cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ahlaisten kirkko
Lähellä sijainnut Ahlaisten vanha kirkko oli valmistunut vuonna 1693 ja purettiin vuonna 1840.
Kirkon ympärille kapealle harjuselänteelle muodostunut Ahlaisten kirkonkylän taajama on Museoviraston määrittelemä valtakunnallisesti merkittävä rakennettu kulttuuriympäristö.
Malminpää
Malminpää on yksi Porin kaupunginosista, järjestysluvultaan kolmas. Se on Porin historiallisen keskustan neljästä kaupunginosasta lounainen ja se rajoittuu Eteläpuistoon, Länsipuistoon, Vapaudenkatuun ja Itsenäisyydenkatuun.
Kaupunginosassa on noin 1 950 asukasta, ja sen rakennuskanta koostuu pääosin 1950-luvun jälkeen rakennetuista asuinkerrostaloista. Vanhempaa rakennuskantaa edustaa muun muassa vuonna 1902 valmistunut Porin tyttölyseo. Kaupunginosassa sijaitsee myös Björneborgs svenska samskolan koulurakennuksia, ruotsinkielinen monitoimitalo Mikaelsgården sekä Liisantorina tunnettu aukio.
Ernye Ákos
Ernye Ákos oli unkarilainen aatelinen. Hän toimi sotilasjohtajana Unkarin kuningas Béla IV:n armeijassa ja Mongolien Imperiumin hyökkäyksien jälkeen hän toimi useissa eri valtakunnan luottamustehtävissä.
Ura
thumb|Dédesin linna.
Mongolien hyökkäykset
Ernye osallistui Mohin taisteluun 11. huhtikuuta vuonna 1241 Mongolien Imperiumia vastaan. Ernyen kerrotaan pelastaneen taistelussa kuningas Béla IV:n hengen antamalla hänelle terveen hevosensa ja jääneen taistelemaan Mongoliarmeijaa vastaan viivyttääksen heitä sen verran, että kuningas pääsisi pakoon.
Mongolien vetäytymisen jälkeen vuonna 1242 Ernyestä tuli kuningasperheen yksi arvostetuimmista aatelisista. Hän sai palkkioksi maata Hevesin ja Borsodin alueelta ja kuninkaalta luvan vahvistaa Dédesin linnaa, mikä sijaitsi hänen maillansa.
Myöhempi ura
Hän taisteli armeijan mukana vuonna 1246 sodassa Itävaltaa vastaan ja osallistui Leithan taisteluun. Vielä vuonna 1250 hän osallistui Itävaltaa vastaan käytyyn sotaan, jonka jälkeen hän ryhtyi hoitamaan valtakunnan eri luottamustehtäviä. Hän toimi vuosien 1258 - 1261 aikana Transilvanian voivodina. Jossain kirjoituksissa häntä on tituuleerattu Transilvanian baaniksi. Voivodi Ernye voitti vuonna 1260 hyökkäävän Mongoliarmeijan Transilvanian eteläosissa. Ernye jatkoi valtakunnan palveluksessa erilaisissa luottamustoimissa kuolemaansa saakka vuoteen 1275.
M1 Garand
thumb|John Garand (vasemmalla) esittelemässä kivääriään. thumb|M1 Garandilla aseistettu merijalkaväen sotilas [[Guamilla elokuussa 1944.]] M1 Garand (United States Rifle, .30 Caliber, M1) on .30-06 Springfield -kaliiperinen (7,62×63 mm), yhdysvaltalainen kaasumäntätoiminen, itselataava kivääri, joka oli käytössä toisessa maailmansodassa, Korean sodassa ja tarkka-ampujaversio vielä Vietnamin sodassa. Se korvasi edeltäjänsä, pulttilukkoisen Springfield M1903:n vuodesta 1936 eteenpäin. M1 Garand oli ensimmäinen laajassa palveluskäytössä ollut itselataava kivääri koko maailmassa.
Historiaa
M1 Garandin suunnitteli liittovaltion omistaman Springfield Armory -asetehtaan palveluksessa ollut kanadalaissyntyinen John Cantius Garand (1. tammikuuta 1888 – 16. helmikuuta 1974). Kivääri otettiin virallisesti Yhdysvaltain asevoimien käyttöön 9. tammikuuta 1936, ja sen tuotanto käynnistyi elokuun alussa 1937. 1930-luvun laman vuoksi sitä kuitenkin alettiin tuottaa merkittäviä määriä vasta 1941.
Kiväärin alkuperäiseksi toimintamekanismiksi suunniteltiin tanskalaisen Bang-kiväärin mukaisesti kaasunohjauskartio eli kaasuloukkumekanismi. Siinä ruutikaasu jää paisuntakammioon niin pitkäksi aikaa, että luoti on jättänyt piipun. Tämän jälkeen ruutikaasu työntyy kaasusylinteriin ja työntää kaasumännän taakse. Tarkoituksena oli lisätä aseen tarkkuutta sillä, että aseen latausmekanismi toimi vasta luodin jätettyä piipun. Kaasuloukulla varustettuja kivääreitä valmistettiin kesäkuuhun 1940 asti.
Mekanismi oli siihen mennessä todettu huonosti toimivaksi ja tarpeettoman monimutkaisena valmistuskuluja lisääväksi, ja korvattiin tavallisella kaasuporttiin perustuvalla mekanismilla. Suurin osa siihen mennessä valmistetuista noin 46 000 kivääristä muunnettiin kaasuporttimallisiksi piipun samalla pidetessä alkuperäisestä 559 mm:n mittaisesta 610 mm:n pituiseksi. Tämä olikin ainoa suurempi rakennemuutos Garandiin, sen osiin tehtiin kuitenkin lukuisia pieniä muutoksia aseen valmistushistorian aikana ja muun muassa useat alkujaan koneistetut osat tehtiin myöhemmin teräslevystä prässäämällä.
Toisen maailmansodan aikana Springfield Armory ja Winchester Repeating Arms Company valmistivat 4 040 802 Garandia. Korean sodan alettua Springfield Armory aloitti uudelleen Garandin tuotannon, jatkaen sitä vuoteen 1957. Myös International Harvester ja Harrington & Richardson valmistivat M1:tä vuoteen 1956 saakka. Yhdysvalloissa M1 Garandia valmistettiin vuosien 1936 ja 1957 välillä kaikkiaan 5 468 772 kappaletta.
Yhdysvaltain laivaston NATO-kaliiperisten aseitten puutteen vuoksi 34 100 Garandia muutettiin 1960-luvun alkupuolella M1E14-mallinimikkeellä 7,62×51 mm NATO -kaliiperisiksi. Alkujaan kaliiperimuutokseen käytettiin patruunapesän pituuden lyhentävää holkkia, joka kiinnitettiin paikalleen ampumalla kaksi makasiinillista patruunoita, mutta ratkaisun osoittauduttua myöhemmin epäluotettavaksi kivääreihin vaihdettiin kokonaan uudet piiput.
Muita valmistajia
Italialainen Beretta valmisti 1950-luvulla Garandia alkuperäisen mallisena ja kaliiperisena Italian armeijalle, ja sitä myytiin myös Tanskan ja Indonesian armeijoille. Vuonna 1959 Beretta alkoi valmistaa Garandin 7,62×51 mm NATO -kaliiperista, 20 patruunan irtolippaalla varustettua BM59-muunnosta, jota valmistettiin viitenä eri variaatioina Italian armeijalle.
Springfield Armory, Inc. valmisti M1 Garandin kopiota .30-06 ja .308 Win.-kaliipereissa.
M14
Garandin seuraajaksi suunniteltiin mekanismiltaan pitkälti siihen perustuva, uuden tyyppisellä kaasumännällä ja 20 patruunan irtolippaalla varustettu 7,62×51 mm NATO -kaliiperinen M14, jota valmistettiin 1958–1964 1 380 874 kappaletta. Vuonna 1967 sen valmistuskoneet myytiin Taiwanille, joka alkoi tuottaa kivääriä asevoimilleen Type 57 (民國57年) -nimellä.
==Tarkka-ampujaversiot ==
Springfield Armory teki Garandista kiikaritähtäimellä varustettua tarkka-ampujaversiota tyyppinimillä M1C ja M1D. Niitä käytettiin enimmäkseen vasta Korean sodassa.
thumb|350px|M1C Garand M84-kiikaritähtäimellä ja T4-poskipakalla varustettuna M1C: Ensimmäinen versio M1C kehitettiin M1E7-koemallista. Aseen kylkeen kiinnitettiin kisko Griffin and Howe-kiikarinjalkaa varten. Kiikaritähtäimenä käytettiin muunnettua, 2,5 kertaa suurentavaa Lyman M73 Alaskan -kiikaria, jonka sotilasmallien nimike on käytetyn tähtäinristikon mukaan joko M81 tai M82. M1C otettiin palveluskäyttöön 27. heinäkuuta 1944. Valmistuksen hitauden, muun muassa tähtäimen jalan kiinnityksen vaatiman kiväärinrungon uudelleenkarkaisun vuoksi kivääreitä ei käytetty merkittäviä määriä toisessa maailmansodassa. M1C:tä valmistettiin tehtaan ilmoituksen mukaan 7 981 kappaletta.
thumb|350px|M1D Garand M84-kiikaritähtäimellä, T4-poskipakalla ja T37-liekinsammuttajalla varustettuna M1D: Pyrkimyksenä nopeuttaa kiväärien tuotantoa, suunniteltiin piipun juureen kiinnitettävällä kiikarinjalalla varustettu M1E8. Tämä ei vaatinut aseeseen muuta muutosta kuin etukädensuojan lyhentämisen. M1E8 otettiin käyttöön M1D:nä korvaavana standardina 1944 syyskuussa. Kivääreitä ei ehditty valmistaa prototyyppejä enempää ennen sodan loppua. M1D:tä valmistettiin tiettävästi 28 240 kappaletta.
Molemmat mallit oli kiikarin epäkeskisen, aseen lataamisen mahdollistamiseksi rungon vasemmalle puolelle tehdyn kiinnityksen vuoksi varustettu nahkaisella tukinlapaan kiinnitetyllä T4-poskipakalla ja ne voitiin varustaa trattimaisella M2-liekinsammuttajalla, joka kiinnitettiin lukitussalvalla kiväärin pistimenkiinnikkeeseen. Myöhemmin M2-mallin korvasi piipunsuuhun kierrettävä T37-liekinsammuttaja.
Suurimpaan osaan M1C- ja M1D-kivääreistä on myöhemmin vaihdettu alkuperäisen kiikaritähtäimen tilalle Libby-Owens-Ford Glass Company of Ohio -yhtiön valmistama 2,2 X suurentava M84-kiikaritähtäin, joka standardisoitiin huhtikuussa 1945, mutta joka tiettävästi tuli sarjavalmistukseen vasta Korean sodan aikana. Kyseistä tähtäintä on valmistettu yli 40 000 kappaletta ja niitä käytettiin myös Springfield 1903MA4- ja vielä M14-kivääreissä.
Garandin tarkka-ampujamallit olivat palveluskäytössä myös Vietnamin sodassa ja niitä käytettiin 1970-luvun puoliväliin asti, jolloin ne olivat korvautuneet M14:sta tarkka-ampujamallilla M21 tai Remington 700 -pulttilukkokiväärin M40- ja M24-sotilasmalleilla. thumb|200px|Garandin patruunaside thumb|200px|Yhdysvaltalainen sotilas ampumassa kiväärikranaattia.
Kinney
Kinney on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Lammin Salibandy
Lammin Salibandy (LaSB) oli vuosina 2002–2016 toiminut lammilainen salibandyn erikoisseura. Seuran miesten edustusjoukkue pelasi kaudet 2013–2016 Suomen toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Divarissa. Kaudeksi 2016–2017 seura nousi ylimmälle sarjatasolle Salibandyliigaan voittamalla Divarin loppuottelussa Hämeenlinnan Steelersin otteluvoitoin 3–2. Lammin Salibandy fuusioitui Hollolan Urheilijat -46:n salibandyjaoston ja Kosken Dynamon junioritoiminnan kanssa 18. huhtikuuta 2016, jolloin syntyi uusi salibandyn erikoisseura LASB. Tämä Lahdessa kotiottelunsa pelaava fuusioseura peri LaSB:n liigapaikan.
Varjakan saha
thumb|250px|Sahan paloasema keväällä 2008. Varjakan saha oli Varjakansaarella Oulunsalon Varjakassa vuosina 1900–1928 toiminut sahalaitos, joka oli aikanaan Pohjoismaiden suurin. Sahan rakennutti vuonna 1898 perustettu Varjakka Trävaru Aktiebolaget. Vuonna 1912 saha siirtyi vastaperustetun Ab Uleå Oy:n hallintaan. Enimmillään sahan palveluksessa oli noin 700 henkilöä. Varjakan saarella oli sahan pääkonttori, työntekijöiden asuntoja, ruokala, kaksi kauppaa, elokuvateatteri ja oma palokunta. Varjakan saarelta päästiin mantereelle Hulinaksi ristityn kapulalossin avulla.
18. lokakuuta 1907 Varjakan sahan lähellä sattui onnettomuus, jossa hukkui 20 sahalla norjalaista Haugesund-parkkia lastaamassa ollutta oulunsalolaista naista, kun heitä kuljettanut hinaajan vetämä purjevene kaatui. Vain neljä naista ja proomun peräsimessä roikkunut venemies pelastuivat.
Saha paloi vuonna 1919, mutta se rakennettiin uudelleen entistä suurempana. Vuonna 1928 sahan pääakseli katkesi, ja koska sahatavaran menekki oli sillä hetkellä heikentynyt, ei sahan omistanut Uleå-yhtiö ryhtynyt kalliisiin korjaustöihin, vaan lopetti laitoksen toiminnan. Sahan laitteet siirrettiin yhtiön Pateniemen sahalle ja saharakennus purettiin Oulu Oy:n Nuottasaaren tehtaan rakennustarvikkeiksi.
Varjakan alue siirtyi Oulunsalon kunnalle vuonna 1987.
Varjakan sahan kapearaiteinen rata
Saaren halki kulki noin kahden kilometrin pituinen kapearaiteinen rautatie. Rata kulki Varjakan sahalta Pyydyskarin telakan satamaan, josta sahatavara kuljetettiin eteenpäin maailmalle.
Kronborgin linna
pienoiskuva|Kronborgin linna Kronborgin linna sijaitsee Tanskassa lähellä Helsingørin kaupunkia Själlannin kärjessä, Juutinrauman kapeimmassa kohdassa. Tanskan ja Ruotsin erottava salmi on tässä kohdassa vain neljä kilometriä leveä, joten linnoitus on strategisesti merkittävällä paikalla. Rakennus on ollut vuosisatojen ajan tärkeimpiä eurooppalaisia renessanssilinnoja. Se lisättiin UNESCOn maailmanperintöluetteloon vuonna 2000.
Kronborgin linnassa asustaa tarun mukaan tanskalainen sankari Holger Danske. Hän nukkuu linnassa ja herää, kun Tanska joutuu vaaraan, ja pelastaa valtakunnan. Holger Dansken patsas on pystytetty linnan kellariin.
Historia
Linnan historia alkoi 1420-luvulla Eerik Pommerilaisen rakentamasta linnoituksesta. Kuningas vaati veroa laivoilta, jotka halusivat purjehtia läpi Juutinrauman salmen. Vahvistaakseen vaatimuksiaan hän rakensi voimakkaan linnoituksen salmen vartioimiseksi. Silloinen linnoitus käsitti useita rakennuksia, joiden ympärille oli rakennettu muuri.
Nykyisen nimensä linna sai 1585, kun Fredrik II uudelleenrakennutti paikalle mahtavan renessanssilinnan, jonka ulkonäkö ja koko oli ainutlaatuinen koko Euroopassa.
Linna tuhoutui melkein kokonaan vuoden 1629 tulipalossa, joka johtui kahden työläisen huolimattomuudesta. Vain kappeli säästyi vahvojen holviensa ansiosta. Kuningas Kristian IV ponnisteli paljon Kronbogrin restauroimiseksi ja vuonna 1639 linnan ulkoasu oli jälleen vanhassa loistossaan, mutta sisältä rakennus ei ole ikinä saavuttanut entistä asuaan.
Gruberin palatsi
pienoiskuva|Gruberin palatsi Gruberin palatsi on palatsi Slovenian pääkaupungissa Ljubljanassa. Siellä sijaitsee nykyisin Slovenian kansallisarkisto. Rakennus rakennettiin vuosina 1773–1781 ja sen suunnitteli Gabriel Gruber. Se edustaa myöhäisbarokkia. Rakennuksen ensimmäisessä kerroksessa sijaitsee myös kappeli, joka on kuvitettu Neitsyt Marian elämästä kertovilla maalauksilla. Maalaukset ovat peräisin 1700-luvun loppupuoliskolta, ja niiden maalauksesta on vastannut itävaltalainen Johann Martin Schmidt.
Kronborgin linna
Historia
pienoiskuva|[[H. P. Pedersen-Dan, Holger Dansken patsas, 1907.]] Ruotsalaiset Carl Gustaf Wrangelin johdolla valloittivat linnan vuonna 1658, mikä todisti, että Kronborg oli haavoittuvainen. Tämän jälkeen linnaa vahvistettiin merkittävästi. Vuosien 1688 ja 1690 välisenä aikana rakennettiin linnan ympärille kehittynyt puolustuslinja. Pian tämän jälkeen tehtiin vielä uusia vallituksia, minkä jälkeen Kronborgia pidettiin Euroopan vahvimpana linnoituksena.
Kronborg toimi orjavankilana vuodesta 1739 aina 1800-luvun puoliväliin saakka. Linnaan majoitetut sotilaat olivat samalla vanginvartijoita. Orjat olivat miespuolisia vankeja, jotka oli tuomittu työskentelemään linnan vahvistamiseksi. Vangit oli jaettu kahteen kategoriaan. ”Rehelliset” olivat niitä, jotka oli tuomittu pienistä rikoksista, ja he saivat työskennellä linnan muurien ulkopuolellakin. Pahoinpitelystä, murhasta, tuhopoltosta tai muista vastaavista rikoksista tuomittuja kutsuttiin ”epärehellisiksi”, jotka joutuivat palvelemaan koko rangaistuksen tehden raskasta fyysistä työtä linnan muurien sisäpuolella. Työnteon ulkopuolella kummankin ryhmän jäsenet joutuivat viettämään aikansa kahleissa ja yöpymään kylmissä ja kosteissa vankityrmissä.
Kronborgin merkitys kuninkaallisena linnana vähentyi ja armeijan joukot saivat yhä suuremman merkityksen. Vuodesta 1785 vuoteen 1922 Kronborg oli kokonaan sotilashallinnon alaisuudessa. Tuona aikana linnassa tehtiin useita kunnostustöitä.
William Shakespearen Hamlet
Kronborg tunnetaan yleisesti myös nimellä "Elsinore", joka on William Shakespearen kuuluisan tragedian Hamlet tapahtumapaikka. Näytelmä esitettiin ensimmäistä kertaa Kronborgissa Shakespearen kuoleman 200-vuotisjuhlapäivänä. Näyttelijöinä toimivat linnan varuskunnan sotilaat ja näyttämönä lounaiskulman lennätintorni. Tämän jälkeen Hamlet on esitetty linnan pihalla ja monissa muissa paikoissa useita kertoja.
Katso myös
pienoiskuva|Kronborg ilmasta.
Århus by Night
Århus by Night on Nils Malmrosin ohjaama tanskalainen elokuva vuodelta 1989. Se kertoo kuvausryhmästä, joka kuvaa nuoren ohjaajan nuoruusmuistoihin perustuvaa elokuvaa, tämän ensimmäistä, ohjaajan kotikaupungissa Tanskan Århusissa.
Tämä ”metaelokuva” (elokuva elokuvasta) on ohjaajan mukaan paitsi omakohtainen, myös kunnianosoitus François Truffaut’n elokuvalle Amerikkalainen yö.
Elokuvan toi Suomen teattereihin Walhalla ry ja sen ensi-ilta oli Helsingin Yrjönkadun Nordia-teatterissa 28. syyskuuta 1990.
Arttu Ruotsalainen
Arttu Jalmari Ruotsalainen (s. 29. lokakuuta 1997 Oulu) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Sveitsin National Leaguen HC Luganossa. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta Ruotsalainen osaa pelata myös laidassa. Hän on pelannut urallaan myös 35 NHL-ottelua Buffalo Sabresissa.
Erkki Kaila
Varhainen elämä ja koulutus
Opinnot jatkuivat Helsingin yliopistossa, jossa hän suoritti teologian erotutkinnon 1887. Filosofian kandidaatiksi hän valmistui 1889. Hänet vihittiin papiksi 1890. Opintojaan jatkettuaan hän valmistui filosofian maisteriksi 1890, suoritti pastoraalitutkinnon 1892, valmistui teologian kandidaatiksi 1894 sekä teologian lisensiaatiksi 1896 ja väitteli teologian tohtoriksi 1896.
Arttu Ruotsalainen
Seuraura
Ruotsalainen on Oulun Kärppien kasvatti. Hän oli kaudella 2011–2012 seuran C-nuorten paras pistemies ja syöttäjä runkosarjassa tehoilla 24+35=59, joilla Ruotsalainen jakoi koko C-nuorten SM-sarjan pistepörssin neljännen sijan Tapparan Alex Olkinuoran kanssa. Kauden 2012–2013 hän pelasi pääosin Kärppien B-nuorissa, mutta Ruotsalainen vahvisti myös seuran C-nuoria ja hän voitti koko C-nuorten SM-sarjan kevään 2013 pudotuspelien pistepörssin tehoilla 12+15=27. Ruotsalainen voitti kauden päätteeksi C-nuorten Suomenmestaruuden. Kausi 2013–2014 päättyi A-nuorten SM-hopeaan.
Metallurg Novokuznetsk varasi Ruotsalaisen 47. pelaajana KHL:n varaustilaisuudessa 2014. Hän pelasi kauden 2014–2015 vielä Kärppien A-nuorissa, jonka jälkeen Ruotsalainen teki kesäkuussa 2015 2+1-vuotisen SM-liigasopimuksen Porin Ässien kanssa. Hän teki liigadebyyttinsä kauden 2015–2016 avauskierroksella 11. syyskuuta 2015 vieraissa paikallisvastustaja Rauman Lukkoa vastaan. Ruotsalainen merkittiin Ässien nelossentteriksi laidoilleen Juho Lammikko ja Joonas Huovinen. Hän sai ottelussa jääaikaa 9.14 minuuttia. Ruotsalaisen liigauran avausmaali syntyi 24. marraskuuta 2015 ylivoimalla Espoo Bluesia vastaan. Kaikkiaan hän teki tulokaskautensa aikana 51 runkosarjaottelussa tehot 5+5=10. Ruotsalainen pelasi ison osan kaudestaan vielä myös Ässien A-nuorissa, jossa hän teki 18 runkosarjaottelussa 32 tehopistettä. Ruotsalaisen piste per peli -keskiarvo 1.78 oli koko A-nuorten SM-liigan paras.
Erkki Kaila
Varhainen elämä ja koulutus
Kailan maisteriopinnoissa oli pääaineena filosofia. Hän kuului beckiläiseen eli raamatulliseen suuntaan. Kailan väitöskirja käsitteli uskontiedon mahdollisuutta ja luonnetta. Hän tutustui tällöin modernin teologian käsityksiin. Tällöin Kaila loittoni beckiläisten piispojen kannasta.
Oman toimen ohessa Kaila toimi uskonnon opettajana Helsingin suomalaisen tyttökoulun jatko-opistossa 1896–1898, ruotsalaisessa normaalilyseossa 1900, yksityisessä ruotsalaisessa tyttökoulussa 1900–1902, Helsingin suomalaisessa yhteiskoulussa 1902–1909 sekä Porvoon naisopistossa 1913–1918.
Arttu Ruotsalainen
Seuraura
Kaudella 2016–2017 Ruotsalainen jäi Ässien SM-liigajoukkueessa varsin pieneen rooliin ja teki 34 runkosarja- ja yhdessä playoff-ottelussa vain yhden maalin. Hän vahvisti kauden aikana myös seuran A-nuoria, jossa Ruotsalainen voitti kauden päätteeksi SM-hopeaa.
Ruotsalainen siirtyi kaudeksi 2017–2018 vuoden mittaisella sopimuksella Tampereen Ilvekseen. Hänen vastuunsa kasvoi Ässät-kausista ja Ruotsalainen teki 60 runkosarjaottelussa tehot 9+11=20. Joulukuussa 2017 hän teki kaksivuotisen jatkosopimuksen Ilveksen kanssa. Lokakuussa 2018 Ruotsalaisen sopimusta pidennettiin jälleen kahdella vuodella kevääseen 2022 saakka.
Erkki Kaila
Kirkollinen ura
Kirkkoherran viran hoitamista Helsingissä vaikeutti tuomiokapitulin asessoriksi valitseminen vuosiksi 1912–1918. Ajan tapaan hän asui hiippakuntakaupungissa Porvoossa sijaisen hoitaessa kirkkoherran virkaa. Kun hän toimi syksystä 1917 alkaen myös kansanedustajana, seurakuntatyö jäi myös toissijaiseksi.
Arttu Ruotsalainen
Seuraura
Kaudella 2018–2019 Ruotsalainen teki läpimurtonsa SM-liigassa ja nousi Ilveksen ykkössentteriksi. Hän voitti joukkueen sisäisen piste- ja maalipörssin tehoilla 21+21=42. Ruotsalainen sijoittui koko SM-liigan maalipörssissä yhdeksänneksi. Hän teki liigauransa ensimmäisen kypärätempun 23. tammikuuta 2019 Helsingin IFK:ta vastaan. Ruotsalaisen ensimmäinen maali syntyi ylivoimalla, toinen Ilveksen tasoitettua ottelu ilman maalivahtia 5–5:een ja kolmas ratkaisi joukkueelle 6–5-jatkoaikavoiton ajassa 62.31. Mika Arvaja valitsi hänet ottelun Alumnien tähtien ykköstähdeksi. Pudotuspeleissä Ruotsalainen oli Ilveksen paras pistemies ja syöttäjä tehoilla 2+5=7. Yleisö äänesti hänet kauden aikana kahdesti OnePlus yleisön suosikiksi, sekä tammi- että helmikuussa 2019, jonka myötä Ruotsalainen voitti itselleen kaksi OnePlus 6T -älypuhelinta.
Erkki Kaila
Viipurin piispa 1925–1935
Presidentti Lauri Kristian Relander nimitti Kailan Viipurin hiippakunnan piispaksi 1925 toiselta vaalisijalta ohi suurimman kannatuksen saaneen tuomiorovasti Juho Mannermaan. Kailan valintaa edelsi lehdistökeskustelu, jossa mm. setlementtiliikkeen perustaja Sigfrid Sirenius sekä maalaisliiton äänenkannattaja Maakansa asettui tukemaan Kailaa. Taustalla vaikutti kilpailu tulevasta arkkipiispanvaalista, jossa Mannermaata pidettiin vanhoillisena tunnetun Gustaf Johanssonin hengenheimolaisena. Lehtikirjoittelun johdosta Mannermaa vetäytyi ehdokkuudesta vetoamalla perhesyihin ja häneen kohdistuneeseen julkiseen arvosteluun.
Kailan aika 1925–1935 Viipurin hiippakunnan piispana oli seurakuntien hengellisen elämän kohenemisen ja kirkon sekä myös hänen henkilökohtaisen arvostuksensa nousun aikaa.
Arttu Ruotsalainen
Seuraura
Elokuussa 2020 Buffalo Sabres lainasi Ruotsalaisen kaudeksi 2020–2021 toistaiseksi voimassa olleella sopimuksella Ilvekseen. Marraskuussa 2020 Ruotsalainen teki seitsemässä ottelussa tehot 7+5=12 ja hänet valittiin SM-liigan marraskuun kuukauden pelaajaksi. Ruotsalainen teki kaikkiaan 19 ottelussa tehot 16+11=27, joilla hän johti koko liigan piste- ja maalipörssiä, kunnes hänen lainasopimuksensa vahvistettiin päättyneeksi joulukuussa.
Erkki Kaila
Viipurin piispa 1925–1935
Kaila oli ehdolla 1930 arkkipiispaksi ja tuli syyskuussa 1930 toimitetusssa arkkipiispanvaalissa toiselle vaalisijalle.
Arkkipiispa 1935–1944
Erkki Kaila nimitettiin joulukuussa 1934 arkkipiispaksi toiselta vaalisijalta ohi tuomirovasti Einar Candolinin. Kailan ja Candolinin erotti 10 ääntä ja Kotimaa ryhtyi heti vaalin jälkeen viestittämään kahden kärkiehdokkaan vapaasta valinnasta. Kotimaa vihjaili, että arkkipiispaksi tulisi valita Kaila. Kivimäen hallitus teki esityksen, jonka mukaan arkkipiispaksi nimitettäisiin Kaila ja Candolin jäi historiaan ainoana henkilönä, joka jäi valitsematta arkkipiispaksi ensimmäiseltä vaalisijalta.
Arttu Ruotsalainen
Seuraura
Tammikuun 2021 harjoitusleirin päätteeksi Sabres lähetti Ruotsalaisen AHL-joukkue Rochester Americansiin. Hän pelasi siellä alkukaudella piste per peli -tahdilla 13 runkosarjaottelua tehopistein 5+8=13, kunnes huhtikuussa hänet nostettiin Sabresin NHL-joukkueen varamiesten "taksiryhmään". Hänet nostettiin NHL-vahvuuteen 9. huhtikuuta 2021 pelattuun otteluun Washington Capitalsia vastaan. Ruotsalainen sai ottelussa jääaikaa 15.52 ja hän keräsi teholukeman –1. Ruotsalainen teki NHL-uransa avausmaalin seuraavassa ottelussaan 11. huhtikuuta 2021 vieraissa Philadelphia Flyersia vastaan. Hän pelasi Sabresin NHL-kokoonpanossa loppukauden ajan tehden kaikkiaan 17 runkosarjaottelussa tehot 5+1=6.
Erkki Kaila
Arkkipiispa 1935–1944
Kailan arkkipiispakausi 1935–1944 osui sota-aikaan. Päämajan toivomuksesta Kaila esitti vetoomuksen länsimaiden kirkoille aineellisen ja henkisen avun saamiseksi. Näin Suomen puolustustaistelu tuli Euroopan ja Amerikan kirkkojen tietoisuuteen, joka johti taloudellisen tuen saamiseen. Arkkipiispan ja kirkon tehtäväksi hän koki puolustustaistelun tukemisen ja kansallisen eheyden vaalimisen. Puheissaan ja kirjoituksissaan Kaila vetosi sotamarsalkka C. G. E. Mannerheimin päiväkäskyn 1.12.1939 sanoihin “kodin, uskonnon ja isänmaan puolesta”.
Arttu Ruotsalainen
Seuraura
Syksyn 2021 harjoitusleirin päätteeksi Ruotsalainen otti paikan Buffalo Sabresin NHL-kauden 2021–2022 avauskokoonpanosta. Hän pelasi alkukaudella 16 ottelua tehopistein 2+2=4, kunnes marraskuussa seura lähetti hänet farmijoukkue Rochester Americansiin. Joulukuun lopulla Ruotsalainen nostettiin takaisin Sabresin NHL-vahvuuteen, kun joukkueella oli viisi hyökkääjää koronaprotokollalistalla. Kahden ottelun jälkeen tammikuussa 2022 hänet lähetettiin taas takaisin farmiin, jossa Ruotsalainen pelasi kauden loppuun. Hän oli Americansin neljänneksi paras pistemies tehoilla 18+33=51. Pudotuspeleissä Ruotsalainen oli tehoilla 8+4=12 joukkueen paras maalintekijä ja hän jakoi sisäisen pistepörssin voiton John-Jason Peterkan kanssa.
Erkki Kaila
Arkkipiispa 1935–1944
Kesäkuussa 1941 syttynyttä sotaa Kaila piti talvisodan puolustustaistelun jatkona, mutta kun sota pitkittyi, hän totesi sen rapauttavan kansalaismoraalia.
Kirkolliset luottamustehtävät
Kaila toimi Suomen Kirkon Pappisliiton puheenjohtajana 1923–1940. Edelleen kirkolliskokouksen jäsenenä hän oli vuosina 1913–1923 sekä virallisena edustajana 1928–1942. Katekismuskomitean puheenjohtajana hän oli 1918–1921 ja kirkolliskokouksen puheenjohtajana 1935–1944. Hän oli myös Suomen Pipliaseuran puheenjohtaja 1935–1944 ja Vartijan toimituskunnan jäsen 1906–1919, Teologisen Aikakauskirjan päätoimittaja 1896–1905, Ajan päätoimittaja 1907–1911 ja Kirkko ja Kansa -lehden päätoimittaja 1924–1931 sekä Suomen Lähetysseuran puheenjohtaja 1935–1944.
Arttu Ruotsalainen
Seuraura
Kesällä 2022 Ruotsalainen sai Buffalo Sabresilta jatkosopimustarjouksen, mutta hän ei kuitenkaan päässyt yhteisymmärrykseen seuran kanssa. Ruotsalainen palasi Eurooppaan ja hän siirtyi kaudeksi 2022–2023 vuoden mittaisella sopimuksella Sveitsin National Leaguen EHC Kloteniin. Hän oli joukkueen kolmanneksi paras pistemies tehoilla 18+24=42. Kaudeksi 2023–2024 Ruotsalainen siirtyi kaksivuotisella sopimuksella samassa liigassa pelaavaan HC Luganoon.
Erkki Kaila
Teologinen ura
Kaila toimi Helsingin yliopistossa teologisten esikäsitteiden dosenttina 1911–1925 sekä käytännöllisen jumaluusopin vt. professorina 1897–1900, 1918–1919, 1920–1921, 1925. Porvoon tuomiokapitulin asessorina Kaila oli 1912–1918. Kaila oli merkittävä henkilö 1900-luvun alkuvuosien yhteiskuntaa, kirkkoa ja sen uskoa koskeneessa keskustelussa. Arkkipiispa Gustaf Johansson kannattajineen leimasi hänet järkeisuskoiseksi “liberaaliteologiksi”.
Arttu Ruotsalainen
Maajoukkueura
Ruotsalainen edusti Suomea MM-kilpailuissa vuonna 2021, jolloin hän voitti hopeaa. Ruotsalainen jakoi neljällä osumallaan joukkueensa sisäisen maalipörssin voiton Anton Lundellin ja Iiro Pakarisen kanssa. Hänet valittiin Kanadaa vastaan pelatun alkulohkon ottelun päätteeksi Suomen ottelun parhaaksi pelaajaksi. Ruotsalainen putosi viimeisten joukossa vuoden 2019 MM-kisajoukkueesta. Yhteensä hän on pelannut 33 A-maaottelua tehopistein 10+3=13. Ruotsalainen sai tililleen ensimmäisen A-maaottelunsa Karjala-turnauksessa 8. marraskuuta 2018 Helsingin Hartwall Arenassa Venäjää vastaan. Hänet merkittiin Suomen extrahyökkääjäksi, eikä Ruotsalainen saanut lopulta jääaikaa. Hän sai peliaikaa kuitenkin seuraavassa ottelussa 10. marraskuuta 2018 Tšekkiä vastaan. Ruotsalainen merkittiin Suomen kakkossentteriksi laidoilleen toinen A-maajoukkuedebytantti Ville Leskinen sekä Harri Pesonen. Hän teki ottelussa myös ensimmäisen A-maajoukkuemaalinsa. Ruotsalaisen osuma jäi Suomen 3–0-voittoon päättyneen ottelun ratkaisumaaliksi.
Erkki Kaila
Teologinen ura
Suomalaisen Teologisen Kirjallisuusseuran esimiehenä Kaila toimi 1905–1941 ja Suomen Tiedeakatemian jäsenenä 1908–1944.
Teologinen lauantaiseura
Kaila perusti aatetovereineen vuonna 1896 Teologisen lauantaiseuran. Sen jäsenet julkaisivat suppeita mielipidekirjoja kaikkiaan 59. Niistä Kaila kirjoitti 12 ja Lauri Ingmanin kanssa yhden. Niiden aiheina olivat ajankohtaiset ja suurlakon kärjistämät kysymykset kirkon ja valtion suhteesta, työväen asemasta, moraalista ja luonnontieteen sekä uskonnonhistorian suhteesta kristilliseen uskoon. Monista seuran jäsenistä tuli kirkon uudistuksen keulahahmoja.
Matinharju
Matinharju (aik. Viasvuori) on Harjavallan Hiittenharjulla sijaitseva muinaisjäännös, joka käsittää neljä Skandinavian pronssikauden hautaröykkiötä. Ne ovat aivan Hiittenharjun harjumuodostuman itäpään koillisrinteessä valtatie 2:n tuntumassa. Matinharjun röykkiöitä on pidetty ulkonäöltään poikkeuksellisen komeina ja 1800-luvulla niitä kutsuttiin "Pohjolan pyramideiksi".
Arttu Ruotsalainen
Maajoukkueura
Ruotsalainen pelasi myös alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2017 sekä alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2015, jolloin hän voitti hopeaa. Ruotsalainen pelasi myös alle 18-vuotiaiden Ivan Hlinkan muistoturnauksessa vuonna 2014, jolloin hän toimi Suomen kapteenina. Yhteensä Ruotsalainen on pelannut 25 nuorten ja 46 poikien maaottelua. Hän on kuulunut myös sekä alle 16- ja 17-vuotiaiden maajoukkueen kapteenistoon.
Erkki Kaila
Arvioita ja näkemyksiä
Kailan vahvuutena oli nopea omaksumis- ja reagointikyky ja ominaista realistisuus ja asiallisuus. Hän ei niinkään tehnyt itse aloitteita kuin edisti toisten tekemiä. Hänelle omintaan ilmaisua oli kirjoittaminen. Merkittäviä olivat apologeettiset kirjaset sekä ajan kulttuuria ja kirkkoa arvioivat “kriisikirjat“. Hän on kirjoittanut myös oppikirjoja ja Raamatun kommentaareja. "Liberaaliteologin" maineesta hän ei täysin päässyt.
Kaila kirjoitti useita kirjoja demokratian puolesta ja diktatuuria vastaan. Teologinen lauantaiseura  muodostui nuorkirkolliseksi uudistusliikkeeksi.[3] Arkkipiispana Kaila jatkoi osittain edeltäjänsä Lauri Ingmanin linjoilla edustaen maltillisempaa, uudistushenkisempää ja yhteiskuntaeettisesti avoimempaa linjaa.[4]
Matinharju
Kuvaus
thumb|Kustaa Killisen piirustukseen perustuva kaiverrus Matinharjun röykkiöistä. Varsinaisia hautaröykkiöitä on nykyään jäljellä kolme ja lisäksi paikalla on nähtävissä yksi röykkiön pohjakiveys. Röykkiöt ovat halkaisijaltaan 15–18 metriä, mutta pohjakiveys on niitä pienempi, sen halkaisija on ainoastaan 5–6 metriä. Korkein röykkiöistä on nykyään noin 2,3 metrin korkuinen. Ne ovat aikaisemmin olleet ilmeisesti paljon korkeampia, mutta röykkiöt ovat aikojen kuluessa vaurioituneet pahoin. Niiden alapuolella on näkyvissä kaksi päällekkäistä Litorinameren rantavallia. Röykkiöt on aikoinaan rakennettu paikkaan, josta ne näkyivät muinaiselle merenlahdelle.
Arttu Ruotsalainen
Muuta
Ruotsalaisen pikkuveli Eetu pelasi jääkiekkoa hyökkääjänä A-junioriksi asti.
Matinharju
Kuvaus
Alun perin hautaröykkiöitä oli ilmeisesti kahdeksan, joista kuusi on rakennettu suoraan linjaan. Kustaa Killisen tutustuessa niihin 1870-luvulla, oli yksi kuitenkin juuri hävitetty kivisillan rakennusaineiksi. Myös muut röykkiöt olivat tuolloin jo vaurioituneita, niistä oli otettu kiviä muun muassa navettoja ja muita maatalousrakennuksia varten. Röykkiöiden kiviä käytettiin vielä 1940-luvulla jatkosodan aikana lähelle rakennetun armeijan varikon tarpeisiin.
Erkki Kaila
Arvioita ja näkemyksiä
Erkki Kailalle poliitikkona oli ominaista maltillisuus, vapaamielisyys ja asiallisuus. Hän oli maltillinen kielipolitiikassaan ja vapaamielinen uskonnonvapauslain aikaansaamisessa. Maltillisuutensa vuoksi hän nautti äänestäjien luottamusta ja valittiin yhä uudestaan kansanedustajaksi.
Matinharju
Matinharju historiantutkimuksessa
Aikaisemmin Viasvuoreksi kutsutun alueen röykkiöt mainitsi ensimmäisen kerran jo vuonna 1737 Satakuntaan tutkimusmatkan tehnyt ruotsalainen vuoritieteilijä Daniel Tilas, joka kutsui niitä kolme vuotta myöhemmin julkaistussa raportissaan "lapinhaudoiksi". Vuonna 1792 hautaröykkiöistä kerrotaan Turun Akatemian professorin P. A. Gaddin laatimassa Porin läänin mineraalihistoriassa. Hänen "lapinraunioiksi" nimeämänsä röykkiöt sijaitsivat tuolloin Kokemäenkartanosta Euraan johtaneen maantien molemmin puolin. Paikalliset asukkaat selittivät ne pakanuuden ajan ruhtinaiden ja päälliköiden haudoiksi. Ensimmäinen tunnettu kuva Matinharjun röykkiöistä on vuonna 1877 julkaistussa Kustaa Killisen kertomuksessa. Sama kuva sisältyy myös J. R. Aspelinin teokseen Muinaisjäännöksiä Suomen suvun asumusaloilta (1880).
Erkki Kaila
Yksityiselämä
Erkki Kaila syntyi Huittisissa pitäjänapulaisen Jonatan Johanssonin ja Matilda Maria Milbrantin kolmilapsisen perheen esikoisena vuonna 1867. Hänen sisaruksensa olivat Signe ja Elsa. Erkki varttui seitsemänteen ikävuoteensa asti Huittisissa, siitä kymmenvuotiaaksi Kurussa, kunnes hänen isänsä tuli valituksi Alajärven kirkkoherraksi. Nuoruusvuodet sijoittuivat näin Pohjanmaalle.
Erkki Kaila vihittiin avioliittoon Aina Maria Draken kanssa 1889 (k. 1937) ja Anna-Maria Tallgrenin kanssa 1942. Edellisessä avioliitossa syntyivät kaikki perheen lapset: Eino Sakari, Ilta Ester, Kaarlo Johannes, Arno Ilmari, Yrjö Jonatan, Martti Eero, Jaakko Sigfrid, Kerttu Lyyli Maria ja Lauri Vilhelm.
Mantere (Vesilahti)
Mantere on kylä Vesilahden itäosassa Lempäälän vastaisella rajalla. Mantereen kylä luetaan nykyisin usein osaksi suurempaa Koskenkylän kylää. Mantereen kylä rajoittuu idässä Hulausjärveen, etelässä Manterejärveen ja kylän pohjoispuolella on Pyhäjärvi, josta kylän erottaa kapea Lempäälään kuuluva maakaistale. Naapurikylänä etelässä on Mustonen. Seututie 301 Lempäälästä Vesilahteen ja edelleen Sastamalaan kulkee aivan kylän pohjoisrajan tuntumassa Lempäälän puolella. Mantereen läpi kulkee maantie 2984, joka johtaa seututielle 301 ja Koskenkylään yhdystielle 2985. Kylän tärkeimmät elinkeinot ovat edelleen maa- ja karjatalous.
Mantereen kylän kansakoulu aloitti toimintansa vuonna 1939, ja se lakkautettiin vuonna 1963. Mantereeseen usein luettavassa Hakkilan kylässä oli toiminut alakansakoulu jo vuosina 1921–1939. Varhaisin koulu Mantereessa on toiminut vuosina 1842–47.
Historia
Mantere on yksi Vesilahden vanhimmista kylistä. Ensimmäiset kirjalliset maininnat kylästä on 1400-luvulta. Keskiajalla kylässä oli kuusi taloa. Mantereen kylän välittömässä läheisyydessä sijaitsee Hakkilan eli Hakinmäen kylä, jonka ainoasta talosta Hakkilasta tuli ratsutila vuonna 1611 ja jolla oli Vesilahden ensimmäiset talonpoikaistorpat vuonna 1740.
Karjalan prikaati
Karjalan prikaati (KARPR, aikaisemmin KarPr ) on yksi kolmesta Suomen puolustusvoimien valmiusyhtymästä. Nimestään huolimatta, prikaati sijaitsee Kouvolassa Vekaranjärvellä Kymeenlaakson maakunnassa. Prikaatiin kuuluu esikunta ja kuusi joukkoyksikköä, jotka kattavat yhteensä 17 perusyksikköä.
Mantere (Vesilahti)
Historia
Tieyhteys Lempäälän suuntaan saatiin vuonna 1893, kun Näppilän silta Pyhäjärven ylitse valmistui. Kylän talot sijaitsivat vielä 1800-luvun alussa Mantereenjärven lähistöllä muodostaen niin sanotun rivikylän. Monet talot olivat kuitenkin 1800-luvun puoliväliin mennessä siirtyneet etäämmälle toisistaan. Vuoden 1918 sisällissodassa lähes kaikki Mantereen talot paloivat, ja jälleenrakentamisen myötä kylän asutus hajaantui entisestään.
Karjalan prikaati
Historia
Karjalan prikaatin juuret ovat lähtöisin Viipurista Karjalan kaartin rykmentistä. Karjalan prikaati vaalii ja kunnioittaa myös jatkosodan Jalkaväkirykmentti 8:n perinteitä.
Suomen sisällissodan päättymisparaatissa Helsingin Senaatintorilla 16. toukokuuta 1918 pitämässään paraatipuheessa ylipäällikkö, kenraali C. G. E. Mannerheim käski perustaa sisällissodan kolmesta Karjalan rykmentistä Karjalan kaartin rykmentin. Rykmentti toimi Viipurissa syksyyn 1939 asti kouluttaen reserviin noin 30 000 miestä. Rykmentti taisteli talvisodassa keskisellä Kannaksella 2. prikaatin 1. pataljoonana ja lakkautettiin kesällä 1940.
Akateemikko Väinö Linnan romaanista Tuntematon sotilas kuuluisaksi tullut Jalkaväkirykmentti 8 (JR 8) muodostettiin kesäkuussa 1941 Liperin Ylämyllyllä ja sen ympäristössä talvisodan jälkeen perustetusta 8. prikaatista. Jatkosodassa rykmentti taisteli Laatokan pohjois- ja itäpuolella hyökäten läpi Itä-Karjalan Äänislinnaan, taistellen asemasotavaiheen 1942-44 Syvärin yläjuoksulla ja viivyttäen kesällä 1944 U-asemaan Loimolassa, jossa se saavutti kunniakkaan torjuntavoiton. JR 8 osallistui myös Lapin sotaan Tornionjokilaakson suunnassa saksalaisten joukkojen karkottamiseksi Suomesta. Kesäkuun alussa 1945 JR 8 kotiutettiin Kouvolan varuskuntaan.
Joulukuussa 1952 rykmentin nimi muutettiin 5. prikaatiksi ja edelleen 1. tammikuuta 1957 Karjalan prikaatiksi. Tuolloin prikaatille määrättiin vaalittavaksi entisen Viipurissa sijainneen Karjalan kaartin rykmentin perinteet. Niiden merkiksi prikaati sai rykmentin lipun ja kunniamarssin, Oravaisten marssin. Prikaatin vuosipäiväksi määrättiin 6. toukokuuta, päivä, jolloin vuonna 1618 Ruotsin kuningas Kustaa II Aadolf antoi käskyn Suomen sotaväen uudesta kokoonpanojärjestelystä, jossa mm. perustettiin Karjalan Rykmentti. Kouvolan Marjoniemen kentällä järjestetyssä paraatissa Karjalan kaartin rykmentin viimeinen komentajanapulainen, eversti Lasse Leander luovutti lipun Karjalan prikaatin komentajalle, eversti Esko Vahlalle.
Kouvolan varuskunnan ahtaiden majoitusolojen ja supistuvien harjoitusmaastojen takia ryhdyttiin monien vaiheiden jälkeen rakentamaan Karjalan prikaatille uusi varuskunta-alue Valkealan kunnan Vekaranjärvelle. Rakentaminen aloitettiin syksyllä 1963 ja ensimmäiset prikaatin joukot muuttivat uusiin tiloihin 1968–1973.
Vuosina 1979–1980 siirrettiin Karjalan tykistörykmentti Lappeenrannasta Vekaranjärvelle. Vuoden 1990 alussa annettiin prikaatin Jääkäripataljoonalle Haminassa lakkautetun Kymen jääkäripataljoonan nimi, joukko-osastolippu, kunniamarssi ja perinteet. Samalla sekä Kymen jääkäripataljoona että Karjalan tykistörykmentti liitettiin prikaatiin joukkoyksikköinä.
Kesällä 1994 siirrettiin Kymen pioneeripataljoona Korialta Vekaranjärvelle. Kesällä 1998 perustettiin prikaatin yhteyteen Itä-Suomen viestipataljoona Keuruulla lakkautetun Keski-Suomen viestipataljoonan pääosista. Vuoden 2003 alussa muodostettiin prikaatiin Salpausselän ilmatorjuntapatteristo kun Kymen ilmatorjuntarykmentti Haminassa lakkautettiin. Helmikuussa 2003 Karjalan huoltopataljoona aloitti toimintansa prikaatin kuudentena joukkoyksikkönä.
Prikaatin lippu ja tunnus
Karjalan prikaatin lippuna on professori Carolus Lindbergin suunnittelema ja valtionhoitaja C. G. E. Mannerheim 14. kesäkuuta 1919 vahvistama valkokenttäinen, Karjalan Kaartin Rykmentin (KKR) vaakunalippu.
Lipussa on kruunattu Suomen vaakuna, jota ympäröi laakeriseppele. Jo kesällä 1919 oli valtionhoitaja kenraali Mannerheim määrännyt, että erityisestä kunnostautumisesta sisällissodassa oli KKR:n lipputangon kärkeen kiinnitettävä IV luokan Vapaudenristin lisäksi nauhat, joihin oli kultakirjaimin painettava niiden taistelupaikkojen nimet, joissa se oli kunnostautunut: Venäjänsaari, Vuoksenrintama, Rautu.
Tasavallan presidentti hyväksyi 28. lokakuuta 1920 valmistuneen lipun, jonka lahjoitti kenraalin rouva Karin Theslöf. Lippu naulattiin 15. toukokuuta 1921 Katajanokan upseerikasinossa ja vihittiin seuraavana päivänä Armeijan lippujuhlassa Senaatintorilla.
Karjalan prikaatin tunnus on alun perin suunniteltu ja vahvistettu 4. toukokuuta 1920 Karjalan Kaartin Rykmentille (KKR). Tunnukseen on liitetty lehväseppele, joka on otettu vanhasta KKR:n tunnuksesta. Tässä merkissä on erikoistunnuksena Karjalan vaakunan kaksi vastakkain iskuun kohotettua miekkaa, lännen suora säilä ja idän käyrä sapeli.
Karjalan prikaatissa tunnus otettiin käyttöön 1967. Tunnusta ovat käyttäneet kaikki prikaatissa palvelevat vuodesta 2001 lähtien.
Komentajat ja johto
Karjalan prikaatin ja sen edeltäjien Jalkaväkirykmentti 8:n (1944–1952) ja 5. prikaatin (1952–1956) komentajina ovat toimineet:
ja
Karjalan prikaati (1.1.1957 alkaen)
Prikaatin esikuntapäälliköinä on toimineet mm. seuraavat upseerit:
Perinteet
Karjalan prikaatin perinteitä ylläpitää Karjalan Prikaatin Kilta ry, jolla on osastoja eri paikkakunnilla.
Hermostoputki
Hermostoputki on hermostolevystä kehittyvä putkimainen rakenne, josta muodostuu selkärankaisten keskushermosto eli aivot ja selkäydin ja silmien aiheet.
Kehitys
thumb|right Gastrulaation jälkeen alkion solut ovat järjestäytyneet kolmeen kerrokseen: ektodermi, mesodermi ja endodermi. Hermostolevy kehittyy ektodermistä ja sijaitsee alkion selkäpuolella. Hermostolevy paksuuntuu ja muodostaa uurteen, jonka reunat yhtyvät keskiviivassa. Ihmissikiöllä tämä tapahtuu sikiön ollessa n. 21 vuorokauden ikäinen. Hermostoputken kehitykselle tärkeitä säätelijöitä ovat geenien lisäksi eräät ravintoaineet, kuten foolihappo. Foolihappo aktivoi homokysteiinin muuttumista metioniiniksi. Mikäli sikiö kärsii foolihapon puutteesta, elimistöön kerääntyy liikaa homokysteiiniä mikä johtaa hermostoputken kehityshäiriöihin.
Hermostoputkesta kehittyvät rakenteet
Hermostoputken etupäästä muodostuvat aivot ja silmät ja takapäästä selkäydin. Etupää muodostaa ensin kolme ja myöhemmin viisi rakkulaa, joista kehittyvät aivojen eri osat. Nämä viisi rakkulaa muodostavat pääteaivot, väliaivot, keskiaivot, taka-aivot ja ydinjatkeen, joka jatkuu selkäytimenä. thumb|Hermostoputki
Ljubljanan tuomiokirkko
thumb|300px|Ljubljanan tuomiokirkko. Ljubljanan tuomiokirkko eli Pyhän Nikolaoksen kirkko sijaitsee Slovenian pääkaupungissa Ljubljanassa. Se on rakennettu vuosina 1701–1706, mutta nykyinen kupoli valmistui kuitenkin vasta vuonna 1841. Kirkko edustaa arkkitehtoniselta tyylisuunnaltaan barokkia. Kirkon suunnitteli jesuiitta-arkkitehti Andrea Pozzo. Kirkon pronssiset ovet ovat vuodelta 1996.
Merkantilismi
Merkantilismi eli merkantiilijärjestelmä oli itsevaltiuden ajan kauppa- ja teollisuuspolitiikkaa, jota toteutettiin 1500-luvulta 1800-luvulle. Tavoitteena oli ylijäämäinen kauppatase, eli viennin oli oltava tuontia suurempi. Tämä saavutettiin monopoleilla, tulleilla ja kauppakielloilla, jotka estävät merkantilismin mielestä haitallista kilpailua. Lisäksi pyrittiin voimakkaasti edistämään teollisuutta, erityisesti tuonnin korvaamiseksi kotimaisella tuotannolla. Merkantilismin taustalla oli käsitys, jonka mukaan maailman varallisuus (ennen kaikkea jalometallivarat) on vakio, ja jokainen itseään kunnioittava valtio pyrkii haalimaan siitä itselleen mahdollisimman suuren osan.
Joskus merkantilistinen politiikka sai pikkumaisia piirteitä: saatettiin esimerkiksi kieltää kahvinjuonti tai määrätä kuinka leveät pitsit kauluksessa sai olla. Joissakin tapauksissa valtion virkamiehet puuttuivat jopa kankaan kuviointiin. Merkantilismi johtikin laajaan salakuljetukseen.
Tärkeimpänä tällaisen talouspolitiikan kehittäjänä oli 1600-luvulla elänyt Aurinkokuningas Ludvig XIV:n talousneuvoja Jean-Baptiste Colbert. Ranskalaista merkantilismia on hänen mukaansa nimitetty colbertismiksi. — Saksassa kehittyi merkantilismia vastaava oppi kameralismi, joka käsitteli ruhtinaiden valtionrahaston hoitamis- ja kartuttamisperiaatteita.
Käsitettä pidetään anakronistisena, sillä aikalaiset eivät käyttäneet nimeä merkantilismi. Ensi kerran nimitystä käytti, hyvin kriittisesti, Adam Smith. Merkantilismi ei myöskään ollut yhtenäinen teoria tai talouspolitiikka.
John Locken Two Treatises of Government osoitti, että vauraus ei ole vakio, vaan ihmisten toiminta voi lisätä sitä, joten yhden kansakunnan hyöty ei ole toisilta pois.
Liberaalit ovat valistusajasta asti kritisoineet vahvasti merkantilismia ja sen myöhempää muunnelmaa uusmerkantilismia. Heidän mukaansa ne hyödyttävät vain valtion suosimia yrittäjiä, kun taas vapaakauppa olisi kansalaisten kokonaisedun mukaista. Liberaalien mukaan suhteellisen edun periaate todistaa, että kansakunnan kannattaa keskittyä siihen, mitä se tekee tehokkaimmin, ja tuoda ulkomailta se, minkä ulkomaat tekevät halvemmalla.
Ardy Wiranata
Ardy Bernardus Wiranata (s. 10. helmikuuta 1970) on indonesialainen entinen sulkapalloilija ja olympiamitalisti. Hän voitti hopeaa Barcelonan olympialaisissa 1992 kaksinpelissä. Wiranata on menestynyt myös MM-kilpailuissa: hän voitti hopeaa vuoden 1989 kisojen kaksinpelistä ja sai pronssia kaksinpelistä vuosina 1991 ja 1993.
Rikos ja rangaistus (vuoden 1983 elokuva)
Rikos ja rangaistus on Aki Kaurismäen vuonna 1983 ohjaama suomalainen elokuvamodernisointi Dostojevskin klassikkoromaanista Rikos ja rangaistus. Pääosaa näyttelee Markku Toikka. Kyseessä on Aki Kaurismäen ensimmäinen pitkä näytelmäelokuva. Kaurismäki sai elokuvasta esikoisohjaus-Jussin sekä yhdessä Pauli Pentin kanssa käsikirjoitus-Jussin.
John Godina
John Godina (s. 31. toukokuuta 1972 Fort Still, Oklahoma, Yhdysvallat) on entinen yhdysvaltalainen kuulantyöntäjä ja kiekonheittäjä.
Maansa mestaruuden Godina on voittanut kuulantyönnössä ulkoradoilla kolmesti (1998, 1999 ja 2001) ja sisäradoilla neljästi (1996, 1997, 1998, 2005). Kiekonheitossa hän on voittanut Yhdysvaltain mestaruuden kahdesti, vuosina 1997 ja 1998. Lisäksi hänellä on lukuisia himmeämpiä mitaleita. Yhdysvaltain yliopistomestaruuksia hänellä on viisi.
Kuulantyönnössä Godinan ennätys ulkoradoilla on 22,20 (2005) ja kiekonheitossa 69,90 (1998).
Helmikuussa 2009 Godina ilmoitti lopettavansa uransa.
Saksan Grand Prix 1956
Saksan Grand Prix 1956 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 5. elokuuta 1956 Nürburgringin radalla. Kilpailun voitti Juan Manuel Fangio, jolle voitto oli kauden toinen. Vain viisi kuljettajaa ajoi maaliin, ainoastaan Monacon vuosien 1966 ja 1996 Grand Prixeissä oli vähemmän maaliintulijoita.
Jason Čulina
Jason Čulina (s. 5. elokuuta 1980 Sydney, Uusi Etelä-Wales, Australia) on australialainen jalkapalloilija, joka edusti pitkään alankomaalaisia seuroja. 175 senttimetriä pitkän Čulinan pelipaikka oli keskikentän keskellä.
Culina on edustanut urallaan muun muassa FC Twenteä, Amsterdamin Ajaxia, De Graafschapia ja PSV Eindhovenia. Vuonna 2006 hän voitti Alankomaiden mestaruuden.
Australian maajoukkueessa Čulina pelasi 57 ottelua ja teki niissä yhden maalin. Maajoukkuedebyyttinsä hän teki helmikuussa 2005 Etelä-Afrikkaa vastaan pelatussa ottelussa. Čulina edusti maataan myös Saksan MM-kisoissa 2006.
Pyhän Mikaelin kultakupolinen luostari
thumb|270px|Pyhän Mikaelin kultakupolinen luostari Pyhän Mikaelin kultakupolinen luostari on ortodoksinen luostari Ukrainan pääkaupungissa Kiovassa. Luostari sijaitsee kaupungin halki virtaavan Dneprjoen itärannalla. Alkuperäisen luostarin rakennutti keskiajalla Svjatopolk II. Se tuhottiin Neuvostoliiton aikana 1930-luvulla. Luostari rakennettiin uudelleen Ukrainan itsenäistymisen jälkeen ja avattiin vuonna 1999.
Ilkka Tulikoura
Ilkka Toimi Antero Tulikoura (s. 29. heinäkuuta 1942 Lempäälä) on suomalainen urheiluvammoihin erikoistunut lääketieteen tohtori ja ortopedi. Hän on arvostetuimpia yleisurheilukirurgeja maailmassa ja on leikannut lukuisia huippu-urheilijoita, kuten Sergei Bubkaa, Jacques Freitagia, Aki Parviaista ja Mika Halvaria.
Ilkka Tulikouran isä oli urheilujohtajana tunnettu Toimi Tulikoura.
Digammafunktio
thumb|right|Digammafunktio [[kompleksitasossa]] Digammafunktio on gammafunktion logaritminen derivaatta. Digammafunktiota merkitään kirjaimella ψ (psii). Se määritellään derivaattana
Digammafunktio on ensimmäinen polygammafunktio.
Digammafunktio voidaan määritellä myös numeerisesti integraalina
Digammafunktiolle on voimassa
ja
អនុគមន៍ ឌីហ្គាំម៉ា
Kivenveisto
thumb|Kivenveistäjä muotoilemassa kiveä taltalla ja nuijalla Kivenveisto on kiven veistämistä eli ylimääräisen kiven poistamista hallitusti niin että kivestä muodostuu veistos.
Talismaanit
thumb|120px|left|[[Willendorfin Venus on tunnettu kivikautinen venusveistos]] Euroopasta ja Aasiasta tunnetaan 25 000 vuotta vanhoja naishahmoja ja äitihahmoja edustavia veistoksia. Niiden arvellaan olleen talismaaneja, joiden suojaava voima helpotti raskautta. Vähästä-Aasiasta löytyneet kitaranmuotoiset taikaesineet esittävät äiti Jumalaa. Sumerilaisten pienet veistokset, votiivilahjat, ovat ihmistä korvaavia hahmoja.
Mesopotamiassa kivestä veistettiin nupin, sormuksen tai sylinterin mallisia leimasimia. Niillä voitiin merkitä kauppatavaran omistus tai kirjeen aitous, mutta ne toimivat myös omistajansa amulettina. Amuletteja tehtiin paljon myös muinaisessa Egyptissä.