cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Levymuisti
Liitännät
Yleisimmät levyjen liitäntätavat ovat IDE/ATA, SCSI sekä SATA. Vanhojen PC-tietokoneen emolevy oli yleensä varustettu ATA eli IDE-liitännöillä. Liitäntä käyttää tavallisesti 34-napaista nauhakaapelia. Yhteen IDE/ATA-liitäntään voidaan liittää kaksi laitetta (CD-asemia, levyasemia, nauha-asemia), niistä toinen on master ja toinen slave. Laite, joka liitetään IDE/ATA-väylään, määritellään toimimaan slavena tai masterina joko siltaamalla tai käyttämällä kaapelia, jossa laitteen valinta on jo tehty valmiiksi (cable select).
SCSI-väylä (sl. lausutaan "skasi") on palvelimissa ja ammattilaislaitteissa suosittu liitäntätyyppi, joka mahdollistaa useampien laitteiden liittämisen sekä laitteiden nopeamman toiminnan. SCSI-laitteet vaativat yleensä erillisen sovitin- tai ohjainkortin. Yhteen SCSI-väylään voidaan tavallisesti liittää 7 tai 15 laitetta. SCSI-väylää voidaan käyttää myös ulkoisten laitteiden liittämiseen, SCSI-kaapelin pituus voi olla jopa kaksitoista metriä.
SATA tai S-ATA (Serial ATA) on liitäntätyyppi, jossa tiedonsiirto on sarjamuotoista. Sarjaliitynnän nopeus korvaa rinnakkaisten linjojen määrän. Liitännässä käytävä keskustelu on samanlaista kuin SCSI-liitännässä.
Tietokoneeseen voidaan liittää ulkoisia levyjä myös erilaisten lisälaiteväylien kautta. Perinteisen SCSI-väylän lisäksi käytetään USB- tai FireWire-väyliä, suurkoneissa myös Ethernet-lähiverkkoa tai erityisiä muistiverkkoja (SAN). Niissä kaikissa käytetään SCSI-standardissa määriteltyä komentokieltä ja yhteyskäytäntöä, jonka mukaisesti tietokone ja muut väylään liitettävät laitteet voivat keskustella keskenään.
Levymuistien historiaa
IBM kehitti ensimmäisen kovalevyn 1950-luvulla. IBM:n ensimmäisessä kovalevyjärjestelmässä, RAMAC, levyjen halkaisija oli 24 tuumaa (yli 90 senttimetriä) ja niitä oli 50 kappaletta. Levyjen kapasiteetti oli yhteensä noin 5 megatavua.
IBM kehitti levykkeen 1970-luvun alussa. Ensimmäiset levykkeet olivat halkaisijaltaan 8 tuumaa, ja ne oli tarkoitettu mikrokoodin toimittamiseen IBM:n suurkoneisiin. Myöhemmin kehitettiin levykeasemat, joilla levykkeille saattoi myös kirjoittaa. Ensimmäiset henkilökohtaiset tietokoneet olivat käyttäneet massamuistina C-kasettia, mutta vuonna 1976 markkinoille tulleet 5,25 tuuman levykkeet saavuttivat suosiota nopeasti. Levykkeiden kapasiteetti oli aluksi 110 kilotavua, mutta se kasvoi vuoteen 1987 mennessä 1440 kilotavuun.
Ensimmäiset henkilökohtaisiin tietokoneisiin tarkoitetut kiintolevyt tulivat markkinoille 1970-luvun lopussa. Niiden kapasiteetti oli 10 megatavua. Levyjen halkaisija oli 5,25 tuumaa, levyt ja lukupäät oli kiinteästi pakattu moottorien kanssa levy-yksikköön, joka oli ulkomitoiltaan (korkeus×leveys×syvyys) millimetreinä 86×150×204. Levy-yksikkö oli koteloitu ohjauselektroniikan kanssa erilliseen levyasemaan. Koneen sisälle samaan koteloon asennettavat levyt tarvitsivat erillisen laajennuskortin ohjauselektroniikkaa varten.
Philips ja Sony toivat markkinoille musiikin digitaaliseen tallentamiseen tarkoitetun CD-levyn 1980-luvun alussa. Tietokoneen tallennusvälineeksi sopiva CD-ROM julkaistiin vuonna 1985. CD-levyn halkaisija on 120 millimetriä, ja sen nimelliskapasiteetti on 650 megatavua.
1980-luvulla levyjen kehityksessä tapahtui kaksi muuta merkittävää edistysaskelta. Ohjauselektroniikka saatiin sulautettua osaksi levy-yksikköä ja näiden sulautettujen levyjen liittämiseen kehitettiin SCSI- ja ATA-väylät.
Levyjen kapasiteetti jatkoi kasvuaan 1990-luvulla. Vuonna 1988 löydettiin uusi kvanttitason ilmiö, valtava magnetoresistiivinen ilmiö (engl. giant magnetoresistive effect). IBM toi siihen perustuvat kapasiteetiltaan entiseen verrattuna moninkertaiset levyt markkinoille vuonna 1997.
Levymuistien ominaisuuksia
Nykyisin (2006) yleisimpien kovalevyjen halkaisija on 3,5 tuumaa. Levy-yksikön kapasiteetti vaihtelee 40 ja 500 GB:n välillä, pyörimisnopeus 7200-15000 rpm (kierrosta minuutissa) ja siirtonopeus on tyypillisesti 50 megatavua sekunnissa. Itse kiintolevyasema on hieman suurempi kuin sen kiekkojen halkaisija. Levy-yksikön, jossa on 3,5" levy, ulkomitat (korkeus×leveys×syvyys) ovat millimetreinä 25,4×102×146, tuumina 1,0×4,0×5,75.
Myös suurkoneissa käytetään 3,5" tuuman kovalevyjä RAID-kokoonpanoissa. RAID-levymuistin kapasiteetti voi olla useita teratavuja, ja se voidaan liittää tietokoneeseen valokuitulinkeillä kuten Fibre Channel, jonka nopeus on 400 megatavua sekunnissa.
Lähinnä kannettaviin tietokoneihin on tarjolla pienempiä 2,5 ja 1,8 tuuman kiintolevyjä. Kannettavien 2,5 ja 1,8 tuuman levyt ovat tyypillisesti kapasiteetiltaan pienempiä (40-160 GB) kuin pöytäkoneiden vastaavat, virrankulutuksen vähentämiseksi myös niiden pyörimisnopeus pienempi (4200–5400 rpm, nopeimmissa malleissa 7200 rpm).
Kämmentietokoneissa, digikameroissa ja kannettavissa musiikinsoittimissa käytetään 1,0 tuuman kiintolevyjä. IBM julkaisi vuonna 1999 ensimmäisen 1,0 tuuman levyn, jonka kapasiteetti oli 170 megatavua. Myös mikrokiintolevyjen kapasiteetti on kasvanut, 8 gigatavun levyt tulivat markkinoille lokakuussa 2005. Yhden tuuman levy-yksikkö sopii CF-II-korttipaikkaan, jonka mitat ovat millimetreinä 5×42,8×36,4.
Optiset DVD-levyt ovat samankokoisia kuin CD-levyt. Niiden halkaisija on 120 millimetriä ja paksuus 1,0 millimetri. Kaksikerroksisten DVD-levyjen kapasiteetti on 9 gigatavua. Tavallisen pöytäkoneeseen tarkoitetun CD/DVD-aseman ulkomitat ovat millimetreinä 43×150×204 (tuumina 1,7×5,9×8,0). Kannettaviin on tarjolla DVD-asemia, joiden ulkomitat ovat millimetreinä 9,5×128×130.
Blu-ray on DVD:stä edelleen kehitetty levyke johon informaatio pakataan entistä tiheämpään. Tämä on mahdollista koska lukemiseen ja kirjoittamiseen käytetään sinistä valoa, jonka aallonpituus on pienempi kuin DVD:ssä käytettävän infrapunan.
Kristallografia
Kristallografia eli kidetiede eli kideoppi on tieteenala, joka tutkii kiteisen aineen erikoispiirteitä kuten kiderakennetta eli atomien kaukojärjestystä.
Historia ja alan kehitys
Perinteinen kristallografia eli kidemorfologia perustui kiteiden geometrian ja muotojen tutkimiseen. Kiteistä mitattiin niiden tahkojen ja laskennallisten akselien välisiä kulmia, ja määritettiin kiteiden symmetrian lajeja.
Nobelin fysiikanpalkinto myönnettiin 1914 Max von Lauelle, joka huomasi röntgensäteiden siroavan kiteytyneestä materiaalista. Löytö loi pohjan modernille kristallografialle, jonka avulla pystytään selvittämään molekyylien kolmiulotteinen rakenne. Kristallografian keksimisen satavuotisjuhlan kunniaksi vuonna 2014 vietettiin kansainvälistä kristallografian juhlavuotta.
Jani Tanskanen
Tanskanen edusti Jyväskylän Voimistelijoita, ja häntä valmensi Mika Holopainen. Tanskanen päätti uransa vuonna 2008. Vuoden 2009 alussa hän aloitti Suomen Voimisteluliitossa miesten telinevoimistelun lajipäällikkönä, joka tehtävä on hänen päätyönsä, mutta lisäksi hän toimii merkittävissä luottamustoimissa.
Michel de Montaigne
Michel Eyquem de Montaigne (28. helmikuuta 1533 Château de Montaigne – 13. syyskuuta 1592 Château de Montaigne) oli ranskalainen renessanssiajan kirjailija-filosofi. Montaignea pidetään esseemuodon kehittäjänä ja hänen tunnetuin teoksensa onkin Esseitä. Kirjoituksissaan hän käsittelee tiettyjä renessanssin ja uskonpuhdistuksen ajan suuntauksia. Hän painotti kirjoitustensa epätaiteellista, henkilökohtaista ja välitöntä luonnetta. Montaignen vaikutus näkyy esimerkiksi kirjallisuudessa; William Shakespearen Hamletin monologeissa on useita jälkiä näytelmän syntyaikoihin julkaistusta Esseiden englanninkielisestä versiosta. Hän otti tavoitteekseen tutkia itseään, pyrkien punnitsemaan omaa luonnettaan, tapojaan, mielipiteitään.
Jani Tanskanen
Tanskanen valittiin lokakuussa 2009 Kansainvälisen Voimisteluliiton FIG:n urheilijakomissioon miesten telinevoimistelun edustajaksi. Helmikuussa 2010 Tanskanen valittiin komission puheenjohtajaksi. Hän on vuodesta 2011 jäsen FIG:n säätiössä, joka auttaa vaikeuksiin joutuneita ja vammautuneita voimistelijoita. Vuonna 2016 hänet valittiin FIG:n hallitukseen.
Aktiivihiili
Aktiivihiiltä käytetään nykyisin myös esimerkiksi tupakan suodattimissa. Sen ansiosta hengitettävän savun myrkkypitoisuudet (terva ja karsinogeenit) jäävät pienemmiksi, mutta häkä imeytyy siihen huonosti. Aktiivihiiltä käytetään myös ilmansuodatukseen.
Kristallografia
Historia ja alan kehitys
Nykyisin röntgenkristallografia tutkii kiteiden sisäistä rakennetta käyttäen apunaan röntgensäteiden sirontaa eri suuntiin. Tieteenä se voidaan luokitella geologian ja fysiikan välimaastoon. Kristallografialla on tutkimusmenetelmänä tärkeä rooli kemian, biologian ja fysiikan tutkimuksessa. Kristallografian avulla on mm. selvitetty 1950-luvulla DNA:n kaksoiskierre.
Michel de Montaigne
Elämä
Michel de Montaignen isä, Pierre Eyquem, oli varakas kauppias, joka oli vastikään saanut aatelisarvon. Häntä innostivat Erasmus Rotterdamilaisen kasvatusopit ja poika annettiin lähes heti syntymänsä jälkeen latinaa puhuneelle hoitajalle. Seuraavaksi häntä kasvatti saksaa puhunut hoitaja ja kuusivuotiaana hänet siirrettiin Collège de Guyennen sisäoppilaitokseen. Isäänsä tuleva esseisti suhtautui koko elämänsä lämmöllä, mutta äitiinsä Antoine de Louppesiin hänellä oli koko elämänsä ajan riitojen ja katkeruuden täyttämät välit. Montaigne oppi puhumaan latinaa ennen ranskaa johtuen hänen isänsä omaperäisestä kasvatuksesta. Ranskaa Montaigne oppi puhumaan vasta mentyään kouluun.
Aktiivihiili
Lääkkeenä
Aktiivihiilen käyttö lääkehiilenä perustuu myrkyllisten aineiden adsorboitumiseen hiilihiukkasten pintaan. Se adsorboi useimpia lääkeaineita, fenoleja, aromaattisia yhdisteitä, alkaloideja, väriaineita ja bakteerimyrkkyjä. Näin ollen sitä voidaan käyttää useiden myrkytysten ensihoitoon sekä ripulin hoitoon. Sen sijaan esimerkiksi rautaa, etanolia, metanolia ja syanidia vastaan sen teho on huono. Lääkehiili on myrkytöntä, mutta sen joutumista keuhkoihin tulee varoa. Lääkkeen käyttö voi sivuoireena aiheuttaa ummetusta.
Linnarauha
Linnarauha on keskiajan germaanisten kuninkaiden aikana muodostunut käytäntö ja oikeussuojatapa. Linnarauhan mukaan linnoituksen sisäiset väkivaltateot rangaistiin ankarammin kuin samanlaiset teot linnan ulkopuolella.
Ensimmäisen maailmansodan alussa Saksan puolueet ja ammattijärjestöt solmivat linnarauhan parantaakseen maan sotamenestystä. Linnarauhapolitiikaksi kutsutun sopimuksen mukaan esimerkiksi lakkoja ei sodan aikana järjestetty. Silloinen Saksan äärivasemmisto kuitenkin irtisanoutui linnarauhapolitiikasta.
Kansallinen rintama
Kansallinen Rintama tarkoittaa seuraavia:
Linnarauha
Suomen työmarkkinajärjestöt solmivat keväällä 1951 niin sanotun linnarauhasopimuksen, jolla pyrittiin inflaation pysäyttämiseen. Asia tuli vireille muodostettaessa Urho Kekkosen toista hallitusta saman vuoden tammikuussa. Kekkonen piti talouden vakauttamista halltuksensa tärkeänä tavoitteena. Linnarauha merkitsi hintojen ja palkkojen pysyttämistä muuttumattomina viiden kuukauden ajan, toukokuun alusta syyskuun loppuun. Ratkaisu muotoului pitkissä neuvotteluissa, joissa kaikki etujärjestöt ja hallitus joutuivat perääntymään alkuperäisistä tavoitteistaan. Viiden kuukauden linnarauhan aikana oli tarkoitus löytää pysyvämpi ratkaisu inflaation hallitsemiseen.
Nykyajan poliittisena terminä linnarauha tarkoittaa konsensuspolitiikkaa: erimieliset puolueet tai etujärjestöt sopivat tilapäisestä yhteisestä linjasta, jota noudatetaan, vaikka linja ei täysin vastaa eri osapuolten aitoa näkemystä (keskinäiset riitakysymykset ohitetaan jos niistä ei saavuteta yhteisymmärrystä). Sopimus pyritään tekemään sellaiseksi, että se on kaikkien hyväksyttävissä, joten myös pienempiä osapuolia kuunnellaan.
Michel de Montaigne
Elämä
Isä yritti testamentissaan järjestellä leskensä ja poikansa välit, mutta turhaan. Antoine de Louppes muutti Bordeaux’hön ja jätti ainoan eloon jääneen lapsensa perinnöttömäksi.
Kristallografia
Kiteiden ominaisuudet
Kiteistä käytetään muodon ja muiden ominaisuuksien perusteella erilaisia termejä. Esimerkiksi neulamaisia kiteitä kutsutaan teräväkärkisiksi, ohuita säikeitä sisältäviä kiteitä sanotaan kuitumaisiksi ja kiteitä, joissa on laajoja tasaisia pintoja, sanotaan laattamaisiksi.
Berliinin piiri
Berliinin piiri oli 1920- ja 30-luvuilla pääosin Berliinissä kokoontunut joukko tieteenfilosofiaan keskittyneitä filosofeja, joita yhdisti looginen empirismi. Piirin kuului sellaisia filosofeja ja tiedemiehiä kuin Hans Reichenbach, Carl Gustav Hempel, David Hilbert, Kurt Grelling ja Richard von Mises.
Historia
Berliinin piirillä oli paljon yhteistä Wienin piirin kanssa, mutta piirien filosofeilla oli näkemyseroja joissakin asioissa, esimerkiksi koskien todennäköisyyttä ja konventionalismia. Reichenbach vaati filosofiaansa kutsuttavan loogiseksi empirismiksi, erottaakseen sen Wienin piirin loogisesta positivismista. Nykyään tätä eroa ei useinkaan tehdä, ja näitä termejä käytetään merkitsemään samaa filosofista suuntausta.
Berliinin piirin jäsenet analysoivat aktiivisesti erityisesti nykyaikaisessa fysiikassa tapahtuneen edistyksen, erityisesti suhteellisuusteorian, aikaansaamia seurauksia filosofialle ja logiikalle. Samalla he hylkäsivät Wienin piirin tavoin metafysiikan ja muun perinteisen filosofian pätevyyden, ja katsoivat, että monet filosofiset ongelmat ovat merkityksettömiä.
Kansallissosialismin nousun jälkeen useat piirin jäsenet muuttivat muihin maihin. Muun muassa Reichenbach muutti Turkkiin vuonna 1933 ja myöhemmin Yhdysvaltoihin vuonna 1938. Hempel muutti Belgiaan vuonna 1934 ja myöhemmin samoin Yhdysvaltoihin vuonna 1939. Grelling puolestaan kuoli keskitysleirillä. Tämä merkitsi piirin toiminnan loppua, mutta se vaikutti suureen joukkoon 1900-luvun filosofeja, ja sen menetelmät vaikuttivat suuresti analyyttisen filosofian kehitykseen.
Michel de Montaigne
Elämä
Montaigne kasvoi uskonnollisten mullistusten Euroopassa. Jo nuorena hän tiedosti uskonnollisten käsitysten moninaisuuden. Ranskan aateliston jäsenenä hänet opetettiin kriittiseksi systemaattista tutkimusta kohtaan. Aateliston jäsenten tuli hankkia tietoa vain itseään varten. Tämä näkyy Montagnen esseiden minäkeskeisyydessä.
Vuoden 1559 tienoilla, juuri kun Étienne de La Boétie oli saanut valmiiksi esseensä ”Discours de la servitude volontaire” (Vapaaehtoisesta orjuudesta), tuolloin 25-vuotias Montaigne tutustui ja ystävystyi hänen kanssaan. Boétie oli 28-vuotias juristi ja Montaigne hallintovirkamies. Montaigne kuvaa miesten ystävyyssuhdetta sielujen yhteensulautumiseksi ja intohimoiseksi rakkausdraamaksi Bordeux’n parlamentin juhlissa. Boetie sairastui myöhemmin eikä huolinut kuolinvuoteensa ääreen vaimoaan, vaan Montaignen. Montaigne tunsi olevansa hylätty ja että elämään oli tullut yö. Miesten ystävyys kesti neljä vuotta. Heidän suhteensa luonteesta, syvyydestä ja mahdollisesta fyysisyydestä on esitetty jatkuvia spekulaatioita.
pienoiskuva|vasen|[[Château de Montaignen Tour de Montaigne eli Montaignen torni, jossa esseisti säilytti kirjojaan ja jonne hän vetäytyi kirjoittamaan. Torni on lähes kokonaan alkuperäisessä asussaan. Linnan muut rakennukset on purettu.]]
Ystävän kuoltua Montaigne eli kaksi vuotta kevytmielisesti ja nautinnonhaluisesti. Avioliiton hän solmi vuonna 1565, 33-vuotiaana. Puoliso oli häntä yksitoista vuotta nuorempi Françoise de Chaissaigne. Avioliiton hän solmi paljolti sukunsa painostuksesta; ilman puolisoa hän jäisi perinnöttömäksi. Montaigne itse totesi, että olisi ”karttanut naimasta jopa viisautta itseään”, mutta häntä ”ohjasivat ulkoiset olosuhteet”. Avioliitosta syntyi kuusi tytärtä, jotka Léonorea lukuun ottamatta menehtyivät nuorina.
Kovin onnellinen avioliitto tuskin oli. Puolisot asuivat Montaignen asuinlinnassa huoneissa, joilla oli välimatkaa 50 metriä. Montaigne teki puolitoista vuotta kestäneen huvimatkan Italiaan yksin. Tyytyväisenä hän totesi, että ”nukuin, opiskelin milloin huvitti... menin ulos kun päähän pälkähti...”. Myös viranhoito vaati matkustelua, joten kotonaan esseistiä ei paljoakaan nähty hänen ollessaan aktiivi-iässä.
Virkatehtävistään Bordeaux’n määrinä Montaigne luopui vuonna 1571 omistautuakseen kirjallisuudelle. Vuonna 1588 Montaigne matkusti Pariisiin virallisissa tehtävissä. Hänen piti neuvotella Henrik Navarralaisen toimeksiannosta Henrik III:n kanssa. Tällä matkalla hän tapasi tuolloin 23-vuotiaan itseoppineen naisen Marie de Jars de Gournayn. Montaigne nimitti nuorta naista pian ”ottotyttärekseen”.
Marie de Jars de Gournay oli lukenut Montaignen esseitä 18-vuotiaasta ja oli kirjailijan innokas ihailija. Kuultuaan Montaignen olevan Pariisissa, hän sopi tapaamisesta. Äkki-ihastunut pari vietti yhdessä kolme kuukautta maaseudulla. Tämän jälkeen he kävivät aktiivista kirjeenvaihtoa.
Montaigne uskoi Esseiden viimeisen, vuonna 1595 ilmestyneen, version toimittamisen de Jars de Gournaylle, joka teki sitä viisitoista kuukautta. Tuon ajan hän asui Montaignen lesken luona.
Filosofia
Montaignen filosofiaa on kuvattu lempeäksi ja hymyileväksi. Se vastustaa hänen elinaikansa kiihkomielistä uskonvarmuutta. Häntä pidetään yleisesti skeptikkona ja humanistina. Hänen mukaansa inhimilliseen tietämykseen voi suhtautua vain skeptisesti, koska inhimillinen tietämys on epäluotettavaa ja sitä sävyttävät niin monet tekijät. Kokemus ja järki ovat riittämättömiä varman tiedon saavuttamiseksi: ”Aistit eivät voi ratkaista riitaamme, koska ne ovat itse täynnä epävarmuutta; siispä järjen on ratkaistava se; mutta mitään järkeä ei voi todeta oikeaksi muuten kuin toisen järjen avulla: siirrymme taaksepäin loputtomiin.” Kaksi ihmistä ei voi olla samaa mieltä samasta asiasta. Hänen skeptisminsä oli kuitenkin aristokraattista filosofista skeptisismiä, joka on erotettava nykyajan liberalismista.
Politiikassa Montaigne kannatti aikansa vallitsevia perinteitä huolimatta skeptisyydestään. Hänen mielestään muutoksiin tuli suhtautua varauksella. Hinta, joka joudutaan maksamaan uusista, terroria ja hajaannusta seuraavista arvoista, on liian korkea. Sokrateen tavoin Montaigne tiesi, ettei tiennyt mitään.
Ajattelunsa esikuvana Montaigne piti roomalaista filosofia Senecaa. Montaigne asetti päämääräkseen olla kokonaan oma itsensä. Se oli hänen korkein päämääränsä, mihinkään muuhun hän ei tuntenut kunnianhimoa. Se, että henkilö oli oma itsensä, ei Montaignen mukaan tarkoittanut itsetyytyväisyyttä ja passiivista paikallaanoloa. Ihmisen piti kehittää itseään moraalisesti, mutta tämä ei saanut tapahtua ulkokultaisen katumisen ja parannuksen tietä. Julkiset katumuksen osoitukset tekivät Montaignen mielestä ihmisestä tekopyhän. Hänen mukaansa kehittämällä järkeään järjestelmällisesti ihminen voi heikentää alhaisimpia viettejään. Lyhyesti hän ilmaisi ajatuksensa, että viisaus johtaa hyvyyteen ja viisauden selvin tuntomerkki on ilo.
Yleensäkin Montaigne kehottaa lukijoitaan olemaan skeptikkoja. Hän kirjoittaa, että on oppinut elämässään asioiden olevan suhteellisia, se mikä on toisen mielestä totuus, on toiselle erehdys. Muistiin hän ei kehota luottamaan ratkaistessa tärkeitä asioita. Hän pyrkii lähemmäksi totuutta ja hyvyyttä, mutta ei koskaan väitä löytäneensä kumpaakaan.
Montaigne kiinnitti huomionsa myös lasten ja nuorten kouluttamiseen ja kasvattamiseen. Hän vaati lastenkasvatukseen lempeyttä ja hylkäämään kaikenlaisen kovakouraisuuden. Lapsia ei saanut hänen mukaansa kuitenkaan totuttaa ylellisyyteen eikä nirsoiluun ruoan ja juoman suhteen, sillä se oli hänen mielestään yhtä vahingollista kuin kovuus.
Kouluissa noudatettiin Montaignen mielestä tarpeettoman ankaraa kuria. Hänen mielestään se kasvatti nuorista rikollisia. Huutavat ja patukka kädessä opettavat opettajat eivät kasvata nuorissa aitoa kiinnostusta mihinkään ja he tekevät nuorista vain ”kirjoilla täytettyjä aaseja”. Hän tähdentääkin että julmuus on ihmisen pahin moraalinen vika.
Teoksissaan Montaigne käsitteli myös miesten ja naisten välisiä suhteita. Nykylukija kiinnittää huomionsa siihen, että hän hyväksyy myös naisten sukupuoliset halut ja tarpeet. Hän jopa julistaa, että on oikein, kun naiset rikkovat heille asetettuja sääntöjä. Naiset eivät ole heitä koskevia sääntöjä laatineet, vaan vallanhaluiset miehet. Aviorikoksesta syytettyjä naisia hän kehottaa vetoamaan haluun vaihdella.
Paheksujille Montaigne vastaa, että jokainen on joskus tehnyt jostakusta toisesta aisankannattajan. Hänen mielestään olisi hyödyllisempää peittää silmänsä kuin kuulustella puolisoaan. Hänen mielestään hyvässä avioliitossa vaimon pitää olla sokea ja miehen kuuro. Yhteiskunta ja kirkko ovat tehneet hänen mielestään avioliitosta vankilan.
Teokset
Montaignen pääteos on Esseitä (Essais, 1580–1588). Esseitä oli ainutlaatuinen suorasukaisuudessaan ja henkilökohtaisuudessaan. Teoksessaan hän esittelee lukijalle itsensä ansioineen ja inhimillisine puutteineen. Hän tarkasteli kirjoituksissaan ihmiskuntaa ja itseään ja oli ensimmäinen kirjailija, joka piti kirjoituksiaan esseinä. Teoksessaan hän viittaa usein Kreikan skeptikoihin. Yhdessä esseessään Montaigne kuitenkin toteaa, että jos hän olisi löytänyt veroisensa keskustelukumppanin, hän olisi kehitellyt ja julkaissut ajatuksensa esseemuodon sijasta kirjeinä. Hän painotti kirjoitustensa epätaiteellista, henkilökohtaista ja välitöntä luonnetta.
Kaukola (Kotka)
Kaukola on Kotkan kaupunginosa, joka sijaitsee kaupungin länsiosassa Kymijoen Koivukoskenhaaran länsipuolella. Kaukola on suurimmaksi osaksi omakotitaloaluetta, mutta kaupunginosan alueella on myös useita rivitaloja ja kerrostalo. Kaukola kuului Kymin kuntaan vuoteen 1976 saakka.
Asemakaavassa Kaukolaan kuuluu myös Katajasuon asuinalue. Kaukola–Pihkoon tilastoalueen asukasluvussa on mukana myös Pihkoon kylän alue.
Heracles Almelo
Heracles Almelo on jalkapalloseura Almelon kaupungista Alankomaista.
Artur Rodziński
Rodziński syntyi Splitissä, joka nykyään sijaitsee Kroatian alueella. Hänen vanhempansa olivat puolalaisia. Hän opiskeli lakia Lvivin yliopistossa. Vuonna 1914 hän siirtyi Wieniin, jossa hän jatkoi lain lukemista ja kirjoittautui myös musiikkiakatemiaan. Hän sai tohtorinarvon 1916.
Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Rodziński palasi Lviviin, jossa hän debytoi johtamalla Giuseppe Verdin oopperan Ernani. Vuodesta 1920 alkaen hän työskenteli Varsovan Teatr Wielki -oopperatalossa. Myöhemmin hän muutti Yhdysvaltoihin, jossa hän johti vuosina 1929-1933 Los Angelesin filharmonikkoja, vuosina 1933-1943 hän johti Clevelandin orkesteria, vuosina 1943-1947 New Yorkin filharmonikkoja ja vuosina 1947-1948 Chicagon sinfoniaorkesteria.
REO Speedwagon
REO Speedwagon on vuonna 1967 perustettu yhdysvaltalainen pop/rock-yhtye, joka kasvatti mainettaan 1970-luvulla, mutta tuli vasta 1980-luvulla suosituksi. Yhtyeen tunnetuimpia lauluja ovat muun muassa "Roll With The Changes", "Can't Fight This Feeling" ja "Keep On Loving You".
Yhtye on nimetty vanhan REO Speed Wagon -kuorma-auton mukaan.
Tammikuussa 2023 kosketinsoittaja ja perustaja Neal Doughty jätti yhtyeen. Doughty oli yhtyeen viimeinen alkuperäinen jäsen.
The Streets of Cairo
The Streets of Cairo on Yhdysvalloissa hyvin tunnettu laulu, johon on olemassa lukuisia eri sanoituksia. Toiseksi tunnetuin nimitys on The Poor Little Country Maid ja lastenlauluna kappaleen tunnetuin nimi on Hootchy Kootchy Dance. Melodiaa on käytetty etenkin 1900-luvun alkupuolella populaarimusiikissa. Sävel esiintyy esimerkiksi monissa piirrossarjoissa aina kun esitetään jotain aavikkoon, Arabiaan, Egyptiin, vatsatanssiin, käärmeen lumoamiseen tai muslimeihin liittyvää.
Business-mies Sol Bloom väitti keksineensä melodian "A Street of Cairo" nimiseen näyttelyn osastoon vuonna 1893 Amerikan mantereen 400-vuotisjuhlien yhteydessä pidetyssä maailmannäyttelyssä Chicagossa. 1900-luvun alkupuolella melodiaa julkaistiin eri sanoitusten yhteydessä, tunnetuimpia näistä oli "The Streets of Cairo". Sävelmän tekijänoikeuksia ei ole kenelläkään. Kappaleen viisi ensimmäistä nuottia ovat samat kuin ranskalaisessa laulussa "Echos du Temps Passé" (1857). Ranskalainen laulu taas perustuu algerialaiseen tai arabialaiseen lauluun nimeltä "Kradoutja", joka oli suosittu Ranskassa 1600-luvulla. Jazz-yhtyeet ovat esittäneet kappaletta jazz-sovituksena.
Kappale yhdistetään usein vatsatanssiin, mutta autenttiset vatsatanssijat Lähi-idässä eivät käytä sitä.
Kappaleen käyttö populaarimusiikissa
Sävelmä on kulkenut ainakin seuraavilla nimillä, aina eri sanoituksilla:
Kappaletta myös lainataan Irving Berlinin sävellyksessä "Harem Nights" (toiselta nimeltään "In the Harem") ja Funkadelicin kappaleessa "You Scared the Lovin' Outta Me" (1977)
Sanat
Esimerkki kappaleen sanoituksena lastenlauluna:
Myös lastenlauluna kappaleeseen on lukuisia erilaisia vaihtoehtoisia sanoituksia
Lohikäärme
thumb|350px|Kiinalainen lohikäärmeveistos [[taiwanilaisen temppelin katolla.]]
Lohikäärme on liskomainen taruolento, joka tunnetaan tarustoista kautta maailman. Lohikäärmeet ovat hahmoltaan yleensä matelijamaisia, suomuisia ja usein siivekkäitä. Usein lohikäärmeet pystyvät syöksemään tulta.
Lähi-idässä lohikäärmeillä oli jumalallisia ominaisuuksia, ja lohikäärmeitä kuvataan myös Raamatussa. Kiinalaisessa mytologiassa lohikäärme nousi hyvin näkyvään asemaan. Antiikin kreikkalaisilla oli mytologiassaan useita lohikäärmemäisiä hirviöitä. Keskiajan Euroopassa lohikäärmeiden surmaajat saivat vaikutteita etenkin Pyhästä Yrjöstä. Kirkon taiteessa ja kirjoituksissa lohikäärme edusti aina pahaa, mutta maallisessa maailmassa se edusti myös raivokkuutta taistelussa, mistä johtuen sitä käytettiin myös vaakunoissa.
Etymologia
Suomalainen mytologia ei todennäköisesti tuntenut sanaa ”lohikäärme” kuin satunnaisesti, tai vasta uudella ajalla.
Lohikäärmeen suomenkielinen nimi ei viitanne lohikalaan, vaan ilmeisesti pohjautuu muinaisruotsin sanaan floghdraki (”lentokäärme”). Sanan alkuosa on lainattu ja loppuosa käännetty. Toisen näkemyksen mukaan sana palautuu tulta tarkoittavaan muinaisskandinaaviseen sanaan logi. Kolmas mahdollinen etymologia on louhikäärme, joka viittaa lohikäärmeiden oletettuun asuinpaikkaan louhilla eli kallioisilla vuorilla. Perinteisesti on arveltu, että sana lohikäärme olisi ”jalopeuran” (leijona) tapaan Mikael Agricolan keksintöä, ja vanhin kirjallinen tieto sanasta onkin Agricolalta. Uudempaa käsitystä edustava Suomen sanojen alkuperä vuodelta 2001 ei kuitenkaan pidä sanaa Agricolan keksimänä, vaan olettaa sanan olevan ”kansanetymologinen muodostelma”.
Martti Haavion mukaan lievo voisi olla alkuperäinen suomalainen nimitys lohikäärmeelle.
Piirteitä
Lohikäärme on useimmissa kertomuksissa suuri matelijankaltainen olento, jolla on pitkä häntä ja paksu kaula. Paksut suomut suojaavat sen kehoa ja päätä, ja sen neljässä jalassa on terävät ja vaaralliset kynnet. Joillakin lohikäärmeillä on selässä piikkejä ja päässä sarvet. Monella lohikäärmeellä on selässään siivet, joilla se voi lentää. Lohikäärmeitä on kaikenvärisiä. Lohikäärmeen heikoin kohta on usein sen vatsassa, jossa on pieni suojaamaton kohta. Lohikäärme pystyy usein sylkemään suustaan tulta, jolla se kärventää vihollisensa pitkänkin matkan päästä. Jotkin lohikäärmeet sylkevät tulen sijasta kaasua, savua, myrkkyä tai happoa. Joillakin lohikäärmeillä on taikavoimia, joita ne voivat käyttää pahaan tai hyvään tarkoitukseen.
Alkuperä
Lohikäärmeitä on kuvattu taiteessa ja tarinoissa jo muinaisina aikoina, joskaan kalliomaalauksissa niitä ei ole tavattu. Vaikka lohikäärmeitä ei olekaan olemassa, ne kuvataan monen erilaisten kulttuurien kertomuksissa melko samankaltaisiksi. Tutkijat ovat esittäneet tälle kaksi syytä. Joidenkin mukaan lohikäärmemyytit saivat alkunsa Lähi-idässä käärmeiden, vesimatelijoiden ja muiden matelijoiden pohjalta, ja levisivät sieltä Intiaan ja Kiinaan sekä antiikin Kreikan kautta kristilliseen Eurooppaan. Toisen teorian mukaan lohikäärmemyytit syntyivät toisistaan riippumatta eri puolilla maailmaa, sillä ne edustavat ihmisten yhteistä pelkoa matelijoita ja käärmeitä kohtaan. Vasta kun kulttuurit tulivat kosketuksiin toistensa kanssa, niiden lohikäärmemyytit alkoivat sulautua ja vaikuttaa toisiinsa.
Lähi-idässä ja Intiassa
Varhaisin tunnettu lohikäärmeen hahmoinen olento esiintyy babylonialaisessa luomiskertomuksessa. Suolaveden ja alkukaaoksen hengetär Tiamat kuvataan hirviönä, jolla on suomuinen käärmemäinen ruumis, jalat ja sarvet. Hänet surmaa hänen poikansa Marduk, josta tulee sen myötä koko maailmankaikkeuden kuningas ja maailman luoja.
Pentti Toivola
Pentti ”Tolppa” Hermanni Toivola oli suomalainen jalkapalloilija ja jääpalloilija.
Giuseppe Ploner
Giuseppe Ploner on entinen italialainen maastohiihtäjä.
Pentti Toivola
Toivola aloitti vuonna 1962 uransa Seinäjoen Palloseurassa. Hän pelasi useita vuosia myös maajoukkueessa. Toivola siirtyi Mikkeliin vuonna 1969. Toivola voitti Suomen Cupin Mikkelin Palloilijoiden paidassa vuosina 1970 ja 1971. Lisäksi vuonna 1971 hän voitti Mestaruussarjan maalipörssin 17 maalillaan.
Annemarie Groen
Annemarie Groen (s. 16. lokakuuta 1955, Naarden, Pohjois-Hollanti), on entinen alankomaalainen uimari, joka osallistui kotimaansa riveissä kesäolympialaisiin 1972. Siellä hän karsiutui finaaleista sekä 100 metrin selkäuinnissa (21. sija, aika 1.09,55) ja 200 metrin selkäuinnissa (23. sija, aika 2.29,17).
Pentti Toivola
Toivola pelasi vuodet 1973–1977 Seinäjoen Palloseurassa ja voitti neljänä vuonna joukkueensa maalipörssin. Sitten hän siirtyi Seinäjoen Sisuun.
Lohikäärme
Lähi-idässä ja Intiassa
Kanaanilaisten mytologiassa on kuvaus siitä, kuinka hedelmällisyyden jumala Baal lyö seitsenpäisen käärmeen nimeltä Lotan. Vanhan testamentin Jobin kirjassa kerrotaan suomuisesta ja tulta syöksevästä Leviatan-hirviöstä, jolla on vain yksi pää. Apokryfisessä Belin kirjassa kuvataan, kuinka Daniel surmaa babylonialaisen temppelilohikäärmeen syöttämällä sille palavaa materiaalia. Myös ilmestyskirjassa esiintyy monipäisiä lohikäärmeitä. Intian mytologiassa esiintyy useitakin hirviömäisiä ja yliluonnollisia käärmeitä sekä niiden surmaajia.
Deir El Medina
thumb|Deir el-Medinan työläiskylän rauniot. Deir el-Medina (tai Deir el-Medine) on Thebassa (nyk. Luxor), Niilin läntisellä rannalla sijaitseva paikka, jonka muinainen egyptinkielinen nimi oli Set-Maat, 'totuuden paikka'. Siellä sijaitsee muinaisegyptiläinen rauniokylä, joka tunnetaan nykyään Deir el-Medinan työläiskylänä. Se on merkittävä arkeologinen löytö, koska siellä on säilynyt tavallisten muinaisten egyptiläisten asuintaloja, mikä on hyvin harvinaista. Deir el-Medinan työläiskylää tutkimalla on voitu selvittää muinaisten egyptiläisten arkisesta elämästä paljon sellaista, mikä ei selviä temppeleitä ja kalliohautoja tutkimalla.
Lohikäärme
Kiinalaisessa mytologiassa
Kiinan mytologiassa lohikäärme on aina ollut näkyvässä osassa. Varhaisin lohikäärmeen kaltainen olento tunnetaan noin vuodelta 2000 eaa. peräisin olevasta saviastiasta. Se on siivetön matelija, jolla on suuri pää, pitkä ruumis ja kaksi jalkaa, joissa on kynnet. Kiinalainen lohikäärmekuningasjumaluus (Lung wang) muistutti paljon intialaista nagaa, mutta se sai Kiinassa paikallisiin perinteisiin ja uskomuksiin sopivan muodon. Lungeja oli neljä: t’ien lung tuki jumalten kartanoa, shen lung toi sateen, ti lung hallitsi jokia, ja fu-ts’ang lung vartioi aarteita ja jalometallikätköjä.
Matti Niemi (soutaja)
Matti Juhani Niemi (s. 6. kesäkuuta 1937 Viljakkala) on entinen suomalainen soutaja ja olympiamitalisti. Hän toimi soutujoukkueiden perämiehenä.
Lohikäärme
Kiinalaisessa mytologiassa
Toisin kuin Lähi-idän lohikäärmeet, kiinalaisella lohikäärmeellä ei ollut osaa maailman luomisessa. Kiinalaiset lohikäärmeet eivät useinkaan taistelleet jumalia tai sankareita vastaan, ja tällaisissa tarinoissa oli yleensä jokin moraalinen opetus. Yleisesti ottaen kiinalaiset lohikäärmeet suhtautuivat ihmiseen ystävällisesti.
Kiinasta tunnetaan runsaasti tarkkoja kuvauksia lohikäärmeiden ulkonäöstä ja lisääntymisestä. Suomuinen lohikäärme oli nimeltään kiao-lung, siivekäs ying-lung, sarvekas k’iu-lung ja sarveton ch’i-lung. Eri lohikäärmetyypit olivat erivärisiä, ja keltaisia pidettiin kaikkein vahvimpina. Kiinalaisella lohikäärmeellä oli yleensä neljä jalkaa. Sen vartalo oli pitkä ja mutkitteleva, ja sillä oli käärmemäinen häntä. Lohikäärmeen luonnehdittiin muistuttavan yhdeksää eläintä: sarvet uroshirveä, pää kamelia, silmät demonia, kaula käärmettä, vatsa simpukkaa, suomut karppia, kynnet kotkaa, jalkapohjat tiikeriä ja korvat lehmää. Lisäksi joidenkin mukaan sen silmät muistuttivat jäniksen silmiä. Lohikäärmeen päälaella oli suuri kuhmu, ch’ih-muh, joka auttoi sitä lentämään. Ilman sitä lohikäärme tarvitsi lentämiseen pientä sauvaa nimeltä po-shan.
Matti Niemi (soutaja)
Bledin EM-kisoissa 1956 valkeakoskelaiset saivat seurakseen turkulaiset Kauko Hännisen ja Reino Poutasen. Vaikka soutajilla ei ollut kovinkaan paljon yhteistä harjoittelua takana ja vaikka he urakoivat kisoissa useammassa luokassa, saavutti tämä perämiehellinen nelonen Suomen kaikkien aikojen ensimmäisen soudun Euroopan mestaruuden. EM-menestyksen myötä päätettiin Suomesta lähettää soutajia loppuvuonna pidettäviin Melbournen olympialaisiin.
Giuseppe Ploner
Ploner hiihti ankkuriosuuden Italian viestijoukkueessa, joka saavutti Norjan jälkeen hopeaa Seefeldin MM-kisoissa 1985. Hän oli samoissa kisoissa lisäksi yhdeksäs 30 kilometrillä ja viidestoista 15 kilometrin kilpailussa. Parhaan henkilökohtaisen arvokisasijoituksensa, kahdeksannen tilan 15 kilometrillä, hän oli saavuttanut kolme vuotta aiemmin Oslon MM-kisojen 15 kilometrillä.
Lohikäärme
Kiinalaisessa mytologiassa
Lohikäärmeen suomujen määrää pidettiin merkityksellisenä. Joidenkin asiantuntijoiden mukaan todellisella lohikäärmeellä oli tasan 81 suomua, sillä 81 on tärkeän jang-numeron 9 neliö. Toisen teorian mukaan lohikäärmeellä oli 117 suomua, joka on yhdeksän ja kuuden (jin) neliöiden summa. Lohikäärmeen kaulan terävien suomujen koskettaminen oli ihmiselle kuolemaksi. Myös lohikäärmeen kynsien määrä oli merkittävä: vain keisarilliset lohikäärmeet kuvattiin viisikyntisinä, muut vain neljä- tai kolmikyntisinä.
Lohikäärme lisääntyi munimalla. Useimmat emot laskivat munansa lähelle vettä, etenkin joenrantoihin kivien suojaan, mutta jotkin munivat mäenrinteille. Lohikäärmeen kuoriutuminen alkoi, kun vettä vuosi munasta. Isälohikäärmeen huuto sai tuulen nousemaan, ja emolohikäärmeen huuto tyynnytti sen. Kuoriutumista seurasi ukkonen, pimeys ja kaatosade. Vastakuoriutunut poikanen muistutti aluksi vesikäärmettä tai vesiliskoa, mutta se kasvoi ja kehittyi nopeasti lohikäärmeen näköiseksi. Lohikäärme eli tuhansien vuosien ikäiseksi, jona aikana se muuttui ensin kiaoksi, sitten lungiksi, sitten kioh-lungiksi ja lopulta siivekkääksi ying-lungiksi.
Matti Niemi (soutaja)
EM-kultaa voittanut joukkue ehti ennen Melbournen matkaa harjoitella pari viikkoa yhdessä, viikon Turussa ja viikon Valkeakoskella. Australiassa ongelmia tuotti ensimmäisen viikon ajan kisa-asujen puute, ja kilpailuun suomalaiset saivat soudettavakseen itseään huomattavasti isommille miehille tarkoitetun vanhan veneen, kun Suomesta saakka ei venettä vaivauduttu kuljettamaan. Suomelle keräilyerässä hävinnyt Brasilian joukkue antoi suomalaisille loppukilpailua varten lainaksi oman veneensä, ja sillä Suomi souti olympiapronssia edellään vain Italia ja kesän aiemmissa kilpailuissa suomalaisia selvästi heikommaksi osoittautunut Ruotsi.
Lohikäärme
Kiinalaisessa mytologiassa
Lohikäärmeillä kerrottiin olevan erinomainen näkökyky, ja ne näkivät oljenkorren jopa 150 kilometrin etäisyydeltä. Ne eivät kuitenkaan kyenneet näkemään kiviä. Joidenkin mukaan lohikäärmeet kuulivat hyvin, mutta toisten mukaan ne olivat umpikuuroja.
Lohikäärmeiden kerrottiin pitävän jalokivistä ja paahdetusta pääskysenlihasta. Ne vihasivat tai pelkäsivät wang-kasvin lehtiä, lien-puun (Melia azederach) lehtiä, viisiväristä silkkilankaa, vahaa, rautaa ja tuhatjalkaisia.
Deir El Medina
Deir el-Medinan työläiskylästä on löydetty kaikkiaan noin 120 perheen asunnot. Deir el-Medinan perheet asuivat keskimäärin 40 neliömetrin kokoisissa tasakattoisissa rivitaloissa. Taloissa oli tavallisesti kolme peräkkäistä huonetta, joista keskimmäinen oli suurin. Keskimmäistä huonetta käytettiin olohuoneena ja sen kattoa kannatteli yksi pylväs. Takimmaista huonetta käytettiin keittiönä ja ruokasalina, ja siellä oli katolle johtavat portaat.
Pentti Toivola
Toivola pelasi myös jääpalloa SePS:n ja MP:n riveissä. Lisäksi hän pelasi kolme A- ja yhden B-maaottelun. .
Deir El Medina
Deir el-Medinan asukkaat rakensivat työkseen faaraoiden hautoja Kuninkaiden ja Kuningattarien laaksoissa. Yllättävän monet työläiskylän asukkaat olivat luku- ja kirjoitustaitoisia. Luku- ja kirjoitustaitoa tarvittiin, sillä haudanrakentajien tuli osata kaivertaa maagisia tekstejä hautojen seinille. Deir el-Medinan työläiskylä perustettiin n. 1500-luvulla eaa., ja se hylättiin äkillisesti 1000-luvulla eaa., uuden valtakunnan lopussa. Vuonna 1165 alueen käsityöläiset ja työntekijät tekivät lakon, sillä valtio ei ollut kahteen kuukauteen maksanut heidän palkkojaan (oikeastaan vilja-annoksiaan).
Lohikäärme
Kiinalaisessa mytologiassa
Lohikäärmeen kesyttämisestä oli paljon hyötyä – esimerkiksi keisari Huang-din kerrotaan ratsastaneen lohikäärmeellä yli 70 ministerinsä kanssa. Keisari värväsi lohikäärmeen myös torjumaan kapinallisten hyökkäyksiä. Joskus lohikäärmeitä myös syötiin, ja niiden lihalla, luilla, hampailla, sarvilla ja syljellä oli lääkinnällisiä ominaisuuksia. Etenkin lohikäärmeenluujauheen kerrottiin parantavan monenlaisia vaivoja ja sairauksia. 500-luvulla eaa. kirjoittaneen Lei Hiaon mukaan tehokkaimmat luut olivat viisivärisillä lohikäärmeillä. Ne, jotka pitivät lohikäärmeitä kuolemattomina, selittivät lohikäärmeenluut sillä, että lohikäärme saattoi vaihtaa luunsa samalla tavoin kuin käärme luo nahkansa. Myös lohikäärmeen rasvalla kuvattiin olevan ihmeellisiä ominaisuuksia valonlähteenä ja silkin suojaamisessa vedeltä. Lohikäärmeen syljestä tehtiin hajuvesiä. Kiinassa lohikäärmeen verellä ei ollut paljon käyttöä, toisin kuin Lännessä.
Pentti Toivola
Toivola ehti urallaan yhtenä harvoista voittaa maalikuninkuuden sekä jalkapallon että jääpallon pääsarjatasolla.
Deir El Medina
Deir el-Medinan työläiskylästä on löydetty paljon papyruksille ja savisirpaleille hieraattisella kirjoituksella tuherrettuja viestejä, joissa kylän asukkaat kertovat kuulumisistaan, ongelmistaan, iloistaan ja suruistaan. Näiden todistuskappaleiden avulla on voitu rekonstruoida hyvin tarkka kuva arkielämästä muinaisessa Egyptissä.
Deir el-Medinan paikalla on sijainnut luostari 400-luvulla. Luostari oli pyhitetty Pyhälle Isidorille.
Matti Niemi (soutaja)
Suunnistajana Niemi osallistui muun muassa Jukolan viestiin Valkeakosken Retkeilijöiden joukkueessa. Hän toimi Valkeakosken Vesiveikkojen puheenjohtajana ja Suomen Soutuliiton liittohallituksessa vuosina 1975–1985. Koulutukseltaan hän on paperialan teknikko, joksi hän valmistui vuonna 1961 Varkauden teknisestä koulusta.
Pentti Toivola
Toivola menehtyi 2. tammikuuta 2012 Seinäjoen terveyskeskuksessa sairastettuaan vakavaa syöpää.
Israelin vaakuna
thumb|220px|Israelin vaakuna Israelin vaakunassa on oliivinoksien ympäröimä menora, jonka alla lukee hepreaksi ישראל (Israel). Kuva perustuu Raamatun Sakarjan kirjan neljänteen lukuun:
Ohionhevoskastanja
Se on yleensä alle kymmenen metriä korkea, mutta voi kasvaa jopa yli 20-metriseksi. Sen lehdissä on viisi lehdykkää ja ne puhkeavat aikaisin keväällä yhtenä ensimmäisistä lehtipuista. Puu saa myös syysvärin ja pudottaa lehtensä aikaisin. Kukinnot ovat kellanvihreitä, 10–15 cm korkeita ja yksittäinen kukka noin 2,5 cm leveä. Yksittäinen, myrkyllinen siemen kasvaa piikkiseen vaaleanruskeaan hedelmään.
Lohikäärme
Kiinalaisessa mytologiassa
Lohikäärmeitä käytettiin myös muokkaamaan säätä, sillä ne pystyivät saamaan aikaan sateen. Lohikäärme saatiin tekemään sade antamalla sille paahdettuja pääskysiä, rukoilemalla sitä, tai suututtamalla se eri tavoin. Lohikäärmeiden käyttäytymistä tarkkailemalla pystyttiin ennustamaan säätä. Esimerkiksi jos lohikäärme jätti luolansa, seurasi kuivuus. Lohikäärmeiden näkeminen oli myös enne, joko hyvä tai huono.
Kiinalaiset koristelivat soittimensa ja muut esineensä usein lohikäärmekaiverruksin ja piirroksin. Erityyppiset lohikäärmeet kuvattiin erityyppisiin esineisiin sen mukaan, millaisiin asioihin ne yhdistettiin.
Kiinassa vietetään nykyisinkin vuoden toisen kuukauden toisena päivänä värikkäitä "lohikäärmejuhlia" Lungin talviunilta heräämisen ja kevään alkamisen kunniaksi. Juhlaa vietetään kantamalla suuria liikuteltavia paperilohikäärmeitä ja ampumalla ilotulitteita.
Antiikin Kreikassa ja Roomassa
thumb|left|[[Herakles surmaamassa Hydraa kreikkalaisen ruukun kyljessä.]]
Roomalaiset omaksuivat kreikkalaiset myytit ja niiden mukana myös tarinat lohikäärmeistä. Kreikan ja Rooman vaikutuksesta lohikäärmeet menettivät alkuperäisen jumalallisuutensa ja niistä tuli vain kuolevaisia eläimiä.
Keskiajan Euroopassa
thumb|Patsas [[Tukholman vanhakaupunki|Tukholmassa: Pyhä Yrjö taistelee lohikäärmettä vastaan.]] thumb|[[Mikael (arkkienkeli)|Pyhä Mikael taistelee lohikäärmettä vastaan. Keskiaikaisen käsikirjoituksen Heures d’Étienne Chevalier kuvitusta.]]
Rooman valtakunnan tuhon jälkeen Euroopassa vallitsi sekasorto, ja sivistys taantui. Lohikäärmeetkin muuttuivat entistä vahvemmiksi ja hirviömäisemmiksi. Germaanisessa ja skandinaavisessa mytologiassa syntyi joukko pahoja lohikäärmeitä, kuten Nidhöggr, sekä Fenrir, jonka surmaa Thor juuri ennen maailmanloppua, sekä Fafnir, jonka surmaa sankari Sigurd.
600- tai 700-luvulla sepitetyssä Beowulf-eepoksessa Sigmund ja Beowulf surmaavat lohikäärmeen, joka vartioi suurta aarretta. Hrólfr Riu'un saagassa Bödvar surmaa kauhean siivekkään lohikäärmeen. Myös irlantilainen kelttisankari Finn mac Cumhaill surmasi lohikäärmeitä.
Siivet alkoivat yleistyä eurooppalaisilla lohikäärmeillä ehkä Rooman valtakunnan viimeisinä aikoinaan käyttöön ottaman armeijastandaarin myötä, jossa esiintyi siivellinen lohikäärme, draco. Pohjois-Euroopan lohikäärmeet olivat pitkään vesieläimiä, mutta lopulta nekin alkoivat saada siivet. Näin eurooppalaisen lohikäärmeen olemus yhdenmukaistui. Samalla siitä tuli ilkeyden, pahuuden ja kuoleman edustaja, jota vastaan jumalten ja sankarien täytyi alituisesti taistella. Papit käyttivät lohikäärmeen pelottavaa mielikuvaa moraalisaarnojensa tehokeinona, ja lohikäärmeitä veistettiin ja maalattiin kirkkojen seiniin ja ikkunoihin. Kirkon viholliset rinnastettiin ilmestyskirjan lohikäärmeeseen, jonka jokainen ruumiinosa sai symbolisen merkityksen.
Lohikäärmeisiin uskottiin yleisesti keskiajan Euroopassa. Merkittävissä asemissa olleiden ihmisten tekemiä lohikäärmehavaintoja kerrottiin täytenä totena niin luonnonhistoriallisissa teoksissa kuin kronikoissakin. Lohikäärmeen veri oli haluttu tuote, sillä se soveltui hyvin niin taikuuteen kuin lääkintäänkin. Lohikäärmeen veren aitous pystyttiin osoitamaan sekoittamalla sitä kotkan vereen, sillä niiden uskottiin hylkivän toisiaan. Markkinoilla oli myös lohikäärmeen luita ja sisäelimiä.
Keskiaikaisten lohikäärmeensurmaajien esikuva oli Pyhä Yrjö. Tämän marttyyrin legendaan lohikäärmeen surmaaminen tuli tuhat vuotta hänen kuolemansa jälkeen 1200-luvulla Jacques de Voraginen kirjoittamassa ”Kultaisessa legendassa”.
Putúnin mayat
200px|right| Putúnin mayat olivat maya-kansan osa, joka vaelsi monien suurten mayakeskusten alueelle noin 600 jaa. alkaen. Heidän keskuksensa oli Meksikonlahden rannoilla sijainnut Xicalanco. Putúnin mayat olivat mayoista ainoita jotka harjoittivat merenkulkua. Putúnin mayat olivat saaneet kulttuuriinsa eniten Meksikon ylängön suurten keskusten piirteitä ja olivat melko sotaisia. Heihin liitetään ainakin joskus Puuc-rakennustyyli, joka vallitsi Jukatanin niemimaan itäkärjessä, ja oranssi keramiikka. Varsinkin klassisen ajan lopussa Puuc-tyyli ulottuu Edznasta Chichen Itzáan ja käsitti mm. Uxmalin. Putûnin mayoja on pidetty yhtenä mahdollisena klassisen ajan mayakaupunkien tuhoajina. Jukatanille saapunut itzaheimo liitetään Putúnin mayoihin. Nykyiset Chontalin mayat ovat Putúnin mayojen jälkeläisiä.
Lohikäärme
Suomalaisessa tarustossa
Suomalaiset kansantarut tuntevat kertomuksia erilaisista jättiläiskäärmeistä, -liskoista, ja -madoista, joista jotkut ovat tulisia ja jotkut monipäisiä, kuten myös tulisista lentävistä olennoista (esimerkiksi Kokko). Taruolentoja nimitetään lohikäärmeiksi kuitenkin vain muutamassa tarinassa ja loitsussa. Joissakin tarinoissa kertoja ei ole oikein tiennyt mikä lohikäärme on, ja on käsittänyt sen kalaksi.
Erään myöhään, vasta vuonna 1928 taltioidun uskomuksen mukaan näkin voi karkottaa rannasta heittämällä kiven veteen. Kivi nimittäin aiheuttaa veteen kurimuksen, jossa asuu lohikäärme, jota näkki pelkää.
Uudella ajalla
thumb|Lohikäärmeisiin uskottiin vielä 1600-luvulla. Siivekäs lohikäärme [[Athanasius Kircherin teoksessa Mundus Subterraneus (1665).]] Vaikka 1400-luvulla alkaneeseen renessanssiin kuuluikin vanhojen taikauskojen kyseenalaistaminen, lohikäärme ei ainoastaan selvinnyt aikojen muuttumisesta, vaan se jopa hyväksyttiin eläinkunnan jäseneksi. Kirjapainotaidon keksimisen jälkeen aiempaa useammat pääsivät lukemaan eläintieteellisistä kirjoista lohikäärmeiden elintavoista ja käyttötavoista. Myös vasta löydetystä Amerikasta raportoitiin havaitun lohikäärmeitä. Vuonna 1572 julkaistussa kartassa oli Pohjois-Lappiin sijoitettu lohikäärme, joka söi hiiriä. Jesuiittaoppinut Athanasius Kircher kumosi vuonna 1665 Mundus Subterraneus -teoksessaan lohikäärmeiden olemassaolon epäilijöiden teoriat perusteellisesti ja useisiin silminnäkijälausuntoihin nojaten.
Lohikäärmeiden epäilijöiden määrä kuitenkin kasvoi 1600-luvulta alkaen koko ajan, ja pian uusia havaintoja ei enää julkaistu entiseen tahtiin. Eläinten luokittelun kehittyessä ei enää kyetty hyväksymään eläintä, joka koostui vain muiden eläinlajien osista. 1800-luvun tutkijat eivät yrityksistään huolimatta löytäneet matkoillaan todisteita tulta hönkivistä ja siivekkäistä olennoista.
Tieteellinen käsitys lohikäärmeistä
Senkin jälkeen, kun ihmiset ovat lakanneet uskomasta lohikäärmeisiin, ne ovat yhä kiinnostaneet tutkijoita. Esimerkiksi Carl Sagan teoksessaan The Dragons of Eden (1977) arvelee, että mielikuva lohikäärmeestä on periytynyt muinaisista lentoliskoista. Nykytutkimusten valossa kuitenkin viimeiset lentoliskot elivät noin 65 miljoonaa vuotta sitten, joten niiden ja varhaisimpien ihmisten väliin jäisi yli 60:n miljoonan vuoden aukko. Lentoliskojen fossiilit ovat mahdollisesti voineet luoda tarinoita lohikäärmeistä.
Monet jättiläiskäärmeet, varsinkin afrikkalainen pyton, kalliokäärme (Python sebae) ovat myös ehdokkaita lohikäärmeiden esikuvaksi. Roomalaiset tunsivat kalliokäärmeen, ja niitä käytettiin usein sirkusesityksissä. Epäillään myös, että 9-metristä airokalaa luultin lohikäärmeeksi kun sellainen havaittiin ensi kerran.
On pidetty mahdollisena, että kiinalainen lohikäärmeperinteen taustalla oli todellinen pitkäkaulainen Qijianglong-dinosaurus, joka eli 160 miljoonaa vuotta sitten. Sen kaula on puolet koko sen pituudesta.
Tunnuksena
Esimerkkejä lohikäärmeen käytöstä erilaisissa tunnuksissa: