cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Antimateria
Valmistus
Antivetyä on vielä hankalampaa valmistaa kuin yksittäisiä hiukkasia (antiprotoneja ja positroneja). Antivetyä saadaan aikaan ohjaamalla antiprotonit ja positronit samaan tilaan oikeissa olosuhteissa (noin −258 °C:n lämpötilassa). Antivety kuitenkin annihiloituu melkein heti ja se havaitaan sen annihiloitumisesta syntyvästä gammasäteilystä.
Antiainetta valmistetaan hiukkaskiihdyttimissä tutkimuskäyttöön 1–10 nanogrammaa (gramman miljardisosaa) vuodessa. Antiaineen valmistaminen ei ole edullista nykyisillä hiukkaskiihdyttimillä; on arvioitu, että yhden antiainegramman hinta olisi noin 25 miljardia dollaria vuonna 2013. Tulevaisuuden energianlähteenä antiaine on kuitenkin kiistaton. Antiaineen sovellukset ovat välttämättömiä esimerkiksi tähtienvälisiin avaruuslentoihin, joissa kemialliset polttoaineet eivät luonteensa puolesta sovellu pidemmän tähtäimen suunnitelmiin.
Varastointi
pienoiskuva|Ensimmäisen sukupolven säilytysastia antivedylle. Antiaineen varastointi on hankalaa, koska se pitäisi tehdä tilassa, jossa ei olisi lainkaan tavallista materiaa, sillä antiaine ja materia tuhoutuvat ja luovat omansalaatuista säteilyä osuessaan toisiinsa. Antiprotonien ja positronien varastointi on kuitenkin mahdollista magneeteilla varustetussa tyhjiössä niin sanottu magneettiloukussa, jossa magneettikenttä pitää antiaineen tyhjiökammiossa, matalassa lämpötilassa, eikä päästä sitä kosketuksiin kammion reunojen kanssa.
Käyttö
pienoiskuva|Hahmotelma mahdollisesta tulevaisuuden antiaineella kulkevasta avaruusaluksesta.
Positroneja käytetään tällä hetkellä sekä lääketieteessä PET-kuvauslaitteissa että tutkimuskäytössä esimerkiksi CERN:ssä ja Fermilabissa.
CERN:ssä vuonna 2004 antiaineen valmistaminen muutaman pikogramman verran maksoi 20 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria, josta suuri osa kului energian tuotantoon. Tällä hetkellä myös antiaineen valmistukseen kuluvan energian määrä on suurempi kuin mitä siitä annihiloituessa purkautuu. Valmistamiskustannukset ovat siis korkeammat kuin antiaineesta saatava hyöty.
Erityisiin käyttötarkoituksiin antiaine kuitenkin voisi periaatteessa soveltua. Antiainetta voitaisiin käyttää esimerkiksi fotonirakettien polttoaineena erityisesti avaruusaluksissa ja mahdollisesti lentokoneissa. Antiaineen käyttö toisi suuren harppauksen avaruusalusten polttoainetekniikkaan, koska se vapauttaa niin suuren määrän energiaa annihiloituessaan. Antiaineen tehokkaasta käytöstä polttoaineena ollaan kuitenkin vielä kaukana.
Kulttuurissa
Dan Brownin romaanissa Enkelit ja demonit antimateriaa kehitetään energianlähteeksi, mutta käytetäänkin aseena.
Win4Lin
Win4Lin on NeTraverse, Incin myymä ohjelmisto, jonka avulla x86-arkkitehtuuriin pohjautuvassa tietokoneessa voidaan Linux-käyttöjärjestelmän sisällä ajaa Microsoft Windows 95 tai Windows 98 -asennusta.
Radio France internationale
Radio France internationale eli RFI on ranskalainen yleishyödyllinen kansainväliseen lähetykseen tarkoitettu radioasema. RFI toimii Ranskan valtion omistaman France Médias Monde -nimisen yrityksen alaisuudessa. Sen alaisuudessa toimivat myös France 24 ja Monte Carlo Doualiya.
Vastaavia kanavia ovat mm. Deutsche Welle ja BBC World.
Historia
Kanavan historia voidaan jäljittää vuonna 1931 toimintansa aloittaneeseen, Ranskan siirtomaihin suunnattuun Poste colonial -radioasemaan. Poste colonial lopetti lähetyksensä vuonna 1940. Nykyinen RFI perustettiin vuoden 1975 tammikuussa, ja siitä tuli Radio Francen viides radiokanava. Se suuntasi toimintansa voimakkaasti Afrikkaan. RFI:stä tehtiin Radio Francen tytäryhtiö vuonna 1982, ja täysin itsenäinen radioasema siitä päätettiin tehdä vuonna 1986.
Toiminta nykyään
Radioasema tuottaa sisältöä 15 kielellä. Toukokuussa 2021 sen sosiaalisen median kanavilla (Facebook, Instagram ja Twitter) oli yhteensä 25,9 miljoonaa seuraajaa. Viikoittain RFI tavoittaa 40,8 vakituista kuulijaa 33 eri maassa. Radioaseman palveluksessa on yli 400 kirjeenvaihtajaa ympäri maailmaa. Vuonna 2022 RFI:n budjetti oli 588,8 miljoonaa euroa, mikä on ollut laskemaan päin vuodesta 2017 lähtien.
Suoratoiston lisäksi RFI:n ohjelmistoon kuuluvat myös podcastit.
Ympäristöetiikka
Ympäristöetiikka on 1960-luvulta asti kehittynyt ympäristöfilosofian ja soveltavan etiikan osa-alue, joka käsittelee ihmisten ja luonnon suhteeseen liittyviä eettisiä kysymyksiä. Se liittyy läheisesti ekologiaan, ympäristölainsäädäntöön, ympäristösosiologiaan, ympäristötalouteen ja ympäristömaantieteeseen.
Merkittäviä ympäristöetiikkaan vaikuttaneita ajattelijoita ovat Lynn White, John Passmore, Aldo Leopold, Arne Næss ja Paul W. Taylor.
Ympäristöeettisiä kysymyksiä ovat muun muassa:
Ympäristöetiikkaan liittyvät myös kysymykset eläinten oikeuksista.
Aiheesta muualla
Ensyklopedia-artikkeleita
Muuta
Punainen enkeli
Punainen enkeli on vuonna 1960 ensi-iltansa saanut Nunnally Johnsonin ohjaama ja käsikirjoittama yhdysvaltalais-italialainen sotadraamaelokuva, jonka pääosissa ovat Ava Gardner ja Dirk Bogarde. Johnson oli laatinut elokuvan käsikirjoituksen Bruce Marshallin romaanin The Fair Bride (1953) pohjalta. Punainen enkeli kertoo papista ja prostituoidusta, jotka rakastuvat Espanjan sisällissodan aikana.
Julkaisu ja vastaanotto
Punainen enkeli sai Italian ensi-iltansa 14. huhtikuuta vuonna 1960. Yhdysvalloissa elokuva sai ensi-iltansa 28. syyskuuta 1960 New Yorkissa. Suomessa elokuvan teatteriensi-ilta oli 9. kesäkuuta vuonna 1961. Metro-Goldwyn-Mayer vastasi elokuvan teatterilevityksestä.
MGM:n merkintöjen mukaan elokuva tuotti Yhdysvalloissa ja Kanadassa ainoastaan 410 000 dollaria ja ulkomailla 525 000 dollaria. Heikon kaupallisen menestyksen johdosta MGM jäi 1 527 000 dollarin verran tappiolle. Punainen enkeli oli yksi MGM:n vuoden 1960 suurimmista flopeista.
Mustamakkara
pienoiskuva|Mustaamakkaraa puolukkahillon kera. Mustamakkara on perinteinen, tamperelaisten nimikkoruoakseen ottama verimakkara. Sitä tiedetään valmistetun jo 1500-luvulla. Verimakkaroita on tunnettu ympäri Eurooppaa jo antiikin ajoista. Kuuma sian verimakkara -nimestä luovuttiin 1980-luvulla ja tilalle tuli nimi mustamakkara, jolloin makkaran suosio nousi.
Historia
Aiemmin mustaamakkaraa valmistettiin yleensä syksyllä teurastuksen aikaan lihasta, verestä, kamarasta sekä ryyneistä tai jauhoista. Ainekset sekoitettiin massaksi, joka työnnettiin suoliin. Makkarat tavallisesti keitettiin muuripadassa, joskus paistettiin uunissa olkien päällä. Nykyisin mustamakkara kypsennetään useimmiten paistamalla.
Mustamakkaraa myydään yleisenä ulkona syötävänä välipalana erityisesti Tampereella Tammelantorilla ja Laukontorilla eli Alarannassa. Mustamakkara tuodaan torien kioskeihin kuumana suoraan tehtaan uunista. Kun on pakkasta, tamperelaiset syövät makkaransa usein Kauppahallissa. Makkaran ympärille kiedotaan voipaperia, jotta sitä voidaan pitää kädessä.
Tamperelaisesta torikioskista mustamakkara ostetaan perinteisesti ilmoittamalla, kuinka suurella summalla makkaraa halutaan. Yleinen tapa on myös tilata mustaamakkaraa termillä ”menopaluu” (esimerkiksi ”Laitakko yhren menopaluun!”). Termi menopaluu kuvastaa mustanmakkaran U:n mallista muotoa. Mustaamakkaraa voi ostaa myös painon mukaan, joskaan se ei ole kovin yleistä.
Tehtaat
Toinen mustaamakkaraa valmistava tehdas oli Savupojat Pirkkalassa. Savupojat ajautui konkurssiin vuonna 2014, ja myös mustamakkaran valmistus loppui Pirkkalassa. Teivon liha valmisti makkaraa, kunnes sekin lopetti toimintansa konkurssin vuoksi vuonna 2008. Teivon Lihan makkaroiden valmistusta on jatkanut vuodesta 2012 alkaen uusi omistaja.
Mustamakkarapiirakka
Mustamakkarapiirakka on lihapiirakkamainen mustamakkaran kehitelmä, jota Tapola valmisti aluksi koemielessä vuonna 1995. Se valmistettiin munkkitaikinaan ja täytettiin mustamakkaraseoksella. Sitä syötiin puolukkahillon ja yleensä myös kurkkuviipaleiden kanssa. Tapola toi mustamakkarapiirakan takaisin markkinoille loppuvuodesta 2013.
Seppo Tammilehto
Seppo Juhani Tammilehto (s. 7. helmikuuta 1952 Ähtäri) on suomalainen muusikko, laulaja ja laulujentekijä. Hän muutti Tampereelle Ähtäristä vuonna 1975. 1983 lähtien hänen asuinpaikkansa oli pitkään Kangasala, jossa hänet valittiin vuoden kangasalalaiseksi 1998. Vuonna 2012 hän muutti takaisin Tampereelle. Hänen enonsa oli Tapio Tammilehto, ja hänen serkkujaan ovat Antti Tammilehto ja Pekka Tammilehto eli Topi Sorsakoski.
Ura
Seppo Tammilehto aloitti uran Alwari Tuohitorvi -nimisessä yhtyeessä rumpalina v. 1968. Yhtyeestä tuli myöhemmin 1970-luvulla erittäin suosittu pop-yhtye. Tammilehto on ollut laulava rumpali myös Mika Sundqvistin Nonstop-bändissä, sekä Matthews ja Kummitus -yhtyeissä. Myöhemmin rumpujen soitto vaihtui kitaraan. Hän sai kiinnityksen Tampereen Hotelli Rosendahliin kolmeksi vuodeksi, jossa Seppo lauloi tanssimusiikkia yritysten juhlissa. Tuolloin myös omien laulujen tekeminen lisääntyi ja hän kirjoitti tunnettuja radiohittejä monille artisteille.
Varsinainen sooloura käynnistyi vuonna 1994, kun albumi Punainen Kitara julkaistiin. Tunnetuin Tammilehdon omista levytyksistä on hänen sanoitus "Kuin helminauhaa" (alkup. irlantilaisen David McWilliamsin hitti, The Days of Pearly Spencer). Myös Punainen Kitara, sekä Viileä käsi, mutta lämmin sydän, ovat useiden artistien ja bändien ohjelmistoissa. Myös laulut Mustikkavuoren kuu ja Minä olen minä (Juhani Eklund) ovat tunnettuja. Hän keikkailee yksin soolona, sekä yhdessä Freemanin kanssa ja on solisti Anza Mertaranta Allstars-bändissä.
Sanoittaja Jorma Toiviainen oli merkittävä henkilö, joka opetti laulujen sanoitusten tekniset osa-alueet. Sepon säveltämä ja sanoittama Maailmantango voitti Seinäjoen tangomarkkinoiden sävellyskilpailun vuonna 1990. Tammilehto on esiintynyt Liverpoolissa Beatles-festareilla elokuussa 2014, sekä tuottanut ja esiintynyt huomion saaneessa Beatles Forever-revyyssä.
Hänet pyydettiin Teoston Kulttuurikummiksi keväällä 2010. Sepolta on julkaistu 12 sooloalbumia. Hänen sävellyksiään ja sanoituksiaan on levytetty noin 400.
Kesällä 2021 julkaistiin studiolive, jossa solistit esittivät Tammilehdon lauluja. Esiintyjiä olivat Sepon lisäksi Heidi Kyrö, Pekka Tiilikainen, Freeman ja Masi Luoman akustinen yhtye.
Tuottajaura
2011 syksyllä sai ensi-illan Tammilehdon käsikirjoittama ja tuottama Irwin Goodman -revyy. Se on Irwinin ja Vexi Salmen musiikkiin perustuva esitys, joka syväluotaa menneiden vuosikymmenten suomalaista viihdettä Sitä esitettiin n. 15 kertaa eri puolella Suomea.
Seppo on myös tehnyt paikallisradioille musiikki-ohjelmasarjoja nimekkäistä artisteista.
Hän on käsikirjoittanut Topi Sorsakosken elämästä ja urasta kertovan musiikkinäytelmän Salattu suru ja valinnut siihen laulut. Sen ensi-ilta oli Ähtärissä keväällä 2014.
2016 sai Hämeenlinnan Sokos-Hotel Vaakunassa ensi-illan Tammilehdon kirjoittama musiikkirevyy: Hämeenlinna Suomen Liverpool. 2017 Tampereen Komedia-teatterissa oli Tammilehto & Freeman 60/70-lukujen nostalgia-iltoja. Keväällä 2018 Tammilehdon urasta julkaistiin kirja Poutapilven poika. Sen kirjoitti Unto Viitamäki. Sen jälkeen Seppo on kirjoittanut kirjat Aaro, iskelmien kuningas. Rikosromaani Tyhjennetty pyydys, sekä Manserokkarit, johon ilmestyy jatko-osa syksyllä 2023, nimellä Manse -The Best-.
Erikoispalkinnot
Tamperelainen Musa-erikoispalkinto 2018, palkinnon ovat antaneet TAMPERELAINEN- lehti ja RADIO MUSA
Tournon-sur-Rhône
thumb|250px|Château de Tournon Tournon-sur-Rhône on kunta Ardèchen departementissa Rhône-Alpesin hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 9 946 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Tournon-sur-Rhônen pinta-ala on 21 neliökilometriä.
Keskiaikainen linna Château de Tournon sijaitsee kunnassa.
Piper PA-32R
Tämä PA32R-301T-malli on varustettu sisäänvedettävillä laskutelineillä (R-kirjain tyypimerkinnässä) ja turboahtimella (T-kirjain tyypimerkinnän lopussa). Turboahtimen tehtävä on lentokoneissa erilainen verrattuna autoon. Sillä ei haeta lisää tehoa merenpinnan tasolla vaan turboahtimen tehtävä on mahdollistaa moottorin teho myös suuremmissa lentokorkeuksissa, jossa hapen osapaineen aleneminen muuten pienentäisi moottorista saatavaa tehoa. Näin tämän lentokoneen nousukyky ei pienene noustessa ja lentämisen on mahdollista korkeammalla, säiden yläpuolella. Piper Saratoga onkin yksi suorituskykyisimmistä kuusipaikkaista yksimoottorisista mäntämoottorilentokoneista. Sen lento-ominaisuudet ovat vakaat ja yllätyksettömät ja kone soveltuu hyvin mittarilentoon. Konetyyppi on suosittu USA:ssa. Suomessa tätä konetyppiä on vain muutama yksilö.
Lentosuunnitelmassa käytetty lyhenne P32R
Singapore Airlines
Singapore Airlines (lyhennettynä: SIA,, sgx: C6L)  on Singaporen kansallinen lentoyhtiö. Sillä on reittikohteita Aasiassa, Euroopassa, Oseaniassa ja Pohjois-Amerikassa. Singapore Airlines on Star Alliancen jäsen.
Singapore Airlines perustettiin vuonna 1947 nimellä Malayan Airways, ja kun Singapore vuonna 1963 liittyi Malesian liittovaltioon, nimeksi muutettiin Malaysian Airways. Nimi muuttui jälleen vuonna 1968 muotoon Malaysia-Singapore Airlines, kun Singapore erosi valtioliitosta. Nykyinen nimi on ollut käytössä vuodesta 1972, kun lentoyhtiö jakautui kahdeksi yhtiöksi jotka olivat Singapore Airlines ja Malaysia Airlines. Näistä Singapore Airlines halusi keskittyä kansainvälisiin lentoihin, kun taas Malaysian Airways halusi kehittää kotimaanlentoja.
Singapore Airlines on ensimmäinen lentoyhtiö, joka otti Airbus A380 -koneen reittiliikennekäyttöön. Ensilento tapahtui 25. lokakuuta 2007 Singaporesta Sydneyyn.
Laivasto
pienoiskuva|Singapore Airlinesin [[Airbus A350 XWB|Airbus A350-900 laskeutumassa Hongkongin kansainväliselle lentoasemalle.]] pienoiskuva|Singapore Airlinesin [[Airbus A350 XWB|Airbus A350-900ULR laskeutumassa Los Angelesin kansainväliselle lentoasemalle.]] pienoiskuva|Singapore Airlinesin [[Airbus A380|Airbus A380-800 lähdössä Zürichin lentoasemalta.]] pienoiskuva|Singapore Airlinesin [[Boeing 777-300ER lähdössä Naritan kansainväliseltä lentoasemalta.]] pienoiskuva|Singapore Airlinesin [[Boeing 787 Dreamliner|Boeing 787-10 laskeutumassa Changin kansainväliselle lentoasemalle.]]
Nykyinen laivasto
Lokakuussa 2022 Singapore Airlinesin laivasto koostuu seuraavista konetyypeistä. Laivaston keski-ikä on 6,9 vuotta.
Intubaatio
pienoiskuva|Intubaation harjoittelua mallinukella. Perinteinen tekniikka [[laryngoskooppia käyttäen.]] Intubaatio on toimenpide, jossa tajuttomalle tai nukutetulle potilaalle asetetaan kurkunpään tähystimen eli laryngoskoopin avulla intubaatioputki äänihuulien välistä henkitorveen. Toimenpiteen tarkoituksena on pitää ylähengitystiet avoimena ja sen kautta voidaan turvata potilaan hapensaanti. Intubaatio ehkäisee myös vatsalaukun sisällön aspiraatiota. Intubaatioputken pitää olla tiivis ja sopivan kokoinen potilaan rakenteeseen nähden.
Intubaatio suoritetaan lähes aina nukutuksen yhteydessä kahdesta syystä: nukutetun potilaan kieli painuisi nieluun estäen normaalin hengityksen ja toisaalta nukutuksen aikana hengityskeskuksen toiminta heikkenee. Elvytystilanteessa pyritään turvaamaan avoin ilmatie intuboimalla potilas. Näin estetään myös mahansisällön joutuminen keuhkoihin, jos potilas oksentaa.
Intubaatio on Suomessa lääkärin suorittama toimenpide, mutta sairaalan ulkopuolisessa ensihoidossa myös hoitaja voi intuboida.
Jääkiekon naisten maailmanmestaruuskilpailut 2007
Jääkiekon naisten maailmanmestaruuskilpailut 2007 pelattiin Kanadassa, ottelupaikkakuntina toimivat Winnipeg ja Selkirk. Maailmanmestaruuden voitti isäntämaa Kanada kaatamalla loppuottelussa Yhdysvallat lukemin 5–1. Pronssimitalit vei Ruotsi.
Stéphane Nater
Stéphane Houcine Nater (, s. 20. tammikuuta 1984 Troyes, Ranska) on tunisialainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Sveitsissä Rapperswil-Jonaa.
Seurajoukkueura
Nater aloitti seurauransa Sveitsissä vuonna 2002 FC Vaduzin riveissä. Hän pelasi sittemmin Sveitsin alasarjaseuroissa aina vuoteen 2010 edustaen Chur 97, Biaschesia ja Schaffhausenia.
Kaudeksi 2010–2011 Nater siirtyi Sveitsin Challenge Leaguessa pelanneeseen Servetten riveihin. Avauskaudella joukkue sijoittui toiseksi Sveitsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla ja nousi tämän myötä Sveitsin pääsarjaan. Seuraavalla kaudella 2011–2012 Servette sijoittui neljänneksi. Nater pelasi kauden aikana yhteensä 24 sarjaotelua ja teki niissä kaksi maalia. Avausmaali syntyi kotiottelussa Grasshopperia vastaan.
Maajoukkueura
Nater sai ensimmäisen maajoukkuekutsunsa Tunisian maajoukkueeseen marraskuussa Kamerunia vastaan pelattuun MM-karsintaotteluun. Nater ei kuitenkaan pelannut ottelun aikana. Lopulta ensimmäisen maaottelunsa Nater pelasi harjoitusottelussa Kolumbiaa vastaan 5. maaliskuuta 2014 tultuaan vaihdosta kentälle.
Robert Cummings
Robert Cummings (oik. Charles Clarence Robert Orville Cummings, 10. kesäkuuta 1908 Joplin, Missouri – 2. joulukuuta 1990 Woodland Hills, Kalifornia), tunnettu myös nimellä Bob Cummings,  oli yhdysvaltalainen elokuva- ja televisionäyttelijä.
Ura
Hän aloitti elokuvauransa 1930-luvulla, mutta hän joutui näyttelemään sivurooleissa lähes koko 1930-luvun. Isompia rooleja hän alkoi saada vasta 1940-luvun alussa. Hänen läpimurtoelokuvana pidetään usein elokuvaa Itsepäinen kuin synti (Three Smart Girls Grow Up, 1939). Hän näytteli lukuisissa komedioissa, kuten Salainen Higgins (The Devil and Miss Jones, 1941) Jean Arthurin kanssa ja Saapasjalkamorsian (The Bride Wore Boots, 1946) Barbara Stanwyckin kanssa. Hänet muistetaan kuitenkin parhaiten draamanäyttelijänä, etenkin rooleistaan kahdessa Alfred Hitchcockin ohjaamassa jännityselokuvassa Viidennen kolonnan mies (Saboteur, 1942) ja Täydellinen rikos (Dial M for Murder, 1954) sekä elokuvasta Renkaita vedessä (Kings Row, 1942). Elokuvauran lisäksi hän teki mittavan uran televisiossa, hänellä oli oma televisiosarja The Bob Cummings Show vuosina 1955–1959 ja The New Bob Cummings Show vuosina 1961–1962. Hän on saanut kaksi tähteä Hollywood Walk of Famelle, toisen elokuvaurasta ja toisen televisiosta.
Yksityiselämä
Yksityiselämässään hän oli viisi kertaa naimisissa ja hänellä oli ensimmäisestä avioliitostaan kaksi lasta ja kolmannesta avioliitosta viisi lasta. Hän kuoli munuaissairauteen 82-vuotiaana. Hänet on haudattu mausoleumiin Glendalen kaupunkiin.
9K22 Tunguska
9K22 Tunguska (, tunnettu myös nimellä ja ) on venäläinen ilmatorjuntapanssarivaunu, jonka kehittely aloitettiin vuonna 1970 Neuvostoliitossa. 9K22 oli ensimmäinen neuvostoliittolainen ilmatorjuntapanssarivaunu, jonka aseistuksessa yhdistyivät sekä kanuunat, että ilmatorjuntaohjukset. Vaunu tuli käyttöön 1980-luvun puolella ja on Neuvostoliiton hajottuakin edelleen käytössä muutamien maiden, mukaan lukien Venäjän, maavoimissa. 9K22 on vanhemman ZSU-23-4-ilmatorjuntapanssarivaunun seuraaja ja sittemmin Venäjällä on suunniteltu ja otettu käyttöön myös uudempia ilmatorjuntajärjestelmiä, kuten Pantsir-S1.
Suunnittelu
thumb|vasen|Yhdysvalloissa vuonna 1986 tehty piirros Neuvostoliiton uuden sukupolven ilmatorjuntapanssarivaunusta. Tunguska oli ensimmäinen Neuvostoliitossa suunniteltu sotilasajoneuvo, jossa yhdistyivät sekä ilmatorjuntakanuunat, että ilmatorjuntaohjukset. Tunguskan suunnittelutyöt aloitettiin 8. kesäkuuta 1970 KBP-suunnittelutoimistolla silloisen Venäjän neuvostotasavallan Tulan kaupungissa. KBP oli jo aiemmin suunnitellut lukuisia onnistuneita automaattikanuunoita ja panssarintorjuntaohjuksia puna-armeijan käyttöön. Tunguskan tarkoituksena oli korjata ongelmia, joita oltiin havaittu ZSU-23-4-ilmatorjuntapanssarivaunussa. ZSU oli kohtalaisen menestynyt ilmatorjuntapanssarivaunu, mutta esimerkiksi sen tulietäisyys oli suhteelisen lyhyt ja siinä ei ollut sisäänrakennettua ennakkovaroitusjärjestelmää. PPRU oli kehitellyt liikuteltavan tutkakäyttöisen ennakkovaroitusjärjestelmän jo aiemmin, mutta nämä ominaisuudet haluttiin yhdistää yhteen ajoneuvoon. Tunguska oli vastaus myös uudenlaisiin taisteluhelikoptereihin ja lentokoneisiin, kuten A-10 Thunderbolt ja AH-64 Apache, jotka saattoivat kestää ZSU:n 23 mm kanuunoiden ilmatorjuntatulen.
Suunnittelutyön alussa Tunguskan ilmatorjuntakanuunaksi valittiin 30 mm kanuuna, jonka arvioitiin tarvitsevan esimerkiksi vain noin kolmanneksen 23 mm kanuunan käyttöön varatusta ammusten määrästä. 30 mm ilmatorjuntakanuuna myös pidensi tulietäisyyttä 2 000 metristä 4 000 metriin. Koska kanuunalla ja olemassa olleilla ilmatorjuntaohjusjärjestelmillä oli samantapaiset tulenohjausjärjestelmät, päätettiin kanuunoiden lisäksi liittää ilmatorjuntavaunuun myös ilmatorjuntaohjukset.
Tunguskan ensimmäiset suunnitelmat valmistuivat vuonna 1973 ja ensimmäiset prototyypit valmistuivat vuonna 1976. Kehittely hidastui kuitenkin vuoden 1975 jälkeen, jolloin neuvostoarmeijan käyttöön tuli uusi 9K33 Osa-ilmatorjuntaohjusjärjestelmä. 9K33 Osa oli asennettu pyörillä liikkuvalle alustalle ja sen ohjukset olivat tehokkaampia kuin tuolloin Tunguskaan asennetut. Lopulta kuitenkin päätettiin, että pelkillä ilmatorjuntaohjuksilla toimiva 9K33 Osa ei olisi riittävän tehokas taisteluhelikoptereita vastaan, jotka lensivät tavallisesti ennakkovaroitusjärjestelmien tutkien alla. Kehittelytyöt jatkuivat näin taas uudestaan ja sen kenttäkokeet alkoivat syyskuussa 1980 ja päättyivät joulukuussa 1981. Virallisesti Tunguska hyväksyttiin käyttöön 9. syyskuuta 1982.
Ominaisuudet
thumb|Tykkitorni. Tunguskan ensimmäiset mallit asennettiin Minskin traktoritehtaan valmistamalle GM-352-alustalle. Myöhemmin jatkokehitelty Tunguska M1 käyttää GM-5975-mallia. GM-sarjaan kuuluu useita alustoja, kuten 9K330 Tor-ilmatorjuntaohjusjärjestelmässä käytetty GM-5955. Useimmista muista sarjan alustoista poiketen Tunguskassa käytetään kuutta telapyörää seitsemän sijaan. Alustaan kuuluu ABC-aseiden suojausjärjestelmä ja automaattinan palonsammutusjärjestelmä. Tunguskan voimanlähteenä toimii nestejäähdytteinen, 12-sylinterinen ja 840 hevosvoimainen B-46-6 MC-dieselmoottori.
Tunguskaa edeltäneiden ilmatorjuntapanssarivaunujen tapaan Tunguskan tykkitorni käänty 360 astetta. Tykkitornissa on kaksi 2A38 30 mm ilmatorjuntakanuunaa, jonka tulinopeus on 1 950–2 500 laukausta minuutissa. Tykeillä voi ampua sarjoina, joissa on kohteesta riippuen tavallisesti 80-200 ammusta. Tykillä voi ampua tutkan mukaan, jolloin tykki kääntyy tutkajärjestelmän tietojen mukaan, tai optisesti ampujan tähtäinten mukaan. Järjestelmään kuuluu yös neljä 9M311 ilmatorjuntaohjusta kahdella alustalla, joita molempia voi liikuttaa ja laukaista itsenäisesti. Ohjuksilla on painoa yhteensä 57 kiloa ja painoa niiden räjähdyskärjellä on 9 kiloa. Ohjuksen nopeus on enimmillään 900 m/s. Ohjuksella voi ampua noin 500 m/s lentäviä ja 8 000 metrin päässä olevia kohteita. Tunguskan tutkajärjestelmä koostuu kahdesta erillisestä tutkasta. Ensimmäinen niistä on laitteiston pääasiallinen maalinseurausjärjestelmä. Toinen toimii sitä tukien tietokoneen päätellessä molempien signaalien heikkouden tai vahvuuden perusteella muutokset kohteen nopeudessa ja korkeudessa.
Venäjällä Tunguskoja käytetään tavallisesti pattereina rykmenttien ilmatorjuntapataljoonissa. Yhteen patteriin kuuluu kuusi Tunguskaa. Tunguskojen tehtävänä on suojata panssaroituja kolonnia, suorittaa ilatorjuntaväijytyksiä sekä liikkuvia ilmatorjuntapartioita. Kolonnia suojatessa Tunguskat sijoitetaan yhden tai kahden kilometrin päähän toisistaan ristitulen optimoimiseksi. Ilmatorjuntaväijytyksissä kaksi Tunguskaa toimii parina kiinteissä asemissa ja torjuu ennalta määrätylle alueelle tulevat kohteet.
Käyttäjämaat
thumb|Tunguskoja paraatissa Ukrainassa. Poiketen muista Neuvostoliitossa valmistetuista imatorjuntapanssarivaunuista kuten ZSU-57-2 tai ZSU-23-4, 9K22 Tunguskaa ei ole myyty suurissa määrin Venäjän ulkopuolelle. Neuvostoliiton hajotessa jotkin sen seuraajamaat, kuten Valko-Venäjä ja Ukraina ottivat käyttöön niiden rajojen sisäpuolelle jääneet Tunguskat. Venäjän maavoimat ovat kuitenkin edelleen Tunguskan pääasiallinen käyttäjä. Tunguskaa käyttävät tai käyttivät entisen Neuvostoliiton ulkopuolella Intia, Syyria ja Marokko. Venäjällä Tunguskan saattaa tulevaisuudessa korvata uudemmat ilmatorjuntajärjestelmät, kuten Pantsir-S1.
Vaikka Tunguska onkin ollut käytössä jo pitkään, sitä ei ole juurikaan käytetty varsinaisissa sotilastehtävissä sodan aikana. Euraasiassa sitä on käytetty vain Georgian sodassa vuonna 2008 ja Krimin kriisin aikaan vuonna 2014. Sitä käyttävät tiettävästi myös Itä-Ukrainan separatistit.
RollerCoaster Tycoon 3
RollerCoaster Tycoon 3 on Frontier Developmentsin kehittämä ja Atarin julkaisema rakentamissimulaatiopeli. Peli on julkaistu Windowsille ja Mac OS X:lle vuonna. Peli on seuraaja RollerCoaster Tycoon 2:lle.
Pelisarjan aloittanut Chris Sawyer oli mukana konsulttina, mutta jätti kehityksen muutoin Frontier Developmentsille.
Pelaaminen
Pelissä pelaajan tehtävänä on rakentaa ja pitää yllä huvipuistoja.
Uudistukset
Suurin ero edellisiin osiin verrattuna on täysin kolmiulotteisen grafiikan käyttö kaksiulotteisen isometrisen grafiikan sijaan. Toinen tärkeä uudistus on CoasterCam, joka antaa pelaajalle mahdollisuuden hypätä itse rakentamiensa laitteiden kyytiin. Laitteita voi tuoda peliin myös pelisarjan aikaisemmista osista. Lisäksi pelissä on mahdollisuus suunnitella omia ilotulituksia. Myös pelin valikkojärjestelmä on uudistettu täysin.
Lisäosat
RollerCoaster Tycoon 3:lle on julkaistu kaksi lisäosaa: Soaked! ja Wild!. Soaked! mahdollistaa vesipuistojen rakentamisen, kun taas Wildissä pelaaja voi rakentaa huvipuistoonsa safarin. Kummankin lisäosan mukana peliin tulee myös muita uudistuksia ja uusia laitteita. Pelistä on julkaistu alkuperäisen pelin ja molemmat lisälevyt sisältävä versio, jonka nimi on RollerCoaster Tycoon 3 Platinum tai RollerCoaster Tycoon 3 Deluxe Edition.
Keskusaukio
Keskusaukio voi viitata seuraaviin paikkoihin:
Sakura Haruno
Hahmo
Sakura on aina ollut ninjakoulun huippuoppilaita huolimatta hänen koulukiusaustaustastaan. Hänen paras ystävänsä oli lapsuudessa Ino Yamanaka, joka sittemmin on muuttunut vihamieheksi, sillä he molemmat ovat kiinnostuneita Sasuke Uchihasta. Sarjan päähenkilö Naruto Uzumaki puolestaan on ihastunut Sakuraan, mutta Sakura pitää häntä vain ystävänä sekä useimmiten jopa ärsyttävänä.
Sakuran ensimmäinen ryhmä oli Ryhmä 7, johon kuului myös Uchiha Sasuke sekä Uzumaki Naruto. Heidän senseinään toimi Kakashi Hatake, joka tapasi myöhästellä jatkuvasti. Kakashi piti heille aluksi kokeen, jossa hän testasi kolmikon yhteistyötä, joka ei sujunut alkuunkaan. Naruto piti jopa sitoa paaluun kiinni huijaamisesta, mutta lopulta Kakashi päästi heidät kuitenkin läpi.
Sakura ei ole alussa mainittavan vahva ja hänellä on vahva teoreettisen tiedon pohja asioista, mutta hän korjaa sen myöhemmin aikahypyn jälkeen Naruto Shippuuden -sarjoissa. Hän on erittäin älykäs ja osaa perustekniikat hyvin. Sakuralla on myös niin sanottu sisäinen Sakura, joka sanoo, mitä Sakura oikeasti ajattelee tyynen ulkokuorensa alla. Useimmiten sisäinen Sakura tavataan, kun Sakura on raivostunut. Kyseinen sisäinen Sakura ilmestyy joskus myös Sakuran ollessa voitonriemuinen. Sakura opiskelee lääkintäninjaksi opettajanaan viides hokage Tsunade.
Shippuudenissa Sakura tekee paluun chūninina. Hän on huomattavasti vahvempi ninja. Shippuudenissa Sakura taistelee myös enemmän kuin edellisessä osassa, ja on muutenkin enemmän tarinassa mukana. Häntä on verrattu Tsunadeen ja hänen arvellaan tulevan mahtavammaksi ninjaksi kuin Tsunade.
Gul Mohammed
Gul Mohammed (15. helmikuuta 1957 Delhi, Intia – 1. lokakuuta 1997 Delhi, Intia) oli intialainen mies, joka todettiin 19. heinäkuuta 1990 suoritetussa mittauksessa Ram Manohar Lohian sairaalassa Delhissä maailman lyhimmäksi liikuntakykyiseksi ihmiseksi kautta aikojen. Mittauksen mukaan Mohammed oli 57 cm pitkä ja painoi 17 kg. Mohammed on päässyt myös Guinnessin ennätysten kirjaan. Mohammedin ammatti oli sirkustaiteilija. Mohammed ei kuitenkaan enää hallussapidä ennätystä maailman pienimmästä miehestä.
Äidinkieli
Äidinkieli on kieli, jonka ihminen oppii ensimmäisenä kielenään vuorovaikutuksessa toisten ihmisten kanssa. Äidinkielen oppiminen tapahtuu samanaikaisesti ympäristöön ja kulttuuriin sosiaalistumisen kanssa. Yleisen käsityksen mukaan ihminen oppii normaalisti äidinkielensä muoto- ja lauserakenteen neljänteen ikävuoteen mennessä. Toisaalta ihminen oppii käyttämään äidinkieltään uusissa tehtävissä ja tilanteissa, samoin kuin uusia sanoja, koko elämänsä ajan. Samassa merkityksessä voidaan käyttää myös termiä ensikieli, joka on täsmällisempi siinä mielessä, että ihmisen ensimmäisenä oppima kieli ei välttämättä ole hänen äitinsä kieli.
Salii-papit
Salii-papit olivat eri jumalille omistettuja pappeja antiikin Roomassa. Numa Pompilius valitsi Mars Gradivukselle kaksitoista pappia, joilla oli virkamerkkeinä kirjailtu tunika ja sen päällä pronssinen suojus. Heillä oli lisäksi taivaalliset aseet, joita sanottiin ancile-kilviksi.
Jääkiekon naisten maailmanmestaruuskilpailut 2008
Jääkiekon naisten maailmanmestaruuskilpailut 2008 pelattiin Kiinassa, ottelupaikkakuntana toimi Harbin. Maailmanmestaruuden voitti Yhdysvallat, joka voitti finaalissa Kanadan 4–3. Suomi palasi mitalikantaan ensi kertaa sitten vuoden 2004 voittamalla pronssiottelussa Sveitsin maalein 4–1.
Goliath (tela-ajoneuvo)
thumb|Brittisotilaita sotasaaliiksi saatujen Goliathien kanssa. Goliath, '''SdKfz. 302/303a/303b' (, erikoisajoneuvo''), oli saksalainen toisen maailmansodan aikainen kauko-ohjattava tela-ajoneuvo. Sen käyttötarkoitus oli tuhota kuljettamallaan räjähdelatauksella muun muassa vihollisen panssarivaunuja tai linnoitteita. Goliath tunnettiin liittoutuneiden puolella myös nimellä kovakuoriaistankki. thumb|left|300px|Goliath, kuva vuodelta 1943.
Ajatus perustui saksalaisten vuoden 1940 lopulla Seinestä löytämään ranskalaiseen pienoistela-ajoneuvon prototyyppiin, jonka oli suunnitellut ajoneuvosuunnittelija Adolphe Kégresse. Marraskuussa 1940 bremeniläinen Carl F.W. Borgward -autotehdas määrättiin kehittämään pieni, kauko-ohjattu tela-ajoneuvo, joka kuljettaisi ainakin 50 kiloa räjähteitä. Tulituksesta piittaamatta Goliath voitaisiin ohjata 650-metrisen kaapelin välityksellä räjähtämään vihollisen asemiin. Ensimallit eivät olleet erityisen tehokkaita. Sähkömoottorit olivat liian heikkoja eivätkä ne edenneet maastossa kovin hyvin. Goliathin valmistaminen oli kallista, ja hienokomponentit nielivät niukkoja strategisia raaka-aineita. Myös 30-kiloiseksi pienennetty räjähdelataus huomattiin rintamalla riittämättömäksi. Kaikkiaan 2 650 valmistetuista Goliatheista päätyi rintamakäyttöön. Valmistus lopetettiin tammikuussa 1944.
Itse Goliath ei lakannut olemasta – se varustettiin yksinkertaisemmalla, halvemmalla ja tehokkaammalla polttomoottorilla. Samalla panssarointia lisättiin. Sd. kfz. 303a -malli valmistui vuonna 1942 ja 303b -malli vuonna 1944. Polttomoottorilla varustettu Goliath ei osoittautunut edeltäjäänsä paremmaksi. Sen tuottaminen oli toki halvempaa, mutta käyttö rajoittui edelleen valikoituihin tilanteisiin. Saksalaiset käyttivät sitä enimmäkseen miinakenttien raivaamiseen, joka ei ollut Goliathin tarkoitus. Goliathin vähäisestä käytöstä kertoo muun muassa se, että kaikkiaan 5 000 valmistetusta Goliathista oli tammikuussa 1945 jäljellä vielä 3 800 kappaletta.
Eräs tunnetuimpia tämän aseen käyttöjä oli Pariisissa keväällä 1944 kun sellainen lähetettiin tuhoamaan Grand Palais -näyttelyrakennuksen kellariin linnoittautunut ranskalainen vastarintaosasto; koko rakennus syttyi taistelussa palamaan ja sen mukana tuhoutui ruotsalainen Jean Houcken omistama sirkus kalustoineen ja eläimineen; surmansa sai muun muassa kaksi leijonaa sekä parikymmentä rotuhevosta.
Tekniset tiedot (Sd. kfz. 303 (b) Goliath)
290px|thumb|SD.KFZ.303 Goliath
Kuopion jalkapallo
Kuopion jalkapalloilu alkoi jonkinlaisena koululaispelinä vuonna 1905. Paikallisista urheiluseuroista muun muassa Kuopion Reipas otti jalkapalloilun ”harrastusalakseen” samalla vuosikymmenellä. Kuopion jalkapalloilun varsinaisena lähtöpisteenä voidaan pitää 12.6.1910 Väinölänniemellä pelattua ottelua VPK:n Osmo vastaan Kuopion Riento.
Vuonna 1982 pääsarjassa pelasi samanaikaisesti kolme kuopiolaisseuraa (KuPS, KPT ja Elo). Vastaavaan on pystytty aikojen saatossa Kuopion lisäksi vain Helsingissä ja Turussa; myös Vaasassa, kun vuoden 1945 kaksilohkoinen Mestaruussarja otetaan mukaan laskuihin.
Pääsarjatasolla jalkapalloa naisten sarjassa kuopiolaisseuroista ovat pelanneet KPT (ensimmäinen pääsarjakausi oli 1974), KMF eli Kuopion MimmiFutis (2003), Pallokissat (2012) ja viimeisin on KuPS (alkoi naisten liigassa 2019).
Suomessa jalkapallon pääsarjaa on pelattu kaikkiaan 85 kautena alkaen 1930 ja 2016 mukaan lukien. Kuopiosta ainakin yksi seura on ollut mukana miesten pääsarjassa 65 eri kauden aikana. Helsingistä ja Turusta on ollut seura mukana joka kerta. Kuopio on pääsarjaseura paikkakunnalla kaudet –listalla kolmantena, seuraavana tulevat Valkeakoski (62), Vaasa (59), Tampere (52) ja Lahti (51). . Kahtena kautena ainoa kuopiolaisseura, joka on pelannut lajin pääsarjassa on pelannut naisten sarjaa (KMF 2004 ja -07).
Suomen Palloliitossa on 917 jäsenseuraa (2017). Kuopiossa seuroja on 14 (seurat piirissä 2017): AC BARCA, FC Tarzan, JuPy, Kings SC, KJK, KuPS, KuKi, LiPa, NP-H, Pallokissat, PuPa, SC KuFu-98, SC Zulimanit ja Voimistelu- ja Urheiluseura Männistön Elo.
Naisten ja tyttöjen osalta heidät käsitellään artikkelissa Kuopion jalkapallo (naiset).
Jalkapallon tulo Suomeen ja Kuopioon
Jalkapalloharrastus tuli Suomeen vuonna 1890, jolloin Turussa järjestettiin ensimmäiset pelit. Vuonna 1907 perustettiin Suomen Palloliitto. Seuraavana vuonna ryhdyttiin järjestämään cup-kilpailua Suomen mestaruudesta.
Vuosisadan vaihteessa Kuopio oli oloiltaan maalaismainen. Asukasluku kasvoi vajaasta 9000:sta 16000:een 1890-1910 välisenä aikana. Lähinnä torin ympärillä olevat kivitalot ilmensivät kaupunkimaisuutta. Kuopioon tuli sähkö 1892, viemäri 1907 ja vesijohtoverkosto 1915. 1920-luvulla Kuopiossa rikkoontui 20000 asukkaan raja.
Kuopion ensimmäisten jalkapallojen esitetään ponnahdelleen lajiharrastusmielessä kansakoulujen pihamailla syksyllä 1908. Ensimmäiseksi Kuopiossa pelatuksi seurojen väliseksi jalkapallo-otteluksi esitetään 12.6.1910 Väinölänniemellä pelattua ottelua VPK:n Osmo vastaan Kuopion Riento, jonka Riento voitti.
Kuopion Riento ja Kuopion Reipas ottivat jalkapallon virallisesti toimintaansa vuonna 1915. Seuraavina vuosina mukaan tulivat VPK:n urheiluseura Osmon Pojat, 1919 perustettu Männistön Elo, 1920 perustettu Kuopion Urheilu-Veikot ja 1923 perustetut Kuopion Palloseura ja Savon Sisu. Palloliiton toimintaan kuopiolaisseurat tulivat 1919, kun Reippaalla oli edustaja paikalla liiton vuosikokouksessa.
Riento, Elo ja 1928 perustettu Kuopion Kisa-Veikot olivat TUL:n seuroja ja siten Palloliiton toiminnan ulkopuolella. Urheilu-Veikot, Sisu ja Reipas olivat puolestaan yleisseuroja, joissa jalkapallo oli vain yksi monista lajeista.
Työläisnuoriso perustaa Elon
Männistön työläisnuoriso oli 1919 ensimmäisenä perustamassa Kuopioon seuraa, joka oli päätyvä valtakunnan ylimmälle tasolle. Kuopion Elo (tunnetaan myös Voimistelu- ja Urheiluseura Männistön Elona) perustettiin 27. toukokuuta 1919 rautatieläisten talossa Maaherrankadulla. Elo on Kuopion vanhin toimiva jalkapalloseura (tilanne kauden 2018 jälkeen). Elolle löytyy virallinen rekisteröinti vuodelta 1947.
(Elon perustamispäivä voi olla eo. aikaisemmin tai myöhemmin, koska Savon Kansa –lehden uutinen 27. toukokuuta 1919 (s3-4) kertoo: ”Männistön työläisnuoriso on perustanut äskettäin v- ja u-seuran nimellä ”Elo” ja samalla valittiin 3-henkinen toimikunta, jonka tehtävä on neuvotella Kuopion työväen v- ja u-seura Riennon kanssa seuran liittymisestä haaraosastona Rientoon. Elon jäsenluku on jo vähän yli sadan.”)
Lotfi Nasib
Lotfi Nasib (ent. Nasibullen; 13. toukokuuta 1926 Kotka – 28. maaliskuuta 2011 ) oli tataaritaustainen suomalainen jääkiekkoilija, joka edusti Tampereen Ilvestä hyökkääjän pelipaikalla vuosina 1943–1954 ja voitti kuusi Suomen mestaruutta sekä kaksi hopeaa. "Napi" toimi myös yhden kauden kapteenina ja pelasi 24 maaottelua sekä esiintyi kahdesti MM-kisoissa. Hänet on nimitetty jääkiekkoleijonaksi.
Les Vans
thumb|250px|Kauppakatu Les Vansissa Les Vans on kunta Ardèchen departementissa Rhône-Alpesin hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 2 664 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Les Vansin pinta-ala on 31 neliökilometriä.
Lotfi Nasib
Ura
vasen|pienoiskuva|272x272px|Lotfi Nasib ja [[Yrjö Hakala vuonna 1949.]] Lotfi "Napi" Nasib (ent. Nasibullen) edusti hyökkääjän pelipaikalla Tampereen Ilvestä aikana 1943–1954 ja voitti kuusi Suomen-mestaruutta sekä kaksi SM-hopeaa. Nasib pelasi 60 ottelua joissa hänen tehopisteensä olivat 55 + 25 = 80 ja jäähymääränsä 12 minuuttia. Nasib toimi kapteenina kauden 1950–1951. Maaotteluita Nasibille kertyi 24, tehden niissä 10 maalia.
Kuopion jalkapallo
Työläisnuoriso perustaa Elon
Elo on pelannut pääsarjassa kolmena kautena (1969-70 ja 1982). Paras sija on ollut yhdeksäs 1969. 10. huhtikuuta 1991 Elon yleiskokous teki päätöksen luopua ykkösen kauden 1991 sarjapaikastaan. Luopumisen syy oli ex-puheenjohtaja Tuomo Yläkorholan aiheuttama taloudellinen umpikuja. Elo oli kuukautta aikaisemmin kerennyt voittaa ykkösdivisioonan hallimestaruuden Oulussa.
Toiminnan loppumisen jälkeen seurasi fuusioyritelmä FC Kuopio (KPT:n kanssa). Missään vaiheessa 1990 sarjapelaamisen loppumisen jälkeen seuraa ja yhdistystä ei lakkautettu. 2011 syksyllä valittiin uusi johtokunta ja nukkuvaa seuraa alettiin herätellä. Seuraavana vuonna Elo palasi jalkapallon pariin Itä-Suomen piirin Viitosessa 2012. Elo sai pelaajat Etelä-Kuopion Ilvekseltä. Paluuottelu Elo-Kings SC (2-2) pelattiin 5. toukokuuta 2012 Keskuskentällä.
Lotfi Nasib
Ura
Nasib pelasi kahdesti MM-kisoissa (1949 Tukholma, 1951 Pariisi). Oslon vuoden 1952 olympiajoukkueeseen Nasib ei päässyt opintojen vuoksi. Päivätyön viedessä Nasibin Saksaan hän kuitenkin saman vuoden syksyllä liittyi paikalliseen seuraan Harvestehuder THC (Hamburg). Nasib sai seuralta muiden etujen ohella myös rahallista korvausta, ja täten hän on yksi Suomen ensimmäisiä ulkomailla tienanneita kiekkoilijoita. Nasibille oltiin aikaisemmin tarjottu myös puoliammattilaissopimusta Krefelder EF -seurasta, mutta hän keskittyi opiskeluihinsa Suomessa ja jatkoi Ilveksen paidassa.
Kuopion jalkapallo
Kuopion Riento TUL:n finaalissa 1920
Kuopion Riennossa jalkapalloa alettiin pelata 1907. Työväen urheiluseuroista Rientoa aikaisemmin jalkapalloilun olivat aloittaneet vain Kotkan Riento ja Helsingin Ponnistus (1906). Samoihin aikoihin Riennon kanssa alkoivat Turun Pyrkivä ja Tampereen Yritys.
Lotfi Nasib
Ura
Jääkiekon ohella Nasib voitti 1940-luvun lopulla vesipallossa SAUL:n mestaruuden Kauppakorkeakoulun joukkueessa.
Kuopion jalkapallo
Kuopion Riento TUL:n finaalissa 1920
Työväen Urheiluliitto (TUL) perustettiin 26. tammikuuta 1919. Jalkapallo ei ollut alussa liiton ohjelmassa; jalkapallojaosto perustettiin 16.10. 1919.
TUL:n kilpailutoiminta alkoi 1920. Pohjois-Savon ja Kainuun piirin mestaruusottelussa pelasivat Kuopion Riento ja Männistön Elo (6 – 0). Piirien mestarit pääsivät osallistumaan liiton mestaruuskilpailuihin. Finaali pelattiin 10. lokakuuta 1920 Eläintarhan Urheilukentällä Helsingissä, ja paikallinen Kullervo voitti Kuopion Riennon 13 – 1.
Lotfi Nasib
Ura
Nasib valittiin Suomen Jääkiekkoleijonaksi vuonna 1985, aatelointinumerolla 15.
Kuopion jalkapallo
Kuopion Palloseura perustetaan
Kesällä 1922 jalkapalloa Kuopiossa pelasivat ainakin paikallisista seuroista Kuopion Reippaan Palloilijat, Osmon Pojat, Urheilu-Vaikot, Elo ja Riento.
Antti A. Arposen toimittamassa ensimmäisessä kuopiolaisen jalkapalloilun kokonaisesityksessä esitetään uudesta seurasta (Kuopion Palloseura), että sillä oli ”innostusta, mutta paljon puutteita: kenttäolot olivat 1920-luvulla alkeelliset, pelaajien sääntötuntemus oli heikko, valmennusopeista ei ollut tietoakaan, Palloliiton organisaatio oli puutteellinen ja seuran taloudelliset mahdollisuudet olivat hyvin vähäiset.”
Kuopion Palloseuran nimi lyhennettiin alkuvuosina KPS:ksi, kunnes Hufvudstadsbladet keksi 1934 lyhenteen KuPS. Vuonna 1935 KuPS otti käyttöön keltamustan peliasun.
KuPS on saavuttanut kausi 2019 mukaan lukien yhteensä kuusi Suomen mestaruutta (1956, -58, -66, -74, -76 ja 2019), 10 hopeaa (1950, -54, -64, -67, -69, -75, -77, -79, 2010 ja -17) ja kaksi pronssia (1953 ja 2018). Suomen cupin voittoja KuPS:lla on kaksi (1968 ja 1989) ja Liigacupin voittoja yksi (2006). Kaikkien aikojen maratontaulukossa KuPS on 63 pääsarjakaudellaan (2019 kausi laskettu mukaan) neljäs, edellään HJK, TPS ja Haka.
KuPS piti pitkään hallussaan ennätystä pelata putoamatta peräkkäisiä kausia pääsarjassa, 44 (1949-92). Ennätys rikkoontui vasta 2008, kun HJK pelasi 45:nnen peräkkäisen kautensa.
Palloliiton Savon piiri syntyy
2. toukokuuta 1926 Kuopiossa pidettiin Suomen Palloliiton Savon piirin perustamiskokous. Kuopiolaisseuroista mukana olivat Kuopion Palloseura ja Osmon Pojat, muut olivat Kajaanin Palloilijat, Warkauden Sk:n (Suojeluskunnan) Palloilijat ja Iisalmen Palloilijat.
Savon piiri kattoi aluksi alueen, jolla sijaitsivat muun muassa kaupungit Kajaani, Iisalmi, Kuopio, Varkaus, Mikkeli, Jyväskylä ja Savonlinna. Piirin mestaruudesta (”Savon-malja”) pääsivät ottelemaan Suomen Palloliittoon kuuluneet piirin alueen seurat. Ensimmäinen kilpailu pelattiin kesäkuussa 1926. Kilpailuun ilmoittautui 6 seuraa, joista kaksi Kuopiosta. K.P.S. voitti ensin Kuopion Osmon, sitten Iisalmen Palloilijat ja hävisi loppuottelussa Väinälänniemellä 27. kesäkuuta Warkauden sk:n Palloilijoille 2-3.
Vuosien 1926-29 Savon-malja –kilpailuun osallistunut kolmas kuopiolaisseura oli Savon Sisu (1929). Kuopion Palloseura hävisi myös 1927-29 Savon-malja –loppuottelut. Voittajana oli kolme kertaa peräkkäin Mikkelin Kilpa-Veikot.
Kuopion Pallo-Toverit perustetaan
Kuopion Palloseurassa oli 1930-luvun alussa sisäisiä ristiriitoja, jotka puhkesivat julkiseksi hajaannukseksi syksyllä 1931. Riita ratkesi kun 18. lokakuuta 1931 kaupunkiin perustettiin toinen jalkapalloseura, Kuopion Pallo-Toverit (KPT). Seura hyväksyttiin Suomen Palloliiton jäseneksi 23. tammikuuta 1932 pidetyssä SPL:n edustajakokouksessa.
Kuopion Pallotoverit (K.P.T.) ry on rekisteröity 18.3.1933. Yhdistys on edelleen elossa. KPT:n nimi oli Koparit pari viikkoa tammikuussa 1982. Seuran yleinen kokous päätti, että seuran uudeksi nimeksi tulisi Koparit ry. Nimen muuttaminen vaati sääntöjen mukaan kuitenkin vielä toisen yleisen kokouksen hyväksynnän. Kokous päätettiin pitää kahden viikon kuluttua. Seuran vanhempi polvi vetosi vanhan nimen puolesta voimakkaasti sekä jäsenistöön että seuran johtoon. Johtokunta päätti perääntyä. Vanha nimi säilyisi virallisena nimenä, mutta käyttöön lanseerattaisiin ”markkinointinimi” Koparit, jota käytettäisiin myös kilpailutoiminnan yhteydessä.
28. syyskuuta 1991 pelattiin Kakkosdivisionnan pohjoislohkossa Seinäjoella Sepsi-78 vastaan KPT. Kotijoukkue voitti kauden viimeisen ottelun 4 – 0. KPT ei pystynyt uusimaan sarjapaikkaansa kauden peleistä saadulla yhdellä tasapelipisteellään. ”Viimeiset (toistaiseksi?) ottelunsa vihreäpaidat pelasivat vuonna 1991” kirjoittaa seurahistorian esipuheessa 18.10.2011 Jussi Tuovinen.
KPT ja Elo fuusioituivat 1991 (ks. FC Kuopio); fuusioseura ei toiminut kauaa. KPT ei ole osallistunut kilpailutoimintaan 1991 jälkeen. Seuraa ei kuitenkaan haluta lakkauttaa. KPT aikoo pitää 2016 loppuvuoden aikana vuosikokouksen pysyäkseen jatkossakin Patentti- ja rekisterihallituksen yhdistyslistalla ja pitääkseen optionsa kilpailutoimintaan osallistumiseen avoimena.
Kuopion jalkapallo 1930-luvulla
Kuopiolaisseuroista Palloliiton jäseniä olivat 30-luvulla KuPS:n ja KPT:n lisäksi vain Kuopion Osmo (1932, seuraavana vuonna se ei löydy enää jäsenseuraluettelosta). .
KuPS voitti ensimmäisen Savon piirin mestaruutensa vuonna 1930, ja tämä merkitsi nousua Palloliiton B-sarjaan (myöhemmin Suomensarja). Vuosina 1930-1935 B-sarjaan joukkueet valikoituivat piirien sarjoista, Savosta B-sarjaan pääsi piirinsarjan paras (2 parasta 1934 ja -35). Kuopiolaisseuroista KuPS:n lisäksi vain KPT oli mukana em. karsinnoissa B-sarjaan (vuosina 1932-35).
Piirinsarjojen rooli karsintasarjana 2-tasolle eli B-sarjaan päättyi, kun Palloliitto päätti vuosikokouksessaan 25. tammikuuta 1936 siitä, että kaudesta 1936 alkaen B-sarja vakiinnutetaan: edellisen kauden huonoimmat putoavat. SPL:n liittohallitus teki (1.3.-36) nimimuutokset sarjoille: A-sarjan nimeksi tulee Mestaruussarja, B-sarja on Itä-länsi -sarja ja C-sarja Maakuntasarja.
Kaudelle 1936 2-sarjatasolla Savon piiristä sarjapaikkansa säilyttivät edellisvuodelta KuPS ja KPT. Savon sarjaa pelattiin kolmessa eri luokassa, I-luokassa pelasivat Kajaanin Palloilijat, KPT, KuPS, Mikkelin Palloilijat, Savonlinnan Pallokerho ja Warkauden Pallo 35. Savon sarja toimi 1936 sarjana, josta oli mahdollisuus nousta kolmanneksi korkeimmalle sarjatasolle Maakuntasarjaan.
KPT kehitti ensimmäisenä seurana kunnollisen nuorisotoiminnan ja kaupunginosasarjojen avulla seura nousi pian KuPS:n ohi. KPT:n tunnetuin kasvatti oli maajoukkuemaalivahti Thure Sarnola.
KuPS oli voittanut piirin sarjan vuosina 1930 – 34, mutta kaupungin valtikka siirtyi KPT:lle 1935, jolloin se voitti ensimmäisen piirin mestaruutensa. KPT:n voimahahmona alkuvuosina oli seuran sihteeri Hannes Hiltunen, joka oli myös joukkueen manageri eli pelaajien valitsija ja valmentaja, ja myös laitahyökkääjä (pelasi Mestaruussarjaa vuosina 1938 ja -39 ).
Syksyllä 1937 KPT nousi ensimmäisenä sisämaan seurana Suomen pääsarjaan.
8. toukokuuta 1938 Väinölänniemellä pelattiin Kuopion ensimmäinen pääsarjaottelu, KPT-HJK 1-5, yleisöä 1300. Kuopiolaisseuran ensimmäisen pääsarjamaalin teki Onni Lappalainen.
Kuopion jalkapallo 1940-luvulla
KPT taisteli ja pysyi Mestaruussarjassa aina vuoteen 1940 asti, jolloin seura tipahti B-sarjaan kun hävisi heinäkuussa karsintaottelussa Kiffenille 1-2.
Sota-aikanakin pelattiin jonkin verran jalkapalloa. Palloliitto järjesti muun muassa 1943–44 ns. sotasarjan, jossa pelasi myös KPT Neuvostoliiton suurhyökkäys kesällä 1944 lopetti sarjat.