cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jan Einar Thorsen
Thorsen voitti supersuurpujottelun maailmancupin kokonaiskilpailun kaudella 1993–1994. Hän voitti kaikkiaan kolme maailmancupin osakilpailua ja sijoittui kahdeksan kertaa kolmen parhaan joukkoon.
Marstio
Marstio on suomalaislaulaja Harri Marstion debyyttialbumi. Se julkaistiin vuonna 1982 Discophonin Kerberos -levymerkillä.
Helsingin Sanomien Markku Fagerlund julisti Harri Marstion tämän esikoisalbumin ja keikkaesiintymisten perusteella vuoden kotimaiseksi uudeksi kasvoksi. Suomen Kuvalehden Jorma Tuominen kehui Pedro Hietasen tuottajan roolia.
Kappaleet
Kaikki kappaleet sovittanut Pedro Hietanen.
Toyota FCV
thumb|200px|Toyota FCVToyota FCV on Toyotan konseptiauto, joka esiteltiin Tokion autonäyttelyssä 2013. Se on vetyhybridi, ja sen pohjalta on kehitetty lähes samanlainen Mirai-sarjatuontantomalli, joka tulee myyntiin Japanissa huhtikuussa 2015.
Friedrichstraßen rautatieasema
thumb|Maanpäälliset asemalaiturit thumb|U6:n maanalainen asema
Friedrichstraßen rautatieasema on tärkeä solmukohta Berliinin S-Bahn-, U-Bahn- ja Regionalbahn-verkostolla. Se sijaitsee Friedrichstraßella Berliinin itäisessä eli historiallisessa keskustassa Mitten kaupunginosassa. Vuonna 2006 se oli Berliinin Regionalbahn-asemista vilkkain. Myös monet bussi- ja raitiovaunulinjat palvelevat Friedrichstraßen asemaa. Sen sijaan kaukojunat eivät asemalla pysähdy.
Friedrichstraßen rautatieasema sijaitsee paikassa, jossa keskustan läpi itä-länsi-suunnassa kulkeva korkorata (Stadtbahn), pohjois-etelä-suunnassa kulkeva tunnelirata (Nord-Süd-Tunnel) ja U-Bahn-linjan U6 tunnelirata risteävät. Asemakompleksi koostuu useasta eri osasta: Stadtbahniin kuuluva maanpäällinen, lasikatolla katettu asemahalli sijaitsee Friedrichstraßen ylittävällä sillalla. Sillä on kolme laituria (kuusi laituriraidetta), joilla pysähtyvät S-Bahnin linjat S3, S5, S7 ja S9 useampi Regionalbahn-linja. Nord-Süd-Tunneliin kuuluva asema sijaitsee maan alla ja sillä on yksi laituri (kaksi laituriraidetta), joilla pysähtyvät S-Bahnin linjat S1, S2, S25 ja S26. Lisäksi U6:lla on oma maanalainen laiturinsa.
Asemaa alettiin rakentaa vuonna 1878. Saksojen jaon aikana Friedrichstraßen aseman maanalaiset osat olivat ainoa Itä-Berliinin puolella sijaitseva asema, jolla Länsi-Berliinin S-Bahn- ja U-Bahn-junat pysähtyivät. Asemalla Länsi-Berliinin asukkailla oli mahdollisuus vaihtaa läntisten linjojen välillä, tehdä verottomia ostoksia Itä-Saksan ylläpitämässä Intershop-kioskissa sekä siirtyä rajanylityspaikan kautta Itä-Berliiniin. Itä-Berliinin asukkailta aseman nämä osat oli suljettu.
Aseman rakenne Berliinin jaon aikana
Itä-Saksan pystyttäessä Berliinin muurin se katkaisi samalla rajan ylittävät junat. Berlin Mitten kaupunginosa, jossa asema sijaitsi, oli läntisten miehitysvaltojen sektoreiden eli Länsi-Berliinin ympäröimä sekä pohjoisesta, lännestä että etelästä. Osa sekä S-Bahn- että U-Bahn-junista kulkivat Länsi-Berliinistä Länsi-Berliinin käyden Itä-Berliinissä ja pysähtyen Friedrichstraßella. Tämän takia kaikki maanalaiset laiturit, tarkemmin ottaen U-Bahnin linjan U6 ja Nord-Süd-Tunnel-tunnelia käyttävien S-bahn-junien laiturit, sekä osa maanpäällisistä laitureista olivat vain länsiberliiniläisten käytössä siitä huolimatta että ne sijaitsivat Itä-Berliinissä. Länsiberliiniläiset saattoivat myös vaihtaa eri läntisten linjojen välillä asemalla.
Maanpäälliset osat olivat jaetut kolmeen laituriin.
Laiturien B ja C välissä oli aita, joka täytti saman tarkoituksen kuin Berliinin muuri. Asema oli näin jaettu kahteen aivan erityyppiseen asemaan. Toista käyttivät itäsaksalaiset ja toista länsiberliiniläiset ja ulkomaalaiset jotka vaihtoivat eri läntisten linjojen välillä tai siirtyivät Länsi-Berliinin ja Itä-Berliinin välillä, sekä ne harvat itäsaksalaiset jotka olivat onnistuneet saamaan viisumin länteen. Lukuun ottamatta A-laiturin kiskoja Itä- ja Länsi-Berliinin kiskot olivat täysin eristetyt toisistaan. Kaluston vaihto Länsi- ja Itä-Berliinin välillä oli mahdollista A-laiturin kiskojen kautta, mutta kiskot olivat varustetut kiskoiltasuistimin, jotka suistivat luvatta rajan ylittämistä yrittävät junat.
Katutasossa, maanalaisen ja korotetun osan välissä oli rajakontrollia varten tarkoitettu osa. Tähän sisältyi kolme passintarkastuslinjaa, tulli, odotushuone (rajanylitys saattoi kestää vartista tunteihin), valuutanvaihtopiste pakollista valuutanvaihtoa varten, viisumimaksujen maksupiste ja jopa pidätyssellejä ja kuulusteluhuoneita.
Asema oli varsin vilkas sen sijaitessa Itä-Berliinin keskustassa, ja alkuperäinen rajakontrolliasema kävi liian pieneksi. Tämän takia aseman pohjoispuoliselle aukiolle rakennettiin rajakontrollointia varten uusi rakennus, Kyynelten palatsi, joka yhdistettiin vanhaan rakennukseen maan alla kulkevaa käytävää pitkin. Uudessa rajakontrolliasemassa oli omat linjat niin länsiberliiniläisille, länsisaksalaisille, ulkomaalaisille, diplomaateille, transit-matkustajille kuin niille harvoille itäsaksalaisillekin jotka ylittivät rajan.
Varsinaisen asemarakennuksen eteläsivustalla oli nk. huoltosisäänkäynti (Diensteingang) Itä-Saksan rautateiden henkilöstölle. Tämä sisäänkäynti johti omaan kontrollihuoneeseensa ja sen jälkeen lukuisien käytävien kautta pääsi läntisen aseman katutasossa sijaitsevalle ovelle. Sisäänkäyntiä käyttivät myös Itä-Saksan tiedustelupalvelun työntekijät ja Länsi-Saksan kommunistisen sekä Länsi-Berliinin sosialistisen puolueen jäsenet. Salaista sisäänkäyntiä käyttivät myös Länsi-Saksasta Itä-Saksaan pakenevat terroristit Inge Vieth, Monika Berberich, Gabriele Rollnik, Juliane Plambeck ja Till Meyer ja Länsi-Saksaan paennut kaksoisagentti Werner Stiller. Terroristit palasivat myöhemmin takaisin Länsi-Saksaan ja Vieth pakeni uudelleen Itä-Saksaan pysyen siellä muurin kaatumiseen saakka.
Aseman läntisella osastolla katutasossa ja maanalaisilla laitureilla olivat suositut Intershop-kaupat. Ne luotiin erityisesti Länsi-Berliinistä tuleville, jotka eivät jaksaneet käydä rajakontrollia läpi. Aluksi ne olivat vain liikuteltavia myyntipisteitä, jotka myivät verovapaasti alkoholia ja tupakkaa, mutta myöhemmin ne olivat asemaan integroituja myymälöitä jotka myivät alkoholin ja tupakan ohella niin verovapaita kirjoja, leluja, koruja, kosmetiikkaa, lahjatavaraa kuin muutakin. Länsi-Berliinistä oli mahdollista tulla junalla asemalle, käydä Intershopissa ja poistua takaisin Länsi-Berliinin käymättä rajakontrollissa. Valuuttana kaupoissa kävivät vain kovat länsivaluutat, tarkemmin ottaen Yhdysvaltain dollari, Ranskan ja Sveitsin frangit, Yhdistyneen kuningaskunnan punta ja erityisesti Länsi-Saksan markka. Verovapaiden alkoholin ja tupakan ostaminen oli erittäin houkuttelevaa länsiberliiniläisille, joita Länsi-Berliinin tulli saattoikin välillä tarkastaa ensimmäisellä länsiberliiniläisellä asemalla.
Aiheesta muualla
52.52028°N, 13.38694°W
Räntämäki
Räntämäki on Turun kaupunginosa Koroisten suuralueella noin kolme kilometriä keskustasta koilliseen. Lännessä kaupunginosan rajana on Vähäjoki, etelässä raja mukailee Topinojan uomaa, ja idässä on Orikedon teollisuusalue. Alue on pientalovaltaista, ja alueen rivitalot ovat Turun ylioppilaskyläsäätiön opiskelija-asuntokohteita ja Varsinaissuomen asumisoikeuden (VASO) asuntokohteita.
Nimistö
Valtaosa alueen nimistöstä on peräisin 1950-luvun lopulta. Alueen nimet perustuvat Turun piispoihin, Maarian kirkkoherroihin ja paikalliseen nimestöön. .
Myös Räntämäen vanhat tilat näkyvät nimistössä: Räimä (Räimänkatu ja Räimän kenttä); Prusi (Prusinkatu, Prusinpuisto, Prusinpolku); Hamaro (Hamaronkatu, Hamaronpuisto, Hamaronkatu).
Miyuki Kanbe
Miyuki Kanbe ( Kanbe Miyuki) (7. toukokuuta 1984 – 18. kesäkuuta 2008) oli japanilainen näyttelijä, joka harrasti myös laulamista.
Hän tuli tunnetuksi esittäessään Usagi Tsukinoa Sailor Moon -musikaaleissa vuosina 2000–2001. Hän oli kolmas tätä tehtävää hoitanut. Elokuvassa Battle Royale II: Requiem (2003) hän esitti Kyoko Kakeita. Hän myös esitti Hinaka Tachibanaa Kamen Rider Hibiki -televisiosarjassa vuosina 2005–2006 ja siihen liittyvässä elokuvassa Kamen Rider Hibiki & The Seven Fighting Demons (2005). Lisäksi hän lauloi kaksi ensimmäistä Pichi Pichi Pitch -animesarjan alkutunnuskappaletta.
Helmikuussa 2008 hän joutui jättämään paikkansa Les Misérables -musikaalissa terveytensä vuoksi. Sen jälkeen hän joutui käymään usein sairaalassa, kunnes hän kuoli sydänvikaan 24-vuotiaana.
CODATA
CODATA (Committee on Data for Science and Technology) on tiedejärjestö, joka on esimerkiksi määritellut Avogadron vakion.
Celebrate the Dead
Celebrate the Dead on suomalaisen black metal -yhtye Beheritin EP-levy, joka julkaistiin 3. toukokuuta 2012. Se sisältää Helsingissä ja Bangkokissa heinäkuussa 2008 nauhoitettua demomateriaalia.
Toyota Mirai
Toyota Mirai (jap. "tulevaisuus") on Toyotan FCV-konseptimallin pohjalta kehittelemä vetyhybriditekniikalla toimiva henkilöauto, ja yksi maailman ensimmäisistä sarjatuotantoisista vetyhybrideistä. Ensimmäinen oli Hyundai ix35 Fuel Cell. Mirai esiteltiin joulukuussa 2014 Los Angelesin autonäyttelyssä ja se tulee myyntiin Japanissa huhtikuussa 2015, myöhemmin myös Euroopassa ja Yhdysvalloissa. Auton toimintamatka yhdellä tankkauksella on noin 500 kilometriä ja hinta 7 miljoonaa jeniä, eli noin 50 000 euroa.
Tekniikka
Auto perustuu vetyhybriditekniikkaan eli on sarjahybridi, jossa sähkö tuotetaan vedyllä. Mirai on lisäksi täyshybridi, eli polttokenno ei ole jatkuvasti käytössä vaan on pienen kuormituksen aikana, silloin kun lisäsähköä ei tarvita, sammutettuna. Auto hyödyntää TFCS (Toyota Fuel Cell System) -tekniikkaa. Tämä autossa käytettävä polttokenno tuottaa 114 kilowatin eli 155 hevosvoiman tehon, ja teho on riittävä tuottamaan varasähköä talolle. Autoon saakin lisävarusteena ulkoisen virtayksikön, johon auton voi kytkeä sähkökatkoksen aikana ja tuottaa polttokennolla asuntoon sähköä. Autoon tankataan vetyä, joka ilmanottoaukkojen kautta tulevan ilman hapen kanssa tuottaa sähköä kemiallisella reaktiolla polttokennostossa ja muodostaa vettä, joka poistuu pakoputken kautta. Polttokennon tuottama sähkö johdetaan akkuun ja moottoriin.
Vetytekniikan yleistyminen
Esiteltyään Mirain Toyota vapautti 5680 vetytekniikkaan liittyvää patenttia vapaaseen käyttöön. Näistä 1 970 koskee polttokennoja, 3 350 kennojen ohjelmistoja ja 290 autojen vetytankkeja. Lisäksi vapautettiin 70 vedyn tankkausasemien patenttia. Toyota kuitenkin edellyttää patentteja käyttöönottavilta yrityksiltä sopimuksen, jossa varmistetaan patenttien käyttötarkoitus. Patentit ovat käytettävissä vuoden 2020 loppuun asti.
Muotoilu
pienoiskuva|Toyota FCV -konseptiauto
Auto on neliovinen sedan, jonka ilmettä hallitsevat suuret ilmanottoaukot auton keulassa. Niiden reunalla sijaitsevat auton päiväajovalot. Auton värivaihtoehdot ovat sininen, valkoinen, harmaa ja musta.
Myynti ja valmistus
Toyota luovutti ensimmäisen Mirain Japanin pääministerille Shinzo Abelle, ja 19. päivään tammikuuta 2015 mennessä autosta oli tullut 1 500 tilausta, joista 60 % Japanin viranomaisilta. Tämä ylittää huomattavasti Toyotan Miraille asettaman 400 auton kuukausitavoitteen.
Auton myynti on ollut niin paljon Toyotan arviota suurempi, että Toyota on joutunut kasvattamaan tuotantomäärää. Tästä huolimatta nykyisellä tahdilla osa jo nyt auton ostaneista saa Mirainsa vasta vuoden 2016 lopulla.
Toyota on ilmoittanut tavoitteekseen rakentaa 2000 Miraita vuonna 2016 ja 3000 vuonna 2017. Tokion kaupunki aikoo tukea vetyautojen yleistymistä noin 330 miljoonalla eurolla ja rakentaa 35 vetyautoille sopivaa tankkausasemaa.
Maailmanlaajuisesti Miraita myytiin 5300 kappaletta vuonna 2017, joista 2900 myytiin yhdysvaltoihin, 2100 Japaniin ja 200 Eurooppaan.
Adams Filmi
Adams Filmi Oy, alun perin Adamsin Filmitoimisto, oli Abel Adamsin vuonna 1912 perustama elokuvatuotanto-, teatteri- ja vuokraamotoimintaa harjoittanut yhtiö. Adams Filmin tuotanto-osasto fuusioitui vuonna 1950 Fenno-Filmin kanssa, jolloin muodostui Fennada-Filmi. Fennada liitettiin Yleisradioon vuonna 1982. Vuonna 1986 Adams Filmi Oy:n, O.Y. Kinoston ja Ky Kino Savoyn fuusion seurauksena perustettiin uusi elokuvayhtiö Finnkino.
Abel Adamsin äkillisen kuoleman jälkeen yhtiön johtoon tuli 1938 hänen vaimonsa, joka avioiduttuaan kirjailija Georg Hjalmar af Forsellesin kanssa oli nimeltään Signe af Forselles. Hän johti yhtiötä vuoteen 1958, jolloin toimitusjohtajaksi tuli hänen tyttärensä Felicia Adams (1922–2008). Adams-Filmin toimitilojen tulipalossa 1959 tuhoutui arvokasta filmiaineistoa, muun muassa kolme Teuvo Tulion ensimmäistä elokuvaa, Taistelu Heikkilän talosta, Nuorena nukkunut ja Kiusaus.
Yhtiö oli alun perin elokuvien maahantuoja, levittäjä ja menestyvän teatteriketjun omistaja. Yritys aloitti elokuvien tuotannon 1926, jolloin valmistui Uuno Hirvosen ohjaamana näytelmäelokuva Meren ja lemmen aallot. Vuosina 1936–1938 valmistui kolme Tulion elokuvaa, ja kolmannen kerran tuotanto aloitettiin 1947, jolloin ohjaajana ja tuotantopäällikkönä oli Hannu Leminen. Lemisen ohjauksia valmistui neljä, joista yksi oli lyhyt dokumentti Syöpä voidaan parantaa (1947).
Krimin gootit
Alkuperä
Gootit saapuivat Mustallemerelle luoteesta, ja he valloittivat Krimin alueen 200-luvun aikana. Samalla he valloittivat myös suurimman osan Mustanmeren pohjoisrannikosta. Noin sata vuotta myöhemmin hunnit alistivat heidät. Suuri osa Krimin gooteista siirtyi tämän jälkeen länteen kohti Rooman valtakuntaa ja valloittivat sen Teoderik Suuren johdolla. Osa kuitenkin jäi Krimin vuoristoseudulle. Myöhemmin Krimin gootit kääntyivät kristinuskoon ja heidän alueensa päätyi Bysantin valtakunnan vallan alle. Heitä tiedetään olleen alueella, kun keisari Justinianus I rakensi Mangupin linnoituksen osana rannikkokaupunkien linnoitusten sarjaa. Kasaarit valloittivat alueen linnoituksista huolimatta 700-luvulla, ja Krimin gootit vetäytyivät syvemmälle vuoristoon. Johannes-niminen ortodoksinen arkkipiispa purjehti Krimille Bysantista johtaakseen goottien kapinaa kasaareja vastaan, mutta hän ei saanut tukea Bysantista ja kapina epäonnistui. Bysanttilaiset halusivat mieluummin liittoutua juutalaisuuden omaksuneiden kasaarien kanssa, jotka muodostivat hyödyllisen puskurivyöhykkeen tasangon kansoja vastaan. Keisarit Justinianus II ja Konstantinos V naivat tämän takia molemmat kasaariprinsessat.
Häviäminen
220px|thumb|vasen|Mangupin linnoituksen raunioita. Myöhemmin goottien asuma-alueella hallitsi Theodoron ruhtinaskuntana tunnettu Trebizondin keisarikuntaan läheisesti sitoutunut maa, mutta ottomaanit ja Krimin tataarit tuhosivat sen näiden saavuttuaan Krimille vuonna 1475. Gootit ja heidän kielensä säilyivät kuitenkin Krimillä tästä huolimatta. Piispa Wulfila oli kääntänyt Raamatun länsigootiksi jo 300-luvulla, mutta länsigootin kieli hävisi kauan ennen Krimin gootin häviämistä. Vuonna 1562 itävaltalainen diplomaatti Ogier Ghislain de Busbecq kokosi 86 sanaa ja sanontaa Konstantinopolissa tapaamiensa Krimin goottien avulla. Krimin gootin kieli hävisi 1700-luvun aikana.
Tutkimus
1800-luvulla etenkin saksalaiset tutkijat kiinnostuivat Krimin gooteista näiden germaanisten juurien takia. Tutkijat yrittivät löytää todisteita goottien hallitsemasta varhaisesta teutonisesta valtiosta niitä kuitenkaan löytämättä. Ajatus nousi esiin myös natsi-Saksassa, jolloin ajateltiin, että Saksan tulisi valloittaa Krimin alue germaanisen menneisyyden takia. Alueelle oli tarkoitus sijoittaa saksalaisia ja muut kansallisuudet olisi siirrettävä pois. Sevastopolin nimi aiottiin muuttaa muotoon Theodorichafen ja Simferopolin nimi muotoon Gotenberg. Krimin nimi aiottiin muuttaa saman kaavan mukaan muotoon Gotland. Natsi-Saksan johtaja Adolf Hitler ei itse ollut kovin innoissaan asiasta, mutta asiaa ajoivat Heinrich Himmler ja Alfred Rosenberg. Sodan kulun vuoksi suunnitelmat eivät kuitenkaan koskaan toteutuneet.
Neuvostoliiton historiankirjoituksessa yritettiin vähätellä kaikkia tapahtuneita muuttoliikkeitä ja Krimin goottienkin väitettiin muodostaneen vain alueen heimojen jatkumon. Stalinin jälkeen kansojen muuttoteoriat tulivat takaisin venäläisessä ja ukrainalaisessa arkeologiassa.
Keskiyö hyvän ja pahan puutarhassa
Keskiyö hyvän ja pahan puutarhassa on yhdysvaltalaisen toimittaja John Berendtin vuonna 1994 julkaistu dokumenttiromaani. Teoksen suomensi WSOY:lle 1997 Seppo Loponen. Siitä muodostui bestseller, joka pysyi esimerkiksi The New York Timesin bestseller-listalla yli neljän vuoden ajan. Clint Eastwood ohjasi romaanin pohjalta samannimisen elokuvan vuonna 1997.
Juoni
Romaani Keskiyö hyvän ja pahan puutarhassa kuuluu samaan dokumenttiromaanin genreen kuin esimerkiksi Truman Capoten Kylmäverisesti. Romaanin punainen lanka kehkeytyy surmatapauksen ympärille, joka tapahtui 2. toukokuuta 1981 georgialaisessa Savannahin kaupungissa. Tuona aamuyönä antiikkikauppias Jim Williams (1930−1990) ampui kartanonsa työhuoneessa väkivaltaisen ja irrallista elämää viettäneen Danny Hansfordin (1960−1981), joka oli työskennellyt hänen henkilökohtaisena apulaisenaan ja johon hänellä oli ollut homoseksuaalinen suhde. Surmatapausta puitiin vuosien varrella jopa neljässä oikeudenkäynnissä, kunnes Williams sai vapauttavan tuomion vuonna 1989.
Berendtin romaaniinsa liittämässä kirjailijan huomautuksessa hän väittää kaiken teoksessa kuvatun todella tapahtuneen. Näin ei kuitenkaan voi olla. Berendt nimittäin muutti Savannahiin vasta veriteon jälkeen, vaikka hän kirjan alkupuolella kuvaa laveasti rikosta edeltävää ystävyyttään Williamsin kanssa. Myös muita ilmeisen fiktiivisiä jaksoja löytyy. Newyorkilainen Berendt vietti 1980-luvun aikana pitkiä jaksoja Savannahissa, ja hänen tarkoituksenaan oli alusta pitäen kirjoittaa tutkimustensa pohjalta kirja.
Keskiyö on leimallisesti Savannah-romaani, sillä kerronnassa painottuu kaupungin historian ja nykytilan kuvaus, ja paikallistuntu on vahva. Itse asiassa romaanin ensimmäinen puoli keskittyy kaupungin ja sen omaleimaisten persoonallisuuksien kuvailuun. Esimerkiksi laulajatar Emma Kellystä ja keksijä Luther Driggersistä kertovat luvut ”Kuudentuhannen laulun nainen” ja ”Keksijä” ovat surmatapauksen kannalta tarpeettomat. Suuri osa henkilöistä, Emma Kellyn lisäksi muitten muassa transvestiitti tanssijatar Lady Chablis (synt. 1957) (esittely luvussa ”Savannahin Suurkeisarinna”) ja kaupunkisuojeluaktivisti Lee Adler (esittely luvussa ”Se ei ole leuhkimista, jos sen on todella tehnyt”), esiintyy romaanissa omalla nimellään.
Keskiyö on helppolukuinen lukuromaani. Esimerkiksi henkilökuvat, journalistiset arkkitehtuurikuvaukset ja dokumentaatio Savannahin paluusta takaisin loistoonsa tilastaan, jossa se oli ollut kuin ”kaunis nainen, jolla on likaiset kasvot” (s. 53), on sujuvasti kirjoitettu. Jännityselementin Berendt kuitenkin tuo mukaan vasta kirjan puolivälissä, kun ampumatapaus jo on sattunut. Loppupuolen jännitys syntyy neljän murhaoikeudenkäynnin ympärille. Yliluonnollisen aspektin romaani saa voodoopapitar Minervasta, johon ajatuksen voimaan uskova Williams turvautuu valmistautuessaan toiseen oikeudenkäyntiinsä. Teoksen nimi juontaa tästä aspektista: Minervan mukaan magian kannalta tärkeitä hetkiä hautausmaalla ovat puoli tuntia ennen ja puoli tuntia jälkeen keskiyön – silloin magian harjoittajan täytyy työskennellä puutarhassa eli hautausmaalla, ensin puoli tuntia hyvään ja sitten puoli tuntia pahaan keskittyen.
Elokuvasovitus
Bestseller sovitettiin Hollywoodissa elokuvaksi kolme vuotta ilmestymisensä jälkeen. Clint Eastwood ja käsikirjoittaja John Lee Hancock muokkasivat vuoden 1997 elokuvaansa varten Berendtin romaania rajusti. Esimerkiksi neljä oikeudenkäyntiä supistettiin yhdeksi. Muutamien omalla nimellään romaanissa esiintyneiden henkilöiden nimiä muunnettiin.
Bolnisi
Bolnisi on kaupunki Bolnisin piirikunnassa Kvemo Kartlin hallintoalueella Georgiassa. Kaupungissa on noin 13 800 asukasta (vuonna 2002) ja se on piirikuntansa pääkaupunki.
Bolnisin nykyisen kaupungin perustivat saksalaiset, Schwabenista saapuneet uudisasukkaat vuonna 1818. Kaupunki nimettiin Katharinenfeldiksi kuningatar Katarina Pavlovnan mukaan. Siirtokunnan ensimmäiset vuodet olivat rankkoja: ensimmäisenä talvena 256 Katharinenfeldin asukasta kuoli kylmään ja nälkään, ja vuonna 1826 tapahtuneessa tataarien hyökkäyksessä kaupungin 400 asukkaasta jäi henkiin 250. Tämän jälkeen tilanne kuitenkin normalisoitui ja 1800-luku merkitsi Katharinenfeldin kulttuurille nousukautta. Puna-armeijan vallattua Georgian vuonna 1921 kaupunki nimettiin Luxemburgiksi (Lüksemburgi) kuolleen saksalaisen kommunistin Rosa Luxemburgin mukaan. Saksaan suuntautuneesta muuttoaallosta huolimatta suurin osa Luxemburgin saksalaisista asukkaista jäi kaupunkiin ja sopeutui uusiin olosuhteisiin. Toinen maailmansota merkitsi kuitenkin loppua kaupungin saksalaiselle kulttuurille: lähes kaikki kaupungin asukkaat karkotettiin vuonna 1941 Siperiaan tai Kazakstaniin, ja paikka nimettiin uudelleen Bolnisiksi.
Kaupungin merkittävimpiin nähtävyyksiin ja Georgian tärkeimpiin historiallisiin monumentteihin kuuluu Bolnisi Sionin katedraali, joka on yksi Georgian vanhimmista. Kirkon pohjoisseinässä olevan kirjoituksen mukaan se on rakennettu vuosina 478–493: kirkon seinien kirjoitukset kuuluvat aikaisimpiin säilyneisiin esimerkkeihin georgialaisesta kirjoituksesta. Keskiajalla Bolnisi oli merkittävä uskonnollinen keskus ja 900–1000-luvulla siellä työskenteli Ioane Bolneli. Bolnisin piirikunnan toinen merkittävä nähtävyys on Tsughrugašenin kirkko, joka on rakennettu vuosina 1213–1222.
Bolnisin kaupungissa toimii urheiluseura Sioni Bolnisi.
1, 2 Step
1, 2 Step on Ciaran ja Missy Elliottin kappale Ciaran Goodies-debyyttialbumilta. Ciaran ja Missy Elliottin sanoittama ja Jazze Phan tuottama kappale julkaistiin Yhdysvalloissa albumin toisena singlenä 23. lokakuuta 2004 sekä kansainvälisesti vuoden 2005 toisella kvartaalilla. Se pääsi maailmanlaajuisesti lukuisilla listoilla kymmenen parhaan joukkoon, mukaan lukien Saksassa, Uudessa-Seelannissa ja Isossa-Britanniassa. Kappale on voimakkaasti inspiroitu 1980-luvun elektronisen musiikin tuotannosta. Koko kappaleella Ciara antaa kuvauksen siitä, miltä kappaleen biitti tuntuu kun hän vaatii juhlaseuruetta tanssimaan musiikin tahdissa. "1, 2 Step" sijoittui Billboardin Top 100 Songs Of the Decade-listan 59. sijalle. Yhdysvalloissa kappale saavutti Billboard Hot 100 -listan toisen sijan sekä pysyi siellä seitsemän viikkoa.
Lita Ford
thumb|Lita Ford esiintymässä Münchenissä vuonna 1988. Lita Rossana Ford (s. 19. syyskuuta 1958 ) on heavylaulaja ja -kitaristi. Hän syntyi Lontoossa, mutta hänellä on italialaisia sukujuuria. Ford muutti nuorena perheensä kanssa New Yorkiin. 16-vuotiaana hän liittyi kitaristiksi The Runaways -yhtyeeseen. Vuonna 1979 Ford aloitti soolouran.
Ford oli vuosina 1986–1992 naimisissa muusikko Chris Holmesin kanssa. Sitten Ford meni naimisiin laulaja Jim Gilletten kanssa ja he saivat kaksi lasta. Pari kuitenkin erosi 2000-luvulla. Ford on seurustellut myös Mötley Crüe -yhtyeen basistin Nikki Sixxin kanssa.
J. Bruce Ismay
thumb|J. Bruce Ismay Joseph Bruce Ismay (12. joulukuuta 1862 – 17. lokakuuta 1937) oli englantilainen liikemies, joka oli White Star Line -laivayhtiön johtaja. Hän oli mukana RMS Titanicin neitsytmatkalla ja joutui onnettomuudesta pelastuttuaan julkisen halveksunnan kohteeksi.
Elämäkerta
Ismay syntyi Lancashiressä Crosbyssä. Hänen vanhempansa olivat Margaret ja Thomas Ismay, joka oli vanhempi osakas White Star Linen edeltäjässä Ismay, Imrie and Company -yhtiössä.
Ismay kävi koulua Elstree Schoolissa ja Harrow’ssa. Koulun jälkeen hän vietti ensin vuoden Ranskassa, sitten neljä vuotta oppipoikana isänsä yrityksessä, ja sen jälkeen hän kierteli maailmaa. Maailmalla kierreltyään hän muutti New Yorkiin isänsä yhtiön asiamieheksi.
Vuonna 1888 nuorempi Ismay meni naimisiin Julia Florence Schieffelinin kanssa, ja heille syntyi kaksi poikaa ja kaksi tytärtä. Kolme vuotta myöhemmin Ismay palasi Englantiin ja ryhtyi osakkaaksi isänsä yhtiöön. Vuonna 1899 Thomas Ismay kuoli, ja Bruce Ismay nousi perheyrityksen johtajaksi. Yritys menestyi Ismayn johdossa, ja hän toimi lisäksi useiden muiden yhtiöiden johtajana. Vuonna 1901 yhdysvaltalaiset sijoittajat lähestyivät Ismayta aikomuksenaan perustaan kansainvälinen jättiyhtiö. Ismay vastusti White Starin myymistä, mutta suostui lopulta lordi William Pirrien painostaessa hyväksymään tarjouksen, jolla White Star sulautettiin International Mercantile Marine Companyyn, jonka johdossa oli John Pierpont Morgan.
Vuonna 1907 Ismay tapasi belfastilaisen Harland and Wolff -telakan johtajan lordi Pirrien. Yhdessä miehet suunnittelivat höyrylaivan, joka päihittäisi tuon ajan suurimmat alukset, Cunard Linen loistoristeilijät RMS Lusitanian ja RMS Mauretanian. Ismayn suunnitteleman aluksen ei ollut tarkoitus olla ainoastaan nopea, vaan sen oli oltava myös ylellinen, ja siinä tuli olla suuret kolmannen luokan (siirtolaisluokan) tilat. Ensimmäinen luokka olisi tarkoitettu rikkaille ja kuuluisille, mutta yhtiön oli tarkoitus ansaita kolmannen luokan siirtolaismatkojen myynnillä. Kaiken kaikkiaan rakennettavaksi suunniteltiin kolmea alusta. Niistä keskimmäisen, RMS Titanicin, oli tarkoitus olla White Star Linen ylpeys, maailman ylellisin alus.
thumb|Bruce Ismayn kuulustelu New Yorkissa 1912. Ismayn tapana oli matkustaa jokaisen aluksensa neitsytmatkalla, myös Titanicin. Kun alus törmäsi jäävuoreen Newfoundlandin kaakkoispuolella ja upposi, Ismay kapusi pelastusveneeseen C, josta hänet pelastettiin Cunard Linen RMS Carpathialle. Ismay saapui New Yorkiin 18. huhtikuuta 1912 ja esiintyi todistajana sekä amerikkalaisessa että brittiläisessä onnettomuustutkinnassa.
Titanicin ensimmäisessä luokassa matkustanut Elizabeth Lines väitti vuonna 1913 käydessään varustamoa vastaan oikeudenkäyntiä vakuutuskorvauksesta, että Ismay oli määrännyt kapteeni Smithiä nostamaan Titanicin nopeutta, ja se olisi aiheuttanut onnettomuuden ja onnettomuudesta johtuvan omaisuuden menetyksen. Lines väitti, että Ismay ja kapteeni Smith olivat tavanneet Titanicin ensimmäisen luokan vastaanottohuoneessa ja keskustelleet aluksen nopeuden nostamisesta. Linesin mukaan Ismay oli pääasiassa puhunut ja sanonut Smithille, että he lyövät Olympicin ennätyksen ja ehtivät tiistaiksi New Yorkiin. Ismay puolestaan kielsi, että keskustelua olisi käyty. Ismay väitti antaneensa kirjallisesti kapteeni Smithille täysin päinvastaisen ohjeistuksen ennen Titanicin neitsytmatkaa: “Missään olosuhteissa Titanic ei saa ohittaa Ambrosen majakkalaivaa ennen kello viittä keskiviikkoaamuna”. Oikeudenkäynnissä todistanut Emily Ryerson puolestaan väitti Ismayn esitelleen jäävuorivaroituksia päivällisellä ja sanoneen, että he nostavat aluksen nopeutta, minkä jälkeen Ismay oli pannut jäävuorivaroituksen taskuunsa sen sijaan, että olisi palauttanut sen kapteenille.
Paul Louden-Brownin mukaan on epätodennäköistä, että Ismay olisi painostanut kapteeni Smithiä nostamaan Titanicin nopeutta. Louden-Brownin mukaan se on ristiriidassa Ismayn luonteen, toimintamallien ja tapausta koskevan todistusaineiston kanssa.
Kun Titanic oli uppoamassa, Ismay nousi pelastusveneeseen ennen kuin kaikki naiset ja lapset oli evakuoitu. Ismay väitti niin amerikkalaisessa kuin brittiläisessäkin tuomioistuimessa, että kansi näytti autiolta hänen noustessaan pelastusveneeseen silloin, kun sitä oli ryhdytty laskemaan vesille. Teko vainosi häntä koko hänen loppuelämänsä ajan. Titanicin parturi August Weikman, joka oli nähnyt Ismayn poistuvan laivalta, antoi Yhdysvaltain senaatin tutkintakomissiolle valaehtoisen todistuksen, jonka mukaan C-laskosveneen laskusta vastannut perämies oli määrännyt Ismayn nousemaan pelastusveneeseen. Ismayn kanssa yhtä aikaa pelastusveneeseen noussut William Carter väitti samoin, että he nousivat Ismayn kanssa veneeseen saatuaan siihen kehotuksen, mikäli he soutaisivat. Ismay kielsi kuitenkin kuulusteluissa, että hänet olisi määrätty pelastusveneeseen, ja piti kiinni väitteestään, että oli noussut veneeseen täysin vapaaehtoisesti. Myöhemmin Ismay kertoi kälylleen, että hän oli noussut pelastusveneeseen yliperämies Wilden käskystä.
Onnettomuuden jälkeen amerikkalainen sanomalehdistö teki Ismaystä syntipukin turmalle, koska hän oli paennut laivalta, vaikka laivalla oli yhä naisia ja lapsia. William Randolph Hearst organisoi sanomalehdissään Ismaytä vastaan laajan lokakampanjan, koska oli riitautunut Ismayn kanssa vuosia aiemmin ja kantoi kaunaa. Hearstin sanomalehdissä julkaistiin sensaatiomaisia uutisia, joissa muun muassa väitettiin Ismayn pukeutuneen naiseksi päästäkseen pelastusveneeseen. Hearstin sanomalehti New York American teki muun muassa etusivun jutun, jossa Ismaytä kutsuttiin nimellä ”J. Brute Ismay” (englannin brute ’julma, tökerö’) ja ehdotettiin, että White Star-varustamon nimi pitäisi muuttaa White Liver (englannin liver 'maksa'). Lehdissä julkaistiin piirrossarjoja, jotka esittivät Ismaytä pakenemassa laivalta tai johtamassa naisten pakoa pelastusveneessä. Brittiläisissä sanomalehdissä Ismaytä käsiteltiin suopeammin ja objektiivisemmin.
Vuonna 1913 Ismay erosi varustamon pääjohtajan tehtävästä, joskin hän oli suunnitellut eläköitymistä jo ennen Titanicin neitsytmatkaa.
Vuosi turman jälkeen Ismay hankki omistukseensa Mersey-nimisen aluksen, josta tehtiin kauppalaivaston päällystön koulutuslaiva. Hän myös lahjoitti 11 000 sterlingpuntaa merellä hukkuneiden rahastoon ja 25 000 Englannin punnan pesämunan rahastoon, jonka tehtävänä oli taata kauppalaivaston miesten ansiot ensimmäisessä maailmansodassa.
Onnettomuuden jälkeen Ismay ei erakoitunut, kuten yleisesti uskotaan. Hän toimi muun muassa London, Midland and Scottish Railway -rautatieyhtiön johtajana, ja häntä pyydettiin esimerkiksi kahdesti rautatieyhtiön pääjohtajaksi, mutta hän kieltäytyi kummallakin kerralla. Lisäksi Ismay toimi useiden vakuutusyhtiöiden ja merivakuutusyhtiöiden johtajana.
Vuosina 1913-1936 Ismay asui osa-aikaisesti Costelloe Lodgen tilalla Caslan kylässä Connemarassa Irlannissa, missä hän perheineen työllisti lukuisia naapureitaan ja harjoitti alueella hyväntekeväisyyttä. Siitä huolimatta Ismayn lempinimi oli iirinkielisten naapurien kesken Brú siós mé (suom. vie minut alas, viitaten laskeutuvaan pelastusveneeseen), joskin heidän myös sanotaan aidosti kunnioittaneen Ismayn perhettä ja puhutelleen häntä "teidän armonne".
Joseph Bruce Ismay kuoli kotonaan Lontoossa 17. lokakuuta 1937, ja hänet haudattiin Putney Valen hautausmaalle Lontooseen.
Muuta
Vuonna 1997 ensi-iltansa saaneessa menestyselokuvassa Titanic Ismayta näytteli Jonathan Hyde. Irlantilainen runoilija Derek Mahon kirjoitti Bruce Ismaystä runon, joka tunnettiin alun perin nimellä "Bruce Ismay's Soliloquy", mutta Mahon nimesi runon myöhemmin uudelleen "After the Titanic".
Franz Klammer
Franz Klammer (s. 3. joulukuuta 1953 Mooswald, Itävalta) on itävaltalainen uransa lopettanut alppihiihdon olympiavoittaja.
Klammer voitti kultaa kotikisoissa 1976 Innsbruckissa syöksylaskussa. Hän löi hallitsevan mestarin Bernhard Russin ajan 0,33 sekunnilla. Sankt Moritzin MM-kilpailuissa 1974 Klammer voitti kultaa alppiyhdistetyssä ja sai hopeaa syöksylaskussa. Garmisch-Partenkirchenin MM-kilpailuissa 1978 hän sijoittui syöksylaskussa viidenneksi, Lake Placidin olympialaisiin 1980 hän ei päässyt mukaan, Schladmingin MM-kilpailuissa 1982 hän oli syöksylaskussa seitsemäs ja Sarajevon olympialaisissa 1984 päälajissaan vielä kymmenes.
Voi hyvä tavaton
'''Voi hyvä tavaton!?! ......ja Puppe!''' on Vesa-Matti Loirin Jean-Pierre Kusela -sketsihahmon studioalbumi, joka on ilmestynyt Flamingo-levymerkillä (Oy Flamingo Music Ab FGL 4018) vuonna 1987. Kultalevy myönnettiin vuonna 1987. Albumia on myyty yhteensä yli 25 000 kappaletta.
Kappaleet
A-puoli
Parhaan televisioelokuvan Jussi
Parhaan televisioelokuvan Jussi oli yksi suomalaisen elokuva-alan Jussi-palkinnoista, jota jakoi Filmiaura. Palkintoa jaettiin vuosina 1966–1980.
Naisten Liiga -kausi 2018
Naisten Liiga -kausi 2018 oli vuonna 2006 perustetun Naisten Liigan 12. kausi ja kaikkiaan 48. kerta, jolloin jalkapallon naisten Suomen mestaruus ratkaistiin. Kauteen lähdettäessä hallitseva mestari oli FC Honka ja sarjanousija TiPS.
Gazelle-luokka
Gazelle-luokka oli Saksan keisarikunnan laivaston ensimmäisessä maailmansodassa palvellut kymmenen aluksen muodostama kevyt risteilijäluokka. Luokka oli Saksan laivaston ensimmäinen kevyt risteilijäluokka. Sodan aikana aluksista tuhoutui kolme.
Naisten Liiga -kausi 2018
Vuonna 2018 Suomen mestaruuden voitti PK-35 Vantaa, jolle mestaruus oli kaikkien aikojen seitsemäs. Naisten Ykköseen putosi Pallokissat ja liigaan nousi IK Myran.
Sarjajärjestelmä
Naisten Liigan kausi 2018 pelattiin kymmenen joukkueen kaksinkertaisena alkusarjana, jonka jälkeen kuusi parasta jatkoivat ylemmässä loppusarjassa ja neljä huonointa alemmassa loppusarjassa. Ylempi loppusarja pelattiin yksinkertaisena ja alempi kaksinkertaisena, niin että alkusarjan pisteet lasketiin mukaan molemmissa sarjoissa. Alemman loppusarjan neljänneksi sijoittunut putosi Naisten Ykköseen kaudeksi 2018 ja kolmas karsi liigapaikastaan Ykkösen toiseksi sijoittuneen kanssa.
Liigakarsinta
ONS säilyi Naisten Liigassa yhteismaalein 6–1.
Alexander de Seversky
thumb|Alexander de Seversky SEV-3 -lentokoneen edessä vuonna 1934. Alexander de Seversky (7. kesäkuuta 1894 Tbilisi, Venäjän keisarikunta – 24. elokuuta 1974 New York City) oli venäläissyntyinen yhdysvaltalainen lentokonesuunnittelija.
De Seversky oli Venäjän laivaston lentäjä ensimmäisessä maailmansodassa, jossa hän menetti toisen jalkansa. Hän jatkoi lentämistä sodassa saavuttaen kaikkiaan 13 ilmavoittoa saksalaisista. Vuonna 1917 hän oli Yhdysvalloissa osana Venäjän laivaston lentojoukkojen vierailua. Hän jäi tuolloin Yhdysvaltoihin. Hän toimi koelentäjänä, ja hänestä tuli kenraali Billy Mitchellin avustaja. Mitchell oli douhetisti, eli hän uskoi niin sanottuihin strategisiin lentopommituksiin.
De Seversky sai vuonna 1921 patentin lentokoneen ilmatankkaukseen. Vuonna 1927 hän sai Yhdysvaltain kansalaisuuden.
De Seversky perusti Seversky Aircraft Corporation yhtiön vuonna 1931. Hän sai useita hyviä tilauksia Yhdysvaltain liittovaltiolta, mutta yhtiön talous oli heikoissa kantimissa niistä huolimatta. Hänet savustettiin omasta yhtiöstään. Hän perusti Republic Aviation Companyn, joka toimi itsenäisenä vuoteen 1965 asti, jolloin Fairchild osti sen.
De Severskyä on kutsuttu showmieheksi, joka viihtyi julkisuudessa. Toisen maailmansodan aikaan vuonna 1942 The New York Times julkisti uutisen: "Airplane Designer Rents Apartment: Major Seversky One of Seven New Tenants in 40 Central Park South."
De Seversky kirjoitti vuonna 1942 kirjan Victory Through Air Power, josta sotapropagandaa tehnyt The Walt Disney Company teki samannimisen elokuvan. Kirja pyrki edistämään strategista pommittamista aikana, jolloin Yhdysvaltain maavoimien ilmavoimat (USAAF) ei pystynyt iskemään Japaniin ja Saksan taivaalla oli saatu tuta, mitä ilmatorjunta tekee pommikoneille. Vaikka hänen yhtiönsä valmisti hävittäjiä, hän kehotti hallitusta keskittymään suurten pommikoneiden valmistukseen. Vuonna 1946 de Seversky oli ajamassa Yhdysvaltain Strategic Air Commandin perustamista.
Still I Rise
Still I Rise on postuumisti julkaistu yhteistyöalbumi 2Pacin ja hänen ryhmänsä Outlawzien kanssa, lukuun ottamatta alkuperäisjäsentä Hussein Fatalia, joka jätettiin pois levyltä tuntemattomista syistä. Albumin kaikki kappaleet ovat ennen julkaisemattomia. Still I Risen julkaisi 14. joulukuuta 1999 Interscope Records, Death Row Recordsin alaisuudessa, ja se saavutti platinarajan myytyään 1,5 miljoonaa kappaletta.
Albumilta julkaistiin single "Baby Don't Cry (Keep Ya Head Up II)", joka on samantyyppinen tunnelmasoinnultaan kuin 2Pacin suositut singlet "Brenda's Got a Baby" ja "Keep Ya Head Up". "Baby Don't Cry (Keep Ya Head Up II)" on myös albumin ainoa kappale, josta kuvattiin musiikkivideo.
Meurthe (departementti)
Meurthe on entinen Ranskan departementti, joka oli olemassa 1790–1871. Alueen läpi virtaavan Meurthe-joen mukaan nimetty departementti muodostui osasta historiallista Lothringenin provinssia. Sen pääkaupunki oli Nancy. Departementti oli jaettu viiteen arrondissementtiin, joiden keskuspaikat olivat Nancy, Château-Salins, Lunéville, Sarrebourg ja Toul. Vuonna 1866 Meurthessä oli 714 kuntaa, sen pinta-ala oli 6 070 km² ja väkiluku 428 387.
Historia
thumb|300px|Lothringenin alueen departementtien muutokset. Värit kuvaavat alkuperäisiä departementteja, rajat nykyistä tilannetta. Meurthen departementti perustettiin Ranskan vallankumouksen yhteydessä 4. maaliskuuta 1790 yhtenä alkuperäisestä 83 departementista. Ranskan–Preussin sodan seurauksena Meurthen departementin koillisosa (suunnilleen Château-Salinsin ja Sarrebourgin arrondissementit) sekä pääosa Mosellen departementista liitettiin yhdessä Elsassin kanssa 1871 vasta perustettuun Saksan keisarikuntaan ja osaksi Elsass-Lothringenin valtakunnanmaata. Departementin Ranskalle jääneeseen osaan yhdistettiin Mosellesta Brieyn ja Longwyn alueet, ja näistä muodostettiin uusi Meurthe-et-Mosellen departementti. Tilapäiseksi tarkoitettu järjestely jäi voimaan siitä huolimatta että Saksalle 1871 luovutetut alueet palautettiin Ranskan osaksi ensimmäisen maailmansodan jälkeen.
Keeper of the Seven Keys: The Legacy World Tour 2005–2006
Keeper of the Seven Keys: The Legacy World Tour 2005–2006 on yhteisnimitys power metal -yhtye Helloweenin vuonna 2007 julkaistulle musiikki-DVD:lle ja livealbumille. Albumin virallinen nimi on Live in Sao Paulo ja DVD:n Live On 3 Continents. Kappaleet nauhoitettiin kolmen konsertin aikana São Paulossa, Sofiassa ja Tokiossa. Tallenteesta julkaistiin myös neljän levyn erikoisversio, joka sisältää sekä CD- että DVD-version.
Ampumahiihdon maailmanmestaruuskilpailut 2021 – pariviesti
Pariviesti ampumahiihdon maailmanmestaruuskilpailuissa 2021 järjestettiin 18. helmikuuta 2021.
Tulokset
Kilpailu alkoi kello 15.15.
Týr (yhtye)
Týr on progressiivista viikinkimetallia esittävä färsaarelaisyhtye. Sen tarina alkoi Kööpenhaminassa, Tanskassa tammikuussa 1998.
Yhtyeen nimi tulee skandinaavisen mytologian Tyristä, joka oli yksi viikinkien sodanjumalista. Yhtyeen musiikissa yhdistyvätkin vanhat färsaarelaiset balladit ("kvæði") ja skandinaavinen mytologia yleensä.
Joensen on yhtyeen pääasiallinen säveltäjä ja sanoittaja. Vaikka Týrin kappaleet ovat lähinnä englannin- ja fäärinkielisiä, on Joensen kirjoittanut kappaleita myös norjaksi, tanskaksi ja islanniksi.
Huhtikuussa 2008 Týriä ja joitain muita Paganfest -festivaaleilla soittaneita yhtyeitä syytettiin natsismista, rasismista ja fasismista. Syytökset ilmeisesti saivat alkunsa bändien käyttämistä muinaisskandinaavisista riimuista, joita käytettiin myös natsipuolueen symboleina. Joensen julkaisi YouTubessa videon, jolla hän yhdessä suomalaisen Moonsorrowin Ville Sorvalin kanssa kumosi väitteet.
Týr esiintyi Tuska-festivaaleilla vuonna 2008, sekä Metalheim-festivaaleilla vuonna 2011.
Haapaluoto
Haapaluoto on saari Naantalissa Merimaskun alueella. Saaren pinta-ala on 0,15 neliökilometriä ja vakituisia asukkaita on kaksi. Vapaa-ajan asuntoja saarella on viisi, pois lukien vapaa-ajan asunnot, joissa asutaan pysyvästi. Saarelle ei ole kiinteää tieyhteyttä.
Haapaluoto sijaitsee Otavan länsipuolella monen pienen saaren ympäröimänä. Saaren suurin pituus on noin 660 metriä.
Michal Handzuš
Michal Handzuš (s. 11. maaliskuuta 1977 Banská Bystrica, Tšekkoslovakia) on uransa vuonna 2018 lopettanut slovakialainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Hän siirtyi huhtikuussa 2013 NHL-seura Chicago Blackhawksiin. Kauden 2012–2013 päätteeksi hän voitti Stanley Cupin Chicago Blackhawksin paidassa.
Seuraura
Handzuš aloitti uransa Slovakian pääsarjassa. Pohjois-Amerikkaan hän siirtyi kaudeksi 1997–1998, jolloin pelasi St. Louis Bluesin farmijoukkueessa Worcester IceCatsissa. Seuraavalla kaudella Handzuš pelasi jo vakituisesti NHL:ssä, Bluesissa. Kesken kauden 2000–2001 Handzuš siirtyi Bluesista Phoenix Coyotesiin, jota hän edusti seuraavan kauden loppuun saakka. Kaudeksi 2002–2003 hän siirtyi Philadelphia Flyersiin. Kaudella 2005–2006 Handzuš pelasi Philadelphia Flyersissä tehoin 11+33. Kaudella 2006–2007 Handzuš pelasi Chicago Blackhawksin paidassa vain kahdeksan ottelua, mutta pisteet olivat otteluiden nähden hyvät, 3+5.
Kaudeksi 2007–2008 Handzuš siirtyi Los Angeles Kingsiin. Hän pelasi Kingsissä neljä kautta ja oli tuona aikana poissa vain yhdestä joukkueensa pelistä. Kesällä 2011 Handzuš teki kahden vuoden sopimuksen San Jose Sharksin kanssa. Huhtikuussa 2013 hän siirtyi takaisin Chicago Blackhawksiin, jossa hän voitti myös Stanley Cupin.
Maajoukkueura
Handzus kuuluu myös Slovakian jääkiekkomaajoukkueen avainpelaajiin, ja hän oli mukana voittamassa kultaa vuonna 2002. Vuosien 2000 ja 2012 MM-kisoissa Handzus sai hopeaa.
Eerikin Pippuri
pienoiskuva|Eerikinkadun alkuperäinen ravintola tammikuussa 2018 Eerikin Pippuri on vuonna 1997 perustettu suomalainen Lähi-idän tyylistä ruokaa tarjoava pikaruokaketju. Kebabia, pitaleipiä, falafelia ja salaatteja tarjoavalla Eerikin Pippurilla on kuusi toimipistettä, joista neljä sijaitsee Helsingissä, yksi Vantaalla ja yksi Tampereella. Ketjun toimintaa ylläpitää Harman Foods Oy -yritys, jonka toimitusjohtajana toimii turkkilaistaustainen Cetin Harman.
Toimipisteet
Ensimmäinen ravintola avattiin nimensä mukaisesti osoitteeseen Eerikinkatu 17 syksyllä 1997. Alkuperäisen Eerikinkadun toimipisteen menestyksen taustalla olivat muun muassa pitkät aukioloajat, ja ravintolaa laajennettiin vuonna 2006 viereiseen toimitilaan.
Kaksi muuta ravintolaa avattiin kauppakeskus Forumiin vuosina 2008 ja 2015. Ketjua laajennettiin edelleen marraskuussa 2017, kun neljäs toimipiste avattiin Kauppakeskus Ruoholahteen. Kaksi uusinta toimipistettä avattiin vuonna 2018 Vantaalle kauppakeskus Myyrmanniin ja Tampereelle kauppakeskus Ratinaan.
Musta Ritari (tarina)
thumb|Musta Ritari Roopen rahasäiliössä ennen kuin hän on varastanut Kertalaakin™ ja pukeutunut sillä siveltyyn haarniskaan. Musta Ritari on vuonna 1998 julkaistu Don Rosan käsikirjoittama ja piirtämä Aku Ankka -tarina. Siinä esiintyi ensimmäistä kertaa Rosan luoma mestarivaras Arpin Lusène alias Musta Ritari. Tärkeässä osassa on myös aiemmin tarinassa Matka Maan keskipisteeseen esiintynyt Pelle Pelottoman keksimä Kertalaaki™, aine joka sulattaa kaikkea paitsi timantteja.
Musta Ritari on 24 sivua pitkä, ja sen tarinakoodi on D 97346. Tarina julkaistiin Suomessa ensimmäisen kerran vuonna 1998 Aku Ankka -lehden numeroissa 23–24. Vuonna 2005 se julkaistiin kokoelma-albumissa Musta Ritari ja muita Don Rosan parhaita ja vuonna 2012 Don Rosan koottujen seitsemännessä osassa.
Vuonna 2004 ilmestyi Don Rosan laatima tarinan jatko-osa Musta Ritari slurppaa jälleen.
Juoni
Tarinan alussa Roope-setä paljastaa pojille, että hän säilyttää kassakaapissaan arvotonta mutta vaarallista Kertalaaki™-ainetta. He kuulevat radiosta, että kuuluisa maailmanmies ja elostelija Arpin Lusène on vierailulla Ankkalinnassa. Kaikki tietävät hänen olevan Musta Ritari -salanimeä käyttävä rikollinen, mutta hän itse väittää vain tuntevansa tämän. Lusène kertoo, että Musta Ritari on tulossa Ankkalinnaan putsaamaan ”la hrahalaarin”, Roopen rahasäiliön. Roope ymmärtää Lusènen yrittävän ryöstää hänet vain näyttääkseen, että pystyy siihen. Yöllä Aku ja Roope ovat vahdissa rahasäiliön ulko-ovella. He ovat täydessä valmiudessa, mutta Mustan Ritarin onnistuu livahtaa säiliöön. He päästävät tietämättään Mustan Ritarin rahaholviin. Kun he ymmärtävät tämän olevan rahaholvissa ja avaavat oven, Musta Ritari telkeääkin heidät sinne. Roope tietää kuitenkin hätäuloskäynnin. Sillä välin Musta Ritari avaa kassakaapin ja päättelee sen sisältämän Kertalaakin™ olevan arvokasta. Hän varastaa sen, pussillisen timanttipölyä ja haarniskan.
Viime hetkillä Roope havaitsee Ritarin seisovan punaisen maton päällä. Siitä kiskaisten Roope kaataa hänet, ja hän putoaa lattioiden läpi pohjakerroksessa sijaitsevaan timanttikasaan ja menettää tajuntansa. Ilman timanttikasaa hän olisi vajonnut maan sisään. Aku ja Roope kiskovat Lusénen pois Mustan Ritarin haarniskasta. Aku lähtee viemään Lusénea vankilaan, mutta tämä onnistuu taas pakenemaan. Tarinan lopussa Tupu löytää Mustan Ritarin jättämän lapun, jossa lukee: ”Palaan vielä!”
D.U.C.K.-omistus
Tarinan D.U.C.K.-omistus on kaukaisen talon ikkunoissa vasemmanpuoleisen ankanpojan lakin lähellä.
Isopaasi
Isopaasi on saari Naantalissa Merimaskun alueella. Saaren pinta-ala on 0,16 neliökilometriä, ja vakituisia asukkaita on yksi. Vapaa-ajan asuntoja saarella on kaksi, pois lukien vapaa-ajan asunnot, joissa asutaan pysyvästi. Saarelle ei ole kiinteää tieyhteyttä.
Isopaasi sijaitsee Otavan länsipuolella monen pienen saaren ympäröimänä. Saaren suurin pituus on noin 570 metriä.
Maureen Connolly
thumb|Maureen Connolly Maureen Connolly (17. syyskuuta 1934 – 21. kesäkuuta 1969) oli yhdysvaltalainen tennispelaaja. Hän voitti ensimmäisenä naispelaajana Grand slamin eli kaikki neljä arvostetuinta tennisturnausta samana vuonna.
Vuoden 1954 Ranskan avoimissa Connolly voitti naisten kaksinpelin, naisten nelinpelin parinaan australialainen Nell Hopman ja sekanelinpelin parinaan Australian Lew Hoad. Kesällä hän otti kolmannen mestaruutensa Wimbledonissa voittamalla loppuottelussa Louise Broughin. Pari viikkoa myöhemmin hän törmäsi autoon ollessaan ratsastamassa ja loukkasi jalkansa niin pahasti, että hän lopetti tennisuransa ollessaan vain 19-vuotias.
Connolly sairastui 1960-luvulla syöpään ja kuoli 34-vuotiaana. Hänet valittiin International Tennis Hall of Fameen vuonna 1969.
Tom Tataranowicz
Thomas V. Tataranowicz (s. Detroit, Michigan) on yhdysvaltalainen televisioanimaatiosarjojen ohjaaja ja animaattori. Hän tuli tunnetuksi He-Man and the Masters of the Universe piirretyn myötä, sekä ohjattuaan kaikki 1990-luvun Prätkähiirten 65 jaksoa ja toimi samalla tuottajana kyseisessä animaatiossa. Tataranowicz on sen jälkeen ollut muiden piirrettyjen parissa, kuten Haamujengi ja BraveStarr. Enimmäkseen hän on ollut tekemisissä Marvel -piirrettyjen parissa, kuten Ihmeneloset.
Ura
Tataranowiczin valmistuttua Wayne State yliopistosta piirtäjäksi hän muutti Detroitista Los Angelesiin aloittaakseen uransa animaatioiden parissa. Tataranowicz työskenteli aluksi apulaisanimaattorina Ralph Bakshin tuottamassa Lord of the Rings -animaatiosarjassa, josta hän nousi varsinaiseksi animaattoriksi elokuviin American Pop, Good Lookin', sekä Tulen ja jään maa. Bakshi Filmsin jälkeen Tataranowicz vaihtoi työpaikkaa Filmationille, jossa hän toimi pääasiassa ohjaajana. Erityisesti Tataranowicz tuli tunnetuksi He-Manin myötä ja pääsi myöhemmin toimimaan yhtiössä Linjatuottajana. Filmationin lopettaessa toimintansa hän siirtyi Marvel Films/New World Animation -yhtiölle töihin työskentelemään päätoimisesti eri tuottajan rooleihin muun muassa Prätkähiireihin, Rautamieheen ja Ihmenelosiin.