cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Magnetismi
Historia
Sähkömagnetismin teorian kehitys on jatkunut vielä 2000-luvulla, ja se on liittynyt perustavampiin fysikaalisiin teorioihin kuten mittakenttäteorian, kvanttielektrodynamiikkaan, sähköis­heikon vuoro­vaikutuksen teoriaan ja lopulta standardimalliin.
Magneettinen kenttä ja voima
Magneettisen vuorovaikutuksen välittää magneettikenttä. Sähkövirta tai magneettinen dipoli synnyttää magneettikentän ja magneettikenttä aiheuttaa kentässä oleviin kappaleisiin voiman. Maxwellin yhtälöt antavat erinomaisen likiarvon näiden kenttien syntymisestä ja käyttäytymisestä. Ne jättävät huomiotta joitakin kvanttisähködynamiikassa huomioon otettavia kvantti-ilmiöitä. Maxwellin yhtälöt yksinkertaistuvat Biotin-Savartin laiksi, kun kyseessä on tasainen sähkövirta. Magneettiset ilmiöt syntyvät siis sähkövarauksen liikkeestä (esimerkiksi sähkövirrasta johtimessa tai johtimen liikuttamisesta), joissain tapauksissa myös elektronin liikkeestä atomissa tai magneettisten dipolien sisältämien elektronien spineistä. Vastaavasti ajallisesti muuttuva magneettikenttä saa aikaan sähkömotorisen voiman johteeseen. Sähkön ja magnetismin yhteyteen - sähkömagnetismiin - perustuu muuntajien, sähkömoottorien ja -generaattorien toiminta.
Pitkää tasavirtajohdinta ympäröivää magneettikenttää kuvaa Biot’n ja Savartin laki, jonka mukaan magneettivuon tiheys on kääntäen verrannollinen etäisyyteen johtimesta: missä \mu_o on yleinen magneettivakio, I sähkövirta ja r etäisyys johtimesta.
Voiman suuruus on missä \theta \, on vektoreiden \vec{v} \, ja \vec{B} \, välinen kulma.
Yksinkertainen tapa nopeuden, magneettikentän ja voiman suunnan löytämiseksi on niin kutsuttu oikean käden sääntö. Siinä peukalo, etusormi ja keskisormi asetetaan osoittamaan kohti­suorasti toisiaan vastaan. Magneettikenttä (B) osoittaa keskisormen suuntaan ja hiukkasen nopeus (v) etusormen suuntaan. Voima (F) osoittaa tällöin peukalon suuntaan, jos hiukkanen on positiivisesti varautunut. Negatiivisesti varautuneen hiukkasen tapauksessa voima osoittaa vastakkaiseen suuntaan.
Magnetismin alkuperä
Viime kädessä kaikki magnetismi aiheutuu joko
Elektronien magneettinen momentti on yleensä tuhansia kertoja suurempi kuin atomiydinten, minkä vuoksi viimeksi mainittuja ei juuri tarvitse ottaa huomioon tutkittaessa eri aineiden magnetoitumista. Atomiytimien magneettisella momentilla on kuitenkin keskeinen merkitys ydinmagneettissa resonanssissa (NMR) ja siihen perustuvassa magneetti­kuvauksessa (MRI).
Sergio Pitol
Pitol on paitsi tehnyt luovaa kirjoittamistyötä, myös kääntänyt merkkiteoksia ja edustanut Meksikoa ulkomailla diplomaattina.
Luettelo Iron Maidenin kappaleista
Tämä on luettelo heavy metal -yhtye Iron Maidenin työstämistä kappaleista ja nauhoittamista covereista. Kappaleiden nimet voi järjestää raidan numeron tai kappaleen nimen, keston, levyn tai julkaisuvuoden mukaan.
Magnetismi
Magnetismin alkuperä
Klassisesti ajateltuna elektroni kiertää atomiydintä, ja sitä voidaan pitää virta­silmukkana, josta seuraa kierto­liikkeestä aiheutuva magneettinen dipolimomentti. Toinen, huomattavasti voimakkaampi magneettisuuden lähde on elektronien spinistä aiheutuva spin­magneetti­dipoli­momentti. Kvanttimekaniikan mukaan elektronin liike ytimen ympäri tai elektronin pyöriminen ei ole kuitenkaan liikettä klassisessa mielessä.
Tavallisesti aineessa olevat lukemattomat elektronit ovat järjestyneet sillä tavalla, että niiden sekä spinistä että rataliikkeestä aiheutuvat kumoavat toistensa vaikutuksen. Osittain tämä johtuu siitä, että elektronit ryhmittyvät pareiksi, joihin kuuluvilla eketroneilla Paulin kieltösäännön mukaisesti on vastakkaiset spinit, tai ne täyttävät tietyt orbitaalit kokonaan niin, että samalla orbitaalilla olevien elektronien magneettiset momentit kumoavat toisensa. Kummassakin tapauksessa elektronien magnetismi kumoutuu atomin ulkopuolella kokonaan. Silloinkin kun atomin elektronikonfiguraatiossa on parittomia elektroneja tai vajaasti täytettyjä alikuoria ja atomilla näin ollen on magneettinen momentti, eri atomien magneettiset momentit kiinteässä aineessa osoittavat satunnaisesti eri suuntiin ja kumoavat toisensa, eikä aine näin ollen ole magneettista.
Kuitenkin joskus, joko spontaanisti tai ulkoisen magneettikentän vaikutuksesta, suurella osalla elektroneista on kutakuinkin samansuuntainen magneettinen momentti. Tällöin aine voi saada aikaan nollasta nettomääräisesti poikkeavan magneettikentän, joka voi olla voimakas.
Edellä kerrotuista syistä aineen magneettiset ominaisuudet riippuvat sen rakenteesta, varsinkin sen elektronikonfiguraatiosta, sekä myös lämpötilasta. Korkeissa lämpötiloissa lämpöliike vaikeuttaa elektronien pysymistä sellaisessa järjestyksessä, että niiden magneettiset momentit ovat samansuuntaiset.
Aineiden magneettiset ominaisuudet
Kun aine on ulkoisessa magneettikentässä, kenttä joko vahvistuu tai heikkenee. Tämän ilmiön voimakkuutta kuvaa aineen suhteellinen permeabiliteetti. Useimmilla aineilla se on lähellä arvoa 1, eli ne vaikuttavat kenttään vain heikosti. Diamagneettisilla aineilla se suhteellinen permeabiliteetti on hieman pienempi kuin 1, eli ne heikentävät kenttää jonkin verran, kun taas para­magneettisilla aineilla se on hieman suurempi kuin 1 eli ne hieman voimistavat kenttää. Ferro­magneettisten aineiden vaikutuksesta magneettikenttä voimistuu jopa monituhatkertaiseksi. Lisäksi kestomagneetti hylkii heikosti diamagneettisia ja vetää heikosti puoleensa paramagneettisia aineita.
Klassisista teorioista kuitenkin seuraisi, ettei mitään näistä magnetismin muodoista voisi esiintyä. Niiden selittäminen aineen rakenteen perusteella edellyttääkin kvanttimekaniikkaa.
Diamagnetismi
Diamagnetismi aiheutuu aineen pyrkimyksestä vastustaa ulkoisen magneetti­kentän vaikutusta, minkä vuoksi kenttä työntää sitä luotaan. Diamagnetismia esiintyy kaikissa aineissa. Kuitenkin niissä aineissa, joissa esiintyy myös paramagnetismia, viimeksi mainittu on voimakkaampaa. Sen vuoksi diamagneettisuus onkin havaittavissa vain niissä aineissa, joissa muita magnetismin muotoja ei esiinny. Tällaisissa aineissa ei ole parittomia elektroneja, minkä vuoksi elektronien spinmagneettiset momentit eivät voi vahvistaa toisiaan. Näissä tapauksissa magnetoituminen aiheutuu elektronien rataliikkeestä.
Diamagnetismin syytä voidaan kuvailla olettamalla, että kun aine asetetaan ulkoiseen magneettikenttään, sen atomiytimiä kiertäviin elektroneihin kohdistuu ytimen aiheuttaman, Coulombin lain mukaisen vetovoiman lisäksi magneettikentän aikaansaama Lorentzin voima. Riippuen siitä, mihin suuntaan elektroni kiertää, tämä voima voi työntää niitä joko ydintä kohti tai siitä poispäin. Lenzin lain mukaisesti tämä ilmiö heikentää niiden elektronien rataliikkeestä aiheutuvaa magneettista momenttia, joilla tämä on ulkoisen magneettikentän suuntainen, ja voimistaa sitä niillä elektroneilla, joilla se on vastakkaissuuntainen. Täten elektronien yteenlaskettu magneettinen momentti poikkeaa nollasta ja on ulkoiseen kenttään nähden vastakkaissuuntainen.
Edellä esitetty selitys on kuitenkin vain heuristinen. Itse asiassa ilmiön selittäminen edellyttää kvanttimekaniikkaa.
Diamagnetismia esiintyy kaikissa aineissa. Paramagneettisissa ja varsinkin ferromagneettisissa aineissa se on kuitenkin heikompi kuin ne ilmiöt, jotka aiheutuvat parittomista elektroneista ja vaikuttavat päinvastaiseen suuntaan.
Paramagnetismi
Paramagnetismia esiintyy vain aineissa, joiden atomit tai molekyylit ovat pysyvästi magneettisia. Tämä edellyttää, että atomissa tai molekyylissä on ainakin yksi pariton elektroni, toisin sanoen atomi- tai molekyyliorbitaali, jossa on vain yksi elektroni. Kun samalla orbitaalilla on kaksi elektronia, Paulin kieltosäännön vuoksi niiden spinit ja niihin liittyvät magneettiset momentit ovat vastakkais­suuntaiset, jolloin niiden magneettikentät kumoavat toisensa. Sitä vastoin parittoman elektronin magneettinen momentti voi saman atomin muista elektroneista riippumatta olla minkä suuntainen tahansa. Kun paramagneettinen aine on ulkoisessa magneettikentässä, eri atomien magneettiset momentit suuntautuvat tämän kentän mukaisesti ja näin ollen vahvistavat sitä.
Ferromagnetismi
Kuten paramagneettisissa, myös ferromagneettisissa aineissa on parittomia elektroneja. Paramagneettisista aineista ne eroavat kuitenkin siinä, etteivät ne asetu samansuuntaisesti ainoastaan ulkoisen kentän vaikutuksesta, vaan silloinkin kun ulkoista kenttää ei ole, vierekkäisten atomien magneettisilla momenteilla on pyrkimys asettua samansuuntaiseksi alemman energiatilan ylläpitämiseksi.
Jokaisella ferromagneettisella aineella on tietty lämpötila, Curie-piste, jonka yläpuolella se menettää ferro­magneettiset ominaisuutensa. Tämä aiheutuu siitä, että tarpeeksi korkeassa lämpötilassa lämpöliikkeen taipumus aiheuttaa epäjärjestystä voittaa aineen pyrkimyksen saavuttaa alempi energiatila ferromagneettisen järjestyksen avulla.
Ferromagnetismia esiintyy vain harvoissa aineissa. Sellaisia ovat rauta, nikkeli ja koboltti sekä niiden seokset, sekä jotkin harvinaisia maametalleja sisältävät metalliseokset. Mangaani ei puhtaana ole ferromagneettista, mutta sekin muodostaa useiden muiden metallien kanssa ferromagneettisia seoksia. Useat muutkin aineet tulevat matalissa lämpötiloissa ferromagneettisiksi, mutta niiden Curie-piste on paljon tavallista huoneenlämpötilaa alempi.
Magneettiset alkeisalueet
right|thumb|Magneettisten alkeisalueiden rajapinnat (valkoiset viivat) ferro­magneettisessa aineessa (musta suorakulmio). Ferromagneettisissa aineissa atomien magneettinen momentti saa ne käyttäytymään pienten kesto­magneettien tavoin. Ne kiinnittyvät toisiinsa, ja pienillä alueilla, joita sanotaan Weissin alkeisalueiksi, eri atomien magneettiset momentit asettuvat samansuuntaisiksi. Nämä alueet voidaan havaita magneetti­voima­mikro­skoopilla, jolloin alkeisalueiden rajat näkyvät kuvassa valkoisina viivoina. Monilla muillakin tieteellisillä kokeilla alkeis­alueet saadaan näkyviin.
left|thumb|Magneetin vaikutus alkeisalueisiin Kun alkeisalue sisältää liian monta molekyyliä, se tulee epävakaaksi ja jakautuu lolpulta kahteen alueeseen, joiden magneettiset momentit ovat vastakkais­suuntaisiksi, kuten näkyy oikealla olevassa kuvassa.
Antiferromagnetismi
thumb|Antiferromagneettinen järjestys Päinvastoin kuin ferromagneettisissa, anti­ferro­magneettisissa aineissa vierekkäisten atomien valenssielektronien magneettisilla momenteilla on taipumus asettua vastakkais­suuntaisiksi. Tällöin ne kumoavat toistensa magneettiset vaikutukset. Anti­ferro­magneettisten aineiden kokonais­magneettimomentti on nolla, mikä merkitsee, etteivät ne saa aikaan kenttää.
Antiferromagneettisia aineita ovat muun muassa mangaanioksidi (MnO) ja rautaoksidi (FeO). Kullakin tällaisilla aineilla on tietty lämpötila, Néelin lämpötila, jonka yläpuolella anti­ferro­magnetismia ei enää esiinny vaan aine on paramagneettista.
Joissakin aineissa vierekkäisillä elektroneilla on taipumus asettua niin, että niiden magneettiset momentit ovat vastakkais­suuntaiset, mutta ei synny geometrista järjestystä, jossa ne olisivat vastakkais­suuntaiset jokaisessa naapuri­atomien parissa. Tällaisia aineita sanotaan spin-lasiksi, ja ilmiö on esimerkki geometrisesta frustraatiosta.
Ferrimagnetismi
thumb|Ferrimagneettinen järjestys Antiferromagneettisten aineiden tavoin myös ferrimagneettisissa aineissa vierekkäisten atomien magneettiset momentit ovat vastakkais­suuntaiset. Niissä atomit ovat kuitenkin järjestyneet siten, että tietyn suuntaiset magneettiset momentit ovat säännöllisesti suuremmat kuin päinvastaiseen suuntaan osoittavat. Tuloksena on ferromagnetismia muistuttava, joskin heikompi magnetismi.
Useimmat ferriitit ovat ferromagneettisia. Ensimmäinen tunnettu magneettinen aine, magnetiitti, on ferriitti, ja sitä luultiin kauan ferro­magneettiseksi. Vasta Louis Néel selvitti, mikä ero on ferro- ja ferri­magneettisilla aineilla ja osoitti, että magnetiitti kuuluu jälkimmäiseen ryhmään.
Superparamagnetismi
Jos ferro- tai ferrimagneetti on tarpeeksi pieni, se toimii kuin yksi magneettinen spin, joka on Brownin liikkeessä. Se reagoi magneettikenttään samaan tapaan kuin paramagneettinen aine, mutta paljon voimakkaammin.
Magneettikenttä väliaineessa
Magneettikenttää kuvaavia suureita ovat magneettivuon tiheys B ja magneettikentän voimakkuus H. Molemmat ovat vektorisuureita, joista magneettivuon tiheys liittyy erityisesti siihen, kuinka suurella voimalla kenttä vaikuttaa virtajohtimiin ja liikkuviin varauksiin, magneettikentän voimakkuus taas sen kykyyn magnetoida kentässä olevia kappaleita. Vaikka niillä SI-järjestelmässä onkin eri yksiköt, tyhjiössä niiden välillä oikeavälillä oikeastaan edes ole mitään käsitteellistä eroa. Sitä vastoin väliaineessa magneettikentän voimakkuudella tarkoitetaan vain ulkoista kenttää, kun taas magneettivuon tiheydessä otetaan huomioon myös aineen oman magnetoitumisen aiheuttama kenttä. Tyhjiössä nämä suureet ovat siis suoraan verrannolliset:
Väliaineessa niiden välisen yhteyden ilmaisee yhtälö Tässä esiintyvää suuretta sanotaan magneettiseksi polarisaatioksi.
Google Books
Google Books, suomeksi myös Google-kirjat (tunnettu aiemmin nimillä Google Book Search ja Google Print) on Googlen luoma Internet-palvelu, jonka avulla käyttäjä voi hakea Googlen tietokannasta kirjoja ja aikakauslehtiä sanahaulla. Haettavissa on sekä kauno- että tietokirjallisuutta.
Magnetismi
Magneettikenttä väliaineessa
Jos kenttä H on heikko, sen aikaansaama polarisaatio on sekä diamagneettisissa että paramagneettisissa lähes suoraan verrannollinen kentän voimakkuuteen: Verrannollisuuskerrointa \chi sanotaan magneettiseksi suskeptibiliteetiksi. Kun se pysyy vakiona, pätee:
Google Books
Jos haettava materiaali on suojattu tekijänoikeuksilla, Google on rajoittanut sen katselua näyttämällä teoksen tunnistetietojen (nimi, tekijät, ISBN...) lisäksi ainoastaan muutaman rivin katkelmia kirjasta. Jos Google on kuitenkin saanut teoksen tekijänoikeuksien haltijalta luvan, se voi näyttää käyttäjälle rajoitetun määrän kokonaisia sivuja.
Magnetismi
Magneettikenttä väliaineessa
Sitä vastoin ferromagneettisissa aineissa polarisaatio ei ole suoraan verrannollinen kenttään, ja aine pysyy magneettisena sen jälkeenkin, kun ulkoinen magneettikenttä on poistettu. Tätä jäljelle jäävää magnetoitumaa sanotaan jäännös­magnetismiksi eli remanenssiksi.
Magneetit
Jokaisessa magneetissa on kaksi kohtiota eli napaa, jotka näyttävät toimivan voimavaikutuksen keskuksina. Ne ovat erilaisia, ja toista niistä sanotaan magneetin pohjois-, toista eteläkohtioksi. Kahden eri magneetin samanlaiset kohtiot työntävät toisiaan luontaan, kun taas toisen magneetin pohjoiskohtio vetää toisen magneetin eteläkohtiota puoleensa ja päinvastoin. Napojen nimitykset pohjaavat magneettien käyttöön kompassissa. Magneetin voimakkuutta kuvaa sen magneettinen momentti.
Google Books
Teoksien skannaus
Google skannaa kirjoja ja aikakauslehtiä kuviksi, minkä jälkeen ne muunnetaan tekstintunnistustoiminnolla tekstiksi ja siirretään tietokantaan, josta käyttäjä voi hakutoiminnolla teoksia etsiä. Tarkalleen ottaen teokset skannataan laitteistolla, johon kuuluu kaksi kameraa ja infrapunavalo, joka korjaa sivujen kaarevuuden tuomat virheet skannattuun kuvaan. Vuonna 2008 Google oli skannannut jo 7 miljoonaa kirjaa.
Magnetismi
Magneetit
Magneettikentässä on energiaa, ja fysikaalinen systeemi pyrkii aina matalimmalle mahdolliselle energiatasolle. Tämän vuoksi magneettikenttään asetettu dipolimagneetti pyrkii kääntymään siten, että etelänapa osoittaa kentän pohjoisnapaan ja pohjoisnapa kentän etelänapaan. Tällöin kentän kokonaisvoimakkuus ja siihen sitoutunut energia pienenee mahdollisimman pieneksi. Esimerkiksi kaksi samanlaista päällekkäin asetettua sauvamagneettia kääntyvät siten, että niiden navat osoittavat eri suuntiin ja kokonaiskenttä on pienempi. Jos halutaan kääntää magneetit osoittamaan samaan suuntaan, täytyy tehdä työtä ja tämä työ varastoituu magneettikenttään. Kokonaiskenttä on silloin kaksi kertaa yhden sauvamagneetin kenttä.
Tyypillisesti magneetti käyttäytyy monessa suhteessa ikään kuin sen magnetismi olisi kokonaan keskittynyt kahteen napaan eli kohtioon. Magneettisen momentin ohella sen voimakkuutta kuvaamaan voidaankin käyttää apusuureena myös magneettisen navan voimakkuutta, joka saadaan jakamalla magneettinen momentti kohtioiden välisellä etäisyydellä. Kohtioita ei kuitenkaan voi erottaa toisistaan. Jos magneetti katkaistaan, saadaan kaksi magneettia, joista kummassakin on sekä pohjois- että eteläkohtio.
Sähkömagneetit
thumb|left|Sähkömagneetti vetää paperiliittimiä puoleensa, kun sitä ympäröivään johtimeen on kytketty virta. Liittimet irtoavat sähkömagneetista, kun virta katkaistaan ja magneettikenttä häviää.
S/S Wellamo (1898)
S/S Wellamo (II) oli vuonna 1898 FÅAlle valmistunut matkustajalaiva, jolla oli myös sisaralus S/S Oihonna.
Google Books
Teoksien skannaus
Kesäkuussa 2010 projektissa oli skannattu 12 miljoonaa kirjaa noin 480 kielellä. Googlen laskelmien mukaan maailmassa oli tuolloin julkaistu 129 864 880 kirjaa. Googlen on tarkoitus saada ne skannattua vuosikymmenen kuluessa.
Magnetismi
Kestomagneetit
Joitain ferro- ja ferrimagneettisia aineita voidaan käyttää kestomagneetteina. Kestomagneetti säilyttää magneettisuutensa ilman ulkoista magneettikenttää toisin kuin väliaikainen magneetti, joka on voimakkaasti magneettinen vain ulkoisessa magneettikentässä. Kestomagneeteissa käytetään magneettisesti kovia aineita. Magneettisesti kovissa aineissa materiaalin alkeismagneettialueet säilyttävät magnetoitumissuuntansa myös ulkoisen magneettikentän vaikutuksen lakattua. Magneettisesti kovilla aineilla on siis suuri remanenssi eli jäännösmagnetismi.
Magneettinen monopoli
Tavallisessa magneetissa on aina sekä pohjois- että eteläkohtio, eli se on magneettinen dipoli. Jo kauan on kuitenkin teoreettisesti pohdittu, voisiko olla olemassa myös niin sanottuja magneettisia monopoleja, toisin sanoen kohteita, joissa on joko vain magneettinen pohjoisnapa tai vain etelänapa. Muutaman kerran sellaisia on väitetty löydetynkin, mutta havaintoja ei ole voitu vahvistaa.
Joissakin teoreettisen fysiikan malleissa magneettisia monopoleja pidetään kuitenkin mahdollisena. Paul Dirac kiinnitti vuonna 1931 huomiota siihen, että sähkön ja magnetismin välillä vallitsee huomattava symmetria. Koska kvanttielektrodynamiikka sallii, että on olemassa toisistaan erillisiä positiivisia ja negatiivisia sähkövarauksia, voisi symmetrian nojalla olettaa, että olisi myös erillisiä magneettisia pohjois- ja etelänapoja. Lisäksi magneettisten monopolien olemassaolo selittäisi sähkövarauksen kvantittumisen eli sen, että kaikkien tunnettujen alkeishiukkasten varaukset ovat tietyn yksikön, alkeisvarauksen monikertoja. Teorian mukaan tämä seuraa siitä, että sähkövarauksen ja magneettisen monopolin muodostaman systeemin liikemäärämomentti on niiden etäisyydestä riippumatta yhtä suuri kuin sähkö- ja magneettivarauksen tulo. Kun toisaalta kvanttiteorian mukaan jokaisen systeemin liikemäärämomentti on aina redusoidun Planckin vakion monikerta, seuraa tästä, että jos yksikin magneettinen monopoli on olemassa, on sähkövaraus kvantittunut kaikkialla.
Joidenkin suurten yhtenäisteorioiden mukaan magneettisia monopoleja on olemassa, mutta ne ovat alkeishiukkasista poiketen solitoneja eli lokalisoituneita energiapaketteja. Näiden mallien pohjalta on yritetty arvioida, minkä verran monopoleja syntyi alkuräjähdyksessä mutta tulos on ristiriidassa havaintojen kanssa — monopoleja olisi pitänyt syntyä niin paljon, että ne olisivat jo kauan sitten pysäyttäneet maailmankaikkeuden laajenemisen. Tämä tulos olikin yhtenä aiheena kosmisen inflaation teorian esittämiselle. Sen pohjalta saatiinkin kehitetyksi malli, jonka mukaan monopoleja on ollut olemassa, mutta niin vähän, etteivät ne voineet aiheuttaa nykyisten havaintojen kanssa ristiriidassa olevia seurauksia.
Magnetismi, sähkö ja suppea suhteellisuusteoria
Einsteinin erityinen suhteellisuusteoria, osoitti, miten sähkö ja magnetismi liittyvät perustavalla tavavalla toisiinsa. Teorian mukaisista ilmiöistä kuten pituuskontraktiosta, aikadilaatiosta ja siitä, että magneettinen voima riippuu nopeudesta, seuraa, että suhteellisuusteorian mukaan voisikaan olla magnetismia ilman sähköä tai sähköä ilman magnetismia. Sitä vastoin sähkömagnetismin teoria, johon molemmat oleellisesti kuuluvat, on täysin yhteensopiva erityisen suhteellisuusteorian kanssa. Erityisesti sama ilmiö, joka yhden havaitsijan näkökulmasta näyttää puhtaasti sähköiseltä tai puhtaasti magneettiseltä, voi toisen havaitsijan näkökulmasta olla molempien yhdistelmä. Sähkö- ja magneettikenttä eivät olekaan toisistaan riippumattomia, vaan ne yhdessä muodostavat sähkömagneettisen kentän. Miten se jakautuu sähkö- ja magneettikentäksi, riippuu havaitsijan liiketilasta ja käytetystä koordinaatistosta tavalla, jonka osoittaa sähkömagneettisen kentän Lorentz-muunnos.
Jo ennen suhteellisuusteoriaa magnetismin voitiin Maxwellin teorian kannalta katsoa aiheutuvan siitä, että sähkövarauksen liikkuessa sähkökentän muotoutuminen sen uuden aseman edellyttämään muotoon vie aikansa. Muutos tosin etenee erittäin nopeasti, valonnopeudella, mutta kentän siinä esiintyy aina pieni viive, johon liittyvät kentän vaihtelut liikkuvien sähkövarausten välisinä magneettisina voimina.
Kaikki sähkömagnetismista tehdyt havainnot viittaavat siihen, että ilmiöt, jotka näyttävät ensisijaisesti magneettisilta, esimerkiksi häiriöihin magneettikentässä, liittyy aina sähkökenttä, ja kenttien muutokset etenevät valonnopeudella.
S/S Wellamo (1898)
S/S Wellamo (II) rakennettiin Gourlay Bros. & Co.:n telakalla Dundeessa Skotlannissa. Se liikennöi pääasiassa Hanko–Tukholma reitillä sekä reitillä Tukholma–Turku–Helsinki–Pietari–Tallinna. Ensimmäisen maailmansodan aikana kun laiva oli matkalla Ruotsin Sundsvallista Kokkolan Ykspihlajaan se joutui 29. elokuuta 1916 saksalaisen sukellusveneen U 47 pysäyttämäksi. Sen jälkeen kun laivan miehistö ja matkustajat olivat poistuneet aluksesta sukellusvene upotti sen tykkitulella Tankarin majakan luoteispuolella.
S/S Wellamo (II):n pituus oli 60,33 metriä ja leveys 9,54 metriä. Laivan vetoisuus oli 1 043 bruttorekisteritonnia (613 nettorekisteritonnia) ja nopeus 13 solmua. Laivan nelisylinterisen trippelihöyrykoneen teho oli 1 260 hevosvoimaa. Hyttipaikkoja oli I luokassa 81, II luokassa 18 ja III luokassa 10.
Nurmituhkelo
Nurmituhkelo (Lycoperdon pratense vanh. Vascellum pratense) on kellertävänvalkoinen piikkien peittämä tuhkelolaji, joka kasvaa Suomessa harvinaisena. Se viihtyy laitumilla, tienvarsilla ja nurmikoilla. Laji on nuorena syötävä mutta muuttuu vanhemmiten pahan makuiseksi. Lähisukulainen on esimerkiksi känsätuhkelo.
Sokeritoppa
pienoiskuva|Sokeritoppa pienoiskuva|Suomalainen sokeritoppa paperipakkauksessa. Sokeritoppa on entinen sokerin valmistusmuoto. Ne valmistettiin puhtaasta ruokosokerista, joka kuumennettiin ja kaadettiin kuumana tötterömäiseen muottiin. Kun sokeri oli kuivunut pari viikkoa, se irrotettiin muotista ja sen pohja tasoitettiin. Muotteja on tehty eri aikoina monista aineista, kuten bambusta, savesta, puusta ja teräksestä. Topat olivat suuria, 5–15 kilon painoisia, ja ne saatettiin pilkkoa kaupassa paloiksi. Kauppias piti tavallisesti leveän tyviosan, ja kotona topasta murrettiin paloja tarpeen mukaan hakkurilla ja sokerisaksilla. Sokeritoppaa saatettiin murtaa sokerileikkurin avulla. Se oli laatikko, jossa oli veitsimäinen hakkuri ja reiällinen välipohja, jonka läpi pienet sokerimuruset valuivat alempaan laatikkoon. Sokerin kovuus vaihteli sen mukaan, mistä kohdin toppaa se murrettiin, ja kärkiosassa sokeri oli kaikkein kovinta. Kärkeä pidettiin myös makeampana kuin tyveä.
Sokeri tunnettiin Euroopassa 1500-luvulla, ja myös sokeritoppien valmistus keksittiin satoja vuosia sitten. Vielä 1920-luvun Suomessa noin puolet kaikesta tuotetusta sokerista oli sokeritoppia; kuitenkin jo vuonna 1930 sokeritoppien tuotannon osuus oli pudonnut yhteen kolmasosaan kaikesta sokerin tuotannosta. Pohjois-Euroopan viimeinen sokeritoppa valmistui vuonna 1957 Vaasan sokeritehtaalla, kun pala- ja kidesokeri tulivat kuluttajien keskuudessa suositummiksi.
M/S J. L. Runeberg
M/S J. L. Runeberg (ent. S/S Helsingfors Skärgård) on moottorilaiva, joka liikennöi kesäisin Helsingistä Porvooseen ja Loviisaan. Se on rakennettu vuonna 1912. Laivan alkuperäinen höyrykone vaihdettiin vuonna 1962 dieselmoottoriin. Se viettää talvet entisöitävänä kotisatamassaan Porvoossa. Risteilessään Porvooseen se pysähtyy pyydettäessä Haikon kartanossa ja Mustassa-Hevosessa. Laivalla on kahvila ja neljä salonkia.
Isänmaan toivot
Isänmaan toivot on suomalainen komediasarja, jota esitettiin televisiokanava Nelosella kolme kautta vuosina 1998–2002. Sarjan kirjoitti Timo Varpio ja ohjasi Aku Louhimies.
Sarjan tunnusmusiikkina oli Ultra Bran kappale "Älä soita tänne enää koskaan".
Sarjan idea
Isänmaan toivot kertoi kämppisten Vellun, Antin, Henrikan ja Titan elämästä, työstä ja vapaa-ajasta. Sarjan yksittäisissä jaksoissa ovat esiintyneet myös muun muassa Tommi Rinne, Mikko Kouki, Jukka Rasila, Tapio Hämäläinen, Kristiina Elstelä ja Ville Myllyrinne.
Seittikaktukset
Seittikaktukset (Oreocereus) on eteläamerikkalainen, yhdeksänlajinen kaktuskasvisuku, johon kuuluu matalia, liereävartisia, valkoisten piikkien tiheästi peittämiä pensasmaisia kaktuksia, joiden kukat ovat vastakohtaisia. Tieteellisen nimen alkuosa tulee kreikankielen vuorta tarkoittavasta sanasta.
Ulkonäkö ja koko
Suvun lajit ovat pensasmaisia, vähähaaraisia ja kaksi- tai kolmemetrisiksi kasvavia. Varret ovat liereitä, pystyjä tai kohenevia, harvoin maanmyötäisiä. Niiden harjut ovat mataloituvia areoleiden väleistä tai nystyisiä. Areoleissa on usein pitkiä valkoisia karvoja ja tiheästi piikkejä. Kukat kehittyvät lähelle varren latvaa, toisinaan erilaistuneisiin verson osiin eli kefalioihin. Kasvit kukkivat päivällä. Kukat ovat suppilon muotoisia tai putkimaisia, enemmän tai vähemmän vastakohtaisia, oranssinvärisiä, punaisia tai purppuraisia. Kukkapohjus on suora tai hieman käyristynyt, joskus sivuilta litistynyt, ja siinä on paljon karvaisia areoleja. Vartalo ja heteet ulottuvat kehätorven ulkopuolelle. Hedelmä on pallomainen tai munamainen, ontto, mehevä tai kuiva ja avautuu tyvirei'illä. Siemenet ovat leveänsoikeita ja mustia.
Lajit
Suvun lajimäärä on (tässä) yhdeksän:
Morfogeeni
Morfogeenit ( = muoto, gennan = tuottaa) ovat aineita, jotka ohjaavat alkion eri osien kehittymistä. Morfogeneesi, jota morfogeenit säätelevät, käynnistää elinten muovautumisen eli organogeneesin. Kehittyvän alkion erilaistuvat solut voivat vaikuttaa toistensa käyttäytymiseen morfogeenien avulla. Morfogeeneiksi kutsutaan signaalimolekyylejä, jotka vaikuttavat kohdesoluihinsa yksinkertaista on/off-periaatetta monimutkaisemmin konsentraatiovaihteluiden avulla; suuri konsentraatio saa kohdesolut kehittymään yhteen suuntaan, pieni toiseen ja näiden välillä olevilla konsentraatioilla vaikutukset muuttuvat asteittain.
Signaalikeskukset, jotka tuottavat morfogeenejä ja niitä sääteleviä molekyylejä ovat alkion väliaikaisia rakenteita. Kun niitä ei enää tarvita muotojen syntymisen kannalta, ne voivat muuttaa muotoaan ja sitä kautta tehtäväänsä tai ne voivat suorittaa ohjelmoidun solukuoleman eli apoptoosin. Signaalikeskukset erittävät omia morfogeenejään tarpeen tullen soluvälitilaan, jolloin konsentraatio on suurin lähinnä oleville soluille, ja hieman kauempana oleville soluille selvästi pienempi. Vaikutukset ovat aina selvästi paikallisia – erittävästä solusta alle 1 mm (poikkeuksena Sonic Hedgehog).
Retinoiinihappo
Retinoiinihappo on A-vitamiinin johdannainen, joka on tärkeä hermoston kehitykselle. Se säätelee erityisesti taka-aivojen kehitystä ja osittain myös etuaivojen, hermostoputken ja -pienan sekä raajojen ja kasvojen kehitystä. Liian suurina pitoisuuksina retinoiinihappo muuttuu morfogeenistä teratogeeniksi. Teratogeenit ovat aineita, jotka ovat haitallisia sikiön normaalille kehitykselle. A-vitamiinin yliannostus sikiölle aiheuttaa hermoston kehityshäiriöitä ja epämuodostumia.
Sonic Hedgehog-proteiini
Sonic Hedgehog-proteiini (Shh) kuuluu Hedgehog perheen proteiineihin(lisäksi Indian Hedgehog, Desert Hedgehog), mutta sen toiminta-alueet morfogeeninä ovat perheestä kaikkein laajimmat. Poiketen muista morfogeeneistä Shh kulkeutuu erityspaikasta laajalle alueelle. Sonic Hedgehog on vastuussa hermostoputken kehittymisestä siten, että hermostoputken dorsaalisista neuroneista muodostuu sensorisia hermoja ja ventraalisista neuroneista muodostuu motorisia hermoja. Sen tehtävänä on myös huolehtia somiittien järjestäytymisestä; niistä somiiteista, jotka ovat lähimpänä selkäjännettä muodostuu selkärangan rustoa. Sonic hedgehog vaikuttaa myös olennaisesti esimerkiksi raajasilmujen jatkokehitykseen, pikkuaivojen kehitykseen ja hampaiden muodostumiseen. Se ohjailee myös sydämen ja verisuonten eri osien kehitystä.
Aktiviini
Aktiviini kuuluu kasvutekijöistä koostuvaan Tgfß-perheeseen. Se vaikuttaa mesodermin erilaistumiseen, josta esimerkkinä alla oleva taulukko.
Messier 5
Messier 5 on pallomainen tähtijoukko Käärmeen tähdistössä. Sen löysi Gottfried Kirch yhdessä vaimonsa Maria Margarethen kanssa vuonna 1702. Charles Messier löysi kohteen itsenäisesti 23. toukokuuta 1764. William Herschel oli ensimmäinen, joka havaitsi kohteen muodostuvan yksittäisistä tähdistä.
M5:n etäisyys Aurinkokunnastamme on noin 24 500 valovuotta. Siinä on yli 100 000 tähteä, joista yli sadan tiedetään olevan muuttuvia tähtiä. Kohteen arvioidaan olevan yksi vanhimmista ja suurimmista pallomaisista tähtijoukoista. M5 kulkee aurinkokunnastamme poispäin n. 52 km/s nopeudella.
Al Ahli Stadium
Al Ahli Stadium on monikäyttöinen stadion Manamassa Bahrainissa. Nykyään sitä käytetään enimmäkseen jalkapallossa Al-Ahlin kotikenttänä. Stadionille mahtuu 10 000 ihmistä.
Yvonne Lefébure
Yvonne Lefébure (29. kesäkuuta 1898 Ermont – 23. tammikuuta 1986 Pariisi) oli ranskalainen pianisti ja pianopedagogi. Hän opiskeli Alfred Cortot'n johdolla Pariisin konservatoriossa ja esiintyi sekä resitalistina että orkesterien kanssa. Hän esiintyi ensimmäistä kertaa Prades-festivaalilla vuonna 1950.
Lefébure opetti eri opinahjoissa ja piti myös omalla festivaalillaan Saint-Germain-en-Layessa mestarikursseja. Hänen oppilaidensa joukossa olivat Dinu Lipatti, Samson François, Imogen Cooper, Janina Fialkowska, André Laplante, Branka Musulin, Catherine Collard, Michaël Levinas, Françoise Thinat, Jean-Marc Savelli, Évelyne Crochet, Hélène Boschi, Martin Hughes ja Avi Schönfeld.
Lefébure meni vuonna 1947 naimisiin musiikintutkija Fred Goldbeckin kanssa.
Miesten 25 metrin olympiapistooli ammunnan maailmanmestaruuskilpailuissa 2010
Miesten 25 metrin olympiapistoolin maailmanmestaruudesta ammuttiin 5.-6. elokuuta 2010. Henkilökohtaisen kilpailun voitti Venäjän Aleksei Klimov tuloksella 787,1 (585+202,1) ja joukkuekilpailun Kiina uudella maailmanennätyksellä 1749 pistettä.
Aikataulu
Suluissa Suomen aika (EEST)
Ennätykset
Ennen MM-kilpailuiden alkua voimassa olleet maailmanennätykset:
Joukkuekilpailu
Joukkuekilpailun tulokset määräytyivät peruskilpailun tulosten perusteella.
K-19
K-19 oli Neuvostoliiton laivaston Projekti 658 -luokan ydinsukellusvene.
Valmistus
Alus tilattiin Sevmašilta Severodvinskistä, missä köli laskettiin 17. lokakuuta 1958. Alus laskettiin vesille 8. huhtikuuta 1959. Järjestetty seremonia ei sujunut odotusten mukaisesti, sillä samppanjapullo ei rikkoutunut osuessaan aluksen kylkeen. Miehistö piti tapahtumaa huonona enteenä. Alus valmistui 12. lokakuuta 1960 ja luovutettiin 30. huhtikuuta 1961 laivastolle.
Palvelus
Alus oli 4. elokuuta 1961 harjoituksissa Pohjois-Atlantilla lähellä Grönlannin eteläkärkeä komentajanaan kapteeni Nikolai Zatejev, kun sen ydinreaktorien jäähdytysjärjestelmään tuli vakava vuoto. Vuodon seurauksena tyyrpuurin puoleinen reaktori sammui, mikä aiheutti jäähdytyspumppujen pysähtymisen. Myös radiojärjestelmään tuli häiriö, jolloin K-19 menetti mahdollisuutensa kommunikoida Neuvostoliiton tukikohdan kanssa. Reaktorin lämpötila nousi hallitsemattomasti 800 asteeseen, sillä veneeseen ei Zatejevin vaatimuksista huolimatta ollut asennettu reaktorien varajäähdytysjärjestelmää.
Vaikka ydinreaktorionnettomuus ei voi aiheuttaa ydinräjähdystä, kapteeni uskoi, että onnettomuudesta aiheutuva säteilyvuoto tai mahdollinen räjähdys voitaisiin Yhdysvalloissa tulkita ydiniskuksi. Väärinkäsitys voisi pahimmassa tapauksessa aiheuttaa ydinaseilla käytävän sodan. Zatejev laittoi kahdeksan miehistön jäsentä rakentamaan improvisoitua jäähdytysjärjestelmää. Työ altisti heidät voimakkaalle radioaktiiviselle säteilylle, sillä ryhmän käyttämät kemikaalisuojapuvut eivät torjuneet säteilyä. Radioaktiivisuudelta suojaavia varusteita aluksella ei ollut.
Väliaikainen jäähdytysjärjestelmä saatiin toimintakuntoon, mutta korjaustöiden aikana radioaktiivinen höyry levisi ilmastointijärjestelmään. Osa aluksesta saastui ja koko miehistö sai huomattavan säteilyannoksen. Reaktorin jäähdytysjärjestelmää korjanneet sotilaat kuolivat säteilyn aiheuttamiin vammoihin viikon sisällä. Vaikka radiojärjestelmä oli vaurioitunut, alus sai lähetettyä heikkotehoisen hätäkutsun, jonka dieselkäyttöisen sukellusveneen S-270 miehistö kuuli. Myös lähistöllä olleilla Yhdysvaltain laivaston aluksilla kuultiin viestit, jolloin ne tarjoutuivat auttamaan. Kylmä sota sai Zatejevin kuitenkin pelkäämään, että Neuvostoliiton sotasalaisuudet voisivat tällöin levitä Yhdysvaltain asevoimien tietoon. Kapteeni päättikin kohdata S-270:n, joka voisi hinata aluksen takaisin tukikohtaan.
Aluksen saavuttua telakalle sen vaurioituneet reaktorit vaihdettiin uusiin. Kaksi vuotta kestäneiden korjaustyön aikana havaittiin, että onnettomuuden syynä oli ollut reaktorien alkuperäistä jäähdytysjärjestelmää hitsattaessa tapahtunut virhe. Korjauksien päätyttyä K-19 palautettiin palvelukseen. Onnettomuuden seurauksena alus oli saanut lempinimekseen ”Hiroshima”.
K-19 ja Yhdysvaltain laivaston ydinsukellusvene USS Gato törmäsivät 15. marraskuuta 1969 kello 7.13 Barentsinmerellä 60 metrin syvyydessä, jolloin K-19:n keulan kaikuluotainjärjestelmä tuhoutui ja keulan torpedoputkien suojukset vaurioituivat. K-19 pääsi kuitenkin pintaan, korjattiin ja palautettiin palvelukseen. Gato ei kärsinyt vakavia vaurioita.
Aluksella syttyi 24. helmikuuta 1972 tulipalo 1 300 kilometrin päässä Newfoundlandista 120 metrin syvyydessä. Tulipalossa sai surmansa 28 merimiestä. Se aiheutui hydraulinesteiden vuodosta kuuman suodattimen päälle. Alus onnistui nousemaan pintaan paikalla olleiden alusten evakuoidessa miehistönjäsenet lukuun ottamatta 12 perätorpedohuoneeseen loukkuunjäänyttä. Myrsky viivästytti aluksen hinausta eikä perän torpedohuoneeseen päästy konehuoneen olosuhteiden takia. Myrskyn laantuessa K-19 hinattiin Severomorskiin, jonne saavuttiin 4. huhtikuuta. Loukussa olleet pelastettiin heidän vietettyään 24 päivää valottomassa ja lämmittämättömässä torpedohuoneessa. Pelastusoperaatio kesti yli 40 päivää ja siihen osallistui yli 30 alusta. K-19:n vauriot korjattiin jälleen kerran ja palautettiin palvelukseen.
Muuta
Neuvostoliiton presidentti Mihail Gorbatšov esitti 1. helmikuuta 2006 Norjan Nobel-komitealle, että K-19:n miehistölle tulisi antaa Nobel-palkinto sen 4. elokuuta 1961 tekemästä työstä, joka saattoi estää ydinsodan. Kapteeni Nikolai Zatejev palkittiin pokaalilla.
Vuonna 2002 julkaistiin sukellusveneestä kertova elokuva K-19 – The Widowmaker. Rooleissa olivat muun muassa Harrison Ford ja Liam Neeson. Elokuva ei ollut taloudellinen menestys: sata miljoonaa dollaria maksanut elokuva tuotti lopulta vain noin 66 miljoonaa.
Lähteet
http://historianet.fi/sota/kylma-sota/ydinsukellusvene-k-19-kuoleman-sukellusvene
Fábio Júnior
Jalkapallomaajoukkue
Fábio Júnior debytoi Brasilian maajoukkueessa 1998. Hän on pelannut kolme maaottelua.
Paul Donoghue
pienoiskuva Paul Donoghue (s. 18. tammikuuta 1949 Auckland) on uusiseelantilainen roomalaiskatolinen piispa. Hänestä tuli Societas Mariaen jäsen 7. tammikuuta 1969, ja hän sai pappisvihkimyksensä 29. kesäkuuta 1975. Hänet nimitettiin Rarotongan hiippakunnan johtoon 11. huhtikuuta 2011, ja piispaksi vihkiminen seurasi 16. heinäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Stuart France O'Connell, jota avustivat Charles Daniel Balvo ja Denis George Browne.
Hold It, Don’t Drop It
Hold It, Don't Drop It on yhdysvaltalaisen Jennifer Lopezin toinen single vuoden 2007 albumilta Brave. Kappaleen kirjoittajia ovat Kevin Rusto, Waynne Nugent, Jennifer Lopez, Allen Phillip Lees, Tawana Dabney, Janet Sewell, Cynthia Lissette, Dennis Lambert ja Brian Potter.
Kappale samplaa Tavaresin hittiä "It Only Takes a Minute" (1975).
Julkaisu
Kappale julkaistiin klubisinglenä Euroopassa syyskuussa 2007, jolloin se ylsi Billboardin Hot Dance Club Play -listan ensimmäiselle sijalle "Do It Well" -kappaleen tavoin. Myöhemmin 21. tammikuuta 2008 se julkaistiin virallisesti ainoastaan Euroopassa.
Kritiikki
Kappaleen saama kritiikki oli pääasiassa positiivista Blender Magazine -lehden antaessa kolme ja Digital Spy -lehden antaessa sille neljä tähteä viidestä.
Slant Magazine -lehti nimesi "Hold It, Don't Drop It" -kappaleen olevan 35. paras kappale vuonna 2007. Lehti kutsui sitä Jennifer Lopezin parhaaksi singleksi vuosiin.
Musiikkivideo
Kappaleen musiikkivideon kuvasi Melina 16. marraskuuta 2007. Ensiesitys nähtiin 4. joulukuuta 2007 MTV Europella ja MTV Türkiyella.
Brave
Ariane Ehrat
Ariane Ehrat (s. 17. helmikuuta 1961 Schaffhausen ) on sveitsiläinen alppihiihdon MM-mitalisti.
Ehrat jakoi Bormion MM-kilpailuissa 1985 syöksylaskun hopean Katrin Gutensohnin kanssa. Sarajevon olympialaisissa 1984 hän oli samassa lajissa neljäs ja Schladmingin MM-kilpailuissa 1982 neljästoista.
Ehrat sijoittui maailmancupin syöksylaskukilpailuissa toiseksi Val d’Isère'ssä joulukuussa 1983 sekä kolmanneksi Sarajevossa helmikuussa 1983 ja Bad Kleinkirchheimissa tammikuussa 1985.
Jacinto Quincoces
Jacinto Fernández de Quincoces y López de Arbina (17. heinäkuuta 1905 Barakaldo, Vizcayan maakunta, Espanja – 10. toukokuuta 1997 Valencia, Valencian maakunta, Espanja) oli espanjalainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja.
Quincoces oli yksi aikansa tunnetuimpia puolustajia. Hän edusti pelaajaurallaan Alavésia ja Madridia (nykyisin Real Madrid), joista jälkimmäisessä hän voitti kahdesti sekä Espanjan pääsarjamestaruuden että Espanjan cupin. Quincoces pelasi myös 25 maaottelua Espanjan maajoukkueessa vuosina 1928–1936, ja kuului joukkueen kokoonpanoon Italiassa järjestetyissä vuoden 1934 MM-kilpailuissa.
Valmentajaurallaan Quincoces valmensi neljää eri espanjalaista seurajoukkuetta. Hän myös valmensi maajoukkuetta kahden ottelun ajan vuonna 1945. Kaudella 1945–1946 hän voitti Real Madridin valmentajana kolmannen cup-mestaruutensa. Viimeksi Quincoces valmensi Valenciaa kaudella 1959–1960, ja Valenciassa hän myös kuoli vuonna 1997.
Pedro Pichardo
Pedro Pablo Pichardo Peralta (s. 30. kesäkuuta 1993) on syntyjään kuubalainen, nykyään portugalilainen kolmiloikkaaja ja olympiavoittaja.
Pichardo voitti kultaa alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2012 tuloksella 16,79 metriä. Samana vuonna hän voitti myös alle 20-vuotiaiden Keski-Amerikan ja Karibian mestaruuden tuloksella 16,40 m. 4. kesäkuuta 2013 Pichardo loikki Havannassa kaikkien aikojen parhaan alle 20-vuotiaana saavutetun tuloksen 17,69 m. Hänen maanmiehellään Yoelbi Quesadalla oli nimissään aiempi paras tulos 17,68 m vuodelta 1993. Moskovan MM-kilpailuissa 2013 hän sai hopeaa toisen kierroksen hypyllään 17,68 m. Hän sai pronssia Sopotin MM-hallikilpailuissa 2014 tuloksella 17,24 m. Pekingin MM-kilpailuissa 2015 hän sai hopeaa tuloksella 17,73 m. Vuonna 2016 Pichardo kärsi vammoista eikä kilpaillut.
Pichardo hyppäsi 8. toukokuuta 2015 Kuuban ennätyksen 17,94 m. Hän paransi Yoelbi Quesadan nimissä ollutta liki 18 vuotta vanhaa ennätystä yhdeksällä senttimetrillä. Hän paransi ennätyksekseen 18,06 Dohassa 15. toukokuuta 2015 ja 18,08 Havannassa 28. toukokuuta 2015.
Huhtikuussa 2017 Pichardon kerrottiin riitaantuneen Kuuban yleisurheiluliiton kanssa ja loikanneen Kuubasta. Pichardo kertoi tehneensä urheilijasopimuksen portugalilaisen Benfican kanssa. Vuonna 2014 Pichardo oli saanut Kuuban yleisurheiluliitolta kuuden kuukauden kilpailukiellon, hänen kieltäydyttyään jatkamasta Kuuban yleisurheiluliiton määräämän valmentajan alaisuudessa. Hän sai Portugalin kansalaisuuden vuonna 2017. Pichardo sai edustaa Portugalia arvokilpailuissa 1.8.2019 lähtien.
Toukokuussa 2018 Pichardo hyppäsi kolmiloikassa Portugalin ennätyksen 17,95 m, rikkoen Nelson Évoran aikaisemman ennätyksen 21 senttimetrillä. Dohan MM-kilpailuissa 2019 hän sijoittui neljänneksi. Hän voitti sisäratojen Euroopan-mestaruuden Toruńissa 2021 tuloksella 17,30. Tokion olympialaisissa vuonna 2021 hän voitti kultaa Portugalin ennätystuloksella 17,98. Belgradin sisäratojen MM-kilpailuissa 2022 hän saavutti hopeaa Portugalin halliennätyksellä 17,46. Samana vuonna hän voitti kultaa Eugenen MM-kilpailuissa tuloksella 17,95 ja Münchenin EM-kilpailuissa tuloksella 17,50. Hän voitti sisäratojen Euroopan-mestaruuden Istanbulissa 2023 Portugalin halliennätyksellä 17,60.
Berndt Otto Schauman
thumb|B. O. Schauman, [[Maria Wiikin maalaama muotokuva vuodelta 1888.]] Berndt Otto (B. O.) Schauman (17. toukokuuta 1821 Helsinki – 28. maaliskuuta 1895 Helsinki) oli suomalainen taiteenharrastaja ja tietokirjailija, joka toimi Suomen taideyhdistyksen ensimmäisenä intendenttinä 1869–1887 ja harrasti taide-elämän kehittämistä.
B. O. Schaumanin vanhemmat olivat senaatin kamarineuvos Carl Schauman ja Johanna Lovisa Hoeckert. Hän oli teologi ja piispa Frans Ludvig Schaumanin sekä toimittaja August Schaumanin veli. Schauman kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1837 ja opiskeli Helsingissä sekä 1842–1843 Uppsalassa, mutta ei suorittanut mitään tutkintoa. Hän toimi Helsingin yliopiston kirjaston amanuenssina 1849–1867. 1850-luvulla hän toimitti M. A. Castrénin kaksiosaiset matkamuistelmat ja julkaisi G. A. Wallinin matkoista kertovan kirjan sekä myöhemmin muitakin tietokirjoja.
Schauman liittyi Suomen taideyhdistykseen sen perustamisen yhteydessä 1846 ja tutustui 1857–1858 pitkällä ulkomaanmatkalla eurooppalaiseen taiteeseen. Vuosina 1862–1865 hän julkaisi ensimmäisen suomalaisen taidealbumin Fotografier af Finska Målares taflor jemte en kort text I–III. Hän toimi 1869–1887 taideyhdistyksen kokoelmien sekä 1885–1895 Cygnaeuksen gallerian intendenttinä. Schauman järjesti taideyhdistyksen kokoelmat ja kokosi niistä näyttelyitä sekä kirjoitti runsaasti suomalaisesta taiteesta ja suomalaisista taiteilijoista. Hän erosi toimestaan Ateneumin taidemuseon valmistuttua.
Schauman oli sukunsa edustaja aatelissäädyssä valtiopäivillä 1863–1864, 1867, 1872, 1877–1878, 1882, 1885,  1888, 1891 ja 1894. Hän toimi Ritarihuoneen genealogina 1889–1891.
RAF Leuchars
thumb|Fifen kunnan sijainti. RAF Leuchars (IATA: ADX, ICAO: EGQL) on Yhdistyneen kuningaskunnan sotilaslentoasema Skotlannissa Fifen alueella ja Firth of Forth -vuonon pohjoisella rannalla. Britannian kuninkaalliset ilmavoimat oli lentoaseman pääkäyttäjä vuosina 1920–2015.
Magnesiumkarbonaatti
Magnesiumkarbonaatti (MgCO3) on magnesium- ja karbonaatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdisteellä on lukuisia käyttötarkoituksia.
RAF Leuchars
Leuchars oli alun perin vain koulutuskäyttöön tähtäävä lentotukikohta, mutta se otettiin 1950 hävittäjäkoneiden käyttöön. RAF:n ohella lentoasema palveli Britannian kuninkaallista laivastoa. Alueella on sijainnut myös NHS:n ylläpitämä varuskuntasairaala.
Magnesiumkarbonaatti
Esiintyminen ja ominaisuudet
Magnesiumkarbonaattia esiintyy luonnossa magnesiittimineraalina. Kidevedettömän magnesiitin lisäksi magnesiumkarbonaatista tunnetaan kidevedellisiä mineraaleja, joita ovat muun muassa barringtoniitti (MgCO3·2H2O), nesquhoniitti ((MgCO3·3H2O) ja lansfordiitti (MgCO3·5H2O). Suurimmat magnesiumkarbonaattimineraalivarannot ovat Venäjällä, Pohjois-Koreassa ja Kiinassa.
RAF Leuchars
Lentokentältä ovat operoineet Supermarine Spitfiren sekä Lockheed Hudsonin jälkeen suihkuhävittäjät, kuten Hawker Hunter, English Electric Lightning, Panavia Tornado, F-4 Phantom II sekä Eurofighter Typhoon. Vaikka lentoasemalle jäi muuta sotilastoimintaan, niin suurelta osaltaan lentotoiminta on siirtynyt RAF Lossiemouthiin, Pohjois-Skotlannin rannikolle. thumb|"Hyökkää ja suojele", on RAF Leucharsin tunnusmerkin tekstinä. Maisemakuva osoittaa merellisen sijainnin.
Magnesiumkarbonaatti
Valmistus ja käyttö
Suurin osa magnesiumkarbonaatista käytetään magnesiumoksidin ja muiden magnesiumsuolojen valmistamiseen. Sitä voidaan käyttää myös täyte- ja sideaineena lääketableteissa, paperissa, kumin ja muovin palamista estävänä lisäaineena, hammastahnoissa ja kosmetiikkavalmisteissa. Magnesiumkarbonaattia voidaan käyttää elintarvikkeissa happamuudensäätöaineena ja estämään paakkuuntumista. Magnesiumkarbonaatin E-koodi on E 504.
Frans Ludvig Schauman
thumb|Frans Ludvig Schauman. [[Bernhard Reinholdin muotokuva vuodelta 1871.]] Frans Ludvig Schauman (24. syyskuuta 1810 Maaria – 28. kesäkuuta 1877 Porvoo ) oli suomalainen teologian professori ja piispa.
Henkilöhistoria
Schauman määrättiin 1837 hoitamaan Keisarillisen Aleksanterin-Yliopiston teologisen tiedekunnan seminaaripastorin tehtäviä. Hänet nimitettiin 1847 käytännöllisen teologian ensimmäiseksi professoriksi ja 1864 Porvoon piispaksi. Hänen merkittävimpiä aikaansaannoksiaan oli vuoden 1869 kirkkolain laatiminen. Laki oli aiempaan verrattuna hyvin edistyksellinen, ja siihen tuli muun muassa uskonnonvapauden periaate, mutta uskonnottomuus ei ollut mahdollista, vaan kansalaisen oli välttämättä kuuluttava johonkin uskontokuntaan.
Schaumanin ja tämän puolison Fredrika Kristina Gylichin, kaupunginarkkitehti Pehr Johan Gylichin tyttären, poikia olivat virka- ja valtiopäivämies Karl Frans Johan Schauman ja pormestari, valtiopäivämies August Michael Schauman.
Arisuo
Arisuo Oy oli vuosina 1947–1981 Kaarinassa toiminut valaisintehdas, jonka tuotemerkkinä oli Aris. Valaisinten lisäksi se teki muitakin kevyitä metalli- ja muovituotteita, kuten ilmanvaihtoventtiilejä, talvirenkaiden nastoja ja letkunkiristimiä. Yritys voitti vuonna 1977 Tuottava Idea -kilpailun Aris-holkkinastalla.
Arisuo Oy:n perusti vuonna 1947 Toivo Arisuo, joka jatkoi yrityksen johdossa vuoteen 1972 saakka. 1950-luvulla yritys tunnettiin taskulampuistaan, 1960-luvulla liikkeiden valokylteistä ja 1970-luvulla monipuolisesta kotivalaisinmallistostaan, etenkin edullisista, peltirakenteisista kohde- ja työpöytävalaisimistaan. 1970-luvun alkupuolella yritys oli suurimmillaan, vei tuotantoaan etenkin saksankielisiin maihin ja työllisti parisataa ihmistä. Se käytti materiaaleinaan muoveja ja metalleja. 1970-luvulla valaisimia suunnitteli muun muassa Kai Salo, minkä lisäksi yritys ilmeisesti osti valaisinmalleja ulkomailta. 1970-luvun lopulla Arisuo teki valaisinyhteistyötä Wärtsilän omistaman Nuutajärven lasitehtaan kanssa. Vuonna 1977 Aris-holkkinasta palkittiin ensimmäisessä Tuottava Idea -kilpailussa.