cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ken Shimura
Ken Shimura (synt. Yasunori Shimura) (20. helmikuuta 1950 Higashimurayama, Tokio, Japani – 29. maaliskuuta 2020 Shinjuku, Tokio, Japani) oli japanilainen koomikko. Shimura oli tunnettu yliammuttuihin sattumuksiin perustuvasta slapstick-komiikastaan. Shimuraa oli kaavailtu ennen Tokion olympialaisten siirtämistä soihdunkantajaksi edustamaan synnyinkaupunkiaan Higashimurayamaa. Shimura menehtyi COVID-19:ään maaliskuussa 2020.
Rakkauden resepti
Rakkauden resepti on vuonna 2007 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen romanttinen komediaelokuva, jonka on ohjannut Scott Hicks. Elokuvan pääosissa esiintyvät Catherine Zeta-Jones, Aaron Eckhart ja Abigail Breslin.
Juoni
Kate on ammatiltaan kokki, ja hän on hyvin tarkka ja omistautunut työlleen. Yllättäen hän saa kuulla siskonsa menehtyneen auto-onnettomuudessa. Katen tehtäväksi jää huolehtia orvoksi jääneestä siskon tyttärestään Zoesta. Kate yrittää sopeutua äidin rooliin samalla kun yrittää sinnitellä uuden oopperaa laulavan apulaiskeittiöpäällikkö Nicholasin kanssa. Zoe ja Nicholas kuitenkin ystävystyvät.
Isomyyränsammal
Isomyyränsammal (Atrichum undulatum) on myyränsammaten sukuun ja karhunsammalten heimoon kuuluva elinvoimainen lehtisammallaji.
Ulkonäkö
Isomyyränsammal kasvaa jäykkinä tiiviinä, parisenttisinä mattoina. thumb|120px|left|itiöpesäkkeitä Sen lehdet ovat kapeat, hammaslaitaiset ja alle sentin pituiset. Niissä on selvä keskisuoni. Kuivalla säällä lehdet kurtistuvat aaltomaisiksi, mistä laji on saanut tieteellisen nimen undulatum, aaltoileva. Itiöpesäkkeet muistuttavat kääpiökokoisia chilipaprikoita.
Levinneisyys
Isomyyränsammal kasvaa Etelä- ja Keski-Suomessa.
Elinympäristö
Isomyyränsammalta tavataan yleisesti monenlaisissa metsissä ja puutarhoissa paljaalla multa- tai savimaalla, melko varjoisilla paikoilla.
Kelveneenlampi
Kelveneenlampi on Päijät-Hämeessä Padasjoella Kelvenneen saaressa sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 1,3 hehtaaria, se on 150 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 450 metriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Päijänteen lähialueeseen (14.221) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 79,7 metriä mpy.
Apofyytti
pienoiskuva|oikea|250px|[[Koiranputki (Anthriscus sylvestris)]]
Apofyytti on kasvilaji, joka on siirtynyt alkuperäiseltä luonnonkasvupaikalta ihmisten muokkaamalle kasvupaikalle saman maantieteellisen alueen sisällä. Niinpä riippuukin tarkasteltavasta maantieteellisestä alueesta, kuinka kauaksi laji on alkuperäiseltä kasvupaikaltaan levinnyt. Mikäli tämä siirtymä on pitkä, voidaan kyseinen laji mieltää uudella kasvupaikallaan ennemminkin tulokaslajiksi tai vieraslajiksi kuin apofyytiksi.
Suomessa monet apofyytteinä esiintyvät kasvilajit ovat kasvaneet alun perin kallioilla, lähteillä ja merenrannoilla, joilta kasvit ovat siirtyneet sitten ihmistoiminnan muokkaamille kasvupaikoille, kuten pihoille, tienvierille, ojanvarsille, pelloille, niityille ja laidunmaille. Useat apofyyttilajit ovat myös hemerofiilejä eli ihmistoiminnasta hyötyviä lajeja. Suomessa apofyytteinä esiintyviä kasveja ovat esimerkiksi koiranputki (Anthriscus sylvestris), pölkkyruoho (Arabis glabra), röyhyvihvilä (Juncus effusus) ja mäkiarho (Arenaria serpyllifolia).
Voikosken rautatieasema
Voikosken rautatieasema on lakkautettu rautatieliikennepaikka Savon radalla Voikosken kylässä Kouvolassa, entisen Valkealan kunnan alueella.
Vuohijärveen laskevan Voikosken partaalle perustettiin vuonna 1882 kimröökitehdas, josta kehittyi myöhemmin kaasutehdas. Voikoskea myöten kulkevat Mäntyharjun ja Kouvolan (vuoteen 2009 Valkealan) sekä Etelä-Savon ja Kymenlaakson maakuntien (vuoteen 1997 Mikkelin ja Kymen läänien) rajat. Woikosken tehdas sijaitsee Mäntyharjun puolella, kun taas rautatieasema ja pääosa asutuksesta ovat Kouvolan puolella. Syrjäisen sijaintinsa vuoksi Voikoski sai muun muassa oman kirkon vuonna 1937.
Asema avattiin 1. lokakuuta 1889, jolloin myös Savon radan ensimmäinen osuus Kouvolasta Kuopioon otettiin käyttöön, lähelle Woikosken tehdasta. Nykyinen, järjestyksessään kolmas asemarakennus, valmistui vuonna 1919 ja asema-alueen muut ulkorakennukset viimeistään vuonna 1925. Asemarakennus edustaa tyyliltään 1920-luvun klassismin siirtymävaihetta.
Miehitys Voikosken asemalla lopetettiin 1. toukokuuta 1977 ja tavaraliikenne lakkautettiin vuonna 1984. Henkilöliikenteen pysähdykset lakkautettiin 2. kesäkuuta 2002, kun Kouvolasta pohjoiseen suuntautunut taajamajunaliikenne lopetettiin. Liikennepaikka lakkautettiin kokonaisuudessaan 1. kesäkuuta 2003. Osa asema-alueen rakennuksista on nykyisin yksityisomistuksessa.
Young Noble
Rufus Cooper III (s. 21. maaliskuuta 1978, tunnetaan myös nimellä Young Noble) on yhdysvaltalainen rap-artisti. Hän kuuluu Tupac Shakurin perustamaan Tha Outlawz -rap-yhtyeeseen.
Young Noblen ensiesiintyminen oli Shakurin albumilla The Don Killuminati: The 7 Day Theory, kappaleissa "Hail Mary", "Life of an Outlaw", "White Man'z World" ja "Just Like Daddy".
Maaniittu
Maaniittu on asuinalue Nurmijärven Kirkonkylässä. Siellä on muun muassa toinen Nurmijärven kirkonkylän alakouluista, Maaniitun koulu, ja alueella on Maaniittu–Ihantolan liikuntapuisto.
Kukkarojärvi (Padasjoki)
Kukkarojärvi on Päijät-Hämeessä Padasjoella Nyystölän kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 2,2 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 650 metriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Päijänteen lähialueeseen (14.221) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 129 metriä mpy.
Ensimmäinen oopiumisota
Ensimmäinen oopiumisota käytiin Kiinan ja Britannian välillä 1839–1842. Toinen oopiumisota seurasi vuosina 1856–1860.
Sodan taustat
Koska Britannian tuottamat tekstiilit eivät tehneet kauppaansa Kiinassa, jossa parempilaatuiset käsintehdyt tekstiilit olivat suunnilleen saman hintaisia, maan kauppatase jäi alijäämäiseksi. Etenkään teekaupan rahoittamiseksi ei brittiläisillä ollut kiinalaista osapuolta kiinnostavia kauppa-artikkeleita tarjolla. Ison-Britannian valtio sai merkittäviä tuloja kassaansa teekaupasta saaduista tulli- ynnä muista tuloista. Itä-Intian kauppakomppania alkoi tuottaa oopiumia Intiasta Kiinaan lisätäkseen myyntiään. Oopiumikaupasta saadut tulot tulivat pian myös Intialle tärkeiksi.
Kiina kielsi oopiumin myynnin jo vuonna 1729, mutta lakia alettiin soveltaa vasta 1821. Kun kauppakomppanian mahti alkoi murentua (sen monopolia ei uudistettu 1834), siirtyi kauppa yksittäisten kauppiaiden käsiin. Näiden välille syntynyt kilpailu alensi oopiumin hintaa, jolloin useammalla oli varaa ostaa sitä.
Rahan lisäksi toinen brittejä kannustava tekijä oli Kiinan vapaaseen kaupankäyntiin ja yksilönvapauksiin sopimaton oikeuskäytäntö. Kiinalainen oikeuskäytäntö erosi jyrkästi brittiläisestä, eivätkä britit halunneet tulla tuomituksi kiinalaisissa oikeusistuimissa kiinalaisin laein. Erityisen vaarallisia olivat kollektiiviset rangaistukset. Niinpä Britannia vaati sopimusta tuomiovallan käytöstä. Kiina sen sijaan olisi mieluummin sopinut vain yksittäistapauksista, kuten se oli menetellyt aiemminkin kauppakomppanian kanssa. Tämän neuvottelukumppanin nyt puuttuessa kauppiaat halusivat suojelua Britannian hallitukselta.
Guangzhoun (Kanton) kenraalikuvernöörit lähettivät useita memoriaaleja keisarille oopiuminkulutuksen valvonnan puolesta 1836, sillä laajamittainen käyttö aiheutti suuria ongelmia etenkin Etelä-Kiinassa. Britit päättelivät tästä, että oopiumi laillistettaisiin pian ja toivat sitä entistäkin suurempia määriä. Kiinan hallinnon moralistit eivät kuitenkaan suostuneet laillistamiseen.
pienois|vasen|Lin Zexu Lin Zexu oli saanut oopiumikaupan loppumaan Hunanissa, joten hänet lähetettiin Guangzhouhun yrittämään samaa. Britit yllättyivät, kun Lin Zexu pidätytti kauppiaita ja takavarikoi suuren määrän oopiumia. Lin yritti turvautua kansainväliseen oikeuteen ja kirjoitti kirjeen kuningatar Viktorialle, mutta koska diplomaattisuhteita ei ollut, kirje ei koskaan mennyt perille. Lin Zexu lupasi maksaa kauppiaiden oopiumivarastot teessä, mutta suurin oopiumikauppias piti saada oikeuden eteen.
Britit kieltäytyivät yhteistyöstä, mutta kuuden viikon piirityksen jälkeen Britannian virallinen edustaja Charles Elliott luovutti oopiumin kiinalaisille toukokuussa 1839. Lin Zexu hävitytti takavarikoidun oopiumin polttamalla. Brittikauppiaat halusivat korvauksia menetetystä tulonlähteestä, ja Britannian hallituksen kieltäytyessä maksamasta korvausta haluttiin Kiinalta.
Tapauksen vuoksi Britannian ulkoministeri Henry Palmerston vaati sodan julistamista Kiinalle. Asia edellytti kuitenkin myös parlamentin päätöstä. Parlamentissa sodan­julistus sai osakseen myös ankaraa vastustusta: tory-puolueen kansan­edustaja ja myöhempi ministeri William Gladstone sanoikin 8. huhtikuuta 1840, ettei hän ollut koskaan kuullutkaan sodasta, jonka ”lähtö­kohdat olisivat yhtä epäoikeutetut tai joka toteutuessaan yhtä varmasti tahraisi tämän maan pysyvällä häpeällä.” Hän sanoi myös olevansa vakuuttunut siitä, ettei ”Hänen Majesteettinsa hallitus koskaan tule tämän aloitteen perusteella taivuttelemaan parlamenttia rohkaisemaan tätä epä­oikeuden­mukaista ja pahaa sotaa.” Äänin 271–262 parlamentti päätti kuitenkin 8. huhtikuuta 1840 julistaa Kiinalle sodan.
Sodan kulku
Lin Zexu linnoitti Guangzhoun valmistautuessaan taisteluun. Britit eivät kuitenkaan hyökänneet sinne, vaan suuntasivatkin pohjoiseen. Kiina pyrki neuvottelemaan Britannian kanssa, mutta britit halusivat esitellä tykkejään ja hävittivät seutua. Molemmat osapuolet vaihtoivat neuvottelijoita.
Kiinan virallinen armeija osoitti voimattomuutensa, sen sijaan paikallismilitiat tuottivat tappioita briteille. Uudeksi brittiedustajaksi valittu Henry Pottinger päätti katkaista suuren kanaalin ja pysäyttää Kiinan hovin tulot hyökkäämällä Nankingiin (Nanjing). Tämä onnistui, ja vuonna 1842 Kiina taipui solmimaan Nanjingin sopimuksen, jossa Hongkong luovutettiin Britannialle, viisi kaupunkia avattiin kaupalle, annettiin Britannialle eksterritoriaalioikeudet ja määriteltiin uusi tariffikäytäntö.
Sodan seuraukset
Kiinalaiset näkivät hallintonsa heikkoudet sodassa. Ulkomaat lisäsivät läsnäoloaan Kiinassa sodan seurauksena ja saivat oikeuksia tehdä lähetystyötä ja oleskella kiinalaisissa satamissa. Yhdysvallat neuvotteli itselleen suosituimmuuslausekkeen, jonka mukaan kaikki muiden Kiinalta saamat myönnytykset koskisivat automaattisesti myös Yhdysvaltoja. Kiinalaiset ajattelivat tämän aiheuttavan tasapainoa ulkomaiden vahtiessa toisiaan, joten se solmi tällaiset sopimukset kaikkien kanssa. Nämä olivat ensimmäisiä sopimuksia, jotka Kiina teki pitäen länsimaalaisia yhdenveroisina kumppaneina. Venäjän kanssa se oli jo aiemmin tehnyt tasapuolisia sopimuksia.
Hilary Dwyer
Hilary Dwyer (tunnettu myös nimellä Hilary Heath) (6. toukokuuta 1945 Liverpool, Englanti – 30. maaliskuuta 2020) oli englantilainen näyttelijä. Hän aloitti uransa näyttelemällä teatterissa, televisiosarjoissa ja elokuvissa 1960- ja 70-luvulla. Hänet muistetaan esimerkiksi elokuvista Humiseva harju ja Noidantappajat. Dwyer menehtyi COVID-19:ään maaliskuussa 2020.
Anna-Maria Helsing
Anna-Maria Helsing (s. 17. lokakuuta 1971 Södertälje, Ruotsi ) on suomenruotsalainen kapellimestari. Hän on kotoisin Uudenkaarlepyyn Munsalasta. Helsing toimi Oulu Sinfonian taiteellisena johtajana 2010–2013. Hän on johtanut lähes kaikkia suuria suomalaisia orkestereita. Helsing on ensimmäinen suuren ammattisinfoniaorkesterin johdettavakseen saanut nainen Suomessa.
Helsing aloitti musiikkiopinnot Pietarsaaren konservatoriossa ja suoritti siellä 1992 viulunsoitonopettajan tutkinnon ja 1996 täydennystutkinnon. Hän suoritti diplomitutkinnon Puolassa Bydgoszczin musiikkiakatemiassa keväällä 2000 kunniamaininnalla. Syksystä 2004 hän opiskeli Sibelius-Akatemian kapellimestariluokalla ja suoritti syyskuussa 2007 Oulu Sinfonian vierailevana kapellimestarina orkesterijohdon A-tutkinnon erinomaisin arvosanoin. Hän on osallistunut kansainvälisiin viulukilpailuihin, ja 1999 hän voitti ensimmäisen palkinnon 1900-luvun musiikin kilpailussa nuorille muusikoille Varsovassa. Hän toimii viulunsoitonopettajana Svenska Yrkeshögskolassa (nykyisin Yrkeshögskolan Novia).
Helsing on nimitetty BBC Concert Orchestran ylikapellimestariksi kolmivuotiskaudeksi lokakuusta 2023 alkaen. Hän on toiminut orkesterin päävierailijana vuodesta 2020 alkaen.
Chalkidikí (alueyksikkö)
Chalkidikí eli Chalkidikín alueyksikkö (Περιφερειακή ενότητα Χαλκιδικής, Perifereiakí enótita Chalkidikís) on yksi Kreikan alueyksiköistä. Se sijaitsee Keski-Makedonian alueella ja sen hallinnollinen keskus on Polýgyros. Alueyksikön pinta-ala on 2 918 neliökilometriä ja asukasluku 105 908 (vuonna 2011).
Alueyksikkö kattaa suuren osan Chalkidikín niemimaasta. Niemimaan kolmesta niemestä Kassándra ja Sithonía kuuluvat alueyksikköön kokonaan, mutta Áthoksen niemestä kuuluu alueyksikköön vain sen juuri, sillä pääosa muodostaa itsehallintoalueen, Pyhän Vuoren autonomisen munkkivaltion. Alueyksikkö perustettiin vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman myötä ja se korvasi tuolloin lakkautetun Chalkidikín prefektuurin (Νομός Χαλκιδικής, Nomós Chalkidikís).
Kunnat
Alueyksikkö jakaantuu viiteen kuntaan seuraavasti:
ISO 3166-2:CN
thumb|300px|Kiinan maakunnat ja muut vastaavan tason hallintoalueet. ISO 3166-2:CN on ISO-standardointijärjestön standardi, joka määrittää geokoodit Kiinalle. ISO 3166-2:CN on ISO 3166-2 -standardin osajoukko, joka määrittää 23 maakunnan, viiden autonomisen alueen, neljän itsehallinnollisen kaupungin ja kahden erityishallintoalueen (Hongkong ja Macao) koodit.
Koodit
Koodin ensimmäinen osa on ISO 3166-1 -standardin mukainen Kiinan maakoodi ”CN”. Toinen osa on aluekohtainen kaksikirjaiminen tunnus.
Lisäksi Kiinan alueista oma ISO 3166-2 -koodinsa on Hongkongilla (<tt>HK</tt>), Macaolla (<tt>MO</tt>) ja Taiwanilla (<tt>TW</tt>).
Lapinvuokkokangas
Lapinvuokkokangas on tunturilla alue, jota luonnehtii lapinvuokko. Lapinvuokkokangas on ravinteinen tunturikangas. Sitä esiintyy ala- ja keskipaljakalla ravinteisilla tuntureilla, jossa on kalkkipitoista kalliota.
Lapinvuokkokangas voi olla kuiva, melko kostea tai kostea. Kostea lapinvuokkokangas on niittymäinen. Hyvin kostealla kasvaa suokasveja muun muassa lettopajua ja tuppisaraa. Kosteahkolla kasvaa liekovarpiota ja sammalia. Kuivilla lapinvuokkokankailla on enemmän jäkäliä kuin sammalia. Kuivimpia lapinvuokkokankaita luonnehtii kalliosara (Carex rupestris) ja kuivaa, hieman kosteampaa lapinalppiruusu (Rhododendron lapponicum). Yleisesti lapinvuokkokankaalla kasvaa muun muassa tunturikohokkia, lampaannataheinää, napapajua, sinirikkoa ja tunturimaarianheinää.
Lapinvuokkokangas vaihettuu lumenviipymiin lapinorvokki-lapinvuokkokankaiden kautta.
Hepojärvi (Padasjoki)
Hepojärvi on Päijät-Hämeessä Padasjoella Nyystölän kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 7,8 hehtaaria, se on 700 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan yksi saari. Sen rantaviivan pituus on 1,7 kilometriä.
Alasyaion
Alasyaion oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Eliissä Kreikassa.
Alasyaionin tarkempaa sijaintipaikkaa ei tunneta. Sen oletetaan sijainneen Pisatiksen ja Amfidolian rajalla. Strabonin mukaan Alasyaion oli sama paikka kuin Homeroksen Iliaan laivaluettelossa mainittu Aleisios (myös Alesios, Aleision, Alesion).
Myöskään Alasyaionin historiasta ei tiedetä oikeastaan mitään sen olemassaolon lisäksi. Kreikkalaisessa mytologiassa kaupungin perustaja ja eponyymi heeros oli Alesios, Skilluksen tai Gargettoksen poika. Kaupunki kuului ainakin osan historiastaan oletettavasti Eliin poliksen alaisuuteen sille alisteisena poliksena.
Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Alasyeus.
Yö
Joka hetki hiukan alle puolella Maapallon pinnasta on yö. Ilmakehä taittaa valoa niin, että osa siitä osuu maahan silloinkin, kun aurinko on jonkin verran horisontin alapuolella; tällöin on aamu- tai iltahämärä.
Entisaikoina ihmiset ovat nukkuneet öisin, koska pimeässä on vaikea työskennellä, eikä tehokasta keinovaloa ollut vielä keksitty. Nykyisin sisätilat, kaupungit ja monet tiet voidaan pitää valoisina öisinkin.
Vuorokausi vaihtuu nykyisen käytännön mukaan keskiyöllä.
Ominaisuuksia
Yö on normaalisti pimeämpi ja viileämpi kuin päivä, sillä yön aikana valoa ja lämpöä antava Aurinko on poissa näkyvistä maapallon toisella puolella. Yöllä maanpinnalta myös säteilee lämpöä avaruuteen, ja ilma on sitä viileämpi, mitä vähemmän on pilvisyyttä heijastamassa lämpöä takaisin Maahan.
Yöllä kosteutta tiivistyy esineisiin, sillä lämpö säteilee esineistä avaruuteen ja kosteus tiivistyy esineiden pinnalle.
Taikauskon aika
Ennen tulenteon taidon keksimistä noin puoli miljoonaa vuotta sitten ihminen joutui viettämään yönsä lähes täydessä pimeydessä. Vielä kynttilöiden ja öljylamppujen keksimisen jälkeenkin sisätiloissa oli öisin hämärää. Sen vuoksi yö oli entisaikojen ihmisille pelottavaa aikaa, ja mielikuvitus täytti sen monenlaisilla pelottavilla hirviöillä ja muilla pahoilla olennoilla.
Syklisen aikakäsityksen hallitsemassa maailmassa ihmiset uskoivat jokaisen aikakauden päättyvän siihen, kun pimeyden voimat valtasivat maailman ja seurasi kaaos. Kristinuskossa yön katsottiin olevan Saatanan valtakuntaa.
thumb|upright|[[Nyks-jumalatar William-Adolphe Bouguereaun maalauksessa Yö (1883).]] Antiikin kreikkalaiset uskoivat yön pahoihin henkiin, ja heille yö henkilöityi pelottavaan yön jumalattareen Nyksiin. Kreikkalaiset jumalat juhlivat öisin Dionysoksen johdolla, usein hekumallisissa ja väkivaltaisissa orgioissa. Myös roomalaisilta tunnetaan yön kauhuja kuvaavia tekstejä.
Ihmiset tulkitsivat pitkään yötaivaan ilmiöitä kuten revontulia, komeettoja, kuunpimennyksiä ja meteoreja usein ilmaisuiksi Jumalan vihasta tai hyväntahtoisuudesta. Tuhon enteinä pidettiin etenkin komeettoja. Yöilmaa pidettiin epäterveellisenä, minkä vuoksi ikkunat usein suljettiin yön ajaksi.
Kummitusten uskottiin näyttäytyvän etupäässä öisin, vaikka syytä siihen ei ymmärrettykään. Selityksiksi tarjottiin esimerkiksi niiden yhteyttä helvettiin ja paholaiseen, tai Auringon kuumuuden vahingollista vaikutusta. Kun usko kummituksiin alkoi vähetä 1700-luvulta alkaen, alettiin ajatella että ihminen kuvitteli näkevänsä kummituksia öisin, koska yön pimeys ohjasi hänen ajatuksensa erilaisiin synkkiin asioihin. Yö on kansanuskomuksissa myös noitien ja noitasapattien aikaa.
Hyväntahtoisia yön hahmoja ovat esimerkiksi nukkumiseen liitetyt Nukkumatti ja kotitontut. Lastensaduissa lelut saattavat yöllä herätä henkiin.
Kulttuurissa
Yö on usein rinnastettu naiseuteen sen arvaamattomuuden vuoksi. Keskiajalta lähtien yötä onkin taiteessa usein kuvattu allegoristisesti naishahmoisena.
Eurooppalaiset kuvataiteilijat alkoivat renessanssista alkaen kuvata yötä aiempaa enemmän. Niin Caravaggio kun Rembrandtkin suosivat maalauksissaan tummia sävyjä ja pimeyttä. Yöaikaan sijoittuivat myös monet 1500- ja 1600-luvulla tuotetut uskonnolliset maalaukset. Shakespearen näytelmissä 1600-luvun taitteessa on yökohtauksia erään arvion mukaan kaikkiaan noin 16 prosenttia ja esimerkiksi Othellossa yli puolet.
Ihmisten käsitys yötaivaasta muuttui tarkemmaksi ja totuudenmukaisemmaksi 1600-luvun alussa kun kaukoputki keksittiin, ja vanhat pelot esimerkiksi komeettojen merkityksestä hälvenivät. Uusien maailmojen näin avauduttua myös taiteilijat ja runoilijat alkoivat ylistää yön kauneutta ja suuruutta. Etenkin kuunvalon kauneudesta tuli romantiikan maalaustaiteessa yleinen aihe. Klassisen musiikin alueelta eräs tunnetuimpia yön kuvauksia on Mozartin Taikahuilu.
Yön valaistuminen
thumb|400px|Kuvamontaasi 1990-luvulta, johon on yhdistetty yönäkymät Maapallon pinnalta. Euroopan kaupungit alkoivat saada katuvalaistukset 1660-luvulta alkaen. Sen jälkeen yö ei enää rajoittanut ihmisten elämää entiseen tapaan. Ihmisten vuorokausirytmi myös muuttui myöhäisemmäksi, kun ilta- ja yöelämästä alkoi tulla suosittua. Yö väistyi entistä syrjemmälle, kun kaasuvalot alkoivat syttyä Euroopan kaduilla 1800-luvulla. Sähkövalot otettiin käyttöön 1800-luvun lopulla, ja etenkin New Yorkista tuli pian yöaikaankin hyvin kirkkaasti valaistu. 1920-luvulla etenkin New Yorkin, Pariisin ja Berliinin yöelämä oli jo erittäin vilkasta.
Öisiä aktiviteetteja
Noituuteen yhdistettäviä, nykyisinkin vietettäviä öisiä juhlia ovat esimerkiksi Valpurinyö sekä pyhäinpäivän yö eli halloween. Pohjolassa juhlitaan juhannusyötä ja aivan pohjoisessa yötöntä yötä.
Yötyöläisiä ovat esimerkiksi postinkantaja, leipuri, rekkakuski, yökerhomuusikko, tehtaan yövuorolainen, yövartija, roskalaatikkojen tyhjentäjä, tähtieteilijä ja yöperhosten keräilijä.
Moni kuuluisa kirjailija kirjoitti pääasiassa öisin, kuten Franz Kafka, Marcel Proust, George Sand, Friedrich Schiller, Samuel Johnson, Gustave Flaubert, Thomas Wolfe ja Bob Dylan. Kuvataiteilijoista öisin työskenteli esimerkiksi Henri de Toulouse-Lautrec.
Yön pimeydestä ovat saaneet turvaa esimerkiksi monet poliittiset kapinalliset ja uskonnollisten vainojen uhrit kuten varhaiskristityt Rooman valtakunnassa.
Vain aikuisille tarkoitetut televisio-ohjelmat tulevat yöllä, koska silloin oletetaan lasten nukkuvan.
Luonto yöllä
Jotkin eläimet liikkuvat pääasiassa öisin. Yöeläimillä on usein hyvä hämäränäkö ja hajuaisti. Suomessa tavattavia öisin liikkuvia eläimiä ovat esimerkiksi lepakko, yöperhoset, pöllö, susi, siili, monet etanat ja muut nilviäiset sekä rupikonna.
Monet kukat sulkevat terälehtensä yöksi, sillä pölyttäjiä ei yön pimeydessä ole näkemässä kukkien kirkkaita värejä kuten päivällä. Samalla kasvit suojaavat siitepölyä tuottavat osansa sateelta, tiivistyvältä kosteudelta ja vahingollisilta hyönteisiltä. Terälehtien sulkeutuminen ei riipu valon määrän vaihtelusta vaan kasvien rytmistä. Jotkin kukat pysyvät öisinkin auki, sillä niitä pölyttävät pimeässä aktiiviset hyönteiset.
Yön määritelmä liikenteessä
Trafin julkaisemissa lentosäännöissä yöllä tarkoitetaan aikaa iltahämärän (porvarillinen hämärä) päättymisestä aamuhämärän alkuun. Iltahämärä alkaa auringonlaskusta ja päättyy kun auringon keskipiste on 6 astetta horisontin alapuolella. Aamuhämärä alkaa jälleen aamulla kun keskipiste on 6 astetta horisontin alapuolella.
Jethro Tull
Jethro Tull on 1960-luvun loppupuoliskolla Lutonissa perustettu brittiläinen rockyhtye, jonka keulahahmo on laulaja-huilisti Ian Anderson. Yhtyeen musiikkia on kuvailtu mm. termeillä progressiivinen rock ja folkrock.
Arthur Dion Hanna
Arthur Dion Hanna (7. maaliskuuta 1928 – 3. elokuuta 2021 ) oli bahamalainen poliitikko, joka toimi maansa kenraalikuvernöörinä 2006–2010. Hanna oli Bahaman parlamentin alahuoneen jäsen vuosina 1960–1992 sekä maansa varapääministeri vuosina 1967–1984.
Vihtori Heinonen
thumb|150px|Vihtori Arvi Heinonen Vihtori Arvi Heinonen (20. huhtikuuta 1891 Lapua – 15. elokuuta 1940) oli suomalainen jääkärikapteeni. Hänen vanhempansa olivat vaatturimestari Konstantin Heinonen ja Vilhelmiina Mikkilä. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1919 Suoma Sofia Ojalan kanssa.
Arthur Dion Hanna
Hanna syntyi Acklinsin saarella vuonna 1928, ja hän opiskeli oikeustiedettä Britanniassa. Palattuaan Bahamasaarille hän liittyi Progressive Liberal Party -puolueeseen. Hänet valittiin Bahamasaarten parlamanttiin ensimmäisen kerran vuonna 1960. Parlamentaarikkona hän toimi vuoteen 1992. Hanna oli varapääministerinä 1967–1984, jolloin hän toimi useissa ministerin tehtävissä. Hanna oli kansallismielinen ja oli bahamalaisen historioitsijan Christopher Curryn mukaan 1960-luvun lopulla keskeisimpiä tekijöitä vakuuttamassa pääministeri Lynden Pindlingiä hakemaan maalle itsenäisyyttä.
Vihtori Heinonen
Opinnot
Heinonen kävi seitsemän luokkaa Lapuan yhteiskoulua ja aktiiviupseerikurssin jääkärialipäällystöä varten Kadettikoulussa vuonna 1921 sekä tykistö- ja viestikurssin Suojeluskuntain päällystökoulussa vuonna 1926. Taktiikan soveltamiskurssin hän suoritti vuonna 1927 ja komppanianpäällikkökurssin vuonna 1933.
Jääkärikausi
thumb|300px|Jääkäripataljoona 27:n haupitsijaoksen toinen tykki tuliasemassa miehistöineen Riianlahdella syksyllä 1916. Heinonen liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 23. marraskuuta 1915, josta hänet siirrettiin pataljoonan haupitsipatteriin 17. maaliskuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Ekkau-Kekkaussa sekä Aa-joella, josta hänet siirrettiin 16. huhtikuuta 1917 sairauden takia pataljoonan täydennysjoukkoon ja joutui hoidettavaksi kaularauhastulehduksen vuoksi Siemenstadtin sotilassairaalaan lähelle Berliiniä. Hän työskenteli toipilaana Siemens & Schuckertin konttorissa Berliinissä, mistä hän palasi takaisin patteriin 6. helmikuuta 1918.
Matt Watkins
Matthew Watkins (s. 12. marraskuuta 1986 Aylesbury, Saskatchewan, Kanada) on uransa lopettanut kanadalainen jääkiekkohyökkääjä. Hän oli pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä, mutta osaa pelata myös keskellä. KooKoon urheilujohtaja Jarno Kultanen on luonnehtinut Watkinsin vahvuuksiksi työteliäisyyden, kokemuksen ja aloittamistaidot.
Vihtori Heinonen
Suomen sisällissota
Heinonen saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan tykinjohtajaksi Jääkäritykistön 3. patteriin ja otti osaa sisällissodan taisteluihin Kurussa, Muroleessa, Viljakkalassa ja Ylöjärvellä sekä Tampereella. Tampereen valloitukseen jälkeen suoritetun tykistön uudelleen järjestelyn myötä hänet sijoitettiin jaosjohtajaksi Jääkäritykistöprikaatin 5. patteriin ja otti sen mukana osaa Viipurin valloitukseen.
Sisällissodan jälkeinen aika
Heinonen palveli sisällissodan jälkeen Suomen tykistökoulussa, mistä hänet siirrettiin tykistön uudelleenjärjestelyn yhteydessä 15. heinäkuuta 1918 Vuoristotykistön 2. patteriin, josta hän erosi 1. maaliskuuta 1919 ja liittyi toukokuun alussa 1919 suojeluskuntajärjestön palvelukseen ja hänet sijoitettiin paikallispäälliköksi Kurikan suojeluskuntaan, missä tehtävässä oli 1. marraskuuta 1923 saakka, jonka jälkeen hänet nimitettiin Mikkelin suojeluskuntapiirin 2. alueen päälliköksi. Hänet siirrettiin 1. syyskuuta 1927 Pohjois-Hämeen suojeluskuntapiirin 10. alueen (1. helmikuuta 1933 alkaen 9. alue) päälliköksi.
Talvi- ja jatkosota
Heinonen osallistui talvisotaan komppanianpäällikkönä Jalkaväkirykmentti 16:ssa, josta hänet siirrettiin Reservinaliupseerikoulun johtajaksi Jalkaväenkoulutuskeskus 4:ään. Välirauhan aikana hän palveli samassa joukko-osastossa, josta hänet kumminkin siirrettiin myöhemmin III Pataljoonan komentajaksi ja edelleen Komppanianpäälliköksi 13. Prikaatiin.
Matt Watkins
Ura
Kamloops Blazers varasi Watkinsin 126. pelaajana WHL:n varaustilaisuudessa 2001. Hän ei kuitenkaan koskaan siirtynyt CHL:ään. Watkins pelasi kauden 2003–2004 SMHL-juniorisarjaa Tisdale Trojansissa ja kauden 2004–2005 BCHL-joukkue Vernon Vipersissa, jonka toiseksi paras pistemies hän oli Dean Strongin jälkeen tehoilla 36+38=74. Dallas Stars varasi Watkinsin viidennellä kierroksella 160. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2005. Vuodet 2005–2009 hän kävi Pohjois-Dakotan yliopistoa. Watkins voitti WCHA:n mestaruuden vuonna 2006 ja hänet valittiin sarjan akateemiseen tähdistökentälliseen vuonna 2009.
Koska Watkins ei yliopistouransa vuoksi tehnyt missään vaiheessa tulokassopimusta hänet varanneen Dallas Starsin kanssa, hän siirtyi syksyllä 2009 vapaana pelaajana ammattilaistry-out -sopimuksella Phoenix Coyotesiin. Watkins sai syyskuussa kaksivuotisen tulokassopimuksen joukkueeseen. Hän pelasi kauden 2009–2010 pääosin AHL-joukkue San Antonio Rampagessa, jossa tulokaskausi toi 51 runkosarjaottelussa tehot 12+10=22. Watkins pelasi kauden aikana myös 14 ottelua ECHL-joukkue Las Vegas Wranglersissa. Kauden 2010–2011 hän pelasi kokonaan Rampagessa. Heinäkuussa 2011 Watkins teki vuoden mittaisen ja kaksisuuntaisen jatkosopimuksen Coyotesin kanssa.
Kaudeksi 2011–2012 Coyotesin farmijoukkueeksi vaihtui Portland Pirates, jossa Watkins pelasi lähes koko kauden. Hän debytoi myös NHL:ssä, jossa Watkins pelasi ensimmäisen ja toistaiseksi ainoan ottelunsa 21. helmikuuta 2012 Los Angeles Kingsia vastaan. Hän sai ottelussa jääaikaa 6.37 minuuttia. Heinäkuussa 2012 Watkins teki vapaana pelaajana vuoden mittaisen ja kaksisuuntaisen sopimuksen New York Islandersin kanssa. Hän pelasi kauden 2012–2013 kokonaan farmijoukkue Bridgeport Sound Tigersissa, jonka kapteenina Watkins toimi. Heinäkuussa 2013 hän teki vapaana pelaajana vuoden mittaisen ja kaksisuuntaisen sopimuksen puolestaan Washington Capitalsin kanssa. Kauden 2013–2014 Watkins pelasi kokonaan farmijoukkue Hershey Bearsissa.
Watkins siirtyi kaudeksi 2014–2015 Erste Bank Eishockey Ligan Vienna Capitalsiin. Hän nousi joukkueen varakapteeniksi ja oli Capitalsin kolmanneksi paras maalintekijä ja neljänneksi paras pistemies tehoilla 12+20=32. Watkins eteni joukkueen kanssa aina EBEL:n finaaleihin saakka, mutta mestaruuden vei kuitenkin EC Salzburg otteluvoitoin 4-0. Kaudeksi 2015–2016 hän siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella SM-liigan nousijajoukkue KooKoon riveihin. Watkins päätti uransa seuraavaan kauteen.
Jethro Tull
Jäsenistö Ian Andersonin ympärillä vaihtui lukemattomia kertoja vuosikymmenten aikana. Ensimmäisen kokoonpanon muodostivat hänen lisäkseen kitaristi Mick Abrahams, basisti Glenn Cornick sekä rumpali Clive Bunker. Yhtyeen viimeisessä kokoonpanossa musisoivat Andersonin ohella kitaristi Martin Barre (toinen pysyvä jäsen albumilta Stand Up alkaen), basisti David Goodier, kosketinsoittaja John O'Hara ja rumpalit Doane Perry ja James Duncan.
Yhtye on kertaalleen voittanut raskaan musiikin Grammy-palkinnon Crest of a Knave -albumillaan. Jethro Tullin albumeja on myyty maailmanlaajuisesti kaikkiaan n. 60 miljoonaa kappaletta.
Jethro Tull on konsertoinut Suomessa (ainakin) 19.1.1970, 11.7.1993, 5.5.1994, 27.4.2000, 30.9.2001 , 28.11.2006, 6.9.2007, 8.9.2007 ja 17.3.2009. Jethro Tull esiintyi Suomessa viimeisen kerran 22.7.2011 Äänekosken KeiteleJazzeilla. . Tämän jälkeen Ian Anderson on esiintynyt Suomessa sooloyhtyeensä kanssa Kulttuuritalolla 9.3.2016 ja Pori Jazzeilla 15.7.2017. Seuraavan Suomen konserttinsa Jethro Tull soitti 5.3.2018 Finlandia-talossa.
Perustaminen ja alkuajat (1963–1968)
Jethro Tullin myöhemmän johtohahmon Ian Andersonin ensimmäinen yhtyekokoonpano perustettiin vuonna 1963 Blackpoolissa nimellä The Blades. Vuodesta 1966 lähtien yhtye tunnettiin John Evan Bandina (myöhemmin nimellä John Evan's Smash), joka sai nimensä myöhemmin myös Jethro Tull -kokoonpanossa esiintyneeltä pianisti-rumpali John Evansilta. Yhtyeessä soitti monia muitakin tulevia Jethro Tullin jäseniä kuten Barriemore Barlow ja Jeffrey Hammond.
Kun yhtye muutti paremman toimeentulon perässä Lontooseen, jäi suurin osa miehistöstä Blackpooliin jättäen Ian Andersonin ja basisti Glenn Cornickin yhdistämään voimansa McGregor's Engine -yhtyeen kitaristi Mick Abrahamsin ja rumpali Clive Bunkerin kanssa. Aluksi yhtyeen nimet muodostuivat yleensä keikka-agenttien uusista aivoituksista, muiden joukossa eräs idea oli ottaa nimeksi Jethro Tull englantilaisen 1700-luvulla eläneen maataloustieteilijän mukaan. Eräs syy tämän nimen vakiintumiseen oli luultavimmin se, että erään klubin johtomies piti ensimmäistä kertaa yhtyeen esityksestä siinä määrin, että kutsui yhtyeen esiintymään uudelleen samalle klubille.
Kaupallisesti epäonnistuneen singlen (Mick Abrahamsin kirjoittama pop-kappale "Sunshine Day", jossa yhtyeen nimi on väärinkirjoitettu muotoon "Jethro Toe", mikä tekee siitä keräilyharvinaisuuden) jälkeen Tull levytti bluesvetoisen This Was -albumin (1968). Muista myöhemmistä Jethro Tull -albumeista poiketen Anderson jakoi sävellys- ja sanoitustyön Mick Abrahamsin kanssa. Omien sävellysten lisäksi levylle päätyivät myös Ronald Kirkin "Serenade To A Cuckoo" ja traditionaalinen "Cat's Squirrel", joista viimeksi mainitun oli aiemmin versioinut myös Cream debyyttialbumillaan "Fresh Cream". This Was keräsi kehuja kriitikoilta, ja vain puoli vuotta ennen levytyksiä huilunsoiton aloittanut Anderson keräsi puhallinsoitintyöskentelyllään kiitosta. This Wasin tuotantokustannukset olivat harvinaisen alhaiset: levyn tuottaminen maksoi vain noin 1200 puntaa.
Yhtyeen kokoonpanoon kiinnitettiin hetkellisesti myöhemmin Black Sabbathista tunnettu kitaristi Tony Iommi. Hän ei kuitenkaan pitänyt Jethro Tullia itselleen sopivana yhtyeenä ja jätti kokoonpanon muutaman viikon jälkeen. Iommin ainoaksi taltioiduksi esitykseksi yhtyeen kanssa jäi The Rolling Stonesin Rock And Roll Circus -konsertti. Iommi korvattiin aiemmin muun muassa Penny Peeps -yhtyeessä soittaneella Martin Barrella. Myöhemmissä haastatteluissa Ian Anderson on kertonut, että Barre oli ollut niin hermostunut koe-esityksiin tullessaan, että oli unohtanut kitaransa vahvistinjohdon kotiinsa. Silti Jethro Tull valitsi Barren kokoonpanoonsa, ja hän onkin pitkäaikaisin yhtyeen jäsen Ian Andersonin jälkeen. Myöhemmin Anderson on todennut, ettei Jethro Tullia voisi olla olemassa ilman Martin Barrea.
Nousu suosioon ja oman tyylin rakentaminen (1969–1971)
Uusi kokoonpano julkaisi elokuussa 1969 uuden Stand Up -albumin, joka oli yhtyeen ensimmäinen merkittävä askel kohti progressiivista rockmusiikkia. Albumi oli kokonaan Ian Andersonin sanoittama, lukuun ottamatta J. S. Bachilta lainattua "Bourréeta". Stand Up sisältää huomattavan määrän rockmusiikkiin yhdistettyjä folk- ja maailmanmusiikkivaikutteita. Albumi nousi Ison-Britannian albumilistan kärkeen ja samana vuonna julkaistu, Ian Andersonin ja yhtyeen managerin ja Chrysalis-levy-yhtiön pomon Terry Ellisin säveltämä, erikoisesta 5/4-tahtilajistaan tunnettu "Living in the Past"-single nousi singlelistan kolmanneksi. Myös samoihin aikoihin julkaistu "Sweet Dream" pääsi top-10:een. Yhtye teki pitkiä kiertueita Pohjois-Amerikassa, missä sen albumit oli otettu hyvin vastaan, toimien mm. Led Zeppelinin lämmittelijänä. Vuonna 1970 yhtyeen kosketinsoittajaksi liittyi Ian Andersonin vanha soittokaveri, John Evan Bandin nimihenkilö John Evan. Aluksi Evan aikoi liittyä vain väliaikaisesti opiskelukiireidensä takia, mutta pysyikin lopulta mukana lähes kymmenen vuotta. Saman vuoden Benefit-albumilla hänet on merkitty vielä vierailevaksi muusikoksi, mutta lavakokoonpanossa hän oli mukana heti levyn ilmestyttyä. Benefit oli musiikillisesti hieman edeltäjäänsä raskaampi ja synkkätunnelmaisempi ja se oli myös yhtyeen ensimmäinen miljoonamyyntiin yltänyt albumi. Eri musiikkilajeja hyödynnettiin nyt vähemmän ja soundi oli suoraviivaisempi. Jethro Tull teki jälleen pitkiä kiertueita Pohjois-Amerikassa ja Euroopassa ja esiintyi mm. kahdesti Helsingissä sekä Isle of Wightin festivaaleilla lähes 500 000 ihmiselle.
Kiertueen jälkeen joulukuussa 1970 basisti Glenn Cornick jätti yhtyeen. Ian Andersonin mukaan Cornickin raskas juhliminen ei sopinut yhteen yhtyeessä soittamisen kanssa, joten ero oli sikäli välttämätön. Hänen tilalleen tuli jälleen Ian Andersonin vanha ystävä, Tull-levyillä jo kappaleiden nimissäkin esiintynyt, Jeffrey Hammond. Hammond ei ollut soittanut bassoa taikka muutakaan instrumenttia ammattimaisesti lukuun ottamatta The John Evan Bandia ja Andersonin piti tiettävästi kädestä pitäen neuvoa soinnut levytysstudiossa hänelle. Uusi basisti opittiin tuntemaan taiteilijanimellä Jeffrey Hammond-Hammond. Kyse oli sisäpiirin vitsistä, sillä Hammondin äidin tyttönimi oli ollut myös Hammond.
Tämä kokoonpano (Anderson, Barre, Bunker, Evan ja Hammond) nauhoitti yhtyeen kenties tunnetuimman albumin, Aqualungin (1971). Albumi on yhdistelmä hard rockia ja folkmusiikkia ja keskittyy yhteiskunnallisiin teemoihin kuten köyhälistöön, uskonnollisiin arvoihin ja arkipäiväiseen elämään. Levy on yhtyeen myynein vajaan 9 miljoonan kappalemyynnillään ja lukeutuu yhtyeen suurimpiin arvostelumenestyksiin. Levyn yksittäisistä kappaleista etenkin "Aqualung" ja "Locomotive Breath" saivat soittoaikaa radiossa, ja yhtye on tiettävästi soittanut molemmat kappaleet jokaisella keikallaan vuodesta 1971 lähtien.
Progressiivisia konseptialbumeja (1972–1973)
Joulukuussa 1971, kiireisen keikkarupeaman jälkeen, yhtye alkoi työstää uutta levyä Lontoon Morgan -studiossa. Edeltäjäänsä Aqualungia huomattavasti progressiivisempi Thick as a Brick oli yhtyeen ensimmäinen varsinainen konseptialbumi, joka sisälsi yhden 43 minuuttia pitkän raidan, joka jakautui levyn kummallekin puolelle ja sisälsi yhdistettyjä melodisia osia ja toistuvia teemoja. Levyn teema ja sanoitukset pyörivät fiktiivisen 12-vuotiaan lapsinero Gerald Bostockin ja hänen kirjoittaman runon ja (myös fiktiivisen) St. Cleven pikkukaupungin tapahtumien ympärillä. Bostock on myös merkitty albumin toiseksi säveltäjäksi Andersonin ohella aiheuttaen hämmennystä yleisön keskuudessa.
thumb|left|[[Ian Anderson ja Martin Barre Chicagossa 1973.]] Levylle tehdyt kansilehtiset ovat konseptin ohella erikoiset; painos fiktiivisestä St. Cleve Chronicle -sanomalehdestä, sisältäen muun muassa yhdistä pisteet -tehtäviä, ristisanoja, sääennusteita ja erinäisiä uutisia. Thick as a Brick menestyi hyvin myös kriitikoiden keskuudessa saaden paljon suitsutusta arvostetuiltakin musiikkijulkaisuilta, kuten esimerkiksi Rolling Stonelta. Levy myi myös äärimmäisen hyvin rikkoen platinarajan nopeasti ja nousten Yhdysvaltain albumilistan kärkeen.
Samana vuonna julkaistiin myös Jethro Tullin ensimmäinen kokoelma-albumi Living in the Past, joka sisälsi singlejä, EP-raitoja, albumiraitoja sekä pari liveraitaa vuoden 1970 kiertueelta. Nimikappaleesta tuli hitti Yhdysvalloissa kolme vuotta Ison-Britannian menestyksen jälkeen.
Loppuvuodesta 1972 Jethro Tull alkoi levyttää uutta materiaalia Ranskassa Chateau d'Herouvillen studioilla mutta lopputulokset koettiin tuolloin epäonnistuneiksi ja nauhoituksia jatkettiin seuraavan vuoden alussa Lontoossa. Tuloksena oli A Passion Play, edellisen levyn tapaan jälleen kahdelle puolelle jakautunut yhtämittainen teos. Teemana oli tällä kertaa yhden miehen matka kuolemanjälkeisessä elämässä näytelmän muotoon kirjoitettuna. Musiikki oli edellisen levyn tyylistä progressiivista rockia ja mukana oli myös Jeffrey Hammondin lukema eläinsatu-parodia "The Story of the Hare Who Lost His Spectacles". Albumin kansitaide oli tällä kertaa näytelmän käsiohjelman muodossa.
Albumin saama kritiikki oli rankkaa niin fanien kuin kriitikoidenkin osalta. Andersonin sanottiin menneen liian pitkälle aiheissaan ja myös musiikkia kritisoitiin keskinkertaisena. Yhtyeen huhuttiin jopa harkinneen hajoamista murskakritiikin takia, mutta Anderson on myöhemmin kumonnut nämä huhut. Kaikesta huolimatta A Passion Play nousi Yhdysvaltojen albumilistan kärkeen, ja yhtye esitti kiertueella teoksen kokonaan. Jethro Tullin konserteista oli tullut konseptilevyjen myötä ns. suuria Monty Python-tyylisiä näytelmiä välinumeroineen ja tehosteineen.
Hard rockia, akustisia kappaleita ja elokuvaprojekteja (1974–1976)
Vuonna 1974 julkaistiin albumi, joka kantoi nimeä War Child. Levyn piti alun perin olla soundtrack Ian Andersonin ideoimalle elokuvalle, mutta kun elokuvaprojekti peruuntui johtuen rahoitus- ja julkaisuvaikeuksista, julkaistiin levy yksinään. War Child sisälsi muun muassa suosikeiksi nousseet kappaleet "Bungle in the Jungle" ja "Skating Away On the Thin Ice of the New Day". Enemmän bändi- ja hard rock -voittoinen levy ylsi Billboardin listalla sijalle 2. Isossa-Britanniassa, jossa yhtyeen suosio oli hienoisessa laskussa, levy nousi listoilla sijalle 14.
Vuonna 1975 Jethro julkaisi uutta materiaaliaan levyllä Minstrel in the Gallery. Albumi sisälsi pitkiä, tunnelmallisiakin kappaleita, ja levyllä akustinen kitara oli tärkeässä osassa. Kappaleiden sanoituksiin vaikutti Ian Andersonin avioeroprosessi. Levy jakoi kriitikoiden mielipiteitä, mutta pitkäikäisten fanien keskuudessa Minstrel in the Gallery on eräs rakastetuimpia Jethro Tull -klassikkolevyjä. Tämän jälkeen basisti Jeffrey Hammond jätti yhtyeen keskittyäkseen taidemaalaukseen ja tilalle hankittiin nuori brittibasisti John Glascock.
Vuotta myöhemmin yhtye julkaisi albuminToo Old to Rock 'N' Roll: Too Young to Die!:n, jonka oli alkujaan tarkoitus olla soundtrack samaan konseptiin perustuvalle musikaalille ja elokuvalle. Levy kertoo keski-ikäistyvästä rockmuusikosta Ray Lomasista, joka ei muodin ja musiikin suuntausten muuttuessa löydä enää paikkaansa yhteiskunnasta. A Passion Playn saamien tuomioiden loukkaama Ian Anderson päätti tehdä levystä särmikkäämmän ja aiempia teoksia suoraviivaisemman rocklevyn, vaikka tuloksena onkin ehkäpä kaupallisin ja kevyin Tull-albumi siihen mennessä. Levyn mukana toimitettiin sarjakuva, joka summasi levyn varsinaisen konseptin. Moni myös huomasi sarjakuvassa ja levyn kannessa esiintyvän päähenkilö Rayn yhdennäköisyyden Andersonin kanssa, kriitikoiden kysyessä konseptin henkilökohtaisesta merkityksestä Andersonille, joka vastasi kieltäen.
Vuoden 1976 lopussa pitkäaikainen Tull-taustavaikuttaja ja orkesterisovittaja David Palmer liittyi yhtyeeseen kokoaikaiseksi toiseksi kosketinsoittajaksi. Hänen pääasiallinen tehtävänsä oli soittaa syntetisaattorilla albumien jousi-ja orkesterisovitukset livetilanteessa. Toiseksi pääsoittimiksi hänelle muodostuivat ns. kannettavat piippu-urut.
Folkrock-vaihe (1977–1979)
1970-luvun loppupuolella yhtye julkaisi kolme folk rock -painotteista levyä: Songs from the Wood (1977), Heavy Horses (1978) ja Stormwatch (1979). Songs from the Wood oli 1970-luvun alun julkaisujen jälkeen ensimmäinen Tull-albumi, joka sai kriitikoilta valtaosaltaan myönteisiä arvosteluita. Näillä kolmella levyllä yhtyeen musiikki muuttui jonkin verran, vaikkakin peruskonsepti on pohjimmiltaan sama. Ian Anderson oli muuttanut asumaan maaseudulle ja ympäristönmuutos inspiroi häntä kirjoittamaan maaseutuun ja metsiin liittyviä sanoituksia. Myös musiikkiin haettiin vaikutteita folkista ja britannialaisesta kansanmusiikista.
thumb|left|upright|Ian Anderson Jethro Tullin konsertissa Lontoossa maaliskuussa 1978. Levyjen teemat sijoittuvat pääasiassa luontoon. Songs from the Woodin keskittyessä kertomaan metsistä, keskittyy Heavy Horses sen sijaan kertomaan maaseudulla asumisesta, englantilaisista maalaisperinteistä ja kotieläimistä. Stormwatch kertoo synkemmissä, akustisissa tunnelmissa rannikkoasumisesta ja ottaa kantaa luonnon saastumiseen ja sinä aikana pinnalla olleeseen talouskriisiin. Kuitenkin suurimmaksi eroksi Songs from the Woodin ja Heavy Horsesin välillä mainitaan usein Songs from the Woodin keskittyminen englantilaisiin taruihin, kun taas Heavy Horses kertoo lähinnä arkipäiväisestä englantilaisesta maalaiselämästä.
Vuonna 1978 ilmestyi myös yhtyeen ensimmäinen livealbumi Bursting Out (1978) joka on taltioitu Heavy Horses-Euroopankiertueella keväällä 1978. Albumi vankistaa yhtyeen mainetta hyvänä livebändinä soittajien ammattitaidon ja Andersonin värikkään lavapersoonan ansiosta.
Yhtyeen toimintaa vaikeutti basisti John Glascockin sydämen vajaatoiminta. Hän joutui olemaan pois syksyn 1978 kiertueelta, jolloin hänen tilallaan oli sessiomuusikko Tony Williams. Huolimatta sairaudestaan Glascock jatkoi huoletonta elämäntyyliään johon kuuluivat kovat juhlat ja päihteet. Stormwatch-sessioiden aikana lukuisten varoitusten jälkeen Ian Anderson joutui vapauttamaan hänet basistin paikalta ja hän soitti itse loput levyn basso-osuuksista. Glascock kuoli marraskuussa 1979. Hänen tilalleen pysyväksi basistiksi tuli Fairport Convention -yhtyeestä tuttu Dave Pegg.
Elektroninen rock (1980–1984)
1980 Stormwatch-kiertueen päätyttyä rumpali Barriemore Barlow erosi yhtyeestä vedoten kyllästymiseen ja pitkien kiertueiden rasituksiin. Myös kosketinsoittajat John Evan ja David Palmer suunnittelivat yhteistä klassiseen musiikkiin perustuvaa projektia. Samaan aikaan Ian Anderson alkoi tehdä ensimmäistä sooloalbumiaan. Hän oli kiinnostunut syntetisaattoreiden ja elektronisten soittimien tuomista uusista mahdollisuuksista ja halusi kokeilla niitä albumillaan. Soittajiksi albumille tulivat kosketinsoitinvirtuoosi Eddie Jobson, amerikkalainen sessiorumpali Mark Craney ja Tull-basisti Dave Pegg. Martin Barren oli alun perin tarkoitus soittaa vain parilla kappaleella, mutta lopulta hän päätyi soittamaan kaikki kitaraosuudet.
Levy-yhtiön painostuksesta A-albumi (A=Anderson) julkaistiin kuitenkin Jethro Tullin nimen alla. Lehdistölle annettiin Andersonin tietämättä virheellinen tiedote, jossa kerrottiin Evanin, Palmerin ja Barlowin saaneen potkut yhtyeestä. Tästä närkästyneenä Evan ja Palmer eivät enää myöhemmin palanneet yhtyeeseen. Uudistunut, valkoisiin futuristisiin esiintymisasuihin pukeutunut Tull lähti kiertueelle promotoimaan uutta elektronista rockia sisältävää A-albumia. Samalla kiertueella kuvattiin myös yhtyeen ensimmäinen videojulkaisu Slipstream. Jobson ja Craney palasivat omiin projekteihinsa kiertueen jälkeen.
Vuosi 1981 oli välivuosi albumien suhteen, mutta seuraavana vuonna julkaistiin Broadsword and the Beast-niminen albumi. Musiikki oli edelleen elektronis-vaikutteista, mutta myös folk rock-vaikutteet olivat jälleen mukana. Rumpalina albumilla oli Gerry Conway ja kosketinsoittajaksi oli tullut Peter-John Vettese. Ian Anderson on maininnut albumin olevan yksi hänen suosikeistaan Tull-katalogissa. Albumin kiertueen lavaproduktiona toimi viikinkialus keskiaikaisine rekvisiittoineen. Conwayn lähdettyä kesken kiertueen häntä tuli paikkaamaan Paul Burgess. Myös Genesis-mies Phil Collins tuurasi Prince's Trust-hyväntekeväisyyskeikan ajan.
1984 ilmestyi vahvasti elektroninen Under Wraps-albumi. Levy tehtiin ilman varsinaista rumpalia Andersonin ohjelmoidessa rummut koneella. Albumi sai raskasta kritiikkiä niin faneilta kuin kriitikoiltakin. Tästä huolimatta kitaristi Martin Barre on sanonut Under Wrapsin olevan hänen suosikkialbuminsa. Albumin kiertueella vakituiseksi rumpaliksi tuli amerikkalainen Doane Perry, tosin alkuvuosina vuorotellen Gerry Conwayn kanssa. Kiertue jouduttiin kuitenkin keskeyttämään Andersonin kurkkuongelmien vuoksi ja yhtye jäi kolmen vuoden tauolle.
Paluu rock-juurille (1987–1994)
Jethro Tull palasi estradeille 1987 albumilla Crest of a Knave, joka oli niin arvostelu- kuin kaupallinenkin menestys. Yhtye oli palannut kitaravoittoisempaan rockiin, mutta myös syntetisaattoreita ja rumpukonettakin käytettiin. Kaikkien yllätykseksi yhtye voitti albumillaan Grammyn parhaasta hard rock/heavy metal-esityksestä 1989 lyöden Metallican, joka oli ollut suurin suosikki. Albumin kiertueella koskettimia soitti monista yhteyksistä tuttu Don Airey