cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ryūjō (1931)
Operaatio J – Batavia
Seuraavana aamuna kello 8.00 alus oli pisteessä 07–40 pohjoista pituutta ja 108–19 itäistä leveyttä matkaamassa 20 solmun nopeudella etelään. Maihinnousu Bantam Bayssä alkoi, ja Ryūjō ja 7. risteilijäviirikkö suojasivat sitä 20 mailin päästä pohjoisesta. Aluskset saivat tiedon HMAS Perthin ja USS Houstonin hyökkäyksestä kuljetusaluksia vastaan, mutta lentotukialus ei kyennyt lähettämään lentokoneitaan ilmaan pimeyden vuoksi. Sen sijaan Ryūjō valmistautui aamuiseen takaa-ajoon.
Operaatiot D, T ja U – Andamaanit, Sumatra ja Burma
Alus liitettiin 5. maaliskuuta Malakan taisteluja varten koottuun pääosastoon. Alus osallistui 15. maaliskuuta asti Sumatran rannikkoalueilla tavattujen liittoutuneiden hallussa olevien alusten tuhoamiseen operaatiossa T. Alus suojasi 16. maaliskuuta operaatioita T ja D varten koottuja saattueita sekä kolmea operaatio U:n saattuetta. Aluksen lentokoneet eivät osallistuneet sotatoimiin tehtävän aikana.
Alus suojasi 20. maaliskuuta Burman operaatioihin osallistuvia joukkoja. Alus saapui 26. maaliskuuta Merguihin, mikä päätti samalla aluksen osallistumisen operaatioihin.
Operaatio C – Syöksy Intian valtamerelle
Aluksen lentokoneet tekivät 5. huhtikuuta aamupäivällä ensimmäisen tiedustelulennon. Kun risteilijän kellukekone oli ilmoittanut noin kymmenen aluksen saattueesta, lentotukialukselta nousi kahdeksan rynnäkkökonetta pareittain etsimään kohdetta. Yksi pareista joutui palaamaan teknisten ongelmien vuoksi alukselle, ja se korvattiin uudella. Koneet hyökkäsivät 7 726 tonnin rahtialuksen Dardanuksen kimppuun. Alus hylättiin ensin, mutta myöhemmin miehistö palasi alukselle ja 5 281 tonnin rahtialus Gandara otti sen hinaukseen. Lisäksi 5 082 tonnin rahtialus Harpasa upotettiin pommittamalla.
Illalla Ozawa jakoi osastonsa kolmeen osaan, joista Ozawan johtaman keskimmäisen muodostivat Shirakumo, Ryūjō, Chōkai, Yura, Yūgiri ja Asagiri. Vizagapatamin pohjoispuolella osasto hyökkäsi 6. huhtikuuta meriliikennettä vastaan. Lentokoneet hyökkäsivät Vizagapatamin ja Cocanadan satamiin, mutta saivat aikaan vain vähäistä vahinkoa. Iltapäivällä tehtiin uusi tulokseton isku Vizagapatamiin, minkä jälkeen koneet keskittyivät maakohteisiin. Päivän aikana aluksen koneet tekivät kuusi erillistä iskua Intian rannikkokohteisiin, joissa upotettiin kaikkiaan kahdeksan alusta.
Ryūjō ja 7. risteilijäviirikkö lähtivät 13. huhtikuuta Singaporesta Indokiinaan saapuen 16. huhtikuuta Cam Ranhin lahdelle, josta matka jatkui seuraavana päivänä edelleen. Ryūjōn B5N-koneet siirrettiin 18. huhtikuuta Takaon lentotukikohtaan torpedokoulutukseen. Ryūjō saapui 23. huhtikuuta Kureen. Aluksella edelleen olevat lentokoneet luovutettiin Saekin lentorykmentille koulukoneiksi. Aluksen vanhentuneet A5M4-hävittäjät korvattiin A6M2-hävittäjillä. Aluksen päälliköksi nimitettiin 25. huhtikuuta Tadao Katō.
Huolto
Ryūjō siirrettiin 28. huhtikuuta Kuren laivastotelakalle huollettavaksi. Saekissa olevaan aluksen lentorykmenttiin liitettiin 1. toukokuuta kuusitoista A6M2-hävittäjää. 3. toukokuuta annettiin käsky, jonka mukaan Ryūjō ja vastavalmistunut Jun’yō muodostaisivat 4. lentotukialusviirikön. Viirikkö liitettäisiin kontra-amiraali Kakutan laivasto-osastoon. Ryūjō vapautui telakalta 6. toukokuuta.
Operaatio AL – Attu ja Kiska
Ryūjō lähti 18. toukokuuta Saekiin, jonne se saapui seuraavana päivänä. Aluksen matka jatkui Saekista 20. toukokuuta, ja se saapui vuorokautta myöhemmin Tokuyamaan, missä alus liitettiin pohjoiseen laivastoon. Alus tankkasi 21. toukokuuta Tokuyamassa, mistä se lähti seuraavana päivänä merelle. Alus saapui 25. toukokuuta Mutsunlahdelle Ōminatoon. Aluksella oli kaksitoista Mitsubishin A6M2-hävittäjää ja kahdeksantoista Nakajima B5N -konetta. Lisäksi aluksella oli kaksi kumpaakin konetyyppiä varakoneina.
Operaatio AL, Attun ja Kiskan valtaus, alkoi 26. toukokuuta, kun vara-amiraali Bōshirō Hosogayan johtama laivasto-osasto lähti merelle Mutsunlahdelta kohti Aleutteja. Osastoon kuuluivat 4. ja 5. risteilijäviirikkö, 4. lentotukialusviirikkö sekä 3. ja 7. hävittäviirikkö. Osastossa oli myös joukkojenkuljetusalus, varastolaiva, kaksi tankkeria ja apuristeilijä.
Ryūjō osastoineen saapui 1. kesäkuuta Kuriilien Paramushiroon, ja se jatkoi vielä samana päivänä Aleuteille. Lentotukialusten koneet iskivät 3. kesäkuuta Dutch Harboriin ja Unalaskan saarelle. Dutch Harborissa isku kohdistui Fort Mearsin radioasemaan, polttoainevarastoon ja varuskuntaan sekä ankkuroituihin Consolidated PBY Catalina -lentoveneisiin. Hyökkääviä lentokoneita torjui hetken yksi Curtiss P-40. Paluulennolla hyökkääjät havaitsivat Makushimanlahdella viisi hävittäjää. Toinen isku kohdistettiin havaittuihin hävittäjiin, mutta huono sää esti lopulta hyökkäyksen.
Seuraavana päivänä tehtiin kolmas hyökkäys Dutch Harboriin, jossa pommitettiin öljyvarastoa, ilmatorjunta-asemia, sairaalaa, lentotukikohtaa ja laiturialueita. Lentokoneiden palattua lentotukialuksille laivasto-osasto lähti etelään kohdatakseen Nagumon johtaman laivasto-osaston. Käsky kuitenkin peruutettiin 6. kesäkuuta.
Hosogayan laivasto-osaston lentokoneet suojasivat 6. kesäkuuta Attun ja Kiskan maihinnousuja, ja saaret saatiin vallattua seuraavana päivänä. Laivasto-osasto palasi 24. kesäkuuta Ōminatoon.
Ryūjō lähti 28. kesäkuuta Ōminatosta kontra-amiraali Kakutan laivasto-osaston mukana taas Aleuteille. Osaston tehtävänä oli suojata Kiskalle matkannutta toista joukkojenkuljetussaattuetta ja sen jälkeen partioida Kiskan lounaispuolella Yhdysvaltain vastahyökkäyksen varalta. Alus poistui alueelta osaston mukana 7. heinäkuuta.
Itäisten Salomonien taistelu – tuhoutuminen
Ryūjō lähti 15. elokuuta 1942 Kuresta Hashirajimaan, josta se suuntasi seuraavana päivänä laivaston mukana Trukille osallistuakseen operaatio GA:han. Laivasto-osastoon kuuluivat Zuikaku, Shōkaku, Hiei, Kirishima, 8. risteilijäviirikkö ja kevyen risteilijän Nagaran johtama 10. hävittäjälaivue. Ryūjōlla oli yhdeksän B5N2- ja kaksikymmentäneljä A6M2-lentokonetta.
Alus erkani 24. elokuuta 1942 kello 2.00 5. lentotukialusviiriköstä ja matkasi kaakkoon lähettääkseen lentokoneensa Guadalcanalille. Aluksen suojana olivat Tone, Amatsukaze] ja Tokitsukaze. Tiedustelulennolla ollut Yhdysvaltain Catalina-lentovene havaitsi osaston kello 08.05. Toinen samanlainen tiedustelukone havaitsi osaston kello 10.30.
Ensimmäinen hyökkäysosaston kuusi B5N2-konetta saattajinaan viisi A6M2-konetta lähtivät matkaan kello 11.20 kohti Henderson Fieldiä. Toisen osaston yhdeksän 60 kg pommein varustettua A6M2-konetta nousivat alukselta kello 12.48. Ensimmäinen osasto saapui kello 12.15 Guadalcanalille, jossa ne kohtasivat torjumassa olevat kymmenen merijalkaväen Grumman F4-F -hävittäjää sekä kaksi Bell P-400 -hävittäjää. Seuranneessa taistelussa kaksi merijalkaväen konetta, neljä B5N4-konetta ja kolme A6M2-konetta tuhoutui.
pienoiskuva|Alus pommikoneiden maalina 24. elokuuta 1942 Yhdysvaltain laivaston lentotukialus USS Saratogalta kello 13.15 nousseet 30 SBD- ja kahdeksan TBF-konetta hyökkäsivät kello 13.57 Ryūjōn kimppuun. Hävittäjätorjunta kykeni ampumaan alas yhden TBF:n, mutta lentotukialukseen osui neljä pommia ja yksi torpedo. Lisäksi useita pommeja osui aluksen viereen. Torpedo-osuma aiheutti vasemman puoleisen konehuoneen täyttymisen vedellä, minka vuoksi laiva kallistui pahasti ja sen nopeus putosi.
Ryūjō kääntyi kello 14.08 pohjoiseen paetakseen alueelta. Pommien sytyttämän tulipalon sammuttaminen pahensi kallistumaa entisestään, aina 21 asteeseen. Alus pysähtyi kello 14.20, kun sen koneet sammuivat. Miehistö käskettiin kello 15.15 jättämään alus. Hävittäjä Amatsukaze siirtyi lähemmäs lentotukialusta pelastaakseen miehistöä suoraan aluksesta.
Pelastustyön aikana B-17-koneet yrittivät pommittaa osasto kello 16.10–16.25, mutta ilmassa olleet hävittäjät kykenivät torjumaan pommittajat. Kello 17.30 B-17-koneet palasivat pommittamaan alusta, mutta eivät osuneet. Amatsukaze sai Ryūjōn miehistön turvaan, ja pian tämän jälkeen, kello 17.55, Ryūjō kaatui. Oltuaan hetken pinnalla alus vajosi mereen perä edellä. Neljä lentokonetta tuhoutui aluksen mukana. Aluksella sai surmansa seitsemän upseeria sekä 113 aliupseeria ja miehistönjäsentä.
Amatsukaze, Tokitsukaze ja Tone pelastivat Ryūjōn päällikön Tadao Katōn ja muut eloonjääneet. Pelastuneet siirrettiin myöhemmin Tōeimarulle ja Tōhōmarulle. Tuhoutunut Ryūjō poistettiin alusluettelosta 10. marraskuuta 1942.
HMS Seabear (J333)
HMS Seabear (viirinumerot J333 ja M333) oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1944 valmistunut Algerine-luokan miinanraivaaja toisessa maailmansodassa. Aluksen piti olla alun perin Kanadan laivaston HMCS St. Thomas, mutta siitä luovuttiin jo ennen vesillelaskua ja siirrettiin Britannialle.
Valmistus
Alus tilattiin nimellä HMCS St. Thomas Torontosta Toronto Ship Building Companyltä, missä köli laskettiin 12. heinäkuuta 1943. Se laskettiin vesille 6. marraskuuta ja valmistui 22. kesäkuuta 1944.
Palvelus
Alus romutettiin 1958 Prestonissa.
Finnevikinsilta
Finnevikinsilta yhdistää Matinkylän ja Finnoon asuinalueet Finnobäckenin laakson yli Etelä-Espoossa. Sillan pituus on 365 metriä, eli se on Espoon pisin silta. Silta on osa länsimetroon liittyvää infrarakentamista, ja se tulee palvelemaan erityisesti Matinkylän metroasemalle kohdistuvaa liityntäliikennettä Suomenojantien jatkeena. Sillalla on myös kevyen liikenteen väylät. Etelänpuoleinen kevyen liikenteen väylä on poikkeuksellisen leveä, joten sille voi pysähtyä ihailemaan lintukosteikon elämää liikennettä häiritsemättä.
Sillan eteläpuolella sijaitseva lintuallas ja lähes umpeen maatunut merenlahti ovat merkittäviä lintujen pesimäalueita. Siltaa rakennettaessa pidettiin noin puolen vuoden tauko rakennustöistä, jotta lintujen pesimäkautta ei häiritä.
Finnevikinsilta avattiin käyttäjille 29. elokuuta 2015, avajaisohjelmassa oli nauhan katkaisu ja kansanjuhla sillalla. Ajoneuvoliikenne pääsi sillalle 31. elokuuta 2015.
Silta on tyypiltään betoninen jännitetty palkkisilta. Sen on suunnitellut WSP Finland ja urakoinut Graniittirakennus Kallio Oy.
Ich ess’ Blumen
”Ich ess’ Blumen” (myös lyhyemmin ”Blumen”) on Die Ärzte -yhtyeen kappale, joka julkaistiin singlenä 25. maaliskuuta 1988. Se oli Das ist nicht die ganze Wahrheit... -albumin ensimmäinen singlejulkaisu. Kappale on ironinen oodi vegetarismille.
B-puolet
”Das ist Rock’n’Roll” on yksi Gabi & Uwe -sarjaan kuuluvista kappaleista. Kappale julkaistiin myöhemmin albumeilla Moskito-songs ja Das Beste von kurz nach früher bis jetze.
Harzhornin taistelu
Harzhornin taistelu käytiin muinaisessa Germaniassa Rooman valtakunnan, Roomalaisten palkkasotureiden ja germaaninen välillä vuonna 235 jaa. Taistelu on saanut nimensä läheisen Harzhornin kukkulan mukaan. Roomalaisia, 9000 hengen suuruisia joukkoja johti Maximinus Thrax. Taistelukenttä löydettiin vuonna 2008 ja se on arkeologien mielenkiinnon kohteena. Taistelun ajankohta on saatu selville taistelupaikalta löydettyjen kolikoiden mukaan, joissa on Severus Alexanterin ja Maximinus Thraxin jokin?
Tutkijoiden hypoteesi on, että roomalaiset olivat palaamassa Pohjois-saksasta talvileiriinsä, kun he joutuivat Germaanien yllättämiksi. Roomalaisten onnistui voittaa taistelu raskaan kenttäaseistuksen - Clhreoballistojen avulla, sekä miesylivoimallaan.
Taistelukentän löytyminen.
Taistelukenttä löytyi vuonna 2000 kun kaksi harrastaja-arkeologia tutki aluetta metallinpaljastimella. Harrastaja-arkeologit olivat etsimässä paikalta keskiaikaista linnoitusta kun he löysivät roomalaisen Hippo-sandaalin. Löytäjät ilmoittivat löydöksestään paikallisille arkeologeille.
Taistelukenttä sijaitsee harzin kukkulaketjun itäisessä päässä. Pohjois-eteläsuunnassa sen voi ylittää ainoastaan kapeaa solaa pitkin. Kohdassa sijaitsi muinainen kauppareitti ja nykyään Bundesautobahn 7. Taistelusta kertovista muinaisjäänteitä ei ole löydetty itse solasta vaan Harzin kukkuloilta, jotka sijaitsevat suoraan länteen kys.kohdasta. Solan pohjoispuolella sijaitsevat jyrkänteet ovat mahdottomia kiivetä, muodostaen paikasta ihanteellisen väijytykseen.
Marxilaisuus
Marxilainen filosofia
Marxilaiseen filosofiaan kuuluvat materialistinen historiankäsitys, materialistinen dialektiikka ja paljon muita teoreettisen filosofian osa-alueita. Marxilainen filosofia on ollut suosituinta Manner-Euroopassa. Se on joskus luettu osaksi mannermaista filosofiaa. Erityisesti Frankfurtin koulukunta oli pitkään marxilaisuuden tunnettu edustaja. Eräs viime aikoina tunnettu marxilaista ajattelua edustava teos on ollut Imperiumi.
Erityisesti Engelsin mukaan marxilaisuutta ei ole käsitettävä uskonkappaleeksi eli dogmiksi vaan toimintaohjeeksi.
Marxilaisuus yhteiskuntatieteissä
Yhteiskuntatieteellisessä tutkimuksessa marxilaisuudella on vahvat perinteet. Esimerkiksi politiikan tutkimuksessa kansainvälisten suhteiden teorioissa marxilaisuus oli pitkään yksi kolmesta koulukunnasta liberalismin sekä realismi-nationalismin rinnalla, nyttemmin tämä kenttä nähdään usein hajanaisempana. Marxilaista kansainvälisten suhteiden teoriaa edustavat nykyään esimerkiksi uusgramscilaiset hegemoniateoriat. Samoin esimerkiksi sosiologiassa marxismilla oli pitkään vahva asema. Historiantutkimuksessa marxilaisuus on edelleen yksi teoreettinen vaihtoehto muiden joukossa. Marxilaisessa historiantutkimuksessa tärkeää on tuotantovälineiden ja tekniikan kehityksen vaikutus muuhun yhteiskuntaan.
Taloustieteessä marxilaisuus ei sen sijaan koskaan ollut kovin vahvoilla länsimaiden yliopistoissa, joskin marxilaisia taloustieteen professoreja on edelleen suurten maiden pienissä yliopistoissa. Länsimaisissa taloustieteen suuntauksissa marxilaisuutta ovat edustaneet esimerkiksi monet riippuvuusteorian edustajat, ranskalainen regulaatiokoulukunta sekä maailmanjärjestelmäteoria.
Suomessa marxilaista yhteiskuntatieteellistä keskustelua pitävät yllä Karl Marx -seura ja Marxilaisen yhteiskuntatieteen seura. Marxismin systemaattinen kritiikki ja dialektinen kumoaminen on eräänä lähtökohtana myös Uusi historia ry:n toiminnassa. Se perustuu filosofi Matti Puolakan uuden historianäkemyksen julkaisuun ja siitä järjestettävä keskusteluun.
Marxilaisuus poliittisena aatteena
Poliittisena aatejärjestelmänä marxismi perustettiin vaihtoehtona liberalismille sekä konservatismille, jotka olivat hallinneet länsimaista kulttuuria modernilla aikakaudella. Marxilaisuus kansainvälisen kommunistisen liikkeen muodossa on myös ollut länsimaisen kapitalismin päävastustaja ainakin vuosina 1917–1991.
Kommunististen puolueiden vallan romahtaminen 1900-luvun lopulla ei johtanut marxilaisuuden poliittista aatejärjestelmää kuolemaan, koska monet marxilaiset olivat hylänneet tukensa Neuvostoliitolle jo aiemmin. Suomessa 1970-luvulla esiintynyt ortodoksimarxilainen taistolaisuus oli länsimaissa suhteellisen poikkeuksellinen ilmiö. Esimerkiksi Ruotsin ja Norjan opiskelijapiireissä suosituin suuntaus oli maolaisuus, jonka kannattajat jäivät Suomessa pieneksi ryhmäksi.
Arvostelu
Karl Popper on esittänyt, ettei marxilaisuus täytä tieteen tunnusmerkkejä, sillä sen opit eivät ole edes periaatteessa osoitettavissa vääräksi. Popperin mielestä Marxin ennusteet eivät myöskään toteutuneet, ja Marx muutti teoriaansa tilanteen mukaan, jolloin teoriasta tuli näennäistiedettä.
Lauri Ruotsalo
Lauri Ruotsalo (6. heinäkuuta 1893 Oulu – 20. kesäkuuta 1971 Turku) oli Suomen puolustusvoimien everstiluutnantti ja sodanaikainen jalkaväkirykmentin komentaja. Hänen veljensä oli eversti Erkki Ruotsalo.
Vasili Kalinnikov
thumb|230px|Vasili Kalinnikov Vasili Sergejevitš Kalinnikov (13. tammikuuta (J: 1. tammikuuta) 1866 Voiny, Orjolin kuvernementti – 11. tammikuuta 1901 (J: 29. joulukuuta 1900) Jalta) oli venäläinen säveltäjä.
Poliisin pojaksi syntynyt Kalinnikov opiskeli orjolilaisessa seminaarissa, jonka kuoron johtajaksi hän nousi neljäntoista vuoden iässä. Hän lähti myöhemmin Moskovaan.
Hermann Friedmann
Filosofia
Hermann Friedmann on nykyisin niin Suomessa kuin kansainvälisestikin lähes unohdettu filosofi. Hän kehitti morfologisen evoluutioteorian, aistipsykologian, modernin fysiikan ja pythagoralaisen musiikkitieteen pohjalta oman muototieteensä, niin kutsutun muotojen maailman semiotiikan. Friedmannin lähtökohta oli, että kaikki tieto perustuu aistihavaintoon, mutta havainto itsessään ei ole välitöntä.
Lakimiesura ja elämä
Friedmann tunnettiin 1900-luvun suomalaisissa seurapiireissä hyvin, ja hänellä oli laajat kontaktit aikansa merkittävimpiin suomalaisiin taiteilijoihin ja vaikuttajiin. Hänen ystäväpiiriinsä kuuluivat muun muassa Eliel Saarinen, Akseli Gallen-Kallela ja Helmi Krohn.
Friedmann muutti Suomeen vuonna 1906 ja asettui Helsinkiin. Hän sai nopeasti Suomen suuriruhtinaskunnan kansalaisuuden ja oppi ruotsin kielen erinomaisesti. Friedmann työskenteli juristina, mutta häntä kiinnosti erityisesti filosofia.
Friedmann tuli Suomessa suurellekin yleisölle tunnetuksi jo 1900-luvun alkuvuosina, sillä hän piti suosittuja yleisöluentoja. Muutamissa rikosoikeudenkäynneissäkin Friedmann sai huomiota osakseen. Näistä merkittävin oli Suomen rikoshistoriassa ainutlaatuinen murhatapaus Turun Vartiovuorenmäellä: Friedmann puolusti Åbo Akademin kirjaston johtajaa ja tämän morsianta murhaoikeudenkäynnissä, jota selostettiin lehdissä ulkomaita myöten.
Herms Niel
Herms Niel (Suomessa joskus virheellisesti ”von Niel”), syntyjään Ferdinand Friedrich Hermann Nielebock (17. huhtikuuta 1882 – 1954) oli saksalainen marssilaulujen säveltäjä ja kapellimestari, joka oli erityisen suosittu natsi-Saksan aikana.
Sotilasmuusikon uransa hän aloitti Saksan keisarikunnan aikana vuonna 1906. Ensimmäisessä maailmansodassa hän toimi 423. jalkaväkirykmentin musiikkijoukkojen johtajana. Sodan jälkeen hän ansaitsi elantonsa verovirkailijana ja oli vuonna 1927 perustamassa Potsdamissa Ritterschaftsorkester-nimistä kokoonpanoa.
Kansallissosialistien valtaannousun jälkeen Niel liittyi puolueen jäseneksi 1. toukokuuta 1933, minkä jälkeen hän kohosi Saksan musiikkielämässä huomattavaan asemaan. Hän toimi muun muassa kolmannen valtakunnan työjoukkojen (Reichsarbeitsdienst eli RAD) musiikillisena johtajana ja johti Nürnbergin puoluepäivillä RAD:n suuria musiikkiparaateja.
Niel sävelsi suuren joukon suosittuja marssilauluja, joista osa jäi elämään vielä natsi-Saksan kukistumisen jälkeenkin. Suomessa Nielin tunnetuin teos lienee marssilaulu ”Erika” vuodelta 1939, sota-ajan menestyssävelmä, jonka Reino Palmroth eli Palle suomensi nimellä ”Kaarina”. Myös muita Nielin sävellyksiä suomennettiin ja levytettiin sota-aikana.
Moskovan kuvernementti
Kuvernementtiä reunusti Tverin kuvernementti pohjoisessa ja luoteessa, Vladimirin kuvernementti koillisessa ja idässä, Rjazanin kuvernementti kaakossa, Tulan ja Kalugan kuvernementit etelässä ja Smolenskin kuvernementti lännessä.
Vuonna 1897 kuvernementin väkiluku oli 2 430 581. Kuvernementin keskus oli miljoonakaupunki Moskova (1 038 591 asukasta). Suurimpia kihlakuntakaupunkeja olivat Serpuhov (30 571 as.) ja Kolomna (20 277 as. vuonna 1897). Vuosina 1802–1918 kuvernementti käsitti 13 kihlakuntaa eli ujestia:
Bartosz Piasecki
Bartosz Piasecki (s. 9. joulukuuta 1986 Tczew, Puola) on puolalaissyntyinen norjalainen miekkailija ja olympiamitalisti. 196 senttimetriä pitkä ja 80 kilogrammaa painava Piasecki edustaa Bygdø Fekteklubbia ja kilpailee kalpamiekkailussa.
Ura
Piasecki saavutti kalvan olympiahopeaa vuoden 2012 kesäolympialaisista Lontoosta. Hän hävisi finaalissa Venezuelan Rubén Limardolle. Piaseckin hopea oli Norjan olympiahistorian paras sijoitus kalpamiekkailussa sekä maan ensimmäinen miekkailun olympiamitali. Hänellä on myös pronssia vuoden 2015 Euroopan kisoista sekä nuorten EM-pronssimitali vuodelta 2009.
Piasecki on syntynyt Puolassa, mutta hänen perheensä muutti Norjaan Bartoszin ollessa kaksivuotias. Hänen nykyisenä valmentajanaan toimii hänen isänsä, Puolan maajoukkueessakin miekkaillut Mariusz Piasecki. Lempinimellä Bart tunnettava Piasecki toimii opettajana miekkailun ohella.
Kajaanin viinakaupan ryöstö 1942
Kajaanin viinakaupan ryöstö tapahtui jatkosodan aikana 1. maaliskuuta 1942 Kajaanissa, kun Sallan rintamalta tulleet 6. divisioonan kuuluneen JR 54:n I pataljoonan sotilaat ryöstivät paikallisen Alkon myymälän.
Hiihtomarssi Sallasta Kajaaniin
Kenraalimajuri Einar Vihman komentama 6. divisioona lähti tammikuun puolivälissä 1942 Sallan rintamalta kohti Kajaania luovutettuaan rintamavastuun saksalaisille joukoille. Kajaanissa divisioonan vanhimpia ikäluokkia oli määrä kotiuttaa, ja samalla JR 54 lakkautettiin ja sen tilalle muodostettiin 21. Prikaati. Divisioonan siirrossa käytettiin osaksi autoja ja hevoskolonnia mutta divisioonan pataljoonat siirtyivät Kajaaniin hiihtämällä. I/JR 54:n osalta 450 kilometrin hiihtomarssi kesti 24 päivää 18. tammikuuta – 11. helmikuuta 1942 ja marssin aikana vallitsi ajoittain yli 30 asteen pakkanen. Yöksi marssijat majoittuivat joko telttoihin tai sopivissa paikoissa parakkeihin. Marssin aikana joukkojen keskuudessa syntyi käsitys, että rasittava marssi palkittaisiin perillä runsailla viina-annoksilla. Sotilaat olivat Sallassa olleet saksalaisten muonituksessa ja tähän kenttämuonaan olivat kuuluneet viikoittaiset konjakki- tai rommiannokset.
Vihman puhe antaa kipinän ryöstölle
28. helmikuuta 1942 mennessä 6. divisioonan uudelleenjärjestelyt oli saatu tehtyä, vanhimmat ikäluokat oli kotiutettu ja I/JR 54 oli edellisenä päivänä liitetty 12. Prikaatiin sen IV pataljoonaksi. Pataljoona pakkasi varusteensa ja siirsi ne Kajaanin rautatieasemalla odottavaan junaan. Divisioonan komentaja Einar Vihma piti illalla kello 16:45 joukoille puheen, jossa hän ilmoitti pataljoonan siirtyvän nyt taistelutehtäviin Maaselän kannakselle ja lisäsi vielä, että tulevista kovista taisteluista eivät kaikki tulisi elävänä palaamaan. Puhe herätti joukoissa kiihtymystä ja miehet päättivät hankkia odottamansa viina-annokset ryöstämällä Kajaanin Alkon myymälän, joka oli edelleen suljettuna.
Kauppakatu 5:ssä sijainnut Alkon myymälään murtauduttiin 1. maaliskuuta aamuyöllä särkemällä liikkeen ikkuna. Myymälästä varastettiin yhteensä 184 pulloa alkoholijuomia, joiden rahallinen arvo oli 12 250 markkaa (noin 2 700 euroa). Eniten vietiin Pöytäviinaa 90 pulloa ja lisäksi muun muassa Jaloviinaa 9 pulloa ja Vinettoa 21 pulloa. Pataljoonan miehet alkoivat juoda viinoja majoituspaikassaan Kajaanin yhteislyseolla ja ammuskelivat humalassa kattoon ja seiniin. Humalaiset pahoinpitelivät päivystävän upseerin vänrikki Lars Johan Söderströmin (1918–1944) ja pataljoonan komentajan majuri Solmu Kullervo Salonmiehen (1903–1988). Lisäksi erästä sotamiestä ammuttiin pistoolilla silmään. Useita kaupungilla mellastaneita viinanhakijoita vietiin Kajaanin putkaan.
Kajaanista Rukajärven rintamalle
Aamulla pataljoonan junakuljetus Kajaanista Lieksaan saatiin käyntiin vaikka noin 30 humalaista sotilasta jäi pois joukosta. Junan lähtiessä Kajaanin asemalta noin kello 9:30 tienoilla paikalle oli tullut myös divisioonan komentaja Vihma, joka joutui suojautumaan kun junasta ammuttiin asemalaiturilla olleita pikakiväärillä. Juna saapui perille Lieksaan aamuyöllä 2-3 aikaan välillä sattuneesta veturirikosta huolimatta. Miehistö siirrettiin välittömästi kuorma-autoihin, jotka kuljettivat heidät Repolan kautta Ontrosenvaaraan. Pataljoona oli perillä Ontrosenvaarassa 9:30 tienoilla ja asettui sitten telttamajoitukseen.
Georgij Alafuzoff
Georgij Alafuzoff (s. 15. syyskuuta 1953 Helsinki) on suomalainen kontra-amiraali evp. Hän toimi Euroopan unionin sotilastiedustelun päällikkönä 2013–2016 ja Suomen puolustusvoimien tiedustelupäällikkönä 2007–2013.
Elämä ja ura
Alafuzoff syntyi Helsingissä vuonna 1953. Hänen isänsä perhe on Venäjältä. Hänen isoisänsä oli Pietarista Venäjän vallankumouksen jälkeen Suomeen tullut venäläisemigrantti paroni Ivan Alafuzoff. Alafuzoffin äiti on suomalainen. Alafuzoff puhuu äidinkielenään suomea ja sujuvasti venäjää, ruotsia, englantia ja puolaa.
Alafuzoffin suku piti 1950-luvulla kiinni venäläisyydestään, ja Georgij sai venäläisen kasvatuksen. Hän meni kolmivuotiaana Helsingin suomalais-venäläisen koulun esikouluun. Hän kirjoitti 17-vuotiaana ylioppilaaksi Helsingin suomalais-venäläisen koulun lukiosta ja pääsi Helsingin yliopistoon opiskelemaan venäjän kieltä ja teoreettista filosofiaa. Akateemiset opinnot jäivät, kun Alafuzoff aloitti 2. toukokuuta 1973 varusmiespalveluksen Utissa. Hän eteni Haminan Reserviupseerikouluun asti. Vänrikiksi hänet ylennettiin vuonna 1974. Samana vuonna Alafuzoff pääsi Kadettikouluun, missä hän hakeutui merisotalinjalle ja kävi Merisotakoulun 45. merikadettikurssin, jolta hän valmistui vuonna 1977 kadettipursimiehenä ja sai kurssinsa kunniamiekan. Tällöin hänet ylennettiin luutnantiksi. Alafuzoff kiinnostui merisodankäynnistä vasta Kadettikoulussa.
Kadettikoulun päätyttyä Alafuzoff nimitettiin opetusupseeriksi Merisotakouluun, jossa hän työskenteli vuodet 1977–1981. Hänet ylennettiin 1979 yliluutnantiksi. Hän suoritti vuosina 1981–1982 jalkaväen kapteenikurssin, jonka suoritettuaan hän siirtyi vuosiksi 1982–1984 ja 1986–1987 Rannikkojääkäripataljoonan (RannJP) komppanianpäälliköksi. Vuonna 1985 Alafuzoff sai ylennyksen kapteeniluutnantiksi. Alafuzoff suoritti vuonna 1989 Sotakorkeakouluun yleisesikuntaupseerin tutkinnon.
Sotakorkeakoulun jälkeen vuonna 1989 Alafuzoff siirtyi Pääesikunnan tiedusteluosastolle osastoesiupseeriksi, ja jo samana vuonna hän sai ylennyksen komentajakapteeniksi. Tässä tehtävässä hän oli vuoteen 1992 asti, kunnes hänet komennettiin sotilasasiamieheksi Puolaan ja Unkariin, josta palasi 1995 jatkamaan Pääesikunnan tiedusteluosastolla vanhempana osastoesiupseerina vuoteen 1997 asti. Tänä aikana vuonna 1996 Alafuzoff ylennettiin komentajaksi, ja hän kävi ylemmän päällystön kurssin (YPK) sekä valtakunnallisen maanpuolustuskurssin.
Alafuzoff aloitti 1997 opinnot Venäjän yleisesikunta-akatemiassa Moskovassa 20 vuoteen ensimmäisenä suomalaisena upseerina. Venäjän yleisesikunta-akatemia on Venäjän arvostetuin, vaativin ja korkealuokkaisin sotilasakatemia. Alafuzoff valmistui erinomaisin arvosanoin. Yleisesikunta-akatemian seinässä on marmoritaulu, johon on kirjoitettu vuoden 1999 luokan priimusten nimet. Alafuzoff oli valkovenäläisen upseerin lisäksi luokan ainoa ulkomaalainen priimus.
Palattuaan Venäjältä vuonna 1999 Alafuzoff sai ylennyksen kommodoriksi, ja hän toimi Maanpuolustuskorkeakoulussa jatkotutkinto-osaston johtajana vuoteen 2001 asti.
Alafuzoff lähti vuonna 2001 Kosovoon rauhanturvaamisoperaatioon noudattaakseen Puolustusvoimain komentajan Gustav Hägglundin ohjetta siitä, että jokaisella korkealla suomalaisupseerilla tulisi olla kansainvälistä johtamiskokemusta. Alafuzoff toimi vuoteen 2002 Kosovossa KFOR-joukkojen yhteistyöelimen (Joint Implementation Commission) varakomentajana (Deputy Chief). Hän palasi helmikuussa 2002 Maanpuolustuskorkeakoulun jatkotutkinto-osaston johtajaksi. Hän kävi 2003 ylimmän johdon kurssin. Alafuzoff sai toukokuun alusta 2004 määräyksen takaisin Kosovoon KFOR-joukkojen yhteistyöelimen komentajaksi, kun aiempi komentaja, prikaatikenraali Antti Lankinen, siirtyi toukokuussa 2004 Kosovon monikansallisen Keskisen prikaatin komentajaksi.
Alafuzoff lähti lokakuussa 2004 Kosovosta Floridan Tampassa sijaitsevaan Yhdysvaltojen Keskisen voimaryhmän (Uscentcom) esikuntaan, jossa hän toimi maaliskuuhun 2005 asti suomalaisena yhteysupseerina. Yhdessä toisen suomalaisupseerin kanssa Alafuzoffin tehtävänä oli pitää Suomen ulkopoliittinen ja sotilaallinen johto tietoisena Yhdysvaltain armeijan sotatoimista Afganistanissa ja Irakissa. Suomalaisupseerit saivat tietää muun muassa kalusto- ja miehistötappiot, sodan etenemisen ja ennusteet Irakin tilanteen kehittymisestä. 30 prosenttia saaduista tiedoista koski Irakia ja 70 prosenttia Afganistania. Alafuzoff palasi Pääesikunnan tiedusteluosastolle toukokuussa 2005 apulaisosastopäälliköksi. Huhtikuussa 2006 Alafuzoff lähti ulkomaankomennukselle Potsdamiin, josta käsin hän toimi EUFOR-joukkojen Kongon-operaation johtoesikunnan tiedustelupäällikkönä lokakuuhun 2006 asti.
Tasavallan presidentti Tarja Halonen ylensi itsenäisyyspäivänä 6. joulukuuta 2006 kommodori Georgij Alafuzoffin prikaatikenraalia vastaavaksi lippueamiraaliksi. Alafuzoff nousi kenraalikuntaan ja aloitti 1. tammikuuta 2007 puolustusvoimien tiedustelupäällikkönä. Tasavallan presidentti Sauli Niinistö ylensi itsenäisyyspäivänä 6. joulukuuta 2014 lippueamiraali Georgij Alafuzoffin kontra-amiraaliksi reservissä.
Alafuzoff valittiin 2012 Euroopan unionin sotilasesikuntaan sotilastiedustelun päälliköksi, jossa tehtävässä hän toimi 2013–2016.
Suhtautuminen Venäjään
Toimittaja Tuula Malin väittää kirjassa Putinin pihapiiri, että Alafuzoff olisi Venäjän kaksoiskansalainen. Alafuzoff on kiistänyt kaikki Malinin väitteet.
Venäjän uhkasta
Alafuzoff arvosteli Venäjän toimintaa Viron patsaskiistan yhteydessä ja piti sitä diplomaattisena virheenä.
Helsingin Suomalaisella Klubilla pidetyssä Paasikivi-seuran puheessa 24.5.2007 hän totesi, etteivät Venäjän uhopuheet ja teot kohtaa, vaan itse asiassa Venäjä on suuruudestaan huolimatta kuitenkin ulkopoliittisesti heikko. Lisäksi hän kehotti Suomea pitämään kiinni maanpuolustuksestaan, koska Venäjän asevoimat kasvavat: "Maanpuolustus on edelleen tärkeää. Venäjää ei tarvitse pitää uhkana, mutta sen potentiaali on otettava huomioon"
Ukrainan kriisin aika 2014
Yleisradion haastattelussa Alafuzoff totesi, että Ukrainassa ei ollut Venäjän sotilaita tai kansalaisia, eivätkä Venäjän asevoimat olleet sekaantuneet konfliktiin. Venäjällä muun muassa Rossijskaja gazetan toimittaja kiitti Alafuzoffin näkemystä. Brysselissä oltiin varmoja, että Yleisradiolle antamansa haastattelun aikoihin Alafuzoff tiesi, että Itä-Ukrainassa olivat liikkeellä samat Venäjän armeijan erikoisjoukot kuin pari viikkoa aiemmin Krimillä. EU:n korkea edustaja Catherine Ashton otti Alafuzoffin lausunnot tarkistettaviksi.
Myöhemmin Yle:n huhtikuisesta haastattelusta kysyttäessä Alafuzoff oli kiusaantunut asiasta. "Olin rehellinen, kun annoin arvion silloin. Pyrimme tuolla hetkellä objektiiviseen analyysiin. Ja nyt näin jälkeenpäin ajateltuna olen saattanut olla väärässä", hän totesi kysyttäessä venäläisistä joukoista Ukrainassa. "Miksi olisin hämännyt tai harhauttanut? Me pyrimme totuudenmukaisuuteen emmekä hämää tietoisesti julkisuuden kautta. Informaatiosodankäynti ei kuulu meille", Alafuzoff vakuutti. Hän jatkoi, että Ukrainan kriisin hoidossa on tehty lukuisia virheitä: "Ukraina on esimerkki siitä, miten poliittisia päätöksiä Euroopassa on voitu tehdä liian nopeasti ja vajavaisin tiedoin."
Venäjä käytti Alafuzoffin vuonna 2014 antamia Ukraina-lausuntoja pitkään propagandansa tukena.
Salisburyn hermokaasuisku 2018
Alafuzoffin puhe idän ja lännen hybridikamppailujen riskeistä syksyllä 2018 Moskovassa sai Venäjällä myönteistä huomiota. Uutistoimisto TASSin mukaan suomalaisamiraali oli kertonut ymmärtävänsä Venäjän näkökulmia ja miksi maa toimii niin kuin toimii esimerkiksi kiistassa Britannian kanssa Salisburyn hermokaasuiskusta. Alafuzoff käytti hermokaasuiskua esimerkkinä siitä, miten hybridioperaatioihin liittyvät epäselvyydet voivat johtaa vakaviin väärinymmärryksiin valtioiden välillä. Hän arveli, että brittien tapa puhua Venäjän ”hyvin todennäköisestä syyllisyydestä” tulee yleistymään kansainvälisessä politiikassa.
Selvitys Venäjän strategisesta viestinnästä 2020
Alafuzoff johti tutkimushanketta, jonka tarkoituksena oli tuottaa selvitys Venäjän strategisesta viestinnästä Suomen poliittisen johdon käyttöön. Valtioneuvoston tilaama selvitys näytti Iltalehden mielestä uussuomettuneelta raportilta siitä, mitä Venäjällä halutaan virallisesti asiasta sanoa.
Rikosepäilyt
STT:n tietojen mukaan Alafuzoff oli vuonna 2019 epäiltynä tietovuototutkinnassa, jossa selvitettiin sotilastiedustelun aineistojen päätymistä Helsingin Sanomille. Vuodettujen tietojen pohjalta lehti julkaisi joulukuussa 2017 jutun Viestikoekeskuksesta. Poliisi, Puolustusvoimat ja keskusrikospoliisi eivät vahvistaneet asiaa. Alafuzoffia epäillään turvallisuussalaisuuden paljastamisesta, virkasalaisuuden rikkomisesta sekä kahdesta palvelusrikoksesta, joista toinen on muodoltaan törkeä. Tutkinnan yhteydessä Alafuzoffin hallusta löytyi salaisia asiakirjoja, jopa korkeimman turvaluokituksen papereita.
Martin (täsmennyssivu)
Martin tai Martín tarkoittaa muun muassa seuraavia:
HMS Serene (J354)
HMS Leaside (viirinumerot J354 ja M354) oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1944 valmistunut Algerine-luokan miinanraivaaja toisessa maailmansodassa. Aluksen piti olla alun perin Kanadan laivaston HMCS Leaside, mutta siitä luovuttiin jo ennen vesillelaskua ja siirrettiin Britannialle.
Valmistus
Alus tilattiin nimellä HMCS Leaside Torontosta Toronto Ship Building Companyltä, missä köli laskettiin 19. heinäkuuta 1943. Se laskettiin vesille 18. lokakuuta ja valmistui 14. syyskuuta 1944.
Palvelus
Alus romutettiin vuonna 1959 Llanellissa.
Saranat avaavat sanat
Saranat avaavat sanat on rap-yhtye Ritarikunnan 18. kesäkuuta 2001 julkaistu ensimmäinen studioalbumi. Sen julkaisi Spinefarmin alaisuudessa toimiva Ranka Recordings.
Singlet
Albumilta julkaistiin singlet "Mä en jaksa/Me tehään", "Arvaa ketkä/Tilanteen tasalla/Yritys ja erehdys", sekä maxisingle "Kuka sua kuskaa/Joojoojoo osa 2/Klassikkomatskuu". "Mä en jaksa/Me tehään" nousi vuoden 2001 alussa Suomen virallisen siglelistan sijalle 11. Single oli listalla yhteensä 10 viikkoa ollen parhaimmillaan sijalla 4. Single "Yritys ja erehdys" nousi myös listalle vuonna 2002 ollen parhaimmillaan sijalla 7.
Kammiotakykardia
Kammiotakykardia on sydämen tiheälyöntinen rytmihäiriö. Kammiotakykardiassa rytmin käynnistävät sähköiset impulssit ovat peräisin sydämen kammioista. Kammiotakykardiassa syke on tyypillisesti 160–240 lyöntiä minuutissa. Yksittäisiä kammioperäisiä lyöntejä kutsutaan kammiolisälyönneiksi; kammiotakykardia sisältää määritelmällisesti vähintään kolme peräkkäistä kammioperäistä lyöntiä. Joissain tapauksissa kammiotakykardiassa sinussolmuke toimii yhtäaikaisesti kammioiden kanssa. Tällöin esiintyy myös P-aaltoja eli eteislyöntejä yhdistyneinä T-aaltoon tai hieman T-aallon jälkeen.
Jaottelu
Kammiotakykardiat jaotellaan niiden muodon mukaan useisiin tyyppeihin.
Kammiotakykardiat voidaan jaotella myös keston mukaan pitkäkestoisiksi (engl. sustained) tai lyhytkestoisiksi (engl. non-sustained) eli alle 30 sekunnin mittaisiksi.
Mekanismit
Kammiotakykardiassa yleisin häiriömekanismi on kiertoaktivaatio, jossa sähköinen impulssi muuttuu yksisuuntaisesta kaksisuuntaiseksi ja alkaa kulkea kehässä sydänlihasta pitkin. Monomorfisessa kammiotakykardiassa kaikki lyönnit näyttävät samanlaisilta, koska häiriöimpulssi joko lähtee paikallisesti tietystä kohtaa kammion seinämästä tai kiertää yhdessä kehässä kammion sisällä. Monomorfinen takykardia edellyttää jonkinlaista pysyvää rytmihäiriötä ylläpitävää rakennetta, joista yleisin on aiemman sydäninfarktin sydämen seinämään jättämä arpi.
Polymorfinen kammiotakykardia liittyy tyypillisesti sydänlihaksen äkilliseen iskemiaan, kuten sydäninfarktiin. Muita syitä ovat myokardiitti, kardiomyopatia ja toisinaan elektrolyyttihäiriöt. Polymorfinen takykardia on tyypiltään epävakaa ja johtaa hoitamattomana usein kammiovärinään.
Kääntyvien kärkien kammiotakykardia aiheutuu pitkästä QT-ajasta (>0,44 s). Se voi aiheutua synnynnäisestä pitkä QT -oireyhtymästä, tai se voi olla hankittu. Pitkää QT-aikaa aiheuttavia tiloja ovat muun muassa elektrolyyttihäiriöt (hypokalemia, hypomagnesemia) ja QT-aikaa pidentävien lääkkeiden käyttö.
Diagnostiikka
Kammiotakykardian diagnoosi perustuu 12-kanavaiseen EKG:hen, EKG:n pitkäaikaisrekisteröintiin tai sydämen elektrofysiologiseen tutkimukseen. Toisinaan voi olla tarpeen tehdä rasitus-EKG, sydämen ultraäänikuvaus tai angiografia eli sepelvaltimoiden varjoainekuvaus. Kammiotakykardiaa voi olla EKG:n perusteella vaikea erottaa leveäkompleksisesta supraventrikulaarisesta takykardiasta. Diagnoosia tehdessä myös muut sydänsairaudet, kuten sydäninfarkti ja sydämen vajaatoiminta, tulee ottaa huomioon.
Hoito
Kammiotakykardian hoito riippuu siitä, kuinka hyvin henkilö sietää rytmihäiriötä ja kuinka usein kohtauksia tulee. Rytmihäiriölääkkeillä voidaan estää tai vähentää kammiotakykardiakohtausten ilmaantumista. Henkilölle voidaan myös asentaa rytmihäiriötahdistin, joka valvoo sydämen sykettä ja pyrkii hoitamaan takykardian ylitahdistuksella tai sähköisellä rytminsiirrolla.
Jos henkilöllä on kammiotakykardia, joka on romahduttanut verenkierron, kyseessä on hätätapaus. Tällöin rytmihäiriö pyritään kääntämään normaaliin sinusrytmiin sähköisellä defibrilloinnilla.
FS Dunkerque (1935)
Dunkerque oli Ranskan laivaston Dunkerque-luokan nopea taistelulaiva (toisinaan luokiteltu taisteluristeilijäksi) toisessa maailmansodassa.
Valmistus
Alus tilattiin Brestin laivastontelakalta, missä köli laskettiin 24. joulukuuta 1932. Alus laskettiin vesille 2. lokakuuta 1935 ja otettiin palvelukseen 1. toukokuuta 1937.
Palvelus
Alus oli telakalla 15. elokuuta – 14. lokakuuta 1937, jolloin alukselle lisättiin seitsemän 120 millimetrin valonheitintä ja lisäksi yläkannelle asennettiin kuusi neliputkista Hotchkissin 13 millimetrin ilmatorjuntatykkiä.
Koeajot jatkuivat vuoden 1937 loppuun, vaikka se edustikin toukokuussa 1937 Ranskan laivastoa Yrjö VI:n kruunajaisiin liittyneessä laivastonäyttelyssä. Tämän jälkeen alus oli esillä Ranskan laivaston laivastonäyttelyssä Ile de Seinessä. Alus lähti 20. tammikuuta 1938 Antilleille, jossa se vieraili muun muassa Fort de Francessa kuun lopulla. Alus jatkoi matkaansa Senegaliin, jossa se vieraili 25. helmikuuta Dakarissa. Se palasi 6. maaliskuuta kotimaahansa.
Alus oli telakalla 12. maaliskuuta – 2. toukokuuta, jolloin savuhormeihin asennettiin hatut, aluksen kaikki 37 millimetrin M1925 -tykit poistettiin sekä kaksi neliputkista Hotckissin 13 millimetrin ilmatorjuntatykkiä asennettiin kansirakenteisiin savuhormin taakse.
Alus otettiin palvelukseen 1. syyskuuta kotisatamanaan Brest, jossa se määrättiin Atlantin laivueen lippulaivaksi. Alus oli 29. marraskuuta alkaen huollettavana telakalla Brestissä, jossa alukselle asennettiin neljä 37 millimetrin M1937 -tykkiä sekä muutettiin komentosillan rakenteita niin, että mahdollistettiin kahden neliputkisen 13,2 millimetrin asentaminen asehyllyille. Tykeistä kaksi asennettiin yläkannelle tykkitorni No2:n sivuille ja kaksi muuta savuhormin etupuolelle. Dunkerque palautettiin 27. helmikuuta 1939 palvelukseen.
Dunkerque osallistui sudeettikriisin aikana Atlantin laivueen syöksyyn Azoreille, mikä oli määrätty risteilijä Jeanne d’Arcin Antilleilta paluun varmistamiseksi. Saksan laivaston taskutaistelulaivojen toiminta-alue oli saman aikaisesti Espanjan rannikon edusta. Merelle lähetetty laivasto-osasto lähti 23. toukokuuta Englantiin vieraillen Liverpoolissa, Obanissa, Scapa Flowssa ja Rosythissa, mistä ne palasivat 21. kesäkuuta Brestiin.
Kesällä 1939 alukselle asennettiin viides 37 millimetrin kaksiputkinen M1933 -tykki pyöreään torniin päämaston taakse. Toisen maailmansodan alettua Brestiin sijoitettu laivasto-osasto etsi 2.–6. syyskuuta mereltä saksalaisia saarronmurtajia ja lokakuussa alukset suojasivat Atlantin saattueita.
Alus lähti 25. marraskuuta – 3. joulukuuta HMS Hoodin kanssa Islannin vesillä, kun Saksan laivaston taisteluristeilijät Scharnhorst ja Gneisenau olivat taistelupurjehduksella Pohjois-Atlantilla. Alukset eivät kuitenkaan kohdanneet, mutta Dunkerque vaurioitui kovassa merenkäynnissä. Alus siirrettiin 3. joulukuuta telakalle Brestiin.
Alus kuljetti 11. joulukuuta risteilijä Gloiren kanssa kultaa Kanadaan maksuksi asekaupoista. Alukset saapuivat 17. joulukuuta Halifaxiin ja paluumatkallaan ne suojasivat joukkojenkuljetussaattue TC2:ta Britteinsaarille. Alukset palasivat 30. joulukuuta Brestiin.
Alus oli 4. tammikuuta – 6. helmikuuta 1940 Brestissä telakalla, mistä vapauduttuaan se oli koeajoissa sataman alueella sekä harjoituksissa lähivesillä. Alukselta poistettiin huollon yhteydessä 47 millimetrin kunnialaukauskanuunat sekä 12 metrin etäisyysmittari vaihdettiin 15-metriseen. Italian toimet pakottivat laivasto-osaston siirtämisen Mers-el-Kebiriin 2. huhtikuuta. Laivasto-osasto, johon kuuluivat taisteluristeilijät Dunkerque ja Strasbourg ja 4. risteilijäviirikön alukset sekä niitä suojanneet viisi suurta hävittäjää, saapui 5. huhtikuuta määränpäähänsä. Osasto palasi kuitenkin jo 12. huhtikuuta Brestiin Norjan kiristyneen tilanteen vuoksi. Italian uhkaava käytös kuitenkin pakotti palauttamaan osaston Mers-el-Kebiriin, jonne se saapui 27. huhtikuuta.
Taisteluristeilijät Dunkerque ja Strasbourg tekivät 9.–10. toukokuuta ja 12.–13. kesäkuuta taistelupurjehdukset Välimerelle oletettuja akselivaltojen aluksia vastaan.
Ranska antautui Saksalle, jolloin Britannian kuninkaallinen laivasto iski 22. kesäkuuta Ranskan laivastotukikohtiin operaatio Catapultissa. Hyökkäyksessä Dunkerqueen osui juuri liikkeelle lähtiessä 13 tuuman tykkitorni No 2:n katolle Hoodin kranaatti, joka tuhosi oikean puoleisen tykkiparin. Seuraava kranaatti osui hangaarin ja kolmas läpäisi vasemman kyljen panssarivyön räjähtäen syvällä laivan uumenissa. Viimeinen kranaatti tuhosi laitimmaisen turbiinihuoneen aiheuttaen suurta tuhoa räjäyttäen 5,1 tuuman tykkitorni No3:n lataushuoneen. Alukseen osui vielä yksi kranaatti läpäisten kyljen ja sisätilat, kunnes päätyi kattilahuoneen 3.2 osastossa J yläpuolelle räjähtämättömänä.
Osumien seurauksena aluksella oli runsaasti vaurioita ja se pyrki matalikolle. Seuraavana päivänä vaurioit tarkastettiin ja osa miehistöstä lähetettiin pois alukselta. Britit eivät kuitenkaan uskoneet aluksen vaurioiden vakavuuteen, vaan lähettivät 6. heinäkuuta lentotukialus HMS Ark Royalilta torpedokoneita tuhoamaan aluksen. Dunkerquen ympärillä ei ollut torpedoverkkoja. Sen oikeassa kyljessä ollut rahtialus Estereliin osui torpedo tuhoten aluksen. Aluksen tuhoutuessa Dunkerque kärsi sirpalevaurioita. Aluksen vasemmassa kyljessä ollut rahtialus Terre Neuve räjähti, mikä aiheutti suuren reiän taisteluristeilijän kylkeen. Dunkerqueen osui kolmas torpedo, joka räjähti osastojen F ja G välissä. Aluksen runko repeytyi kahden osaston välistä lähes yläkannelle saakka. Kärsinyt alus kaatui, jolloin 210 miestä sai surmansa tai katosi.
Dunkerquella syttyi 25. tammikuuta 1942 uusi tulipalo, mutta alus aloitti purjehduksensa 19. helmikuuta suuren suojueen mukana Touloniin, jonne se saapui seuraavana päivänä. Alus siirrettiin 22. helmikuuta telakalle varsinaista korjausta varten. Sodan ajan rajalliset resurssut kuitenkin estivät aluksen korjaamisen ennen saksalaisten saapumista Touloniin 27. marraskuuta 1942.
Dunkerquen miehistö räjäytti aluksen ja sytytti jäännökset palamaan. Italialaiset tarkastivat myöhemmin aluksen, mutta se todettiin korjauskelvottomaksi. Aluksen romutus aloitettiin välittömästi, mutta se oli edelleen kesken Italian irtautuessa sodasta syyskuussa 1943. Saksalaiset jatkoivat romutusta. Hylky saatiin 1944 poistettua telakalta kelluvana, minkä jälkeen se hinattiin erääseen Toulonin lahteen.
Hylky oli edelleen paikallaan 15. syyskuuta 1955, jolloin se nimettiin Q56:ksi. Hylky myytiin 30. syyskuuta 1958 paikalliselle romuttamolle 226 117 000 frangilla.
Luettelo Spotifyn kuunnelluimmista suomalaisista kappaleista
Tälle sivulle on koottu luettelo Spotifyn kuunnelluimmista suomenkielisistä kappaleista. Se kattaa kaksikymmentä Spotifyn kuunnelluinta suomalaisen artistin esittämää suomenkielistä kappaletta.
HMS Rosamund
HMS Rosamund (viirinumero J439) oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1945 valmistunut Algerine-luokan miinanraivaaja toisessa maailmansodassa.
Valmistus
Alus tilattiin Torontosta Collingwood Shipyardsilta, missä köli laskettiin 26. huhtikuuta 1944. Se laskettiin vesille 20. joulukuuta ja valmistui 10. heinäkuuta 1945.
Palvelus
Alus luovutettiin 1947 Etelä-Afrikalle, joka liitti sen laivastoonsa nimellä SAS Bloemfontein. Alus upposi 1967 maalilaivana.
Puolalainen puolustus
Puolalainen puolustus on shakkiavaus, jossa musta pelaa varhaisen b-sotilaan kaksoisaskeleen. Alun perin siirron pelasi puolalainen Aleksander Wagner valkean 1.d4-siirtoon, mutta puolalaisiksi puolustuksiksi käsitetään b-sotilaan siirto muissakin avauksissa. Mustan b-sotilas estää valkeaa pelaamasta siirtoa c4. Avauksen teho on parhaimmillaan kun valkea sivustoi kuningaslähettinsä. Valkean yleisin vastaus on 2.e4, joka uhkaa heti mustan b-sotilasta. Jos musta suojelee sotilaan siirrolla 2...a6, avaus muuntuu St. Georgen puolustukseksi.
Avaus sijoittuu ECO-koodistolla koodille A40.
Puolalaisen puolustuksen kuuluisin esiintyminen tapahtui, kun Boris Spasski käytti sitä mustilla Tigran Petrosjania vastaan vuoden 1966 maailmanmestaruusottelussa. Spasski tosin hävisi ottelun.
Luettelo Pohjois-Korean kaupungeista
Pohjois-Koreassa on 27 hallinnollista aluetta, joille on myönnetty kaupunkiasema. Muutama tärkeä kaupunki, maan pääkaupunki Pjongjang, maan toiseksi suurin kaupunki Nampo ja Raseon muodostavat omat maakunnan tasoiset alueensa, jotka ovat suoraan keskushallinnon alaisuudessa. Myös Gaeseong ja muutamat muut kaupungit ovat aiemmin toimineet maankuntajaon ulkopuolella. Jotkin tärkeimmät kaupungit on luokiteltu joko ’suoraan keskushallinnon alaisuudessa oleviksi kaupungeiksi’ (jikhalsi), ’erityiskaupungeiksi’ (teukbyeolsi) tai ’erityistasoisiksi kaupungeiksi’ (teukgeupsi). Kaikki muut, tavalliset kaupungit (si) kuuluvat johonkin maakuntaan.
Severin
Severin voi tarkoittaa seuraavia:
Nigeria olympialaisissa
Nigeria osallistui olympialaisiin ensimmäisen kerran Helsingin 1952 kesäolympialaisissa ja on siitä lähtien osallistunut kaikkiin kesäolympialaisiin lukuun ottamatta Montréalin 1976 kisoja, joita se boikotoi. Talviolympialaisiin Nigeria osallistui ensimmäisen kerran Pyeongchangissa 2018.
Nigeria on saavuttanut olympiamitaleja viidessä eri urheilumuodossa. Ainoat olympiavoittonsa se on saanut yleisurheilussa ja jalkapallossa. Maan ensimmäinen olympiavoittaja oli naisten pituushypyn Atlantan 1996 kisoissa voittanut Chioma Ajunwa. Samoissa kisoissa miesten jalkapallojoukkue voitti kultaa.