cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Värska
Historia
Ensimmäiset maininnat Värskasta ovat aikakirjojen mukaan vuodelta 1585. Värska pysyi pitkään pienenä kylänä ja kunnan keskus sijaitsi Lobotkassa virstan päässä kylästä. Kun kirkko vuonna 1907 valmistui kylään, alkoi kylä kasvaa. Pian kunnan keskus siirrettiinkin Värskaan. Vuosina 1926–1930 Värskaan perustettiin Kaitseväen Petserin pohjoinen varuskunta (põhjalaager), jossa palveli varusmiehet eri puolilta Viroa jalka- ja ratsuväessä sekä tykistössä. Varuskunta oli suuri ja sillä oli jopa oma 500-paikkainen kasinonsa. Neuvostomiehittäjät hajottivat varuskunnan vuonna 1941 ja upseerit lähetettiin Siperiaan tai ammuttiin heti.
Kylät
Värska muodostui seuraavista kylistä : Koidula, Kolodavitsa, Kolossova, Korela, Kostkova, Kremessova, Kundruse, Litvina, Lobotka, Lutepää, Matsuri, Määsovitsa, Nedsaja, Pattina, Perdaku, Podmotsa, Popovitsa, Rääptsova, Saabolda, Saatse, Samarina, Sesniki, Säpina, Tonja, Treski, Ulitina, Vaartsi, Vedernika, Velna, Verhulitsa, Voropi, Võpolsova, Väike-Rõsna ja Õrsava.
Väestö
Vuonna 2011 Värskan kunnassa oli 1 079 asukasta, joista 1 014 (94,0 %) oli virolaisia, 60 (5,6 %) venäläisiä ja 6 (0,6 %) muita kansallisuuksia.
Augusta (Saksi-Gothan prinsessa)
Augusta (30. marraskuuta 1719 – 8. helmikuuta 1772) oli Saksi-Gotha-Altenburgin prinsessa, josta tuli Walesin prinssi Fredrikin puolisona Walesin prinsessa. Hänestä ei tullut kuningatarta, koska hänen aviomiehensä kuoli ennen isäänsä, joten seuraavaksi kuninkaaksi tuli Augustan vanhin poika Yrjö III.
Yrjö II valitsi Augustan poikansa morsiameksi vieraillessaan Hannoverissa vuonna 1736. 17-vuotias Augusta saapui Englantiin vielä samana vuonna. Häiden jälkeen nuoripari asettui ensin St. Jamesin palatsiin ja muutti sieltä Hampton Courtiin muun kuninkaallisen perheen seuraan. Esikoisen, Augustan, synnyttyä he halusivat omaa rauhaa ja asettuivat Leicester Houseen pitäen Kew'ta kesäpaikkanaan. Vuonna 1751, Augustan odottaessa yhdeksättä lastaan Fredrik sairastui ja kuoli. Augusta jäi Leicester Houseen ja yritti huolehtia lastensa tulevaisuudesta.
Ilmaston muuttajat
Ilmaston muuttajat on Tim Flanneryn kirja ilmastonmuutoksesta vuodelta 2005. Kirjan on julkaissut suomeksi Otava vuonna 2006. Suomentaja on Ilkka Rekiaro. Esipuheen on kirjoittanut WWF Suomen varapuheenjohtaja professori Peter Lund. Otava ja WWF lahjoittivat kirjan kansanedustajille.
Gentry Lee
Gentry Lee (s. 1942) on Jet Propulsion Laboratoryn planeettalentojärjestelmien osaston pääinsinööri ja tieteiskirjailija. Hänen kirjallisesta tuotannostaan parhaiten tunnettuja ovat Arthur C. Clarken kanssa yhteiskirjoitetut Kehto, Rama II, The Garden of Rama ja Rama Revealed.
Vastaanotto
Leen kirjallista tuotantoa on kritisoitu henkilöhahmojen yksityiselämän kiusallisen yksityiskohtaisesta ja pitkällisestä kuvailusta, etenkin runsaista juoneen liittymättömistä seksikohtauksista, jotka muistuttavat Harlekiini-kirjoja. Erään kriitikon sanoin :
Lisäksi Leetä on kritisoitu stereotyyppisistä rotukuvauksista ja poikkeuksellisen runsaasta rodullisten termien käytöstä, kuten musta, valkoinen, arabi, meksikolainen ym. hahmoja kuvaillessaan.
George McAfee
George Anderson McAfee (13. maaliskuuta 1918, Corbin, Kentucky – 4. maaliskuuta 2009) oli yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Hän opiskeli Dukessa ja aloitti NFL-uransa Chicago Bearsissa vuonna 1940.
McAfeen ura katkesi vuonna 1941, kun hän astui toisen maailmansodan vuoksi palvelukseen Yhdysvaltain laivastoon. Sodan jälkeen, vuonna 1945 hän palasi vanhaan joukkueeseensa Chicago Bearsiin, jossa pelasi aina vuoteen 1950. Hänet on nimetty NFL:n 1940-luvun All-Decade Teamiin.
Chicago Bears on jäädyttänyt McAfeen pelinumeron 5. Hänet valittiin sekä College Football Hall of Fameen (1961) että Pro Football Hall of Fameen (1966).
Mika Kouhi
Mika Tapani Kouhi (s. 22. lokakuuta 1978 Merikarvia) on entinen suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja.
Peliura
Kouhi on Merikarvian Innon kasvatti. Hän pelasi urallaan 46 Veikkausliiga-ottelua Vaasan Palloseurassa, Ykköstä VPS:ssa, Tampereen Pallo-Veikoissa ja Pallo-Iiroissa sekä Kakkosta Musan Salamassa, Euran Pallossa ja Vaasan Kiistossa. Kaudella 2004 Kouhi toimi VPS kapteenina.
Kouhi pelasi myös Saksan Oberligassa edustaen FC Ismaningia, josta siirtyi alempiin sarjoihin FC Unterföhringiin. Saksassa pelatessaan Kouhi voitti FC Unterföhringin kanssa FC Bayern Münchenin kakkosjoukkueen Saksan cupin alkukierroksilla vuonna 2007.
Peliuran jälkeinen elämä
Pelaajauransa aikana Kouhi opiskeli Vaasan yliopiston laskentatatoimen ja rahoituksen laitoksella pääaineenaan rahoitus. Myöhemmin Kouhi on asunut ja työskennellyt pitkään ulkomailla. Nykyisin Kouhi toimii Suomessa Cramo Oyj:n liiketoiminnankehitysjohtajana. Kouhi harjoittaa lisäksi arvopaperikauppaa, osakkeiden ja kiinteistöjen myyntiä sekä pääomasijoitustoimintaa Kouhi Invest Oy:n ja Kouhi Capital Oy:n toimitusjohtajana ja hallituksen puheenjohtajana.
Korsholmanpuistikko
Korsholmanpuistikko on yksi Vaasan keskustan viidestä leveästä puistokadusta. Puolitoista kilometriä pitkä katu kulkee lännestä itään Vaasan keskustan eteläosassa, Rantakadulta Vaasan vankilan kulmalta Kasarmintorin etelälaitaa yli Kauppapuistikon aina Ratakadulle saakka. Muut poikkikadut ovat Koulukatu, Läntinen ja Itäinen Kasarmintori, Raastuvankatu, Pitkäkatu, Asemakatu, Klemetinkatu ja Mäkikaivontie.
Merkittäviä rakennuksia Korsholmanpuistikon varrella ovat muun muassa Keskuskoulu Raastuvankadun kulmassa (Ingvald Serenius 1938), Oikeustalo ja Poliisitalo Mäkikaivontien kulmassa (LPR-arkkitehdit 1994, Tapio Keiramo 2003) sekä kerrostalot numerossa 1 (Rantakatu 20, Elma ja Erik Lindroos 1967), numerossa 3 (Koulukatu 48–50, Sulo Kalliokoski 1966), numerossa 4 (Koulukatu 52, Kaj Englund 1963), numerossa 11 (Kauppapuistikko 32, Karl Erik Ivars 1969), numerossa 12 (E. Niemelä 1963), numerossa 14 (Kauppapuistikko 35, L. K. Aarnio 1952), numerossa 16 (Wegelius & Kiili 1978), numerossa 21 (Pitkäkatu 69, Iikka Martas 1960) ja numerossa 36 (Klemetinkatu, J. V. Tuomela 1945). Modernien rakennusten lisäksi Korsholmanpuistikolla on säilynyt paljon vanhoja puutaloja.
Vaasan kaupunginarkkitehti Carl Axel Setterbergin vuoden 1855 asemakaavaan suunnittelema viiden puistokadun kokonaisuus – Hovioikeudenpuistikko, Kauppapuistikko, Kirkkopuistikko, Korsholmanpuistikko ja Vaasanpuistikko – kuuluu Suomen valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.
Korsholmanpuistikon itäpäästä on suunniteltu maasiltayhteyttä rautatien yli Klemettilään.
Karttakääpä
Karttakääpä (Antrodia mappa) on Suomessa uhanalainen kääpälaji, jota tavataan myös muualla Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa. Se elää kuorettomilla ja kelottuneilla, keppimäisen ohuilla oksilla ja rungoilla, käävän isäntäpuita ovat haapa ja pajuista ainakin raita. Karttakäävän aiheuttama ruskolaho on hitaasti kehittyvää ja kuutiomaisesti lohkeavaa.
Itiöemä voi elää vuoden tai pari. Tyypiltään se on resupinaattinen ja kokonaispaksuudeltaan 0,5-2 mm, harvoin saattaa kehittyä vain millimetrin alustasta ulkoneva lakki. Tuoreena itiöemä on juustomainen, kuivuessaan se kutistuu ja saattaa halkeilla railoittain muttei muutu kovaksi. Pillipinta on kermavalkea ja sen väri muuttuu kuivuessa vain vähän. Kulmikkaiden pillien sisäpinnat ovat pihkanruskeat ja pillejä on 2-4 millimetrillä. Pillien mataluus saa karttakäävän näyttämään kennomaiselta. Pohjamalto on valkoinen ja varsinainen malto saattaa jopa puuttua.
Fritz-kissa
Fritz-kissa (alkuperäiseltä nimeltä Fritz the Cat) on Robert Crumbin luoma, 1960-luvulla tunnetuksi tullut sarjakuvahahmo.
Hahmosta tehtiin vuonna 1971 animaatioelokuva Fritz – kova kolli, johon Crumb ei kuitenkaan ollut tyytyväinen. Tämän seurauksena hän päätyi lopulta tappamaan hahmonsa. Viimeinen tarina kuvaa kuuluisaa ja rikastunutta Fritziä, joka selvittyään veroista ja uutta elokuvaa suunnittelevista agenteista, kohtaa psykoottisen entisen tyttöystävänsä, Saara Strutsin. Saara raivostuu tämän käytöksestä ja sarja päättyy kun hän iskee Fritziä päähän jääpiikillä. Tämä sarja, kuten monta muutakin Fritziä, on julkaistu suomeksi underground-sarjakuvalehti Jymyssä 1970-luvulla. Vuonna 1974 Fritzistä tehtiin toinen elokuva, joka julkaistiin Suomessa nimellä Fritz-kollin pornoretket.
Sorel-Tracy
Sorel-Tracy on noin 34 000 asukkaan teollisuus- ja satamakaupunki Québecin provinssissa Kanadassa. Se sijaitsee Richelieujoen ja Saint Lawrencen yhtymäkohdassa, noin 80 kilometriä Montréalista koilliseen. Kaupungin suurimpia työllistäjiä ovat telakkateollisuus sekä raudan, teräksen ja titaanin valmistukseen keskittynyt metalliteollisuus. Lisäksi siellä valmistetaan vähemmässä määrin tekstiilejä, vaatteita, muovia, betonia sekä valaisimia.
Historia
Vuonna 1781, Yhdysvaltain vapaussodan loppuvaiheessa, Québecin kuvernööri Sir Frederick Haldimand rakensi kartanon Richelieujoen rannalle aikomuksenaan perustaa siirtokunta Yhdysvalloista paenneille lojalisteille. Heitä muutti seudulle kuitenkin suhteellisen vähän. 1800-luvun puoliväliin mennessä sekä Soreliin että Tracyyn oli syntynyt saha- ja telakkateollisuutta ja Sorelin ja Champlainjärven välillä oli aloitettu säännöllinen rahtiliikenne Richelieujokea pitkin. Kylät hyötyivät myös Montréalin ja Québecin välisestä kaupankäynnistä ja niiden väkiluku kasvoi tasaisesti, kunnes Sorel sai kaupunkioikeudet vuonna 1889. Toisen maailmansodan aikana sotateollisuus työllisti yli 20 000 ihmistä molemmissa kaupungeissa. Sotaa seurasi lyhyt lamakausi, joka katkesi 1950-luvulla alkaneeseen uuteen kasvun ja kaupungistumisen aikakauteen.
Georges Vézina
Georges Vézina (21. tammikuuta 1887 Chicoutimi, Québec – 27. maaliskuuta 1926) oli kanadanranskalainen jääkiekkomaalivahti, joka pelasi NHL-seura Montreal Canadiensissa. Hänen mukaansa on nimetty NHL:n parhaalle maalivahdille annettava palkinto.
F. S. Eljas Pauanne
Pauanne pääsi ylioppilaaksi 1899 Kuopion lyseosta. Hän oli vastaavana toimittajana 1907–1908 Raja-Karjala-lehdessä ja 1909–1913 Viipuri-lehdessä. Sittemmin hän toimi nimismiehenä.
Pauanteen vanhemmat olivat rautasorvari Frans Oskar Hellberg ja Juliana Vilhelmina Wilkman. Pauanne oli naimisissa vuoteen 1929 Paula Hollon (k. 1929) kanssa ja vuodesta 1938 kansakoulunopettaja Ester Alfhild Penttisen, o.s. Pennanen kanssa.
Teokset
Nimimerkillä Tahvo Partio:
Suomennokset
Omalla nimellä: Nimimerkillä Tahvo Partio:
Bill Dudley
William McGarvey "Bill" Dudley (24. joulukuuta 1921 – 4. helmikuuta 2010 ) oli yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja. Hän syntyi Virginian Bluefieldissä ja opiskeli Graham High Schoolissa sekä Virginian yliopistossa. Hän voitti vuosittaisen Maxwell Awardin 1941.
Dudley oli Pittsburgh Steelersin ykkösvaraus vuonna 1942. Hänen uransa katkaisi toinen maailmansota, jonka jälkeen hän kuitenkin palasi NFL:een ja jatkoi pelaamista ammattilaisena 1950-luvulle saakka. Pittsburgh Steelersin jälkeen hänen joukkueinaan olivat Detroit Lions ja Washington Redskins.
Dudley oli vuonna 1946 Most Valuable Player ja vuosina 1950–1951 Pro Bowl -pelaaja. Hän kuuluu NFL:n 1940-luvun All-Decade Teamiin, ja hänet on kelpuutettu sekä College (1956) että Pro Football Hall of Fameen (1966).
Imukalat
Imukalat (Liparidae) on simppukalojen lahkoon kuuluva kalaheimo.
Heimosta tunnetaan yli 300 lajia noin 29 eri suvusta. Imukalat ovat tyypillisesti kylmien vesien kaloja. Suuri osa lajeista elää Atlantin ja Tyynenmeren pohjoisosissa, jotkut suurissa syvyyksissä. Eteläisissä merissä Antarktiksen mannerjalustalla elää kuutisenkymmentä lajia, jotka muodostavat noin kolmanneksen sen alueen kalalajistosta. Mariaanien haudassa elää Pseudoliparis swirei -imukalalaji.
Ainoa Suomessa esiintyvä laji on imukala (Liparis liparis). Imukalan vatsaevät ovat muuntuneet imukupeiksi, joilla se voi lujasti kiinnittyä veden pohjakiviin.
Imukalojen lähimpiä sukulaisia ovat simput ja rasvakalat; aiemmin imukalat luettiinkin osaksi rasvakalojen Cyclopteridae-heimoa.
Tex Watson
thumb|250px|Charles "Tex" Watson Charles Denton "Tex" Watson (2. joulukuuta 1945, Dallas) oli yksi Charles Mansonin kommuunin sisäpiiriläisistä, joka murhasi Mansonin käskystä seitsemän ihmistä Los Angelesissa kahtena peräkkäisenä yönä 9.–10. elokuuta 1969. Hänet tuomittiin Tate-LaBianca -murhista kuolemaan, mutta rangaistus muunnettiin automaattisesti elinkautiseksi vankeudeksi, kun Kalifornia poisti kuolemanrangaistuksen.
Varhaisnuoruus
Charles Watson syntyi Texasissa metodistiperheeseen ja kasvoi Copevillen pikkukaupungissa, jossa vanhemmat pitivät sekatavarakauppaa ja huoltoasemaa. Hän kuvailee lapsuuttaan ja kotiaan onnelliseksi. High schoolissa Charles oli pidetty ja menestyvä oppilas, joka hyvien arvosanojen lisäksi kunnostautui myös urheilussa.
Opinnot
Valmistuttuaan high schoolista 1964 Charles Watson opiskeli jonkin aikaa North Texas State Universityssa, jonka kodin kontrollista vapaassa ympäristössä hän tutustui vastakkaiseen sukupuoleen ja päihteisiin, jolloin opinnot jäivät. Hän työskenteli tovin Braniff International Airways -lentoyhtiöllä kenttähenkilökunnassa pakkaajana ja sai tilaisuuden matkustella henkilökuntalipuilla.
Kalifornia
Watson muutti opiskelutoverinsa esimerkistä Los Angelesiin Kaliforniaan 1967, jossa aluksi yritti jatkaa opintojaan California State Universityssa, mutta alkoi käyttää alkoholin ja marihuanan lisäksi hallusinogeeneja. Hän sai työpaikan peruukkimyyjänä Beverly Hillsissä ja kokeili välillä kaverinsa kanssa oman yrityksen pyörittämistä huonolla menestyksellä. Lopulta hän alkoi välittää huumeita maksaakseen vuokransa.
Eräänä iltana hän otti kyytiinsä satunnaisen liftarin, Beach Boysien rumpalin Dennis Wilsonin, jonka kautta hän tutustui Charles Mansoniin. Pian Watson liittyi uuden tuttavansa "perheeseen", jossa hänestä tuli Mansonin luotettu.
Oikeudenkäynti ja tuomio
Muutama kuukausi "Helter Skelter" -murhien jälkeen Watson pakeni Mansonin perheestä kotiinsa Texasiin, jossa hänet pidätettiin Sharon Tate-Polanskin kodin ulko-ovesta löytyneen sormenjäljen perusteella murhista epäiltynä 30. lokakuuta 1969. Watson joutui oikeuteen erillään muista mansonilaisista, koska hän yritti vastustaa lakiteitse siirtoa Kaliforniaan, jonne hänet luovutettiin yhdeksän kuukauden viivytyksen jälkeen. Linda Kasabianin todistajalausunnon perusteella hänet tuomittiin kuolemaan 21. lokakuuta 1971, siitäkin huolimatta, että puolustus oli nojautunut hänen syyntakeettomuuteensa huumeidenkäytön ja karismaattisen Mansonin manipuloinnin tahdottomana uhrina. Tuomio muunnettiin elinkautiseksi vapausrangaistukseksi 18. helmikuuta 1972, kun Kalifornia luopui väliaikaisesti kuolemanrangaistuksesta.
Vankeudessa Charles Watson irtautui mansonilaisista, tuli uskoon ja meni naimisiin. Papiksi sittemmin valmistunut Watson on ilmoittanut katuvansa syvästi tekojaan. Hän istuu edelleen tuomiotaan Kalifornian Mule Creek State Prisonin vankilassa Ionessa ja on kirjoittanut kirjan kohtalonyhteydestään Charles Mansoniin Will You Die for Me? (1979) yhdessä Ray Hoekstran kanssa.
Brendan Hughes
Brendan Hughes (kesäkuu 1948 Belfast, Pohjois-Irlanti – 16. helmikuuta 2008 Belfast) oli irlantilainen tasavaltalainen ja yksi Väliaikaisen IRA:n suurimman osaston, Belfastin prikaatin, komentajista. Hän toteutti 1970-luvun alkuvuosina lukuisia iskuja Britannian armeijaa ja Pohjois-Irlannin poliisia vastaan. Toimintaa rahoitettiin muun muassa pankkiryöstöillä.
Virve (nimi)
Virve on suomalais-virolainen naisen etunimi. Virven nimipäivä on 2. maaliskuuta. Vuoden 2019 loppuun mennessä nimi on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu noin 2 560 naiselle, joista hieman yli puolet on 1960- ja 1970-luvuilla syntyneitä.
Brendan Hughes
Vuonna 1980 Hughes johti vankien nälkälakkoa Belfastin lähellä sijainneessa Mazen vankilassa. Seuraavana vuonna Bobby Sands aloitti toisen nälkälakon, jonka aikana kymmenen vankia kuoli nälkään.
Virve (nimi)
Nimi on muodostettu pientä oksaa tai kasvia tarkoittavasta sanasta virpi, jonka monet taivutusmuodot alkavat virve-. Tämä runokielinen sana esiintyy muun muassa Kalevalan 25. runossa:
Brendan Hughes
Hughes vapautui vankilasta vuonna 1986 ja asui jonkin aikaa Gerry Adamsin asunnossa. Vuonna 2013 julkaistulla nauhoitteella Hughes sanoo Adamsin määränneen Jean McConvillen murhan vuonna 1972. Adams on kiistänyt Hughesin väitteen. Hughes ei viimeisinä vuosinaan ollut hyvissä väleissä Sinn Féinin johdon kanssa vaan nimitti heitä ”Armaniin pukeutuvaksi prikaatiksi”. Adams osallistui kuitenkin Hughesin hautajaisiin vuonna 2008 ja oli yksi arkunkantajista.
Virve (nimi)
Tunnettuja Virve-nimisiä
Listan henkilöt ovat suomalaisia, ellei toisin mainita.
Reunionit
Reunionit ( < alkuliite re, uudelleen ja, yksi) olivat saksalaisia alueita, jotka Ludvig XIV 1679–1681 yhdisti Ranskaan reunionikamarien päätöksiin nojautuen. Alueet sijaitsivat Lothringenissa, Elsassissa ja Franche-Comtéssa. Reunionikamarit olivat Ludvig XIV:n 1679–1680 asettamia tuomioistuimia, jotka tutkivat mitkä alueet olivat olleet yhteydessä Ranskan 1648–1679 tehtyjen rauhansopimusten perusteella saamiin alueisiin. Tukeutuen Westfalenin rauhan epäselviin määräyksiin, saksalaisia uhkaavaan turkkilaisvaaraan ja väkivaltaan Ranska anasti yli 600 aluetta pääosin Saksalta, mutta myös Espanjan Alankomaista. Yhdeksänvuotisen sodan päättäneessä Rijswijkin rauhassa Ranska sitoutui palauttamaan osan alueista, mutta sen haltuun jäivät muun muassa Elsass ja Strasbourg.
Lähteet
Válka reunií
Taborinvuori
Taborinvuori (, tai Ţābūr) on vuori Israeliin kuuluvalla Jisreelin tasangolla. Korkeutta vuorella on 563 metriä. Vuoren huipulla on nykyisin katolilainen kirkko ja ortodoksinen luostari.
Maantiede
thumb|vasen|Näkymä kohti Taborinvuorta. Taborinvuori sijaitsee Jisreelin tasangon koillisosassa. Sen korkeus merenpinnasta on noin 563 metriä ja ympäröivältä tasangolta noin 500 metriä. Vuori erottuu helposti maamerkkinä ympäristöstään ja näkyy tasangolla pitkänkinmatkan päästä. Leveyttä vuorella on noin 3,5 kilometriä ja muodoltaan se muistuttaa kupolia. Vuori on muodostunut liitukautisista ja neogeenikautisista kalkkikivikerrostumista. Vuoren itärinteellä on myös pleistoseenikautinen basalttimuodostuma. Historiallisesti nykyistä suurempi tammimetsä peittää edelleen osaa vuoresta.
Historia
thumb|vasen|Vuoren kirkko ja luostari. Taborinvuoren nimi on johdettu foinikialaisten aikaisesta nimestä, joka on puolestaan viitannut aikanaan seemiläiseen jumalaan. Myöhemmät kreikkalaiset lähteet tunsivat jumalan nimellä Zeus Atabúrios ja vuoren nimellä Itabúrion (ʾΙταβύριον) tai Atabúrion (ʾΑταβύριον). Vuoren huipulla on luola, joka on saattanut olla aikoinaan jonkinlainen pyhättö kyseiselle jumalalle. Paikka mainitaan useammissa eri kohdissa Vanhassa testamentissa.
Hellenistisellä kaudella vuorella sijaitsi linnoitus ja se lienee ollut alueen hallinnollinen keskus. Josephus mainitsee teoksissaan Rooman keisari Vespasianuksen vallanneen paikan ja sanoo vuoren olevan 30 (Λ) stadionia korkea. Kyseessä lienee kuitenkin virhe ja Josephus lienee tarkoittanut 4 stadiaa (Δ).
Sittemmin kristillisessä perinteessä esimerkiksi Kyrillos Jerusalemilainen liitti vuoren Jeesuksen kirkastumiseen (esim. Matt. 17:1). Kristuksen kirkastumisen päivää vietetään monissa kirkkokunnissa 6. elokuuta.
Bysantin valtakunnan kaudella vuoren huipulle rakennettiin basilika, jota vuosien 1100 ja 1187 välillä asuttivat benediktiiniläiset. Sittemmin vuorta pitivät hallussaan temppeliherrat ja muslimit. Fransiskaanit alkoivat rakennuttaa uutta kirkkoa vanhan basilikan perustalle vuonna 1873 ja kirkko vihittiin vuonna 1924. Kirkon vieressä on myös ortodoksinen luostari. Israeliin vuori on kuulunut juutalaisten joukkojen vallattua sen israelin itsenäisyyssodan aikana 15. toukokuuta 1948.
Erik Relander
Erik Fredrik Felix Relander (2. lokakuuta 1937 Äänekoski – 7. kesäkuuta 2011 Jyväskylä) oli suomalainen historian opettaja ja paikallis- ja järjestöhistorioiden kirjoittaja.
Relanderin vanhemmat olivat Äänekoski Oy:n palveluksessa olleet konttoristi Georg Relander ja pääkirjanpitäjä Kerttu Relander. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta ja toimi sitten historian ja yhteiskuntaopin opettajana Oulunkylän yhteiskoulussa 1962–2000. Hän opetti myös ammatinvalinnanohjausta ja puutöitä. Relander oli opettajana lisäksi peruskoulun yläasteella ja Virkailijain kansalaisopistossa Helsingissä. Hän jäi eläkkeelle vuonna 2000 ja muutti sitten takaisin Äänekoskelle.
Relander kirjoitti äänekoskelaisten urheiluseurojen historiikkeja, Sähkö-Aro Oy:n perustajan ja toimitusjohtajan Pentti Aron (1922–2009) elämäkerran, Oulunkylän yhteiskoulun historiateoksen sekä teoksen Äänekoskea ja äänekoskelaisia jossa kuvattiin Äänekosken kehittymistä 1900-luvun alusta 1960-luvulle saakka. Relander oli vuonna 1988 perustetun Suomen Urheilutietäjät ry:n ensimmäinen ja pitkäaikainen puheenjohtaja ja hän oli useita vuosia Vuoden urheilukirjan valintalautakunnan jäsenenä.
The Official Michael Jackson Opus
The Official Michael Jackson Opus on viimeinen kirja, joka sai Michael Jacksonin hyväksynnän. Jackson oli mukana työstämässä kirjaa, jonka piti alun perin kertoa Jacksonin tulevasta This Is It -konserttisarjasta, mutta hänen kuolemansa johdosta kirja muutettiin hänen elämäkerrakseen.
Synti: Ajatuksin, sanoin ja töin
Synti: Ajatuksin, sanoin ja töin on uskontotieteilijä Ilkka Pyysiäisen kirja synnin käsitteestä. Teoksen on julkaissut WSOY vuonna 2005. Kirjassa käsitellään kristinuskon perinnettä synnistä kriittisesti.
Jumalten keinu: Kiertoajelu uskontotieteessä
Jumalten keinu: Kiertoajelu uskontotieteessä on Ilkka Pyysiäisen kirja, joka on ilmestynyt Gaudeamuksen kustantamana 2006. Teoksessa käsitellään uskontotieteen peruskysymyksiä sekä uskontotieteen historiaa ja nykyisiä tutkimussuuntia.
Wallius (yritys)
Wallius on suomalainen hitsauskonemerkki, jota valmistaa Muurlassa toimiva, vuonna 1949 perustettu perheyritys Wallius Hitsauskoneet Oy.
Yritys perustettiin sähköurakoitsijaksi, mutta alkoi pian valmistaa omassa pajassa hitsausmuuntajia. 1960-luvulla sähköurakointi ja hitsauskonevalmistus kehittyivät yhtä nopeasti.
Hankkijan kanssa sovittu yhteistyösopimus nosti Walliuksen valtakunnalliseksi toimijaksi, ja vuodesta 1980 osa yrityksen tuotannosta on mennyt vientiin.
Dulcinea
pienoiskuva|Dulcinea, 1957, [[Madrid.]] Dulcinea Tobosolainen (esp. Dulcinea del Toboso), usein pelkkä Dulcinea, on Miguel de Cervantesin romaanin Don Quijote (1605) henkilö. Dulcinea ei itse varsinaisesti esiinny romaanissa, mutta häneen viitataan jatkuvasti mielisairaan ritari Don Quijoten intohimoisen rakkauden kohteena.
Nimi Dulcinea tulee sen ajan espanjasta ja viittaa ”suloisuuteen”. Toisin kuin alkuperäisessä romaanissa, Dulcinea todella esiintyy joissain elokuvissa, näytelmissä ja oopperoissa. Hänen rooliaan ovat esittäneet muun muassa Sophia Loren, Joan Diener ja Vanessa Williams.
Dulcinean oikea nimi on musikaalissa The Man of La Mancha (1965) Aldonza. Lisäksi nainen esiintyy ranskalaisen Jules Massenetin oopperassa Don Quichotte.
Kholiambi
Kholiambi (myös kolijambi,, ”ontuva jambi”; ) eli Hipponaksin trimetri on antiikin kreikkalaisesta metriikasta peräisin oleva runomitta. Se on jambisen trimetrin muunnelma, jossa viimeisenä eli kuudentena jalkana on jambin sijasta spondee tai trokee.
Runomitan kehittäjänä pidetään Hipponaksia. Sitä käytti myös muun muassa Herondas.
Kaava
Runomitan säkeen peruskaava on ( = lyhyt tavu, = pitkä tavu,  = anceps eli lyhyt tai pitkä tavu):
Yksi jambimetron on ja se koostuu kahdesta jambijalasta. Kholiambissa viimeinen jalka on kuitenkin poikkeuksellisesti spondee tai trokee, mikä tuottaa tarkoituksellisen ontuvan vaikutelman.
Esimerkki
Hipponaks, fragmentti 32:
Pöytätennis kesäolympialaisissa 1992 – naisten kaksinpeli
Pöytätenniksen naisten kaksinpeli Barcelonan kesäolympialaisissa 1992 alkoi 29. heinäkuuta ja finaali pelattiin 5. elokuuta 1992. Olympiakultaa voitti kiinalainen Deng Yaping, pronssiottelua ei pelattu turnauksessa.
MaNga (yhtye)
MaNga on turkkilainen Ankarasta kotoisin oleva rap rock -yhtye. Yhtyeen musiikki sisältää alternative rockia ja hip hopia. Vuonna 2009 yhtye voitti Best European Act -palkinnon ja Best Turkish Act -palkinnon MTV Turkeylta. MaNga valittiin edustamaan maataan Oslossa järjestettävään Eurovision laulukilpailuun 2010. Yhtyeen Euroviisuissa esittämä kappale on nimeltään We Could Be the Same. Se sijoittui toiseksi voittajakappale Satelliten jälkeen 170 pisteellä.
Historia
MaNga on perustettu vuonna 2001. Nimi tulee japanilaisesta sarjakuvakirja Mangasta. Yhtyeen laulu Bir kadın çizeceksin kuuluu FIFA 06 -pelissä. 13. huhtikuuta 2008 MaNgan oli tarkoitus esiintyä Wembley Arenalla Lontoossa, yhdessä Tarkanin kanssa, mutta esiintyminen peruttiin teknisten ongelmien takia. Myöhemmin yhtye esiintyi Lontoossa The O2:ssa joulukuussa 2009. Vuonna 2010 TRT valitsi maNgan Turkin euroviisuedustajaksi vuoden 2010 Euroviisuihin. MaNga sijoittui toiseksi kappaleella We Could Be the Same 170 pisteellä.
Rahtisukellusvene
Projektin pohjana on Akula-941, Typhoon-luokan sukellusvene, jonka Rubin suunnitteli vuonna 1971. Siitä poistettaisiin ballististen ohjusten laukaisujärjestelmät, jotka remontoitaisiin lastiruumiksi. Toisena ideana yrityksellä on käyttää alusta kaapelialuksena.
BDO Global
BDO Global on maailman viidenneksi suurin tilintarkastusorganisaatio. Kansainvälinen BDO-verkosto työllistää yli 74 000 työntekijää 167 eri maassa. Sen liikevaihto oli vuonna 2019 noin 8,5 miljardia euroa. BDO on maailman suurista tilintarkastusketjuista ainoa, joka on alun perin perustettu Euroopassa. Verkosto tarjoaa tilintarkastuspalveluiden lisäksi vero- ja neuvontapalveluita. BDO:n pääkonttori sijaitsee Brysselissä.
BDO Oy
Suomen BDO-konsernilla on noin 200 työntekijää. BDO Suomen pääkonttori sijaitsee Lauttasaaressa, Helsingissä ja konsernin muut suuremmat toimistot Turussa, Tampereella, Jyväskylässä, Joensuussa sekä Oulussa. Yritys tarjoaa tilintarkastuksen lisäksi sisäisen tarkastuksen, julkishallinnon, IT-neuvonannon, johtamisen, verotuksen, taloushallinnon ja yritysjärjestelyjen asiantuntijapalveluita.
BDO osti enemmistön Audiator Oy:n osakekannasta Suomen Kuntaliitolta 29. marraskuuta 2012. JHTT-yhteisö BDO Audiator Oy on osa Suomen BDO-konsernia.
Ruhovaara
Ruhovaara on kylä Joensuun kaupungin itäosassa Pohjois-Karjalassa valtakunnan rajan tuntumassa noin 70 kilometriä Joensuun keskustasta ja noin 25 kilometriä Tuupovaaran kirkonkylästä kaakkoon. Osa kylästä luovutettiin Neuvostoliitolle 1944. Aikaisemmin Ruhovaara kuului Korpiselän kuntaan vuoteen 1946 asti ja sitten Tuupovaaran kuntaan vuoteen 2005 asti. Ruhovaaran naapurikyliä ovat muun muassa Mannervaara ja Syrjävaara.
Ruhovaaraan johtaa maantie Mannervaarasta seututie 500:lta. Tie johtaa valtakunnan rajalle ja sieltä edelleen Korpiselän tyhjillään olevaan kirkonkylään Venäjän puolelle. Nykyisin Ruhovaarassa toimii tilapäinen rajanylityspaikka, lähinnä puutavaraliikennettä varten.
Säveltäminen
Perinteinen kansanmusiikki ei ole sävellettyä, vaan toistuvan kollektiivisen improvisaation tulosta, joka on välittynyt perimätietona sukupolvelta toiselle. Kirjoitustaidon ja tallennustekniikan kehittyessä musiikin säveltäminen ja sävellyksen esittäminen eli tulkinta ovat eriytyneet kahdeksi erilliseksi luomisprosessiksi, jotka ovat usein kytköksissä toisiinsa vain tallennusvälineen, esim. nuotinnoksen kautta.
Säveltäminen on prosessina erittäin paljon sidoksissa teostyyppiin. Teoriassa kyseessä on vapaa luova luomisprosessi, jonka lopputuloksena syntyy toistettavissa ja tunnistettavissa oleva ääninä aistittava teos. Käytännössä kuitenkin eri teostyyppien luomiseksi on vakiintunut musiikin teoriaan ja perinteeseen sidoksissa olevia sääntöjä ja tapoja niin taide- kuin populaarimusiikissakin.
Säveltämiseen on olemassa monta tapaa. Erilaisia sävelmiä voi kuvitella vain mielessään, mutta niitä voi myös yrittää hyräillä, vihellellä, tapailla jonkin soittimen avulla tai kirjoittaa suoraan nuoteiksi. Usein lopullinen sävellys syntyy toiston ja improvisaation välisen vuoropuhelun tuloksena. Sävellyksen voi kirjoittaa nuotiksi tai partituuriksi, tai sitten sen voi esimerkiksi ainoastaan painaa mieleensä, nauhoittaa jollain soittimella ja syöttää tietokoneen musiikkiohjelmaan. Lahjakas säveltäjä voi kehittää säveltämistaitojaan opiskelemalla ja harjoittelemalla.
Kroatian presidentti
Kroatian presidentti on Kroatian valtionpäämies, joka valitaan viiden vuoden välein suoralla kansanvaalilla. Presidentti on muun muassa asevoimien ylipäällikkö ja voi hajottaa parlamentin pääministerin ehdotuksesta. Nykyinen presidentti on Zoran Milanović, joka on toiminut virassaan helmikuusta 2020 lähtien.
Vuorikiipeily
thumb|Vuorikiipeilijöitä nousemassa [[Mont Blancille.]] thumb|Vuorikiipeilijöitä laskeutumassa [[Aiguille du Midin rinnettä Ranskan Alpeilla.]] Vuorikiipeily on harrastus ja urheilulaji, jossa kiivetään vuoren rinteitä, seinämiä ja harjanteita pitkin. Tavoitteena on usein huippu, mutta se voi myös olla seinämän, harjanteen tai pilarin yläosa eli tietyn reitin nouseminen.
Vuorikiipeilijöiden tavoittelemia kilpailullisia saavutuksia ovat olleet Tärkeintä ovat kuitenkin kunkin omat tuntemukset, omat uudet saavutukset ja onnistumisen ilo riippumatta reittien yleisistä vaikeusasteista.
Ensimmäinen suomalainen vuorikiipeilijä oli Matti A. Jokinen. Ensimmäisinä suomalaisina Himalajan 8 000 metrin korkuisille vuorille yrittivät Harry Hakomäki ja Paavo Saarela nousten 1991 Karakorumilla 8 048 metrin korkuisella Broad Peak -vuorella 7 800 metrin korkeuteen. Tunnetuin nykyinen suomalainen Himalajan vuorikiipeilijä on Veikka Gustafsson. Maailman tunnetuin lienee Edmund Hillary, joka kävi ensimmäisenä Mount Everestillä.
Historia
Ranskalainen tiedemies Horace Bénédict de Saussure ideoi Mont Blanc -vuoren valloituksen luvaten siitä huomattavan palkinnon. Vuorikiteiden keräilijä, myöhemmin vuorioppaana toiminut Jacques Balmat sekä Chamonixin kylälääkäri Michel Paccard nousivat Länsi-Euroopan korkeimman vuoren huipulle 1786.
Alppien yli 4 000 metriä korkeille huipuille nousivat 1800-luvulla lähinnä englantilaiset, joilla oli apunaan sveitsiläisiä ja ranskalaisia vuorioppaita. Tämä vaihe huipentui Edward Whymperin johtamaan Matterhornin valloitukseen 1865.
Toisessa vaiheessa näille korkeille vuorille pyrittiin kiipeämään uusia entistä vaikeampia reittejä pitkin. 1800-luvulla yrityksissä kunnostautui erityisesti englantilainen Albert F. Mummery. Hän oli ensimmäisten joukossa kiipeämässä Himalajalle, mutta menetti henkensä 1895 yrittäessään nousta 8 125 metrin korkuiselle Nanga Parbatille.
1900-luvun alkupuolella saksalainen Hans Fiechtl kehitti Fiechtl-haan, jonka voi lyödä kiinni kallionhalkeamaan ja siten varmistaa etenemisen. Käyttämällä sitä tukipisteenä voitiin nousta entistä vaikeammille kohteille. Saksalainen Hans Dûlfer oli ensimmäisiä, joka kehitti köysitekniikkaa noustessaan 1910-luvulla Totenkirchl -länsiseinämän ja Fleischbank -itäseinämän, jotka ovat tunnettuja köysipoikkikuluistaan. Hänen nimiinsä on laitettu myös köyden varassa laskeutuminen kiertämällä köysi kulkemaan reiden alta poikki rinnan ja olkapään yli selkäpuolelle. Tekniikka oli käytössä aina 1970-luvulle asti, jolloin niin sanotun kahdeksikon ja Sticht-levyn (josta myöhemmin kehitetty tuubi eli ATC) sekä valjaiden avulla laskeutuminen sujui aikaisempaa selvästi helpommin ja turvallisemmin.
Saksalainen Emil Solleder vei 1920-luvulla uudet tekniikat yhä suuremmille seinämille. Hän nousi Dolomiiteilla Furchettan ja Civettan pohjoisseinämät sekä Sass Maor -itäseinämän. 1930-luvulla uusista ensinousuista käytiin jopa kilpailua, ja politiikkakin sekaantui toimintaan Adolf Hitlerin luvattua Berliinin olympialaisiin kultamitalit Eigerin 1 800 metriä korkean pohjoisseinämän nousijoille. Vuosikymmenen suuria nimiä olivat italialaiset Emilio Comici, jonka johdolla 1931 noustiin Cima Granden ulkoneva pohjoisseinämä käyttäen yritykseen huomattava määrä hakoja, sekä Riccardo Cassin, jonka vaativin ensinousu oli Grandes Jorasses Walker-pilari 1938, ja saksalainen Anderl Heckmair, jonka johdolla samana vuonna noustiin Eiger-pohjoisseinämä.
1930-luvun puolivälissä tehtiin tärkeä varustekeksintö, kun italialainen Vitale Bramani valmisti ensimmäiset kiipeilymonoihin kiinnitettävät kumiset nappulapohjat (Vibram). Siihen asti kiipeilijät olivat käyttäneet esimaastossa, lumessa ja jäällä liikkuessaan monoja, joiden pohjassa oli metalliset limaskit (Tricouni). Kallioisten osuuksien tullessa eteen oli jalkoihin vaihdettava kevyemmät kiipeilyjalkineet, joiden pohja oli valmistettu hampusta tai huovasta.
Englantilaiset olivat 1920-luvulla tehneet useita retkikuntia maailman korkeimmalle (8 848 m) vuorelle Mount Everestille. Pisimmälle pääsi E. F. Norton aina 8 570 metrin korkeuteen, ilman happilaitetta. Sama retkikunta päättyi siihen, kun George Mallory ja Andrew Irvine katosivat vuoren rinteelle viimeisessä yrityksessään. On mahdollista, että he kävivät vuoren huipulla asti. thumb|left|Kiipeämistä jäätiköllä. Vuosina 1929 ja 1931 saksalaiset yrittivät Paul Bauerin johdolla uskomattoman sitkeästi nousta 8 597 m korkealle Kangchenjungalle sen pitkää itäistä harjannetta myöten. Saksalaiset yrittivät useaan otteeseen myös Nanga Parbatille Willy Merklin johdolla. He kokivat Himalajan historian pahimmat takaiskut: vuonna 1934 moni kiipeilijä menetti henkensä, ja vuonna 1937 kokonainen leiri jäi jäävyöryn alle. Vuoren nousuhistoriasta oli tullut pelottava: kaikkiaan 31 kuollutta. 1930-luvulla amerikkalaiset yrittivät kahdesti Karakorumin korkeimmalle 8 611 metrin huipulle, mutta turhaan, eivätkä hekään välttyneet ihmismenetyksiltä. 1950 noustiin ensimmäisen kerran yli 8 000 metrin vuorelle, kun ranskalaiset Maurice Herzog ja Louis Lachenal nousivat Annapurnalle.
Sveitsiläisten retkikunta yritti keväällä ja syksyllä 1952 sitkeästi Mount Everestin valloitusta sen etelän puolista rinnettä (pohjoinen sivusta oli Kiinan sulkema), jolloin Raymond Lambert ja šerpa Tenzing Norkay olivat onnistumaisillaan noustuaan noin 8 600 metrin korkeuteen. Seuraavana keväänä englantilaiset järjestivät sotilaallisesti johdetun (eversti Sir John Hunt) suurretkikunnan, jolla oli käytössään tekniikan kehittämät uusimmat laitteet, kuten pitkät alumiinitikkaat. Kauan tavoitellulle huipulle nousivat 29. toukokuuta 1953 uusiseelantilainen Edmund Hillary ja šerpa Tensing.
Vuorikiipeilijät harjoittelivat tekemällä vuoristonousuja, mutta myös hiomalla tekniikkaansa ja kartuttamalla voimiaan kiipeilemällä pikku kallioilla ja isoilla kivillä ja lohkareilla. Tunnetuin tällaisista paikoista sijaitsee Ranskassa Fontainebleaun metsässä. Suomessa oli jo 1950-luvulla harjoittelupaikkana Taivaskallio. Tällainen kiipeilymuoto on nimeltään boulderointi ja kuuluu nykyisin osana kilpakiipeilyyn.
1950–1980-luvuilla varusteet kehittyivät isoin askelin. 1955 tuli Edelrid-tehtaalta ensimmäinen ydinmantteliköysi, 1960-luvun alussa Pierre Allain alumiiniset sulkurenkaat alkoivat korvata painavat ja heikot rautakarabiinit, ja 1970-luvulla kehitettiin valjaat, joihin kiipeilijöitä yhdistävä köysi kiinnitettiin siihen astisen rinnan ympärille sitomisen sijaan. Samoihin aikoihin tulivat käyttöön varmistuslaitteet, eikä köydellä varmistaminen enää tapahtunut kuten ennen kiertämällä köysi selän takaa ja pitämällä kummaltakin puolelta siitä käsin kiinni. Keksittiin kallion halkeamiin pantavat alumiiniset vaijerikiilat sekä hiukan myöhemmin jousitoimiset mekaaniset kiilauslaitteet (Friend, Camalot). Vibram-pohjaiset kiipeilykengät vaihtuivat kevyisiin jalkaa tiukasti myötäileviin kiipeilytossuihin, joiden pohja on sileää mustaa kumia.
Kun 1980-luvulla alkoi ilmestyä kiipeilyyn tarkoitettuja sisähalleja, jolloin tehokas ja ympärivuotinen harjoittelu tuli mahdolliseksi, alkoi kiipeilytekniikka ja -taito kehittyä pitkin harppauksin. 1970-luvulle asti oli normaalia kiivetessä käyttää hakoja ja kiiloja tukipisteinä ja otteina ja myös niin sanotussa teknisessä kiipeilyssä käytettävien jalkalenkkien kiinnityspisteinä. Alaa valtasi uusi kiipeilytyyli, täysin vapaa kiipeily (Red point, Rotpunkt). Siinä ei ollut kyse uudesta keksinnöstä, sillä vapaata kiipeilytyyliä oli sovellettu jo 1920-luvulla Saksan itäosassa Dresdenin lähellä olevilla Elbsandsteingebirge-kalliotorneilla. 1980-luvulla tuli kiipeilylajeihin mukaan myös uusi urheilumuoto kilpakiipeily.
Kun korkeissa vuoristoissa kaikki merkittävät huiput oli noustu, tuli muotiin niiden keräily. Alpeilla on pyritty nousemaan kaikki 4 000 metrin korkuiset vuoret. Termi Seitsemän huippua tarkoittaa kiipeämistä jokaisen maanosan korkeimmalle vuorelle. Vaativinta on ollut kaikkien yli 8 000 metrin korkuisten huippujen nousu Himalajalla eli niin sanottujen kasitonnisten nousu, jossa ensimmäisenä onnistui italialainen Reinhold Messner vuoteen 1986 mennessä.
Messner ja itävaltalainen Peter Habeler nousivat 1978 kokonaan happilaitetta käyttämättä Mount Everestille. Suomalainen Veikka Gustafsson onnistui siinä vuonna 1996.
Big Hits (High Tide and Green Grass)
Big Hits (High Tide and Green Grass) on The Rolling Stonesin vuonna 1966 julkaistu ensimmäinen virallinen kokoelma-albumi. Levy sisältää suurimmaksi osaksi yhtyeen siihenastisia hittisinglejä.
Albumi julkaistiin Britanniassa seitsemän kuukautta Yhdysvaltain julkaisun jälkeen. Yhdysvaltain julkaisu eroaa kappaleiltaan Britannian painoksesta ja siinä on myös erilainen kansi.
Vuonna 2002 Yhdysvaltain versio julkaistiin CD-versiona. Brittipainosta sen sijaan ei koskaan olla julkaistu CD-formaatissa.
Kappaleet
Kaikki kappaleet kirjoittaneet Mick Jagger ja Keith Richards ellei toisin mainita.
1. tammikuuta
1. tammikuuta on gregoriaanisen kalenterin mukaan vuoden ensimmäinen päivä. Vuodesta on jäljellä 364 päivää (karkausvuonna 365 päivää).
1. tammikuuta vietetään laajalti uudenvuodenpäivää. Suomessa 1. tammikuuta on virallinen vapaapäivä. Suomalaisen kalenterin mukaan kenelläkään ei ole virallista nimipäivää 1. tammikuuta.
Aiheesta muualla
Katso myös: kalenteri ~ 31. joulukuuta, 2. tammikuuta
Willie Colón
Colónilla on 11 Grammy-ehdokkuuta ja yksi palkinto. Hän on myös saanut Yalen yliopiston  Chubb fellowshipin, joka on yliopiston korkein tunnustus. Vuonna 1992 Colón pyrki Yhdysvaltojen kongressiin New Yorkin 17. vaalipiiristä. Colónilla on ollut ratkaiseva rooli monien latinomuusikoiden uran edistämisessä. Muun muassa Rubén Blades ja Héctor Lavoe ovat soittaneet Colónin yhtyeessä ja hän on tuottanut useita Celia Cruzin albumeita.
Colónin ensilevytys Futura-levy-yhtiölle nauhoitettiin vuonna 1967, mutta levyä ei julkaistu yhtiön konkurssiin vuoksi. Hän siirtyi levyttämään Fanialle, jossa levyiltä El Malo ja Guisando irrotetut singlet "Jazzy" ja "I Wish I Had a Watermelon" nousivat hiteiksi. Vuonna 1978 Colón valittiin Latin New Yorkin äänestyksessä vuoden muusikoksi, tuottajaksi ja vetopasunistiksi. Kolme vuotta myöhemmin hänet valittiin jälleen vuoden muusikoksi ja albumi Fantasmas vuoden albumiksi. Albumi Canciones del Solar de los Aburridos sai puolestaan Grammy-palkinnon vuonna 1982. Rubén Bladesin kanssa tehty albumi Siembra valittiin vuonna 2005 hakuteokseen 1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään.
1980-luvun lopussa Willie Colón perusti nuorien muusikoiden kanssa uuden yhtyeen Legal Alienin, jonka kanssa levytti albumit  Color Americano (1990) ja Honra y Cultura (1991).
Powerslave
Powerslave on heavy metal -yhtye Iron Maidenin viides studioalbumi. Se ilmestyi 1984 ja nousi Britannian albumilistan sijalle 2. Iron Maiden lähti albumin promootiokiertueelle World Slavery Tourille ja oli ensimmäinen länsimainen yhtye, joka kiersi Itä-Euroopassa.
Albumin kappaleista "Aces High" ja "2 Minutes to Midnight" julkaistiin singlet. "2 Minutes to Midnight" julkaistiin 18. elokuuta 1984, ja se nousi Britannian singlelistalla sijalle 11. Kaksi kuukautta albumin julkaisun jälkeen 3. marraskuuta ilmestynyt single "Aces High" nousi niin ikään Britannian singlelistalle, sijalle 20.
Albumin kanteen on kuvattu muinaista Egyptiä, vaikka ainoastaan seitsemännen kappaleen sanoitukset pääpiirteissään viittaavat kyseiseen aikakauteen. Bruce Dickinson kertoi haastattelussa, että Powerslavella on voimaa ja energiaa kuin livealbumilla.
Historia ja äänittäminen
left|thumb|200px|Steve Harris vuonna 2006. Powerslavea edelsi menestysalbumi Piece of Mind. Powerslave on yhtyeen ensimmäinen albumi, jota ei edeltänyt miehistönvaihdos. Levyllä soittaa siis sama kokoonpano kuin toukokuussa 1983 julkaistulla Piece of Mindilla. Pitkän World Piece Tour 83´ jälkeen yhtye piti hyvin ansaitun kuukauden loman jonka aikana akut ladattiin seuraavaa studioalbumia ja kiertuetta varten. Yhtye aloitti uuden materiaalin kirjoittamisen helmikuussa 1984. Albumi äänitettiin edeltäjänsä tavoin Bahaman Nassaussa Compass Point Studiosilla maalis-huhtikuun aikana. Yhtye teki toukokuussa miksaukset. Albumin tuotti ja miksasi Martin Birch. Virallisena valokuvaajana toimi Ross Halfin. Toisena kuvaajana oli Moshe Brakha. Steve Harris kirjoitti kappaleista neljä ja Bruce Dickinson neljä, joista kaksi yhteistyössä Adrian Smithin kanssa.
Kappaleiden taustoja ja sanoitukset
Kokonaisuudessaan albumin lähes kaikkia kappaleita yhdistää jollain tavalla historian eri tapahtumat.
Albumin avauskappale on Steve Harrisin säveltämä "Aces High", jonka aiheena on taistelu Britanniasta. Kappale on kuulunut yhtyeen konserttiohjelmistoon julkaisemisestaan saakka.
Bruce Dickinsonin ja Adrian Smithin säveltämää sodanvastaista "2 Minutes to Midnightia" on luonnehdittu "svengaavaksi". Nimi "Kaksi minuuttia keskiyöhön" on viittaus kylmän sodan aikaiseen Tuomiopäivän kelloon, ja erityisesti vuonna 1953 tapahtuneisiin Yhdysvaltojen ja Neuvostoliiton tahoillaan suorittamiin vetypommien koelatauksiin.
"Losfer Words (Big 'Orra)" on Harrisin säveltämä instrumentaalikappale.
Dickinsonin "Flash of the Blade" on miekkailuun perustuva kappale. Harrisin säveltämä, niin ikään kaksintaisteluihin viittaava kuusiminuuttinen kappale "The Duellists" on "rämäpäinen".
"Back in the Village" on Adrian Smithin ja Bruce Dickinsonin tekemä "uhoava teatraalinen" kappale, joka on löyhä jatko-osa The Number of the Beast -albumin "The Prisoner"-kappaleelle kierrättäen jälleen samannimisen televisiosarjan teemaa.
Albumin viimeinen kappale on kolmetoista minuuttia pitkä Harrisin säveltämä "Rime of the Ancient Mariner". Kappale perustuu Samuel Taylor Coleridgen samannimiseen runoon. Se oli pitkään Iron Maidenin uran pisin kappale, kunnes viisi minuuttia pidempi ”Empire of the Clouds” julkaistiin vuonna 2015 ilmestyneellä albumilla The Book of Souls. "Rime of the Ancient Mariner" perustuu Samuel Taylor Coleridgen 1700-luvulla kirjoittamaan runoon Vanhan merimiehen tarina. Kappale on monisäkeisen teoksen "mestarillinen kuvaus, josta tuli moniksi vuosiksi eteenpäin Iron Maidenin konserttien dramaattinen kulmakivi".
Kansikuva
Powerslaven kansikuva on useimmat Iron Maidenin levynkannet suunnitelleen Derek Riggsin maalaus. Sen teemana on muinainen Egypti aihetta käsittelevän nimikappaleen "Powerslaven" innoittamana, vaikka muut levyn kappaleet eivät mitenkään Egyptiin liitykään. Kannessa on kuvattuna valtava kultakärkinen pyramidi, jonka edustalla istuu hiekkakivisellä valtaistuimellaan sfinksi- ja Anubis-patsaiden ympäröimä yhtyeen maskottia Eddie the Headiä kuvaava faaraopatsas. Kannen yksityiskohdista voidaan löytää myös viittauksia muualle populaarikulttuuriin. Indiana Jones -viittauksena pidetään albumin kannessa kohtaa pyramidin seinässä, jossa lukee "Indiana Jones was here 1941". Teksti on näkyvissä kannen vasemmassa reunassa alhaalla ensimmäisen leijonan takana. Sen vieressä on piirros Mikki Hiirestä.
Julkaisu ja menestys
Powerslaven virallinen julkaisupäivä oli 3. syyskuuta 1984. Albumi sijoittui Britannian myyntitilastoissa toiseksi, Norjassa ja Suomessa neljänneksi, Ruotsissa viidenneksi, Saksassa yhdeksänneksi, Sveitsissä kymmenenneksi, Itävallassa sijalle 15, Yhdysvalloissa sijalle 21 ja Espanjassa sijalle 96. Albumin ensimmäinen single "2 Minutes to Midnight" sijoittui Britanniassa sijalle kaksitoista. Seuraava single "Aces High" ei sijoittautunut yhtä hyvin. Se sijoittui sijalle kaksikymmentä.
Albumin hyvä menestys ennakoi yhtyeen pisimmän kiertueen alkamista – World Slavery Tour kesti kolmetoista kuukautta. Yhtye soitti ensimmäisessä Rock in Rio -konsertissa Queenin kanssa 250 000 -henkisen yleisön edessä. Kiertue oli Bruce Dickinsonin mielestä yhtyeen paras kiertue mutta samalla myös rankin, sillä yhtyeen jäsenet olivat sen jälkeen uupuneita. 24. lokakuuta 1984 julkaistiin videotallenne Behind the Iron Curtain, joka sisältää kaksi live-esitystä ja kaksi musiikkivideota Powerslave-albumilta.
Arvostelut ja kunnianosoitukset
Allmusicin Greg Prato antoi albumille neljä tähteä viidestä ja sanoi, että "sävellykset tekivät albumista oikean heavy metal -saavutuksen". Korroosio-sivuston arvostelija Aki Nuopponen sanoi, että "maittava teema, musiikilliset ansiot ja tuotannolliset vahvuudet ovat kuitenkin mahtavan soitannan ja vokalisoinnin voimin sitä luokkaa, ettei albumia voi kerta kaikkiaan vähätellä lainkaan". RevelationZ-lehden arvostelussa sanottiin, että jokaisessa albumin kappaleissa on jotain. Arvostelussa sanottiin myös albumissa olleen hyvä kitara. Steve Harrisin mielestä Powerslave on "todella vahva levy".
Albumi pääsi sijalle yhdeksän Radio Rockin "100 kaikkien aikojen parasta rock -albumia" -äänestyksessä. Myös Metal-Rules.com nimesi albumin kuudenneksi parhaaksi heavy metal -albumiksi.
Kappaleista "2 Minutes to Midnight" ja "Flash of the Blade" tehtiin versiot vuonna 2008 tribuutti-CD:lle Maiden Heaven: A Tribute to Iron Maiden, jonka julkaisi Kerrang!.
Kiertue
World Slavery Tour -kiertueella kulissina oli Powerslaven kansikuva kolmiulotteisena. Konsertin lopussa kannessa esiintyvä Eddie syöksi tulta.
Bruce Dickinsonin mielestä World Slavery Tour oli yhtyeen paras show: "Se oli juuri oikeassa suhteessa kunnianhimoinen olematta kuitenkaan liian mahtipontinen ja pelkästään tekniikkaan rajoittautunut eikä se sisältänyt liikaa hydrauliikkaa ja ilmalla täytettäviä juttuja, kuten meidän myöhemmät lavarakennelmamme, joista kaikista olisi voinut vääntää Spinal Tap -tyylistä peruskamaa. World Slavery -kiertueella melkein kaikki – koko lavasysteemin esillepano valoja lukuun ottamatta – toteutettiin samalla tavoin kuin konserttisaleissa. Kaikki oli rakennettu laatikoista ja köysistä, ja kaksi tyyppiä oli vääntelemässä vipuja. Se oli todella yksinkertaista, aivan kuten näytelmässä. Sen olisi voinut pystyttää pieneen teatteriin tai suurelle areenalle ja se olisi aina näyttänyt yhtä suurenmoiselta".