cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bruderhof
Historia
Ymmärrettävästi hutteriitit eivät halunneet suostua Arnoldin pyyntöön ilman henkilökohtaisia keskusteluja ja varmuutta Arnoldin anabaptismin sisällöstä. Niinpä Arnold matkusti vuonna 1930 Pohjois-Amerikkaan vieraillen kaikissa silloin olemassa olleissa 33 hutteriittien yhteisössä hänen pyrkiessään niiden kanssa täyteen yhteyteen ja keräten varoja. Arnoldin päiväkirjat kertovat pastori Christian Waldnerin haastatelleen häntä viisi tuntia erilaisista teologisista aiheista. Toisessa tilanteessa muutamat hutteriitit ottivat Arnoldin päiväkirjan ilman lupaa nähdäkseen mitä hän kirjoitti. Arnold oli hyvin innoissaan monista näkemistään asioista, joita hän sittemmin sovelsi omassa Bruderhofissaan. Hän kuitenkin suri hutteriittien jakautuneisuutta kolmeen eri ryhmään sekä koki, että ryhmä ammensi liikaa liikkeen myöhemmistä vaiheista eikä niinkään 1500-luvun alkuvaiheista, jolloin se kasvoi nopeiten, oli aktiivinen lähetystyössä ja halukas marttyyriyteen. Tämä vaihe hutteriittien historiassa inspiroi Arnoldia erityisen paljon.
Paalin kieli
Paalia on tuhansien vuosien aikana kirjoitettu useilla kirjoitusjärjestelmillä, kuten brahmilla, devanagarilla tai latinalaisella aakkostolla, mutta myös sinhalilaista, burmalaista, khmeriläistä ja thailaista kirjaimistoa on käytetty.
Bruderhof
Historia
Hutteriitit olivat vaikuttuneita Arnoldin raamatuntuntemuksesta ja tiedoista hutteriittien varhaishistoriasta ja tämän henkilökohtaisesta sitoutuneisuudesta yhteisölliseen elämään. Niinpä vuoden 1930 joulukuussa hutteriittipastoreiden kokous, joka puhui kaikkien kolmen haaran puolesta, hyväksyi virallisesti Bruderhofin hutteriittien yhteyteen. Arnold kastettiin uudelleen, mikä oli hänelle toinen kerta aikuisiällä, ja asetettiin hutteriittipastorin virkaan. Arnoldin mukaan Bruderhofista tuli näin ensimmäinen yhteisö, joka kuului yhtaikaa kaikkiin kolmeen hutteriittien haaraan, Dariusleutiin, Schmiedeleutiin ja Lehrerleutiin. Hutteriitit itse viittasivat Bruderhofiin myöhemmin nimellä "Arnoldleut", mutta ryhmä kieltäytyi johdonmukaisesti hyväksymästä tätä nimeä.
Charles Manring
Manring voitti kahdeksikossa olympiakultaa Helsingissä 1952.
Paalin kieli
"Paali" tarkoittaa yksinkertaisesti 'kirjoitusta', ja varhaiset buddhalaisuuden oppineet viittasivat kieleen nimellä magadha, sillä he uskoivat paalin olleen yleisessä käytössä Magadhan kuningaskunnassa.
Vaikka paali on läheistä sukua sanskritille, on se kehittynyt kansanmurteista, joita Gautama Buddha suosi opetuksissaan kirjanoppineiden käyttämän sanskritin sijasta. On kuitenkin kiisteltyä, onko paalia milloinkaan puhuttu sellaisenaan äidinkielenä, sillä sen käyttö on aina rajoittunut kirjalliseen uskonnolliseen aihepiiriin. Tällaisena sitä voidaan pitää keinotekoisena kielenä, jonka juuret ovat kuitenkin Intian pohjoisosissa ammoin puhutuissa murteissa.
Paalia tutkitaan ja opiskellaan edelleen, koska se avaa tien alkuperäisiin buddhalaisiin kirjoituksiin, joista tärkein, theravada-koulukunnan pyhä kaanon Tipitaka, on kirjoitettu paalin kielellä.
Kielioppi
Paalin kieli käyttää taivutusta muoto-opillisten seikkojen ilmaisemiseen. Kielessä on havaittavissa flekteeraavia ja agglutinoivia piirteitä. Taivutuksessa sanavartaloon liitetään affikseja.
Muoto-oppi
Paalin kielen nominit taipuvat suvussa, luvussa ja sijassa. Sijamuotoja on kahdeksan: nominatiivi, vokatiivi, akkusatiivi, instrumentaali, ablatiivi, datiivi, genetiivi ja lokatiivi. Sukuja on kolme: maskuliini, feminiini ja neutri.
Verbeillä on kuusi aikamuotoa: preesens, imperfekti, aoristi, perfekti, futuuri ja temporaalinen konditionaali.
Äänneoppi
Vokaalit
Pitkät ja lyhyet vokaalit erotetaan toisistaan ainoastaan avotavuissa; umpitavuissa kaikki vokaalit ovat aina lyhyitä. Lyhyen ja pitkän e:n ja o:n välillä vallitsee täydennysjakauma eli komplementaarinen distribuutio: lyhyet muunnokset esiintyvät ainoastaan umpitavuissa ja pitkät avotavuissa. Siten pitkä ja lyhyt e ja o eivät ole erillisiä foneemeja.
Konsonantit
Ylle listatut äänteet, paitsi ṅ, ḷ ja ḷh ovat paalin kielessä erillisiä foneemeja. ṅ esiintyy ainoastaan velaarisia klusiileja edeltävänä. ḷ ja ḷh ovat ḍ:n ja ḍh:n allofoneja esiintyessään yksinään vokaalien välissä.
Bruderhof
Historia
15 ensimmäisen vuoden aikana yhteisöön muutti nuoria ympäri Eurooppaa jäsenmäärän noustessa 150:een. Adolf Hitlerin noustua Saksassa valtaan vuonna 1933 joutuivat Bruderhofin jäsenet kansallissosialistien painostuksen kohteeksi vakaumuksensa vuoksi. He esimerkiksi kieltäytyivät tekemästä Hitler-tervehdystä, palvelemasta Saksan armeijassa sekä hyväksymästä valtion opettajaa kouluunsa. 1936 Bruderhof hankki maatilan Englannin Cotswoldsista. Sen oli tarkoitus toimia lähetysasemana, mutta myös turvapaikkana siltä varalta, että natsien vaino pakottaisi yhteisön pakenemaan. Vuonna 1937 salainen poliisi hajotti yhteisön asevoimin, vei sen varat, pidätti useita jäseniä ja antoi lopuille 48 tuntia aikaa poistua maasta.
Paalin kieli
Äänneoppi
Esimerkkejä
Bruderhof
Historia
thumb|right|Teetauko [[Cotswoldsin yhteisössä.]]
Lapio
Lapion materiaalit ja muotoilu suunnitellaan lapioitavan materiaalin omainaisuudet huomioon ottaen. Kärkilapiossa on terä teräksestä, varsi puuta tai teräsputkea ja ponsi teräksestä ja puusta. Kärkilapion terä on muodoltaan kuten V-kirjain tai vähän pyöristetympi versio siitä. Betonilapio eroaa kärkilapiosta suoralla terällään eli sillä voidaan lapioida tasaiselta lattialta tai asfaltilta vaikkapa hiekkaa. Viljalapio on muodoltaan kuten tasakärkilapio, mutta sen terä on suurempi, koska lapioitava aine on kevyempää ja viljalapion materiaalina ovat yleensä alumiini- tai muoviterä, puuvarsi ja muovinen ponsi. Viljalapion terän reunat ovat ylöspäin käännetyt, että viljaa pysyy enemmän lapiossa. Lumilapio on monesti vielä viljalapiotakin suurempi ja materiaalit ovat samoja, mutta terän reunoja ei yleensä ole paljonkaan käännetty.
Sokea mies, joka ei halunnut nähdä Titanicia
Sokea mies, joka ei halunnut nähdä Titanicia on Teemu Nikin ohjaama ja käsikirjoittama komediaelokuva vuodelta 2021.
Lapio
Lapion pituus on tyypillisesti 100–120 cm.
Kenttälapio kuuluu sotilaan mieskohtaiseen varustukseen. Se on tavallista lapiota pienempi ja lyhyempi sekä useimmiten kokoontaitettava. Sen reunat on teroitettu juurien ja oksien katkomista varten. Lähitaistelussa se on myös tehokas astalo. Puutarhalapio eli istutuslapio voi olla pieni muovinen tai metallinen terällä ja kädensijalla varustettu 20–30 cm:n pituinen yhden käden työkalu keveisiin ja pieniin puutarhan töihin. Kaivamiseen voidaan käyttää myös pistolapiota.
Sokea mies, joka ei halunnut nähdä Titanicia
Elokuva on musta komedia, joka kertoo pyörätuolia käyttävän sokean miehen elämästä ja kokemusmaailmasta.
Lapio
Rikkalapio on siivouksessa ja puutarhatöissä käytettävä apuväline, jonka kahvaan on usein mahdollisuus ripustaa harja.
Sokea mies, joka ei halunnut nähdä Titanicia
Elokuvan pääosaa näyttelee Petri Poikolainen, Teatterikorkeakoulusta vuonna 2000 valmistunut näyttelijä, jolle rooli on ensimmäinen ja luultavasti viimeinen pääosa elokuvassa. Poikolainen sairastaa MS-tautia, ja elokuvan valmistumisen aikoihin hän oli ollut sairauseläkkeellä kahdeksan vuoden ajan. Poikolainen on roolihahmonsa tavoin sokea ja liikuntakyvytön.
Lapio
Hiekkalaatikolla on lapsilla leluna yleensä muovinen noin 20 cm pitkä hiekkalapio.
Bruderhof
Historia
Mennoniitta-, kveekari- ja katolisten ystävien avulla kaikki jäsenet jälleenkohtasivat Englannissa, ja vuoteen 1940 mennessä tämän pakolaisyhteisön koko oli kaksinkertaistunut siihen liittyneiden englantilaisten myötä. Jäsenmäärä kohosi 350:een. Moni I maailmansodan kauhut kokenut halusi omistautua rauhanomaiselle elämälle ja liittyi siksi yhteisöön. Toisen maailmansodan alettua Britannian hallitus kuitenkin kehotti yhteisöä joko hyväksymään joukkoonsa kuuluvien Saksan kansalaisten internoinnin tai poistumaan maasta. Päätettyään pysyä yhdessä lähes kaikki yhteisön jäsenet muuttivat Paraguayhin. Siellä he viettivät seuraavat 20 vuotta ankarassa, vieraassa ilmastossa toimien maanviljelijöinä huolimatta siitä, että he olivat pääosin kaupungissa kasvaneita eurooppalaisia. He perustivat myös sairaalan, joka palveli tuhansia paikallisia potilaita. Kolme jäsentä oli jäänyt Englantiin ja perusti pian uuden yhteisön, johon liittyi iso joukko uusia jäseniä. Vuonna 1954 perustettiin Yhdysvaltain ensimmäinen yhteisö New Yorkin Riftoniin. Vuonna 1962 Paraguayn yhteisöt lopetettiin.
Sokea mies, joka ei halunnut nähdä Titanicia
Elokuvajuhlilla
Elokuva palkittiin Norjan Haugesundin elokuvajuhlilla jo ennen valmistumistaan. Suomen elokuvateatterilevitykseen se saapui 10. syyskuuta 2021, ja se voitti Venetsian elokuvajuhlien yleisöpalkinnon 11. syyskuuta 2021. Se palkittiin Egyptin El Gounan elokuvajuhlien parhaana. Viitasaaren elokuvaviikolla 2022 elokuvan työryhmälle myönnettiin Humanismin käsi.
Poikolainen palkittiin parhaana näyttelijänä Turkin Antalyan filmijuhlilla ja El Gounassa. Poikolainen voitti elokuvasta parhaan miespääosan Jussi-palkinnon vuonna 2022. Lisäksi Heikki Kossi voitti elokuvasta parhaan äänisuunnittelun Jussi-palkinnon, ja elokuvalle myönnettiin myös vuoden 2022 Nordisk Film -palkinto.
Paalin kieli
Äänneoppi
Dhammapada, III:33
Sokea mies, joka ei halunnut nähdä Titanicia
Elokuvajuhlilla
Elokuva valittiin myös Aasian suurimman elokuvafestivaalin, Busanin elokuvajuhlien, ohjelmistoon. Juhlat järjestettiin Busanissa Etelä-Koreassa 6.–10. lokakuuta 2021. Tämän valinnan johdosta elokuvalle ennustettiin laajaa kansainvälistä levitystä.
Elokuva valittiin ehdolle Pohjoismaiden neuvoston elokuvapalkinnon saajaksi.
Paalin kieli
Äänneoppi
Karkea käännös sanasta sanaan:
Runollisempi käännös (Sangharakhsitan englanninnoksesta suom. Lauri Porceddu)
Bruderhof
Oppi
Bruderhof katsoo edustavansa anabaptistista traditiota. Se mainitsee muina saman tradition edustajina mennoniitat ja amissit, mutta pitää näitä läheisempänä itselleen hutteriitteja, joihin heitä yhdistää yhteisomistuksen periaate sekä pyrkimys elää veljellisessä ja sisarellisessa rakkaudessa. Liike tunnustaa Raamatun auktoriteetin kaikissa uskon ja elämän kysymyksissä ja hyväksyy Apostolisen ja Nikean uskontunnustuksen. Liike mainitsee oppiinsa erityisesti vaikuttavan ja inspiroivan Apostolien tekojen 2. ja 4. luvun sekä Vuorisaarnan.
Bruderhofin yhteisöt ovat avoimia uusille jäsenille, mutta he eivät aktiivisesti yritä värvätä jäseniä, sillä Bruderhof ei pidä itseään ainoana kristillisenä yhteisönä eikä ainoana tienä pelastukseen. Uusien jäsenten tulee olla vähintään 21-vuotiaita ja heidän pitää olla käynyt uskovien kasteella. Yhteisössä syntyneet lapset eivät tule automaattisesti jäseniksi, sillä heidänkin on koettava erityinen kutsu elää yhteisössä.
Bruderhofin yhteisöissä harjoitettu yhteisomistus merkitsee sitä, ettei kukaan jäsen omista mitään. Kaikki omaisuus kuuluu yhteisölle. Uuden jäsenen liittyessä yhteisöön kaikki hänen tulonsa ja omaisuutensa annetaan kirkolle ja jokaiselle annetaan elämään tarpeelliset hyödykkeet kuten ruokaa, vaatteita ja asunto. Jokainen on tilivelvollinen yhteisölle käyttämästään rahasta eikä kukaan jäsen ole toista rikkaampi tai köyhempi.
thumb|right|Bruderhofin jäseniä aterioimassa Peckhamin yhteisössä Iso-Britanniassa.
Bruderhofiin kuuluvat pyrkivät pukeutumaan vaatimattomasti ja kunnioittavasti, mikä erottaa heidät jossain määrin muusta väestöstä. He välttävät sekä varallisuutta ilmaisevaa pukeutumista sekä sellaista pukeutumista, joka olisi provokatiivista tai seksuaalista. Pukeutumisella halutaan myös kunnioittaa sitä eroa, jonka Jumalan katsotaan luoneen miehen ja naisen välille. Naisten pukeutumiseen kuuluu mekko ja pään peittäminen. Miesten vaatetus ei eroa yhtä paljon valtaväestöstä mutta on myöskin yksinkertainen.
Jäsenmäärä
Liike ilmoittaa jäsenmääränsä olevan yli 2 900. Yhteisöjen koko vaihtelee noin 20:stä 350:een. Yhteisöjä perustetaan tarvittaessa lisää ja osana sitoutuneisuutta liikkeelle jäsenet muuttavat tarvittaessa uusiin kohteisiin perustamaan yhteisöjä. Eniten yhteisöjä on Yhdysvalloissa, 15. Iso-Britanniassa ja Australiassa on kummassakin 3, Saksassa 2 sekä Paraguayssa, Itävallassa ja Etelä-Koreassa kussakin yksi.
Yhdysvalloissa liike on selvästi keskittynyt New Yorkin osavaltioon, jossa sijaitsee 9 yhteisöä. Pennsylvaniassa on kolme yhteisöä ja Floridassa, Pohjois-Carolinassa ja Minnesotassa on kussakin yksi.
Arc System Works
Arc System Works on japanilainen videopelien kehittäjä ja julkaisija. Yhtiön on perustanut vuonna 1988 Minoru Kidooka.
Pelit
Vuonna 2015 yhtiö hankki omistukseensa Technos Japan Corporation -yhtiön pelien oikeudet Million Corp -yhtiöltä, ja siten se omistaa nyt pelisarjat Double Dragon ja Kunio-kun.
Androgynia
thumb|upright|Androgyynisesti miesten vaatteisiin pukeutunut muotisuunnittelija [[Coco Chanel.]] Androgynia (kreikk. andro- ’mies’ ja gyne ’nainen’) eli androgyynisyys tarkoittaa miehisten ja naisellisten sukupuoliominaisuuksien sekoittumista samalla henkilöllä. Tällainen ihminen on androgyyni. Ilmiötä tavataan myös eläimillä.
Androgyynissä ihmisessä miehiset ja naiselliset sukupuoliominaisuudet saattavat esiintyä rinnakkain. Usein nämä ominaisuudet kuitenkin yhdistyvät toisiinsa niin, että sukupuolen tunnistaminen on mahdotonta.
Androgynia eroaa hermafrodismista siinä, että jälkimmäisessä on kyse miehen ja naisen sukupuolielinten yhtäaikaisesta esiintymisestä.
Uskonnoissa ja mytologiassa
thumb|upright|[[Leonardo da Vincin kuvausta Johannes Kastajasta on kuvailtu androgyyniseksi. ]] Uskonnossa kuvataan usein androgyynejä hahmoja. Androgyynit jumaluudet esitetään kykenevinä muuntumaan ihmistä rajoittavista luonnonlaeista välittämättä. Eniten androgyynejä hahmoja esiintyy hindulaisuudessa ja buddhalaisuudessa sekä Amerikan lakotojen ja Malin dogonien uskonnoissa. Myös muinaisen Egyptin uskonnossa oli useita ainakin osan ajasta androgyynejä jumalia, kuten Isis ja Neith. Antiikin kreikkalaisten androgyynit jumalat yhdistettiin joko Kuuhun tai Venukseen. Myös Dionysos ja Kyproksen Afroditus olivat androgyynejä.
Joissakin myyteissä selitetään, että maailman luomisen aikaan oli yksi alkuihminen, joka myöhemmin jakaantui kahdeksi, toisiaan täydentäväksi puoliskoksi. Androgyyni ilmaiseekin monissa myyteissä ykseyttä, joka on aikaisemmin menetetty ja saatu takaisin ja josta vastakohtaisuus on poistunut. Filosofi Platon kuvaa Pidoissa alkuperämyyttiä, jossa vihainen ylijumala Zeus halkaisee ensimmäiset androgyynit mies-nais-ihmiset kahtia, minkä jälkeen nämä puoliskot ovat pyrkineet jälleenyhdistymään rakkaudessa ja yhdynnässä. Raamatussa Aadam kuvataan lähinnä androgyyniseksi, kunnes Eeva erotettiin hänen kumppanikseen. Suurempana kokonaisuutena nämä liittyvät käsitykseen olevaisuuden dualistisuudesta, jossa asioilla on vastakohtaparinsa. Kyse ei ole pelkästään seksuaalisuudesta. Monissa Aasian myyteissä nämä vastakohtaparit saavuttavat yhteen sulautuessaan jumalallisen tason. Keskiajan alkemistit ajattelivat kahta alkuelementtiä (Sulphur ja Mercurius, palava ja nestemäinen). Alkemistien androgyynisiin symboleihin kuuluu esimerkiksi kosmisen viisauden henkilöitymä Rebis.
Vanhassa testamentissa vedetään sukupuolten välille selkeä raja, mutta gnostilaiset liikkeet kuvasivat androgyniaa mystisissä kirjoituksissaan. Myös hengellisissä kristillisissä liikkeissä on kuvattu androgyniaa, ja Kristuksen persoonassa on tulkittu olevan peiteltyä jumalallista androgyniaa.
Kirjallisuudessa
Maallisessa keskiaikaisessa kirjallisuudessa androgynia nähtiin usein kielteisessä valossa, kuten ”parrattoman nuorukaisen” kielikuvassa. Uuden ajan kirjailijoista androgyniaa ovat käsitelleet esimerkiksi Honoré de Balzac (Seraphita, 1835), Rachilde (Monsieur Venus, 1884), Robert Musil (Mies vailla ominaisuuksia, 1945), Virginia Woolf (Orlando, 1928) ja Jeanette Winterson (Ihoon kirjoitettu, 1993).
Tieteessä ja yhteiskunnassa
Vaikka androgyynejä hahmoja kuvattaisiinkin jokin kulttuurin kuvastossa, todellisessa elämässä heitä ei kuitenkaan välttämättä hyväksytä. 1800-luvun ja 1900-luvun alun lääketieteessä ja kriminologiassa androgynia yhdistettiin kehittymättömyyteen, rappeutumiseen, sukupuoliseen sekaannukseen, lesbolaisuuteen ja alempien yhteiskuntaluokkien naisten väkivaltaisuuteen. Toisaalta esimerkiksi jotkut androgyynit parrakkaat naiset menestyivät hyödyntämällä ominaisuuttaan ja tulivat hyväksytyiksi.
Muussa kulttuurissa
thumb|upright|Muusikko [[David Bowiella oli 1970-luvulla androgyyninen tyyli.]] Nykyaikana androgynia hyväksytään länsimaissa aiempaa paremmin. Se yhdistetään usein lesbo- ja homokulttuureihin, ja etenkin lesboille androgynia on tärkeä kehoidentiteetin ja persoonan kategoria. Populaarimuusikoista tunnettuja androgyynejä ovat olleet esimerkiksi David Bowie, Boy George, Michael Jackson ja K. D. Lang. Elokuvissa androgyniaa on käsitelty esimerkiksi Neil Jordanin The Crying Gamessa (1992).
Äänessä
Androgyynisellä voidaan viitata myös henkilön puhe- tai lauluääneen. Tällainen ääni on sukupuolille tyypillisten rajalla, eikä äänestä voi päätellä kumpaa sukupuolta edustavan ääni on kyseessä. Androgyynisen puheäänen peruskorkeus on korkeampi kuin miehillä yleensä mutta matalampi kuin naisilla yleensä: 145–165 hertsiä (sävelet D3–E3), mutta äänen sointiväri on androgyynisyydessä tärkeämpää kuin äänenkorkeus.
Pertti Salovaara
thumb|200px|Pertti Salovaara heinäkuussa 2010. Pertti Eero Olavi Salovaara (s. 19. lokakuuta 1970 Raahe) on suomalainen radiotoimittaja ja entinen poliitikko. Hän oli keskustan kansanedustaja vuosina 2003–2011.
Ura radiossa
1990-luvulla Salovaara toimi radiojuontajana Radiomafian humoristis-musiikillisissa ohjelmassa Salovaara Show (myöh. Salodanger ja Härdelli). Salovaara-show sai 1990-luvun alussa huomiota etenkin nuorison keskuudessa, sillä sen ote käsiteltäviin asioihin oli suorasukaisen lennokas. Vastaavantyylistä keskusteluohjelmaa ei valtakunnanlaajuisesti ollut aiemmin kuultu. Ohjelmalle varattu lähetysaika oli aluksi puolenpäivän jälkeiset tunnit. Suurempaa julkisuutta ohjelma sai myöhemmin, kun se siirrettiin lähetettäväksi perjantai-iltaan. Ohjelmaan oli usein mahdollista soittaa illan aikana, ja Salovaara haastatteli rennolla, mutta energisellä tyylillään usein humalaisia nuoria. Kaikki kolme ohjelmaa aiheuttivat lievää keskustelua siitä, mitä radiossa olisi hyväksyttävää esittää, mutta ohjelmien formaattia ei päädytty muuttamaan.
Vuosina 1995–1997 Salovaara teki samalla kanavalla heinäkuisin lähetettyä Heinähässäkkä-ohjelmaa yhdessä toimittaja Jusu Lounelan kanssa. Myöhemmin vuonna 1997 Salovaara siirtyi Radio Novalle, jossa juonsi torstai- ja perjantai-iltaisin ohjelmaa Sininen Eläintarha vuoteen 1998 ja myöhemmin sunnuntain liikenneohjelmaa Salovaara liikenteessä vuosina 1999–2004. Hänet muistetaan sanonnoista ”Voe mahoton paikka sentään!” ja ”Päevää!”.
Salovaara nousi tunnetuksi radiojuontajaksi, joka teki juontokeikkoja. 1990-luvun lopulla Salovaara esiintyi myös useissa MTV3:n talk show -ohjelmissa juontajana. Ohjelmista tunnetuin oli Pöllölaakson aarre. Salovaara juonsi MTV3:n Syksyn sävel -laulukilpailun neljä kertaa peräkkäin vuosina 1997–2000.
Ura poliitikkona
Vuoden 2003 eduskuntavaaleissa Salovaara valittiin kansanedustajaksi Helsingin vaalipiiristä keskustan listalta. Hänen äänimääränsä oli eduskuntaan valituista edustajista pienin. Hänet auttoivat eduskuntaan suhteellinen vaalitapa ja samassa vaalipiirissä paljon ääniä kerännyt Anneli Jäätteenmäki. Vuoden 2007 eduskuntavaaleissa Salovaara siirtyi Pirkanmaan vaalipiiriin ja hänet valittiin jatkokaudelle. Salovaaran eduskuntatyötä vaikeutti syyskuusta 2008 alkanut sairausloma. Hän palasi eduskuntatyöhön huhtikuun alussa 2009. Salovaara kertoi myöhemmin kärsineensä masennuksesta ja työuupumuksesta. Hänellä diagnosoitiin myös kaksisuuntainen mielialahäiriö.
Lokakuussa 2009 Iltalehti kertoi Salovaaralle, että tämä on lakivaliokunnan jäsen. Salovaara oli luullut olevansa varajäsen, eikä ollut osallistunut syksyn 2009 aikana yhteenkään valiokunnan 14 siihenastisesta kokouksesta.
Helmikuussa 2010 Salovaara ilmoitti, ettei aio asettua enää ehdolle eduskuntaan vaaleissa 2011.
Yksityiselämä
Salovaara oli naimisissa näyttelijä Elina Rintalan kanssa vuosina 1997–2010. Heillä on kaksi lasta.
Keväällä 2014 Salovaara kihlautui uuden puolisonsa kanssa. He asuivat Lempäälässä. Pari sai tyttären syksyllä 2014 ja vaimo haki avioeroa kesällä 2018.
E. K. Saarinen
E. K. Saarinen oli suomalainen runoilija ja arkkiveisujen tekijä.
Lucio Ceccarini
Lucio Ceccarini (13. joulukuuta 1930 Rooma – 14. heinäkuuta 2009) oli italialainen vesipalloilija ja olympiamitalisti.
Ceccarini kuului Italian olympiapronssia voittaneeseen joukkueeseen Helsingissä 1952. Hänen Andrea-poikansa kilpaili uinnissa olympiatasolla ja Enrico-poika pelasi vesipalloa Italian pääsarjassa. Ceccarini kuoli sairastettuaan pitkään 78-vuotiaana 14. heinäkuuta 2009.
Elinan surma (ooppera)
Elinan surma on Oskar Merikannon toinen, vuonna 1910 valmistunut viisinäytöksinen ooppera, joka perustuu Elinan surma-kansanrunoon. Varsinaisen libreton kirjoitti Jalmari Finne pohjaten sen Gustaf von Numersin vuonna 1891 kansanrunosta tekemään näytelmään. Finne lisäsi librettoon myös omia runojaan ja häälauluja Kantelettaresta. Verrattuna säveltäjän ensimmäiseen oopperaan Pohjan neitiin on ooppera hyvin dramaattinen ja säveltäjä itse kuvaili sitä sanoen:
Teoksessa musiikki ei vie tehokkaasti dramaattisia eteenpäin vaan pikemminkin säestää niitä ja teoksesta puuttuu sinfonista jatkuvuutta. Teos esitettiin viisi kertaa Helsingissä ja muun muassa Savonlinnan toisilla oopperajuhlilla vuonna 1913.
Samaa aihetta käsittelee myös Jukka Linkolan ooppera Elina Pentti Saaritsan librettoon.
Missä miehet ratsastaa
Missä miehet ratsastaa on Teräsbetonin esittämä kappale, joka valittiin edustamaan Suomea vuoden 2008 Eurovision laulukilpailussa. Kappale sai Suomen finaalissa 38,9 prosenttia annetuista äänistä. Teräsbetoni pääsi kappaleella euroviisujen finaaliin ja tuli 22:nneksi 35 pisteellä. Se on ensimmäinen single Myrskyntuoja-albumilta ja sisältää akustisen bonuskappaleen "Kaukaiset tulet", jota ei ole levyllä. Single julkaistiin 25. helmikuuta internetissä ja CD-singlenä 27. helmikuuta 2008. Kappaleesta on julkaistu myös musiikkivideo.
Singlen kappaleet
thumb|left|250px|Teräsbetoni 1. semifinaalissa.
Isotuulenkala
Isotuulenkala (Hyperoplus lanceolatus, syn. Ammodytes lanceolatus) on vihertävänsininen, 20–30 cm pitkä solakka meressä elävä kala. Sen levinneisyysaluetta on Koillis-Atlantti. Itämeren eteläosissa isotuulenkala on varsin runsaslukuinen. Suomen rannikolla sen esiintyminen painottuu Suomenlahden lisäksi Ahvenanmaalle ja Saaristomereen.
Isotuulenkala syö nuorena planktonia ja täysikokoisena pikkukaloja, kuten pieniä silakoita, kilohaileja, kuoreita, piikkikaloja sekä tokkoja. Tuulenkalat muodostavat vastaavasti ravintoa turskalle, lohille, taimenille ja monille muille kaloille. Linnuista etenkin riskilät, tiirat, lunnit ja kiislat syövät tuulenkaloja. Muilla vesillä myös pienet valaat syövät tuulenkaloja. Isotuulenkalan voi helposti sekoittaa pikkutuulenkalaan – eroja on koon lisäksi luuston rakenteessa.
Isotuulenkalat liikkuvat yksittäin tai pienissä parvissa, ja ne suosivat hiekkapohjaisia vesiä. Ne pystyvät paetessaan kaivautumaan erittäin nopeasti hiekkaan. Talvisin ne vetäytyvät syvempiin vesiin, ja niitä onkin tavattu jopa 50–60 metrin syvyydestä. Molempia tuulenkaloja saadaan saaliksi vahingossa silakan seassa.
Isotuulenkala kutee hiekkapohjalle 10–20 metrin syvyyteen. Mätimunat takertuvat hiekkaan ja voivat olla myös ohuen hiekkakerroksen peittämiä.
Seulasten ritarikunta
Kunnianosoitusta jaettiin kolmessa luokassa:
Korkeinta, I luokkaa, jaettiin ainoastaan hallitseville kuningattarille sekä miespuolisten hallitsijoiden tai valtiopäämiesten vaimoille.
Pagkalochóri
Pagkalochóri (, ; transl. myös Pangalochóri(on)) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kreetan saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Réthymnon kuntaan, Réthymnon alueyksikköön ja Kreetan alueeseen. Kylän väkiluku on 177 (vuonna 2011).
Pagkalochórin kylä sijaitsee noin 13 kilometriä itään Réthymnon kaupungista. Se on rakennettu noin 80 metrin korkeuteen merenpinnasta laskettuna. Kylän nimen on ehdotettu tulevan koko Págkalos-sukunimestä tai kylän vauraudesta (pan + kaló, ’Kaikki hyvin’). Varhaisin maininta kylästä on venetsialaisvallan ajalta vuodelta 1583. Kylän pääkirkko on omistettu Neitsyt Marian temppeliintuomiselle (Eisódia tis Theotókou).
Aiemmin kylä kuului Arkádin kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Réthymnon kunnan Arkádin kunnallisyksikköön.
Korppolaismäki
Korppolaismäki on kaupunginosa ja mäki Turussa, Aurajoen ja Pitkäsalmen yhtymäkohdassa Turun satamaa vastapäätä. Mäen huippu on 37 metriä merenpinnan yläpuolella. Korppolaismäki kuuluu keskustan suuralueeseen, ja naapurikaupunginosia ovat viides eli Itäranta pohjoisessa, Hirvensalon Lauttaranta lännessä, Pihlajaniemi etelässä ja Vähäheikkilä idässä.
pienoiskuva|vasen|Näkymä Korppolaismäen päältä Vähä-Heikkilän suuntaan, etualalla rintamamiestaloaluetta, vasemmalla Wärtsilän tehdas. pienoiskuva|vasen|Osa valkoisista rakennuksista kuuluu Korppolaismäen puoleiseen osaan [[Majakkaranta|Majakkarantaa. Edustan punertavat rakennukset ovat naapurikaupunginosa Itärantaa. ]] Korppolaismäen pienalueen väkiluku vuonna 2016 oli 378, joista suomenkielisiä oli 77,2%, ruotsinkielisiä 17,4% ja muita 5,4%. Kaupunginosa on kuitenkin pienaluetta suurempi, ja siihen kuuluu myös osa erikseen tilastoitavasta Majakkarannan alueesta.
Historia
Korppolaismäellä on ollut asutusta jo esihistoriallisina aikoina, ja Ruotsin vallan aikana Turun linnan piirittäjät kaivoivat mäelle taisteluvarustuksia. Eerik XIV:n hyökätessä ylivoimaisella sotajoukolla Turkuun, hän valloittikin ensin Korppolaismäen, mutta koki samalla suuria miesmenetyksiä. Eerik XIV oli 1570-luvulla vankina Turun linnassa. Kansan suussa kiertäneen rakkaustarinan mukaan hänen puolisonsa Kaarina Maununtytär asui tuolloin Korppolaismäessä sijainneessa mökissä, jotta voisi olla lähellä puolisoaan.
Mäelle nousi 1800-luvun lopulla kaavoittamaton työläiskaupunginosa, ja tältä ajalta peräisin olevat pientalot hallitsevat yhä mäen ilmettä. Mäen Aurajoen puoleinen ranta rakennettiin 1900-luvun alkupuolella telakka- ja laivateollisuusalueeksi. Alue liitettiin Kaarinasta Turkuun vuonna 1939. Laivanrakennusperinne katkesi vasta vuoden 2004 lopussa Wärtsilän siirrettyä Turun laivanmoottoritehtaansa Italian Triesteen.
Sotien jälkeen rakennettiin Korppolaismäen itäosiin rintamamiestaloalue. Uusinta rakennustoimintaa edustaa Turun Eteläranta, neljän korkealaatuisen kerrostalon ryhmä Korppolaismäen rinteessä. Tämän projektin yhteydessä Korppolaismäen kallioon louhittiin suuri parkkiluola. Tulevaisuudessa rakentaminen tulee keskittymään hylätylle telakka-alueelle Aurajoen rantaan.
Denys Sitšynskyi
Denys Sitšynskyi,, (2. lokakuuta 1865 Kljuvyntsi, Husjatynin piiri, Galitsia – 6. kesäkuuta 1909 Stanyslaviv nyk. Ivano-Frankivsk) oli ukrainalainen säveltäjä, kapellimestari ja opettaja.
Sitšynskyi opiskeli 1888–1891 musiikkia Ternopilissä ja Lvivin konservatoriossa ja organisoi Bojan-kuoroyhdistyksen usealle paikkakunnalle. Hän asui vuodesta 1899 Stanyslavivssa, jonne hän perusti musiikkikoulun ja musiikin julkaisua varten Muzytšna Biblioteka -yhdistyksen. Hän oli Laulu- ja musiikkiseurojen liiton perustajia.
Sitšynskyin katsotaan olevan ensimmäinen ammattimaisen koulutuksen saanut ukrainalainen säveltäjä Galitsiassa. Hänen säveltämänsä oopperan Roksoljana libreton ovat kirjoittaneet Volodymyr Lutsyk ja Stepan Tšarnetskyi (1908). Hän on säveltänyt sinfonia- ja kamariorkestereille, pianosooloja, kuoromusiikkia, liturgian ja parikymmentä taidelaulua ukrainalaisten runoilijoiden teksteihin sekä sovittanut kansanlauluja. Sitšynskyin taidelaulut on Ukrainian Art Song Project julkaissut 2016 Kanadassa.
Stefanija Pavlyšyn on kirjoittanut Denys Sitšynskyin elämäkerran (1956, 2. p. 1980).
Ylityö
Ylityö on säännöllisen työajan lisäksi tehtävää työtä, jota tehdään työnantajan aloitteesta. Säännöllinen työaika tarkoittaa työaikalaissa määriteltyä päivittäistä, viikoittaista tai jaksoittaista säännöllistä työaikaa. Ylityö ei siis pidä sisällään kaikkea työtä, jota työntekijä tekee tavanomaisen, työvuoroluettelossa tehtävän tuntimäärän yli. Ylityö voi olla vuorokautista, viikoittaista tai jaksoittaista ylityötä riippuen siitä, miten työ on järjestetty. Työntekijän omasta aloitteesta tekemä säännöllisen työajan yli menevä työ ei ole ylityötä.
Työntekijällä on oikeus kieltäytyä ylitöistä ja suostumuksen ylityöhön voi antaa vain kullekin erityiselle kerralle tai lyhyelle ajanjaksolle. Ylityön määrää lyhyellä aikavälillä rajoittavat vain säädökset vuorokautisesta ja viikoittaisesta lepoajasta, joten ylityötä voi lyhyen aikaa tehdä hyvinkin paljon. Neljän kuukauden ajanjaksolla ylityön määrä saa olla korkeintaan 138 tuntia, kalenterivuodessa korkeintaan 250 tuntia tai paikallisesti sopien 330 tuntia ylittämättä kuitenkaan 138 tuntia neljän kuukauden ajanjaksolla.
Ylitöistä maksetaan työntekijälle ylityökorvaus, joka on 50 % vuorokautisen ylityön kahdelta ensimmäiseltä tunnilta ja 100 % sitä seuraavilta tunneilta. Viikoittaisesta ylityöstä maksetaan 50 % korotus. Ylityön tai osan siitä voi korvata myös vastaavalla palkallisella vapaa-ajalla, jonka ajankohdasta on sovittava työnantajan ja työntekijän välillä. Työsopimuksessa voidaan lisäksi sopia, että johtavassa asemassa tai työnjohdollisessa asemassa olevan henkilön ylityön voi korvata myös kiinteällä kuukausikorvauksella. Valtakunnallisessa työehtosopimuksessa voidaan poiketa ylityökorvauksen määrästä, sen muuttamisesta vapaa-ajaksi sekä sen korvaamisesta kuukausikorvauksella. Käytännössä työehtosopimuksissa on poikettu laista sekä työntekijän eduksi että haitaksi.
Hydrostachyaceae
Tuntomerkit
Kasvit ovat upoksissa kasvavia yksivuotisia tai monivuotisia ruohoja, joiden juuret ovat jälkijuuria. Lehdet ovat järjestyneet kierteisesti ruusukkeiksi ja ovat monimutkaisesti liuskoittuneet ja korvakkeelliset. Kukinto on tähkämäinen, ja siinä on yksineuvoisia kukkia; kasvit ovat kaksi- tai harvemmin yksikotisia. Kukat ovat kehättömiä. Hedekukissa on kaksi hedettä. Hedelmä on liiteluomainen kota, jossa on vähäpätöisen pieniä ja limapintaisia siemeniä. Siemenet ovat kokonaan tai lähes ravintovarastottomia. Kromosomiluku n = 10–12.
Levinneisyys
Lajit kasvavat Keski- ja Etelä-Afrikassa sekä Madagaskarilla.
Lajeja
Lajeja:
Iria (Liguria)
Iria (lat.; ) eli Forum Julii oli antiikin aikainen kaupunki Liguriassa Italiassa. Se sijaitsi nykyisen Vogheran kaupungin paikalla.
Maantiede
Iria sijaitsi Ligurian sisäosissa Dertonasta Placentiaan johtaneella tiellä, itinerariumeiden mukaan 10 roomalaisen mailin eli noin 15 kilometrin päässä Dertonasta. Kaupunki oli rakennettu Iria- tai Hiria-joen (nyk. Staffora) varrelle. Irian kautta kulkivat osin saamaa reittiä kulkeneet Via Postumia, Via Aemilia Scauri ja Via Julia Augusta.
Historia
Iria oli alun perin liguurien asutus roomalaisia edeltäneeltä ajalta. Sen vaiheista tiedetään antiikin lähteistä vain vähän. Kaupungin mainitsevat Plinius vanhempi ja Klaudios Ptolemaios. Ptolemaios sanoo sen kuluneen taurinien alueisiin, mutta tämä on virhe, sillä he asuivat lännempänä. Kaupungin asukkaasta käytettiin etnonyymiä Iriensis.
Eräässä piirtokirjoituksessa esiintyy kaupungin nimi Colonia Forum Julium Iriensium. Tämän perusteella vaikuttaisi, että Iriasta olisi tehty läheisen Dertonan tavoin roomalainen colonia eli sotilassiirtokunta Julius Caesarin kuoleman jälkeen, oletettavasti Augustuksen aikana, jolloin se olisi saanut toisen nimen Forum Julii. Piirtokirjoituksen lukutapa on kuitenkin ollut kiistanalainen, eikä mahdollisesta coloniasta ole tietoa missään muussa lähteessä.
Myöhäisantiikin ja keskiajan taitteessa asutus taantui pelkäksi kyläksi. Se tunnettiin nimellä Vicus Iriae ja sittemmin Viqueria. Nykyisen Vogheran nimi on muuntunut näistä.
Rakennukset ja löydökset
Kaupungin paikalta on löydetty joitakin jäänteitä roomalaisaikaa edeltävältä ajalta, sekä muun muassa Augustuksen ajalle ajoitetun roomalaisen forumin jäänteitä.
Pikkutuulenkala
Pikkutuulenkala (Ammodytes tobianus) muistuttaa suuresti isotuulenkalaa, mutta jää alle 15 sentin mittaiseksi. Se elää kaikilla Suomen merenrannikoilla isotuulenkalaa runsaslukuisempana, mutta on yleisempi Itämeren eteläisemmissä osissa. Tuulenkalojen elintavat ovat huonosti tunnetut, mutta ne ovat tärkeitä lajeja meriekosysteemeissä. Tuulenkalat ovat tärkeää ravintoa monille merilinnuille ja petokaloille.
Tuulenkala-nimitys tulee siitä, että kala joutuu kovan tuulen aikana rantavesiin, jossa se voi joutua verkkoon, nuottaan tai trooliin silakan seassa. Suomessa tuulenkaloja tavataan eniten alkukesästä, sillä ne viettävät talven Itämeren syvänteissä. Kesäisin pikkutuulenkalat oleskelevat enimmäkseen matalissa hiekkapohjaisissa vesissä. Varsinaisessa merivedessä ne liikkuvat tiheinä ja suurina parvina. Suomen vesialueilla ei ole tavattu suuria pikkutuulenkalaparvia, pieniä kyllä.
Onni Närvänen
Suomen ammattiyhdistysliikkeen hajaannuksen kaudella 1960-luvulla Närvänen piti Suomen Metallityöväen Liiton koossa. Hänen puheenjohtajakaudellaan liitto rakennutti Helsingin Hakaniemeen toimipaikakseen Metallitalon, jonka rakennuskustannukset ajoivat liiton joksikin aikaa suuriin talousvaikuksiin. Osin tästä syystä Närvänen joutui eroamaan liiton johdosta vuonna 1967.
Ville Nylund
Nylundin kasvattajaseura on Oulun Luistinseura, jossa oli 90-luvun vaihteessa koossa myöhemmin ammattijalkapallossa merkittäväksi osoittanunut nelikko (Nylund, Nurmela, Niemi ja valmentaja Malinen). Hän pelasi aikuisten tasolla uransa aikana FC Oulussa, FC 1991:ssa, FF Jarossa ja viimeisimpänä Helsingin Jalkapalloklubissa, jonne hän siirtyi vuonna 1997. Ville Nylund oli HJK:n pitkäaikainen kapteeni.
Pelaajauransa jälkeen Ville Nylund on toiminut muun muassa toiminnanjohtajana HJK ry:ssä. Sieltä hän siirtyi Suomen Palloliittoon, jossa aloitti kilpailutoiminnan tuotepäällikön tehtävässä 17. maaliskuuta 2008. Nylundin tehtäviin kuuluu muun muassa Suomen cupien, naisten jalkapalloliigan sekä Ykkösen kilpailutoiminnan kehittäminen. Lisäksi Nylund on naisten 2009 EM-kilpailuissa Olympiastadionin keskusjohtaja.
William Fields
William Beauford Fields (6. elokuuta 1929 Forsyth, Georgia – 20. marraskuuta 1992 Gainesville, Georgia) oli yhdysvaltalainen soutaja ja olympiavoittaja.
Fields voitti kahdeksikossa olympiakultaa Helsingissä 1952.
Fjodorovkan piiri
Fjodorovkan piiri on kunnallinen itsehallintoalue Baškortostanin lounaisosassa Orenburgin alueen vastaisella rajalla. Piirin hallinnollinen keskus, Fjodorovkan kylä, sijaitsee 200 kilometriä pääkaupungista Ufasta etelään. Piiri perustettiin vuonna 1935, ja siihen kuuluu nykyisin 14 maalaiskuntaa (kyläneuvostoaluetta).
Fjodorovkan piirin pinta-ala on 1 691 km². Piirin asukasluku on noin 20 000 ja asukastiheys 11,8 asukasta/km². Suurimmat etniset ryhmät ovat tataarit, venäläiset, baškiirit ja mordvalaiset.
Avoin innovaatio
Avoin innovaatio on professori Henry Chesbrough'n konseptoima termi. Hän työskentelee Open Innovation Centerissä Kalifornian yliopistossa Berkeleyn kampuksella.
Yritykset ovat alkaneet etsiä uusia toimintatapoja innovaatioprosessiensa tehokkuuden ja tuottavuuden parantamiseksi. Niitä ovat muun muassa niin aktiivinen ideoiden ja teknologioiden etsintä yrityksen ulkopuolelta kuin yhteistyö toimittajien ja kilpailijoiden kanssa asiakkaiden arvon luomiseksi. Yksi tärkeä piirre on yrityksen strategiaan sopimattomien ideoiden ja teknologioiden jatkokehitys tai lisensointi. Avoin innovaatio on toimintatapa joka vastaa edellä mainittuihin haasteisiin.
Innovaatiotyypit voidaan jakaa kolmeen luokkaan: sisäänpäin suuntautuva, ulospäin suuntautuva ja yhteistyöhön perustuva innovaatio. Avoin innovaatio määrittelee mikä yrityksen ulkopuolinen tieto tulisi hyödyntää yrityksen toiminnassa ja mikä yrityksen sisäinen tieto tulisi ulkoistaa. Vastaavasti suljettu innovaatio rajoittaa sisäisen tiedon käytön ainoastaan yrityksen sisälle, eikä hyödynnä yrityksen ulkopuolella olevaa tietoa.
Erik Ode
Erik Ode (6. marraskuuta 1910 – 19. heinäkuuta 1983) oli saksalainen näyttelijä ja ohjaaja.
Oden tunnetuin rooli oli Der Kommissar -sarjassa Herbert Kellerinä vuosina 1968–1975. Hän on myös itse ohjannut kolme sarjan jaksoa.
Trietyyliortoformaatti
Trietyyliortoformaatti eli trietyyliortoformiaatti (C7H16O3) on ortoestereihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään reagenssina orgaanisen kemian synteeseissä.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö
Trietyyliortoformaattia valmistetaan natriumetoksidin ja kloroformin välisellä reaktiolla. Myös etanolin ja vetysyanidin välistä reaktiota voidaan käyttää. Trietyyliortoformaattia käytetään orgaanisen kemian synteeseissä. Yhdiste reagoi karbonyyliyhdisteiden kanssa muodostaen etyyliasetaaleja, karboksyylihappojen kanssa muodostaen estereitä ja diolien kanssa muodostaen alkeeneja. Yhdisteestä valmistetaan myös hartseja ja syaniiniväriaineita.
Rauno Lahtinen
Lahtinen väitteli filosofian tohtoriksi Turun yliopistossa vuonna 2005 väitöskirjalla ''Ympäristökeskustelua kaupungissa. Kaupunkiympäristö ja ympäristöasenteet Turussa 1890–1950''. Väitöskirja tarkastelee ympäristöasenteiden muuttumista sanomalehtiaineiston avulla. Tutkimus osoittaa mm. miten käsitys ympäristöstä muuttui sotien vaikutuksesta, ja että ympäristötietoisuus syntyi vähitellen jo 1900-luvun alkupuoliskolla. Kaupunkiympäristön historian dosentuurin Lahtinen sai vuonna 2007.
Lahtinen tunnetaan erityisesti Turun historiaa käsittelevistä teoksistaan. Esimerkkinä mainittakoon tähän mennessä viisiosainen kirjasarja Turun puretut talot, joka kertoo useiden satojen keskusta-alueelta purettujen talojen tarinat. Yhdessä Hannu Laaksosen kanssa kirjoitettu Kävely puistojen Turussa, joka on yksi kolmesta Lahtisen ”kävelykirjasta”, palkittiin vuoden 2009 parhaana kotiseututietokirjana. Turkuseura ry valitsi Lahtisen kulttuuriturkulaiseksi vuonna 2016.
Kirjailijalle eivät ole vieraita myöskään monet tapakulttuuriimme liittyvät aiheet. Hän on perehtynyt kirjoissaan mm. tupakan ja saippuan kulttuurihistoriaan sekä kirjoittanut suomalaisen sisun ja Sisu-pastillin tarinan. Lahtinen oli myös mukana käsikirjoittamassa Jouko Aaltosen ohjaamaa dokumenttielokuvaa Taistelu Turusta (2011).
Polyteekkarifilmi
Suomi-Filmi valmisti vuonna 1958 fiktioelokuvan, jonka nimi on niin ikään Polyteekkarifilmi. Polyteekkarimuseon tilaaman 26-minuuttisen mustavalkoisen mykkäelokuvan ohjasivat Ragnar Dunckers ja Rafael Roos.
Sisältöseloste
Prologina ja erikoisuutena Polyteekkarifilmissä on urheilumontaasi. Elokuvaan on sijoitettu myös runsaasti "estotonta Suomi-mainontaa". Lisäksi siinä on näkymiä muun muassa teekkarihallituksen istunnosta ja teekkarien yleiskokouksesta. Polyteekkarifilmin näytelmäelokuvamuotoinen tarina on jaettu kuuteen osaan:
Huomioita
Elokuva kuvattiin talvella 1924 ympäri Helsinkiä, kuten Korkeavuorenkadun paloaseman tornissa. Unioninkadulla suurkirkon tienoilla kuvattiin puolestaan teekkarien reklaamikulkuetta.
Enemmistö Polyteekkarifilmin esiintyjistä oli teekkareita ja heidän tyttöystäviään. Ammattilaisurheilijoita elokuvassa edustivat tuolloin 27-vuotias juoksijalegenda Paavo Nurmi sekä pikaluistelija Clas Thunberg, ensimmäinen yleisurheilun suomalainen olympiavoittaja Verner Järvinen ja taitoluistelijapariskunta Ludovika ja Walter Jakobsson.
Käsikirjoittaja Viljo Castrénista tuli sittemmin Teknillisen korkeakoulun vesirakennuksen professori. Toinen käsikirjoittaja Rafael Roos taasen työskenteli kuvaajana omassa lyhytelokuvavalmistamossaan ja valokuvaamossaan Foto-Roosissa. Polyteekkarifilmin televisioesitysoikeus on Yleisradiolla.
David Groh
David Lawrence Groh (21. toukokuuta 1939 – 12. helmikuuta 2008) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän esiintyi Joe Gerardin roolissa 1970-luvun sarjassa Rhoda, jonka tähtenä oli Rhodan roolissa Valerie Harper. 1980-luvulla Grohilla oli rooli General Hospital -sarjassa.
Groh syntyi New Yorkin Brooklynissä ja valmistui Brooklyn Technical High Schoolista sekä Brownin yliopistosta. Hän kuoli munuaissyöpään Los Angelesissa, Kaliforniassa 68-vuotiaana. Hänellä oli poika Spencer.
Ilmari Peitsalo
Oiva Ilmari Peitsalo (20. joulukuuta 1901 Rauma – 29. kesäkuuta 1961 Naantali) oli suomalainen näyttelijä ja näytelmäkirjailija.
Peitsalo aloitti uransa vuonna 1919 Porin Työväen Teatterissa. Vuosina 1920–1925 hän oli Turun Työväen Teatterissa, 1926–1927 Viipurin Näyttämöllä, 1928 Imatran Työväen Teatterin johtajana, 1929–1930 Viipurin Työväen Teatterissa ja 1931–1935 Turun sosialidemokraattisen piirijärjestön näytelmäohjaajana, jonka jälkeen hän oli kuolemaansa saakka Turun Teatterin ja sen seuraajan Turun kaupunginteatterin palveluksessa. Vuonna 1938 Peitsalo aloitti Turun teatterin taloudenhoitajana, ja jatkoi samassa tehtävässä vuodesta 1946 lähtien kaupunginteatterissa. Peitsalo teki myös pieniä rooleja kahdeksassa elokuvassa. Hän kuoli kesäkuussa 1961 Naantalissa Luonnonmaan saaressa.
Ilmari Peitsalon puolisoita olivat näyttelijä Ragnhild Leino ja kuiskaaja Ida Miettinen. Ilmarilla ja Idalla oli kolme lasta, joista keskimmäinen oli näyttelijä Eila Peitsalo. Peitsalon isä oli kansanedustaja Otto Peitsalo ja hänen sisaruksistaan tunnettu on toimitusjohtaja Kalervo Peitsalo.
Boccia kesäparalympialaisissa 2020
right|220px Bocciassa kilpailtiin Tokion paralympialaisissa 2020 10. kertaa. Bocciakilpailut pidettiin Ariake Gymnastics Centressä. Kilpailut käytiin 28. elokuuta – 4. syyskuuta 2021. Bocciassa kilpailtiin seitsemässä lajissa, jotka kaikki on sekakilpailuja. Yhteensä urheilijoita bocciaan osallistui 116.
Menestynein maa oli Slovakia, jonka urheilijat saavuttivat kaksi kultamitalia. Thaimaalaiset ja japanilaiset urheilijat saavuttivat yhteensä kolme mitalia kumpikin.
Karsinnat
Yhdestä maasta sai osallistua korkeintaan yksi pari tai joukkue pari- ja joukkuekilpailuihin. Yksilökilpailuissa ei ollut samanlaista rajoitusta. Joukkue- ja parikilpailuihin oli muutama karsintatapa: isäntämaa Japanille annettiin yksi paikka jokaiseen kilpailuun. Näiden lisäksi kolme alueellisesti (Eurooppa, Aasia/Osenia, Amerikka/Aasia) parasta joukkuetta tai paria pääsi suoraan paralympialaisiin. Kuusi paria tai joukkuetta valittiin rankingin perusteella. Joukkue- ja parikilpailuihin osallistui 10 paria tai joukkuetta. Yksilökilpailuihin osallistui 20 tai 24 urheilijaa. Alueellisista kilpailuista pääsi kolme urheilijaa, kolme valittiin yksilörankingin peruteella (vain sellaiset urheilijat, jotka edustivat maata, jotka eivät kilpaile pari- tai joukkuekilpailuissa), 3 tai 7 urheilijaa valittiin pari/joukkuerankingin perusteella ja yksi nainen rankingin perusteella maista, jotka eivät osallistu joukkuekilpailuun. Jokaisesta joukkuekilpailuun osallistuvasta maasta yksi urheilija sai osallistua yksikökilpailuun.
Mitaliyhteenveto
{|
Carlo Peretti
Carlo Peretti (5. maaliskuuta 1930 Firenze – 1. kesäkuuta 2018 Marciana Marina) oli italialainen vesipalloilija ja olympiamitalisti.
Peretti kuului Italian olympiapronssia voittaneeseen joukkueeseen Helsingissä 1952. Hän kuoli Elban saarella Marciana Marinassa 88-vuotiaana 1. kesäkuuta 2018.
Jadeiitti
Jadeiitti on pyrokseeniryhmään kuuluva mineraali, joka voi olla osana jadekorukivessä nefriitin kanssa. Jadeiittia käytetään myös sellaisenaan korukivenä. Sen nimi johtuu espanjankielisistä sanoista, jotka tarkoittavat lantiokiveä. Se on väriltään yleensä vihreän sävyinen, harmaa, violetti, ruskea tai oranssi, harvoin punasävyinen. Kun se kiiltää, se kiiltää lasin tai rasvan tavoin. Sitä esiintyy metamorfisten kivilajien yhteydessä. Kemiallinen kaava on Na(AlFe)Si2O6.
Historia
Jadeiitti tunnettiin jo neoliittisen kivikauden aikana. Muinaisessa Kiinassa sitä pidettiin valtiovallan symbolina. Myös muinaisten asteekki- ja mayaintiaanien tiedetään tunteneen jadeiitin.
Esiintyminen
Varhaisimmin löydettyjä jadeiittiesiintymiä on Kiinassa ja Myanmarissa. Sitä esiintyy merkittävissä määrin myös Yhdysvalloissa, Guatemalassa, Meksikossa, Kolumbiassa, Australiassa, Papua-Uudessa-Guineassa ja Uudessa-Seelannissa. Pieniä esiintymiä on Kazakstanissa, Venäjällä, Armeniassa, Grönlannissa ja Italiassa.
Työstäminen
Jadeiittia hiotaan pyöreäksi, gemmeiksi tai muiksi koruiksi.
Moisala
Moisala on sukunimi. Se on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
E. F. Juurmaa
Emil Ferdinand Juurmaa (3. huhtikuuta 1901 Viipuri – 10. maaliskuuta 1961 Helsinki) oli suomalainen uskonnollinen kirjailija.
Aulis Rytkönen
Taavi Aulis Rytkönen (5. tammikuuta 1929 Karttula – 16. huhtikuuta 2014 Helsinki) oli suomalainen jalkapalloilija. Hän oli Suomen ensimmäinen ulkomailla ammatikseen pelannut jalkapalloilija.
Rytkönen aloitti uransa aikuisten joukkueissa vuonna 1945 KuPSin paidassa. Hän edusti seuraa aina vuoteen 1952 asti, jolloin hän siirtyi ammattilaiseksi Toulouseen. Rytkönen edusti Toulousea kahdeksan kautta ja voitti seurassa Ranskan cupin. Vuonna 1960 hän teki paluun Suomeen ja siirtyi HJK:n pelaajavalmentajaksi. Kauden 1966 jälkeen Rytkönen lopetti aktiiviuransa ja on toiminut sen jälkeen HJK:n, HJK:n naisten, Suomen jalkapallomaajoukkueen ja Tikkurilan Palloseuran päävalmentajana.
Rytkösen kunniaksi pelattiin juhlaottelu vuonna 2009 Helsingissä. Ottelussa olivat vastakkain HJK:n ja KuPS:n entiset huippupelaajat. Peli päättyi 2–2-tasapeliin.
Anders Celsius
pienoiskuva|Sittemmin käytöstä poistettu Boeing 737, jonka pyrstöön Celsiuksen kuva oli maalattu.
Anders Celsius (27. marraskuuta 1701 Uppsala – 25. huhtikuuta 1744 Uppsala) oli ruotsalainen tähtitieteilijä. Celsius toimi Uppsalan yliopiston tähtitieteen professorina vuosina 1730–1744. Anders Celsiuksen tutkimukset kohdistuivat lähinnä meteorologiaan, revontuliin ja Maan magnetismiin.
Aulis Rytkönen
Jalkapallouran aloitus
Rytkösen ollessa kuusivuotias perhe muutti Syvänniemeltä Kuopioon. Siellä perhe asui Mölymäessä, jossa hän pelasi kavereidensa kanssa jalkapalloa. Toden teolla Rytkönen innostui jalkapallosta saatuaan joululahjaksi nahkaisen jalkapallon. Sitä käytettiin paljon, sillä monilla perheillä ei ollut varaa ostaa lapsilleen omia jalkapalloja. Rytkönen pelasi jalkapalloa kavereidensa kanssa talvella lumihangessa ja iltaisin Kuopion keskuskentällä. Lisäksi hän harjoitteli paljon tekniikkaa, ja sanoikin olleensa koko kaupunginosan innokkain harjoittelija.
Anders Celsius
Lapsuus
Celsius kuului Hälsinglandista kotoisin olevaan sukuun, jossa oli paljon tiedemiehiä. Hänen isänsä Nils oli tähtitieteilijä ja hänen äitinsä Gunilla oli tähtitieteilijän tytär. Hänen molemmat isoisänsä olivat professoreita Uppsalassa.
Aino (ooppera)
Aino on Erkki Melartinin säveltämä, vuonna 1912 valmistunut, Kalevalan runoihin 3 - 5 perustuva ooppera, jonka libreton kirjoitti Jalmari Finne. Oopperan musiikki on jonkin verran wagneriaanista, mutta melodista. Melartin itse kutsui teosta "kalevalaiseksi mysteeriksi", jossa on vertauskuvallinen mutta julistava teosofis-mystinen sisältö. Aino noudattaa wagneriaanista johtoaihetekniikkaa ja kaikki teoksen 22 johtoaihetta esitellään heti oopperan alkusoitossa. Teoksen musiikissa käytetään tyyliteltyjä kalevalaisia sävelmiä.