cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Helena Jošková
Helena Malotová (o.s. Jošková, 8. tammikuuta 1939 Dubňany – 19. joulukuuta 2018) oli Tšekkoslovakiaa edustanut koripalloilija.
FS Dixmude (L9015)
Dixmude (runkonumero L9015) on Ranskan laivaston Mistral-luokan maihinnousualus.
Helena Jošková
Seuratasolla muun muassa Jiskra Kyjovia edustanut 189-senttinen sentteri Jošková edusti Tšekkoslovakian naisten maajoukkuetta 270 ottelussa vuosina 1960–1972 saavuttaen kolme himmeämpää MM- ja viisi himmeämpää EM-mitalia mestaruuksien mentyä Neuvostoliitolle. Jošková nimettiin neljänä vuonna maan parhaaksi naiskoripalloilijaksi. Vuonna 2007 hänet nimettiin Tšekin koripallon Hall of Fameen. Jošková kuoli 79-vuotiaana 19. joulukuuta 2018.
FS Dixmude (L9015)
Valmistus
Alus tilattiin 16. huhtikuuta 2009 Chantiers de Saint-Nazairelta, missä köli laskettiin 20. tammikuuta 2010. Se laskettiin vesille 17. syyskuuta 2010. Alus teki ensimmäisen purjehduksensa 26. huhtikuuta 2011 ja saapui Touloniin 13. heinäkuuta. Se otettiin palvelukseen 27. heinäkuuta 2012.
Tiranan rautatieasema
pienoiskuva|Asemarakennus vuonna 2007.
Shelley Duvall
Shelley Alexis Duvall (s. 7. heinäkuuta 1949 Houston, Texas) on amerikkalainen näyttelijä ja tuottaja. Hänet muistetaan ehkä parhaiten Wendy Torrancen roolista Stanley Kubrickin kauhuelokuvassa The Shining – Hohto.
Duvall teki debyyttinsä vuonna 1970 Robert Altmanin ohjaamassa satiirissa Poika, joka halusi siivet (Brewster McCloud). Sen jälkeen hän on näytellyt kuudessa Altmanin ohjauksessa ja lukuisissa muissa elokuvissa ja tv-tuotannoissa. Lisäksi hän on tuottanut Yhdysvalloissa suosittua Faerie Tale Theatre -ohjelmaa.
Vuonna 2016 selvisi, että hän kärsii pahoista mielenterveysongelmista. Ongelmien alkusyyksi arvellaan Hohdon kuvauksia ja ohjaaja Stanley Kubrickin käytöstä häntä kohtaan.
Jeremi Tammela
Jeremi Tammela (s. 12. syyskuuta 2003 Ylivieska) on suomalainen jääkiekkoilija, joka edustaa SM-liigajoukkue Tapparaa. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Tammela pelaa pääasiassa seuran U20-joukkueessa. Hän laukoo oikealta.
Seuraura
Tammela aloitti jääkiekkoilun Ylivieskan Jääkarhuissa. Hänen koko perheensä päätti muuttaa Jyväskylään Jeremin ollessa yhdeksänvuotias, kun Tammelan vanhin veli Jonne siirtyi pelaamaan JYPin organisaatioon. Näin ollen myös Jeremi ja hänen nuorempi isoveljensä Jussi siirtyivät seuraan. Kaudeksi 2013–2014 perhe muutti Jonnen kehityksen perässä edelleen Kuopioon ja veljekset siirtyivät Kalevan Pallon organisaatioon. Kaudella 2017–2018 Jeremi Tammela oli C-nuorten SM-sarjassa joukkueensa paras pistemies ja maalintekijä tehoilla 8+10=18. Kaudella 2018–2019 hän oli C-nuorten SM-karsinnoissa 18 osumallaan KalPan paras maalintekijä. Tammela pelasi suurimman osan kaudestaan kuitenkin seuran B-nuorissa, jossa hän voitti SM-pronssia. Kauden 2019–2020 Tammela pelasi 16-vuotiaana kokonaan KalPan A-nuorissa tehden alku- ja runkosarjassa piste per peli -tahdilla 18 ottelussa tehot 6+12=18.
Kaudeksi 2020–2021 Tammela siirtyi Rauman Lukon U20-joukkueeseen. Hän oli tehoilla 16+16=32 joukkueen paras maalintekijä ja toiseksi paras pistemies Sami Päivärinnan jälkeen. Pudotuspeleissä Tammela voitti tehoilla 5+5=10 koko U20 SM-sarjan piste- ja maalipörssin. Hän voitti kauden päätteeksi sarjan mestaruuden.
Kaudella 2021–2022 Tammela oli tehoilla 9+18=27 Lukon U20-joukkueen toiseksi paras pistemies Luka Nymanin jälkeen. Hän voitti kauden päätteeksi U20 SM-sarjan mestaruuden. Tammela debytoi kauden aikana myös Lukon SM-liigajoukkueessa. Hän teki miesten pääsarjadebyyttinsä Mestarien liigan alkulohkon päätöskierroksella 13. lokakuuta 2021 vieraissa walesilaista Cardiff Devilsia vastaan, jolloin jo jatkopaikkansa varmistanut Lukko peluutti useita U20-joukkueensa pelaajia. Tammela merkittiin joukkueen nelosketjun vasempaan laitaan Julius Mattilan ja Miro Markkulan viereen. Hän sai ottelussa jääaikaa 13.58 minuuttia. Tammela teki myös ensimmäisen pääsarjamaalinsa. Hänen osumansa hyväksyttiin videotarkistuksen päätteeksi. SM-liigadebyyttinsä Tammela teki 1. joulukuuta 2021 Hämeenlinnan Pallokerhoa vastaan, kun Lukosta oli eri syistä sivussa peräti seitsemän hyökkääjää. Tammela merkittiin joukkueen nelosketjun vasempaan laitaan niin ikään U20-joukkueesta nostettujen Miro Markkulan ja Lenni Hämäläisen viereen. Hän sai ottelussa jääaikaa 7.13 minuuttia. Liigauransa avausmaalin hän teki seuraavassa ottelussa 4. joulukuuta 2021 Helsingin IFK:ta vastaan. Janne Siivonen valitsi Tammelan ottelun Alumnien tähtien kolmostähdeksi. Kaikkiaan Tammela pelasi SM-liigassa kauden aikana kuusi runkosarjaottelua tehden kaksi maalia.
Tammela pelasi kauden 2022–2023 kokonaan Lukon U20-joukkueessa, eikä hän saanut tililleen otteluakaan SM-liigassa. Tammela voitti tehoilla 21+35=56 koko U20 SM-sarjan pistepörssin ja hänet palkittiin Kari Jalonen -palkinnolla. Tammela valittiin myös U20 SM-sarjan marraskuun kuukauden pelaajaksi.
Tammela siirtyi kaudeksi 2023–2024 vuoden mittaisella sopimuksella Tapparaan. Hän siirtyi ensisijaisesti seuran U20-joukkueeseen.
Maajoukkueura
Tammela on pelannut kuusi poikien maaottelua.
Muuta
Tammelan isoveljet Jonne ja Jussi ovat myös jääkiekkoilijoita. Jonne pelaa hyökkääjänä SM-liigajoukkue Saimaan Pallossa ja Jussi pelaa hyökkääjänä Norjan Fjordkraft-ligaenin Grüner Ishockeyssa. Veljesten isä Pasi Tammela on entinen alempien sarjojen hyökkääjä.
Utran frisbeegolfrata
pienoiskuva|Kuvassa tiin oikealla puolella on näkyvissä talvipeite lumen varalle. Väylä on 7. Utran frisbeegolfradalla. Utran frisbeegolfrata sijaitsee Joensuussa, Utran koulun läheisyydessä. Frisbeegolfrata koostuu 18 väylästä, joista ensimmäinen alkaa pysäköintialueen reunalta ja viimeinen päättyy Utran koulun taakse. Väylien pituudet ovat 66–167 metriä, par-tulokset 3–4. Par-tulos frisbeegolfissa on ”kentän tai yksittäisen väylän ihannetulos, johon taitavan pelaajan tulisi kyetä hyvissä olosuhteissa”. Joen Liitokiekko vastaa radan ylläpidosta. Rata on käytössä myös talvisin.
Radan väylät
pienoiskuva|Kuvassa Utran 18. väylän kartta. Punaisella merkitty alue määrittää OB:n rajan ja sininen viiva näyttää optimaalisen heittoreitin. pienoiskuva|Kuvassa ratakartta, josta näkyy väylien muoto ja sijoitus. Taulukosta ilmenee väylien par-tulokset ja pituudet. Keskiverto par-tulos on 3,3 ja väylän keskipituus on 103 metriä. 11 on lyhin väylä (66 metriä) ja 2 pisin (167 metriä). Koko Utran frisbeegolfradan pituus on 1860 metriä. Tämä pituus ei sisällä väylien välisiä siirtymiä. Kaikkiaan pelaajat kävelevät kierroksen aikana useita kilometrejä maastossa, jossa on korkeuseroja.
Golfin tapaan myös frisbeegolfissa tyypillinen radan pituus on joko 9 tai 18 väylää. 18 väylän pituiset radat, kuten Utran frisbeegolfrata, tunnetaan myös kokonaismittaisina. Radan voi myös pelata kahtena eri 9 väylän ratana, front nine ja back nine ( ensimmäiset ja viimeiset 9 väylää). Golfista poiketen frisbeegolfissa ratojen käyttö on lähes aina ilmaista. Utran rata on maastoltaan monipuolinen, väylät ovat paikoin kapeita ja puustoisia. Korkeuseroja tuovat kukkulat rinteineen.
Luettelo Ilomantsin julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä
Luettelo Ilomantsin julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Ilomantsin kunnassa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat.
Jonas Johansson (jääkiekkoilija, 1995)
Jonas Olov Johansson (s. 19. syyskuuta 1995 Gävle, Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkomaalivahti, joka pelaa Ruotsin pääsarjassa SHL-joukkue Färjestad BK:ssa. The Hockey News -sivuston mukaan hänen vahvuuksiinsa kuuluu koko, rauhallisuus ja kokonaisvaltaisuus. Johanssonin tulisi kuitenkin olla kilpailullisempi, jotta hänen potentiaalinsa tulisi kunnolla esiin.
Seuraura
Johanssonin kasvattajaseura on Hille/Åbyggeby IK. Hän pelasi myöhemmät juniorivuotensa kuitenkin Brynäs IF:ssä, jossa Johansson voitti U16 SM:n pronssia vuonna 2011 ja J18 Allsvenskanin mestaruuden vuonna 2013. Kaudella 2012–2013 hän debytoi seuran miesten joukkueessa, jossa Johansson pelasi yhden European Trophy -ottelun. Hän ei kuitenkaan saanut peliaikaa Elitserienissä, jonne Johansson puki kuuteen runkosarjaotteluun. Kaudella 2013–2014 hän debytoi joukkueen maalinsuulla pelaten neljä runkosarja- ja yhden ET -ottelun. Johansson pelasi suurimman osan kaudestaan kuitenkin Brynäsin J20-junioreissa, joissa hän voitti kauden päätteeksi J20 SuperElitin pronssia ja valittiin sarjan parhaaksi maalivahdiksi. Huhtikuussa 2014 Johansson teki kaksivuotisen jatkosopimuksen seuran kanssa.
Buffalo Sabres varasi Johanssonin kolmannella kierroksella 61. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2014. Kaudella 2014–2015 hän pelasi Brynäsissä kaksi runkosarjaottelua. Johansson pelasi kauden aikana miesten pelejä myös yhdeksän ottelua lainalla HockeyAllsvenskan-joukkue Almtuna IS:ssä, jonne hän siirtyi tammikuussa 2015 paikkaamaan Linus Söderströmin loukkaantumista. Kauden 2015–2016 Johansson pelasi kokonaan lainalla Almtunassa, jonka pääasiallisena vastuunkantajana hän toimi ja pelasi 42 runkosarjaottelua. Johansson kuitenkin puki Brynäsin paidan neljään SHL-otteluun. Huhtikuussa 2016 hän teki joukkueen kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen.
Brynäs lainasi Johanssonin Almtunaan myös kaudeksi 2016–2017.
Kesäkuussa 2021 Johansson solmi Avalanchen kanssa yksivuotisen jatkosopimuksen.
Maajoukkueura
Johansson pelasi alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2013, jolloin hänet palkittiin Ruotsin yhtenä kolmesta parhaasta pelaajasta. Johansson pelasi myös alle 18-vuotiaiden Ivan Hlinkan muistoturnauksessa vuonna 2012, jolloin hän voitti pronssia sekä samana vuonna World U-17 Hockey Challengessa.
Johansson edusti Ruotsia myös alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2014, jolloin hän voitti hopeaa. Johansson toimi kuitenkin koko turnauksen ajan joukkueensa kolmosmaalivahtina. Vuoden 2015 turnaus häneltä jäi väliin loukkaantumisen vuoksi.
Muuta
Johanssonin isä Per-Johan pelasi 1990-luvulla hyökkääjänä Brynäsin Elitserien-joukkueessa.
Wilhelmshavenin laivastontelakka
Wilhelmshavenin laivastontelakka ( ja vuodesta 1935 Kriegsmarinewerft) oli vuonna 1918 Saksan valtion Wilhelmshavenin laivastotukikohtaan perustama telakka, joka oli toiminnassa toisen maailmansodan päättymiseen saakka vuonna 1945.
Historia
Toisessa maailmansodassa telakan tärkeimpänä tuotteena olivat sukellusveneet sekä vaurioituneiden alusten korjaaminen. Vuonna 1945 telakalla oli kaikkiaan noin 17 000 työntekijää. Toukokuussa 1945 puolalaiset ja brittiläiset joukot valtasivat Wilhelmshavenin ja sotatoimien päätyttyä telakan toiminta lakkautettiin. Brittijoukot tuhosivat räjäyttämällä noin 95 % telakan alueesta.
Vuodesta 1957 alkaen osa entisestä telakka-alueesta on ollut laivaston varastona.
Sini Sanaslahti
Sini Sanaslahti (s. 14. lokakuuta 1995 Jämsä) on suomalainen kolmiloikkaaja ja pituushyppääjä, joka edustaa Kaipolan Virettä. Hänen valmentajansa on Juho Sanaslahti.
Kalevan kisoissa Sanaslahti sai pronssia pituushypyssä vuonna 2020. Vuoden 2019 sisäratojen Suomen-mestaruuskilpailuissa Sanaslahti sai hopeaa pituushypyssä ja vuoden 2022 SM-hallikilpailuissa hän sai pronssia sekä pituushypyssä että kolmiloikassa.
Sisäradat
Lähde
Grigori Zinovjev
thumb|Grigori Zinovjev puhumassa vuonna 1920. Grigori Jevsejevitš Zinovjev (, oikea nimi Ovsei-Geršon Aronovitš Radomyslski, ; tunnettu myös nimellä Hirsch Apfelbaum; 23. syyskuuta (J: 11. syyskuuta) 1883 Jelisavetgrad, Hersonin kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 25. elokuuta 1936 Moskova, Neuvostoliitto) oli bolševikkeja edustanut vallankumouksellinen ja neuvostoliittolainen poliitikko. Hän toimi Kommunistisen internationaalin eli Kominternin ensimmäisenä puheenjohtajana vuosina 1919–1926 sekä Neuvostoliiton kommunistisen puolueen Leningradin-johtajana vuosina 1918–1926. Zinovjev oli yksi Neuvostoliiton vaikutusvaltaisimmista johtajista Vladimir Leninin sairauden ja kuoleman aikoihin vuosina 1922–1925. Hän muodosti Josif Stalinin ja Lev Kamenevin kanssa puoluetta johtaneen troikan, jolla oli ratkaiseva merkitys Lev Trotskin ja vasemmisto-opposition syrjäyttämisessä. Stalin syrjäytti vuosina 1926–1927 sekä Zinovjevin että Kamenevin puoluejohdosta. Stalinin vainojen käynnistyttyä heidät tuomittiin vuonna 1936 näytösoikeudenkäynnissä kuolemaan ja teloitettiin.
Ura ennen vallankumousta
thumb|Tsaarin salaisen poliisin Ohranan pidätyskuva Zinovjevista vuodelta 1908. Zinovjev, oikealta nimeltään Radomyslski, syntyi keskiluokkaiseen juutalaisperheeseen Ukrainan Jelisavetgradissa (nyk. Kropyvnytskyi) vuonna 1883. Hän ei saanut mitään muodollista koulutusta, mutta matkustellessaan vuosina 1902–1905 perheensä rahoilla ulkomailla hän kävi Bernin yliopiston lakitieteen luennoilla. Hän liittyi laittomaan Venäjän sosiaalidemokraattiseen työväenpuolueeseen vuonna 1901. Puolueessa hän hakeutui radikaalina tunnetun Leninin ja tämän toimittaman Iskra-lehden piiriin. Zinovjev osallistui Lontoossa sosiaalidemokraattien vuoden 1903 puoluekokoukseen, jossa puolue jakautui kahteen siipeen, ja hän asettui Leninin johtamien bolševikkien puolelle. Vuoden 1905 vallankumouksen aikana Zinovjev toimi vallankumouksellisena agitaattorina Pietarissa ja julkaisi Proletari-nimistä lehteä. Vuoden 1907 Lontoon puoluekokouksessa hänet valittiin sosiaalidemokraattien keskuskomiteaan. Hänet vangittiin Venäjällä vuonna 1908, mutta vapautettiin pian heikon terveyden vuoksi.
Zinovjev kohosi maanpakolaisvuosinaan bolševikkien johtoryhmään, koska hänen puhujanlahjojaan arvostettiin. Hänen myöhempi maineensa perustui pitkälti siihen, että lokakuun vallankumousta edeltäneinä vuosina hänen katsottiin olleen Leninin uskollisin ja johdonmukaisin seuraaja bolševikkien sisäisissä erimielisyyksissä. Hän oli Leninin läheisin työtoveri vuosina 1909–1917 asuessaan maanpaossa Ranskassa, Itävalta-Unkarissa ja Sveitsissä. Zinovjev tuki Leniniä tämän kiistoissa yhtäältä jyrkän linjan bolševikkien ja toisaalta menševikkien kanssa. Zinovjev oli myös mukana ohjaamassa bolševikkien maanalaisen organisaation ja duuman edustajaryhmän toimintaa ulkomailta käsin. Ensimmäisen maailmansodan aikana hän yritti koota Euroopan sosialististen puolueiden sodanvastustajista yhtenäistä liikettä. Hän osallistui vuoden 1915 Zimmerwaldin kokoukseen ja vuoden 1916 Kienthalin kokoukseen, ja kirjoitti Leninin kanssa pamfletteja sosialistien suhteesta sotaan.
Toiminta Venäjän vallankumouksen aikana
Leninin vaatiessa lokakuussa 1917 bolševikkeja kaappaamaan välittömästi vallan Zinovjev ja Lev Kamenev asettuivat päättäväisesti vastustamaan ajatusta. Estääkseen turmiollisena pitämänsä hankkeen he julkaisivat lokakuun lopussa menševikkien Novaja Žizn -lehdessä artikkelin, jossa he paljastivat bolševikkien vallankaappaussuunnitelmat. Bolševikkien sisäpiirissä tätä pidettiin lähes petturuutena ja heidät leimattiin ”vallankumouksen lakonmurtajiksi”. Lokakuun vallankumouksen vastustaminen ratkaisevalla hetkellä varjosti myöhemmin Zinovjevin ja Kamenevin uraa. Välittömästi lokakuun vallankumouksen jälkeen he asettuivat vastustamaan myös uuden hallituksen eli kansankomissaarien neuvoston muodostamista pelkästään bolševikkien varaan ja vaativat sosialististen puolueiden yhteishallituksen kokoamista. Koska näin ei aluksi tehty, Zinovjev erosi marraskuussa 1917 protestiksi puolueen keskuskomiteasta. Hän katui jo muutaman päivän kuluttua ratkaisuaan ja pääsi takaisin puoluejohtoon.
Ura Neuvostoliitossa ja Kommunistisessa internationaalissa
thumb|Kominternin johtaja Zinovjev vuonna 1921. Zinovjev onnistui palauttamaan luottamuksellisen suhteen Leniniin tukemalla maaliskuussa 1918 tämän kantaa, että Brest-Litovskin rauhansopimus olisi hyväksyttävä epäedullisillakin ehdoilla, mitä moni muu puoluejohdossa vastusti. Neuvosto-Venäjällä Zinovjevin ensimmäinen virka oli Ammattiliittojen keskusneuvoston johdossa. Vuodesta 1918 hän johti Pietarin neuvostoa. Pääkaupungin siirryttyä Moskovaan hänestä tehtiin myös Pietarin paikallisen puolue-organisaation johtaja. Lisäksi hänet valittiin kommunistisen puolueen politbyroon ehdokasjäseneksi 1919 ja täysjäseneksi 1921. Zinovjev kirjoitti vuonna 1918 ensimmäisen Leninistä julkaistun elämäkerran.
Vuonna 1919 Zinovjev valittiin vastaperustetun Kominternin toimeenpanevan komitean puheenjohtajaksi. Asema Kominternin johdossa teki hänestä yhden kansainvälisen kommunistisen liikkeen näkyvimmistä johtohenkilöistä. Vuonna 1924 hän sai kyseenalaista mainetta, kun Britannian lehdistö julkaisi hänen kirjoittamakseen väitetyn, Zinovjev-kirjeenä tunnetun salaisen kirjeen, jossa kehotettiin brittiläisiä kommunisteja mellakointiin. Kirje oli ilmeisesti väärennös, mutta se aiheutti Britannian työväenpuolueen hallitukselle vaalitappion. Sen sijaan Zinovjev oli oikeasti kannustanut Saksan kommunisteja epäonnistuneisiin vallankumousyrityksiin maaliskuussa 1921 ja uudelleen lokakuussa 1923. Vastustajansa Trotskin mukaan Zinovjev yritti kompensoida omaa vääräksi osoittautunutta linjaansa lokakuun vallankumouksen suhteen yrittämällä epätoivoisesti kätilöidä uutta vallankumousta Saksassa. Zinovjev alkujaan vastusti niin sanotun yhteisrintamataktiikan omaksumista Kominternin viralliseksi linjaksi, mutta tuki uutta linjaa julkisesti Kominternin kolmannessa kongressissa.
Valtakamppailu
Leninin jäätyä sairautensa vuoksi syrjään päätöksenteossa politbyroon sisällä käynnistyi vuoden 1923 aikana valtakamppailu. Zinovjev, Kamenev ja puolueen pääsihteeriksi edellisenä vuonna valittu Josif Stalin muodostivat troikaksi tai triumviraatiksi kutsutun epävirallisen johtoryhmän, jonka päätavoitteena oli estää Lev Trotskin ja tämän ympärille muodostuneen vasemmisto-opposition pääsy valtaan. Zinovjevia pidettiin troikan arvovaltaisimpana ja johtavana henkilönä. Troikka sai taakseen enemmistön, koska Zinovjevin ja Kamenevin katsottiin edustaneen melko tarkkaan samoja kantoja kuin Lenin, ja koska moni muukin halusi vastustaa vallanhimoisena pidettyä Trotskia. Vuosina 1923–1924 juuri Zinovjev johti julkista lokakampanjaa Trotskia kohtaan. Ideologinen erimielisyys koski Leninin vuonna 1921 käyttöön ottamaa uutta talouspolitiikkaa eli NEP:tä. Trotski ja vasemmisto-oppositio halusivat luopua kapitalismin ja markkinatalouden elementtejä sisältäneestä NEP:stä, kun taas troikan edustama puolueen ”keskusta” kannatti sen jatkamista.
thumb|pysty=1.3|Lev Trotski, Lev Kamenev ja Zinovjev (kaikki edessä keskellä) 1920-luvulla kuvattuina. Stalinin kasatessa vaivihkaa valtaa itselleen Zinovjev ja Kamenev muodostivat tiiviin kaksikon, joka piti yhtä loppuun saakka. Kunnianhimoisen ja vaistoihinsa luottaneen Zinovjevin sekä varovaisen ja järjestelmällisen Kamenevin on sanottu täydentäneen toistensa ominaisuuksia. Leninin kuoltua tammikuussa 1924 juuri Zinovjev oletettiin todennäköisimmäksi Neuvostoliiton seuraavaksi johtajaksi, sillä Stalinia ei vielä pidetty vakavasti otettavana vaihtoehtona valtapelissä. Niin sanotussa testamentissaan Lenin esitti hyväksyvän arvion Zinovjevista ja Kamenevista mutta arvosteli Trotskia ja erityisesti Stalinia.
Kun Trotski oli vuoden 1925 alkuun mennessä saatu syrjäytettyä sota-asiain kansankomissaarin virastaan, Stalin kääntyi myös Zinovjevia ja Kamenevia vastaan, jolloin troikka hajosi. Zinovjev ja Kamenev muodostivat uuden opposition Grigori Sokolnikovin ja Nadežda Krupskajan kanssa. He katsoivat nyt NEP-politiikan menevän jo liian pitkälle ja vastustivat Stalinin ja Nikolai Buharinin kehittämää oppia ”sosialismista yhdessä maassa”. Zinovjev luotti johtamansa Leningradin puoluejärjestön tukeen ja arvovaltaansa Kominternin johtajana, mutta Stalin osoittautui vahvemmaksi. Zinovjev erotettiin Leningradin (entisen Pietarin) neuvoston johdosta tammikuussa 1926 ja syrjäytettiin myöhemmin samana vuonna myös Leningradin puoluejärjestön johdosta, johon tuli hänen tilalleen Sergei Kirov.
Pysäyttääkseen Stalinin Zinovjev ja Kamenev päättivät nyt liittoutua Trotskin kanssa, jolloin syntyi niin sanottu yhdistynyt oppositio. Voimien yhdistäminen ei enää auttanut, ja heinäkuussa 1926 Stalin järjesti Zinovjevin erotetuksi politbyroosta sekä Kominternin johdosta. Lokakuussa 1927 hänet erotettiin myös keskuskomiteasta ja 14. marraskuuta 1927 koko kommunistisesta puolueesta. Joulukuun 1927 puoluekokouksessa Zinovjev ja Kamenev päättivät pelastaa uransa irtisanoutumalla kaikista aiemmista mielipiteistään, ja saivat luvan hakea takaisin puolueen jäseniksi puolen vuoden koeajan jälkeen.
Tuho
Zinovjev ei enää saanut takaisin aiempaa asemaansa. Hän toimi vuodesta 1928 vähäpätöisissä viroissa kulutus- ja elintarvikehallinnossa. Vuonna 1932 Stalin järjesti Zinovjevin ja Kamenevin uudelleen erotetuiksi puolueesta ja karkotetuiksi Siperiaan oikeisto-opposition tukijoina, mutta heidät armahdettiin vielä toukokuussa 1933 ja hyväksyttiin takaisin puolueeseen. Kun Sergei Kirov murhattiin joulukuussa 1934, Zinovjevin ja Kamenevin väitettiin olleen ”moraalisesti osallisia” tapahtuneeseen, joten heidät erotettiin jälleen puolueesta ja vangittiin. He tunnustivat syyllisyytensä saadakseen lievemmät tuomiot. Tammikuussa 1935 Zinovjev tuomittiin salaisessa oikeudenkäynnissä kymmenen ja Kamenev viiden vuoden vankeuteen. Samassa yhteydessä yli 600 Zinovjevin entistä leningradilaista tukijaa karkotettiin Siperiaan.
thumb|Neuvostoliiton turvallisuuspalvelu NKVD:n pidätyskuva Zinovjevista elokuussa 1936. Marraskuussa 1935 Zinovjevia, Kamenevia ja maanpaossa elänyttä Trotskia syytettiin julkisesti vakoilusta ulkovaltojen hyväksi. Kesäkuussa 1936 tuotiin esiin entistä jyrkempi väite ”trotskilais-zinovjevilaisen vastavallankumouksellisen blokin terroristisesta toiminnasta”. Zinovjeville ja Kameneville järjestettiin elokuussa 1936 uusi, julkinen oikeudenkäynti, joka tunnetaan ensimmäisenä niin sanotuista Moskovan oikeudenkäynneistä. Syytettyjä oli yhteensä 16, heistä viisi turvallisuuspalvelu NKVD:n agentteja, joiden valheelliset tunnustukset kävivät todistusaineistosta myös muita vastaan. Syytettyjen väitettiin muodostaneen salaisen terroristijärjestön, joka oli murhannut Kirovin ja suunnitellut Stalinin sekä muiden neuvostojohtajien murhia. Salaisessa tapaamisessa Stalin lupasi Zinovjeville ja Kameneville, että heidän sekä heidän perheidensä ja tovereidensa henki säästettäisiin, jos he tunnustaisivat oikeudessa. Zinovjev ja Kamenev tunnustivat tekaistut syytökset, mutta Stalin petti lupauksensa. Heidät tuomittiin kuolemaan ja teloitettiin seuraavana aamuna.
Jälkimaine
Zinovjevin synnyinkaupunki Jelisavetgrad oli vuosina 1923–1935 nimetty hänen mukaansa Zinovjevskiksi.
Zinovjevin ja Kamenevin kunnia palautettiin ja maine puhdistettiin Mihail Gorbatšovin kaudella vuonna 1988.
Kairon metro
undefined
Kairon metro on Kairossa, Egyptissä toimiva metrojärjestelmä. Sen ensimmäinen linja avattiin vuonna 1987 ja se oli koko Afrikan mantereen ensimmäinen metrolinja. Kairon metrossa on kolme linjaa mutta neljännen suunnittelu on edistyneessä vaiheessa.
Lizzie McGuire
Lizzie McGuire on yhdysvaltalainen televisiosarja, joka kertoo yläasteikäisen tytön tavallisesta arjesta ja tapahtumista. Sarjaa esitettiin kahden tuotantokauden verran Yhdysvalloissa Disney Channelilla 12. tammikuuta 2001 – 14. helmikuuta 2004. Sarjan on luonut Terri Minsky, joka toimi myös sarjan showrunnerina.
Keskeisimmät hahmot
Miranda Isabella Sanchez (Lalaine Ann Vergara-Paras) Miranda on toinen Lizzien parhaista kavereista ja kolmikon kapinallinen. Miranda ei ole sarjassa enää kuudessa viimeisessä jaksossa, eikä sarjasta tehdyssä elokuvassa.
David Zephyr "Gordo" Gordon (Adam Lamberg) Gordo on ollut Lizzien parhaita ystäviä aivan syntymästä lähtien. Hän on ihastunut Lizzieen ja erittäin hyvä koulussa. Gordolta irtoaakin hyviä neuvoja ja sarkastisia huomautuksia Lizzielle.
Matthew "Matt" McGuire (Jake Thomas) Matt on Lizzien pikkuveli, joka tuhoaa usein jotain. Hänellä on paras ystävä nimeltään Lanny, joka ei koskaan puhu mitään. Jokaisessa jaksossa Matt keksii uusia kepposia, joka saa usein Lizzien ärtymään.
Joanne "Jo" McGuire (Hallie Todd) Jo on Lizzien äiti, joka yrittää parhaansa mukaan tehdä tyttärensä elämästä paremman, mutta useimmiten tulos on Lizzielle aivan päinvastainen ja nolo.
Samuel "Sam" McGuire (Robert Carradine) Sam on Lizzien isä, joka hauskuuttaa muita ja näin yrittää kohentaa yleistä mielialaa.
Piirros-Lizzie (äänenä Hilary Duff) Päähahmo Lizzien ajatukset katsojille paljastava piirroshahmo.
Oheistuotteet
Lizzie McGuiresta on tehty monia oheistuotteita, kuten televisiosarjan lisäksi lukuisia kirjoja ja elokuva The Lizzie McGuire Movie. Yhdysvalloissa on julkaistu sarjan jaksoja romaanimuodossa, Neiti Etsivä -tyylisiä salapoliisitarinoita (Lizzie McGuire Mysteries) ja TOKYOPOP:in julkaisemia manga-tyylisiä sarjakuvia. Lizziestä on myös tehty nukke vuonna 2002.
Yhdysvalloissa ja joissakin muissa maissa on julkaistu teemojen mukaan valittuja jaksoja DVD:llä sekä kaikki jaksot boksina.
Islamin puhtaussäännöt
pienoiskuva|Rituaalinen peseytyminen on välttämätöntä ennen rukoukseen osallistumista. Istanbul 2006. Islamin puhtaussäännöt ovat suuri joukko sääntöjä, jotka määrittelevät islaminuskon rituaaliset puhtausvaatimukset. Määräykset koskevat veden käyttöä, ruokailuvälineitä, kiellettyjä ruokia ja juomia, hammastikkua, kehon hygieniaa ja karvoitusta, toimintaa käymälässä, rituaalista peseytymistä ennen rukouksia, kuukautisia, vaatetusta ja useita muita kysymyksiä. Määräykset sisältyvät islamilaiseen šarialakiin, joka on ohjeissaan hyvin yksityiskohtainen. Ajatollah Khomeinin mukaan "ei ole yhtäkään seikkaa, josta islam ei olisi lausunut mielipidettään."
Puhtaussääntöjen merkitystä havainnollistaa se, että islamilaisen lainsäädännön kivijalkaan kuuluvat teokset eli kutub al-sittah -kokoelman sarjat alkavat yleensä puhtautta koskevilla säädöksillä. Esimerkiksi 4000 hadithia sisältävä kokoelma ”Sunan Abu Dawud” alkaa seuraavalla puhtaussäädöksellä: "Al-Mughirah bin Shu'bah kertoi, että kun profeetta meni tekemään tarpeensa, hänellä oli tapana vetäytyä syrjäiseen paikkaan." Samoin 1300-luvulla  Ahmad ibn Naqib al-Misri aloitti kuuluisan šariakäsikirjansa (Umdat al-salik) juuri puhtaussääntöjä koskevalla luvulla.
Metsävainikka
Metsävainikka oli inkeriläinen kylä, joka kuului Tuutarin luterilaiseen seurakuntaan. Kylän toinen nimi oli Venäjänrasi, mistä johtuu paikan venäjänkielinen nimi "Venerjazi". Kylän alue kuuluu hallinnollisesti nyt Pietarin kaupungin Moskovan piiriin.
Vuonna 1849 kylässä oli 32 asukasta (naisia 17 ja miehiä 15), kaikki inkeriläisiä (savakoita). Vuonna 1926 kylässä oli 9 taloa ja 52 asukasta (kaikki inkeriläisiä). Kylän tilat olivat Herrala, Marttila, Simkola, Teppola ja kaksi Pekkalaa. Kylän ainoa suku oli Vainikka. Lapset kävivät Koirovan suomenkielisessä koulussa. Keväällä vuonna 1940 kylän asukkailta vaadittiin muuttaa alueelta pois ja siirtää talot muualle, läheisen ampumaradan vuoksi. Toisen maailmansodan aikana kylä oli lopullisesti tuhottu.
Kylän paikalla on nyt Pietarin kaupungin Južnoje-niminen hautausmaa.
Luna 16
Luna 16 oli neuvostoliittolaiseen Luna-ohjelmaan kuulunut miehittämätön avaruuslento vuonna 1970. Luna 16 oli ensimmäinen Kuuhun laskeutunut robottiluotain ja ensimmäinen neuvostoliittolainen lento, joka palautti kuukivinäytteitä maahan.
Luotain koostui kahdesta toisiinsa liitetystä vaiheesta, laskeutumisvaiheesta ja sen päälle liitetystä nousuvaiheesta. Laskeutumisvaihe oli sylinterinmuotoinen rakenne, jossa oli neljä laskeutumisjalkaa, polttoainesäiliöitä, laskeutumistutka ja laskeutumismoottorit. Laskeutumisvaihe toimi myös nousuvaiheen laukaisualustana.
Päälaskeutumismoottoria käytettiin luotaimen nopeuden hidastamiseen, kunnes luotain saavutti sammutuskorkeuden, jonka määritteli luotaimessa mukana ollut tietokonejärjestelmä luotaimen nopeuden ja korkeuden perusteella. Sammutuksen jälkeen lopulliseen laskeutumiseen käytettiin pienempiä moottoreita.
Nousuvaihe oli pienempi sylinteri, jossa oli pyöreä yläpää. Siihen oli kiinnitetty sylinterimäinen näytesäiliö.
Luotaimen laskeutumisosassa oli televisiokamera, säteily- ja lämpötilamittarit, radioviestintälaitteistot ja porallinen robottikäsivarsi pintanäytteiden keräämistä varten.
Tehtävä
Luna 16 laukaistiin Kuuta kohti 12. syyskuuta 1970 kello 13.25.53 UTC. Se saavutti kiertoradan 111 kilometrin korkeudella Kuun pinnasta 17. syyskuuta. Tällä kiertoradalla luotain tutki Kuun vetovoimaa. Luotaimen periapsis muutettiin 18. syyskuuta ja 19. syyskuuta tapahtuneilla kiertoratakorjauksella 15,1 km:n korkeuteen. Luotaimen ollessa periapsiksessa 20. syyskuuta kello 05.12 UTC sen pääjarrumoottori käynnistettiin, ja näin aloitettiin laskeutuminen Kuun pinnalle. Kuusi minuuttia myöhemmin luotain laskeutui pehmeästi kohdealueelleen Hedelmällisyyden mereen (Mare Fecunditatis). Tämä oli ensimmäinen Kuun yön aikana tehty laskeutuminen. Päälaskeutumismoottori sammui 20 metrin korkeudessa ja apulaskeutumismoottorit 2 metrin korkeudessa. Tällöin luotaimen nopeus oli 2,4 m/s.
Alle tunnin kuluttua laskeutumisesta automaattinen pora tunkeutui Kuun pintaan kerätäkseen kivinäytteen. Porattuaan seitsemän minuuttia pora saavutti 35 senttimetrin syvyyden ja nosti näytteen luotaimen nousuvaiheessa olleeseen pieneen pyöreään paluukapseliin.
Luotaimen oltua 26 tuntia ja 25 minuuttia Kuun pinnalla, 21. syyskuuta kello 07.34 UTC, laukaistiin sen nousuvaihe pois Kuun pinnalta. Luotaimen alaosa jäi Kuuhun tutkimaan sen lämpötilaa ja säteilyoloja. Kolme päivää myöhemmin paluukapseli syöksyi Maan ilmakehään nopeudella 11 kilometriä sekunnissa. Kapseli laskeutui 24. syyskuuta 1970 laskuvarjon avulla noin 80 kilometriä kaakkoon Dzhezkazganin kaupungista Kazakstanissa kello 05.25 UTC.
Tumman basalttinäytteen tutkimus ilmaisi sen muistuttavan hyvin läheisesti näytteitä, jotka yhdysvaltalaisen Apollo 12:n miehistö oli Kuusta hakenut.
Luna 16 oli virstanpylväs Neuvostoliitolle sen avaruustutkimusohjelmassa, sillä se suoritti ensimmäisen täysin automaattisen näytteidenhaun Kuusta.
Dispersio
thumb|Valon dispersio [[prisma (optiikka)|prismassa.]] Dispersio tarkoittaa fysiikassa sitä, että aallon etenemisnopeus riippuu sen taajuudesta. Dispersiiviset aaltoliikkeet voidaan jakaa materiaalidispersioon (esimerkiksi valo väliaineessa), ja geometriseen dispersioon (esimerkiksi aallot vedessä, ääni ohuessa levyssä, radioaalto aaltoputkessa, valo optisessa kuidussa). Jälkimmäinen dispersiomuoto aiheutuu siitä, että aallonpituus on samaa suuruusluokkaa kuin tila, jossa aalto etenee. Systeemissä esiintyvää dispersiota kuvataan dispersiodiagrammilla, jossa pystyakselina on taajuus ja vaaka-akselina aaltoluku. Dispersio aiheuttaa sen, että vaihenopeus ja ryhmänopeus ovat erisuuruisia.
Optiikassa dispersio ilmenee niin, että väliaineen taitekerroin n ei ole vakio vaan riippuu aallonpituudesta λ. Dispersion vuoksi eri aallonpituudet eli värit taittuvat Snellin lain mukaisesti hiukan eri suuntiin, jolloin valkoinen valo hajoaa spektriksi. Ilmiö on nähtävissä esimerkiksi sateenkaaressa ja prismassa. Ilmiötä sanotaan värihajonnaksi.
Dispersio gemmologiassa
Gemmologiassa suuridispersioisia värittömiä kiviä käytetään usein timantin korvikkeena. Mitä suurempi dispersio kivellä on, sitä voimakkaammin kunkin värin taittumiskulma eroaa toisistaan. Näin suuridispersioisilla jalokivillä on kaunis värileikki, josta esimerkiksi timantti on hyvin tunnettu.
Gott strafe England
thumb|250px|Saksalainen postikortti vuodelta 1916. thumb|250px|Gott strafe England [[kalvosinnappi.]] Gott strafe England oli Saksan armeijan sotahuuto ja lentävä lause ensimmäisessä maailmansodassa. Iskulauseen keksi saksanjuutalainen runoilija Ernst Lissauer, joka kirjoitti myös kuuluisan propagandarunon Haßgesang gegen England.
István Timár
István Timár (7. tammikuuta 1940 Budapest – 4. joulukuuta 1994 Budapest) oli unkarilainen ratameloja, olympiamitalisti, maailman- ja Euroopan-mestari.
Gott strafe England
Sota-aikana jotkut saksalaiset, erityisesti sotilaat, korvasivat lauseella muut tervehdysmuodot. Siihen vastattiin toteamalla Er strafe es!
Dispersio
Dispersio gemmologiassa
Muita suuridispersioisia jalokiviä ovat muun muassa zirkoni, titaniitti ja rutiili.
István Timár
Timár edusti Unkaria Méxicon kesäolympialaisissa 1968, joissa hän saavutti hopeaa 1 000 metrin kajakkikaksikossa parinaan Csaba Giczy ja pronssia 1 000 metrin kajakkinelosessa Unkarin joukkueessa. Joukkueeseen kuuluivat Timárin ja Giczyn lisäksi Imre Szöllősi ja István Csizmadia. Timár saavutti Jajcessa 1963 kaksi maailmanmestaruutta 10 000 metrin kajakkikaksikossa ja 1 000 metrin kajakkinelosessa sekä Moskovassa 1969 Euroopan-mestaruuden 10 000 metrin kajakkikaksikossa. Lisäksi hän saavutti MM-hopeaa Belgradissa 1971, MM-pronssia Kööpenhaminassa 1970 sekä kaksi EM-pronssia Duisburgissa 1967 ja Moskovassa 1969.
Gott strafe England
Saksalainen kuvataiteilija Helmut Herzfeld (1891–1968), joka tunnetaan fotomontaaseistaan ja saksalaisen dadaismin kehittämisestä, muutti nimensä John Heartfieldiksi vastalauseena pilkkahuudolle. Herzfeld taisteli maailmansodassa länsirintamalla.
Dispersio
Dispersio gemmologiassa
Lyijy- eli kristallilasiin lisätään lyijyoksidia joka nostaa lasin dispersiota ja antaa sille näin kauniin värileikin.
István Timár
Timár edusti seuratasolla Újpesti TE -seuraa. Hän oli pituudeltaan 178-senttimetrinen ja painoi 79 kilogrammaa.
Dielektrinen aine
Dielektrinen aine on sähköeriste, jonka sisällä sähkökenttä on heikompi kuin se olisi tyhjiössä. Eristeissä tasasähköjännite ei aiheuta sähkövirtaa.
Materiaalin eristevakio eli dielektrisyysvakio eli suhteellinen permittiivisyys ε ilmoittaa, kuinka moninkertaiseksi kondensaattorin kapasitanssi kasvaa ilmaeristeiseen kondensaattoriin verrattuna, jos sen levyjen väli täytetään kyseisellä aineella. Paperin eristysvakio on 2–2,8, kiilteen 8, lasin 3–7, paloöljyn 2, veden 80.
Dielektrinen polarisaatio aiheuttaa sähkökentän heikkenemisen eristeen sisällä. Sähkökenttä saa eristävän aineen atomeissa eri merkkiset sähkövaraukset hieman siirtymään tasapainoasemastaan. Siten esimerkiksi positivisesti varattua kondensaattorin levyä kohden siirtyy negatiivista varausta. Kun ulkoinen kenttä poistuu, varaustilanne palautuu ennalleen.
Monissa aineissa on poolisia molekyyleja. Nesteissä ja osittain myös eräissä kiinteissä aineissa tällaiset molekyylit pääsevät kääntymään sähkökentän vaikutuksesta, jolloin sähkövarauksen nettosiirtymä muodostuu suureksi. Siksi eräillä nesteillä on hyvin suuri kyky polarisoitua sähköisesti ja siten heikentää sisälleen tunkeutuvaa sähkökenttää. Eristävässä aineessa olevan kentän voimakkuus saadaan jakamalla ulkopuolisen kentän voimakkuus eristysvakiolla.
Kun ulkopuolinen kenttä kääntää eristävän aineen molekyylejä, se suorittaa työtä kitkavoimia vastaan kuumentaen hieman ainetta. Jos kenttä on nopeasti värähtelevä, kuumentaminen muodostuu huomattavaksi ja sitä voidaan käyttää teknillisesti hyväksi suurten ainekappaleiden kuumentamiseksi tasaisesti samalla kertaa niiden sisäosia myöten. Tähän perustuu muun muassa mikroaaltouunin toiminta. Sähkötekniikassa eristeen häviöitä kuvataan lisäämällä permittiivisyyteen imaginäärinen komponentti. Eristeen häviökerroin on permittiivisyyden imaginääriosan ja reaaliosan suhde.
Andrea Giani
thumb|right|Andrea Giani Andrea Giani (22. huhtikuuta 1970) on italialainen entinen huippulentopalloilija. Hän voitti uransa aikana kaiken mitä lentopalloilija voi saavuttaa. Hänet valittiin heti uransa päätyttyään Volleyball Hall of Fameen.
Ura
Giani voitti jo 17-vuotiaana 1987 vuonna Italian Cupin. Siitä lähtien Giani oli yksi Italian lentopallon valovoimaisimmista tähdistä. Hän oli läpi uransa seurauskollinen kahdella eri huippujoukkueelle. Hän pelasi kaudet 1985-1996 Parman joukkueessa, kunnes vaihtoi Pallavolo Modenan ryhmään jossa hän pelasi uransa viimeiset kaudet, kunnes hän lopetti kauden 2007 jälkeen. Urallaan hän saavutti seurajoukkuetasolla peräti viisi Italian liiganmestaruutta. Lisäksi hän voitti kaksi kertaa Euroopan mestareiden liigan, sekä useita muita palkintoja sekä turnausvoittoja.
Uransa lopetettuaan Giani valittiin välittömästi Volleyball Hall of Fameen.
Valmennusura
Uransa kauteen 2007 lopettanut Giani otti itsellänsä uusia haasteita kun hän otti Cimone Modenan joukkueen päävalmentajan vastuun itsellensä. Hän valmensi heti ensimmäisellä valmennuskaudellaan Pallavolo Modenan CEV-Cupin mestaruuteen.
Muuta
Giani muistetaan muun muassa hänen loistavista pelitaidoistaan. Giani pelasi muun muassa yleispelaajana välillä ja välillä keskitorjujana. Giani on voittanut peräti viisi kertaa Italian A1-liigan.
A-maajoukkue
Giani edusti pelaajaurallaan Italian maajoukkuetta peräti 474 A-maaottelussa. Hän johdatti joukkueen kapteenina peräti kolmeen maailmanmestaruuteen, neljään Euroopan mestaruuteen, sekä seitsemään maailmanliigan voittoon.
Enter Suicidal Angels
Enter Suicidal Angels on death metal -yhtye Dark Tranquillityn vuonna 1996 julkaistu minicd.
Karl Schmidt-Rottluff
pienoiskuva|Karl Schmidt-Rottluff Karl Schmidt-Rottluff (1. joulukuuta 1884 – 10. elokuuta 1976) oli saksalainen taidemaalari ja graafikko. Hänet tunnetaan saksalaisen ekspressionismin merkittävänä edustajana.
Schmidt-Rottluff aloitti vuonna 1905 arkkitehtiopinnot Dresdenissä. Opintojensa yhteydessä hän tapasi uudelleen lapsuudenystävänsä Erich Heckelin, joka puolestaan tutustutti hänet Ernst Ludwig Kirchneriin ja Fritz Bleyliin. Nämä neljä miestä päättivät perustaa taiteilijayhdistyksen, jolle Schmidt-Rottluffin aloitteesta annettiin nimeksi ”Die Brücke”. Schmidt-Rottluff päätti pian omistautua kokonaan kuvataiteelle ja keskeytti arkkitehtiopintonsa.
”Die Brücke” –yhdistys toimi vuoteen 1913 asti. Schmidt-Rottluff oli kuitenkin jossain määrin erakko luonteeltaan, eikä juurikaan osallistunut aktiivisesti yhdistyksen toimintaan. Mieluiten hän vietti aikaansa yksin Pohjanmeren rannikolla, maalaten maisemia ja asetelmia. Schmidt-Rottluffin tyyliä voidaan kuvailla aggressiivisen ekspressionistiseksi. Värit olivat usein räjähtävän kirkkaita, ääriviivat murrettuja ja muodot karkean tyyliteltyjä. Perspektiivin puute teki joistakin hänen maalauksistaan melkeinpä abstrakteja värisommitelmia.
1910-luvulla Schmidt-Rottluff sai kubistisia vaikutteita mm. Picassolta. Myös afrikkalainen kansantaide vaikutti suuresti häneen. Noihin aikoihin Schmidt-Rottluff alkoi maalata myös muotokuvia.
1. maailmansodan jälkeen Schmidt-Rottluff teki mm. puupiirroksia, joiden aiheet olivat usein uskonnollisia. Maalauksien värit muuttuivat hillityimmiksi, mutta tyyli oli yhä edelleen voimakkaan ekspressionistinen.
Hitlerin valtakaudella Schmidt-Rottluff luokiteltiin ”rappiotaiteen” edustajaksi, ja niinpä hänet asetettiin näyttelykieltoon vuonna 1936 ja maalauskieltoon vuonna 1941. Vuonna 1943 merkittävä osa hänen tuotannostaan tuhoutui Berliinin pommituksissa.
2. maailmansodan jälkeen Schmidt-Rottluffin maine palautettiin ja hänet nimitettiin Berliinin kuvataideakatemian professoriksi. Vuonna 1967 perustettiin hänen aloitteestaan Berliiniin Brücke-museo, joka keskittyy esittelemään ko. taiteilijayhdistyksen tuotantoa.
Interferenssi
thumb|160px|Destruktiivinen (vas.) ja konstruktiivinen (oik.) interferenssi Interferenssi tarkoittaa kahden aallon, joiden välinen vaihe-ero on vakio, yhdistymistä superpositioperiaatteen mukaisesti. Kyse on siis aaltojen yhteenlaskusta. Interferenssi voi olla konstruktiivista eli vahvistavaa tai destruktiivista eli vaimentavaa. Optiikassa interferenssikuvio saadaan interferenssin tuloksena. Interferenssiin liittyy olennaisesti koherenssin käsite, jota voidaan pitää interferoituvuuden mittana.
Interferenssivärien syntyminen
Valoa voidaan pitää myös aaltoliikkeenä, jolloin aallonpituus määrää valon värin. Ihmissilmälle näkyvän valon aallonpituus on noin 400-700 nm (nanometriä).
thumb|160px|Interferenssikuvio öljyläikässä märällä asfaltilla thumb|left|interferenssikuva Sekä saippuakupla että veden pinnalla oleva ruokaöljykerros näyttävät monivärisiltä eli irisoivilta. Vastaava ilmiö havaitaan asfaltin tai veden pintaan ohueksi kalvoksi levinneessä öljyssä. Molemmissa tapauksissa itse aine, öljy tai saippualiuos, on väritöntä. Kyseessä on ohuessa kalvossa tapahtuva interferenssi-ilmiö. Ohuen kalvon ylä- ja alapinnasta heijastuneet aallot kulkevat hieman eripituisen matkan, kohtaavat ja interferoivat. Vahvistus ja heikennys riippuvat aallonpituudesta ja kalvon paksuudesta. Kun tarkastellaan vinosti kalvoon osuvaa valoa, vahvistus ja heikennys riippuvat vielä tulokulmasta. Näin ollen tietyn paksuisella kalvolla eri aallonpituudet (värit) vahvistavat toisiaan tietyllä tulo- ja heijastuskulmalla. Eri aallonpituuksien vahvistuminen eri kohdissa kalvoa johtuu kalvon paksuuden vaihtelusta. Tämän vuoksi nähdään eri kohdissa kalvoa eri värejä, kun käytetään valkoista valoa. Kun valo osuu kalvoon, jota rajoittaa toiselta puolelta ilma ja toiselta puolelta vesi, jokainen yksittäinen aalto heijastuu sekä kalvon ylä- että alapinnasta. Yläpinnasta heijastumisessa tapahtuu puolen aallon vaihesiirto, koska heijastuminen tapahtuu optisesti tiheämmästä aineesta. Samoin käy alapinnassa. Heijastumisesta ei siis seuraa mitään vaihe-eroa näiden kahden heijastuneen aallon välille. Heijastuneiden aaltojen välille muodostuu vaihe-eroa vain siitä, että alemmasta pinnasta heijastunut aalto kulkee pidemmän matkan kuin yläpinnasta heijastunut aalto.
Matkaerosta johtuva vaihe-ero riippuu aallonpituudesta, valon tulokulmasta ja kalvon paksuudesta. Kullakin aallonpituudella interferenssi on siten vahvistava tietyillä heijastumiskulmilla, jotka riippuvat aallonpituudesta ja kalvon paksuudesta. Silmään tuleva valo saapuu eri kohdista kalvoa eri heijastumiskulmilla. Kun kalvon paksuus on lisäksi epätasainen ja muuttuu, värit muodostavat epäsäännöllisiä, muuttuvia kuvioita.
Valon interferenssin ja pinnoitepaksuuden välillä on seuraava yhtälö:
missä,
Italialainen sonetti
Italialainen sonetti eli petrarkalainen sonetti, petrarkismi, on sonetin perusmuoto, joka lienee kehittynyt sisilialaisesta strambottosta. Riimikaava on abbaabba cdecde (toinen säkeistö vaihtoehtoisesti cdccdc). Ensimmäiset kahdeksan säettä muodostavat oktaavin eli oktetin, loput kuusi sekstetin. Oktaavissa esitetään yleensä runon teema, teesi tai probleema, joka sekstetissä saa ratkaisunsa. Sonettimuoto sai alkunsa Italiassa 1200-luvulla ja täydellistyi Francesco Petrarcan (1304-1374) kokoelmissa In vita di madonna Laura ja In morte di madonna Laura (Sonetteja Lauralle).
Kumbh Mela
thumb|200px|Maha kumbh mela vuonna 2001 Triveni Sanghamissa thumb|200px|Kumbh mela, Haridwar, 2010 Kumbh mela (Devanagari: कुम्भ मेला) on kolme kuukautta kestävä hindujen pyhiinvaellusjuhla. Tapahtuma järjestetään kolmen vuoden välein joko Allahabadin, Haridwarin, Ujjainin tai Nashikin kaupungissa, jotka ovat valikoituneet juhlapaikoiksi, koska tarinan mukaan niiden alueille putosi pisara kuolemattomuuden nektaria jumalien ja demonien taistelussa jumalallista nektaria sisältävästä ruukusta. Kerran 12 vuoden jaksossa pidetään Allahabadissa maha kumbh mela. Tähän maailman suurimpaan joukkokokoontumiseen osallistuu jopa kymmeniä miljoonia ihmisiä. Hindujen uskomuksen mukaan Gangesissa kylpiessään kylpijä puhdistuu synneistä ja vapautuu elämän ja jälleensyntymän kierteestä. Kylpiessä puhdistutaan itse, mutta voidaan tehdä myös "pyhä kastautuminen" niiden ystävien ja sukulaisten puolesta, jotka eivät osallistu pyhiinvaellukseen.
Ette te minua tunne
Ette te minua tunne on David Klassin kirjoittama kirja, joka kertoo 14-vuotiaasta pojasta nimeltä John. Kirjan englanninkielinen alkuteos You don't know me julkaistiin vuonna 2001.
Juoni
Kirja kertoo Johnista, joka soittaa tuubaa. Hänen isäpuolensa pahoinpitelee häntä ja tekee pimeää bisnestä. John on ihastunut koulunsa Gloria nimiseen tyttöön, jonka kanssa lähteekin treffeille.
Jedit
Jedit ovat George Lucasin luomassa Tähtien sota -universumissa esiintyviä rauhanvartijoita. Jediritarikunta kuvaillaan muinaisista ajoista asti olemassa olleeksi Voimaa käyttävien sotureiden monastiseksi, akateemiseksi ja toisinaan myös paramilitaristiseksi järjestöksi, jonka tavoitteena on puolustaa kaikkia elollisia olentoja.
Kuvaus
Jedit opiskelevat ja hyödyntävät Voimaa auttaakseen ja suojellakseen niitä, jotka eivät voi suojella itseään. He tavoittelevat rauhaa, viisautta ja tyyneyttä eivätkä pelkää kuolemaa tai läheistensä menettämistä. Maalliset ja tunteelliset kiintymykset olivat heiltä kiellettyjä. Jedit kouluttavat sekä mieliään että ruumiitaan muodostaakseen esteettömän yhteyden Voimaan ja opettaakseen muita Voimalle herkkiä tekemään saman. Jedit käyttävät tunnusaseinaan plasmateräisiä valosapeleita. Näitä käyttävät aseinaan myös sithit, jotka ovat olleet jedien vihollisia jo tuhansia vuosia. Jedit taistelevat kuitenkin sekä Voiman tehostamilla kyvyillään että valosapeleillaan vain puolustautuakseen ja turvautuvat mieluummin rauhanomaisiin ratkaisuihin.
Jedien koodi kuuluu seuraavasti :
Alku
Jedit ovat olleet olemassa yli tuhannen sukupolven ajan. He rakensivat ensimmäisen jeditemppelinsä meriplaneetta Ahch-Tolla sijaitseville saarille ja rakennuttivat lisää temppeleitä planeetoille nimeltä Ossus ja Tython sekä Jedhan aavikkokuuhun ja entisen sith-temppelin jäänteille Coruscantiin, joka oli Vanhan Tasavallan pääplaneetta. Siellä jedit vannoivat uskollisuuttaan Tasavallalle ja sitä hallitsevalle senaatille.
Uljaan tasavallan aikakausi
300 vuotta ennen Yavinin taistelua, Galaktinen tasavalta oli huipussaan ja elettiin jedien kulta-aikaa. Jedit olivat silloin aktiivisimmillaan ja laajensivat toimivaltaansa yhä useampaan aurinkokuntaan, tutkien samalla galaksin ulkokehää ja muita ”galaktiseen rintaamaan” kuuluvia alueita, jonka alueita ei siihen aikaan vielä tunnettu kunnolla, käyttämällä apunaan navigaatiosignaaleja lähettävää avaruusasemaa nimeltä Starlight Beacon. 232 vuotta ennen Yavinin taistelua tapahtui ”Suuri katastrofi”, jossa kaikkien galaksin tähtialusten hyperajomoottorit lakkasivat yhtäkkiä toimimasta. Suuresta katastrofista olivat vastuussa nihilit, ryhmä anarkistisia rosvoja, jotka ottivat itselleen kaiken mitä voivat ja muuttivat ryöstämiään planeetoja, kuten Nelgenamin, lähes elinkelvottomaksi. Nihilien toiminnan lisäksi lihansyöjäkasvimainen rotu drengirit pääsivät vaarallisesti levittäytymään Galaktisen rintaman alueille.
Anakin Skywalkerin löytyminen ja Kloonisodat
32 vuotta ennen Yavinin taistelua, Naboo ajautui kriisiin Kauppaliiton saarrettua planeetta osana nykyinen sith-mestarin, Darth Sidiousin, juonta. Autettuaan kuningatar Padmé Amidalan pakoon planeetalta, jedimestari Qui-Gon Jinn ja hänen padawaninsa Obi-Wan Kenobi joutuivat tekemään pakkolaskun aavikkoplaneetta Tatooinelle. Siellä Qui-Gon löysi 9-vuotiaan Anakin Skywalkerin, joka oli syntynyt ilman isää ja oli epätavallisen herkkä Voimalle. Qui-Gon halusi, että Anakinista tulisi jedi, koska uskoi juuri Anakinin olevan jedien ennustuksessa mainittu ”Valittu”, joka toisi tasapainon Voimaan. Kohdattuaan Sidiousin oppilaan, Darth Maulin, jedit saavat vahvistuksen, että sithit olivat yhä olemassa. Naboon taistelun aikana Qui-Gon saa surmansa ja kunnioittaakseen tämän viimeistä toivomusta, jediritariksi ylennetty Obi-Wan ottaa Anakinin padawanikseen.