cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Wiljami Myllylä
Seuraura
Elokuussa 2020 HIFK lainasi Myllylän alustavasti lokakuun alkuun asti ulottuvalla sopimuksella Hermekseen. Hän pelasi siellä vain yhden ottelun, kunnes Myllylä palasi omasta halustaan HIFK:n organisaatioon. Hän ei pelannut kauden aikana kuitenkaan otteluakaan SM-liigassa. Myllylä siirtyi kaudeksi 2021–2022 Rauman Lukon U20-joukkueeseen. Marraskuussa 2021 hän kuitenkin kertoi omalla Instagram-tilillään kärsineensä reilu kaksi vuotta alkoholismista ja laittavansa jääkiekkouransa tauolle toistaiseksi ongelmansa hoitamiseksi. Joulukuussa Myllylä palasi kasvattajaseuransa Kokkolan Hermeksen U20-joukkueeseen. Kauden edetessä hän nousi kuitenkin jälleen seuran Mestis-joukkueeseen, jossa Myllylä pelasi 19 runkosarjaottelua tehopistein 1+3=4. Toukokuussa 2022 hän teki Hermeksen kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen.
Kesken kauden 2022–2023, helmikuussa 2023 Myllylä jätti Hermeksen ja hän siirtyi loppukaudeksi Suomi-sarjajoukkue Lapuan Virkiään.
Maajoukkueura
Myllylä pelasi World U-17 Hockey Challengessa vuonna 2016. Yhteensä hän on pelannut neljä nuorten ja 28 poikien maaottelua.
Muuta
Myllylän isä on edesmennyt maastohiihdon olympiavoittaja (Nagano 1998) ja nelinkertainen maailmanmestari Mika Myllylä. Wiljamin isoveli Benjami on pelannut jääkiekkoa hyökkääjänä alemmissa sarjoissa ja isosisko Olivia on malli. Sisarusten äiti Suvi Paavola on nykyään naimisissa hänen poikiaankin valmentaneen Petri Vehmasen kanssa.
Wiljami Myllylä harrasti lapsena myös jalkapalloa maalivahtina Gamlakarleby BK:ssa sekä hiihtoa omien sanojensa mukaan noin 10-vuotiaaksi asti.
Huhtikuussa 2021 Myllylä teki lyhyen cameoroolin SM-liigapelaajan ominaisuudessa Rantabaari -televisiosarjan 3. tuotantokauden jaksossa 122.
Luohua
Luohua on kylä Siikajoen kunnassa. Vuoteen 1973 asti kylä kuului tuolloiseen Paavolan kuntaan. Vuosina 1973–2006 kylä kuului Paavolan ja Revonlahden kuntaliitoksen yhteydessä perustettuun Ruukin kuntaan. Vuoden 2007 alusta lähtien kylä on kuulunut Siikajoen ja Ruukin kuntaliitoksen yhteydessä perustettuun uuteen Siikajoen kuntaan.
Kylä sijaitsee noin 20 kilometriä kuntakeskuksesta Ruukista kaakkoon. Kylän läpi virtaa Luohuanjoki.
Koulu
Luohuan koulu aloitti toimintansa vuonna 1892. Koulu on toiminut koko historiansa ajan samassa rakennuksessa. Sitä on laajennettu kahteen otteeseen: 1930-luvulla rakennukseen tehtiin toinen kerros, ja 1980-luvulla rakennettiin liikuntasali. Luohuan nykyinen koulupiiri muodostuu entisistä Rankisen ja Heinolanperän koulupiireistä.
Bloodvein
Bloodvein on Bloodvein First Nation -intiaanireservaatin kyläkeskus Manitoban provinssissa Kanadassa. Se sijaitsee Winnipegjärven itärannalla Bloodveinjoen suulla, noin 210 kilometriä pohjoiseen Winnipegistä. Kylän ja reservaatin asukasluku on 790. Kylästä on lauttayhteys MV Edgar Woodilla järven itärannalle Matheson Islandin eteläpuolelle Islandview'n satamaan.
Sakya
pienoiskuva|Sakya-linjan johtajia kuvaava maalaus. Sachen Kunga Nyingpo keskellä. Sakya (tiibetiksi ས་སྐྱ་) on yksi tiibetinbuddhalaisuuden neljästä pääkoulukunnasta. Koulukunnan perusti Khön Könchok Gyalpo vuonna 1073. Sen ensimmäinen hengellinen johtaja oli Gyalpon poika, Sachen Kunga Nyingpo (1092–1158), joka perusti ensimmäisen sakya-luostarin.
Sakya keskittyy ennen kaikkea tantriseen harjoitteluun. Keskeisessä asemassa ovat mielikuvituksen ja oman ruumiin tutkiskelu. .
Verrattuna muihin koulukuntiin, sakya on poikkeuksellinen siinä mielessä, että sen pääopettajan asema kulkee yhdessä Khönin perheessä. Perheestä yksi miespuolinen jäsen toimii ns. linjan jatkajana (ngachang) eli valkopukuisena lama, joka voi mennä naimisiin huolimatta asemastaan munkkina. Muut Khönin perheen miespuoliset jäsenet voivat olla munkkeja. .
Nykyään sakya on jakautunut kolmeen koulukuntaan:
Pair a Dice Found
Pair a Dice Found on Hot Tunan albumi vuodelta 1990. Levy on ensimmäinen studioalbumi vuoden 1976 Hoppkorvin jälkeen.
Kasvu Open
Kasvu Open Oy on suomalainen yritys, joka tuottaa pienille ja keskisuurille yrityksille suunnattuja avoimia sparrausohjelmia, kuten Kasvupolku ja Superfinns.
Ohjelmissa yrityksille annetaan ulkopuolisia näkemyksiä niiden toiminnasta. Tarkastelun kohteena ovat erityisesti rahoitus, myynti, markkinointi, rekrytointi, henkilöstöasiat ja kansainvälisen liiketoiminnan osaaminen, eli asiat, joita kasvuhaluiset yritykset ovat pitäneet niiden kasvun esteenä tai hidasteena.
Kasvu Open -konsepti syntyi vuonna 2011 ja se yhtiöitettiin vuonna 2016, jolloin syntyi Kasvu Open Oy.
Kasvu Open -konsepti (2011–2016)
Kasvu Open -konsepti perustuu Jyväskylän yliopistossa kauppakorkeakoulussa kasvuyritystoiminnan professorina toimineen Marko Sepän yhdessä yritysten kanssa kehittämään kasvua kiihdyttävään (runway to growth) malliin. Kasvu Open -ohjelman kehittivät Keski-Suomen kauppakamari ja sen kumppanit. Aloite ohjelmaan saatiin vuonna 2010 Sepältä, joka kannusti kasvuyritysvaliokunnan perustamiseen.
Kauppakamereiden kautta toimintaa ei saatu liikkelle toivotulla tavalla ja vuonna 2013 toimintatapaa muutettiin.
Vuonna 2014 neljättä kertaa järjestetty Kasvu Open laajeni Keski-Suomesta valtakunnalliseksi. Kasvu Openin yhteistyökumppaniksi saatiin Nordea, Finnvera ja Technopolis.
Vuonna 2016 tapahtuman budjetti oli alle miljoona euroa ja sillä toteutettiin 110 tapahtumapäivää. Vuonna 2016 Kasvu Open Karnevaalissa oli ennätysmäärä osanottajia: 1 800 kävijää 2 päivän aikana. Seitsemän ensimmäisen vuoden aikana Kasvu Open auttoi 1 200 yritystä kasvun polulle, valtakunnalliseen finaaliin on osallistunut 320 yritystä. Kasvu Openiin tuotiin uutena niin sanottu Kasvun Osaajat -palvelu, johon uusia haasteita etsivät henkilöt saivat ilmoittautua.
Kasvu Open Oy (2016–)
Marraskuussa 2016 Kasvu Openin ympärille perustettiin yritys. Kasvu Open Oy:n pääosakkaat olivat Keski-Suomen kauppakamari ja Jyväskylän seudun kehittämisyhtiö Jykes Oy, joiden osuus oli yhteensä 65 prosenttia. Muita osakkaita olivat Aava & Bang Oy ja Kasvun Roihu Oy. Kasvu Open Oy on voittoa tavoittelematon ja jakamaton yhtiö. Yhtiön toimitusjohtajana aloitti Uljas Valkeinen, joka oli toiminut Keski-Suomen kauppakamarin toimitusjohtajana yli 20 vuotta.
Keväällä 2017 Kasvu Open Oy ja Jyväskylän Messut Oy solmivat yhteistyösopimuksen Kasvu Open Karnevaalin järjestämisestä Jyväskylän Paviljongissa. Kolmivuotinen sopimus kattoi vuodet 2017-2019 ja sisälsi optiot vuosille 2020-2021. Huhtikuussa Jyväskylän kaupunginhallitus päätti, että kaupunki ostaa Jyväskylän seudun kehittämisyhtiö Jykes Oy:n omistamat Kasvu Open Oy:n osakkeet. Kasvu Openin vuositavoite oli antaa maksutonta sparrausta 450 yritykselle yli tuhannen asiantuntijan voimin 27 Kasvupolulla. Ohjelmaan haki 836 yritystä, joista mukaan pääsi 420. Ohjelma käynnistyi keväällä ja se huipentui lokakuun lopulla Jyväskylässä järjestettyyn Kasvu Open Karnevaaliin, jossa oli mukana 100 parasta yritystä. Yrityksen liikevaihto oli 607 000 euroa.
Vuonna 2018 ohjelmaan haki 804 yritystä, joista yli puolet, 411, pääsi mukaan Kasvupolku-ohjelmaan.
Syyskuussa 2019 toimitusjohtaja Valkeisen jäätyä eläkkeelle hänen seuraajanaan aloitti aloitti Jaana Seppälä. Seppälä oli ollut mukana Kasvu Open -tiimissä vuodesta 2013 lähtien. Ohjelman vetonaulana oli jopa miljoonan euron kasvurahoitus, Nordean ja Innovestorin jakama Sijoittajan Suosikki -palkinto. Puolet palkinnosta muodostui Innovestorin pääomasijoituksesta, puolet Nordean myöntämästä kasvulainasta. Myös Suomen Yrittäjät oli ohjelman valtakunnallinen kumppani.
Vuonna 2020 Kasvu Open etsi Jyväskylän ammattikorkeakoulun kanssa turpeen korvaajaa saarijärveläiselle lannoitevalmistaja Tikalanille. Kyseessä oli enimmäinen kerta, kun ne ratkoivat yhdessä yritysten vastuullisuushaastetta. JAMK:in BioPaavo-yrityskiihdyttämön ja Kasvu Openin tavoite ole alkaa järjestää vastuullisuuteen liittyviä hackathon-tapahtumia. Vuosina 2020 ja 2021 tapahtuma järjestettiin koronapandemian vuoksi verkkotapahtumana. Kasvu Open -sparraukseen osallistui 320 kasvuyritystä.
Helmikuussa 2021 Kasvu Open kertoi aloittavansa Nordean kanssa uuden Superfinns-ohjelman, jolla haluttiin kannustaa yrityksiä kansainvälistymisessä.
Prosessi
Kasvu Open on voittoa tavoittelemattoman ja osallistujayrityksille ilmainen prosessi. Vuosittainen kiertue alkaa eri puolella Suomea järjestetyistä Kasvupolku-tapahtumista. Kasvupolut ovat paitsi alueellisia myös toimialakohtaisia tapahtumia, joihin kuuluu yleensä neljä tapahtumapäivää: starttitilaisuus, kaksi Kiitoratapäivää ja semifinaali, josta kaksi parasta yritystä etenee valtakunnalliseen finaaliin. Kiitoratapäivissä viisi eri alan neuvonantajaa, "mylläriä", antaa palautetta yrityksille henkilökohtaisissa tapaamisissa. Myllärit ovat kokeneita yrittäjiä, markkinoijia, enkelisijoittajia, myynnin osaajia ja kansainvälistymisen asiantuntijoita, joita yhdistää halu auttaa yrityksiä kasvamaan.
Loka-marraskuussa pidettävä kaksipäiväinen Kasvu Open Karnevaali on yhdistelmä messuja, seminaaria, iltajuhlaa ja kasvuyrityskilpailua. Tilaisuudessa valitaan kasvunäkymiltään lupaavimmat yritykset Start Again- ja Startup –sarjoissa sekä jaetaan Suomen Kasvupalkinto. Kilpailu on tarkoitettu kasvuhaluisille yrityksille, jotka tarvitsevat apua kasvuunsa. Yli puolet osallistuvista yrityksistä on niin kutsuttuja Start again -yrityksiä, joilla voi olla kymmenien vuosien historia ja loput ovat aloittelevia startupeja.
Organisaatio
Kasvu Open -ohjelman takana on voittoa tavoittelematon Kasvu Open Oy. Sen osakkaita ovat Keski-Suomen kauppakamari, Jyväskylän kaupunki, Aava & Bang Oy ja Kasvun Roihu Oy. Yrityksen toimitusjohtaja on Jaana Seppälä.
Tunnustuksia
Vuonna 2018 Kasvu Open sai Tasavallan presidentin kansainvälistymispalkinnon. Se palkittiin yritysten kansainvälistymisen tukemisesta myös Euroopan komission järjestämässä SME Assembly -tapahtumassa, jossa se sai European Enterprise Promotion Award -palkinnon.
4952 Kibeshigemaro
4952 Kibeshigemaro on Marsin ja Jupiterin välisellä alueella, asteroidivyöhykkeellä eli päävyöhykkeellä Aurinkoa kiertävä pikkuplaneetta eli päävyöhykkeen asteroidi. Sen löysi A. Sugie vuonna 1990. Pikkuplaneetta sai nimensä Japanilaisen kaukoputkien rakentajan, Shigemaro Kiben mukaan. Ennen nimeämistään tämä asteroidi tunnettiin väliaikaisella tunnuksella 1990 FC1. Koska Kibeshigemaron absoluuttinen magnitudi (H) on 11,5; sen läpimitta on todennäköisesti välillä 13–30 kilometriä.
Ice Age 4: Mannerten mullistus
Ice Age 4: Mannerten mullistus on Blue Sky Studiosin tekemä neljäs osa Ice Age -elokuvasarjaan. Se sai ensi-iltansa heinäkuussa 2012.
Juoni
Manfredin ja Ellien tytär Kirsikka on teini-ikäinen ja ihastunut poikamammutti Ethaniin. Ylisuojeleva Manfred ei hyväksy tyttärensä itsenäistymistä. Sid on riemuissaan kun hänen perheensä saapuu yllättäen vierailulle. He kuitenkin vain jättävät höperön isoäitinsä tämän huolehdittavaksi. Voimakas maanjäristys Jyrsiksen seurauksesta ravisuttaa eläinten kotiseutua, ja Manfred, Diego, Sid ja hänen isoäitinsä joutuvat jäälautalle joka ajelehtii kauas merelle. He päätyvät merirosvo kapteeni Kouran ja tämän miehistön vangeiksi.
Mikko Collan
Karl Johan Mikael (Mikko, K. J. M.) Collan (22. heinäkuuta 1881 Nurmes – 3. lokakuuta 1964 Helsinki) oli suomalainen sotilas, tilanomistaja ja Edistyspuolueen kansanedustaja ja ministeri.
Collanin vanhemmat olivat lääketieteen ja kirurgian tohtori Johannes Collan ja Anna Charlotta Sallmén. Collan kävi kadettikoulun 1902 ja valmistui agronomiksi 1907. Hän opiskeli Kööpenhaminan polyteknillisessä opistossa 1909 ja suoritti Alnarpin meijeriopin kurssin Ruotsissa.
Collan oli Edistyspuolueen kansanedustajana Turun ja Porin läänin pohjoisesta vaalipiiristä vuosina 1919–1920 ennen siirtymistään hoitamaan läänin maaherran tehtäviä lokakuussa 1920. Collan oli elintarvikeministerinä Ingmanin hallituksessa 1918–1919, Kaarlo Castrenin hallituksessa 1919 ja Vennolan I hallituksessa 1919–1920. Collan oli presidentin valitsijamiehenä vuosien 1937, 1940 ja 1943 presidentinvaaleissa. Hänellä oli myös lukuisia luottamustehtäviä eri maatalousalan järjestöissä.
Mikko Collanin ja Minna Elisabet Väisälän poika oli maanviljelysneuvos Mikko Linkola.
Vapaakirja
Käsite liittyy sellaisiin henkivakuutuksiin, jotka vakuutuksenottaja päättää takaisinoston sijasta muuttaa vapaakirjaksi. Tämä tarkoittaa, että vakuutus pysyy voimassa mutta vakuutusmaksuja ei tarvitse enää maksaa, koska vakuutuksenottaja on maksanut enemmän vakuutusmaksuja sopimuksen voimassaoloaikana kuin kuolemisriskin varalta on ollut tarpeen.
Dominic Garcia Quejada
Dominic Garcia Quejada (s. 1978 Manila) on filippiiniläinen säveltäjä. Hän on säveltänyt enimmäkseen kamarimusiikkia. Hänen teoksiaan on esitetty Filippiinien lisäksi myös Kiinassa, Saksassa, Unkarissa, Indonesiassa ja Uudessa-Seelannissa.
Vuonna 2007 Garcia Quejada oli ehdolla International Society for Contemporary Musicin nuorten säveltäjien palkinnon saajaksi teoksella Movement as Stasis.
Porsche Supercup Belgian Grand Prix 2013
Porsche Supercup Belgian Grand Prix 2013 oli Porsche Supercup -kauden 2013 kuudes osakilpailu, joka ajettiin 25. elokuuta Circuit de Spa-Francorchamps’n moottoriradalla Belgiassa. Kilpailu ajettiin Formula 1:sten Belgian GP:n ohessa.
Bloodvein First Nation
Bloodvein First Nation on First Nations -intiaanireservaatti Manitoban provinssissa Kanadassa. Se sijaitsee Bloodveinjoen suun pohjoisrannalla Winnipegjärven itärannalla, 210 kilometriä pohjoiseen Winnipegistä.
Reservaatissa käytetään anishiinaben kieltä, siellä on 790 asukasta, ja sen keskus on pieni Bloodveinin kylä. Reservaatin pinta-ala on 1 522,2 hehtaaria, ja sen pääelinkeinot ovat kalastus ja ansastus.
Sukupolvi 98
Sukupolvi 98 (Generación del 98) oli Espanjassa 1800–1900-luvun vaihteessa kirjallinen ryhmittymä, jota sanottiin myös tuhon sukupolveksi. Tuotteliaimmillaan vuosisadan alussa olivat kirjailijat Miguel Unamuno, Azorín, Pío Baroja, Antonio Machado, Ramon del Valle-Inclán ja Jacinto Benavente. Sukupolven edustajat pyrkivät yksilöllisin ilmaisumuodoin löytämään uusia arvoja menetettyjen tilalle, juuri kun Espanja oli Kuuban sodassa Yhdysvaltoja vastaan menettänyt viimeisen siirtomaansa Amerikassa.
Mu isamaa, mu õnn ja rõõm
Mu isamaa, mu õnn ja rõõm on Viron kansallislaulu. Se otettiin käyttöön vuonna 1920 ja uudelleen vuonna 1990. Sanat kirjoitti Johann Voldemar Jannsen melodiaan, jonka Fredrik Pacius sävelsi vuonna 1848 ja joka on myös Maamme-laulun melodia. Laulu esitettiin ensimmäisen kerran Tarton laulujuhlilla 1869, ja siitä tuli nopeasti Viron kansallisen heräämisen symboli.
Laulu esitetään ilman kertosäettä, joka on vakiintunut Maamme-laulun laulutapaan. Neuvostoliiton miehityksen aikana vuosina 1945–1990 oli käytössä Viron sosialistisen neuvostotasavallan hymni.
Encomienda
Encomienda oli Espanjan siirtomaa-aikaan vanhojen lakien mukainen suosionosoitus niille espanjalaisille, jotka löysivät, rauhoittivat ja asuttivat vieraita maita.
Encomiendan saaneita henkilöitä nimitettiin encomenderoiksi. Heidän tehtävänään oli huolehtia siirtomaiden intiaanien henkisestä ja maallisesta hyvinvoinnista ja käännyttää näitä kristinuskoon. Kuka tahansa kapteeni, joka lähti etsimään uusia maita Kuninkaan antamin valtuuksin tai ilman niitä, sai löydettyään jonkin rikkaan provinssin, asukkaiden rauhoittamisen ja paikoilleen asettumisen jälkeen kuninkaalta maata ja niin suuren joukon intiaaneja, että ne "riittivät takaamaan heille toimeentulon, maan laadun ja henkilön omien ansioiden mukaisesti." Eli he saivat Encomiendan, jolla heitä palkittiin maan hallintaoikeudella koko heidän eliniäkseen. Niiden avulla kuningas pyrki saamaan heidät jäämään maahan.
Intiaanien osoittaminen tapahtui usein pääluvun mukaan antamalla jonkin määrän naimisissa olevia intiaaneja vaimoineen ja lapsineen, sekä osoittamalla saajan valvontaan tietyn määrän asutettuja taloja. Toisinaan nimitys käsitti jonkin kylänvanhimman tai päällikön kaikkine alaisineen, vain jonkin tietyn osan näistä, tai jonkin laakson. Jos kapteeni ilman Kuninkaallista oikeutta muodosti encomiendan, (otti tietyn alueen asukkaineen haltuunsa) tapahtumaa kutsuttiin yksinkertaisesti repartimientoksi tai apuntamientoksi. Jotta valtaajan repartimiento tai apuntamiento saisi lainvoiman, oli hänen vietävä asia paikallisen kuvernöörin ratkaistavaksi. Heillä oli kuninkaalta saatu oikeus myöntää lupa encomiendalle. Lupa myönnettiin mikäli kuvernööri katsoi valloituksen tapahtuneen ilman haittaa mukana olleille espanjalaisille. Kuvernööri saattoi myös "ottaa pois intiaanit kapteenilta" ja "siirtää ne jollekin toiselle".
Intiaanit puolestaan riippuen encomiendansa olosuhteista joutuivat vuosittain antamaan encomenderolleen joka vuosi tietyn määrän kultaa, tai muita tavaroita, tuomarien ja tarkastajien tekemän arvion mukaisesti encomenderon ylläpitoa varten. Kuninkaan lähettämät tuomarit, samoin kuin Espanjan lait, muuttivat monin paikoin verotusta. Verotus oli aluksi hyvin korkea, sillä jokainen encomendero yritti saada maksimaalisen hyödyn alueestaan ja pakotti intiaanit epäinhimilliseen työntekoon. Intiaaneille määrättiin myös vero, jota kutsuttiin henkilökohtaiseksi palvelukseksi: käytännössä encomenderolle oli tuotava joka vuosi määrätty määrä polttopuita, elintarvikkeita ja muita repartimienton sääntökirjassa mainittuja tuotteita.
Encomiendoja ei voitu siirtää tai ottaa pois niiltä, joille ne oli laillisesti annettu, paitsi jos he syyllistyivät petokseen, intiaanien huonoon kohteluun tai kerettiläisyyteen. Missään muissa tapauksissa, edes vaikka ensimmäinen encomendero olisi tehnyt rikoksen, josta seuraa kuolemanrangaistus, ei sen vuoksi hänen seuraajansa menettänyt sitä suosionosoitusta, jonka kuningas on encomiendan muodossa aikoinaan antanut. Encomenderon kuoltua hallintaoikeus siirtyi pojalle tai vanhimmalle tyttärelle, ja lasten puuttuessa vaimolle. Muita luovuttamisen muotoja olivat depositio ja administración, jotka olivat voimaltaan heikompia, sillä encomenderoilla oli niitä korkeampi asema.
Nordlandsbanen
thumb|Nordlandsbanen Nordlandsbanen eli Nordlandin rata on rautatieosuus Norjassa. Se alkaa Hellin rautatieasemalta ja päättyy Bodøn kaupunkiin. Rataosuudella on pituutta 694 kilometriä, ja se on Norjan rataverkon pisin yksittäinen rataosuus, sekä ainoa rataosuus joka ylittää napapiirin. Samalla se on Norjan rataverkon pisin sivuradaksi luokiteltu rataosa. Rataosa erkanee Meråkerbanen-radasta (Trondheim–Storlien, Ruotsi) Hellin asemalla.
Hellin risteysaseman jälkeen rataosuus kulkee Stjørdalin, Levangerin, Verdalin, Steinkjerin, Mosjøenin, Mo i Ranan ja Fausken kaupunkien läpi. Grongin ja Namsosin välinen haararata on nykyisin suljettu, mutta sen avaamista uudelleen harkitaan kasvavan tavaraliikenteen vuoksi.
Toisin kuin valtaosa Norjan rataverkosta, Nordlandsbanen ei ole sähköistetty. Trondheimin ja Steinkjerin välinen matkustajaliikenne on verrattain tiheää, mutta kuitenkin harvempaa kuin pohjoisempana. Suurin osa matkustajaliikenteestä hoidetaan kiskobusseilla, vain yöjunat ovat veturivetoisia. Kiskobussien käyttö pitkällä rataosalla on aiheuttanut valituksia, sillä veturijunassa matkustusmukavuus on parempi.
Radan rakentaminen
Radan ensimmäinen osuus Trondheimistä Helliin avattiin liikenteelle 1882 osana Meråkerbanenia. Vuonna 1902 rata valmistui Levangeriin saakka, Verdaliin 1904 ja Sunnaniin 1905. Radan rakentaminen jatkui siten, että rata valmistui Snåsaan 1926 ja Grongiin 1929. Haararata Grong–Namsos valmistui 1933. Vuoteen 1940 mennessä rata oli avattu liikenteelle Hellin ja Mosjøenin välisellä osuudella. Toisen maailmansodan aikana rakennustyöt jatkuivat saksalaisten valvonnassa, ja vuoteen 1945 mennessä rata oli valmistunut Dunderlandiin saakka. Bodøhön saakka rata valmistui 1962.
Xàbia
Xàbia on rannikkokaupunki Marina Altan comarcassa Alicanten maakunnassa Espanjassa. Kaupunki sijaitsee Välimeren rannikolla lahdessa ja sitä suojaa kaksi kallioniemeä. Kaupunki on suosittu lomapaikkakunta.
Aiheesta muualla
38.78917°N, 0.16306°W
Nok-kulttuuri
thumb|Nok-kulttuurin alue Nigeriassa thumb|Nok-kulttuurin aikainen veistos 500-luvulta eaa, [[terrakottaa]] Nok-kulttuuri oli Nigerian Benuen ylätasangolla noin 500 eaa. – 200 jaa. vallinnut rautakautinen kulttuuri. Nok-kulttuurin esineistöä löydettiin ensimmäisen kerran vuonna 1928 pienestä Nokin tinakaivoskaupungista, ja sille ominaisia saviveistoksia on sen jälkeen löydetty noin 300 × 500 kilometrin laajuiselta alueelta. Veistokset esittävät yleisimmin eläinten päitä tai tyyliteltyjä ihmispäitä, joissa on rei'itetyt soikionmuotoiset tai kolmionmuotoiset silmät. Kulttuurin esineistöön kuuluu myös rautatyökaluja, kivikirveitä ja muita kivityökaluja sekä kiviornamentteja.
Boori
pienoiskuva|upright|Boori värjää [[Bunsenlamppu|bunsenlampun liekin vihreäksi.]] Boori on alkuaine, joka on kolmiarvoinen amorfinen puolimetalli, jota esiintyy luonnossa vain boraattiyhdisteinä. Sen kemiallinen merkki on B ja atomimassa IUPACin standardin mukaisesti [10,806; 10,821] amu. Ensimmäisen kerran booria eristettiin 1800-luvulla.
Fysikaaliset ominaisuudet
thumb|Booria Boorilla on useita allotrooppisia muotoja, joista yksi on amorfinen ja joista useat ovat kiteisiä. Tyypillisimmät kiteiset boorin allotroopit ovat α-romboedrinen boori, β-romboedrinen boori, α-tetragoninen boori ja β-tetragoninen boori. Näille kaikille on tyypillistä kahdestatoista booriatomista koostuva ikosaedrin muotoinen toistuva yksikkö. Yksinkertaisin rakenteeltaan on α-romboedrinen boori, joka koostuu B12-yksiköistä hieman vääristyneessä kuutiollisessa tiivispakkauksessa. Hieman monimutkaisempi on β-romboedrinen boori, jonka alkeiskoppi koostuu 105 booriatomista. Ensimmäinen löydetty boorin kiteinen allotrooppi on α-tetragonaalinen boori. Tämä on myöhemmin osoittautunut kuitenkin epäpuhtaaksi; epäpuhtautena on tyypillisesti joko typpeä tai hiiltä ja sen koostumusta vastaa kaava on B50C2 tai B50N20. β-tetragonaalinen boori sen sijaan sisältää vain booria, mutta tämä allotrooppi on rakenteeltaan hyvin monimutkainen. Amorfisen boorin oletetaan olevan α-romboedrisen ja β-romboedrisen boorin välimuoto.
Boorin allotroopeista termodynaamisesti stabiilein on β-romboedrinen boori. Amorfinen boori muuttuu hitaasti sellaiseksi kuumennettaessa sitä yli 1 200 °C:n lämpötilaan ja α-romboedrinen boori 1 500 °C:n lämpötilassa. Kaikki boorin allotroopit muuttuvat β-romboedriseksi booriksi sulatuksen ja jäähdytyksen jälkeen.
Boori on hyvin kova alkuaine, jonka kovuus on Mohsin asteikolla 9,3. Alkuaineista ainoastaan hiilen allotroopilla timantilla on tätä suurempi kovuus.
Kemialliset ominaisuudet
Alkuaineena boori on hyvin inertti eli se ei reagoi helposti muiden alkuaineiden kanssa. Amorfinen boori reagoi kiteistä booria herkemmin. Huoneenlämpötilassa se reagoi lähinnä fluorin ja hapen kanssa. Fluoria raskaammat halogeenit vaativat reagoidakseen 500–600 °C:n lämpötilan ja hapen kanssa hapettuminen ulottuu yleensä vain alkuaineen pintakerroksiin. Hyvin korkeissa (600–2 000 °C) lämpötiloissa boori reagoi kaikkien muiden epämetallien paitsi vedyn, germaniumin, telluurin ja jalokaasujen kanssa. Korkeissa lämpötiloissa se toimii myös pelkistimenä: se pelkistää vedestä vetykaasua, typen oksidit boorinitridiksi ja hiilimonoksidin hiileksi. Kuumennettaessa boori reagoi myös metallioksidien ja metallien, raskaampia metalleja lukuun ottamatta, borideiksi.
Boori ei reagoi laimeiden tai ei-hapettavien happojen kanssa. Kuuma ja väkevä rikkihapon ja typpihapon seos kuitenkin liuottaa sen. Väkevätkään natriumhydroksidiliuokset eivät reagoi boorin kanssa kuin vasta yli 500 °C:n lämpötilassa. Sula natriumkarbonaatin ja -nitraatin seos liuottaa booria.
Boorin yhdisteet
Boori muodostaa yhdisteitä myös hiilen ja typen kanssa. Boorikarbidi on yksi kovimmista tunnetuista aineista, ja boorinitridi on isoelektroninen grafiitin kanssa ja muistuttaa sitä rakenteeltaan ja ominaisuuksiltaan. Boratsiini (B3N3H6) on rakenteeltaan ja useilta reaktioiltaan analoginen bentseenin kanssa, ja sitä kutsutaankin usein epäorgaaniseksi bentseeniksi.
Boori muodostaa itseään elektropositiivisempien metallien kanssa borideja. Erilaisia binäärisiä borideja tunnetaan jo yli 200. Nämä ovat usein suhteiltaan epästoikiometrisia ja tyypiltään välisijayhdisteitä, joissa pienikokoinen booriatomi on sijoittunut metallihilan välisijoihin. Boridien rakenne on usein kerrosmainen. Borideille on tyypillistä kovuus ja hauraus. Magnesiumdiboridi muuttuu suprajohteeksi 21 K lämpötilassa.
Boorin hydridejä kutsutaan boraaneiksi, joista yksinkertaisin stabiili yhdiste on diboraani. Boraaneissa sidokset vetyjen ja booriatomien välillä ovat poikkeuksellisia. Booriatomit ovat sitoutuneet toisiinsa usein niin kutsutun vetysillan välityksellä, jolloin sama vetyatomi on sitoutunut kahteen booriatomiin. Kaavoiltaan ja rakenteiltaan erilaisia neutraaleja boraaneja tunnetaan yli 50 ja boraanianioneja vieläkin enemmän. Boraaneissa osa booriatomeista voi olla korvautunut hiiliatomeilla, jolloin puhutaan karboraaneista, metalliatomilla, jolloin kyseessä on metalloboraani tai sekä hiili- että metalliatomilla, jolloin puhutaan metallokarboraaneista.
Boorin orgaanisia yhdisteitä ovat muut muassa alkoholien ja boorihapon reagoidessa muodostuvat boraattiesterit ja boronihapot, joiden kaava on (RB(OH)2).
Isotoopit
Boorilla on kaksi luonnossa esiintyvää pysyvää isotooppia, jotka ovat 10B ja 11B. Näiden isotooppien suhteet vaihtelevat huomattavasti riippuen siitä, mistä boori on peräisin. Esimerkiksi Kalifornian boraattimalmit sisältävät vain vähän 10B-isotooppia, kun esimerkiksi turkkilaisissa boraattimineraaleissa tätä isotooppia on huomattavasti enemmän. Näiden lisäksi tunnetaan 12 radioaktiivista isotooppia massaluvultaan 6–19.
Molemmilla boorin pysyvillä isotoopeilla on ydin-spin, minkä vuoksi niitä, erityisesti 11B-isotooppia, voidaan käyttää NMR-tutkimuksissa. Molemmat boorin isotoopeista absorboivat neutroneita, mutta 10B-isotoopilla tämä taipumus on 767 000-kertainen verrattuna 11B-isotooppiin.
Käyttö
thumb|upright|Borosilikaattilasista valmistetaan muun muassa laboratorioissa käytettäviä lasitavaroita. Eniten booria käytetään booriyhdiste booraksina eli natriumtetraboraattina (Na2B4O7 · 10 H2O), jota käytetään suuria määriä mm. eristävän lasivillan valmistuksessa, myös veden pehmentämiseen ja jonkin verran juotostöissä. Lisäksi booria käytetään orgaanisissa synteeseissä, pyroteknisenä aineena antamaan vihreää väriä, boorihappona (H3BO3) tekstiilituotannossa ja lääkkeenä (silmän desinfioinnissa). Booria lisätään myös lannoitteisiin, koska kasvit tarvitsevat sitä. Booritrioksidia käytetään korkeita lämpötiloja kestävien borosilikaattilasitavaroiden valmistukseen. Lisäksi boori-10-isotooppia käytetään ydinreaktoreissa, säteilysuojana ja neutronien havaitsemiseen.
Historia
Boorin yhdisteet ovat olleet tunnettuja tuhansia vuosia, Kiinassa booriyhdisteitä on käytetty lasin teossa. Alkuaineista, epäpuhdasta booria eristivät vuonna 1808 toisistaan tietämättä brittiläinen Sir Humphry Davy ja ranskalaiset Joseph Louis Gay-Lussac ja Louis Jacques Thénard, mutta alkuaineeksi sitä ei tunnistettu. Boorin löytäjät valmistivat epäpuhdasta booria pelkistämällä boraattiyhdistettä kaliummetallin avulla. Alkuaineeksi boorin tunnisti ruotsalainen Jöns Jacob Berzelius vuonna 1824 ja nimeä boori sille ehdotti Davy. Ensimmäisen kerran korkean puhtausasteen omaavaa booria tuotti ranskalainen Henri Moissan vuonna 1898 pelkistämällä booritrioksidia magnesiummetallin avulla.
Esiintyminen
Boori on maailmankaikkeudessa suhteellisen harvinainen alkuaine. Sitä muodostuu supernovan räjähtäessä ja tähtienvälisessä avaruudessa kosmisen säteilyn osuessa booria raskaampiin ytimiin, jolloin ne halkeavat. Tätä prosessia kutsutaan spallaatioksi. Jos alkuräjähdyksessä olosuhteet eivät olleet homogeeniset, on booria voinut muodostua myös alkuräjähdyksessä alueilla, joissa neutroneja oli paljon. pienoiskuva|Boori Boori on harvinainen myös maan kuoressa. Sen pitoisuus vaihtelee välillä 3–9 ppm ja se on 51. yleisin alkuaine. Sitä ei esiinny vapaana alkuaineena vaan ainoastaan boraatti- tai borosilikaattimineraaleina. Tärkeimmät mineraaleista ovat booraksi (Na2[B4O5(OH)4]·8H2O), kerniitti (Na2[B4O5(OH)4]·2H2O), uleksiitti (NaCa[B5O9]·8H2O) ja colemaniitti (CaB3O4(OH)3·H2O). Boraattimineraaleja esiintyy runsaimmin alueilla, joilla on aikaisemmin ollut tulivuoritoimintaa. Vuonna 2019 booria sisältäviä malmeja louhittiin 2 500 tonnia ja suurimmat tuottajamaat ovat Turkki, Chile, Kiina ja Yhdysvallat. Yhdysvalloissa louhitaan pääasiassa booraksia ja kerniittiä, joita esiintyy erityisesti Kaliforniassa, ja Turkin malmi on pääasiassa colemaniittia.
Valmistus
Tyypillisin tapa valmistaa amorfista booria suuressa mittakaavassa on Henri Moissanin kehittämä tapa pelkistää booritrioksidia magnesiummetallin avulla. Myös muita maa-alkali- tai alkalimetalleja voitaisiin käyttää, mutta magnesium on osoittautunut tehokkaimmaksi. Reaktio on hyvin eksoterminen. Lopuksi reaktiossa syntynyt magnesiumoksidi liuotetaan suolahapon avulla ja näin saatu boori on puhtausasteeltaan 90–92 %. Kemiallisella käsittelyllä, esimerkiksi kaliumdivetyfluoridin tai kaliumtetrafluoroboraatin avulla, puhtausastetta voidaan nostaa 95–97 prosenttiin.
Erittäin puhdasta booria, jonka puhtausaste on yli 99 %, valmistetaan muilla menetelmillä. Yksi tapa on pelkistää boorin halogenideja, erityisesti booritrikloridia tai booritribromidia, vedyn avulla. Toinen tapa on hajottaa boorin halogenideja tai boraaneja lämmön avulla käyttämällä erittäin kuumaa hehkuvaa volframilankaa. Näin on kaupallisestikin valmistettu diboraanista booria, jonka puhtausaste on yli 99,9999 %.
Boori ja kasvit
Boori on kasveille välttämätön hivenaine. Se osallistuu hiilihydraattien synteesiin ja RNA:n emästen synteesiin. Kasvit, jotka kärsivät boorin puutteesta, kasvavat huonosti sekä hedelmöittyvät ja tuottavat huonosti satoa sekä ovat alttiimpia sairauksille. Erityisen paljon booria tarvitsevat kaksisirkkaiset, kuten sokerijuurikkaat, porkkanat, kahvi ja puuvilla. Liiallinen boorin määrä maaperässä voi kuitenkin haitata kasvien kasvua.
Impasto
Impasto sopii hyvin öljyvärimaalaukseen, koska öljyväriä voi käyttää paksuina kerroksina. Toisaalta reliefimäinen maalaus onnistuu myös akryylivärillä, ja etuna on nopea kuivuminen. Akvarelli- tai temperamaalaukselle impasto ei ole luonteenomaista.
Paksua väriä voidaan käyttää eri tarkoituksiin. Impasto on hyvä keino korostaa huippuvaloja tai muuten erityistä korostusta vaativia kuvan osia. Paksun värin avulla maalaukseen voidaan luoda kolmiulotteinen vaikutelma. Tätä tehokeinoa käytti muun muassa Rembrandt koruissa ja kankaitten laskoksissa. Rembrandt ja Tizian muotoilivat impastoja vaalealla värillä lisätäkseen niiden päälle kuultavia värikerroksia. Päälle siveltävän ohuen värin voi pyyhkiä maalaustekstuurin uurteisiin, jolloin reliefivaikutelma korostuu. Impastoa voi käyttää myös lisäämään ekspressiivisten siveltimenvetojen vaikutusta.
Impastoa käytettiin jo ennen Rembrandtia ja barokkia, joskin öljyväreillä maalattiin pitkään ohuina läpikuultavina kerroksina kuten temperalla aiemmin. Giovanni Bellinin sanotaan olleen ensimmäisiä, jotka kokeilivat peittävämpää ja paksumpaa maalausta, joka muistutti impastoa. Myös Tizian käytti impastoa maalauksissaan. Myöhemmin ranskalainen impressionistinen koulukunta ja abstraktit ekspressionistit sovelsivat impastoa, josta tuli suositumpaa tehdasvalmisteisten öljyvärien tultua markkinoille. Impasto kuuluu olennaisena osana myös toimintamaalaukseen ja ekspressionismiin.
Impaston vastakohta on maalaaminen sileästi käyttäen tasaisia väripintoja ja värien sulauttamista.
Muumipappa
Muumipappa on Tove Janssonin Muumi-tarinoiden isähahmo. Hän on Muumipeikon isä ja Muumimamman puoliso. Hän on keskeinen hahmo kaikissa Muumi-teoksissa ja -sarjakuvissa.
Yleensä Muumipapalla on päässään musta silinterihattu ja joskus hän käyttää kävelykeppiä ja polttaa piippua.
Elämäkerta
Ensimmäisessä Muumi-teoksessa Muumit ja suuri tuhotulva (Småtrollen och den stora översvämningen, 1945) valotetaan Muumipapan vaiheita Muumipapan urotöiden (Muminpappas bravader, 1950) kuvaaman ajan ja kirjan alun välillä. Muumimamman mukaan pappa oli rauhaton seikkailijasielu, joka ei pystynyt elämään yhdessä paikassa edes avioiduttuaan. Lopulta hän karkasi merille hattivattien kanssa. Kirjan lopussa pappa löydetään suuren puun ylimmiltä oksilta suuren tuhotulvan jäljiltä, ja Muumiperhe asettuu asumaan Muumilaaksoon.
Muumipapan vaiheikkaasta nuoruudesta annetaan yksityiskohtainen kuvaus kirjassa Muumipapan urotyöt. Siinä kerrotaan hänen olleen orpolapsi, joka kasvoi erään hemulin pitämässä orpokodissa, josta hän karkasi tarpeeksi kasvettuaan. Tove ja Lars Janssonin Muumipeikko-sarjakuvissa Muumipapan perhetausta on kuitenkin epämääräinen: eräässä jaksossa hän vierailee vanhassa orpokodissaan, mutta toisaalta hänellä on sarjan aikana myös sukulaisia, kuten Jenni-täti.
Orpokodista karkaamisensa jälkeen Muumipappa tutustui keksijä Fredriksoniin ja tämän ystäviin Juksuun ja Hosuliin, joiden kanssa hän lähti suurelle purjehdukselle Fredriksonin Merenhuiske-laivalla. Kolmikko rantautui Itsevaltiaan maahan ja perusti ystävineen kahden meripeninkulman päähän, sydämenmuotoiselle saarelle siirtokunnan. Teos päättyy, kun Muumipappa pelastaa tulevan vaimonsa Muumimamman myrskyävältä mereltä. Muumipappa kohtaa tuolla saarella Pikku Myyn äidin Mymmelin.
Kirjassa Muumipappa ja meri (Pappan och havet, 1965) Muumipappa tuntee olevansa tarpeeton, sillä perhe ei esimerkiksi pyydä häntä apuun sammuttaessaan kuloa. Muumipappa päättää viedä perheensä kaukaiseen majakkaan, josta hän on rakentanut pienoismallia. Majakassa Muumipappa ei tunne olevansa enää tarpeeton, vaan rohkea päällikkö, joka suojelee perhettään. Koska majakasta ei löydy vartijaa, Muumipappa päättää myös ryhtyä itse majakanvartijaksi. Hän vaihtaa silinterihattunsa majakanvartijan hattuun. Pappa rakentaa aallonmurtajan ja seuraa päivien kulkua seinäalmanakasta. Kun majakanvartija lopulta löytyy, Muumipappa päättää kaikesta huolimatta viedä perheensä takaisin kotilaaksoon.
Luonne
Muumipapalla on väsymätön luonne, ja hänellä oli vaiheikas nuoruus. Nuoruusvuosiensa jälkeen hän on asettunut aloilleen ja ottanut paikkansa perheen vastuuntuntoisena isänä. Välillä Muumipappa keksii mitä erikoisimpia ideoita, mutta on silti loppujen lopuksi viisas, tunnollinen, rakastava ja rohkea perheen isä.
Muumipappa Muumilaakson tarinoissa
Animaatiosarjassa Muumilaakson tarinoita Muumipappa on väriltään vaaleanvioletti. Sarjassa hänet nähdään usein kirjoituspöytänsä ääressä kirjoittamassa muun muassa tarinoita, meriseikkailuja ja varsinkin omia muistelmiaan. Muumipappa on silloin tällöin huolissaan vanhenemisestaan ja yrittää jopa nuortua jaksossa Muumipapan toinen nuoruus. Yksi runsaista sarjassa ilmenevistä ristiriidoista on se, että jaksossa Koulu kutsuu paljastetaan Muumipapan käyneen nuoruudessaan koulua, vaikka Tove Janssonin teoksissa hänen kerrotaan viettäneen orpokodissa asumisen jälkeen lapsuus- ja nuoruusvuosiaan seikkailemalla aina siihen asti kun tapasi Muumimamman. Myös jaksossa Joulutarina ilmenee vastaavanlaisia ristiriitaisuuksia, sillä jaksossa mainitaan Muumipapan asumisesta lapsena Jenni-tätinsä luona. Sarjan ensimmäisissä jaksoissa Muumipappa poltti piippua, mutta se jäi pois myöhemmistä jaksoista.
Muumipappa esiintyy lähes kaikissa sarjan jaksoissa. Jaksot, joissa hän ei esiinny, ovat Keskitalven kokko, Niiskuneiti selvänäkijänä ja Aikakoneella renessanssiin. Jaksoissa Muumipeikon ja Pikku Myyn talvinen seikkailu sekä Talven vieraita hänet nähdään vain muutaman sekunnin ajan Muumimamman kanssa nukkumassa talviunta ja heistä nähdään vain päät.
Tv-sarjoissa ja elokuvissa Muumipappaa on tulkinnut niin komedianäyttelijä Matti Ruohola kuin vakavampien roolien suorittaja ja laulaja Tapani Perttu.
Silmälevät
Silmälevien luokittelu oli pitkään hyvin epäselvä. Ryhmän kuvasi ensimmäisenä saksalainen Otto Bütschli vuonna 1884. Silloin käytössä olleen luokittelun perusteella ei kyetty kunnolla määrittelemään, olivatko nämä eliöt kasveja vai eläimiä. Uusien molekyylisystemaattisten tutkimusten perusteella esitettiin 1990-luvun lopulla, että silmälevät kuuluvat hyvin vanhaan kehityslinjaan, joka ilmeisesti erkaantui mitokondriollisten aitotumaisten pääryhmästä jo ennen kuin mikään muu tunnettu eliöryhmä. Vuonna 2003 tämä kehityslinja kuvattiin tällä perusteella omaksi eliökunnakseen.
Suurella osalla silmälevistä on viherhiukkasia. Nämä ovat kuitenkin syntyneet evoluution myöhäisemmässä vaiheessa, kun varhaiset silmälevät ovat ottaneet soluihinsa endosymbionteiksi ilmeisesti yhteyttäviä viherleviä. Ne kykenevät myös ottamaan ravintoa solusyönnin kautta, minkä takia ryhmä voidaan elintapojensa perusteella määritellä sekä toisenvaraisiksi että omavaraisiksi.
Silmälevillä on kaksi eripituista liikkumiseen tarkoitettua siimaa, joista toinen on pidempi ja toinen solun sisällä. Yhteyttävillä silmälevillä on lisäksi erityinen silmätäplä eli stigma, jolla ne voivat aistia valoa. Euglena sanguinea voi muodostaa lämpimällä ja aurinkoisella säällä verenpunaisia joukkoesiintymiä makeanveden alueilla.
Elokuvavuosi 1978
Tässä artikkelissa käsitellään vuoden 1978 aikana julkaistuja elokuvia ja elokuvamaailman merkittäviä tapahtumia.
Suomen katsotuimmat 1978
Suomessa eniten teatterikatsojia saaneet elokuvat vuonna 1978 olivat:
Suomalaiskriitikoiden parhaiksi arvioimat ensi-iltaelokuvat
Suomen elokuvakerhojen liiton lehti Projektio kokosi luettelon Suomen johtavien kriitikoiden kymmenestä parhaaksi arvioimasta vuonna 1978 ensi-iltansa Suomessa saaneista elokuvista. Ohjaajan sukunimen mukaisessa aakkosjärjestyksessä ne olivat:
Useita mainintoja suomalaiskriitikoilta saivat myös nämä elokuvat:
Vuoden parhaiksi suomalaiselokuviksi äänestettiin Jaakko Pakkasvirran Runoilija ja muusa ja Timo Linnasalon Vartioitu kylä 1944.
Gang Starr
Gang Starr oli vuonna 1986 perustettu amerikkalainen hip hop -duo, jonka jäsenet olivat MC Guru ja tuottaja DJ Premier.
Nykyisen kokoonpanonsa Gang Starr sai vuonna 1989, ja kaksikko julkaisi samana vuonna ensimmäisen singlensä Words I Manifest. Sittemmin yhtye on julkaissut kuusi täysipitkää albumia, tuplakokoelmalevyn sekä lukuisia singlejä. Gang Starrin vaikutus 1990-luvun rapmusiikkiin on ollut erittäin merkittävä ja sitä on pidetty eräänä newyorkilaisen old school hiphopin suurimpina edustajina.
Yhtyeen koko tuotantoa, etenkin albumeja Step in the Arena (1991), Daily Operation (1992) ja Moment of Truth (1998), arvostetaan laajalti niin kriitikkojen kuin suuremman hiphop-yleisönkin keskuudessa. Musiikista löytyy myös paljon jazzvaikutteita. Heidän kappaleensa ”Jazz Thing” päätyi Spike Leen elokuvan Mo' Better Bluesin soundtrackille.
Westward the Course of Empire Takes Its Way
Westward the Course of Empire Takes Its Way on seinämaalaus, joka sijaitsee Yhdysvaltain kongressitalon läntisen porraskäytävän takana. Muraalin maalasi saksalais-yhdysvaltalaisen taidemaalari Emanuel Gottlieb Leutze ja se symboloi kutsumuskohtaloa.
Muraali on saanut nimensä George Berkeleyn runon ”On the Prospect of Planting Arts and Learning in America” viimeisestä säkeistöstä:
Antonio de la Torre
pienoiskuva|Antonio de la Torre Antonio de la Torre (s. 18. tammikuuta 1968) on espanjalainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa elokuvissa Viimeinen sirkus ja Volver - paluu, sekä televisiosarjassa Yövahti.
Killswitch Engage (vuoden 2000 albumi)
Killswitch Engage on samannimisen yhdysvaltalaisen metalcore-yhtyeen vuonna 2000 julkaistu debyyttialbumi. Levy julkaistiin itsenäisen Ferret Records -levy-yhtiön kautta. Yhtyeen myöhemmät albumit on julkaistu Roadrunner Recordsin nimen alla.
Albumista tehtiin vuonna 2005 uudelleenjulkaistu versio, jolta löytyy neljä yhtyeen vuonna 1999 äänittämää demoraitaa.
Kappaleet "Temple from the Within" ja "Vide Infra" ovat myös "Alive or Just Breathing" ja "In the Unblind" äänitettiin uudelleen "Alive or Just Breathing" albumin bonuslevylle. Kappale "Irreversal" äänitettiin uudelleen "The End of Heartache" albumin bonuslevylle.
Paseo de la Castellana
thumb|Näkymää Castellanalta. Taustalla [[Puerta de Europan kaksoistornit.]]
Paseo de la Castellana on yksi Espanjan pääkaupungin Madridin pääkaduista. Se saa alkunsa Plaza de Colónilta kaupungin keskustasta, josta se kulkee kohti pohjoista ja M-30-kehätietä. Katu koostuu kuudesta keskikaistasta ja lisäksi kahdesta kaistasta keskikaistojen molemmin puolin. Yhdessä Paseo del Pradon ja Paseo de Recoletosin kanssa Castellana halkaisee koko Madridin keskustan pohjois–etelä-suunnassa.
Castellanan varrella sijaitsevat muun muassa Madridin liike-elämän keskus AZCA, rakenteilla oleva Cuatro Torresin yrityspuisto sekä jalkapalloseura Real Madridin kotistadion Santiago Bernabéu. Pohjoisosassaan katu kulkee myös läpi Plaza de Castillan, joka on kaupungin tunnetuimpia aukioita.
Ja, vi elsker dette landet
Ja, vi elsker dette landet (suomeksi: Kyllä, me rakastamme tätä maata) on Norjan kansallislaulu. Sanat kirjoitti Bjørnstjerne Bjørnson vuosina 1859–1868 ja sävelen serkkunsa Rikard Nordraak vuonna 1864. Laulu esitettiin ensimmäisen kerran 17. toukokuuta 1864 Norjan perustuslain 50-vuotisjuhlallisuuksien yhteydessä. Yleensä vain laulun ensimmäinen ja viimeinen säkeistö lauletaan.
Kansallislaulun lisäksi Norjalla on myös oma kuningashymni, Kongesangen, joka on norjankielinen käännös Ison-Britannian kansallislaulusta God Save the Queen.
Ja, vi elsker dette landet
1.
2.
4.
Antiikin Korinthia
Maantiede
Korinthia käsitti pääosan Korintin kannaksesta sen kapeimman kohdan pohjois- ja eteläpuolella, sekä välittömästi kannaksen lounais- ja eteläpuolella olleen alueen Peloponnesoksesta. Siihen kuuluivat näin sekä kannaksen länsipuolisen Korintinlahden että itäpuolisen Saroninlahden pohjukoiden rannikot. Varhaisina aikoina raja Korinthian ja sen pohjoispuolisen Megariin välissä kulki Krommyonissa. Myöhempinä aikoina Korinthia ulottui pohjoisessa Skironin kallioille ja muille Geraneia-vuorten solille. Kannaksen eteläpuolella Korinthiaan kuului se osa Peloponnesoksesta, joka ulottui Argoliin vuorten pohjoisrinteille ja Saroninlahden rantaa Epidaurian eli Epidauroksen alueen rajalle saakka. Lännessä Korinthian ja Sikonian eli Sikyonin alueen rajana toimi Nemea-joki.
Ja, vi elsker dette landet
Ja, vi elsker dette landet
5.
Antiikin Korinthia
Maantiede
Antiikin Korinthian pinta-alaksi on arvioitu noin 900 neliökilometriä. Se oli näin nykyistä Korinthian alueyksikköä pienempi, muun muassa siksi, että nykyinen alueyksikkö käsittää myös Sikyonian alueen, jota ei lueta ainakaan varsinaiseen antiikin Korinthiaan, sekä myös antiikin aikana Akhaiaan luetun alueen itäisimpiä osia.
Ja, vi elsker dette landet
Ja, vi elsker dette landet
6.
Antiikin Korinthia
Isthmos
Korintin kannaksella eli Isthmoksella sijaitsi Isthmian pyhäkköalue. Kannaksen ylitti sen kapeimmassa kohdassa laivojen vetotie, Diolkos. Kannaksen halkaisi myös puolustusta varten tehty Heksamilion-muuri.
Ja, vi elsker dette landet
Ja, vi elsker dette landet
7.
Antiikin Korinthia
Isthmoksen eteläpuoli
Korintin kaupunki sijaitsi sisämaassa Korintin kannaksen lounaispuolella. Sen satamina toimivat Kenkhreai Saroninlahden puolella ja Lekhaion Korintinlahden puolella. Etäisyydet Korintista Korinthian rajoille on arvioitu seuraaviksi: lännessä Nemea-joelle 12 kilometriä, kaakossa Epidaurian rajalle 22 kilometriä, ja pohjoisessa Megariin rajalle 19 kilometriä. Korintin etäisyys Kleonaista, joka sijaitsi Korinthian ulkopuolella Argoliin puolella, oli noin 14 kilometriä. Roomalaisella kaudella Korinthia luettiin kokonaan osaksi Argolista.
Ja, vi elsker dette landet
Ja, vi elsker dette landet
8.
Antiikin Korinthia
Isthmoksen eteläpuoli
pienoiskuva|Korinthian kartta. pienoiskuva|[[Korintti|Korintin arkeologista aluetta: Apollonin temppelin rauniot ja Akrokorintti.]] Korintin eteläpuolella sijaitsivat Oneia- eli Oneion-vuoret. Ne päättyivät Saroninlahden rantaan muodostaen niemen nimeltä Khersonesos. Tämän niemen ja Rheitokseksi kutsutun paikan välillä sijaitsi lahti, johon Nikiaan johtamat ateenalaiset rantautuivat vuonna 425 eaa. ottaakseen haltuun Solygeios-vuoren, jonka spartalaiset olivat aiemmin vallanneet käydäkseen sotaa Korinttia vastaan. Thukydides kuvaa sen sijainneen 12 stadioninmittaa rannikosta, 60 stadionia Korintista ja 20 stadionia Korintin kannakselta. Paikalla sijaitsi Solygeian kylä.
Solygeioksen kaakkoispuolella sijaitsi satama nimeltä Peiraios, jonka Thukydides sanoo olleen asuttamaton ja Korinthian viimeinen paikka ennen Epidauriaa. Se sijaitsi nykyisen Fragkolímanon kylän paikalla. Tässä satamassa osa peloponnesolaisten laivoista, jotka olivat hakeneet sieltä turvaa, oli Ateenan laivaston sinne sulkemina suuren osan kesää 412 eaa. Ateenalaiset perustivat tukikohtansa pienelle saarelle (nyk. Ovriós) vastapäätä sataman suuta. Klaudios Ptolemaios antaa luettelon paikoista tässä osassa rannikkoa pohjoiseen Epidauroksesta: Speiraion akron, Athenaion limēn , Bukefalos limēn ja Kenkhreai epineion. Plinius vanhemmalla esiintyvät samat paikat nimillä ”Spiraeum promontorium, portus Anthedus et Bucephalus et Cenchreae”. Kumpikaan ei mainitse Peiraioksen satamaa, joten Speiraion/Spiraeum viittaa heillä todennäköisesti samaan paikkaan. Stefanos Byzantionlaisella nimi on muodossa Peiraios.
Korintista etelään Argoliin vuorten pohjoisrinteessä noin 60 stadioninmitan päässä keskuskaupungista sijaitsi Korinthian toiseksi tärkein kaupunki Tenea. Samalla seudulla sijaitsi todennäköisesti myös Petra, joka tunnettiin Kypseloksen isän Eetionin kotipaikkana.
Isthmoksen pohjoispuoli
Korinthian alue kannaksen pohjoispuolella voidaan jakaa kahteen osaan. Itäosa koostui joukosta pieniä tasankoja, jotka sijaitsivat Saroninlahteen laskeneiden Geraneia-vuorten välissä. Länsiosa koostui puolestaan vuorista, jotka työntyivät Korintinlahden itäosaan neliskulmaisena niemenä. Tämän niemen koilliskulmaa kutsuttiin Olmiain niemeksi. Se sijaitsi vastapäätä Kreusista, Boiotian Thespiain satamaa, ja muodosti yhdessä sen kanssa suun Korintinlahden itäpään Alkyonidienlahdelle. Niemen lounaiskulma oli Heraionin niemi, joka sai nimensä Heraionistaan eli Hera Akraian pyhäköstään. Se muodosti yhdessä vastapäisen Sikyonian rannikon kanssa suun Korintinlahden kaakkoiskulman Lekhaioninlahdelle.