cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Karl-Gerät
Käyttö
Ensimmäiset neljä vaunua menivät itärintamalle, jossa ne saivat tulikasteensa valko-venäläistä Brestin kaupunkia vastaan elokuussa 1941. Niitä käytettiin myös Sevastopolia vastaan ja Varsovan kansannousun tukahduttamiseen. Karl-Gerätien tukena käytettiin yleensä ammusten kuljetuksesta varten muunneltuja Panzer IV -vaunuja. Kun sota Euroopassa läheni loppuaan, osa Karl-Geräteistä jäi venäläisten ja osa yhdysvaltalaisten käsiin. Ainoa säilynyt yksilö on kuudes vaunu, "Ziu", joka on nykyään esillä Kubinkan panssarimuseossa.
Aaro Hellaakoski
Aaro Antti Hellaakoski (vuoteen 1916 saakka Helaakoski, 22. kesäkuuta 1893 Oulu – 23. marraskuuta 1952 Helsinki) oli suomalainen runoilija, maantieteilijä ja maantieteen opettaja. Hän kirjoitti runoja, mutta myös proosaa ja esseitä. Runoilijana Hellaakoski oli modernismin uranuurtajia Suomessa. Maantieteilijänä hän julkaisi tieteellisiä tutkimuksia ja osallistui oppikirjojen kirjoittamiseen.
Elämä ja tuotanto
thumb|Aaro Hellaakoski keväällä 1913. Hellaakosken vanhemmat olivat lehtori Antti Rietrikki Helaakoski ja Aina Maria Lindman. Hänen nuorempi sisarensa oli taidemaalari Aira Helaakoski. Hellaakoski vietti pääosan lapsuus- ja nuorusvuosistaan Oulussa ja pääsi ylioppilaaksi 1913. Hän opiskeli Helsingin yliopistossa maantiedettä, eläin- ja kasvitiedettä sekä geologiaa ja mineralogiaa ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1919. Ensimmäisen runokokoelmansa hän julkaisi 1916. Hellaakoski väitteli 1928 tohtoriksi, geologian alalta ollut väitöskirja oli nimeltään Puulan järviryhmän kehityshistoria.
Hellaakoski toimi vakinaisena taide- ja kirjallisuusarvostelijana muun muassa Ajassa, Karjalan Aamulehdessä ja Iltalehdessä.
Hellaakosken elämänvaiheet muodostavat kolme jaksoa: vuosina 1916–1928 hän nousi Suomen runoilijoiden eturiviin ja väitteli tohtoriksi, vuosina 1928–1945 hän toimi maantieteilijänä ja vuodesta 1945 alkaen runoilijana. Runoilijana uran alku oli kivinen: Hellaakoski käytti vapaata runomittaa, sai julkaisuistaan pilkallistakin kritiikkiä ja ponnisteli samaan aikaan luonnontieteen opinnoissa. Ensimmäiset runot kuvaavat elämän tarkoituksen etsimistä, mutta seuraavissa kokoelmissaan Hellaakoski löysi rakkaus- ja luontolyriikan sekä pyrkimyksen kauneuteen. Vuonna 1928 ilmestynyt Jääpeili oli aikansa modernein suomalainen runoteos. Sen rytmiikka on vaihteleva vaikkakin silloisia mitallisuuskaavoja rikkova. Samaan aikaan hän oli kuitenkin päättänyt siirtyä tieteen pariin.
Hellaakoski työskenteli luonnonhistorian ja maantieteen opettajana eri kouluissa. Vuodesta 1927 Hellaakoski toimi opettajana Helsingin suomalaisessa tyttölyseossa (vuodesta 1935 Tyttönormaalilyseo). Oppilailtaan hän sai lempinimen ”Koukku”. Hän oli myös Helsingin yliopiston dosentti. Hellaakoski harrasti maalausta ja oli perehtynyt taidehistoriaan. Ensimmäisellä Italian-matkallaan hän hämmästytti Italian ja taidehistorian tuntemuksellaan lankonsa Wäinö Aaltosen, joka oli käynyt lukuisia kertoja Italiassa.
On useita syitä siihen, miksi Hellaakoski vuonna 1945 palasi runouden pariin. Ensimmäinen oli sota ja sen aiheuttama syyllisyydentunne, toinen tarve oman kirjailijaminän täydentämiseen. Hän löysi runoihinsa uusia teemoja: uskonnollinen tilitys, luonnonkuvaus ja rakkaus. Hän pystyi myös ilmaisussaan löytämään sen suuruuden, jota oli 35 vuotta sitten tavoitellut. Runokokoelma Sarjoja koostuu erillisistä ja vaihtelevarytmisistä runoista, jotka kuitenkin muodostavat kokonaisuuden. Teoksen realistisissa ja tarkoissa havainnoissa välittyy eletyn hetken ainutkertaisuus yliajallista taustaa vasten.
Avioliitosta kansakoulunopettaja Lempi Alina Aaltosen kanssa syntyi kaksi lasta, Katri (s. 1925) ja Eero (1929–2019), josta tuli hermo- ja mielitauteihin erikoistunut lääkäri.
Gran
Gran on Norjan kunta Opplandin läänissä. Kunnan rajanaapureita ovat pohjoisessa Søndre Land ja Vestre Toten, idässä Hurdal ja Nannestad, etelässä Lunner ja Jevnaker sekä lännessä Ringerike.
Kunnan taajamia ovat Gran/Ringstad (1429 as., 2007) ja Brandbu/Jaren (4329 as., 2007). Hallintokeskus on Jarenissa. Tammikuussa 2013 tehdyn väestönlaskennan mukaan koko Granin kunnassa oli 13 550 asukasta.
Media
Paikallislehti Hadeland ilmestyy kolmesti viikossa.
Iskar Stadium
Iskar Stadium on monikäyttöinen stadion Samokovissa Bulgariassa. Nykyään sitä käytetään enimmäkseen jalkapallossa PFC Rilski Sportist Samokovin kotikenttänä. Stadionille mahtuu 7 000 ihmistä.
Diastole
thumb|right|300px|Sydämen syklin tapahtumat. Keskellä diastole, jolloin kammiopaine (sininen käyrä) on pienimmillään. Diastole eli lepovaihe on toinen sydämen toimintavaiheista. Diastole on sydämen sykäysten välinen veltostumisvaihe, jonka aikana kammiot täyttyvät uudelleen verestä. Keuhkoista tulee hapekasta verta vasemman eteisen kautta vasempaan kammioon. Suuren verenkierron laskimoista virtaa verta oikean eteisen kautta oikeaan kammioon. Diastolen päätyttyä alkaa sen vastakohta systole, eli supistumisvaihe.
Diastolen aikaiset tapahtumat sydämessä
Diastole alkaa, kun kammioiden supistusvaihe loppuu ja veltostumisvaihe alkaa. Kammio-valtimoläpät sulkeutuvat ja kammiopaine laskee alle eteisissä olevan paineen. Tämän seurauksena eteis-kammioläpät avautuvat ja eteisiin kertynyt veri pääsee siirtymään kammioihin.
Diastolen toisen kolmanneksen aikana kammioiden ja eteisten paine-erot ovat tasoittuneet. Kammioihin tulee vain vähän verta suoraan laskimoista eteisten läpi.
Kammiodiastolen kolmannessa vaiheessa eteiset supistuvat (eteissystole) ja täyttävät kammioita lisää. Noin 20-30 % täyttymisvaiheen aikaisesta verestä tulee kammioihin eteissupistusten aikana.
Yhdysvaltain merijalkaväen komentaja
Komentajan nimittää presidentti nelivuotiskaudeksi ja senaatin enemmistön tulee hyväksyä nimitys.
Nykyinen komentaja on kenraali Robert B. Neller.
Kim Jae-gyu
Kim Jae-gyu (Hangul: 김재규, hanja: 金載圭, 6. maaliskuuta 1926 – 24. toukokuuta 1980) oli Etelä-Korean keskustiedustelupalvelun (중앙정보부; KCIA) johtaja presidentti Park Chung-heen diktatuurin aikana.
Hän ampui presidentti Parkin, joka oli hänen läheinen ystävänsä, 26. lokakuuta 1979. Murha sattui aikana, jolloin Parkin hallitusta vastaan mellakoitiin väkivaltaisesti. Ampumista kuvattiin aluksi vahingoksi, mutta myöhemmin sen sanottiin olleen hyvin suunniteltu salamurha. Kim teloitettiin.
Giorgio Tozzi
Giorgio Tozzi (s. 8. tammikuuta 1923, Chicago, Illinois – 30. toukokuuta 2011) oli yhdysvaltalainen oopperalaulaja, äänialaltaan basso.
Tozzi opiskeli DePaulin yliopistossa Rosa Raisan, Giacomo Riminin ja John Daggett Howellin johdolla, vaikka hänen alkuperäinen aikomuksensa oli opiskella biologiaa. Hän debytoi oopperalaulajana vuonna 1948 Tarquiniuksen roolissa Benjamin Brittenin oopperassa Lucretian raiskaus.
Tozzi esiintyi musikaalissa The Most Happy Fella, joka nähtiin televisiossa vuonna 1980. Hän julkaisi vuonna 1992 myös romaanin The Golem of the Golden West. Hän oli vuosia Metropolitan-oopperan näkyvimpiä hahmoja. Hän toimi vuoteen 2006 saakka professorina Jacobs School of Musicissa Indianassa.
Tozzi kuoli 30. toukokuuta 2011 Bloomingtonissa, Indianassa. Hänen poikansa mukaan kyseessä oli sydämenpysähdys.
Francesco Petrarca
pienois|pysty|Petrarca freskossa noin vuodelta 1450. Galleria degli [[Uffizi, Firenze, Italia. Andrea di Bartolo di Bargilla (noin 1423–1457).]] Francesco Petrarca (20. heinäkuuta 1304 Arezzo – 19. heinäkuuta 1374 Arquà) oli italialainen runoilija, renessanssifilosofi ja humanisti. Häntä pidetään Danten ohella ”renessanssin isänä”. Myöhemmät humanistit pitivät Petrarcaa usein ensimmäisenä humanistina ja esikuvanaan.
Petrarcaa pidetään ensimmäisenä modernina runoilijana. Hän korosti yksilöllisyyttä. Ajattelussaan hän korosti erityisesti erilaisten viestintätaitojen tärkeyttä. Näihin taitoihin kuului esimerkiksi kielten opiskelu ja retoriikka. Muiden uusien humanistien tavoin Petrarcan ajattelu perustui suurelta osin antiikin kulttuuriin, mistä hän korosti erityisesti Platonia.
Elämä
Petrarca syntyi Arezzossa notaarin pojaksi. Hän vietti varhaislapsuutensa Incisan kylässä Firenzen lähellä. Mustat guelfit olivat karkottaneen hänen isänsä Ser Petraccon Firenzestä vuonna 1302 yhdessä Danten kanssa. Petrarca vietti suuren osan varhaisesta elämästään Avignonissa ja lähellä sijaitsevassa Carpentrasissa, johon hänen perheensä seurasi paavi Klemens V:tä, joka muutti sinne vuonna 1309 Avignonin vankeuden alussa.
Petrarca opiskeli Montpellierissä (1316–1320) ja Bolognassa (1320–1326), jossa hänen isänsä vaati häntä lukemaan lakia. Petrarca oli kuitenkin kiinnostuneempi kirjoittamisesta ja latinankielisestä kirjallisuudesta. Kun hänen isänsä kuoli vuonna 1326, Petrarca palasi Avignoniin, jossa hän työskenteli useissa kirkollisissa viroissa. Tämä työ mahdollisti sen, että hän saattoi käyttää paljon aikaa kirjoittamiseen. Petrarca nousi tunnetuksi ensimmäisellä laajamittaisemmalla teoksellaan Africa. Se on eeppinen latinankielinen teos, joka kertoo roomalaisesta kenraalista Scipio Africanuksesta.
pienois|vasen|pysty|Petrarcan patsas Firenzessä Uffizin edustalla. Kirjoituksessaan Nousu Ventoux’n vuorelle Petrarca kertoo kiivenneensä 26. huhtikuuta 1336 veljensä ja kahden palvelijansa kanssa Mont Ventoux’n (1 909 metriä) laelle. Tuohon aikaan ei ollut tavallista kiipeillä vuorille pelkästään huvin vuoksi. Niinpä päivämäärää pidetään alppikiipeilyn syntymäpäivänä ja Petrarcaa (Petrarca alpinista) lajin ”isänä”.
Myöhemmin elämässä Petrarca matkusteli Pohjois-Italiassa kansainvälisenä tutkijana ja runoilijadiplomaattina. Petrarcan kirkollinen ura ei mahdollistanut avioliittoa, mutta hänellä oli kaksi lasta naiselta tai naisilta joita jälkimaailma ei tunne. Poika Giovanni syntyi Avignonissa vuonna 1337 ja tytär Francesca Vauclusessa vuonna 1343. Giovanni kuoli ruttoon vuonna 1361. Francesca nai Francescuolo da Brossanon, joka nimettiin myöhemmin Petrarcan testamentin toimeenpanijaksi. Vuonna 1362, hieman Petrarcan tyttärentyttären Elettan syntymän jälkeen, he liittyivät hänen seuraansa Venetsiassa paeten kaikkialla Euroopassa riehunutta ruttoa. Toinen lapsenlapsi Francesco syntyi vuonna 1366, mutta kuoli ennen toista syntymäpäiväänsä.
Petrarca asettui noin vuonna 1367 Padovaan, jossa hän vietti lopun elämäänsä omistautuneena uskonnolliselle mietiskelylle. Hän kuoli Arquàssa Euganean kukkuloilla 19. heinäkuuta 1374.
Laura ja runous
pienois|Marie Spartali Stillman, Petrarcan ja Lauran ensimmäinen kohtaaminen Sainte-Claire d’Avignonin kirkossa, 1889. Laura-nimisen naisen näkeminen Vuonna 1327 Sainte-Claire d’Avignonin kirkossa herätti hänessä elinikäisen rakkauden, josta hän kertoi 366 runoa käsittelevässä runokokoelmassaan Rime sparse (’Hajanaisia riimejä’). Petrarcan tyyliä kopioivat myöhemmän renessanssin runoilijat antoivat teokselle nimen Canzoniere (’Laulukirja’, suom. valikoima Sonetteja Lauralle). Runojen Laura on saattanut olla Hugues de Saden vaimo ja markiisi de Saden esiäiti Laura de Noves. Hänen on myös väitetty olleen keksitty tai salanimen takana oleva henkilö, erityisesti koska nimi ”Laura” on kielellisesti sukua runollisille ”laakereille” (laurel) joita Petrarca himoitsi. Petrarca kuitenkin itse kielsi tämän aina. Hänen tarjoamansa realistinen kuva eroaa trubaduurien ja minne-laulajien kliseisistä kuvauksista. Lauran läsnäolo tuottaa Petrarcalle suunnatonta iloa, mutta tunteiden yksipuolisuus aiheuttaa sietämättömän kaipauksen. Laurasta ei anneta täsmällisiä kuvauksia muuten kuin, että hän on ihastuttava katsella, vaaleahiuksinen ja käyttäytyy vaatimattomasti mutta arvokkaasti.
Ágætis byrjun
Ágætis byrjun on islantilaisen post-rock-yhtye Sigur Rósin kolmas studioalbumi, ja se on julkaistu vuonna 1999. Ágætis byrjun on nauhoitettu kesän 1998 ja kevään 1999 välisenä aikana, ja sen on tuottanut Ken Thomas. Siitä tuli Sigur Ròsin kansainvälinen läpimurtoalbumi niin kaupallisesti kuin kriitikkojenkin piirissä. Levy eroaa selkeästi yhtyeen edellistä albumista Von, sillä aiempi ”uni-pop” ja yhtyeen laaja sekä tunnelmallinen äänimaailma on korvattu Jónsi Birgissonin nyt jo legendaarisella kitaransoitolla (sähkökitara soitettuna sellon jousella) ja rikkaalla ja moninaisella orkestroinnilla.
Ruby Star
Ruby Star on Valko-Venäjän Minskissä toimiva rahtilentoyhtiö, joka on vuodesta 2002 lentänyt rahtilentoja sekä Valko-Venäjälle että ulkomaille. ICAO otti Ruby Starin jäsenekseen syyskuussa 2002. Yhtiön kalustoon kuuluu Antonov An-12 ja Iljushin Il-76-rahtikoneita, ja oman kalustonsa lisäksi se operoi myös An-22 ja An-124-rahtikoneita. Ruby Starin liiketoimintaan kuuluu myös An-12 ja Il-76-konetyyppien huolto ja rahdin tullauspalvelut.
Ágætis byrjun
Vaikka albumi julkaistiin vain pienelle fanipohjalle, se sai nopeasti radiojulkisuutta kotimaassaan. Niinpä se kohosi pikkuhiljaa ylöspäin albumilistoilla syksyllä 1999, päätyen viimein listan kärkisijalle useaksi viikoksi. Islannissa saavutettu yllätyssuosio aiheutti vahvaa ulkomaista kiinnostusta, ja levystä kirjoitettiin artikkeleita moniin tunnettuihinkin kansainvälisiin julkaisuihin. Internetissä albumista käytiin vilkasta keskustelua foorumeissa ja –blogeissa ja se saavutti hyviä arvosteluja kriitikoilta. Ágætis byrjun julkaistiin Britanniassa vuonna 2000 ja Amerikassa sen julkaisi 2001 FatCat Records.
Eggert Ólafsson
Eggert Ólafsson (1726–1768) oli islantilainen luonnontutkija ja runoilija. Hänen pääteoksensa on Reise igiennem Island, Islannin luonnonsuhteista ja taloudellisista oloista tehty tutkimus, johon ainekset koottiin Islannin halki tehdyllä matkalla 1752–1757 ja jolla perusteellisuutensa vuoksi oli myöhemminkin pitkään arvoa. Isänmaallisissa runoissaan (julkaistu vasta 1832) Eggert koetti herättää islantilaisten kansallistuntoa.
Ágætis byrjun
Kappaleesta "Viðrar vel til loftárása" tehtiin musiikkivideo, ja se sai laajaa tunnustusta. Ágætis byrjunin kappaleita löytyy myös elokuvien soundtrackeilta ; "Svefn-g-englar” muun muassa elokuvasta Vanilla Sky.
Albumin kymmenen laulua sisältävät viittauksia toisiinsa: levyn intro sisältää takaperin soitettuja osia levyn nimikappaleesta, ja viimeinen, ”Avalon”, "Starálfurin” instrumentaalisen siirtymän neljä kertaa hitaampana. Jouset "Starálfurissa” ovat jo itsessään palindromi; ne kuulostavat täsmälleen samalta etu – ja takaperin soitettuina. Ensimmäinen levylle nauhoitettu kappale oli albumin nimikappale, Ágætis byrjun. Viimeisteltyään version yhtye soitti sen ystävälleen, joka totesi sen olevan ”ihan hyvä alku”.
Sigur Rós kokosi ja liimasi Ágætis byrjunin ensimmäisen painoksen kannet itse. Kannen kuvan on piirtänyt Gotti Bernhöft.
Levyn jokainen kappale on laulettu islanniksi, paitsi "Olsen Olsen" jonka sanoitukset ovat vonlenskaa. Sigur Rósin seuraava albumi,, on nauhoitettu kokonaan tällä itse-tehdyllä kielellä.
Kappaleet
Albumin kansilehdissä ensimmäinen kappale on otsikoimaton, mutta yhtyeen kotisivut antavat sille nimen "Intro". Yhtyeen jäsenet käyttävät siitä joskus myös nimeä "Nujryb Siteaga" (Ágætis byrjun takaperin).
Francesco Petrarca
Laura ja runous
Lauralla ja Petrarcalla oli vain vähän jos lainkaan henkilökohtaisia yhteyksiä. Petrarcan Secretum-teoksen (suom. Salaisuuteni) mukaan Laura kieltäytyi siitä yksinkertaisesta syystä, että hän oli naimisissa toisen miehen kanssa. Petrarca kanavoi tunteensa rakkausrunoihin, jotka eivät olleet luonteeltaan ahdistelevia – hän osoitti kirjoituksissaan halveksuntaa miehille, jotka tavoittelivat naisia liian innokkaasti. Petrarca hioi ja täydellisti Lauralle osoitetuissa runoissaan siihen asti tuntemattoman sonettimuodon, ja petrarcalainen sonetti kantaa edelleen hänen nimeään.
Romantiikan ajan säveltäjä Franz Liszt sävelsi kolme Petrarcan soneteista (47, 104 ja 123) musiikiksi lauluäänelle, Tre sonetti del Petrarca, jotka hän myöhemmin siirsi soolopianolle osaksi sarjaa Années de pélerinage.
Bolesław Wieniawa-Długoszowski
Bolesław Wieniawa-Długoszowski (22. heinäkuuta 1881 – 28. kesäkuuta 1942) oli puolalainen kenraali ja diplomaatti. Wieniawa-Długoszowski otti osaa ensimmäiseen maailmansotaan, Puolan–Neuvosto-Venäjän sotaan ja toiseen maailmansotaan Lopulta hän kuoli tehtyään itsemurhan New Yorkissa Yhdysvalloissa.
Francesco Petrarca
Teokset
Petrarca tunnetaan parhaiten italiankielisestä runoudestaan: tunnetuimpina Sonetteja Lauralle ja Trionfi (’Triumfit’). Petrarca oli kuitenkin myös innostunut latinantuntija ja kirjoitti suurimman osan teoksistaan latinaksi. Hänen latinankieliset teoksensa ovat moninaisia, ja niihin kuuluu tieteellisiä teoksia, itsetutkiskelevia esseitä, kirjeitä ja runoutta. Näihin kuuluvat teokset Salaisuuteni (Secretum), joka on hyvin henkilökohtainen, syyllisyydentuntoinen dialogi Augustinuksen kanssa; De Viris Illustribus (’Kuuluisista miehistä’), sarja moraalisia elämäkertoja; Rerum Memorandarum Libri, keskeneräinen tutkielma kardinaalihyveistä; De Otio Religiosorum (’Uskonnollisesta joutenolosta’) ja De Vita Solitaria (’Yksinäisestä elämästä’), jotka ylistivät mietiskelevää elämää; De Remediis Utriusque Fortunae (’Lääke onneen’), itsehoitoteos, joka säilytti suosionsa satoja vuosia; Itinerarium (’Petrarcan opas Pyhään maahan’), matkaopas; Carmen Bucolicum, kahdentoista bukolisen runon kokoelma; sekä keskeneräinen eeppinen teos Africa (suom.).
Petrarca julkaisi myös useita niteitä kirjeitään, joista osa oli kirjoitettu hänen kauan sitten kuolleille historiallisille ystävilleen, kuten Cicerolle ja Vergiliukselle, sekä joukon vastustajia – kuten opettajia, skolastikkoja ja ranskalaisia – kohtaan suunnattuja herjauksia. Petrarcan teosten tarkkoja kirjoitusaikoja ei tunneta, koska hänellä oli tapana muokata tekstejä usein jälkeenpäin.
Bolesław Wieniawa-Długoszowski
Elämäkerta
thumb|vasen|Wieniawa-Długoszowski (taustalla) ja [[Józef Piłsudski (etualalla) valokuvassa vuodelta 1916.]]
Francesco Petrarca
Filosofia
Petrarcaa enemmän kuin juuri ketään muuta on kiitetty renessanssin keskeisen liikkeen, humanismin, innoittamisesta. Hän uskoi antiikin historian ja kirjallisuuden opiskelun tuottamaan suoraan moraaliseen ja käytännölliseen arvoon – eli inhimillisen ajattelun ja toiminnan tutkimiseen. Vaikka humanismi tulikin myöhemmin yhdistetyksi sekularismiin, Petrarca oli harras kristitty, eikä nähnyt ristiriitaa ihmiskunnan henkisen potentiaalin vapauttamisessa ja uskonnollisessa uskossa.
Petrarca oli syvästi itseään tutkiskeleva persoona, ja määräsi syntymässä olleen humanistisen liikkeen suuntaa pitkälle, sillä hänen teoksissaan käsitellyt sisäiset ristiriidat ja niissä esitetyt mietiskelyt tulivat myöhempien renessanssihumanistien ohjelmaksi, ja niistä väiteltiin yhtä mittaa seuraavat kaksisataa vuotta. Petrarca esimerkiksi painiskeli aktiivisen ja mietiskelevän elämän sopivan suhteen kanssa, ja taipui painottamaan yksinäisyyttä ja opiskelua. Myöhempi ajattelija ja poliitikko Leonardo Bruni puhui enemmän aktiivisen elämän, ”kansalaishumanismin”, puolesta. Seurauksena hämmästyttävän suuri joukko poliittisia, sotilaallisia ja uskonnollisia johtajia renessanssin aikana teroitti mieleensä ajatuksen, että heidän henkilökohtaisen kunnian tavoittelunsa tuli olla rakentunut klassisen esimerkin ja filosofisen mietiskelyn pohjalle.
Bolesław Wieniawa-Długoszowski
Varhainen ura
Bolesław Wieniawa-Długoszowski syntyi Maksymiwkassa nykyisen Ukrainan alueella 22. heinäkuuta 1881. Hän opiskeli lääketiedettä Lvivin yliopistossa valmistuen vuonna 1906 ja jatkoi opintojaan Pariisin taideakatemiassa, josta hän valmistui vuonna 1909. Vuonna 1909 Wieniawa-Długoszowski liittyi puolalaiseen kivääriseuraan ja ensimmäisen maailmansodanaikana vuosina 1914–1917 hän palveli puolalaisissa legioonissa. Syyskuussa 1915 Wieniawa-Długoszowskiista tuli Józef Piłsudskin avustaja ja vuonna 1917 hän valmistui upseerikoulusta Varsovassa. Vuonna 1917 puolalaisten legioonien joukossa syttyi niin sanottu valakriisi, kun Piłsudskin johtamat puolalaiset eivät suostuneet antamaan valaa keskusvaltojen Saksalle ja Itävalta-Unkarille. Wieniawa-Długoszowski tuki tukalaan tilanteeseen joutunutta Piłsudskia ja joutui pidätetyksi. Hänen sotilasarvonsa alennettiin alokkaaksi ja hänet lähetettiin Krakovaan.
Krakovassa Wieniawa-Długoszowski pakeni sotilassairaalasta, jonne hän oli päässyt esittämällä sairasta. Pakonsa jälkeen hän liittyi puolalaiseen sotilasliikkeeseen (Polska Organizacja Wojskowa eli POW). Wieniawa-Długoszowski nousi pian järjestön ylempään päällystöön. Maaliskuussa 1918 hänet lähetettiin ensin Ukrainaan, josta hänen oli tarkoitus matkustaa edelleen Ranskaan ja valvoa Józef Hallerin toimintaa Edward Rydz-Śmigłyn käskystä. Kesäkuussa 1918 Wieniawa-Długoszowski päätyi kuitenkin Ukrainassa bolševikkien pidättämäksi. Hänet vapautettiin jonkin aikaa myöhemmin, jolloin hän yritti uudestaan matkaa Ranskaan, tällä kertaa Suomen kautta. Matka Ranskaan ei kuitenkaan onnistunut uudellakaan yrityksellä.
Itsenäinen Puola
Marraskuussa 1918 Wieniawa-Długoszowski matkusti Varsovaan, jossa hän liittyi vastaperustettuun Puolan armeijaan. Hänestä tuli jälleen Piłsudskin läheinen apulainen. Puolan–Neuvosto-Venäjän sodan aikana hän toimi 1. ratsuväkidivisioonan esikuntapäällikkönä taisteluiden aikana Kiovan suunnalla. Marraskuussa 1921 hänestä tuli Puolan sotilasatassea Bukarestissa Romaniassa ja vuonna 1922 ulkoministeriön yhteyshenkilö. Vuonna 1924 hän sai ylennyksen everstiksi ja vuonna 1925 hänestä tuli armeijan ylitarkastaja Varsovassa. Vuonna 1926 hän osallistui toukokuun vallankaappauksen toteuttamiseen. Hänen muita sittempiä tehtäviään olivat Varsovan varuskunnan komentaminen 1929–1930, 1. ratsuväkiprikaatin komentaminen 1932–1938 ja 2. ratsuväkidivisioonan komentaminen huhtikuusta 1938 lähtien. Samana vuonna hän oli saanut ylennyksen kenraalimajuriksi.
Toinen maailmansota
thumb|Valokuva vuodelta 1934. Wieniawa-Długoszowskiista tuli vuonna 1938 Puolan Italian lähettiläs, jossa hän oli Saksan hyökätessä Puolaan ja toisen maailmansodan syttyessä syyskuussa 1939. Puolan tuolloinen presidentti Ignacy Mościcki nimitti Wieniawa-Długoszowskin seuraajakseen, mutta hän ei noussut pakolaishallituksen presidentiksi, koska Ranska vastusti hänen nimitystään. Italiassa Wieniawa-Długoszowski sai kuitenkin autettua monet Italian kautta Puolasta saksalaisia paenneet puolalaiset pakolaiset kohti Ranskaa. Italia liittyi maailmansotaan Saksan puolella vuonna 1940, jolloin Wieniawa-Długoszowski matkusti New Yorkiin Yhdysvaltoihin. Władysław Sikorski teki hänestä Puolan Kuuban lähettilään vuonna 1942, mutta Wieniawa-Długoszowski teki itsemurhan New Yorkissa 28. kesäkuuta 1942. Hänen tuhkansa tuotiin sittemmin Rakowicen hautausmaalle Krakovaan. Kuolemansa jälkeen hän sai myös esimerkiksi Virtuti Militari-sotilasansiomerkin.
Diango Cissoko
Cissoko suoritti ylioppilastutkinnon Askia Mohamedin lyseossa vuonna 1967 ja valmistui Malin virkamieskorkeakoulusta vuonna 1971. Hän on suorittanut useita jatkotutkintoja ulkomailla ja väitellyt taloustieteen tohtoriksi Rouenin yliopistossa vuonna 1985.
Cissoko on työskennellyt erilaisissa valtionhallinnon tehtävissä vuodesta 1971. Hän toimi Malin oikeusministerinä vuosina 1984–1988 ja presidentin pääsihteerinä vuosina 1988–1991. Vuosina 2002–2008 hän oli pääministerin kabinettipäällikkö, vuosina 2008–2011 presidentin pääsihteeri ja vuosina 2011–2012 oikeusasiamies.
Väliaikainen presidentti Dioncounda Traoré nimitti Cissokon siirtymäkauden hallituksen pääministeriksi Cheick Modibo Diarran tilalle joulukuussa 2012. Cissoko onnistui palauttamaan maan yhtenäisyyden ja järjestämään uudet vaalit. Presidentti Ibrahim Boubacar Keïtan astuttua virkaan syyskuussa 2013 hänen seuraajakseen tuli Oumar Tatam Ly.
Chun Doo-hwan
Chun Doo-hwan (, 18. tammikuuta 1931 – 23. marraskuuta 2021 ) oli korealainen kenraali ja Korean tasavallan presidentti 1980–1988. Valtakautensa jälkeen hänet tuomittiin korruptiosta ja kapinoinnista kuolemaan 1996, mutta presidentti Kim Dae-jung armahti hänet.
Ennen presidenttiyttä
Talonpoikaisperheestä kotoisin ollut Chun lähti opiskelemaan Korean sotilasakatemiaan vuonna 1951 valmistuen vuonna 1955. Chun oli vaikutusvaltaisen Hanahoi-upseeriryhmän (하나회) jäsen. Armeijan turvallisuuspalvelun johtajana hän oli vastuussa presidentti Park Chung-heen murhan tutkimuksista. 12. joulukuuta 1979 Chun määräsi esikuntapäällikkö kenraali Chung Sung-hwan (정승화, 鄭昇和) pidätyksestä ilman presidentti Choe Gyuhan lupaa. Seuraavana aamuna hänen kumppaninsa sotilasakatemian 11. kurssilta olivat maan asevoimien johdossa.
Chun laajensi 17. toukokuuta 1980 sotatilalain kattamaan koko maan ja hajotti kansalliskokouksen. Monet poliitikot pidätettiin ja osa tuomittiin kuolemaan, kuten Kim Dae-jung, jonka kansainvälinen painostus sai pelastettua. Protestit hiljettiin väkivaltaisesti, kuten Gwangjussa, jossa verilöylyssä tapettiin satoja mielenosoittajia 18.–27. toukokuuta 1980.
Presidenttinä
Presidentti Choe erosi elokuussa 1980 ja Chun valittiin hänen seuraajakseen Kansallisen yhdistymisen konferenssissa syyskuussa. Helmikuussa 1981 Chun valittiin presidentiksi uuden perustuslain mukaisesti Demokraattisen oikeuspuolueen ehdokkaana. Hän oli tuolloin eronnut armeijasta ryhtyäkseen presidentiksi korotettuaan itsensä ensin neljän tähden kenraaliksi.
Chun hallitsi vahvaa keskitettyä valtiota, ja nopea talouskasvu jatkui hänen aikanaan. Autoritaarisuudestaan huolimatta hänellä oli huomattavasti vähemmän valtaa kuin Parkilla vuoden 1972 perustuslain mukaan. Presidenttikaudet oli kuitenkin rajattu yhteen, eikä Chun pyrkinyt toiselle kaudelle 1988. Hän oli kuitenkin valinnut luokkatoverinsa Roh Tae-woon seuraajakseen.
Chunin vieraillessa Rangoonissa Burmassa 1983 pommi-iskussa kuoli 21 henkeä, joihin kuului Etelä-Korean hallituksen jäseniä. Chun selviytyi iskusta niukasti, sillä hän tuli paikalle vasta muutamia minuutteja räjähdyksen jälkeen.
Rikastunut korealainen keskiluokka alkoi vuonna 1986 olla tyytymätön poliittisten vapauksien puutteeseen ja Chunin hallintoon. Heinäkuussa 1987 keskiluokka liittyi opiskelijoiden mielenosoituksiin. Samassa kuussa Yhdysvaltain presidentti Ronald Reagan lähetti Chunille kirjeen, jossa hän tuki demokraattisten instituutioiden perustamista. Tapahtumien seurauksena Roh ilmoittiuudistusohjelmasta mielenosoittajien toiveiden mukaisesti. Niihin kuuluivat suorat presidentinvaalit ja oppositiopoliitikkojen vapautus. Chun hyväksyi muutokset, jotka välittömästi nostivat Rohin suosiota, ja hänet valittiin seuraavaksi presidentiksi.
Presidenttikauden jälkeen
Chun valtakauden jälkeisessä ilmapiirissä alettiin arvostella hänen kautensa toimia, mukaan lukien hänen perheensä valtavaa korruptiota. Marraskuussa 1988 Chun meni katumuksen eleenä Baekdamsan buddhalaiseen temppeliin ja vietti siellä kaksi vuotta.
Tammikuussa 1996 Chunia vastaan nostettiin syyte osallisuudesta demokratian kannattajiin kohdistettuun verilöylyyn vuonna 1980, ja sekä Chun että Roh saivat syytteen lahjusten otosta. Oikeudenkäynti alkoi maaliskuussa. Heidät vangittiin. Joulukuussa 1996 heidät tuomittiin myös maanpetoksesta ja kapinasta vallankaappauksen vuoksi. Chun tuomittiin aluksi kuolemaan, mutta tuomio muutettiin elinkautiseksi. Presidentti Kim Dae-jung armahti heidät sovinnon eleenä 1997.
Chun määrättiin palauttamaan 202 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria rikoksella hankittuja varoja. Hän maksoi osan, mutta sanoi, etteivät varat riittäneet koko summaan. Vuonna 2013 yksi hänen neljästä pojastaan ilmoitti, että suku maksaa loput velasta.
Raphaël Piolanti
Raphaël Piolanti (s. 14. marraskuuta 1967 Metz, Moselle, Ranska) on ranskalainen moukarinheittäjä.
Piolanti edusti maataan arvokilpailuissa kahdeksan kertaa ja sijoittui viidesti loppukilpailussa sijoille 8–11. Splitin EM-kilpailuissa 1990 hän karsiutui tuloksella 72,50 m. Tokion MM-kilpailuissa 1991 hän sijoittui kahdeksanneksi tuloksella 73,64 m. Barcelonan 1992 olympialaisissa hän karsiutui tuloksella 73,22 m. Stuttgartin MM-kilpailuissa 1993 hän oli kymmenes tuloksella 75,88 m, Göteborgin MM-kilpailuissa 1995 yhdeksäs tuloksella 75,96 m ja Atlantan 1996 olympialaisissa yhdestoista tuloksella 75,24 m. Atlantan kisojen karsinnassa hän teki uransa parhaan arvokisaheiton, pituudeltaan 76,44 m. Ateenan MM-kilpailuissa 1997 Piolanti sijoittui 11:nneksi tuloksella 74,08 m. Sevillan MM-kilpailuissa 1999 hän karsiutui tuloksella 74,23 m,
Piolanti voitti moukarinheitossa Ranskan mestaruuden vuosina 1990–1993, 1996–1997 sekä 1999. Hän teki syyskuussa 1992 Ranskan ennätyksen 79,68 m, joka jäi hänen uransa pisimmäksi heitoksi. Ennätyksen hän menetti Christophe Épallelle toukokuussa 1993.
Urheilu-uransa jälkeen Piolanti toimi valmentajana. Hän sai vuonna 2018 elinikäisen urheilun toimintakiellon dopingaineiden hallussapidosta ja välittämisestä.
Ahti Hakalainen
Ahti Aleksanteri Hakalainen (27. elokuuta 1911 Antrea – 11. elokuuta 1990 Kuusankoski) oli suomalainen pesäpalloilija.
Ahti Alarikki Hakalainen pelasi seitsemässä Itä-Länsi-ottelussa ja valittiin kahdesti kentän parhaaksi. Suomen mestaruutta Hakalainen oli voittamassa 1935, 1937 ja 1940 Kuusankosken Vedon joukkueessa. Lisäksi Hakalainen saavutti kolme SM-hopeaa ja kaksi Puolustusvoimain mestaruutta. Keihästä Hakalainen heitti yli 60 metriä ja hyppäsi pituutta yli 6 metriä.
Duangaksorn Chaidee
Duangaksorn Chaidee (s. 11. elokuuta 1997) on thaimaalainen painonnostaja. Hän saavutti MM-kilpailuissa pronssia Ašgabatissa 2018 yli 87-kiloisten sarjassa yhteistuloksella 296 kg (129 kg + 167 kg). Anaheimin MM-kilpailuissa 2017 hän sijoittui neljänneksi silloisessa ylimmässä painoluokassa eli yli 90-kiloisissa yhteistuloksella 267 kg (115 kg + 152 kg).
Meripartio
thumb|Meripartiolaisia purjehtimassa Zurichissa Meripartio on osa kansainvälistä partioliikettä. Meripartiossa keskitytään erityisesti vesillä tapahtuviin harrastuksiin: melontaan, purjehtimiseen ja soutamiseen. Joissakin maissa meripartioon voivat osallistua vain vanhemmat partiolaiset, joissakin se on avoin kaikille partiolaisille sudenpennuista lähtien.
Vesillä tarvittavien taitojen lisäksi meripartiossa opitaan perinteisiä partiotaitoja ja tehdään tavallisia eräretkiä.
Suomessa on noin yhdeksän tuhatta meripartiolaista noin sadassa partiolippukunnassa. Heillä on käytössään yhteensä noin 200 vesikulkuneuvoa, joista suurimmat ovat koululaivoja, pienimmät kanootteja.
Euroopan meripartiolaiset kohtaavat kolmen vuoden välein Eurosea-tapahtumassa. Vuonna 2006 se järjestettiin Suomen Korppoossa.
Palkinto
Suomen Meripartiolaiset palkittiin 23. syyskuuta 2010 Merenkulun turvallisuuspalkinto Sea Sunday:lla. Palkinto on tunnustuksena työstä turvallisuuskasvattajana.
Partioveneitä
Suurimmat partioveneet ovat keskikokoisia purjeveneitä, esimerkiksi:
Ultima Underworld: The Stygian Abyss
Ultima Underworld: The Stygian Abyss on Blue Sky Productionsin kehittämä ja Origin Systemsin julkaisema tietokoneroolipeli. Peli on julkaistu vuonna MS-DOSille. Peli kuuluu Ultima-sarjaan. Pelin jatko-osa Ultima Underworld II: Labyrinth of Worlds julkaistiin seuraavana vuonna.
Pelaaminen
Peli on kuvattu ensimmäisen persoonan näkökulmasta ja tapahtuu luolastossa, joten sitä voi pitää Dungeon Master -tyyppisten luolaseikkailuroolipelien edustajana. Grafiikkamoottori oli kuitenkin aikanaan huomattavan kehittynyt. Toisin kuin esimerkiksi vähän Underworldin jälkeen julkaistussa Wolfenstein 3D:ssä, Underworldissa myös lattiassa ja katossa oli teksturointi ja kentissä korkeuseroja. Laitevaatimukset olivat vastaavasti korkeammat.
Viholliset saattoivat lähteä pakoon haavoittuneina ja taistelun pystyi usein välttämään kokonaan.
Tarina
Avatarin (sankarin) on pelastettava velhon kidnappaama paronin tytär. Ajallisesti peli sijoittuu Ultima VI:n ja Ultima VII:n väliin.
Vastaanotto
Peli sai hyviä ja jopa loistavia arvosteluja, mutta ei kaupallisesti menestynyt kovinkaan hyvin. Se sai Origin Awardin vuoden 1992 parhaasta fantasia tai science fiction -pelistä. Arx Fatalis, joka sai vaikutteita tästä ja muista Looking Glass Studiosin peleistä, piti julkaista nimellä Ultima Underworld III.
Risto Koivisto
Risto Koivisto oli Pirkkalan kunnanjohtaja ja Pirkanmaan maakuntahallituksen puheenjohtaja vuoteen 2009 saakka.
Laatokka (albumi)
Laatokka on Viipurin Lauluveikkojen studiolevy vuodelta 1975.
Eeva-Liisa Inkeroinen
Eeva-Liisa Inkeroinen (s. 30. tammikuuta 1963 Helsinki) on suomalainen työmarkkinajuristi, joka on vuodesta 2012 toiminut Teknologiateollisuus ry:n johtajana ja johtoryhmän jäsenenä.
Tammikuussa 2018 Teknologiateollisuus tiedotti Inkeroisen jättävän tehtävänsä järjestössä kesäkuun lopussa.
Inkeroinen valmistui oikeustieteen kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1987. Hän aloitti työmarkkinajärjestöuransa Liiketyönantajain keskusliitossa, nykyisessä Palvelutyönantajat ry:ssä. Hänet nimitettiin vuonna 1994 Palvelutyönantajien johtajaksi ja toimitusjohtaja Arto Ojalan varahenkilöksi. Vuosina 2008–2012 Inkeroinen työskenteli Elinkeinoelämän keskusliiton työmarkkinajohtajana vastuullaan muun muassa työehtosopimustoiminnan koordinointi ja työelämän kehittäminen.
Inkeroinen on päätyönsä ohella hoitanut hallitustehtäviä EK-Tieto Oy:ssä vuodesta 2006, Eläke-Tapiolassa vuodesta 2004, Veronmaksajain Keskusliitossa vuodesta 2003 sekä Työsuhdejuristit Oy:ssä vuodesta 1995.
Grand Slam (pommi)
thumb|Englantilaisten erikoisraskas Grand Slam -lentopommi. thumb|617. raskaan erityispommilaivueen Avro Lancaster B.Mk I Special pudottaa Grand Slam -pommin maaliskuussa 1945. Grand Slam oli brittien toisessa maailmansodassa käyttämä erikoisraskas lentopommi. Tallboysta kehitetty pommi painoi 9 979 kiloa eli 22 000 paunaa (lbs).
Tämän tyypin superraskaita ilmapommeja luonnehdittiin ”maanjäristyspommeiksi”, koska pommin tuhovaikutus oli miltei yhtä suuri kohteen läheisyyteen osuttaessa kuin suoraan kohteeseen osuttaessa. Pommit olivat hyvin aerodynaamisia, joten ne kiihtyivät lähelle 1 Machia. Miinapommien nopeuden liike-energia muodosti suuren törmäysenergian, minkä turvin ne upposivat syvälle maahan ennen räjähtämistä. Pommien suunnittelija oli Barnes Wallis.
Avro Lancaster -pommikoneesta kehitettiin Grand Slamia varten oma erikoistyyppi B.Mk I Special, jota valmistettiin 33 kappaletta. Specialissa pommiruuman ovet oli poistettu ja pommi kiinnitetty varmuusketjulla alapuolitse. Torjunta-aseistus oli vain taka-ampumossa, eikä siinä ollut ylä- eikä etuampumoa. Syynä tähän menettelyyn oli sekä ilmanvastuksen väheneminen että lentopainon keventyminen. Avro Lancaster -pommikone ei ollutkaan alun perin suunniteltu näin järeän pommityypin käyttämiseen. Erikoismallilla operoi RAF:n 617. raskas erityispommilaivue. Pommituslaivue pudotti menestyksekkäästi 41 Grand Slamia, muun muassa Saksan sukellusvenetukikohtiin ja liikenteen solmukohtiin.
Asetyyppi oli aktiivissa käytössä vasta maaliskuusta 1945 lähtien, minkä takia sitä käytettiinkin vain vähän. Grand Slam -miinapommia käytettiin ensi kertaa hyökkäyksessä Bielefeldin siltaa vastaan, jonka kaaren se murskasi.
Nimi grand slam tarkoittaa kirjaimellisesti suurta jysäystä, mutta se viittaa myös bridgessä peliin, jossa otetaan kaikki tikit kotiin.
Jevnaker
Jevnaker on Norjan kunta Opplandin läänissä. Se rajoittuu pohjoisessa Graniin, idässä Lunneriin ja lounaassa Ringeriken kuntaan Buskerudin läänissä.
Silvan Dillier
Silvan Dillier (s. 3. elokuuta 1990 Baden, Sveitsi) on sveitsiläinen rata- ja maantiepyöräilijä.
Dillier edusti Chambéry Cyclisme Formation - AG2R La Mondiale -joukkuetta 2010, Team Voralrbergiä 2011 ja EKZ Racing Teamiä 2012. Hän kilpaili alkuvuoden 2013 BMC Development Teamissä ja elokuusta lähtien harjoittelijana BMC Racing Teamissä, jossa jatkoi ammattilaisena 2014–2017. Kausilla 2018–2020 hän edusti Ag2r-La Mondialea ja kaudesta 2021 Alpecin-Fenix / Alpecin-Deceuninckiä.
Dillier saavutti ratapyöräilyn EM-kilpailuissa hopeaa pisteajossa 2011 ja joukkuetakaa-ajossa 2015. Nuorten MM-kilpailuissa hän sai pariajossa (eli madisonissa) pronssia 2008. Alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa hän saavutti kolme kultaa, yhden hopean ja yhden pronssin.
Dillier on saavuttanut maantiepyöräilyn MM-kilpailujen joukkueaika-ajossa BMC Racing Teamissa kultaa 2014 ja 2015 sekä pronssia 2017. Hän voitti Sveitsin-mestaruuden aika-ajossa 2015 sekä maantieajossa 2017 ja 2021. Hän voitti kuudennen etapin Italian ympäriajossa 2017.
Dillier sijoittui toiseksi Pariisi–Roubaix-suurklassikossa 2018. Hän kuului yhdeksän ajajan ryhmään, joka lähti irtiottoon noin tunnin ajon jälkeen. Peter Sagan tavoitti kärkiryhmän 53 kilometriä ennen maalia ja 26 kilometriä ennen maalia kärjessä ajoivat enää Sagan ja Dillier, joiden kirikamppailun Sagan voitti.
Saavutuksia
Lähteet: Pro Cycling Stats. Cycling Archives
Hämeenlinnan seudun opiskelija-asuntosäätiö
Hämeenlinnan seudun opiskelija-asuntosäätiö (HOPS) on vuodesta 1987 alkaen tuottanut asuntoja ja asumispalveluja kaikille Hämeenlinnan seudun toisen asteen oppilaitosten ja Hämeen ammattikorkeakoulun opiskelijoille. Säätiön merkittävin taustayhteisö on Hämeenlinnan kaupunki, joka on osoittanut säätiölle mm. Visakylän ja Mäyränkylän tontit ja järjestänyt rakennushankkeiden alkurahoituksen. Vuoden 2004 syksyllä toiminta laajeni Forssaan, jonne valmistui 94 asunnon kohde, ja vuoden 2005 kesällä Riihimäelle.
Aigospotamoin taistelu
Aigospotamoin taistelu oli peloponnesolaissodan viimeinen suuri taistelu. Se käytiin vuonna 405 eaa. Hellespontoksella eli nykyisessä Dardanellien salmessa lähellä Aigospotamoita. Taistelussa Lysandroksen johtama Spartan laivasto kukisti Ateenan laivaston.
Tausta
Kun Sparta oli kärsinyt tappion ateenalaista laivastoa vastaan Arginusain taistelussa, nimittivät spartalaiset Lysandroksen taas laivastonsa komentajaksi. Lysandros oli aikaisemmin voittanut laivastollaan ateenalaiset. Spartan lakien mukaan sama henkilö ei saanut toimia laivaston komentajana eli nauarkkina (nauarkhos) yhden vuoden ajan. Spartalaiset ratkaisivat tämän rajoituksen nimittämällä Lysandroksen laivaston varapäälliköksi, vaikka hänen tiedettiinkin olevan laivaston todellinen johtaja.
Lysandros tunsi jo ennestään persialaisen satraapin Kyyroksen, joka oli Persian kuninkaan poika. Kyyros oli aikaisemminkin avustanut spartalaisia rahallisesti ja nytkin Lysandros sai häneltä varoja uuden laivaston varustamiseen. Kun Kyyros määrättiin palaamaan takaisin isänsä luokse, nimitti hän Lysandroksen uudeksi satraapiksi. Persialaisten tuella Lysandros varusti uuden laivaston.
Laivastot saapuvat Hellespontokselle
Tehtyään ensin hyökkäyksiä Ateenalle kuuluvia saaria kohtaan Egeanmerellä Lysandros suuntasi laivastonsa kohti Hellespontosta ja perusti siellä tukikohdan Abydokseen. Hän valtasi myös tärkeän Lampsakoksen kaupungin. Nyt Lysandros pystyi estämään elintärkeän viljan tuonnin Mustaltamereltä Ateenaan. Ateenalaisten oli pakko toimia heti.
Ateenalaisia johti kuusi strategia. Heidän johtamansa laivasto saapui pian Hellespontokselle ja perusti tukikohtansa Aigospotamoihin. Tukikohta oli kuitenkin salmen toisella puolella, liian kaukana vihollisesta, mutta lähempänä ei ollut hyvää satamaa. Laivaston huoltamisesta tuli hankalaa. Ateenalaiset purjehtivat joka päivä Lysandroksen tukikohdan edustalle, mutta Lysandros ei halunnut vielä aloittaa taistelua.
Ateenalaisten tukikohtaan saapui pian ateenalainen luopio Alkibiades, joka väitti pystyvänsä auttamaan maanmiehiänsä. Alkibiades kertoi että hän pystyisi saamaan eräät traakialaiset kuninkaat auttamaan ateenalaisia. Ateenalaiset eivät kuitenkaan luottaneet Alkibiadekseen.
Taistelu
Toisen kertomuksen on kirjannut Diodoros Sisilialainen. Hän kertoo että taistelun aikana ateenalaisia johti Filokles, joka purjehti Lysandroksen tukikohdan edustalle 30 laivan kanssa. Lysandros kukisti tämän pienen laivaston ja sai muut ateenalaiset yllätettyä, kun heidän laivansa vielä olivat kuivalla maalla.
Toisen tarinankertojan Ksenofonin mukaan koko ateenalainen laivasto purjehti spartalaisten tukikohdan edustalle. Spartalaiset eivät kuitenkaan ryhtyneet taisteluun ja ateenalaiset palasivat tyhjin toimin omaan tukikohtaansa. Spartalaiset hyökkäsivät salakavalasti, kun ateenalaiset lähtivät keräämään ruokaa.
S/S Joh-Parviainen
S/S Joh-Parviainen on höyrylaiva, joka on rakennettu vuonna 1908 Borgå Mekaniska Verkstadin telakalla Porvoossa. Alus hinasi Päijänteellä. tukkeja Parviaisen tehtaalle sekä veti proomuilla valmiita tuotteita Lahden ja Jyväskylän satamiin. Myöhemmin aluksen varustelua parannettiin ja se toimi hinauksen lisäksi omistajansa edustustehtävissä. S/S Joh-Parviainen toimi ammattiliikenteessä vuoteen 1965 asti jonka jälkeen alus siirtyi yksityisomistukseen.
Tekniset tiedot
Alus kuuluu Museoviraston perinnelaivarekisteriin ja se on Suomen Höyrypursiseuran alusrekisterissä.
Love Ain’t No Stranger
Love Ain’t No Stranger on brittiläisen hardrockyhtye Whitesnaken kappale vuodelta 1984. Se oli Whitesnaken ensimmäinen single Yhdysvalloissa ja se saavutti siellä suuren suosion. Kappale sisältyi myös samana vuonna julkaistulle yhtyeen seitsemännelle albumille Slide It In.
Lavola
Lavola on:
Power Rangers Wild Force (videopeli)
Pelattavuus
Wild Forcessa on mahdollisuus valita yksi kuudesta pelattavasta hahmosta. Ainoastaan Lunar Wolf Rangerin saa käyttöönsä vasta kun on selvittänyt Harbor tason. Pelaajan valitessa pelattavan hahmonsa, sen pitää vielä valita kolme Rangeria apulaiseksi, joita voi kutsua apuun tarpeen tullen. Jokaisella hahmolla on normaaleiden lyönti ja potku liikkeiden ohella oma erikoisliikkeensä. Erikoisliike vaatii oman energiansa, joka on merkitty keltaisella punaisen energiapalkin alapuolella. Jokaisen kentän päävihollinen kohdataan kahdesta, joista toisella kerralla se kasvaa suuremmaksi. Tämän myötä pelaaja saa valita MegaZordin niiden eläin merkkien perusteella, joita hän on saanut läpäistyään eri kenttiä.
Belobog
Belobog, Bilobog, Belbog, Bjelobog, Bielobog tai Belun eli valkoinen jumala on oletettu slaavilaisen mytologian valon ja auringon jumaluus, mustan jumalan Tšernobogin vastapari. Sen olemassaolo on kyseenalaistettu, koska valkoisen jumalan tueksi ei ole luotettavia historiallisia tai etnografisia lähteitä. Aikaisemmin useimmat slaavilaisen mytologian tutkijat pitivät Belobog-Crnobog -dualismia selvänä, mutta uusimman tutkimuksen valossa tämä teoria näyttää epäluotettavalta.
Tietolähteet
1100-luvun lopulla saksalainen pappi Helmold kuvasi teoksessaan Chronica Slavorum joitakin pakanallisia länsislaaviheimoja. Hän kertoo tekstissään, että juhlien aikana slaavit ylistivät hyvää jumalaa jokaisesta hyvästä asiasta ja kirosivat pahaa jumalaa pahoista asioista. Onnettomuuden ja surun jumalaksi hän mainitsee mustan jumalan Zernebohin (Tšernobog). Tämän kuvauksen perusteella monet tutkijat olettivat, että jos paha jumala oli musta jumala, pitäisi hyvän jumalan tällöin olla Belobog, valkoinen jumala. Vaikka tämä näyttää luontevalta johtopäätökseltä, se on monista syistä epäilyttävä oletus. Ensinnäkään Helmold ei kronikassaan mainitse Belobogin nimeä, ei myöskään mikään muu historiallinen slaavien pakanajumalia kuvaava lähde. Toiseksi Helmoldin kuvaus on todennäköisemmin hänen oma tulkintansa pikemminkin kuin tarkka kuvaus slaavien uskomuksista. Saksalainen Helmold ei osannut slaavien kieltä, ja kristittynä hänellä ei ollut paljonkaan yhteyksiä pakanaslaaveihin: vaikka hänen kuvauksensa on arvokas, sitä ei kannata pitää täysin luotettavana. Kolmanneksi musta ja valkoinen symbolisoimassa hyvää ja pahaa on melko kristillinen käsitys, joten on kyseenalaista näkivätkö slaavit asian samoin. Muista historiallisista slaavilaista pakanuutta kuvaavista lähteistä tiedämme esimerkiksi, että Rügenin saaren suurta jumalaa Svantovitia kuvattiin valkoisella hevosella, kun taas kolmipäisen Triglavin merkki oli musta hevonen; kuitenkaan kumpaakaan näistä ei pidetty erityisesti pahana jumaluutena. Neljänneksi vaikka Belobog olisikin olemassa, on epävarmaa olisiko hän tällöin oma jumalansa vai vain toinen nimitys jollekin muulle slaavilaiselle jumalalle. Helmoldin kuvaus koskee vain muutamia länsislaaviheimoja 1100-luvulla, joten sen perusteella ei ole todennäköistä että valkoinen tai mustakaan jumala olisi kuulunut alkuperäiseen esislaavilaiseen jumalperheeseen.
Todisteena valkoisen jumalan olemassaolon puolesta on käytetty muun muassa valkovenäläisessä kansanperinteessä esiintyvää Belun-nimistä hahmoa. Belun kuvattiin vanhaksi valkoisiin pukeutuneeksi parrakkaaksi mieheksi, joka ilmestyi vain päivänvalossa ja auttoi maanviljelijöitä työssään.
Slaavilainen dualismi
Tästä huolimatta slaavilaisen mytologian oletetusta dualistisesta rakenteesta tehtiin paljon pitkälle meneviä johtopäätöksiä. Näistä teorioista vakuuttavin on tšekkihistorioitsija Jan Peiskerin tutkimus. Hän löysi länsislaavilaiselta alueelta yli kolmekymmentä erilaista paikannimeä, jotka sisälsivät viittauksia pakanallisiin pyhiin paikkoihin. Paikannimien rakenne oli aina samanlainen: joen länsipuolella sijaitsevan kallion nimi viittaa paholaiseen, pimeyteen tai manalaan, itäpuolisen kukkulan tai vuorenhuipun nimi puolestaan aurinkoon, taivaaseen ja valoon. Peisker esitti, että tämä osoittaisi slaavilaisen mytologian olevan yhteydessä zarathustralaiseen dualismiin. Vaikka Peiskerin teoria on mielenkiintoinen, ajatus tällaisesta dualismista on myöhemmin paljolti hylätty.
Venäläiset filologit Vjatšeslav Ivanov ja Vladimir Toporov panivat todennäköisesti viimeisen naulan Peiskerin arkkuun vanhaa indoeurooppalaista myyttiä, myrskyn jumalan ja lohikäärmeen välistä taistelua koskevalla tutkimuksellaan. He esittivät sen slaavilaiseksi versioksi ylijumala Perunin ja manalan jumala Velesin kamppailua. Nämä kaksi näkyvät paikannimissä monissa slaavilaisissa maissa: Perunin nimi on annettu kukkuloille ja vuorenhuipuille, Velesin nimi puolestaan sen alapuolella sijaitsevalle vesistölle tai alangolle. Heidän välisensä vastakkainasettelu ei ole hyvän ja pahan välinen vaan pikemminkin ylä- ja alapuolen, taivaan ja manalan. Kristinuskon saapumisen myötä ylijumala yhdistettiin pyhimyksiin tai jopa kristinuskon Jumalaan, kun Veles manalan jumalana joutui huono-onnisesti rinnastetuksi kristittyjen Saatanaan. Siksi kristinusko muutti hiukan joidenkin paikannimien merkitystä siten, että osa liitettiin paholaiseen ja helvettiin, toiset taivaaseen, mikä sotki niiden alkuperäisen symboliikan.
Marilyn Hacker
Marilyn Hacker (s. 27. marraskuuta 1942 Bronx, New York) on yhdysvaltalainen runoilija. Vuonna 1975 julkaistu ensikokoelma Presentation Piece toi hänelle Kansallisen kirjapalkinnon.
Hacker kasvoi juutalaisten vanhempien tyttärenä. Hän valmistui New Yorkin yliopistosta ja oli yhdeksäntoista vuoden ajan naimisissa tieteiskirjailija Samuel R. Delanyn kanssa. Hänellä on vuonna 1974 syntynyt tytär. Hän on avoimesti bi.
Bill Nye
thumb|Bill Nye vuonna 2011. William Sanford "Bill" Nye (s. 27. marraskuuta 1955 Washington (DC), Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen insinööri, professori, tieteen kansantajuistaja ja -kouluttaja, televisiopersoona, skeptikko sekä kirjailija.
Nuoruus ja opiskelu
Nye varttui Washingtonissa, jossa hän myös aloitti opintonsa julkisessa koulussa. Ahkeran opiskelun ja pienen stipendin turvin hän pääsi opiskelemaan yksityiseen Sidwell Friends Schooliin ja sieltä edelleen New Yorkin Cornellin yliopistoon. Siellä hänen opettajanaan oli muun muassa Carl Sagan.