cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Krymtšakit
1300–1500-luvuilla Krimin juutalaisten keskuksena toimi Kaffa eli nykyinen Feodosijan kaupunki. 1700-luvun lopulla keskukseksi tuli Karasubazar eli nykyinen Bilohirsk (ven. Belogorsk). 1800-luvulla krymtšakit muodostivat pienen köyhän yhdyskunnan, jonka jäsenet harjoittivat käsityöammatteja, maanviljelystä ja kauppaa. Vuoden 1897 väestönlaskennassa rekisteröitiin 3 345 krymtšakkia, mutta vuonna 1912 heitä arvioitiin olleen jo 7 500 henkeä. Myöhemmin luku väheni Venäjän sisällissodan, nälänhädän ja Palestiinaan muuton seurauksena. Vuonna 1926 krimtšakkeja oli Neuvostoliitossa 6 383 henkeä, joista pääosa asui Krimillä, osa Novorossijskissa ja Suhumissa. Toisen maailmansodan aikana saksalaiset tuhosivat valtaosan kansasta. Vuonna 1948 Krimillä oli enää 700–750 krymtšakkia ja koko maassa noin 1 400–1 500.
Summer Up
Historia
2008 vuoden Summer Up järjestettiin 12. heinäkuuta. Pääesiintyjinä olivat Kapasiteettiyksikkö, Cheek, Lord Est, Asa ja Aste. Kävijämäärä kasvoi jälleen edelliseen vuoteen nähden merkittävästi kävijämäärän ollessa noin 3000.
Krymtšakit
Krymtšakeilla on rikas kansanperinne. Kirjakielinään he ovat käyttäneet krymtšakin lisäksi jiddišiä, hepreaa ja venäjää.
Summer Up
Historia
Vuonna 2009 Summer Up -festivaali oli ensimmäistä kertaa kaksipäiväinen ja se järjestettiin 10. heinäkuuta - 11. heinäkuuta. Festivaaleilla esiintyi yli 20 artistia, pääesiintyjinä olivat Asa, Raappana, Ceebrolistics, Nopsajalka, Cheek, Fintelligens, Redrama ja Signmark. Festivaalin kaksipäiväisyys näkyi myös kävijämäärässä, joka oli noin 7 000.
Vuonna 2010 Summer Up -festivaalin tavoitteena oli kerätä 10 000 kävijää. Vuonna 2010 uusin ohjelmalisäys oli Summer Up Street Dance -alue, jossa nähtiin urbaania katutanssia monessa eri muodossa. Tapahtuma sisälsi kilpailuja, esityksiä, tanssinopetusta sekä vapaata tanssia. Summer Up 2010 järjestettiin 9. heinäkuuta – 10. heinäkuuta 2010. Pääesiintyjinä olivat Jätkäjätkät, Ritarikunta, Raappana, Fintelligens, Cheek, Petri Nygård ja Redrama. Festivaali ylitti kävijätavoitteensa, kun kävijöitä oli tuolloin yli 12 000.
Summer Up 2011 järjestettiin 8. heinäkuuta – 9. heinäkuuta 2011. Kävijämäärä loppuunmyydyssä tapahtumassa oli 21 000 noussen merkittävästi aiemmista vuosista ja 13 000 kävijän tavoitteesta. Tapahtuman päälava oli Marli Juissi Stage, jolla esiintyivät mm. Lloyd Banks, Asa & Jätkäjätkät, Jare & VilleGalle, Raappana & Sound Explosion Band, Juno, Timo Pieni Huijaus, Teflon Brothers, Ruudolf, Fintelligens, Paleface, Cheek, Petri Nygård, Brädi, Aste, Puhuva Kone, Uniikki & Mikael Gabriel.
Vuoden 2012 Summer Up vietti 10-vuotisjuhliaan ja festivaali järjestettiin 6.-7. heinäkuuta. Esiintyjinä olivat Cheek, Brädi, Kapasiteettiyksikkö, Jukka Poika, Jare & VilleGalle, Notkea Rotta, Fintelligens, Elokuu, GG Caravan, Ruudolf, Mikael Gabriel, Ruger Hauer, Petri Nygård, Kuningasidea, Chebaleba, Solonen, Kosola sekä ulkomaalaisvahvituksena Mohombi. Vuonna 2012 festivaalin yleisötavoite oli 30 000 katsojaa, ja se saavutettiin. Järjestäjien mukaan alueen yleisökapasiteetti oli maksimissaan. Seuraavien vuosien suunnitelmia olivat tapahtuman sisällön kehittäminen sekä mahdollinen festivaalin pidentäminen kolmipäiväiseksi.
Edellisen vuoden suunnitelmista huolimatta Summer Up 2013 pysyi kaksipäiväisenä. Seuraava Summer Up järjestettiin 5.-6. heinäkuuta. Festivaalin kävijämäärä oli jälleen niin suuri kuin mahdollista eli 30 000. Festivaalin suurimmat vetonaulat olivat yhdysvaltalaiset artistit Far East Movement sekä Fat Joe, joiden lisäksi lavalla nähtiin kotimaisten hip hop-artistien kärkikaarita, kuten Elastinen, Cheek, JVG, Aste, Brädi, Ruudolf & Karri Koira ja Mikael Gabriel.
Vuonna 2014 Summer Up järjestettiin 12. kerran. Tapahtumapäivinä olivat 4.-5. heinäkuuta. Kävijämäärä oli noin 27 000. Festivaalin pääesiintyjinä toimivat Sean Paul, Tinie Tempah sekä Cheek. Heidän lisäksi lavalla nähtiin jälleen suuri määrä kotimaisten artistien kärkikaartia muun muassa Sanni, JVG & Mäk Gälis, Redrama, Asa, Brädi, Mikael Gabriel ja Elastinen. Esiintyjiä oli yhteensä yli 60.
Vuoden 2018 jäi viimeiseksi Summer Up-festivaaliksi.
Festivaalin järjestäjä
Summer Up -festivaalin perusti lahtelainen muusikko Martin Mustonen, joka tunnetaan myös artistinimellä Apollo. Festivaalin alkuperäinen tarkoitus oli järjestää hänelle itselleen sekä kavereilleen mahdollisuus päästä esiintymään ulkoilmatapahtumaan. Mustonen hoiti festivaalin järjestelyjä yksin vuoteen 2006 asti. Vuodesta 2007 eteenpäin toimintaan liittyi mukaan Oskari Hakala. Vuonna 2009 festivaalin toiminta osakeyhtiöitettiin ja tavoitteena oli rakentaa iso tapahtuma-alan yhtiö. Vuonna 2012 Summer Up -yhtiön tapahtuma-alan palvelutarjonta oli kasvanut niin suureksi, että Mustonen ja Hakala päättivät siirtää kyseiset toiminnot uuden Mustonen & Hakala osakeyhtiön alaisuuteen. Kyseisellä toimenpiteellä pohjustettiin myös mahdollista osakeyhtiön myyntiä tulevaisuudessa. Summer Up myytiin HimosLomat Oy:lle vuoden 2013 loppupuoliskolla, mutta Mustonen ja Hakala jatkoivat vielä työskentelyä festivaalin parissa. Vuoden 2015 festivaalin jälkeen Mustonen ilmoitti, että hänen ja Oskari Hakalan työsuhteet päättyivät Summer Up Oy:ssä 31.7.2015.
Kuusenpihkavoide
400x400px|Esimerkki teollisesti valmistetusta ja CE-merkitystä kuusenpihkavoiteesta.|pienoiskuva Kuusenpihkavoide on perinteinen haavanhoitomuoto, joka on saanut uuden tulemisensa tieteellisten ja kliinisten tutkimusten perusteella 2000-luvulla. Haavojen pihkahoidolla on todella vanhat perinteet: haavoihin sitä ovat käyttäneet jo ainakin muinaiset egyptiläiset. Pohjoismaissa ja Venäjällä havupuiden pihkaa on käytetty perinteisesti tuoreisiin ja tulehtuneisiin haavoihin, ja siitä on maininta ruotsalaisen Benedictus Olain lääkärikirjassa vuodelta 1578. Pihkavoidetta on myös kokeiltu Pohjois-Suomen terveyskeskuksissa vaikeahoitoisten haavojen hoitoon menestyksellä. Osalla pihkavoiteista on Suomessa Valviran myöntämä CE-merkki ja ne kuuluvat lääkinnälliset laitteet ja tarvikkeet -kategoriaan – ensimmäisenä suomalaisena luonnontuotteena. thumb|upright|left|Kuusenpihkavoidetta on aina tehty myös itse. Luonnon pihka on monimutkainen seos, jonka pääkomponentteja ovat diterpeeneihin kuuluvat hartsihapot (esimerkiksi abietiinihappo, dehydroabietiinihappo, isopimaarihappo), lignaanit ja kumarihappo. Komponenttien pitoisuus pihkassa riippuu siitä, mistä havupuusta pihka on kerätty, ja minkälaisesta pihkasta on kysymys (”fysiologinen” valutuspihka vaiko ”kypsynyt” havupuun runkopihka (”calluspihka”)).
Biologiset vaikutukset
Tutkimus on osoittanut, että luonnon pihka on laajakirjoisesti ja voimakkaasti antimikrobinen eri mikrobeja (bakteerit, sienet, homeet) kohtaan. Antimikrobinen ominaisuus perustuu siihen, että pihkan hartsihapot rikkovat mikrobisolun seinämän ja solukalvon monin eri tavoin. Sen seurauksena mikrobisolu ei pysty tuottamaan energiaa ja mikrobiklooni kuolee. Tämän antiseptisen vaikutusmekanismin vuoksi mikrobit eivät myöskään pysty muodostamaan resistenttejä mikrobikantoja pihkaa vastaan. Mikrobiologiset tutkimukset ovat osoittaneet, että luonnon pihka tehoaa myös antibiooteille resistenteiksi tulleisiin mikrobikantoihin (esimerkiksi MRSA ja VRE).
Kuusenpihkavoiteella on todettu in vitro laboratoriotutkimuksissa tulehdusta rauhoittavia anti-inflammatorisia ominaisuuksia. Kliinisissä potilaskokeissa voiteen on havaittu tehostavan ihohaavojen paranemista ja vähentävän kipua.
Kuusenpihkavoiteen käytössä tulee huomioida henkilöt, joilla on yliherkkyys luonnon hartseja kohtaan. Kuusenpihkavoide aiheuttaa näillä henkilöillä paikallisen allergisen ihottuman (allerginen kosketusekseema) ja estää salvan käytön.
Kuusenpihkavoiteen käyttö
Haavojen ja ihovaurioiden hoitoon on saatavilla apteekeista teollisesti, ilman kuumentamista, kuusen pihkasta valmistettua pihkasalvaa. Kuusenpihkavoiteen myynti ja markkinointi haavanhoitotuotteena edellyttää, että tuote on rekisteröity haavanhoitotuotteeksi viranomaisten toimesta (Valvira), ja että tuotteella on EU direktiivin edellyttämä CE-merkki. Lisäksi tulee huomioida, että pihkaa saa kerätä tai valuttaa puun rungosta vain puun omistajan luvalla.
Kaupallista pihkasalvaa voi laboratorio- ja kliinisten kokeiden mukaan käyttää tehokkaana luonnonmukaisena hoitovaihtoehtona ihohaavojen, nirhaumien ja halkeamien, ihotulehdusten, palovammojen, kynsivallin tulehduksen ja alkuvaiheen kynsisienen hoitoon. Salva ei ole kosmeettinen tuote tai yleisvoide, ja se ei sovellu allergisten ihottumien hoitoon tai henkilöille, joilla on yliherkkyys luonnon hartseja kohtaan.
Suomessa valmistettua Abilar 10 % pihkasalvaa viedään myös ulkomaille muun muassa Englantiin ja Belgiaan.
Mouhijoki
Mouhijoki eli alajuoksulla Kiikoisissa Kiikoisjoki virtaa Sastamalan Mouhijärvestä Kiikoisten Kiikoisjärveen Pirkanmaan ja Satakunnan raja-alueilla.
Maantietoa
Joki saa alkunsa Mouhijärven luusuassa olevasta säännöstelypadosta, joka purkaa vedet noin 200 metriä pitkän Kiikoiskoskeen. Joki virtaa Putajan kylän läpi ja jatkaa matkaansa hitaasti virraten noin seitsemän kilometriä peltomaiseman läpi. Jokikulmaan saavuttuaan joki poikkeaa vanhasta uomastaan ihmisen kaivamaan Marjajärveä kiertävään uomaan. Marjajärvi kuivattiin 1960-luvun lopussa ja raivattiin pelloksi. Marjajärvestä on Kiikoisjärveen enää kahden kilometrin matka, jonka aikana joki levenee ja hidastuu johtuen Kiikoisjärven säännöstelystä. Joen rantoja varjostavat vain satunnaisesti metsäsaarekkeet ja Jokikulman kohdalla joki toimii Sastamalan ja Kiikoisten rajajokena noin 1,3 kilometrin matkalla. Joki putoaa 11,5 kilometrin matkalla 5,1 metriä.
Veden laatu
Joki virtaa pääasiassa savikoiden läpi ja siksi veden mukana kulkeutuu runsaasti kiintoainesta. Nykyään kuivattu Marjajärvi oli matalana ruohottuneena järvenä paikka, jonne kiintoainetta laskeutui. Järven kuivauksen jälkeen joki kiertää raivatun peltoalueen ja kaikki kiintoaines kulkeutuu nykyään Kiikoisjärveen.
Virkistystoimintaa
Joen peltomaisemaan rantoja täplittävät mökki- tai rantasaunat. Kotitarvekalastusta harrastetaan, mutta joen keskijuoksulla saadaan tavanomaisia järvi- ja jokikaloja. Mouhijärven luusuassa Kiikoiskoskessa voi perhostaa istutettuja lohia, jotka laskeutuvat alemmaksi ja jäävät myös Jaarankoskeen. Näitä voi satunnaisesti joestakin saada. Kalanistutukset hoitaa kalanhoitoyhdistys Suomu.
Claude Joseph Rouget de Lisle
thumb|Claude Joseph Rouget de Lisle, tuntemattoman taiteilijan maalaus (1835). Claude Joseph Rouget de Lisle (kirjoitetaan joskus de l’Isle; 10. toukokuuta 1760 Lons-le-Saunier – 26. kesäkuuta 1836 Choisy-le-Roi) oli ranskalainen sotilas, harrastelijasäveltäjä ja runoilija, joka on säveltänyt ja sanoittanut Ranskan kansallislaulun Marseljeesin. Hän sävelsi myös muita hymnejä.
Elämä ja saavutukset
Rouget de Lislen vanhemmat olivat Lons-le-Saulnierin voutikunnan (bailliage) kuninkaallinen lakimies Claude Ignace Rouget ja Jeanne Madeleine Gaillande. Perhe asui läheisessä Montaigun kylässä. Rouget de Lisle soitti viulua jo lapsena. Hän lisäsi sukunimeensä sukunsa vanhan nimen de Lisle pyrkiessään 16-vuotiaana École du génie -sotilaskouluun. Valmistuttuaan vuonna 1782 aliluutnantiksi hän palveli insinööriupseerina Ranskan armeijassa, mutta harrasti samalla myös säveltämistä. pienoiskuva|[[Isidore Pilsin historiamaalaus Rouget de Lisle laulaa Marseljeesia (1849).]]
Keväällä 1791 Rouget de Lisle ylennettiin kapteeniksi ja sijoitettiin Ranskan Reinin-armeijan mukana Strasbourgiin. Hän saavutti siellä pientä mainetta sepittämällä ”vapauden hymnin” Ignaz Pleyelin sävellykseen. Marseljeesin Rouget de Lisle sävelsi ja sanoitti ranskalaisten sotilaiden kannustuslauluksi ensimmäisen vallankumoussodan puhjettua huhtikuussa 1792, alkuaan Strasbourgin pormestarin Philippe Friedrich Dietrichin tilauksesta. Laulu syntyi tiettävästi yhdessä päivässä. Sen alkuperäinen nimi oli Chant de guerre de l’armée du Rhin (”Reinin armeijan sotalaulu”) ja se oli omistettu kenraali Nicolas Lucknerille. Nykyisen, Marseillen kaupunkiin viittavan nimensä se sai hieman myöhemmin, kun marseillelaiset vapaaehtoisjoukot lauloivat sitä marssiessaan Pariisiin heinäkuussa 1792. Toisinaan on väitetty, että Rouget de Lisle ei olisi todellisuudessa säveltänyt laulua itse, mutta muita säveltäjäksi ehdotettuja henkilöitä on pidetty epätodennäköisempinä vaihtoehtoina.
Vaikka Marseljeesi yhdistettiin pian Ranskan vallankumoukseen ja tasavaltaan, Rouget de Lisle ei itse ollut vallankumouksellinen ja hän kieltäytyi vannomasta monarkiaa vastaan suunnattua uskollisuudenvalaa tasavallalle. Hänet erotettiin armeijasta kertaalleen syksyllä 1792 hänen arvosteltuaan kuningas Ludvig XVI:n vangitsemista ja lopullisesti elokuussa 1793. Rouget de Lisle vangittiin terrorin aikana, mahdollisesti koska hän oli arvostellut pormestari Dietrichin teloitusta, mutta hänet vapautettiin Robespierren kukistumisen jälkeen. Hän soti tämän jälkeen kenraali Lazare Hochen armeijassa ja haavoittui vuoden 1795 Quiberonin taistelussa.
Rouget de Lisle jätti lopulta armeijan keväällä 1796 omistautuakseen musiikille ja runoudelle. Napoleon tilasi häneltä uuden sotalaulun, mutta ei pitänyt siitä, minkä vuoksi Rouget de Lisle pysyi syrjässä koko Napoleonin valtakauden ajan. Hän muutti vuonna 1812 vanhalle kotiseudulleen Montaiguun ja vuonna 1817 Pariisiin, jossa hän julkaisi vuonna 1825 laulukokoelman Chants français. Hän eli vuosia köyhyydessä, mutta kun Marseljeesi vuoden 1830 heinäkuun vallankumouksen jälkeen palautettiin arvoonsa, kuningas Ludvig Filip I myönsi hänelle kruunun eläkkeen ja nimitti hänet Ranskan kunnialegioonan ritariksi. Marseljeesista tuli virallisesti Ranskan kansallislaulu kolmannen tasavallan aikana vuonna 1879.
Muita Rouget de Lislen säveltämiä ajankohtaisiin tapahtumiin liittyviä lauluja ovat Hymne dithyrambique sur la conjuration de Robespierre (hymni Robespierren kukistamisesta, 1794), Chant des vengeances (1798) ja Chant du combat (taistelulaulu Egyptin-armeijalle, 1800). Hän kirjoitti myös librettoja useisiin oopperoihin, kuten Jacquot (1798) ja Macbeth (1827).
Muistaminen
thumb|[[Frédéric Auguste Bartholdin veistämä Rouget de Lislen patsas Lons-le-Saunierissa.]] Kuoltuaan vuonna 1836 Roguet de Lisle haudattiin Choisy-le-Roin hautausmaalle. Ensimmäisen maailmansodan aikana vuonna 1915 hänen tuhkansa siirrettiin Pariisin Invalidikirkkoon. Roguet de Lislen patsas pystytettiin vuonna 1881 hänen synnyinkaupunkiinsa Lons-le-Saunieriin.
Las Vegas
Las Vegas on Nevadan osavaltion suurin kaupunki. Kaupungin asukasluku vuonna 2017 oli 646 676. Las Vegasin metropolialueella asui vuonna 2014 yli kaksi miljoonaa ihmistä. Las Vegasin pääelinkeino on matkailu, joka perustuu pääosin kasinoihin, joista kaupunki on kuuluisa.
Kasinoistaan ja hotelleistaan tunnettu Las Vegas Strip (”Strip”) on 6,4 kilometriä pitkä osa Las Vegas Boulevardia. Vastoin yleistä luuloa Strip ei kuulu Las Vegasin kaupunkiin, vaan sijaitsee pääosin Clarkin piirikunnan epäitsenäisten asutuskeskusten (engl. unincorporated area), Paradisen ja Winchesterien alueilla, ollen suoraan piirikunnan hallinnon alaisuudessa. Hyvin pieni osa Las Vegas Stripistä ulottuu myös Enterprisen epäitsenäiselle alueelle sekä Las Vegasin kaupunkiin.
Historia
thumb|left|Las Vegas vuonna 1895. Nuori espanjalainen tiedustelija Raphael Rivera oli ensimmäinen eurooppalainen, joka saapui alueelle, joka sai nimensä espanjan niittyä tarkoittavasta sanasta. Las Vegas toimi vedenottopaikkana espanjalaisten tiellä Kaliforniaan. Mormonilähetystyöntekijät saapuivat alueelle vuonna 1885 ja perustivat sinne asutuksen, joka antoi suojaa matkustajille Salt Lake Citystä Los Angelesiin. Mormonit hylkäsivät paikan kaksi vuotta myöhemmin. Las Vegas liitettiin vuonna 1867 Arizonan territoriosta Nevadan territorioon.
Las Vegas alkoi 1800-luvun lopulla laajeta, ja se oli seitsemän neliökilometrin laajuinen, kun se myytiin Montanan senaattorille William Clarkille. Hän huutokauppasi kaupungista maata rakentaakseen Union Pacific Railroadin yhteyden Salt Lake Citystä Los Angelesiin. Las Vegas sai kunnallishallinnon vuonna 1911.
Las Vegas oli 1930-luvun alkuun saakka lähinnä rautatiekaupunki, jonka kautta kulki ympäröivien kaivosten rautatieliikenne. Kun presidentti Herbert Hoover vuonna 1930 määräsi aloitettavaksi Hooverin padon rakennustyöt noin 40 kilometrin päässä Las Vegasista, alkoi kaupungin ensimmäinen kasvuvaihe. Väkiluku nousi 5 000:sta 25 000:een. Samaan aikaan uhkapelaaminen laillistettiin Nevadassa ja Las Vegas alkoi kehittyä uhkapelikaupungiksi. Ensimmäinen kasino perustettiin vuonna 1931. Vuonna 1941 Yhdysvaltain armeija perusti tukikohtansa alueelle.
Benjamin Baker Moeur
pienoiskuva|Benjamin Baker Moeur Benjamin Baker Moeur (22. joulukuuta 1869 Decherd, Tennessee – 16. maaliskuuta 1937) oli yhdysvaltalainen lääkäri ja demokraattisen puolueen poliitikko.
Las Vegas
Historia
Tästä huolimatta Las Vegas jatkoi kasvuaan ja virkamiehet yrittivät estää mafian pääsyä mukaan, mutta turhaan. Jokainen hotelli ja kasino, joka rakennettiin, oli tällöin jotenkin yhteydessä mafiaan. Rahan tuloa ei voinut estää, ja pitkälti 1960-luvulle saakka Las Vegas oli täysin mafian hallussa. 1960-luvulla miljardööri Howard Hughes osti kasinon toisensa jälkeen, kunnes hän hallitsi kolmasosaa liikevaihdosta. Suuret mafiapomot siirtyivät syrjään, mutta mafia oli silti vahvasti juurtunut kaupunkiin. 1970-luvulla Hughes joutui lähtemään Las Vegasista huomattuaan sen tuottavan tappiota hänen aikanaan. Valta palasi takaisin mafialle.
Benjamin Baker Moeur
Moeur toimi Arizonan kuvernöörinä kahden kaksivuotiskauden ajan vuosina 1933–1937. Tätä ennen hän osallistui politiikkaan muun muassa osallistumalla Arizonan perustuslain konventtiin.
Las Vegas
Historia
1970-luvulla FBI puuttui peliin, ja monet saivat syytteen ja vähitellen mafian ote alkoi heikentyä. Mafia luopui muutamasta kasinosta, ja jopa FBI:n agentit myönsivät, että liike-ideallisesti parempaa ei ole keksittykään. Vuonna 1994 FBI:n agentti julkaisi tiedotteen, jonka mukaan suurin osa mafiasta on saatu pois Vegasista, mutta ”huolia heidän suhteen on vieläkin.”
Turismi
pienoiskuva|[[Bellagio-kasino.]] Las Vegas on erittäin suosittu turistikohde, ja vuonna 2017 siellä kävi noin 42 miljoonaa vierailijaa.
Benjamin Baker Moeur
Moeur kuoli vain hieman viran jättämisen jälkeen Tempessä. Moeurilla oli kuollessaan neljä lasta.
Las Vegas
Turismi
Yleisesti Las Vegasiin liitetään mielikuvissa ennen kaikkea kasinot ja uhkapelaaminen, ja kasinoita kaupungissa onkin paljon. Näistä kenties tunnetuimpien joukkoon kuuluvat muun muassa Bellagio, MGM Grand, Venetian ja Caesars Palace. Useimmilla kasinoilla on omat buffetravintolat, joissa asiakas saa syödä niin paljon kuin jaksaa. Buffettien volyymistä kertoo paljon se, että Las Vegasissa syödään noin 27 000 kiloa katkarapuja joka päivä, enemmän kuin muualla Yhdysvalloissa yhteensä.
Las Vegas on tunnettu myös monista erilaisista show-tapahtumista, kuten taikureiden esiintymisistä ja konserteista. Las Vegasissa esiintyvistä taikureista erityisen tunnettuja ovat MGM Grandissä esiintyvä David Copperfield ja Riossa esiintyvät Penn & Teller.
Las Vegas sijaitsee myös kohtuullisen lähellä Grand Canyonia, ja kanjoni onkin suosittu päiväretkikohde Vegasiin tulevien turistien keskuudessa. Kanjonille pääse helposti ja nopeasti myös helikopterilla.
Urheilu
NHL:ssä aloitti [NHL-kausi 2017–2018|kaudella 2017–2018]] uutena joukkueena Vegas Golden Knights, joka pelaa kotiottelunsa Stripin lähellä sijaitsevalla T-Mobile Arenalla. Kaudella 2022–2023 Vegas Golden Knights voitti Stanley Cupin. Aikaisemmin Oaklandissa pelannut NFL-joukkue Oakland Raiders muutti Las Vegasiin vuonna 2020. Seura pelaa ottelunsa uudella Allegiant Stadiumilla.
Portugalin laivasto
Portugalin laivasto ( tai ) on meripuolustuksesta vastaava Portugalin asevoimien puolustushaara. Laivasto osallistuu myös kansainväliseen puolustusyhteistyöhön kuten Naton toimintaan sekä erilaisiin siviilihankkeisiin. Laivastolla on kaksi erilaista päätehtävää maan itsemääräämisoikeuden ylläpito ja kansainvälisten sitoumuksien täyttäminen sekä aluevesillä merivartiostona toimiminen.
Historia
1200-luvulla laivasto valtasi rannikkokaupunkeja kuten Alcácer do Salin, Silvesin ja Faron. Se kävi myös taisteluita Kastilian laivastoa vastaan Galician ja Andalusian hallinnasta käytyjen sotien aikana sekä osallistui kristittyjen laivastoon taisteltaessa muslimeja vastaan. Dinis I antoi 1317 määräyksen vakinaisen laivaston muodostamisesta ja hän kutsui Manuel Pessanhan sen ensimmäiseksi amiraaliksi. Vuonna 1321 laivasto hyökkäsi menestyksellisesti muslimien hallinnoiman Pohjois-Afrikan satamiin.
Vuodesta 1990 alkaen
Vuodesta 1990 alkaen laivasto on osallistunut erilaisiin kaukaisiin operaatioihin, joissa se on tehokkaasti ajanut maan ulkopoliittisia etuja. Erityisen aktiivisesti laivasto on osallistunut rauhanpakottamistehtäviin, joihin osallistunut niin aluksia, lentokalustoa kuin merijalkaväkeäkin, kuten evakuoitaessa siviilejä Saharan eteläpuolisilta alueilta. Merkittävimpiä tehtäviä ovat olleet: Bolama Guinea-Bissaussa 1990, Luanda Angolassa 1992 ja Bissau Guinea-Bissaussa 1998 ja uudelleen 1999. Laivasto on myös osallistunut rauhanturvaamistehtäviin yhdessä muiden Natomaiden joukkojen kanssa, YK:n mandaatilla tai Euroopan unionin osastona.
Organisaatio
Laivaston komentajana on laivaston esikuntapäällikkö, joka on samalla ainoa aktiivipalveluksessa oleva amiraali. Hallitus esittää CEMA:n tehtäväänsä ja presidentti hyväksyy. Hän on samalla myös kansallisen meritoiminnan johtaja, vaikka sen toiminnot ovatkin erotettu laivastosta vuonna 2014.
CEMA:n lisäksi laivastoon kuuluvat:
Kalusto
Laivaston alusten nimiin liittyy etuliite NRP, Navio da República Portuguesa (Portugalin tasavallan alus).
MAUD-komitea
thumb|225px|MAUD-raportin ensimmäinen sivu. MAUD-komitea oli Yhdistyneen kuningaskunnan ydinaseprojekti, joka käynnistyi huhtikuussa 1940. Britit alkoivat tehdä yhteistyötä yhdysvaltalaisten kanssa jo syksyllä 1940, mutta vasta kesän 1941 MAUD-raportti vakuutti Yhdysvallat atomiaseprojektin tärkeydestä.
Brittiläinen MAUD-komitea alkoi selvittää ydinaseen valmistamisen mahdollisuutta keväällä 1940. MAUD-komitean taustalla oli Birminghamin yliopiston tutkijoiden Otto Robert Frischin ja Rudolf Peierlsin muistio, jossa he ennustivat, että kohtalaisen pienellä määrällä puhdasta uraani-235:tä voitaisiin saada nopea ketjureaktio. He hahmottelivat lisäksi tavan, jolla uraani-235:stä voitaisiin rakentaa pommi. Pian tämän jälkeen Britanniassa luotiin MAUD-komitea.
Britit ja yhdysvaltalaiset keskustelivat ensimmäistä kertaa ydinaseprojekteistaan syksyllä 1940, kun Henry Tizard ja John Cockcroft johtivat brittien Yhdysvaltain-valtuuskuntaa Washingtoniin. Maat sopivat yhteistyöstä, ja brittiläiset myönsivät jo tässä vaiheessa, että heidän kapasiteettinsa ei todennäköisesti riittäisi pommin valmistamiseen.
Kevääseen 1941 mennessä MAUD-komitea vakuuttui uraani-235:n sopivuudesta ydinaseeseen. Uraanipommin valmistamiseen ei löytänyt mitään merkittäviä esteitä. Kesällä 1941 komitea tuotti tutkimuksistaan kaksi raporttia: Use of Uranium for a Bomb ja Use of Uranium as a Source of Power. Raporteissa komitea totesi, että jo kymmenen kilogrammaa uraani-235:tä saisi aikaan valtaisan räjähdyksen, ja suositteli uraanin väkevöinnissä käytettäväksi kaasudiffuusiota. Komitea sai selville myös, että saksalaiset olivat Kaiser Wilhelm -instituutissa päässeet jo pitkälle uraanitutkimuksissa. Raporttien jälkeen komitea hajotettiin.
Vannevar Bush sai luonnoksen MAUD-komitean raportista heinäkuussa 1941 National Defense Research Committeen Lontoon yhteystoimiston kautta. Vain pari päivää aikaisemmin hän oli saanut NDRC:ltä huomattavasti synkemmän ennusteen ydinaseen valmistamisen mahdollisuutta. MAUD-raportti rohkaisi yhdysvaltalaisia laajempaan ydinohjelmaan.
Kromograniini A
Kromograniini A on proteiini. Sitä testataan joskus kun, epäillään feokromosytoomaa. Sillä diagnosoidaan myös neuroendogrinologisia kasvaimia. Ennen näyttöön ottoa tarvitaan 8 tunnin paasto. Hoitava lääkäri antaa potilaalle ohjeet lääkityksen keskeyttämisestä ennen tutkimusta. Happosalpaajia ei saa käyttää kahteen viikkoon.
Virmasvesi
Virmasvesi voi viitata jompaankumpaan seuraavista:
Luonnon politiikka
Luonnon politiikka on Yrjö Hailan ja Ville Lähteen toimittama kirja, joka ilmestyi vuonna 2003 Vastapainon kustantamana.
Jon Lancaster
thumb|Jon Lancaster vuonna 2014. Jon Lancaster (s. 10. joulukuuta 1988 Leeds) on brittiläinen moottoriurheilija.
Ura
Lancaster ajoi kartingia vuosina 1999–2006, kunnes hän siirtyi kilpailemaan Formula Ford -sarjaan. Siellä hän kilpaili Star of Silverstone -sarjaa voittaen yhden kilpailun. Hän ajoi samana vuonna Formula Renault’n talvisarjassa neljä kilpailua. Vuonna 2007 Lancaster kilpaili Eurocup Formula Renault -sarjassa voittaen viisi kilpailua ja sijoittuen sarjan toiseksi. Hän ajoi samana vuonna Ranskan Formula Renault -sarjassa sijoittuen sarjan kuudenneksi.
Vuonna 2008 Lancaster ajoi Formula 3 -eurosarjassa ART-tallin autolla sijoittuen sarjan 12:nneksi. Hän oli samana vuonna Formula 3 Masters -kilpailun kolmas. Vuonna 2009 Lancaster kilpaili FR 3.5 -sarjassa. Hän voitti yhden kilpailun ja sijoittui sarjan 13:nneksi. Vuonna 2010 hän jatkoi sarjassa ollen jälleen kolmastoista.
Vuonna 2011 Lancaster ajoi FIA Formula Two Championship -sarjassa kaksi kilpailua saavuttaen 14 pistettä ja neljä kilpailua Auto GP -sarjassa voittaen yhden kilpailun. Vuonna 2012 Lancaster kilpaili GP2-sarjassa Ocean Racing Technology -tallissa. Hänet kuitenkin korvattiin budjettiongelmien myötä heti kauden avausviikonlopun jälkeen Brendon Hartleyllä. Vuonna 2013 Lancaster teki paluun GP2-sarjaan Hilmer Motorsport -tallissa. Hän otti ensimmäisen GP2-voittonsa Silverstonen sprinttikilpailussa. Hän ajoi voittoon myös Nürburgringin sprinttikilpailussa. Hän sijoittui lopulta sarjan 11:ksi. Vuonna 2014 Lancaster jatkoi GP2:ssa MP Motorsport -tallissa. Hän ajoi vain kaksi kilpailua kunnes hänet korvattiin Tio Ellinasilla. Myöhemmin Lancaster palasi jälleen GP2-sarjaan korvaten Facu Regalian Hilmer Motorsport -tallissa. Hän saavutti kuusi pistettä.
André-Jacques Marie
André-Jacques Marie (s. 14. lokakuuta 1925 Cap d'Ail, Alpes-Maritimes, Ranska) on entinen ranskalainen yleisurheilija. Hän voitti 110 metrin aitajuoksussa Euroopan mestaruuden vuonna 1950.
Marie osallistui yleisurheilun arvokilpailuihin ensimmäisen kerran 20-vuotiaana Oslon EM-kilpailuissa 1946 ja karsiutui 110 metrin aitajuoksun alkuerissä ajalla 15,0 s. Lontoon 1948 olympialaisissa hän juoksi alkuerissä ajan 14,9 s mutta keskeytti välierissä. Brysselin EM-kilpailuissa 1950 hän voitti kultaa ajalla 14,6 s.
Ranskan mestaruuden 189-senttinen ja 77-kiloinen Marie voitti vuosina 1947–1951. Toukokuussa 1948 hän sivusi Jean-François Brissonin nimissä ollutta Ranskan ennätystä 14,7 s. Kesäkuussa 1948 hän paransi Ranskan ennätyksen aikaan 14,5 s ja kesäkuussa 1949 aikaan 14,4 s. Viimeksi mainittu säilyi ennätyksenä syyskuuhun 1956 saakka. Kotimaassaan Marie edusti UAI Paris -seuraa.
Rawghlie Clement Stanford
pienoiskuva|Rawghlie Clement StanfordRawghlie Clement Stanford (2. elokuuta 1879 Buffalo Gap, Texas – 15. joulukuuta 1963) oli yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko. Hän toimi Arizonan kuvernöörinä vuosina 1937–1939.
Jani Tuppurainen
Jani Juhani Tuppurainen (s. 30. maaliskuuta 1980 Oulu) on suomalainen entinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä. Hän pelasi urallaan SM-liigaa Oulun Kärpissä, Kalevan Pallossa, JYPissä ja Mikkelin Jukureissa yhteensä 802 runkosarjaottelua tehopistein 198+348=546 ja 105 playoff-ottelua tehopistein 23+47=70. Tuppurainen pelasi suurimman osan urastaan JYPissä, jonka kapteenina hän toimi kaudella 2020–2021. Tuppurainen toimi myös seitsemän aiempaa kautta joukkueen varakapteenina. Hän voitti JYPissä 12 pelaamansa kauden aikana Suomenmestaruuden vuosina 2009 ja 2011–2012 sekä SM-pronssia vuosina 2010, 2015 ja 2017. Tuppurainen palkittiin myös SM-liigan pudotuspelien arvokkaimpana pelaajana Jari Kurri -palkinnolla keväällä 2012. Hän voitti JYPissä myös European Trophyn mestaruuden vuonna 2013 ja Mestarien liigan mestaruuden vuonna 2018. Tuppurainen on tehoilla 163+291=454 JYPin seurahistorian runkosarjan kaikkien aikojen paras syöttäjä ja kolmanneksi paras pistemies.
Rawghlie Clement Stanford
Stanford syntyi Buffalo Gapissa, Teksasissa, mutta muutti lapsena vanhempiensa kanssa Phoenixiin. Stanford palveli puolitoista vuotta Espanjan-Yhdysvaltain sodassa Filippiineillä. Siviiliammatiltaan Stanford ammatiltaan lakimies.
Jani Tuppurainen
Tuppurainen pelasi myös Ruotsin Elitserienin Färjestad BK:ssa kaudella 2007–2008 sekä KHL-seura Donbass Donetskissa kauden 2012–2013, jolloin hän voitti myös Continental Cupin. Pelaajauransa viimeisellä kaudella 2021–2022 Tuppurainen pelasi Ranskan Ligue Magnusin Brûleurs de Loups de Grenoblessa, jossa hän voitti Ranskan-mestaruuden. Tuppurainen edusti myös Suomea MM-kilpailuissa vuonna 2012. Hän toimii nykyään pelaaja-agenttina CKM Sports Managementilla.
Juniorivuodet ja Suomi-sarja
Tuppurainen aloitti jääkiekkoilun hänen isänsä Velin perustamassa Muhoksen Jääklubissa 1980-luvun lopulla. Toiminta joukkueessa oli tuolloin kuitenkin vähäistä, joten hän pelasi ensimmäiset jääkiekko-ottelunsa Oulunsalon Kiekko-Ketuissa, jossa Tuppurainen vietti kaksi kautta. Sen jälkeen hän siirtyi Oulun Kärppiin, joita Tuppurainen edusti C-juniori-ikäiseksi asti. Pieni koko ja heiveröisyys kuitenkin vaikeuttivat hänen mahtumistaan Kärppien B-nuoriin, joiden ryhmästä lopulta Tuppurainen putosi. Tuppurainen pelasi tämän jälkeen yhden kauden Kiekko-Oulun B-nuorissa. Kauden 1998–1999 hän aloitti Laser HT:n A-nuorten II-divisioonajoukkueessa, mutta Tuppurainen siirtyi ennen joulua Limingan Kiekon miesten joukkueeseen pelaamaan II-divisioonaa.
Mestis-vuodet Kajaanin Hokissa
Tuppurainen siirtyi kaudeksi 2002–2003 Suomi-sarjan mestaruuden voittaneeseen ja Mestikseen nousseeseen Kajaanin Hokkiin. Hän haki kesällä 2002 pelipaikkaa myös Kärppien SM-liigajoukkueesta, jonne Tuppurainen sai sopimuksen. Hän pelasi kautensa kuitenkin pääasiassa Hokissa, jossa Mestiksen tulokaskausi toi 37 runkosarjaottelussa tehot 15+17=32 sekä kolmessa playoff-ottelussa yhden syöttöpisteen. Tuppurainen oli runkosarjassa joukkueen toiseksi paras maalintekijä ja neljänneksi paras pistemies. Hänen teholukemansa +17 oli Hokin paras. Tuppurainen pelasi kauden aikana myös kahdeksan SM-liigaottelua Kärpissä tehden yhden syöttöpisteen. Hän pelasi ensimmäisen SM-liigaottelunsa 9. joulukuuta 2002 Pelicansia vastaan, jolloin Tuppurainen paikkasi Petr Tonin ja Petr Tenkrátin loukkaantumisia. Hänet merkittiin liigadebyytissään Kärppien ykkösketjuun Sami Mettovaaran ja Mika Pyörälän viereen. Huhtikuussa 2003 Tuppurainen teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen Hokin kanssa.
Toisella Hokki-kaudellaan 2003–2004 Tuppurainen teki Mestiksen yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 13+22=35, joilla hän oli joukkueen toiseksi paras maalintekijä ja kolmanneksi paras pistemies. Tuppuraisen teholukema +13 oli taas Hokin paras. Joukkueen kausi päättyi hänen osaltaan kuitenkin muistettavasti; Tuppurainen onnistui tekemään neljännessä puolivälieräottelussa maalin jatkoajalla Kokkolan Hermestä vastaan. Hokki juhli jo ottelusarjan ratkaisun siirtymistä viidenteen otteluun, mutta Tuppuraisen maalia ei kuitenkaan hyväksytty, sillä joukkueelle tuomittiin rangaistus liian monesta pelaajasta jäällä. Pettynyt Tuppurainen lainasi Hermeksen maalivahti Miika Wiikmanin juomapulloa ja pesi maalituomarin edessä olleen pleksin. Hän sai tilanteesta käytösrangaistuksen, jota istuessaan Hermeksen Antti Hildén ratkaisi joukkueelleen välieräpaikan. Tuppurainen palkittiin kauden päätteeksi Hokin omissa päättäjäisissä joukkueen parhaana pelaajana. Hän teki samoihin aikoihin vuoden mittaisen jatkosopimuksen joukkueen kanssa.
Kesällä 2004 Tuppurainen harjoitteli Kärppien SM-liigajoukkueen mukana, mutta hän ei saanut itselleen pelipaikkaa joukkueesta ja palasi elokuun lopulla Hokin vahvuuteen. Tuppurainen oli tehoilla 13+14=27 joukkueen toiseksi paras pistemies ja maalintekijä Juho-Tuomas Appelin jälkeen.
Ammattilaisura
Kaudeksi 2005–2006 Tuppurainen siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella SM-liigan nousijajoukkue Kalevan Pallon riveihin, kun hän otti itse yhteyttä joukkueen päävalmentaja Mika Pieniniemeen, joka aikanaan pudotti Tuppuraisen Kärppien B-nuorten joukkueesta. Hänen ensimmäinen kokonainen SM-liigakautensa toi 48 runkosarjaottelussa tehot 7+12=19, joilla joukkueen positiivisimpiin yllättäjiin kuulunut Tuppurainen oli KalPan neljänneksi paras pistemies. Hänen liigauransa avausmaali syntyi 22. syyskuuta 2005 vieraissa Tampereen Ilvestä vastaan. Maaliskuussa 2006 Tuppurainen teki kaksivuotisen jatkosopimuksen joukkueen kanssa.
Kaudeksi 2008–2009 Tuppurainen siirtyi kaksivuotisella sopimuksella JYPiin. Hän joutui kuitenkin jo elokuussa 2008 koko syyskauden ajaksi sivuun nivusvamman vuoksi. Tuppuraista paikkasi joulutaukoon asti slovakialainen Jiří Bicek. Pääasiassa kakkosketjussa pelannut Tuppurainen ei päässyt loukkaantumisensa takia kuitenkaan kauden aikana parhaaseen iskuunsa. Hän voitti kauden päätteeksi Suomenmestaruuden. Tuppurainen onnistui kuitenkin toisella JYP-kaudellaan 2009–2010, jolloin hän pääsi myös harjoittelemaan ehjänä. Tuppurainen jakoi 22 osumallaan joukkueen sisäisen maalipörssin voiton Juha-Pekka Hytösen kanssa ja sijoittui JYPin sisäisessä pistepörssissä kolmanneksi. He jakoivat koko SM-liigan maalipörssin seitsemännen sijan SaiPan Shayne Toporowskin kanssa. Tuppurainen voitti kauden päätteeksi SM-pronssia. Tammikuussa 2010 hän teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen JYPin kanssa.
Andy Nyman
Andy Nyman (s. 1966) on brittiläinen näyttelijä ja taikuri. Hän on esiintynyt muun muassa elokuvissa Arvoituksia arkussa ja Verisempi viikonloppu sekä minisarjassa Dead Set. Nyman toimii myös ääninäyttelijänä monissa brittiläisissä lastensarjoissa. Hän on ollut taikurina Lontoossa.
Aloisia Brial
pienoiskuva|Aloisia Brial. Aloisia Brial (k. 1972) oli Wallis ja Futunaan kuuluvan Uvean (Wallis) perinteisen kuningaskunnan kuningatar. Hän hallitsi vuosina 1953–1958.
Jani Tuppurainen
Ammattilaisura
Tuppuraisen kautta 2010–2011 haittasi sormivamma, jonka takia hänen runkosarjansa jäi 43 ottelun mittaiseksi. Tuppurainen teki maaliskuussa 2011 kaksivuotisen, KHL-option sisältäneen jatkosopimuksen JYPin kanssa. Kaudella 2011–2012 hän nousi SM-liigan eliittiin tehtyään runkosarjassa tehot 17+34=51. Tuppurainen oli JYPin toiseksi paras pistemies Éric Perrinin jälkeen ja jakoi SM-liigan pistepörssin kuudennen sijan HIFK:n Mikael Granlundin kanssa. Kevään 2012 pudotuspeleissä hän oli joukkueen paras pistemies ja maalintekijä tehoilla 7+8=15. Tuppuraisen edellä pistepörssissä oli vain Pelicansin Ryan Lasch. Hän voitti myös koko pudotuspelien tehopörssin lukemalla +12. Tuppurainen voitti kauden päätteeksi Suomenmestaruuden ja palkittiin pudotuspelien parhaana pelaajana Jari Kurri -palkinnolla.
Aloisia Brial
Hänen edeltäjänsä oli Soane Toke ja seuraajansa Tomasi Kulimoetoke II.
Jani Tuppurainen
Ammattilaisura
Tuppurainen käytti sopimuksessaan olleen KHL-option ja siirtyi kaudeksi 2012–2013 vuoden mittaisella sopimuksella liigan ukrainalaisjoukkue Donbass Donetskiin. Hän edusti joukkuetta kauden aikana myös Continental Cupissa, jonka Donetsk voitti. Tuppurainen palasi kaudeksi 2013–2014 takaisin JYPiin tehtyään nelivuotisen sopimuksen joukkueen kanssa. Hänen sopimuksessaan oli vuoden mittainen KHL-pykälä. Tuppurainen nousi myös JYPin varakapteeniksi. Hänen syyskautensa eteni varsin vaisusti ja tehottomasti, mutta Tuppurainen paransi kevätkaudella ja teki runkosarjan aikana kaikkiaan 33 tehopistettä. Kevään 2014 pudotuspeleissä hän oli JYPin paras pistemies ja syöttäjä tehoilla 1+5=6. Tuppurainen oli joukkueen paras pistemies myös European Trophyn alkulohkossa tehoilla 5+5=10. JYP voitti turnauksen.
Kaudella 2014–2015 Tuppurainen oli tehoilla 17+34=51 JYPin toiseksi paras pistemies Éric Perrinin jälkeen. Heidän edellään koko SM-liigan pistepörssissä oli vain Bluesin Kim Hirschovits. Tuppuraisen ketjukaverina pelasi läpimurtokauden pelannut Markus Hännikäinen. Kausi päättyi joukkueen pronssimitaliin. Mestarien liigassa hän oli JYPin paras pistemies ja syöttäjä tehoilla 2+7=9. Kaudella 2015–2016 Tuppurainen oli joukkueen paras pistemies ja syöttäjä tehoilla 12=24=36. Kevään 2016 pudotuspeleissä hän oli JYPin paras pistemies ja maalintekijä tehoilla 5+5=10. Toukokuussa 2016 Tuppuraisen sopimusta joukkueen kanssa pidennettiin kahdella vuodella kevääseen 2019 saakka. Kaudella 2016–2017 hän oli JYPin paras syöttäjä ja toiseksi paras pistemies Juha-Pekka Hytösen kanssa tehoilla 12+27=39. CHL:ssä Tuppurainen oli tehoilla 1+4=5 joukkueen paras syöttäjä Tuomas Pihlmanin kanssa sekä paras pistemies hänen, Antti Suomelan ja Joonas Nättisen kanssa. Tuppurainen voitti kauden päätteeksi SM-pronssia.
Tuppurainen teki kaudella 2017–2018 37 vuoden iässä SM-liigan yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 21+33=54, joilla hän sijoittui liigan pistepörssissä kolmanneksi edellään vain joukkuetoveri Antti Suomela ja TPS:n Tomi Kallio. Pudotuspeleissä hän oli JYPin paras pistemies ja syöttäjä seitsemällä syöttöpisteellään. Tuppurainen joutui kuitenkin jättämään väliin joukkueen kauden viimeisen ottelun, kun hän loukkaantui viidennessä puolivälieräottelussa HIFK:n Saku Salmelan taklattua Tuppuraisen niskan seudulta päin laitaa. Hän pelasi kuitenkin ottelun loppuun asti. Salmela sai teostaan kahden minuutin jäähyn laitataklauksesta, mutta Liigan kurinpitodelegaatio tuomitsi hänet ottelun jälkeen viiden ottelun pelikieltoon. Mestarien liigassa Tuppurainen oli JYPin paras syöttäjä kahdeksalla syöttöpisteellään ja voitti joukkueen sisäisen tehotilaston lukemalla +6. Hän voitti CHL:n mestaruuden. Tammikuussa 2019 Tuppurainen teki JYPin kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen.
Kaudella 2018–2019 Tuppurainen oli tehoilla 10+27=37 JYPin toiseksi paras pistemies Jarkko Immosen jälkeen. Kauteen 2019–2020 lähdettäessä 39-vuotiaasta Tuppuraisesta tuli SM-liigan vanhin pelaaja. Titteli siirtyi myös ensimmäisen kerran 1980-luvulla syntyneelle pelaajalle. Tuppurainen jakoi tehoilla 15+29=44 JYPin sisäisen pistepörssin toisen sijan Jarkko Immosen kanssa edellään vain Julius Nättinen. Helmikuussa 2020 hän teki seuran kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen.
Tuppurainen nimettiin kaudeksi 2020–2021 JYPin kapteeniksi. Hän oli joukkueen kolmanneksi paras pistemies tehoilla 11+23=34.
Kaudeksi 2021–2022 Tuppurainen siirtyi yhdessä Jarkko Immosen kanssa vuoden mittaisilla sopimuksilla Mikkelin Jukureihin. Hänet nimettiin joukkueen varakapteeniksi. Joulukuussa 2021 Tuppuraisen sopimus seuran kanssa kuitenkin purettiin yhteisymmärryksessä. Muutamaa päivää myöhemmin hänen vahvistettiin siirtyvän suuremman peliajan perässä Ranskan Ligue Magnusin Brûleurs de Loups de Grenobleen. Joukkuetta valmensivat Tuppuraiselle JYPistä tutut Jyrki Aho ja Ari-Pekka Siekkinen. Ensimmäisessä finaaliottelussa 5. huhtikuuta 2022 Ducs d’Angersia vastaan hän teki kypärätempun, kun Grenoble voitti ottelun lukemin 5–1. Tuppuraisen toinen osuma jäi ottelun voittomaaliksi. Grenoblen kausi päättyi lopulta Ranskan-mestaruuteen otteluvoitoin 4–1.
Heinäkuussa 2022 Tuppuraisen tiedotettiin aloittavan pelaaja-agenttina CKM Sports Managementilla.
Maajoukkueura
Tuppurainen edusti Suomea MM-kilpailuissa vuonna 2012. Yhteensä hän pelasi 18 A-maaottelua tehopistein 1+3=4. Tuppurainen sai tililleen ensimmäisen A-maaottelunsa 5. marraskuuta 2009 Helsingin Hartwall Arenassa Karjala-turnauksen avausottelussa Venäjää vastaan. Hänet merkittiin Suomen 13. hyökkääjäksi, mutta Tuppurainen nousi joukkueen pelaavaan kokoonpanoon, kun Janne Pesonen joutui jättämään ottelun kesken loukkaantumisen vuoksi. Tuppuraisen ensimmäinen A-maajoukkuemaalinsa syntyi 11. huhtikuuta 2014 Euro Hockey Challengen ottelussa Kuopiossa Latviaa vastaan.
Tuppurainen palkittiin Pohjola-leirin herrasmiespelaajana vuonna 1995.
Pelityyli
Elite Prospects-sivuston Ulf Anderssonin mukaan Tuppurainen oli vauhtihyökkääjä, joka tykkäsi pelata röyhkeästi. Anderssonin mukaan hän teki kovasti töitä hyökkäyspäässä luodakseen maalipaikkoja. Tuppurainen kykeni pelaamaan monipuolisesti eri pelitilanteissa ja hän oli arvostettu pelaaja joukkuetovereidensa ja valmentajiensa keskuudessa.
Muuta
Tuppurainen pelasi B-juniori-ikäisenä myös kaukalopalloa nuorten SM-tasolla ennen lopullista vaihtoa jääkiekon puolelle. Hän on harrastanut myös pesäpalloa ja jalkapalloa.
Tuppuraisen vaimo Mari on pelannut Naisten Salibandyliigaa Happeessa. Pariskunta asuu Jyväskylän Vaajakoskella.
Hanna (albumi)
Hanna on brittiläisen The Chemical Brothersin soundtrack-albumi Joe Wrightin ohjaamasta toimintatrilleristä Hanna (2011). Albumilla on 20 kappaletta, ja kaikki kappaleet esiintyvät elokuvassa. Albumia pääsee kuuntelemaan ainakin Spotifyssä.
Nora Heroum
Nora Heroum (s. 20. heinäkuuta 1994) on suomalainen jalkapalloilija. Hän edustaa englantilaiseura Brighton & Hove Albionia. Hän siirtyi Englantiin kesällä 2020 Italiasta, jossa hän edusti yhden kauden Bresciaa ja kaksi kautta Milania. Aiemmin hän on edustanut muun muassa HJK:ta, FC Honkaa, kaudella 2014 Åland Unitedia sekä vuosina 2015–2017 Tanskan pääsarjajoukkue Fortuna Hjørringiä, jonka riveissä hän voitti Tanskan mestaruuden vuonna 2016.
Apun maailma
Apun maailma on intialainen elokuva vuodelta 1959. Se perustuu Bibhutibhushan Bannerjeen romaaniin Aparajito. Se on viimeinen osa Satyajit Rayn ohjaamasta Apu-trilogiasta. Se kertoo päähenkilönsä, Apun, aikuistumisesta Kalkutassa ja Bengalin maaseudulla 1930-luvulla.
Nora Heroum
Suomen naisten jalkapallomaajoukkueessa Heroum teki debyyttinsä toukokuussa 2012 Belgiaa vastaan. Vuoden 2013 EM-kilpailuissa hän pelasi Suomen jokaisessa kolmessa ottelussa, joista kahdessa täydet minuutit. Maaliskuun 2021 loppuun mennessä hän on pelannut 76 naisten maaottelua ja tehnyt niissä yhden maalin, EM-karsintaottelussa Montenegroa vastaan huhtikuussa 2016. Heroum pelasi Suomen joukkueessa Kanadassa pidetyissä vuoden 2014 alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa.
Apun maailma
Tarina
Kalkutan yliopistoon stipendin saanut Apu joutuu keskeyttämään opintonsa varojen puutteessa. Hän menee naimisiin, on onnellinen ja uskoo löytäneensä paikkansa maailmassa. Nuori vaimo kuitenkin kuolee lapsivuoteeseen. Murtunut Apu ei halua edes nähdä vastasyntynyttä poikaansa, vaan lähtee yksinäiselle vaellukselle ympäri maata. Viisi vuotta myöhemmin Apu palaa, näkee poikansa ja löytää lopultakin rauhan ja elämälleen tarkoituksen isän roolissa.
Vastaanotto
Elokuva oli BAFTA-ehdokkaana ja sai National Board of Review -palkinnon.
Savijoki (Lieto)
Kuivina kausina Turun vesilaitos on pumpannut vettä Paimionjoesta Aurajokeen Savijoen kautta Halisten pintavesilaitosta varten. Pumppaamo sijaitsee Tarvasjoen Kättylässä ja vettä on juoksutettu 0,2–0,8 m³/s.
Siiri Välimaa
Siiri Välimaa (s. 14. huhtikuuta 1990 Rauma ) on suomalainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja. Hän nousi Kansallisessa Liigassa pelaavan Turun Palloseuran päävalmentajaksi heinäkuussa 2023 Akusti Salosen erottua tehtävästä.
Ura
Välimaan kasvattajaseura on raumalainen Pallo-Iirot. Hän pelasi aluksi puolustajan paikalla, kunnes 16-vuotiaana siirtyi maalivahdiksi. Vuosina 2009–2013 Välimaa edusti Naisten Liigassa pelaavaa porilaista NiceFutista. Kauden 2012 jälkeen hän oli viikon ajan Ruotsin Damallsvenskanissa pelanneen Djurgårdens IF:n testissä. Siirto kuitenkin kariutui seuran pudottua pääsarjasta ja Välimaa solmi NiceFutiksen kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen. Joulukuussa 2013 Välimaa allekirjoitti sopimuksen Kolbotn IL:n kanssa, josta hän siirtyi vuonna 2017 IK Grand Bodøn. Välimaa palasi Suomeen keväällä 2019 tehtyään sopimuksen TPS:n kanssa.
Välimaa on valittu Palloliiton Satakunnan piirin parhaaksi naispelaajaksi vuosina 2011, 2012 ja 2013.
Maajoukkue
Siiri Välimaa oli mukana Suomen joukkueessa vuoden 2013 Kypros Cupissa sekä kolmantena maalivahtina EM-kilpailuissa 2013. Hän pelasi ensimmäisen maaottelunsa 7. huhtikuuta 2017 Puolaa vastaan.
Tervapata
pienoiskuva|Yhdysvaltalaisia lapsia leikkimässä tervapataa. Tervapata on leikki, jossa maahan piirretään suuri ympyrä ja sen ulkoreunoille pieniä puoliympyröitä. Leikkijät tarvitsevat kepin tai muun pienen esineen mukaan leikkiin. Joukosta valitaan yksi henkilö kiertämään maahan piirrettyä tervapataa muiden selkien takana. Muut asettuvat puoliympyröiden sisälle ja katsovat ringin keskustaan päin. Kiertävä henkilö pudottaa kepin jonkun taakse, jolloin kyseinen henkilö joutuu lähtemään juoksuun päinvastaiseen suuntaan kuin kepin pudottaja. Se joka ehtii ensin takaisin kepin luokse, saa jäädä paikalle. Jos kepinkantaja voittaa, hän saa määrätä uuden kepinkantajan. Häviäjä putoaa leikistä. Leikki jatkuu, kunnes toinen kahdesta viimeisestä voittaa.
Lähteet
Fangen
Booker T. & the M.G.’s
thumb|Booker T. & the M.G.’s esiintymässä Mississippissä vuonna 2002. Booker T. & the M.G.’s on instrumentaalista R&B-musiikkia soittava yhdysvaltalaisyhtye, joka perustettiin Memphisissä vuonna 1962. Alkuperäisen kokoonpanon jäsenet olivat Booker T. Jones (urut, piano), Steve Cropper (kitara), Lewie Steinberg (basso) ja Al Jackson Jr. (rummut). Heidän tunnetuin kappaleensa on ”Green Onions”. Yhtye otettiin jäseneksi Rock and Roll Hall of Fameen vuonna 1992.
Diskografia
Albumit (nimen perässä korkein listasijoitus Yhdysvalloissa)
Christopher Gillberg
Lars Christopher Gillberg (s. 19. huhtikuuta 1950) on ruotsalainen lapsi- ja nuorisopsykiatrian professori Göteborgin yliopistossa. Hän on University College Londonin Institute of Child Healthin (ICH) kunniaprofessori. Hän on työskennellyt myös vierailevana professorina Bergenin, New Yorkin, Odensen, Lontoon yliopiston St George'siisa), San Franciscon ja Strathclyde yliopistossa.
Gillberg on tutkinut autismin kirjon häiriötä (ASD), kuten Aspergerin oireyhtymää ja autismia, Touretten oireyhtymää, Fragile-X-oireyhtymää, ADHD ja anorexia nervosaa. Hän on julkaisun European Child & Adolescent Psychiatry perustajia ja on ollut kirjoittajana ja toimittajana monissa tieteellisissä ja oppikirjoissa. Hän on saanut useita palkintoja,  kuten Philips Nordic Prize 2004 for neurological research, ja hänen artikkeliluettelonsa Medlinessa sisältää yli 300 tieteellistä artikkelia. Lisäksi Gillberg on autismin perinnöllisyyden arvostettuja kansainvälisiä tutkijoita.
Kansainvälinen atomienergiajärjestö
thumb|220px|IAEA:n edustajiston kokous Wienissä.thumb|220px|Asetarkastaja Irakissa 2002. IAEA:n työ aseistariisunnan puolesta ansaitsi järjestölle Nobel-palkinnon. Kansainvälinen atomienergiajärjestö (, IAEA ) on Yhdistyneiden kansakuntien alainen järjestö, joka pyrkii edistämään rauhanomaista ydinenergian käyttöä. IAEA myös edistää säteilyturvallisuutta, ydinturvallisuutta ja ydinaseriisuntaa. Se perustettiin 1957 Yhdysvaltain ehdotuksen pohjalta.
Järjestö ja sen johtaja Mohamed ElBaradei saivat Nobelin rauhanpalkinnon vuonna 2005.