cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hayley Williams
Sooloura
”Simmer”-kappaleen julkaisun yhteydessä Williams selitti kokevansa sooloprojektin mahdollisuutena kokeilla aiempaa vapaammin uusia asioita musiikkia tehdessään. Julkaistuaan ensimmäisen EP:nsä hän kertoi halunneensa jakaa tulevan albumin osiin, jotta kappaleiden tarinat kuultaisiin, kuten hän on ne kokenut. Hän myös toivoi, että kuuntelijat ehtisivät näin pohtia kuulemaansa paremmin, koska albumi kattaa paljon erilaisia teemoja. Albumilta julkaistuilla kappaleilla Williams käy läpi elämässään tapahtuneita asioita; ”Leave It Alone” -kappaleeseen hän kertoi saaneensa inspiraation isoäitinsä onnettomuudesta. Vaikka Petals for Armor julkaistiin Williamsin omalla nimellä, hän teki projektiin liittyen läheisesti yhteistyötä Paramoren jäsenten ja muiden ystäviensä kanssa. Esimerkiksi ”Simmer”-kappaleen Williams on kirjoittanut yhdessä Taylor Yorkin ja Paramoren kiertuejäsenen, Joey Howardin, kanssa. ”Roses/Lotus/Violet/Iris”-kappaleella puolestaan vierailee Boygenius-superyhtye, johon kuuluvat Julien Baker, Phoebe Bridgers ja Lucy Dacus.
Williams esitteli uuden taustayhtyeensä sosiaalisessa mediassa esitettyään ”Simmer”-kappaleen ensimmäistä kertaa livenä helmikuussa 2020. Siihen kuuluvat muun muassa kiertuejäseninä myös Zac Farron HalfNoise-yhtyeessä soittavat Howard ja Gavin McDonald sekä Melanie Faye, joka tuli tunnetuksi viraalihitiksi muodostuneesta kitaransoittovideosta. Maaliskuun alussa Williams julkaisi ensimmäisen soolokiertueensa esiintymispäivämäärät. Kiertueen oli tarkoitus alkaa Euroopasta toukokuussa 2020 pian albumin julkaisun jälkeen ja päättyä Yhdysvaltoihin saman vuoden kesäkuussa. Se jouduttiin kuitenkin siirtämään vuodelle 2021 koronaviruspandemian takia.
Good Dye Young
Williams lanseerasi Good Dye Young -brändin yhdessä meikki- ja hiusstylistinsä Brian O’Connorin kanssa vuonna 2016. Brändiin kuuluu sarja vegaanisia, värikkäitä kevytvärejä ja muita hiustuotteita, jotka valmistetaan eläinkokeettomasti. PETA valitsi yhtiön hiusvärit parhaiksi vegaanisiksi hiusväreiksi vuonna 2017.
Alun perin hiusvärisarjaan kuului viisi räikeää kevytväriä, mutta värivalikoima on sittemmin kasvanut. Vuonna 2017 Good Dye Young julkisti innovatiivisen Poser Paste -hiusmeikkisarjan, joka on samaan aikaan sekä hiusväri että hiusten muotoilutuote. Brändin kevytväreistä poiketen tuote lähtee pois yhdellä pesulla ja onkin tarkoitettu väliaikaiseen käyttöön. Vuonna 2020 yhtiö julkaisi kokoelman pastellisävyisiä kevytvärejä kirkkaiden värien rinnalle.
Yhtiön perustajat, Williams ja O’Connor, tapasivat ensimmäistä kertaa, kun Paramore oli kuvaamassa musiikkivideota ”Emergency”-kappaleelle. Tuolloin 16-vuotiaalla Williamsilla oli kastanjanruskeat hiukset, mutta hän halusi hiustensa muistuttavan videolla liekkiä: muuten punaiset, mutta latvoissa tulisi olla keltaista. Vuonna 2019 Williams arveli, että idea tähän oli syntynyt luultavaksi siksi, että toimittajat olivat jo silloin kuvailleet häntä ”liekkitukkaiseksi laulajaksi”. Hän ei kuitenkaan osannut itse värjätä hiuksiaan kuten halusi, joten hän sai apua kauneushoitolasta, jossa O’Connor tuolloin työskenteli. O’Connorista tuli myöhemmin Williamsin stylisti ja vuonna 2011 he alkoivat suunnitella omaa hiusvärisarjaa, joka lopulta näki päivänvalon vuonna 2016. Williams pitää O’Connoria yhtenä parhaista ystävistään, joille hän omisti huhtikuussa 2020 julkaistun ”My Friend” -kappaleensa.
Williams mukaan hänen kohdallaan ”musiikki ja hiusväri ovat aina kulkeneet käsi kädessä” ja hän halusi yhdistää musiikin myös omaan merkkiinsä. Osa Good Dye Young -hiusväreistä on nimetty musiikkiteeman mukaisesti. Voimakkaan vaaleanpunainen ”Ex-Girl” sai nimensä No Doubt -yhtyeen ”Ex-Girlfriend”-kappaleesta, jonka musiikkivideolla Gwen Stefani esiintyy väriä inspiroineissa hiuksissa. Kirkkaanoranssi ”Riot”-väri on nimetty Paramoren vuonna 2007 julkaistun Riot!-albumin mukaan. Väri vastaa Williamsin ikonisena pidettyä hiusväriä, jonka Williams ja O’Connor loivat ”Misery Business” -kappaleen musiikkivideota varten.
Williams värjää itse hiuksiaan omilla väreillään silloin tällöin, mutta Good Dye Young on tunnettu myös muiden julkisuuden henkilöiden keskuudessa. Sillä hiuksensa ovat värjänneet muun muassa Lights ja Troye Sivan sekä Twenty One Pilots -yhtyeen Josh Dun, joka on nimetty yhtiön viralliseksi lähettilääksi. Myös Taylor Swiftin on arveltu käyttäneen sarjan tuotteita.
Julkisuuskuva
pienoiskuva|Williams esiintymässä vuonna 2013. Oransseja hiuksia pidetään hänen tavaramerkkinään.
Kun Paramore perustettiin vuonna 2004, naisjohtoisia rockyhtyeitä oli harvassa, joten perinteisesti misogynisenä pidettyä punkia soittavan yhtyeen keulakuvana teini-ikäinen Williams herätti paljon mielenkiintoa. Hän on myöhemmin paljastanut, että tunsi tuolloin olonsa yksinäiseksi ja pelkäsi, että häntä ei otettaisi vakavasti. Taitavana laulajana ja voimakkaasta äänestään tunnettu Williams on kuitenkin muuttanut käsitystä naisten asemasta musiikkimaailmassa. Snail Mail -taiteilijanimeä käyttävä Lindsey Jordan kertoi, että ”ei tiennyt tyttöjen saavan kuulua yhtyeisiin” ennen kuin hän näki Paramoren esiintyvän ollessaan kahdeksanvuotias. Monet muutkin muusikot, kuten Demi Lovato, Lil Uzi Vert, Grimes ja Princess Nokia, ovat tuoneet esiin, että yhtyeellä ja erityisesti Williamsilla on ollut vaikutusta heidän uraansa tai teoksiinsa. Suomalaisartisteista Sanni ja Robin Packalen ovat nimenneet Paramoren yhdeksi esikuvistaan. Vuonna 2014 Billboard palkitsi Williamsin Trailblazer-palkinnolla naisartistina, joka on musiikillaan avannut ovia muille. Williams kommentoi palkitsemistaan seuraavasti:
Ansioistaan huolimatta Williamsia on kritisoitu antifeminismistä Paramoren ”Misery Business” -kappaleen sanojen takia. Kappaleessa lauletaan ”Once a whore, you’re nothing more / I’m sorry that’ll never change”. Williams vastasi kritiikkiin vuonna 2015 kertomalla, että ei tunne enää 26-vuotiaana samoin kuin kirjoittaessaan kappaletta 17-vuotiaana, ja myönsi olleensa aiemmin kapeakatseinen. Paramore ilmoitti vuonna 2018, että ei aio enää esittää kappaletta, koska yhtye kokee kasvaneensa yli sen sanomasta. Kun Spotify lisäsi kappaleen naisrockmuusikoita esittelevälle soittolistalleen vuonna 2020, Williams totesi, että kappaletta ei tulisi käyttää naisten tukemiseen.
Etenkin uransa alkuaikoina Williams tunnettiin paitsi naismuusikkona rockmaailmassa myös värikkäistä hiuksistaan. Hän on kertonut olleensa aina kiinnostunut itsensä ilmaisemisesta muodin avulla ja kiinnostus johti lopulta oman hiusvärimerkin luomiseen vuonna 2016. Vuosien varrella Williams on kokeillut monia räikeitä värejä ja erilaisia tyylejä, mutta vanhemmiten hän on värjännyt hiuksiaan pääosin rauhallisemmilla sävyillä. Ennen kuin Williams vaalensi hiuksensa platinanvaaleiksi vuonna 2016, hän oli viettänyt melkein koko uransa neonvärisissä hiuksissa, jotka olivat suurimman osan ajasta oranssit mutta välillä myös esimerkiksi siniset tai vihreät. Värimuutoksen syyksi Williams kertoi, että ei halunnut enää elää menneisyydessä, vaan aloittaa puhtaalta pöydältä. Hän ajatteli värittömyyden kuvaavan neonvärejä paremmin hänen senhetkistä ankeaa ja ilotonta tunnetilaansa. Muutoksen jälkeen Williams on värjännyt hiuksiaan kirkkaammilla väreillä muutamia kertoja.
Viime vuosina Williams on puhunut julkisuudessa paljon mielenterveysongelmista. Hän on ollut avoin omasta masennuksestaan, mikä on kerännyt kiitosta faneilta. Vuonna 2019 hän vastasi Bonnaroo-festivaalilla pisteestä, jossa jaettiin tietoa mielenterveysongelmista ja tarjottiin mahdollisuus rauhoittua esimerkiksi joogan parissa. Williams oli innoissaan pystyessään konkreettisesti yhdistämään musiikin ja mielenterveyden, koska kokee itse musiikin tärkeäksi parantavaksi tekijäksi. Vuotta myöhemmin hän ilmaisi olevansa huolissaan nopeasti urallaan etenevien artistien, kuten Billie Eilishin, jaksamisesta, sillä elämästä on tullut internetkulttuurin myötä aiempaa hektisempää.
Yksityiselämä
Williamsin vanhemmat, Cristi ja Joel, joihin hänellä on hyvät välit, erosivat Williamsin ollessa lapsi. Molemmat vanhemmat ovat sittemmin avioituneet uudestaan. Williamsilla on kaksi biologista siskopuolta, McKayla ja Erica, isänsä puolelta. Lisäksi hänellä on vanhempiensa uusien avioliittojen kautta kolme velipuolta ja kaksi siskopuolta, jotka eivät ole biologisesti hänelle mitään sukua. Williamsin isä kiersi yhtyeen alkuvuosina Paramoren mukana sen jäsenten nuoruuden vuoksi.
Williams seurusteli New Found Glory -yhtyeen kitaristin, Chad Gilbertin, kanssa vuodesta 2008 vuoteen 2017. He tapasivat yhtyeiden ollessa kiertueella yhdessä. He avioituivat helmikuussa 2016, mutta ilmoittivat eroavansa heinäkuussa 2017. Ennen Gilbertiä Williams seurusteli Paramoren silloisen kitaristin, Josh Farron, kanssa.
Williams on kertonut julkisuudessa avoimesti sairastavansa masennusta ja kärsivänsä traumaperäisestä stressihäiriöstä.
Gros-Islet (kunta)
thumb| Kunta keltaisella, sen keskustaajama punaisella. Gros-Islet on kunta Saint Lucian pohjoiskärjessä Karibialla. Sen pinta-ala on 101 km2 ja vuoden 2010 asukasluku 22 647. Gros-Islet on Saint Lucian nopeimmin kasvava kunta; vuosina 2001–2010 kunnan väkiluku kasvoi yli 20%.
Gros-Islet samannimisessä keskustaajamassa on moderni krikettikenttä, jossa pelattiin maailmancupin otteluita 2007. Matkailijat suosivat Gros-Isletiä myös joka perjantai järjestettävien katujuhlien takia.
Kunnan pohjoisosassa on Pigeon Islandin vanha linnoitus. Pigeon Island on nykyisin kansallispuisto. Kylästä on noin 20 minuutin kävelymatka piennartietä pitkin Pigeon Pointiin.
Rafael Tšimiškjan
Rafael Tšimiškjan (23. maaliskuuta 1929 Tbilisi, Georgia – 25. syyskuuta 2022) oli Neuvostoliittoa urallaan edustanut painonnoston olympiavoittaja.
Tšimiškjan voitti olympiakultaa höyhensarjassa Helsingissä 1952. Hänen punnerrustuloksensa oli 97,5 kg, tempaustuloksensa 105 kg ja työntötuloksensa 135 kg. Yhteistuloksellaan 337,5 kg hän voitti hopealle sijoittuneen maanmiehensä Nikolai Saksonovin viidellä kilolla. Maailmanmestaruuden hän voitti Wienissä 1954 ja Münchenissä 1955, molemmissa yhteistuloksella 350 kg..
The Avengers
The Avengers tai Avengers tarkoittaa seuraavia asioita:
Helmut Kohl
Helmut Josef Michael Kohl (3. huhtikuuta 1930 Ludwigshafen – 16. kesäkuuta 2017 Ludwigshafen) oli saksalainen poliitikko, joka toimi Saksan liittotasavallan liittokanslerina 1. lokakuuta 1982 – 27. lokakuuta 1998. Hän johti liittokanslerikaudellaan rauhanomaista operaatiota, joka johti vuonna 1990 Saksan jälleenyhdistymiseen. Hän edusti Saksan kristillisdemokraattista puoluetta CDU:ta, jonka puheenjohtajana hän oli vuosina 1973–1998. Koulutukseltaan Kohl oli filosofian tohtori; hän oli väitellyt historiasta.
Nuoruus
Kohl syntyi kolmantena lapsena konservatiivisen katolilaiseen virkamiesperheeseen, joka oli uskollinen katolilaiselle keskustapuolueelle sekä ennen että jälkeen natsien valtaannousun. Hänen vanhempi veljensä kuoli toisen maailmansodan aikana. Kohl meni sodan loppuvaiheessa Saksan armeijaan asevelvolliseksi sotamieheksi mutta ei ehtinyt osallistua taisteluihin.
Kohl liittyi vastaperustettuun kristillisdemokraattiseen puolueeseen vuonna 1946. Vuodesta 1950 Kohl opiskeli lakia Frankfurt am Mainissa mutta vaihtoi vuotta myöhemmin historian opintojen pariin Heidelbergin yliopistossa. Filosofian tohtorin arvonsa hän sai vuonna 1958, minkä jälkeen lähti liike-elämään.
Kohl solmi avioliiton Hannelore Rennerin (1933–2001) kanssa vuonna 1960. Heille syntyi kaksi poikaa. Valoyliherkkyydestä kärsinyt Hannelore Kohl teki itsemurhan vuonna 2001.
78-vuotias Kohl meni uudelleen naimisiin pitkäaikaisen naisystävänsä Maike Richterin kanssa vuonna 2008.
1970–1980-luvut
Kohl valittiin Ludwigshafenin kunnanvaltuustoon vuonna 1960 ja Rheinland-Pfalzin maapäiville vuonna 1963. Vuonna 1969 hänestä tuli osavaltion pääministeri. Hän yritti myös CDU:n puheenjohtajaksi vuonna 1971, mutta Rainer Barzel valittiin hänen sijastaan. Barzel yritti kaataa sosiaalidemokraattien (SPD) ja vapaiden demokraattien (FDP) hallituksen, mikä epäonnistui, ja Kohlista tuli hänen jälkeensä puoluejohtaja vuonna 1973.
Kohlin kanslerinasema oli kiistelty, koska CDU/CSU ja FDP eivät olleet lähteneet vuoden 1980 vaaleihin yhdessä. Kuukauden kuluessa Kohl pyysi itselleen epäluottamuslauseen, ja maaliskuussa 1983 järjestettiin uudet vaalit, joissa Kohlin tukijat saivat murskavoiton.
Yhdysvaltain presidentti Ronald Reagan vieraili Saksassa osana Bonnin G6-konferenssia. Hän vieraili Kohlin kanssa 5. toukokuuta 1985 Bergen-Belsenin keskitysleirillä sekä laski Kohlin kanssa seppeleen Bitburgin sotilashautausmaalla. Tämä herätti Saksassa ja Yhdysvalloissa suurta kohua, koska hautausmaalle oli haudattu myös natsi-Saksan aikaisia Waffen-SS-joukkojen jäseniä. Vierailu Bergen-Belsenissä ei kuulunut Reaganin alkuperäiseen suunnitelmaan, vaan se lisättiin ohjelmaan kohun seurauksena.
Saksojen yhdistyminen
Vuoden 1987 vaalien jälkeen Kohl muodosti kolmannen hallituksensa ja tapasi samana vuonna Erich Honeckerin. Tämä oli ensimmäinen Länsi-Saksan ja Saksan demokraattisen tasavallan johtajien tapaaminen. Sitä pidettiin osoituksena Kohlin Ostpolitik-linjan jatkamisesta. Vuonna 1989 Berliinin muurin murtuessa Kohl hyödynsi tilaisuutta ja esitteli kymmenen kohdan ohjelman ”Saksan ja Euroopan jaon voittamisesta”. Hän haki sille Neuvostoliiton Mihail Gorbatšovin tuen, ja 18. toukokuuta 1990 DDR:n kanssa solmittiin talous- ja sosiaalinen unioni. Kohl sai sovittua toisen maailmansodan voittajavaltojen kanssa Saksan yhdistymisestä ja luopui Länsi-Saksan aluevaateista Puolalta. Vuonna 1993 Kohl vahvisti Tšekin kanssa sopimuksen Sudeettimaan aluevaatimuksista luopumisesta.
Saksojen yhdistymissopimuksen allekirjoittivat 12. syyskuuta 1990 Itä-Saksan viimeinen pääministeri Lothar de Maizière ja Länsi-Saksan ulkoministeri Hans-Dietrich Genscher. Yhdistymisen hetkellä Itä-Saksa oli niin aineelliseen kuin henkiseenkin vararikkoon joutunut valtio, jonka talouselämän ja infrastruktuurin jälkeenjääneisyyden sekä ympäristötuhojen korjaamisen ennustettiin maksavan läntiselle Saksalle useana tulevana vuonna 100 miljardia markkaa, mikä oli viisi prosenttia Saksan vuotuisesta bruttokansantuotteesta. Kohlin kannatuksen heikkenemisestä itäisessä Saksassa alkoi näkyä merkkejä jo keväällä 1991 veronkorotusten tullessa tietoon.
Tammikuussa 1991 Saksan liittopäivät valitsivat Kohlin yhdistyneen Saksan ensimmäiseksi liittokansleriksi. Yhdistynyt Saksa osoitti Kohlin johdolla rauhantahtonsa muun muassa pysyttelemällä syrjässä alkuvuonna 1991 käydystä Persianlahden sodasta.
1990-luku
Vuoden 1990 koko Saksan laajuisissa vaaleissa Kohlin suosio oli korkealla, ja hän voitti helposti vastaehdokkaansa SPD:n Oskar Lafontainen. Vuonna 1994 vaalivoitto oli jo niukempi.
1990-luvun lopulla Kohlin suosiota vähensi yhdistymisestä johtunut talousrasitus ja korkeat työttömyysluvut. Ulkopolitiikassa hän oli menestyksekkäämpi ja sai Euroopan keskuspankin Frankfurt am Mainiin vuonna 1998. Kohl tuki voimakkaasti Suomen ja muiden Pohjoismaiden sekä Itävallan liittymistä Euroopan unionin jäseniksi. Suomen osalta Kohl kävi useita kahdenkeskisiä keskusteluja Suomen pääneuvottelijan, ulkomaankauppaministeri Pertti Salolaisen, kanssa.
Varsinkin itäisessä Saksassa työttömyys ja köyhyys ruokkivat 1990-luvulla äärioikeistoa, ja uusnatsit polttivat turkkilaisten siirtolaisten koteja ja afrikkalaisten pakolaisten vastaanottokeskuksia. Kohlia arvosteltiin siitä, ettei hän tuominnut kyllin selvästi ja tarmokkaasti uusnatsien iskuja. Häntä moitittiin myös ylimielisestä asenteesta pienempiä Itä-Euroopan maita kohtaan.
Gerhard Schröderin johtama SPD:n ja vihreiden hallitus nousi valtaan vuoden 1998 vaaleissa, minkä jälkeen Kohl erosi CDU:n johdosta ja jäi pääasiassa politiikasta. Hän oli kuitenkin vielä liittopäivien jäsen, kunnes luopui paikastaan vuoden 2002 vaaleissa.
Lahjusskandaali
Kohlia ja CDU:ta ravisteli vuonna 1999 lahjusskandaali, eikä Kohl lain edellyttämällä tavalla suostunut kertomaan, keneltä oli saanut 1,5–2 miljoonan Saksan markan vaalirahoituslahjoituksen parlamenttivaalien alla. Frankfurter Allgemeine Zeitung julkaisi joulukuussa CDU:n silloisen pääsihteerin, nousussa olleen poliitikon Angela Merkelin, kirjoittaman artikkelin, jossa tämä vaati Kohlin eroa. Odotusten vastaisesti artikkeli johti paitsi Kohlin, myös puolueen puheenjohtajan Wolfgang Schäublen kaatumiseen, ja Merkelin matka kohti Saksan liittokanslerin paikkaa alkoi.
Viimeiset vuodet
Vuonna 2008, seitsemän vuotta ensimmäisen vaimonsa Hannelore Kohlin kuoleman jälkeen, Helmut Kohl kaatui kotonaan portaissa ja sai vakavan aivovamman, jonka vuoksi hän menetti puhekykynsä lähes täysin ja joutui pyörätuoliin. Vain muutamaa kuukautta myöhemmin Kohl solmi uuden avioliiton 34 vuotta nuoremman naisystävänsä, liittokanslerinviraston entisen työntekijän Maike Richterin, kanssa. 2010-luvulla Kohlit esiintyivät julkisuudessa harvakseltaan. Vuonna 2015 Kohl oli useita kuukausia sairaalan teho-osastolla suolistoleikkauksen jälkeen.
Kohlin pojat Peter ja Walter ovat kuvanneet välejään isäänsä hyvin viileiksi ja etäisiksi. Isän uuden avioliiton myötä välit kylmenivät entisestään, eikä Kohl koskaan tavannut lastenlapsiaan.
Kohl kuoli 87-vuotiaana 16. kesäkuuta 2017. Hänelle järjestettiin 1. heinäkuuta 2017 eurooppalainen muistotilaisuus, jonka yhteydessä hänen ruumisarkkunsa tuotiin Euroopan parlamentin istuntosaliin Strasbourgiin. Sen jälkeen Kohlin ruumis kuljetettiin Saksan Speyeriin, jossa hänet haudattiin Speyerin tuomiokirkon kirkkomaalle. Tutkija Kimmo Elon mukaan hautajaiset olivat lisäepisodi Maike Kohl-Richterin jo ennen Kohlin kuolemaa alkaneessa kamppailussa Kohlin asemasta niin saksalaisten kuin eurooppalaistenkin muistissa.
Yksityisarkisto
Kohlin kotiarkistossa arvioidaan olevan hänen virkaansa liittyvää aineistoa. Kiista arkistosta syntyi jo ennen Kohlin kuolemaa. Maike Kohl-Richter, joka jo Kohlin eläessä asettui Kohlin ja julkisuuden väliin, ei salli tutkijoiden tutustua aineistoon, jossa uskotaan olevan tietoa Kohlin valtakauden päätösten taustoista, kulissikeskusteluista ja Kohlin yhteyksistä vaikuttajien kanssa.
Me tulemme taas
Me tulemme taas (1953) on Armand Lohikosken ohjaama romanttinen viihde-elokuva, joka jatkaa suomalaista tukkilaiselokuvaperinnettä. Se oli Lohikosken ensimmäinen ohjaustyö. Kriitikoiden arvosteluista huolimatta elokuva oli aikoinaan elokuvateattereissa hyvin suosittu.
Elokuva kertoo vanhan ja nuorten tukkilaisten romantiikasta Katri Karkelan (Anneli Sauli ensimmäisessä elokuvaroolissaan), Leski-Kaisan (Siiri Angerkoski) ja hänen tyttärensä kanssa. Rakkaussuhteiden lisäksi Katrin isä, talollinen Konsta Karkela, havittelee myllyä ja sen maita. Elokuvassa kuvataan muutakin tukkilaiselämää, esimerkiksi Reetrikin (Masa Niemi) ja Valfriitin tempauksia. Toivo Kärjen musiikki on elokuvassa keskeisessä asemassa.
Tuotanto
Kuvauksissa Tapio Rautavaara joutui todelliseen vaaraan, kun hänen jalkansa juuttui kiinni tukkisumaa purettaessa
Arviot
Aikalaiskriitikoiden näkemys tiivistyy Juha Nevalaisen (Ilta-Sanomat) arviossa, jossa hän suomii Helismaan käsikirjoitusta, mutta antaa kiitoksen ohjaajalle. Myös Jörn Donnerin (Vapaa Sana) mukaan Lohikoski ”pelastaa surullisen aiheen säädylliselle tasolle”.
Luettelo Sega Mega-CD -peleistä
Tämä on luettelo Sega Mega-CD -peleistä.
El Pintor
El Pintor on yhdysvaltalaisen rockyhtye Interpolin viides studioalbumi, joka julkaistiin syyskuussa 2014. Albumi ylsi Britannian albumilistalla parhaimmillaan sijalle 9. ja kotimaassaan Yhdysvaltain Billboard 200-listan sijalle 7. El Pintorilta julkaistiin singlenä viisi kappaletta.
Radio Rock
thumb|Radio Rockin logo vuosina 2012–2020 Radio Rock on Sanoma-konserniin kuuluvan Nelonen Median omistama rockmusiikkiin painottuva valtakunnallinen kaupallinen radiokanava. Radio Rockin lähetys alkoi 1. tammikuuta 2007 keskiyöllä entisen Radio Cityn taajuudella. Ensimmäinen sen taajuuksilla soitettu kappale oli Metallican ”Master of Puppets”. Varsinaiset juonnetut lähetykset alkoivat 15. tammikuuta 2007. Radio Rock aloitti lähetyksensä Internetissä 2. heinäkuuta 2007.
Radioaseman juontajina ja toimittajina toimii entisiä Radio Cityn, YleQ:n ja YleX:n työntekijöitä, kuten Klaus Flaming, Marce Rendic ja Jone Nikula. Muita juontajia ovat Harri Moisio, Jussi 69, Laura Vähähyyppä ja Kim Sainio. Radio Rockin entisiä juontajia ovat Veera Karhuvaara, Jenni Alexandrova, Aki Linnanahde, Lassi Narinen, Jani Juntunen, Riku Sottinen ja Jussi Heikelä.
Radio Rockin musiikkipäällikkö on Jussi Mäntysaari, joka seurasi tehtävässään Mikko Koivusipilää.
Radioaseman kohderyhmä on 20–44-vuotiaat miehet. Radio Rockilla on viikoittain noin 660 000 kuulijaa, joista noin 70 prosenttia on miehiä. Aseman kuuluvuusalueella asuu noin 4,2 miljoonaa ihmistä. Radio Rockin mainonnassa käytetään maskottina "rokkikukkoa".
Radio Rock aloitti keväällä 2007 verkkosivuillaan Rock-klubin, johon osallistumalla voi voittaa kaksi lippua haluamaansa musiikkitapahtumaan. Parhaimmillaan Rock-klubissa on ollut noin 37 000 jäsentä. 5. joulukuuta 2007 radioasema järjesti ensimmäisen Radio Rock Finlandia -musiikkitapahtuman Helsingin jäähallissa, jossa valittiin verkkosivujen kautta tapahtuvan äänestyksen avulla ensimmäisen Radio Rock Finlandia -palkinnon saaja. Ensimmäisen palkinnon voitti Hanoi Rocks.
Metallican konsertoidessa Suomessa 15. heinäkuuta 2007 Radio Rock soitti ainoastaan yhtyeen kappaleita. Ennen kyseistä konserttia Radio Rockin verkkosivujen äänestyksessä valittiin Metallican paras albumi. Palkintoina kilpailussa olivat James Hetfieldin ja Kirk Hammettin "signature"-kitarat. Äänestyksessä annettiin yli 10 000 ääntä. Myöhemmin valittiin myös Metallican paras kappale samanlaisessa äänestyksessä. Äänestyksen voitti "Master of Puppets".
Syksyllä 2007 Radio Rockin verkkosivujen äänestyksessä valittiin AC/DC:n paras kappale. Äänestyksen voitti "Thunderstruck".
Syksyllä 2008 Radio Rockin verkkosivuilla avautui Radio Rock Store, josta voi kuunnella ja ladata musiikkia kiinteällä kuukausimaksulla.
Vuoden 2009 ajan radioasemalla esitettiin joka viikko maailman suurimpia yhtyeitä.
Vuoden 2009 Radio Gaalassa Heikelä-Linnanahde Korporaatio palkittiin vuoden radio-ohjelmana.
Toukokuussa 2015 Julkisen sanan neuvosto antoi kaikkien aikojen ensimmäisen vakavan huomautuksensa Radio Rockille Jone Nikulan vääriin tietoihin perustuneista syytöksistä hänen kommentoidessaan hinkuyskään kuolleen vauvan uutistapausta. Neuvoston mukaan radioasema rikkoi vaatimusta lapsiuhrin ja tämän vanhempien hienotunteisesta kohtelusta sekä tietojen tarkistamisesta.
Jonen päivävuoro
Rockin päivävuoro arkisin kello 11–15, jota juontaa Jone Nikula. Nikulalle voi myös vinkata kokemisen arvoisesta verkkosivustosta. Kesällä ohjelmapaikalla kuullaan Jone ja Kesäpojat -ohjelmaa ja vastaavasti ennen joulua Jone ja Tiernapojat -ohjelmaa. Kesäpojat koostuvat suomalaisista rock- muusikoista ja Tiernapojissa jo useamman vuoden ajan ovat vaikuttaneet Jussi 69 ja Jussi Lampi.
Rockin iltapäivä
Rockin iltapäivä arkisin kello 15–18, jota juontaa Marce Rendic. Ohjelmassa kuullaan myös vierasta, joka valitsee top 5-kappaleet valitsemastaan aiheesta soitettavaksi joka arkipäivälle. Iltapäivässä on myös verkkosivujen kautta tapahtuva äänestys, jossa voi äänestää arkipäivien ajan, onko jokin kappale "rautaa" vai "roskaa". Marcen lomaillessa ohjelmaa on juontanut myös Jussi 69.
Radio Rockin Ilta
Ma-to klo 18–20: Radio Rockin iltavuoro ja Laura Vähähyyppä, ajankohtainen musiikkiohjelma.
Ma-to klo 20–21 Klaus Flamingi n 64 vuotta
Pe klo 18–20: Rockin Sometoiveet, juontajana Jussi 69.
Viikonloppu
La:
12–15: Jussi 69:n Lauantaibrunssi
15–17: Rakkaudesta lajiin. Ohjelman vieraat kertovat suhteestaan omaa lajiaan kohtaan. Toimittajana Laura Vähähyyppä.
Su:
100 rockin legendaa
Vuonna 2008 Klaus Flaming kokosi 100 eri myyttiä rockin historiasta ja selvitti niiden taustat.
Radio Rockin suurimmat kappaleet
Vuoden 2009 aikana äänestettiin Radio Rockin suurimmat yhtyeiden 10 parasta kappaletta.
500 Kovinta Rock kappaletta
Vuonna 2011 Radio Rock listasi 500 kovinta rock kappaletta äänestäjien mukaan. Ääniä annettiin 62 470, joista 500 parasta pääsi listalle.
500 parasta rockbiisiä / 2016
Top 10:
Radio Rockin 12 ikonia
Vuonna 2019 Radio Rockin kuuntelijat äänestivät, mitkä 12 yhtyettä olivat heidän mielestään kovimmat ikonit. Kunkin yhtyeen top 10 äänestettiin ja esiteltiin Radio Rockilla joka kuukausi.
20 2000-luvun kovinta rocklevyä
Myös Radio Rockin juontajat äänestivät oman top 20-listansa ja se esiteltiin taajuudella läpi syksyn 2020.
Palkinnot
Radio Gaala 2009:
Radio Gaala 2010:
Radio Gaala 2021:
Antennitaajuudet
Radio Rockin taajuudet 1. tammikuuta 2020 alkaen.
Albumit
Radio Rock on julkaissut myös kolme kokoelma-albumia:
Paneeli
thumb|Vasemmalla 5-sorminen paneeli, oikealla helmipaneeli. Paneeli on yleisnimike toisiinsa ponttiliitoksin yhdistettäville verhouskappaleille. Paneeli on valmistettu yleisimmin puusta höyläämällä. Paneeleita voidaan valmistaa myös puukuitumateriaaleista kuten mdf:stä, tai vaikkapa muovista suulakepuristamalla. Yleisimmät puupaneelimateriaalit ovat mänty ja kuusi, mutta käytännössä paneeli voidaan valmistaa mistä tahansa sahatavarana saatavilla olevasta puulajista, kuten haavasta, tervalepästä, tai keisaripuusta. Puupaneeleita voidaan käsitellä lakkaamalla, vahaamalla, öljyämällä ja maalaamalla. Puupinnan sävyä voidaan myös muuttaa petsaamalla tai pintakäsittelemällä sävytetyillä lakoilla, öljyillä tai vahoilla. Puukuitupaneelit ovat joko maalattuja tai pinnoitettuja laminoimalla.
Paneelia käytetään yleisimmin rakennusten ulkoverhouksissa, sekä kattojen ja seinien sisäverhouksissa. Yleinen paneelin käyttötapa on ns. puolipaneeli, joka tarkoittaa sisäseinän paneloimista pystyyn n. 1 000–1 200 mm:n korkeudelle lattiasta.
Puupaneelit luokitetaan koon, puumateriaalin, pinnanlaadun, oksaisuuden, käyttötarkoituksen, ponttityypin ja profiilin mukaan. Esimerkiksi merkintä 15×95 STV/OK tarkoittaa 15 mm paksua, 95 mm leveää oksaista kuusipaneelia, jonka tarkennus STV tarkoittaa sisäpaneeli-täyspontti-vinokantti. HS 18×120 UYS tarkoittaa taas 18 mm paksua, 120 mm leveää hienosahattua paneelia, jonka tarkenne UYS tarkoittaa Ulkopaneeli-yksinkertainen pontti-suora kantti. Ulkoverhouspaneelit ovat yleensä kuusipaneeleita mäntyä paremman kosteudenkeston takia.
Suomessa käytössä olevista paneeleista ja profiileista on olemassa RT-kortteja. 2006 aikana on julkaistu EN-sarjan standardi, jossa on määritetty muun muassa paneelien mittatoleransseja.
Aiheesta muualla
Panel
Daniel Norrmén
Daniel Norrmén (o.s. Ahnström, s. 11. helmikuuta 1975, Tukholma, Ruotsi) on ruotsalainen jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Norrmén edusti usean kauden ajan Suomen sarjoissa IFK Mariehamnia, jonka kapteeninakin hän toimi. Nykyään Norrmén toimii IFK Mariehamnin päävalmentajana.
IFK Mariehamniin Norrmén siirtyi tukholmalaisesta IF Brommapojkarnasta kaudeksi 2003. Hän oli mukana nostamassa heti ensimmäisellä kaudellaan IFK Mariehamnia Ykköseen ja heti seuraavalla kaudella aina Veikkausliigaan asti.
IFK:n kannattajien keskuudessa Norrmén tunnetaan nimellä Ahna, joka juontaa juurensa hänen entiseen sukunimeensä Ahnströmiin. Norrmén vaihtoi nimensä keväällä 2008 mentyään naimisiin.
Martin Parr
Elämä ja ura
Parr kiinnostui valokuvauksesta Yorkshiressa asuneen isoisänsä George Parrin kautta, joka oli innokas FRPS-arvonimellä palkittu amatöörivalokuvaaja. 14 vuoden iässä Martin Parr alkoi haaveilla dokumentaarisen valokuvaajan työstä ja pääsi opiskelemaan alaa vuosiksi 1970–1973 Manchester Polytechnic -oppilaitoksessa.
Vuonna 1975 Parr muutti läntisen Yorkshiren maaseudulle ja alkoi kuvata seudun elämää. Hän otti aiheekseen sulkemisuhan alla olevat pienet metodisti- ja baptistikappelit ja niissä käyvät maalaisihmiset. Hän aloitti uransa mustavalkokuvilla, koska värikuvausta ei tuolloin pidetty vakavasti otettavana välineenä dokumentaarisessa taidevalokuvauksessa. Tuloksena oli näyttely ja valokuvakirja The Unconformists.
Vuonna 1980 Parr avioitui Susan Mitchellin kanssa ja muutti tämän työn takia Irlannin länsirannikon Boyleen. Pari vuotta myöhemmin he muuttivat eteläiseen Englantiin, jossa Parr siirtyi pysyvästi värikuvaukseen esikuvinaan muun muassa amerikkalaiset Joel Meyerowitz, William Eggleston ja Stephen Shore. Kesien 1983, 1984 ja 1985 aikana Parr kuvasi työväenluokan ihmisiä kesälomallaan Brightonissa, mistä syntyi hänen läpimurtokokoelmansa The Last Resort: Photographs of New Brighton (1986), jota pidetään brittiläisen dokumentaarivalokuvauksen mullistaneena työnä.
Vuonna 1987 Parr muutti puolisoineen Bristoliin, jossa he ovat asuneet siitä lähtien. Siellä hänen kuvauskohteenaan oli Margaret Thatcherin hallinnon aikana vaurastunut keskiluokka ostoksilla, ravintolaillallisilla ja koulujen vanhempaintoiminnassa. Valokuvat koottiin näyttelyksi ja kirjaksi nimeltä The Cost of Living (1989). Samana vuonna julkaistiin Parrin valokuvateos One Day Trip Englannista Pariisiin kulkevista viinaristeilymatkailijoista.
Vuosina 1987–1994 Parr matkusti ympäri maailmaa kuvaten massaturismia kritisoivaa kokoelmaansa Small World (1995), joka oli näytteillä Lontoon, Pariisin ja Edinburghin lisäksi Espanjan Palmassa.
Parr hyväksyttiin mukaan Magnumin kuvaajiin 1988, mikä toi hänelle lehtikuvaustöitä ja muotikuvausprojekteja muun muassa Paul Smithille ja Louis Vuittonille.
Vuosien 1995 ja 1999 välillä Parr kuvasi sarjan Common Sense, jonka 350 kuvaa keskittyivät kulutuskulttuuriin eri puolilla maailmaa. Noin 160 niistä kiersi 17 maata ja yli 40 näyttelypaikkaa samannimisenä näyttelynä.
Valokuvaustyönsä lisäksi Parr kerää ja arvioi valokuvakirjoja. Hänellä on myös laaja kokoelma postikortteja ja arkipäiväisiä esineitä kuten tapettinäytteitä ja prostituoitujen puhelinkoppeihin jättämiä käyntikortteja.
Parr toimi vierailevana taiteellisena johtajana vuoden 2004 Rencontres d’Arles -valokuvafestivaaleilla, minkä lisäksi hän on kuratoinut valokuvanäyttelyitä useilla muilla festivaaleilla. Valokuvauksen ohella Parr on 1990-luvun alusta saakka tehnyt myös televisiodokumentteja ja muita elokuvaprojekteja myös elokuvaajana. Vuonna 2003 BBC teki hänestä Imagine-sarjaansa tv-dokumentin The World According to Parr, ja vuonna 2007 hän oli mukana BBC Four -kanavan kuusiosaisessa Valokuvauksen huiput -dokumenttisarjassa valokuvauksen historiasta (The Genius of Photography).
Valehtelu
Valehtelu on ihmisellä hyvin yleistä, ja sitä tehdään monessa tarkoituksessa. Valehtelu voi olla itsekästä oman edun tavoittelua tai itsesuojelua, tai sillä voidaan kohteliaasti pitää yllä ihmissuhteita.
Tarkoitus ja hyödyt
Toisin kuin muunlaiset petokset, valehtelu on täysin inhimillinen petoksen muoto, sillä vain ihmisillä on kieli, jolla valehdella. Valehtelun uskotaankin syntyneen ihmisyhteisöjen kehityksen sivutuotteena. Valehtelusta voi olla yksilölle hyötyä yhteisössä, joka on laajempi kuin perheyhteisö. Valehtelu on adaptiivinen strategia, jolla saadaan ystäviä ja pidetään ystävyyssuhteita yllä, jolla saavutetaan etuja, ja jolla vaikutetaan toisiin ihmisiin.
Valehteleminen on hyvin yleistä sosiaalisissa tilanteissa. Ihmiset valehtelevat lapsilleen, vanhemmilleen ja muille sukulaisilleen, ystävilleen, vieraille ja jopa itselleen. Yksinkertaisimmillaan ihminen valehtelee saadakseen haluamansa, tai valehtelija voi yrittää välttää rangaistuksen tai säästää omaa aikaansa. Valehtelemalla ihmiset voivat säilyttää kasvonsa, saada arvostusta toisilta, tai suojella omaa mielenterveyttään. Hyväntahtoisilla valheilla pidetään yllä ihmissuhteita ja vältetään hankalia sosiaalisia tilanteita. Valheilla voi motivoida tai muuten hyödyttää toisia ihmisiä, tai edistää yhteistyötä. Uudessa ihmissuhteessa valehtelu voi olla hyödyllistä, jos suhde ei ole vielä tarpeeksi vahva rehellisyyteen. Tutkimusten mukaan taitavimmat valehtelijat ovatkin keskimääräistä suositumpia ystäväpiireissään. Taitavimmat itsensä pettäjät kärsivät lisäksi vähemmän masennuksen oireista kuin ne, jotka ovat rehellisimpiä itselleen.
Valehtelu on erityisen yleistä politiikassa, ja poliitikot pyrkivät valheilla ja tiedon manipuloinnilla hamuamaan itselleen lisää valtaa etenkin vaalikampanjansa aikana. Jotkut poliitikot valehtelevat suoraan, mutta poliitikoilla on myös erilaisia hienovaraisempia tapoja pettää kuulijansa. Näitä ovat osatotuuksien kertominen, vääristely, faktojen pimittäminen sekä aiheen välttely tai sen vierestä puhuminen. Jonkin puolueen ideologian voimakas kannattaminen voi saada äänestäjän sokeaksi oman puolueensa poliitikon valheille. Äänestäjät eivät myöskään tutkimusten mukaan yleensä havaitse sitä, kun poliitikko vastaa asian vierestä.
Valehtelutaidot
Osatakseen valehdella uskottavasti, ihmisen täytyy tarkkailla ja hallita omia kognitiivisia taitojaan, kuten sanallisia ja sanattomia ilmaisujaan, tunnereaktioitaan ja muistivarastojaan. Valehtelijan täytyy myös hallita sosiaaliset odotukset, säännöt ja taidot. Hänen täytyy osata yhdistää valheellinen puheensa siihen sopiviin sanattomiin ilmauksiin. Samalla hänen täytyy hillitä totuudenmukaisia ilmaisujaan, rajoittaa totuuden paljastumista ja keksiä asioita tukemaan petostaan. Menestyvä valehtelija pystyy myös säilyttämään valheensa uskottavuuden myöhemmillä puheillaan, käyttäytymisellään ja ilmeillään.
Fysiologiset vaikutukset
Valehteleminen aiheuttaa stressireaktion kortisolin, adrenaliinin ja muiden hormonien vaikutuksesta. Valehtelijan hengitys nopeutuu, hänen reaktiivisuutensa lisääntyy, hänen pupillinsa laajenevat, ja hän voi ilmehtiä ja liikehtiä hermostuneesti. Joillain psykopaateilla näitä fysiologisia reaktioita ei valehdellessa esiinny lainkaan, kuten ei joskus myöskään ihmisillä, jotka pitävät valehteluaan oikeutettuna.
Terveysvaikutukset
Tutkimusten mukaan valehtelulla on kielteisiä vaikutuksia valehtelijan omaan terveyteen. Jopa hyväntahtoiset ”valkoiset valheet” voivat aiheuttaa terveysvaivoja. Stressihormonien tuotannon kiihtyminen nostaa verenpainetta ja heikentää elimistön vastustuskykyä. Valehtelu voi aiheuttaa jännityspäänsärkyä, kipuja selässä, vatsassa, kurkussa ja muualla kehossa, sekä väsymystä ja univaikeuksia. Ongelmat pahenevat, jos valehtelu aiheuttaa myös syyllisyydentuntoa. Valheiden verkon ylläpitäminen vie voimia, ja luotettavuuden menetys huonontaa ihmissuhteita. Itselleen valehteleminen voi aiheuttaa epävarmuuden tunteiden pahenemista, ahdistusta, alentunutta itsetuntoa ja eristyneisyyden tunnetta. Tutkimusten mukaan totuudenpuhujilla onkin keskimäärin parempi ruumiin- ja mielenterveys kuin valehtelijoilla, ja valehtelun lopettaminen on kokeissa huomattavasti parantanut koehenkilöiden kokemusta omasta terveydentilastaan.
Havaitseminen
Ihmislajin valehtelutaitojen kehittyessä niiden rinnalla luonnonvalinnan vaikutuksesta kehittyivät myös kyvyt tunnistaa valehtelu. Tämän ”kilpavarustelun” on arveltu edistäneen ihmislajin kognitiivista kehitystä.
Ihmiset ovat yleensä huonoja tunnistamaan valehtelun, etenkin silloin, kun he eivät tunne puhujan tavanomaisia maneereita hänen puhuessaan totta. Joissain tutkimuksissa tutkimushenkilöt tunnistivat valehtelun vain 53–54 prosentissa tapauksista, mikä ei ole paljon arvaamista parempi tulos. Taito kuitenkin kehittyy iän ja kokemuksen myötä, ja lisäksi jotkut yksilöt ovat erityisen taitavia havaitsemaan valehtelijoissa pieniä valehtelun paljastavia merkkejä.
Valehtelija käyttää puhuessaan usein tavallista vähemmän minämuotoa, ja hän puhuu yksinkertaisesti sekä toistelee sanoja tai fraaseja. Hän voi puristaa huulensa yhteen, välttää elehtimistä, näyttää hermostuneelta, tai osoittaa tunnereaktioita, jotka eivät sovi yhteen puheen sisällön kanssa. Valehtelija voi joko vältellä katsekontaktia tai pitää sitä yllä erityisen kiinteästi. Hänen puheensa voi hidastua, hän miettii vastauksiaan pitkään, hän käyttää paljon täytesanoja, ja hänen puheäänensä nousee korkeammaksi. Kokeneet valehtelijat ovat oppineet hillitsemään näitä valehtelun paljastavia merkkejä itsessään.
Nenän koskettamista pidetään yhtenä valehtelijan tuntomerkkinä. Tutkimuksissa on havaittu, että kasvojen koskettelu lisääntyy henkisen kuormituksen yhteydessä, sillä koskettelu ehkä parantaa keskittymistä ja muistamista. Stressitilanteessa kasvojen koskettelu kohdistuu yleisemmin kasvojen keskiosaan, kuten nenänpieliin, missä on runsaasti tuntohermoja. Erikoiskameralla on myös havaittu, että valehdellessa nenän verisuonet laajenevat ja nenä turpoaa. Tämä Pinokkio-vaikutus saa nenänpään kutiamaan, ja tällöin ihmiselle tulee tarve hieraista sitä.
Valheen voi yrittää paljastaa fysiologisten, sanattomien ja sanallisten merkkien tarkkailun lisäksi myös esimerkiksi esittämällä puhujalle tarkentavia tai yllättäviä kysymyksiä, tai kehottamalla häntä käymään tapahtumat läpi lopusta alkuun.
Valheenpaljastimella voidaan havaita pienetkin fysiologiset stressireaktiot, joita valehtelu usein aiheuttaa.
Lapsen valehtelutaitojen kehitys
Ihmisen valehtelutaidot kehittyvät ajan myötä ympäristön vaatimusten mukaisesti. Jo pienet lapset valehtelevat. Kaksivuotias alkaa valehdella itsekkäistä syistä, kuten välttääkseen rangaistuksen tai saadakseen palkintoja. Hän ei kuitenkaan vielä osaa valehdella uskottavasti, sillä hän ei kykene hallitsemaan puheitaan ja esiintymistään, koska hän ei näe itseään vastapuolen silmin. Pieni lapsi ei myöskään edes yritä pitää yllä valhettaan, kun hänelle esitetään jatkokysymyksiä.
Kolmen vuoden iässä lapsi alkaa valehdella myös täyttääkseen sosiaalisia odotuksia, suojellakseen toisten tunteita, ja sujuvoittaakseen kanssakäymistä toisten kanssa. Lapsi voi esimerkiksi väittää pitävänsä saamastaan lahjasta, vaikka hänen ilmeensä todistavatkin vielä päinvastaisesta.
Neljän vuoden iässä lapsi alkaa valehdella vaikuttaakseen toisten ihmisten uskomuksiin, joskus leikillään, joskus puolustuksekseen tai aggressiivisesti. Vielä tässäkään iässä lapsen valehtelu ei näytä vakuuttavalta.
Kuudennen ja kahdeksannen ikävuoden välillä lapsi oppii valehtelutekniikoita, jotka tekevät hänen valheistaan uskottavampia ja vakuuttavampia. Lapsi oppii näyttämään uskottavalta valehdellessaan ja myös tukemaan valhettaan johdonmukaisesti, kun hänelle esitetään kysymyksiä. Lapsen valehtelutaidot kehittyvät hänen ajattelutaitojensa kehityksen rinnalla aikuisikään asti.
Patologinen valehtelu
Patologinen valehtelu eli mytomania on mielen sairaus, jonka oireita ovat sairaalloinen halu valehdella ja tarve keksiä sepitettyjä tarinoita.
S/S Paul Wahl
pienoiskuva|S/S Paul Wahl Savonlinnan matkustajasatamassa vuonna 2016.|250x250px pienoiskuva|250x250px|S/S Paul Wahl matkalla Rauhalinnan laituriin 2014. S/S Paul Wahl on Savonlinnasta risteilevä, vuonna 1919 rakennettu sisävesihöyrylaiva. Laivan aikaisemmat nimet ovat Paasivesi, Joensuu, Mikkeli ja Vehmersalmi. Kesällä 2022 S/S Paul Wahl liikennöi reiteillä Savonlinna-Kuopio, Savonlinna-Joensuu ja Savonlinna-Lappeenranta.
Tekniset tiedot
Alus kuuluu Museoviraston perinnelaivarekisteriin ja se on Suomen Höyrypursiseuran alusrekisterissä.
Tapani Koivuniemen uskonlahko
Tapani Koivuniemen uskonlahko on suljettu kristillinen uskonlahko, jota johtaa puunjalostusdiplomi-insinööri Tapani Ilmari Koivuniemi (s. 1. marraskuuta 1960). Lahko syntyi Espoossa Otaniemen teekkarikylässä 1980-luvulla raamattupiirinä ja muuttui vähitellen suljetuksi uskonlahkoksi.
Maanantaipiiri (MAP)
Uskonnollinen liikehdintä oli voimakasta Espoon Otaniemen teekkariyhteisössä 1980-luvun alussa. Uskonnollisen herätyksen saanut Tapani Koivuniemi järjesti suosittuja rukouspiirejä opiskelijayhteisössä, ja niiden toiminta laajeni muun muassa tilaisuuksiin Olarin seurakunnan tiloissa Niittykummussa.
Helsingin Sanomien mukaan Koivuniemen lahkon juuret ovat niin kutsutussa Maanantaipiirissä. Nimensä Maanantaipiiri sai kokoontumisajasta: piiri kokoontui joka maanantai kello 18. Piirin jäsenet olivat korkeasti koulutettuja: diplomi-insinöörejä, lisensiaatteja ja lääkäreitä. Koivuniemi itse valmistui vuonna 1988 diplomi-insinööriksi Otaniemen Teknillisestä korkeakoulusta ja hänen lopputyönsä aihe käsitteli sahateollisuuden kapasiteetin ja pääomatarpeen välistä riippuvuutta. Maanantaipiiriin ydinryhmän muodosti niin kutsuttu kerma. Piiri järjesti kursseja: PH1 ja PH2. Pyhä henki ykkösessä täytyttiin Pyhällä Hengellä ja opittiin puhumaan kielillä. Kakkosessa opeteltiin selittämään kieliä ja profetoimaan. Piiri muodostui suljetuksi, eikä lausuntoja ulkopuolisille annettu. Maanantaipiiri suljettiin ulkopuolisilta 1990-luvun lopulla, ja rinnalle syntyi Maitobaari. Maanantaipiiri toimii edelleen.
Maitobaari (MB)
Maitobaari oli Espoossa toimiva rekisteröimätön nuorten aikuisten toimintamuoto, joka perustettiin tammikuussa 1994 osana Tapani Koivuniemen johtamaa insinöörien ja muiden korkeasti koulutettujen kristittyjen suljettua uskonnollista yhteisöä. Maitobaari oli alussa liikkeen ainoa julkinen toimintamuoto ja tarkoitus oli saada koulutettuja ihmisiä mukaan niin kutsuttuihin työntekijäyhteyksiin, joiden toiminta oli ulkopuolisilta täysin salassa.
Maitobaarin juuret ovat 1980-luvun lopulla Olarin luterilaisen seurakunnan tiloissa toimineessa Maanantaipiirissä. Syksyllä 1990 joidenkin piiriin osallistuneiden nuorten vanhemmat ottivat huolestuneena yhteyttä seurakuntaan, jonka jälkeen Maanantaipiiri lopetti toimintansa seurakunnan yhteydessä. Toiminta kuitenkin jatkui muualla. Maitobaarin perustivat vuonna 1994 Maanantaipiirissä mukana olleet Jussi Virtanen ja musisoinnista vastannut Juha Korhonen. Tapani Koivuniemi ei toiminut Maitobaarissa opettajana mutta ilmaisi sille tukensa Raamattuun sitoutuneena työmuotona, joka levittää evankeliumin iloista uutista. Loppuaikoina vakiintunut kokoontumispaikka oli Matinkylän Pirtti. Parhaina aikoina kokouksissa oli paikalla parisataa henkeä. Varsinaisen Maitobaarin eli Koivuniemen kultin kaikille avoimen osan toiminta lopetettiin 2000-vuosikymmenen puolessavälissä. Sittemmin Jussi Virtanen ja Juha Korhonen ovat toimineet Tapani Koivuniemen hallinnoiman Kustannusosakeyhtiö Koivuniemen johtotehtävissä.
Toimintaan liittyivät myös Satama- ja Messi-nimellä tunnetut työmuodot, jotka on vuosia sitten lopetettu.
Puutarha (PT)
Vuonna 1997 perustettiin Puutarha-niminen suljettu uskonnollinen lahko, jonka jäsenet olivat entisiä maitobaarilaisia. Puutarha-ryhmän kokouksissa, joita pidettiin mm. Jättölän kylätalolla Nummi-Pusulassa, kuunneltiin mm. Tapani Koivuniemen uskonnollisia nauhoitteita. Lasten opetus järjestettiin kotiopetuksella ja oppimateriaali oli tehty itse. Alussa naiset saivat olla naisellisia, mutta myöhemmin mm. meikkaaminen kiellettiin, koska Raamatun mukaan Iisebel manipuloi miestään. Miehet kasvattivat parrat, ja miesten aseman korostaminen perheen päänä nousi esiin. Kultissa harrastettiin nk. pyhää suunantoa, jossa lahkolaiset tervehtivät suutelemalla muitakin kuin puolisoitaan. Puutarha-lahkon ja Maanantaipiirin opetuksiin kuului mm. jäsenten painoindeksi tavoitteet: miehet 19, naiset 17.
Torni
Puutarhan jälkeen Koivuniemi kannattajineen perusti vuonna 2000 salaisen ja suljetun uskonnollisen lahkon, Tornin. Torni päätettiin lopettaa kesällä 2010 ja jäsenet saivat hakea jäsenyyttä uuteen ”työntekijäyhteyteen”. Toisaalta Tapani Koivuniemi kultti -sivuston mukaan Tornissa on 14 aikuisjäsentä ja 21 lapsijäsentä.
Oppi ja opetus
Tapani Koivuniemen kultti ja Maitobaarin opetus pohjautui Raamatun kirjaimelliseen tulkintaan ja autoritääriseen johtamiskulttuuriin, joskin myöhemmin mukaan tuli opetusta, jonka voidaan katsoa olevan liberaaliteologian näkökulmasta hyvin erikoislaatuista Raamatun tulkintaa. Esimerkiksi evankeliointia pidettiin keskeisenä elävään uskoon kuuluvana osana ja armona sitä, että ihminen voi tulla Jumalan lapseksi Jeesuksen sovitustyön vastaanottamisen kautta ja Jeesus vapauttaa ihmisen synnin vallasta, jotta hän voi elää Jumalan lapsena. Korostettiin myös henkilökohtaisen Jumala-suhteen merkitystä ja sitä, että Jeesus oikeasti tahtoo olla yhteydessä jokaiseen ihmiseen auttaakseen häntä, antaakseen rauhan sydämeen ja tarjotakseen mahdollisuuden mielekkääseen ja motivoivaan elämään.
Wole Soyinka
Akinwande Oluwole Babatunde "Wole" Soyinka (s. 13. heinäkuuta 1934 Abeokuta) on nigerialainen kirjailija. Hän sai ensimmäisenä afrikkalaisena Nobelin kirjallisuuspalkinnon vuonna 1986. Englanniksi kirjoittavaa Soyinkaa pidetään maansa huomattavimpana näytelmäkirjailijana.
right|thumb|190px|Soyinka, Festivaletteratura 2019, [[Teatro Bibiena.]]
Elämäkerta
Soyinka kävi koulunsa Nigeriassa ja opiskeli Leedsin yliopistossa, Englannissa englantilaista kirjallisuutta. Hän työskenteli Royal Court Theatressa Lontoossa ennen paluutaan Nigeriaan tutkimaan afrikkalaista draamaa. Afrikassa asuessaan Soyinka on opettanut Lagosin, Ibadanin ja Ifan yliopistoissa, maanpakoon lähdettyään Atlantan yliopistossa Yhdysvalloissa.
Tapani Koivuniemen uskonlahko
Oppi ja opetus
Jäseniä on myös Tapani Koivuniemen pitämän opetuksen kautta vaadittu alhaisiin painoindekseihin tietyn ajan sisällä. Koivuniemi teki painoindekseistä matemaattisen funktion ja määritteli sen perusteella, kuka jäsenistä on ”läski” ja kuka ”tosi läski”. Miehillä tavoiteltu painoindeksiraja oli 19 ja naisilla 17. Laihduttamiseen motivoitiin liikkeestä erottamisella, ja etenemistä seurattiin sekä yhteisin punnituksin että sähköpostien välityksellä. Laihuusihanne kohdistui myös lapsiin. MOT-ohjelman haastatteleman henkilön mukaan lapsille opetettiin, että Jeesus tykkää laihoista tytöistä ja pojista.
Wole Soyinka
Elämäkerta
Soyinkalla on ollut aktiivinen rooli Nigerian politiikassa. Vuonna 1967 Nigerian sisällissodan aikana hänet vangittiin, koska hän oli yrittänyt omin päin neuvotella osapuolten välille rauhaa. Hänet vapautettiin lähes kahden vuoden jälkeen, kun kansainvälinen huomio kohdistui vangittuun kirjailijaan.
Soyinka on arvostellut avoimesti maailman hirmuhallitsijoita. Iso osa hänen tuotannostaan käsittelee ”kansan oikeuksia tallovaa saapasta ja sen saappaan sisällä olevan jalan värin yhdentekevyyttä”. Nigerian ollessa diktaattori Sani Abachan vallassa 1993–1998 Soyinka pakeni maasta. Vuodesta 1994 hän toimi Unescon hyvän tahdon lähettiläänä. Etniseltä taustaltaan Soyinka on joruba.
Tuotanto
Soyinkan kotiseutu Abeokuta sijaitsee Länsi-Nigeriassa. Se on jorubakulttuurin sydänaluetta. Kirjailija on kiinnostunut jorubakansan kulttuurista ja on käyttänyt siihen kuuluvia aineksia sekä tietokirjoihinsa että näytelmiinsä. Joruban kieli on tonaalista ja musiikillista, mikä antaa vaikutelman, että sitä pikemminkin lauletaan kuin puhutaan. Soyinkan onkin ollut vaikea välittää se englanniksi niin, että soinnikkuus säilyy. Lisävaikeutena kääntämisessä on Soyinkan tiivis ilmaisutapa, johon on vaikea saada sellaisia lisäselityksiä, joita ulkopuolinen lukija tarvitsisi.