cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kiinan kansantasavallan historia
Yhden Kiinan politiikka
Myös suhteet Japaniin ajautuivat huhtikuussa 2005 huonoimmiksi sitten niiden solmimisen japaninvastaisten mielenosoitusten vuoksi. Syynä mielenosoituksiin oli Japanissa julkaistu koulujen historiankirja, joka kiinalaiskäsityksen mukaan kaunistelee Japanin toisen maailmansodan aikaisia väärinkäytöksiä. Maat ovat kiistelleet aikaisemmin mm. Japanille tarjottavasta pysyvästä YK:n turvallisuusneuvoston paikasta, jota Kiina vastustaa ja Itä-Kiinan meren kaasuvaroista.
Peking järjesti vuoden 2008 olympiakisat.
Vuodesta 2010
Vuonna 2013 presidentiksi nimitettiin Xi Jinping. Hongkongin hallinto on järjestetty siten, että Kiina johtaa aluetta, vaikka siellä on varsin liberaali lainsäädäntö, hallinto ja talous. Kiina nimittää kuitenkin alueen ylimmän hallinnon. Tämä asetelma laukaisi vuonna 2014 Hongkongissa suuret protestit. Vuonna 2019 Hongkongissa puhkesi mielenosoituksia niin sanottua luovutuslakia vastaan. Protestoijat pelkäsivät uuden lain rajoittavan kansalaisvapauksia.
Kiinan merkitys maailmantaloudessa kasvoi voimakkaasti. Kiina pyrki toimimaan jopa arktisella alueella. Kiina ja Venäjä ajoivat monissa kansainvälisissä asioissa samansuuntaisia ratkaisuja. Pohjois-Korean kiistassa Kiina tuki maltillista linjaa, samoin Intian-Pakistanin konfliktissa. Xi pyrki 2010-luvulla vahvistamaan omaa asemaansa. Korruptio jatkui Kiinassa pahana.
Mao Zedongin henkilökultin ja kaoottisten vaiheiden jälkeen Kiinan johto saavutti konsensuksen, jonka mukaan valtaa ei tulisi enää koskaan keskittää yhden johtajan käsiin. 1980-luvun uudistusten aikakaudella vakiintui niin kutsuttu ”kollektiivisen johdon periaate”. Lisäksi Kiinassa haluttiin välttää Neuvostoliiton loppuvuosien kaltainen ”vanhusten valta” säätämällä puolueen pysyväiskomiteaan nousemisen yläikärajaksi 67 vuotta. Kollektiivisen johdon periaate ja sitovat ikärajat ovat toimineet, mutta järjestelmän katsotaan vakiintuneen varsinaisesti presidentti Jiang Zeminin ( 1989–2002) luovutettua valta-asemansa Hu Jintaolle (2002–2012).
Xi Jinping valittiin odotetusti toiselle viisivuotiskaudelle puolueen johtoon lokakuussa 2017 pidetyssä puoluekokouksessa. Valinta vahvisti Xin asemaa Kiinan vaikutusvaltaisimpana johtajana kansantasavallan perustajan Mao Zedongin ja talousuudistusten isän Deng Xiaopingin jälkeen. Xillä oli niin monta titteliä, että häntä kutsuttiinkin "kaiken puheenjohtajaksi". Xi oli Kiinan presidentti, kommunistisen puolueen pääsihteeri ja sotilaskomitean puheenjohtaja. Hän johti myös muun muassa Taiwanin kysymystä ja internetin turvallisuutta käsitteleviä työryhmiä, ja häntä kutsuttiin puolueen "ydinjohtajaksi".
Maaliskuussa 2018 tehdyn perustuslakimuutoksen ansiosta Xi Jinping voi pysyä Kiinan presidenttinä loppuikänsä, sillä presidentin virkakausia ei enää rajoitettu kahteen. Käytännössä suurin valta on kommunistipuolueen pääsihteerillä, kun taas presidentin virka on enemmän seremoniallinen. Pääsihteerin valtakausia ei ole muodollisesti rajoitettu, mutta Xin edeltäjät Hu Jintao ja Jiang Zemin luopuivat tehtävästä presidenttikausiensa päättyessä. Xin arveltiin kuitenkin jatkavan myös puolueen johdossa toisenkin kautensa jälkeen ja Kiina vaikutti olevan siirtymässä kollektiivisen johdon välivaiheesta takaisin yhden vahvan miehen järjestelmään.
Kiinan presidenttinä vuonna 2013 aloittaneen Xi Jinpingin on sanottu olevan koko maailman vaikutusvaltaisin henkilö. Vähintäänkin hän on Kiinan vahvin johtaja sitten puhemies Mao Zedongin (1893–1976). Xi hallitsee Kiinan massiivista Kansan vapautusarmeijaa ja ohjaa maailman toiseksi suurimman talouden kokonaisvaltaista uudistusta. Lisäksi Kiinassa on rakennettu hänen ympärilleen henkilökulttia, joka auttaisi häntä lujittamaan valta-asemansa lopullisesti.
Kiina vastasi vuodesta 2014 alkaen Xinjiangin alueen uiguurien separatistisiin levottomuuksiin ja terrori-iskuihin kovin ottein. Ulkomailla niissä tapahtuneet ihmisoikeusrikkomukset herättivät paheksuntaa Kiinaa kohtaan.
Jäätelösooda
pienoiskuva|230px|Jäätelösooda parin pikkuleivän kanssa jälkiruokana. Jäätelösooda on jäätelöstä ja hiilihapollisesta juomasta sekoitettu kuohuva juoma. Yhdysvaltalainen keksijä Robert M. Green sekoitti alkuperäiseen soodaansa makeaa kermaa, siirappia, ja hiilihapollista juomaa. Vuonna 1874 hän kerman loputtua keksi sekoittaa juomaan jäätelöä, jolloin jäätelösoodasta tuli suosikkituote, jota käytettiin myös raittiuskampanjoissa.
Pirtelö
Pirtelö on tavallisesti maidosta, hedelmistä ja marjoista sekä jogurtista tai jäätelöstä sekoittimella valmistettu kylmä juoma.
Martti Merenmaa
Martti Henrik Merenmaa (vuoteen 1921 Karjala; 19. heinäkuuta 1896 Oulu – 9. syyskuuta 1972 Kuopio) oli karjalainen toimittaja ja kirjailija.
Henkilöhistoria
Merenmaan sukujuuret ovat Vienan Karjalassa. Hänen isänsä oli veturinkuljettaja Kaarlo Heikki Karjala ja äitinsä Anna Sofia Perttunen. Vanhemmat olivat vienankarjalaisia, kumpikin runonlaulaja Arhippa Perttusen sukua. Musiikki ja tarinat vetosivat Merenmaahan enemmän kuin koulunkäynti, ja maalaustaide oli lähellä hänen sydäntään. Ankaran uskonnollinen isä ei hyväksynyt ajatusta, että poika tekisi taidetta ammatikseen. Merenmaan opettaja, Raahen Porvari- ja Kauppakoulussa toiminut skottilaissyntyinen Dudley Campbell sen sijaan kannusti häntä. Ristiriidat kotona johtivat dramaattiseen ratkaisuun vuonna 1915, kun Merenmaa 18-vuotiaana karkasi kotoaan, pyöräili Viipuriin ja jatkoi sieltä junalla Pietariin. Hän opiskeli Pietarin taideakatemiassa maalaustaidetta, professori Bogdanovin ohjauksessa. Opintojen rahoittamiseksi Merenmaa myi piirroksiaan ja toimi restauroijana.
Kotiseudulleen Merenmaa palasi 1917 ja aloitti opinnot Raahen Porvari- ja Kauppakoulussa. Opinnot katkesivat vuoden 1918 tammikuussa alkaneeseen Suomen sisällissotaan, jossa Merenmaa palveli Uudenmaan rakuunoissa. Kaupalliset opinnot jäivät lopullisesti seuraavana vuonna, kun Merenmaa siirtyi Joensuuhun Karjalanmaa-lehden toimittajaksi, ja sen jälkeen Kouvolaan Kouvolan Sanomien palvelukseen.
Sukunimensä Martti Karjala muutti Merenmaaksi vuonna 1921. "Rannan kohotessa pakenee meri – ja sen alta paljastuu merenmaa", hän totesi uudesta nimestään. Samana vuonna Merenmaa meni naimisiin kuopiolaisen opettajan Hellin Sigrid Kaikkosen kanssa, julkaisi ensimmäisen romaaninsa Kohtalon marssi, muutti Helsinkiin ja ryhtyi toimittamaan omaa kirjallista aikakauslehteä nimeltä Kauno-Sanomat.
Kauno-Sanomien toimituksessa Merenmaan kumppani oli Uuno Kailas, ja hän työskenteli myös Einari Vuorelan kanssa. Suomen kirjailijaliiton jäsen Merenmaasta tuli 1920-luvun puolivälissä. Nk. Toukokuun ryhmä edusti samanhenkisten kirjailijoiden yhteisöä. Ryhmäläiset Uuno Kailas, Lauri Haarla, Arvi Kivimaa ja L. Onerva olivat Merenmaan kumppaneita.
1930-luvun alkupuolelle tultaessa Merenmaa muutti asumaan pysyvästi Kuopiossa perheensä kanssa. Suvasveden Einesalon saari yhteisöineen oli kirjailijalle sekä työskentely-ympäristö että tiedonhalun kohde ja ne esiintyvät näkyvästi hänen tuotannossaan.
Merenmaa palkittiin Aleksis Kiven palkinnolla 1943 ja Pro Finlandia -mitalilla 1957.
Teokset
Merenmaan tuotantoon kuuluu sekä romaaneja että runoteoksia:
John Norman
John Frederick Lange, Jr., kirjailijanimeltään John Norman (s. 3. kesäkuuta 1931), on yhdysvaltalainen kirjailija.
Norman syntyi Chicagossa Illinoisissa. Hän sai kandidaatinarvon Nebraskan yliopistosta 1953 ja maisterinarvon Etelä-Kalifornian yliopistosta 1957. Etelä-Kaliforniassa opiskellessaan hän meni 1956 naimisiin Bernice L. Greenin kanssa. Heillä on kolme lasta.
Normanista tuli vuonna 1963 filosofian tohtori Princetonin yliopistossa. Hän on sittemmin työskennellyt professorina New Yorkin kaupunginyliopiston Queens Collegessa.
Kirjailijana Normanin maine perustuu ensisijaisesti science fiction -sarjaan Gor, jonka kirjoittamisen hän aloitti 1960-luvun lopulla.
Loisto (elokuva)
Loisto on vuoden 1996 australialainen elokuva, joka kertoo mielisairaudesta kärsineen pianisti David Helfgottin tositarinaan. Elokuvan on ohjannut Scott Hicks ja nimiosaa näyttelee Geoffrey Rush. Keskeisessä osassa elokuvan juonessa on Sergei Rahmaninovin 3. pianokonsertto.
Rush voitti pääosasuorituksestaan niin parhaan miespääosan Oscarin kuin myös BAFTAn ja Golden Globenkin. Lisäksi elokuva voitti yhdeksän palkintoa Australian omassa filmigaalassa.
Oscarit
Ehdokkaana:
BAFTAt
Ehdokkaana:
Golden Globet
Ehdokkaana:
Hyypiönvuori
Hyypiönvuori on Kanta-Hämeessä Hämeenlinnassa sijaitseva mahdollinen muinaislinna. Nykyään pidetään erittäin epätodennäköisenä, että kohde olisi ollut muinaislinna, sillä edes kivivallien jäänteitä ei pystytä paikallistamaan.
Tutkimuksia
Vuonna 1886 Hjalmar Appelgren tutki mäen väitettyä linnavuorta ja tuli siihen johtopäätökseen, että kyseessä on muinaislinna. Löytyy myös kirjallisia esityksiä 1700- ja 1800-luvulta kivivalleista paikallisten kertomana. Luettuaan Appelgrenin kirjan muinaislinnoista, kävi myös Julius Ailio tarkastamassa paikan vuonna 1921. Hän päätyi vastakkaiseen tuloseen, ettei kohde ole muinaislinna, vaikka hän löysikin kiviä vuoren länsiosasta. Paikka on kuitenkin säilyttänyt statuksensa ja vuonna 1935 teki Jouko Voionmaa tarkastuksen, vuonna 1983 Jyri Saukkonen kävi paikalla inventoinnin yhteydessä (vallit kaakkoisosaa vuorta) ja vuonna 2014 Eeva-Liisa Schulz tarkasti paikan vielä kerran. Viimeisellä kerralla Schulz ei löytänut väitettyjä valleja mistään, vaikka olosuhteet olivat hyvät. Ainoat kivivallit olivat hänen mielestään luontaisia aallokon vaikutuksesta syntyneitä.
Rabat
Rabat on Marokon pääkaupunki. Vuonna 2014 siellä oli noin 578 000 asukasta, ja se oli Marokon kuudenneksi suurin kaupunki.
Maantiede ja ilmasto
Elokuu on kuumin kuukausi, tammikuu kylmin.
Historia ja nähtävyydet
thumb|[[Mohammed V:n mausoleumi.]] Alueen historia alkaa Salén puolelta, missä oli antiikin roomalaisten siirtokunta. Varsinaisen Rabatin perusti Almohadien dynastian ensimmäinen kalifi Abd al-Mu'min tukikohdaksi Espanjan valloitusretkilleen. Abu Yusuf Ya'qub al-Mansur antoi kaupungille nimen Ribāṭ al-Fatḥ, rakennutti kaupungin muurin ja aloitti valtavan moskeijan rakennustyöt. Moskeijasta on jäljellä kesken jäänyt minareetti, jota kutsutaan Hassanin torniksi.
Ennen Marokon itsenäistymistä 1956 Rabat oli Ranskan Marokon protektoraatin pääkaupunki.
Rabatissa sijaitsee Marokon kuninkaan Muhammad VI:n kuninkaallinen palatsi ja entisten kuninkaiden mausoleumit.
Kaupunkia palvelee Rabat–Salén lentoasema ja kaksi rautatieasemaa. Raitiovaunulinjasto valmistui vuonna 2011.
Koulutus ja urheilu
Kaupungissa toimii Mohammed V:n yliopisto ja ESSEC Business School.
Rabatissa toimii kaksi pääsarjan jalkapalloseuraa, Association Sportive des Forces Armées Royales (AS.FAR) ja FUS de Rabat.
KKO
Lyhenne KKO tai Kko voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Goochlandin piirikunta
Goochlandin piirikunta on Yhdysvaltojen Virginian osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 23 753 vuonna 2019. Piirikunnan hallintokeskus on Goochlandin kunta. Piirikunta perustettiin vuonna 1728.
Naamiohuvit
Naamiohuvit on Giuseppe Verdin 23. ooppera. Se sai kantaesityksensä Rooman Teatro Apollossa 17. helmikuuta 1859. Verdi sävelsi Naamiohuvit Antonio Somman kirjoittamaan librettoon. Ooppera on vakava, kuten kaikki muutkin Verdin oopperat kahta lukuun ottamatta. Naamiohuvit pohjautuu kuningas Kustaa III:n salamurhaan 1792, ja siinä esiintyy myös Kustaa III:n surmannut Jacob Johan Anckarström. Juonella ei kuitenkaan ole historiallista todellisuuspohjaa. Oopperassa on kolme näytöstä.
Historiallinen tausta
Krimin sodan jälkeen Euroopan poliittinen tilanne oli tulenarka. Englanti ja Ranska halusivat Italian yhdistyvän Vittorio Emmanuelin alaisuuteen. Italiassa kuohui. Napoleon III yritettiin tappaa Pariisin oopperassa 14.1.1858. Samana vuonna Napoleon III tapasi Camillo Cavourin Plombièresissä siitä alkoi Italian yhdistyminen. Seuraavana vuonna Giuseppe Garibaldi aloitti joukkoineen itsenäisyystaistelun.
Oopperan taustaa
Aroldon jälkeen Verdin seuraavaksi oopperaksi tuli Un Ballo in Maschera. Libretoksi valittiin Gustave III ou Le bal masqué vaikka Auber oli jo aiemmin tehnyt siitä oopperan. Tarina perustui Ruotsin kuninkaan murhaan naamiotanssiaisissa vuonna 1792. Verdin tarkoitus oli tehdä teos Napolin San Carlo teatterille, ja ensi-illan piti olla jo 1858 karnevaalien yhteydessä. Sensuurin kanssa oli ongelmia: Verdi joutui neuvottelemaan sensorien kanssa lähes kaikesta. Ooppera oli sijoitettu Napoliin, mistä jäi muistoksi Kustaan ensimmäisen näytöksen napolilaistyyppinen aaria Di’ tu se fedele. Napoleon III:n murhayrityksen jälkeen Verdille ehdotettiin kokonaan toista librettoa. Verdi aloitti neuvottelut Roomassa Teatro Apollon kanssa ja edellytti sensuurin hyväksyntää. Se saatiinkin, mutta oopperan tapahtumapaikka oli muutettava Euroopan ulkopuoliseksi kohteeksi. Oopperan tapahtumat siirrettiin Englannin kuvernementtiin Bostoniin. Salaliittolaiset Samuel ja Tommaso sekä ennustajatar Ulrica muutettiin tummaihoisiksi.
Oopperaa esitetään nykyisin sekä Tukholma- että Boston-versioina.
Roolit
Otellon lisäksi Naamiohuvit on niitä harvoja Verdin oopperoita joissa draamallisesti dominoiva hahmo on tenori. Kuuluisia Riccardon (Gustavon) esittäjiä ovat olleet mm. Jussi Björling, Carlo Bergonzi, Placido Domingo ja Luciano Pavarotti. Vaikkei Amelian rooli ole pitkä se asettaa sopraanolle suuria vaatimuksia. Amelian roolia ovat laulaneet mm. Leontyne Price, Birgit Nilsson ja Aprile Millo. Renaton roolin kohokohta on Verdin kuuluisimpiin baritoniaarioihin kuuluva "Eri tu". Renaton roolin kuuluisia esittäjiä ovat olleet Robert Merrill, Ettore Bastianini, Piero Cappuccilli ja Renato Bruson.
Tapahtumapaikka ja -aika ja oopperan kesto
Aika ja paikka:	Tukholma tai Boston 1700-luvun lopussa
Kesto: I näytös 55 min, II näytös 30 min, III näytös 45 min; yhteensä noin 2 t 15 min.
Lyhyt juoniseloste (Tukholma-versio)
I NÄYTÖS 1. kohtaus
Kuninkaan palatsissa on alkamassa kuninkaan vastaanotto. Paasipoika Oscar ilmoittaa kuninkaan saapumisen ja esittää naamiaisjuhliin kutsuttujen nimilistan. Kuningas ilahtuu nähdessään salaisesti rakastamansa Amelian nimen: La rivedrà nell’estasi (Tapaan hänet).
Kapteeni Anckarström kertoo kuninkaan henkeä uhkaavasta salajuonesta. Nimiäkään ei ole saatavilla ja Kustaa ei ota uhkaa vakavasti. Anckarström yrittää vedota: Alla vita che t’aride (Elämä hymyilee Teille). Oikeusministeri tulee pyytämään kuninkaan allekirjoitusta mamselli Arfvidssonin tuomioon, mutta Oscar vetoaa ennustajattaren puolesta: Volta la terrea fronte (Kerran katseensa kohdisti). Kuninkaan kiinnostus herää ja hän päättää lähteä valepuvussa testaamaan ennustajattaren taidot.
Mamselli Arfvidsson ottaa yhteyttä henkiin Re dell’abisso affrettati (Pimeyden hallitsija, näyttäydy). Kustaa saapuu pukeutuneena kalastajaksi ja kuulee kuinka Christian kysyy tulevaisuuttaan. Mamselli ennustaa ylennystä ja kuningas päättää toteuttaa sen. Hän laittaa ylennyskirjan huomaamatta Christianin taskuun. Amelian saapuessa huone tyhjennetään, mutta kuningas onnistuu piiloutumaan.
Amelia kertoo ennustajalle rakastavansa Kustaata ja Kustaa kuuntelee mielihyvällä. Amelia kuitenkin haluaa vapautuksen rakkaudesta ja mamselli kehottaa Ameliaa etsimään erikoista yrttiä keskiyöllä hirsipuun luolta.
Amelian lähdettyä kuningas pyytää mamsellia ennustamaan hänelle: Di’ tu se fedele (Sano kantaako onneni). Ennustaja näkee aatelismiehen käden ja pyytää ettei hänen tarvitsisi kertoa tämän kohtaloa. Kuninkaan vaatimuksesta mamselli sanoo miehen kuolevan sen käden kautta, jota hän seuraavaksi kättelee. Kapteeni Anckarström tulee sisälle tervehtien kädestä kuningasta. Kustaa paljastaa itsensä ja nauraa ennustukselle: È scherzo od è follia (Tämä on pilaa tai hulluttelua).
II NÄYTÖS
Keskiyöllä kaupungin ulkopuolella hirsipuun luona Amelia etsii erikoisyrttiä Ma dall’arido stelo divulsa (Kuivien varsien alta). Kustaa saapuu ja ei lähde kehotuksista huolimatta pois: Teco io sto (Olen lähelläsi). Anckarström tulee varoittamaan kuningasta lähestyvistä salaliittolaisista. Anckarström ja Kustaa vaihtavat päällysvaatteita. Kustaa vannottaa Anckarströmiä viemään hunnutetun naisen turvaan paljastamatta hänen henkilöllisyyttään.
Kustaa poistuu. Ribbing ja pysäyttävät Anckarströmin hunnutetun naisen kanssa ja pettyvät Horn lähestyvät. Salaliittolaiset ovat pettyneitä tavatessaan Anckarströmin. Salaliittolaiset paljastavat naisen henkilöllisyyden Anckarsrömin vastustelusta huolimatta ja tämä kauhistuu nähdessään vaimonsa. Anckarström päättää liittyä salaliittolaisiin ja pyytää Ribbingin ja Hornin luokseen seuraavana päivänä. Näytös päättyy hienosti salaliittolaisten pilkalliseen naurukuoroon.
III NÄYTÖS
1. kohtaus
Seuraavana päivänä. Anckarström on päättänyt tappaa uskottoman vaimonsa. Amelia vakuuttaa viattomuuttaan ja pyytää saada nähdä vielä kerran poikansa: Morrò, ma prima in grazia (Kuolen, mutta myönnä minulle palvelus). Anckarströmin viha kuitenkin kohdistuu kuninkaaseen: Eri tu (Se olit Sinä) ja hän päättää säästää vaimonsa.
Ribbing ja Horn saapuvat, Anckarström liittyy salaliittoon. Murhaajien nimet ovat kulhossa ja paikalle saapuva Amelia nostaa Anckarströmin nimen. Oscar tuo naamiojuhlakutsun, jonka Anckarström hyväksyy sen. Nyt seuraavassa kvintetissä Oscar odottaa iloista iltaa, Amelia tunnustaa pelkäävänsä ja muut kolme iloitsevat oivallisesta mahdollisuudesta tappaa Kustaa.
2. kohtaus
Kustaa on palatsissaan ja kirjoittaa määräystä: Anckarström komennetaan Suomen kuvernööriksi (Forse la soglia attinse Velvollisuus voittakoon) ja Amelia lähteköön Suomeen. Amelia lähettää nimettömänä kuninkaalle varoituksen murhayrityksestä.
Naamiaiset ovat käynnissä ja Anckarström yrittää saada Oscarilta selville kuninkaan naamiopuvun: Saper vorreste (Haluaisitteko tietää). Anckarström kertoo hänellä olevan tärkeätä asiaa ja Oscar paljastaa kuninkaan asun.
Valssin aikana Amelia pyytää kuningasta pakenemaan. Kuningas tunnistaa Amelian T’amo, si, t’amo (Rakastan Sinua, kyllä, rakastan Sinua) ja kertoo käskykirjeestä. Anckarström iskee tikarinsa kuninkaaseen. Anckarström pidätetään ja ennen kuin Kustaa kuolee, hän vakuuttaa Anckarströmille Amelian viattomuutta. Kuningas antaa viimeisen käskyn: Anckarström tulee säästää.
Ivan Truš
Ivan Truš (17. tammikuuta 1869 Vysotske, Brodyn piirikunta, Galitsia – 22. maaliskuuta 1941 Lviv, Ukrainan SNT) oli ukrainalainen taidemaalari ja yhteiskunnallinen toimija sekä taide- ja kirjallisuuskriitikko. Hänen appensa oli Myh'ailo Drahomanov.
Opiskeltuaan Krakovan taideakatemiassa 1891–1897 Leon Wyczółkowskin ja Jan Stanisławski oppilaana Truš asui Lvivissä, jossa hän oli aktiivinen ukrainalaisissa taidepiireissä ja yhteiskunnallisessa elämässä. Hän oli Ivan Frankon ystävä ja perusti taidejärjestöjä, julkaisi ensimmäistä ukrainalaista taidelehteä Artystytšnyi vistnyk, maalasi muotokuvia Ševtšenkon tieteelliselle seuralle, opetti taidetta ja kirjallisuutta ja kirjoitti artikkeleita useisiin lehtiin. Hän matkusteli paljon, kävi useita kertoja Kiovassa, jossa hän opetti vuonna 1901, ja Krimillä 1901–1904, Italiassa 1902 ja 1908, Egyptissä ja Palestiinassa 1912.
Truš oli merkittävä ukrainalainen impressionisti, jonka värienkäyttö oli omaperäistä. Suurin osa hänen yli 6000 maalauksen tuotannostaan koostuu maisemista. Hän maalasi 350 muotokuvaa, joiden kohteina ovat hänen vaimonsa Arijadnan lisäksi kardinaali Sylvester Sembratovytš, metropoliitta Andrei Šeptytskyi, Ivan Franko, Vasyl Stefanyk, Lesja Ukrajinka, Oleksander Konyskyi, Ivan Netšui-Levytskyi, Volodymyr Antonovytš, Borys Hrintšenko, Myh'ailo Drahomanov, Myh'ailo Hruševskyi ja Mykola Lysenko. Ensimmäisen oman näyttelyn hän piti Lvivissä 1899, ja suuri retrospektiivinen näyttely pidettiin siellä hänen kuolemansa jälkeen 1941. Hänen maalauksiaan on runsaasti Kansallismuseossa ja muistomuseossa hänen entisessä kodissaan Lvivissä. Valikoima hänen kirjallisuus- ja taide-esseitään julkaistiin 1959.
Edoardo Sanguineti
Sanguineti kuului 1960-luvulla Gruppo 63 -kirjailijaryhmään. Hän voitti vuonna 2006 Librex Montale -palkinnon.
Vielä vuonna 2007 Sanguineti oli ehdolla Genovan pormestariksi.
Rannís
Rannís on Islannin tieteen ja teknologian rahoitusorganisaatio.
Rannísin operatiivinen budjetti vuonna 2006 oli 1,7 miljoonaa euroa, ja sen tuki oli 15 miljoonaa euroa. Sitä rahoittavat opetusministeriö ja Teollisuusministeriö. Rannís työllistää 25 ihmistä.
Samson (sarjakuvapiirtäjä)
Samson (oik. Samuli Lintula; s. 1971 Kemijärvi) on suomalainen sarjakuvapiirtäjä.
Samson piirsi 1990-luvulla sarjakuvia Myrkky- ja Suomen MAD -sarjakuvalehtiin. Vuodesta 2008 alkaen hän on piirtänyt strippisarjaa Musta hevonen, joka on päässyt kansainväliseen syndikaattilevitykseen. Sarjasta on ilmestynyt vuonna 2011 suomeksi yksi albumi, Musta hevonen. Samson on tehnyt myös useita Suomen 1900-luvun sotiin ja sotien jälkeiseen historiaan perustuvia sarjakuva-albumeita Korkeajännitys-sarjaan. Lisäksi hän on kuvittanut Suomirokkia-kokoelmalevysarjan kansikuvia ja vitsikirjoja sekä piirtänyt Tapani Baggen käsikirjoittaman Urho Kekkosen sarjakuvamuotoisen elämäkerran Kekkonen vasta-alkaville ja edistyville, joka oli Sarjakuva-Finlandia-palkintofinalisti vuonna 2007.
Suomi-Korkkarit
Samson on piirtänyt kaikkiaan kuusi Korkeajännitys-sarjakuva-albumia, jotka muodostavat Suomen sotien Korkeajännitys -nimisen kokonaisuuden. Niissä esiintyvät entinen punakaartilainen Pekka Haapanen ja suojeluskuntalainen Vilho Hannula. Hiljainen kuolema taivaalta perustuu Wexi Korhosen suomalaisista laskuvarjojääkäreistä kertovan jännitysromaaniin Sky Divers: tappajat taivaalta.
Sergei Bazarevitš
Sergei Valerjanovitš Bazarevitš (, s. 16. maaliskuuta 1965 Moskova, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen koripallovalmentaja ja kilpauransa päättänyt koripalloilija. Uransa alussa hän edusti Neuvostoliittoa.
Varjostus
Varjostus on kolmiulotteisessa grafiikassa menetelmä polygonien värien muutokseen. Menetelmä tuottaa valaistusta ja varjoa jäljittelevän ulkoasun. Ilman varjostusta ja valaistusta kappaleen polygoneilla on tasainen väritys kauttaaltaan näkökulmasta riippumatta. Varjostus ja valaistus tuottaa kolmiulotteiselta näyttävän kuvan kaksiulotteiseen projektioon. Ennen polygonigrafiikan yleistymistä varjostusta on käytetty vektorigrafiikkaa käyttävissä videopeleissä kuten Zarch (1987).
Säteenseurantamenetelmät perustuvat valon säteiden tuottamaan valaistukseen, heijastukseen sekä valon ja pintojen ominaisuuksiin, jolloin valaistus tapahtuu osana säteenseuranta-algoritmia ja erillistä varjostusta ei välttämättä tarvita. Säteenseuranta tuottaa realistisemman lopputuloksen mutta on myös huomattavasti hitaampi.
400px|thumb|Tasavarjostuksen ja [[Phong-varjostus|Phong-varjostuksen vertailu.]]
Yksinkertaisin menetelmä on tasavarjostus, jossa sama väri toistetaan kauttaaltaan polygonin alueella. Tasavarjostusta on käytetty videopeleissä kuten Virtua Racing (1992) ja Virtua Fighter (1993) Sega Model 1 -kolikkopelialustalla.
Gouraud-varjostus on kehittyneempi menetelmä, jossa väri interpoloidaan verteksien määrittämälle alueelle. Phong-varjostus on realistisempi menetelmä, joka laskee varjostuksen uudelleen useammin, mutta on myös hitaampi kuin Gouraud-menetelmä.
Muita menetelmiä on esimerkiksi cel-shading, joka pyrkii luomaan piirrosanimaation tyylisen ulkoasun, jonka ensimmäisiä käyttökohteita oli Jet Set Radio (2000).
Gooch-varjostus on ei-fotorealistinen varjostus, joka on tarkoitettu teknisen kuvituksen tekemiseen. Valve on käyttänyt Gooch-varjostuksen kaltaista menetelmää Team Fortress 2 -pelissä.
Deferred shading tai deferred rendering on renderöintitekniikka, jossa varjostus jätetään toiseen vaiheeseen renderöinnissä ja ensimmäinen vaihe vain kerää tietoa geometriapuskuriin (G-buffer). Menetelmällä voidaan vähentää laskentakuormaa monimutkaisissa tapauksissa, joissa on useita valoja ja valaistavia kappaleita.
Varjostuksen kanssa ja ilman
Varjostuksen seurauksena renderöity kuva käyttää tummempaa värisävyä varjoon jäävän alueen simuloimiseksi. Näyttölaitteelle siirrettävä valmis RGB-kuva ei sisällä kirkkaustietoa renderöidyn kuvan pikseleille.
Valaistus
Luonnossa valon osuessa pintaan tapahtuu kolme asiaa: absorptio (imeytyminen), heijastuminen ja taittuminen. Eri renderöintimenetelmät mallintavat valon käytöstä erilaisilla pinnoilla eri tavoin. Värien intensiteetti muuttuu kohtaan osuvan valaistuksen mukaan.
Tyrskyputki
Tyrskyputki (Astydamia latifolia) on sarjakukkaiskasvien heimoon kuuluvan tyrskyputkien suvun kasvi. Sitä tavataan osalla Makaronesian saarista ja Luoteis-Afrikassa merenrannalta. Se on sopeutunut kiviseen maaperään, auringon paahteeseen ja suolaisiin Atlantin tyrskyihin.
Varsi ja lehdet
Tyrskyputki kasvaa noin 20–50 senttimetriä korkeaksi. Lehdet ovat paksuja ja meheviä, lehtilapa on liuskainen.
Kasvupaikat ja levinneisyys
Tyrskyputki on sopeutunut tyrskyvyöhykkeellä kivisessä maaperään, auringon paahteeseen ja on suolakkokasvi eli halofyytti. Tyrskyputkea kasvaa luonnonvaraisena Kanariansaarilla ja Selvagenssaarilla sekä Luoteis-Afrikassa: Mauritaniassa, Marokossa ja Länsi-Saharassa.
Verkkopeli
Verkkopeli tarkoittaa nykyisin internetin välityksellä pelattavaa videopeliä. Verkkopelejä voi pelata yksin tai muiden kanssa moninpelinä. Verkkopelien historia voidaan jäljittää suurtietokoneille kehitettyihin MUD-peleihin. Ennen internet-yhteyksien yleistymistä verkkopelit olivat usein vain lähiverkossa (LAN) pelattavia. Ensimmäisiin verkotettuihin videopeleihin lukeutuu Maze War (1974).
Nykyisin osa verkkopeleistä on verkkoselaimessa toimivia, osa maksullisia tai mikromaksullisia ilmaispelejä ja osan joutuu lataamaan tietokoneelle itse. Verkkopeli itsessään ei tarkoita pelin lajityyppiä vaan kyse on teknisestä käsitteestä. Verkkopeleinä pelattaviin peleihin kuuluvat muun muassa ensimmäisen persoonan ammuntapelit, roolipelit, strategiapelit, taistelupelit ja avaruuslentosimulaattorit.
Eräitä suosittuja verkkopelejä ovat muun muassa World of Warcraft, Guild Wars, Counter-Strike, Lord of the Rings Online, Team Fortress 2, Day of Defeat: Source, Dota 2, ja League of Legends. Monissa verkkopeleissä on myös mahdollisuus keskustella muiden pelaajien kanssa.
Useissa yksinpelattavissa videopeleissä tulee mukana myös verkkomoninpelimahdollisuus. Tällaisia pelejä ovat muun muassa Crysis ja Halo-sarja. Joissakin peleissä moninpelimahdollisuus on sisäänrakennettuna samaan ohjelmaan, mutta se voi myös sisältyä erilliseen ohjelmaan.
Verkkopelien ongelmana ovat usein huijaavat pelaajat. Huijaaminen videopeleissä mielletään pelaajien kesken törkeäksi ja usein se suo huijaajalle etulyöntiaseman muihin pelaajiin verrattuna. Esimerkkejä huijauksista ovat wallhack, joka mahdollistaa näkemisen seinien ja muiden objektien läpi, ja varsinkin vanhemmista Counter-Strike -peleistä tuttu aim-bot, jonka avulla huijari saa valitsemansa aseen tähtäämään automaattisesti vihollishahmon päähän.
Verkkopelien ongelmana on toisinaan myös liian suuri palvelinliikenne, jolloin palvelimet ovat täynnä eivätkä kaikki pääse pelaamaan. Näin kävi esimerkiksi vuonna 2012 julkaistun Diablo III:n kanssa.
Verkkopelin pelaamisen laatuun voivat vaikuttaa sekä tarvittava kaistanleveys että viive (latenssi).
Verkkopelejä on julkaistu useimmille alustoille tietokoneille, pelikonsoleille ja käsikonsoleille.
Joitakin elektronisen urheilun kilpailuissa käytettäviä pelejä pelataan verkon välityksellä.
Sähkömagnetismi
Sähkömagnetismi on fysiikan ala, joka tutkii sähkömagneettiseen vuorovaikutukseen liittyviä ilmiöitä. Sähkömagneettinen vuorovaikutus on yksi neljästä perusvuorovaikutuksesta, ja se välittyy sähkömagneettisen kentän kautta. Sähköiset ja magneettiset ilmiöt ovat sähkömagnetismin kaksi eri puolta, jotka kuitenkin liittyvät kiinteästi yhteen.
Sähköä ja magnetismia pidettiin erillisinä ilmiöinä 1800-luvun alkupuolelle asti, kunnes tanskalainen fyysikko Hans Christian Ørsted havaitsi, että johdossa kulkeva sähkövirta synnyttää ympärilleen magneettikentän. Käänteisen ilmiön, magneettikentän indusoiman sähkövirran, havaitsi englantilainen fyysikko Michael Faraday. James Clerk Maxwell kokosi sähköä ja magnetismia koskevat erilliset lait 1860-luvulla yhtenäiseksi teoriaksi, joka ennusti sähkömagneettisten aaltojen olemassaolon ja viittasi siihen, että myös valo on sähkömagneettista säteilyä. Heinrich Hertz osoitti kokeellisesti Maxwellin teorian ennustamien radioaaltojen olemassaolon vuonna 1888.
Kestinpäänkallio
Kestinpäänkallio eli Linnakallio eli Linnamäki on Kanta-Hämeessä Hämeenlinnassa sijaitseva mahdollinen muinaislinna. Muinaislinnaa ei ole tutkittu.
Sähkömagnetismi
Perusteet
Sähkömagneettinen vuorovaikutus on yksi neljästä perusvuorovaikutuksesta vahvan ja heikon vuorovaikutuksen sekä gravitaation lisäksi. Vahva ja heikko vuorovaikutus ovat merkittäviä hyvin pienessä kokoluokassa. Gravitaatio sen sijaan on merkittävä suuressa kokoluokassa, niin että se määrittää esimerkiksi planeettojen liikkeet. Arkipäivän kokoluokassa sähköinen vuorovaikutus on kaikkein voimakkain vuorovaikutus. Siinä missä gravitaatio vaikuttaa massallisten kappaleiden välillä, sähkömagneettinen vuorovaikutus vaikuttaa kaikkien sähköisesti varattujen hiukkasten välillä. Jos niiden varaukset ovat keskenään samanmerkkiset, ne hylkivät toisiaan, mutta jos ne ovat erimerkkiset, hiukkaset vetävät toisiaan puoleensa.
Kestinpäänkallio
Linnakallio
Linnakallio sijaitsee Tuuloksen kirkosta 1,5 kilometriä itään ja Suolijärvestä 750 metriä koilliseen. Mäki ja pitkän muotoinen kallioalue ovat luode-kaakkosuuntaiset, ja jyrkänne aukeaa lounaaseen. Mäen kaakkoispuolella on kivivallin näköinen rakenne, mutta ei ole varmaa, että se olisi ihmisen rakentama. Jos se on jäänne linnasta, olisi linnapiha 180×80 metriä suuri.
Tutkimukset
Paikka on tunnettu pitkään. Jo vuonna 1886 kävi Hjalmar Appelgren tutkimassa kohteen. Toisen kerran vuorilinnoja tarkastivat Julius Ailio ja Sakari Pälsi vuonna 1924. Näiden tarkastukset eivät johtaneet tutkimuksiin, kuten eivät myöskään vuoden 1935 (Jouko Voionmaa) ja 1983 (Jyri Saukkonen) käynnit.
Sähkömagnetismi
Perusteet
Sähkömagneettinen vuorovaikutus sitoo negatiivisesti varatut elektronit positiivisesti varatun atomiytimen ympärille, ja mahdollistaa erilaisten kiinteiden ja nestemäisten aineiden muodostumisen. Protonin ja elektronin välinen sähkö­magneettinen vuoro­vaikutus on noin 1039 kertaa voimakkaampi kuin niiden välinen gravitaatiovuorovaikutus. Juuri sähkömagneettisen vuorovaikutuksen voimakkuuden takia makro­skooppisissa kappaleissa ei yleensä ole netto­sähkö­varausta tai se on hyvin pieni. Sen vuoksi suurilla etäisyyksillä kappaleiden väliset sähköiset veto- ja poisto­voimat kumoavat toisensa, ja esimerkiksi taivaankappaleiden liikkeisiin vaikuttaakin käytännössä yksinomaan gravitaatio. Kaksi muuta perus­vuoro­vaikutusta, vahva ja heikko vuorovaikutus taas vaikuttavat vain hyvin lyhyillä etäisyyksillä, käytännössä vain atomi­ytimien sisällä. Myös kontaktivoimat kappaleiden välillä perustuvat sähkömagneettiseen voimaan.
Maxwellin yhtälöt
Maxwellin yhtälöt on neljän yhtälön kokoelma, joka kuvaa varausten ja sähkövirtojen synnyttämien sähkö- ja magneettikenttien käyttäytymistä. Yhtälöjoukko on nimetty fyysikko James Clerk Maxwellin mukaan, joka julkaisi yhtälöt vuonna 1861. Maxwellin yhtälöt kokosivat joukon aiemmin tunnettuja empiirisiä lakeja yhtenäiseksi systeemiksi. Oliver Heaviside kirjoitti yhtälöt vektorianalyysin avulla nykyisin tunnettuun vektorimuotoon vuonna 1884.
Yhtälöryhmän neljä yhtälöä tunnetaan erikseen nimillä Gaussin laki sähkökentille,Gaussin lain magneettikentille, Faradayn induktiolaki ja Ampèren-Maxwellin laki. Ensimmäiset kaksi kertovat että sähkövaraus toimii sähkökentän lähteenä ja että magneettikenttä puolestaan on lähteetön, niin ettei magneettisia monopoleja ole olemassa. Jälkimmäiset kaksi sen sijaan kertovat että ajallisesti muuttuva magneettikenttä synnyttää pyörteisen sähkökentän, ja että sähkövirta tai muuttuva sähkökenttä synnyttävät pyörteisen magneettikentän.
Maxwellin yhtälöt ennustivat sähkömagneettisen säteilyn, joka yhtälöiden mukaan etenee tyhjässä avaruudessa nopeudella, joka voidaan laskea tunnettujen luonnonvakioiden avulla. Maxwell huomasi että tämä nopeus vastasi valon nopeuden tunnettua arvoa, ja päätteli valon olevan sähkömagneettista säteilyä. Myöhemmin vuonna 1888 Heinrich Hertz osoitti, että valon nopeudella eteneviä sähkömagneettisia aaltoja, tosin pidempiaaltoisia (matala taajuisempia) ja täten ihmissilmälle näkymättömiä, voidaan saada aikaan sähkömagneettisten värähtelypiirien avulla.
Maxwellin yhtälöt mallintavat sähkömagneettiset ilmiöt vain puoliksi, sillä ne kuvaavat vain sähkömagneettisten kenttien dynamiikkaa, mutta eivät ota kantaa siihen miten varauksenkuljettajat (yleensä elektronit ja mahdollisesti ionit) käyttäytyvät sähkömagneettisessa kentässä. Varaustenkuljettajien liikkeen määrittämiseksi tarvitaan lisää yhtälöitä. Esimerkiksi pistemäiseen klassiseen hiukkaseen vaikuttaa Lorentzin voima ja se noudattaa Newtonin liikeyhtälöitä. Tietyn materiaalin vastetta sähköisiin ja magneettisiin kenttiin puolestaan kuvaavat sen permittiivisyys ja permeabiliteetti. Nämä materiaalin ominaisuudet voidaan periaatteessa laskea kvanttimekaniikan avulla.
Suuri osa sähkötekniikasta (sähkömoottorit, sähkön tuotanto, sähkön siirto, valokaapelit, radiot, lankapuhelin, tutkat jne.) perustuu Maxwellin yhtälöille. Usein sähkötekniikan sovelluksien mallintamiseen käytetään kuitenkin Maxwellin yhtälöiden tilannekohtaisia approksimaatioita, kuten esimerkiksi Kirchhoffin piirilakeja.
Sähkömagneettinen spektri
Sähkömagneettinen spektri käsittää auringon säteilyn kaikki eri taajuiset säteilytyypit. Näitä ovat radioaallot, mikroaallot, infrapuna-aallot, näkyvä valo, ultraviolettisäteily, röntgensäteily ja gammasäteily. Näistä infrapunasäteilyllä on lämpöä tuottava vaikutus. Ultraviolettisäteily auttaa ihoa hyödyntämään auringon energiaa d-vitamiinin muodostuksessa, mutta pitkäaikainen tai voimakas altistuminen ultraviolettisäteilylle on haitallista. Se aiheuttaa auringonpolttamia ja erittäin suuri altistus voi aiheuttaa syöpää. Eri säteilylajeja käytetään hyödyksi tietyillä tekniikan keinoilla. Radioaaltoja hyödynnetään radiolähetyksissä, mikroaaltoja hyödynnetään mikroaaltouuneissa ja röntgensäteitä hyödynnetään röngenkuvauksissa.
Sähködynamiikan ilmiöt
Sähködynamiikkaan kuuluvat sähkövirran lisäksi tietyn kappaleen sähkövaraus. Sähkövirran vaikutukseen vaikuttavat jännitteen voimakkuus ja sähkövirran kohteena olevan kappaleen resistanssi, eli sähkövirran vastustus. Sähködynamiikan ilmiöitä ovat myös Coulombin laki ja sähkökentän yhtenäisyys. Sähkövirran vaikutukseen vaikuttaa myös virran vaikutuksen kohteena olevan kappaleen konduktanssi eli johtavuus, joka on resistanssin vastavoima.
Suhteellisuusteorian synty
Yleinen suhteellisuusteoria syntyi 1900-luvulla ja samaan aikaan kehitettiin myös kvanttifysiikan teorioita ja tutkittiin sähkömagneettista spektriä. Nämä 1900-luvun fysiikan tutkimukset ovat pohjautuneet 1800-luvulta peräisin oleviin sähkömagnetiikan tietoihin. Valo, joka on sähkömagneettista säteilyä, suppean suhteellisuusteorian mukaan liikkuu tyhjiössä aina samalla nopeudella.
Kvanttimekaniikka ja sähkömagnetismin kehitys
Kvanttisähködynamiikka on relativistinen kvanttikenttäteoria, joka kuvaa varattujen hiukkasten ja kvantisoidun sähkömagneettisen kentän välistä vuorovaikutusta.
Lorenz SZ-40/42
thumb|Lorenz-kone. thumb|Lorenz-koneessa on 12 pyörää, joissa on yhteensä 501 neulaa tai ”nokkaa”. Lorenz Sclusselzinsats SZ42 tai Lorenz SZ-40/42 (tunnetaan myös lempinimillä Tunny ja Lorenz-kone) oli Natsi-Saksan sotilasyksiköiden käyttämä korkeantason salauslaite. Britannian viestitiedustelu käytti akselivaltojen salatusta muusta kuin Morse-sähkötysliikenteestä nimeä Fish, matkien saksalaisten käyttämää nimeä ”Sägefisch” eli ”sahakala”. Lorenzin lempinimeksi annettiin Tunny, jota käytettiin ensin vain Berliinin ja Thessalonikin välisestä yhteydestä, jonka nimeksi vaihdettiin sittemmin Codfish. Siemens & Halsken T43 ja T52 saivat vastaavasti nimet Thrasher ja Sturgeon.
Saksalaisten varhaisempi salauslaite Enigma toimi viestiyhteyksistä erillään: liikenne koodattiin ja dekoodattiin Enigmalla ja lähetettiin sähkötysyhteydellä. Lorenz SZ-40/42 oli puolestaan integroitu kaukokirjoittimeen: laite käytti Vernam-koodausta eli muunsi kaukokirjoittimen lähettämää liikennettä generoimalla avainvirran ja yhdistämällä sen alkuperäiseen viestiin Boolen algebran ”ehdoton tai” -operaatiolla (XOR). Vastaanottavassa päässä generoitiin sama avainvirta ja yhdistettiin se jälleen XOR-operaatiolla vastaanotettuun viestiin lähetyksen dekoodaamiseksi. Salaus oli siis symmetrinen.
Lorenz-yhtiö valmisti kaukokirjoittimia vuodesta 1900 alkaen ja 1930-luvun lopulla Natsi-Saksan hallitus tilasi yhtiöltä Enigmaa vahvemmaksi suunnitellun salauslaitteen. Paradoksaalisesti Lorenz oli tuolloin amerikkalaisen ITT-yhtiön omistuksessa saksalaisen tytäryhtiön Standard Elektrizitätsgesellschaft kautta.
Rakenne
Lorenz SZ-laitteen looginen toiminta selvitettiin Bletchley Parkissa ja toimintaa täydellisesti matkiva laite rakennettiin huomattavasti ennen kuin kryptoanalysoijat saivat käsiinsä ensimmäisen aidon laitteen, joka tapahtui vasta toisen maailmansodan loppumetreillä. Toisin kuin Enigmassa, Lorenzin roottorit eivät toimineet muuttuvana virtapiirinä joka ohjasi näppäinpainalluksia merkkilampuille. Bletchley Parkin tutkijat antoivat konetta analysoidessaan roottoreille nimet niiden arvellun ja sittemmin arvellun mukaiseksi havaitun toimintaperiaatteen mukaan: \chi1-5, \psi1-5 ja \mu37/61.
''Oheinen taulukko on lainattu ja suomennettu englanninkielisestä wikipediasta. Tästä eteenpäin \chi-roottorista käytetään nimeä K, \psi-roottorista P ja \mu-roottorista M.''
Salauslaite oli sisäänrakennettu normaaliin kaukokirjoittimeen, joka käytti Baudot-koodia, tarkkaan ottaen ITA2 -koodausta joka on mm. radioamatöörien käytössä nykyäänkin. Itse salausosa generoi näennäisesti satunnaisen avainvirran joka yhdistettiin salausta varten XOR-operaation avulla alkuperäiseen viestiin. Avainvirran kunkin merkin viisi bittiä tuotettiin K- ja P-pyörillä kahdessa osassa, jotka yhdistettiin XOR-operaatiolla lopulliseksi avaimeksi A:
Jokaisessa pyörässä oli oma määränsä nokkia jotka saatettiin asettaa käyttöön tai pois. K-pyörät siirtyivät yhdessä askelen jokaista syötettyä merkkiä kohti ja niiden antamat 1/0-tilat määräytivät asetetuista nokista. Myös P-pyörät kääntyivät yhtä aikaa, mutta eivät joka merkillä, vaan M-pyörien ohjaamana. M61-pyörä eteni askelen joka merkillä ja sen käyttöön asetetut nokat ohjasivat M37-pyörän askellusta, tämä ohjasi vastaavasti P-pyöräpakan askellusta. Koska pyörien nokkaluvuilla ei ollut yhteistä tekijää, avaimen kiertoaika saatiin hyvin pitkäksi. On kuitenkin huomattava, että vain puolet K- ja P-pakan mahdollisista nokka-asetuksista tuottaa erilaisia lopullisia avaimia, sillä toinen puolet on edellisten käänteisarvoja, joista XOR-operaatio tuottaa samat tulokset.
Käyttö
Kuten kaukokirjoituksessa oli tapana, selkoteksti kirjoitettiin ensin reikänauhalle. Tämän jälkeen koneenkäyttäjä otti yhteyden vastaanottavaan käyttäjään, kytki salausosan toimintaan ja ajoi nauhan lukijan läpi. Vastaanottaja kytki vastaavasti salausosan toimintaan ja purettu selkoteksti tulostui nauhalle.
Viestien sieppaus
Morse-viestintää kuuntelevilla Y Station -asemilla tarkkailijat käyttivät Tunny-liikenteestä nimitystä new music. Tätä alettiin siepata ulkoministeriön Y-asemalla Camberwellissä. Resurssien puutteen vuoksi se ei vielä vuonna 1941 ollut tärkeysjärjestyksessä korkealla. Kentiin perustettiin uusi Y-asema kuuntelemaan erityisesti Tunny-liikennettä.
Koodin murtaminen
30. elokuuta 1941 noin 4 000 merkin pituinen viesti lähetettiin Ateenasta Wieniin. Vastaanotto epäonnistui ja vastaanottaja lähetti salaamattoman pyynnön lähettää viesti uudestaan. Lähettäjä lähetti uuden, lähes samansisältöisen viestin samoilla aloitusarvoilla (HQIBPEXEZMUG), mikä oli kielletty toimintatapa. Näiden kahden päällekkäisyyksiä sisältävän viestin perusteella John Tiltman selvitti avainvirran sisällön.
Oheinen englanninkielisestä Wikipediasta lainattu ja hieman muokattu taulukko sisältää 15 ensimmäistä merkkiä alun perin siepatuista päällekkäisistä viesteistä sekä niiden vertailuvirran. Taulukossa vinoviiva tarkoittaa ”nollamerkkiä” (binääriarvo 00000). Erotusvirrassa nollamerkit osoittavat kohdat joissa molemmat salaviestit sisältävät saman merkin. Sovittamalla oletettua sisältöä ”SPRUCHNUMMER” (viestinumero) viestien erotusvirtaan Tiltman havaitsi, että toisen viestin teksti alkoi ”SPRUCHNR” ja kymmenen päivän kokeilujen jälkeen hän oli selvittänyt noin 4 000 merkkiä viesteille yhteistä avainvirtaa.
thumb|425px|Tunnyn avainvirran selvittäminen päällekkäisistä salaviesteistä sekä oletetusta viestisisällöstä.
Oheisessa kuvassa on vertailtu kaksi päällekkäisyyksiä sisältävää salaviestiä ja saatu näiden erotusvirta. Tähän on sovellettu arveltua sisältöä ”SPRUCHNUMMER” ja saatu tulokseksi ”SPRUCHNR (FIG)(FIG)7027”. FIG-merkki ohjaa vastaanottajan kirjoittimen tulostamaan erikoismerkkejä tai numeroita kirjainten sijaan. FIG-merkin jälkeiset merkit on käännetty selkotekstiin vastaaviksi merkeiksi. Salateksteissä, erotusvirrassa ja avaimissa komentomerkkejä FIG, LTR, LF ja CR ei ole tarkoituksenmukaista tulkita, sillä näitä merkkivirtoja ei ole tarkoitus tulostaa paperille lopulliseksi viestiksi. Ne vain kuuluvat järjestelmän 5-bittiseen koodaustapaan ja salausprosessi voi toiminnassaan tuottaa mitä tahansa 32 yhdistelmästä missä tahansa järjestyksessä.
Kun avainvirran perusteella ei kolmen kuukauden työn jälkeen saatu selvitettyä koneen toimintaa, tehtävä siirtyi matemaatikko Bill Tutten harteille. Hän sovelsi aiemmin oppimaansa Kasiski-menetelmää ja kirjoitti avainvirran paperille käsin, etsien toistoja, ja lopulta havaitsi 41 merkin pituisen syklin. Tammikuuhun 1942 mennessä Tutte ja kollegat olivat selvittäneet koneen toimintalogiikan täysin.
Kun Tunnyn logiikka oli selvitetty, erityinen koodinmurtajien työryhmä perustettiin Ralph Testerin alaisuuteen. Alkuperäisistä jäsenistä suurin osa oli lähtöisin Alan Turingin Hut 8 -mökistä. Työryhmä tunnettiin nimellä Testery ja se toteutti seuraavan työvaiheen Tunny-viestien murtamisessa Max Newmanin Newmanry-ryhmän koneiden avustamana.
Turingery
Alan Turing kiinnostui Tunnyn murtamisesta päällekkäisyyksistä selvitettyjen avainten avulla. Heinäkuussa 1942 hän kehitti menetelmän jolla pyörien nokka-asetukset voitiin selvittää avainvirrasta. Menetelmä sai nimityksen Turingery, Testeryn ja Newmanryn mukaisesti, ja sitä kautta kehittyi muutosten tarkkailu eli "muutostaminen", differencing. Menetelmälle annettiin myös saksalaiselta kuulostava lempinimi Turingismus.
Muutostamismenetelmässä käytiin merkkivirta X läpi vertaamalla vuoroon kutakin merkkiä seuraavaan: jossa X voi olla jokin merkki avainvirrasta A, selkotekstistä V, salatekstistä S, tai avainvirran P- tai K-komponentista. X on seuraava merkki samassa virrassa. Muutostettujen virtojen vertailusuhteet ovat samat kuin alkuperäisten. Menetelmän idea oli korostaa peräkkäisten merkkien tilastollista vaihtelevuutta, jota koodausprosessi pyrki minimoimaan.
Fleetwood Town FC
Fleetwood Town on Englannin Ykkösliigassa pelaava jalkapalloseura, joka on ensimmäisen kerran perustettu vuonna 1908, mutta virallisesti joukkue perustettiin vuonna 1997. Fleetwood Townin verivihollinen on lähellä sijaitseva Blackpool. Fleetwood Townin ja Blackpoolin välistä ottelua kutsutaan nimellä Fylde Coast Derby.
Ricardo Rosset
Ricardo Rosset (s. 27. heinäkuuta 1968 São Paulo, Brasilia) on kilpa-ajouransa lopettanut brasilialainen autourheilija.
Uransa alussa Rosset ajoi aluksi kartingia kotimaassaan Brasiliassa. Vuonna 1991 hän ajoi maansa Formula Ford 1600 -sarjassa ja saavutti kolme voittoa. Kokonaissijoitus oli viides. Seuraavaksi Rosset siirtyi kilpailemaan Eurooppaan. Vuonna 1992 hän ajoi Euroopan Lotus Opelissa ja vuosina 1993–1994 Britannian Formula 3:ssa. Vuonna 1995 Rosset kilpaili Formula 3000 -sarjassa ja oli loppupisteissä toinen Vincenzo Sospirin vietyä mestaruuden. Tämän jälkeen aukesi paikka Formula 1 -sarjassa.
Kaudella 1996 Rosset ajoi Arrows-tallin autoa huonolla menestyksellä: hän pääsi 8 kertaa maaliin kun kilpailuja oli 16. Hän sijoittui parhaimmillaan kahdeksanneksi Unkarin GP:ssä. Rosset jäi kuitenkin suorituskyvyssä kauas tallin toisesta kuljettajasta, Jos Verstappenista. Vuonna 1997 Rosset ajoi kilpailukyvyttömällä Lola-tallin autolla tallikaverinaan Sospiri. Hän yritti osallistua Australian osakilpailuun, mutta karsiutui. Molemmat Lolat jäivät aika-ajossa kärjelle kymmenisen sekuntia, ja Lolan ajautuessa konkurssiin ensimmäisen kilpailuviikonlopun jälkeen, Rosset jäi ilman tallipaikkaa.
Stoa (veistos)
thumb|250px|Hannu Siren: Stoa (1984). Stoa on Hannu Sirenin veistos Itä-Helsingin kulttuurikeskuksen aukiolla Itäkeskuksessa. Veistos muodostuu neljästä kuusi metriä korkeasta pylväästä ja niiden alla olevasta laatasta. Teos on valettu koboltinsiniseen kivimassaan.
Synty ja tila
Hannu Siren voitti Itä-Helsingin kulttuurikeskuksen veistoskilpailun vuonna 1981. Stoa-niminen teos valmistui vuonna 1984. Sinisestä teoksesta tuli tunnettu maamerkki, ja koko sen läheisyydessä oleva kulttuurikeskus nimettiin Stoaksi. Vuonna 1987 Stoa ikuistettiin myös suomalaiseen postimerkkiin.
Hannu Siren toivoi teoksensa kuvaavan ihmisen sisäistä ja ulkoista tilaa ja aikaa. Tavoitteena oli, että veistosta katsova ja sen sisällä oleva ihminen tulisi olennaiseksi osaksi teosta. Neljän pylvään ja alustan kokonaisuus houkuttelee kiertämään, katselemaan ja oleilemaan.
Stoa
Stoa-nimi tarkoittaa antiikin Kreikan arkkitehtuurissa agoran eli torin varrella olevaa vapaasti seisovaa pylväshallia, jota käytettiin tapaamis- ja kokouspaikkana. Stoat olivat avoimia yleisölle: kauppiaat saattoivat myydä niissä tavaroitaan, taiteilijat esitellä taidettaan, filosofit opettaa ja niissä saatettiin pitää uskonnollisia kokouksia. Stoa oli usein suurten kaupunkien markkinapaikkojen ympärillä.
Stoalaisuus on antiikin helleenisen filosofian suuntaus. Nykyään termi ”stoalainen” viittaa usein johonkuhun, joka on välinpitämätön nautinnon, kivun, ilon ja surun suhteen, tai joka tukahduttaa tunteet ja säilyttää aina mielenrauhansa.