cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Olli Määttä
Seuraura
6-vuotiaana jääkiekon aloittanut Määttä on JYPin kasvatti. Määttä kuului kaudella 2009–2010 joukkueen C-nuorten kapteenistoon. Määttä oli joukkueen tehokkain puolustaja ja kolmanneksi paras pistemies sekä runkosarjassa että karsintasarjassa. Hän pelasi samalla kaudella myös kaksi ottelua JYPin B-nuorissa sekä yhden karsintasarjan ottelun joukkueen A-nuorissa.
Kaudeksi 2010–2011 Määttä nousi lähes suoraan JYPin C-nuorista joukkueen A-nuoriin. Hänet nostettiin JYPin farmijoukkue D Teamin riveihin Mestikseen, joukkueen kärsittyä pelaajavajeesta. Määttä debytoi Mestiksessä 6. lokakuuta 2010 ottelussa Kajaanin Hokkia vastaan. Hän vakiinnutti paikkansa D Teamin kokoonpanossa ja pelasi paljon joukkueen ykköspakkiparissa. Yhteensä Määttä pelasi D Teamissa 23 runkosarjaottelua tehopistein 1+5=6. Hän pelasi kauden aikana Mestistä myös kahden ottelun verran alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa. Loppukaudesta Määttä palasi kuitenkin JYPin A-nuoriin, jotka voittivat Suomen mestaruuden keväällä 2011.
London Knights (2011–2013)
Toukokuussa 2011 Määttä teki yksivuotisen jatkosopimuksen D Teamin kanssa. OHL-joukkue London Knights varasi hänet vuoden 2011 CHL:n varaustilaisuuden ensimmäisenä pelaajana. Määttä siirtyi joukkueeseen kaudeksi 2011–2012 eikä jatkanut uraansa D Teamissa. Myös JYP tarjosi Määtälle ammattilaissopimusta kesällä 2011, mutta 16-vuotias puolustaja päätti tästä huolimatta siirtyä kiekkoilemaan Kanadaan. KHL-seura SKA Pietari varasi hänet 85. pelaajana KHL:n varaustilaisuudessa 2011.
Tammikuussa 2012 NHL:n kykyjenetsijäpalvelu listasi Määtän kuudenneksi lupaavimmaksi NHL:n varaustilaisuuteessa 2012 varattavaksi Pohjois-Amerikassa pelaavaksi kenttäpelaajaksi. Huhtikuussa 2012 hän putosi sijalle kahdeksan. Varaustilaisuuden isäntäjoukkue Pittsburgh Penguins varasi Määtän lopulta ensimmäisellä kierroksella, 22. pelaajana. Hän oli joukkueen toinen varaus Derrick Pouliot’n jälkeen. Jo saman vuoden syyskuussa Määttä teki kolmivuotisen tulokassopimuksen Penguinsin kanssa. Hänet siirrettiin harjoitusleirin päätteeksi vielä OHL:ään kaudeksi 2012–2013. Määtästä tuli London Knightsin varakapteeni ja hän oli tehoilla 8+30=38 joukkueen tehokkain puolustaja. Määtän OHL-kausi päättyi taas mestaruuteen. OHL-kauden päätyttyä, toukokuun 2013 lopulla hän siirtyi vahvistamaan Wilkes-Barre/Scranton Penguinsia AHL:n pudotuspeleihin, joissa Määttä pelasi kolme ottelua.
Pittsburgh Penguins (2013–2019)
187x187px|thumb|right|Määttä uransa toisessa [[NHL-ottelussa 5. lokakuuta 2013.]] Syksyn 2013 harjoitusleirin päätteeksi Määttä sai paikan Pittsburghin NHL-joukkueen kokoonpanosta. Paikan kokoonpanossa mahdollisti tähtipuolustaja Kris Letangin loukkaantuminen. Määttä teki NHL-debyyttinsä kauden avauskierroksella 3. lokakuuta 2013 kotiottelussa New Jersey Devilsia vastaan. Hän sai ottelussa jääaikaa 14 minuuttia ja 44 sekuntia. Määttä avasi pistetilinsä NHL:ssä kolmannessa ottelussaan 8. lokakuuta Carolina Hurricanesia vastaan syötettyään hattutempun tehneen Jussi Jokisen osumista kaksi. Hänen ensimmäinen syöttöpisteensä johti Penguinsin 5–2 -voittoon päättyneen ottelun voittomaaliin. NHL-uransa ensimmäisen maalin Määttä teki 19. lokakuuta 2013 Vancouver Canucksia vastaan. Määtän maalin syöttäjinä olivat Sidney Crosby ja Chris Kunitz. Kauden mittaan Määtän vastuu Pittsburghissa kasvoi entisestään, ja esimerkiksi joulukuussa New York Rangersia vastaan pelatussa ottelussa Määtän jääaika oli yli 28 minuutin. Ottelussa Minnesota Wildia vastaan Määttä puolestaan kellotti yli 21 minuutin peliajan ja viimeisteli Pittsburghin 5–2-voittoon päättyneessä ottelussa myös maalin ja syöttöpisteen. Määttä viimeisteli maalinsa varsinaisella peliajalla rangaistuslaukauksesta ohi Minnesotan suomalaismaalivahti Niklas Bäckströmin, ja hänestä tuli yli 70 vuoteen ensimmäinen tulokaspuolustaja, joka onnistui maalinteossa rangaistuslaukauksella. Edellinen rangaistuslaukauksesta maalin tehnyt puolustaja oli Kimmo Timonen.
Syksyllä 2014 Määtällä todettiin kilpirauhasessa syöpäkasvain. Pittsburghin lääkärit arvioivat kasvaimen olevan helposti poistettavissa ja Määtän voivan pelata kuukauden toipumisen jälkeen. Kuukauden ennusteesta huolimatta Määttä pelasi jo kahden viikon toipumisen jälkeen Penguinsin paidassa. Hän joutui joulukuussa jo alle kuukauden jälkeen sivuun ylävartalovamman vuoksi. Myöhemmin joulukuussa hänen kerrottiin sairastavan NHL:ssä esiintynyttä sikotautia. NHL-kausi 2014–2015 päättyi Määtän osalta ennenaikaisesti olkapääongelmien takia. Hän pelasi kauden aikana vain 20 ottelua ja teki niissä yhden maalin ja antoi kahdeksan maaliin johtanutta syöttöä.
Kaudeksi 2015–2016 Määttä palasi Pittsburghin kokoonpanoon kymmenen kuukauden tauon jälkeen. Lokakuussa 2015 hän teki Toronto Maple Leafsia vastaan käydyssä ottelussa ensimmäisen NHL-maalinsa lähes vuoteen. Helmikuussa 2016, Määttä allekirjoitti Pittsburgh Penguinsin kanssa kuuden vuoden pituisen jatkosopimuksen, jonka arvoksi tuli yhteensä noin 24 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria. Seura voitti kauden päätteeksi Stanley Cupin voitettuaan loppuottelussa San Jose Sharksin voitoin 4–2. Neljännen voiton myötä Määtästä tuli kahdestoista Stanley Cupin saavuttanut suomalaispelaaja. "Määtän nousu vaikeuksista NHL-mestariksi (kruununa Stanley Cup –pokaalin nosto)" oli myös ehdolla Suomen Urheilugaalan sykähdyttävimmäksi urheiluhetkeksi 2016.
Kaudella 2016–2017 Pittsburgh ja Määttä uusivat Stanley Cup -mestaruutensa.
Chicago Blackhawks (2019–2020)
Kesäkuussa 2019 Määttä siirtyi Chicago Blackhawksiin vaihdossa hyökkääjä Dominik Kahuniin ja vuoden 2019 NHL:n varaustilaisuuden 5. kierroksen varausvuoroon.
Los Angeles Kings (2020–2022)
Lokakuussa 2020 Määttä siirtyi Los Angeles Kingsiin vaihdossa Brad Morrisoniin.
Detroit Red Wings (2022—)
Heinäkuussa 2022 Määttä teki vapaana agenttina Detroit Red Wingsin kanssa yksivuotisen ja 2,25 miljoonan dollarin arvoisen sopimuksen.
Helmikuussa 2023 Määttä teki Red Wingsin kanssa kaksivuotisen ja yhteensä kuuden miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen.
A-maajoukkue
Määttä edusti Suomea Sotšin olympiakisoissa 2014, jolloin hän voitti pronssia. Määttä teki A-maajoukkuedebyyttinsä vain 19-vuotiaana turnauksen avausottelussa 13. helmikuuta 2014 Itävaltaa vastaan. Hänet merkittiin Suomen kakkospuolustajapariin Sami Salon viereen. Määttä teki ottelussa myös ensimmäisen A-maajoukkuemaalinsa. Hän pelasi myös MM-kilpailuissa vuonna 2021, jolloin Määttä voitti hopeaa. Hän pelasi myös maailmancupissa vuonna 2016. Yhteensä Määttä on pelannut 22 A-maaottelua tehopistein 4+4=8.
Alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailut 2011, 2012 ja 2013
Määttä pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2011, 2012 ja 2013. Hän toimi vuoden 2013 turnauksessa Suomen varakapteenina. Vuoden 2011 turnauksessa Määtästä tuli kaikkien aikojen nuorin Suomea alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa edustanut pelaaja. Aleksander Barkov rikkoi kuitenkin hänen ennätyksensä jo seuraavan vuoden turnauksessa, joka päättyi Määtän osalta aivotärähdykseen jo Kanadaa vastaan pelatun avausottelun ensimmäisessä erässä Boone Jennerin taklauksesta.
Alle 18-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailut 2011
Määttä pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2011, jolloin hän toimi Suomen varakapteenina ja oli tehoilla 1+3=4 joukkueen tehokkain puolustaja. Määttä palkittiin Kanadaa vastaan pelatun ottelun päätteeksi Suomen ottelun parhaana pelaajana. Myös valmennus valitsi hänet koko turnauksessa yhdeksi Suomen kolmesta parhaasta pelaajasta.
Dean Winters
Dean Winters (s. 20. heinäkuuta 1964) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on tullut tunnetuksi rooleistaan televisiosarjoissa Kylmä rinki, 30 Rock, Kova laki: Erikoisyksikkö ja Asema 62. Hän on myös Charley Dixon Terminator: Sarah Connorin aikakirjat -sarjassa.
Elokuvien puolella Winters on esiintynyt muun muassa Yasmine Bleethin kanssa Undercover Angelissa (1999). Muiden elokuvien joukossa ovat Hellraiser: Hellseeker (2002) ja Bristol Boys (2005).
Winters osaa taijia ja sujuvaa italiaa.
Venetin koulu
thumb|300px|Venetin koulu Venetin koulu oli koulu Venetin kylässä Kolarin kunnassa Lapin maakunnassa. Koulussa oli peruskoulutason opetusta. Sen toiminta lakkautettiin vuonna 1988. Nykyään koulu toimii asuinrakennuksena.
Venetin koulun tiloissa on toiminut myös työttömien kierrätyskeskustoimintaa kunnes se siirtyi Sieppijärven kylälle. Myöhemmin Venetin koulussa on ollut yksityishenkilön pitämää kierrätystoimintaa.
Erilaisruokaiset
Erilaisruokaiset (Polyphaga) on kovakuoriaisten (Coleoptera) alalahko.
Gulag: Vankileirien saaristo
Gulag: Vankileirien saaristo on neuvostoliittolaisen kirjailijan ja gulag-vangin  Aleksandr Solženitsynin kirjoittama kolmiosainen teos Neuvostoliiton vankileirijärjestelmästä Gulagista. Teos ilmestyi viivyttelyn jälkeen venäjäksi Pariisissa vuonna 1973. Ensimmäiset laitokset julkaistiin suomeksi nimellä Vankileirien saaristo.
Erilaisruokaiset
Alalahko kattaa suurimman osan kovakuoriaisista, ja sen jäsenet ovat omaksuneet hyvinkin erilaisia elintapoja. Sopeutuminen on vaikuttanut positiivisesti niiden suureen monimuotoisuuteen. Myös samaan alalahkoon kuuluvien eri heimojen toukat voivat olla hyvin erinäköisiä, mutta niille kaikille tunnusomainen piirre on enintään nelijaokkeiset raajat, joissa on vain yksi kynsi. Harvoissa tapauksissa raajat saattavat puuttua kokonaan.
Ekebyn piiri
Ekebyn piiri voi tarkoittaa seuraavia Ruotsin piirejä:
Erilaisruokaiset
Alalahkon kuoriaiset on aikaisemmin ryhmitelty lähinnä tuntosarvien rakenteen perusteella. Tuoreemmassa erottelussa huomiota kiinnitetään myös moniin muihin tuntomerkkeihin, minkä vuoksi lajien todellisista sukulaisuussuhteista tiedetään tarkemmin.
Gulag: Vankileirien saaristo
Teos perustuu Solženitsynin omiin kokemuksiin, 227 vangin todistuksiin ja Solženitsynin omiin tutkimuksiin rankaisujärjestelmän historiasta. Siinä pohditaan järjestelmän alkuperää kommunistihallinnon perustamisesta asti, josta neuvostojohtaja Lenin itse otti vastuun. Se kuvaa kuulusteluja, vankien kuljetuksia, vankilakulttuuria, vankien vastarintaa ja kapinointia sekä sisäisen karkotuksen harjoittamista. Solženitsyn arvioi, että Neuvostoliiton työleirijärjestelmässä oli ollut 1900-luvun kuluessa noin 60 miljoonaa ihmistä.
Synty
Solženitsyn kirjoitti teoksen jo 1960-luvun alkuvuosina, viitisen vuotta vankilasta ja karkotuksesta vapautumisensa jälkeen. Vapauduttuaan karkotuksesta 1960-luvun alussa Solženitsyn lähti pian Viroon keräämään vankitovereiltaan muistelmia Gulag: Vankileirien saaristoa varten.
Muistelmateoksessaan Puskipa vasikka tammea kirjailija antaa vihjeitä kirjoituspaikastaan. Hän puhuu ”hiljaisesta turvapaikasta” ja ”korvesta”, josta hän löysi rauhan. Tuo rauhallinen ja syrjäisä paikka sijaitsi Etelä-Virossa, Arnold Suden ja hänen perheensä maatilalla. Arnold Susi ja Solženitsyn olivat tutustuneet Lubjankan vankilassa. Sudet järjestivät kirjailijalle rauhallisen työtilan etelävirolaisesta maatalosta, jossa he olivat asuneet palattuaan Siperiasta. Solženitsyn asui siellä talvet 1965–1966 ja 1966–1967 ja kirjoitti Gulag: Vankileirien saariston.
Tekeillä oleva kirja oli vaarallinen sekä tekijälle itselleen että Neuvostoliiton hallitukselle. Sen vuoksi Solženitsyn yritti elää Virossa mahdollisimman huomaamattomana. Sudet kertoivatkin naapurille, että maatalon asukas oli väitöskirjaansa viimeistelevä tutkija, jota ei saanut häiritä.
Solženitsyn tiesi alusta alkaen, että Kremlin reaktio hänen teoksensa johdosta ei tulisi olemaan myönteinen. Turvallisuuspoliisi KGB:n urkkijat saivat vihiä Gulag: Vankileirin saariston käsikirjoituksen olemassaolosta jo lokakuussa 1965 nauhoittaessaan salaa kirjailijan keskusteluja erään tuttavansa kanssa. Solženitsyn kertoi kirjoittavansa teostaan suuren tunnekuohun vallassa: ”...on kuin laava virtaisi kun kirjoitan Saaristoa, on mahdotonta keskeyttää.” Käsikirjoituksesta oli kirjailijan mukaan tässä vaiheessa valmiina jo 240 liuskaa. Hän kaavaili ”päästävänsä maanvyöryn liikkeelle” vuosien 1972−75 tienoilla. Teoksen vaikutuksen Kremlin johtajiin kirjailija tiesi: ”Saaristo murhaa heidät. Se tulee olemaan tuhoisa.” Tästä tietoisena Solženitsyn salasi käsikirjoituksen muilta kuin lähimmiltä ystäviltään ja avustajiltaan. Hän päätti säilyttää sen eräänlaisena henkivakuutuksena siltä varalta, että hänet vangittaisiin tai murhattaisiin.
Julkaisu länsimaissa
Solženitsynille myönnettiin kirjallisuuden Nobel-palkinto 1970, mutta hän ei uskaltanut lähteä noutamaan sitä Tukholmasta, koska se olisi merkinnyt maanpakoa. Kustantamoille Pariisissa ja New Yorkissa toimitettiin salaa mikrofilmit Gulag: Vankileirien saaristosta. Salaisessa välitystyössä oli mukana ruotsalainen Moskovan ulkomaankirjeenvaihtaja Stig Fredrikson.
Solženitsyn halusi aluksi kirjan ilmestyvän Neuvostoliitossa, ja hän pyysi viivyttämään sen julkaisua lännessä. Syyskuussa 1973 Solženitsyn muutti mielensä julkaisemisesta, koska hänelle selvisi, että KGB oli löytänyt kopion hänen kirjastaan kuulusteltuaan hänen konekirjoittajaansa, joka oli pian sen jälkeen hirttäytynyt.
Gulag: Vankileirien saaristo julkaistiin Pariisissa heti joulun 1973 jälkeen venäjäksi, jonka jälkeen neuvostoviranomaiset aloittivat Solženitsynin kovennetun painostuksen. 13. helmikuuta 1974 hänet karkotettiin Neuvostoliitosta, ja hän menetti kansalaisuutensa.
Suomennoksen julkaisu
Suomessa Solženitsynin kirjoja aikaisemmin julkaissut kustantamo Tammi torjui kohutun suomennoksen Vankileirien saaristo julkaisemisen ulkopoliittisista syistä. Tammessa tiedettiin kirjan olevan poliittista räjähdysainetta heti, kun oli tutustuttu sen englannin- ja ruotsinkielisiin käännöksiin. Kirjan pelättiin vahingoittavan Suomen virallista neuvostoystävällistä ulkopolitiikkaa vuonna 1974. Tällöin elettiin kaikkein voimakkainta suomettuneisuuden aikaa, jolloin lehdistö ja myös kirjakustantamot taipuivat itsesensuuriin aiheissa, joiden oletettiin olevan Neuvostoliitolle kiusallisia.
Tammi joutui painostuksen alaiseksi ja luopui hankkeesta. Pääministeri Kalevi Sorsa oli ruotsalaisen kustantajan Wahlström & Widstrandin (W&W) kustantajan Per Gedinin muistelmien Förläggarliv mukaan sanonut Tammen Jarl Hellemanille: "Tämä ei tietenkään ole painostusta, vaan kustantaja päättää itse julkaistako vai ei. Hän antoi myös ymmärtää, ettei tätä keskustelua heidän välillään ollut koskaan käyty."
Sorsan taustalla oli vielä presidentti Urho Kekkonen, joka "pani sanat Sorsan suuhun", kuten Erkki Vettenniemi kirjoittaa artikkelissaan. Helleman oli päättänyt siirtää suomennoksen oikeudet ulkomaiselle kustantajalla, ja ensisijalla oli W&W, jonka edustaja Gedin kuuli asiasta ottaessaan yhteyttä Hellemaniin. W&W:llä oli jo ruotsinnoksen oikeudet. Myös Jörn Donner oli suunnitellut suomennoksen julkaisemista, mutta sai kuulla olevansa asiassa myöhässä: W&W oli jo saanut oikeudet. Paitsi ruotsinnos, myös suomennos oli W&W:lle tuottoisa. Donner oli suunnitellut perustavansa julkaisua varten mittatilauskustantamon. Myös Kauko Kare oli ottanut yhteyttä Solženitsynin edustajaan Fritz Heebiin, jotta hänen Alea-kirjansa saisi julkaista sen. Helleman ei kuitenkaan halunnut sen tapaisen "poliittisen yrittäjän" saavan julkaisuoikeuksia, eikä Heeb edes vastannut Kareelle. Sopimuskin oli jo tehty W&W:n kanssa.
Tammen kustannuspäällikkö Hannu Harju kirjoittaa vuonna 2015, ettei teos ollut Solženitsynin aiempiin teoksiin verrattuna vaarallisempi tai kiusallisempi, vaan syynä julkaisematta jättämiseen oli kirjailijan Nobelin-palkinnon ansiosta saama maailmanlaajuinen julkisuus toisinajattelijana.
Paljon venäläistä ja neuvostoliittolaista kirjallisuutta kääntäneen Esa Adrianin suomennokseen sisältyi myös runsaasti teoksen ruotsintajan Hans Björkegrenin keräämää tausta- ja selitysmateriaalia, kuten henkilöhakemisto. Vaikka kirja oli myyntimenestys Suomessa – ensimmäinen osa 30 000 kappaletta – ruotsalainen kustantamo ei jatkanut kustannustoimintaa, vaan loput osat julkaisi pieninä painoksina 1976 ja 1978 pienkustantamo Kustannuspiste. Oikeistolaiseksi leimautunut kustantamo oli tunnettu neuvosto- ja kommunisminvastaisista teoksista: se julkaisi erityisesti Viron ja Baltian miehitysaikaa koskevia kirjoja, mikä vahvisti taistolaisten kylvämiä epäluuloja Solženitsynia kohtaan.
Kun Kustannuspiste oli julkaissut Vankileirien saariston jälkimmäiset osat, SKDL:n taistolaissiipeen lukeutunut kansanedustaja Heimo Rekonen teki eduskunnassa kyselyn, mihin toimiin hallitus oli ryhtynyt tai aikonut ryhtyä "mainitunlaisen Neuvostoliiton vastaisen kiihotustyön lopettamiseksi maassamme". Ulkoministeri Olavi J. Mattila vastasi, ettei Solženitsynin kirja "palvele Suomen ja Neuvostoliiton kansojen keskinäisen ystävyyden ja luottamuksen lujittamista", mutta lisäsi uskovansa Suomen ja Neuvostoliiton suhteiden olevan niin vakaalla pohjalla, ettei "moinen yksittäinen teos" voinut järkyttää niitä.
Uusi laitos
Kirjailija Sofi Oksanen osti teoksen julkaisuoikeudet, ja teos ilmestyi huhtikuussa 2012 hänen kustantamonsa Silberfeldtin kautta huhtikuussa 2012 nimellä Gulag – Vankileirien saaristo. Martti Anhava teki uutta laitosta varten jonkin verran muutoksia. Kankeita rakenteita on korjattu, venäjän kielen translitterointia on saatettu ajan tasalle ja alkuperäisen laitoksen nimikirjaimia on avattu uudemman venäjänkielisen laitoksen mukaisesti. Solženitsyn oli alun perin käyttänyt nimikirjaimia suojellakseen elossa olleita. Kaikkien nimien oikeellisuutta hän ei myöskään voinut varmistaa. Teoksen suomenkieliseenkin nimeen haluttiin Gulag, koska käsite on kirjan myötä tullut kansainvälisesti tunnetuksi.
Venäjällä
Gulag: Vankileirien saaristo ja Ivan Denisovitšin päivä ovat pakollisia oppikirjoja keskikouluissa Venäjän federaatiossa
Vankileirien saariston aikajana
Lähde:
Johanna Kurkela
Johanna Kurkela (s. 25. huhtikuuta 1985 Lumijoki ) on suomalainen laulaja, jonka levytysura alkoi vuonna 2004.
Kurkelan kappaleita ovat muun muassa ”Ehkä ensi elämässä”, ”Sun särkyä anna mä en” ja ”Tuo se mulle”. Hänen kappaleitaan ovat säveltäneet muun muassa Tomi Aholainen ja Juha Tapio. Eniten hänen laulujaan ovat sanoittaneet Sinikka Svärd ja Heikki Kerkelä.
Ura
Kurkelalla on monipuolinen musiikkitausta. Hän soittaa viulua ja pianoa. Hän opiskeli Madetojan musiikkilukiossa Oulussa. Lukion jälkeen hän siirtyi ammattikorkeakouluun opiskelemaan maatalousalaa.
Levytysuransa Kurkela aloitti vuonna 2004 duetoimalla Tomi Metsäkedon kanssa kappaleella ”Tahdon tanssia kanssasi”. Vuonna 2005 Warner Music Finland julkaisi hänen esikoisalbuminsa Hetki hiljaa. Vuonna 2007 hän esitti Suomen euroviisukarsinnassa kappaleet ”Olet uneni kaunein” ja ”Jossain metsäin takana”. Kurkela sijoittui karsinnassa ensin mainitulla kappaleella kuudenneksi ja sai viisufanien jakaman fanipalkinnon. Samana vuonna ilmestyi hänen toinen studioalbuminsa Marmoritaivas.
Vuonna 2008 ilmestyi Kurkelan kolmas albumi Kauriinsilmät, jonka paras Suomen virallisen albumilistan listasijoitus oli 10. Vuonna 2010 julkaistu albumi Hyvästi, Dolores Haze nousi ensimmäisellä listaviikollaan (15/2010) albumilistan kärkeen. Levy myi kultaa vuonna 2010 ja sillä oli kolmeen edelliseen albumiin verrattuna lähes kokonaan uudistunut tuotanto- ja tekijätiimi. Albumin ensimmäinen single oli Lauri Ylösen ja Paula Vesalan tekemä ”Rakkauslaulu”.
Syksyllä 2011 ilmestyi Kurkelan ensimmäinen kokoelmalevy Uneni kaunein – Parhaat 2005–2011. Levyllä on yksi kokonaan uusi kappale, ”Elegia”.
Kurkelan viides studioalbumi Sudenmorsian ilmestyi 5. lokakuuta 2012. Levyltä julkaistiin 4. heinäkuuta digitaalinen single ”Oothan tässä vielä huomenna”. Kappaleen on säveltänyt ja sanoittanut Eppu Kosonen.
Paparazzi (elokuva)
Paparazzi on vuonna 2004 julkaistu toiminta/rikoselokuva. Elokuvan pääosia esittävät Cole Hauser, Robin Tunney, Tom Sizemore, Daniel Baldwin, Kevin Gage, Dennis Farina, Chris Rock, Tom Hollander, Sal Lopez ja Vince Vaughn. Mel Gibson, joka oli yksi elokuvan tuottajista, tekee elokuvassa cameoroolin vihanhallintakurssin potilaana odotushuoneessa. Elokuvan on ohjannut Paul Abascal. Elokuva oli taloudellinen floppi ja sai osakseen kritiikkiä.
Soul Destroyers
Soul Destroyers on suomalaisen black metal -yhtye Urnin albumi, joka julkaistiin vuonna 2008 levymerkillä Dynamic Arts Records.
Total Control (John Norumin albumi)
Total Control on Hard rock-yhtye Europen kitaristi John Norumin ensimmäinen soololevy, jonka hän julkaisi erottuaan Europesta vuonna 1987.
Johanna Kurkela
Ura
15. marraskuuta 2013 Kurkela julkaisi ensimmäisen joululevynsä, Joulun lauluja.
Total Control (John Norumin albumi)
Kappaleet
Kaikki kappaleet on kirjoittanut John Norum ja Marcel Jacob, ellei toisin mainittu.
Johanna Kurkela
Ura
Keväällä 2016 Kurkela oli yhtenä vierailijana rap-artisti Elastisen TV-ohjelmassa Elastinen feat., jossa he tekivät yhteisen kappaleen "Oota mua".
Kurkela julkaisi seitsemännen studioalbuminsa Ingridin vuonna 2015. Sen ensimmäinen single "Ei panikoida" julkaistiin vuoden 2014 loppupuolella. Toinen single "Kuolevainen" julkaistiin toukokuussa 2015. Kappaleelle julkaistiin myös musiikkivideo ja se menestyi hyvin radiossa. Ingrid nousi julkaisunsa jälkeen Suomen virallisen listan sijalle 6. Kurkela lähti albumin julkaisun jälkeen konserttisalikiertueelle Suomessa. Albumi valittiin myöhemmin Iskelmä Gaalassa vuoden iskelmäalbumiksi.
Kurkela oli kiertueella muusikko Johanna Iivanaisen kanssa vuonna 2018. He esittivät omia ja toistensa kappaleita. Kurkela julkaisi vuonna 2019 toisen kokoelmalevynsä Uneni kaunein: Parhaat.
Yksityiselämä
Nykyisin Kurkela asuu Kiteellä Pohjois-Karjalassa puolisonsa Tuomas Holopaisen kanssa. Pariskunta avioitui lokakuussa 2015. Liitto on Kurkelan toinen. Kurkela avioitui ensimmäisen kerran ollessaan 19-vuotias.
Rumer Willis
Rumer Glenn Willis (s. 16. elokuuta 1988 Paducah, Kentucky) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Willisin vanhemmat ovat näyttelijät Bruce Willis ja Demi Moore.
Willis teki ensimmäisen elokuvaroolinsa vuonna 1995 elokuvassa Now and Then, jossa hän esiintyi taiteilijanimellä Willa Glen.
Willisillä on kaksi siskoa, Scout (s. 1991) ja Tallulah (s. 1994). Vuoden 2006 syksyllä Willis lähti opiskelemaan Etelä-Kalifornian yliopistoon.
Flistadin piiri
Flistadin piiri voi tarkoittaa seuraavia Ruotsin piirejä:
Amfimalla
Amfimalla eli Amfimalion  oli antiikin aikainen kaupunki Kreetan saarella Kreikassa. Se sijaitsi saaren pohjoisrannikolla ja toimi Lappan kaupungin satamana. Amfimalla sijoitetaan yleensä nykyisen Georgioúpolin kylän tienoille.
Amfimalla on ollut asuttuna myöhäiseltä minolaiselta kaudelta roomalaiselle kaudelle saakka. Siitä on tehty joitakin esinelöytöjä, jotka ovat nykyisin Chanián arkeologisessa museossa. Nykyinen Georgioúpolin kylä on kehittynyt paikalle myöhemmin.
Kangar
thumb|200px|Kangarin kartta. Kangar on Malesian pienimmän osavaltion Perlisin pääkaupunki. Kaupungissa asuu noin 50 000 asukasta.
Pronssimedestäjä
Pronssimedestäjä (Nectarinia kilimensis) on medestäjien heimoon kuuluva varpuslintu.
Women’s National Basketball Association
Women’s National Basketball Association (WNBA) on naisten koripalloilun ammattilaissarja Yhdysvalloissa. Sarjaa perustettiin vuonna 1996, ja se aloitti toimintansa 1997. Sarjaa pelataan kesäisin, runkosarja toukokuusta syyskuuhun ja pudotuspelit syys–lokakuussa.
Joukkueet
[[Tiedosto:Map of US, WNBA.svg|thumb|upright=1.25|WNBA-joukkueiden sijainnit
WNBA:ssa pelaa 12 joukkuetta, jotka runkosarjassa muodostavat kaksi kuuden joukkueen konferenssia. Sarjassa on vuosien varrella pelannut yhteensä 18 joukkuetta. Näistä neljä on lopettanut toimintansa ja kaksi siirtynyt toiselle paikkakunnalle.
Moni WNBA-seura tulee kaupungista, jossa toimii myös NBA-joukkue, ja pelaa tämän kanssa samassa areenassa.
Forsin piiri
Forsin piiri voi tarkoittaa seuraavia Ruotsin piirejä:
Sota-alus
Historiallisia
Ennen höyrykoneen keksimistä laivat kulkivat pääasiassa purjein. Suurimmat sotalaivat olivat jopa yli 100-tykkisiä linjalaivoja. Myös nimitykset fregatti (noin 20 tykkiä) ja korvetti periytyvät tältä ajalta. Kaleerit olivat yleisiä vielä 1700-luvulla, ennen kuin tykkien kehittyminen antoi purjein kulkeville aluksille mahdollisuuden puolustautua valtaukselta.
Steven Weber
Steven Weber (s. 4. maaliskuuta 1961 Briarwood, Queens, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on esiintynyt muun muassa 1990-luvun televisiosarjassa Wings ja elokuvassa Dracula – verevä vainaja (1995). Weber on myös esittänyt Jack Torrancea minisarjassa Stephen Kingin Hohto. Hän näyttelee rehtori Gary Bolania Netflixin tuottamassa sarjassa Kolmetoista syytä.
Mercedes-Benz A-sarja (W169)
Mercedes-Benz W169 on Mercedes-Benz A-sarjan toinen sukupolvi, jota valmistettiin vuosina 2004–2012. Toisen sukupolven A-sarjan Mercedes-Benz esiteltiin kesäkuussa 2004. Myyntiin se tuli saman vuoden syksyllä. W169 on edeltäjäänsä suurempi, varsinkin pituudeltaan, ja se oli saatavilla sekä kolmi- että viisiovisena. Lang-malli ei ollut enää valikoimissa. Moottorikoot vaihtelevat 1,5 ja 2,0 litran välillä. vasen|pienoiskuva|Mercedes-Benz C169 Vuoden 2005 Euro NCAP -kolaritestistä W169 sai tulokseksi täydet viisi tähteä.
Mallia oli saatavilla kolmella eri varustelutasolla.
Classic:
teräsvanteet ja muovisomisteet
Elegance:
kevytmetallivanteet, puusomisteet, nahkasisusta ja sähköikkunat edessä ja takana
Avantgarde:
Blagoveštšenskin piiri
Blagoveštšenskin piiri on kunnallinen itsehallintoalue Baškortostanin länsiosassa Venäjällä. Piiri on perustettu vuonna 1930. Siihen kuuluu Blagoveštšenskin kaupunkikunta sekä 15 maalaiskuntaa. Piirin pinta-ala on 2 291 km².
Blagoveštšenskin piirissä on noin 47 200 asukasta ja asukastiheys on 21 asukasta/km². Suurimmat etniset ryhmät ovat venäläiset (56 % v. 2002), tataarit, marit ja baškiirit.
Armas Härkönen
Armas Härkönen (1. lokakuuta 1903 Joroinen – 2. syyskuuta 1981 Varkaus) oli suomalainen agrologi, piirikonsulentti ja pienviljelijä. Hän toimi kansanedustajana vuosina 1958–1962.
Härkönen kävi maamieskoulun vuonna 1926 ja maamiesopiston vuonna 1929. Hän toimi vuosina 1930–1949 Pienviljelijäin liiton koetoiminnan hoitajana ja samalla Uudenmaan, Itä-Hämeen ja Kymenlaakson neuvojana ja vuodet 1949–1958 Etelä-Savon piirikonsulenttina. Vuodesta 1940 Härkönen oli myös pienviljelijä Joroisissa.
Vuoden 1956 presidentinvaalissa Härkönen oli presidentin valitsijamies. Vuoden 1958 eduskuntavaaleissa Härkönen valittiin kansanedustajaksi Mikkelin läänin vaalipiiristä Sosialidemokraattisen opposition listalta. Hän oli eduskunnassa ensin Sosialidemokraattisen opposition eduskuntaryhmässä 22. heinäkuuta 1958 – 5. toukokuuta 1959 ja sitten Työväen ja pienviljelijäin sosialidemokraattisessa liitossa 6. toukokuuta 1959 – 19. helmikuuta 1962.
Härkönen oli myös Joroisten kunnanvaltuuston jäsen ja kunnanhallituksen puheenjohtaja.
Emily Mae Young
Emily Mae Young (s. 14. helmikuuta 1990) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänellä on ollut tunnettuja rooleja televisiosarjassa Step by Step vuosina 1997–1998, elokuvassa Undercover Angel vuonna 1999 sekä Santa and Pete samana myös vuonna 1999.
Merkinantopistooli
thumb|Merkinantopistooli Merkinantopistooli (yleiskielessä myös valopistooli) on merkinantoon ja valaisuun tarkoitettu ampuma-ase. Siinä käytetään merkinantopatruunaa eikä sillä voi ampua muita patruunoita. Merkinantopatruunassa on valoa, savua tai ääntä synnyttävä osa.
Pistoolilla ammutaan ilmaan hätäraketti, joka ominaisuuksistaan riippuen nousee 100-300 metrin korkeuteen, valaisten 8–30 sekuntia, 10 000 - 40 000 kandelan teholla. Valopistoolilla voidaan myös ampua ääntä tuottavaa patruunaa, joka tuottaa jopa 170 desibelin äänen.
Suomessa merkinantopistoolin hankkimiseen ja hallussapitoon vaaditaan poliisin lupa.
Mercedes-Benz A-sarja (W168)
Mercedes-Benz W168 on Mercedes-Benz A-sarjan ensimmäinen sukupolvi, jota valmistettiin vuosina 1997–2004. Ensimmäisen sukupolven A-sarjan Mercedes-Benz esiteltiin loppuvuodesta 1996 ja tuotanto alkoi syyskuussa 1997. Se oli samalla ensimmäinen Mercedes-Benzin valmistama etuvetoinen henkilöauto. Autosta ei valmistettu lainkaan kolmiovista mallia, vaan kaikki autot olivat viisiovisia. Mallistoon kuului myös pidemmällä akselivälillä varustettu Lang-malli. Vuonna 2001 esiteltiin facelift-malli.
Vuoden 1999 Euro NCAP -kolaritestistä W168 sai tulokseksi neljä tähteä viidestä.
A-sarjan kaatumiskriisi
A-sarja sai median huomiota myös siitä, että autotoimittaja Robert Collini sai sen hirvenväistökokeessa kaatumaan 60 km/h:n tuntinopeudella. Tosin tämän ilmiön arvellaan olleen ollut mahdollinen myös monilla muilla korkeilla autoilla, esimerkiksi maastoautoilla. Toisaalta kaatumisen vähättelystä seurasi, että kyseinen koerata ajettiin läpi DDR:n autoteollisuuden valmistamalla Trabant-henkilöautolla virheittä 70 km/h:n nopeudella. Vaikka Trabant ei ollut tunnettu hyvistä ajo-ominaisuuksistaan, se selvitti radan 10 km/h suuremmalla nopeudella kuin mitä A-sarjan Mercedes-Benz kaatui.
Suunnitteluvirheen kiistäminen kolaus A-tyypin maineelle
vasen|pienoiskuva|Mercedes-Benz A 190 L Kun Mercedes-Benz A-sarjan auto kaatui ruotsalaisen Robert Collinin suorittamassa koeajossa, Daimler-Benz kiisti heti suunnitteluvirheen ja vetosi kokemukseensa autonvalmistajana ja hyvään maineeseensa. Daimler-Benz jopa syytti A-sarjan auton kaatumisesta rengasvalmistajaa ja ruotsalaisen tahon tarkoituksellista kilpailijan mustamaalauskampanjaa. Samalla Daimler-Benz jatkoi A-sarjan mainontakampanjaansa. Myöhemmin kävi ilmi, että A-sarjan auto oli jo kuukautta aikaisemmin melkein kaatunut toisessa koeajossa. Tässä tapauksessa A-sarjan auto oli noussut kahdelle pyörälle, mutta välttänyt kuitenkin kaatumisen. Tämä testi oli arvostettu tanskalainen Vuoden Auto -valintatesti. A-mallin epävakaus ei siis voinut olla auton suunnittelijoille yllätys.
Vaikka Daimler-Benz-yhtiö yrittikin sovitella suhteitaan A-sarjan vakavuusongelman paljastaneeseen toimittaja Robert Colliniin, se boikotoi häntä Smart-kääpiöauton esittelyssä. Tämä johti Collinin autojournalistikollegoiden Daimler-Benzille lähettämään avoimeen kirjeeseen jossa he pahoittelivat tilannetta. Daimler-Benz suostui tällaisen kielteisen mediajulkisuuden jälkeen kutsumaan myös Collinin konsernin uusien mallien esittelyyn.
Tehtaan korjaavat toimenpiteet
Tehdas reagoi kuitenkin nopeasti. 17 000 A-Mersua kutsuttiin takaisin tehtaalle. ESP-ajonhallintajärjestelmä rakennettiin kokonaan uudelleen.
Autoihin tehtiin ainakin seuraavat muutokset vakauden parantamiseksi: ESP tuli vakiovarusteeksi (ensimmäisenä maailmassa), rengasprofiilia madallettiin 50-profiiliin, A-sarjan uudeksi rengaskooksi valittiin 195/50/15 ja myös jousitusta tukevoitettiin.
Daimler-Benz myös pystytti imagokampanjan, jossa tennistähti Boris Becker totesi oppineensa enemmän virheistään kuin menestyksestään.
Turvallisuustekijät olivat keskeisiä asioita A-mallia suunnitellessa muutoinkin, ja jo W168-korisarjan A-Mercedeksellä saavutettiin Euro NCAP:n törmäystesteissä neljä tähteä aikuismatkustajien osalta. Erityisesti auton kokoonpainuvien rakenteiden suunnitteluun oli paneuduttu ja myös moottori sijoitettiin hyvin alas viistoon, jolloin se törmäyksen sattuessa liukuu auton alle matkustamon sijaan. Jo ensimmäiset A-sarjalaiset olivat lisäksi varustettuja kaksin turvatyynyin, mikä auton esittelyajankohtana ei ollut itsestäänselvyys autojen turvavarustelussa. Myös lisävarusteina saadut sivuturvatyynyt muuttuivat myöhemmin vakiovarusteiksi.
Kaatumisen syy
Saksan lisäksi A-sarjaa on valmistettu Brasiliassa. Vuonna 2003 Sao Bernando do Campossa valmistettiin yhteensä 6 989 autoa.
Valas-luokan kuljetusalus
Valas-luokan kuljetusalukset ovat Suomen merivoimien vuosina 1979–1981 Hollming Osakeyhtiön Rauman telakalla valmistuneita kuljetusaluksia. Aluksia valmistui viisi: Vaarlahti (722), Vahakari (121), Valas (897), Vänö (723) sekä sukeltajien tukialus Mursu (98).
Alusten uppouma on 300 tonnia ja niiden pituus 30, leveys 8 ja syväys 3 metriä. Niiden voimanlähteenä on 1070 kilowatin moottori, joka mahdollistaa 12 solmun nopeuden. Alusten miehistö koostuu yhteensä 11 henkilöstä. Alukset kykenevät kulkemaan jäissä, ja Mursun varustukseen kuuluu myös siirrettävä painekammio. Muut luokan alukset paitsi Mursu pystyvät kuljettamaan peräkannellaan yhden 20 tonnin kolmiakselisen kuorma-auton tai vastaavan määrän muuta ajoneuvokalustoa. Aluksissa on tätä varten hydraulisesti ohjattava peräramppi. Emälaiva Mursussa on tämän kannen paikalla sukeltajien erityistiloja.
Merivoimat on luopumassa Vahakarista aluksen huonon kunnon takia. Mursu myytiin kesällä 2013 kaupalliselle merirosvouksen vastaiselle yhtiölle ja lähti 8. elokuuta Turusta siniseksi maalattuna ja uudella nimellä Muru kohti uutta toiminta-aluettaan. Myös Valas myytiin samaan aikaan. Sen osti kotimainen Rederi Ab Fakir -varustamo.
Suomen Psykosynteesiyhdistys
Suomen Psykosynteesiyhdistys ry - Psykosyntesföreningen i Finland rf on kaksikielinen (suomi, ruotsi) joulukuussa 2011 perustettu järjestö, jonka tarkoituksena on edistää psykosynteesin tunnettuutta Suomessa. Tämän lisäksi yhdistys edistää psykosynteesin piirissä toimivien ammatinharjoittajien yhteisiä etuja ja psykosynteesin yleisiä toimintaedellytyksiä Suomessa. Yhdistys järjestää koulutusta psykosynteesin perusteista sekä jatkokouluttaa ja kehittää jäsenistöään erilaisten tapahtumien avulla ja kautta.
Yhdistys tekee yhteistyötä paitsi Skandinavian muiden psykosynteesiyhdistysten kanssa, myös Euroopassa ja muualla maailmassa psykosynteesin piirissä toimivien yhdistysten ja koulutustenjärjestäjien kanssa.
Sliven
Sliven on kaupunki Bulgariassa ja samannimisen alueen pääkaupunki. Asukasluku on 125 268 (2011).
Sliven on kuuluisa Bulgarian "heitukoista", eli vapaustaistelijoista, jotka taistelivat turkilaisia vastaan vuosina 1700 - 1878 ja tunnetaan nimellä "Sadan "voivodin" (kapteenin) kaupunki". Slivenin ympärillä on "Siniset kivet" vuoristo ja siihen liittyvä kansallispuisto. Raikas ilma ja mineraalilähteet tarjoavat monipuolisia mahdollisuuksia vapaa-ajalle ja matkailuun. Bulgarian herätyksen opettaja ja runoilija Dobri Chintulov on syntynyt Slivenissa. Hänen museonsa sijaitsee Slivenin pohjoispuolella. Kaupungin tärkein teatteri sijaitsee pääpuistossa. Se on nimetty Stefan Kirovin mukaan, joka oli näkyvä näyttelijä ja ohjaaja.
thumb|left|Näkymää läheiseltä vuorelta
Portrait of an American Family
Portrait of an American Family on vuonna 1994 julkaistu Marilyn Mansonin ensimmäinen albumi yhtyeen nimenvaihdoksen jälkeen. Levyllä bassoa soittaa heti nauhoitusten jälkeen ulospotkittu Gidget Gein.
Kokoonpano
Vierailevat:
Langalla
Langalla on yhdysvaltalainen Baltimoreen sijoittuva rikosdraamasarja. Sitä esitettiin Yhdysvalloissa HBO-kanavalla viisi tuotantokautta vuosina 2002–2008. Entisen rikostoimittajan David Simonin luoma ja yhdessä entisen poliisin Ed Burnsin kanssa käsikirjoittama sarja kertoo realistisella tavalla rappeutuvan urbaanin ympäristön ongelmista.
Sarjan jokainen tuotantokausi keskittyy tarkastelemaan Baltimorea eri näkökulmista ja Baltimoren poliisin suhteita kaupungin eri toimijoihin. Esitysjärjestyksessä nämä ovat huumekauppa, satama, kaupunginhallinto ja byrokratia, koulujärjestelmä sekä lehdistö. Jokainen sarjan kausista sisältää koko kauden kestävän suuren juonikaaren, lisäksi sarjassa on läpi koko sarjan kulkevia teemoja ja juonikaaria. Sarjan suuri näyttelijäkaarti koostuu pääasiassa luonnenäyttelijöistä, jotka ovat vähemmän tunnettuja muista rooleistaan. Sarjan hahmogalleriassa ovat edustettuina baltimorelaiset lain molemmilta puolilta ja niin poliisit kuin rikollisetkin ovat hahmoina moniulotteisia. Sarjassa esiintyy myös todellisia baltimorelaisia henkilöitä cameorooleissa ja osa sivuosanäyttelijöistä on entisiä rikollisia. Yksi sarjan keskeisistä hahmoista, Avon Barksdale, perustuu osittain näyttelijä Melvin Williamsin omaan elämäntarinaan Baltimoren alamaailmassa. Melvin Williams näyttelee sarjassa hahmoa "The Deacon".
Vaikka sarja ei saanut kaupallista menestystä eikä se voittanut merkittäviä televisiopalkintoja, kriitikot ovat usein kuvanneet sitä yhdeksi kaikkien aikojen parhaimmista televisiosarjoista. Se on saanut tunnustusta realistisesta urbaanin elämän kuvauksestaan, taiteellisesta kunnianhimoisuudestaan sekä yhteiskuntapoliittisten teemojen käsittelystä.
Suomessa sarjaa on esitetty MTV3- ja Sub-kanavilla vuodesta 2004, lähinnä myöhäisilloissa. Yle TV2 alkoi esittää sarjaa uusintana ensimmäisestä tuotantokaudesta alkaen tammikuussa 2013. Ylen ohjelmistossa sarjasta käytetään sen alkuperäistä englanninkielistä nimeä.
Konsepti
David Simonin mukaan hänen oli alun perin tarkoitus luoda poliisidraama, joka perustuisi löyhästi hänen käsikirjoittajatoverinsa Ed Burnsin kokemuksiin murhaetsivänä. Burns oli ollut usein turhautunut Baltimoren poliisilaitoksen byrokratiaan työskennellessään pitkitettyjen tapausten parissa, joiden päämääränä oli saada väkivaltaisia huumediilereitä kiinni käyttämällä valvontamenetelmiä; Simon näki yhtäläisyyksiä omiin koettelemuksiinsa The Baltimore Sun -sanomalehden rikostoimittajana.
Simon valitsi sarjan tapahtumapaikaksi Baltimoren, koska se oli hänelle tuttu. Ollessaan käsikirjoittajana ja tuottajana NBC:n sarjassa Homicide – pelon kadut, joka perustui hänen kirjaansa Homicide: A Year on the Killing Streets, Simon oli riitautunut NBC-kanavan johdon kanssa, joka oli tyytymätön sarjan pessimismiin. Simon halusi välttää samanlaista yhteenottoa, ja valitsi The Wiren kodiksi HBO:n, sillä hän oli työskennellyt kanavan kanssa ennenkin minisarjassa The Corner. HBO oli aluksi epävarma poliisidraaman ottamisesta ohjelmistoonsa, mutta lopulta suostui tuottamaan pilottijakson. Simon tapasi Baltimoren pormestarin ja kertoi tälle haluavansa antaa karun kuvauksen kaupungin tietyistä osista; hän oli tervetullut uudestaan työskentelemään kaupunkiin. Hän toivoi, että sarja muuttaisi joidenkin katsojien mielipiteitä, mutta sanoi ettei sarjalla luultavasti olisi vaikutusta sen kuvaamiin ongelmiin.
Roolitus
Sarjan roolitusta on kehuttu siitä, että se vältteli isojen elokuvatähtiä ja tarjosi luonnenäyttelijöitä, jotka vaikuttavat luonnollisilta rooleissaan. Näyttelijäkaartin ulkonäköä on kokonaisuudessaan luonnehdittu televisio-odotuksia uhmaavaksi, esitellen todellisen vaihteluvälin ihmisissä. Suurin osa näyttelijöistä on afroamerikkalaisia, mikä on yhtenäistä Baltimoren väestön kanssa.
Alustava näyttelijäkokoonpano koottiin koe-esiintymisten kautta. Itsekin baltimorelainen Lance Reddick sai Cedric Danielsin roolin koe-esiinnyttyään useampaan eri rooliin. Michael K. Williams sai Omar Littlen roolin vain yhden koe-esiintymisen perusteella.
Suuri osa näyttelijöistä esiintyi aiemmin HBO:n ensimmäisessä tunninmittaisessa draamasarjassa Kylmä rinki. J. D. Williams, Seth Gilliam, Lance Reddick ja Reg E. Cathey esiintyivät merkittävissä rooleissa Kylmässä ringissä, kun taas useat Langalla-sarjan tähdet, kuten Wood Harris, Frankie Faison, John Doman, Clarke Peters, Domenick Lombardozzi, Michael Hyatt, Michael Potts ja Method Man näyttelivät ainakin yhdessä Kylmän ringin jaksoista. Lisäksi useat näyttelijät ja kuvausryhmän jäsenet olivat mukana HBO:n aiemmassa minisarjassa The Corner, kuten Clarke Peters, Reg E. Cathey, Lance Reddick, Corey Parker Robinson, Robert F. Chew ja Delaney Williams.
Jaksorakenne
Jokaisen jakson avaa niin sanottu ”cold open”, kohtaus ennen alkutekstejä, joka harvoin sisältää mitään juonen kannalta tärkeää. Sitten kuva haihtuu tai katkeaa mustaksi samalla kun alkumusiikki alkaa soida. Seuraavaksi näytetään sarjan alkutunnus, joka koostuu toisistaan nopeilla leikkauksilla erotetuista, pääosin lähikuvia sisältävistä otoksista, jotka liittyvät sarjan kausittain vaihtuvaan asiasisältöön. Alkutekstit koostuvat pelkistä näyttelijöiden nimistä, eikä heidän näyttelemiään hahmoja todenneta erikseen. Lisäksi näyttelijöiden kasvoja näkyy tuskin lainkaan. Alkutunnuksen lopussa näytetään lainaus jonkin hahmon vuorosanasta kyseisessä jaksossa. Sarjassa oli kolme poikkeusta: ensimmäisen kauden viimeinen jakso, jossa fraasi ”All in the game” lasketaan perinteiseksi westbaltimorelaiseksi sanonnaksi; neljännen kauden viimeinen jakso, joka käyttää lainauksessa laudoitettuun asumattomaan taloon kirjoitettuja sanoja; ja sarjan viimeinen jakso, jossa lainataan H. L. Menckeniä. Etenevät tarinakaaret avautuvat usein eri paikoissa samaan aikaan. Jaksot harvoin päättyvät cliffhangeriin, vaan ne loppuvat haihtuen tai katkaisten mustaan loppumusiikin soidessa.
Realismi
Käsikirjoittajat pyrkivät luomaan todenmukaisen kuvauksen yhdysvaltalaisesta kaupungista perustuen heidän omiin kokemuksiinsa. Alun perin The Baltimore Sunin rikostoimittajana toiminut Simon vietti vuoden poliisin henkirikosyksikössä tehden tutkimusta kirjaansa Homicide: A Year on the Killing Streets. Siellä hän tapasi Burnsin, joka työskenteli Baltimoren poliisilaitoksella 20 vuotta, ja toimi myöhemmin opettajana kantakaupunkilaisessa koulussa. Kaksikko tutki vuoden ajan Baltimoren huumekulttuuria ja köyhyyttä kirjaan The Corner: A Year in the Life of an Inner-City Neighborhood. Sarjassa käsiteltiin useita juonia, jotka perustuivat heidän kokemuksiinsa.
Todenmukaisten hahmojen luonti oli keskeistä sarjan pyrkimyksessä realismiin. Simon on kertonut, että useimmat niistä ovat yhdistelmiä oikeista baltimorelaisista henkilöistä. Esimerkiksi rikollinen Donnie Andrews oli pääasiallinen inspiraatio Omar Littlen hahmolle. Poliitikko Martin O’Malley oli yksi Tommy Carcettin innoitteista. Sarjaan valittiin usein pieniin rooleihin henkilöitä, ketkä eivät näyttele ammatikseen, mikä erottaa sen muista televisiosarjoista kuvaten sen esittämän ”oikean kaupungin kasvot ja äänet”. Käsikirjoituksessa käytettiin nykyaikaista slangia, mikä tehostaa sen katsomiskokemusta.
Sarjassa kuvataan todenmukaisesti sekä poliisityötä että rikollistoimintaa. Joidenkin raporttien mukaan oikeat rikolliset ovat katsoneet sarjaa toimiakseen poliisin etsintätekniikoita vastaan. Viides tuotantokausi kuvasi Baltimore Sunin uutistoimitusta ja sitä on sanottu kaikkein realistisimmaksi median kuvaukseksi elokuvissa tai televisiossa.
Näyttelijät ja hahmot
Langalla omaa suuren päänäyttelijäkaartin, jota täydentävät useat sivuhahmot, jotka täyttävät sarjassa esitetyt instituutiot. Suurin osa näyttelijöistä ovat mustaihoisia, mikä kuvastaa täsmällisesti Baltimoren väestöryhmää.
Päähenkilöt
Ensimmäisen tuotantokauden päähahmot jaettiin lakia ja järjestystä ylläpitäviin virkamiehiin sekä huumekauppaa tekeviin rikollisiin. Tutkimusryhmä laitettiin liikkelle rikosetsivä Jimmy McNultyn (Dominic West) tekojen myötä, jonka uppiniskaiset taipumukset ja henkilökohtaiset ongelmat täydentävät hänen kykyjään toimia rikospoliisina. Ryhmää johti komisario Cedric Daniels (Lance Reddick), jonka hyvän tutkimuksen tuottamisen halu vaikeutti usein hänen uratavoitteitaan. Kima Greggs (Sonja Sohn) oli kykenevä etsivä, jolle kollegat olivat kateellisia, ja jonka tyttöystävä koki poliisin työn liian vaaralliseksi. Hänen työtään helpotti suuresti hänen ilmiantajansa, huumeriippuvainen Bubbles (Andre Royo). Kuten Greggs, työpari Thomas ”Herc” Hauk (Domenick Lombardozzi) ja Ellis Carver (Seth Gilliam) määrättiin työryhmään huumeyksiköstä. Kaksikon alustavasti väkivaltainen luonne lopulta kukistettiin, kun he osoittautuivat hyödyllisiksi paskaduunissa. He toimivat joskus koomisena kevennyksenä yleisölle. Väliaikaisen työryhmän täydensivät Lester Freamon (Clarke Peters) ja Roland ”Prez” Pryzbylewski (Jim True-Frost). Vaikka heitä ei aluksi pidetty tärkeinä ryhmän jäseninä, Freamon osoittautui kykeneväksi ja menetelmälliseksi tutkijaksi, jolla oli tapana huomata pienet mutta tärkeät yksityiskohdat, ja Prez osoittautui hyödylliseksi sinnikkyydellään, kun hän työskenteli näennäisen murtumattomien koodien parissa.
Näitä tutkijoita valvoivat kaksi korkea-arvoista poliisijohtajaa, jotka piittasivat enemmän politiikasta ja omista uristaan kuin tapauksesta, apulaispoliisipäällikkö Ervin Burrell (Frankie Faison) ja rikosylikomisario William Rawls (John Doman). Valtion asianajaja Rhonda Pearlman (Deirdre Lovejoy) toimi lainmukaisena yhteyshenkilönä tutkimusryhmän ja oikeustalon välillä. Henkirikosyksikössä, Bunk Moreland (Wendell Pierce) oli lahjakas ja kuivan huumorintajun omaava, alkoholistinen etsivä, joka oli McNultyn työpari, jota valvoi sarkastinen ylikonstaapeli Jay Landsman (Delaney Williams). Tuomari Phelan (Peter Gerety) pani tutkimusryhmän liikkelle.
Tutkijoiden kohteena oli Avon Barksdalen huumeimperiumi. Häikäilemätöntä Barksdalea (Wood Harris) auttoi liike-elämästä kiinnostunut Stringer Bell (Idris Elba). Avonin siskonpoika D’Angelo Barksdale (Larry Gilliard Jr.) pyöritti yhtä enonsa alueista, mutta omasi syyllisen omatunnon, kun taas uskollinen Wee-Bey Brice (Hassan Johnson) oli vastuussa useista Avonin käskystä toteutetuista murhista. D’Angelolle työskentelivät Poot (Tray Chaney), Bodie (J. D. Williams) ja Wallace (Michael B. Jordan), joista kaikki olivat katutasolla toimivia huumediilereitä. Wallace oli älykäs mutta naiivi nuori, joka oli huumekaupan ansassa, ja Poot karkea nuori mies, joka otti mieluummin käskyjä vastaan kuin antoi niitä. Omar Little (Michael K. Williams), maineikas baltimorelainen ryöstäjä, joka teki elantonsa ryöstämällä huumediilereitä, oli toistuva kiusa Barksdalen rikollisjengille.
Toinen kausi esitteli uuden liudan hahmoja, jotka työskentelivät Baltimoren satama-alueella, kuten Spiros ”Vondas” Vondopoulos (Paul Ben-Victor), Beadie Russell (Amy Ryan) ja Frank Sobotka (Chris Bauer). Vondas oli maailmanlaajuisen salakuljetusoperaation apulaispomo, Russell kokematon satamapoliisi ja yksinhuoltajaäiti, joka joutuu keskelle suurta murhatutkintaa, ja Frank Sobotka ahtaajaliiton puheenjohtaja, joka sekaantui rikollisiin puuhiin pelastaakseen liittonsa. Myös toisella kaudella esiintyviä hahmoja olivat Nick Sobotka (Pablo Schreiber), Frankin sisarenpoika; Ziggy Sobotka (James Ransone), Frankin ongelmiin joutuva poika; ja ”Kreikkalainen” (Bill Raymond), Vondasin salaperäinen pomo. Kauden lopussa huomio kohdistui poispäin satamasta ja uudet hahmot jäivät taakse.