cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
He eivät tiedä mitä tekevät
Juoni
Tarinan alussa on nuoripari, suomalainen Alina ja yhdysvaltalainen Joe, joille syntyy lapsi. Joe palaa kotimaahansa, Alina jää lapsen kanssa Suomeen. Samuel-pojasta tulee hänen varttuessaan radikaali, joka kiinnostuu eläinten oikeuksista ja ympäristöasioista. Joen tytär Rebecca saa käyttöönsä tulevaisuuden huippulaitteen iAmin, joka ohjaa käyttäjänsä ajatuksia ja tekemisiä.
Arviot
Teoksessa on sekä scifiä että jännityskirjan aineksia, jotka Valtonen on Yleisradion toimittajan Marjut Tervolan mukaan onnistunut yhdistämään nykymaailman ristiriitoja hyvin luotaavaksi romaaniksi. Tervola nostaa sen George Orwellin 1984:n ja Aldous Huxleyn Uljaan uuden maailman seuraajaksi. Teoksessa on myös pistävää Suomi-satiiria, jonka taustalla on Valtosen paluu Yhdysvalloista suomalaiseen yliopistomaailmaan.
He eivät tiedä mitä tekevät oli Suomen vuoden 2014 myydyin kotimainen kaunokirja 73 800 kappaleella.
Alexander Knox
Alexander Knox (16. tammikuuta 1907 Strathroy, Ontario, Kanada – 25. huhtikuuta 1995 Berwick-upon-Tweed, Northumberland, Englanti, Yhdistynyt kuningaskunta) oli kanadalainen näyttelijä, käsikirjoittaja ja ohjaaja. Knoxin tunnetuin rooli oli Woodrow Wilson elokuvassa Wilson. Knox voitti suorituksestaan parhaan draamaelokuvan miespääosan Golden Globen vuonna 1944 ja oli ehdokkaana parhaan miespääosan Oscar-palkintoon samana vuonna.
Knox muutti 1929 Yhdysvaltoihin ja Bostoniin, mutta jo 1930 Knox lähti Lontooseen parempien roolien perässä. Knox saikin itsensä tunnetuksi Old Vicillä. Elokuvaroolit Knox aloitti vuonna 1938 elokuvalla The Gaunt Stranger (1938) ja pienellä roolilla elokuvassa Neljä sulkaa (1939). Toisen maailmansodan syttyminen kuitenkin pakotti Knox palaamaan Yhdysvaltoihin.
Hannu Häkkinen
Hannu Häkkinen (s. 1962) on laskennallisen nanotieteen professori Jyväskylän yliopistossa (2007-). Hän on akatemiaprofessori kaudella 1.1.2016–31.12.2020.
Vladimir Sobolev
Vladimir Mihailovitš Sobolev (1. lokakuuta 1924 – 23. kesäkuuta 2010) oli neuvostoliittolainen diplomaatti, joka toimi lähetystöneuvoksena Algerissa vuosina 1965–1968 sekä suurlähettiläänä Brysselissä 1971–1975 ja Helsingissä 1979–1988. Toisessa maailmansodassa Sobolev taisteli Puna-armeijan sotilaana Keskustan ja 1. Valko-Venäjän rintamilla.
Hannu Häkkinen
Ura
Hannu Häkkinen valmistui ylioppilaaksi vuonna 1981. Filosofian maisteri (fysiikka) vuonna 1988 ja filosofian tohtori (fysiikka) Jyväskylän yliopistosta vuonna 1991. Väitöskirjan aiheena oli “Effective-Medium Studies of Dislocations and Surfaces in FCC Metals”. Dosentin arvo (Jyväskylän yliopisto) 1997. Vuosina 1998–2003 tutkijana Georgia Institute of Technologyssä Yhdysvalloissa. Nimitettiin Jyväskylän yliopiston laskennallisen nanotieteen professoriksi 2007. Vuodesta 2012 lähtien Jyväskylän yliopiston Nanotiedekeskuksen (NSC) tutkimusjohtaja. Vuodesta 2016 alkaen akatemiaprofessori.
Professori Häkkinen tekee tutkimusta Jyväskylän yliopistossa, sen Nanotiedekeskuksen ja useiden ulkomaisten tutkimusryhmien kanssa. Hänellä on laaja kansainvälisten huippututkimusryhmien yhteistyöverkosto. Professori Häkkisen yhteistyökumppanina on muun muassa kemian nobelisti Roger D. Kornberg Stanfordin yliopistosta.
Vladimir Sobolev
Sobolev nimitettiin suurlähettilääksi Suomeen Neuvostoliiton ulkoasiainministeriön Skandinavian osaston päällikön paikalta. Nimitykseen suhtauduttiin Suomessa myönteisesti, sillä länsimaistyyppiseksi ammattidiplomaatiksi luonnehditun Sobolevin odotettiin tuovan helpotusta idänsuhteiden hoitoon kovaotteisen Vladimir Stepanovin jälkeen. Näin myös tapahtui, kun Sobolev pitäytyi enimmäkseen suurlähettilään ulkoisten tehtävien parissa, ja tärkeiden asioiden hoidosta vastasi yhä useammin ministerineuvos Viktor Vladimirov.
Alexander Knox
HUAC laittoi Knoxin vuonna 1952 Hollywoodin mustalle listalle, mikä pakotti hänet lähtemään Englantiin. Englannissa Know jatkoi elokuvaroolejaan elokuvissa Kirotut (1963) ja Onnettomuus (1967). Knox esitti Yhdysvaltain presidenttiä James Bond -elokuvassa Elät vain kahdesti (1967). Englannissa ollessaan hän alkoi myös kirjoittamaan näytelmiä.
Knox kuoli luusyöpään vuonna 1995 kotonaan Berwick-upon-Tweedissä. Know avioitui vuonna 1944 yhdysvaltalaisen näyttelijän Doris Nolanin (1916–1998) kanssa. Pari oli yhdessä aina Knoxin kuolemaan saakka eli reilut 50 vuotta. Parilla oli yksi lapsi, myös näyttelijäuran tehnyt Andrew (1947–1987).
Oksprenololi
Oksprenololi (Trasicor) on beetasalpaaja. Se on lääke, jota käytetty sydän- ja verisuonisairauksiin. Vaikutustyypiltään oksprenololi on epäselektiivinen. Lääkettä on ollut saatavilla 20, 40 ja 80 mg vahvuisina lääketableteina sekä infuusioliuoksen kuiva-aineena (2 mg/lääkeampulli), joka annetaan iv.-muodossa tiputuksena. Lääkeainetta on valmistanut Ciba-yhtiö, myöhemmin valmistajan nimeksi on tullut Ciba-Geigy.
Oksprenololin kemiallinen kaava on C15H23NO3, moolimassa 265,348 g/mol ja CAS-numero 6452-71-7.
Oksprenololin käyttöindikaatiot eli hoitoaiheet ovat:
Mister You
Mister You (oik. Younes Latifi) (s. 5. helmikuuta 1984 Pariisi, Ranska) on ranskalainen rap-artisti.
Messier 60
Messier 60 (M60, NGC 4649) on Neitsyen tähdistössä sijaitseva elliptinen galaksi, jonka Johann Gottfried Koehler löysi huhtikuussa 1779 tutkiessaan komeettaa Neitsyessä. Charles Messier lisäsi sen luetteloonsa pian tämän jälkeen. Galaksi sijaitsee noin 60 miljoonan valovuoden päässä Maasta ja on noin 120 000 valovuoden levyinen. Sen ikä on noin 13.2 miljardia vuotta.
M60:n suhteellinen kirkkaus on +8.8, joten sen havaitsemiseen tarvitaan kaukoputki. Suurella kaukoputkella kohteen vierestä erottuu +11.9 magnitudin galaksi NGC 4647.
Lukujen historia
Lukujen historia on Graham Fleggin toimittama kirja, joka kertoo matematiikan historiasta. Kirjan on suomeksi julkaissut Art House ja kääntänyt Hannu Karttunen. Kirjan perustuu Fleggin järjestämään luentosarjaan lukujen historiasta. Suomenkielisessä laitoksessa on lisäksi mukana professori Ulla-Maija Kulosen arikkeli suomalaisista ja suomalais-ugrilaisista lukusanoista. Kirja käsittelee myös laskemisen apuvälineiden historiaa ja kehitystä helmitauluista tietokoneisiin. Tämän takia suomenkielisen laitoksen alaotsikko on sormilla laskemisesta tietokoneisiin. Kirja sopii kaikille matematiikasta, kielistä ja kulttuureista kiinnostuneile sekä näiden alojen opiskelijoille.
Varjokulmumittari
Varjokulmumittari (Idaea dimidiata) on pienehkö, vaalea mittariperhoslaji.
Koko ja ulkonäkö
Siipien pohjaväri on kellertävän vaaleanharmaa ja etusiivet ovat muodoltaan verrattain pyöreäkärkiset. Sekä etu- että takasiivissä on selvät mustat keskipilkut sekä rivi mustia pisteitä siiven ulkoreunassa, siipiripsien tyvellä. Ulompi poikkiviiru näkyy harmaana juovana, jossa on mustat pisteet siipisuonten kohdalla sekä musta täplä siiven etureunassa. Keskivarjo erottuu himmeämpänä harmaana vyönä ja sisempi poikkiviiru vain heikosti. Ulomman poikkiviirun ulkopuolella, lähellä etusiiven takareunaa on voimakas ruskeanharmaa varjostuma, joka hajoaa useammaksi laikuksi. Siipiväli 17–19 mm.
Levinneisyys ja lentoaika
Varjokulmumittarin levinneisyys on holarktinen eli se ulottuu Euroopasta Aasian pohjoisosien poikki Pohjois-Amerikkaan. Suomessa sitä tavataan ainakin Pohjois-Pohjanmaan ja Kainuun korkeudelle saakka. Perhoset lentävät yhtenä sukupolvena kesäkuun loppupuoliskolta elokuun loppupuolelle.
Elinympäristö ja elintavat
Varjokulmumittarin ominta elinympäristöä ovat reheväkasvuiset, pensaikkoiset niityt, metsänreunat sekä valoisat metsät. Sitä tavataan myös kulttuuriympäristöissä, kuten puistoissa ja puutarhoissa. Perhoset lentävät iltahämärässä ja tulevat valolle, mutta lähtevät häirittyinä lentoon päivälläkin. Perhosia voi tavata myös kukilla imemässä mettä. Keskenkasvuinen toukka talvehtii.
Ravintokasvi
Toukka elää matalien kasvien kuihtuneilla lehdillä.
Minimalismi
pienois|Tony Smith, Free Ride, 1962. Minimalismi on abstraktin taiteen suuntaus muun muassa kuvataiteessa, muotoilussa, arkkitehtuurissa, musiikissa ja elokuvassa, jossa pyritään keskittymään kaikkein olennaisimpaan ja karsimaan ilmaisu turhista rönsyistä. Sanalla tarkoitetaan yleensä myös kaikkea niukkaan, vähäiseen tai pieneen viittaavaa, vaikka minimalistiset taideteokset eivät useinkaan ole pienikokoisia.
Minimalismi muistuttaa konstruktivismia siinä, että taide pitäisi tehdä nykyaikaisista, teollisista materiaaleista. Minimalistit ovat tehneet teoksia tyypillisesti hyvin yksinkertaisista geometrisista hahmoista, kuutioista ja neliöistä. Useat minimalistiset teokset tutkivat materiaaliensa ominaisuuksia.
Minimalistinen taide syntyi Yhdysvalloissa 1960-luvun puolivälissä. Suuntaus alkoi suunniteltaessa kolmiulotteisia esineitä, joissa pyrittiin yksinkertaisuuteen ja selkeyteen. Se voidaan nähdä sen abstraktin idean jatkeena, että taiteella pitäisi olla oma todellisuutensa, eikä sen pitäisi olla jonkun muun asian jäljitelmä.
Taiteessa suuntaus oli vastavaikutus tunteelliselle itseilmaisulle, kuten abstraktille ekspressionismille ja rönsyilevään kuvankäyttöön pyrkineelle pop-taiteelle. Ekspressiivisyys on vastakkaista minimalistisuudelle, jossa oleellista on lähes persoonaton ja melkein tunnistamaton selkeys.
Minimalismin harjoittajia ovat olleet muun muassa Carl Andre, Dan Flavin, Donald Judd, Robert Morris, Sol LeWitt, Richard Serra ja Eva Hesse. Kaksiulotteiselle kankaalle ovat minimalismia soveltaneet maalauksissaan muun muassa Barnett Newman, Frank Stella, Ellsworth Kelly ja Agnes Martin.
Niukkuuden taidetta
Venäläisten 1900-luvun alun suprematistien, kuten Kazimir Malevitšin teokset on nähty minimalismin edelläkävijöinä. Jo 1900-luvun alussa Venäjällä syntyi ero Malevitšin harjoittaman suprematismin ja konstruktivismin välillä. Erotuksena oman taiteensa henkisyyteen ja ylevyyteen pyrkivistä tavoitteista Kazimir Malevitš kutsui rakenteellista ja geometrista konstruktivismia ”tuotantotaiteeksi”.
Sekä minimalismi että konstruktivismi alkoivat kuitenkin kukoistaa vasta toisen maailmansodan jälkeen. Minimalismi on osa jälkimaalauksellisen abstraktion kokonaisuutta ja erilaiset pelkistävyyteen pyrkivät taiteen suunnat, muun muassa op-taide ja käsitetaide eli konseptualismi on nähty sen seuraajiksi.
Yvonne Rainier’n mukaan minimalistinen veistoksellisuus poikkeaa perinteisestä seuraavasti: pienois|pysty|[[Richard Serran teos Toronton lentoaseman terminaalissa.]]
Monet minimalistiset teokset on tuotettu erityisesti näyttelytilaa varten, eikä niitä voi siirtää, joten minimalistinen taide teki tietä installaatiolle. Minimalismi viittaa tässä mielessä taidefilosofiana fenomenologiseen kuvanveistoon, jossa itseilmaisun ja taiteilijan omien merkkien jättämisen sijaan yritetään löytää teoksen ominaisuudet sen ympäristöstä.
Taiteen tekemiselle minimalismilla on ollut suuri vaikutus. Se toi esiin sarjallisen työskentelytavan, jossa taiteilija työstää useita teoksia samanaikaisesti. Minimalismin taiteelle on myös tyypillistä yhden muodon muuntelu tai toistaminen.
Minimalismi Suomessa
pienois|[[Hannu Siren|Hannu Sirenin veistos Stoa (1984) on Helsingin Itäkeskuksessa.]] Pohjoismaista muotoilua ja arkkitehtuuria on pidetty niukkuutensa ja vähäeleisyytensä takia usein minimalistisena.
Vaikka Minimal Art – kuten taidesuuntausta sen alkuvaiheessa kutsuttiin – tunnettiin Suomessa jo 1960-luvulla ja useat taiteilijat kokeilivat minimalismin menetelmiä, suomalaisista taiteilijoista ei kukaan tehnyt uraansa minimalistina. Taiteen pelkistävistä suuntauksista tuli suositummaksi konstruktivismi.
Sanan minimalismi vanha suomennos oli niukismi, mutta se ei ole yleistynyt.
Uusminimalismi
Uusminimalismi, jälkiminimalismi eli postminimalismi syntyi 1980-luvun postmodernismin kertaustyylien kaudella samanaikaisesti uusekspressionismin ja Neo-Geo-suuntausten kanssa.
Muotoilu ja arkkitehtuuri
Minimalismi tarkoittaa muotoilussa ja arkkitehtuurissa pyrkimystä pelkistää aihe välttämättömiin osiinsa. Askeettisuus ja rationalismin eri suuntaukset ainakin 1700-luvulta ovat pyrkineet yksinkertaisuuteen.
Arkkitehti Ludwig Mies van der Rohe omaksui ajatuksen ”Vähemmän on enemmän”. Sillä hän kuvasi esteettistä taktiikkaansa rakennuksen rungon tasoittamisessa ja korostamisessa, sisäseinien poistamisessa ja avoimen pohjakaavan käyttöönotossa sekä rakenteen pelkistämisessä vahvaan, läpinäkyvään ja yhtenäiseen pintaan.
Muotoilun kehittäjä Buckminster Fuller omaksui hieman samanlaisen sanonnan: ”Tehdä enemmän vähemmällä”, vaikkakin hän suuntautui enemmänkin teknologiaan ja insinööritaitoon kuin estetiikkaan.
Minimalistinen musiikki
Minimalismin toisto ja sarjallisuus innostivat myös säveltäjiä 1960-luvulta alkaen. Näin syntyi minimalistinen eli repetitiivinen (repetitio = toisto) musiikki. Etenkin Philip Glassin, Steve Reichin ja Terry Rileyn musiikki yhdistetään minimalismiin: he ovat tyylisuunnan oleellisimmat edustajat.
Minimalismi hyödyntää usein elektronisia soittimia. Musiikki perustuu pienten sävelkuvioiden toistoon, hyvin hitaaseen ja vähäiseen muunteluun. Kun sävellykset yleensä kestävät varsin kauan, tuloksena on hypnoottinen tunnelma. Oleellisia minimalismia edustavia levytyksiä ovat muun muassa Terry Rileyn In C (1964) ja Descending Moonshine Dervishes (1975), Philip Glassin Music In Twelve Parts (1971–1974) ja ooppera Einstein on the Beach (1976) sekä Steve Reichin Drumming (1971) ja Music for 18 Musicians (1974–1976).
Kaupallisesti menestyneessä Mike Oldfieldin Tubular Bellsissä voidaan kuulla paikoin minimalistisia sävyjä. Myös saksalaiset syntetisaattorimusiikin edustajat Klaus Schulze, Tangerine Dream ja muut saivat 1970-luvulla varsin paljon vaikutteita edellä mainituilta säveltäjiltä.
Muut taiteenlajit
Minimalismin pyrkimyksiä ja sovellutuksia voi löytyä myös muista taiteenlajeista. Suomeksi minimalismia on luonnehdittu sanoilla ”koruton” ja ”näennäisen arkipäiväinen”. Nämä sanat sopivat kuvaamaan myös kirjallisen minimalismin isän, Ernest Hemingwayn tuotantoa. Hänen kirjoissaan ei esimerkiksi koskaan kuvailtu minkälaisella äänensävyllä tai -painolla keskusteluun osallistuvat henkilöt puhuivat. Minimalistiseksi luonnehdittuihin kirjailijoihin kuuluvat myös novellikirjailijat Amy Hempel sekä Raymond Carver, kirjailija Samuel Beckett ja runoilija Ezra Pound.
Kritiikki
Minimalismi on ollut myös arvostelun kohteena varsinkin modernismin rationalismia kritisoineen postmodernismin taholta. Muun muassa amerikkalainen kirjailija ja kriitikko Tom Wolfe on kirjoissaan The Painted Word (1975) ja From Bauhaus to Our House (1981) arvostellut niin minimalismia kuin modernismin synnyttämiä naurettavuuksia.
Tunnuslauseesta Less is more (Vähemmän on enemmän) tehtiin pilkallinen väännös Less is bore (Vähemmän on yksitoikkoista). Amerikkalainen taidekriitikko Hilton Kramer totesi jo 1960-luvulla:
Ekokompassi
Ekokompassi on käytännönläheinen organisaatioiden ympäristöjärjestelmään tehty työkalu, jonka avulla tunnistetaan, vähennetään ja seurataan organisaation ympäristövaikutuksia.
Ekokompassissa luodaan organisaatiolle asiantuntijan tuella ympäristöohjelma, joka sisältää konkreettiset tavoitteet ja toimenpiteet ympäristövaikutusten vähentämiseksi ja positiivisen kädenjäljen lisäämiseksi omaan toimintaympäristöön. Järjestelmä räätälöidään organisaatiokohtaisesti ja se sopii kaikille organisaatioille koosta ja toimialasta riippumatta. Ekokompassi-ympäristöjärjestelmässä noudatetaan 10 kriteeriä ja se pohjautuu kansainväliseen ISO 14001 -standardiin.
Ekokompassi-ympäristösertifikaatti myönnetään organisaatiolle, joka on ympäristövaikutusten arvioinnin kautta tunnistanut merkittävimmät ympäristövaikutuksensa, laatinut ympäristöohjelman näihin pohjautuen ja toteuttanut sitä. Ympäristöohjelma sisältää tavoitteet, toimenpiteet ja mittarit ympäristöasioiden jatkuvaan parantamiseen. Ekokompassi-ympäristöjärjestelmässä vaaditaan vuosiraportointi ympäristötyön vaikuttavuuden varmistamiseksi, ja se auditoidaan kolmen vuoden välein kolmannen osapuolen toimesta.
Ekokompassin omistaa Suomen vanhin ja vaikuttavin ympäristöjärjestö, Suomen luonnonsuojeluliitto.
Finn Haunstoft
Finn Haunstoft (8. heinäkuuta 1928 Aarhus – 15. toukokuuta 2008 lähellä Hobroa) oli tanskalainen ratameloja ja olympiavoittaja.
Haunstoft voitti parinsa Bent Raschin kanssa olympiakultaa miesten kanadalaiskaksikkojen 1 000 metrillä Helsingissä 1952. Melbournen kesäolympialaisissa 1956 hän sijoittui kanadalaiskaksikkojen 10 000 metrillä kuudenneksi.
Haunstoft kuoli 79-vuotiaana kaaduttuaan kotonaan 15. toukokuuta 2008.
Vedän sut henkeen
Vedän sut henkeen on Antti Tuiskun single, joka julkaistiin 2. helmikuuta 2018. Antti on kirjoittanut kappaleen yhdessä Saara Törmän ja Jurekin kanssa.
Kappale nousi julkaisunsa jälkeen suoraan Suomen virallisen singlelistan ensimmäiselle sijalle.
Xianbit
250px|thumb|Xianbiratsumiestä esittävä maalaus vuosilta 337-370. Xianbit tai xianbeit olivat turkkilaisia- tai mongolikieliä puhunut kansa Kiinan historiassa. Muutettuaan nykyisen Mongolian alueelta Kiinan puolelle he perustivat useita eri dynastioita. Näistä menestyksekkäimpiä olivat xianbeihin kuuluvien tabghachien perustamat dynastiat.
Carl Fredrik Hill
Carl Fredrik Hill (31. toukokuuta 1849 Lund, Ruotsi – 22. helmikuuta 1911 Lund, Ruotsi) oli ruotsalainen taiteilija. Hän oli Ruotsin merkittävimpiä maisemamaalareita.
Xianbit
Historia
230px|thumb|Xianbisotilasta esittävä patsas [[Pohjoiset dynastiat|pohjoisten dynastioiden ajalta.]] Xianbit olivat alun perin itäisten huiden alaryhmä. Itäiset hut joutuivat xiongnuiden vallan alle noin vuonna 209 eaa. ja he maksoivat näille veroja seuraavan kahden vuosisadan ajan. Noin 50-luvulla jaa. xianbit muuttivat nykyiseen Pohjois-Mongoliaan sulauttaen itseensä osan xiongnuista. Xiongnuista poiketen xianbit eivät aluksi muodostaneet keskusvaltiota Mongolian alueelle. Tanshihuai yhdisti tasankoalueen lyhyesti valtakautensa aikana vuosina 136-181, mutta hän ei jättänyt itselleen perillistä. Valtiorakennelma alkoi muodostua vasta kun xianbit muuttivat nykyisen Kiinan alueelle. Eri xianbiryhmät perustivat Kiinan alueella useita eri dynastioita. Xianbien Gifu-klaani perusti myöhemmän Qin-dynastian (385–431) nykyisessä Shaanxissa ja Murong-suku perusti useamman Yan-nimellä tunnetut valtiot nykyisen Pekingin ja Shandongin alueelle vuosina 337 vuoteen 410. Murong-suvun toinen ryhmä muutti länteen Qinghaihin, jossa he kukistivat paikalliset qiangit ja perustivat Achai-dynastian, jonka valloitti puolestaan lopulta Tibet vuonna 638. Tabghachit puolestaan valloittivat alueita pohjoisesta Shaanxista ja he perustivat Pohjoisen Wei-dynastian (386–528), joka sittemmin yhdisti Pohjois-Kiinan valtansa alle.
Carl Fredrik Hill
Elämä
thumb|200px|Carl Fredrik Hillin hauta Lundin itäisellä hautausmaalla. thumb|200px Hill syntyi akateemiseen perheeseen. Hänen isänsä Carl Johan Hill ei pitänyt ajatuksesta, että poika ryhtyisi opiskelemaan taiteilijaksi. Opiskeltuaan yliopiston piirustusmestarin Axel Hjalmar Lindqvistin ohjauksessa ja Taideakatemiassa Tukholmassa Hill matkusti 1873 Pariisiin, jossa hän maalasi ja työskenteli ahkerasti neljä vuotta saadakseen töitään esille Pariisin Salonkiin. Useista yrityksistä huolimatta häntä ei sinne hyväksytty, ja vain kaksi hänen työtään on ollut siellä.
Xianbit
Historia
Tabghach Hong, joka hallitsi vuosina 471-499 nimellä Xiaowendi, muutti pääkaupunkinsa Datongista Luoyangiin. Hän myös pakkokiinalaisti tabghachien tavat ja sukunimet. Xiaowendin muihin uudistuksiin kuului talonpoikaisarmeija, jonka myötä jokainen talonpoikia toimi valtion miliiseinä. Armeijan heimosotilaiden suuren kapinan jälkeen vuonna 523 Yuwen Tai perusti läntisen Wei-dynastian, josta tuli sittemmin pohjoinen Zhou-dynastia. Yuwen kumosi kiinalaistamispolitiikan, mutta hyödynsi Xiaowendin luomaa talonpoikaismiliisiä valloittaessaan Sichuanin ja yhdistäessään pohjoisen vuonna 577. Yuwenit kukisti vallasta kenraali nimeltä Yang Jian, joka näin perusti Sui-dynastian ja kahdeksaa vuotta myöhemmin tämän jälkeen vuonna 589 hän yhdisti koko Kiinan.
We the Best
We the Best hip hop -tuottaja DJ Khaledin toinen studioalbumi, joka julkaistiin 12. kesäkuuta 2007. Albumi sjoittui Billboard 200 -listan 8. sijalle, myyden 79,000 kappaletta. Kaiken kaikkiaan albumia on myyty Yhdysvalloissa 316,380 kappaletta
Carl Fredrik Hill
Elämä
Pian sen jälkeen häntä kohtasi yksi hänen monista onnettomuuksistaan. Hänen lempisisarensa kuoli vuodenvaihteessa 1875, ja kesällä kuoli isä. Hän maalasi sen jälkeen yhä kiihkeämmin mutta toisaalta myös muuttui henkisesti tasapainottomaksi. Sairauden oireet alkoivat selvemmin ilmetä 1877. Tammikuussa 1878 hän joutui mielisairaalaan, kun naapurit olivat valittaneet, että hän huuteli öisin. Ystävät järkyttyivät hänen uusista maalauksistaan, joiden aiheet olivat rivoja ja käytetyt värit pariisinsininen ja kadmiuminkeltainen. Sairaalassa todettiin, että hän kärsi hallusinaatioista ja oli vainoharhainen. Syynä sairastumiseen on pidetty tunnustuksen puutetta ja sitä että hänellä itsellään oli suuri tarve menestyä.
Häntä hoidettiin myöhemmin Lundin sairaalassa, nykyisessä Sankt Lars sjukhusissa, mutta kun hänet todettiin parantumattomasti sairaaksi, hänestä huolehdittiin kotona äidin ja sisaren luona lähes 28 vuotta hänen vuonna 1911 tapahtuneeseen kuolemaansa saakka. Hill on haudattu Lundin itäiselle hautausmaalle. Myöhemmin on tulkittu, että hän sairasti paranoidista skitsofreniaa.
Hillistä tuli varsinaisesti tunnettu vasta kuolemansa jälkeen terveenä tekemiensä töiden ansiosta, joukossa teoksia, joiden aihe oli peräisin hänelle tärkeän vaikutteiden antajan Camille Corotin teoksista mutta jotka olivat hyvin omaperäisiä ja ilmaisuvoimaisia. Myöhemmin myös hänen sairaudenaikaisia töitään on tuotu esiin näyttelyin, ja niitä on arvostettu myös elämäkerrallisen tutkimuksen yhteydessä ja yrityksessä määrittää hänen sairastamansa tauti. Hillin teoksia on runsaasti Ruotsin kansallismuseossa, kuusi työtä Göteborgin taidemuseossa , kuusi piirrosta Prins Eugens Waldemarsuddessa sekä erityisesti Malmön taidemuseossa, jossa on suuri Carl Fredrik Hill -kokoelma, 24 maalausta kankaalle ja lähes 2 600 piirustusta. .
Metso DNA
Metso DNA on Metson luoma käyttöliittymä. Metso toimittaa automaation tärkeimmät komponentit I/O-korteista palvelimiin ja Metso DNA käyttöliittymiin.
Metso DNA -käyttöliittymässä operoija ohjaa prosessia kuten valvomosta. Voimalaitoksen toimintoja voidaan ohjata ja valvoa. Ohjelmasta saadaan mittaustietoja (AI, Analog Input ja BI, Binary Input), sekä lähetetään ohjaustietoja (AO, Analog Output ja BO Binary Output) joilla ohjataan esimerkiksi pumppuja tai venttiileitä.
Veli-Matti Kerminen
Kerminen kirjoitti ylioppilaaksi Lauttakylän lukiosta vuonna 1986. Hän valmistui Helsingin yliopistosta pääaineenaan teoreettinen fysiikka ensin filosofian kandidaatiksi 1992, sitten filosofian lisensiaatiksi 1993 ja edelleen filosofian tohtoriksi 1995. Hänen englanninkielinen väitöskirjansa käsitteli troposfäärin alaosassa tapahtuvaa vesi-rikkihappohiukkasten muodostumista homogeenisella nukleaatiolla; työ oli otsikoitu On the formation of sulfuric acid-water particles via homogeneous nucleation in the lower troposphere. Hän on ollut Helsingin yliopiston fysiikan dosentti vuodesta 1997 ja Kuopion yliopiston (nyttemmin Itä-Suomen yliopiston) ympäristöfysiikan dosentti vuodesta 2000. Hän toimi Ilmatieteen laitoksen ilmanlaadun tutkijana vuosina 1990–1995, josta 20 kuukauden ajan vierailevana tutkijana Delawaren yliopistossa Yhdysvalloissa (1993–1995), ja erikoistutkijana 1996–2002. Hän toimi Helsingin yliopiston fysiikan laitoksen professorina 9 kuukauden jakson 2009–2010. Professori Kermisen tutkimuskohteena ovat ilmakehän pienhiukkaset ja niiden ilmastovaikutukset; aerosolien, kaasumaisten yhdisteiden ja pilvien väliset vuorovaikutukset sekä ilmakehän aerosoli-ilmiöiden matemaattinen mallittaminen.
Professori Kerminen oli osa tiedonjulkistamisen valtionpalkinnon (2009) saaneen kirjan toimituskuntaa. Hän on osallistunut kansainvälisen ilmastopaneelin (IPCC) viidennen arviointiraportin kirjoittamiseen (julk. 2014). Professori Kerminen listattiin vuonna 2015 ja 2016 maailman viitatuimpien geotieteiden tutkijoiden joukkoon.
AN/PRC-119
thumb|250px|Yhdysvaltain merijalkaväen sotilas käyttää PRC 119 radiota. AN/PRC-119 on Yhdysvaltain maavoimien, Yhdysvaltain merijalkaväen ja Yhdysvaltain ilmavoimien Vietnamin sodan aikaisten radioiden AN/PRC-77:n ja AN/PRC-25 seuraaja. Se on ominaisuuksiltaan SINCGARS-radio, joka kykenee taajuushyppelyyn.
Kenttäradioiden seuraavassa kehitysvaiheessa, ohjelmistoradioissa, joihin voidaan osia asentamatta tietkokoneohjelmalla määritellä ominaisuuksia on AN/PRC-113:n, AN/PRC-119:n ja AN/PSC-5:n korvannut AN/PRC-117.
Victor Jørgensen
Victor Jørgensen (12. kesäkuuta 1924 Hjørring – 29. elokuuta 2001 Rødovre) oli tanskalainen nyrkkeilijä ja olympiamitalisti.
Kirjallisuusvuosi 1998
Kirjallisuusvuosi 1998 käsittelee vuoden 1998 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Kirkon tutkimus ja koulutus
Kirkon tutkimus ja koulutus (aik. Kirkon tutkimuskeskus ja Kirkon koulutuskeskus) on vuonna 2022 perustettu Suomen evankelis-luterilaisen kirkon alainen tutkimus- ja koulutusyksikkö, jonka toimipaikat sijaitsevat Helsingissä ja Järvenpäässä. Siihen on yhdistetty vuonna 1969 perustettu entinen Kirkon tutkimuskeskus sekä vuonna 1970 perustettu Kirkon koulutuskeskus. Yksikkö toimii kirkkohallituksen erillisyksikkönä kansliapäällikön alaisuudessa.
Kirkon tutkimuskeskuksen tehtävänä on tutkia kirkon ja seurakuntien päätöksenteolle ja kehittämiselle tarpeellista kirkon, uskonnollisen elämän ja yhteiskunnan muutoksia. Erityisesti sen tutkimuskohteisiin kuuluvat uskonnollisuus, arvot ja kirkon toiminta. Se tukee kirkkohallitusta sen perustehtävässä kirkon asioiden hoitajana.
Kirkon tutkimuskeskus ylläpitää yhteyttä suomalaisiin ja ulkomaisiin yliopistoihin ja tutkimuslaitoksiin sekä myöntää vuosittain apurahoja kirkon ja seurakuntien päätöksenteon ja toiminnan kehittämisen sekä yhteiskunnan muutosten tutkimiseen. Apurahojen jakamisen painopistealueet muuttuvat muutaman vuoden välein.
Historia
Kirkon tutkimuskeskuksen taustalla on Heikki Wariksen johtaman komitean tekemä ehdotus. Kirkolliskokous asetti 1950-luvun lopulla Wariksen johdolle komitean. Sen tehtäviin kuului arvioida yhteiskunnan muutosta kirkon näkökulmasta ja tehdä sen perusteella uudistusehdotuksia. Waris esitteli 1962 mietinnön tulokset pappeinkokoukselle. Mietinnön ehdotuksiin kuului muun muassa kirkon oman tutkimusyksikön perustaminen. Yksikön tehtäviksi voisi sen mukaan lukeutua uskonnon ja kirkon yhteiskunnalliseen tilanteeseen liittyvän tiedon kokoaminen.
Kirkolliskokous asetti 1963 neuvottelukunnan hahmottelemaan tutkimuslaitoksen rakennetta ja aloittamaan rajoitetusti jo sen toimintaa. Neuvottelukuntaan kuuluivat piispa Martti Simojoki sekä professorit Erkki Kansanaho ja Heikki Waris.
Neuvottelukunta esitti 1968 ehdotuksensa kirkolliskokouksessa. Tutkimuslaitos perustettiin 1. maaliskuuta 1969 ja se sijoitettiin Tampereelle. Piispainkokous hyväksyi sen ohjesäännön, ja sen perustehtäväksi tuli ”suorittaa kirkon päätöksenteolle ja toiminnan kehittämiselle tarpeellista ja hyödyllistä kirkon ja uskonnollisen elämän sekä yhteiskunnassa vaikuttavien erilaisten virtausten tutkimista”. Yksikön nimi oli alkujaan tutkimuslaitos, mutta se muutettiin tutkimuskeskukseksi vuonna 1984.
Alkuvaiheessa tutkimuslaitoksen keskeisimpiä tehtäviä oli kirkon jäsenyyttä ja toimintaa mittaavien tilastojen tuottaminen. Työn runkona oli 1800-luvun lopulta lähtien kerätty seurakunnallisen tilastoaineisto. Tutkimuslaitoksen tutkimuskohteet monipuolistuivat hiljalleen apurahojen muodossa ja ulottuivat kaikille teologian aloille.
Tutkimuskeskuksen hallintoa muutettiin 1994, kun siitä tuli kirkkohallituksen erillisyksikkö. Se asetettiin kansliapäällikön alaisuuteen ja sen ohjaamaan määrättiin erityinen toimikunta, jonka puheenjohtajan ja kuusi jäsentä valitsee kirkkohallituksen täysistunto. Toimikunta muuttui vuonna 2016 neuvottelukunnaksi.
Tutkimus
Kirkon tutkimuskeskuksen tutkimushankkeiden tavoitteena on toteuttaa tutkimusta, joka hyödyttää kirkon toiminnan kehittämistä ja päätöksentekoa. Tutkimuksen kohteena ovat niin toimintaympäristön ja arvomaailman muutokset kuin kirkon rakenteet, toiminta, oppi ja käytännötkin.
Tutkimushankkeita toteutetaan yhteistyössä kirkon eri toimijoiden sekä koti- ja ulkomaisten tutkimuslaitosten ja yliopistojen kanssa.
Puheenjohtajat
Johtokunnan puheenjohtajat :
Toimi- ja neuvottelukunnan puheenjohtajat:
Pirjetta Brander
Pirjetta Brander (s. 1970 Helsinki) on suomalainen kuvataiteilija. Hänen laaja-alainen tuotantonsa sisältää muun muassa maalauksia, piirroksia, animaatioita, tilateoksia ja installaatioita, mutta taiteilijanuransa myöhemmässä vaiheessa hän on keskittynyt kivi- ja pronssiveistoksiin.
Brander on opiskellut vuosina 1990–1991 Tukholmassa Konstskolan Basis -oppilaitoksessa, 1991–1994 Tampereen taiteen ja viestinnän oppilaitoksessa ja sen jälkeen Tampereen ammattikorkeakoulun taiteen ja median koulutusohjelmassa sekä vuosina 2012–2015 Helsingissä Kuvataideakatemian kuvanveiston koulutusohjelmassa.
Brander oli kulttuurilehti Puolilehden päätoimittaja vuonna 2012, jolloin lehti sai kulttuurilehtien laatupalkinnon kulttuuri- ja urheiluministeri Paavo Arhinmäeltä. Vuonna 2017 hän toimi Mäntän kuvataideviikkojen kuraattorina. Hän on myös muuttanut Helsingistä Mänttään asumaan ja on luonnehtinut Mänttää ylivertaiseksi taidekaupungiksi Suomessa Helsingin jälkeen.
Klubiotteella
Klubiotteella on suomalaisen Eppu Normaali -yhtyeen 18-osainen live-albumisarja, jonka kuusi ensimmäistä osaa ilmestyivät 10. joulukuuta 2008, ja loput alkuvuodesta 2009. Kyseessä on live-levyjen julkaisemisen Suomen ennätys.
Camden Fort Meagher
thumb|Summittainen kartta alueesta Camden Fort Meagher on rannikkolinnoitus Irlannissa Corkin kreivikunnassa lähellä Crosshavenia. Spike Islandilla sijaitsevan Fort Mitchellin, Whitegaten Fort Davisin ja samoin Crosshavenissa olevan Templebreedyn patterin kanssa linnoitus suojasi Corkin sataman suuta. Linnoituksen vanhimmat osat ovat 1500-luvulta, mutta nykyinen 45 aarin linnoitus on valmistunut Britannian asevoimille 1860-luvulla nimellä Fort Camden. Linnoitus luovutettiin vuonna 1938 Irlannin asevoimille muiden niin sanottujen sopimussatamien tilojen mukana. Tällöin linnake sai nimekseen Fort Meagher ja se oli asevoimien hallussa aina vuoteen 1989 saakka, jolloin se luovutettiin Corkin piirikunnalle.
Klubiotteella
Alun perin kaikkien "Eppujen" Klubiotteella-kiertueen keikkojen piti olla vuoden 2008 puolella, mutta yhtyeen kitaristin Pantse Syrjän sairastuttua keuhkokuumeeseen, seuraavat keikat siirrettiin alkuvuoteen 2009. Ensimmäisten keikkojen lailla myös seuraavat taltioitiin ja julkaistiin omina kahden CD:n pakkauksinaan. Sarjan viimeinen osa, Lontoon keikka 11.3., ilmestyy 22. huhtikuuta.
Camden Fort Meagher
Linnake rapistui, kunnes 2010 joukko paikallisia vapaaehtoisia aloitti alueen kunnostamisen muistomerkiksi ja turistikohteeksi. Linnake sai uuden nimen Camden Fort Meagher ja se on museona avoinna yleisölle.
Sébastien Gattuso
pienoiskuva|Sébastien Gattuso Vancouverin olympialaisissa 2010. Sébastien Gattuso (s. 28. kesäkuuta 1971 Menton, Ranska) on monacolainen yleisurheilija ja rattikelkkailija. Hän edustaa seuratasolla AS Monacoa.
Yleisurheilu
Gattuso osallistui yleisurheilussa arvokisoihin pikajuoksussa. Hän juoksi EM-kisoissa ensimmäistä kertaa Münchenissä 2002, jossa hän putosi 100 metrillä ensimmäisellä kierroksella. Gattuso karsiutui samalla matkalla alkuerissä myös MM-kisoissa 2003, joissa hän sai ajan 10,94 sekuntia. Hän osallistui Ateenan olympialaisiin 2004 oltuaan aiemmin mukana talviolympialaisissa ja toimi myös maansa lipunkantajana kisojen avajaisissa. Gattuso kellotti 100 metrillä ajan 10,58 ja putosi jo alkuerissä. Hän ei päässyt alkueristä jatkoon myöskään Osakan MM-kilpailuissa 2007 tai Pekingin olympialaisissa 2008.
Gattuso pitää hallussaan maansa ennätyksiä 100 metrillä, jossa hänen paras aikansa on vuonna 2008 Dijonissa juostu 10,53 sekuntia, 200 metrillä, jossa hänen ennätyksensä 21,89 on vuodelta 2003 sekä kuulantyönnössä, jossa hän pukkasi 11,00 metriä vuonna 2007.
Rattikelkkailu
Gattuso on osallistunut rattikelkkailussa 22 maailmancupin osakilpailuun ja ollut mukana myös kolmessa MM-kisojen lähdössä. Hän osallistui olympialaisiin ensimmäistä kertaa Salt Lake Cityssä 2002, jossa hän oli mukana neljän miehen kisassa, jossa Monacon joukkue oli 28. ja kahden miehen kilpailuun, jossa hän oli Patrice Servellen kanssa jaetulla 22. tilalla. Gattuso kilpaili Servellen kanssa myös Vancouverin olympialaisissa 2010, joissa he sijoittuivat yhdeksänneksitoista.
Tilavuuspaino
Tilavuuspaino on suure, joka ilmoittaa tutkittavan aineen painon suhteen sen tilavuuteen. Tilavuuspainon SI-järjestelmän mukainen yksikkö on N/m3.
Tilavuuspainoa käytetään lähinnä konetekniikassa, virtausmekaniikassa ja geotekniikassa. Sitä voi kuitenkin soveltaa mihin tahansa. Esimerkiksi veden tilavuuspaino Maan pinnalla 5°C:ssa on 9807 N/m3.
Koska massan ja painon käsitteet sekoittuvat usein arkikielessä, kutsutaan myös tiheyttä toisinaan nimellä tilavuuspaino. Tiheyden yksikkö on kg/m3. Tilavuuspaino saadaan tiheydestä kertomalla se putoamiskiihtyvyydellä.
Yhtälöitä
Tilavuuspaino ilmaistaan yhtälöllä missä
Määritelmän mukaan tilavuuspaino voidaan laskea myös kappaleen tiheyden avulla missä \rho on kappaleen tiheys.
Fluidien tilavuuspainoja
Taulukossa on esitetty eri fluidien tilavuuspainoja lämpötilassa.
Yleisvirtakone
pienoiskuva| Nykyaikainen halpa pölynimurin yleisvirtakone. Kenttäkäämitykset ovat kuparijohdinta takana molemmilla puolilla. Roottorissa on harmaa laminoitu metalliydin, jossa on tummempia kohtia käämityksiä varten, mikä parantaa tehokkuutta. Samalla tavoin muotoiltu virrankäännin, joka on osin piilossa etuosan takana, on tummunut käytössä. Iso harmaa muovinpala (edessä alhaalla) tukee harjanohjaimia ja hiiliharjoja molemmilla puolilla sekä moottorin laakereita. Yleisvirtakone on sähkömoottori, joka voi käyttää sekä vaihto- että tasavirtaa. Sen staattorina käytetään laitteen magneettikentän muodostavaa sähkömagneettia. Laite on sarjamoottori, jonka staattorin kenttäkelat on kytketty sarjaan roottorin käämitysten kanssa virrankääntimen läpi, joten sitä kutsutaan myös kommutaattorisarjamoottoriksi. Yleisvirtakoneen rakenne on tasavirtamoottorin kaltainen, mutta sitä on muunneltu siten, että sitä voidaan käyttää oikein myös vaihtosähköllä. Yleisvirtakone toimii hyvin vaihtovirralla, koska sekä kenttäkäämien ja ankkurikäämityksen asento ja niistä seuraavat magneettikentät vaihtuvat virransyötön tahdissa. Tällöin mekaaninen voima kohdistuu tasaisesti pyörimissuuntaan riippumatta käytetyn jännitteen suunnasta; suunnan määrittävät virrankäännin ja kenttäkäämien napaisuudet.
Yleisvirtakoneiden käynnistysmomentti on suuri, ne voivat pyöriä suurella nopeudella ja ne ovat kevyitä ja pienikokoisia. Niitä käytetään yleisesti kannettavissa työkaluissa ja laitteissa sekä monissa kuluttajalaitteissa. Yleisvirtakoneiden ohjaus on suhteellisen helppoa sähkömekaanisesti tapitettujen kelojen avulla tai sähköisesti. Virrankääntimessä on kuitenkin harjat, jotka kuluvat, joten yleisvirtakoneita ei yleensä käytetä laitteissa, jotka ovat jatkuvassa käytössä. Lisäksi (osin virrankääntimen vuoksi) yleisvirtakoneet ovat tavallisesti todella äänekkäitä ja aiheuttavat sähkömagneettisia häiriöitä.
Tehokkuus
Vaihtovirrallakin käytettynä yleisvirtakoneet pystyvät pyörimään selvästi vaihtovirran taajuutta suuremmalla taajuudella, ja koska nopeus parantaa suurinta osaa sähkömoottorin ominaisuuksista, ne voivat olla kevyitä ja tehokkaita. Yleisvirtakoneiden hyötysuhde on kuitenkin tavallisesti suhteellisen huono: pienillä moottoreilla 30% ja suurilla korkeintaan 70-75%.
Momentti- ja nopeusominaisuudet
Nopeuden kasvaessa roottorin induktanssi muuttuu siten, että ideaalinen virrankääntökohta vaihtuu. Pienissä moottoreissa on kuitenkin yleensä kiinteä virrankääntö, ja vaikka osassa suuremmista yleisvirtakoneista käytetään pyörivää virrankääntöä, tämä on harvinaista. Sen sijaan suuremmissa yleisvirtakoneissa on kompensointikäämitys sarjassa moottorin kanssa tai joskus induktiivisesti kytkettynä. Se muodostaa 90 asteen kulman pääkentän akselin kanssa. Tämä vähentää ankkurikäämityksen reaktanssia ja parantaa virrankääntöä.
Kenttä- ja ankkurikäämitysten sarjaankytkennän eräs hyödyllinen ominaisuus on se, että nopeuden kasvaessa vastasähkömotorinen voima vähentää itsestään jännitettä ja siten kenttäkäämityksessä kulkevaa virtaa, jolloin kenttä heikkenee suurissa nopeuksissa. Tällöin moottorilla ei ole teoreettista huippunopeutta millekään tietylle jännitteelle. Yleisvirtakoneita käytetään yleisesti suurilla nopeuksilla (4 000–16 000 kierrosta minuutissa), ja nopeus voi olla jopa yli 20 000 kierrosta minuutissa Sen sijaan vaihtovirralla toimivat oravahäkkikäämitystä käyttävät oikosulkumoottorit eivät voi pyöriä kovempaa kuin vaihtosähkön taajuus mahdollistaa. Maissa, joissa käytetään 60 Hz:n vaihtovirtaa, tämä nopeusraja on 3600 kierrosta minuutissa.
Yleisvirtakoneelle voi aiheutua vahinkoa ylinopeudesta (suunniteltua nopeusrajaa suuremmasta pyörimisnopeudesta), jos moottoria käytetään ilman riittävää mekaanista kuormitusta. Suuremmissa koneissa yhtäkkistä kuorman katoamista tulee välttää, ja tämä huomioidaan yleisvirtakoneen suoja- ja ohjausjärjestelmissä. Pienissä laitteissa on usein moottoriin kytketty tuuletin, joka toimii kuormana rajoittaen yleisvirtakoneen nopeuden turvalliselle tasolle. Se myös jäähdyttää ankkuri- ja kenttäkäämitystä puhaltamalla ilmaa. Jos yleisvirtamoottorissa ei ole mekaanista rajoitinta, se voi teoriassa kiihtyä nopeusrajan yli samalla tapaa kuin tasavirtasarjamoottori.
Yleisvirtakoneen hyötynä on, että vaihtovirtaa voidaan käyttää moottorissa, jolla on tasavirtamoottorin ominaisuksia, etenkin suuri käynnistysmomentti ja pienikokoinen muotoilu, jos käytetään suuria pyörimisnopeuksia.
Huonot puolet
Yleisvirtakoneiden huonona puolena on huollon tarve ja lyhyt kestoikä, jotka aiheutuvat virrankääntimestä sekä kipinöinnistä aiheutuvat radiotaajuushäiriöt. Virrankäänninten harjojen suhteellisen suuren huollontarpeen vuoksi yleisvirtakoneet sopivat parhaiten tehosekoitinten kaltaisiin laitteisiin ja työkaluihin, joita käytetään vain hetkellisesti, ja joissa tarvitaan usein suurta käynnistysmomenttia.
Toinen huono puoli on se, että yleisvirtakoneita voi käyttää vain paikoissa, joiden ilma on puhdasta kaikkina aikoina puhdasta. Suuren ylikuumenemisvaaran vuoksi täysin suljetut yleisvirtakoneet ovat epäkäytännöllisiä, vaikka niitä onkin valmistettu muutamia. Tällaisessa moottorissa on oltava suuri tuuletin, jotta saadaan kierrätettyä riittävästi ilmaa. Se pienentää hyötysuhdetta, koska moottorin pitää käyttää enemmän energiaa itsensä jäähdyttämiseen. Epäkäytännöllisuus aiheutuu suuresta koosta, painosta ja lämmönhallintaongelmista, joita avoimilla yleisvirtakoneilla ei ole.
Nopeudensäätö
Vaihtovirtaa käyttävän yleisvirtakoneen portaaton nopeudensäätö on helppo toteuttaa tyristoripiirillä, kun taas kenttäkäämityksen tapituksella saadaan aikaan portaittainen nopeudensäätö. Tavallisissa tehosekoittimissa, jotka toimivat useilla nopeuksilla, on useita tappeja kenttäkäämityksessä sekä diodi, joka voidaan kytkeä sarjaan moottorin kanssa (jolloin kone pyörii vaihtovirran tasasuunnatulla puoliaallolla).
Rinnankäämitys
Yleisvirtakoneissa käytetään sarjakäämitystä. Rinnankäämitystä käytettiin kokeellisesti 1800-luvun lopulla, mutta se oli epäkäytännöllinen virrankäännön ongelmien vuoksi. Tätä yritettiin vähentää erilaisilla sähkövastusta, induktanssia ja antifaasia vähentävillä lisäosilla. Yleisvirtakoneita (sekä rinnan- että sarjakäämitettyjä) suosittiin vaihtovirtamoottoreina tuohon aikaan, koska ne olivat itsekäynnistyviä. Kun itsekäynnistyvät oikosulkumoottorit ja itsetoimivat käynnistimet tulivat saataville, ne korvasivat suuret (yli hevosvoiman) yleisvirtakoneet ja rinnankäämit.
Hylkimiskäynnistys
Entisaikaan sarjamoottoreiden hylkimiskäynnistyksellä saatiin aikaan suuri käynnistysmomentti, mutta se lisäsi monimutkaisuutta. Niiden roottorit olivat hyvin samankaltaisia kuin yleisvirtakoneissa, mutta harjat oli kytketty ainoastaan toisiinsa. Muuntajan toiminta indusoi roottoriin sähkövirran. Harjojen sijainti suhteessa kentän napoihin tarkoitti, että käynnistysmomentti synnytettiin roottorin ja napojen hylkimisvoimalla. Lähellä ajonopeutta keskipakoinen koneisto yhdisti kaikki virrankääntimen tangot yhteen, mikä teki laitteesta oravahäkkiroottoria vastaavan. Kun tällaista moottori käytetään noin 80 % huippunopeudesta, se voi toimia samalla tapaa kuin oikosulkumoottori.
Kodinkoneet
Yleisvirtakoneet ovat yleensä alle tuhannen watin tehoisia, kun niitä käytetään tavallisella sähköverkon taajuudella. Yleisvirtakoneiden suuret nopeudet tekevät niistä käytännöllisiä muun muassa tehosekoittimissa, pölynimureissa ja hiustenkuivaimissa, joissa suuri nopeus ja keveys ovat haluttuja ominaisuuksia. Niitä käytetään myös yleisesti kannettavissa sähkötyökaluissa kuten porissa, hiomakoneissa, sirkkeleissä ja pistosahoissa, sille yleisvirtakoneiden ominaisuudet ovat niihin sopivia. Lisähyötynä hitsaajien käyttämissä työkaluissa voidaan käyttää tasavirtageneraattoria ja varavirtana tasavirtaa, esimerkiksi tavallisessa NEMA 5-15:ssä, jota on kotitalouskäytössä. Tasavirta sopii sekä työmaavaloille että porien ja hiomakoneiden yleisvirtakoneille. Monet pölynimureiden ja siimaleikkureiden yleisvirtakoneet pyörivät jopa 10 000 kierrosta minuutissa, ja monet esimerkiksi Dremelin hiomakoneet jopa 30 000 kierrosta minuutissa.
Yleisvirtakoneiden kanssa voidaan käyttää sähköistä nopeudensäätöä, mikä sopi täydellisesti tavallisiin pesukoneisiin. Moottoria voidaan käyttää rummun pyörittämiseen (sekä eteen- että taaksepäin) kääntämällä kenttäkäämitys ankkurikäämityksen suhteen. Moottori voidaan kiihdyttää myös linkouksen vaatimaan suureen nopeuteen. Nykyisin yleisvirtakoneiden sijaan käytetään enemmän taajuusmuuttajasäätöisiä moottoreita.
Junat
Yleisvirtakoneet olivat perinteisten sähköjunissa käytettyjen ajomoottoreiden perusta. Tässä tapauksessa vaihtovirran käyttö tasavirtakäyttöön suunnitelluissa moottoreissa olisi huonontanut hyötysuhdetta magneettisia osia kuumentavien pyörrevirtojen vuoksi, sillä tasavirralle suunnitelluissa moottoreiden navoissa olisi käytetty laminoimatonta rautaa. Muuntajien ytimissä käytettiin laminoituja napoja, joilla saatiin aikaan terästä, jolla oli korkea permeabiliteetti. Vaikka kuumenemista saadaan vähennettyä laminoituja napoja käyttämällä, yksi mahdollinen ratkaisu 1900-luvun alussa oli käyttää moottoreita vaihtovirralla todella alhaisella taajuudella, ja 25 ja 16 2⁄3 hertsin käyttäminen olikin hyvin yleistä.
Käynnistysmoottorit
Polttomoottoreiden käynnistysmoottorit ovat tavallisesti yleisvirtakoneita, koska niiden etuna on pieni koko ja suuri vääntömomentti pienissä nopeuksissa. Osassa käynnistysmoottoreissa käytetään kestomagneetteja, ja osassa yksi neljästä navasta on käämitetty rinnankäämillä sarjakäämityksen asemesta.
Taideyliopiston ylioppilaskunta
Jäsenet
Ylioppilaskunnan jäseniä ovat kaikki yliopiston opiskelijat, jotka on otettu opiskelijoiksi alempaan ja ylempään korkeakoulututkintoon johtaviin opintoihin tilauskoulutukseen osallistuvia opiskelijoita lukuun ottamatta. Ylioppilaskunnan hallitus voi hyväksyä jäseniksi myös muita yliopiston opiskelijoita.
Päätöksenteko
Yliopistolain nojalla ylioppilaskunnan päätösvaltaa käyttävät hallitus ja edustajisto. Hallinto- ja toimeenpanovaltaa käyttää hallitus. Ylioppilaskunnan hallinnosta määrätään tarkemmin ylioppilaskunnan säännöissä, jotka edustajisto hyväksyy ja rehtori vahvistaa.
Taideyliopiston ylioppilaskunnan ensimmäiset säännöt hyväksyttiin edustajiston kokouksessa 1.11.2012.
Edustajisto
Ylioppilaskunnan ylintä päätösvaltaa käyttää 18-henkinen edustajisto, joka valitaan opiskelijoiden keskuudesta. Edustajiston puheenjohtajana toimii vuonna 2019 Eugenie van der Meulen, 1. varapuheenjohtajana Riikka Laurilehto ja 2. varapuheenjohtajana Laura Palanne.
Hallitus
Edustajisto valitsee vuosittain hallituksen johtamaan ylioppilaskunnan toimintaa. Sääntöjen mukaan hallitukseen kuuluu vähintään kuusi ja enintään kymmenen jäsentä, mukaan lukien puheenjohtaja. Hallitukseen valitaan vähintään yksi jäsen kustakin Taideyliopiston akatemiasta, josta on useampi kuin yksi ehdokas.
Leiniön Liikenne
Leiniön Liikenne Oy oli lietolainen linja-autoyritys. Leiniön Liikenne perustettiin vuonna 1936 ja se myytiin vuonna 2005 TLO:lle. Leiniön Liikenteen perusti Armas Leiniö (1911–1983) vuonna 1936. Yrityksen viimeisenä toimitusjohtajana toimi Armas Leiniön poika Esa Leiniö.
Taideyliopiston ylioppilaskunta
Taloustoimikunta
Taloustoimikunta on ylioppilaskunnan neuvoa-antava toimielin, johon kuuluu sekä ylioppilaskunnan jäseniä että ulkopuolisia asiantuntijajäseniä.
A
A (a) on latinalaisen kirjaimiston ja suomen aakkosten ensimmäinen kirjain. A-kirjaimen nimi on suomen kielessä aa ja äännearvo lavea väljä takavokaali.
Movember
Movember (tunnetaan myös nimellä No-Shave November) on kansainvälinen hyväntekeväisyyskampanja, johon osallistuvat miehet kasvattavat itselleen viikset marraskuun ajaksi. Vuonna 2003 Australiassa perustetun kampanjan tarkoituksena on kerätä varoja ja lisätä tietoisuutta miesten terveysongelmista, kuten eturauhassyövästä. Movember on kontaminaatio sanoista moustache ja november. Kampanjan perustajan Tom Bettsin mukaan se sai alkunsa pubissa lyödyn vedon seurauksena.
Vuonna 2013 virallisia Movember-kampanjoita järjestettiin 21 maassa: Alankomaissa, Australiassa, Belgiassa, Britanniassa, Espanjassa, Etelä-Afrikassa, Hongkongissa, Irlannissa, Itävallassa, Kanadassa, Norjassa, Saksassa, Singaporessa, Suomessa, Ranskassa, Ruotsissa, Tanskassa, Tšekissä, Uudessa-Seelannissa ja Yhdysvalloissa.
Leiniön Liikenne
Historia
Leiniö osti vuonna 1936 Chevrolet-merkkisen 12 hengen auton ja oikeuden Turku–Lieto kk–Vintala-linjaan. Vuosikymmenen lopulla ennen talvisotaa liikennettä laajennettiin Turku–Saukonoja-linjalle toiselle autolle. Sodan jälkeen alkoi voimakas liikenteen laajentaminen kaikkialla. Leiniökin hankki omistukseensa linjan Liedon asemalta Turkuun sekä Turku–Maaria–Auvaismäki-linjan, jota jatkoi Paattisille ja vuosikymmenen lopulla Yläneen Korkeakoskelle ja myöhemmin Tourulaan. Paattisten ja Yläneen linjat myytiin jo 60-luvulla Laakso & Lehtiselle. Vuonna 1958 Paimiolainen Santalan Liikenne Oy oli ajautunut taloudellisiin vaikeuksiin ja Armas Leiniö otti haltuunsa ko. yrityksen saaden näin haltuunsa valtaosan Hämeentien lähiliikenteestä.
A
Latinalaisen A-kirjaimen historiallinen alkuperä on kreikkalaisten aakkosten ensimmäinen kirjain alfa (Α, α), jota vuorostaan kyrilliikassa suoraan vastaa sen ensimmäinen kirjain А|kyrillinen А (а). Vaikka ainakin suuraakkonen on kaikissa kolmessa järjestelmässä usein saman näköinen, Unicode-merkistössä kutakin edustaa eri merkki.