cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nenetsia
Historia
thumb|right|270px| Pustozjorskin sijainti [[Petšora-joen lähistössä vuoden 1595 Mercatorin atlaksen Aasian kartalla (ote kartasta)]] Nenetsian alue liitettiin Venäjään 1400-luvun lopulla. Petšoran suistoon Pustoi-järven rannalle perustettiin Pustozjorskin kaupunki Iivana III:n määräyksestä vuonna 1499. Alueelle muutti venäläisiä ja komilaisia uudisasukkaita, jotka elivät kalastuksella ja metsästyksellä. Kaupunki menetti sotilaallisen ja kaupallisen merkityksensä 1700-luvun lopulla.
Samojedien kansallinen piirikunta perustettiin vuonna 1929. Narjan-Marista tuli piirikunnan hallinnollinen keskus vuonna 1932. Piirikunnan nimi muutettiin Nenetsian autonomiseksi piirikunnaksi vuonna 1977.
Nenetsit olivat nomadeja, jotka elivät poronhoidolla, metsästyksellä ja kalastuksella. 1930-luvulla nenetsit kollektivisoitiin poronhoito- ja kalastuskolhooseihin. Alueen venäläis- ja komilaisväestö kollektivisoitiin kalastus- ja karjanhoitokolhooseihin. Osa nenetseistä asettui jo 1930-1950-luvuilla pysyvästi asumaan vasta perustettuihin kolhoosien tukikohtakyliin, jossa he kalastivat, työskentelivät vasta perustetuilla karjatiloilla tai valtion sektorilla. 1960-luvulla aloitettiin aktiivinen poronhoitajien asuttamispolitiikka. Perheet pyrittiin asuttamaan kyliin; vain miehet kävisivät tundralla hoitamassa poroja. Tämä politiikka onnistui vain osittain. Vielä nykyään osa poronhoitajista elää perheineen tundralla, vaikka paikoin vain miehet ovat tundralla. 1920-luvulta lähtien nomadiperheiden lapsia varten avattiin asuntolakouluja, joissa lapset asuivat kouluvuoden. Kouluissa oli venäjänkielinen opetusohjelma, joissa ei huomioitu paikalliskulttuuria ollenkaan.
Väestö
thumb|180px|right|Ortodoksinen rukoushuone Karataikan kylässä Nenetsian asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennassa 42 090 ja asukastiheys on 0,24 as./km².
Nenetsiassa on vain yksi kaupunki Narjan-Mar, jossa asui 21 658 asukasta (väestönlaskenta 2010). Muita asutuskeskuksia ovat Iskatelei (kaupunkityyppinen taajama, 6 881 as.) Narjan-Marin vieressä ja Amderma (541 as.) alueen koillisosassa. Väestöstä kaupunkilaisia oli 67,8 %.
Kielet ja etniset ryhmät
Piirikunnan virallisina kielinä ovat nenetsi ja venäjä. Nenetsit asuvat suurimmaksi osaksi kylissä. Nenetsit puhuvat uralilaiseen kieliryhmään kuuluvaa nenetsiä. Slaavilainen väestö asuu sen sijaan pääasiassa kaupungeissa.
Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan Nenetsian väestö jakaantui etnisiin ryhmiin seuraavasti: venäläisiä 66,13 % (26 648), nenetsejä 18,62 % (7 504), komeja 8,99 % (3 623), muita 6,26 % (2 524). Lisäksi 4,2 % (1 791) väestöstä ei ilmoittanut omaa etnistä ryhmäänsä.
Väestön jakautuminen etnisiin ryhmiin eri väestönlaskennoissa:
Hallinto
thumb|270px|Nenetsian autonomisen piirikunnan hallintorakennus Hallinnollisesti Nenetsia kuuluu Arkangelin alueeseen. Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen siitä tuli myös Venäjän federaation jäsenalue (subjekti), jollainen Arkangelin aluekin on. Piirikuntaa johtavat hallinnon päämies (vuodesta 2009 Igor Fjodorov ja edustajainkokous (sobranije deputatov).
Paikallishallinto
Piirikunnan hallintokeskus Narjan-Mar on Nenetsian ainoa kaupunki. Paikallishallinnon tasolla se muodostaa oman 21 658 asukkaan kaupunkipiirikuntansa.
Nenetsian koko muu alue muodostaa vuonna 2005 perustetun, yhteensä 20 432 asukkaan Zapoljarnyin piirin. Tähän erittäin laajaan kunnallispiiriin kuuluu yksi kaupunkikunta (Iskatelei, kaupunkityyppinen taajama, 6 881 as.), ja 18 maalaiskuntaa, joista yksi on maaseututaajama (Amderma) ja 17 kyläneuvoston nimeä käyttävää maalaiskuntaa. Yhden maalaiskunnan keskus eli Harutan taajama sijaitsee eksklaavina Komin tasavallan pohjoisosissa, mutta kuuluu silti Nenetsian paikallishallinnon piiriin.
Zapoljarnyin piirin kuuluu yhteensä 19 kaupunki- tai maalaiskuntaa. Oheisesta taulukosta tämä kuntajako käy ilmi: Koska Nenetsian autonomisen piirikunnan alueella on runsaasti petrokemian tuotantohankkeita, piirikunnan pysyvien asukkaiden lisäksi alueella ilmeisesti toimii ja asuu tilapäisesti tuhansia muualla kirjoilla olevia työntekijöitä.
Talous
thumb|270px|Venäjän presidentti Medvedev tutustui kesällä 2009 öljynporauslauttojen rakentajayhtiö Sevmašissa lauttojen pienoismalleihin. Taaempana Nenetsian edustalla toiminnassa olevan [[Prirazlomnaja-tuotantolautan pienoismalli.]] thumb|270px|[[Narjan-Marin satamaa Petšoran varrella]] thumb|270px|[[Narjan-Marin lentoasema vuonna 2005]] Nenetsian talous perustuu erityisesti öljyn- ja maakaasun tuotantoon, jotka tuottavat 90% piirikunnan tuloista. Alueen öljy- ja kaasuvarojen aktiivinen tutkiminen alkoi 1960-luvulla. Nykyään piirikunnasta ja sen edustan merialueilta tunnetaan yli 80 öljy- tai kaasukenttää. Erityisen merkittävää on öljyntalous; kaasuntuotanto on vähäistä. Öljyntuotanto alkoi jo muutamilla kentillä jo 1980-luvulla ja 1990-luvun alussa, mutta vasta 2000-luvun alussa se kasvoi merkittävästi. Suuri osa alueen kentistä on vielä hyödyntämättä. Vuoteen 2002 mennessä alueelta oli pumpattu 34,5 miljoonaa tonnia öljyä. Alueen öljykenttien varannoiksi on arvioitu 1 100 miljoonaa tonnia.
Piirikunnassa harjoitetaan myös porotaloutta, kalastusta, turkiseläinten pyyntiä- ja tarhausta, hylkeen pyyntiä sekä elintarvike- ja sahateollisuutta. Piirikunnassa arvioitiin olevan noin 157 000 poroa vuonna 2007. Porotaloutta harjoitetaan osaksi neuvostoajalta periytyvissä poroprikaateissa tai niiden seuraajayhteisöissä. Alueella on noin 20 porotilaa tai -yhteisöä; poronhoidon parissa työskenteli kuitenkin vain noin 900 henkeä vuonna 2004. Heistä moni oli etniseltä taustaltaan alueen alkuperäisväestöä. Porojen laidunmaat ovat osaksi Komin alueella. Porotaloutta tuetaan taloudellisesti. Porotaloudessa työskentelevät hankkivat tuloja osallistumalla myös kaupalliseen kalastukseen, joka on pääosin muiden kuin alueen alkuperäisväestön hallinnassa. Karjanhoito ja vähäinen maanviljely tuottaa meijerituotteita ja perunoita sekä kasvihuonetuotteita.
Narjan-Marin läheisyydessä on maanteitä, mutta piirikunnan maantieverkko on ollut pitkään erillään Venäjän muusta maantieverkosta. Ympärivuotisesti liikennöitävä maantieverkko ulottui aiemmin Komin tasavallan Usinskin suunnalta alueen etelä- ja keskiosien öljyntuotantokentille, esimerkiksi Harjaginskin (Harjagan) työtaajamaan, jossa Lukoilin, Totalin ja muiden öljy-yhtiöiden työntekijät myös majoittuvat. Narjan-Marista lähtevä tie ulottui puolestaan itään piirikunnan keskiosien suuntaan. Komin kanssa tehtyjen hankesuunnitelmien mukaan vuoteen 2025 mennessä ympärivuotinen maantieyhteys aiotaan ulottaa Nenetsiaan rakentamalla osin kokonaan kantatietä osin ikiroudan yli välille Syktyvkar–Petšora–Usinsk–Nenetsian Narjan-Mar. Suuren tiesuunnitelman perustelujen mukaan 174 kylää tai muuta taajamaa ja jopa 500 000 henkeä pääsisi näin Komista ja lähialueilta ympärivuotisen tieyhteyden piiriin. Uusien digitaalisten karttojen mukaan jonkinlainen tieyhteys Komin tasavallan Usinskista olisi kuitenkin jo olemassa Narjan-Mariin (esimerkiksi OpenStreetMap).
Liikenne tapahtuu yhä suurelta osin vesi- ja ilmateitse. Narjan-Marissa on kaupallinen Narjan-Marin lentoasema. Varandein kylässä on erityisesti öljyteollisuutta palveleva Varandein lentoasema; pienempiä maapohjaisia kiitoteitä on useilla paikkakunnilla. Ilmaliikenteessä helikopterit ovat keskeinen kuljetusväline. Paikallisesti tärkeimmät yleissatamat sijaitsevat Narjan-Marissa ja Amdermassa. Rahtimääränsä puolesta alueen tärkein satama on kuitenkin merellä sijaitseva Lukoil-yhtiön Varandein öljyterminaali. Vuonna 2012 pyrittiin ottamaan tuotantoon myös Barentsinmeren ensimmäinen arktinen öljynporauslautta, mutta käyttöönottoa siirrettiin tuonnemmaksi. Tämä Prirazlomnaja-öljyntuotantolautta (Приразломная) ja samannimisen kentän porausoikeudet kuuluvat valtiollisen Gazprom-konsernin tytäryritykselle (Gazprom neft shelf). Lautan tuotantosuunnitelmien toteutuessa siitä tulee rahtimääränsä puolesta yksi Nenetsian autonomisen piirikunnan suurimmista laivaliikenteen rahtauspisteistä. Tuotannon alkamisesta Prirazlomnajan öljykentällä uutisoitiin joulukuussa 2013.
Jarosław Łabieniec
Jarosław Łabieniec (s. 1974) on puolalainen kitaristi ja säveltäjä. Hän on soittanut mm. Vaderin riveissä yhtyeen alkuaikoina.
Diskografia
Dies Irae
Vader
NYIA
Vierailut
Esko Helske
Esko Helske (27. maaliskuuta 1914 Turku – 17. elokuuta 2011) oli suomalainen lääkintäkontra-amiraali ja puolustusvoimien ylilääkäri vuosina 1967–1974.
Helskeen vanhemmat olivat opettaja Lars Ivar Helske ja Lilli Suokas ja puoliso vuodesta 1941 Hilkka Elli Helena Inhala. Helske tuli ylioppilaaksi Turun suomalaisesta lyseosta 1932 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1942. Sisätautien erikoislääkäri Helskeestä tuli 1948.
Helske toimi ennen sotia Helsingin suojeluskuntapiirin tehtävissä. Jatkosodassa hän oli päämajan toimistoupseerina. Sodanjälkeisinä vuosina hän oli Diakonissalaitoksen ylilääkärinä Pieksämäellä. Hän toimi vuosina 1952–1966 merivoimien päällikkölääkärinä. Vuonna 1966 hänet nimitettiin Puolustusvoimien pääesikunnan lääkintäosaston päälliköksi. Helske oli Puolustusvoimien ylilääkäri vuosina 1967–1974, jonka jälkeen hän jäi eläkkeelle.
Helskeelle on myönnetty monia arvomerkkejä kuten Suomen Leijonan ja Valkoisen Ruusun komentajamerkit sekä Suomen Punaisen Ristin ansioristi.
Jukka Ruusumaa
Jukka Tapani Ruusumaa (s. 28. lokakuuta 1962 Huittinen) on muusikko ja laulaja, joka toimi kosketinsoittajana Kasmir-orkesterissa. Vuonna 1994 hän voitti Ykköstähti-kisan. Vuonna 1999 hän yritti Syksyn sävel -kilpailuun, mutta karsiutui siitä.
ZIMS
ZIMS (lyhenne sanoista Zoological Information Management System) on kansainvälinen tietopankki uhanalaisista eläimistä. Se käsittää 6,8 miljoonaa eläinyksilöä ja yli 21 000 lajia. Tietokantaan kirjataan kaikki hoitokäynnit reaaliaikaisesti ja eläinlääkintätiedot. Järjestelmässä on myös kantakirjat noin 500 uhanalaiselle lajille. Tietokannassa on 74 000 potilastietoa ja 167 miljoonaa hoito-ohjetta. Järjestelmässä uhanalaisen eläimen kantakirjalla on aina vastuueläintarha, joka sitä ylläpitää. Esimerkiksi Korkeasaaren eläintarhassa on kierteissarvivuohen ja metsäpeuran kantakirja.
Thespiai
Thespiai (, myös Thesp(e)ia,, ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Boiotiassa Kreikassa. Sen arkeologisen kohteet sijaitsevat Alíartos-Thespiéen kunnassa nykyisten Thespiéen ja Leontárin kylien ympäristössä.
Maantiede
Thespiai sijaitsi Helikon-vuoren (nyk. Elikónas) juurella sen itäpuolella. Kaupunki oli rakennettu kukkuloiden ja vuorten ympäröimälle tasangolle, eikä sillä ollut merkittävää akropolista. Tasangolla virtasi Thespios-joki (nyk. Kanavári). Thespiain satamakaupunki oli Korintinlahden pohjoisrannalla sijainnut Kreusa eli Kreusis (nyk. Paralía Livadóstras). Kaupunkivaltion alue käsitti myös muun muassa Askran ja Leuktran.
Historia
Thespiain seutu on asutettu viimeistään neoliittisella kaudella, ja se oli merkittävä kaupallinen keskus mykeneläisellä kaudella. Kreikkalaisessa mytologiassa kaupunki sai nimensä Asopoksen tyttärestä Thespiasta tai Erekhtheuksen pojasta Thespioksesta. Kaupunki esiintyy Homeroksen Iliaan laivaluettelossa yhtenä boiotialaisista kaupungeista, jotka lähettivät laivoja Troijan sotaan.
pienoiskuva|vasen|upright=1.05|Thespiain lyömä [[oboli, n. 431–424 eaa. Kuvituksessa boiotialainen kilpi sekä teksti, ”Thespiailaisten”, ja puolikuu.]] Thespiai oli historiansa ajan Theban vihollinen, mikä paljolti määräsi sen historian kulun. Persialaissotien aikana vuonna 480 eaa. Thespiai oli Plataiain ohella ainoa boiotialainen kaupunki, joka oli muiden kreikkalaisten puolella persialaisia vastaan. Thermopylain taisteluun thespiailaisia osallistui 700. Kaikki kaatuivat 300 spartalaisen rinnalla. Persialaiset polttivat kaupungin, ja väestö vetäytyi Peloponnesokselle. Plataiain taisteluun Thespiai osallistui miehellä. Sodan jälkeen kaupunki rakennettiin uudelleen Ateenan tuella. Miestappioita paikattiin hyväksymällä muukalaisia kansalaisiksi.
Peloponnesolaissodassa Thespiai taisteli Theban rinnalla ateenalaisia vastaan vuonna 424 eaa., sillä valtaa kaupungissa pitivät Theban tukemat oligarkit. Seuraavana vuonna Theba kuitenkin tuhosi Thespiain muurit syyttäen tätä ateenalaisten puolella olemisesta. Vuonna 414 eaa. kaupungin Ateenan tukemat demokraatit yrittivät kaapata vallan, mutta hävisivät Theban tultua oligarkkien apuun, minkä jälkeen demokraatit karkotettiin Ateenaan. Thespiai vapautui Theban vallasta vuonna 387 eaa. Vuosina 379–372 eaa., Korintin sodan aikaan ja sen jälkeen, kaupunki tarjoutui Spartan tukikohdaksi Thebaa vastaan, ja spartalaiset linnoittivat sen. Theba tuhosi kaupungin muurit vuonna 372 eaa. Leuktran taistelun jälkeen thespiailaiset ajettiin kokonaan pois Boiotiasta. Myöhemmin kaupunki rakennettiin uudelleen, ja se kukoisti vielä vuonna 146 eaa. alkaneella roomalaisella kaudella, jolloin se nautti vapaakaupungin (civitas libera et immunis) asemasta vuodesta 47 eaa. Kaupungin tiedetään olleen olemassa vielä 500-luvulla jaa.
Thespiain tärkein kultti oli Eroksen kultti. Lisäksi kaupungissa palvottiin muusia. Näihin liittyneet juhlat kaupungissa olivat Erotidia ja Museia (Mouseia), joita vietettiin Helikonilla joka viides vuosi.
Nykyinen Thespiéen kylä, joka aiemmin tunnettiin nimellä Erimókastro (Rimókastro), on ottanut nimensä kaupungista.
Rakennukset ja löydökset
pienoiskuva|200px|[[Kantharos Thespiaista, mustakuviotekniikka, kirjoitusta boiotialaisella aakkostolla.]]
Ainakin osa Thespiaista oli ympäröity muureilla, mutta muurit eivät kattaneet kaikkia keskeisiä rakennuksia. Muurein ympäröity alue sijaitsi noin kilometrin nykyisestä Thespiéen kylästä etelään. Kaupungin agoralla tiedetään olleen Hesiodoksen patsas. Lisäksi kaupungissa oli muun muassa Afrodite Melainikselle omistettu temppeli. Kaupungin alaisuudessa oli Muusien laakso pyhäkköineen. Siellä sijaitsi muun muassa muusien temppeli sekä teatteri. Delionin taistelussa (424 eaa.) kaatuneiden joukkohauta on löydetty.
Antiikin aikana kaupungin tunnetuin nähtävyys oli Praksiteleen veistämä Eros-veistos. Se oli osa veistoskokonaisuutta, johon kuuluivat myös se Afroditen patsas, johon perustuu Arlesin Afrodite, sekä Thespiaista kotoisin olleen tunnetun hetaira Frynen patsas. Kaupungissa oli myös Lysippoksen veistämä Eros-patsas.
Kaupungin alueelta on löydetty lukuisia veistoksia, hautakiviä ja piirtokirjoituksia. Nykyisen Thespiéen kylän ympäristössä on useita kirkkoja, joiden oletetaan olevan antiikin aikaisten temppelien paikalla, ja joissa on niiden osia.
Harmanli
Harmanli on kaupunki Haskovon alueella Kaakkois-Bulgariassa. Kaupungissa asuu 18 429 ihmistä (2011).
Jussi Malm
Johan Ensio (Jussi) Malm (31. toukokuuta 1925 Tampere – 30. tammikuuta 1996 Tampere) oli suomalainen kirjailija.
Malmin romaani Ennen tähtilippua sijoittui Yhdysvaltain syntyaikoihin 1700-luvulle ja sen päähenkilönä oli suomalaissyntyinen Thomas Morten.
Malm kävi kansakoulun ja oli rakennustyömies. Malmin vanhemmat olivat työmies Johan Wilhelm Malm ja Mandi Malm. Malmin puoliso oli Eila Sylvia (o.s. Willgren).
Rautelankoski
Rautelankoski on vesistönruoppauksen seurauksena hävinnyt koski Paimionjoessa Somerolla. Koski sijaitsi Paimionjoen yläjuoksun järvireitillä Saarentaanjärven ja Rautelanjärven välillä. Ennen kosken ruoppausta ja Turun kaupungin vedenoton tarpeisiin järviketjun alapäähän Hovirinnankoskeen Someron Pitkäjärvelle rakennetun padon valmistumista pudotus koskessa oli noin 40 cm. Ruoppauksen ja Hovirinnan padon rakentamisen jälkeen putous koko välillä Painiosta Somerniemellä Hovirinnankoskelle Someron Pitkäjärvellä on vain noin 5 cm. Rautelankosken ja läheisen Kertunsalon saaren maisema arvioitiin vuonna 1961 kauniiksi mutta kosken ruoppaus 1960-luvulla muutti alueen ilmettä.
Tegea
Tegea oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Arkadiassa Kreikassa. Se tunnetaan erityisesti Athene Alean temppelistä. Kaupungin arkeologiset kohteet sijaitsevat Trípolin kunnassa nykyisen Tegéan kunnallisyksikön alueella, noin 12 kilometriä etelään Trípolin kaupungista.
Maantiede
Tegean kaupunki sijaitsi hedelmällisellä Tegean tasangolla Argoksesta Spartaan johtaneen tien varrella. Kaupunkivaltion alaisuuteen kuului noin 385 neliökilometrin kokoinen alue, ja varsinaisen Tegean kaupungin koko oli noin 90 hehtaaria. Antiikin aikana kaupungin ympäristö tunnettiin nimellä Tegeatis. Sen pohjoispuolella sijaitsi Mantineia, itäpuolella Parthenion-vuoren (nyk. Parthénio) takana Kynuria ja Argolis, eteläpuolella Spartan hallitsema Lakonia ja länsipuolella Mainalia.
Esihistoria ja arkaainen kausi
Tegea oli yksi Arkadian vanhimpia kaupunkeja. Sen paikka on ollut asuttuna viimeistään neoliittisella kaudella ja kaupunki oli merkittävä jo mykeneläisellä kaudella. Se oli asuttuna edelleen tai uudestaan geometrisella kaudella. Viimeistään samalta ajalta on peräisin kaupungin Athene Alean kultti. Varhaisin maininta kaupungista on Homeroksen Iliaan laivaluettelossa. Sen mukaan Tegean johtamat arkadialaiset osallistuivat Troijan sotaan 60 laivalla, ja heitä johti Agapenor. Kreikkalaisessa mytologiassa Tegean perustaja oli Lykonin poika Tegeates, ja sen tunnetuin kuningas Ekhemos, joka surmasi Herakleen pojan Hylloksen. Tegeasta oli kotoisin myös Atalante.
pienoiskuva|vasen|upright=0.96|Pronssinen härkä Tegeasta, n. 720-610 eaa. [[Tegéan arkeologinen museo.]] Pausaniaan mukaan Tegean kaupunkivaltio syntyi arkaaisella kaudella ennen vuotta 600 eaa., kun yhdeksän alueen kylää tai demosta liittyi yhteen (synoikismos). Ne olivat Korythea, Gareaton, Fylakeon, Karya, Oiaton, Potakhidai (Botakhidai), Manthyrea, Ekhenidon ja Afeidantion. Tegea perusti siirtokunnat Pafokseen Kyproksella sekä Kydoniaan, Gortyniin ja Katreaan Kreetalla. Kaupunki soti usein menestyksekkäästi Spartaa vastaan. Lopulta Sparta kuitenkin pakotti Tegean alamaisekseen noin vuonna 560–550 eaa. Tämän jälkeen kaupungit muodostivat yhdessä peloponnesolaisliiton ytimen. Persialaissodissa kaupunki oli Spartan liittolainen, ja osallistui sotaan koko Peloponnesoksen toiseksi suurimmalla armeijalla. Marathonin taistelun myötä ateenalaiset omaksuivat Panin kultin Tegean vuorilta. Thermopylain taisteluun kaupunki osallistui 500 ja Plataiain taisteluun hopliittisotilaalla.
Klassiselta roomalaiselle kaudelle
pienoiskuva|vasen|upright=0.96|Tegean lyömiä hopeisia hemidrakhmoja, n. 460–450 eaa. Kuvituksessa [[Zeus|Zeus Lykaios ja nymfi Kallisto.]]
Persialaissotien jälkeen noin 470–465 eaa. Spartan ja Arkadian kaupunkien välille alkoi syntyä jännitteitä. Tegea suuntautui edelleen Spartaan, koska oli oligarkkien johdossa, mikä johti kiistoihin Mantineian kanssa. Peloponnesolaissodassa Tegea oli edelleen Spartan puolella. Tegea oli Arkadian merkittävin kaupunki Megalopoliin perustamiseen saakka. Kaupunki pysyi Spartan alaisuudessa noin vuoteen 371/370 eaa. saakka, jolloin Sparta hävisi Leuktran taistelun. Tämän jälkeen vuonna 370/369 eaa. Tegea liittyi Arkadian liittoon. Se perusti yhdessä entisen vihollisensa Mantineian kanssa Megalopoliin kaupungin ja soti Theban puolella Spartaa vastaan Mantineian taistelussa. Vuonna 316 eaa. Tegea torjui Kassandroksen johtaman makedonialaisten hyökkäyksen.
400-luvulla eaa. Tegeassa arvioidaan olleen noin asukasta. Kaupungin neuvostoon eli buleen kuului 300 miestä. Tegea löi omaa rahaa noin vuodesta 430–420 eaa. lähtien. Kaupungissa järjestettiin Athene Alean kunniaksi Alaiea-juhlia. Kaupungista olivat kotoisin muun muassa runoilijat Klonas ja Anyte sekä tragediakirjailija Aristarkhos.
Myöhempi historia ja kaivaukset
Tuhosta huolimatta Tegean paikka säilyi asuttuna, sillä sinne rakennettiin 400-luvulla varhaiskristillisiä kirkkoja. Kaupunki perustettiin uudelleen bysanttilaisella keskiajalla 900-luvulla nimellä Amyklion, myöhemmin yleensä lyhennettynä Amykli tai Nykli (myös Nikli), ja se oli yksi Peloponnesoksen merkittävimpiä kaupunkeja. Se oli piispanistuin ja kukoisti erityisesti frankkivallan aikana. Vuonna 1296 kaupunki siirtyi Mystraksen ja Andronikos Palaiologoksen vallan alle. Tämän jälkeen kaupunki hylättiin, sillä se oli hankala puolustaa. Monet seudun asukkaat muuttivat Mánille. Antiikin Tegean paikalle myöhemmin syntynyt nykyinen Aléan kylä tunnettiin aiemmin nimellä Piáli. Tegeasta on saanut nimensä nykyinen Trípolin kunnan osa Tegéan kunnallisyksikkö, entinen itsenäinen kunta.
Tegean arkeologiset kaivaukset alkoivat vuosina 1888–1889. Niitä suoritti École française d’Athènes eli Ranskan arkeologinen koulu G. Fougèresin ja V. Bérardin johdolla. Athene Alean temppeliä tutki A. Milchhöfer vuonna 1879 ja Wilhelm Dörpfeld vuonna 1882, ja ranskalaiset suorittivat sen kaivaukset vuosina 1900–1910. Kreikkalaiset suorittivat kaivauksia vuosina 1964–1965. Vuodesta 1990 lähtien kaivauksia alueella on jatkanut Norjan Ateenan-instituutti.
Rakennukset ja löydökset
pienoiskuva|[[Athene Alean temppelin perustukset Aléan kylässä.]] pienoiskuva|Episkopín kylän Palaiá Episkopín (myös Koímisi Theotókou) kirkko, joka on rakennettu Tegean teatterin paikalle ja jossa on käytetty antiikin aikaisten rakennusten osia. pienoiskuva|Sarkofagin fragmentti, [[Akhilleus ja Hektor, n. 138 jaa. Tegéan arkeologinen museo.]]
Tegea oli rakennettu suhteellisen laajalle alueelle. Arkeologisia löytöjä on noin 3 x 3 kilometrin kokoisella alueella nykyisissä Tegéan kunnallisyksikön Aléan, Ágios Sóstiksen, Episkopín ja Stádion kylissä ja niiden ympäristössä.
Athene Alealle omistettu temppeli oli kaupungin ja koko Arkadian merkittävin pyhäkkö. Paikalla oli alun perin arkaaisella kaudella rakennettu temppeli. Se tuhoutui tulipalossa vuonna 395/394 eaa., ja paikalle rakennettiin uusi temppeli 300-luvun eaa. puolessa välissä. Temppeli edusti doorilaista tyyliä ja siinä oli 6 x 14 pylvästä. Sisäosissa oli käytetty korinttilaisen tyylin puolipylväitä. Temppelistä on säilynyt sen perustukset, joiden koko on noin 47,5 x 19,2 metriä, sekä joitakin rakenneosia. Veistoskoristelu, josta on säilynyt osia, on noin vuodelta 340 eaa. Temppeli tunnettiin erityisesti suojapaikkana turvananojille. Temppelin rauniot ovat siitä nimensä saaneessa nykyisessä Aléan kylässä (37.45547°N, 22.42042°W).
Akropolis
Tegean akropolis eli yläkaupunki tunnettiin antiikin aikana nimillä Fylaktris ja Akra. Nykyisin kukkulalla on kylä nimeltä Ágios Sóstis, mitä nimeä myös kukkulasta käytetään. Se sijaitsee noin 2,5 kilometriä pohjoiseen Aléan kylästä (37.4775°N, 22.415°W). Kukkulalta on tehty kaupungin varhaisimmat, mykeneläisaikaiset asutuslöydöt. Akropoliilla oli Athene Poliaalle omistettu temppeli, josta ei ole löydetty jäänteitä. Kukkulan koillisosasta on löydetty Demeterin ja Koren pyhäkön jäänteet.
Agora
Tegean agora eli kauppapaikka sijaitsi nykyisen Episkopín kylän lähellä. Agoralla oli pylväiköin varustettuja rakennuksia. Sen itäpuolella sijaitsi kaupungin teatteri, joka oli rakennettu 300-luvulla eaa. Teatterin paikalla on nykyisin bysanttilaisella ajalla 1000- tai 1100-luvulla rakennettu Neitsyt Marian kuolonuneen nukkumisen (Koímisi Theotókou) kirkko, joka oli keskiaikaisen Amyklionin katedraali ja tunnetaan siksi myös nimellä Palaiá Episkopí. Kirkon ympäristö on nykyisin arkeologista puistoa (37.46444°N, 22.42861°W).
Muut rakennukset ja löydökset
Tegean kaupunginmuurit rakennettiin noin 370 eaa. Niiden pituus oli noin 5,5 kilometriä ja korkeus 3,5–6,5 metriä. Muureissa oli useita torneja ja viisi porttia.
Kaupungissa tiedetään olleen stadion ja gymnasion. 100-luvulla jaa. sinne rakennettiin roomalainen kylpylä. 400-luvulla jaa. kaupunkiin rakennettiin varhaiskristillisiä basilikakirkkoja, yksi niistä Athene Alean temppelin paikalle ja toinen, jonka jäännökset ovat Palaiá Episkopín kirkon lähellä, agoran alueelle.
Tegeasta tehdyt esinelöydöt ovat Tegéan arkeologisessa museossa, joka sijaitsee Aléan kylässä, sekä Kansallisessa arkeologisessa museossa Ateenassa.
Jorma Muurinen (pilapiirtäjä)
Jorma Muurinen, taiteilijanimeltään Poonah (s. 1943 Uusikirkko) on suomalainen pilapiirtäjä. Muurinen aloitti työt käsinlatojana kotkalaisessa Eteenpäin-lehdessä vuonna 1962, mutta alkoi pian myös piirtää samaan lehteen. Hän siirtyi latojaksi ja piirtäjäksi Kouvolan Sanomiin vuonna 1967 ja päätoimiseksi piirtäjäksi vuonna 1975. Muurisen piirroksia on julkaistu myös Kymen Sanomissa, Etelä-Saimaassa ja Hämeen Sanomissa.
Damaliscus korrigum
Damaliscus korrigum on afrikkalainen, topiantilooppien sukuun kuuluva tummanruskea antilooppilaji. Sen ja sen sukulaisten luokitus on muuttunut viime vuosina. Aiemmin sassabiantiloopilla  (Damaliscus lunatus) oli neljä alalajia, joista kolme (korrigum eli D. k. korrigum, topi eli  D. k. topi ja D. k. jimela) erotettiin 2000-luvun alussa omaksi Damaliscus korrigum-lajikseen.
Ne olivat aiemmin yleisiä koko Afrikan savanneilla, nykyisin niitä tavataan pirstaloituneella alueella Itä- ja Etelä-Afrikassa. Niiden lukumäärä on pienentynyt sadassa vuodessa merkittävästi, koska ne joutuvat kilpailemaan laitumista karjan kanssa ja koska niitä metsästetään ruoaksi. Alalajeista korrigum on vaarantunut, topi silmälläpidettävä  ja D. k. jimela elinvoimainen. Maailman 1 850–2 650  korrigumia elävät enimmäkseen suojelualueilla ja niiden ympäristöissä, kun taas satatuhatta topia elää enimmäkseen suojelualueiden ulkopuolella. Noin 93 000 D. k. jimela-yksilöstä yli 90 % elää suojelualueilla.
Ulkonäkö ja koko
Damaliscus korrigum on väriltään hyvin tummanruskea ja sen lantioseudulla on sinisenmusta sävy. Säkäkorkeus on 100–130 cm ja paino 75–160 kg. Sillä on pitkulainen pää, ja sen selkä viettää kohti häntää.
Levinneisyys ja elinympäristö
Damaliscus korrigum-lajia tavataan savanneilla ja tulvaniityillä. Ne hypähtävät usein termiittikeon päälle tarkkailemaan ympäristöään. Alalajeista korrigumia tavattiin aiemmin Mauritaniasta ja Senegalista Tšadiin. Topeja oli aiemmin Somalian eteläosissa ja Keniassa. Kenian populaatio on ennallaan, mutta Somaliasta ei ole tietoja. D. k. jimela eli Kenian lounaisosissa, Tansanian länsi- ja luoteisosissa ja Ugandan lounaisosassa, Ruandan koillisosassa sekä Burindin itäosan tulvaniityillä ja savanneilla. Laji on kadonnut Burundista.
Marathesion
Maantiede
Marathesionin poliksen kaupunkikeskus sijaitsi Joonian rannikolla tai vanhalla Lyydian rannikolla etelään Efesoksesta, lähellä Kaarian rajaa. Tämän vuoksi Stefanos Byzantionlainen luki sen Kaarian kaupunkien joukkoon.
Historia
Marathesionin historiasta tiedetään vain vähän. Kaupunki kuului alun perin ilmeisesti Miletoksen alaisuuteen ja myöhemmin Samokselle. Samoslaiset katsoivat saaneensa sen Miletokselta noin vuonna 700 eaa. He luovuttivat sen puolestaan Efesokselle vaihtokaupassa, jossa saivat haltuunsa Anaian (tai Neapoliin).
Marathesion vaikuttaa näin olleen useimmiten jonkun toisen poliksen alaisuudessa. Tästä huolimatta se on itsekin luettu polisten eli itsenäisten kaupunkivaltioiden joukkoon, pääasiassa siksi, että klassisella kaudella 400-luvulla eaa. kaupunki kuului Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon. Se esiintyy liiton verotusluetteloissa vuosina 443/442–415/414 eaa. Marathesion maksoi Ateenalle – drakhman suuruista veroa.
Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Marathēsios.
Rakennukset ja löydökset
Marathesionin paikalla on tehty vain vähän arkeologisia kaivauksia. Sieltä on löydetty jonkin verran muun muassa muurien, veistosten ja keramiikan osia.
Risto Aspinen
Risto Kauko Kullervo Aspinen (14. maaliskuuta 1926 Lappee – 22. marraskuuta 1992 Jyväskylä) oli suomalainen kirjailija.
Aspisen vanhemmat olivat kansakoulunopettaja August Aspinen ja Ida Sofia (o.s. Anttonen). Aspinen kävi keskikoulun ja Lahden teknillisen koulun. Opetustehtävistä Aspinen eteni rakennusliikkeen (Aspinen & Kumppanit) toimitusjohtajaksi (vuodesta 1962). Aspisen puoliso oli Aila Annikki (o.s. Jokela) (1928–2007).
Professori Martensin lähtö
Professori Martensin lähtö on virolaisen kirjailijan Jaan Krossin vuonna 1984 ilmestynyt historiallinen romaani. Teos kertoo omaelämäkerralliseen tyyliin virolaissyntyisen Venäjän keisarikunnan palveluksessa työskennelleen diplomaatin ja oikeustieteilijän Friedrich Martensin (1845–1909) elämästä.
Kirjan tarinassa minäkertojana esiintyvä päähenkilö peilaa pohdinnoissaan elämäänsä saksalaiseen Georg Friedrich von Martensiin (1756–1821), joka oli Friedrich Martensin tavoin kansainvälisen oikeuden oikeustieteilijä ja diplomaatti. Teoksen tapahtumat sijoittuvat Martensin viimeiselle junamatkalle, joka päättyi hänen kuolemaansa Valgan rautatieasemalla. Matkalla päähenkilö tapaa Helsingin yliopistossa opiskelleen nuoren virolaisen naisen, Hella Wuolijoen.
Professori Martensin lähtö on usein mainittu huomionarvoisena Martensin elämäkertana, vaikka kyseessä on fiktiivinen teos. Krossin on myöhemmässä historian tutkimuksessa todettu perehtyneen erittäin perusteellisesti Martensin elämään, vaikka tarinassa onkin joitain selviä poikkeamia todellisuudesta. Kirjailijalla itsellään on romaanin päähenkilön kanssa samankaltainen tausta virolaissyntyisenä juristin koulutuksen saaneena miehenä, joka yliopistourallaan keskittyi nimenomaan kansainväliseen lainsäädäntöön.
Romaanin synty
Kross toteaa omaelämäkertansa Rakkaat kanssavaeltajat toisessa osassa keskustelleensa Martensista useaan otteeseen virolaisen oikeustieteen professorin Leo Leesmentin kanssa. Leesment oli tarkkaillut maineikasta professoria lapsena, kun hän oli asunut Pärnussa lähellä Martensien kotitaloa. Leesmentin avulla Kross oli myös saanut yhteyden elossa olleeseen Martensin sukulaiseen, jonka kanssa Kross oli käynyt kirjansa päähenkilöä koskevaa kirjeenvaihtoa.
Ptolemaios
Ptolemaios on antiikin kreikkalainen nimi, joka voi viitata seuraaviin henkilöihin tai sukuihin:
Polyeteeni
thumb|Polyeteenistä valmistettu kierrätettävä muovipussi. Polyeteeni (lyhenne PE) eli polyetyleeni on joukko polymeerejä ja niistä valmistettavia vahamaisen läpikuultavia kestomuoveja. Rakenteeltaan polyeteeni on yksinkertainen polymeeri.
Polyeteenin CAS-numero on 9002-88-4.
Jaottelu
150px|thumb|Polyeteenin rakennekaava. thumb|150px|Polyeteenimolekyylin rakenneyksikkö, yksinkertaistettu kaavio.. Polyeteenit jaetaan niiden tiheyden mukaan kolmeen päätyyppiin alatyyppeineen:
Ominaisuudet
Polyeteenin ominaisuuksiin vaikuttavat muun muassa sen tiheys, moolimassa ja moolimassajakauma. Ominaisuuksia voi jonkin verran muuttaa seosaineiden ja jälkikäsittelyn avulla.
Polyeteenin liimaaminen on hankalaa, sillä sen pinta on liukas ja hylkivä. Pinnoitus ja painatus vaativat pinnan esikäsittelyn. Joissain sovelluksissa polyeteenien liukkaus on etu.
Valmistus
Polyeteeniä valmistetaan polymeroimalla eteeniä eli etyleeniä (CH2:CH2). Eteenin polymerisaatioreaktiossa monomeerin kaksoissidokset hajoavat ja muodostuu uusia yksinkertaisia kovalenttisia sidoksia hiiliatomien välille, jolloin syntyy makromolekyyli. Polyeteenimolekyyli sisältää ainoastaan hiili- ja vetyatomeja, ja sitä voitaisiin pitää myös pitkäketjuisena alkaanisarjan hiilivetynä.
Työstäminen
Polyeteeniä voidaan työstää kappaleiksi esimerkiksi seuraavilla muovintyöstötekniikoilla:
Historia
Polyeteenin kehittivät Eugen Bamberger ja Friedrich Tschirner 1900-luvun alussa. Ensi kertaa tuotetta käytettiin kemianjätti ICI:n laboratoriossa vuonna 1936, ja tehdasmainen PE-LD-tuotanto aloitettiin vuonna 1939.
The Spencer Davis Group
thumb|The Spencer Davis Group esiintymässä [[Saksassa vuonna 2006]] The Spencer Davis Group on englantilainen yhtye, joka perustettiin Birminghamissa vuonna 1963. Siihen kuuluivat Spencer Davis (kitara ja laulu), Steve Winwood (kitara, urut ja laulu), Muff Winwood (bassokitara) ja Pete York (rummut). Vaikka yhtye oli Davisin perustama, Steve Winwood oli sen ehdoton keulahahmo, koska hän lauloi hämmästyttävällä mustalla soundilla. Yhtyeen parhaimpia hittejä ovat ”Keep on Running”, ”Somebody Help Me”, ”When I Come Home”, ”Gimme Some Lovin” ja ”I’m a Man”. Vuonna 1967 Winwoodit jättivät yhtyeen, minkä jälkeen Steve vaikutti vielä yhtyeissä Traffic ja Blind Faith. Davis pestasi Winwoodien tilalle Eddie Hardinin (kosketinsoittimet ja laulu) ja Phil Sawyerin (kitara ja bassokitara), jonka paikkasi pian Ray Fenwick (kitara). Tällä kokoonpanolla syntyivät vielä pikkuhitit ”Time Seller” ja ”Mr. Second Class”. Hardinin ja Yorkin erottua vuonna 1968 tilalle tulivat Dee Murray (bassokitara) ja Nigel Olsson (rummut), mutta yhtye hajosi seuraavana vuonna. Davis yritti vuonna 1973 kasata Hardinin, Fenwickin, Yorkin ja Charlie McCrackenin kanssa uutta The Spencer Davis Groupia, mutta turhaan.
The Spencer Davis Group kävi Suomessa helmikuussa 1967. He konsertoivat Kulttuuritalolla ja esiintyivät Yleisradion Pasilan televisiostudio 2:ssa nauhoitetussa ohjelmassa Valmiina... pyörii!, jossa he olivat Tapani Karhun haastateltavina. Ohjelman tuotti ja ohjasi Erkki Pohjanheimo.
Will Grayson, Will Grayson
Will Grayson, Will Grayson on yhdysvaltalaiskirjailijoiden John Greenin ja David Levithanin yhdessä kirjoittama romaani. Se on kirjoitettu kahden eri Will Grayson -nimisen henkilön näkökulmasta niin, että Green on kirjoittanut toisen luvut ja Levithan toisen. Englanninkielinen alkuperäisteos julkaistiin vuonna 2010 ja Helene Bützowin suomenkielinen käännös elokuussa 2017. Idea kahdesta samannimisestä pojasta kirjoittamiseen on lähtöisin David Levithanin kokemuksesta opiskeluajoilta. Hänet sotkettiin yliopistolla toistuvasti mieheen, jolla oli lähes sama nimi kuin hänellä.
Will Grayson, Will Grayson nousi julkaisunsa jälkeen The New York Timesin myydyimpien lastenkirjojen listalla kolmanneksi ja pysyi listalla kolme viikkoa. Se on ensimmäinen listalle päässyt seksuaalivähemmistöaiheinen kirja.
Erkki Imberg
Erkki Onni Ensio Imberg (22. toukokuuta 1929 Helsinki – 22. huhtikuuta 1996 Espoo) oli suomalainen elokuvaaja.
Vuonna 1958 Imberg siirtyi Suomen Televisioon (myöhemmin TV 1) elokuvaajaksi ja vuonna 1962 hänestä tuli elokuvaajien esimies. Imberg toimi assistenttina 1978–1986.
Viimeinen savotta
Viimeinen savotta voi tarkoittaa seuraavia:
Parker
Parker voi tarkoittaa seuraavia:
Sukunimenä:
Etunimenä:
Kuvitteellisia hahmoja:
Paikkoja:
Muita merkityksiä
7. lokakuuta
7. lokakuuta on gregoriaanisen kalenterin mukaan vuoden 280. päivä (281. päivä karkausvuonna). Vuodesta on jäljellä 85 päivää.
Juhlapäiviä
Katso myös: kalenteri ~ 6. lokakuuta, 8. lokakuuta
Francesco Bendusi
Francesco Bendusi oli italialainen 1500-luvulla elänyt säveltäjä.
Bendusi syntyi Sienassa ja julkaisi vuonna 1553 Venetsiassa kokoelman Opera nova de Balli di Francesco Bendusi a quatro accomodati da cantare & sonare d'ogni sorte de stromenti. Hän kuoli Veronassa. Hänen teoksiaan on levyttänyt muiden muassa Piffaro.
Meditaatio (Tšaikovski)
Pjotr Tšaikovskin Meditaatio viululle ja pianolle/orkesterille (op. 42) oli sävelletty alun perin Viulukonserton op. 35 II osaksi, mutta säveltäjä erotti Meditaation omaksi teokseksi.
Benjamin Stambouli
Benjamin Stambouli (s. 13. elokuuta 1990 Marseille) on ranskalainen jalkapalloilija, joka edustaa Saksan Bundesliigassa pelaavaa Schalke 04:ää. Oikeajalkainen Stambouli on pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja.
Maajoukkueura
Stambouli pelasi Ranskan alle 21-vuotiaiden jalkapallomaajoukkueessa 14 ottelua vuosina 2010–2012.
Muuta
Stambouli tulee jalkapalloperheestä. Hänen isänsä Henri Stambouli on entinen jalkapalloilija ja isoisänsä Gérard Banide entinen jalkapallovalmentaja. Myös Baniden poika eli Stamboulin eno Laurent Banide on myös jalkapallovalmentaja, joka valmentaa tällä hetkellä Arabiemiraateista tulevaa Al-Wasl FC:tä.
Neito tornissa
thumb|right|Neito tornissa levytettiin ensimmäisen kerran vuonna 1984. Neito tornissa on Jean Sibeliuksen ainoa valmistunut oopperasävellys. Yksinäytöksisen oopperan libreton on kirjoittanut Rafael Hertzberg. Ensi-ilta oli 7. marraskuuta 1896.
Sibelius ja ooppera
Tutustuttuaan Richard Wagnerin oopperoihin Sibelius alkoi haaveilla Kalevala-aiheisesta oopperatetralogiasta Nibelungin sormuksen esikuvan mukaan. Hän matkusti Bayreuthin musiikkijuhlille kuuntelemaan Parsifalia ja Lohengrinia. Myöhemmin Veneen luomisen sävellysprosessi ajautui umpikujaan. Näistä musiikkiaiheista kuitenkin syntyi orkesteriteos Lemminkäinen, joka käsittää neljä legendaa orkesterille.
Taustaa
Filharmoninen orkesteri tilasi arpajaisjuhliinsa oopperan tietäen Sibeliuksen oopperansävellystoiveista. Oopperan kesto on hiukan yli puoli tuntia. Sibeliukselle se oli vain välityö, eikä hän panostanut siihen erityisemmin.
Juoni
Vouti rakastuu neitoon, joka on rakastunut sulhoon. Vouti sulkee neidon torniin, kun ei saa vastarakkautta. Kylän väki luulee, että neidon siveys on mennyttä, ja paheksuu häntä. Sulho etsii rakastaan ja huomaa neidon olevan vankina tornissa. Vouti ja sulho ryhtyvät taistelemaan, kunnes linnanrouva keskeyttää taistelun ja vouti vangitaan. Neito ja sulho saavat toisensa.
Arvioita
Oskar Merikanto kirjoitti Neito tornissa -oopperasta Päivälehdessä 10. marraskuuta 1896:
Neito tornissa -alkusoitto
Kapellimestari Tuomas Hannikainen tutki Sibeliuksen käsikirjoitusta ja totesi 2010-luvun lopulla, että partituurin lyhennelmämerkintöjen perusteella oopperasta voidaan esittää noin 11 minuuttia pitkä orkesterikappale, joka perustuu oopperan aiheisiin. Orkesterikappale on nimetty Neito tornissa -alkusoitoksi, ja sen oletetaan saaneen kantaesityksensä Turussa 7. huhtikuuta 1900 säveltäjän johtamana. Sävellystä ei tiedetä esitetyn vuoden 1900 jälkeen.
Neito tornissa -alkusoitto on erotettava oopperan omasta alkusoitosta, joka kestää noin kolme minuuttia ja sisältää lauluosuuksia.
Miquelon
Miquelon, myös tunnettu nimellä Grande Miquelon, on Ranskalle kuuluvan Saint-Pierre ja Miquelonin saariryhmän saari Pohjois-Amerikan rannikolla. Saarella on noin 600 asukasta, jotka asuvat Miquelonin kylässä saaren pohjoispäässä. Miquelon yhdistyy kapean maakannaksen kautta asumattomaan Langladen saareen.
Peltoviiriäinen
Peltoviiriäinen, aikaisemmalta nimeltään virginianviiriäinen (Colinus virginianus) on amerikanviiriäisten heimoon kuuluva kanalintulaji. Se on yksi Yhdysvaltojen suosituimmista riistalinnuista.
Tuntomerkit
Peltoviiriäinen on 24-26 senttimetriä pitkä. Sen höyhenpuku on väritykseltään punaruskea ja siinä on mustia ja valkoisia täpliä sekä juovia. Koiraan pää on musta ja sillä on valkoinen silmäkulmajuova ja kurkku. Naaraalla on päässään tumman- ja ruosteenruskeita kuvioita. Peltoviiriäisen soidinääni on kirkas ”tih tviit” -vihellys.
Levinneisyys
Peltoviiriäisiä pesii luonnonvaraisena Pohjois-Amerikassa. Sitä on istutettu paikoin Etelä-Eurooppaan.
Nick Lindahl
Nick Lindahl (s. 31. heinäkuuta 1988 Malmö, Ruotsi) on australialainen tennispelaaja. Hän sijoittui parhaimmillaan ATP-maailmanlistalla sijalle 229 syyskuussa 2009.
Ura
Syyskuussa 2007 Bangkokissa hän pääsi karsintojen kautta uransa ensimmäisen ATP-turnaukseen. Turnauksen ensimmäisellä kierroksella hän voitti Sam Querreyn lukemin 2–6, 6–4, 6–3, mutta hävisi toisella kierroksella Wang Yeu-tzuoolle 3–6, 3–6.
Lindahl sai villin kortin Australian avoimiin 2008. Ensimmäisellä kierroksella hän hävisi Richard Gasquetille 0–6, 1–6, 6–3, 2–6. Heinäkuussa 2009 hän selviytyi Aptosin ATP-haastajaturnauksen loppuotteluun. Loppuottelun hän hävisi Chris Guccionelle.
Lindahl lopetti uransa vuonna 2013. Vuonna 2017 hän sai seitsemän vuoden kilpailukiellon vuonna 2013 pelatusta sopupelistä.
Simo Ojaniemi
Simo Ojaniemi on suomalainen videopelisuunnittelija, jota pidetään Suomen videopelialan pioneerina. Hän kehitti 1980-luvun alussa Commodoren laitteille pelit Herkkusuu, Myyräjahti, Mehulinja ja Raharuhtinas, jotka julkaisi Amersoft. Mehulinjaa pidettiin pitkään ensimmäisenä suomalaisena kaupallisena videopelinä, kunnes Chesmac (1979) löydettiin.
Ojaniemi alkoi kehittää tietokonepelejä, kun hänen veljensä Juha Ojaniemi hankki Commodore VIC-20 -tietokoneen. He kokeilivat BASIC-kielellä pienten pelien ohjelmointia, ja tarvitsivat pian Super Expander -moduulin lisämuistia varten. He kutsuivat itseään nimellä ”Juhonov & Shimoviz Productions”, ja kolmas henkilö markkinoi heidän pelejään. Poke & Peek -lehden numerosta 1/1983 he huomasivat tiedotteen Commodoren maahantuojan järjestämästä ohjelmointikilpailusta, johon he lähettivät Juice Belt -nimisen pelin. Se sai jaetun ensimmäisen sijan Juha Salomäen Yleisurheilu-pelin kanssa.
Amer-yhtymän Weilin & Göös -kustantamo otti Ojaniemeen yhteyttä, ja halusi julkaista Juice Beltin. Hän teki sopimuksen Myyräjahdista, Herkkusuusta ja Juice Beltistä, mutta kustantamo vaati periaatteesta peleille suomenkielisiä nimiä, joten Juice Belt uudelleennimettiin Mehulinjaksi. Hirmuvalta-pelin Ojaniemen tuli sovittaa Commodore 64:lle sopivaksi. Julkaisuoikeuksista maksettiin kertakorvaus, joka oli yli tuhat markkaa; mikäli peli myi hyvin, Ojaniemi olisi saanut lisärahaa. Pelit eivät kuitenkaan myyneet niin hyvin, että bonuksia olisi maksettu. Hirmuvallan C64-versiota varten Ojaniemi sai käyttöönsä Commodore 64 SX:n. Vastikään perustettu Amersoft vaati pelin nimen muuttamista RahaRuhtinaaksi. BASICin hitauden ja RAM-muistin vähyyden takia Ojaniemi toteuttu pelin grafiikan BASICin print-käskyllä, joka tulosti merkkijonoja.
Ojaniemi ei kuitenkaan tullut toimeen pelien kehittämisellä, ja lopetti alalla Raharuhtinaan jälkeen.
Pablo Pintos
Ura
Pintos aloitti uransa montevideolaisessa Defensor Sportingissa vuonna 2006 ja kuului Apertura-mestaruuden syksyllä 2007 ja Clausura-mestaruuden keväällä 2009 voittaneeseen joukkueeseen. Kaudella 2009–2010 hän edusti argentiinalaista San Lorenzoa.
Italialainen Lazio hankki Pintosin pelaajaoikeudet 1,4 miljoonalla eurolla kesällä 2010. Roomalaisseura ei kuitenkaan lopulta löytänyt hänelle tilaa joukkueensa ulkomaalaiskiintiöstä, ja hän siirtyi vielä saman siirtoikkunan aikana ilmaiseksi espanjalaiseen Getafeen, jonka kanssa hän teki viisivuotisen sopimuksen. Ura Espanjassakaan ei alkanut mairittelevasti, sillä kaudella 2010–2011 Pintos pelasi vain kuudessa sarjaottelussa ja kaikki kilpailut mukaan lukien 11 ottelussa. Kaudeksi 2011–2012 häntä ei rekisteröity lainkaan pelaavaan kokoonpanoon, ja tammikuussa 2012 hän palasi lainasopimuksella kasvattajaseuraansa Defensor Sportingiin.
Les Misérables: Highlights from the Motion Picture Soundtrack
Les Misérables: Highlights from the Motion Picture Soundtrack on vuoden 2012 elokuvan Les Misérables soundtrack-albumi, joka sisältää elokuvan parhaat palat. Se ei kuitenkaan sisältänyt kappaletta Do You Hear the People Sing?, joka kuuluu elokuvan tunnetuimpiin kappaleisiin. Albumi julkaistiin 21. joulukuuta 2012. Levyllä laulavat elokuvan tähdet Hugh Jackman, Russell Crowe, Anne Hathaway, Amanda Seyfried, Eddie Redmayne, Samantha Barks, Helena Bonham Carter, Sacha Baron Cohen ja monet muut.
Albumi nousi listaykköseksi muun muassa Yhdysvalloissa ja Britanniassa. Suomessa albumi nousi korkeimmillaan kolmannella listaviikollaan Suomen virallisen albumilistan kahdenneksitoista.
Langlade
Langlade, tunnettu myös nimellä Petite Miquelon, on Ranskalle kuuluva saari Saint-Pierre ja Miquelonin alueella Pohjois-Amerikassa. 91 neliökilometrin kokoisella saarella ei ole enää ympärivuotista asutusta, mutta kesäisin siellä asuu ihmisiä. Kapea maakannas yhdistää Langladen Miquelonin saareen.
Linda Sánchez
thumb|right|Linda Sánchez Linda Teresa Sánchez (s. 28. tammikuuta 1969 Orange, Kalifornia) on yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko.
Sánchez syntyi Orangessa, Kaliforniassa meksikolaisten maahanmuuttajavanhempien seitsemästä lapsesta kuudenneksi. Hän valmistui Kalifornian yliopistosta juristiksi saatuaan jo vuonna 1991 oppiarvon pääaineenaan espanjan kieli.
Sánchez on naimisissa Jim Sullivanin kanssa ja heillä on yksi lapsi sekä kolme lapsenlasta.
Alberto Cardaccio
Alberto Víctor Cardaccio Traversa (26. elokuuta 1949 – 28. tammikuuta 2015) oli uruguaylainen jalkapalloilija. Cardaccio oli keskikenttäpelaaja. Hän aloitti uransa montevideolaisessa Danubiossa, mutta siirtyi 1974 Racing Clubiin. Seuraavana vuonna hän siirtyi Meksikoon pelaamaan, jossa pelasi uransa loppuun asti. Hän edusti Uruguayn maajoukkuetta yhteensä 15 ottelussa, joissa teki kolme maalia. Hän edusti maajoukkueessa myös vuoden 1974 MM-kilpailuissa.
Cardaccio kuoli tammikuussa 2015 65-vuotiaana auto-onnettomuudessa.
Tsarevo
Tsarevo on kunta ja kaupunki Burgasin alueella Kaakkois-Bulgariassa. Kunnan pinta-ala on 513 neliökilometriä ja sen asukasluku oli 9291 vuonna 2011. Kaupungin asukasluku oli 6071 ja pinta-ala 35 neliökilometriä vuonna 2011.
Totila
thumb|Totila. Keskiaikaisen Nuova Cronica -käsikirjoituksen kuvitusta. Totila (k. 552) oli ostrogoottien kuningas vuosina 541–552. Hänen alkuperäinen nimensä oli Baduila, ja tätä nimeä hän käytti lyöttämissään kolikoissa. Jälkimaailma tuntee hänet kuitenkin Totilana, sillä bysanttilainen historioitsija Prokopios kutsui häntä tällä nimellä.
Totila valtasi vuosina 542–550 Bysantilta Rooman ja melkein koko Apenniinien niemimaan Ravennaa lukuun ottamatta. Hän valloitti myös Sisilian, Sardinian ja Korsikan. Vuonna 544 keisari Justinianus lähetti kenraalinsa Belisariuksen Italiaan tekemään lopun goottien valloituksista. Totila pystyi silti valloittamaan Rooman vielä kahdesti, vuosina 546 ja 550. Belisarius valloitti välissä Rooman takaisin Bysantille, mutta vuonna 549 hänet kutsuttiin takaisin Konstantinopoliin. Totila jatkoi Bysantin uhmaamista, ja lopulta Justinianuksen oli vuonna 551 lähetettävä iäkkään Narseksen johtama armeija gootteja vastaan. Totila menetti laivastonsa Sena Gallician luona ja kaatui Taginaen taistelussa Narseksen johtamia bysanttilaisia vastaan. Totilan kuoltua hänen seuraajakseen valittiin Teja.
Kauklahti
Kauklahti (, puhekielessä usein Kökkeli) on Espoon länsiosassa Kehä III:n varrella sijaitseva kaupunginosa.
Suur-Kauklahdessa oli 2021 alussa 11 639 asukasta, Kauklahdessa 5 977. Alue on voimakkaasti kasvava kaupunginosa, kun viime vuosina alueen väkimäärä on lisääntynyt 5–8 % kasvuvauhtia.
Suurin osa muuttajista on nuoria lapsiperheitä ja suomenkielisiä, ja Kauklahden ruotsinkielisten asukkainen osuus onkin ensimmäistä kertaa pudonnut alle 10 % osuuden ollessa enää 9,4 %.
Historia
pienoiskuva|Kauppamäki Kauklahden nimi on alun perin ollut Kaukalaksi, joka tarkoitti Espoonlahden perukasta koilliseen työntynyttä pitkää ja kapeaa lahtea. Sana laksi on sanan lahti vanhempi muoto, ja sana kauka tarkoitti aiemmin pitkää. Paikkakunnalla oli kuitenkin pitkään vain ruotsinkielinen nimi Köklax (Köklaks), jollaiseksi nimen Kaukalaksi ääntäminen muuttui tällä alueella, joka oli pitkään ruotsinkielinen.
Kauklahti on Espoon vanhimpia asuinalueita; vanhin asutuksesta kertova arkeologinen löytö on tehty lähellä Espoonkartanoa ja on peräisin kivikaudelta noin 4000 eaa. Kauklahti oli 1200-luvulle hämäläisten kauppapaikka, kunnes lahti kasvoi umpeen ja alueelle tuli ruotsalaista väestöä. Kauklahden kautta kulki myös vanha Turusta Viipuriin johtanut Kuninkaantie.
Helsingin-Turun rantarata valmistui 1903, ja alusta lähtien sillä oli asema myös Kauklahdessa. Aseman ympärille muodostui pian huomattava teollisuustaajama. Sinne perustettiin muun muassa useita tiilitehtaita ja muuta pienteollisuutta ja 1900-luvulla Kauklahden lasitehdas samoin kuin sota-ajan teollisuutta.