cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sveitsin jääkiekkomaajoukkue
Maailmanmestaruuskilpailuissa
Sveitsi oli kansainvälisessä jääkiekkoilussa 1950-luvulle asti erittäin huomattava maa, mutta sen taso tippui, kunnes 1980-luvun puolivälin jälkeen sen taso alkoi jälleen kohota. Esimerkiksi vuonna 1935 Sveitsi saavutti maailmanmestaruuskilpailuista hopeaa, kun se hävisi tiukan loppuottelun Kanadaa vastaan maalein 2–4.
Vuoden 1953 maailmanmestaruuskilpailujen jälkeen Sveitsi ei ennen vuotta 2013 voittanut arvokisamitalia 59 vuoteen. Lähimpänä mitalia se oli vuosien 1992 ja 1998 maailmanmestaruuskilpailuissa, joissa se sijoittui neljänneksi.
Vuoden 2018 maailmanmestaruuskisoissa Sveitsi selvisi loppuotteluun Ruotsia vastaan kukistaen puolivälierässä Suomen lukemin 3–2 ja välierässä Kanadan myös lukemin 3–2. Loppuottelussa Sveitsi hävisi Ruotsille voittolaukauskilpailussa maalein 3–2.
Seuraavan vuoden kisoissa Sveitsi pääsi jälleen puolivälieriin, joissa Kanada pystyi tasoittamaan niiden välisen ottelun vain 0,4 sekuntia ennen varsinaisen peliajan päättymistä ja voittamaan Sveitsin lopulta jatkoajalla.
Vuoden 2022 kisoissa Sveitsi voitti A-alkulohkonsa voittamalla kaikki ottelunsa alkulohkossa niin, että vain yksi voitto tuli varsinaisen peliajan jälkeen. Tämän myötä Sveitsi oli pudotuspelisijoittelussa parhaimmin lohkopelinsä pelannut joukkue. Lohkovoittajavertailussa Sveitsi sijoittui jopa vastakkaisen B-lohkon voittajaa, isäntämaa Suomea paremmin kerättyään alkulohkosta yhden pisteen enemmän. Puolivälierissä vastakkaisessa B-lohkossa neljänneksi jäänyt Yhdysvallat voitti kuitenkin Sveitsin 3–0, mikä tarkoitti Sveitsin kisojen päättymistä siihen ja Sveitsin sijoittumista viidenneksi.
Maailmanmestaruuskilpailujen isäntänä
Maailmanmestaruuskisat on pelattu Sveitsissä vuosina 1935, 1939, 1953, 1961, 1971, 1990, 1998 ja 2009. Seuraavan kerran Sveitsin oli määrä isännöidä kisoja vuonna 2020, mutta kilpailut peruttiin koronapandemian takia.
Olympialaisissa
Vuoden 2006 talviolympialaisissa Sveitsi voitti Tšekin maalein 3–2 ja kaksi päivää myöhemmin Kanadan maalein 2–0.
Vuonna 2012 Sveitsi oli IIHF:n rankingissa 9. sijalla, minkä ansiosta se selviytyi viimeisenä joukkueena suoraan vuoden 2014 olympiaturnaukseen.
Maailmanmestaruuskilpailuissa
*Vuodet, jolloin Sveitsi on ollut kisaisäntä, on lihavoitu.
Laura Kolbe
Laura Kristina Kolbe (s. 9. syyskuuta 1957 Bogotá, Kolumbia) on suomalainen historiantutkija, Helsingin yliopiston Euroopan historian professori ja keskustan kaupunginvaltuutettu Helsingissä.
Ura
Kolbe valmistui filosofian maisteriksi yleisestä historiasta vuonna 1982 ja väitteli filosofian tohtoriksi vuonna 1989 Suomen ja Pohjoismaiden historiasta. Hänen väitöksensä aihe oli Kulosaaren huvilakaupungin historia. Kolbe on työskennellyt useiden historiikkihankkeiden parissa. Vuosina 1983–1988 hän oli Kulosaaren Kotiseutusäätiön tutkija, vuosina 1989–1995 ja 1996–2002 Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan historiantutkija ja vuonna 2002 Helsingin kaupungin historiantutkija. Hän on julkaissut kaksi osaa HYY:n historiaa. Vuosina 1996–2001 hän toimi Helsingin kaupungin historiatoimikunnassa ja kirjoitti kunnallispoliittisen osuuden Helsingin historia vuodesta 1945 -kirjasarjaan.
Kolben keskeisimmät tutkimusalueet ovat yliopiston ja ylioppilaiden sodanjälkeinen historia sekä kaupunkihistoria, mutta opettajana ja tutkijana hän on liikkunut sekä ajallisesti että temaattisesti laajalla alueella. Kolben erityisalaa on Helsingin poliittisen päätöksenteon historian tutkiminen, ja hän on julkaissut tutkielmia myös Alankomaiden historiasta ja Ruotsin 1600-luvun kulttuurihistoriasta.
Politiikka
Vuoden 2004 kunnallisvaaleissa Kolbe valittiin keskustan listalta Helsingin kaupunginvaltuustoon 1 218 äänellä. Hän on ollut vuodesta 2005 myös Helsingin kaupunkisuunnittelulautakunnan jäsen.
Kolbe valittiin uudelle kaudelle vuoden 2008 kunnallisvaaleissa 819 äänellä, vuoden 2012 vaaleissa 1 562 äänellä ja 2017 vaaleissa 1 993 äänellä. Eduskuntavaaleissa Kolbe on ollut ehdolla vuosina 2011 (706 ääntä) ja 2015 (1 563 ääntä).
Vuoden 2012 presidentinvaalissa Kolbe asettui toisella kierroksella Pekka Haaviston kannattajaksi.
Neuvostoliiton naisten lentopallomaajoukkue
Neuvostoliiton naisten lentopallomaajoukkue edusti Neuvostoliittoa naisten arvokilpailuissa ja kansainvälisissä lentopallokilpailuissa maan hajoamiseen saakka. Se voitti neljä olympiakultaa, viisi maailmanmestaruutta ja 13 Euroopan-mestaruutta.
Miina Maasola
Miina Maija Emilia Maasola (6. heinäkuuta 1978 Nastola – 8. helmikuuta 2014 Tampere) oli suomalainen näyttelijä. Hän oli tamperelainen freelancer, joka oli vuodet 2003–2006 kiinnitettynä Vaasan kaupunginteatteriin. Maasola oli tamperelaisen Teatteri Siperian perustajajäsen.
Elämä ja ura
Maasola valmistui teatteritaiteen kandidaatiksi (BA Theatre Studies) Lancasterin yliopistosta Englannissa ja vuonna 2003 teatteritaiteen maisteriksi Teatterikorkeakoulusta.
Maasola näytteli naispääosaa televisiosarjoissa Tukka auki ja Vastaparit. Hän näytteli myös elokuvissa Levottomat 3, Käsky, Rakkauden rasvaprosentti (naispääosa) ja Vuonna 85.
Maasolan puoliso oli näyttelijä-ohjaaja Antti Mikkola, ja hänellä oli kaksi lasta. Näyttelijä Juho Markkanen on Maasolan pikkuserkku.
Miina Maasola joutui vakavaan liikenneonnettomuuteen 27. marraskuuta 2013. Hän vaipui koomaan ja kuoli onnettomuudessa saamiinsa vammoihin 8. helmikuuta 2014.
Philip Deignan
Philip Deignan (s. 7. syyskuuta 1983 Letterkenny, Irlanti) on irlantilainen maantiepyöräilijä. Hän aloitti ammattilaisuransa AG2R Prévoyance -tallissa 2005, edusti Cervélo TestTeamia 2009–2010, Team RadioShackiä 2011, UnitedHealthcare Pro Cycling Teamia 2012–2013 ja Team Skyta viimeisinä ammattilaisvuosinaan 2014−2018.
Deignan voitti Tour du Doubs -kilpailun vuonna 2005. Hän edusti Irlantia Pekingin olympialaisissa 2008. Espanjan ympäriajossa 2009 hän voitti 18. etapin kukistettuaan loppukirissä irtiottokumppaninsa Roman Kreuzigerin. Kokonaiskilpailussa hän sijoittui yhdeksänneksi. Vuonna 2012 hän voitti Tour of the Gila -etappikilpailun. Hän on ajanut myös Italian ympäriajon useamman kerran maaliin, 2014 hän oli 18. etapilla kolmas.
Francisco Ribeiro
Francisco Ribeiro (15. maaliskuuta 1965 – 14. syyskuuta 2010 ) oli portugalilainen sellisti, joka soitti fado-yhtye Madredeuksessa. Hän on myös säveltänyt ja sanoittanut yhtyeen kappaleita.
Ribeiro opiskeli sellonsoittoa Lissabonin konservatoriossa. Hän oli kitaristi Pedro Ayres Magalhãesille ennestään tuttu ja liittyi hänen pyynnöstään Madredeukseen syyskuussa 1986, mutta lähti yhtyeestä vuonna 1997. Ribeiro soitti Wim Wendersin vuonna 1994 ensi-iltansa saaneen Lisbon Story -elokuvan soundtrackillä.
Ribeiro oli mukana viidellä Madredeuksen levyllä: Os dias de Madredeus (1987), Existir (1990), Lisboa (1992), O Espírito da Paz (1994) ja Ainda (1995).
Ribeiro kuoli maksasyöpään syyskuussa 2010, 45-vuotiaana.
Kössi
Kössi voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Mulugeta Wendimu
Mulugeta Wendimu (s. 28. helmikuuta 1985) on etiopialainen keskimatkojen juoksija.
Wendimu aloitti kansainvälisen kilpauransa vuonna 2004, jolloin hän juoksi Brysselin maastojuoksun MM-kisoissa nuorten sarjassa viidenneksi ja oli samalla voittamassa joukkuekilpailun hopeaa Etiopian joukkueessa. Ateenan olympialaisissa hän sijoittui 1 500 metrin juoksussa kymmenenneksi ajalla 3.38,33 ja IAAF:n yleisurheilufinaalissa 3 000 metrin juoksussa kolmanneksi ajalla 7.39,60. Helsingin MM-kisoissa 2005 hän karsiutui 1 500 metrin alkuerissä.
Lom (Parainen)
Lom (myös Lohm) on Turun saaristossa Korppoon ja Nauvon erottavan Storströmmenin salmen länsipuolella sijaitseva saari. Se kuului aikaisemmin Korppoon kuntaan, mutta on nykyään kuntaliitoksen myötä osa Paraisten kaupunkia. Vuonna 2011 saarella oli kaksi vakituista asukasta.
Historia
Saari tunnetaan erityisesti Lohmin luotsiasemasta, joka vuoteen 1990 saakka toimi viereisessä Killingholmin saaressa. Useita luotsiperheiden asuinrakennuksia sijaitsi myös Lomin saaressa. 1900-luvun alussa saaressa sijaitsi myös lennätinasema sekä venäläinen varuskunta, jossa ensimmäisen maailmansodan aikana oli 300 sotilasta.
Vuoden 1918 sisällissodan aikana käydyn Nauvon taistelun yhteydessä saksalaiset ja suomalaiset valkoiset yrittivät vallata saaren, mutta Korppoon taistelun jälkeen saarelle vetäytyneet punaiset onnistuivat torjumaan hyökkäyksen. Sodan jälkeen lennätinasema oli vankeinhoitohallituksen hallussa vuosina 1918–1928, jolloin sinne oli sijoitettuna muun muassa punavankeja. Vanhassa kasarmirakennuksessa toimi myöhemmin Turun yliopiston biologinen tutkimusasema vuosina 1958–1964, jonka jälkeen se siirrettiin Seilin saareen.
Lohmin luotsiasema
Lohmin luotsiasema sijaitsi viereisessä Killingholmin saaressa, jonka erottaa Lomista vajaan sadan metrin levyinen salmi. Korkealla kalliolla sijaitseva luotsiaseman rakennus on peräisin vuodelta 1895.
Turun ja Utön välisen vilkkaan laivaväylän varrella sijainnut asema oli aikoinaan Suomen suurimpia luotsiasemia. Saaressa oli luotsipaikka jo 1600-luvulla ja varsinainen luotsiasema perustettiin viimeistään 1730-luvulla, kun Ruotsin valtakunnan luotsilaitos oli edellisellä vuosikymmenellä aloittanut toimintansa myös Suomessa. Lohmin luotsiasema lakkautettiin vuonna 1990, jolloin sen henkilökunta siirrettiin Turun ja Utön luotsiasemille.
Jatkosodan aikana 19. marraskuuta 1942 Lohmin luotsiaseman edustalla upposi miinaan ajanut saksalainen rahtilaiva S/S Hindenburg.
Riikka
Riikka on suomalainen naisen etunimi. Se on todennäköisesti lyhentymä Fredrik-nimen sisarnimestä Fredrika ja muista -riika -loppuisista nimistä, joita ovat esimerkiksi Henriikka ja Ulrika. Riikan nimipäivä on suomenkielisessä kalenterissa vanhana Fredrikin päivänä 18. heinäkuuta, ja se aloittaa naistenviikon. Vuoden 2019 loppuun mennessä Suomessa on ollut 13 905 Riikka-nimistä naista, joista suurin osa on 1900-luvun loppupuolella syntyneitä.
German Pellets
thumb|250px|German Pelletsin logo. German Pellets GmBH on Wismarissa 2005 perustettu saksalainen yhtymä, joka on Euroopan suurin polttopuupellettien valmistaja. Sillä on tehtaat Wismarissa, Herbrechtingenissä ja Ettenheimssa. Neljäs tuotantolaitos valmistuu Suomeen Hollolan Kukonkoivuun. Wismarin tehtaan tuotanto on 256 000 tonnia, Hertbrehctingenin 256 000 tonnia ja marraskuussa 2006 käynnistyneen Ettenheimin 128 000 tonnia. Hollolan tehtaan kapasiteetiksi muodostuu 160 000 tonnia.
Tuotantolaitoksen valmistuminen lykkääntyy noin vuodella ympäristölupahakemuksen tarkentamisen vuoksi.
Normipelletit
Pellettien vakiomitat ovat 6 mm paksuus, 20 mm–50 mm pituus, tiheys 1 120 kg/m3, energiasisältö poltettaessa 5 kWh/kg, jäännöskosteus alle 10 % massasta.
Desmond Nethersole-Thompson
Desmond Nethersole-Thompson (1908-1989) oli englantilainen opettaja, lintutieteilijä ja kirjailija.
Nethersole-Thompson opetti historiaa ja klassisia kieliä ja kirjallisuutta Etelä-Englannissa. Hän keräsi linnunmunia pikkupojasta alkaen mutta Francis Jourdainin kehotuksesta suuntasi mielenkiintonsa lintujen pesimäbiologian tutkimiseen. Nethersole-Thompsonilla ei ollut biologin koulutusta, kun hän vuonna 1932 matkusti tyttöystävänsä, sittemmin vaimonsa, Carrien kanssa Skotlantiin Strathspeyhin, mnine hän palasi myöhempinäkin vuosina. Vuonna 1934 hän myi munakokoelmansa ja muutti pysyvästi Strathspeyhin. Hän perehtyi ylämaiden linnustoon ja julkaisi ensimmäisen teoksensa valkoviklosta vuonna 1951. Hän kirjoitti lajimonografiat vielä pulmusesta, isokäpylinnusta, keräkurmitsasta, meriharakasta ja yhdessä toisen vaimonsa Maimie Nethersole-Thompsonin kanssa toisen teoksen valkoviklosta.
Veli-Matti Savinainen
Junioriura, Mestis ja siirtyminen tryoutin kautta Ässiin
Savinainen aloitti jääkiekon kolmivuotiaana Espoon Kiekkoseurassa. Hän siirtyi kaudeksi 2001–2002 Espoo Bluesin C-nuoriin. Kauden 2002–2003 Savinainen oli kokonaan pelaamatta, kun häntä ei omien sanojensa mukaan kiinnostanut jääkiekko. Savinainen kertoi C Moren haastattelussa tammikuussa 2023 tehneensä talonmiehen töitä Helsingissä ja teini-iän muiden kiinnostuskohteiden vieneen häntä mennessään. Savinaisen mukaan hänen isänsä kuitenkin kehotti häntä yrittämään vielä jääkiekkoilua. Savinaisen perheen muutettua Karkkilaan hän siirtyi kaudeksi 2003–2004 Forssan Palloseuraan. Kaudeksi 2005–2006 hänet nostettiin FPS:n Mestis-joukkueeseen, jossa tulokaskausi toi 35 runkosarjaottelussa tehot 3+3=6. Savinainen kuului joukkueen positiivimpiin yllättäjiin ja paikkasi kauden aikana myös FPS:n ykkösketjun poissaoloja. Hänen kevätkautensa jäi kuitenkin rikkonaiseksi varusmiespalveluksen takia. Toukokuussa 2006 Savinainen teki seuran kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen.
Kaudella 2006–2007 Savinainen teki läpimurtonsa Mestiksessä; hän voitti FPS:n sisäisen piste -ja syöttöpörssin tehoilla 14+19=33. Joukkue putosi kauden päätteeksi Suomi-sarjaan ja Savinainen oli jo lopettamassa uraansa, mutta FPS:n päävalmentajana toiminut Karri Kivi houkutteli hänet kuitenkin tryoutille Porin Ässiin toukokuussa 2007. Savinainen sai lokakuussa loppukauden 2007–2008 kattavan sopimuksen joukkueeseen. Hän teki liigadebyyttinsä Ässien kauden toisessa ottelussa 15. syyskuuta 2007 vieraissa Tampereen Ilvestä vastaan. Savinaisen liigauran avausmaali syntyi 6. lokakuuta 2007 Kalevan Palloa vastaan, jolloin hän teki myös kaksi syöttöpistettä. Savinainen palkittiin ottelun Ilta-Sanomien kolmen tähden tähtipelaajana. Hän teki 14 ensimmäisessä liigaottelussaan tehot 2+4=6, ja kuului syyskaudella Ässien positiivisimpiin yllättäjiin. Kokonaisuutena Savinaisen tulokaskausi SM-liigassa jäi kuitenkin varsin epätasaiseksi. Yhteensä hänen tulokaskautensa toi 48 runkosarjaottelussa tehot 4+7=11. Savinainen pelasi kauden aikana myös kaksi ottelua lainalla Mestis-joukkue KooKoossa lokakuussa 2007.
Murtautuminen SM-liigan huipulle 2008–2013
Savinaisen tehot jäivät kaudella 2009–2010 taas hieman vähemmälle, kun 50 runkosarjaottelussa syntyi vain 13 tehopistettä. Häntä haittasi myös käsivamma syyskaudella 2009. Saman vuoden joulukuussa Savinainen jatkoi sopimustaan kahdella vuodella. Hänen tehottomuutensa jatkui vielä alkukaudella 2010–2011, mutta kevätkaudella Savinainen nousi Ässien ykkösketjuun Matti Kuparisen ja Tommi Huhtalan vierelle. 1. maaliskuuta 2011 hän onnistui tekemään kypärätempun vieraissa Turun Palloseuraa vastaan. Savinainen palkittiin ottelun Ilta-Sanomien kolmen tähden tähtipelaajana.
Kaudella 2011–2012 Savinainen vakiinnutti paikkansa Ässien kärkiketjuissa. Hän oli 17 osumallaan joukkueen kolmanneksi paras maalintekijä. Tehopisteitä Savinainen teki runkosarjassa kaikkiaan 31. Marraskuussa 2011 hän jatkoi sopimustaan kevääseen 2014. Kaudella 2012–2013 Savinainen nousi SM-liigan eliittiin. Hänen runkosarjansa jäi vain 46 ottelun mittaiseksi syyskaudella tulleen ylävartalovamman takia. Savinainen oli kuitenkin tehoilla 20+16=36 Ässien paras maalintekijä ja jakoi Stephen Dixonin lähdettyä joukkueen sisäisen pistepörssin voiton Michael Ryanin kanssa. Hän teki SM-liigahistoriaa 22. huhtikuuta 2013 viidennessä finaaliottelussa vieraissa Tapparaa vastaan ratkaistuaan kaikkien aikojen pisimmän finaaliottelun tehtyään Ässien 1–2-voittomaalin kolmannessa jatkoerässä ajassa 108.59. Savinainen palkittiin ottelun Ilta-Sanomien kolmen tähden tähtipelaajana. Hän voitti finaalisarjan päätteeksi Suomenmestaruuden.
KHL-sopimus ja visiitti Ruotsissa 2013–2015
Savinainen ei jatkanut Ässissä enää viimeistä sopimuskauttaan tehtyään kaksivuotisen sopimuksen KHL-seuraa Jugra Hanty-Mansijskin kanssa kesällä 2013. Hän sai mediahuomiota myös houkuteltuaan kaksi varastomiehinä työskentelevää kaveriaan; Jussin ja Juuson Savinaisen seurakseen Hanti-Mansijskiin. Hän lupasi maksaa heille kotitöistä kaksikon kuukausipalkkaa vastaavaa palkkaa. Savinainen teki kaudella 2013–2014 49 runkosarjaottelussa tehot 13+6=19, jotka riittivät Jugran sisäisen maalipörssin voittoon ja sisäisen pistepörssin kolmanteen sijaan. Heinäkuussa 2014 joukkue purki Savinaisen sopimuksen. Elokuussa hän teki kauden 2014–2015 kattavan sopimuksen Ruotsin SHL-liigassa pelaavan Leksands IF:n kanssa. Savinainen ei kuitenkaan viihtynyt Leksandissa, jätti joukkueen marraskuussa 2014 ja siirtyi loppukauden kattaneella sopimuksella KHL-seura Torpedo Nižni Novgorodiin.
Siirtyminen Tapparaan ja maalipörssin voitto 2015–2017
Kaudeksi 2015–2016 Savinainen palasi Suomeen ja siirtyi kaksivuotisella sopimuksella Tapparaan. Joukkueessa pelasi hänelle Ässistä tuttu tutkapari Stephen Dixon. Kummankaan kausi ei edennyt heihin kohdituneiden odotusten mukaisesti, eivätkä he otaneet hyökkäävää roolia kärkiketjuista. Savinaisen kauteen mahtui myös noin kuukauden mittainen poissaolo joulukuussa 2015 tulleen luistimen viiltovamman vuoksi. Hän teki runkosarjassa lopulta 44 ottelussa 22 tehopistettä ja pudotuspeleissä 18 ottelussa neljä tehopistettä. Hän voitti kauden päätteeksi Suomenmestaruuden.
Savinainen nimettiin kaudeksi 2016–2017 Tapparan varakapteeniksi. Hän nosti tasoaan reilusti edellisestä kaudesta ja teki SM-liigan yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 30+26=56. Savinainen voitti koko SM-liigan maalipörssin ja sijoittui pistepörssissä toiseksi edellään vain joukkuetoveri Henrik Haapala. Hänet palkittiin maalipörssivoitostaan kauden päätteeksi Aarne Honkavaara -palkinnolla. Savinainen jakoi pudotuspeleissä Tapparan sisäisen pistepörssin voiton Valtteri Kemiläisen kanssa tehoilla 5+6=11. Hän voitti kauden päätteeksi Suomenmestaruuden. Savinainen äänestettiin SM-liigan tähdistökentälliseen.
Paluu KHL:ään 2017–2022
Kaudeksi 2017–2018 Savinainen palasi vuoden mittaisella sopimuksella KHL-joukkue Jugra Hanty-Mansijskiin. Hänen kautensa osoittautui pettymykseksi sekä henkilökohtaisella että joukkueen tasolla. Savinaisen tehot 9+8=17 riittivät kuitenkin Jugran sisäisen pistepörssin kolmanteen sijaan.
Savinainen siirtyi kaudeksi 2018–2019 vuoden mittaisella sopimuksella KHL:n kiinalaisseura Kunlun Red Stariin. Joukkuetta valmensi hänelle Tapparasta tuttu Jussi Tapola. Kaudeksi 2019–2020 Savinainen siirtyi jatkamaan KHL-uraansa kaksivuotisella sopimuksella Jokereihin. Hän teki KHL:n yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 11+13=24. Puolivälierissä Savinainen oli kolmella osumallaan joukkueen paras maalintekijä Nicklas Jensenin ja Antti Pihlströmin kanssa. Kaudella 2020–2021 hän oli 14 osumallaan Jokereiden kolmanneksi paras maalintekijä. Elokuussa 2021 Savinainen teki seuran kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen.
Jokereiden kauden 2021–2022 keskeyttäminen ja paluu Tapparaan
Helmikuussa 2022 Jokerit purki Savinaisen sopimuksen Jokereiden kauden päätyttyä ennenaikaisesti Venäjän ja Ukrainan sodan vuoksi. Hän palasi loppukauden kattavalla sopimuksella Tapparan SM-liigajoukkueeseen. Savinainen liittyi joukkueeseen Mestarien liigan finaaliotteluun Rögle BK:ta vastaan, joka päättyi kuitenkin Tapparan 2–1-tappioon. SM-liigan pudotuspeleissä hän jakoi kahdeksalla osumallaan koko maalipörssin voiton joukkuetoverinsa Joona Luodon ja TPS:n Mikael Pyyhtiän kanssa. Savinaisen maaleista peräti kolme olivat voittomaaleja, joita hän teki eniten koko liigassa. Viidennessä välieräottelussa 14. huhtikuuta 2022 KooKoota vastaan Savinaisen alivoimalla syntynyt osuma jäi Tapparan 4–1-voittoon päättyneen ottelun voittomaaliksi ja se ratkaisi joukkueelle finaalipaikan. Hän voitti kauden päätteeksi Suomenmestaruuden. Toukokuussa 2022 Savinainen teki Tapparan kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen.
Kaudella 2022–2023 Savinainen oli tehoilla 17+27=44 Tapparan toiseksi paras pistemies Jori Lehterän jälkeen ja hän jakoi joukkueen sisäisen maalipörssin toisen sijan Petteri Puhakan kanssa edellään Niko Ojamäki. Pudotuspeleissä Savinainen jakoi tehoilla 7+7=14 koko SM-liigan pistepörssin toisen sijan joukkuetoverinsa Waltteri Merelän ja Pelicansin Iikka Kangasniemen kanssa edellään joukkuetoveri Jori Lehterä sekä maalipörssin toisen sijan HIFK:n Iiro Pakarisen kanssa edellään vain Merelä. Hänen maaleistaan kolme oli voittomaaleja, joista kaksi syntyi finaalisarjassa Pelicansia vastaan. Viidennessä finaaliottelussa 27. huhtikuuta 2023 Savinainen teki Tapparan 4–4-tasoitusmaalin vain sekunti ennen varsinaisen peliajan päättymistä, kun Tappara haki tasoitusta ilman maalivahtia. Hänen osumansa hyväksyttiin videotarkistuksen päätteeksi. Tappara voitti lopulta Suomenmestaruuden, kun Marcus Davidsson teki 5–4-voittomaalin ensimmäisessä jatkoerässä ajassa 68.57. Esa Pirnes valitsi Savinaisen ottelun Alumnien tähtien kolmostähdeksi. Mestaruus oli hänelle peräti viides peräkkäinen, kun Savinainen pelasi SM-liigassa. Hänet palkittiin pudotuspelien arvokkaimpana pelaajana Jari Kurri -palkinnolla ja äänestettiin SM-liigan tähdistökentälliseen. Mestarien liigan finaaliottelussa 18. helmikuuta 2023 vierassa ruotsalaista Luleå HF:ää vastaan hän sai kakkossyöttöpisteen Jori Lehterän tekemään 0–3-johtomaaliin, joka jäi lopulta Tapparan 2–3-voittoon päättyneen ottelun voittomaaliksi, joka ratkaisi joukkueelle CHL:n mestaruuden. Toukokuussa 2023 hän teki seuran kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen.
Maajoukkueura
Savinainen edusti Suomea Pyeongchangin olympiakisoissa 2018. Hän oli myös nimettynä joukkueensa varapelaajana Pekingin olympiakisoihin 2022. Savinainen pelasi myös MM-kilpailuissa vuosina 2013, 2014, 2017, 2018 ja 2019, joista vuoden 2019 turnaus päättyi maailmanmestaruuteen ja vuoden 2014 turnaus hopeaan. Vuoden 2017 turnauksessa hän oli joukkueensa toiseksi paras maalintekijä ja kolmanneksi paras pistemies tehoilla 3+4=7. Valmennus valitsi Savinaisen Suomen turnauksen yhdeksi kolmesta parhaasta pelaajasta. Hänet valittiin myös Sloveniaa vastaan pelatun alkulohkon ottelun päätteeksi joukkueensa ottelun parhaaksi pelaajaksi. Vuoden 2019 turnauksessa Savinainen toimi Suomen varakapteenina.
Savinainen on pelannut yhteensä 103 A-maaottelua tehopistein 25+22=47. Hän sai A-maajoukkueeseen ensituntumaa keväällä 2012 liityttyään Suomen ensimmäisen viikon MM-leiriryhmään Mikael Granlundin tilalle. Savinainen teki A-maajoukkuedebyyttinsä 4. huhtikuuta 2012 Rapperswilissä pelatussa Euro Hockey Challengen ottelussa Sveitsiä vastaan. Hänet merkittiin heti Suomen ykkösketjun vasempaan laitaan Mika Pyörälän ja Jesse Joensuun viereen. Savinaisen ensimmäinen maajoukkuemaali syntyi toisessa Sveitsiä vastaan pelatussa ottelussa, Arosassa 6. huhtikuuta 2012. Savinainen putosi lopulta viimeisten joukossa Suomen lopullisesta MM-kisajoukkueesta. Hän joutui viime hetkellä ulos myös vuoden 2021 kisajoukkueesta, kun Savinainen ei toipunut odotetusti KHL-kauden jälkeisestä leikkauksesta.
Pelityyli
Elite Prospects-sivuston Ulf Anderssonin vuonna 2011 tekemän analyysin mukaan Savinainen on taitava kahden suunnan hyökkääjä, joka omaa hyvän kiekkokontrollin, mutta pitää ajoittain kiekkoa liian kauan.
Jatkoaika.com -verkkolehden mukaan Savinainen on asennepelaaja, joka kykenee myös hyvään kiekolliseen peliin. Jatkoajan mukaan hän suojaa hyvin kiekkoa ja hänellä on erityisosaamista myös alivoimapelissä. Jatkoajan mukaan Savinainen on monikäyttöisyytensä ansiosta arvokas pelaaja, joka pystyy pelaamaan sentterinäkin, eikä hän ymmärrä, mitä tarkoittaa periksiantaminen. Jatkoajan mukaan Savinainen ajautuu toisinaan pelin ulkopuolelle ja katoaa näkymättömiin. Jatkoajan mukaan hän ottaa kovan pelin ja luonteen myötä ottaa myös turhiakin jäähyjä. Savinainen on tunnettu myös vastustajien ärsyttämisestä.
Muuta
Savinainen on pelannut myös rullakiekon SM-liigaa Pahalammen joukkueessa.
Savinainen harrasti myös 15-vuotiaaksi asti jalkapalloa. Hän yritti omien sanojensa mukaan myös tehdä 14–15-vuotiaana rap-musiikkia, jolloin Savinainen käytti epävirallisesti artistinimeä MC Waterdoctor.
Kesäkuussa 2018 Savinaisen tiedotettiin aloittavan osakkaana tuolloin Suomi-sarjassa pelanneen Kiekko-Espoon organisaatiossa.
Blitzkrieg (pelisarja)
Blitzkrieg on Nival Interactiven kehittämä reaaliaikainen strategiapelisarja. Pelisarja sijoittuu toiseen maailmansotaan.
Nimi on peräisin sotilastermistä salamasota.
DNA-viivakoodaus
pienoiskuva|300x300px|Kuvassa on kolme eri lepakon alalajia, joista kussakin viihtyy erilainen loinen. Loiset ja siten myös lepakot voidaan erottaa toisistaan loisten DNA-viivakoodien avulla. Vasemmalla olevat värikkäät raidalliset jonot kuvaavat kunkin loisen DNA:ta. pienoiskuva|Jouluruoan DNA-viivakoodausta. DNA-viivakoodaus on geeniteknologian menetelmä, jossa lajin perimästä etsitään emäsjono eli pätkä DNA:ta, joka on kyseiselle lajille mahdollisimman ainutlaatuinen ja vaihtelee mahdollisimman vähän lajin eri yksilöiden välillä. Näin löytynyt DNA-viivakoodi toimii tuntomerkkinä, joka helpottaa lajin tunnistamista. Idea esitettiin ensimmäisen kerran vuonna 2003 ja se on verrattavissa kaupan tuotteissa oleviin viivakoodeihin, jotka ovat yhtä lailla ainutlaatuisia eri tuotteiden välillä. DNA-viivakoodauksesta on apua etenkin sellaisten lajien erottamisessa toisistaan, jotka eivät eroa ulkonäöltään.
Eläimillä DNA-viivakoodiksi sopii yleensä hyvin mitokondriaalisessa DNA:ssa sijaitseva osa sytokromi-oksidaasi-1-geenistä (COI), kasveilla viherhiukkasessa sijaitsevien maturaasi-K:n (matK) ja rubiscon (rbcL) yhdistelmä ja sienillä tuman DNA:ssa sijaitseva tilke-DNA-alue.
Kannussinisiipi
Kannussinisiipi (Cupido argiades) on sinisiipien heimoon kuuluva pienikokoinen päiväperhonen. Laji esiintyy palearktisella alueella ja Suomen lajiston uhanalaisarvioinnissa 2010 se on luokiteltu vaarantuneeksi (VU).
Koko ja ulkonäkö
pienoiskuva|left|180px|Naaras Kannussinisiiven siipiväli on 25–29 mm. Siipien yläpinnan pohjaväri on koiraalla orvokinsininen ja siipien yläpuolen reunoissa on kapeat mustat reunajuovat. Takasiivissä on myös selkeät, mustat reunatäplät. Siipiripset ovat valkoiset. Naaraan siipien yläpinnat ovat tummanruskeat ja siipien tyvessä on hieman sinistä kehnää, joka saattaa myös puuttua. Takasiiven yläpuolen takakulmassa on oranssinvärinen täplä. Siipien alapuolen pohjaväri on vaaleanharmaa. Takasiiven tyviosassa on pari mustaa, valkoreunaista täplää ja jokaisen siiven keskellä kaarimaisesti venynyt musta, valkoreunainen täplä. Sekä etu- että takasiiven poikki kulkee rivi mustia, valkoreunuksisia täpliä, mutta takasiivessä etureunasta lukien toinen täplä on selvästi muita pienempi ja sijaitsee muista sivussa, lähempänä siiven tyveä. Takasiiven alapuolen takakulmassa on kahdesta kolmeen oranssinväristä täplää. Molemmilla sukupuolilla on takasiivessä ohut kannus.
Leshanin jättiläisbuddha
thumb|230px|Leshanin jättiläisbuddha Leshanin jättiläisbuddha on maailman suurin kivinen Buddhaa esittävä patsas. Se on veistetty kallioon, joka sijaitsee Sichuanin maakunnan eteläosassa lähellä Leshanin kaupunkia. Veistos on rantakalliossa Minjiang-joen itärannalla. Sen edustalla jokeen yhtyvät lännestä kaksi jokea, Qingyi ja Dadu. Leshanin kaupunki on noin kilometrin päässä jokien yhtymäkohdan pohjoispuolella. Veistos katsoo jokilaakson yli länteen, kohti noin 40 kilometrin päässä olevaa buddhalaisten pyhää vuorta Emeishania. Yhdessä vuoren kanssa buddhapatsas muodostaa UNESCOn maailmanperintökohteen.
Kannussinisiipi
Koko ja ulkonäkö
Pohjois-Amerikassa esiintyviä lajeja Cupido comyntas ja Cupido amyntula on toisinaan pidetty kannussinisiiven alalajeina.
Leshanin jättiläisbuddha
Patsaan rakennustyöt aloitettiin vuonna 713, ja niitä johti kiinalainen munkki nimeltä Haitong. Hän toivoi, että Buddha tyynnyttäisi jokien myrskyisät vedet, jotka olivat vaivanneet aluksia. Kun projektin rahoitus oli vaarassa, munkin sanotaan repineen silmänsä osoittaakseen hurskauttaan ja vilpittömyyttään. Patsaan viimeistelivät 90 vuotta myöhemmin Haitongin opetuslapset. Massiivisten rakennustöiden takia kalliosta kaiverrettiin paljon kiveä, joka sijoitettiin jokeen. Tämän kerrotaan muuttaneen virtauksia ja tehneen joesta turvallisemman.
Kannussinisiipi
Levinneisyys ja lentoaika
Kannussinisiipi esiintyy Etelä- ja Keski-Euroopasta Aasiaan Japaniin saakka. Laji puuttuu Euroopassa muun muassa suurimmasta osaa Pyreneiden niemimaata ja Fennoskandiaa, Keski-Euroopan pohjoisosista ja Britteinsaarilta. Vaellusvuosina laji vaeltaa vakituisen esiintymisalueen ulkopuolelle.
Leshanin jättiläisbuddha
Patsas on 71 metriä korkea ja se esittää istuvaa Maitreya Buddhaa, jonka kädet lepäävät polvien päällä. Patsaan olkapäät ovat 28 metriä leveät ja pienin varpaankynsi on tarpeeksi leveä, jotta ihminen voi helposti istua sen päällä.
Kannussinisiipi
Levinneisyys ja lentoaika
Kannussinisiipi löytyi Suomesta ensimmäisen kerran Snappertunasta kesäkuussa 1940. Tämän jälkeen laji oli Suomessa tavattu vain harvinaisena vaeltajana ja kesänviipyjänä, mutta lajille on todettu syntyneen vakituinen, joskin harvalukuinen kanta vuonna 1999 tapahtuneen suurvaelluksen jälkeen. Kanta on kuitenkin painottunut vahvasti Kaakkois-Suomeen ja etelärannikolle. Muissa Pohjoismaissa lajia ei tavata, mutta Ruotsista on muutama harhailijahavainto. Lentoaika on ainakin kahtena, ehkä jopa kolmena sukupolvena toukokuun loppupuolelta alkaen aina syyskuulle saakka. Suomeen vaeltaneita perhosia tavataan kesä–elokuussa. Suomessa lennon huiput ovat toukokuun lopulla, heinä-elokuun vaihteessa sekä syyskuun alussa.
Elinympäristö ja elintavat
Kannussinisiiven elinympäristöä ovat lämpimät niityt, kedot, kesantopellot ja pientareet 500 metrin korkeudelle saakka.
pienoiskuva|left|180px|Parittelevia yksilöitä
Toukka on nopeakasvuinen. Munat kuoriutuvat noin viikon kuluttua munimisesta, toukkavaihe kestää 2–4 viikkoa ja kotelovaihe noin kaksi viikkoa. Toukka on myrmekofiili ja elää jonkinlaisessa suhteessa muurahaisiin. Kannussinisiipi on Suomen lajiston ainoa vakituinen sinisiipilaji, jolla on vaelluskäyttäytymistä ja etenkin kuumina kesinä toisen sukupolven perhosia voi tavata melko kaukanakin vakituisilta elinalueilta. Kesän lämpösumma ja ravintotilanne määrittävät syntyvien sukupolvien määrän, mutta laji talvehtii aina lähes täysikasvuisena toukkana.
Ravintokasvi
Toukan ravintokasveja ovat etenkin keltamaite (Lotus corniculatus) ja puna-apila (Trifolium pratense), mutta myös muut maitteet (Lotus), mailaset (Medicago), mesikät (Melilotus) ja apilat (Trifolium).
Urheiluvuosi 1993
Urheiluvuosi 1993 käsittelee vuoden 1993 merkittäviä uutisia ja tapahtumia urheilussa.
Yleisurheilu
!Laji||Tulos||Urheilija||Pvm||Paikka||Huomioita||Lähde
Valtatie 22
250px|thumb|right|Valtatie 22 länteen [[Kontinkangas|Kontinkankaan kohdalla Oulussa]] 250px|thumb|right|Valtatie 22 itään [[Kontinkangas|Kontinkankaan kohdalla Oulussa]] 250px|thumb|right|Valtatie 22 [[Maikkulan kohdalla Oulussa]]
Valtatie 22 alkaa Oulun Raksilasta, Teuvo Pakkalan kadun risteyksestä. Oulussa tien nimi on Kainuuntie. Kainuuntien ja Pohjantien liittymä on Oulun vilkkaimpia liittymiä.
Joukkoliikenne
Valtatiellä 22 pikavuoroyhteyksiä on Ouluun, Kajaanin kautta Joensuuhun ja Kajaanin sekä Kuopion kautta Helsinkiin. Tämän lisäksi on joitakin valtatietä osan matkaa kulkevia vakiovuoroja, jotka palvelevat paikallista liikkumista ja pienempiä taajamia.
Liikenneongelmat
Valtatien 22 pahimmat liikenneongelmat ovat pääasiassa Muhoksen keskustan kohdalla. Siellä kaksikaistainen valtatie kulkee suoraan kuntakeskuksen lävitse. Liikennejärjestelyjä muuttamalla (muun muassa rakentamalla kiertoliittymiä) on liikenneympäristöä ja -turvallisuutta keskustan taajama-alueella parannettu. Myös Muhoksen länsipuolella tien vilkkaasta liikenteestä on haittaa muun muassa koululaisille.
Utajärvellä tie kulkee keskustan eteläpuolelta rautatieasemaa sivuten, eikä varsinaisesti kulje keskusta-alueen läpi. Runsaat liikennemäärät kuitenkin aiheuttavat lievän turvallisuusriskin risteävälle sekä kevyelle liikenteelle.
Paltamossa tie kulkee radanvartta pitkin keskustan eteläpuolitse. Ongelmia ei kuitenkaan ole risteävän liikenteen vähäisen määrän vuoksi.
Historiaa
Vuoden 1938 tienumerointijärjestelmässä Oulun ja Kajaanin välinen tie oli kantatie 77. Tie kulki tuolloin pääosin Oulujoen eteläpuolta. 1950-luvulla kantatie 77 siirrettiin kulkemaan Oulujoen pohjoispuolta. Joen eteläpuolella kulkenut tie uusittiin taas 1960- ja 1970-luvulla, minkä jälkeen se muutettiin valtatieksi 22. Tämä oli ensimmäinen uusi valtatienumero vuoden 1938 jälkeen. Samassa yhteydessä kantatie 77 poistui käytöstä ja joen pohjoispuolella kulkenut tie muutettiin ensin maantieksi 830 ja myöhemmin 1990-luvulla yhdystieksi 8300. Kantatienumero 77 on sittemmin vuonna 1986 annettu Siilinjärven ja Kyyjärven väliselle tielle.
Tiehankkeita
Liikennevirasto suunnittelee Oulun kaupungin alueella sijaitsevan Joutsentien ja Poikkimaantien välisen osuuden rakentamista nelikaistaiseksi. Hankkeen kustannusarvio on noin 720 000 euroa, ja se on tarkoitus toteuttaa yhtä aikaa Poikkimaantien sillan kanssa.
Tiehallinnon Oulun tiepiiri ja Oulun kaupunki aloittivat kesällä 2007 kehittämisselvityksen laatimisen valtatie 4:n ja Oulun kaupungin rajan väliselle osuudelle. Selvitys ulottuu ajallisesti 20–30 vuoden päähän. Luonnosten mukaan tie olisi tavoitetilassa nelikaistainen Heikkilänkankaalle, mahdollisesti Madekoskelle saakka. Suunnittelualueen loppuosa kaupunginrajalle saakka olisi 2+1-kaistaista keskikaiteellista ohituskaistatietä. Lisäksi tien tasoliittymät Madekoskelle saakka korvattaisiin Joutsentien, Poikkimaantien, Oulunlahdentien, Haarankankaantien, Sääskensuontien ja Madekoskentien kohdille rakennettavilla eritasoliittymillä. Tien parantaminen on mahdollista toteuttaa vaiheittain. Samankaltaisia suunnitelmia on esitetty myös Oulun seudun liikenne 2020 -raportissa, jossa on varauduttu myös Muhoksen keskustan eteläpuolelle rakennettavaan ohikulkutiehen.
Niin sanotun Oulujärven ylitystien rakentamisesta on keskusteltu vuosikymmeniä. Uusi tie alkaisi Paltamon Petäjälahdesta suunnilleen nykyisen yhdystien 8823 liittymän tienoilta ja kulkisi Neuvosenniemeen, josta rakennettaisiin silta Toukansalmen yli ja salmessa sijaitsevan Toukansaaren kautta Kajaanin Koutaniemeen. Uusi tie yhdistyisi valtatie 5:een Kajaanin keskustan eteläpuolella Pyykönpuron eritasoliittymässä. Valmistuttuaan tie lyhentäisi Oulun ja Kajaanin välistä matkaa 25 kilometrillä. Hanke on kuitenkin hyötyihinsä nähden kallis ja ympäristön kannalta ongelmallinen, ja sitä tuskin toteutetaan ainakaan lähivuosina. Hanke on kuitenkin mukana Kainuun maakuntakaavassa ohjeellisena tielinjauksena.
Jari Saaranen
Jari Saaranen (s. 30. tammikuuta 1967 Haapajärvi) on suomalainen entinen pesäpalloilija ja nykyinen tuomari. Koko uransa Superpesiksessä Saaranen edusti Haapajärven Pesä-Kiiloja. Han pelasi ulkokentällä kakkoskopparina. Saaranen pelasi 77 Superpesiksen runkosarjan ottelua. Näissä otteluissa hän löi viisi kunnaria ja 24 tavallista juoksua, toi 61 juoksua ja keräsi 365 kärkilyöntipistettä. Saaranen pelasi 50 Superpesiksen alemman loppusarjan ottelua. Näissä otteluissa hän löi kuusi kunnaria ja 13 tavallista juoksua, toi 49 juoksua ja keräsi 226 kärkilyöntipistettä. Pelaajauransa jälkeen hän on toiminut pelituomarina miesten Superpesiksessä.
Saaranen tuomitsee kesällä 2023 miesten Itä-Länsi-ottelun.
Tarmo Uusivirta
Tarmo Tapani Uusivirta (5. helmikuuta 1957 Säynätsalo – 13. joulukuuta 1999 Jyväskylä) oli suomalainen nyrkkeilijä.
Amatööriura
Amatööriurallaan Uusivirta saavutti kaksi MM-hopeaa keskisarjassa (75 kg) vuosina 1978 ja 1982. Vuonna 1979 hän voitti EM-kultaa. Pohjoismaiden mestaruuden hän voitti vuosina 1978 ja 1982 sekä Suomen mestaruuden viidesti (1977–1979, 1981, 1982). Hän osallistui myös Moskovan olympialaisiin 1980, mutta karsiutui silmäkulmavamman seurauksena toisella kierroksella ottelussa Puolan Jerzy Rybickiä vastaan. Yhteensä hän otteli amatööriuransa aikana 171 ottelua, joista voitti 150.
Ammattilaisura
Uusivirta aloitti nyrkkeilyn ammattilaisuransa vuonna 1982. Ammattilaisura alkoi hyvin Uusivirran voittaessa neljä ensimmäistä otteluaan. Vuosina 1983–1984 hän kärsi kolme tappiota, mutta tämän jälkeen ura kääntyi parempaan suuntaan. 23. maaliskuuta 1986 hän taisteli tasapelin alankomaalaista hallitsevaa Euroopan mestaria Alex Blanchardia vastaan. Uusivirta jatkoi hyviä otteita voittaen tulevan Euroopan mestarin James Cookin ja taisteli jälleen tasapelin 12. joulukuuta 1988 Euroopan mestaria Alex Blachardia vastaan, mutta maaliskuussa 1989 hän ei astunut kehään ottelussa Yhdysvaltojen Vincent Boulwarea vastaan. Uusivirta lopetti nyrkkeilyn tähän puoleksitoista vuodeksi. Uusivirta sanoikin parissakin haastattelussa, että nyt sai riittää – hän sammuttaisi tulipaloja lopun ikäänsä eli aikoi vakavissaan palata alkuperäiseen siviiliammattiinsa palomieheksi.
Uusi manageri Simo Rantalainen sai palautettua Uusivirran motivaation. Ensimmäisessä ottelussaan 20. elokuuta 1990 hän tyrmäsi Yhdysvaltojen William Claytonin ensimmäisessä erässä. Vuonna 1991 järjestettiin EM-ottelu Uusivirran ja hänen kerran voittamansa James Cookin välillä. Uusivirta joutui luovuttamaan ottelun seitsemännessä erässä. Tämän jälkeen hän otteli enää kerran, kunnes lopetti uransa vuonna 1992. Hänen ammattilaisuransa saldo oli 31 ottelua, joista hän voitti 24 ja kolme päättyi ratkaisemattomaan.
Uran jälkeen
Uransa jälkeen Uusivirta pysytteli nyrkkeilyn parissa. Hän oli kuitenkin katkeroitunut ja mainitsi haastattelussa, että jos saisi päättää uudelleen, ei hän ryhtyisi enää ammattinyrkkeilijäksi. Hän teki itsemurhan 42-vuotiaana.
Yksityiselämä
Alkuperäiseltä siviiliammatiltaan Uusivirta oli palomies. Hänen lempinimensä oli Tare.
Elokuva ja kirja
Arto Halosen elokuva Ringside (1992) on dramatisoitu dokumentti nyrkkeilijä Tarmo Uusivirrasta.
Simo Rantalainen kirjoitti nyrkkeilijä Uusivirrasta Tare – mestarinyrkkeilijän muotokuva -nimisen kirjan, joka julkaistiin helmikuussa 2017.
Revolutionary United Front
thumb|Revolutionary United Front -puolueen lippu Revolutionary United Front (RUF) oli kapinallisarmeija, joka taisteli epäonnistuneesti Sierra Leonen sisällissodassa vuodesta 1991 vuoteen 2002. Järjestön johdossa oli pitkään muun muassa kokaiinilla terästettyjen lapsisotilaiden käytöstä tunnettu Foday Sankoh. Järjestöstä muodostui myöhemmin puolue, joka lakkautettiin vuonna 2007. Tällöin ainakin osa puolueesta liitettiin valtapuolue All People’s Congressin (APC) yhteyteen. Kolme järjestön johtajaa, Issa Sesay, Morris Kallon ja Augustine Gbao tuomittiin helmikuussa 2009 sotarikoksista ja rikoksista ihmisyyttä vastaan.
Hitit (Pasi Kauniston albumi)
Hitit on Pasi Kauniston kokoelmalevy, joka sisältää hänen tunnetuimpia laulujaan.
Kundalini
Kundalini on jooga-ajattelussa osa hienorakenteista energiakehojärjestelmää, johon kuuluvat nadit eli energiakanavat, joista kolme pääkanavaa ida, pingala ja sushumna kulkevat selkäytimessä/keskushermostossa kolmena ympyräliikkeenä, selän puolella liike on ylöspäin ja kehon etupuolen keskilinjalla alaspäin. Tällä keskilinjalla sijaitsevat energiakeskukset eli chakrat, joita on seitsemän ja jotka muodostuvat kehon läpi toimiessaan/pyöriessään.
Chakrat ja energiajärjestelmä mainitaan mm. varhaisissa Upanishadeissa. Kundalinienergian sanotaan nousevan keskikanavaa, sushumna-nadia pitkin ja läpäisevän kaikki seitsemän päächakraa yhtyen päälaella sahasrara-chakrassa universaaliin elämänvoimaan eli jumalalliseen voimaan, jolloin ihmisen sanotaan olevan itseoivalluksen eli samadhin tilassa. On esitetty biologisia selitysmalleja, joiden mukaan samadhi voisi johtua jonkinlaisesta endorfiinien ja muiden välittäjäaineiden sekä hormonien vaikutuksesta.
Suomessa on mahdollista opiskella sertifioiduksi kundaliinijoogaopettajaksi.
Kundalinijoogaa käsitelleistä länsimaalaisista ehkä tunnetuin on psykoanalyytikko Carl Jung (1875–1961). Jungin kundalinijoogaa käsitellyttä luentoa Zürichin psykologikerholla 1932 pidetään laajalti virstanpylväänä itämaisen kundalini-käsitteen ja sen psykologian syvemmälle ymmärtämiselle länsimaissa.
Lautaslounas
pienoiskuva|Lautaslounas, jossa pääruokana kālua-possua (kipossa) Lautaslouas on pääsääntöisesti Havaijilla syötävä ateria, joka nimensä mukaisesti on yleensä lounas. Ruokalaji koostuu yleensä riisistä, vihanneksista ja jostakin lihasta. Vihannekset korvataan toisinaan myös makaronisalaatilla. Nimitys ”lautaslounas” siihen, että kaikki ainekset ladotaan samalle lautaselle. Jos pääruokia on kaksi (esimerkiksi liha ja kala), käytetään lautaslounaasta usein nimitystä ”sekalautanen”.
Lautaslounas sai alkunsa 1800-luvulla, kun amerikkalaisten omistamille plantaaseille tulleet vierastyöläiset halusivat jotain muuta syötävää kuin amerikkalaisten tarjoamia voileipiä. Aluksi lautaslounas koostui yksinomaan edellispäivän tähteistä, ja se muistuttaa jonkin verran japanilaista bentōta.
Suurin osa Havaijilta lähtöisin olevista pikaruokaketjuista (kuten L&L, Zippy’s ja Highway Inn) myy lautaslounaita mukaan otettavana ruokana.
Bernd Schneider (kilpa-autoilija)
Bernd Schneider (s. 20. heinäkuuta 1964 St. Ingbert ) on saksalainen kilpa-autoilija.
Ura
Schneider aloitti uransa kartingissa, missä voitti vuonna 1980 Saksan mestaruuden, vuonna 1982 Euroopan mestaruuden Saksan joukkueessa ja vuonna 1983 Afrikan mestaruuden. Kartingista Schneider siirtyi Formula Ford -luokkaan, missä kilpaili eri puolilla Eurooppaa. Vuonna 1986 hän aloitti Euroopan Formula 3 -sarjassa, ja voitti heti seuraavana vuonna sarjan mestaruuden. Schneider pääsi ajamaan Zakspeedin talliin Formula 1 -sarjaan kausiksi 1988–1990, mutta ei yksityistallin kalustolla saavuttanut mainittavaa menestystä.
Vuonna 1990 Joest Racing tarjosi mahdollisuutta ajaa Porsche 962:lla Interserie-kilpailuissa Euroopassa ja IMSA:n sarjassa Pohjois-Amerikassa.
Schneider menestyi siirryttyään vuonna 1992 DTM-sarjaan Mercedes-Benzin tehdastalliin. Hän voitti vuonna 1995 sarjan mestaruuden. Kun DTM-sarja lopetettiin, hän ajoi Mercedesillä FIA GT -sarjaa, missä saavutti mestaruuden vuonna 1997.
Vuonna 2000, kun DTM herätettiin jälleen henkiin, Schneider voitti sarjan mestaruuden Mercedesillä vuosina 2000, 2001 ja 2003. Vuonna 2002 hän sijoittui toiseksi.
Schneider asuu Monte Carlossa vaimonsa Nicolen ja kahden lapsensa kanssa. Hän harrastaa kartingia, tennistä, golfia, squashia ja biljardia.
Hätänumero
Hätänumero on puhelinnumero, johon soittamalla saa yhteyden viranomaisiin, kuten pelastuslaitokselle ja poliisiin sekä terveys- ja sosiaalitoimeen hätätilanteissa.
Yleinen hätänumero sekä pelastuslaitokselle, poliisille että sosiaalipäivystykselle on 112.
Meripelastukselle on Suomessa omat hälytyskeskuksensa ja erillinen hätänumero 0294 1000.
Päivystysapu vastaa numerossa 116 117.
Hätänumero on tarkoitettu vain kiireellisiä ja todellisia hätätilanteita varten. Näitä ovat hengen, terveyden, omaisuuden tai ympäristön ollessa uhattuna tai vaarassa, tai jos on syytä epäillä näin olevan. Hätänumeroa taas ei ole tarkoitettu puheluihin kiireettömissä asioissa eikä kyselytarkoituksessa, mikä pätee myös erilaisiin häiriö- ja poikkeustilanteissa, joissa tiedustelusoitot saattavat tukkia hätänumeron. Suomessa terveyteen liittyvissä kiireettömissä asioissa voi soittaa valtakunnalliseen päivystysnumeroon 116 117.
Standardi
112 on varattu hätänumeroksi myös GSM-standardissa. Teoriassa missä päin maailmaa tahansa GSM-puhelimella soitettaessa numero 112 ohjaa puhelun paikalliseen hätäkeskukseen. Yleisimpiin maailmassa käytössä oleviin hätänumeroihin voidaan soittaa GSM-puhelimella, vaikka näppäinlukitus olisi päällä, puhelimen saldoraja olisi ylitetty, puhelimessa ei olisi SIM-korttia, tai puhelin olisi lukittunut esimerkiksi liian monen väärän PIN-koodin tai PUK-koodin syöttämisen takia.
Euroopan unioni otti käyttöön yhteiseksi hätänumerokseen 112:n 29. heinäkuuta 1991. 112 toimii kaikissa jäsenmaissa, joissakin tosin vanhan puhelinnumeron rinnalla kuten Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Irlannissa.
Hätänumero Suomessa
thumb|right|Hätänumero poliisiauton kyljessä.
Hätänumeroon soittaminen Suomessa
Lähde:
Suomessa hätänumero on yleiseurooppalainen 112. Hätänumeroon voi soittaa maksutta mistä tahansa puhelimesta ilman suuntanumeroa. Soitto onnistuu myös ulkomaisesta matkapuhelinliittymästä. Hätänumeroon tulee soittaa kohdatessaan hätätilanteen, jossa epäilee hengen, terveyden, omaisuuden tai ympäristön ollessa uhattuna tai vaarassa (esimerkiksi tieliikenneonnettomuus, tulipalo tai käynnissä oleva rikos). Mikäli hätäpuheluun ei heti vastata, puhelinta ei tule sulkea, vaan soittajan pitää odottaa linjalla kunnes puheluun vastataan. Koska hätänumeroon soittaminen voi pelastaa jonkun hengen, on aina parempi soittaa hätänumeroon kuin olla soittamatta. Hätänumeroon ei kuitenkaan tule soittaa kiireettömissä tilanteissa, tiedustelutarkoituksessa tai häiriötilanteissa, joissa ihmishenki ei ole vaarassa, kuten sähkökatkosten tai liikenneruuhkien vuoksi. Turha soitto saattaa viivästyttää hätää tarvitsevien avunsaantia, joten pilapuheluista voi joutua maksamaan pilasta koituneet kulut, ja lisäksi soittaja voidaan tuomita rangaistukseen. Hätäpuhelussa tulee ilmoittaa oma nimi, sijainti ja avuntarve sekä vastata kysymyksiin ja toimia annettujen ohjeiden mukaisesti. Hätäpuhelun saa lopettaa vasta saatuaan luvan. Mikäli mahdollista, hätäpuhelu tulisi soittaa itse.
Hätätekstiviesti ja hätäilmoitus suomalaisella viittomakielellä
Hätänumeroon voi lähettää myös tekstiviestin. Tekstiviestipalvelun käyttö kuitenkin edellyttää rekisteröitymistä. Kuulo- ja puhevammaisille on tarjolla eri puhelinnumerot, joihin voi lähettää myös tekstiviestejä. Niitä ei ole tuotu julkiseksi ilkivallan pelossa. Helsingin hätäkeskuksen numero on kuitenkin julkaistu, ja se on 050 456 4113.
Kesäkuussa 2021 Hätäkeskuslaitos ja Kela aloittivat vuoden mittaisen kokeilun hätäilmoituksen tekemiseksi suomalaisella viittomakielellä 112 Suomi -sovelluksen avulla. Suomessa hätäpuhelun voi soittaa suomalaisella viittomakielellä arkisin kello 8–16. Vaikka hätäkeskukseen pystyy ottamaan yhteyttä tekstiviestillä muina aikoina myös suomeksi, suomi ei ole läheskään kaikkien kuurojen äidinkieli Suomessa.
Soittajan paikannus
Lähde:
Osoitteen selvittäminen
Hätäpuhelun soittajan on hyvä tietää sijaintinsa. Katuosoite ja kunta ovat hätätilanteessa tärkein paikkatieto. Mitä tarkemmin tapahtumapaikka on tiedossa, sitä nopeammin apu saadaan paikalle. Erityisesti vapaa-ajanviettopaikan tarkat osoite- tai koordinaattitiedot on hyvä selvittää etukäteen.
Televerkkoon perustuva paikannus
Suomessa kuitenkin paikannusta käytetään rajoitetusti yksityisyyden suojan vuoksi, ei kaikissa tapauksissa. Aikaisemmin hätäkeskuslaitos joutui matkapuhelinten osalta tiedustelemaan verkko-operaattorilta sijaintia, kunnes tarvittava laitteisto asennettiin hätäkeskusten käyttämään järjestelmään.