cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jessica Brown Findlay
Ura
Brown Findlayn ensimmäinen isompi elokuvasuoritus oli vuonna 2011 Emelia Conan-Doylen rooli elokuvassa Albatross. Hänet nähtiin Rachelin roolissa tv-sarjassa Misfits kahdessa jaksossa vuosina 2009 ja 2011. Vuonna 2010 alkoi tv-sarja Downton Abbey, jossa hän esiintyi vuoteen 2012 asti oikeudentuntoisena ja edistyksellisenä Lady Sybilinä. Vuonna 2014 hän näytteli Beverly Penniä elokuvassa Talvinen tarina ja vuonna 2015 hän esiintyy Paul McGuiganin elokuvassa Victor Frankenstein.
Suomessa Brown Findlay on nähty muun muassa kahdessa TV-minisarjassa. Hän esitti yhtä päähenkilöä Alaisia Kate Mossen romaanista Labyrintti tehdyssä kaksiosaisessa tv-sarjassa vuonna 2012. Sarjassa näyttelivät myös John Hurt, Emun Elliott, Tom Felton ja Katie McGrath. Kolmiosaisessa sarjassa Jamaica Innin majatalo (2014) Brown Findlay esitti myös pääosaa, tätinsä luo karuun sukulaistaloon asumaan päätyvää Mary Yellania. Sarjan muissa rooleissa nähtiin muun muassa Joanne Whalley Maryn tätinä, tämän aviomiehenä Joss Merlyninä Sean Harris ja Jossin veljenä Jeminä Matthew McNulty. Vuonna 2018 valmistuneessa elokuvassa Kirjallinen piiri perunankuoripaistoksen ystäville hän näytteli Elisabeth McKennaa.
Yksityiselämä
Brown Findlay sanoo olevansa taikauskoinen, ja että siitä tulee aina sanomisia. Nuorempana hän esimerkiksi pidätti hengitystään, jos autolla ajettiin sellaisen talon ohi, jossa hän ei suin surminkaan olisi halunnut asua. "Jos olisimme ajelleet ympäriinsä vaikkapa sellaisessa paikassa kuin Slough – naamani olisi muuttunut siniseksi." Hän välttelee astumista viemärinkansille ja hänen täytyy koputtaa kolmasti ennen näyttämölle astumista. "Kolmonen on onnenlukuni. Kerrankin kun menin koe-esiintymiseen, minulla oli vuoronumero 333. Ja sain siihen asti parhaan roolini ikinä!"
Tiia Peltonen (pesäpalloilija)
Tiia Peltonen (s. 9. tammikuuta 2004) on suomalainen pesäpalloilija. Hän edustaa Superpesiksessä pelaavia Porin Pesäkarhuja. Peltonen oli voittamassa Pesäkarhuille Suomen mestaruutta kaudella 2021, jolloin hänet valittiin pudotuspelien arvokkaimmaksi pelaajaksi. Mestaruuden ratkaisseessa neljännessä finaalissa Peltonen toi Pesäkarhujen voittojuoksun.
Alone
Alone voi viitata:
Esikeraaminen kulttuuri
Esikeraaminen kulttuuri on kulttuuri, jossa ei osata valmistaa poltettuja saviastoita eli keramiikkaa, vaan käytetään esimerkiksi koreja. Esikeraaminen neoliittinen kulttuuri merkitsee yleensä kulttuuria, jossa ei osata tehdä saviastioita, mutta osataan viljellä maata. Englanniksi esikeraaminen on pre-pottery, PP. Lähi-idän esikeraaminen neoliittinen kausi vaikutti Anatolian alueella. Siellä Göbekli Tepessä on tehty arkeologisia kaivauksia, joista on löydetty merkkejä siitä, että esikeraamisena aikana siellä harjoitettiin uskontoon liittyviä toimia. Myös Jerikon seudulla oli esikeraamisella aikana asuinpaikkoja, joissa oli kulttuurin suhteen tapahtunut joitakin edistysaskeleita. Samalla seudulla sijaitsee Tel es Sultan, missä on myös tehty merkittäviä arkeologisia löytöjä kivikauden ajalta. Etelä-Amerikassa Perussa oli esikeraaminen kulttuuri, jonka alueella on säilynyt Perun esikeraamisen kauden loppuvaiheessa noin 3200-3500 ekr. rakennettuja pyramideja. Noina aikoina perustettiin Caralin kaupunki, joka oli tiedettävästi ensimmäinen kaupunki Uudessa Maailmassa. Suomessa oli mesoliittisella kaudella, jolloin maassa oli vielä vain väliaikaisia asuinpaikkoja, joitakin esikeraamisia paikkoja. Esikeraaminen kulttuuri oli Suomujärven kulttuuri, joka vaikutti mesoliittisen kauden keskivaiheessa noin 8000-6800 ekr. Tuona aikana alueella tehtiin kivi- ja puuesineitä, joita käytettiin vaihtokaupassa. Tuolloin kaupankäyntiverkostot alkoivat kehittyä, mutta tuolloin kaupankäynti oli enimmäkseen vaihtokauppaa.
Tiibet
Tiibetillä on pitkä historia, ja se on ollut vuoroin itsenäinen ja vuoroin valloitettu. Kiina miehitti Tiibetin 1950-luvun alussa, minkä jälkeen Keski-Tiibetistä tuli Tiibetin autonominen alue ja yksi Kiinan 27 maakunnasta. Tiibetiläisiä asuu myös muissa Länsi-Kiinan maakunnissa, ja vuoden 1959 epäonnistuneen kansannousun seurauksena tiibetiläisiä pakolaisia elää runsaasti etenkin Intiassa.
Tiibetin poliittinen asema on kiistanalainen. Sillä on maanpaossa oleva hallitus, joka tavoittelee alueelle autonomiaa, ja sitä radikaalimpi itsenäisyysliike, jolle autonomia ei riitä. Yksikään YK:n jäsenmaa ei ole tunnustanut Tiibetin pakolaishallitusta.
Maantiede
Tiibetin ylänkö on maailman suurin vuoristoalue ja korkeimmalla sijaitseva ylänkö, ja sitä kutsutaankin joskus ”maailman katoksi”. Ylänkö on korkeudeltaan 3 000−5 000 metriä. Tiibetin pohjoisosien Qinghain ylänkö on alavampaa maata kuin etelän ylängöt. Tiibetin alueelta alkavat useimmat Aasian suurimmista joista, itään ja etelään virtaavat Keltainenjoki, Jangtse, Mekong, Salween ja Brahmaputra.
Tiibetin ydinaluetta on Keski-Tiibet, joka käsittää nykyisen Tiibetin autonomisen alueen. Sen ympärillä olevia tiibetiläisiä alueita ovat pohjoisen Amdo ja Kham, jotka kuuluvat Kiinan Qinghain, Gansun, Sichuanin ja Yunnanin maakuntiin, sekä etelässä Pakistanin, Nepalin ja Intian valtioiden alueella sijaitsevat Ladakhin, Zanskarin, Mustangin ja Sikkimin sekä itsenäinen Bhutanin kuningaskunta niitä ympäröivine alueineen. Tiibetin suurimpia ja tärkeimpiä kaupunkeja ovat Lhasa, Shigatse, Labrang, Xining ja Dartsedo.
Luonto ja ilmasto
Suurin osa Tiibetin maastosta on karua eikä sovi asutukseen. Keski- ja pohjoisosissa on laajoja aavikkoaroja, aavikoita ja vuoristokasvillisuutta. Maakunnan väestö onkin keskittynyt hieman tasaisempaan eteläosaan, jonne monsuunisateet kesäisin yltävät. Muutoin Tiibetin ilmasto on kuivaa ylänköilmastoa.
Kaakkois-Tiibetin ilmasto on leuto, ja vuoden keskilämpötila on siellä 8 astetta. Länsi-Tiibetissä keskilämpötila on alle nollan. Lhasan vuorokauden ylin lämpötila on kesä–elokuussa keskimäärin 20–23 astetta ja alin 9–10 astetta; joulu–tammikuun alin lämpötila on keskimäärin miinus 9–10 astetta. Lämpötila voi vaihdella voimakkaasti vuorokauden sisällä. Tiibetin sadekausi on toukokuusta syyskuuhun, jolloin koko vuoden sademäärästä saadaan 90 prosenttia. Sateet tulevat Lhasan, Shigatsen ja Chamdon alueilla yleensä öisin. Kaakkois-Tiibetin vuotuinen sademäärä on 5 000 mm ja Luoteis-Tiibetin vain 50 mm.
Tiibetin ylängöllä elää harvinaisia eläinlajeja, kuten tiibetinantilooppi, tiibetingaselli, villi jakki, kiangi, baraali, lumileopardi, bengalintiikeri ja mustakaulakurki.
Tiibetin ylängöllä on muun muassa Changtangin ja Arjin Shanin luonnonsuojelualueet.
Varhaisvaiheet
thumb|200px|Songtsän Gampo, Tiibetin ensimmäinen tunnettu hallitsija 600-luvulla. Tiibet syntyi poliittisena kokonaisuutena ajanlaskun ensimmäisinä vuosisatoina Yarlung Tsangpon laaksossa. Valtion ensimmäinen tunnettu hallitsija oli Songtsen Gampo (629–650), jonka aikana Tiibetistä tuli keskitetty buddhalainen valtakunta. Tiibetin kirjakieli oli viimeistään jo tuolloin syntynyt, ja buddhalaisten tekstien kääntäminen sanskritista tiibetiksi alkoi. Myös buddhalainen taide koki tuolloin ensimmäisen kukoistuskautensa.
Tiibetin valtakunta alkoi laajeta pienempien paikalliskansojen kustannuksella. Tiibet kävi sodan Kiinaa vastaan vuosina 635–636, ja vuosina 763–764 Tiibet valloitti Kiinan pääkaupungin. Tiibet jakaantui vuosiksi 843–1246 useiksi paikallisiksi kuningaskunniksi eikä ole sen jälkeenkään enää toiminut yhtenäisenä valtiona. Mongolit liittivät Tiibetin omaan valtakuntaansa vuonna 1246, mutta tiibetiläinen kulttuuri säilyi elinvoimaisena ja levisi mongolienkin keskuuteen. Vuonna 1578 Tiibetistä tuli teokratia, kun mongolihallitsija Altan-kaani perusti Tiibetiin dalai-lama-instituution ja nimitti lama Sonam Gyatson dalai-lamaksi. Mongolien valta Tiibetissä päättyi 1720, kun alue siirtyi mantšurialaiselle Qing-dynastialle.
Britannian vaikutus
1800-luvulla Tiibet alkoi noudattaa eristäytynyttä ulkopolitiikkaa tilanteessa, jossa Venäjä ja Britannia kilpailivat vallasta Aasiassa. Jesuiitat ja kapusiinimunkit olivat perustaneet lähetysaseman Lhasaan jo 1700-luvun alussa, ja tiettävästi ensimmäinen englantilainen oli käynyt alueella 1811. 1800-luvulla tiibetiläiset karkottivat eurooppalaiset maastaan heitä tavatessaan. 1800-luvun puolivälin jälkeen britit lähettivät kahdenkymmenen vuoden ajan intialaisia kartoittamaan Tiibetiä, mutta vasta 1890-luvulla Tiibetin tasankoja päästiin tutkimaan.
Britannia hyökkäsi Tiibetiin vuonna 1904, minkä seurauksena Etelä-Tiibetin pienet kuningaskunnat lähentyivät brittiläistä imperiumia. Bhutania lukuun ottamatta ne tulivat myöhemmin osaksi Intiaa, Nepalia ja Pakistania.
Itsenäisyyden aika 1911–1950
Keski-Tiibetin itsenäistyttyä mantšujen vallasta vuosiksi 1911–1950 se sai modernin kansallisvaltion piirteitä omine hallituksineen, rahajärjestelmineen ja armeijoineen. Maa ei kuitenkaan koskaan saanut kansainvälistä tunnustusta itsenäisyydelleen.
Kiinan kansantasavallan valtakausi
Tiibetiläisten johtajat solmivat Pekingin painostuksen alaisina 17-kohtaisen sopimuksen, joka määräsi tiibetiläisten maat sosialisoitaviksi ja jaettaviksi uudelleen. Tiibetiläiset alkoivat kärsiä ruokapulasta, kun suurin osa sadosta jouduttiin luovuttamaan Kiinan keskushallinnolle. Tiibetiläisten vastarintaliike vahvistui ja tilanne kärjistyi Lhasassa maaliskuussa 1959. Kiinan armeija kukisti kapinan verisesti, 87 000 tiibetiläistä sai surmansa ja dalai-lama pakeni Intiaan. Myös tiibetiläisten luostareita, taidetta ja uskonnollisia tekstejä tuhottiin.
Autonomiseksi alueeksi
Kiina teki osasta Tiibetiä vuonna 1965 Tiibetin autonomisen alueen. Buddhalainen koulutusjärjestelmä korvattiin maallisella, karjatalous sosialisoitiin ja yksityisomaisuus takavarikoitiin. Kulttuurivallankumouksen aikana Tiibetissä hävitettiin paljon perinteistä kulttuuria: buddhalaista taidetta ja esineistöä sekä suuri osa luostareista tuhottiin. Kulttuurivallankumous ja sitä edeltänyt uskonnonvastainen kampanja vaikuttivat suuresti tiibetiläiseen yhteiskuntaan, ja tiibetiläinen kulttuuri säilyi toimintakykyisenä vain Tiibetin ulkopuolella. Kiinan uudistuspolitiikan myötä vuoden 1978 jälkeen osa uskonnollisista vapauksista palautettiin Tiibetiin ja hallintoa liberalisoitiin.
Autonomia- ja itsenäisyyspyrkimykset
Kiinan mukaan Tiibet on erottamaton osa Kiinaa, sillä Tiibetin paikallishallinto on Yuan-dynastiasta lähtien ollut Kiinan keskushallinnon alainen. Nykyinen dalai-lama on vaatinut Kiinaa antamaan Tiibetille autonomian maan etnisen ja kulttuurin säilymisen turvaamiseksi, mutta hän ei ole vaatinut täyttä itsenäisyyttä. Kiina nujertaa yhä Tiibetin itsenäisyyttä tai suurempia vapauksia vaativat kansanliikkeet. Dalai-laman kuvan hallussapidosta joutuu tänäkin päivänä vankilaan ennalta määräämättömäksi ajaksi.
Väestö
thumb|320px|Tiibetiläisiä perinteisissä asuissaan katselemassa hevosnäytöstä. Tiibetin väestöstä etnisiä tiibetiläisiä on noin 92 prosenttia. Muita kansallisuuksia alueella ovat muun muassa han-kiinalaiset, moinbat, lhobat, huit, dengit ja šerpat.
Etnisiä tiibetiläisiä on nykyisin yhteensä noin kuusi miljoonaa. Heillä on omat kulttuuriset arvot, oma kieli, omat sosiaaliset perinteet ja oma uskonto. Tiibetiläisten omaperäinen aineellinen ja henkinen kulttuuri, kuten vaatetus ja kansanperinne, on hyvin yhtenäinen koko tiibetiläisalueella, ja se on levinnyt myös Tiibetin ulkopuolelle kuten Mongoliaan.
Tiibetiläispakolaisia asuu Intian lisäksi myös Nepalissa ja Bhutanissa. Länsimaissa tiibetiläisiä asui pakolaishallituksen mukaan vuonna 1998 alle 10 000, mutta todellinen lukema on luultavasti paljon suurempi. Yhdysvalloissa asuu noin 7 000 tiibetiläistä ja Sveitsissä 3 000, ja heitä on paljon myös Britanniassa, Saksassa ja Ranskassa. Länsimaiden tiibetiläisistä varsinaisia pakolaisia ovat 1960–1970-luvuilla tulleet; myöhemmät tulijat ovat siirtolaisia. Tiibetiläisten yhteisöt länsimaissa ovat edelleen hyvin tiiviitä ja järjestäytyneitä.
Perhe ja koulunkäynti
Tiibetiläisperheessä mies hoitaa kodin ulkopuoliset työt, kuten eläintenhoidon ja kaupankäynnin, ja vaimo hoitaa kaikki kotityöt. Kiinan laki rajoittaa paimentolaisperheiden lapsiluvun kolmeen ja maanviljelijöiden kahteen. Tiibetissä ei perinteisesti ole käyty koulua, mutta nykyisin osa lapsista käy peruskoulua. Ammatillista jatkokoulutusta on tarjolla kuitenkin vain vähän, ja se on kallista.
Kieli
Tiibetiläiset puhuvat tiibetin kieltä. Uskonnollisessa kirjakielessä käytettävä tiibetin kirjakieli on yhtenäinen, mutta puhekieli eroaa alueittain melko paljon. Jotkin pienet tiibetiläiset väestöt käyttävät muita kieliä äidinkielenään, ja toisaalta esimerkiksi Pakistanin baltit puhuvat tiibetiä, vaikka ovatkin muslimeja.
Uskonto
thumb|120px|Tiibetiläinen rukousmylly. Tiibetin pääuskonto on buddhalaisuus, joka saapui Tiibetiin Intiasta ja nousi maan pääuskonnoksi 600-luvulla. Uskonto on Tiibetissä edelleen hyvin näkyvässä ja tärkeässä asemassa, mutta maa on samalla uskonnollisesti suvaitsevainen. Tiibetinbuddhalaisuus eli lamalaisuus kuuluu mahayanabuddhalaisuuden piiriin ja on ottanut vaikutteita etenkin Tiibetin paikallisista kansanuskomuksista. Tiibetinbuddhalaisuus jakautuu useaan koulukuntaan, joista nyingma eli vanha koulukunta on alkuperäisin ja 1300–1400-luvuilla syntynyt gelug-koulukunta nuorin ja samalla johtavin. Näiden ja muiden buddhalaisten koulukuntien lisäksi Tiibetissä vaikuttaa bön-uskonto, jonka juuret ovat esibuddhalaisessa uskonnossa.
thumb|left|140px|Neljästoista Dalai-lama. Dalai-lama on Tiibetin korkein uskonnollinen auktoriteetti ja maan johtaja, ja hänellä on suuri merkitys tiibetiläisille. Dalai-lama-järjestelmän perusti vuonna 1578 mongolihallitsija Altan-kaani. Sönam Gyatso, tiibetinbuddhalaisen gelug-koulukunnan kolmas päälama nimettiin silloin taannehtivasti kolmanneksi dalai-lamaksi. Sen jälkeen dalai-laman arvonimi on periytynyt kunkin dalai-laman jälleensyntymille, joista nykyinen, neljästoista, on Tenzin Gyatso (1935–). Hän elää maanpaossa Intiassa ja johtaa pakolaishallintoa. Hänet tunnetaan väkivallattoman vastarinnan ja maailmanrauhan puolestapuhujana, ja hänelle myönnettiinkin Nobelin rauhanpalkinto vuonna 1989. Dalai-laman jälkeen Tiibetin toiseksi korkein uskonnollinen auktoriteetti on panchen-lama. Nykyisen dalai-laman maailmanmatkojen sekä Intiaan ja länsimaihin muuttaneiden tiibetiläispakolaisten ansiosta tiibetinbuddhalaisuus on saanut länsimaissa kymmeniätuhansia harjoittajia 1970-luvulta lähtien.
Tiibetiläiset luostarit ovat toimineet tärkeinä tiibetiläisyhteisön palvelukeskuksina, jotka ylläpitävät rituaalista tietotaitoa ja suorittavat hengellisiä tehtäviä maallikoiden puolesta. Vastineeksi maallikot ovat ylläpitäneet luostareita lahjoituksillaan. Tiibetin luostareissa harjoitetaan rituaaleja, liturgiaa, joogaa ja dogmatiikkaa, sekä annetaan initiaatioita ja saadaan mystisiä kokemuksia. Luostarimaailma on askeettinen, ja luostareissa vallitsee kova kuri. Päivittäisiä rutiineja ohjaavat tantroina tunnetut liturgiset ja rituaaliset tekstit. Nuoren munkin meditaatio-opetus luostarissa kestää kolme vuotta, kolme kuukautta ja kolme päivää. Laki sallii nykyisin munkki- ja nunnavihkimyksen normaalisti aikaisintaan 18-vuotiaana, mutta ennen vanhaan vihkimys tehtiin usein jo lapsena.
Tiibetiläiset ovat perinteisesti kantaneet mukanaan rukousmyllyä (mani khorlo tai chökhor), joka koostuu varresta ja sen ympäri myötäpäivään pyöritettävästä sylinteristä. Rukousmyllyn sisälle on kääritty voimallisia tekstejä sisältäviä paperisuikaleita, ja yhdellä rummun pyörityksellä kaikki tulevat luetuksi. Temppelien seinustoilla on lisäksi rivissä suurikokoisia rukousmyllyjä, jotka pyöräytetään liikkeelle ohikulkiessa. Tiibetiläiset käyttävät monia muitakin rituaaliesineitä, kuten rukousnauhoja.
Taide
Kankaalle maalattu uskonnollisaiheinen thangka on ehkä tunnetuin tiibetiläinen taidemuoto. Thangkassa esitetään hengellisiä totuuksia vertauskuvallisessa muodossa, ja se voi toimia myös meditaation apuna.
Tiibetiläiset teekannut ja muut perinteiset käyttö- ja seremoniaesineet ovat hyvin koristeellisia. Muita tunnettuja tiibetiläisiä käsityötuotteita ovat satulat ja matot. Tiibetiläinen taide ja käsityöt tunnetaan voimakkaista väreistään, joita käytetään luostareissa ja uskonnollisissa esineissä, thangkoissa ja seinämaalauksissa, vaatetuksessa, koruissa ja matoissa.
Buddhalaisessa taiteessa ja koristelussa käytetään usein kahdeksaa vanhaa onnea tuovaa symbolia: valkoinen päivänvarjo, kultakalapari, jalokiviruukku, lootuskukka, valkoinen kotilonkuori, päättymätön solmu, voitonviiri ja kultainen pyörä. Näitä symboleja käytetään myös hääjuhlissa ja muissa rituaaleissa. thumb|left|140px|Hopeinen gau-amulettikotelo, johon on upotettu turkooseja. Tärkeä tiibetiläinen esine on suojelevia esineitä sisältävä gau-amulettikotelo, jota kannetaan kaulakorun tapaan, tai muualla kehossa tai vaatteissa, tai remmiin ripustettuna.
Tiibetiläiset käyttävät paljon korukiviä, etenkin turkoosia, punaista korallia, meripihkaa, lapislatsulia, helmiä ja jadea. Korukivet ovat pääasiassa tuontitavaraa. Manikivet ovat suurehkoja kivisiä amuletteja, joihin on kaiverrettu tiibetinkielisiä mantroja.
Pakolaisten myötä länsimaihin kulkeutui runsaasti perinteisiä tiibetiläisiä esineitä, joista on tullut suosittu keräilykohde 1950-luvun jälkeen. Suurin osa tiibetiläisestä antiikista – veistoksista, thangkoista ja rituaaliesineistä – on peräisin 1800-luvulta ja 1900-luvun ensimmäiseltä puoliskolta. Suuri osa tiibetiläisistä rituaaliesineistä valmistetaan nykyisin Nepalissa.
Arkkitehtuuri
thumb|Potalan valkoinen palatsi sisältää useita tiibetiläisen arkkitehtuurin tyypillisiä piirteitä. Perinteinen tiibetiläinen arkkitehtuuri on omaleimaista. Sille on tyypillistä sisäänpäin kallistuvat seinät, rintamuurit, symmetrisyys, kivijalka, tasakattoisuus sekä mustat ikkunan- ja ovenkehykset. Tiibetin tunnetuin rakennus on Lhasassa sijaitseva Potala, joka oli aikoinaan dalai-laman pääasuinrakennus. Nykyisin Tiibetiin rakennetaan betonista ja raudasta paljon moderneja rakennuksia, jotka ovat syrjäyttämässä perinteisen rakennustyylin.
Ruoka
Tiibetiläinen keittiö on syntynyt Tiibetin korkeuksien ankarissa ilmasto-oloissa paikallisen uskonnon ja tapojen muovaamana. Koska kasviksia on vaikea viljellä, liha- ja maitoruoat ovat tärkeitä, etenkin jakki, nauta, lammas ja vuohi. Myös ohraa viljellään paljon. Yleisimpiä tiibetiläisiä ruokia ovat esimerkiksi tsampa, ohrajauhoista ja jakin voista tehty leivonnainen, jota voidaan syödä voi-teen tai liha- ja vihannesvellin kanssa; nuudelit (thenthuk tai thukpa) vihannesten kera, kaupunkilaisten suosima aamiainen; sekä momot eli liha- tai vihannesmykyt. Yleisimpiä juomia ovat keitetty tee, johon sekoitetaan kirkastettua voita ja suolaa, makea tee, johon sekoitetaan sokeria, sekä alkoholipitoinen ohraviini (chang).
Talous
Tiibetiläiset on perinteisesti jaettu kolmeen yhteiskuntaryhmään: paimentolaiset, maanviljelijät ja munkit. Maanviljelijät asuvat sijoillaan ja viljelevät etupäässä ohraa. Paimentolaiset viettävät liikkuvaa elämää ja tuottavat lihaa ja voita. Tiibetiläinen ruokavalio yhdistelee paimentolaisten ja maanviljelijöiden tuotteita. Munkit asuvat maan lukuisissa luostareissa, joiden asujaimistoon kuuluu myös suuri joukko apuhenkilökuntaa. Nykyisin myös paimentolaisilla on oltava hallituksen määräysten mukaisesti talviasuttava talo.
Vuoden 1999 jälkeen Tiibetin infrastruktuuria on kehitetty: etenkin teitä on parannettu ja matkustusta Tiibetiin siten helpotettu. Tiibetin elintaso on silti etenkin maaseudulla edelleen alhainen verrattuna muihin Länsi-Kiinan maakuntiin. Maan kehityshankkeista ja matkailutulosta saatava hyöty ei yleensäkään tavoita alueen tiibetiläistä väestöä, jonka kehitystä perinteinen yhteiskuntajärjestelmä edelleen hidastaa.
Lhasassa toimii pienimuotoista kevyttä teollisuutta. Kiina on perustanut Tiibetiin nykyaikaista teollisuutta muun Kiinan mallin mukaan, mutta Tiibetin luonnonolojen, energianlähteiden puutteen ja koulutustason alhaisuuden vuoksi teollisuus on voimakkaasti tappiollista ja toimii tukiaisilla.
Luonnonvarat
Tiibetissä on runsaat mineraaliesiintymät: etenkin kromia ja kuparia alueella on runsaasti. Kiina on kulkuyhteyksien kehittämisen myötä 2000-luvulla ryhtynyt hyödyntämään maan mineraalivaroja ahkerasti. Myös kultaa Tiibetissä esiintyy paljon, joskin paikalliset asukkaat eivät pidä sen louhintaa soveliaana uskonnollisista syistä.
Etelä-Tiibetissä on ollut laajoja ja monipuolisia metsiä. Tiibetin autonominen alue on Kiinan suurin puutavaran lähde. Virallisten tilastojen mukaan Kiina oli hyödyntänyt Tiibetin metsiä vuoteen 1985 mennessä 54 miljardin Yhdysvaltain dollarin arvosta. Laajoja alueita on hakattu paljaiksi, mikä on johtanut tulviin ja eroosioon. Pakolaishallitus on vaatinut Kiinaa lopettamaan metsän uudistumisen kannalta tuhoisat hakkuut välittömästi.
Marija Gusakova
Marija Ivanovna Gusakova (, 6. helmikuuta 1931 – 8. toukokuuta 2022 ) oli neuvostoliittolainen maastohiihtäjä ja olympiavoittaja.
Squaw Valleyn 1960 olympialaisissa Gusakova voitti kultaa 10 kilometrin hiihdossa, joka oli tuolloin naisten ainoa henkilökohtainen hiihtomatka. Kilpailu päättyi Neuvostoliiton neloisvoittoon. Aiemmin Neuvostoliitto ei talviolympialaisissa ollut voittanut yhdessä lajissa kaikkia mitaleita. Gusakova sai hopeaa 3 × 5 kilometrin viestin toisen osuuden hiihtäjänä. Ruotsi pääsi karkuun ensimmäisellä osuudella, kun Neuvostoliiton Radja Jerošina kaatui ja hajotti suksensa eikä saanut tarpeeksi nopeasti uutta suksea tilalle.
Innsbruckin 1964 olympialaisissa Gusakova sai pronssia 10 kilometrillä, joka päättyi Neuvostoliiton kolmoisvoittoon. Viestijoukkueeseen häntä ei enää valittu.
Aldis Hodge
Aldis Alexander Basil Hodge (s. 20. syyskuuta 1986, Onslow’n piirikunta, Pohjois-Carolina, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Onobasulun kieli
Onobasulun kieli (onobasulu) on Papua-Uudessa-Guineassa puhuttava kieli. Se kuuluu yleisuusiguinealaisen pääjakson (Trans–New Guinea languages) bosavikielten haaraan, ja sillä on noin 700 puhujaa (vuonna 2000). Onobasulut asuvat Southern Highlands -maakunnan alueella Bosavivuoren ja Sisavuoren välimaastossa.
Kieli on elinvoimainen ja sitä käytetään kaikilla elämänaloilla. 43 prosenttia onobasulun puhujista osaa kirjoittaa omalla kielellään. Monet osaavat myös kalulin tai edolon kieltä tai tok pisiniä. Edolon puhujat käyttävät onobasulua myös toisena kielenään. Kieltä kirjoitetaan latinalaisin aakkosin. Joitain Raamatun osia on käännetty onobasuluksi.
Konsonantit
Lähde:
Vokaalit
Lähde:
Bled
Bled on Savajoen varrella luoteis-Slovenian Gorenjskan alueella lähellä Itävallan rajaa sijaitseva kylpyläpaikka, josta tuli itsenäinen kunta vuonna 1996. Se on suosittu matkailukohde, tunnettuja nähtävyyksiä ovat jäätikköjärvi ja entinen kuninkaan huvilinna.
Bledin kunnassa on noin 8000 asukasta, joista 5000 asuu sen samannimisessä keskustaajamassa. Kuntaan kuuluu muitakin kyliä, joita vuoret erottavat toisistaan.
Ulla Anttila
Elämä ja ura
Anttila valmistui ylioppilaaksi vuonna 1982 ja valtiotieteen maisteriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1988. Vuosina 1988–1991 hän oli Helsingin yliopiston tutkija.
Vuonna 2007 Anttila hyväksyttiin ensimmäisenä siviilinaisena Maanpuolustuskorkeakoulun jatko-opiskelijaksi. Hän väitteli sotatieteiden tohtoriksi vuonna 2012. Väitöskirjan aiheena oli kriisinhallinta. Englanninkielinen väitöskirja Inhimilliseen turvallisuuteen kriisinhallinnan kautta : oppimisen mahdollisuuksia ja haasteita on julkaistu myös verkkoaineistona.
Vuodesta 2011 lähtien Anttila työskenteli seitsemän vuotta Kansalaisjärjestöjen ihmisoikeussäätiön (KIOS) toiminnanjohtajana.
Anttila kouluttautui psykoterapeutiksi, koska oli kiinnostunut ihmisten välisestä vuorovaikutuksesta. Vuonna 2022 hän otti vastaan asiakkaita Kalasataman päihdepoliklinikalla Helsingissä.
Politiikka
Anttila valittiin eduskuntaan vuoden 1991 vaaleissa. Hän oli kansanedustaja yhtäjaksoisesti vuoteen 2007 saakka, kunnes jättäytyi politiikasta.
Vuosina 1999–2000 Anttila oli vihreän eduskuntaryhmän puheenjohtaja ja vuosina 2001–2003 puolueensa varapuheenjohtaja. Hän toimi vihreiden kansainvälisen työryhmän puheenjohtajana 2001–2003.
Eduskunnassa Anttila oli neljän kautensa aikana jäsen sosiaali- ja terveysvaliokunnassa (1991–1995), valtiovarainvaliokunnassa (1995–1997, 1997–1999) ja ulkoasiainvaliokunnassa (1999–2007). Hän oli myös eduskunnan ihmisoikeusryhmän puheenjohtaja vuosina 1995–1996 ja 2003–2007 ja varapuheenjohtaja 1997–1998 ja 2001–2003. Lisäksi Anttila toimi eduskunnan vammaisasiain yhteistyöryhmän puheenjohtajana 1999–2007.
Yksityiselämä
Anttila on naimisissa ja hänellä on kaksi tytärtä.
Tabita
Tabita on naisen etunimi. Se tulee aramean kielestä ja merkitsee gasellia. Raamatun Uudessa testamentissa mainitaan Tabita-niminen hurskas nainen, jonka apostoli Pietari herätti kuolleista.
People for the Ethical Treatment of Animals
right|85px
People for the Ethical Treatment of Animals (PETA) on maailman suurin eläinten oikeuksia puolustava järjestö. Siihen kuuluu noin kaksi miljoonaa jäsentä ja tukijaa. Järjestö on perustettu vuonna 1980 Virginiassa Yhdysvalloissa, ja sen periaatteena on: "eläimet eivät ole olemassa siksi, että ihminen voisi syödä, pukeutua, viihtyä tai tehdä kokeita". PETAn johtajana on brittiläinen Ingrid Newkirk.
Toimintamenetelmät
PETAn toimintamenetelminä ovat koulutus, osallistuminen julkisuuteen, vaikuttaminen lainsäädäntöön ja julmuuksien tutkiminen. PETA vastustaa muun muassa turkistarhausta, eläinkokeita sekä eläinten käyttämistä tuotantovälineenä ja viihdeteollisuudessa.
Tukijat
Useat julkisuuden henkilöt ovat osoittaneet tukevansa PETAa. Heitä ovat muun muassa Trent Reznor, Mark Greenway, Paul McCartney, Pamela Anderson, Phil Collins, Roger Moore, Linda Blair, Dolly Parton, Morrissey, Montel Williams, P!nk, Jamie Lee Curtis, Joel Madden, Benji Madden, Oliver Sykes, Vanessa Ferlito, Justin Bieber ja Sarah Jessica Parker.
Myös jotkut yhtyeet tukevat PETAn toimintaa. Näitä bändejä on muun muassa Rise Against, AFI, Connor Oberst, Tears of Magdalena ja A Day to Remember.
Kritiikki
Järjestön toimintatapoja vastaan on esitetty kritiikkiä. Järjestön nimissä toimineet henkilöt ovat muun muassa tuhonneet tai vahingoittaneet yksityishenkilöiden sekä lääkekehitysyritysten omaisuutta.
Penn & Teller -ohjelman vuonna 2004 tehty jakso esittää kriittisen näkemyksen järjestön toiminnasta ja sen avainhenkilöistä.
PETA on myös saanut kritiikkiä, koska se tappaa noin 65 % (vuonna 2019) saamistaan eläimistä.
Han-kiinalaiset
Han-kiinalaiset muodostavat Kiinan suurimman etnisen ryhmän. Maastamuuton myötä heitä asuu myös lukuisissa eri valtioissa Aasiassa ja sen ulkopuolella. Kiinan lisäksi han-kiinalaiset muodostavat enemmistön väestöstä Taiwanissa ja Singaporessa. Nimi han juontaa juurensa kiinalaiseen Han-dynastiaan.
Väestömäärä
1600-luvun puolivälissä Kiinan asukasluku oli noin 200 miljoonaa ja heistä suurin osa oli han-kiinalaisia. Vuoden 1953 väestönlaskennassa heitä oli 547 miljoonaa, tai 93,9 % maan koko väestöstä. Väestönlaskennoissa vuosina 1990 ja 2000 heitä oli 1,04 ja 1,16 miljardia, tai 91,99 % ja 91,59 % Kiinan kansantasavallan koko väestöstä. Vuonna 2021 han-kiinalaiset muodostivat arviolta 95% Taiwanin 23,5 miljoonasta asukkaasta. Kiinan ja Taiwanin ulkopuolella han-kiinalaisia asui 1800-luvun lopussa noin 4 miljoonaa. Vuonna 2006 heitä oli jo 40 miljoonaa. Kiinan ja Taiwanin ulkopuolella suhteellisesti suurimman osan väestöstä han-kiinalaiset muodostivat Singaporessa, jossa vuonna 2020 väestöstä 75,9% oli etnisesti kiinalaisia. Aasian ulkopuolella suurin kiinalaisryhmä ovat amerikankiinalaiset Yhdysvalloissa, jossa heitä oli vuonna 2005 noin 3,38 miljoonaa.
Hoikkajärvi (Soini)
Hoikkajärvi tai myös Hoikanjärvi on Etelä-Pohjanmaalla Soinissa Pahankalanperän kylän lähellä sijaitseva järvi.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Kolunjoen valuma-alueella (35.46), jonka Syväjoen alueeseen (35.463) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 184,9 metriä mpy.
Postfix
Postfix on sähköpostin välitysohjelmisto (MTA), joka on tarkoitettu turvalliseksi ja helposti hallittavaksi korvikkeeksi yleiselle Sendmail-ohjelmistolle. Se on alun perin VMailer-ohjelman ilmainen versio, jonka Wietse Venema suunnitteli tutkiessaan IBM:llä turvallisia ohjelmistoja. Postfix on julkaistu vapaan lisenssin alaisena (IBM Public License). Tietoturvallisena ja suorituskykyisenä pidetystä Postfix-ohjelmistosta löytyy myös useita keinoja roskapostin tehokkaaseen suodattamiseen.
Eurovision laulukilpailu 2003
Eurovision laulukilpailu 2003 järjestettiin Latvian Riiassa 24. toukokuuta. Kilpailun juonsivat kaksi Latvian aiempaa euroviisuedustajaa, Marija Naumova ja Renārs Kaupers. Kilpailun voitti Turkin edustaja Sertab Erener kappaleellaan "Everyway That I Can".
Vuoden 2003 Euroviisuissa suurimman kansainvälisen huomion keräsi kuitenkin Venäjän edustaja, kansainvälisesti menestynyt tyttöduo t.A.T.u., joka markkinoi itseään lesboina. Jäsenet Julija Volkova ja Lena Katina paljastivat suunnittelevansa esiintymistä alasti ja suutelua, jotta he voittaisivat kilpailut, mutta järjestäjät uhkasivat heitä diskaamisella, minkä vuoksi he joutuivat esiintymään vaatteet päällä. He kuitenkin väittivät harrastaneensa seksiä lavan takana. Yhtye sijoittui kolmanneksi ja Venäjä syytti kilpailun järjestäjiä virheellisestä ääntenlaskennasta. Myöhemmin t.A.T.u. kertoi lesboutensa olleen pelkkä markkinakikka, mutta he toisaalta kommentoivat kilpailujen olevan tarkoitettu pelkille aloittelijoille.
Suomi, Makedonia, Sveitsi, Liettua ja Tanska jättivät kisan väliin edellisvuoden huonoista sijoista johtuen.
Kilpailu käytiin viimeistä kertaa yhtenä iltana. Seuraavana vuonna siiryttiin kilpailuun haluavien maiden yhä lisääntyessä kaksiosaiseen kilpailuformaattiin.
Äänestyskoostumus
Jokainen maa antoi kymmenelle mielestään parhaalle kappaleelle pisteet 12, 10, 8, 7, 6, 5, 4, 3, 2 ja 1. Tuolloiset säännöt määräsivät, että mikäli maan puhelinverkko kattaa väestöstä yli 80 prosenttia, tulee pisteet päättää puhelinäänestyksellä. Tämän säännön nojalla ainoastaan Venäjä sai käyttää raatia pisteidensä antamiseen. Lisäksi Irlannissa ja Bosnia-Hertsegovinassa puhelinäänestys epäonnistui, ja niiden kahden maan pisteet otettiin vararaadilta.
Pistetaulukko
Tummanvihreällä on merkitty kilpailun voittaja Turkki. Se on myös lihavoitu sekä kilpailun muu kärkikymmenikkö (pois lukien 4 suurta rahoittajamaata) kursivoitu, koska ne pääsivät ensi vuonna automaattisesti finaaliin. Euroviisujen neljä suurinta rahoittajamaata on merkitty vaaleanvihreällä.
Uno Grenner
Uno Johannes Grenner (synt. Gerasimovitsch, 1. kesäkuuta 1898 – 27. maaliskuuta 1975) oli suomalainen korkeushyppääjä. Hän saavutti SM-kultaa vuosina 1920 ja 1922, hopeaa vuonna 1921 sekä pronssia vuonna 1919. Hän kilpaili myös kiekonheitossa, jossa saavutti SM-pronssia vuosina 1922 ja 1923.
Grenner edusti urallaan Kronohagens Idrottsföreningiä ja HIFK:ta. Uno Grennerin poika oli uimari Stig-Olof Grenner.
Amppelikissanhäntä
Amppelikissanhäntä (Acalypha reptans) on Intiasta ja Uudesta-Guineasta kotoisin oleva tyräkkikasvi, jota kasvatetaan riippuvana huonekasvina. Se muistuttaa isokissanhäntää, mutta on kooltaan pienempi. Kasvutapansa ja vartensa rentouden vuoksi se sopii parhaiten amppelikasviksi. Kasvi kukkii pitkään, aina varhaiskeväästä myöhäissyksyyn.
Kasvia voi lisätä varsipistokkaista, jotka juurtuvat, kun ne tökätään hiekkapitoiseen kasvualustaan.
Elä
Elä on Pelle Miljoonan DVD vuodelta 2005, jonka julkaisi Stupido Records. Se sisältää Pellen 50-vuotisjuhlakonsertin joka äänitettiin Helsingin Nosturissa 11. helmikuuta 2005, vanhoja livetaltointeja ja musiikkivideoita. DVD nousi Suomen virallisen listan ensimmäiselle sijalle neljäksi viikoksi, ja pysyi listalla yhteensä kuusi viikkoa.
Helsingin Nosturin konsertissa esiintyivät vuorollaan monet Pellen uran kokoonpanot: Rockers, Avoimet Ovet, N.U.S. ja 1980, sekä lopuksi kaikki yhdessä.
Pelle Miljoona 50 v. live (Nosturi, Helsinki, 11.2.2005)
Rockers: Avoimet Ovet: N.U.S.: 1980: Rockers All Stars: Encoret:
Vanhat livetaltioinnit
Pelle Miljoona & N.U.S. (Lippapuisto, Savonlinna, 1978): + haastattelu Pelle Miljoona & 1980 (Tavastia, Hki, 12.12.1979): Pelle Miljoona Oy (Dipoli, Espoo, 1980): Pelle Miljoona & Linnunlaulu & Villu Tamme (Dinosaurock, Mikkeli, 1989): Pelle Miljoona & Rockers (Rockperry, Vaasa, 2003):
Ekstrat
Videot: Puhetta: Mukana myös
Shadow the Hedgehog (videopeli)
Shadow the Hedgehog on Sonic the Hedgehog -pelisarjan peli, jonka päähenkilö on Shadow the Hedgehog -siili, Sonicin ollessa sivuroolissa. Pelin on tarkoitus valottaa Shadowin mystistä menneisyyttä ja tarkoitusta. Shadow on esiintynyt aiemmin Sonic Adventure 2-, Sonic Heroes- ja Sonic Battle -peleissä ennen omaa peliään.
Pelaaminen
Peli noudattelee pääosin Sonic-pelisarjalle uskollista vauhtipainotteista tasohyppelyä. Uutena elementtinä pelissä ovat aseiden ja ajoneuvojen käyttö ja mahdollisuus vaikuttaa merkittävästi pelin kulkuun. Lisäksi Shadowlla on käytössään Chaos Controll- ja Chaos Blast -liikkeet, molempia liikkeitä varten on oma mittari, joka kasvaa sen mukaan, tekeekö hyviä tekoja (pelastaa tai parantaa ihmisiä) joka lisää Chaos Controll -mittarin täyttymistä, tai tekemällä pahoja tekoja (päihittämällä "hyviksiä", tuhoamalla ympäristöä), joka taas kasvattaa Chaos Blast -mittaria. Kun mittari on täynnä, voi voimia hyödyntää omaksi edukseen: Chaos Controllia käyttäen voi kentässä edetä hyvinkin pitkälle silmänräpäyksessä, ja Chaos Blastilla voi tuhota lukuisia vihollisia ympäriltään. Ympäristöä voi myös käyttää hyväkseen vihollisten tuhoamisessa.
Juoni
Shadowin muistellessa menneisyyttään Maapallolle hyökkää muukalaisrotu, nimeltään Black Arms jonka johtaja on nimeltään Black Doom. Doom käskee Shadowta keräämään kaikki Kaaossmaragdit (Chaos Emeralds). Jos Shadow keräisi kyseiset smaragdit, Black Doom kertoisi Shadowille tämän menneisyyden. Niinpä Shadow lähtee etsimään näitä smaragdeja.
Shadowta auttavat Sonic ystävineen, Black Doom ja jopa Tri. Eggman, jota huolestuttaa se, että tämä muukalaisrotu pilaisi hänen suunnitelmansa rakentaa hänen oma maailmansa, Eggman Imperiumi (EGGMAN EMPIRE). Shadow yrittää nyhtää kaikilta kolmelta taholta tiedonjyväsiä menneisyydestään, mutta huonolla menestyksellä. Black Doom kertoo Shadowlle, kuinka ihmiset kohtelivat tätä ja melkein tappoivat hänet, kun taas G.U.N:n johtaja Commander (Komentaja) kertoo Shadown aiheuttaneen pelkästään tuhoa. Robotnik puolestaan uskottelee, että alkuperäinen Shadow on kuollut ja tämä on vain hänen luomansa Shadow-robotti, Shadow-androidi. Shadow epäilee jokaista tarinaa ja jatkaa matkaansa yhä syvemmälle. Etsiessään smaragdeja hän huomaa, että jokainen Kaaossmaragdi tuo osan hänen muististaan takaisin. Yrittäessään löytää smaragdeja hän matkustaa tuhon silmässä olevista kaupungeista muinaisille raunioille ja huomaakin pian raunioiden olevan Black Doomin ilmalaivasto.
Hän sinkoilee jopa virtuaalitodellisuudessa tuhoamassa hallituksen tiedostoja, sekä keräämässä tietoja Robotnikin tietoverkosta, unohtamatta Robotnikin tukikohtia, joita löytyy pelistä useampia kappaleita. Viimein hän päätyy avaruusasema ARK:lle, jossa hänen muistonsa palaavat hänen mieleensä; hän muistaa auttaneensa Maria Robotnikia, lähintä ystäväänsä, sekä myös katsovansa avuttomana vierestä tämän tehdessä kuolemaa. Muistojen tulviessa hänen mieleensä, hän yht'äkkiä oivaltaa Black Armsin tukikohdan; Black Cometin, joka ohittaa Maan joka viideskymmenes vuosi. Hän ryntää paikalle, ja vaatii Black Doomin tilille aiheuttamastaan hävityksestä, mutta saadessaan tietää, että hänet on luotu Black Doomin verestä, hänen usko itseensä katoaa ja Black Doom saa hänet valtaansa. Samaan aikaan ARK:issa, Team Chaotix etsii tietoja, ja laukaisee siinä sivussa ohjelman, joka lähettää kuvaa Tri. Geraldista ympäri avaruutta.
Tarinan kulku
Pelin liki jokaisessa kentässä on Dark, Normal ja Hero-tavoitteet. Normal-tavoite kuvaillaan kentän alussa, kun taas Dark- ja Hero-tehtävänannot tulevat pitkin kenttää Doom's Eyen ja Tri. Robotnikin erikoisen mukana seuraavan valvontalaitteen kautta. Kummallista kyllä, vaikka olisi suorittamassa jompaakumpaa tehtävää, hyökkäävät "omat puolulaiset" kimppuusi.
Pelissä on mahdollista saada 10 erilaista loppua, jotka täytyy avata, jotta pääsee käsiksi viimeiseen, oikeaan loppuun Last Storyyn. Riippuen siitä mitä tehtäviä suorittaa pelin eri lopetuksissa Shadow muun muassa Pelissä on 326 erilaista läpipeluuvariaatiota.
Itsenäisyyspäivän vastaanotto
thumb|Presidentinlinna itsenäisyyspäivänä 2011.
Juhlat kasvavat
Itsenäisyyspäivän juhlaperinne sai alkunsa vuonna 1919. Iltapäivävastaanoton isäntänä oli presidentti K. J. Ståhlberg, ja emäntänä oli hänen tyttärensä, 23-vuotias Aino Ståhlberg. Vastaanotto kesti tunnin, ja vieraita oli noin 150. Tarjoilulla oli kahvia ja virvokkeita Presidentinlinnan Goottilaisessa salissa.
Ensimmäinen iltajuhlamuotoinen vastaanotto pidettiin vuonna 1922, jolloin ohjelmassa olivat myös kättelyseremonia ja tanssi. Ensimmäisellä kieltolain kumoamisen jälkeisellä vastaanotolla 1934 alettiin tarjoilla myös alkoholijuomia. Presidentti Kyösti Kallion aikaan uskonnollisuus näkyi juhlissa 1937 ja 1938, jolloin ei tanssittu eikä tarjoiltu alkoholia. Presidentti J. K. Paasikiven aikana juhlissa alettiin tarjota boolia, musiikkia ja tanssia. Juhlista tehtyjä lyhytelokuvia esitettiin elokuvateattereissa ennen varsinaista elokuvan esitystä.
Toimittajat päästettiin raportoimaan itsenäisyyspäivän vastaanottoa ensimmäistä kertaa vuonna 1949. Ensimmäinen suora televisiolähetys Presidentinlinnasta nähtiin itsenäisyyspäivänä 1967.
Presidentti Urho Kekkosen puolison Sylvin vaikutuksesta linnaan kutsuttiin vuonna 1966 kirjailijoita ja taiteilijoita, joiden kanssa hän keskusteli Keltaisessa salongissa. Linnan juhlissa oli kutsuvieraita parhaimmillaan jopa 2 300 henkeä. Vuonna 1968 juhlissa oli erikoisuutena letkajenkka. Kansaa kiinnosti erityisesti vuonna 1978, kenen kanssa neljää vuotta aiemmin leskeksi jäänyt presidentti Kekkonen tanssi (Satu Östring-Procopén).
Mauno Koiviston tultua tasavallan presidentiksi vuonna 1982 linnan juhlia isännöi pitkästä aikaa pariskunta ja myös "tasavallan prinsessa", tytär Assi, joka aloitti muodissa olleen tiputanssin. Presidentin puoliso Tellervo olisi muuttanut iltajuhlan iltapäivän kahvihetkeksi, mutta antoi periksi kohdattuaan vahvaa vastarintaa.
Presidentti Martti Ahtisaaren aikana Keltaiseen salonkiin tuli jazzmusiikki, tarjontaan tulivat suolapalat ja maakuntaruoat sekä viinit.
Vuodet ilman juhlia
Presidentti-instituution ohella eivät juhlatkaan olleet vakiintuneet vielä 1930-luvun alussa. Tästä on osoituksena, ettei vuonna 1931 järjestetty vastaanottoa samalle kuulle osuneen presidentti P. E. Svinhufvudin syntymäpäivän johdosta. Itsenäisyyspäivälle 1932 vuorostaan oli sovittu Ruotsin kruununprinssin vierailu. 1930-luvun lama esti vuonna 1933 juhlimisen tarjottaviksi aiottujen ainesosien niukkuuden vuoksi, vaikka samalla tulikin osoitettua solidaarisuutta laman kanssa kamppaileville tavallisille kansalaisille. Pisin katkos juhlaperinteeseen tuli toisen maailmansodan myötä, kun juhlat jäivät pitämättä seitsemästi 1939–1945. Risto Ryti ja Gustaf Mannerheim eivät koskaan isännöineet juhlia.
Itsenäisyyspäivän vastaanotto Presidentinlinnassa on jäänyt pitämättä:
Kutsutut
thumb|right|150px|[[Adolf Ehrnrooth Itsenäisyyspäivän vastaanotolla vuonna 1963.]]
Itsenäisyyspäivän vastaanotolle kutsutaan nykyisin noin 1 800 vierasta. Osa kutsutaan asemansa puolesta: jokavuotisen kutsun saavat valtioneuvoston jäsenet, kansanedustajat, diplomaatit, piispat, Euroopan parlamentin suomalaisjäsenet, yliopistojen kanslerit ja rehtorit, kenraalit ja oikeuslaitoksen ylimmät virkamiehet. Myös aiemmat presidentit, pääministerit ja eduskunnan puhemiehet kuuluvat vakiovieraiden listalle. Martti Ahtisaaren presidenttikaudella tuli tavaksi kutsua Mannerheim-ristin ritarit aina paikalle, aikaisemmin Mauno Koivisto oli kutsunut heidät vuonna 1987. Valtion ylimpien virkamiesten kohdalla kutsuvuorot kiertävät; kutsu saattaa osua kohdalle joka toinen tai kolmas vuosi.
Joka vuosi noin kolmasosa vieraista saa kutsun ensimmäistä kertaa. Linnaan on ollut tapana kutsua esimerkiksi merkittävimmät elinkeinoelämän ja kulttuurin vaikuttajat sekä vuoden aikana menestyneet suomalaiset urheilijat ja taiteilijat. Viihdetaiteilijoiden määrä lisääntyi presidentti Tarja Halosen aikana huomattavasti.
Vuonna 2009 kutsuihin liitettiin turvallisuussyistä siru, joka sisältää presidentinlinnan lausunnon mukaan kutsutun henkilötiedot.
Tilaisuuden pukukoodi on hyvin juhlava: kutsukortissa kehotetaan pukeutumaan "frakkiin ja juhlapukuun". Kunniamerkkejä voi pitää alkuperäisessä koossaan. Miehillä tumma puku − ei kuitenkaan smokki − voi korvata frakin; naisilla "juhlapuku" etiketin mukaisesti tarkoittaa täyspitkää, juhlavasta materiaalista valmistettua leninkiä arvokoruin. Taiteilijoille on tavattu antaa vapauksia pukukoodissa. Papit, poliisit ja muut viranomaiset esiintyvät virka-asujensa juhlaversioissa.
Presidentti Urho Kekkonen otti vanhana urheilumiehenä tavaksi kutsua menestyneitä urheilijoita vuosittain itsenäisyyspäivän vastaanotolle. Kekkosen kaudella vieraina oli myös runsaasti eri alojen taiteilijoita. Vuodesta toiseen nähtyjä olivat muiden muassa näyttelijät Ella Eronen, Tauno Palo, Tarmo Manni, Tea Ista, Birgitta Ulfsson, Lasse Pöysti ja Eeva-Kaarina Volanen, kirjailijat Mika Waltari, Väinö Linna, Eeva Joenpelto ja Christer Kihlman sekä kuvataiteilijat Essi Renvall, Tapio Wirkkala, Timo Sarpaneva, Kain Tapper ja Reidar Särestöniemi. Aikanaan suuri tapaus oli vuoden 1952 Miss Universumin Armi Kuuselan ja hänen puolisonsa Virgilio Hilarion vierailu vuoden 1962 vastaanotolla. Vuoden 1964 vastaanotolla tanssittiin ajan muotitanssia letkajenkkaa.
Presidentti Mauno Koivisto halusi isännöimissään itsenäisyyspäivän juhlissa toisaalta korostaa jatkuvuutta, toisaalta sanoutua irti Kekkosen kauden epädemokraattisista tavoista. Koivisto ei halunnut luoda omaa seurapiiriä, eikä linnassa enää vuodesta 1982 lähtien juuri nähty Kekkosen "hoviin" kuuluneita. Niinpä vuoden 1982 vieraslistalta puuttuivat muiden muassa Lasse Pöysti, Timo Sarpaneva, Sylvi Salonen, Tarmo Manni ja Rauni Luoma; sen sijaan huomiota herättäneimpiä vieraita oli kenraaliluutnantti, sotien aikainen päämajoitusmestari A. F. Airo puolisoineen. Koiviston kaudella luovuttiin myös Kekkosen aikana vakiintuneesta tavasta kutsua entiset ulkoministerit itsenäisyyspäivän vastaanotolle, eikä vieraiden joukossa myöskään enää nähty ulkoministeriössä vahvasti vaikuttanutta Anita Hallamaa. Tellervo Koivisto ehdotti vuonna 1983 pukukoodin keventämistä siten, että miesten juhlapukuna voisi olla smokki, mutta konservatiiviset herravieraat tyrmäsivät ajatuksen.
Presidentti Martti Ahtisaari kutsui heti ensimmäiselle itsenäisyyspäivän vastaanotolleen vuonna 1994 40 työttömien edustajaa ja paljon maakuntamatkoillaan tapaamiaan henkilöitä. Kutsuja saivat Ahtisaaren kaudella myös pienten ja keskisuurten yritysten edustajat. Diplomaattitaustainen Ahtisaari kutsui linnaan myös entistä enemmän suurlähettiläitä, mikä aiheutti paineita tarjoilun parantamiseen. Lisäksi Ahtisaaren kaudella palasivat linnaan Kekkosen aikana karsitut musiikkiesitykset, ja esiintyjinä pienissä huoneissa nähtiin muiden muassa Jukka Perko, Severi Pyysalo ja Lenni-Kalle Taipale. 1990-luvun aikana linnan juhlien lieveilmiöksi muodostuivat "eliitin juhlia" vastustavien anarkistien mielenosoitukset Presidentinlinnan ulkopuolella.
Vuoden 2021 juhliin oli tarkoitus osallistua vain kymmenesosa normaalista vierasmäärästä, eli 200 henkeä puolisot mukaan luettuina. Pukukoodina olisi ollut vain tumma puku ja juhlissa ei olisi kätelty. Vieraina olisi ollut pääasiassa terveydenhoidon ammattilaisia sekä kulttuurin ja urheilumaailman vaikuttajia. Kutsut juhliin ehdittiin jo lähettää, mutta juhlat peruttiin 25. marraskuuta 2021 heikentyneen koronatilanteen johdosta.
Seremonia
Perinteisesti kaikki juhlavieraat kättelevät presidenttiä sisään tullessaan. Sisääntulomusiikin aloittaa Sibeliuksen Jääkärimarssi. Ensimmäisenä saavutaan presidentinlinnan Mariankadun puoleisesta ovesta ja kättelyn aloittavat ritarijärjestyksessä sotaveteraanit. Presidenttiä kättelevät ensimmäisenä Mannerheim-ristin ritarit.
Maanpuolustuskorkeakoulun kadettien kunniavartiosto seisoo miekkoineen rivissä. Sotaveteraanien jälkeen kättelyjärjestys on vapaa riippuen vieraiden saapumisesta: kansanedustajia, julkisuuden henkilöitä, urheilijoita, elinkeinoelämän vaikuttajia, erilaisten järjestöjen, tieteen ja taiteen edustajia jne.
Sisääntulo jatkuu Pohjoisesplanadin puoleiselta ovelta, josta on saavuttu yleensä seuraavassa järjestyksessä:
Kättelyn päätteeksi presidentit puolisoineen asettuvat yhteisvalokuvaan.
Linnassa tarjottavan boolin sisältö on ollut salaisuus. Kättelyn ja kahvittelun jälkeen seuraa tanssit: ensimmäinen tanssi on perinteisesti valssi, jonka aloittaa presidentti.
Julkisuus
Tavallista on, että useita viikkoja ennen juhlia lehdistössä arvaillaan kutsuttujen julkisuuden henkilöiden nimiä, naisten iltapukuja ja sitä, kenen partnerin kanssa juhliin saavutaan. Naisten iltapuku voi olla teetetty suunnittelijalla erityisesti kyseistä juhlaa varten.
Yleisradio
Vuonna 1949 kuultiin ensimmäinen, Yleisradion tekemä suora radiolähetys juhlista. Ensimmäinen televisiolähetys tapahtui vuonna 1957 (nimellä Itsenäisyytemme 40-vuotisjuhla), mutta suoria lähetykset ovat olleet vuosina 1967 ja 1968 sekä vuodesta 1982 lähtien. Kaudella 1969–1980 järjestetystä kymmenestä vastaanotosta esitettiin vain leikattuja koosteita, sillä ajan ilmapiirin vuoksi ei haluttu korostaa eliitin juhlimista. Sen sijaan 2000-luvun suorissa televisioinneissa on usean televisiokameran välityksellä seurattu vieraana olevien, erityisesti julkisuuden henkilöiden, tunnelmia.
Esimerkiksi vuonna 2008 linnan juhlat olivat vuoden katsotuin televisio-ohjelma: lähetys keräsi yli puolitoista miljoonaa katsojaa, ja vuonna 2009 juhlat keräsivät yli 2,2 miljoonaa katsojaa.
Tv-lähetykset vuosina 1957–1966
Vuodesta 1960 alkaen juhlien esittäminen suorana tv-lähetyksenä vakiintui, kunnes 6.12.1967 tehtiin ensimmäinen televisiotaltiointi, samoin 1968 juhlat lähetettiin, ja niistä on tv-taltiointi. Vuosina 1969–1979 ei ollut suoria lähetyksiä linnasta. 1970-luvulta Linnan juhlista Yleisradiolla on materiaalia työnauhojen muodossa. Lähetetyt ohjelmat olivat ilmeisesti 15 minuutin mittaisia, mutta niitä ei ollut joka vuosi. Tällä ajanjaksolla juhlat ovat esiintyneet uutisissa.