cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Akseli Koskela
Elokuvissa
Edvin Laineen Täällä Pohjantähden alla -elokuvassa (1968) ja sen jatko-osassa Akseli ja Elina (1970) Akseli Koskelaa esittää Aarno Sulkanen. Timo Koivusalon vuosina 2009 ja 2010 ohjaamissa Täällä Pohjantähden alla -elokuvissa Akseli Koskelan roolissa on Ilkka Koivula. Akseli vilahtaa lyhyesti myös vuoden 2017 elokuvassa Tuntematon sotilas, ja häntä esittää Seppo Pääkkönen.
Željka Antunović
thumb|Željka Antunović Željka Antunović (s. 15. syyskuuta 1955 Virovitica) on kroatialainen poliitikko. Hän on toiminut maan sosiaalidemokraattisen puolueen tilapäisenä puoluejohtajana sen jälkeen, kun Ivica Račan erosi 11. huhtikuuta 2007. Račan kuoli munuaissyöpään 29. huhtikuuta.
Antunović on toiminut Kroatian parlamentin jäsenenä vuosina 1995–1999 ja jälleen vuodesta 2003. Hän toimi vuosina 2002–2003 maansa puolustusministerinä.
Kuuno Honkonen
pienoiskuva|Kuuno Honkonen (vasemmalla) [[Kesäolympialaiset 1948|Lontoon olympialaisissa 1948.]] Kuuno Ola Honkonen (1. maaliskuuta 1922 Pietarsaari – 9. heinäkuuta 1985 Tampere) oli suomalainen suurlähettiläs, korkeushyppääjä, voimistelunopettaja ja kansanedustaja (1958–1979). Hän toimi kymmenen vuotta eduskunnan sivistysvaliokunnan puheenjohtajana. Honkonen edusti Suomen kansan demokraattista liittoa (SKDL). Suomen kommunistisen puolueen jäseneksi hän liittyi vuonna 1950 ja oli aktiivinen toimija SKP:n Tampereen piirijärjestössä.
Hän kirjoitti ylioppilaaksi 1942. Honkonen sijoittui korkeushypyssä pronssille maailman nuorisofestivaaleilla Itä-Berliinissä 1951. Kalevan kisoista hänellä on kultaa 1947 ja pronssia 1948. Honkonen osallistui Lontoon olympialaisiin 1948 ja sijoittui korkeushypyssä 17:nneksi tuloksella 180 cm. Yleisurheilu-urallaan Honkonen edusti Pietarsaaren Intoa.
Hän kuului DDR:n tunnustamiskomitean hallitukseen ja oli vuosina 1962, 1968 ja 1978 yksi presidentin valitsijamiehistä. Honkonen toimi vuodesta 1979 Suomen Itä-Saksan-suurlähettiläänä.
Lisäksi Honkosella oli vuonna 1965 rooli elokuvassa Täällä alkaa seikkailu.
Aarno Sola
Aarno Sola (s. 1948) oli Kuusjoen viimeinen kunnanjohtaja ennen kuin Salon seudun kuntaliitos 2009 toteutui. Liitoksen jälkeen Sola toimi eläkkeelle jäämiseensä saakka muutosjohtajana uudessa Salon kaupungissa.
Loretta Young
Loretta Young (alk. Gretchen Michaela Young, 6. tammikuuta 1913 Salt Lake City, Utah – 12. elokuuta 2000 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen Oscar-palkittu näyttelijä, joka teki merkittävän uran niin elokuvissa kuin televisiossakin.
Hän aloitti uransa jo mykkäelokuvien parissa, ja ensimmäinen elokuva valmistui 1917 hänen ollessaan vasta neljävuotias. Vuodesta 1928 alkaen hän esiintyi nimellä Loretta Young. Young sai parhaan naispääosan Oscarin elokuvasta Farmarin tytär (1947), joka perustuu Hella Wuolijoen näytelmään. Vuosina 1953–1960 televisiossa esitettiin sarjaa The Loretta Young Show, joka oli suuri menestys.
Youngilla on kaksi tähteä Hollywood Walk of Famella, toinen elokuvaurasta ja toinen televisiourasta.
Thebe
Thebe on Jupiterin kuu. Se on Jupiterista katsottuna neljäs kuu. Kuu löydettiin 5. maaliskuuta 1979 Voyager 1 -luotaimen kuvista. Myöhemmin huomattiin, että se näkyi jo 27. helmikuuta 1979 otetuista kuvista.
Kuu on saanut nimensä kreikkalaisesta mytologiasta jokijumala Asopoksen tyttären mukaan.
Thebessä on kuun kokoon nähden 3–4 erittäin suurta törmäyskraatteria. Juuri muuta kuusta ei tiedetäkään.
Formion
Formion, Asopiuksen poika, oli ateenalainen sotapäällikkö ennen peloponnesolaissotaa ja sen aikana. Formion oli etevä laivaston komentaja, ja hän saavutti voiton peloponnesolaisia vastaan Naupaktoksen taistelussa vuonna 429 eaa. Vuonna 428 eaa. Formion johti armeijaa Akarnaniassa.
Formionin poika oli Asopius, joka kuoli 428 eaa. eikä siten edennyt sotilasuralla.
Tuorila
Tuorila voi tarkoittaa seuraavia:
Marjut Tynkkynen
Marjut Hannele Tynkkynen (s. 17. tammikuuta 1961 Mikkeli) on suomalainen harmonikkataiteilija.
Koulutus
Tynkkynen on opiskellut konserttiharmonikansoittoa muun muassa Matti Rantasen johdolla Sibelius-Akatemiassa sekä Mogens Ellegaardin oppilaana. Hän on suorittanut Sibelius-Akatemian diplomin vuonna 1984.
Ura
Kilpailuvoittoja Tynkkynen on saanut muun muassa Pohjoismaiden mestaruuskilpailuissa sekä Klingenthalin harmonikkakilpailuissa. Hänet valittiin Finland Festivalsin vuoden nuoreksi taiteilijaksi vuonna 1991. Konserttitoimintaa ja esiintymisiä on ollut useissa Euroopan maissa. Hän on myös soittanut kantaesityksiä muun muassa Kalevi Ahon ja Jouni Kaipaisen teoksista. Hänelle myönnettiin taiteilijaeläke vuonna 2020.
Israel Schur
thumb|200px|Israel Schur Israel-Jakob Schur (21. kesäkuuta 1879 Helsinki – 30. tammikuuta 1949 ) oli suomenjuutalainen uskonnonhistorioitsija, kansatieteilijä ja orientalisti, toimittaja, opettaja ja Suomen juutalaisyhteisön vaikuttaja. Hän perusti Helsingin ensimmäisen juutalaisen lehden ja oli Helsingin yliopiston ensimmäinen juutalainen humanistitutkija. Schur toimi myös heprean ja uskonnon opettajana sekä Helsingin juutalaisessa koulussa että yksityisesti.
Schurin isä Douw-Ber Schur oli tullut Valko-Venäjältä Suomeen ennen 1870-lukua ja toimi rabbina tai opettajana Helsingin juutalaisessa seurakunnassa. Israel Schurin arvellaan käyneen Helsingissä koulua, koska hän osasi ruotsia. Suomea hän ei osannut. Myöhemmin hän opiskeli Veržbolovin talmud-korkeakoulussa Liettuassa ja Königsbergin Albertus-yliopistossa Itä-Preussissa. Kun 1906 Helsinkiin perustettiin juutalainen koulu, Schur pyydettiin Veržbolovista sinne kieltenopettajaksi. Schur osasi hepreaa, jiddišiä, venäjää, ruotsia, saksaa, ranskaa ja englantia. Opettajana hänen lempinimensä oli Gandhi, koska hän muistutti suuresti M. K. Gandhia. Hän valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi vuoden opintojen jälkeen 1935.
Schurin puoliso oli Sarah Awtzin (k. 1961), ja heillä oli 1915 syntynyt poika Boris-Björn, joka kaatui talvisodassa 1940.
Schurin väitöskirja
Schur kirjoitti uskonnonhistorian ja kansatieteen alaan kuuluneen saksankielisen väitöskirjan Wesen und Motive der Beschneidung im Licht der alttestamentlichen Quellen und der Völkerkunde, joka käsitteli nimensä mukaisesti ympärileikkauksen olemusta ja vaikuttimia Vanhan testamentin lähteiden ja kansatieteen valossa. Esitarkastajat hyväksyivät väitöskirjan, ja väitöstilaisuus järjestettiin vuonna 1937. Helsingin yliopiston historiallis-kielitieteellinen osasto kuitenkin hylkäsi väitöskirjan. Hylkäämisen muodolliseksi syyksi esitettiin kielivirheet.
Helsingin yliopisto selvitti Schurin väitöskirjan tapauksen mahdollista kunnianpalautusta varten. Asian uudelleen tutkimista esitti Oulun yliopiston aate- ja oppihistorian professori Juha Manninen. Schurin tapaus nousi otsikoihin vuonna 2007, kun hänen elämäänsä tutkinut Simo Muir kirjoitti tapauksesta Historiallisessa Aikakauskirjassa. Muirin mukaan väitöskirjan hylkäämisen takana voi nähdä antisemitistisiä syitä. Muir lisäsi, että hylkäykseen saattoivat vaikuttaa taustalla myös monet muut tuon ajan tiedeyhteisön kiistat: kiistat oikeistolaisten teologien sekä liberaalien kirkko- ja uskontokriittisten westermarckilaisten välillä, ruotsin ja suomen kieliriidan sekä erilaiset henkilökiistat. Asiaa tutkineen työryhmän mielestä väitöskirja hylättiin tieteellisen laadun vuoksi eikä antisemitistisiä syitä ollut. Ainoastaan yksi kielentarkastuslausunto oli osittain juutalaisvastaisesti asenteellinen. Juha Manninen on myöhemmin käsitellyt myös väitöskirjan sisältöä, joka on uskonnolliselta kannalta sangen radikaali: ympärileikkaus tulkitaan uhriksi yön demoneille.
Daktylos
Daktylos voi viitata seuraaviin:
Bud Abbott
William Alexander ”Bud” Abbott (2. lokakuuta 1895 – 24. huhtikuuta 1974) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, koomikko ja tuottaja joka oli syntynyt Asbury Parkissa, New Jerseyssä. Hänet muistetaan parhaiten Abbott ja Costello -nimisen komediakaksikon toisena jäsenenä. Kaksikon toisena jäsenenä oli koomikko Lou Costello. Hänellä on kolme tähteä Hollywood Walk of Famella.
Abbott sairasti epilepsiaa, ja sai kaksi sydänkohtausta. Hän kuoli syöpään huhtikuussa 1974. Hänen ruumiinsa tuhkattiin ja tuhkat siroteltiin Tyyneenmereen.
Arno Albert von Hellens
Arno Albert von Hellens (6. marraskuuta 1909 Turku – 12. marraskuuta 1984 Turku) oli suomalainen kirurgi ja vapaaherra, joka sai professorin arvonimen.
Ivan Samoilovytš
thumb|Ivan Samoilovytš. Ivan Samoilovytš (k. 1690 Tobolsk, Venäjä) oli Ukrainan Kasakkahetmanaatin hetmani vuosina 1672–1687.
Hodorkivissa tuntemattomana ajankohtana syntynyt Samoilovytš palveli vuosina 1668–1672 Dneprin itäpuolisen Ukrainan hetmanina Venäjän suojeluksessa toimineen Demjan Mnohohrišnyin alaisuudessa. Mnohohrišnyin tultua syrjäytetyksi Konotopissa pidetty kasakoiden yleiskokous valitsi Samoilovytšin uudeksi hetmaniksi kesäkuussa 1672. Hän pyrki yhdistämään koko vanhan hetmanaatin alueen valtansa alle ja aloitti vuonna 1674 taistelun Dneprin länsipuolista Ukrainaa Osmanien valtakunnan suojeluksessa hallinnutta hetmani Petro Dorošenkoa vastaan, mikä johti Venäjän–Turkin sotaan. Samoilovytšista tuli koko Ukrainan hetmani, kun Dorošenko vuonna 1676 antautui hänelle. Samoilovytšin vastalauseista huolimatta Venäjä kuitenkin palautti vuoden 1686 ”ikuisessa rauhassa” Dneprin länsipuoliset alueet Puola-Liettualle.
Samoilovytšin valtakauden lopulla Ukraina alkoi vähitellen toipua raunioitumisen ajan sisäisestä alennustilasta. Hän pyrki kehittämään hetmanin asemaa entistä selvemmin perinnöllisen monarkin kaltaiseksi, mutta itsevaltainen hallinto sai monet kasakkaylimystöön kuuluneet kääntymään häntä vastaan. Venäjän–Turkin sodan yhteydessä vuoden 1687 Krimin-sotaretkellä kärsityt vastoinkäymiset saivat Venäjän antamaan tukensa Samoilovytšin vastaiselle salaliitolle. Juonen taustalla vaikutti Venäjän hovin tärkein neuvonantaja Vasili Golitsyn, joka oli Samoilovytšin vihamies. Kolomak-joen rannalla heinäkuussa 1687 kokoontuneessa kasakoiden yleiskokouksessa Samoilovytšia syytettiin väärinkäytöksistä ja maanpetoksellisesta yhteistyöstä Krimin kaanin kanssa, mikä oli todennäköisesti tekaistu syytös. Venäläiset vangitsivat hänet ja hänen seuraajakseen valittiin salajuoneen osallistunut kasakkakomentaja Ivan Mazepa. Samoilovytš karkotettiin Siperian Tobolskiin, jossa hän kuoli kolme vuotta myöhemmin.
Raimo Viitala
Raimo Ensio Viitala (10. heinäkuuta 1932 Turku – 16. lokakuuta 1991 Vammala) oli suomalainen taidemaalari, kuvataidetoimittaja ja taidekriitikko. Hän toimi Suomen kuvataideuutisten päätoimittajana ja Tyrvään Sanomien kuvataidetoimittajana. Lisäksi Viitala toimi kuvataideopettajana. Viitala pääsi taiteilijaeläkkeelle 1990.
Viitala opiskeli Turun Taideyhdistyksen piirustuskoulussa vuosina 1952–1955. Viitalan debyyttinäyttely oli Turussa vuonna 1956. Hän oli yksi turkulaisen Pro Arte 57 -taiteilijaryhmän perustajajäsenistä. Ryhmään kuuluivat turkulaistaiteilijat Alpo Jaakola, Olavi Vaarula, Max Salmi, Antti Lampisuo, Antti Nieminen ja Helge Stén. Uuden ryhmän ilmaisu oli läpileikkaus 1950-luvun lopulla vallinneista modernistisista taidesuunnista. Pro Arte 57 järjesti näyttelyitä vuosina 1957–1959. Viitala toimi myös Ryhmä 100 -ryhmässä vuodesta 1963.
Viitalan vanhemmat olivat taidemaalari Ensio Taneli Viitala ja parturikampaajayrittäjä Vilma Josefiina o.s. Toivonen. Hänen puolisonsa oli mielenterveydenhoitaja Ritva Anneli o.s. Perkiö.
Ritz
Ritz voi tarkoittaa seuraavia:
Erkki Raappana
Erkki Johannes Raappana (2. kesäkuuta 1893 Oulujoki – 14. syyskuuta 1962 Joensuu) oli suomalainen jääkärikenraalimajuri joka johti 14. divisioonan hyökkäystä Rukajärvelle vuonna 1941. Hänet tunnetaan myös nimellä Korpikenraali. Hän toi Suomelle myös viimeisen suuren torjuntavoiton Ilomantsissa vuoden 1944 elokuussa, jolloin hänen joukkonsa saarrostivat ja tuhosivat korpitaisteluissa kaksi puna-armeijan divisioonaa. Sotien jälkeen Raappana sai kuuden kuukauden tuomion avunannosta asekätkentään. Hän oli ainoa kenraalikuntaan kuulunut tuomittu.
Perhe ja koulutus
Raappanan vanhemmat olivat asianajaja Juho Raappana ja Maria Lovisa Stenius. Hänen isänsä Juho Raappana oli sanomalehti Kalevan perustaja ja lehden ensimmäinen päätoimittaja. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1920 Sylvia Margareta Ericssonin kanssa. Hän kävi kahdeksan luokkaa Oulun normaalilyseota ja sai päästötodistuksen samaisesta koulusta vuonna 1916. Lisäksi hän kävi Kemin yhteiskoulua ja Oulun reaalilyseota, jossa reputti ylioppilaskirjoituksissa syksyllä 1915. Hän jatkoi opintojaan yliopistossa vuonna 1919 ja liittyi Pohjois-Pohjalaiseen osakuntaan. Sotilasoppinsa hän sai Saksan sotakoulun B-kurssilla Libaussa vuonna 1917 ja Sotakorkeakoulun komentajakurssilla vuonna 1926.
Beata Rodas
Beata Rodas eli Paqpa (s. 22. maaliskuuta 1995 ) on suomalainen pelivideoita tekevä tubettaja. Rodas teki ensimmäisen videonsa vuonna 2015. Rodaksen YouTube-kanava Paqpa sisältää pääosin pelivideoita ja naisen näkökulmasta tehtyjä videobloggauksia.
Erkki Raappana
Jääkäri
left|thumb|300px|Jääkäripataljoonan ratsuosasto Libaussa syksyllä 1917. Etualalla luutnantti Sievert ja zugführer Ljungberg. Raappana osallistui Kuninkaallisen Preussin jääkäripataljoona 27:n riveissä Misse-joen, Riianlahden ja Aa-joen taisteluihin Venäjää vastaan.
Beata Rodas
Kanavan nimi Paqpa tulee Rodaksen isän Counter-Strike -nimimerkistä. Aluksi Rodas teki videoita kokkiopintojen ohessa. Valmistuttuaan hän alkoi tehdä videoita päätoimisesti, ja nykyään Rodas saa ansionsa kanavan mainostuloista. Kesäkuussa 2023 Paqpan Youtube-kanavalla oli yli 369 tuhatta tilaajaa ja yli 536 miljoonaa katselukertaa. Kanavan seuraajista suurin piirtein yhtä suuri osa on naisia ja miehiä. Kalevan mukaan Rodas oli vuonna 2020 yksi tunnistetuimmista suomalaisista tubettajista.
Tubettajana
Beata Rodas loi Youtube-tilinsä 3. syyskuuta 2011 ja julkaisi ensimmäisen videonsa 3. toukokuuta 2015. Hänen kanavansa suosituin video kesäkuussa 2023 on 13. marraskuuta 2018 julkaistu MAISTETAAN TEIDÄN INHOKKI HERKKUJA, jolla on yli kaksi miljoonaa katselukertaa. Ylen mukaan Beata Rodas on Suomen toiseksi suurituloisin tubettaja.
Erkki Raappana
Jääkäri
Luutnantiksi ylennetty Raappana saapui Vaasaan 25. helmikuuta 1918. Karjalankannaksella Raappana taisteli saksalaiseversti Eduard Ausfeldin armeijaryhmässä huhtikuussa. Ryhmän tehtävä oli edetä Kivennavan kautta Viipurin ja Pietarin väliselle radalle ja räjäyttää Raivolan seudulla olevat rautatiesillat.
Beata Rodas
Muut
Rodas on ääninäytellyt pääroolia elokuvassa Rumble: Monsterit kehässä. Hänen mukaansa se oli hänen ensimmäinen roolinsa ääninäyttelijänä.
Erkki Raappana
Jääkäri
Raappana siirrettiin sisällissodan jälkeen Karjalan ratsujääkärirykmentin 2. eskadroonan päälliköksi. Huhtikuussa 1919 hänet määrättiin Keski-Suomen rykmentin 1. konekiväärikomppanian päälliköksi ja hänet ylennettiin kapteeniksi. Syksyllä hän siirtyi Hämeenlinnaan Suojeluskunnan päällystökoulun johtajaksi.
Raappana suoritti ylioppilastutkinnon ja merkittiin Helsingin yliopiston kirjoihin. Hän liittyi Pohjois-Pohjalaiseen Osakuntaan. Vuoden 1920 syyskuussa Raappana nimitettiin Joensuun suojeluskuntapiirin päälliköksi. Raappanan kanssa Joensuuhun muutti myös tuore rouva Sylvia Toini Hilma Margaretha (o.s. Ericsson). Vuonna 1921 heille syntyi poika Ermo Juhani ja vuonna 1925 tyttö Sylvia Marjatta.
Talvisota ja välirauha
Suomessa käynnistettiin liikekannallepano ylimääräisten harjoitusten nimellä 7. – 11. lokakuuta 1939. Kohta talvisodan alkamisen jälkeen everstiksi ylennetty Raappana nimitettiin Pohjois-Karjalan ryhmän komentajaksi ja sai vastuun Lieksa–Kuhmo rintamaosan puolustuksesta. Raappana hankki upseereilleen omalla kustannuksellaan saksalaisen panssarikenraalin Erwin Rommelin teoksen Jalkaväki hyökkää.
Rauha solmittiin 12. maaliskuuta 1940. Välirauhan aikana Raappana toimi eversti Hjalmar Siilasvuon entisen 9. divisioonan ja myöhemmin Maaselän sotilasläänin komentajana. Talvisodan jälkeen perustettiin Kuhmon ja Lieksan alueelle 10. prikaati, jota käytettiin runkona vuoden 1941 kesäkuussa muodostettuun 14. divisioonaan, jonka komentajaksi Raappana määrättiin. 14. divisioona oli suoraan ylipäällikön alainen.
Jatkosodan alku: Rukajärven tie
3. heinäkuuta 1941 Raappana sai käskyn hyökätä. Repola vallattiin viiden päivän kuluttua. Seuraava tavoite oli Omelia, jonka Raappana valtasi 23. heinäkuuta päättyneissä mottitaisteluissa. Pääosa vastassa olevasta divisioonasta tuhottiin. Raappana nimitettiin Mannerheim-ristin ritariksi numero 3 3. elokuuta 1941 henkilökohtaisesta urhoollisuudesta ja tuloksellisista sotatoimista erittäin vaikeissa olosuhteissa. Raappanan divisioona eteni taistellen Ontrosenvaaran kautta Rukajärvelle ja Ontajoelle, jonne divisioona pääsi 13. syyskuuta. Raappana oli vain 70 kilometrin päässä Muurmannin radasta, kun eteneminen pysäytettiin ylipäällikön käskystä. Uudenvuodenaattona Raappana ylennettiin kenraalimajuriksi.
Asemasotavaihe
Päämaja teki usein tarkastusmatkoja joukko-osastoihin. Päämajassa puhuttiin usein Raappanasta, koska vierailu ns. Korpidivisioonassa sisälsi myös eränkäyntiä, metsästystä ja kalastusta. Divisioonassa vieraili säännöllisesti korkeita vieraita aina saksalaisia myöten. Vieraiden joukossa nähtiin marsalkan lisäksi kenraalit Viljo Tuompo, Aksel Airo, Ruben Lagus ja Saksan Wehrmachtin edustaja päämajassa, jalkaväenkenraali Waldemar Erfurth. Ylipäällikkö Gustaf Mannerheimin 75-vuotispäivänä divisioona lahjoitti Marskille metsästysmajan Repolan Lieksanjärvellä. Marski oli majalla useita päiviä Raappanan vieraana vuoden 1942 kesällä. Vuonna 1944 maja purettiin ja pystytettiin Lopen Punelianjärvelle.
Ilomantsin taistelut
Suomi saavutti jatkosodan viimeiset merkittävät voittonsa Ilomantsissa heinä-elokuun vaihteessa 1944. Puna-armeijan hyökkäykset Karjalankannaksella ja Aunuksessa olivat tuolloin jo rauhoittuneet. Mutta Ilomantsin suunnassa Neuvostoliiton 176. ja 289. divisioonat olivat edenneet huolestuttavan pitkälle. Hyökkäys uhkasi koko II armeijakunnan vasenta sivustaa.
Kenraalimajuri Raappana sai käskyn siirtyä Ilomantsiin ja perustaa Ryhmä Raappanan vihollisen lyömiseksi. Raappanalle alistettiin viivytystaistelua käyvät 21. jalkaväkiprikaati ja Rajavartiopataljoona 3 sekä täydennyksenä Karjalankannakselta siirretty Ratsuväkiprikaati (Rv.Pr). Lisäksi Raappana päätti käyttää osia omasta divisioonastaan everstiluutnantti Väinö Partisen johdolla. Raappana tunsi alueen kuin omat taskunsa ja antoi vihollisen 289. divisioonan edetä Kuolismaalta Ilomantsiin johtavaa tietä pitkin kapealle Konnukkajärven kannakselle, johon se pysäytettiin. Samanaikaisesti divisioonan selustayhteydet katkaistiin Luovejoella. Perässä tuleva 176. divisioona saarrettiin siten, että Partisen osasto P katkaisi venäläisten pakotien hyökkäämällä pohjoisesta.
Vihollinen lähetti motitettujen divisiooniensa avuksi merijalkaväkeä, mutta turhaan. 9. elokuuta mennessä ryhmä Raappana oli tuhonnut 289. divisioonan miltei kokonaan. 176. divisioonan osa onnistui murtautumaan itään. Merijalkaväen pataljoonat kärsivät huomattavia tappioita. Taistelulla oli suuri merkitys psykologisesti, olihan juuri jouduttu luovuttamaan Aunus ja Karjalankannas puna-armeijan painostuksen edessä. Raappanalle esitettiin näistä taisteluista Mannerheim-ristiä toisen kerran, mutta ylipäällikkö ei hyväksynyt tätä esitystä. Ei ole syytä väheksyä vihollista, sillä se murtautui moteista ulos – tosin jättäen raskaan kalustonsa sinne. Puna-armeija oli ottanut suomalaisilta oppia pitkän sodan kuluessa. Tosin miehistöhukkakin oli huomattava. Sodan jälkeen valvontakomissio painosti Suomen johtoa ja Raappana passitettiin eläkkeelle.
Aikamiehet
Aikamiehet on vuonna 1964 perustettu, viihdemusiikkia esittävä mieskuoro. Se syntyi muusikko Martti Jäppilän (1900–1967) ajatuksesta koota iskelmiä laulava iso mieskuoro. Jäppilä ja Erkki Planting kokosivat ympärilleen 13-miehisen kuoron, joka jo perustamisvuotenaan levytti tunnetuimman kappaleensa "Iltatuulen viesti" (säv. ja san. Martti Jäppilä). Kappaleella Aikamiehiä säesti Dallapé-orkesteri George de Godzinskyn johdolla. Ensimmäisen – sittemmin täysin unohdetun – levytyksen "Iltatuulen viestistä" oli tehnyt Matti Kanto Masan Harmonikkaorkesterin säestämänä yli kymmenen vuotta aikaisemmin.
Kesällä 1967 "Iltatuulen viesti" alkoi herättää huomiota Yleisradion Kahdeksan kärjessä -ohjelmassa. Levy nousi ykköseksi ohi neljä kuukautta kärjessä olleen Martti "Huuhaa" Innasen kappaleen "Elsa, kohtalon lapsi". Heinäkuussa "Iltatuulen viesti" oli jo Suomen myydyin levy. Radion uudella vuoden 1968 alusta startanneella Lista-ohjelmalla se pysytteli yli 90 viikkoa, tosin koskaan ykköstilaa saavuttamatta. "Iltatuulen viestiä" myytiin kaikkiaan yli 30 000 kappaletta ja se on Suomessa kaikkien aikojen 20 myydyimmän singlen joukossa.
Aikamiesten kokoonpano on vaihdellut paljon vuosien varrella, mutta se on edelleen toiminnassa. Alkuperäisjäseniä ei ole enää mukana. Laila Kinnusen isoveli Raimo Kinnunen oli yksi alkuperäisen kokoonpanon laulajista. Toisen kultalevyn Aikamiehet saivat laulettuaan Dannyn taustalla vuonna 1992 kappaleella "Tämä taivas, tämä maa". Vuonna 1972 rekisteröitiin yhdistys Lauluyhtye Aikamiehet ry, joka muutettiin vuonna 2003 Aikamiehet ry:ksi.
Bjurholmin piiri
Bjurholmin piiri sijaitsee Bjurholmin kunnassa Ruotsissa. Piiri kattaa koko kunnan ja sen väkiluku on.
Brasidas
Brasidas (kuoli 422 eaa.) oli spartalainen sotapäällikkö Peloponnesolaissodan aikana. Brasidas oli luultavasti vuoden 430 eaa. eponymi efori. Hän kunnostautui triarkkina Pyloksen taistelussa. Vuonna 424 eaa. Brasidas johti joukkoja Traakiassa. Hän kuoli Amfipoliin taistelussa vuonna 422 eaa.
Ljudski vrt
Ljudski vrt on jalkapallostadion, joka sijaitsee Mariborin kaupungissa Sloveniassa. Stadion avattiin käyttöön 12. heinäkuuta 1952, mutta sitä on kunnostettu ja laajennettu useaan otteseen vuosien varrella. Sen nykyinen yleisökapasiteetti on 12 994.
Stadion toimii jalkapalloseura NK Mariborin kotikenttänä. Myös Slovenian jalkapallomaajoukkue pelaa stadionilla maaotteluita.
Ranskan kansalliskokous
Ranskan kansalliskokous (Assemblée nationale) on Ranskan vuoden 1958 perustuslain mukaisesti maan parlamentin alahuone, joka valitaan suoralla kansanvaalilla. Kansalliskokous kokoontuu Palais Bourbonissa, Pariisissa.
Taustaa
Ranskan historiassa on useasti toiminut kansalliskokoukseksi nimitetty poliittinen organisaatio.
Valinta
Kaikki kansalliskokouksen 577 edustavaa valitaan yleiseen äänioikeuteen perustuvilla vaaleilla, jotka perustuvat enemmistövaaliin sekä vaalipiireissä toimitettavaan kahteen äänestyskierrokseen. Vaalikausi on viiden vuoden mittainen, jos kansalliskokousta ei tasavallan presidentti sitä ennen hajota. Vaalipiirit koostuvat noin 100 000 asukkaan yksiköistä. Harvaan asutun maaseudun ja taajasti asuttujen kaupunki vaalipiirien välillä vallitsee kuitenkin voimakas eriarvoisuus, sillä maaseudulla tulee ehdokas valituksi pienemmällä äänimäärällä kuin suurissa asutuskeskuksissa.
Kahden vaalikierroksen järjestelmässä edustaja tulee valituksi ensimmäisellä äänestyskierroksella, jos hän saa enemmistön eli yli 50 % annetuista äänistä ja yli 25 % kaikkien äänioikeutettujen äänimäärästä. Toiselle kierrokselle pääsevät vain ehdokkaat, jotka ovat saaneet vähintään 12,5 % kaikkien äänioikeutettujen äänistä. Näin ranskalaisessa järjestelmässä myös nukkuvien puolueella on melkoinen merkitys. Toisella kierroksella tulee valituksi ehdokas, joka on saanut eniten ääniä, vaikka hän ei saisikaan enemmistöä annetuista äänistä. Jokaisella ehdokkaalla on myös sijaisehdokas, joka tarvittaessa tulee varsinaisen ehdokkaan tilalle. Näin käy jos valitusta edustajasta tulee esimerkiksi ministeri.
Perustuslain muutos 10. heinäkuuta 1985 muutti enemmistövaalin suhteelliseksi, ja tällöin vaalipiirinä oli departementti, jossa ehdokaslistalle oli asetettu viiden prosentin äänikynnys. Vuoden 1986 vaaleissa Ranskan kansalliskokous saikin uuden enemmistön, joka palautti äänestyskäytännön uudelleen takaisin vanhaan enemmistövaaliin. Poliittisiin ajatuksiin on kuitenkin jäänyt elämään muutos vaalitavasta, ja eräänlainen sekajärjestelmä on ollut usein esillä.
Nykyisin, vuodesta 1986 lähtien, valitaan 570 edustajaa Ranskan departementeistä sekä viisi edustajaa merentakaisista yhteisöistä (kaksi Ranskan Polynesiasta, yksi Wallis- ja Futunasaarilta, yksi Saint-Pierre ja Miquelonista ja yksi Mayottesta) sekä kaksi edustajaa Uudesta-Kaledoniasta.
Hallituksen kontrollointi
Hallitus on toimistaan tilivelvollinen kansalliskokoukselle eli hallituksen tulee nauttia kansalliskokouksen enemmistön luottamusta. Kansanedustajat, vähintään 58, voivat yhdessä allekirjoittaa epäluottamuslauseen hallitukselle. Asiasta äänestetään ja hallituksen on saatava taakseen ehdoton enemmistö eli puolet kaikista kansanedustajista. Jos hallitus on saanut epäluottamuslauseen, niin pääministerin on jätettävä eronpyyntönsä tasavallan presidentille, jonka on se tällöin hyväksyttävä.
Kansalliskokouksen hajottaminen
Tasavallan presidentti voi hajottaa kansalliskokouksen ja määrätä uudet vaalit järjestäviksi. Viiden tasavallan historiassa Tasavallan presidentti on käyttänyt tätä oikeuttaan viisi kertaa.
Kun kansalliskokous toimii yhdessä senaatin kanssa, niin tällöin se kokoontuu Versaillesin linnassa ja kyseessä on tällöin kongressi ja sen tehtävänä on perustuslain muutosten tekeminen. Toinen tapa muuttaa perustuslakia on kansanäänestys.
Edustajan etuudet
Kansalliskokouksen jäsen saa apua tehtäviinsä liittyvän materiaalin ja talousasioiden järjestämiseksi: hänen palkkansa (vuonna 2007) on 6 897,74 euroa kuukaudessa. Hänelle suoritetaan myös edustuskuluja 6 228 euroa kuukaudessa. Lisäksi hänelle on mahdollisuus palkat jopa viisi avustajaa ja heidän käyttöönsä on varattu 8 877 euroa kuukaudessa. Nämä kaikki ovat ranskalaiseen tapaan nettotuloja, siis verojen vähennysten jälkeen.
Perustuslain 26. artiklan mukaisesti sekä kansalliskokoukset että senaatin jäsenet nauttivat työssään parlamentaarista koskemattomuutta.
Toimintamuodot
Ennen lakiesityksen yleiskäsittelyä, joko hallitukset tai yksittäisten edustajien esitykset, lähetetään erikoisvaliokuntaan, joita on kuusi vakinaista:
Lisäksi kansalliskokouksella on kaksi erikoisvaliokuntaa:
Metallitotuus
Metallitotuus on Teräsbetonin esikoisalbumi. Se on julkaistu huhtikuussa 2005. Levyllä lauletaan sankaruudesta ja mystiikasta. Levyltä on julkaistu neljä singleä: ”Taivas lyö tulta”, ”Orjatar”, ”Vahva kuin metalli” ja ”Metallisydän” (vain internetistä ostettavana). Levyltä löytyy myös kaksi hidasta kappaletta, ”Metallisydän” ja ”Maljanne nostakaa”. Levy oli julkaisunsa jälkeen 29 viikkoa peräkkäin Suomen virallisella albumilistalla.
Levy sai Emma-gaalassa Metalli-albumi -palkinnon vuonna 2005. Albumi saavutii platinalevyn rajan julkaisuvuotenaan.
Kokoonpano
+
Jornal de Angola
thumb|Jornal de Angolan logo. Jornal de Angola on Angolassa päivittäin julkaistava sanomalehti. Lehden uutiset ovat portugaliksi.
Harmaahome
Harmaahome (Botrytis cinerea, syn. Botryotinia fuckeliana) on yleinen kasveihin tarttuva sienitauti. Laji on sama kuin viininviljelyssä käytettävä jalohome.
Harmaahome luetaan kotelosieniin. Tarkemmin laji on luokiteltu levysieniin. Suvullinen muoto tunnettiin aiemmin nimellä Botrytis fuckeliana, mutta nykyään lajista käytetään suvuttoman muodon nimeä Botrytis cinerea. Harmaahome säilyy kosteissa oloissa erityisinä inaktiivisina rihmastopahkoina samoin kuin sukulaisensa homepahkasieni (Sclerotinia sclerotiorum). Harmaahome on tyypillinen haavaloinen, eli se tarttuu erityisesti kasvin vioittuneisiin kohtiin. Se ilmenee aluksi valkoisina homepisteinä, jotka muuttuvat pian harmaiksi. Pinta on nukkamainen. Tartunta lähtee usein liikkeelle vahingoittuneesta kasvikudoksesta, mutta se voi saastuttaa myös tervettä solukkoa. Tauti aiheuttaa hedelmän tai marjan pehmenemisen ja lopulta mätänemisen. Harmaahome pitää kosteudesta ja varjoisasta paikasta. Erittäin suosiollista harmaahomeen leviämiselle ovat yli 10 asteen yölämpötilat.
Harmaahome on yleinen varsinkin puutarhamansikalla. Esimerkiksi mansikasta on kehitetty homeenkestäviä lajikkeita. Harmaahome saastuttaa myös varsin muunalaisia kasveja, kuten rypsiä ja porkkanaa, sekä jopa puuvartisia kasveja, kuten herukoita.
Marjojen ummehtunut homeenmaku ei johdu toksiineista, sillä harmaahome ei tuota niitä lainkaan. Näin ollen marjat eivät ole ihmiselle syötynä vaarallisia, joskin ne ovat pahanmakuisia.
Harmaahometta torjutaan kemiallisesti hyvää viljelyhygieniaa noudattaen, ja myös biologisia torjuntamenetelmiä on kokeiltu menestyksekkäästi esimerkiksi Gliocladium catenulatum -sienen rihmastoa ja itiöitä hyödyntäen. Vioittuneet hedelmät olisi syytä poistaa erottelemalla, sillä harmaahome leviää nopeasti saastuneista hedelmistä terveisiin. Kemiallinen torjunta suoritetaan heti ensimmäisten oireiden ilmenemisen jälkeen. Kemiallisen torjunnan ongelmana on se, että epäspesifit rikki- tai kuparipitoiset ympäristömyrkyt ovat yleensä vaarallisia koko ympäristölle, myös ihmiselle. Biologiset kasvinsuojeluaineet ovat taudinaiheuttajassa loisivia mikrobeja. Sienten torjunta-aineista käytetään nimitystä fungisidi.
Elinkierto
Harmaahome talvehtii suvullisena muotona, talvi-itiöinä (engl. sclerotia). Keväällä infektiokierto alkaa, kun lämpötila ja kosteus ovat sienelle suotuisat. Talvi-itiöt itävät rihmastoksi, johon muodostuu kuromaitiöitä.
Kuromaitiöt ovat sienen infektiokykyinen muoto. Päästessään isäntäkasvin pinnalle ne tuottavat entsyymejä, jotka heikentävät kasvin kutikulaa. Kuromaitiö kasvattaa rihman, joka tunkeutuu kasvin kutikulan läpi kohti soluseinää ja puhkaisee sen. Päästyään kosketuksiin kasvisolun ravintoainevarantoihin sieni hyödyntää niitä omaan kasvuunsa ja tuottaa lisää infektiokykyisiä kuromaitiöitä, jotka näkyvät kasvin pinnalla harmaahomeelle tunnusomaisena ​harmaana, samettimaisena kerroksena. Tämän suvuttoman lisääntymiskierron kautta Botrytis cinerea voi tartuttaa isäntäkasvin solukoita useita kertoja kasvukauden aikana.
Kasvukauden loppupuolella ja sään kylmetessä Botrytis cinerea tuottaa talvi-itiöitä, jotka säilyvät ​maaperässä ja pudonneissa kasvinosissa seuraavaan kevääseen, jolloin ne aloittavat jälleen uuden infektiokierron.left|thumb|220px|Harmaahomeen suvuttomia kuromaitiöitä
Sulkaripsimonni
Sulkaripsimonni (Synodontis eupterus) on ripsimonnien heimoon kuuluva kala, jota pidetään myös akvaarioissa.
Ulkonäkö ja koko
Sulkaripsimonnin pohjaväri on ruskea, ja siinä on tummempia pilkkuja. Viikset ovat lähes mustat, ja evissä ruodot ovat tummemmat kuin niiden välissä olevat osat.
Aikuisen kalan tyypillinen pituus on noin 16 cm. Suurimmillaan kala voi kasvaa 30 cm pitkäksi.
Elinympäristö
Sulkaripsimonnit elävät Afrikan keskiosissa. Sitä tavataan Valkoisessa Niilissä, Volta- ja Niger-jokien sekä Tšadjärven vesistöissä.
Stupino
Stupino on kaupunki Moskovan alueella Venäjällä. Se sijaitsee Okajoen pohjoispuolella 110 kilometriä Moskovasta etelään. Kaupunki on Stupinon piirin keskus. Sen kautta kulkee Moskovan ja Paveletsin välinen rautatie, länsipuolelta sen ohittaa M4-valtatie. Asukkaita on 66 942 henkeä (vuonna 2010).
Historiaa
1500-luvun alussa syntyi Stupinskajan kylä, joka kuului lähellä sijaitsevalle Belopesotskin kolminaisuuden luostarille. 1400-luvun lopussa perustettu luostari toimi 1600-luvulle saakka Moskovan ja Kaširan ruhtinaskuntien tärkeänä linnoituksena tataarien hyökkäyksiä vastaan. Luostarin lähelle syntyi Belopesotskajan esikaupunki, joka nykyään kuuluu Stupinon kaupunkiin.
thumb|left|210px|Stupinon rautatieasema 1800–1900-lukujen vaihteessa Stupinskajan kautta rakennettiin Paveletsin rautatie. Vuonna 1932 kylän lähelle alettiin rakentaa suurta sähköveturitehdasta, joka vuonna 1936 muunnettiin metallitehtaaksi. Vuonna 1934 tehtaan asutus ja Stupinskajan kylä yhdistettiin Elektrovozin taajamaksi, josta vuonna 1938 tuli Stupinon kaupunki.
Vuodesta 1939 lähtien Stupino oli suljettu kaupunki. Kylmän sodan aikana merkittävin teollisuudenala oli aseteollisuus. Viisi kilometriä keskustan itäpuolella sijaitsevalla Stupinon lentoasemalla toimi myös ilmapuolustuksen kuljetuskoneiden lentotukikohta.
Kaupunki nykyään, nähtävyyksiä
Nykyään Stupinossa on metalli- ja koneenrakennus-, elintarvike-, rakennusmateriaali- ja kemian teollisuutta. Huomattavin nähtävyys on kaupungin etelälaidalla Okajoen mutkassa sijaitseva Belopesotskin luostari, jossa on mm. 1600-luvun lopussa rakennettu Pyhän kolminaisuuden katedraali, 1500-luvun ruokasali, johon liittyy klassistinen Pyhän Sergein kirkko (1804), empiretyylinen Pyhän Johanneksen kirkko (1800-luvun alku) ja vuonna 1578 rakennettu Pyhän Nikolaoksen porttikirkko. Luostaria ympäröivät muurit 1600-luvun lopussa rakennettuine neliskulmaisine ja 1800-luvulta peräisin olevine pyöreine torneineen.
Neorealismi
Neorealismi tarkoittaa 1940- ja 1950-luvuilla vallinnutta italialaisen elokuvataiteen ja kirjallisuuden suuntausta.
Neorealistinen elokuva
Neorealismin elokuvat olivat yhteiskuntakriittisiä, ja niiden aihepiiri liikkui sodassa ja ihmisen arjessa. Merkittävimpiä suuntauksen ohjaajia olivat Luchino Visconti, Roberto Rossellini ja Vittorio de Sica. Käsikirjoittajista merkittävin oli Cesare Zavattini. Sanaa ”neorealismi” on käyttänyt jo vuonna 1928 Umberto Barbaro neuvostoliittolaisen elokuvan ja kirjallisuuden luonnehdinnassa. Italiassa ensimmäinen neorealistisena pidettävä elokuva oli Viscontin Ossessione (1943, Riivaajat), joka sai Benito Mussolinin hermostumaan. Fasistit tuhosivat sen negatiivit, mutta Viscontilla oli kopio.
Neorealistinen kirjallisuus
Kirjallisuudessa Italian neorealismi sai vaikutteita yhdysvaltalaisesta kirjallisuudesta. Sen näkyvimpiä edustajia ovat Italo Calvino uransa alussa, Alberto Moravia, Cesare Pavese, Elio Vittorini ja Vasco Pratolini.
Lähteet
Neorealism
Bob Riley
Robert Renfroe ”Bob” Riley (s. 3. lokakuuta 1944 Ashland, Alabama) on Yhdysvaltain republikaanisen puolueen poliitikko ja Alabaman osavaltion 52. kuvernööri. Hän toimi osavaltion kuvernöörinä tammikuusta 2003 tammikuuhun 2011, mitä ennen hän toimi vuosina 1997–2003 Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsenenä. Alkuperäiseltä ammatiltaan hän on autokauppias ja kiinteistövälittäjä.
Riley tunnetaan vuonna 2003 esittämästään verotusjärjestelmän muutoksesta, joka olisi lisännyt rikkaiden verotaakkaa. Hän perusteli muutosta sillä, että osavaltion nykyinen järjestelmä on epäoikeudenmukainen köyhiä kohtaan, mutta lakiesitys tyrmättiin seuranneessa kansanäänestyksessä kahden kolmasosan enemmistöllä.
Riley on naimisissa ja hänellä on neljä lasta.
Tiësto
Tiësto (oik. Tijs Michiel Verwest, s. 17. tammikuuta 1969 Breda, Alankomaat) on hollantilainen DJ ja tuottaja. Hän on yksi maailman tunnetuimmista trancea soittavista muusikoista. Nykypäivänä hänen musiikkinsa on ajautunut pois trancesta kohti kaupallisempaa housea sekä eksperimentaalisempaa EDM:ää. Nimi Tiësto on muunnos hänen lapsuuden lempinimestään.
Toivo (nimi)
Tiettävästi Toivoa käytettiin ensimmäisen kerran etunimenä vuonna 1849, mutta se on ollut käytössä sukunimenä erilaisine muunnelmineen jo keskiajalta lähtien.
Tiësto
Tiëston suosio nousi voimakkaasti 1990-luvun lopulla, jolloin myös ilmestyivät hänen ensimmäiset julkaisunsa. Hänen läpimurtokappaleensa oli Deleriumin "Silence"-kappaleen remix.
Toivo (nimi)
Toivo voi kuvata vanhempien toivoneen saamaansa lasta, mutta se on voinut lähteä 1. Korinttilaiskirjeen kolmen hyveen ryhmästä (usko, toivo, rakkaus). Kolmikon Usko, Toivo ja Lempi esikuvana oli venäjän vastaava nimiraita Vera, Nadesda, Ljubov. Lisäksi Toivo on mahdollisesti kuvastanut parempien aikojen toivoa ja sortovuosien sekä kansallisen heräämisen aikoina Suomen ja sen kansan valoisaa tulevaisuutta.
Tiësto
Ura
Verwest kiinnostui musiikista ollessaan 12-vuotias. 14-vuotiaana hän toimi DJ:nä koulun juhlissa. Ammattilainen Verwstistä tuli vuosien 1985 ja 1994 välillä, jolloin pääsi soittamaan hollantilaisiin yökerhoihin.
Toivo (nimi)
Nimi yleistyi käytössä jo varhain ja muotinimi siitä tuli 1900–1920-luvuilla. Toivo kulkeutui Suomesta 1930-luvun alussa Viroon, jossa siitä tuli myös suosittu. Toivon ja Topiaksen kutsumamuodot ovat sekoittuneet, joten Toivo-nimisiä on kutsuttu muun muassa nimillä Topias ja Topi.
Tiësto
Ura
Tiësto esiintyi vuoden 2004 kesäolympialaisten avajaisjuhlissa. Hänen siellä soittamansa kappaleet julkaistiin Parade of the Athletes ja Parade of the Athletes Unmixed -albumien muodossa syyskuussa 2004. Tiësto on myös remixannut HIM-yhtyeen laulun "Love, The Hardest Way". Laulu löytyy HIM:in SWRMXS-levyltä.
Toivo (nimi)
Suomen almanakassa Toivo on ollut vuodesta 1908 lähtien. Vuoden 2019 loppuun mennessä Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan Toivo-nimen on saanut 56 597 miestä ja muutama nainen. Nimi on yleinen varsinkin 1900-luvun alkupuolella syntyneillä.
Tiësto
Palkinnot
Tiësto on voittanut monia palkintoja, kuten hollantilaisen TMF-palkinnon vuonna 2002, Ison-Britannian Dance Star -palkinnon, ja hänet on myös valittu Ibizan parhaaksi DJ:ksi.
Haastattelut
Tiëstolta kysyttiin Djvibe-sivuston Graham Robinsonin laatimassa haastattelussa hänen muista artistinimistään, joita on ollut vuosien varrella paljon. Hän myönsi, että niitä on ollut ja kertoi työskentelevänsä nykypäivänäkin muutamalla toisella artistinimellä, mutta hän piti nimet salassa. DJ Orionin tekemässä puhelinhaastattelussa YleX:n Tiistain tanssi-illassa 13.10.2009 Tiësto totesi olevansa kyllästynyt trancemusiikin tekemiseen.
Yksityiselämä
Tiësto avioitui vuoden 2019 syyskuussa Utahissa sijaitsevalla aavikolla häntä 27 vuotta nuoremman Annika Backesin kanssa. He olivat seurustelleet sitä ennen viisi vuotta. Keväällä 2020 pari ilmoitti odottavansa esikoistaan.
Miksauskokoelmat
Club Life
In Search Of Sunrise
Magik
Muut
Toivo (nimi)
Virossa Toivo oli 1.1.2020 tilanteen mukaan nimenä 2031 miehellä, ja se on 85:nneksi yleisin miehen nimi.
Werner Best
thumb|Tanskan pääministeri [[Erik Scavenius (vasemmalla) ja Werner Best]] Karl Rudolf Werner Best (10. heinäkuuta 1903 Darmstadt, Hessen, Saksa – 23. kesäkuuta 1989 Mülheim, Nordrhein-Westfalen, Saksa) oli saksalainen oikeustieteen tohtori, ja SS-Obergruppenführer.
Best liittyi SS:ään Saksan kansallissosialistisen työväenpuolueen valtaannousun jälkeen 1933. Best joutui erimielisyyksiin Reinhard Heydrichin kanssa RSHA-virastoa koskevista linjauksista 1938. Hän palveli vallatussa Ranskassa 1940–1942, siirtyi sitten Saksan valtakunnan täysivaltaiseksi edustajaksi Tanskan protektoraattiin, sen jälkeen hänestä tuli Tanskan valtakunnankomissariaatin valtakunnankomissaari.
Sodan jälkeen Best sai Tanskassa kuolemantuomion, mutta hänet armahdettiin ja vapautettiin 1951.
Nordmalingin piiri
Nordmalingin piiri sijaitsee Nordmalingin kunnassa Ruotsissa. Piiri kattaa koko kunnan ja sen väkiluku on.
Eleanor Powell
Eleanor Torrey Powell (21. marraskuuta 1912 Springfield, Massachusetts – 11. helmikuuta 1982 Beverly Hills, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja tanssija. Powell muistetaan 30- ja 40-luvuilta hänen tunnetusta ja maailmankuulusta steppitanssistaan ja saikin tämän johdosta kutsumanimen "The Queen of Tap Dancing", suomeksi "Stepin kuningatar".
Varhaiset vuodet
Eleanor Torrey Powell syntyi 21. marraskuuta vuonna 1912 Springfieldissä, Massachusettsissa, Yhdysvalloissa. Hän oli tanssija jo lapsuudesta asti. Hän otti tanssitunteja Jack Donahue Dance Schoolissa, New Yorkissa. Hänet "löysi" Powellin ollessa 11-vuotias Vaudeville Kiddie -revyyn johtaja Gus Edwards. 12-vuotiaana Eleanor esiintyi ammattimaisesti Atlantic Cityn klubeilla ja Ambassador Hotellissa. Powellin ollessa 17-vuotias hän toi viehättävän ja atleettimaisen tyylinsä Broadwaylle, missä hän esiintyi monissa revyissä ja musikaaleissa. Tähän aikaan häntä alettiin kutsumaan maailman parhaimmaksi steppaajaksi johtuen tämän nopeasta jalkatyöstä. 1930-luvun alussa Powell esiintyi kuorotyttönä musikaalielokuvissa.
Huippuvuodet
Eleanor sai hyvät arvostelut ensimmäisestä pääosastaan elokuvassa Rakkauden sävel (1935) ja yleisöt ihastuivat hänen loputtomaan energiaan ja intoon, puhumattakaan hänen upeasta tanssista. Rakkauden sävel sai vuonna 1936 kolme Oscar-palkintoehdokkuutta, joista se voitti yhden. The Dance Masters of America (suom. Amerikan tanssimestarit) myös nimitti Powellim "maailman parhaimmaksi naispuoliseksi steppi- ja rhythmtanssijaksi" vuonna 1935.
Powellin ura nousi edelleen vuosikymmenen loppuun mennessä ja hän näytteli vuosikymmenen suurimpien miesnäyttelijöiden kanssa, mukaan lukien James Stewartin, Robert Taylorin, Fred Astairen, Nelson Eddyn ja Robert Youngin kanssa. Uransa huippuaikoina Powell teki muun muassa elokuvia Tanssijattareksi syntynyt (1936), Rosalie (1937), Broadway Melody 1938 (1937), Honolulu (1939) ja Broadwayn sävel (1940). Kaikki nämä elokuvat sisältävät Powellin hämmästyttävän steppitanssin, vaikka hänen kasvava suuri tuotantomääränsä alkoikin kerätä kritiikkiä. Eleanorin roolihahmot myös lauloivat, mutta hänen lauluäänensä joskus myös dubattiin. Broadwayn sävelessä, jossa Powell näytteli Fred Astairen kanssa, on arvostettu Cole Porterin musiikkikohtaus. Astaire ja Powell yhdessä tanssivat Porterin "Begin the Beguine", joka on monien mielestä yksi hienoimmista steppisekvensseistä elokuvan historiassa.
Eleanor Powell painoi käden- ja jalanjälkensä ja kirjoitti nimikirjoituksensa märkään betonilaattaan Grauman's Chinese Theatren edustalle 23. joulukuuta vuonna 1937.
Broadwayn sävelen jälkeen Powell oli sivussa monia kuukausia sappikivitaudin johdosta seuranneen leikkauksen takia. Vuoden 1941 elokuva Erotaan siis! antoi Powellille jälleen hyvät arvostelut ja elokuva menestyi hyvin lippuluukuilla. Elokuvassa Powell tanssi klassiseen tyyliin "Fascinatin' Rhythmin". Vuosina 1942 ja 1943 Powell näytteli Red Skeltonin kanssa elokuvissa Tanssiva vakoilija ja Lainafrakissa.
Eleanor allekirjoitti näyttelevänsä Dan Daileyn kanssa musikaalissa Sittenkin sankari vuonna 1942, mutta Powell ja Dailey poistettiin elokuvasta harjoitusten aikana. Heidän roolinsa korvattiin Gene Kellyllä ja Judy Garlandilla. Myöhemmin uusimmassa Broadway Melody -tuotannossa Powellin piti alun perin näytellä Kellyn kanssa, mutta sekin peruuttiin.
Powellin ja MGM:n tiet erosivat vuonna 1943 hänen uusimman elokuvansa Sotilasheilan jälkeen, jossa hän esiintyi vain muutaman minuutin verran esitettyään yhden tanssiesityksen. Samana vuonna Powell meni vihille kanadialaissyntyisen näyttelijän Glenn Fordin kanssa. Powellin seuraava elokuva oli United Artistsille Sensations of 1945 (1944), mutta elokuva oli kriittinen ja kaupallinen pettymys. Sensations of 1945 jäi Powellin viimeiseksi roolielokuvaksi ja myöhempinä vuosina hän vain näytteli cameorooleja elokuvissa. Elokuva jäi myös W. C. Fieldsin viimeiseksi. Powell vetäytyi elokuvamaailmasta vuonna 1945 keskittymään poikansa Peterin hoitamiseen ja kasvatukseen, joka oli syntynyt samana vuonna. Powell kuitenkin 40-luvun lopulla esiintyi kahdessa dokumenttityylisissä lyhytelokuvissa muiden näyttelijöiden kanssa. Vuonna 1946 ilmestyneessä The Great Morgan -elokuvassa sisältyy tanssiesitys, joka oli leikattu pois Powellin omasta elokuvasta Honolulu (1939).
Loppuvuodet
Vedenneito vehkeilee -elokuvan jälkeen Powell palasi yksityiselämäänsä. Toukokuussa vuonna 1952 hän vieraili Four Star Revue -televisiosarjassa Danny Thomaksen ja June Havocin kanssa. Tähän aikaan Powell myös ryhtyi Unity Church -uskonnollisen liikkeen kannattajaksi. Vuonna 1953 hän alkoi emännöimään Emmy-palkittua sunnuntaiaamun televisio-ohjelmaa The Faith of Our Children vuoteen 1955 asti. Powellin poika, Peter Ford, esiintyi säännöllisesti tässä ohjelmassa ja myöhemmin hän löysi oman menestyksensä rock and roll-laulajana ja näyttelijänä. Vuonna 1955 Powell teki hänen vihoviimeisen elokuvaesiintymisensä, 3-minuuttisessa lyhytelokuvassa Have Faith in Our Children, joka tuotettiin Pohjois-Kalifornian Variety Clubille, jossa Powell pyysi katsojia lahjoittamaan hyväntekeväisyyteen.
Powell ja Ford erosivat vuonna 1959. Samana vuonna Peterin kannustamana Powell aloitti hyvin menestyksellisen ja julkisuutta saaneen yökerho-uransa. Powell työskenteli myös Las Vegasissa. Hänen live-näytöksiään jatkettiin melkein 60-luvun puoleen väliin saakka. 60-luvun alussa Powell teki muutamia vierailuja televisioon, kuten The Ed Sullivan Show'hun (1961) ja The Hollywood Palaceen (1964).
Jari Tourunen
Jari Pekka Tourunen (s. 9. kesäkuuta 1963 Vaasa) on suomalainen journalisti. Tourunen aloitti alkuvuodesta 2018 Ilta-Sanomien toimituspäällikkönä ja johtoryhmän jäsenenä. Ilta-Sanomiin Tourunen siirtyi Suomen Koripalloliiton ja ProBasket Oy:n toimitusjohtajan tehtävästä, jossa hän työskenteli vuodesta 2016 aina Ilta-Sanomiin siirtymiseensä saakka. Sitä ennen hän työskenteli Savon Sanomien päätoimittajana 2006–2015.
Eleanor Powell
Loppuvuodet
Powell teki viimeisen julkisen esiintymisensä 69-vuotiaana vuonna 1981 televisiodokumentissa The American Film Institute Salute to Fred Astaire, missä hän sai raikuvat suosionosoitukset.
Jari Tourunen
Tourunen valmistui filosofian maisteriksi Tampereen yliopistosta 1996, minkä lisäksi hän on opiskellut Turun yliopistossa ja Southern Illinois Universityssä Yhdysvalloissa. Pääaineenaan Tourusella oli yleinen historia.
Eleanor Powell
Yksityiselämä ja kuolema
Eleanor Powell oli elämänsä aikana kerran naimisissa näyttelijä Glenn Fordin kanssa. He menivät vihille 23. lokakuuta vuonna 1943. He saivat pojan Peter Fordin 5. helmikuuta vuonna 1945. Pojan syntymän jälkeen Powell jätti uransa ja keskittyi perhe-elämään. Fordit erosivat vuonna 1959 ja ero myönnettiin 23. marraskuuta 1959.
Jari Tourunen
1980-luvun jälkipuoliskolla Tourunen työskenteli kesätoimittajana Keskisuomalaisessa (1986), Savon Sanomissa (1987, 1988) ja Iltalehdessä (1989), jossa hän työskenteli toimittajana erikoistuen talousrikollisuuteen 1990–1995 ja uutispäällikkönä 1995–1997. Tourunen oli välillä Taloussanomien uutispäällikkönä 1997–1998 ja palasi uutispäälliköksi Iltalehteen vuosiksi 1998–2006. Hän johti politiikan ja talouden toimitusta 2005–2006.
Eleanor Powell
Muuta
Vaikka hänellä on sama sukunimi Dick Powellin, William Powellin ja Jane Powellin kanssa, he eivät kuitenkaan olleet keskenään mitään sukua.
Jari Tourunen
Vuonna 2006 Tourunen siirtyi Savon Sanomien päätoimittajaksi ja vuonna 2007 vastaavana päätoimittajaksi. Hän jätti tehtävän lokakuussa 2015. Syynä olivat ”strategiset näkemyserot kehityssuunnista”.
Eleanor Powell
Muuta
Powell nimitettiin International Tap Dance Hall of Fameen vuonna 2002.
Powell sai elokuvaurastaan tähden Hollywood Walk of Famelle, Hollywoodiin 15. helmikuuta vuonna 1984 osoitteeseen 1541 Vine Street.
Team Unique
Team Unique on suomalainen, taitoluisteluseura Helsingfors Skridskoklubbin (HSK) muodostelmaluistelujoukkue, joka on perustettu vuonna 1993 ja joka kilpailee kansainvälisellä senioritasolla. Joukkue siirtyi seniorisarjaan kaudella 1995–1996 ja erottui aikanaan muista suomalaisjoukkueista sillä, että siellä luisteli kauden 2007–2008 loppuun asti muutama miesluistelija. Joukkueen parhaat kansainväliset sijoitukset ovat vuoden 2013 maailmanmestaruus Yhdysvaltain Bostonissa sekä vuoden 2009 MM-hopea Kroatian Zagrebissa.
Adina Pintilie
Adina Pintilie (12. tammikuuta 1980) on romanialainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja, jonka elokuvat tunnetaan kokeellisuudestaan. Pintilie voitti esikoispitkällään Nu mă atinge-mă vuoden 2018 Berliinin elokuvajuhlien pääpalkinnon Kultaisen karhun.