cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Asha Bhosle
Asha Bhosle (s. 8. syyskuuta 1933 Sangli, Brittiläinen Intia) on intialainen laulaja. Hän on yksi alueen tunnetuimmista muusikoista ja on laulanut sekä kansan- että populaarimusiikkia muun muassa sadoissa playback-lauluissa Bollywood-elokuvissa. Hän on yksi maailman eniten levyttäneistä artisteista: Bhoslen oman toteamuksen ja useiden lähteiden mukaan hän on levyttänyt yli 12 000 kappaletta. Bhosle on laulanut yli 950 elokuvassa. Bhosle on toisen tunnetun intialaislaulajan Lata Mangeshkarin sisko.
Bhosle syntyi Goarin kylässä Sanglin alueella nykyisessä Maharashtran osavaltiossa musikaaliseen marathiperheeseen. Bhoslen ollessa yhdeksänvuotias hänen näyttelijäisänsä Deenanath Mangeshkar kuoli, ja perhe muutti Bombayhin. Bhosle aloitti uransa laulamalla elokuvassa Majha Bal vuonna 1943. Hän lauloi useissa B-luokan elokuvissa 1950-luvulla, ja hän saavutti suosiota muun muassa lauluilla elokuvissa C.I.D. (1956) ja Naya Daur (1957). Muita hänen uransa kohokohtia ovat olleet esimerkiksi elokuvat Teesri Manzil (1966), Umrao Jaan (1981) ja Rangeela (1995).
Intian valtio on palkinnut hänet Dadasaheb Phalke Award -palkinnolla vuonna 2000 ja Padma Vibhushan -palkinnolla vuonna 2008.
Putkilahti
Putkilahti on kylä Jyväskylän Korpilahdella, Keski-Suomen maakunnassa.
Juha Hostikka
Juha Hostikka (s. 9. syyskuuta 1971 Helsinki) on suomalainen tenori ja Dallapé-orkesterin johtaja. Hän on vieraillut Suomen Kansallisoopperan produktioissa vuodesta 1999 lähtien.
Hostikka on laulanut tenorirooleja Kansallisoopperassa muun muassa Mozartin Taikahuilussa, Bizét’n Carmenissa, Tauno Pylkkäsen Sudenmorsiamessa, Philip Glassin Rangaistussiirtolassa, Sallisen Punaisessa viivassa ja Puccinin Gianni Schicchissä. Sinfonia Lahden kanssa Hostikka on ollut mukana muun muassa Chess-musikaalin konserttiversiossa ja Sibeliuksen Myrskyn solistina Lontoon Proms-festivaaleilla. Elokuussa 2013 Hostikka esiintyi Turun musiikkijuhlilla Leonard Bernsteinin pienoisoopperassa Tahitilla tuulee. Vuodesta 2009 Hostikka on toiminut 1920-luvulla aloittaneen Dallapé-orkesterin johtajana. Dallapen 2011 julkaisema ”Iltayö” nousi Radio Suomen soittolistan kärkeen ja kesällä 2013 ilmestynyt ”Bimbambulla” toiseksi.
Juha Hostikka voitti tenniksen nelinpelin Suomen mestaruuden Saku Timosen kanssa sisäkentällä vuonna 1994.
Balrog
thumb|[[Taru sormusten herrasta|Tarussa sormusten herrasta esiintyvä Morian balrog, Durinin turma, fanitaiteilija Markus Röncken tulkitsemana.]] Balrogit ovat kuvitteellisia muinaisen ajan olentoja, jotka esiintyvät J. R. R. Tolkienin Keski-Maata kuvaavissa kirjoissa. Tolkienin mytologiassa balrogit ovat maiariin kuuluvia tulenhenkiä, jotka musta ruhtinas Melkor eli Morgoth houkutteli alaisuuteensa.
Nimityksestä
Balrog on sindarinkielinen sana, jonka haltia Legolas lausuu Tarun sormusten herrasta toisen kirjan viidennessä luvussa nähdessään muinaisaikojen kauhistuttavan olennon. Tolkienin teosten suomennoksissa käytetään enimmäkseen tuota sanaa, mutta sille on olemassa myös suomenkielinen vastine voimanhenki. Sana balrog on sukua quenyan samaa merkitsevälle sanalle valarauko (mon. valaraukar).
Balrogin olemus
Balrogit ovat olemukseltaan ihmisen kaltaisia, mutta tuli ja varjot ympäröivät niitä. Balrogien tärkein ja pelätyin ase on tuliruoska, mutta ne saattavat käyttää myös nuijaa, kirvestä tai miekkaa. Kun Morgothin armeijat kävivät suurimpiin taisteluihinsa, olivat armeijakuntia johtavat balrog-kapteenit aina etulinjassa. Morgothin tekemistä olennoista ainoastaan lohikäärmeet ovat (ainakin tietyissä suhteissa) voimakkaampia ja vaarallisempia kuin balrogit.
Balrogien vaiheita
Kauhistuttavin balrogeista oli Gothmog, balrogien johtaja ja Angbandin sotapäällikkö. Se surmasi taisteluissa suuret haltiakuninkaat Fëanorin ja Fingonin ja johti myöhemmin hyökkäystä Gondoliniin. Siellä Gothmog kävi haltiaylimys Ecthelionin kanssa kaksintaistelun, joka päättyi molempien kuolemaan.
Mauritzbergin linna
Nykyään sen omistaa suomalainen Liisa Lipsanen, joka osti sen vuonna 1990. Tuolloin linna muutettiin hotelliksi sekä konferenssikeskukseksi. Yrityksiä johtaa nykyisin Lipsasen poika.
Balrog
Balrogien vaiheita
Vihan sodassa lähes kaikki balrogit tuhoutuivat samoin kuin suurin osa Morgothin muistakin palvelijoista. Jokunen balrog onnistui kuitenkin pakenemaan. Nuo karkulaiset kaivautuivat kaukaisten vuorten uumeniin, eikä niistä kuultu mitään tuhansiin vuosiin.
Mauritzbergin linna
Historia
Linnan kivestä tehty päärakennus on rakennettu 1600-luvulla, ja sen rakennuttajana toimi Ebba Gripin tyttären Elisabethin aviomies vapaaherra Erik Sparre. Myöhemmin Sparre myi linnan kuningatar Kristiinan hoviräätälille Claude Roquettelle (aateloiduttuaan sukunimeltään Hägestjerna).
Balrog
Balrogien vaiheita
Kolmannella Ajalla kääpiöt herättivät vahingossa Morian uumeniin kaivautuneen balrogin. Se ajoi kääpiöt pois Moriasta surmattuaan heidän kuninkaansa Durin VI:n (tästä balrog sai nimensä, Durinin turma). Noin tuhat vuotta myöhemmin kääpiö Balin yritti asuttaa Morian uudelleen, mutta yritys epäonnistui ja Balin tovereineen sai surmansa.
Mauritzbergin linna
Historia
Vuonna 1719 linna sai kokea massiivisia tuhoja, kun venäläiset polttivat sen. Linna kuitenkin rakennettiin uudelleen kreivi Claes Ekebladin, Claude Hägerstjernan tyttären pojan, toimiessa rakennuttajana. Se valmistui vuonna 1725, Carl Hårlemanin suunnittelemine koristeluineen.
Balrog
Balrogien vaiheita
Joutuessaan kulkemaan Morian läpi Sormuksen saattue kohtasi balrogin. Gandalf Harmaa taisteli sitä vastaan ja surmasi sen, mutta kuoli itsekin heitettyään hirviön alas Zirakzigilin huipulta. Lopulta Gandalf heräsi takaisin henkiin Gandalf Valkoisena.
Mauritzbergin linna
Historia
Linna ehti olla useilla omistajilla, eri yritysten henkilökunnan virkistyspaikkana ja koulutuskeskuksena sekä päihdehuoltolana ennen kuin Lipsanen osti sen vuonna 1990. Hän palautti sisustuksen 1700-luvun tyyliin.
Balrog
Balrogien siivet
Tolkien-fanien keskuudessa on ollut pitkään jatkuneita erimielisyyksiä siitä, onko balrogeilla siipiä vai ei. Sormusten herran tekstistä ei käy selkeästi ilmi, ovatko balrogit siivekkäitä vai ei (vaikka kirjassa mainitaan Durinin Turman levittävän siipensä, mutta se ei lennä niillä, eikä niistä mainita kuin kerran), ja jotkut lukijat uskovat niiden olevan ja toiset ovat vakuuttuneita että näin ei ole. Aihe on herättänyt muun muassa internetissä paljon kiivastakin keskustelua, ja on yksi kuuluisimpia scifi- ja fantasiafanien riitojen aiheita.
Peter Jacksonin elokuviin oli pakko tehdä asiasta jonkinlainen ratkaisu, ja Morian balrog päädyttiin esittämään valtavana, siivekkäänä olentona, joka ei kuitenkaan elokuvassa selittämättömästä syystä näyttänyt pystyvän lainkaan käyttämään siipiään lentämiseen. Yksi selitys on, että vietettyään niin suuren ajan maan alla, jossa sillä ei ollut kovinkaan isoa tilaa lentää, sen siivet surkastuivat lentokyvyttömiksi.
Lähteet
Figuren in Tolkiens Welt מיאר
Lanterna
Lanterna on rakentamiseen ja sisustamiseen sekä kodinkoneisiin ja kodinelektroniikkaan erikoistunut kauppakeskus Helsingin Roihupellossa. Se sijaitsee Itäväylän varrella ja kauppakeskus Itiksen lähistöllä. Lanterna avattiin 6. marraskuuta 2005.
Kauppakeskuksessa toimivia yrityksiä ovat Aito Kaluste, Asko, Casalight, Finnlandia, Hesburger, Indecoria, Isku, Jysk, Keittiömaailma, Kruunukaluste, Kodin1, K-Rauta, Masku, Rusta, Sotka ja Vepsäläinen.
Lanternan vieressä Viilarintien toisella puolella sijaitsee Motonet, Lidl sekä HopLop.
Kulkuyhteydet
Julkisilla kulkuneuvoilla lähelle pääsee metrolla tai bussilla HSL:n linjoilla 92, 92N ja 550.
Ines Lutz
pienoiskuva|Ines Lutz Ines Arabella Lutz (15. kesäkuuta 1983 München) on saksalainen näyttelijä.
Elämä
Ines Lutz varttui kotiseudullaan Münchenissä, mutta kävi lukion St. Claire Collegessa Oxfordissa, Britanniassa. Siellä hänen pääaineenaan oli näytteleminen. Koulunsa päätettyään Lutz palasi takaisin Saksaan, jossa hän näytteli sarjassa Lindenstraße Franziska Benneriä 2001–2005 ja palasi hetkeksi sarjaan vuonna 2009. Vuodesta 2006 vuoteen 2009 hän kävi koulua Essenissä Folkwang-Hochschulessa. 2011–2012 hän näytteli saksalaisessa saippuasarjassa Lemmen viemää Theresa Burgeria. Vuodesta 2013 hän on näytellyt roolia Anne Meierling sarjassa Vuoristolääkäri (Der Bergdoktor).
Dan Gillerman
Dan Gillerman (דן גילרמן; s. 1944 Israel) on israelilainen diplomaatti, joka oli maansa 13. pysyvä edustaja YK:ssa. Hänet nimitettiin elokuussa 2002 ja hän astui virkaan 1. tammikuuta 2003. Gillermanin kausi kesti vuoteen 2008 asti. Hänen seuraajansa tehtävässä oli Gabriela Shalev.
Gillermanilla on koulutus Tel Avivin yliopistosta ja Jerusalemin heprealaisesta yliopistosta. Hän on työskennellyt useiden israelilaisten yritysten toimitusjohtajana, Israelin keskuskauppakamarin puheenjohtajana, First International Bank of Israelin hallituksen jäsenenä sekä pankinjohtajana Bank Leumissa ja Israelin keskuspankissa.
Gillerman on ollut vahva vaikuttaja Israelin talouden liberalisoinnissa ja Israelin viennissä kohti vapaata markkinataloutta. Gillerman piti yllä dialogia Lähi-idän alueen johtajien kanssa yrittäen edistää alueen taloudellista yhteistyötä sekä rauhanprosessia. Hänet äänestettiin 60. YK:n yleiskokouksen varapresidentiksi 5. kesäkuuta 2005. Edellinen tällä paikalla palvellut israelilainen oli Abba Eban vuonna 1952. Israelin asetti ehdolle United Nations Western Europe and Others Group (WEOG).
Niko Mikkola
Niko Mikkola voi tarkoittaa seuraavia henkilöitä:
Kikin lähettipalvelu
Kikin lähettipalvelu on Hayao Miyazakin vuonna 1989 ohjaama ja käsikirjoittama piirroselokuva, joka perustuu Eiko Kadonon lastenkirjaan Majo no takkyūbin. Elokuvan alku- ja loppumusiikit ovat Isao Takahatan valitsemat 1970-luvun japanilaisen iskelmälaulajan Yumi Arain kappaleet ”Rouge no Dengon” ja ”Yasashisa ni Tsutsumareta Nara”.
Elokuvan kuvitteellisen kaupungin esikuvina ovat toimineet muun muassa Tukholman vanhakaupunki ja Visby Ruotsissa. Miyazaki oli aikaisemmin matkustanut Ruotsiin saadakseen oikeudet Peppi Pitkätossun animeversioon, johon Astrid Lindgren ei kuitenkaan ollut suostunut. Matka oli Hayao Miyazakin ensimmäinen ulkomaanmatka ja Skandinavia teki häneen suuren vaikutuksen. Miyazaki otti paljon kuvia, joita käytettiin myöhemmin Kikin lähettipalvelun suunnittelussa. Kaupunki sai vaikutteita myös ainakin Lissabonista, Pariisista, Napolista ja San Franciscosta.
Juoni
Kiki on 13-vuotias noitakokelas, joka asuu pienessä kylässä yhdessä isänsä (Kōichi Yamadera) ja kasviparantajana työskentelevän äitinsä (Mieko Nobusawa) kanssa. Noidilla on tapana asua vuosi yksikseen, kun he täyttävät 13 vuotta. Elokuvan alkaessa Kiki lähtee suurkaupunkiin parhaan ystävänsä Jijin (Rei Sakuma), puheliaan mustan kissan, kanssa.
Kiki asettuu Korikoon, joka on meren rannalla sijaitseva kaunis kaupunki. Hankalan alun jälkeen epävarma Kiki löytää lopulta ystäviä sekä asunnon. Kiki ei kuitenkaan hallitse kuin yhden noitataidon: hän osaa lentää luudalla, muttei hallitse sitäkään vielä aivan täysin. Saadakseen rahaa elämiseen Kiki ryhtyy pyörittämään lähettipalvelua.
Kiki kokee useita takaiskuja, ja hänellä on myös aikuistumiseen liittyviä huolia. Eräs lentämiseen hurahtanut paikallinen poika nimeltä Tombo (Kappei Yamaguchi) jahtaa Kikiä, sillä hän on ihastunut tähän ja tämän lentotaitoihin. Ennen pitkää Kiki lämpenee pojalle. Myöhemmin Kiki kuitenkin kohtaa epämiellyttävissä merkeissä joukon Tombon ystäviä, jotka hän tapasi melko ikävissä olosuhteissa jo aiemmin. Kohtaamisen jälkeen Kiki sairastuu ja menettää kykynsä lentää ja puhua Jijille. Kiki on murheenmurtama. Yksi Kikin ystävistä, nuori taiteilija nimeltä Ursula (Minami Takayama), kutsuu tytön luokseen metsämökkiin. Siellä Ursula päättelee, että Kikin kriisi johtuu jonkinlaisesta ”taiteilijan blokista”. Koska monet asiat eivät ole sujuneet toivotunlaisesti, Kiki tuntee itsensä epävarmaksi ja yksinäiseksi ja on siksi menettänyt voimansa. Jos Kiki löytää itselleen uuden tarkoituksen, hän saa voimansa takaisin.
Innostunut Kiki palaa takaisin kaupunkiin. Käydessään erään asiakkaansa luona Kiki näkee televisiosta uutisten vastikään tapahtuneesta onnettomuudesta: kaupungin läpi on puhaltanut voimakas tuulen puuska, joka on nostanut Tombon ilmaan, niin että poika on päätynyt roikkumaan erääseen ilmalaivaan. Epätoivoinen Kiki pakottaa itsensä lentämään jälleen. Hän ottaa erään kadunlakaisijan luudan, onnistuu saamaan voimansa takaisin ja pelastaa Tombon.
DVD+RW DL
DVD+RW DL (DVD Rewritable Dual Layer) on uudelleenkirjoitettava optinen levy, jonka tallennuskapasiteetti on 8,5 gigatavua. DVD+RW DL -levyissä on kaksi uudelleenkirjoitettavaa kerrosta.
Kikin lähettipalvelu
Juoni
Tarina jatkuu lopputekstien aikana. Yleisö näkee, että Kiki on kotiutunut Korikoon hyvin ja että hänestä on tullut kaupungin oma paikallinen julkkis. Eräässä kohtauksessa Kiki ja Tombo lentävät yhdessä Tombon rakentamalla poljettavalla lentokoneella. Elokuva päättyy Kikin lähettäessä vanhemmilleen kirjeen, jossa hän kertoo saaneensa itsevarmuutta vaikeuksista huolimatta ja päättäneensä jäädä kaupunkiin pysyvästi.
DVD+RW DL
Maaliskuussa 2006, DVD+RW Alliance hyväksyi spesifikaation "DVD+RW part 2: Dual Layer, volume 1; DVD+RW 8.5 Gbytes, Basic Format Specifications, version 1.0, March 2006", joka on jo julkaistu.
Katso myös
DVD+RW
Kikin lähettipalvelu
Ääninäyttelijöitä
Suomenkielisen version sivuäänistä vastaavat Titta Jokinen, Tiina Rinne sekä Jukka Heiskanen.
Suomenkielisen version on ohjannut Pekka Lehtosaari.
Amaterasu
thumb|Amaterasu ilmestyy luolasta. thumb|right|400px|[[Ama-no-Iwaton luola, johon Amaterasun uskotaan paenneen.]] Amaterasu on japanilaisessa mytologiassa ja sittemmin šintolaisuudessa esiintyvä auringon jumalatar. Hänen koko nimensä on Amaterasu-ō-mai-kami (天照大神, kirjaimellisesti "suuri jumala(tar) joka loistaa taivaalla"). Yhtenä arvostetuimmista japanilaisista jumalolennoista Amaterasu edustaa arvokkuutta, kauneutta ja rehellisyyttä.
Ikivanhan japanilaisen myytin mukaan Amaterasu syntyi luojajumala Izanagin vasemmasta silmästä. Hänestä tuli auringon valtiatar, ja niinpä hänen sanottiinkin hehkuvan kirkasta valoa. Amaterasun sisarukset olivat kuun jumala Tsukiyomi ja myrskyn jumala Susanoo. Amaterasu ja Susanoo kilpailivat jatkuvasti keskenään, ja kerran heidän välilleen tuli riita, jonka seurauksena raivostunut Amaterasu pakeni luolaan ja samalla piilotti auringon pitkäksi aikaa.
Muinaisen tarinan mukaan ensimmäinen Japanin keisari Jimmu polveutui suoraan Amaterasun lapsenlapsesta Ninigi-no-Mikotosta. Niinpä japanilaiset uskoivat keisarin olevan jumalaista syntyperää. Vuonna 1945 keisari Hirohito joutui liittoutuneiden painostuksesta antamaan julistuksen, jossa ilmaisi ettei keisari ollut akitsumikami (現御神), minkä miehitysvalta hyväksyi vaatimanaan jumalallisuuden hylkäämisenä, mutta siitä merkitsikö tämä todella arahitogami (現人神) -käsitteen ja jumalallisen syntyperän hylkäämistä on oltu monta mieltä.
Eniten Amaterasusta kerrotaan japanilaisten uskomuksia ja kansantarinoita esittelevässä kansalliseepoksessa Kojikissa. Yleisesti Amaterasun uskotaan olevan naispuolinen, mutta eräät oppineet pitävät häntä miespuolisena, sillä kaikesta huolimatta Kojiki ja muut kirjoitukset eivät paljasta hänen sukupuoltaan.
Šintolaisuudessa Amaterasua kunnioitetaan vuotuisissa juhlissa, jotka järjestetään 17. heinäkuuta.
Boromir
Boromir on kuvitteellinen henkilö J. R. R. Tolkienin fantasiakirjassa Taru sormusten herrasta.
Boromir kirjassa
Boromir syntyi vuonna 2978 Auringon Kolmatta Aikaa Gondorin valtakunnassa. Hänen isänsä oli Gondorin Hallitseva Käskynhaltija Denethor II, hänen äitinsä oli Dol Amrothin Finduilas. Hänet nimettiin Boromirin, Gondorin 11. Hallitsevan Käskynhaltijan mukaan. Boromirin pikkuveli Faramir syntyi vuonna 2983. Boromir suojeli Faramiria ja he pitivät toisistaan paljon, vaikka Denethor suosi Boromiria ja halveksui Faramiria. Boromir oli kuin sotilas, mutta Faramir oli myös kiinnostunut musiikista ja taruista. Heidän äitinsä kuoli suruun vuonna 2988.
Boromir kasvoi ja sai arvostusta Gondorin sotilaiden keskuudessa. Hän oli pitkä ja Voimakas, ja hän oli yksi Gondorin suurimmista sotureista. Vuonna 3018 Sauron lähetti Nazgûlien herran gondorilaisten varuskunnan kimppuun Osgiliathissa. Suurin osa gondorilaisista kaatui, ja ainoastaan Boromir, Faramir ja kaksi muuta sotilasta selvisivät hengissä Anduin-joen länsipuolelle. Faramir ja myöhemmin Boromir näkivät omituisen enneunen, johon he kysyivät selitystä isältään. Denethor neuvoi heitä menemään Rivendelliin haltiaruhtinas Elrondin luokse. Faramir olisi halunnut mennä Rivendelliin, mutta Boromir halusi tehtävän itselleen.
Hän ratsasti Rohanin Aukon läpi Rivendelliin, mutta menetti hevosensa Tharbadin kahlaamoilla. Hän saapui kävellen Rivendelliin ja tapasi Elrondin. Hänet kutsuttiin Elrondin Neuvonpitoon, jossa päätettiin Suurimman Sormuksen kohtalosta.
Elrondin Neuvonpidossa hän sai selville unen merkityksen ja liittyi Sormuksen Saattueeseen. Hän olisi halunnut käyttää Sormusta, mutta Elrond kertoi Sormuksen voiman tuhoavan käyttäjänsä.
Saattue joutui Caradhrasin solassa lumimyrskyyn, jolloin Boromir ehdotti vaihtoehtoista reittiä Rohanin Aukon läpi. Gandalf kuitenkin kertoi, että Rohanin Aukko oli petturivelho Saruman Valkoisen hallinnassa. Boromir vastusti ehdotusta, että Saattue matkaisi Morian kääpiökaivosten halki, mutta Sumuvuorten hukat hyökkäsivät heidän kimppuunsa. Hän surmasi monta hukkaa, kunnes Legolas tappoi niiden johtajan ja Gandalf karkotti ne.
TUL:n pesäpallomestaruus 1949
Työväen Urheiluliiton pesäpallomestaruus 1949 ratkaistiin cup-kilpailuna siten, että kolme parasta joukkuetta pelasivat lopulta turnauksen mitalisijoista.
Boromir
Boromir kirjassa
Morian länsiportilla Boromir heitti kiviä vesilammikkoon. Lammikossa asuva olento, jota kutsuttiin nimellä Veden Valvoja, heräsi ja hyökkäsi Saattueen kimppuun. Saattue pakeni Morian pimeyteen, mutta huomasi hiisien tappaneen kaikki siellä asuneet kääpiöt. Saattueen kimppuun hyökättiin ja Boromir tappoi paljon örkkejä. Suuri örkkikapteeni kaatoi hänet, mutta Aragorn surmasi örkkikapteenin. Saattue sai kimppuunsa balrogin, mutta Khazad-dûmin sillalla Boromir puhalsi Gondorin torveen. Örkit joutuivat kauhun valtaan ja jopa balrog pysähtyi hetkeksi. Gandalf putosi balrogin kanssa kuiluun ja muut Saattueen jäsenet pakenivat Lothlórienin haltiavaltakuntaan.
TUL:n pesäpallomestaruus 1949
Työväen Mailapojat TUL:n mestariksi.
Ida Lupino
Ida Lupino (4. helmikuuta 1918 Lontoo, Englanti – 3. elokuuta 1995 Los Angeles, Kalifornia) oli englantilainen näyttelijä, ohjaaja ja käsikirjoittaja. Hänen perheensä oli Lupinon kuuluisaa teatterisukua.
Boromir
Boromir kirjassa
Boromir raivostui ja yritti ottaa Sormuksen Frodolta. Frodo laittoi Sormuksen sormeensa ja muuttui näkymättömäksi. Frodo pakeni ja Boromir ymmärsi, mitä hän oli yrittänyt tehdä. Hän palasi järkyttyneenä muiden Saattueen jäsenien luokse ja tunnusti, että oli yrittänyt ottaa Sormuksen. Aragorn suuttui ja käski hänen vartioida Merriä ja Pippiniä. Merrin ja Pippinin kimppuun hyökkäsi paljon örkkejä, mutta Boromir puolusti heitä. Hän surmasi kymmeniä örkkejä ja puhalsi Gondorin torveen. Aragorn, Legolas ja Gimli kuulivat torvensoiton ja Aragorn saapui apuun. Aragornin saapuessa hobitit oli viety vankeina pois ja Boromir lepäsi mustien nuolien lävistämänä.
Boromir oli vielä hengissä, kun Aragorn löysi hänet. Hänen miekkansa oli kappaleina ja Gondorin torvi oli haljennut. Boromir pyysi Aragornilta anteeksi ja sanoi pettäneensä heidät, mutta Aragorn kertoi Boromirin taistelleen urheasti. Boromir kuoli haavoihinsa ja Aragorn, Legolas ja Gimli laskivat hänen hautajaisveneensä Anduinin vietäväksi. Vene katosi Raurosin vesiputousten kuohuihin Boromirin ruumiin ja hänelle kuuluneiden esineiden mukana.
Faramir löysi Boromirin hautajaisveneen Osgiliathin lähistöltä. Hän ehti vain ottaa Gondorin torven kappaleet ja nähdä kuolleen veljensä, kun virta vei veneen mukanaan. Boromirin veneen kerrotaan laskeutuneen Anduinia pitkin merelle ja kadonneen.
Ida Lupino
Ida Lupino syntyi Camberwellissä, Lontoossa. Hänen äitinsä oli näyttelijä Connie O'Shea, joka käytti taiteilijanimeä Connie Emerald, ja isänsä viihdtaiteilija Stanley Lupino. Hänen siskostaan Rita Lupinosta (s. 1920) tuli näyttelijä ja tanssija. Lupinon molemmat vanhemmat kannustivat tyttäriään lähtemään esiintymisuralle. Nuorena Lupino käsikirjoitti sekä esitti pääosan koulunäytelmässä Mademoiselle.
Boromir
Boromir elokuvissa
Uusiseelantilaisen elokuvaohjaaja Peter Jacksonin ohjaamassa Taru sormusten herrasta -elokuvatrilogiassa Boromiria esittää näyttelijä Sean Bean. Sormuksen ritareissa Boromirin tappaa uruk-hai-kapteeni Lurtz. Elokuvissa Boromir esiintyy myös Kahden tornin pidennetyn erikoisversion uudessa kohtauksessa. Kohtaus on takauma, jossa Boromir, Faramir ja Gondorin sotilaat juhlivat voittoaan Osgiliathissa. Kuninkaan paluussa Boromir esiintyy nopeassa takaumassa, jossa Pippin näkee Boromirin kaatuvan Lurtzin nuolesta. Kuninkaan paluun pidennetyssä erikoisversiossa on uusi kohtaus, jossa Denethor näkee Boromirin kuvajaisen Faramirin takana.
Ida Lupino
Lupino aloitti elokuvauransa 1930-luvun alussa. Todellinen sensaatio hänestä tuli elokuvan He ajavat öisin (They Drive by Night, 1940) myötä, jossa hän näytteli psykopaattista murhaajaa, joka murtuu elokuvan lopussa. Lupinosta tulikin yksi 1940-luvun suurimmista naistähdistä. Hänen muita tunnettuja elokuvia ovat muun muassa Sherlock Holmes – Moriartyn kukistaja (The Adventures of Sherlock Holmes, 1939), High Sierra (High Sierra, 1941), Jeftyn kapakka (Road House, 1948) ja Pettävällä pohjalla (On Dangerous Ground, 1952). Uransa loppuaikoina hän näytteli runsaasti myös televisiossa. Hän ohjasi paljon tv-ohjelmia ja joitakin elokuvia ja sekä käsikirjoitti elokuvia ja tv-sarjoja. Esimerkiksi elokuva Varo vapaamatkustajia (The Hitch-Hiker, 1953) oli sekä hänen ohjaamansa että käsikirjoittamansa. Hän toimi myös parin elokuvan tuottajana. Lupinoa pidetäänkin usein naiselokuvantekijöiden uranuurtajana. Hän on saanut urastaan kaksi tähteä Hollywood Walk of Famelle, toisen televisiosta (1724 Vine Street) ja toisen elokuvasta (6821 Hollywood Blvd.)
Lupino oli naimisissa kolme kertaa, mutta kaikki avioliitot päättyivät eroon. Viimeisestä avioliitosta hänellä on yksi tytär. Hän kuoli halvaukseen 77-vuotiaana, mutta sairasti samaan aikaan myös suolistosyöpää.
Boromir
Boromir elokuvissa
Ralph Bakshin ohjaamassa Taru sormusten herrasta -piirroselokuvassa vuodelta 1978 Boromirin ääninäyttelijänä toimi Michael Graham Cox.
Weber (yksikkö)
Weber (tunnus: Wb) on SI-järjestelmän magneettivuon yksikkö. Yksi weber on sellainen magneettivuon määrä, joka sekunnin aikana tasaisesti nollaan pudotessaan aiheuttaa johdinsilmukkaan yhden voltin suuruisen sähkömotorisen voiman. Yksikkö on nimetty saksalaisen fyysikon Wilhelm Eduard Weberin (1804–1891) mukaan.
SI-järjestelmän perusyksiköissä weber on, johdetuissa yksiköissä V·s eli volttisekunti.
Henri Michaux
Henri Michaux (24. toukokuuta 1899 Namur, Belgia – 19. lokakuuta 1984 Pariisi, Ranska) oli belgialaissyntyinen kirjailija ja kuvataiteilija.
Elämä
Michaux syntyi 24. toukokuuta 1899 Belgiassa Namurissa. Perhe muutti Brysseliin, jossa Michaux kävi jesuiittakoulua. Hän aloitti lääketieteen opinnot, mutta jätti ne kesken. Michaux lähti merille ja matkusteli koko elämänsä ajan käyden esimerkiksi Keski- ja Etelä-Amerikassa, Intiassa ja Kaukoidässä. Pääasiallisesti hän asui Pariisissa ja sai Ranskan kansalaisuuden vuonna 1954. Elämänkumppaniinsa Marie-Louise Ferdièreen Michaux tutustui vuonna 1935.
Lautréamont’n runot herättivät Michaux’n kirjallisen kutsumuksen. Myös Michaux’n opettaja kannusti häntä ryhtymään kirjailijaksi. Pariisiin muutettuaan vuonna 1924 hän ystävystyi Jules Supervillen kanssa ja tutustui myös moniin surrealisteihin, kuten Max Ernstiin, Giorgio de Chiricoon ja Paul Kleehen.
1950-luvulta lähtien Michaux’n taideteoksia alkoi olla esillä lukuisissa museoissa ja taidegallerioissa.
Michaux sai Einaudi Prize -palkinnon Venetsian biennaalissa vuonna 1960. Hänelle myönnettiin myös Grand Prix National des Lettres -kirjallisuuspalkinto vuonna 1965, mutta hän kieltäytyi vastaanottamasta sitä.
Michaux kuoli sydänkohtaukseen Pariisissa 19. lokakuuta 1984.
Tuotanto
Vuonna 1927 Michaux julkaisi teoksen Qui je fus, joka sai ristiriitaisen vastaanoton. Teosta ei voinut verrata oikein mihinkään aiempaan kirjallisuuteen. André Gide ryhtyi puolustamaan Michaux’n kirjoitustapaa luennossaan Découvrons Henri Michaux (1941, Tutustukaamme Henri Michaux’hon), jonka jälkeen Michaux alkoi vähitellen saavuttaa suosiota.
Michaux loi kuvitteellisen Iso-Garabannian maan, jonka ihmisistä, kasveista ja elämästä hän kertoi seikkaperäisesti. Myös medosemien heimo, joka on eläinten, kasvien, aineen ja hengen ristisiitos, on Michaux’n mielikuvituksesta lähtöisin.
Fantasiakirjojensa lisäksi Michaux kirjoitti proosarunoja ja lukuisia matkakirjoja. Uusien paikkojen ja ihmisten kohtaaminen on Michaux’lle samalla itsetutkiskelua. Tuotanto muodostaa ikään kuin katkonaisen matkapäiväkirjan.
Vuonna 1944 ilmestyi Labyrinthes, jossa oli mukana Michaux’n piirros. Samana vuonna hän piti ensimmäisen taidenäyttelynsä. Kuvataiteesta tuli entistä tärkeämpi ilmaisukeino Michaux’lle.
Michaux tunnetaan varsinkin luomastaan henkilöhahmosta, Höyhenestä (Plume). Plume on antisankari, joka kokee koko ajan olevansa ulkopuolinen minne ikinä hän meneekin. Hänessä voidaan nähdä viitteitä Dostojevskin Idiootista, Buster Keatonista tai Kafkan K:sta. Absurdi maailmankokemus ja musta huumori leimaavat Plume-proosarunoja.
Suomennettuja runoja
Runoja julkaisussa: Tuli & Savu: runouslehti, 2001; nro 1 ; s. 37. Osa Plume -sarjasta, joka oli julkaistu 1938. Proosaruno, päivätty 1938. Suom. Janna Kantola.
Runo julkaisussa: Tuli & Savu : runouslehti, 2017 ; nro 87
Proosarunoja kokoelmasta La nuit remue (1935). Julkaisussa: Kerberos 2001; nro 2. Suom. Janna Kantola.
Proosarunoja kokoelmasta Mes proprietes (1929). Julkaisussa: Parnasso 2012 ; nro 5 ; s. 19. Suom. Riikka Ala-Hakula.
Runoja antologiassa: Toistasataa runoilijaa: runosuomennoksia 1960-luvun kulttuurilehdistä, toim. Kalevi Seilonen, Helsinki: Tammi 1989 ISBN 951-30-6787-4 Runot suomentanut Tuukka Kangasluoma.
Runoja antologiassa: Tulisen järjen aika: kymmenen modernia ranskalaista lyyrikkoa, suom. Aale Tynni, WSOY 1962 (sis. suomentajan johdanto sekä runojen selityksiä ja tulkintoja.)
Greatest Hits (vuoden 1995 albumi)
Greatest Hits on amerikkalaisen laulaja-lauluntekijä Bruce Springsteenin ensimmäinen kokoelma-albumi. Se julkaistiin vuonna 1995. Kokoelma sisältää "Pomon" suurimmat hitit hänen koko uraltaan.
Kappaleet
Kaikki kappaleet sanoittanut ja säveltänyt Bruce Springsteen.
RPGFan
RPGFan on vuonna 1999 avattu verkkosivusto, jolla julkaistaan tietokoneroolipelejä koskevia uutisia, arvosteluja, ennakoita ja kuvia. RPGFan sisältää myös fanien lähettämää taidetta sekä tietoa pelien soundtrackeistä ja sivuston henkilökunnasta. Sivuston nykyinen päätoimittaja on Eric Farand, ja sen mainonnasta vastaa Stephen Harris. Webmasterinä toimii John McCarrioll.
Historia
Joulukuussa 1997 Mickey Shannon perusti RPG-peleihin keskittyvän LunarNET-sivuston, joka aluksi julkaisi lähinnä vain uutisia. Ensimmäisen uudistuksen myötä sivun sisältö laajeni uusilla osastoilla, joita olivat muun muassa arvostelut, keskustelufoorumit ja FAQ. 1998 sivusto sai huomiota suuremmilta peleihin erikoistuneilta verkkosivuilta julkaistessaan Final Fantasy VIII -kuvakaappauksia ja tuolloin uusimmasta Sonic-pelistä tehdyn videon, jollaisia vain harvalla muulla sivulla oli mahdollisuus esittää.
Kaksi vuotta toimineen LunarNET päätettiin nimetä uudelleen, sillä nykyisen nimen arveltiin haittaavan sivun kävijämääriä: mahdollisesti ihmiset luulivat LunarNETin käsittelevän ainoastaan Lunar-pelisarjaa kaikkien roolipelien asemasta. 3. maaliskuuta 1999 sivusto avattiin uudestaan nimellä RPGFan. Vuoden 2000 helmikuuhun mennessä RPGFania oli uudistettu yhteen otteeseen. Lisäksi se oli saanut monia uusia toimittajia, vaikka sivun alkuperäinen perustaja Mickey Shannon ilmoittikin erovansa ylläpidosta ilmoittaen ”menettäneensä kiinnostuksensa pelejä kohtaan”. Jättäessään RPGFanin Shannon loi uudelleen LunarNETin, joka aiemmasta versiosta poiketen kehitettiin vain Lunar-sarjaa varten.
Maaliskuusta 2000 lähtien RPGFan ei voinut enää käyttää Working Designs -pelijulkaisijan palvelinta, joka oli siihen asti ollut yksi tärkeimmistä sivuston tukijoista. Korvaavan palvelimen RPGFan löysi GameGlow Networkilta, minkä yhteydessä sivun ulkoasua uusittiin jälleen. GameGlow ehti kuitenkin tukea RPGFania vain parin kuukauden ajan, sillä verkko suljettiin vuoden 2000 lopulla. Sivusto joutui turvautumaan pienen EasilyHosted.com-yhtiön tarjoamaan palvelimeen. Siitä ei silti muodostunut RPGFanin lopullista ratkaisua, sillä palvelimesta vastuussa olevan henkilön piti keskeyttää sen toiminta maksamattomista laskuista johtuvien epäselvyyksien vuoksi. Kyseinen mies järjesti RPGFanin väliaikaisesti ystävänsä palvelimelle, jonka alla sivustoa muokattiin sen nykyiseen muotoon. Vuonna 2001 RPGFan teki vuoden mittaisen sopimuksen CIHost-palvelimen kanssa.
Tasavalta
Tasavalta on valtiomuoto, jossa ei ole lainkaan päämiestä tai päämies (tavallisesti presidentti) valitaan vaaleilla määräajaksi. Nimitys tarkoittaa myös valtiota, jossa on voimassa tällainen järjestelmä. Demokraattisen tasavallan hallinto perustuu kansanedustajien valtaan. Lainvaltaisuus on yksi tasavallan perusedellytyksistä.
Tasavaltaa kutsutaan usein monarkian vastakohdaksi. Määritelmä on käyttökelpoinen, mutta ei päde joissakin rajatapauksissa, eikä silloin kun tasavallan ja monarkian ero on määritelty toisin kuin modernissa yhteiskunnassa. Myöskään oligarkian käsite ei sovi kumpaankaan vaihtoehtoon. Käsitys tasavallasta yksiselitteisesti monarkian vastakohtana on liian yleistävä, eikä ota huomioon muun muassa erilaisten monarkioiden monimuotoisuutta (katso hallitusmuoto).
Tasavaltainen hallinto voi rakentua monella tavalla. Artikkelin ensimmäinen osio erittelee näitä yksityiskohtia, toinen osio luo yleiskuvan joistakin maailman vaikutusvaltaisimmista tasavalloista. Artikkelin kolmas osio on analyysi yhteiskunnan instituutioiden välisestä suhteesta tasavaltaan: Tasavallan käsite liitetään valtioon, jossa hallituksen poliittinen valta riippuu pelkästään kansan tahdosta, vaikka se olisi vain vähäistä.
Tasavallat ovat nykyään monarkioita yleisempi valtiomuoto.
Valtionpäämiehet
Uusimmissa tasavalloissa valtionpäämiestä kutsutaan presidentiksi. Muita käytössä olleita nimityksiä ovat mm. konsuli, doge ja arkontti. Demokraattisissa tasavalloissa valtionpäämiehen tehtävän saa vaalit voittanut henkilö. Suorassa vaalissa äänestetään suoraan valtionpäämiehestä, epäsuorassa vaalissa valitaan ensin valitsijamiehet, jotka valitsevat valtionpäämiehen. Presidentin valtakausi vaihtelee neljästä seitsemään vuoteen. Joissain maissa perustuslaki rajaa vaalikausia, eli kertoja, jotka sama henkilö voi tulla valituksi presidentiksi.
Jos tasavallan valtionpäämies on myös hallituksen puheenjohtaja, järjestelmää kutsutaan presidenttivaltaiseksi (esimerkiksi: Yhdysvallat). Jos valtionpäämies ei ole samaan aikaan hallituksen puheenjohtaja, jälkimmäistä tehtävää hoitaa useimmiten pääministeri. Presidentin tehtävänkuvaan voi kuulua esimerkiksi neuvoa-antava rooli hallituksenmuodostuksessa vaalien jälkeen, mutta käytännöt ja rooli vaihtelevat seremoniallisesta ja epäpoliittisesta vaikutusvaltaiseen ja vahvasti poliittiseen. Pääministeri vastaa linjausten tekemisestä ja keskushallinnosta. Joissakin tasavalloissa on mahdollista, että presidentiksi ja hallituksen puheenjohtajaksi valitaan poliittisesti erisuuntaisesti ajattelevat henkilöt. Kun Ranskassa hallituksen johtava kabinetti ja presidentti ovat poliittisesti eri leireistä, tätä hallituksen muotoa kutsutaan yhteishallinnalliseksi. Sen sijaan Saksassa ja Intiassa presidentin pitää olla puolueeton.
Joissain maissa, kuten Sveitsissä ja San Marinossa, valtionpäämiehen tehtävää hoitaa komitea, johon kuuluu useita henkilöitä. Komitean jäseniä nimitetään konsuleiksi. Rooman tasavallassa oli kaksi komiteaa, jotka nimittivät senaatin vuoden välein. Yksi komitean jäsenistä toimi valtionpäämiehenä kuukauden kerrallaan, vaihdellen ylikonsulin (lat. consul maior) ja alikonsulin (lat. consul suffectus) virkoja keskenään. Ylikonsuli oli virkaa johtava konsuli ja alikonsuli oli ylikonsulin alamainen, kuitenkin niin, että alikonsulilla oli tässä rajallista itsenäisyyttä ja veto-oikeus ylikonsulin päätöksiin.
Tasavaltaa voi johtaa valtionpäämies, jolla on monia monarkin piirteitä: jotkut tasavallat valitsevat presidentin eliniäksi ja myöntävät presidentille enemmän oikeuksia kuin on tavallista edustuksellisessa demokratiassa. 1970-luvun jälkeinen Syyrian arabitasavalta osoittaa, että presidentin virka voidaan tehdä perinnölliseksi. Historioitsijat väittelevät ajankohdasta, jolloin Rooman tasavallasta tuli Rooman keisarikunta. Ongelmana on, että ensimmäisille Rooman keisareille annettiin valtionpäämiehen valtuudet vähitellen, eivätkä vallan antaneet hallitukset poikenneet paljoa Rooman tasavallasta. .
Yleisesti otaksutaan, että valtion hallintomuoto voi olla joko monarkia tai tasavalta. Jos käytetään artikkelin ensiriveillä eritettyä laajaa tasavallan määritelmää, huomataan, että tavallisesti monarkioina pidetyt maat voivat hallinnoltaan muistuttaa monin tavoin tasavaltoja. Monarkin poliittinen valta voi olla olematon, rajoittua puhtaasti seremoniallisiin tehtäviin tai ”hallitseminen” voi kohdistua kansaan, jolla näyttäisi olevan mahdollisuus vaihtaa monarkkinsa toiseen. Vuonna 1951 Belgian kuningas Leopold III joutui luopumaan kruunusta Baudouinin hyväksi. Hallintomuodon toteutuminen riippuu suuresti olosuhteista:
Tästä syystä yhteiskuntatieteen käyttämä määritelmä ”tasavallasta” ei sulje pois monarkiaa, ja sana viittaa aina ”ihanteelliseen” hallintomuotoon. Poliittisessa filosofiassa tällaista ”tasavallan” merkityksen kehittymistä nimitetään tasavaltaisuudeksi, republikaanisuudeksi. Teoreettisilla näkemyksillä ei kuitenkaan näytä olleen vaikutusta sanojen tasavalta ja kuningaskunta arkikäyttöön.
Toisaalta pian valistuksen jälkeen luoduissa valtioissa valinta tehtiin aina harkiten: Tuolloin luoduissa tasavalloissa oli väistämättä kuninkaanvallanvastaisia piirteitä. Yhdysvaltojen kohdalla kyseessä oli joidenkin brittiläisen monarkian piirteiden vastustus. Samoin silloin, kun ranskalaiset hylkäsivät kuninkaanvallan ja loivat Ensimmäisen tasavallan. Ranskan viidettä tasavaltaa perustettaessa monarkianvastaisuudesta oli tuskin mitään jäljellä. Ranskan suhteissa muihin maihin ei myöskään ollut mitään vaikutusta sillä, olivatko ne monarkioita vai eivät.
Uskonnon merkitys hallitusmuodon valinnassa
Uskonnon alalla tapahtuneilla muutoksilla oli harvoin vaikutusta valtioiden hallintomuodon valintaan ennen Euroopassa syntyneitä monia uudistusliikkeitä. Esimerkiksi monijumalauskonnon ja kristinuskon välimuoto antiikin Roomassa toi ehkä uudet hallitsijat, mutta ei vaikuttanut käsitykseen siitä, että monarkia oli ainoa oikea tapa johtaa valtakuntaa. Myös myöhäiskeskiajan tasavallat, kuten Venetsian tasavalta syntyivät ilman katolisen kirkon uskonnollisten normien kyseenalaistamista.
Tämä muuttui Augsburgin sopimukseen (1555) kuuluneen cuius regio, eius religio -säädöksen jälkeen. Tämä latinankielinen lause tarkoittaa suoraan käännettynä kenen (on) maa, hänen (on) uskonto. Tämä Pyhässä saksalais-roomalaisessa keisarikunnassa pätenyt sopimus vaikutti moniin Saksan kaupunkivaltioihin ja määräsi kansalaiset noudattamaan hallitsijansa uskontoa, minkä tahansa kristinuskon muodon hän valitsikaan. Kalvinismi ei kuitenkaan tullut kyseeseen, sillä sen kielsi samainen sopimus. Ranskan kuningas lopetti Nantesin ediktissä (1598) säädetyn suvaitsevaisuuden ei-katolisia uskontoja kohtaan Fontainebleaun ediktillä (1685). Yhdysvalloissa ja Espanjassa monarkit loivat kukin omanlaisensa version kristinuskosta, joten valistuksen alkaessa Euroopassa ja sen siirtomaissa ei ollut yhtään absolutistista monarkiaa, joka olisi suvainnut mitään muuta kuin virallista valtionuskontoa.
Valtionuskonnon merkitystä vähentäneitä tasavaltoja
Mahdollisuus vapautua valtionuskonnosta oli tärkeä tekijä, kun kansa valitsi tasavallan yhteiskuntansa hallitusmuodoksi. Tästä näkökulmasta katsottuna monarkiassa elämisen voisi päätellä johtavan helpommin yhdenmukaiseen uskontoon. Kaikilla suurilla monarkioilla oli valtionuskonto. Joidenkin faaraoiden ja keisareiden kohdalla tämä saattoi johtaa uskontoon, jossa monarkki ja hänen sukunsa saivat jumalankaltaisen aseman. Esimerkkinä tästä on mm. Japanissa vallinnut keisarikultti. Sama ilmiö toisessa mittakaavassa ilmenee, kun kuningaskunnat leimautuvat johonkin tiettyyn uskonnon lajiin: Belgian katolisuus, Anglikaaninen kirkko Yhdistyneessä kuningaskunnassa, Tsaarin Venäjän ortodoksinen kirkko ja monet muut.
Jos ei ole kuningaskuntaa, ei ole kuningasta vaatimassa yhtä uskontoa. Koska tämä oli havaittu yleisesti valistusaikaan mennessä, ei ole yllättävää, että jotkut valistusfilosofit pitivät tasavaltaa parempana kuin muita hallintomuotoja tilanteissa, joissa haluttiin välttyä liian voimakkaan valtionuskonnon huonoilta puolilta. Poikkeuksena oli Jean-Jacques Rousseau. Hänen visionsa oli tasavalta, jolla oli vaativa valtion kansalaisuskonto.
Monet tasavalloiksi itseään kutsuneet valtiot ovat olleet rajulla tavalla uskonnonvastaisia. Näin asia oli etenkin kommunistisissa tasavalloissa, kuten entisissä neuvostotasavalloissa, Pohjois-Vietnamissa, Pohjois-Koreassa ja Kiinassa.
Valtionuskontoa korostaneita tasavaltoja
Jotkut maat tai valtiot ovat järjestäytyneet tasavalloiksi nimenomaan siksi, että näin ne ovat saaneet perustuslakiinsa pakollisen valtionuskonnon: islamilaiset tasavallat on yleensä luotu tältä pohjalta, mutta näin on tehty vaihtelevissa määrin myös esimerkiksi juutalaisessa Israelin tasavallassa ja katolisessa Irlannin tasavallassa. Yksi esimerkki on myös Protestanttisissa Alankomaissa, jossa katsottiin renessanssin aikaan, että Vilhelm Oranialainen oli aivan liian sallivainen katolisten suhteen ollakseen hyväksyttävä protestanttien kuningas.
Näissä tapauksissa tavoiteltiin sitä, ettei yksikään avarakatseinen monarkki voisi taivuttaa kansalaisiaan vapaampaan uskonnolliseen toimintaan, kuten esimerkiksi Milletin järjestelmä oli tehnyt Ottomaanien imperiumissa ), tai vaihtaa kokonaan toiseen uskontoon, kuten Englannissa perättäiset hallitsijat Henrik VIII / Edvard VI / Maria I / Elisabet I tekivät. Tällainen ideaalityyppisen, vahvassa asemassa olevaan valtionuskontoon perustuva tasavallan lähestymistapa oli esimerkiksi šaahin syrjäyttäneessä Iranin vallankumouksessa, jossa perustettiin vaikutusvaltaisten ajatollahien johtama tasavalta. Maassa kutsutaan uskonnollisia johtajia nimellä ajatollah, ja vaikutusvaltaisinta heistä kutsutaan Iranin Suurimmaksi johtajaksi.
Demokratian määritelmät
Tasavallat liitetään usein ajatuksellisesti yhteen kansanvallan kanssa. Se vaikuttaa suomessa luonnolliselta, sillä kielemme käsite tasavalta on kuvaava. Indoeurooppalaisissa kielissä vastaava käsite, esimerkiksi ruotsin republik on peräisin latinan sanoista res publica, joka tarkoittaa yhteistä tai yleistä asiaa. Tämä linkki tasavallan ja kansanvallan välillä ei kuitenkaan ole mitenkään yleisesti sovittu, vaikka otettaisiin huomioon, että on olemassa useita demokratian muotoja. .
Aivan ensimmäiseksi kannattaa huomata, että periaate yhdestä tasaveroisesta äänestä yhtä aikuista kohti ei saanut yleistä hyväksyntää demokratioissa ennen 1900-luvun puoliväliä. Sitä ennen äänestysoikeus perustui yksilön taloudelliseen maksukykyyn, sukupuoleen, rotuun, tai näiden ja muiden tekijöiden yhteisvaikutukseen. Monet aikaisemmat demokratioiksi kutsutut hallitusmuodot, Ateenan demokratia mukaan lukien, nimettäisiin nyky-yhteiskuntaan suhteutettuna äänenlaskujärjestelmiensä vuoksi plutokratiaksi tai laajaksi oligarkiaksi.
Antiikin ajoista alkaen kuvatun suoran demokratian vaaroista ja epäkäytännöllisyydestä viisastuneina tasavallat ja kuningaskunnat ryhtyivät pyrkimään kohti edustuksellista demokratiaa valistuksen ajasta alkaen. Yksi ensimmäisistä varoituksista tuli Sokrateen oppilailta Platonilta ja Ksenofonilta noin vuonna 400 eaa. – olihan heidän ystävänsä Sokrates tullut tuomituksi kuolemaan Ateenan täydellisen ”demokraattisessa” järjestelmässä. Tästä syystä he pitivät parempana Spartan ”vähemmän demokraattista” hallintojärjestelmää.
Marxismi rohkaisi ihmisiä luomaan valtionorganisaatioita, joilla oli kylmän sodan synkimpinä vuosina vain harvoja yhtymäkohtia länsimaiden demokratioiden kanssa, vaikka Marxismin ja kommunismin tarkoitus oli vahvistaa proletariaattia. Fidel Castron kommunistisella tasavallalla on monia julkisia komiteoita, joihin kansalaisilla on mahdollisuus osallistua aivan ”ruohojuuritasolta” alkaen, mutta he eivät saavuta sillä paljoakaan poliittista valtaa. Tällaista demokratian tulkintaa kutsutaan perusdemokratiaksi, vaikkakin käsite on kiistanalainen: Alkuperäinen tarkoitus löytyy jostakin suoran demokratian ja ruohonjuuridemokratian väliltä, mutta painotukset vaihtelevat. Esimerkiksi Pakistanissa ”perusdemokratian” käsite sitoutuu sotilasdiktatuurin kauteen.
Jotain kovan linjan totalitarismista jäi idässä eloon vielä Rautaesiripun pudottua. Tasavaltojen täydet nimet voivat toisinaan johtaa harhaan. Vaikka nimessä lukee ”kansan” tai ”demokraattinen”, ei maalla ole mitään tekemistä länsimaissa syntyneiden suoran tai edustuksellisen demokratian kanssa. Itse asiassa fraasi ”Kansan demokraattinen tasavalta” tarkoitti kylmän sodan aikana usein Stalinin diktatuuria. Pitäisi myös olla selvää, että nämä ”idän” tyyppiset tasavallat eivät sovi siihen tasavallan määritelmään, joka olettaa laajasti käsitetyn kansan valitsevan johtajansa – ellei kansa aidosti hyväksy johtajaansa.
Tasavaltalaisuuden vaikutteet
Monarkianvastaisuuden ja uskonnollisten erojen tavoin republikanismin osuus vaihteli monien todellisten tasavaltojen synnyssä. Myöhäiskeskiaikaan asti muodostuneita tasavaltoja voidaan pitää tasavaltoina myös sanan nykyaikaisessa merkityksessä siitä huolimatta, että se, mitä niiden syntymiseen johtaneen tasavalta-aatteen määrästä ja laadusta tiedetään, rajoittuu usein valistuneeseen arvailuun ja perustuu lähteisiin, jotka tunnustetaan yleisesti osittain mielikuvitukseen perustuviksi. Tietomme esimerkiksi Rooman tasavallan alkuperästä perustuu teoksiin, joita ovat kirjoittaneet Polybius, Livius, Plutarkos ja muut. Kaikki heistä kirjoittivat ainakin joitakin vuosisatoja tasavallan synnyn jälkeen — kaikilla on tarkkaa tietoa, mukaan lukien suhteellinen epävarmuus Rooman tasavallan syntyvuodesta.
Ajan myötä tasavalta-aate sekoittui eri tavoin yksilön oikeuksia koskeneiden demokraattisen teorioiden kanssa ja tuloksena olivat esimerkiksi liberaali- ja sosialistipuolueet, joita perustettiin valistuksen aikana. Kansojen itsemääräämisoikeus ja yksilön ihmisarvo olivat liberalismin ja sosialismin yhteiset arvot. Ne olivat ja ovat edelleen eri mieltä siitä, vaaditaanko näitä tasavallalta, mikä on tasavallan tarkka merkitys, ja miten talouselämä pitäisi järjestää. Viimeisintä ristiriitaa kuvataan usein sanoilla sosialismi (talousjärjestelmänä) ja kapitalismi (liberaalien edistämä talousjärjestelmä). Perinnöllisen valtionpäämiehen ja demokratian välistä kompromissia kutsutaan perustuslailliseksi monarkiaksi
Antiikki
Muinaisessa Intiassa monet Mahajanapadat muodostuivat tasavalloiksi 500-lukuun mennessä jaa.
Muinaisessa Lähi-idässä monet alueet kuten Levantti saavuttivat kollektiivisen valtajärjestelmän. Arwadia pidetään yhtenä varhaisimmista tasavallan ilmentymistä. Siellä kansa kuvataan suvereeniksi monarkin sijaan.
Keskiajalta säilyneet tärkeät antiikin poliittis-historialliset kirjoitukset vaikuttivat vain harvoin omana aikanaan tasavaltojen syntyyn tai vahvistumiseen. Ateenan demokratia oli jo syntynyt Platonin kirjoittaessa suomeksi nimellä Valtio tunnetun dialoginsa, eikä teos vaikuttanut siihen. Jos olisi vaikuttanut, Ateenan demokratiasta olisi nyky-ymmärryksen mukaan tullut vähemmän tasavaltalainen. Platonin kokeilut omien poliittisten periaatteidensa kanssa Syrakusassa epäonnistuivat. Ciceron teos De re publica ei vahvistanut Rooman tasavaltaa vaan toimi paremminkin esisoittona Imperiumin hallitusmuodolle, joka syntyikin pian Ciceron kuoleman jälkeen.
Keskiajan Venäjällä oli kaksi korkealle kehittynyttä ja innovatiivista tasavaltaa, Novgorod ja Pskov.
Renessanssi
Renessanssin syntyä leimasi monien antiikin kirjoitusten omaksuminen ja se johti enemmän tai vähemmän yhtenäiseen käsitykseen, jolle on myöhemmin annettu nimi klassinen republikanismi. Jäljelle jäi kuitenkin erimielisyys siitä, millainen ihannevaltion sekahallitusmuodon koostumuksen tulisi olla, jotta tulos olisi aidoimmin tasavaltainen. Ei ole selvää millainen rooli tasavalta-aatteella oli niissä tasavalloissa, jotka on perustettu Renessanssin tasavaltafilosofioiden julkaisemisen jälkeen. Muita mahdollisia syitä tasavaltaan johtaneiden poliittisten valintojen lisäksi esimerkiksi Alankomaissa ovat voineet olla sopivan kuningaskandidaatin puuttuminen, katolilaisuuden vastaisuus tai poliittista vaikutusvaltaa etsivä keskiluokka.
Valistuksen tasavalta
thumb|Tasavallan [[allegoria Pariisissa]]
Valistuksen aika tuotti uuden poliittisten ajattelijoiden sukupolven, joka muun muassa osoitti, että poliittinen filosofia oli muuttumassa poliittiseksi tieteeksi. Tällä kertaa poliittisten ajattelijoiden, kuten John Locken, työ näkyi selvästi uusissa Amerikan ja Ranskan tasavalloissa. Toimeenpano- ja päätöksentekovalta erotettiin toisistaan, samoin kirkko ja valtio tietyllä menestyksellä ja aivan oman aikamme tärkeimpien poliittisten linjausten mukaan.
Valistus itse asiassa määritteli tasavallan, kuten myös seuraavan vuosisadan monarkiat. Valistuksen ajan loppuun mennessä syntyneet tärkeimmät periaatteet olivat lainvaltaisuus, vaatimus siitä, että hallitus täyttää laille kuuliaisen kansan tarpeet, että hallitus toimii kansallisen edun mukaan kansalle ymmärrettävillä tavoilla, ja yleinen itsemääräämisoikeus.