cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kalixinkoira
Alkuperä
Vuonna 1956 Ruotsin Pystykorvayhdistys esitteli lehdessään ns. "jokimukankoiran" (jokkmokkshund), joka oli syntynyt ensimmäisten jalostusyritysten seurauksena. Koska eri jalostusyksilöitä löytyi verrattain vähän, oli turvauduttava osittain vakava-asteiseenkin sisäsiitokseen. Alustava rekisteri avattiin, ja koirien nimien perään merkittiin Jmk. Urospennut myytiin työkoiriksi saamelaisille ja narttupennut annettiin ihmisille, jotka lupasivat että näitä voisi myöhemmin käyttää jalostusohjelmaan. Vuonna 1960 Kansallinen Saamelaisjärjestö (Samernas Riksförbund) järjesti tapaamisen, jossa esiteltiin yli 10 Ruotsin Kennelliiton ohjelman mukaan kasvatettua poroa paimentavaa koiraa.
Ruotsin Kennelliiton ja saamelaisten yhteistyö porokoirien eteen päättyi, minkä seurauksena jokimukankoira katosi rekisteristä.
Benininlahti
Benininlahti on lahti Guineanlahden alueella Länsi-Afrikan rannikolla. Se on 300 kilometriä pitkä ja suurimmillaan 640 kilometriä leveä. Benin ja Benininlahti on molemmat nimetty Beninin kuningaskunnan mukaan.
Historia
Historiallinen yhteys Atlantin orjakauppaan johti siihen, että alue tunnettiin Orjarannikkona. Kuten monissa muissakin alueissa Afrikassa, myös Benininlahdenkin alkuperäisväestön vaikutusvaltaiset kuningaskunnat turvautuivat orjakauppaan, joka laajentui huomattavasti eurooppalaisten saapuessa. 1640-luvun arvioiden mukaan Benin otti 1 200 orjaa vuodessa.
Meelis Lindmaa
Meelis Lindmaa (s. 14. lokakuuta 1970) on virolainen 177 senttimetriä pitkä jalkapalloilija. Lindmaan pelipaikka oli puolustaja.
FC Floran kasvatti pelasi Suomessa vuodet 1998–2004 edustaen Vasa IFK:ta, KTP:tä, TPV:tä ja SalPaa. Veikkausliigaa hän pelasi Kotkassa ja Tampereella, molemmissa kaudella 1999. Yhteensä hän pelasi 17 liigaottelua. Kotimaassaan hän on edustanut kasvattajaseuransa lisäksi JK Viljandi Tulevikia.
Viron maajoukkueessa Lindmaa pelasi vuosina 1991–1996 28 ottelua.
Karl Stargardt
Karl Bruno Stargardt (4. joulukuuta 1875 Berliini, Saksa – 2. huhtikuuta 1927 Marburg, Saksa) oli saksalainen silmälääkäri, joka kuvasi näkövammaisuutta aiheuttavan Stargardtin rappeumataudin vuonna 1909.
Stargardt opiskeli yliopistoissa Heidelbergissä, Erlangenissa ja Berliinissä. Hän sai tohtorinarvonsa Kielin yliopistosta vuonna 1899.
Stargardt kärsi munuaistulehduksesta ja sydänkomplikaatioista. Hän kuoli 51-vuotiaana Marburgissa.
Goran Višnjić
pienoiskuva|Goran Višnjić (2014) Goran Višnjić (s. 9. syyskuuta 1972 Šibenik, Kroatian sosialistinen tasavalta, Jugoslavia) on kroatialainen näyttelijä, joka tunnetaan roolistaan Teho-osasto-televisiosarjan Luka Kovačina.
Višnjić oli hyvin kiinnostunut näyttelemisestä jo nuorena, ja hän sai ensimmäisen teatteriroolinsa yhdeksänvuotiaana. Višnjićin ensimmäinen elokuvarooli oli elokuvassa Braca po materi ('Äidinpuoleiset velipuolet'), jossa hän näytteli ustaša-liikkeen nuorta terroristia vuonna 1988. Jugoslavian sisällissota kuitenkin sotki Višnjićin suunnitelmat, koska hän joutui jatkamaan asepalvelusta. Asepalveluksesta päästyään hän meni opiskelemaan Zagrebin teatterikouluun.
Vuonna 1993 Višnjić pääsi näyttelemään Hamletia Dubrovnikin kesäteatterifestivaaleilla pääosanesittäjän sairastuttua. Roolista kasvoi todellinen menestys, ja hän voitti siitä lukuisia palkintoja. Višnjić näytteli Hamletia kuusi vuotta. Višnjićin läpimurto Kroatian ulkopuolella oli Michael Winterbottomin elokuva Tervetuloa Sarajevoon (1997). Elokuva oli menestys ja herätti huomiota etenkin Yhdysvalloissa. Osittain sen takia Višnjić sai roolin Teho-osastosta.
Muita Višnjićin tunnettuja elokuvia ovat muun muassa Rauhantekijä (1997), Lumotut sisaret (1998), Committed (2000), The Deep End (2001), Testamentti (2001), Ice Age (ääni, 2002) ja Hypnotic (2002). Huomattava on myös hänen Yhdysvalloissa tekemänsä minisarja, Spartacus, jossa hän näyttelee pääosan. Goran on esiintynyt myös Madonnan musiikkivideossa nimeltä The Power of Goodbye (1998). Hän oli ehdolla James Bondiksi Bond-elokuvaan Casino Royale, mutta rooliin valittiin Daniel Craig.
Vuonna 2011 hän esiintyi elokuvassa The Girl with the Dragon Tattoo. Vuodesta 2014 hän on esiintynyt televisiosarjsassa Extant.
Višnjić näytteli Nikola Teslaa Doctor Who -sarjan 12. kauden 4. jaksossa.
Višnjić on naimisissa taiteilija Eva Višnjićin kanssa, joka on elokuvaohjaaja Antun Vrdoljakin tytär. Heillä on huhtikuussa 2007 syntynyt adoptoitu poika.
Fáris
Fáris oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Spártin kuntaan yhdessä Karyéen, Mystráksen, Oinoúntaksen, Pellánan ja Therápneen kanssa.
Kunnallisyksikön osat
Fáriksen kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kylä- ja kaupunkiyhdyskunnista ja asutuksista:
Kytkeytyneisyys
Kytkeytyneisyys on kompleksisuusteorian peruselementti. Kytkeytyneisyydellä tarkoitetaan sitä, että kompleksisen systeemin osat ovat jatkuvassa yhteydessä sekä toisiinsa että ympäristöönsä, minkä johdosta yksinkertaisilta vaikuttavista asioista voi kehkeytyä kompleksisia kokonaisuuksia. Osien kytkeytyneisyydestä johtuen kompleksisen systeemin kehityspolkuja on lähes mahdotonta ennakoida. Kytkeytyneisyys merkitsee sitä, että ekosysteemissä jokaisen yksittäisen toimijan tekemä valinta vaikuttaa aina muihin toimijoihin sekä koko ekosysteemiin.
Lea Padovani
Lea Padovani (28. heinäkuuta 1920 Montalto di Castro – 23. kesäkuuta 1991 Rooma) oli italialainen näyttelijä. Padovani oli aikansa kansainvälisesti tunnetuimpia italialaisia naisnäyttelijöitä, mihin vaikuttivat suuresti hänen poikkeuksellisen hyvä englannin kielen taitonsa ja erityisesti hänen roolisuorituksensa Edward Dmytrykin elokuvassa Anna meille tänä päivänä.
Toisin kuin monilla muilla ajan tunnetuilla italialaisilla näyttelijöillä, Padovanilla oli alalle perusteellinen koulutus. Hän opiskeli 1942–1944 tunnetussa teatterikoulussa Accademia d’arte drammatica di Roma ja siirtyi sieltä valmistuttuaan ajan tavan mukaan ensin teatterinäyttämölle subrettina. Hänen ensimmäinen roolinsa oli komediassa Cantachiaro, joka sai paljon katsojia, koska pääosissa olivat ajan teatterin nousevat tähdet Anna Magnani ja Carlo Ninchi. Padovani herätti näyttämöllä heti huomiota suorituksillaan, ja Erminio Macario halusi hänet vastanäyttelijäkseen Carlo Campogallianin elokuvaan L’innocente Casimiro 1945, ja siitä alkoi Padovanin 45 vuotta kestänyt ura elokuvassa.
Padovanin uran alkuvuosien merkittävimpiin elokuviin kuuluva Aldo Verganon neorealistinen klassikko Il sole sorge ancora (1946) teki hänestä tunnetun myös kotimaansa rajojen ulkopuolella, esimerkiksi Yhdysvalloissa, jossa se sai nimen Outcry. Padovanin näyttelijäntyö teki vaikutuksen Edward Dmytrykiin. Dmytryk antoi Padovanille naispääosan rakennustyöläisten vaikeista oloista sotaa edeltäneiden lamavuosien Yhdysvalloissa kertovassa elokuvassaan Anna meille tänä päivänä (1949).
Kotimaassa Padovanin oli kuitenkin vaikea 1950-luvun alussa saada osaamistaan vastaavia vaativia osia, ja hän sai tyytyä rooleihin aika heikkotasoisissa tuotannoissa. Huomattava poikkeus oli Giuseppe De Santisin ohjaama Lyönnillä 11, jonka muistettavimpia hahmoja on Padovanin tulkitsema ekstrovertti Caterina, prostituoitu etsimässä tietä kunniallisempaan elämään. Myös Alessandro Blasettin ohjaama osa episodielokuvasta Tempi nostri (1954) antoi Padovanille mahdollisuuden näyttää koko vaikuttavaa näyttelijänosaamistaan. Yhdessä aikaisempien suoritusten kanssa se toi Padovanille hänen uransa ainoan Hopeanauhan, jonka hän sai koko siihenastisen uransa saavutuksista.
Elokuvauransa huipulla 1950-luvulla Padovani alkoi eri syistä etsiytyä takaisin teatterin suuntaan. Huumorintajustaan tunnettuna hän oli elokuvissa saanut ehkä liian monta roolia aika keveissä komedioissa. Teatterissa Padovanin ensimmäisiin todella suuriin menestyksiin kuului Tennessee Williamsin näytelmä Tatuoitu ruusu (1951), sama näytelmä, jonka elokuvaversiosta Anna Magnani sittemmin sai Oscar-palkinnon. Padovanin myöhäisempiä menestyksiä näytelmiä olivat August Strindbergin vuonna 1907 kirjoittama Pelikaani ja Giorgio Pressburgerin huomattavasti modernimpi Eroe di scena, fantasma d'amore (1986). Padovanin avioliitto tehtailija Aldo De Franceschin kanssa hidasti hänen työtahtiaan huomattavasti 1970-luvun alusta, ja varsinkin elokuvaroolien välillä kului vuosia, itse asiassa hän ei tehnyt yhtään vuosina 1972–1982 ja sen jälkeenkin enää vain kaksi valkokankaalle. Televisiolle hän teki kuitenkin 1980-luvulla kolme elokuvaa. Padovanin viimeiseksi työksi jäi kreivitär Cumianan rooli Axel Cortin ohjaamassa elokuvassa Kuninkaan huora (1990).
Juho-Pekka Rantala
Juho-Pekka Rantala (s. 1962 Seinäjoki) on suomalainen televisio- ja radiotoimittaja, joka on työskennellyt Yleisradiossa vuodesta 1987. Hän on koulutukseltaan yhteiskuntatieteiden maisteri Tampereen yliopistosta.
Rantala aloitti Yle-uransa 1987 A-studion kesätoimittajana. Hän on toimittanut A-studion lisäksi Yle TV1:ssä lukuisia muita ajankohtaisohjelmia mm. ohjelmia A-piste, A-raportti, A-bros. ja Ulkolinja. Rantala muistetaan myös kriittisistä ja kovatempoisista vaalitenteistä vuoden 2006 presidentinvaaleissa. Vuodesta 2007 alkaen hän on toiminut tuottajana Ylen asiaohjelmissa. Hän on perustanut ja johtaa toimitusta, joka tekee TV1:n alkuillan hyväntuulista asiaohjelmaa Puoli seitsemän.
Vuoden 2013 alusta vuoden 2021 loppuun Rantala teki Yle Radio 1 -kanavalle viikoittaista talouden suoraa keskusteluohjelmaa Mikä maksaa?. 2010-luvulla Rantala tuli tunnetuksi myös television pitkäaikaisen haastatteluohjelman Itse asiassa kuultuna haastattelijana.
Hänen harrastuksiinsa kerrotaan kuuluvan kirjallisuuden ja kuntoilun lisäksi junioriurheilun tukitehtävät. Savossa kasvaneena hänen on kuultu luonnehtivan itseään ikuisesti henkiseksi kuopiolaiseksi - mutta ei savolaiseksi.
North American International Auto Show
250px|thumb|North American International Auto Show 2018 pienoiskuva|256x256px|1952 Oscar Mayer Wienermobile vuoden 2005 North American International Auto Showssa North American International Auto Show (NAIAS) tai Detroit Auto Show on vuosittainen autonäyttely, joka järjestetään Detroitissa, Michiganissa. Ensimmäisen kerran se järjestettiin vuonna 1907 Beller's Beer Gardenissa, ja siitä lähtien se on järjestetty vuosittain lukuun ottamatta vuosia 1943–1952. Vuodesta 1965 se on järjestetty Huntington Placessa (aiemmin Cobo Center), joka on pinta-alaltaan n. 93 000 m².
Kiprian Storoževilainen
Pyhittäjä Kiprian Storoževilainen oli pyhittäjä Adrian Ondrusovalaisen oppilas. Ennen kääntymystään pyhittäjä Kiprian oli rosvopäällikkö, joka erilaisten vaiheiden jälkeen jäi vangiksi, koki ihmeellisen vapautumisen ja meni Ondrusovan luostariin vihkiytyen siellä munkiksi.
Pyhittäjä Kiprian Storoževilainen kuoli noin vuonna 1598 ja hänet lasketaan Suomessa kuuluvaksi Karjalan valistajiin.
Ortodoksinen kirkko kunnioittaa hänen muistoaan vuosittain marraskuun 2. päivänä sekä Karjalan valistajien yhteisenä muistopäivänä lokakuun viimeisen päivän ja marraskuun 6. päivän välisenä lauantaina.
Yungangin luolat
thumb|Yksi Yungangin alueen patsaista thumb|Luolia Yungangin luolat ovat muinaiset buddhalaiset temppeliluolat lähellä Datongin kaupunkia Shanxin maakunnassa. Ne ovat Longmenin ja Mogaon luolien ohella Kiinan kuuluisimpia muinaisia veistospaikkoja.
QV66
QV66 on egyptologien faarao Ramses II:n päävaimo Nefertarin haudasta käyttämä lyhenne (QV, Queens’ Valley, Kuningattarien laakso, jossa hauta sijaitsee). Haudan löysi vuonna 1904 Ernesto Schiaparelli, Torinon egyptologisen museon johtaja.
Yungangin luolat
Luolat sijaitsevat Shilijoen laaksossa Wuzhouvuoriston juurella. Luolat rakennettiin pääasiassa 400-luvulla Pohjoisen Wei-dynastian hallitessa maata. Niiden loisto alkoi hiipua jo vuonna 494, kun keisarikunnan pääkaupunki siirrettiin Luoyangiin. Kaikkiaan alueella on 252 luolaa ja yli 50 000 buddhapatsasta ja pienoisveistosta. Korkeimmat patsaat ovat 17 metriä korkeita. Patsaat ovat saattaneet saada innoitusta Afganistanissa sijaitsevilta Bamiyanin patsailta. Monet Yungangin luolista ja patsaista ovat vaurioituneet eroosion ja ryöstelyn seurauksena. Unesco lisäsi Yungangin luolat maailmanperintöluetteloon vuonna 2001.
QV66
Rakenne
Kallioon hakattu portaikko johtaa etukammioon, joka on koristeltu maalauksin, joiden aiheet ovat peräisin Kuolleiden kirjan 17. luvusta. Astronomisin teemoin koristeltu katto edustaa taivasta. Se on maalattu tummansiniseksi ja koristeltu lukemattomilla kultaisilla viisisakaraisilla tähdillä. Etukammion itäseinään on koverrettu iso oviaukko, jota vartioivat vasemmalla Osirista ja oikealla Anubista esittävät patsaat. Aukko johtaa käytävään, joka on koristeltu maalauksin, jotka kuvaavat Nefertaria saapumassa häntä tervehtivien jumalien luo. Käytävän perältä avautuva sivukammio on koristeltu uhrimenoja kuvaavin maalauksin.
Etukammion pohjoisseinältä alas laskeutuva portaikko vie varsinaiseen hautakammioon, joka on valtava, noin 90 neliömetrin laajuinen, suorakulmion muotoinen huone. Astronomisin teemoin koristeltua kattoa kannattelee neljä kauttaaltaan koristeltua pylvästä. Alun perin kuningattaren punagraniittinen sarkofagi lepäsi keskellä tätä huonetta. Muinaisegyptiläisten uskonnollisten käsitysten mukaan vainajan uudelleensyntyminen tapahtui tässä kultaiseksi halliksi kutsutussa tilassa. Huoneen vasemmalla sivustalla on kuvattu laajasti Kuolleiden kirjan 144. luvun kuvailemia tapahtumia kuten Osiriksen valtakunnan portteja, niiden vartijoita ja maagisia sanoja, jotka vainajan oli lausuttava päästäkseen vartijoiden ohi. Toisaalla huoneessa on vastaavia kuvauksia 146. luvun kuvailemista tapahtumista.
Ramseksen vaimoaan kohtaan tuntema kiintymys on ilmaistu haudan seinillä monien eri tavoin, mm. ilmeisesti Ramseksen itsensä kirjoittamin rakkausrunoin. Ainakin siis joissain tapauksissa kuninkaallisten avioliitot eivät tuolloin olleet järjestettyjä vaan perustuivat puolisojen tunnesiteille. Nefertarin alkuperää ei tunneta, mutta hänen arvellaan olleen ylimystön jäsen, sillä hänen ollessaan kuningattarena hänen veljensä Amenmose toimi Theban kaupungin johtajana.
Merkitys egyptologialle
QV66:n maalaukset ovat parhaimmin säilyneitä ja yksityiskohtaisimpia kuvauksia muinaisten egyptiläisten kuolemanjälkeistä elämää koskevista käsityksistä. Haudassa on kuvattuna Kuolleiden kirjan lukujen 17, 94, 144, 146 ja 148 kuvailemia seremonioita ja testejä, joihin vainaja joutuu kuoltuaan. Hautakammion oveen on kuvattu uudelleensyntynyt Nefertari, joka nousee itäisestä horisontista auringonkehränä ja kuolemattomaksi kohonneena voitettuaan pimeyden voimat.
Kuvailtujen seremonioiden yksityiskohdat ovat tuoneet lisätietoa monien 19. dynastian aikana palvottujen jumalien rooleista ja tehtävistä. Haudassa ovat kuvattuina ainakin seuraavat jumalat: Isis, Osiris, Anubis, Hathor, Neith, Serket, Ma'at, Wadjet, Nekhbet, Amunet, Ra ja Nephthys. Haudanryöstäjät olivat tyhjentäneet haudan arvoesineistä ilmeisesti jo vuosisatoja ennen kuin Schiaparelli löysi sen uudelleen. Myös sarkofagi oli poissa. Hautakammiosta löytyi muumion osia, jotka Schiaparelli vei mukanaan Torinoon, jossa ne ovat yhä.
Haudan sulkeminen yleisöltä
Hauta jouduttiin sulkemaan vuonna 1950 yleisön sille tuottaman vaaran vuoksi. Vierailijoiden hengityksen hautaan tuoma kosteus ja suoranainen ilkivalta alkoivat uhata hauraita maalauksia. Vuonna 1986 Egyptin muinaismuistovirasto ja Getty Center käynnistivät haudan restauraatiohankkeen, joka valmistui huhtikuussa 1992. Viranomaisten tuolloin tekemän päätöksen mukaisesti yleisön pääsyä hautaan on yhä tiukasti rajoitettu.
Näljängän kirkko
Näljängän kirkko oli Suomussalmen kunnassa Näljängän kylässä sijaitseva Suomussalmen seurakunnan omistuksessa ollut seurakuntakoti. Kirkon on suunnitellut arkkitehti Esko Laitinen, ja se valmistui vuonna 1981. Kirkkorakennus sijaitsee noin 50 kilometriä Suomussalmen keskustaajamasta pohjoiseen. Virallisesti Näljängän kirkko on seurakuntakoti, vaikka se onkin vihitty kirkoksi. Syyskuusta 2021 lähtien kirkkorakennus on ollut yksityisen henkilön omistuksessa.
Toomas Kallaste
Toomas Kallaste (s. 27. tammikuuta 1971 Tallinna, Viron SNT, Neuvostoliitto) on virolainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskuspuolustaja tai puolustava keskikenttäpelaaja.
Näljängän kirkko
Kirkossa on tilaa 100 henkilölle. Kirkossa olevat urut ovat vuodelta 1986.
Toomas Kallaste
Juniorina Kallaste pelasi Lõvid Tallinnassa, mutta hän aloitti ammattilaisuransa vuonna 1991 FC Florassa. Vuonna 1997 hän siirtyi Suomeen FF Jaron riveihin. Hän edusti Suomessa myös Kotkan TP:tä, kunnes muutti vuonna 2001 Ruotsiin, jossa edusti Bodens BK:ta. Vuonna 2003 Kallaste palasi kotimaahansa, FC TVMK:n riveihin. Viimeisinä pelivuosinaan hän edusti JK Nõmme Kaljua Viron toiseksi korkeimmalla sarjatasolla.
Näljängän kirkko
Kirkon myynti
Keväällä 2020 Suomussalmen seurakunta päätti laittaa Näljängän kirkon myyntiin käytön vähentymisen ja taloustilanteen takia. Muutama vuosi ennen myyntiä rakennukseen oli tehty mittava kattoremontti. Kirkko laitettiin huutokaupattavaksi Huutokaupat.com -sivustolle. Ensimmäisessä huutokaupassa kirkon huutokauppahinnaksi muodostui 24 000 euroa, mutta huutokaupan voittanut yksityishenkilö vetäytyi kaupoista. Kirkko laitettiin toisen kerran huutokaupattavaksi loppuvuodesta 2020, mutta tälläkin kerralla huutokaupan voittaja vetäytyi kaupoista. Kirkko laitettiin huutokaupattavaksi kolmannen kerran vuonna 2021, jonka lopulliseksi myyntihinnaksi muodostui 15 500 euroa. Kirkon nykyisen omistajan kertoman mukaan kirkkosali aiotaan pitää alkuperäisessä kunnossa, ja on kyläläisten ja seurakunnan käytössä siihen asti, kun tarpeellista.
Toomas Kallaste
Kallaste pelasi Viron maajoukkueessa 42 ottelua vuosina 1991–2003.
Carlota Ciganda
thumb|right|240px|Ciganda vuonna 2009 Carlota Ciganda Machiñena (s. 1. kesäkuuta 1990 Pamplona) on espanjalainen golfammattilainen. Huhtikuuhun 2019 mennessä Ciganda oli voittanut kaksi LPGA-tourin kilpailua. Ensimmäisen LPGA-turnauksen hän voitti lokakuussa 2016.
Werner Panitzki
Werner Panitzki (27. toukokuuta 1911 Kiel – 2. kesäkuuta 2000) oli Saksan ilmavoimien komentaja 1962–1966.
Saksan puolustusministeri Kai-Uwe von Hassel erotti Panitzkin omasta pyynnöstä, koska Panitzki oli haastateltaessa kuvannut Lockheed F-104 Starfighter -koneiden hankintaa ainoastaan poliittiseksi päätökseksi.
Jereem Richards
Richars karsiutui 2011 Lillen alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa 200 metrin välierissä. Hän juoksi Istanbulin sisäratojen MM-kilpailuissa 2012 kolmannen osuuden Trinidad ja Tobagon pronssijoukkueessa 4 × 400 metrin viestissä. Hän saavutti samana vuonna alle 20-vuotiaiden Keski-Amerikan ja Karibian -mestaruuskilpailuissa hopeaa 200 metrillä ja pronssia 4 × 100 metrin viestissä. Barcelonan alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2012 hän karsiutui 200 metrin välierissä ja sai 4 × 400 metrin viestissä pronssia.
Richards saavutti Keski-Amerikan ja Karibian -mestaruuskilpailuissa pronssia 4 × 100 metrin viestissä 2013. Glasgow'n Kansainyhteisön kisoissa 2014 hän karsiutui 200 metrin alkuerissä. Hän voitti Trinidad ja Tobagon -mestaruuden 200 metrillä 2017. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän saavutti pronssia 200 metrillä ajalla 20,11. Hän juoksi samoissa kisoissa toisen osuuden Trinidad ja Tobagon joukkueessa, joka voitti 4 × 400 metrin viestin maailmanmestaruuden maansa ennätysajalla 2.58,12. Gold Coastin Kansainyhteisön kisoissa 2018 hän voitti kultaa 200 metrillä ajalla 20,12.
Richards saavutti IAAF World Relays -kilpailuissa 2019 kultaa 4 × 400 metrin viestissä. Saman vuoden Pan-Amerikan kisoissa Limassa hän saavutti hopeaa 200 metrillä ajalla 20,38 ja pronssia 4 × 400 metrin viestissä. Dohan MM-kilpailuissa hän karsiutui 200 metrin välierissä ja oli viides pitkässä viestissä. Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa hän sijoittui kahdeksanneksi sekä 200 metrillä että 4 × 400 metrin viestissä.< ref name="tp"/>
Richards voitti 400 metrin sisäratojen maailmanmestaruuden Belgradissa 2022 Trinidad ja Tobagon ennätysajalla 45,00. Kesällä 2022 hän voitti 200 metrin Trinidad ja Tobagon -mestaruuden, oli Eugenen MM-kilpailuissa samalla matkalla kuudes ja voitti kultaa Birminghamin Kansainyhteisöjen kisoissa ennätyksellään 19,80.
Sisäradat
NR = maan ennätys
Berijev Be-4
Berijev Be-4 (alun perin KOR-2) oli neuvostoliittolainen yksimoottorinen tiedustelukäyttöön suunniteltu lentovene, joka jatkokehitettiin yhtiön aiemmin epäonnistuneen KOR-1-mallin pohjalta. Ensimmäinen KOR-2 valmistui vuonna 1939 ja tyyppi vapautettiin laivastokäyttöön, tosin ilman aseistusta ja katapulttilähdöt kiellettynä. Konetyypin tuotanto jäi pieneksi, sillä saksalaiset valtasivat Berijevin tehtaan syksyllä 1941.
Incubus (elokuva)
Incubus on vuonna 1966 valmistunut mustavalkoinen, yhdysvaltalainen kauhuelokuva. Elokuva restauroitiin vuonna 2001.
Berijev Be-4
Historia
Be-4:n kehitys käynnistyi mallinimellä KOR-2 yhtiön vuosina 1934–1935 suunnitellun KOR-1:n pohjalta, joka oli suunniteltu korvaamaan neuvostoalusten katapulttilaukaistavat Heinkel HD 55 -vesitasot. Huhtikuussa 1936 ensilentonsa lentäneen tyypin palveluskäyttö oli jäänyt varsin rajoittuneeksi sen kehnon merikelpoisuuden ja rakenteellisten ongelmien seurauksena. Kaikki alkutuotannon KOR-1-koneet oli määrättiin toimimaan alusten sijaan rannalta käsin Berijevin pyrkiessä korjaamaan niiden ongelmia. Ongelmistaan huolimatta tyyppiä valmistettiin noin 300 kappaletta vuoteen 1940 mennessä.
Ensimmäinen paranneltu KOR-2-mallin kone valmistui vuonna 1939. Tyyppi vapautettiin aseistamattomana laivastokäyttöön, mutta lentoonlähdöt täytyi edelleen suorittaa vedestä, sillä katapulttilähdöt kiellettiin. Paranneltua tyyppiä ehdittiin valmistaa vain pieni määrä ennen kuin saksalaiset valtasivat Berijevin tehtaan Taganrogissa syksyllä 1941.
Incubus (elokuva)
Tuotanto
Elokuvan ohjasi ja käsikirjoitti Äärirajoilla-televisiosarjan luonut Leslie Stevens. William Shatner esiintyi elokuvassa hieman ennen kuin aloitti työn Star Trekissä. Elokuvan kuvauksesta vastasi Conrad Hall. Joidenkin väitteiden mukaan elokuvassa käytettiin ainoastaan esperantoa. Tämän tarkoituksena oli luoda elokuvaan aavemainen tunnelma ja ohjaaja on kieltänyt elokuvan jälkiäänittämisen muille kielille. Elokuvan DVD-versiossa tekijät kuitenkin kertovat, että esperantoa käytettiin, koska tämän odotettiin mahdollistavan elokuvalle laajemman kansainvälisen myynnin.
Säilöntä
Elokuva oli kadoksissa useiden vuosien ajan sen jälkeen kun elokuvan alkuperäinen versio tuhoutui tulipalossa. Pariisilaisen järjestön Cinémathèque françaisen arkistosta kuitenkin löytyi kopio elokuvasta, jossa on ranskankielinen tekstitys. Sci Fi Channel rahoitti elokuvan restauroinnin ja julkaisi vuonna 2001 DVD-version, jossa oli mukana englannin- ja ranskankielinen tekstitys.
Esperanto
Incubus oli toinen elokuva, jossa käytettiin esperantoa. Ensimmäinen esperantonkielinen elokuva oli vuonna 1964 julkaistu Angoroj. Useimmat esperanton puhujat ovat pettyneitä Incubuksen näyttelijöiden esperanton ääntämykseen.
Juoni
Elokuvan tapahtumat sijoittuvat Nomen Tuum -nimiseen kylään. Kylässä on kaivo, joka parantaa sairaat ja tekee ihmisistä kauniita. Jälkimmäisen toivossa kylään saapuu runsaasti turhamaisia henkilöitä. Kaivon vesi on kuuluisa myös siitä, että siellä elää myös demoneita. Succubukset lumoavat kylään saapuvat heikot sielut ja johdattavat nämä kuolemaan uhratakseen heidät Pimeyden Jumalalle. Lupaava nuori succubus nimeltä Kia (Allyson Ames) halveksii rutiininomaista syntisten johdattamista helvettiin. Kia katsoo kykyjensä valuvan hukkaan ja tarvitsee jotain haastavampaa saaliikseen. Hänen sisarensa Amael (Eloise Hardt) varoittaa Kiaa puhtaan sielun houkuttelun mukanaan tuomasta vaarasta: rakkaudesta. Kia kuitenkin ryhtyy etsimään uhrikseen pappia. Pian hän huomaa, että myös papit ovat yhtä ilkeitä ja ovelia kuin hänen aiemmat uhrinsa.
Kia löytää pian sopivan uhrin. Nuoren sotilaan, Marcin (William Shatner). Marcin sisar, Arndis (Ann Atmar) tulee pyhän veden luo parantaakseen Marcin taistelussa saamat haavat. Kia seuraa sisaruksia ja esittää joutuneensa eksyksiin. Lyhyen auringonpimennyksen aikana Kia houkuttelee Marcin saattamaan hänet merelle. Arndis sokeutuu katsottuaan taivaalle pimennyksen aikana. Hän ryhtyy etsimään Marcia. Marc ja Kia mieltyvät toisiinsa.
Marc on puhdas sielu, eikä hän suostu läheisempään suhteeseen Kian kanssa ilman, että he ovat naimisissa. Kian nukkuessa Marc vie hänet kylän kirkkoon. Kia pakenee kirkosta hämmentyneenä Kristuksen ja pyhimysten kuvista. Jumalalliset kuvat ja Marcin puhdas rakkaus inhottavat häntä. Marcin puhtaus saa Kian sairastumaan.
Amael ja Kia suunnittelevat kostoa Marcille. Amael kutsuu incubuksen (Milos Milos), joka yrittää tappaa Marcin ja raiskaa ja murhaa Arndisin. Marcin rukoillessa sisarensa puolesta hän tekee ristinmerkin ja demonit kavahtavat kauhuissaan. Puolustaessaan itseään incubuksen hyökkäykseltä Marc näyttää tappaneen tämän ja Amael kertoo Marcille, että tämä on tehnyt murhan. Kia seuraa kuolemaisillaan olevaa Marcia katedraaliin, jossa hän ilmoittaa rakkautensa Marcia kohtaa. Kuolleista noussut incubus puuttuu tilanteeseen ja sanoo, että Kia kuuluu pimeyden Jumalalle. Kia uhmaa incubusta ja tekee ristinmerkin yllättäen itsensäkin. Paikalle ilmestyy vuohi, joka vääntää Kian maahan.
Taistelun jälkeen Kia sanoo, ”minä kuulun valkeuden Jumalalle” ja ryömii kohti Marcia, joka syleilee häntä. Elokuvan loppukohtauksessa pari katsoo epäuskoisesti katedraalin rajalle, ja vuohi katsoo heihin.
Näyttelijät
† Ei mainita lopputeksteissä
Kuvaus
Elokuva kuvattiin pääasiassa 18 päivän aikana toukokuussa 1965 Montereyn piirikunnassa olevalla Big Sur Beachillä ja Mission San Antonio de Padua -katedraalissa. Elokuvan tekijät olivat huolissaan siitä, että viranomaiset eivät antaisi lupaa kuvata kauhuelokuvaa, joten Stevens laati kertomuksen, jonka mukaan elokuvan nimi oli ”Old Montereyn uskonnolliset johtajat”. Hän myös näytti elokuvan esperantonkielisen käsikirjoituksen.
Vastaanotto
Elokuvan ensi-ilta oli San Franciscon elokuvajuhlilla 26. lokakuuta 1966. Taylorin mukaan noin 50–100 esperanton harrastajan joukko ”ulvoi ja nauroi” näyttelijöiden huonolle ääntämykselle. Osaksi johtuen esperantonkielisyydestä ja osaksi siitä syystä, että yksi elokuvan näyttelijöistä teki itsemurhan, Taylor ja Stevens eivät löytäneet halukkaita jakelijoita elokuvalle. Elokuvaa esitettiin ainoastaan Ranskassa.
”Kirous”
Useat elokuvan kanssa tekemisissä olleet henkilöt ovat joutuneet erilaisten onnettomuuksien uhreiksi, mikä on johtanut kaupunkitarinaan, jonka mukaan Incubus olisi ollut kirottu:
Videolevitys
Kun tuottaja Anthony Taylor valmisteli Incubuksen julkaisua videolevitykseen vuonna 1993, hän sai tietää, että elokuvan alkuperäinen versio oli kadoksissa ja niiden uskottiin tuhoutuneen tulipalossa. Kolme vuotta myöhemmin elokuvan kopio löydettiin pariisilaisen järjestön Cinémathèque françaisen arkistosta. Kopio oli kuitenkin huonokuntoinen ja siinä oli ranskankielinen tekstitys. Uusi versio tehtiin ruutu ruudulta lisäämällä englanninkieliset tekstit ranskankielisten päälle.
Hermann Lenz
Lenz sai 1998 Büchner-palkinnon.
SN 1181
SN 1181 oli supernova, jonka havaitsivat kiinalaiset ja japanilaiset tähtitieteilijät 4. elokuuta ja 6. elokuuta 1181 Kassiopeian tähtikuviossa. Supernova oli nähtävissä yötaivaalla 185 vuorokautta. Supernovan jäänteenä pidetään pulsaria 3C58 ja sitä ympäröivää kaasusumua. 3C58 on mahdollisesti kvarkkitähti.
Kipyegon Bett
Kipyegon Bett (s. 2. tammikuuta 1998) on kenialainen keskimatkojen juoksija, 800 metrin MM-mitalisti. Hän on pituudeltaan 182 cm.
Bett voitti 800 metrin alle 18-vuotiaiden Afrikan-mestaruuden Réduitissa 2015 ajalla 1.51,67. Hän saavutti samana vuonna hopeaa Calin alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa ajalla 1.45,86. Hän voitti 800 metrin alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuden Bydgoszczissa 2016 ajalla 1.44,95.
Bett kuului Kenian joukkueeseen, joka saavutti IAAF World Relays -kilpailuissa 2017 hopeaa 4 × 800 metrin viestissä. Hän sai Lontoon MM-kilpailuissa 2017 pronssia 800 metrillä ajalla 1.45,21.
Bett juoksi 800 metrin ennätyksensä 1.43,76 Berliinissä 3. syyskuuta 2016.
Bett jäi kiinni erytropoietiinin eli EPOn käytöstä heinäkuussa 2018. Lisäksi hän oli kieltäytynyt dopingnäytteen antamisesta helmikuussa 2018. Hän sai tapauksista neljän vuoden kilpailukiellon ajalle 15.8.2018–14.8.2022.
Segunda División RFEF
Segunda División RFEF on Espanjan jalkapallon neljänneksi korkein sarjataso. Sen yläpuolella ovat ammattilaissarjat Primera División ja Segunda División sekä puoliammattilais- ja amatöörijoukkueista koostuva Primera División RFEF. Sen alapuolella pelataan Tercera División RFEF.
Siperianjokilohi
Siperianjokilohi (Hucho taimen) on suurin lohien heimon (Salmonidae) kaloista. Useimmissa kielissä, mm. venäjässä, ruotsissa, saksassa, ranskassa ja englannissa se tunnetaan nimellä taimen. Nimi on peräisin suomen kielen sanasta taimen (Salmo trutta), mutta näillä lajeilla ei ole mitään tekemistä toistensa kanssa. Siperianjokilohi voi kasvaa yli 1,5-metriseksi ja satakiloiseksi.
Segunda División RFEF
Pelijärjestelmä
Segunda División RFEF:ssä on 90 joukkuetta jaettuna viiteen alueelliseen lohkoon, jotka vastaavat Espanjan itsehallintoalueita ja niiden jalkapalloliittoja lukuun ottamatta Andalusiaa, joka on jaettu suuren kokonsa vuoksi kahteen lohkoon. Myös Pohjois-Afrikassa sijaitsevien Ceutan ja Melillan joukkueet pelaavat Andalusian lohkoissa.
Siperianjokilohi
Levinneisyys ja systematiikka
Siperianjokilohi on Euraasian itäosien sisävesien kala, jonka levinneisyys ulottuu Euroopan-puoleisen Venäjän itäosista Tyynenmeren rannikolle. Se elää Jäämereen laskevissa vesistöissä Petšorasta Janajoelle sekä Volgassa ja muissa Kaspianmeren joissa. Itä-Aasiassa se elää myös Tyyneenmereen laskevissa joissa, erityisesti Amurissa ja Ussurissa, myös Mongolian ja Kiinan alueella.
Segunda División RFEF
Pelijärjestelmä
Kussakin lohkossa pelataan kaksinkertainen sarja eli jokainen joukkue kohtaa toisensa kahdesti kaudessa, kerran koti- ja kerran vieraskentällä. Voitosta saa kolme pistettä, tasapelistä yhden. Kauden päätteeksi lohkojensa eniten pisteitä keränneet joukkueet julistetaan Segunda División RFEF:in mestareiksi.
Nousijat ja putoajat
Kauden päätteeksi jokaisen lohkon voittaja nousee suoraan Primera División RFEF:iin. Lohkojen 2-5 sijoittuneet joukkueet pääsevät nousukarsintoihin. Joukkueet arvotaan neljään viiden joukkueen karsintalohkoon siten, että jokaisessa on yksi omassa lohkossaan ensimmäiseksi, toiseksi, kolmanneksi ja neljänneksi sijoittunut joukkue. Saman lohkon joukkueita ei voi arpoa samaan karsintalohkoon. Karsintojen ensimmäisessä vaiheessa pelataan kaksiosainen ottelu omassa lohkossaan ykköseksi ja neljänneksi sijoittuneen sekä toiseksi ja kolmanneksi sijoittuneen joukkueen välillä. Toisessa vaiheessa näiden parien voittajat pelaavat keskenään toisen kaksiosaisen ottelun, jonka voittajat nousevat Primera División RFEF:iin.
Siperianjokilohi
Elintavat
Siperianjokilohi elää etenkin suurissa, vahvasti virtaavissa joissa, mutta myös kylmissä järvissä. Se tekee jokseenkin lyhyitä kutuvaelluksia, muttei koskaan laskeudu mereen. Kutu tapahtuu pienissä matalissa sivujoissa toukokuulla.
Siperianjokilohi on kalaa syövä petokala, mutta voi saalistaa myös nisäkkäitä ja lintuja. Se on urheilu- ja salakalastuksen haluttu kohde, muttei taloudellisesti kovin tärkeä ruokakala. Sen ympärille pyritään kehittämään pyydä- ja päästä –kalastukseen perustuvaa ekoturismia.
Segunda División RFEF
Reservijoukkueet
Sarjassa pelaa myös useiden seurojen reservijoukkueita. Reservijoukkue ei kuitenkaan voi pelata samalla sarjatasolla seuran muiden joukkueiden kanssa, joten mikäli edustusjoukkue tai toinen reservijoukkue putoaa Primera División RFEF:stä Segunda División RFEF:iin, pudotetaan Tercerassa pelannut reservijoukkue automaattisesti aluesarjoihin sarjasijoituksestaan riippumatta. Reservijoukkue ei voi myöskään osallistua nousukarsintoihin, mikäli seuran toinen joukkue pelaa Primera División RFEF:ssä.
Cup-kilpailut
Segunda División RFEF lohkovoittajat pääsevät mukaan seuraavan kauden Copa del Reyhin. Muut pelaavat Copa RFEF:ssä Primera División RFEF:n joukkueiden kanssa.
Historia
Nimellä Tercera División pelattiin ensimmäisen kerran kaudella 1929–1930, joka oli Espanjan kansallisen sarjajärjestelmän historian toinen kausi. Tuolloin se toimi kolmanneksi korkeimpana sarjatasona, heti Segunda Divisiónin alapuolella. Ensimmäisellä kaudella sarjassa pelasi 33 joukkuetta, jotka oli jaettu kahdeksaan lohkoon. Kunkin lohkon voittaja eteni pudotuspeleihin, joiden viimeisessä vaiheessa Castellón voitti Barakaldon ja nousi Segundaan. Kaudesta 1977–1978 eli Segunda División B:n perustamisesta lähtien Tercera on ollut neljäs sarjataso.
Liechtensteinin maapäivävaalit 1974–1997
Liechtensteinin ruhtinaskunnan maapäivävaaleja on järjestetty vuodesta 1918; maapäivät instituutiona perustettiin kuitenkin jo vuoden 1818 perustuslaissa. Vaalit ovat yleiset, yhtäläiset, salaiset ja suorat. Äänioikeutettuja ovat kaikki 18 vuotta täyttäneet Liechtensteinin kansalaiset. Naiset saivat äänioikeuden tosin vasta 1984.
1978
Pääministeriksi nousi VU:n Hans Brunhart. FBP sai enemmän ääniä kuin VU, mutta silti vaalitavan takia vähemmän edustajia. Toisaalta VU kasvatti äänimääräänsä FBP:tä enemmän.
1982
Pääministerinä jatkoi VU:n Hans Brunhart.
1986
Pääministerinä jatkoi VU:n Hans Brunhart. Ensimmäistä kertaa myös naiset saivat äänestää ja asettua ehdolle; ensimmäinen nainen myös valittiin maapäiville. Vapaa lista oli ensimmäistä kertaa ehdolla vaaleissa.
1989
VU:n Hans Brunhart jatkoi neljännelle pääministerikaudelleen. Edustajien määrää lisättiin 15:stä 25:een.
Helmikuu 1993
Pääministeriksi nousi FBP:n Markus Büchel. Vapaa lista sai ensimmäistä kertaa paikkoja maapäiville ensimmäisenä 'kolmantena puolueena' ylittäessään kahdeksan prosentin äänikynnyksen.
Lokakuu 1993
Ennenaikaiset vaalit pidettiin ruhtinas Hans Adam II:n hajotettua maapäivät. Pääministeriksi nousi maailman nuorin pääministeri, 28-vuotias Mario Frick (VU).
1997
Vuoden 1997 vaaleissa pääministerinä jatkoi VU:n Mario Frick. Pääpuolueiden lähes 60 vuotta kestänyt yhteistyö päättyi, kun VU muodosti yksin hallituksen ja FBP jäi oppositioon.
Jakob Johan Tesche
Jakob Johan Tesche, myös J.J.Tesche (1697–3. joulukuuta 1758), kauppias, laivanvarustaja, teollisuusmies ja raatimies Haminassa ja Helsingissä sekä valtiopäivämies.
J.J.Teschen talo oli 1700-luvun alussa Haminassa ympyräkatujen välissä, sataman puolella. Hän kävi mm. puu-, terva-, suola- ja tupakkakauppaa. Vielä vuonna 1725 käytettiin Haminan torina kauppias J.J.Teschen tonttia. Muutettuaan Helsinkiin 1741 hän hankki omistukseensa Kumpulan kartanon (Gumtäkt Gård), jossa asui 1747–1755. Tämän jälkeen kartanon omisti hänen poikansa Henrik Jakob Tesche.
J.J.Tesche oli Tolkbyn Sahan omistaja ja Helsingin Vanhankaupunginkosken Sahan osakas Carl Clayhillsin kanssa. Vuonna 1728 hän ryhtyi Myllykylän sahan osakkaaksi.
Vuonna 1740 J.J.Tesche hankki itselleen Haminan tupakkateollisuuden yksinoikeuden ja perusti Haminaan tupakkakehräämön.
J.J.Tesche oli laivanvarustaja Haminassa osallisena mm. seuraavissa Haminan laivahankinnoissa vuosina 1731–1733:
Vuonna 1735 Jungfru Margareta ja Jungfru Antonia upposivat Portugalin rannikolla.
Muutettuaan vuoden 1742–43 sodan jaloista Helsinkiin J.J. Tesche perusti Helsinkiin Sörnäsin tiilitehtaan, joka toimi ainakin 1760-luvun puolivälistä vuoteen 1808. Tesche oli Viaporin rakentamisvaiheen suurtoimittaja.
Vuonna 1746 aloitti toimintansa Helsingissä Ullanlinnan laivanveistämö, joka sijaitsi suunnilleen nykyisen Eteläsataman Olympiaterminaalin kohdalla. Hankkeiden avainrahoittajiksi saatiin iäkkäät Jost Dobbin ja Jakob Johan Tesche, joilla oli sekä rahaa että laivanvarustuskokemusta. Ullanlinnan laivanveistämön perustajaosakkaat olivat Gustaf Johan Bock, Zacharias Govinius, Johan Sederholm, Henrik Jakob Siliacks sekä Jakob Johan Tesche ja hänen poikansa Henrik Jakob Tesche. Ullanlinnan veistämössä valmistui mm. 1750–60-lukujen aikana viisi valtamerikauppalaivaa:
Jakob Johan Tesche oli valtiopäivillä 1742–1743 Haminan porvariston edustajana huolimatta siitä, että kaupunki oli sodassa jo joutunut Venäjän haltuun.
Virtualisointi
300px|pienoiskuva|[[VirtualBox]] Virtualisointi tarkoittaa tietotekniikassa tekniikkaa virtuaalisen laitteen suorittamiseksi erotettuna varsinaisesta fyysisestä laitteesta. Virtuaalinen laite on abstraktio varsinaisesta laitteesta. Virtualisoinnissa fyysisen resurssin tekniset piirteet piilotetaan muilta järjestelmiltä, sovelluksilta ja loppukäyttäjiltä, jotka käyttävät näitä resursseja. Täten yksi fyysinen resurssi (kuten palvelin, suoritin tai massamuisti) voi toimia monena loogisena resurssina, tai useat fyysiset resurssit (kuten tallennuslaitteet tai palvelimet) näkyvät yhtenä loogisena resurssina. Tätä uutta virtuaalista näkymää taustalla oleviin resursseihin ei rajoita niiden toteutus, maantieteellisen sijainti tai fyysinen konfigurointi. Useimmin virtualisoituja resursseja ovat laskenta- ja tallennuskapasiteetti.
Historia
Virtualisointi on syntynyt 1960- ja 1970-luvuilla, jolloin määritelmällä viitattiin menetelmään jakaa suurtietokoneet loogisesti useiden sovellusten käyttöön samanaikaisesti. Termin merkitys on laajentunut siitä lähtien.
1960-luvulla IBM:n tutkimuskeskus kehitti CP/CMS:n, jossa CP oli hypervisor-komponentti ja CMS oli kevyt yhden käyttäjän käyttöjärjestelmä. CP/CMS kehittyi useiksi versioiksi 1960- ja 1970-lukujen vaihteessa. CP/CMS vaikutti VM/370:n kehitykseen (nykyisin z/VM), joka julkaistiin 2. elokuuta 1972.
Vuonna 1974 Gerald J. Popek ja Robert P. Goldberg julkaisivat artikkelin Formal requirements for virtualizable third generation architectures, jossa kuvattiin vaatimuksia virtualisointiin. Popekin ja Goldbergin kriteerit viittaavat klassisena virtualisointina tai täytenä virtualisointina tunnettuun malliin, jossa suoritettavaa ohjelmaa ei tunneta etukäteen.
Virtualisointitapoja
Virtualisointi on laaja termi, joka viittaa moniin eri tapoihin tehdä tietojenkäsittelyn resursseista abstrakteja. Alla on listattu joitakin yleisimpiä virtualisointitekniikoita.
Sovellusten virtualisointi
Termiä virtuaalikone on käytetty Java-virtuaalikoneesta ja Microsoftin .NET-ympäristön Common Language Runtime-ympäristöstä, joissa ohjelma tehdään abstraktille koneelle ja käännetään kohdekoneelle ajonaikaisella kääntämisellä (tavukoodin tai välikielen kautta).
Koneiden ja järjestelmien virtualisointi
Hypervisor (myös virtual machine monitor, VMM, virtuaalikonemonitori) on virtuaalikoneen suorittamiseen käytetty ohjelmistokerros. Nämä jaetaan kahteen tyyppiin: suoraan laitteistolla suoritettava (tyyppi 1) ja toisen käyttöjärjestelmän päällä suoritettava (tyyppi 2). Tyyppi 1 suoritetaan suoraan tietokonelaitteistolla ja ne ovat tehokkaita sekä turvallisia koska mitään muuta ei suoriteta sen ja laitteiston välillä. Tyyppi 1 korvaa tietokoneen käyttöjärjestelmän ja soveltuu palvelinkäyttöön, mutta usein tarvitsee toisen koneen virtuaalikoneiden hallintaan. Tyyppi 2 suoritetaan sovellusohjelmana toisen käyttöjärjestelmän päällä ja usein käytössä henkilökohtaisella tietokoneella, jossa on tarve suorittaa useampia käyttöjärjestelmiä. Tyyppi 2 mahdollistaa nopean pääsyn toiseen käyttöjärjestelmään, joka tekee siitä soveltuvan loppukäyttäjälle, mutta se käyttää laitteistoa toisen käyttöjärjestelmän kautta, joka lisää viiveitä (latenssi) ja vaikuttaa suorituskykyyn.
Tietokoneen virtualisointi voidaan jakaa edelleen seuraavasti:
Käyttöjärjestelmän muuttamista virtualisoinnille kutsutaan paravirtualisoinniksi, jota tukevat muun muassa Xen ja User-mode Linux. Paravirtualisoinnissa vieraskäyttöjärjestelmä vaatii laajennuksia hypervisorin kutsumiseen.
Yhdistelmässä isäntäkäyttöjärjestelmä käyttää laitteistoavustusta täydelle virtualisoinnille ja vieraskäyttöjärjestelmä käyttää laiteajureita tietyille laitteille paravirtualisoinnin tapaan. Laitteistopohjaisen tuen lisääntyessä suorittimien käskykantalaajennoksilla erot ovat hämärtyneet.
Eri hypervisor-ratkaisut voivat tukea käynnissä olevan virtuaalikoneen siirtoa isännältä toiselle (live migration) tai sisäkkäisiä virtuaalikoneita (nested). Failover ("puolenvaihto") tarkoittaa suorituksen siirtämistä yhdestä virtuaalikoneesta toiseen suunnitellusti tai vikatilanteessa.
Justin Hartley
Justin Scott Hartley (s. 29. tammikuuta 1977 Knoxville, Illinois) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän tuli tunnetuksi saippuasarjasta Passions, josta hän sai kaksi Soap Opera Digest -ehdokkuutta vuonna 2005. Sittemmin Hartley on vierailut Oliver Queenin roolissa Smallvillessä.
Virtualisointi
Koneiden ja järjestelmien virtualisointi
Säiliöinti on käyttöjärjestelmätason virtualisointi (kevyt prosessitason virtualisointi), jolla tehdään virtuaaliympäristöjä (, VE). Docker vaikutti merkittävästi tämän suosioon ja yleistymiseen.
Justin Hartley
Elämäkerta
Justin syntyi Knoxvillessä mutta kasvoi Orland Parkissa Illinoisissa. Hänen sisaruksiaan olivat lisäksi vanhempi veli Nathan ja kaksi nuorempaa siskoa Megan ja Gabriela. Justin valmistui Carl Sandburgin high schoolista, jonka jälkeen hän opiskeli Etelä-Illinoisin yliopistossa teatteria ja historiaa.
Virtualisointi
Koneiden ja järjestelmien virtualisointi
Emulaattorit on suunniteltu suorittamaan eri suorittimelle tehtyjä ohjelmia toisella laitteistoalustalla, kun taas virtualisointi voi käyttää laitteen omaa käskykantaa ja laitteistoa. Emulaatio tulkitsee vierasalustan käskykannan mahdollistaen suorittamisen eri suorittimella.
Justin Hartley
Elämäkerta
Hartley meni 2004 naimisiin näyttelijä Lindsay Hartley kanssa, ja heillä on tytär.
Virtualisointi
Laiteresurssien virtualisointi
Yksi tavallisimmista virtualisointikohteista käyttöjärjestelmissä on muisti, jota laajennetaan virtuaalimuistin avulla. Käyttöjärjestelmä osaa vapauttaa tai siirtää käyttämätöntä muistia RAM-muistista kiintolevylle. Tallennuskapasiteetti voidaan virtualisoida muun muassa verkkolevyjärjestelmillä (hajautettu levyjärjestelmä, jaettu levyjärjestelmä) ja taltiohallinnalla.
Justin Hartley
Ura
Hartleyn näyttelijänura televisiossa alkoi vuonna 2002, kun hän näytteli saippuasarjassa Passions vuosien 2002–2006 aikana. Hartley sai siitä kaksi Soap Opera Digest -ehdokkuutta. Sarjan jälkeen Hartley on näytellyt vuodesta 2006 lähtien vierailevana näyttelijänä Smallvillessä, josta hänet kenties tunnetaan parhaiten näytellessään sarjakuvasankari Vihreää Nuolta. Tämän ohella hän vieraili vuonna 2007 televisiosarjoissa CSI: New York ja Todistettavasti syyllinen.
Virtualisointi
Laiteresurssien virtualisointi
Yhdistelemällä laiteresursseja suuremmiksi kokonaisuuksiksi voidaan muodostaa laajempia resursseja tai resurssipooleja. Esimerkiksi RAID-levyjärjestelmät ja loogisten taltioiden hallintajärjestelmät (LVM, Logical Volume Management) yhdistelevät useita levyjärjestelmiä yhdeksi suureksi loogiseksi levytilaksi. Verkkolaitteet voivat käyttää useita rinnakkaisia kanavia, ja antaa vaikutelman yhdestä laajempikaistaisesta yhteydestä. Pisimmälle vietynä tietokoneryppäät eli klusterit toteuttavat kaiken tämän.
Verkon virtualisointi
Virtuaaliverkko on kyky luoda loogisia virtuaalisia verkkoja, jota ovat eriytetty verkkolaitteistosta.
Työpöydän virtualisointi
Eräät yritykset tarjoavat palveluita ja ohjelmistoja työpöydän siirtämiseksi datakeskukseen (VDI).
Ohjelmia
Hypervisor-pohjaisia virtualisointiohjelmia ovat muun muassa:
Mobilisti (lehti)
Mobilisti on vanhoihin ajoneuvoihin keskittynyt aikakauslehti. Kahdeksan kertaa vuodessa ilmestyvän lehden päätoimittaja on Janne Halmkrona. Lehden sisarpainos on Mobilisti Senior, joka painottuu sisällöllään ennen vuotta 1962 julkaistuun kuvamateriaaliin.
Mobilisti-lehden on perustanut vanhojen ajoneuvojen harrastaja Kai L. Bremer vuonna 1979. Hän oli pitkään Mobilisti-lehden päätoimittaja, kunnes Jan Enqvist otti paikan. Enqvistin väistyttyä päätoimittajan roolista lokakuussa 2021 päätoimittajaksi palasi jälleen Kai L. Bremer. Tammikuussa 2022 päätoimittajana aloitti lehdessä toimittajana aiemmin työskennellyt Janne Halmkrona.
Emil Jönsson
Emil Jönsson Haag (o.s. Jönsson s. 15. elokuuta 1985 Sandviken) on ruotsalainen maastohiihtäjä, joka erikoistui sprinttikilpailuihin. Hän saavutti vuonna 2018 päättyneellä urallaan kaksi olympia- ja kaksi MM-mitalia.
Jönsson saavutti pronssia junioreiden MM-kilpailujen perinteisen hiihtotavan sprintissä Rovaniemellä maaliskuussa 2005. Sapporon MM-kilpailuissa 2007 hän oli perinteisellä tyylillä käydyssä sprinttikilpailussa kuudes, Liberecissä 2009 vapaalla hiihtotavalla kolmastoista ja Oslossa 2011 vapaalla hiihtotavalla pronssilla. Vancouverin olympialaisissa 2010 hän oli perinteisen sprintissä seitsemäs ja Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 2013 neljäs. Val di Fiemmen parisprintissä Jönsson oli toinen parinsa Marcus Hellnerin kanssa. Sotšin olympialaisissa 2014 hän saavutti pronssimitalin vapaan hiihtotavan sprintistä ja perinteisen hiihtotavan parisprintistä.
The Greater of Two Evils
The Greater of Two Evils on yhtyeen Anthraxin kokoelma-albumi, joka julkaistiin levy-yhtiöstä Sanctuary Records marraskuussa 2004. Albumissa on 14 Anthraxin kappaletta yhtyeen aikaisemman tuotannon (Neil Turbin & Joey Belladonna-ajan) albumeilta, jotka julkaistiin vuosien 1983 ja 1990 välillä. Nämä kappaleet on nauhoitettu uudelleen Anthraxin nykyisellä kokoonpanolla. Lopullinen kappalelista päätettiin äänestyksessä yhtyeen kotisivuilla. Kappaleet nauhoitettiin studiolla kahdessa päivässä. Albumilla piti alun perin olla toisia nimiä: "Metallum Maximum Aeturnum", "Old School, New School, Our School: Metallum Maximum Aeturnum" ja "Metal Thrashing Mad: Metallum Maximum Aeturnum".
Emil Jönsson
Jönsson saavutti ensimmäisen palkintokorokepaikkansa maailmancupin osakilpailussa oltuaan toinen Tukholman kaupunkisprintissä 21. maaliskuuta 2007. Ensimmäisen voittonsa hän saavutti vapaan hiihtotavan sprinttikilpailussa Canmoressa 26. tammikuuta 2008. Hän voitti sprintin maailmancupin kausilla 2009–2010, 2010–2011 ja 2012–2013.
Teija Waaramaa-Mäki-Kulmala
Teija Waaramaa-Mäki-Kulmala (s. 1959 ) on suomalainen filosofian tohtori ja dosentti. Hän on vanhempi tutkija Tampereen yliopiston viestintätieteiden tiedekunnassa.
So Yeon Ryu
thumb|right|240px|Ryu vuonna 2017 So Yeon Ryu (, s. 29. kesäkuuta 1990) on eteläkorealainen golfammattilainen. Huhtikuuhun 2019 mennessä Ryu oli voittanut kuusi LPGA-tourin kilpailua, joista kaksi oli major-tason turnauksia. Ensimmäisen LPGA-turnauksen, ja samalla myös major-turnauksen, Ryu voitti heinäkuussa 2011, kun hän voitti US Women's Openin.
Liam Ridgewell
pienoiskuva|Ridgewell pelaamassa [[Birmingham City FC|Birmingham Cityn riveissä.]] Liam Ridgewell (s. 21. heinäkuuta 1984 Lontoo) on englantilainen, kauteen 2019–2020 uransa päättänyt jalkapalloilija. 188 senttimetriä pitkä Ridgewell pelasi keskuspuolustajana. Hän pelasi kymmenisen vuotta Englannin Valioliigassa, jossa hän edusti Aston Villaa, Birmingham Cityä ja West Bromwich Albionia. Pohjoisamerikkalaisessa Major League Soccerissa hän edusti viisi kautta Portland Timbersiä.
Ridgewell pelasi Englannin alle 19-vuotiaiden maajoukkueessa yhden sekä alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa kahdeksan ottelua.