cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vallila Interior
Historia
Painokangassuunnittelun ohella Vallila Interior aloitti yhteistyön sveitsiläisen sisustuskankaita valmistavan Creation Baumannin kanssa vuonna 1971. Baumann erikoistui julkitilakankaiden kehittämiseen, ja näin ollen myös Vallila Interior suuntasi julkisten tilojen sisustamiseen ja projektitoimintaan. Rudolf Bernerin tytär Anne Berner aloitti työskentelyn yrityksessä vuonna 1986 ja alkoi kehittää tätä liiketoiminnan osa-aluetta. Ensimmäinen tytäryhtiö Decorama Oy perustettiin vuonna 1988. Yritys sisusti mm. hotelleja, ravintoloita, toimistoja ja risteilyaluksia. Anne Bernerin veli Mikael Berner alkoi johtaa Decorama Oy.tä.
Vuonna 1989 Rudolf Berner siirsi koko yrityksen johdon tyttärelleen Anne Bernerille mutta jäi itse tukkumyynnin johtoon. Projektisisustaminen oli kasvanut, ja toimintaa päätettiin laajentaa Baltiaan ja Venäjälle. Tätä varten perustettiin vuonna 1992 tytäryhtiö Oy Interia International Ltd, joka perusti toimistot Pietariin ja Moskovaan. Vuonna 2008 Interia sai hoitaakseen Ralph Laurenin ja Designers Guildin edustuksen Venäjällä ja Ukrainassa.
Vuonna 2002 Vallila osti mattojen maahantuontiin erikoistuneen Keha Oy:n. Sisustuskankaiden tuontivalikoimaan otettiin muun muassa saksalainen Sahco Hesslein. Vallila toi Suomeen myös englantilaisen Tricia Guildin 1970-luvulla perustaman Designers Guildin mallistoja. Sisustusurakointiin erikoistunut tytäryhtiö Vallila Interior Contracting (VIC) perustettiin vuonna 2004, ja muutama vuosi myöhemmin vuonna 2006 hankittiin designhuonekaluja ja -valaisimia maahantuova Deco House Oy.
Vuonna 2011 Oy Deco House Ab, Keha Oy ja Vallila Interior Contracting Oy fuusioitiin emoyhtiöön Oy Vallila Interior Ab:hen. Vuonna 2012 Vallila Interior ilmoitti aikeistaan laajeta Yhdysvaltain ja Kiinan markkinoille ja nimittäneensä yhtiön hallitukseen Iittalan entisen toimitusjohtajan Tero Vähäkylän ja TBWA\Helsinki-mainostoimiston toimitusjohtajan Marco Mäkisen. Elokuussa 2012 Vallila Interior kertoi laajentuvansa myös elintarvikebisnekseen menemällä 12,6 prosentin osuudella mukaan Eeropekka Rislakin ja muiden Viisi Tähteä -lehdestä aiemmin tunnettujen henkilöiden perustamaan Eat & Joy -maatilatoriin.
Najwa Karam
thumb|Najwa Karam Najwa Nicola Karam (s. 26. helmikuuta 1966) on libanonilainen laulaja. Hän syntyi Zahlessa maroniittiperheensä neljästä lapsesta nuorimpana. Ensimmäinen albumi ilmestyi vuonna 1989, ja aktiivinen levytysura on jatkunut 1990–2000-luvuilla.
Bertrand Russellin haaste
Bertrand Russellin haaste: Russellilainen uskontokritiikki esimerkkinä aikalaiskriittisestä filosofiasta on filosofi Pekka Himasen väitöskirja Helsingin yliopistolle vuodelta 1994. Väitös käsittelee filosofi Bertrand Russellin uskontokritiikkiä. Teoksen on julkaissut Gaudeamus.
Russellin uskontokritiikki koskee muun muassa jumalatodistuksia ja kristillistä moraalikäsitystä. Russellin haasteella Himanen tarkoittaa kahta asiaa. Ensiksi Russell haastaa järkeen nojautuvana uskontokriitikkona kristinuskon. Toiseksi Russell rakentaa siltaa akateemisen tutkimuksen ja laajan yleisön tavoittamisen välille. Himasen mukaan Russellin uskontokritiikin pohjana ovat toisaalta tutkijan pohdinta, mutta toisaalta Russell halusi tavoittaa laajan yleisön. Russell kehottaa filosofia osallistumaan julkisesti omassa ajassaan. Tätä tarkoittavat Russellille valistuksen ihanteet ”uskalla ajatella” ja ”julkinen järjenkäyttö”. Nämä ihanteet sisältyvät Immanuel Kantin kuuluisaan kirjoitukseen ”Mitä on valistus?” Kirjan tunnuslauseena on Russellin elämänohje: ”Älä seuraa joukkoa pahuuteen” (2. Moos. 23:2).
Uskontokritiikin luonne
Russellille arvostelu, kritiikki on filosofian tärkeimpiä muotoja. Vuonna 1924 hän kirjoitti, että filosofian tärkein osa ”koostuu perustavina pidettyjen ja arvostelematta hyväksyttyjen käsitteiden arvioinnista ja selventämisestä”.
Uskontokritiikin Russell jakaa kahteen osaan:
Älyllinen arvostelu koskee uskonnon totuutta ja moraalinen arvostelu uskonnon vaikutuksia yksilökohtaisen moraalin ja yhteiskunnallisten laitosten kautta. Nämä kysymykset eivät Russellin mukaan ole erillisiä, vaan kannanotto uskonnon moraalisiin vaikutuksiin on sidoksissa uskonnon totuuteen. Tässä mielessä uskonnon totuus on perustavampi kysymys kuin uskonnon seuraukset, sillä uskonnon totuuden hyväksymisestä tai hylkäämisestä seuraavat erilaiset arviointiperusteet hyvälle ja moraaliselle elämälle:
Himasen mukaan Russellin älylliset ja moraaliset pohdinnat sitoo yhteen Russellin oma toiminta, filosofiasta nouseva oman ajan ilmiöiden arvostelu eli aikalaiskritiikki.
Korppikotkat (suku)
Korppikotkat (Gyps) on haukkojen heimoon kuuluva päiväpetolintusuku. Korppikotkien sukuun kuuluu BirdLifen mukaan kahdeksan lajia.
Folio (albumi)
Folio on suomirock -yhtye Jay Lewis Gangin esikoisalbumi, joka julkaistiin omakustanteena 9. maaliskuuta 2018.
Albumilta on julkaistu singleinä kappaleet ”Liekki”, ”Taivas tietää sen”, ”Enkelit” ja ”Julma nainen”.
Folion kaikki kappaleet on sanoittanut Jay Lewis, lukuun ottamatta kappaletta ”Älä lähde pois”. Säveltämiseen ovat osallistuneet myös muut yhtyeen jäsenet. ”Älä lähde pois” on alun perin Skädäm -yhtyeen kappale vuodelta 1986. Skädämin laulaja ja yksi perustajajäsenistä oli Jay Lewis Gangissa soittava Frogley.
Kappaleet
Kaikki kappaleet on sovittanut Jay Lewis Gang.
Mack Rides
Mack Rides on saksalainen laitevalmistaja joka suunnittelee ja rakentaa vuoristoratoja. Mack Rides omistaa myös huvipuiston nimeltä Europa-Park.
Historia
Mack aloitti jo 1780-luvulla kun Paul Mack alkoi suunnitella vaunuja. Vuoristoratojen suunnittelu alkoi vasta 1920-luvulla.
Aiheesta muualla
Viralliset kotisivut
Đồng Tháp
thumb|Maakunta Vietnamin kartalla Đồng Tháp on maakunta Vietnamin eteläosassa, Đồng Bằng Sông Cửu Longin alueella. Sen pääkaupunki on Cao Lãnh. Huhtikuussa 2009 maakunnassa oli noin 1,67 miljoonaa asukasta. Maakunnan pinta-ala on 3376 km².
Alueella tuotetaan paljon riisiä ja hedelmiä. Siellä on myös lintujensuojelualueita, lootuksia ja lumpeita.
Helmi Selin
Helmi Maria Selin (3. heinäkuuta 1874 Pori – 20. kesäkuuta 1918 Pitkäniemen sairaala) oli suomalainen kirjailija.
Selinin vanhemmat olivat oppikoulun lehtori Edvard Viktor Selin ja Maria Amalia Rosenberg. Hän pääsi ylioppilaaksi 1893 Porin lyseosta ja opiskeli Helsingin yliopistossa.
Helmi Selinin kirjallinen tuotanto koostuu pääosin uskonnollisista teksteistä. Hän kirjoitti sanat lauluun Sydämellä Jeesuksen, jonka sävelsi Yrjö Karanko.
Selin vietti viimeiset elinvuotensa Pitkänniemen mielisairaalassa, jossa hän myös kuoli.
Neljä suurta
Neljä suurta on Agatha Christien kirjoittama salapoliisiromaani, jonka julkaisi Englannissa 1927 William Collins & Sons. .
Rakenteeltaan Neljä suurta poikkeaa lähes kaikista Christien muista romaaneista, sillä se on sarja lyhyitä tarinoita eikä käsittele yhtä yksittäistä rikosta. Se koostuu itse asiassa novelleista, jotka oli aiemmin julkaistu The Sketch -lehdessä ja muokattiin vasta myöhemmin romaanimuotoon. Tarina käsittelee Poirot’n pyrkimyksiä saada kiinni maailman rikollisnerot, niin sanotut ”neljä suurta”.
Juoni
Arthur Hastings palaa Britanniaan asuttuaan jonkin aikaa vaimoineen Argentiinassa. Perillä hän saa kuulla, että Hercule Poirot on kansainvälisen maailman hallitsijoiksi pyrkivän Neljä suurta -nimisen rikollisliigan jäljillä. Tarinan edetessä ja Poirot’n ja Hastingsin tutkiessa tapauksia heille alkavat selvitä Neljän suuren henkilöllisyydet, jotka ovat: Poirot ja Hastings ratkovat monta pientä juttua, jotka kaikki jotenkin liittyvät Neljään suureen. Eräässä vaiheessa Hastingsille valehdellaan, että Neljä suurta on kaapannut hänen vaimonsa Argentiinassa, mikä kuitenkin paljastuu valheeksi, sillä Poirot on huolehtinut tämän turvallisuudesta.
Lopulta näyttää siltä, että Poirot kuolee Neljän suuren juonittelujen ansiosta. Hastings kuitenkin jatkaa yksin taistelua rikollisjärjestöä vastaan, kunnes Poirot palaakin hänen rinnalleen. Neljän suuren Pohjois-Italiassa sijaitseva tukikohta paljastuu lopulta ja Poirot ja Hastings matkustavat Italiaan. Heidän jouduttuaan Neljän suuren vangeiksi tukikohdassa näyttääkin siltä, että Poirot ei olekaan todellisuudessa elossa, vaan kyseessä on tämän aiemmin mainitsema kaksoisveli Achille. Tämä kertoo, että poliisi on piirittänyt tukikohdan ja että vastarinta on turhaa. Tämän jälkeen tukikohdassa tapahtuu räjähdys, jossa Numerot Kaksi, Kolme ja Neljä kuolevat.
Räjähdyksen jälkeen paljastuu, että Poirot oli sittenkin todella se, jolta näyttikin, eikä tämän kaksoisveljeä ole edes olemassa. Myöhemmin Kiinasta saapuu uutinen, että Li Chang Yen on tehnyt itsemurhan. Neljä suurta on voitettu.
Vastaanotto
Times Literary Supplementin arvostelu kirjasta 3.2.1927 oli positiivinen, joskin väärästä syystä, sillä kirjoittaja arveli romaanin poikkeavan sen välittömän edeltäjän Roger Ackroydin murhasta tyylistä tahallisesti: "M. Poirot, belgialainen etsivä, joka on esiintynyt myös muissa Christien teoksissa, on erittäin hyvässä kunnossa seikkailujensa viimeisimmässä luvussa. "Roger Ackroydin murhassa" käytetty juonenkäänne, joka niin hämmensi salapoliisiromaanien lukijoita, on sellainen, jota kirjailija ei helposti voi käyttää toista kertaa. Niinpä käsillä oleva tarina ei niinkään ole yhden arvoituksen selvittämistä vaan ennemminkin kertomus Poirot'n useista kohtaamisista kansainvälisten rikollisten kanssa, joilla on lähes rajaton valta ja halu hallita koko maailmaa." Hastings kuvattiin "yhtä tarmokkaaksi kuin aina ennenkin."
The New York Times Book Review kuvasi 2.10.1927 juonen peruskuviot ja totesi: "Neljä suurta pysyy arvoituksena lähes loppuun asti. Siksi etsivän onkin vaikeampaa puolustautua ja jatkaa tutkimuksiaan – mikä myös luo tarinan jännittävimmät hetket."
The Observerin kriitikko (13.2.1927) ei odottanut omaperäisyyttä lukiessaan Neljän suuren kaltaista kirjaa, mutta myönsi kuitenkin: "Kun avaa kirjan ja löytää nimen Li Chang Yen, ja sitten viedään East Endin kellareihin, joissa 'riippuu runsaasti itämaista silkkiä', lukija voi odottaa pahinta. Ei niinkään, että Christie antaisi meille huonointansa; siihen hän on liian taitava ja kokenut. Lyhyesti: itse asiassa romaanin eri lukujen arvoitukset ovat huomattavasti mielenkiintoisempia kuin 'Neljän suuren' superrikollisen toimet." Kirjan loppuratkaisu oli "mahtipontinen" eikä "onnistunut vaikuttamaan" ja kriitikko toteaakin: "kirjalla on hetkensä – itse asiassa liian monta – se yrittää hyvittää yksityiskohdissa sen, minkä se menettää laadussa ja tarinan jatkuvuudessa."
The Scotsman totesi 17.3.1927, että "Poirot’n toimia ei voi ottaa vakavasti – kuten esimerkiksi Sherlock Holmesin ottaisi – itse asiassa kirja vaikuttaa ennemminkin salapoliisikirjallisuuden äärimmilleen viedyltä parodialta kuin vakavasti otettavalta salapoliisiromaanilta. Mutta se on hyvin hauskaa lukemista, mikäli lukija osaa asennoitua sille aallonpituudelle. Jos tämä oli kirjailijan tarkoitus, niin sitten hän on onnistunut täydellisesti." .
Sarjakuvaversio
HarperCollins julkaisi sarjakuvaromaaniversion Neljästä suuresta 3.12.2007. Sovittaja ja piirtäjä oli Alain Paillou (ISBN 0-00-725065-7). Se oli käännetty ranskalaisesta alkuperäisteoksesta Les Quatre (2006).
Novellien ensijulkaisut Britanniassa ja Yhdysvalloissa
Kaikki Neljän suuren tarinat ilmestyivät alun perin The Sketch -lehdessä 1924. Alaotsikkona oli The Man who was No. 4 (Mies joka oli numero 4). Novellien julkaisutiedot ja vastaavat luvut romaanissa:
Julkaisujärjestys:
Romaaniversion tausta
1926 oli vaikea vuosi Christielle: hänen äitinsä oli juuri kuollut ja hänen avioliittonsa Archibald Christien kanssa oli päättymäisillään. Christie oli rahan tarpeessa ja hänen lankonsa Campbell Christie ehdotti Sketch-novellien muokkaamista romaanimuotoon ja myös auttoi häntä tässä. Näin Christien ei tarvinnut kirjoittaa aivan uutta romaania. Campbell Christien osuutena oli lähinnä vain novellien alkujen ja loppujen muokkaaminen siten, että niistä muodostuisi yhtenäinen kokonaisuus. Itse tarinat ovat samanlaisia sekä novelli- että romaanijulkaisuissa. Toisin kuin vastaavanlaisessa romaanissa Rikos yhdistää (1929), novellien järjestys romaanissa vastaa niiden alkuperäistä julkaisujärjestystä.
1942 Christie kirjoitti agentilleen Edmund Corkille ja pyysi häntä säilyttämään erästä käsikirjoitusta (erittäin todennäköisesti Neiti Marplen viimeinen juttu) ja totesi samalla: "Olen kerran ollut tilanteessa, jossa "halusin" kirjoittaa vain rahan takia, mutta tunsin että "en pysty siihen" – se on hermoja raastava tilanne. Jos minulla olisi ollut käsikirjoitus takataskussani, se olisi helpottanut asemaani huomattavasti. Jouduin silloin tuottamaan Neljän suuren ja pakotin itseni kirjoittamaan Sinisen junan.
Omistuskirjoitus
Tämä oli Christien toinen kirja, jossa ei ollut omistuskirjoitusta. Ensimmäinen oli Poirotin varhaiset jutut.
High Priestess
High Priestess on Uriah Heepin kappale vuodelta 1971. Salisbury-albumilla julkaistu kappale kertoo onnelisuudesta, jonka voi saada aikaan yhdessäolemisesta.
Yleistä kappaleesta
Ken Hensley kirjoitti ”High Priestessin” ollessaan Saksassa syksyllä 1970. Kappale edustaa Salisbury- albumin raskainta puolta. Kappaleen säveltäjä Ken Hensley sanoikin sen olevan ”kiva ja kenties raskas”. Kappale julkaistiin Salisbury-albumin lisäksi myös singlenä, b-puolenaan kappale ”Time to Live”, joka sekin löytyy samalta albumilta. Kappaleen albumiversion kesto on 3 minuuttia ja 42 sekuntia, kun taas singleversion kesto on 3.38. Tämän version kappaleesta löytää Salisbury-albumin Expanded De-Luxe Editionilla. Kappaleesta on julkaistu vuonna 2002 yhtyeen The Lansdowne Tapes -kokoelma-albumilla vaihtoehtoisen miksauksen sisältävä versio.
”High Priestess” on julkaistu yhtyeen kokoelma-albumilla 20th Century Masters – The Millennium Collection: The Best of Uriah Heep, Loud, Proud & Heavy: The Best of Uriah Heep ja Easy Livin': Singles A's & B's.
Singlen sisältö
A-puoli B-puoli
Boktai: The Sun Is in Your Hand
Boktai: The Sun is in Your Hand on Hideo Kojiman tuottama ja Konamin kehittämä Game Boy Advance -käsikonsolille suunniteltu peli, joka julkaistiin vuonna 2003. Se on Boktai-pelisarjan ensimmäinen osa.
Juoni
Pelin päähenkilö on Django, nuori vampyyrinmetsästäjä, joka lähtee Kuolemattomien hallitsemaan maahan nimeltä Istrakan kostaakseen isänsä kuoleman Countille, vampyyrien kreiville. Django on perinyt isältään vain auringonvalolla toimivan Gun Del Sol -aseen ja punaisen huivin. Pelin alussa Django kohtaa auringon lähettilään, ilmassa leijuvaa auringonkukkaa muistuttavan Otenkon. Otenko kertoo Djangolle, että Count loukkaantui pahoin viimeisessä taistelussaan Djangon isää Red Ringoa vastaan ja on siis nyt Djangolle helppo vastus. Fog Castlen (suomeksi "Sumun Linna") tornista Django löytää vampyyrin arkun, ja hän siirtää sen Otenkon ohjeiden mukaisesti linnan pihalle, jonne Otenko kutsuu Paalujuntan, vampyyrin puhdistavan taikalaitteen, jonka ovat siunanneet muinaiset jumalolennot Sol ja Gaea, aurinko ja maa. Kun Django on puhdistanut vampyyrin, selviää ettei arkussa ollutkaan Count, vaan tämän asettama hämäys. Count itse on jo kaukana pohjoisessa. Django ja Otenko matkaavat useiden epäkuolleiden täyttämien luolastojen läpi kohti Bloodrust Mansionia, Countin majapaikkaa. Kartanon pihalta he löytävät Gun Del Soliin kuuluvan Luna-linssin, jota Otenko pitää varmana merkkinä siitä, että vampyyrit ovat kaapanneet Kuun kaunottaren. Kaksikko kohtaa Countin kartanon suuressa salissa, ja Djangon voitettua hänet paikalle ilmestyy tyttö, joka kertoo olevansa Lita, Aurinkopuun hoitaja. Hän kertoo, että vampyyrit siirsivät Aurinkopuun San Miguelista, auringon kaupungista, Istrakaniin. Otenko toteaa, etteivät vampyyrit voi olla tarpeeksi vahvoja kajotakseen Aurikopuuhun, vaan jonkun vielä vahvemman kuin Count täytyy olla suunnitelman takana.
Pan and scan
Pan and scan on tapa esittää laajakangaselokuvia 4:3-kuvasuhteen televisioissa niin, että kuvasta näkyy koko korkeus mutta vaakasuunnassa on kuhunkin otokseen valittu olennaisin kohta eräänlaisella jälkikäteisellä panoroinnilla ja kuvan reunat rajattu pois. Menetelmä oli yleinen analogisen television aikakaudella 1900-luvun loppuvuosina, ja elokuvien levitysyhtiöt toimittivat tuotantoyhtiöiden luvalla näin käsiteltyjä versioita televisioyhtiöille ja videojulkaisijoille. Pan and scanin vaihtoehtona on lähettää laajakangaselokuvat niin sanotussa kirjeluukkuformaatissa (letterbox), jolloin kuva on matala ja sen ylä- ja alapuolella on leveät mustat palkit.
Pan and scan -menetelmällä esitettynä kaikkein laajimmalla kuvasuhteella kuvatuista elokuvista, kuten Ben-Hur (1959) ja Mieletön, mieletön maailma (1963) jää näkyviin vain puolet. Aluksi menetelmää käytettiin jopa ilman panorointia niin, että elokuvaruudusta rajattiin koko elokuvan ajaksi näkymään keskikohta, riippumatta siitä näkyikö siinä kaikki olennainen. Vähitellen opittiin siirtämään rajausta leikkauskohdassa sopivimpaan paikkaan seuraavassa kuvassa ja lopulta jopa panoroimaan ”vauhdissa” kohtauksen kestäessä niin, että elokuviin saattoi tulla vaakasuoria ”kameranliikkeitä”, joita alkuperäisessä teoksessa ei ollut lainkaan.
Amerikkalaisessa halpaelokuvien tuotannossa laajakuvan ja tv-kuvan leveysero alettiin ratkaista niin, että laajakankaalla teattereissa näytetyssä kuvassa kaikki olennainen sommiteltiin aina keskelle kuvaruutua niin, että kun elokuvasta tehtiin video- tai televisioversio, kuvavaikutelma usein vain parani tiivistyessään olennaiseen ilman turhia reunoja.
Vuonna 1997 yhdysvaltalaiset elokuvaohjaajat haastoivat Tanskan television oikeuteen laajakangaselokuviensa lähettämisestä pan and scan -tekniikalla. Heidän puhemiehenään oli elokuvaohjaaja Sydney Pollack, jonka elokuva Korppikotkan kolme päivää oli ohjaajan mukaan tällä tavoin tärvelty. Tanska valittiin oikeudenkäynnin paikaksi siksi, että Tanskan lain mukaan elokuvien tekijänoikeudet ovat niiden ohjaajilla eikä Yhdysvaltojen tavoin tuotantoyhtiöillä, jotka hyväksyivät menetelmän käytön. Pollack ei vaatinut Tanskan televisiolta rahallisia korvauksia, vaan ainoastaan periaatepäätöksen siitä, ettei ohjaajien teoksia saa muunnella vaan ne tulee televisiossa lähettää niin että koko kuva-ala näkyy, siis mieluummin letterbox-formaatissa. Tanskalainen oikeusistuin oli periaatteessa Pollackin puolella tekijänoikeuden osalta, mutta hylkäsi kanteen elokuvan levittäjän ja Tanskan television välisen sopimustekstin perusteella.
Sami Mikkolanaho
thumb|right|Sami Mikkolanaho Sami Mikkolanaho (s. 3. lokakuuta 1990 Alajärvi) on suomalainen pesäpalloilija. Hän edustaa Superpesiksessä pelaavaa Kankaanpään Mailaa. Mikkolanaho toimii kotiuttajajokerina
Mikkolanaho siirtyi Ankkureista kesken kauden 2019 Kiteen Pallon riveihin.
Kaudella 2014 Mikkolanaho pelasi kuusi ottelua Ylihärmän Pesis-Junkkareissa Ykköspesiksessä.
Mikkolanaho on pelannut B-poikien Itä-Lännessä kahdesti vuosina 2007 ja 2008.
Günther Niethammer
pienoiskuva Günther Niethammer (28. syyskuuta 1908 Waldheim, Saksa – 14. tammikuuta 1974 Morenhoven) oli saksalainen lintutieteilijä.
Niethammer aloitti eläintieteen opinnot Tübingenissä ja jatkoi niitä Leipzigissa 1929–1932. Hänen väitöskirjansa vuonna 1933 käsitteli lintujen anatomiaa ja histologiaa. Hän työskenteli sittemmin sekä Berliinin, Bonnin että Wienin museoissa. Hän kirjoitti yhdessä Erwin Stresemannin kanssa kolmiosaisen Handbuches der deutschen Vogelkunde 1937–1942. Yhdessä Urs N. Glutz von Blotzheimin ja Kurt M. Bauerin kanssa Niethammer kirjoitti lintutieteen perusteoksiin kuuluvan 14-osaisen teoksen Handbuch der Vögel Mitteleuropas (1966–).
1937 Niethammer liittyi SS-joukkoihin ja 1940 Waffen-SS-joukkoihin yleten Obersturmführeriksi. Hän palveli Auschwitzissa 1940–1942 ja kirjoitti 1942 artikkelin alueen linnustosta Beobachtungen über die Vogelwelt von Auschwitz.
Niethammer sai professorin viran Bonnista 1957. Hän oli Saksan lintutieteellisen yhdistyksen (Deutschen Ornithologen-Gesellschaft) puheenjohtaja 1968–1973.
Niethammer nimesi linnuista muun muassa kauluskiitäjän (Streptoprocne zonaris) alalajin kuenzeli.
Semih Kaya
Semih Kaya (s. 24. helmikuuta 1991 Bergama) on turkkilainen jalkapalloilija, joka edustaa Turkin Superliigassa pelaavaa Galatasaray SK:ta. Oikeajalkainen Kaya on pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän kuuluu myös Turkin jalkapallomaajoukkueeseen.
Seurajoukkueura
Kaya on Galatasaray SK:n kasvatti. Hän debytoi seuran edustusjoukkueen paidassa Turkin Superliigassa huhtikuussa 2009 Istanbul BB:tä vastaan. Vuosina 2010–2011 hän kävi lainalla Superliigan Gaziantepsporissa ja 1. Ligin Kartalsporissa.
Kaudeksi 2011–2012 Kaya palasi Galatasarayhyn voittaen samalla kaudella heti Superliigan mestaruuden. Kaya on voittanut Superliigan mestaruuden myös kausilla 2012–2013 ja 2014–2015. Turkin cupin hän on voittanut kausilla 2013–2014, 2014–2015 sekä 2015–2016 ja Turkin supercupin vuosina 2012, 2013 ja 2015. Mestareiden liigaa Kaya on pelannut Galatasarayn kanssa kausilla 2012–2013, 2013–2014, 2014–2015 ja 2015–2016. Manchester United on tietojen mukaan ollut kiinnostunut Kayan palveluksista.
Maajoukkueura
Kaya on edustanut käytännössä kaikkia Turkin nuorten maajoukkueita. Debyyttinsä Turkin jalkapallomaajoukkueessa hän teki helmikuussa 2012 ystävyysottelussa Slovakiaa vastaan. Ensimmäisen arvokilpailujen karsintaottelunsa hän pelasi MM-karsintaottelussa Alankomaita vastaan syyskuuta 2012. Hän on pelannut 23 A-maaottelua vuosina 2012–2015, ja niistä yhdeksän on ollut MM- ja neljä EM-karsintaotteluja. Hän kuului Turkin joukkueeseen EM-kilpailuissa 2016, muttei päässyt pelaamaan.
Saavutukset
Galatasaray SK
Henkilökohtainen
Riley Stillman
Riley Stillman (s. 9. maaliskuuta 1998 Ontario) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-joukkue Buffalo Sabresissa. Florida Panthers varasi Stillmanin vuoden 2016 varaustilaisuuden neljännellä kierroksella numerolla 114. Stillman on pelipaikaltaan puolustaja ja kätisyydeltään left. Stillman pelasi ensimmäisen NHL-ottelunsa kaudella 2018-2019. 22. toukokuuta 2023 mennessä Stillman on pelannut 158 NHL-runkosarjaottelua, joissa on tehnyt tehot 4+22=26. Huhtikuussa 2021 Panthers kauppasi Stillmanin Blackhawksiin yhdessä Brett Connollyn, Henrik Borgströmin ja seitsemännen kierroksen varausvuoron kanssa vaihdossa Lucas Wallmarkiin ja Lucas Carlssoniin. Siirron jälkeen Stillman teki Blackhawksin kanssa kolmivuotisen ja yhteensä 4,05 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen.
Lokakuussa 2022 Blackhawks kauppasi Stillmanin Vancouver Canucksiin vaihdossa Jason Dickinsoniin ja toisen kierroksen varausvuoroon.
Helmikuussa 2023 Canucks kauppasi Stillmanin Buffalo Sabresiin vaihdossa Josh Bloomiin.
Karvasenjärvi
Karvasenjärvi eli Karvanen on Kymenlaaksossa Valkealassa, Inkerilässä sijaitseva järvi.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Harjunjoen–Lappalanjärven alueella (14.18), jonka Pasinjoen–Hangasjärven valuma-alueeseen (14.184) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 86,6 metriä mpy.
Kathryn Prescott
thumb|Kathryn Prescott vuonna 2010. Kathryn Prescott (s. 4. kesäkuuta 1991) on brittiläinen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten roolistaan Emily Fitchinä televisiosarjassa Skins – liekeissä. Hänen kaksoissisarensa Megan Prescott esittää sarjassa Katieta.
Ura
Prescott tunnetaan parhaiten roolistaan Skins – liekeissä -sarjassa, jossa hän näytteli hiljaista teinityttöä, Emily Fitchiä. Hänen kaksoissisarensa Megan Prescott näyttelee samassa sarjassa Prescottin roolihahmon, Emilyn, identtistä kaksoissisarta, Katie Fitchiä. Sarjan kolmannen tuotantokauden kuvaukset aloitettiin vuoden 2008 maaliskuussa. Vuoden 2009 tammikuussa aloitettiin esittämään kolmannen tuotantokauden jaksoja, ja niissä myös Prescott oli näyttelemässä. Prescott on esiintynyt myös BBC:n saippuaoopperassa Doctors.
Yksityiselämä
Prescottin kotikaupunki on Southgatessa, Lontoon kaupungin itärajalla. NME:n haastattelussa hän kertoi lempimusiikkinsa olevan elektroninen musiikki sekä old metal. Hän kertoi myös olevansa The Prodigyn suuri fani. Prescott on paljastanut haastattelussa, että hänellä on 14 lävistystä. Prescott on ollut Mountview Academy of Theathre Arts -nimisessä draamakoulussa Wood Greenissä. Prescott on kaksoissiskoaan kuusi minuuttia vanhempi. Hänet on äänestetty vuoden 2009 maailman 26. seksikkäimmäksi naiseksi AfterEllen Hot 100:ssa.
SpaceX Crew-1
SpaceX Crew-1 (tai USCV-1) on SpaceX:n miehitetty avaruuslento ISS:lle. Laukaisu tapahtui 16. marraskuuta 2020 (UTC). Lento kuuluu NASAn Commercial Crew Program -ohjelmaan ja on ohjelman ensimmäinen operatiivinen lento. Kyseessä on kahden testilennon jälkeen kaikkiaan ohjelman kolmas lento ISS:lle, toinen miehitetty lento ja ensimmäinen 4 hengen lento.
Lisääntynyt kuljetuskapasiteetti mahdollistaa ISS:n miehistön lukumäärän noston seitsemään. Avaruussukkula lentojen loputtua 2011 (STS-135) aseman miehistöä on voitu kuljettaa vain kolmipaikkaisella Sojuzilla.
Lento
Laukaisu tapahtui 00:27 UTC 16. marraskuuta 2020. Resilience telakoitui ISS:n Harmony-moduulissa olevaan IDA-2 -telakkaan 17. päivä 04:01 UTC noin 27,5 tuntia laukaisun jälkeen.
Miehistön on tarkoitus olla asemalla 6 kuukautta ja palata sitten Maahan Resilience-aluksella.
Murtonen (Kouvola)
Murtonen tai joskus myös Suuri-Murtonen on Kymenlaaksossa Kouvolan Valkealassa, Inkerilän pohjoispuolella sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 72 hehtaaria, se on 2,1 kilometriä pitkä ja 850 metriä leveä. Sillä on neljä saarta, joiden yhteispinta-ala on 3,11 hehtaaria. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuudeksi on saatu 1,3 miljoonaa kuutiometriä eli 0,0013 kuutiokilometriä. Sen keskisyvyys on 1,8 metriä ja suurin syvyys on 5,0 metriä. Sen rantaviivan pituus on 8,9 kilometriä.
Al-Luhayya
Al-Luhayya on pieni satamakaupunki Jemenin Punaisenmerenrannikolla. Sen asukasluku oli vuonna 2004 4 869.
Maantiede
Al-Luhayya sijaitsee Jemenin Punaisenmeren rannikolla noin 110 kilometriä Hodeidan kaupungista pohjoiseen. Kaupunki on mereltä työntyvän matalan lahden pohjoisrannalla. Lahti jää mantereen ja merellä koralliriutan väliin. Ympäröivä rannikkotasanko tunnetaan nimellä Tihamah.
Historia
Al-Luhayya on joskus yhdistetty Ptolemaioksen tai Pliniuksen mainitsemiin paikannimiin, mutta niihin liittyvät teoriat eivät ole yleisesti hyväksyttyjä. Portugalilainen merenkävijä Afonso de Albuquerque kirjoitti vuonna 1513 satamasta, jota hän kutsui nimellä Luya. Sen mainittiin kuuluvan Sanaan imaamille. Pari vuotta myöhemmin 1515 alueella hallinneet rasulidit kärsivät tappion Egyptin mamelukeille, jotka valtasivat alueen satamat. Osmanien vallattua Egyptin rannikon varuskunnista tuli uskollisia osmaneille. Sanaan imaamit valtasivat sen takaisin vuonna 1635.
Carsten Niebuhr vieraili al-Luhayyassa joulukuusta 1762 helmikuuhun 1763. Tuolloin paikallinen hallitsija oli Sanaan imaamin asettama afrikkalainen musta emiiri Farhan. Niebuhr oli hänen vieraanaan ja Farhan mainitse, että paikkakunta oli perustettu suurin piirtein 300 vuotta aikaisemmin. Hän mainitsi myös paikan rakentuneen Salei tai Saleh-nimisen muslimipyhimyksen haudan ympärille. Niebuhrin mukaan kaupungilla ei ollut muureja, mutta sen suojana oli 12 tykeillä varustettua tornia. Paikallisia hän kuvaili melko köyhiksi. Paikalliset kalastivat ja kauppiaat hankkivat al-Luhayyan kautta kahvia asiakkaille Turkissa ja Egyptissä.
Eesti Kosmosebüroo
Eesti Kosmosebüroo on Viron valtion avaruustoimisto, joka perustettiin Enterprise Estonia -organisaatioon hallinnoimaan Viron avaruustoimintaa, etenkin Viron toimintaa Euroopan avaruusjärjestössä, International Astronautical Federationissa, EURISY-organisaatiossa sekä EUMETSAT-sääsatelliittiorganisaatiossa.
Al-Luhayya
Historia
Sanaan imaamien vaikutusvalta heikkeni merkittävästi 1700-luvulla. Abu Arishin emiirit valtasivat al-Luhayyan vuoteen 1790 mennessä. Abu Arishin emiirit joutuivat puolestaan vannomaan uskollisuudenvalan nykyisessä Saudi-Arabiassa valtaan nousseille wahhabeille. Wahhabit yrittivät kehittää al-Luhayyasta omaa kauppasatamaansa. 1800-luvun alkupuolella paikalliset hallitsijat loikkasivat kuitenkin Egyptin hallitsija Muhammad Alin puolelle. Muhammad Ali palautti puolestaan alueen Sanaan imaameille kahvina maksettua tribuuttia vastaan. Britit pakottivat Muhammad Alin jättämään Jemenin ja alue päätyi jälleen Abu Arishin emiirille, joka taas asettui osmanien alaisuuteen vuonna 1842. Suezin kanavan avaamisen jälkeen osmanivalta vahvistui ja al-Luhayyasta tuli yksi Hodeidan alueen piirikunnista (kadā). Rannikon kaupungit olivat tukikohtia osmanien sotilaille, joita vaivasivat jatkuvat kapinoinnit alueen heimojen keskuudessa.
Eesti Kosmosebüroo
Viron avaruuspolitiikan määrittelee Viron elinkeino- ja viestintäministeriön avaruusneuvosto. Tarton observatorio vastaa avaruustieteestä ja kaukokartoituksesta. EU:n tutkimuksen puiteohjelman avaruusasiat koordinoi Archimedes-säätiö.
Al-Luhayya
Historia
Italian–Turkin sodan aikana vuonna 1912 Italian laivasto tulitti al-Luhayyaa samalla, kun osmaneja vastaan taistellut idrisi Sayyid Muhammad bin Ali al-Idrisi hallitsi käytännössä koko rannikkoa al-Luhayya mukaan luettuna. Hieman ennen ensimmäistä maailmansotaa osmanit saivat solmittua rauhan, jonka mukaan he ylläpitivät pieniä varuskuntia paikallisissa satamakaupungeissa. Britit liittoutuivat Sayyid Muhammadin kanssa ja hänen joukkonsa yrittivät vallata al-Luhayyaa sodan aikana. Osmanien onnistui torjua heidät tykistöllään. Turkkilaiset lähtivät lopullisesti sodan jälkeen. Satamakaupungit päätyivät imaami Yahya Muhammad Hamid ed-Dinille. Saudi-Arabian vastaisen sodan aikana saudit miehittivät sataman, joka kuitenkin palautettiin Jemenille al-Taifin sopimuksessa vuonna 1934.
Eesti Kosmosebüroo
Vuodesta 2010 lähtien Viron parlamentilla on ollut avaruustutkimuksen tukiryhmä Kosmose valdkonna toetusrühm, jonka puheenjohtaja on Anne Sulling.
Al-Luhayya
Väestö
Al-Luhayyan asukasluku oli vuonna 2004 yhteensä 4 869. Sen asukkaat ovat pääasiassa sunnalaisia muslimeja. Paikalliset harjoittavat kalastusta. Sataman meriliikenteen merkitys on vähentynyt Hodeidan sataman kasvettua.
Kaarlampi (Kouvola, Inkerilä)
Kaarlampi on Kymenlaaksossa Kouvolan Valkealassa, Inkerilässä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 2,2 hehtaaria, se on 250 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 600 metriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Harjunjoen–Lappalanjärven alueella (14.18), jonka Pasinjoen–Hangasjärven valuma-alueeseen (14.184) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 101,2 metriä mpy.
Karl Gustaf Aminoff
Karl Gustaf Aminoff (11. lokakuuta 1874 Heinola – 2. joulukuuta 1918 Helsinki) oli suomalainen kansakoulujen tarkastaja ja suomentaja.
Aminoffin vanhemmat olivat raatimies Karl Ferdinand Aminoff ja Hedvig Helene Zenaide von Otto. Hän pääsi ylioppilaaksi 1892 Hämeenlinnan lyseosta ja opiskeli Helsingin yliopistossa valmistuen filosofian kandidaatiksi 1895 ja maisteriksi 1897. Aminoff suoritti myös jatko-opintoja Saksassa.
Aminoff toimi kansakoulujen tarkastajana Porvoon piirissä 1903–1907 ja Helsingin piirissä 1908–1918.
Fathi Ahmed
Fathi Ahmed (s. Järvenpää) on suomalainen stand up -koomikko ja näyttelijä.
Ura
Fathi Ahmed on koulutukseltaan kokki, mutta hän suuntautui viihdealalle ja sai stand up -tulokkaan tittelin vuonna 2014. Ahmed on somalitaustainen, ja hänen vanhempansa ovat ensimmäisen polven maahanmuuttajia. Hän ammentaa huumoriinsa usein kokemuksistaan toisen polven maahanmuuttajana.
Ahmed tiivistää suhteensa koomikon ammattiin: "Synnynnäisesti voi olla hauska, mutta koomikkona pitää olla hauska monella tavalla."
Arkhelaos (Makedonia)
Arkhelaos oli Makedonian kuningas 413–399 eaa. Arkhelaos oli Perdikkas II:n poika.
Arkhelaoksen hallituskauden alkuvuosi on epävarma. Perdikkaan tiedetään sotineen Amfipolista vastaan vuonna 414 eaa. ja Arkhelaoksen tiedetään piirittäneen Pydnaa vuonna 411/410 eaa. Arkhelaos hallitsi erään lähteen mukaan 14 vuotta. Tämän takia 413 eaa. on todennäköinen vuosi Arkhelaoksen vallan alulle.
Platonin dialogin Gorgias mukaan Arkhelaos oli Perdikkaan ja erään orjattaren poika. Platonin mukaan Arkhelaos murhasi Perdikkaan veljen Alketaan, josta muuten olisi tullut kuningas. Antiikin aikana tarina oli tunnettu, mutta nykyään sen aitoutta epäillään. Jos Arkhelaos oli Perdikkaan vanhin poika, on epäselvää oliko hänellä vai Alketaalla suurempi oikeus kruunuun. Vuodelta 423 eaa.
Arkhelaoksen astuessa valtaan Ateena oli juuri kokenut tappion Sisilian sotaretkellä. Ateena tarvitsi uuden laivaston, ja Makedonia oli ainoa paikka josta sellaisen voisi hankkia. Arkhelaos halusi vahvistaa ja uudelleen organisoida Makedonian valtion ja ateenalaiset olivat valmiita auttamaan häntä tässä. Ateenalaiset auttoivat Arkhelaosta Pydnan piirityksessä. Pydna oli tuolloin itsenäinen kreikkalainen kaupunki keskellä Makedoniaa. Ateenalaisten avulla kaupunki vallattiin, siirrettiin jonkin matkaa sisämaahan ja perustettiin uudelleen makedonialaisena kaupunkina.
Arkhelaos ei sekaantunut enempää peloponnesolaissotaan. Hän joutui kuitenkin sotimaan Makedonian länsipuolella olleita heimoja vastaan.
Arkhelaoksen aikana Pella syrjäytti Aigain pääkaupunkina. Aigai pysyi kuitenkin vielä tärkeänä kaupunkina. Arkhelaos kannusti myös kreikkalaista kulttuuria, ja näytelmäkirjailija Euripides muutti Pellaan. Euripides kirjoitti muun muassa näytelmän Arkhelaos, joka kertoi nuoresta Herakleen jälkeläisestä, joka perusti Aigain Apollonin käskystä.
Arkhelaos kuoli vuonna 399 eaa. Diodoroksen mukaan Arkhelaoksen rakastaja Krateros tappoi hänet vahingossa metsästysretken aikana. Aristoteleen mukaan Krateros oli mukana salajuonessa, jonka tarkoitus oli tappaa kuningas. Aristoteles on ajallisesti lähempänä tapahtumaa, joten hänen versionsa on luultavasti oikea. Arkhelaosta seurasi kuninkaan hänen poikansa Orestes.
Amerikantuulihaukka
Koko ja ulkonäkö
Linnun pituus on 19–21 cm, siipien kärkiväli 50–60 cm ja paino keskimäärin 109 g (koiras) ja 119 g (naaras). Naaras on noin 5 % suurempi kuin koiras. Amerikantuulihaukka on neljänneksen pienempi kuin tuulihaukka, jota se väritykseltään muistuttaa. Sukupuolten värityksessä on selkeä ero koiraan ollessa värikkäämpi.
Esiintyminen
Amerikantuulihaukan esiintymisalue kattaa koko Amerikan Alaskan ja Kanadan pohjoiselta puurajalta aina Tulimaahan saakka. Osassa Keski-Amerikkaa se esiintyy vain talvisin ja se puuttuu lähes kokonaan Amazonin valuma-alueelta ja monin paikoin Chilestä. Siitä tunnetaan noin 14 alalajia. Lajin elinympäristön ala on noin 25 miljoonaa neliökilometriä. Sitä tavataan satunnaisesti Länsi-Euroopassa.
C. Meyer Zulick
thumb|Muotokuva C. Meyer Zulickista vuodelta 1888. Conrad Meyer Zulick (3. kesäkuuta 1839 Easton, Pennsylvania – 2. maaliskuuta 1926 Asbury Park, New Jersey) oli yhdysvaltalainen juristi ja Yhdysvaltain demokraattipuolueen poliitikko, joka toimi Arizonan territorion seitsemäntenä kuvernöörinä vuosina 1885 –1889.
Amerikantuulihaukka
Elinympäristö
Laji elää kaikkialla missä vain on tarjolla avomaata saalistukseen ja puita tai pylväitä tähystykseen. Se on runsastunut suuresti viimeisten 200 vuoden aikana viljelymaan pinta-alan kasvaessa. Laajoja avohakkuualueita, kuten esimerkiksi Amazonin varrella, se kuitenkin karttaa. Esiintyy myös kaupungeissa.
C. Meyer Zulick
Taustaa
Virkakautensa jälkeen Zulick muutti maatilalle lähellä Phoenixia. Hän kasvatti viikunoita, viinirypäleitä ja appelsiineja. Hän kuoli New Jerseyn Asbury Parkissa vuonna 1926, ja hänet ollaan haudattu Eastonin hautausmaalle.
Unkari
Unkarin rajanaapureita ovat Romania, Slovenia, Slovakia, Kroatia, Serbia, Ukraina ja Itävalta. Virallinen kieli on unkari, jonka lisäksi maassa puhutaan useita muitakin kieliä, kuten romanikieltä, saksaa, slovakkia ja kroatiaa. Yksittäiset kielivähemmistöt ovat kuitenkin melko pieniä, ja unkarilaisten tärkeimmät kansainväliset käyttökielet ovat nykyään englanti ja saksa.
Amerikantuulihaukka
Ravinto
Amerikantuulihaukat saalistavat kesäaikaan aamuisin ja iltaisin isokokoisia hyönteisiä, enimmäkseen heinäsirkkoja. Talviaikaan ne voivat saalistaa pitkin päivää, ja niiden dieetti on silloin monipuolisempi, käsittäen pikkujyrsijöitä, pikkulintuja ja kahlaajien poikasia, liskoja, sammakoita ja skorpioneja. Laji syö myös rapuja, nisäkkäitä ja lepakkoja.
Unkari
Unkari liittyi Euroopan unioniin 1. toukokuuta 2004.
Sijainti ja fyysinen maantiede
thumb|left|Unkarin topografinen kartta. Unkari on sisämaavaltio, jonka pinta-ala on 93 028 neliökilometriä. Maan rajojen pituus on yhteensä 2 158 km. Sen naapurimaat ovat lännessä Slovenia ja Itävalta, pohjoisessa Slovakia, koillisessa Ukraina, kaakossa Romania sekä etelässä Serbia ja Kroatia.
thumb|left|Transdanubia Unkari voidaan jakaa kolmeen topografisesti poikkeavaan osaan. Tonavan itäpuolella on laaja Iso Unkarin alanko eli Alföld ja länsipuolella kukkulainen Transdanubia, johon kuuluu lisäksi Pieni Unkarin alanko, Kisalföld. Kolmannen topografisen alueen muodostavat pohjoisen vuoristot, joihin kuuluvat maan korkeimmat vuoret. Suurin osa Unkarista on alankoa, ja Alföld ja Kisalföld peittävät maan pinta-alasta noin kaksi kolmasosaa.
Unkarin pisin joki on Tonavan sivujoki Tisza, jonka altaaseen myös Iso Unkarin alanko on muodostunut. Tonava on maan toiseksi pisin joki, ja seuraavaksi pisimmät joet ovat Rába ja Dráva. Unkarin alueella Tonava tekee mutkan, ja joki jatkaa virtaustaan etelään. Pääosa Unkarin järvistä on melko pieniä, mutta Balaton on koko Keski-Euroopan suurin järvi. Unkarin toiseksi suurin järvi on Itävallan rajalla sijaitseva Neusiedlerjärvi.
Ilmasto
Unkarissa on verrattain kuiva mannerilmasto, jolle ovat tyypillisiä lämpimät kesät ja suhteellisen kylmät talvet. Budapestissä tammikuun keskimääräinen alin lämpötila on −4 °C, heinäkuun keskimääräinen ylin 26,5 °C. Keskimääräinen vuoden sademäärä on 650 mm. Auringonpaistetta saadaan vuodessa 1 900–2 500 tuntia, lukema on Euroopan korkeimpia. Suurimmat sademäärät ajoittuvat alkukesään ja tulevat usein rajujen ukkoskuurojen muodossa. Talvella maassa on lumipeite tyypillisesti 30–40 päivän ajan.
Luonto
Ihminen on monin paikoin muuttanut Unkarin alkuperäistä kasvillisuutta, ja noin puolet maan pinta-alasta on viljelykäytössä. Muualla maassa on niittyjä, laidunalueita ja metsiä. Mikään osa valtiosta ei ole tarpeeksi korkealla, jotta siellä pärjäisi kunnolliset havumetsät. Vuoristojen kliimaksivaiheen päälajeja ovat pyökit, ja alankoalueilla kliimaksiyhteisöt kasvavat joko tammimetsiä tai pensaikkoisia ruohomaita.
Unkarissa ei ole kovinkaan monipuolista isojen nisäkkäiden kantaa. Saksanhirvi, metsäkauris ja villisika ovat yleisiä ja rusakkoja on erityisesti itäosien tasangoilla.
Unkarin lintulajisto on runsas, sillä maa sijaitsee eräänlaisella lintujen risteyspaikalla. Alueella tavataan sekä läntisiä että itäisiä lajeja sekä lämpimän Välimeren alueen ja pohjoisen viileämmän alueen lajeja. Aikaisemmin yleisiä kahlaajia ja kosteikkolintuja tavataan nykysin lähinnä suojelualueilla.
Unkarin joissa ja järvissä on rikas kalakanta. Tyypillisiä kaloja ovat mm. lahna, toutain, siika, ahven, särki, kivennuoliainen, jokibarbi, karppi, monni ja hauki.
Unkarissa on kymmenen kansallispuistoa, 35 maisemansuojelualuetta ja 145 luonnonsuojelualuetta. Kansallispuistojen pinta-ala on yhteensä 175 000 hehtaaria. Suurin, vanhin ja tunnetuin niistä on Hortobágyn kansallispuisto, joka kuuluu Unescon maailmanperintöluetteloon. Se on myös Euroopan suurin pustaheinikon suojelualue.
Kansainvaellukset ja unkarilaisten maahantulo
Antiikin aikana nykyisen Unkarin tienoilla oli kaksi Rooman provinssia, Pannonia ja Daakia. Rooma menetti Pannonian 300-luvun lopulla, minkä jälkeen sen valtasivat ensin germaaniheimot, sitten slaavit. Kaarle Suuren johtamat frankit ottivat vuoden 800 tienoilla haltuunsa alueen länsiosan. Etelä- ja itäosat olivat löyhästi Bysantin ja Bulgarian vallassa.
Unkarilaiset elivät 800-luvulla vielä nykyisen Ukrainan lounaisosissa. Kun petsenegit hyökkäsivät unkarilaisten kimppuun, nämä ylittivät Karpaatit päällikköjensä Árpádin ja Kurszánin johdolla, todennäköisesti keväällä 895. He ottivat valtaansa ensin Ison Unkarin alangon ja sitten myös Transdanubian. Unkarilaiset kärsivät kuitenkin ratkaisevan tappion Saksan kuninkaalle Otto I:lle vuonna 955. Vuonna 974 ruhtinas Géza kääntyi kristinuskoon, ja hänen poikansa Vajk kastettiin Tapaniksi.
Unkarin valtion synty
Paavi Sylvester III kruunasi Tapani I:n Unkarin kuninkaaksi joulupäivänä vuonna 1000 tai uutenavuotena 1001. Unkari liitettiin tasaveroisena kuningaskuntana Länsi-Euroopan yhteyteen, ja se säilyi riippumattomana Saksan keisarista. Tapani hävitti lopullisesti vanhan heimo- ja klaanijärjestelmän ja loi pohjan sekä kirkolliselle että maalliselle hallinnolle. Tapanin pitkä hallituskausi oli suhteellisen rauhallista aikaa, mutta hänen kuolemaansa vuonna 1038 seurasivat monivuotiset levottomuudet. Valtataistelut aiheuttivat Unkarille paljon harmia. Vallantavoittelijat hankkivat usein apua ulkomailta ja joutuivat tekemään poliittisia myönnytyksiä, jolloin sekä Saksalais-roomalainen keisarikunta että Bysantin valtakunta yrittivät saada Unkarin vaikutuspiiriinsä. Vasta Ladislaus I (hallitsi 1077–1095) ja Kálmán (1095–1116) onnistuivat vakiinnuttamaan olot.
Mongolit hyökkäsivät Unkariin keväällä 1241 ja löivät kuningas Béla IV:n joukot hajalle Muhin taistelussa. Kun mongolit vetäytyivät vuoden kuluttua, laajat alueet oli hävitetty ja jopa puolet, varovaistenkin arvioiden mukaan 15–20 prosenttia, väestöstä saanut surmansa. Béla järjesti armeijan uudelleen, rakennutti ketjun uusia linnoituksia ja kutsui uudisasukkaita autioituneille alueille. Häntä onkin kutsuttu Unkarin toiseksi perustajaksi.
Unkarin kuningaskunta keskiajalla
Kun Andreas III kuoli 1301, Árpádien suvun miespuolinen linja sammui. Kuninkaiden ja suuraatelin välinen taistelu oli johtanut siihen, että laajat osat maata olivat paikallisten mahtisukujen hallussa ja kuninkaalla oli määräysvalta vain maan keskiosassa. Anjou-suvun Napolin haaraan kuulunut Kaarle Robert oli 13-vuotias, kun hänet valittiin paavi Bonifatius VIII:n tuella kuninkaaksi. Hänen valtansa oli aluksi kiistanalainen, mutta hän kykeni kukistamaan kapinalliset mahtimiehet ja lopettamaan sekasorron. Kaarlen poika Ludvig (hallitsi 1342–1382) alisti sekä Moldovan, Valakian että Serbian vasalleikseen ja valtasi Dalmatian rannikon. Vuonna 1370 Ludvig peri Puolan kruunun enoltaan Kasimirilta. Unkarissa Ludvigin aikaa onkin pidetty sen historian loistavimpana. Kaarle ja Ludvig saivat paljon tuloja Transilvanian ja Pohjois-Unkarin kultakaivoksista, ja he saattoivat ylläpitää loistavaa hovia Visegrádiin rakennetussa palatsissa.
Ludvigin jälkeen hallitsijaksi nousi hänen vasta 11-vuotias tyttärensä Maria, mutta hänen asemansa ei ollut vahva ja maa ajautui sisällissotaan. Lopulta Marian puoliso Sigismund Luxemburgilainen kruunattiin kuninkaaksi 1387. Samalla turkkilaisten uhka etelässä kasvoi, kun Serbia ja Bulgaria alistuivat Turkin vasalleiksi. Sigismund hyökkäsi heitä vastaan Euroopan eri maista kootun sotajoukon avulla, mutta kärsi tappion Nikopolissa 1396. Sigismund valittiin Böömin kuninkaaksi ja lopulta Saksalais-roomalaisen valtakunnan keisariksi 1433. Hän vietti paljon aikaa ulkomailla, mikä vahvisti valtiopäivien ja palatiinin asemaa ja herätti tyytymättömyyttä kansassa. Hän pyrki yhdistämään koko läntisen kristikunnan ja kaavaili Itävallan, Böömin ja Unkarin liittoa nimittämällä seuraajakseen Itävallan arkkiherttuan Albrektin. Nämä suunnitelmat kariutuivat, kun Sigismundin kuolemaa 1437 seurasi vuosikymmenien sekasorto.
Valtiopäivät valitsi kuninkaaksi Puolan kuninkaan Vladislavin, ja perinnöllinen kuningas Ladislaus joutui maanpakoon. Samalla Transilvanian ruhtinas János Hunyadi kävi voitokkaasti sotaa turkkilaisia vastaan, niin että hänestä tuli turkkilaisvastaisen taistelun keulakuva ja myöhemmin legendaarinen sankarihahmo. Vladislavin kuoltua Hunyadi toimi valtionhoitajana ja sitten armeijan ylipäällikkönä. Hän kehitti Unkarin sotavoimia ja saavutti 1456 suuren voiton turkkilaisista Nandorfehérvárin (Belgradin) piirityksessä, mutta kuoli pian taistelun jälkeen ruttoon. Kahden vuoden kuluttua hänen pojastaan tuli Unkarin kuningas Matias Corvinus.
Matiaksen hallitusaikana (1458–1490) Unkarin ulkoinen mahti oli suurimmillaan. Matias rakennutti maan etelärajalle vahvan linnoitusketjun, ja lännessä Ala-Itävalta, Steiermark, Määri ja Sleesia joutuivat Unkarin haltuun. Lisäksi Matias oli valistunut renessanssihallitsija, ja hän aikanaan Buda oli koko Euroopassa tunnettu taiteen ja oppineisuuden keskus. Häntä on pidetty oikeudenmukaisena, suurena ja rakastettuna kuninkaana.
Unkarin kuningaskunnan hajoaminen
Matiaksen seuraajan Vladislaus II:n aikana kuninkaan asema heikkeni. Habsburgien valta kasvoi Itävallassa, ja Unkarin sisäiset ristiriidat kärjistyivät, kun kuningas liittoutui Habsburgien kanssa. ”Kansallinen” ja ”hovipuolue” taistelivat vallasta, ja talonpoikien asema heikkeni. Vuonna 1514 talonpojat nousivat kapinaan György Dózsan johdolla. Aluksi kapina oli menestyksekäs, mutta lopulta kapinalliset lyötiin Transilvanian ruhtinaan János Szapolyain avulla. Kapinan jälkeen valtiopäivät hyväksyivät lain, joka teki talonpojista käytännössä maaorjia.
Vuonna 1526 unkarilaiset kärsivät Mohácsin taistelussa ratkaisevan tappion turkkilaisille, joita johti sulttaani Suleiman Suuri. Unkarilaisten armeija käytännössä tuhoutui, ja huomattava osa aatelisista ja ylemmästä papistosta kaatui. Nuori kuningas Ludvig II yritti paeta mutta hukkui. Turkkilaiset tuhosivat Pestin ja Budan kaupungit, miehittivät etelärajan linnoitukset ja ottivat arviolta 150 000 vankia. Unkarilaiset eivät enää pystyneet yhtenäiseen vastarintaan. Valtiopäivät valitsi kuninkaaksi János Szapolyain, kun taas osa aatelisista kannatti Habsburgien arkkiherttua Ferdinandia. Turkkilaiset osallistuivat valtataisteluun ja tukivat Szapolyaita. Seurauksena oli valtakunnan jakaantuminen kolmeen osaan. Turkkilaiset pitivät hallussaan Unkarin etelä- ja keskiosia, jota Szapolyai nimellisesti hallitsi, ja maan länsi- ja pohjoisosat olivat Ferdinandin vallassa. Idässä Transilvania pysyi itsenäisenä ruhtinaskuntana Turkin suojeluksessa. Unkarin kolmijako vahvistettiin Adrianopolin rauhassa 1568.
Kun saksalaisten vaikutus voimistui Habsburgien hallitsemassa Unkarin osassa, Transilvanian merkitys unkarilaisuuden puolustajana kasvoi. Vuonna 1613 Transilvaniaan ruhtinaaksi valittiin Gábor Bethlen, jonka aikaa on pidetty Transilvanian ”kultaisena kautena”. Transilvania oli protestanttista aluetta, ja Bethlen itse oli kalvinilainen mutta uskonnollisesti suvaitsevainen. Sen sijaan Habsburgien alueella vastauskonpuhdistus ja protestanttien vaino synnyttivät tyytymättömyyttä. Kun kiihkokatolinen Ferdinand II tuli keisariksi vuonna 1619, Transilvanian armeija marssi Habsburgien alueelle ja sai haltuunsa lähes koko Unkarin kuningaskunnan alueen. Valtiopäivät valitsi Bethlenin Unkarin kuninkaaksi, mutta hän joutui lopulta taipumaan rauhaan ja luopumaan kruunusta vuonna 1622.