Touch Weekly ja Us Weekly.
American Median toimitusjohtaja on David Pecker. Hän on kertonut olevansa Donald Trumpin ystävä. Joulukuussa 2018 New Yorkin eteläisen piirin syyttäjänvirasto ilmoitti tehneensä American Median kanssa sopimuksen, jonka mukaan yhtiötä ei syytetä osallisuudesta niin sanotun vaitiolorahan maksamiseen valokuvamalli Karen McDougalille ennen Yhdysvaltain vuoden 2016 presidentinvaaleja. Vastineeksi American Media suostuu yhteistyöhön syyttäjänviraston kanssa.
Joonas Hallikainen
Hallikainen nousi Jokereiden kakkosvahdiksi, kun maalivahti Pasi Häkkinen lähti Tanskaan kauden 2004–2005 jälkeen. Kun Tim Thomas yllättäen jätti joukkueen vain pari päivää ennen kauden alkua, päätyi Hallikainen vartioimaan Jokereiden maalia avausottelussa HIFK:ta vastaan. Hallikainen pelasi loistavan pelin, ja Jokerit voittivat rangaistuslaukauskilpailussa. Kun maalivahti Karl Goehring palkattiin korvaamaan Thomasin lähtöä, tuli Hallikaisesta taas varamaalivahti. Kun myöhemmin Mikko Rämö tuli joukkueen varamaalivahdiksi, passitettiin Hallikainen takaisin juniorijoukkueeseen.
Hallikainen pelasi hyvin kaudella 2006-2007. Hänet muistetaan etenkin 30. tammikuuta 2007 pelatusta ottelusta Kärppiä vastaan. Hallikainen oli torjuntavastuussa, kun Jokereiden ykkösmaalivahti Juuso Riksman sekä kakkosmaalivahti Ari Ahonen olivat sivussa. Hallikainen torjui varman vierasvoiton, kun Jokerit voitti ottelun 1-4.
Kaudella 2007-2008 Hallikainen ei pelannut otteluakaan Jokereiden riveissä kesällä 2007 tehdyn lonkkaleikkauksen johdosta. Hallikainen kuntoutui play-offien alla ja toimi niissä varamaalivahtina. Kaudella 2008–2009 Hallikainen pelasi Riksmanin kakkosvahtina seitsemän ottelua. Hallikainen lopetti uransa keväällä 2009. Kaudella 2010–2011 hän aloitti Jokereiden A-nuorten maalivahtivalmentajana. Kaudella 2013–2014 Hallikainen siirtyi Jokereiden A-nuorista suoraan legendaarisen Moskovan Zskan A-nuorten Red Armyn mukaan ja voitti siellä MHL-liigan hopeaa.
Vuoden 2014 aikana Hallikainen aloitti HIFK A-junioreiden maalivahtivalmentajana ja valmentaa edelleen yhdessä Ville Peltosen ja Jussi Silanderin valmennustiimissä.
Pumpkin Tracks
Pumpkin Tracks on saksalaisen power metal -yhtye Helloweenin ensimmäinen kokoelma-albumi, ja se on vuodelta 1989.
William Tanner
Karl William Tanner (sukunimi vuoteen 1904 Tarvainen, 17. toukokuuta 1884 Kuopio – 1940 jälkeen Neuvostoliitto) oli suomalainen mekaanikko, Suomen Ammattijärjestön luennoitsija ja sosialistisen työväen ja pienviljelijäin eduskuntaryhmän kansanedustaja.
Tannerin vanhemmat olivat postiljooni Albin Tarvainen ja Kristina Elisabet Räsänen. Hän kävi kansakoulun ja työskenteli mekaanikkona Suomessa, Kanadassa, Yhdysvalloissa ja Neuvostoliitossa. Tanner erotettiin valtionrautateiden koneosastolta 1910 ja hän oli eri maissa yhteensä 13 eri vankilassa. Hänet tuomittiin Yhdysvalloissa vuonna 1918 vakoilulain rikkomisesta 5 vuodeksi vankeuteen ja karkotettiin maasta 1922 armahduksen jälkeen. Tanner siirtyi ensin Neuvostoliittoon ja sieltä 1923 Suomeen.
Suomessa Tanner toimi Suomen ammattijärjestön luennoitsijana vuodesta 1925 ja oli valtiollisten vankien huoltoyhdistyksen järjestäjänä 1927. Hän oli sosialistisen työväen ja pienviljelijäin eduskuntaryhmän kansanedustajana 1927–1930 edustaen Viipurin läänin itäistä vaalipiiriä. Tanner palasi Neuvostoliittoon 1930 ja siellä hän oli Kominternin palveluksessa ja vuonna 1935 hän toimi Lenin-koulun luennoitsijana ja Kalininin kellotehtaan johtajana.
Tanner vangittiin vuonna 1935 ja tuomittiin ”vastavallankumouksellisesta toiminnasta” viiden vuoden vankeusrangaistukseen. Hän kärsi tuomiotaan Vienanmeren–Itämeren kanavan vankileirillä, josta hänet siirrettiin vuonna 1937 Komin tasavallan Uhtižemlagille. Tanner vapautettiin vuonna 1940. Hänen maineensa palautettiin vuonna 1957.
Kinoftalonit
thumb|250px|Kinoftalonien rakenne Kinoftalonit ovat ryhmä heterosyklisiä aromaattisia yhdisteitä, joille on tunnusomaista kinoftaloniryhmä. Kinoftalonit ovat väriltään punaisia tai keltaisia ja niitä voidaan käyttää väriaineina erityisesti muovien värjäämiseen. Tunnettu kinoftaloneihin kuuluva yhdiste on kinoliinikeltainen.
Historia ja rakenne
Ensimmäisen kerran kinoftalonivärien prototyypin kinoftalonin syntetisoi E. Jacobsen vuonna 1882 kuumentamalla kinaldiinia ftaalianhydridin kanssa. Kinoftaloneissa on konjugaatio syklisen diketonin ja pyrrolinkaltaisen typpiatomin välillä. Yhdisteellä on kaksi tautomerista muotoa, joita stabiloivat vetysidokset. Toisinaan kinoftalonit esitetään, muodossa, jossa on kinoliinirengas, mutta tässä tapauksessa kinoliini- ja ketonirenkaiden välillä ei ole konjugaatiota, mikä on vaatimus yhdisteen värillisyydelle.
Valmistus ja käyttö
Kinoftaloneja valmistetaan tyypillisesti edelleen kinaldiinin ja ftaalianhydridin johdannaisten välisellä reaktiolla. Reaktio voidaan suorittaa kuumentamalla niitä yhdessä ilman liuottimia. Kinoftaloni sellaisenaan on liian liukoinen moniin orgaanisiin liuottimiin käytettäväksi värjäyksessä. Tyypillisimpiä sen vähemmän liukoisia johdannaisia ovat halogenoidut kinoftalonivärit, sulfonoidut johdannaiset ja 9-aminokinaldiinista johdetut kinoftalonit. Ftaalianhydridin lisäksi voidaan käyttää myös muita aromaattisia anhydridejä esimerkiksi pyromelliittihappodianhydridiä. Kinoftalonit ovat väriltään tyypillisesti keltaisia tai punaisia. Kinoftaloneja käytetään erityisesti muovien kuten polystyreenien värjäämiseen. Tämän lisäksi niillä voidaan värjätä myös kuituja kuten polyestereitä, silkkiä ja paperia.
Inkarnaatio (kristinusko)
Inkarnaatio on yksi kristinuskon keskeisimmistä opeista. Sen mukaan Pyhän Kolminaisuuden toinen persoona, Jeesus Kristus, tuli ihmiseksi maan päälle, kun Neitsyt Maria tuli raskaaksi Pyhän Hengen vaikutuksesta. Kristillisen opin mukaan Jeesus oli täysin Jumala ja täysin Ihminen.
Evankeliumissaan apostoli Johannes sanoo (Joh.1:14): ”Sana tuli lihaksi ja asui meidän keskellämme.”
Inkarnaation muistoksi kristityt juhlivat vuosittain joulua, mutta sitä voidaan muistella myös Marian ilmestyspäivänä.
No Song Left Behind
No Song Left Behind on Rhino Bucketin kokoelma-albumi, joka julkaistiin 6. helmikuuta 2007.
Kye
Pelissä ohjataan Kye-nimistä vihreää palloa, jonka tehtävänä on kerätä ympäri suorakaiteen muotoista karttaa sijaitsevat timantit. Kun timantit on kerätty, pääsee seuraavalle tasolle. Pelin tekevät mielenkiintoiseksi useat kentissä olevat ongelmat, mm. magneeteilla avattavat reitit, ajastimella varustetut katoavat palikat, liikkuvia palloja vapauttavat tykit, viisi erilaista pelaajan tappamiseen kykenevää olentoa ja erilaiset labyrintit, joissa kulkiessaan vapauttaa tien tukkivia liikkuvia palikoita. Peli on siis tavallaan sekoitus toimintaa ja ongelmanratkaisua. Se on saatavissa freewarena, ja mukana tulevan ohjelman avulla kuka tahansa voi tehdä omia kenttiä peliin.
Verner Halén
Verner Robert Halén (11. heinäkuuta 1894 Turku − 1940 jälkeen, Neuvostoliitto) oli suomalainen puuseppä ja sosialistisen työväen ja pienviljelijöiden eduskuntaryhmän kansanedustaja.
Halénin vanhemmat olivat puuseppä Johan Verner Halén ja Fanny Lundström. Hän kävi kansakoulun sekä ammattikoulun ja työskenteli puuseppänä Turussa ja Kaarinassa. Halén oli sosialistisen työväen ja pienviljelijöiden eduskuntaryhmän kansanedustajana 1929–1930 edustaen Turun läänin eteläistä vaalipiiriä.
Halén muutti 1930 Neuvostoliittoon jossa hän kävi 1930 poliittisen ohjaajan kurssin Petroskoissa ja toimi sen jälkeen Tunkuan piirin poliittisena ohjaajana 1933, Punainen Tunkua-lehden toimittajana 1935 sekä Tunkuan piirin valistusohjaajana 1937. Viimeksi Halénin tiedetään asuneen Leningradissa vuonna 1940.
Halén oli naimisissa Helga Saurinin kanssa vuodesta 1914.
Yrjö Ahmavaara
Yrjö Ahmavaara (oik. Arvi Yrjö Aulin-Ahmavaara, vuoteen 1979 Ahmavaara, käytti ulkomailla julkaistuissa teoksissaan myös nimeä Arvid Aulin; 7. elokuuta 1929 Oulu – 7. elokuuta 2015 Helsinki ) oli suomalainen monialainen tutkija. Hän toimi teoreettisen fysiikan professorina Turun yliopistossa vuosina 1963–1967, psykologian vierailevana professorina Ohion yliopistossa Yhdysvalloissa vuosina 1966–1967, matematiikan ja yhteiskuntatieteiden metodologian professorina Tampereen yliopistossa vuosina 1971–1992 ja Suomen Akatemian tutkijaprofessorina vuosina 1971–1974. Ahmavaara oli Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen vuodesta 1979.
Ahmavaara teki väitöskirjansa vuonna 1954 psykometriikasta. Myöhemmin erityisesti hänen kybernetiikkaa käsitelleet teoksensa herättivät Suomessa kiinnostusta. Hän kirjoitti myös yhdessä Tatu Vanhasen kanssa aiheesta teoksen Geenien tulo yhteiskuntatieteisiin.
Yrjö Ahmavaara kuului Ahmavaaran sivistyssukuun. Hänen isänsä oli kansanedustaja ja ministeri Arvi Ahmavaara ja isoisänsä valtiopäivämies ja kansanedustaja Pekka Ahmavaara. Rovaniemen kauppalanjohtaja ja suomentaja Eero Ahmavaara oli hänen veljensä, ja ammattiyhdistysjohtaja Pekka Ahmavaara on hänen veljenpoikansa.
Sakraalitila
pienois|[[Vihtijärven kappeli.]] pienois|pysty|[[Pyhän Kolminaisuuden kirkko (Ylivieska)|Ylivieskan kirkkoa sisältä.]] Sakraalitila on sakraali eli pyhä tila. Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa sakraalitilalla tarkoitetaan erityistä jumalanpalveluskäyttöön vihittyä tilaa, jota voidaan harkinnan mukaan käyttää myös muuhun tarkoitukseen. Ehtoollista vietetään pääsääntöisesti sakraalitilassa; sen toimittamiseen muualla tarvitaan erillinen lupa. Sakraalitilasta voidaan käyttää nimitystä kirkko, kirkkosali tai kappeli.
Jos sakraalitila sijaitsee sellaisen rakennuksen yhteydessä, jota ei ole määritelty kirkolliseksi rakennukseksi, siihen ei sovelleta kirkkorakennusta koskevia erityissäännöksiä esimerkiksi rakennussuojelusta. Tällaisia ovat myös monet seurakuntakeskukset, joista saatetaan käyttää kirkko-nimitystä, esimerkiksi Pallivahan kirkko.
Elämän suola
Elämän suola on 60-osainen suomalainen draamasarja, joka esitettiin ensimmäisen kerran Yle TV2 -kanavalla 1996–1998. Sarja on esitetty uusintana 2000–2001.
Juoni
Sarja kertoo Kunkaisten suvusta sekä heidän perheyrityksestään einestehdas Eineshovista ja ravintola Seurahuoneesta. Armas Kunkainen perusti Eineshovin sotien jälkeen ja teki siitä yhden maan suurimmista ja menestyvimmistä einestehtaista. Hänen poikansa Aimo ja tämän vaimo Elina ovat jatkaneet Armaksen elämäntyötä. Yrityksen palvelukseen ovat päätyneet myös Aimon ja Elinan pojat Matti, joka on toimitusjohtaja Aimo-isän "oikeakäsi", ja "tuhlaajapoika" Asko, joka työttömänä palkataan Eineshoviin talonmieheksi. Tytär Salla pitää käytettyjen vaatteiden myyntiliikettä nimeltä "Pandoran lipasto".
Itse valtiaat
Itse valtiaat oli suomalainen poliittinen satiirisarja, jossa esiintyivät suomalaisia poliitikoita parodioivat animaatiohahmot. Filmiteollisuus Finen tuottama sarja oli toteutettu tietokoneanimaatiotekniikkaa apuna käyttäen. Sarjan animaatiototeutuksesta vastasi animaatiostudio Anima Vitae. Alkuperäinen idea sarjan teosta tuli sen tulevalta tuottajalta Olli Haikalta. Itse valtiaiden ensimmäinen jakso lähetettiin 14. huhtikuuta 2001. Viimeinen jakso esitettiin 5. tammikuuta 2008. Sarja on musikaalijaksoja lukuun ottamatta ollut Yle Areenassa pysyvästi katsottavana helmikuusta 2021 lähtien. Sitä alettiin myös esittää uudelleen televisiossa.
Kuvaus
Itse valtiaiden pilottijakso oli seitsemän minuutin mittainen. Sen animaatiototeutuksesta vastasi animaatiostudio Anima Vitae. Pilottijakso lähetettiin 14. huhtikuuta 2001. Ääninä jaksossa olivat Mika Ala-Panula ja Jukka Puotila.
Itse valtiaiden muut jaksot olivat viidentoista minuutin mittaisia. Lisäksi tuotantokausien päätteeksi oli tehty pitkiä erikoisohjelmia: uutenavuotena 2002 Itse valtiaat – Avaruusmusikaali, toukokuussa 2003 Operation ESC, uutenavuotena 2003 Itse valtiaat – Kuningasmusikaali, jouluna 2004 Itse valtiaat – Urheilumusikaali, uutenavuotena 2005 Itse valtiaat – Agenttimusikaali ja uutenavuotena 2006 Itse valtiaat -länkkäri: Haaveratsastajat. Erikoisjaksot ovat Operation ESC:tä ja Länkkäri: Haaveratsastajia lukuun ottamatta olleet musikaaleja, joissa hahmot on laitettu laulamaan tunnettuja iskelmiä uusin poliittisin sanoin. Laulut ovat samaan aikaan julkaistu myös levyillä.
Vastaanotto
Itse valtiaat herätti pahennusta eräissä poliittisissa piireissä. Kokoomusnuoret vaativat maaliskuussa 2004 sarjaa hyllytettäväksi, koska heidän mielestään se keskittyi epätasapuolisesti kokoomuksen silloisen puheenjohtaja Ville Itälän ja yleisemminkin kokoomuksen julkisuuskuvan pahentamiseen ja sen yleinen humoristisuus oli vain tällaisen maineenmustauksen mahdollistamiseksi ylläpidetty puite. Itälä esitettiin sarjassa lapsellisena, täysistunnoissa nukkuvana, Turun murretta vääntävänä tomppelina. Asia otettiin puheeksi mediassa, kun julkaistiin jakso nimeltä "ÄKS-arkisto", jonka lopussa Itälä tuomittiin "poliittiseen unohdukseen". Itälä itsekin kertoi uskovansa, että ohjelma vahingoitti hänen julkisuuskuvaansa. Hänen mukaansa se luultavasti vaikutti siihen, että hän joutui eroamaan kokoomuksen puheenjohtajan paikalta. Maaliskuussa 2006 keskustan pää-äänenkannattaja Suomenmaa valitti pääkirjoituksessaan, että Itse valtiaiden ja Uutisvuodon "pääjuonteeksi on jo kauan sitten muodostunut poliittisen keskustan jauhaminen suohon" ja muita nälvitään vain näön vuoksi. Suomenmaan mukaan vastuussa oli ohjelmajohtaja Riitta Pihlajamäki.
Sarja sai kuitenkin myös paljon kiitosta ja oli Suomen katsotuimpia tv-ohjelmia. Sarja palkittiin vuonna 2002 parhaan viihdeohjelman Venla-palkinnolla. Keskustan kansanedustaja, entinen eduskunnan varapuhemies ja Itse valtiaiden loppuaikoina puolustusministerinä toiminut Seppo Kääriäinen kertoi pitävänsä häntä esittävästä hahmosta ja vihreiden Osmo Soininvaara harmitteli sitä, ettei tuolloin Itse valtiaissa esiintynyt ketään vihreää poliitikkoa.
Helsingin Sanomissa julkaistiin sarjasta negatiivisia arvioita. Jukka Kajava ja Jyrki Räikkä totesivat animaatiosarjan tuottamisen olevan niin hidasta, että Itse valtiaat ei kyennyt kommentoimaan tuoreita politiikan tapahtumia vaan jäi toistamaan samoja karikatyyrejä jaksosta toiseen. Katja Martelius irvaili sarjan olleen niin yhteiskuntakriittinen, että "poliitikot loukkaantuivat, jos eivät saaneet omaa hahmoaan pelleilemään sarjaan".
Sarjassa vakituisesti esiintyneet hahmot
Pilottijakson hahmot
Ensimmäisellä tuotantokaudella keväällä 2001 sarjan vakiohahmoihin kuuluivat: Myöhemmin sarjaan tuotiin poliittisten muutosten ja henkilönvaihdosten jälkeen uusia hahmoja:
Kotimaisesta päivänpolitiikasta poistuneet hahmot poistettiin myös sarjan vakituisesta näyttelijäkaartista, mutta he eivät tällöin tyystin hävinneet sarjasta vaan tekivät siinä satunnaisia vierailuja ja sivurooleja. Näihin kuuluivat mm. Anneli Jäätteenmäki, Esko Aho ja Ville Itälä.
Kevään 2007 13. tuotantokaudella muutettiin ohjelmaa ja muutamia hahmoja. Esimerkiksi Tanja Saarelan ja Päivi Räsäsen hiukset muutettiin vastaamaan sen hetkistä tilannetta ja Suvi-Anne Siimeksen punainen jakku vaihdettiin tumman liikemiesmäiseen liituraitapukuun. Myös ohjelman tunnus muutettiin. Esimerkiksi Mauno Koiviston ja Martti Ahtisaaren loppuvitsi tulee samaan aikaan lopputekstien kanssa. Joskus presidenttien vitsin tilalla saattoi olla jotakin muuta.
Sarjan hahmoihin kuului myös fiktiivisiä tavallisia ihmisiä, joiden avulla joskus kuvattiin yhteiskunnallisia asioita esimerkiksi näyttämällä heidän keskustelevan poliitikkojen kanssa yhteiskunnallisista asioista. Näistä yleisimmin esiintyvä oli tuulipukuun pukeutunut, punanenäinen keski-ikäinen mies. Yksi oli Nanna, nuorehko blondinainen, josta yritettiin kerran tehdä poliitikkoa. Näihin hahmoihin kuuluivat myös nuorehko mies, keski-ikäisiä miehiä ja naisia sekä ainakin viisi lasta.
Vakiorepliikit
Osalla Itse valtiaiden hahmoista oli vakiorepliikkejä tai sanontoja, joita ne lausuivat hyvin usein. Näitä olivat Ben Zyskowiczin hey come on, Sauli Niinistön jep jep, Paavo Lipposen voi sitä/tätä [jonkin asian] määrää (esim. jaksossa YKsta päivää syksyllä 2002: Voi sitä Keskustan nuoleskelun ja sitä Ahon mielistelyn määrää ja vähän myöhemmin samassa jaksossa voi tätä ristivedon määrää), Matti Vanhasen surkeatahan tämä on, voi voi ja sappermentti, Seppo Kääriäisen perskuta tai perskutarallaa, Mauri Pekkarisen on perin x:ää (esim. on perin selvää, on perin oudoksuttavaa), Esko Ahon mitä minuun tulee ja niin on hyvä kuin käy, Martti Ahtisaaren peijooni soikoon sekä Eero Heinäluoman naturamenttoo. Sarjan varhaisemmilla tuotantokausilla keskustalaiset poliitikot käyttivät usein ”salaista Keskusta-tervehdystä”, jonka yhteydessä kuultiin muun muassa erilaisten kotieläinten ääniä.
Muuta tuotantoa
Itse valtiailta on ilmestynyt televisiosarjan lisäksi:
Aili
Aili on alkujaan saamelainen naisen etunimi. Saamelaisilla sen tiedetään esiintyneen jo 1600-luvulla, ja suomalaisten keskuudessa se yleistyi 1800-luvun lopulla. Nykyään nimi on yleinen myös Virossa. Saamelaisilla nimi esiintyy myös muodossa Áile, ja muuallekin on levinnyt myös nimen inarinsaamelainen muunnelma Aila.
Nimi Aili oli vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 32 653 naiselle, joista suurin osa on syntynyt 1900-luvun alkupuoliskolla. Almanakassa nimi on ollut vuodesta 1908 lähtien, ja nimipäivä on 17. syyskuuta.
King Kong (vuoden 2005 elokuva)
King Kong on vuonna 2005 ensi-iltansa saanut seikkailu- ja fantasiaelokuva. Se on Peter Jacksonin ohjaama uudelleenfilmatisointi vuoden 1933 King Kongista.
Elokuvan tuotantobudjetti oli 207 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria. Maailmanlaajuisessa levityksessä King Kong tuotti yli 550 miljoonaa dollaria.
Juoni
1930-luvun alulla kunnianhimoinen elokuvaohjaaja Carl Denham päättää viedä kuvausryhmänsä Pääkallosaarelle kuvaamaan elokuvaa. Yllättäen pääkallojen seassa asustava alkuasukasyhdyskunta vangitsee elokuvan tähden, Ann Darrowin, ja luovuttaa hänet saarella elävälle valtavalle gorillalle, Kongille. Nainen oppii tuntemaan suuren gorillan ja gorilla suojelee häntä monilta verenhimoisilta hirviöiltä, esimerkiksi kolmelta Vastatosaurus Rexiltä ja myös Annin pelastamista yrittäviltä ryhmän miehiltä. Yhdessä kuvausryhmä kamppailee brontosauruksia, venatosauruksia ja jättiläisötököitä vastaan. Myöhemmin miehistö onnistuu pyydystämään Kongin ja kuljettaa sen New Yorkiin, missä sitä esitellään maailman kahdeksantena ihmeenä. Kong raivostuu, koska Kongin esillepanoa ympäröivässä teatterinäytöksessä esiintyvä naisnäyttelijä ei olekaan oikea Ann. Se riehaantuu ja pääsee irti. Lopussa Kong viettää viimeiset hetkensä Annin kanssa Empire State Buildingin huipulla, kunnes lentokoneet ampuvat sen alas.
Maria da Assunção Esteves
thumb|Maria da Assunção Andrade Esteves Maria da Assunção Andrade Esteves (15. lokakuuta 1956) on portugalilainen juristi ja poliitikko, joka toimi muun muassa maansa parlamentin puhemiehenä (2011–2015). Hän on ollut myös sosiaalidemokraattisten puolueiden ryhmittymään kuuluva europarlamentaarikko (2004–2009).
Anders Norrback
Anders Johan Norrback (s. 14. syyskuuta 1963 Ylimarkku ) on suomalainen poliitikko. Norrback valittiin RKP:n kansanedustajaksi eduskuntavaaleissa 2019. Varsinaiselta ammatiltaan Norrback on maatalous- ja teurastamoyrittäjä. Norrbackin isä on pitkäaikainen kansanedustaja ja ministeri Ole Norrback.
Norrback on valmistunut maatalous- ja metsätieteen maisteriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1992. Hän on ollut Närpiön kaupunginvaltuuston jäsen vuodesta 2017.
Kutri
thumb|Kutri näyttää taitonsa baseballissa. Kutri on hahmo Charles M. Schulzin luomassa Tenavat-sarjakuvassa. Hän oli mukana sarjassa lähinnä 1960-luvun aikana, mutta poistui myöhemmin.
Kutri on hieman turhamaisena kuvattu tyttö. Hän mainitsee lähes jokaisessa yhteydessä luonnonkiharat hiuksensa, joista hän on hyvin ylpeä. Kutri arvostelee usein Ressua laiskuudesta, koska hänen mielestään beaglen tulisi ajaa jäniksiä. Kutri kuuluu Jaska Jokusen baseball-joukkueeseen, jossa hän pelaa takakentällä lähellä Tellun pelipaikkaa ja on suunnilleen yhtä huono pelaaja kuin Tellu, ellei huonompi. Muutamassa stripissä Kutri on Tellun tavoin rakastunut Amadeukseen ja yrittää ottaa Tellun paikan Amadeuksen pianon ääressä, mutta Amadeus ei välitä hänestä yhtään sen enempää kuin Tellustakaan. Kutri käyttää mekkoa, joka Tenavat-animaatioissa on väriltään violetti.
Kutri esiintyi Tenavissa ensimmäisen kerran 6. maaliskuuta 1961. Vuonna 1961 hänellä oli myös lyhyen aikaa Misse (Faron) -niminen kissa. Se oli ainoa Tenavissa varsinaisesti nähty kissa. Schulz piti Misseä epäonnistuneena ideana, koska kissan läsnäolo sarjassa rajoitti Ressun kehittämistä perinteisestä koirahahmosta ihmismäiseen suuntaan, ja Schulz hankkiutuikin hahmosta pian eroon. Kutri itse poistui Tenavista 1970-luvun puoliväliin mennessä, joskin hän vilahti sen jälkeen vielä parissa yksittäisessä stripissä. Tenavat-animaatioiden musiikin säveltänyt Vince Guaraldi sävelsi Kutrille oman tunnuskappaleen ”Frieda ... with the Naturally Curly Hair”.
Mate Bulić
Mate Bulić on Hertsegovinasta lähtöisin oleva kroaatti pop- ja folk-muusikko. Useat Bulićin kappaleista kertovat hänen kotiseudustaan ja sisältävät elementtejä perinteisestä kroaattimusiikista, kuten lijerica-soitin sekä ganga-tyylinen laulu.
Evankeliset musiikkimessut
Evankeliset musiikkimessut oli vuosittain Helsingissä maaliskuussa järjestetty gospeltapahtuma, joka järjestettiin 41 kertaa. Ensimmäiset musiikkimessut järjestettiin vuonna 1973 Finlandia-talossa. Tapahtuman kulta-aika oli 1970- ja 1980-luvuilla, jolloin tapahtuma oli gospelmusiikin suurin näyteikkuna ja ponnahduslauta uusille esiintyjille. Viimeisen kerran musiikkimessut pidettiin 2013 Nosturissa ja Agricolan kirkossa 15.−17. maaliskuuta 2013. Kyseessä oli Suomen pitkäikäisin gospeltapahtuma. Sen järjesti Suomen Luterilaisen Evankeliumiyhdistyksen (SLEY) nuorisotyö. Perjantaista sunnuntaihin kestäneen tapahtuman aikana oli tarjolla muun muassa gospelmusiikkia useilta kotimaisen gospelin kärkinimiltä, raamattuopetusta ja jumalanpalveluksia. Evankelisten Musiikkimessujen tilalla jatkaa Helsingissä SLEY:n Ihmeellinen viikko -tapahtuma.
OK! (aikakauslehti)
OK! on brittiläinen viikoittainen aikakauslehti, joka on erikoistunut kertomaan julkisuuden henkilöiden elämästä. Vuonna 2005 lehdestä lanseerattiin yhdysvaltalainen versio, jonka seurauksena intialainen painos toukokuussa 2006, espanjankielinen versio Meksikossa vuonna 2006 ja bulgarialainen versio vuonna 2007.
Evankeliset musiikkimessut
2007
Ups, bass'n Helen, Saraste, Juha Heinonen, Antti Itäkylä, Helsingin Evankeliset Opiskelijat, The Road, Sikka-Liisa Huhtinen & Co, Jugesgroup, Ruudolf, Tommi Kalenius band, Anne Hopeavuori, Pekka Laukkarinen, KRS-nuorten draamaa, Kalle Vaismaa, Johannes Häkämies, houseband, L-60º, Realismi, Norman, NutTura, Päivi Niemi, Miika Auvinen, Helsingin kertsi, houseband, Minna & Jussi Pyysalo, Lasse Räty, Juha Tapio, Gary Martin (USA), HB, Tera, Teri Mantere, Juha Heinonen, Panu Mäkelä, NutTura, nuoren puheenvuoro, Minna ja Jussi Pyysalo, houseband, Helsingin kertsi, On C, Ville Auvinen, Elävät kivet, Miika Auvinen.
OK! (aikakauslehti)
Vuonna 2005 lehti sai 1 033 156 englannin puntaa oikeudenkäynnin tuloksena. Lehdellä oli yksinoikeus julkaista kuvat Catherine Zeta-Jonesin ja Michael Douglasin häistä, mutta sen kilpailija Hello! julkaisi myös kuvat. Juttu vietiin kuitenkin myöhemmin hovioikeuteen ja OK! menetti vahingonkorvaukset.
Evankeliset musiikkimessut
2008
The Road, varhaisnuorten lauluryhmä, Liisi Portin, Saija Simanainen, Juha Heinonen, L-60°, Norman, Miika Auvinen band, Anne Hopeavuori, Antti Itäkylä ja Helsingin evankeliset opiskelijat, Kraka, Ariel & Supremos, Miika Auvinen, Panu Mäkelä, Antero Rasilainen, Musti Lähteenmaa, Musti Lähteenmaa & kumppanit, Frail, Saraste, Daikini, Päivi Niemi, Timo Nisula, Exit, Mikko Vaismaa, Kalle Vaismaa, Claas P. Jambor (GER), Tera, Punainen Lanka, Mikko Vaismaa, Juha Heinonen, Sami Liukkonen ja Ismo Vettenranta
OK! (aikakauslehti)
Häät
Lehti on suosittu sen näkyvyydestä julkisuuden henkilöiden häissä.
Evankeliset musiikkimessut
2009
Juha Tapio band, Mikko Vaismaa, Peter Joukainen, Anne Hopeavuori, Juha Heinonen, Santeri Marjokorpi & Helsingin eo, bass'n Helen, Saraste, The Hillman Hunter, Teri Mantere, Leevi Helo & houseband, Jarmo Happonen, Lasse Räty, The Road & lauluryhmä, Olli Helenius trio, kls., Jugesgroup, Essi Tuomala, Helsingin Kertsi, Nina Åström & band, Timo Nisula, The Rain, HB, Miika Auvinen, SwingLoJumpHi ja Jussi Miettinen.
OK! (aikakauslehti)
Häät
Lokakuussa 2005 kolmet julkkishäät olivat samana päivänä — Jordan ja Peter, Kate Garraway ja Derek Draper sekä Samia Ghadie ja Matthew Smith. Lehti julkaisi kaikista erilliset painokset.
Evankeliset musiikkimessut
2010
Kevin Max (USA), Bob K (SWE), Lumina Polaris, Saraste, Tera, Mikko goes to Heaven, Donkey Ride, G-Powered ja Kaemo, Kappeli Sound System
OK! (aikakauslehti)
Häät
Samoin on tapahtunut Ashley ja Cheryl Colen häissä, kuten myös Christina Aguileran häissä. OK! onnistui hankkimaan kuvia myös Tony Parkerin ja Eva Longorian häistä.
Evankeliset musiikkimessut
2012
A&O, Anne Hopeavuori, Saraste, Tarvo Laakso, Kajo, Juha Heinonen, bass'n Helen, Jukka Leppilampi, The Road, Kullervo Puumala, Reijo Arkkila, Teuvo V. Riikonen, Tera(pia), Lauri Halme, The Rain, Miriam, Idän Ihmeet, Blindside (SVE), Kappeli Sound System
OK! (aikakauslehti)
Häät
Muut häät, jotka OK! on uutisoinut, ovat:
Evankeliset musiikkimessut
2013
Good Weather Forecast (GER), HB, GodFM, Saraste, Serafiel, Juha Heinonen, Petra Gröhn ja Helsingin Evankeliset Opiskelijat.
Bob Hoskins
Robert William ”Bob” Hoskins (26. lokakuuta 1942 Bury St Edmunds, Englanti – 29. huhtikuuta 2014 Lontoo, Englanti) oli englantilainen näyttelijä, joka esiintyi teatterissa, televisiossa ja elokuvissa. Hänen läpimurtoroolinsa oli minisarjassa Pennejä taivaasta, mutta hän keskittyi 1980-luvun jälkeen pääasiassa elokuvauraansa. Hoskins voitti urallaan muun muassa Baftan, Golden Globen ja Cannesin elokuvajuhlien parhaan miesnäyttelijän palkinnon elokuvasta Mona Lisa. Muita Hoskinsin elokuvia olivat Pitkä pitkäperjantai, Kuka viritti ansan, Roger Rabbit?, Super Mario Bros., Danny the Dog ja Mrs. Henderson esittää.
Nuoruus
Robert William Hoskins syntyi 26. lokakuuta 1942 Bury St Edmundsissa, minne hänen äitinsä Elsie Lillian oli evakuoitu Lontoosta toisen maailmansodan pommitusten takia. Sodan jälkeen he palasivat Lontooseen, missä Robert-isä työskenteli kirjanpitäjänä ja Elsie-äiti keittäjänä lastentarhassa. Bob oli perheen ainoa lapsi. Hän jätti koulun 15-vuotiaana ja työskenteli sen jälkeen muun muassa vahtimestarina, ikkunanpesijänä ja tulennielijänä.
Ura
Hoskinsin ura alkoi vuonna 1968 sattumalta, kun hän oli ystävänsä mukana teatterin koe-esiintymisessä. Hoskinsia luultiin hakijaksi, ja hän sai lopulta koeluvun jälkeen näytelmän pääroolin. Seuraavien kymmenen vuoden aikana hän vakiinnutti paikkansa teatterissa ja televisiossa. Hänen läpimurtonsa oli vuonna 1978 esitetyssä Dennis Potterin minisarjassa Pennejä taivaasta. Hän oli siitä ehdolla Baftan televisiopalkintoon. Hoskinsin varhaiset elokuvatyöt, kuten vuoden 1972 Up the Front, jäivät vähälle huomiolle, mutta hänen roolinsa gangsterina vuoden 1980 elokuvassa Pitkä pitkäperjantai auttoi hänet myös elokuvamaailman tietoisuuteen. Hoskins oli siitä ehdolla parhaan miespääosan Bafta-palkinnon saajaksi. Hänen 1980-luvun alun tunnetuimpiin teatterirooleihin kuuluu Richard Eyren ohjaama Guys and Dolls Lontoon kansallisteatterissa.
Hoskins keskittyi melkein koko 1980-luvun elokuvauraansa eikä esiintynyt televisiossa kuin muutamia kertoja. Hänen 1980-luvun elokuviaan olivat muun muassa Kunniakonsuli (1983), josta hän oli ehdolla parhaan sivuosan Bafta-palkintoon Francis Ford Coppolan Cotton Club (1984), Terry Gilliamin Brazil – tämän hetken tuolla puolen (1985), jossa hän teki lyhyen komediallisen roolin, komedia Ihana vapaus (1986) ja Kaipaus (1987). Neil Jordanin vuoden 1986 elokuvasta Mona Lisa Hoskins oli ehdolla Oscar-palkintoon. Siinä hän esitti umpirakastunutta entistä rikollista. Elokuvasta hän voitti parhaan miespääosan Baftan, Cannesin parhaan näyttelijän palkinnon ja Golden Globen parhaasta miespääosasta draamaelokuvassa.
Hoskins näytteli Robert Zemeckisin ohjaamassa vuoden 1988 elokuvassa Kuka viritti ansan, Roger Rabbit?. Osittain animoidussa elokuvassa hän esitti temperamenttista yksityisetsivää. Sen jälkeen Hoskins teki ensimmäisen ohjaustyönsä, lähes kokonaan Tšekkoslovakiassa kuvatun ensimmäiseen maailmansotaan sijoittuneen elokuvan Sotavyöhyke.
Hoskinsin ura kävi pohjalla 1990-luvun puolivälissä, kun hän esiintyi useissa elokuvissa, joita yleisesti pidetään huonolaatuisina. Hoskinsin tuon ajan elokuvia olivat muun muassa Super Mario Bros. (1993), jossa hän näytteli nimihahmo Mariota ja Salainen agentti (1996). Hänen toinen ohjauksensa Sateenkaari (1995) oli myös monien mielestä pettymys.
Hoskinsin viimeisten vuosien roolitöitä luonnehti eräänlainen herkkyys. Hän näytteli muun muassa kaihoisaa nyrkkeilyvalmentajaa elokuvassa Työtä vuorotta (1997) ja Viimeisessä kierroksessa, joka kertoi ystävistä, jotka valmistautuvat levittämään kuolleen ystävänsä tuhkat. Brutaalimpaa puoltaan Hoskins esitti elokuvassa Danny the Dog (2005). Judi Denchin vastanäyttelijänä hän oli elokuvassa Mrs. Henderson esittää (2005), ja hän esitti elokuvassa Sparkle yksinäistä ihmistä, joka rakastuu vanhuusiällään, kun taas elokuvassa Made in Dagenham (2010) hän esitti sympaattista ammattiliittolaista, joka puolusti Fordin naistyöntekijöitä.
Trimetyylifosfiitti
Trimetyylifosfiitti (C3H9O3P) on fosfiittiestereihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää orgaanisissa synteeseissä ja palonestoaineena.
Bob Hoskins
Ura
Hoskinsin viimeiseksi elokuvaksi jäi Lumikki ja metsästäjä (2012), jossa hän oli yksi kääpiöistä. Hän ilmoitti vuonna 2012 lopettavansa uransa vuotta aiemmin diagnosoidun Parkinsonin taudin takia. Hoskins kuoli keuhkokuumeeseen 71-vuotiaana 29. huhtikuuta 2014.
Yksityiselämä
Hoskins oli kahdesti naimisissa, ja hän sai neljä lasta: kaksi ensimmäisen vaimonsa Jane Liveseyn ja kaksi toisen vaimonsa Linda Banwellin kanssa.
Trimetyylifosfiitti
Valmistus ja käyttö
Trimetyylifosfiittia valmistetaan fosforitrikloridista ja metanolista ammoniakin tai trietyyliamiinin läsnä ollessa.
Trimetyylifosfiittia käytetään orgaanisissa synteeseissä valmistettaessa esimerkiksi lääkkeitä ja hyönteismyrkkyjä. Se toimii useiden funktionaalisten ryhmien pelkistimenä ja sitä käytetään myös rikinpoistoreagenssina orgaanisista yhdisteistä. Trimetyylifosfiittia käytetään myös polymeerien palonestoaineena.
Datanomi
Datanomi (tieto- ja viestintätekniikan perustutkinto, tieto- ja viestintätekniikan ammattitutkinto) on IT-alan toisen asteen tutkinto, johon sisältyy myös liiketaloudellisia elementtejä. Datanomi-tutkinnon kehitti ATK-instituutti ja ensimmäiset datanomit valmistuivat pitkään kyseisestä erityisoppilaitoksesta, kunnes tutkinto laajeni useimpiin kauppaoppilaitoksiin 1980-luvun alussa. Ennen toisen asteen tutkintouudistusta datanomi oli opistoasteen tutkinto. Datanomin tutkinnon laajuus oli ennen 120 opintoviikkoa, josta 40 opintoviikkoa on yhteisiä ammatillisia opintoja ja 50 opintoviikkoa koulutusohjelman opintoja. Tutkintoon sisältyi vähintään 20 opintoviikon työssäoppimisjakso ja 2 opintoviikon opinnäytetyö. Datanomien koulutus muuttui osaamisperustaiseksi Sipilän hallituksen ammatillisen koulutuksen reformin myötä ja opintojen mittaamisessa ryhdyttiin käyttämään osaamispisteitä, jotka eivät ole aikaan sidottuja. Datanomeja toimii pääasiassa erilaisissa informaatioteknologian tuki- ja myyntitehtävissä sekä tietojärjestelmien kehittämistehtävissä. Ammatillisen koulutuksen uudistusten ja tieto- ja tietoliikennetekniikan sekä tieto- ja viestintätekniikan koulutuksen yhdistämisen takia datanomin tutkintonimike poistuu käytöstä. Viimeiset säännönmukaisesti opiskelleet datanomit valmistuvat vuoden 2022 keväällä. Tämän jälkeen tutkintonimikkeenä on joko ohjelmistokehittäjä tai IT-tukihenkilö.
Koulutus
Päätoimisen opiskelun ohjeellinen kesto on peruskoulun suorittaneelle kolme lukuvuotta ja lukion suorittaneelle kaksi lukuvuotta. Myös kaksoistutkinnot ovat yleisiä datanomiksi opiskeltaessa. Koulutuksessa ensimmäisenä vuonna yleensä opiskellaan enemmän liiketaloutta, markkinointia, tietotekniikkaa ja kirjanpitoa. Seuraavina vuosina painotus on tietojenkäsittelyn opinnoissa. Toisen vuoden opinnot ovat yleensä joko järjestelmätukeen tai ohjelmointiin painottuvia, mutta muitakin mahdollisuuksia on. Esimerkiksi Keravan ja Oulun seudun ammattiopistossa ohjelmointilinja on pelialalle painottunut.
Pikkusinisiipi
Pikkusinisiipi (Cupido minimus) on sinisiipien heimoon kuuluva pienikokoinen päiväperhonen. Laji esiintyy palearktisella alueella. Suurimmillaankin selvästi alle kolmen senttimetrin siipivälillään se on Suomen pienikokoisin päiväperhoslaji.
Koko ja ulkonäkö
pienoiskuva|vasen|200px|Parittelevia yksilöitä Pikkusinisiiven etusiiven pituus on yleensä 9–13 mm ja siipien kärkiväli 18–25 mm. Siipien yläpinnan pohjaväri on tummanruskea. Koiraalla on yläpuolella hajallaan hopeansinisiä suomuja, mutta muuten sukupuolet ovat samannäköisiä. Koiraiden sinisten suomujen määrä kasvaa siirryttäessä pohjoista kohti. Siipien alapinnat ovat vaaleanruskeat ja sekä etu- että takasiiven poikki kulkee mustien, valkoreunaisten täplien rivi. Täplät ovat suurempia kuin niittysinisiivellä (Plebeius semiargus). Siipien alapinnoilla ei ole lainkaan oranssia väriä.
Levinneisyys ja lentoaika
Pikkusinisiipi esiintyy Espanjasta Euroopan läpi Turkkiin, Kaukasukselle ja Aasiassa Mongoliaan ja Amurin seudulle saakka. Laji puuttuu Euroopassa muun muassa Pyreneiden niemimaan eteläosista, Britteinsaarien pohjoisosista ja suurimmasta osasta Fennoskandiaa. Suomessa pikkusinisiipi esiintyy nykyisin vain paikoittain Salpausselällä ja Pohjois-Karjalassa. Kanta on rajusti taantunut. Laji on aiemmin esiintynyt myös Varsinais-Suomessa ja Ahvenanmaalla, mutta on nykyään hävinnyt. Pikkusinisiipi on löydetty myös Kilpisjärveltä, jonne se on ilmeisesti harhautunut Norjasta, jossa laji esiintyy pohjoisempana kuin Suomessa.
Elinympäristö ja elintavat
pienoiskuva|vasen|180px|Munia
Helsingin Raamattukoulu
Helsingin Raamattukoulu on luterilaisen kirkon piirissä toimiva Raamattukoulu (virallisesti organisoitunut säätiöksi). Säätiön tarkoituksena on edistää ja ohjata Raamatun opiskelua ja tuntemusta sekä kouluttaa sopivia henkilöitä palvelemaan Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakuntia. Säätiö tekee myös kristillissosiaalista työtä.
Helsingin Raamattukoulun toiminta on alkanut 1951, kun koulun perustaja sisar (myöhemmin opetusneuvos) Kerttu Vainikainen aloitti Diakonissalaitoksella raamattutunnit. Helsingin Raamattukouluyhdistys perustettiin vuonna 1953, josta muodostettiin nykyinen Helsingin Raamattukoulusäätiö vuonna 1961.
Hypnomen
Hypnomen on alkuvuodesta 1994 perustettu helsinkiläinen yhtye, joka soittaa pääasiassa instrumentaalimusiikkia.
Jäsenet
Hypnomenissä oli alun perin vain kaksi kitaristia, Pekka Laine ja Esa Kuloniemi sekä rumpukone. Vuoden 1994 lopulla rumpukoneen korvasi oikea rumpali, Juha Litmanen. Kuloniemi erosi yhtyeestä 1998 ja tilalle tuli basisti Jan Grön.
Yhtye on ollut vuodesta 2000 viisihenkinen:
Yhtyeen urkurilla ja rumpalilla on myös oma sivuprojekti Nieminen & Litmanen. Lisäksi Esa Kuloniemi ja Juha Litmanen soittavat myös Honey B and the T-Bones yhtyeessä.
An-Nasr
pienoiskuva|Profeetta vuonna 632 Ghadir Khumm -lammen luona yhdessä Alin kanssa. An-Nasr on Koraanin 110. suura. Se luokitellaan medinalaiseksi eli myöhäisvaiheen suuraksi, ja siinä on kolme jaetta. Islamilaisen perimätiedon mukaan se on ajallisesti viimeinen kokonainen suura ja ilmoitettiin profeetta Muhammedin jäähyväispyhiinvaelluksella vuonna 632.
Teksti
pienoiskuva|Suura An-Nasr arabiaksi.
Suuran sisältönä on kehotus ylistää Jumalaa. Se kuuluu Ahsen-Bören suomennoksessa seuraavasti:
Islamilainen tulkinta
Muhammad ibn Jarir al-Tabari käsitteli 900-luvun alussa lyhyttä suuraa kuuden sivun verran ja antoi sille eksegeettisen selityksen. Tabari katsoi, että ensimmäisessä jakeessa mainitulla voitolla tarkoitettiin Muhammedin voittoa Mekasta ja sen quraiš -heimosta. "Suurin joukoin" mukaan liittyvillä ihmisillä tarkoitettiin jemeniläisiä ja Nizar -heimoa. Viimeinen jae viittaa siihen, että profeetan kuolema oli jo lähellä.
Muurasjärven kirkko
Muurasjärven kirkko on Muurasjärven kylässä Pihtiputaan kunnassa sijaitseva kirkko. Kirkko valmistui vuonna 1963 osittain talkootyönä, ja sen suunnitteli arkkitehti Esko Laitinen. Kirkkoa kunnostettiin ja laajennettiin vuonna 1987. Sen vieressä on hautausmaa, joka perustettiin 1930-luvulla.
Kirkkorakennus on torniton pitkäkirkko, jota kattaa viisto pulpettikatto. Kirkon urut on valmistanut Hans Heinrich vuonna 1970.
Eburon-jääkausi
Eburon-jääkausi oli kylmä ajanjakso Pohjois-Euroopassa pleistoseenikaudella noin 1,5-1,8 miljoonaa vuotta sitten. Samaan aikaan havaittua kylmenemistä Alpeilla kutsutaan nimellä Tonava-jääkausi.
Kausi lienee viilennyt loppua kohden. Kaudella oli neljä kylmää huippua, yhteensä seitsemän lämmintä ja kylmää ilmastovaihetta. Lämpiminä vaiheina Alankomaissa oli viileänlauhkean vyöhykkeen havumetsiä, kylminä kausina avointa puutonta kasvillisuutta. Tegelenin alueelta on löydetty merkkejä kylmän ilmaston aiheuttamasta kryoturbaatiosta. Eburonin faunassa näkyi ensi kertaa jääkauden eläimistöä, mm. Alankomaissa sopuli (Dicrostonyx). Harderwijkissä Hollannissa näkyy Norjasta ja Ruotsista siirtynyttä maa-ainesta, jossa on siluurikauden fossiileja.
Kauden alkuun sijoittuu Olduvain magneettisen tapahtuman loppu. Ukrainassa lisääntyi kauden loppua kohden subarktisen kasvillisuuden määrä. Islannissa oli voimakas jäätiköityminen 1,6 miljoonaa vuotta sitten. Alankomaissa oli merkkejä maan jäätymisestä, mikä viittaa ainakin kohtalaiseen jäätiköitymiseen. Kylminä kausina Alankomaiden lämpimimmän kuukauden keskilämpötila oli 5 °C, viileinä kausina noin 1-12 °C.
Alankomaissa oli lämpiminä kausina vain joillain paikoilla harvinaisena lämpimän ilmaston suosypressejä (Taxodium) ja punapuita (Sequoia). Kausi lämpeni hieman alusta alkaen, ja viileni huomattavasti sekä nopeasti lähellä loppuaan, jolloin anemofiilit ruohot ja mänty yleistyivät, niin kuin koivukin. . hieman ennen kauden loppua se lämpeni niin, että muun muassa vaahtera saapui. Yleensä kautta hallitsivat ruohot ja lauhkean vyöhykkeen puut. Vaahteraa esiintyi jonkin verran kauden lopulla yleistyen. Kauden alussa ja keskivaiheessa oli kasvillisuuden mukaan viileämpää/kosteampaa. Kaudella esiintyi myös keskivaiheella runsaasti heiniä ja loppuvaiheessa saroja. Marunaa oli harvinaisena eniten kauden alussa ja lopussa. Eräässä vaiheessa lähellä kauden loppua anemofiilit ruohot yleistyivät. .
Delos
Antiikin aikana Delos oli kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) ja yksi merkittävimmistä panhelleenisistä eli yleiskreikkalaisista kulttipaikoista. Se tunnetaan Apollonin ja Artemiin pyhäkköalueestaan sekä siitä, että se antoi nimen Deloksen meriliitolle. Delos on Kreikan merkittävimpiä arkeologisia alueita. Se on myös Unescon maailmanperintökohde vuodesta 1990.
Deloksen kulttikeskus sijaitsee arkeologisen alueen pohjoisosassa ja asuinkorttelit ja kaupallinen alue eteläosassa. Alueen nähtävyyksiä ovat muun muassa useiden temppelien (muun muassa suuri Apollonin temppeli), agoroiden, stoien ja hienosti koristeltujen yksityistalojen rauniot sekä Pyhä järvi ja sen Leijonaterassin leijonapatsaat. Arkeologisen alueen yhteydessä toimii Deloksen arkeologinen museo.
Maantiede
Delos sijaitsee Välimereen kuuluvassa Egeanmeressä Mýkonoksen lounaispuolella sen ja Ríneian välissä. Saari sijaitsee keskellä Kykladeja, ja koko Kykladien saariryhmä on saanut nimensä siitä, että sen on nähty muodostavan kehän juuri Deloksen ympärille.
pienoiskuva|vasen|Deloksen maisemaa ja arkeologinen alue. Delos on antiikin aikaiseen merkittävyyteensä nähden pienikokoinen ja suhteellisen matala. Saaren suurin pituus pohjois-eteläsuunnassa on noin viisi kilometriä ja suurin leveys itä-länsisuunnassa noin 1,3 kilometriä. Saaren korkein kohta on Kýnthos-vuori (112 metriä). Delos on kokonaisuudessaan arkeologista aluetta ja suojeltu. Saarella asuu nykyisin lähinnä arkeologeja, vartijoita ja muuta arkeologiseen alueeseen liittyvää henkilöstöä.
Mytologia
pienoiskuva|vasen|[[Apollon ja Artemis Deloksella. Kuvitusta attikalaisessa punakuviotekniikalla koristellussa krateerissa, n. 450 eaa.]]