cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dakotat
Minnesotan dakota-kapina
thumb|left|Little Crow osoitti rohkeutensa nousemalla Yhdysvaltoja vastaan. Tilanteen vuoksi dakota-lähetystö kävi neuvotteluja reservaattinsa asiamiehen ja Minnesotan rikkaiden kauppiaiden kanssa. Intiaanit pyysivät ruokaa osavaltion yksityisten omistajien ruokavarastoista. Asiamies kieltäytyi, ja hänen mielipiteeseensä yhtyi kauppias nimeltään Andrew Myrick historiallisella lausahduksellaan: ”Jos heillä on nälkä he voivat syödä heinää tai omia ulosteitaan!” Huonosti englantia ymmärtävät dakotat halusivat tulkin kääntävän lauseen heille. Hetken emmittyään tulkki noudatti toivomusta. Kun dakota-lähettiläät ymmärsivät Myrickin sanojen sisällön heidän keskuuteensa laskeutui hiljaisuus. Mdewakanton-dakotojen päällikkö Little Crow yritti vielä puhua rauhan puolesta, mutta nuoret soturit olivat kurkkuaan myöten täynnä valkoisen miehen valheita, kieroiluja ja ivallisia puheita eivätkä kuunnelleet häntä. Little Crow taipui enemmistön tahtoon ja kokosi sotureita kaikista dakotojen neljästä heimosta ja asettui itse sotajoukon johtoon.
thumb|Dakota-sotaa pakenevia siviilejä aterioimassa preerialla. 18. elokuuta 1862 dakotat avasivat tulen hyökkäämällä valkoisen väen asutuksille ja kauppa-asemille. Ensimmäisen päivän hyökkäyksissä kuoli 400 valkoista, joista 23 oli Fort Ridgelyn vapaaehtoisia jalkaväen miehiä Taistelujen toisena päivänä surmattujen joukosta löytyi kauppias Andrew Myrick. Dakotat eivät olleet unohtaneet häntä eivätkä hänen sanojaan: kauppiaan suu oli ennen hänen kuolemaansa sullottu täyteen ruohoa.
Kolmannen päivän hyökkäyksissä Little Crown joukot yrittivät vallata Fort Ridgelyn linnakkeen, mutta kokivat runsaita tappioita. Toinen yritys kaksi päivää myöhemmin päättyi dakotojen sadan soturin menetykseen. Little Crow sotureineen vetäytyi. Elokuun 23:ntena päivänä dakotojen toinen sotajoukko teki rynnäkön saksalaisten siirtolaisten asuttamaan New Ulmiin, joka osoittautui hyvin varustelluksi. Vaikka dakotat onnistuivat sytyttämään osan kylästä tuleen, saksalaisten vastarinta oli yllättävän kova. Päivän kestäneiden taistelujen päätteeksi kapinalliset poistuivat sotatantereeksi muuttuneesta kylästä. thumb|left|290px| Kello 10 aamulla 38 dakota-soturia marssitettiin vankilasta Mankaton hirttolavalle. Ennen kuolemaansa he saivat luvan laulaa siouxien kuolinlaulun. Tapahtuma keräsi paikalle katsojia, jotka ylpeilivät nähdessään Yhdysvaltain historian suurimman julkisen massateloituksen. Seuraavan päivän aikana Fort Ulm evakuoitiin intiaanien uusien hyökkäysten varalta. Apuun idästä tulleet kenraali Henry Hastings Sibleyn johtamat Yhdysvaltain joukot, joihin kuului vahva tykistö ja runsaslukuinen jalkaväki, päättivät sodan 23. syyskuuta. 700 dakota-soturia käsittäneet kapinallisryhmät hajaantuivat ympäri metsää nähdessään vastassaan olevan sotaväen voiman.
Little Crow pakeni Kanadaan osan sotureista seuratessa häntä. Vangeiksi jääneet dakotat joutuivat sotilastuomioistuimen eteen. Hirtettäväksi tuomittiin yli 300 dakotaa, joista presidentti Lincolnin armahti useimmat. 26. joulukuuta 1862 nähtiin Mankaton kaupungin hirttolavalla tapahtuma, joka on ainutlaatuinen Yhdysvaltain historiassa. 38 dakota-soturia hirtettiin samanaikaisesti tässä maan suurimmassa massateloituksessa.
Kun päällikkö Little Crow oli seuraavana vuonna matkalla Minnesotaan, muuan farmari ampui hänet hevosvarkauden yhteydessä. Myöhemmin Little Crown silvotun ruumiin osia esiteltiin julkisesti.
Minnesotan asukkaiden halutessa eroon dakotoista hallitus määräsi heidät siirrettäväksi uuteen reservaattiin. Vuonna 1866 suurin osa dakotoista muutti Nebraskaan, josta heille oli katsottu maa-alue. Jotkut siirtyivät Etelä-Dakotaan, ja vain pieni ryhmä sai luvan jäädä Minnesotaan.
Nykytilanne
Nykyään dakotat elävät hajallaan monissa siouxien reservaateissa niin Etelä- kuin Pohjois-Dakotassakin ja myös Nebraskassa ja Minnesotassa. Kanadaan aikoinaan paenneiden kapinallisten jälkeläisiä asuu Manitobasta ja Saskatchewanista. Dakotojen osuus siouxien väkiluvusta ei ole kovin suuri.
François-vaasi
François-vaasi on antiikin kreikkalainen voluuttikrateeri, joka on tehty arkaaisella kaudella noin vuonna 570 eaa. Se on yksi kreikkalaisen keramiikan tunnetuimpia edustajia, ja koristeltu rikkaasti mytologisilla aiheilla. Nykyisin vaasi on esillä Firenzen arkeologisessa museossa.
Historia
François-vaasi edustaa attikalaista mustakuviokeramiikkaa ja on tehty sen keskisellä kaudella noin vuonna 570 eaa. Sen on valanut Ergotimos ja maalannut Kleitias, jotka työskentelivät usein yhdessä. Vaasissa on kolme signeerausta, kaksi Ergotimokselta ja yksi Kleitiaalta.
Vaasi löytyi Chiusista antiikin Clusiumin etruskilaisten hautausmaiden kaivauksissa vuonna 1844. Sen löysi Alessandro François, jonka mukaan se on nimetty. Vaasi oli löydettäessä sirpaleina, ja joitakin osia puuttui eikä koskaan löytynyt. Vaasin kunnosti Vincenzo Manni kaivausten jälkeen.
pienoiskuva|vasen|François-vaasi. Raivostunut museonvartija, joka tappeli museon toisen työntekijän kanssa, hajotti vaasin 9. syyskuuta 1900, ja se särkyi 638 palaseen. Se korjattiin vuonna 1902, jolloin lisättiin myös yksi uusi sillä aikaa löytynyt palanen. Vaasi kunnostettiin uudelleen vielä vuonna 1973 sen vaurioiduttua Firenzen vuoden 1966 tulvissa.
Vaasi ja koristelu
Krateerin maalauskoristelu esittää lukuisia eri kohtauksia kreikkalaisesta mytologiasta. Vaasia kiertää kuusi kuvanauhaa, kaksi kaulassa, kolme vartalossa ja yksi jalassa. Yhteensä siinä on kuvattu 270 eri ihmis- ja eläinhahmoa sekä muun muassa rakennuksia, alttareita, lähteitä ja huonekaluja. Hahmot on nimetty 121 eri kirjoituksella. Mustakuviomaalauksen lisäksi lisäväreinä on käytetty valkoista ja purppuraa.
Kaulan ylimmäinen kuvanauha esittää Peleusta, Meleagrosta ja Melanionia Kalydonin metsäkarjun ajossa, Dioskuureja ja Atalantea sekä Theseuksen ja ateenalaisten juhlia Theseuksen surmattua Minotauroksen. Kaulan alemmassa kuvanauhassa on kuvattuna kentauromakhia eli kentaurien ja lapiittien taistelu sekä Patrokloksen hautakisat Troijan sodan aikana.
Vartalon ylin kuvanauha esittää jumalia Peleuksen ja Thetiin häissä. Keskimmäinen kuvanauha esittää Akhilleusta tavoittelemassa Troilosta Priamoksen katsellessa tapahtumia Troijan muureilta, sekä Hefaistoksen paluuta Olympokselle vapauttamaan Hera, mistä hän sai Afroditen puolisokseen. Alemmassa kuvanauhassa on kuvattuna myyttisiä eläimiä, kuten griippejä ja sfinksejä.
Vaasin jalustan kuvanauhassa on kuvattuna muun muassa vuohella ratsastavia pygmejä. Vaasin kädensijojen sivuilla on kuvattuna gorgot, eläimiä pitelevä Potnia Theron -tyypin Artemis sekä Aias kantamassa Akhilleuksen ruumista.
Luettelo naisavaruuslentäjistä
Seuraavassa luettelo avaruudessa käyneistä naispuolisista avaruuslentäjistä. Luettelo on järjestetty ensilennon ajankohdan mukaan nousevaksi.
(* = Suunnitellut lennot)
HMS Invincible (1907)
HMS Invincible oli Britannian kuninkaallisen laivaston Invincible-luokan taisteluristeilijä.
Palvelus
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Kotilaivaston 1. risteilijäviirikköön. Vuonna 1913 alus liitettiin 1. taisteluristeilijäviirikköön, mistä se elokuussa lähetettiin loppu vuodeksi Välimerelle.
Ensimmäisen maailmansodan syttyessä Invincible oli itärannikolla ja otti 28. elokuuta 1914 osaa Helgolandin taisteluun. Marraskuussa alus lähetettiin yhdessä sisaraluksensa HMS Inflexiblen kanssa Etelä-Atlantille, jossa ne ottivat 8. joulukuuta osaa Falklandsaarten taisteluun. Taistelussa Invincible ampui kaikkiaan 513 laukausta 12" pääaseillaan. Taisteluristeilijät palasivat toukokuussa 1915 kotivesille ja liitettiin osaksi Suurta Laivastoa.
Invincible oli mukana Skagerrakin taistelussa 1916 3. taisteluristeilijäviirikön lippulaivana (kontra-amiraali H. L. A. Hood). Alus joutui tykistötaisteluun SMS Lützowin kanssa. Pitkällisen laukaustenvaihdon päätteeksi Lützow ampui sarjan pääaseillaan osuen Q-torniin ja murskaten sen katon. Osuman seurauksena aluksen ammusten ajopanokset räjähtivät katkaisten aluksen. Aluksen upotessa 1 021 hengen miehistöstä ainoastaan kuusi miestä pelastui. Pelastuneet olivat:
Invincible oli kuitenkin saanut lukuisia osumia vastustajaansa, joista kaksi oli osunut vesilinjan alle. Lützow oli vahingoittunut niin pahasti, että se lopulta jouduttiin hylkäämään ja upposi matkalla kotisatamaan.
57.04444°N, 6.12083°W
Vesipäästäinen
Vesipäästäinen (Neomys fodiens) on Suomessa rauhoitettu nisäkäs.
Lajin tieteellinen nimi muodostuu kreikan kielen sanoista neo (minä uin) ja mus (hiiri). Tieteellinen lajinimi, fodiens tarkoittaa kaivavaa. Vesipäästäinen on Suomen ainoa myrkyllinen nisäkäs.
Levinneisyys
Vesipäästäinen on levinnyt laajalle Euraasiassa. Sitä tavataan Atlantin rannikolta Siperian taigalle ja tundralta Välimerelle sekä Sisä-Aasian aroille saakka. Vesipäästäinen esiintyy koko Fennoskandiassa. Sitä ei kuitenkaan tavata Pyreneiden eteläpuolelta eikä Balkanilta.
Tuntomerkit
pienoiskuva|250px|vasen|Piirros vesipäästäisistä. Vesipäästäisen ruumiinpituus on 6,3–9,6 senttiä, häntä 4,7–8,2 senttiä ja paino 8–23 g. Vesipäästäisen selkä on musta ja vatsa valkoinen tai harmaankirjava, väriraja on jyrkkä. Rakenteeltaan vesipäästäinen on sopeutunut vesielämään.
Elintavat
Vesipäästäinen viihtyy kaikenlaisissa vesissä, järvissä, joissa ja pikku puroissa. Hyvin nopeajuoksuisia virtoja se karttaa. Vesipäästäinen on sopeutunut hyvin vesielämään. Se kelluu kuin korkki, ui nopeasti ja sukeltaa taitavasti. Koska sen ilmava turkki tekee sen hyvin kelluvaksi, sen on ennen sukellusta hypähdettävä hieman veden pinnan yläpuolelle. Vesipäästäinen liikkuu myös maalla ja kaivaa maanalaisia käytäviä rantatörmään. Vesipäästäinen on paikkauskollinen, joskin asuinvesistön jäätyminen tai muu mullistus voi aikaansaada muuton uuteen ympäristöön.
Ravinto
Vesipäästäinen saalistaa veden alla, veden pinnalla ja kuivalla maalla. Sen ravintoa ovat hyönteiset ja niiden toukat, madot, kotilot sekä hämähäkkieläimet. Saalislistalta löytyvät myös pikkukalat, kalanmäti sekä sammakot ja pikkunisäkkäät. Vesipäästäisen sylki on myrkyllistä. Myrkky on niin voimakasta, että sen kerrotaan aiheuttavan sammakon kuoleman muutamassa minuutissa. (Huom. Ulkomaisissa artikkeleissa todetaan vain että vesipäästäisen myrkky lamaannuttaa sammakon lihaksistoa, mutta sen tappavuudesta ei sanota mitään.) Vesipäästäinen on Suomen ainoa myrkyllinen nisäkäs.
Lisääntyminen
Levinneisyysalueen pohjoisosissa pariutumisaika on huhti–toukokuussa. Suomessa laji poikii yleensä kahdesti: ensimmäinen poikue on touko–heinäkuussa ja toinen myöhemmin kesällä. Poikueessa on 3–10 yksilöä. Heinillä pehmustettu pesä on kasvuston suojassa tai maanalaisessa kolossa. Noin puolet poikasista kuolee ennen kahden kuukauden ikää ja vain 20–30 % selviytyy seuraavaan vuoteen, eli lisääntymisikään, saakka.
Robbyn Hermitage
Robbyn Hermitage (s. 22. huhtikuuta 1970 Montréal) on kanadalainen entinen sulkapalloilija. Hän edustaa seuratasolla Montréal AAA:ta.
Hermitage voitti Pan-Amerikan kisoissa 1999 kaksi mitalia, kultaa nelinpelistä Milaine Cloutierin parina ja hopeaa sekanelinpelistä Brent Olynykin parina. Hän pelasi Sydneyn olympialaisissa 2000 sekä kaksinpelissä, nelinpelissä että sekanelinpelissä ja sijoittui parhaiten nelinpelissä, jossa hän oli Cloutierin kanssa jaetulla yhdeksännellä sijalla edettyään toiselle kierrokselle saakka. Hermitage osallistui MM-kilpailuihin ainoan kerran vuonna 2001, jolloin hän hävisi toisella kierroksella sekanelinpelissä bulgarialaisille Neli Botevalle ja Georgi Petroville.
Aarni Nyberg
Aarni Veikko Juhani Nyberg (10. huhtikuuta 1927 Savonlinna – 11. lokakuuta 2009) oli suomalainen taloustieteen professori ja ekonometrikko. Hän toimi 22 vuoden ajan Helsingin kauppakorkeakoulun professorina ja perustutkimuksen laitoksen johtajana.
Aarni Nyberg pääsi ylioppilaaksi Savonlinnan lyseosta 1945. Hän suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon 1951, lisensiaattitutkinnon 1962 ja väitteli valtiotieteiden tohtoriksi 1967 Helsingin yliopistossa aiheenaan alkoholijuomien kulutus ja hinnat. Jatko-opintojensa ohella Nyberg toimi matematiikan opettajana 1952–1955, Posti- ja lennätinhallituksen taloudellisen tutkimuslaitoksen tutkijana 1956–1959, Oy Alko Ab:n tutkijana 1959–1965 ja Taloudellisen tutkimuskeskuksen (nyk. ETLA) johtajana 1965–1969.
Vuoden 1970 alusta Aarni Nyberg nimitettiin Helsingin kauppakorkeakoulun professoriksi ja perustutkimuksen laitoksen johtajaksi. Tässä tehtävässä hän jatkoi eläkkeeseensä 1992 asti. Hän toimi myös Helsingin yliopistossa ekonometrian ja Turun kauppakorkeakoulussa taloudellisten tutkimusmenetelmien dosenttina.
Aarni Nyberg toimi Taloustieteellisen seuran puheenjohtajana 1968–1969 ja Suomen ja Neuvostoliiton välisen yhteistyökomitean taloustieteellisen työryhmän puheenjohtajana 1981–1989. Vuonna 1978 hänet valittiin jäseneksi Suomalaiseen Tiedeakatemiaan, jonka yhteiskuntatieteiden ryhmän sihteerinä hän toimi pari vuosikymmentä.
Hänet on haudattu Kulosaaren hautausmaalle.
Ranskan 1. tykistörykmentti
1. tykistörykmentti on Ranskan maavoimien 1. divisioonaan kuuluva tykistörykmentti. Rykmentti osallistui sekä ensimmäiseen että toiseen maailmansotaan.
Historia
Rykmentti jatkaa kuningas Ludvig XIV:n 4. helmikuuta 1671 perustaman kuninkaallisen fusilieerirykmentin perinteitä. Sen ensimmäisestä patteristosta perustettiin 25. helmikuuta 1720 nimellä Régiment de la Fère päällikkönään (everstinään) N. Pijart
Vuonna 1785 Napoleon Bonaparte astui aliluutnanttina palvelukseen tässä rykmentissä palvellen rykmentissä aina vuoteen 1790. Ranskan vallankumouksen jälkeen vuonna 1791 rykmentin nimen lopusta poistettiin perustajan patronyymi ja sille annettiin järjestysnumeroksi ykkönen vanhimpana ranskalaisena tykistöyksikkönä. Nimeen lisättiin täsmenne 1794 erottamaan se ratsastavasta tykistöstä.
Rykmentti oli ainoastaan hallinnollinen organisaatio ja se toimi pattereihin jakaantuneena eri paikoissa. Esimerkiksi 1. lokakuuta 1812 rykmentin patterit oli sijoitettu seuraavasti :
Kokoonpano
Rykmentin kalustona on LRU, COBRA-vastatykistötutkat, SL2A-äänimittausjärjestelmä, VAB, 120 mm heittimet. lennokit, PVP ja AURELIA ja sen kokoonpano on seuraava :
Päälliköt
Rykmentin komentajina 1792 - 1815 olivat
Osallistuva demokratia
pienoiskuva|Kansalaisten antamia vastauksia unkarilaisen kauppahallin seinässä. Aiheena kauppahallin peruskorjaus. Osallistuva demokratia on demokratian muoto, jossa kansalaisilla on mahdollisuus osallistua päätöksentekoon myös äänestysten välisenä aikana. Vaikuttamismuoto on muiden muassa kansalaisjärjestöön osallistuminen. Mahdollisuudet osallistumiseen vaihtelevat ihmisten välillä. Osallistuminen parantaa osallisuuden tunnetta yhteiskunnassa.
Nuorten Muotineuvosto
Nuorten Muotineuvosto oli suomalaisten nuortenvaatevalmistajien vuonna 1961 perustama keskustelufoorumi, jonka puitteissa teinikuntien valitsemat edustajat oppikouluista ympäri maan kokoontuivat kaksi kertaa vuodessa arvioimaan vaatemarkkinoijien uusia mallistoja. Muotineuvoston hyväksymät mallit saivat käyttää mainonnassaan tunnusta ”Nuorten Muotineuvoston hyväksymä”.
Nuorten Muotineuvoston perustajayrityksiä olivat James-farkuistaan tunnettu Mattisen Teollisuus, turkulainen Kestilän Pukimo sekä helsinkiläiset sisaryritykset Pola ja Pallo-Paita. Neuvosto kokoontui vaihtuvin jäsenin ainakin 1960-luvun loppuun asti.
Raadin jäsenenä on muistellut olleensa muun muassa kirjailija Lasse Lehtinen.
Nuorten Muotineuvosto oli ainakin nimellään mukana myös Tekstiilikauppiaiden liiton 1960-luvun alussa kaksi kertaa vuodessa julkaisemassa mainoslehdessä Pukeudu oikein.
Nuorten Muotineuvosto valitsi vuosittain Hopeapeili -lehdessä Suomen parhaiten pukeutuvan nuoren tunnettujen nuorisoidolien joukosta. Esimerkiksi vuonna 1969 valinta osui nousevaan rocktähteen Kirka Babitziniin.
Mario Williams
Mario Jerrel Williams (s. 31. tammikuuta 1985, Richlands, Pohjois-Carolina) on yhdysvaltalainen entinen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan puolustuksen linjamies. Hän pelasi 11 kautta NFL-liigassa edustaen Houston Texansia, Buffalo Billsiä ja Miami Dolphinsia.
NFL-ura
Houston Texans varasi Pohjois-Carolinan valtionyliopiston joukkueessa yliopistojalkapalloa pelanneen Williamsin vuoden 2006 NFL:n varaustilaisuuden ensimmäisenä pelaajana vuonna 2006. Williams pelasi Texansissa viisi kautta, joiden aikana hän vakiinnutti asemansa yhtenä liigan parhaimmista puolustuksen linjamiehistä. Kauden 2011 jälkeen Williamsista tuli rajoittamaton vapaa pelaaja, joten hän oli vapaa neuvottelemaan minkä tahansa seuran kanssa.
Bills vapautti Williamsin sopimuksestaan neljän kauden jälkeen. Hän teki maaliskuussa 2016 kaksivuotisen sopimuksen Miami Dolphinsin kanssa. Williams pelasi Dolphinsissa vain yhden kauden, sillä joukkue purki hänen sopimuksensa huonosti pelatun kauden jälkeen.
Vaisheshika
Vaisheshika (, Vaiśeṣika) on yksi hindulaisen filosofian kuudesta ”oikeaoppisesta” astika-koulukunnasta. Sen perustajana pidetään 500-luvulla eaa. elänyttä Kanadaa, joka esitti ajatuksensa Vaisheshika-Sutrassa.
Vaisheshika-filosofia on atomismin muoto. Sen mukaan kaikki fysikaalisen kaikkeuden oliot ovat palautettavissa äärelliseen määrään atomeita. Historiallisesti vaisheshika on liittynyt läheisesti yhteen hindulaisen logiikan koulukunnan, nyayan, kanssa.
Ontologia
Vaisheshikassa todellisuuden luonne selitetään seitsemän kategorian avulla:
Punainen katu
Punainen katu (Scarlet Street) on Fritz Langin ohjaama yhdysvaltalainen film noir -elokuva vuodelta 1945. Se perustuu Georges de la Fouchardièren romaaniin, josta Jean Renoir ohjasi aiemmin elokuvan Yöperhonen. Punaisen kadun pääosissa ovat Edward G. Robinson, Joan Bennett ja Dan Duryea.
Tuotanto ja vastaanotto
Punainen katu oli Langin, Bennettin ja Walter Wangerin yhteisyrityksen Diana Productionsin ensimmäinen elokuva. Lang sai elokuvan tekemiseen suhteellisen vapaat kädet, mikä oli harvinaista hänen Hollywood-urallaan. Lang ja käsikirjoittaja Dudley Nichols siirsivät elokuvan tapahtumapaikan Montmartresta Pariisista Greenwich Villageen New Yorkiin. Lang kuvasi elokuvaa 56 päivää heinäkuusta lokakuulle 1945. Punainen katu ylitti miljoonan dollarin budjettinsa reilulla 200 000 dollarilla.
Elokuva ajautui vaikeuksiin ennen julkistamistaan. Vaikka Hayesin koodistoa valvonut komitea hyväksyi elokuvan, niin National Legion of Decency -järjestö antoi sille arvosanan B, eli se oli järjestön mukaan osittain moraalisesti arveluttava. Tämän seurauksena New Yorkin, Atlantan ja Milwaukeen kaupungit eivät sallineet Punaisen kadun esittämistä teattereissaan. Tuottaja Wanger lensi tammikuussa 1946 tapaamaan sensuuriviranomaisia ja sai luvan elokuvan esittämiseen vain muutamien pienten muutosten jälkeen. New Yorkissa elokuva sai lopulta ensi-iltansa 20. helmikuuta 1946.
1,3-bisfosfoglyseraatti
1,3-bisfosfoglyseraatti (C3H8O10P2) on orgaaninen molekyyli, joka esiintyy välituotteena niin glykolyysissä kuin Calvinin syklissä yhteyttämisen aikana.
Glykolyysi
Glykolyysissä syntynyt glyseraldehydi-3-fosfaatti muutetaan glyseraldehydi-3-fosfaattidehydrogenaasientsyymillä 1,3-bifosfoglyseraatiksi. Samalla reaktiossa mukana ollut NAD+ pelkistyy NADH:ksi. 1,3-bisfosfoglyseraatti reagoi ADP:n kanssa fosfoglyseraattikinaasientsyymin avulla, jolloin syntyy 3-fosfoglyseraattia ja ATP-molekyyli. Tämä reaktio on palautuva
Calvinin sykli
Calvinin syklissä reagoivat samat yhdisteet, mutta reaktio on käänteinen glykolyysille. 3-fosfoglyseraatti muuntuu entsyymien avustuksella 1,3-bisfosfoglyseraatiksi ja samalla myös ATP muuttuu ADP:ksi. 1,3-bisfosfoglyseraatti muuttuu glyseraldehydi-3-fosfaatiksi ja dihydroksiasetonifosfaatiksi. Tässä reaktiossa NADH hapettuu NAD+:ksi.
Eero Ahola (kuulantyöntäjä)
Eero Ahola (s. 15. tammikuuta 1999) on suomalainen kuulantyöntäjä, joka edustaa Porin Yleisurheilua. Hänen valmentajansa ovat Jarkko Ahola ja Juuso Sillanpää.
Ahola voitti Kalevan kisoissa mestaruuden vuonna 2020 tuloksella 18,30 ja 2022 tuloksella 18,06. Hopeaa hän saavutti vuonna 2023 sekä pronssia 2021. Sisäratojen SM-kilpailuissa Ahola voitti kultaa vuonna 2020 ennätyksellään 18,68, sai hopeaa 2021 ja pronssia 2023. Aikuisten maaottelussa hän kilpaili ensimmäisen kerran 2018.
Kanadanmajava
Kanadanmajava (Castor canadensis) on luontaisesti Pohjois-Amerikassa elävä majavalaji, jota on sen arvokkaan turkin vuoksi siirtoistutettu myös Etelä-Amerikkaan, Itä-Aasiaan ja Eurooppaan. Suomeen laji tuotiin 1930-luvulla, ja nykyisin se on alueella huomattavasti runsaslukuisempi kuin alkuperäiseen lajistoon kuuluva euroopanmajava. Kanadanmajava on Kanadan kansalliseläin.
Luokittelu ja nimet
Amerikkalaisten ja euraasialaisten majavien luultiin vielä 1970-luvulla olevan samaa lajia ja enintään eri alalajia, kunnes havaittiin, etteivät ne pysty lisääntymään keskenään. Myös niiden kromosomiluvut ja kallonpiirteet poikkeavat toisistaan. Kanadanmajavalla on 40 ja euroopanmajavalla 48 kromosomia. Sittemmin on kiistelty kanadanmajavan jakamisesta alalajeihin, minkä suhteen näkemykset ovat vaihdelleet paljon. Jotkin tutkijat ovat määritelleet kanadanmajavalle jopa 18 –24 alalajia, mutta nykyisin useimmat auktorit eivät tunnusta alalajeja olevan lainkaan.
Nisäkäsnimistötoimikunta ehdotti vuonna 2008, että kanadanmajavan suomenkieliseksi nimeksi vaihdettaisiin amerikanmajava.
Tuntomerkit
vasen|thumb|Kanadanmajavan kallo. vasen|thumb|Majavat liikkuvat enemmän vedessä kuin maalla. Kanadanmajava voi kasvaa jopa metrin mittaiseksi, ja häntä mukaan luettuna kokonaispituus voi olla miltei puolitoista metriä. Painoa eläimelle voi kertyä enimmillään 33 kilogrammaa. Tavallisesti majavat painavat kuitenkin vain 10–20 kg. Kanadanmajava on Pohjois-Amerikan suurin jyrsijälaji, ja maailman jyrsijöistä vain kapybara ja euroopanmajava voivat kasvaa sitä suuremmiksi.
Kanadanmajava on yleisväriltään tummanruskea, mutta tämän päällyskarvan alla näkymättömissä oleva aluskarva on harmaata. Ruumiinmuodoltaan ja -ominaisuuksiltaan laji on sopeutunut hyvin elämään vedessä. Takajaloissa on uimista helpottavat räpylät ja etuhampaiden takana suussa on kalvo, jonka sulkemalla eläin voi kuljettaa oksia leuoissaan veden alla. Takajaloissa on räpylöiden lisäksi kampamaiset kynnet, joita eläin käyttää turkkinsa sukimiseen. Etujalkojen taipuisten varpaiden ja pitkien kynsien avulla se puolestaan pystyy käsittelemään ja kantamaan ravintoa sekä pesänrakennusaineita.
Majavat eivät varsinaisesti juurikaan ääntele, mutta varoituskeinonaan ne läimäyttävät häntäänsä vedenpintaan, mikä aiheuttaa kauas kuuluvan loiskahduksen.
Majavat jättävät reviirilleen hyvin monenlaisia jälkiä ja merkkejä padoista, pesistä ja kanavakaivannoista kaadettuihin puihin ja jyrsittyihin kantoihin.
Luontainen levinneisyys
Kanadanmajavan alkuperäinen levinneisyysalue ulottuu koko Pohjois-Amerikkaan, lukuun ottamatta sen pohjoisimpien osien arktista tundraa, Floridan niemimaata ja Lounais-Yhdysvaltojen aavikkoalueita. Kanadan ja Yhdysvaltojen lisäksi laji elää Meksikon koillisosassa sijaitsevassa Tamaulipasin osavaltiossa. Siirtolaisten turkiksenpyynnin myötä kanadanmajavan elinalue kapeni idästä lähtien ja 1900-luvulle tultaessa laji oli lähellä sukupuuttoa. Sittemmin kanta on pyynnin säätelyn ja rauhoitusten jälkeen kasvanut sekä luontaisesti että palautusistutusten ansiosta, ja laji on palannut takaisin koko alkuperäiselle elinalueelleen. Istutuksista on seurannut se, että eri alueiden populaatiot ovat sekoittuneet keskenään. Nykyisin laji on monilla elinalueillaan runsaslukuinen, ja sitä tavataan myös lukuisilla luonnonsuojelualueilla. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN on siksi uhanalaisuusluokituksessaan arvioinut kanadanmajavan elinvoimaiseksi lajiksi.
Siirtoistutukset
thumb|Istutettujen kanadanmajavien aiheuttamaa metsätuhoa Chilessä. Lajia on istutettu Etelä-Amerikassa Chilen ja Argentiinan rajalla sijaitsevaan Tulimaahan 1940-luvulla. Luonnollisten vihollisten puuttuessa majavat ovat lisääntyneet siellä lähes räjähdysmäisesti, ja vieraslajina ne ovat aiheuttaneet vahinkoa paikalliselle luonnolle.
Venäjällä on istutuksista peräisin olevia kanadanmajavapopulaatioita Kaukoidässä, Kamtšatkassa ja Sahalinin saarella. Niitä on myös levinnyt Suomen puolelta Karjalan tasavaltaan ja Leningradin alueelle. Karjalan tasavallassa lajin levinneisyysalue ulottuu jo Kostamukseen saakka.
Kanadanmajavien poistamista Suomen luonnosta on silloin tällöin pohdittu. Menestyvä ja tehokkaammin lisääntyvä vieraslaji kilpailee harvinaisemman ja uhanalaisen euroopanmajavan kanssa elintilasta, ja on kokonaan syrjäyttänyt sen niiltä alueilta, joille on alun perin istutettu kumpaakin lajia. Kanadanmajava myös aiheuttaa vahinkoa metsille rakentaessaan patoja. Tosin muun luonnon kannalta se ei ole myöskään haitallisempi kuin alueella aiemmin elänyt, nykyisin hävinnyt euroopanmajava. Kanadanmajava on kuitenkin ehtinyt levitä Venäjälle, joten sen kokonaan hävittäminen Suomesta saattaisi ollakin jo liian myöhäistä. Nykyisin pyritään lähinnä estämään lajin leviäminen euroopanmajavan elinalueille Ruotsiin ja Norjaan.
Elinympäristö
Ihmisen toiminnalle, erityisesti metsätaloudelle, majavien toiminnasta voi kuitenkin olla haittaa. Tulva voi tappaa rahallisesti arvokkaat ja pitkään kasvatetut tukkipuut, minkä lisäksi se vaikeuttaa puunkorjuuta ja muuta metsänhoitoa. Majavat myös suoranaisesti kaatavat puita, Pohjoismaissa tosin pääasiassa vähäarvoista lehtipuuvesaikkoa.
Ravinto
vasen|thumb|[[Quebecilainen kanadanmajava jyrsimässä puunkuorta.]]
Kanadanmajava käyttää ravinnokseen erilaisia kasvinosia, lähinnä itse kaatamiensa lehtipuiden kuorta, oksia ja lehtiä. Sille kelpaavat myös havupuiden kuori ja vesikasvit.
Käyttäytyminen
Kanadanmajavan käyttäytyminen on pitkälti samanlaista kuin euroopanmajavan. Se rakentaa yleensä patoja ja elää rantapenkereellä olevassa risuista, oksista, rungonpätkistä ja mudasta tehdyssä pesässä, jossa on kaksi kammiota ja jonka kulkuaukot ovat veden alla. Pesä voi olla lähes kolme metriä korkea. Rungonpätkistä ja kivistä rakennetulla ja mudalla tilkityllä padolla puolestaan on korkeutta usein yli metri ja pituutta kymmeniäkin metrejä. Patojen ja pesien rakennusmateriaalit majava saa kaatamistaan puista, joiden kuoret se on ensin käyttänyt ravinnokseen. Vedenkorkeutta säätelevien patojen päätarkoituksena on turvata pesän sisäänkäyntien pysyminen vedenpinnan alla ja estää veden tulviminen pesään sekä mahdollistaa uiminen normaalisti maalla kasvavien ravintopuiden luo. Jos pesän lähellä on luonnostaan riittävästi vettä, majavien ei tarvitse rakentaa patoa. Vaikka ne pesässä oleilevat tiiviissä perheryhmissä, ravinnonhankinta ja muu pesän ulkopuolinen toiminta tapahtuu pääasiassa yksin. Majavat ovat liikkellä enimmäkseen öisin. Ne voivat pysytellä veden alla yhtäjaksoisesti jopa 15 minuuttia. Nuoret majavat uivat piisamin tavoin selkä veden pinnan yläpuolella, mutta aikuisilla yksilöillä on uidessa selkä upoksissa ja vain pää näkyvissä.
Suurikokoisella, enimmäkseen vedessä ja tukevarakenteisessa pesässään oleilevalla kanadanmajavalla on vähän luontaisia saalistajia. Merkittävä uhka ovatkin sairaudet, joista etenkin jänisrutto tarttuu kanadanmajavaan hyvin herkästi.
Lisääntyminen ja yksilönkehitys
Majavat saavat vuosittain enintään yhden poikueen. Kanadanmajavan tiineysaika kestää keskimäärin 128 vuorokautta eli noin neljä kuukautta. Synnytys ajoittuu Suomen oloissa touko-kesäkuuhun. Poikasia syntyy kanadanmajavalle kerrallaan useimmiten neljä, joten se lisääntyy tehokkaammin kuin keskimäärin vain kaksi poikasta saava euroopanmajava. Poikaset lähtevät syntymäpesästään puolen vuoden ikäisinä, mutta palaavat sinne vielä ensimmäisenä ja joidenkin lähteiden mukaan toisenakin talvenaan. Yhden kerran talvehtineet jälkeläiset avustavat vanhempiaan seuraavan vuoden poikasten hoidossa.
Joskus majavien on väitetty voivan elää 50-vuotiaiksikin, mutta todistettavasti vanhin kanadanmajava on saavuttanut vain 23 vuoden iän.
Kanadanmajava ja ihminen
thumb|Kanadalaisia majavanturkkeja. Kanadanmajava on Kanadan kansalliseläin.
Kanadanmajava on pitkään ollut arvostettu turkiseläin, mikä oli yhtenä merkittävänä syynä lajin siirtoistutuksiin. Turkisten lisäksi majavista saadaan metsästysmuistoja ja haustetta. Majavia tapetaan myös niiden patojen aiheuttamien tulvien takia. Suomenkin metsästyslainsäädännössä kanadanmajava on määritelty riistaeläimeksi, ja sen metsästysaika on 20. elokuuta–30. huhtikuuta. Vahingollisen tai haittaa aiheuttavan yksilön poistamiseen voi saada riistanhoitopiiriltä pyyntiluvan myös metsästysajan ulkopuolella. Asuttua majavanpesää ei tavallisesti saa rikkoa, mutta riistanhoitopiiri voi vahinkojen estämiseksi myöntää siihen erikoisluvan 1.8.–31.8. välisenä aikana. Majavan padon rikkominen on sallittua eikä vaadi lupaa 15.6–30.9. välisenä aikana, mutta muulloin sekin edellyttää riistanhoitopiiriltä haettua lupaa. Patoamisen aiheuttamaa tulvimista voidaan rajoittaa myös ilman padon rikkomista asentamalla patoon sen läpi vettä juoksuttava pitkä muoviputki.
Lotte Jonathans
pienoiskuva|Lotte Jonathans vuonna 2010. Lotte Jonathans (s. 17. syyskuuta 1977 's-Hertogenbosch) on alankomaalainen sulkapalloilija. Hän edustaa seuratasolla saksalaista Südring Berliniä.
Bruil-Jonathans osallistui olympialaisiin ensimmäistä kertaa Sydneyssä 2000, jolloin hän pääsi nelinpelissä puolivälieriin Nicole van Hoorenin kanssa. Hän pelasi myös Ateenan olympialaisissa 2004, joissa hän putosi aviomiehensä Chris Bruilin kanssa sekanelinpelin toisella kierroksella, mutta pääsi jälleen nelinpelissä puolivälieriin Mia Audinan parina.
Bruil-Jonathansin paras sijoitus BWF:n rankingissa on kymmenes sija nelinpelistä Paulien Van Dooremalenin parina vuoden 2010 lopulta.
Simon Fellows
Simon Fellows on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja. Hänen ensimmäinen pitkä elokuvaohjauksensa oli vuonna 2004 ensi-iltansa saanut Blessed, jonka pääosia näyttelivät muun muassa Heather Graham ja James Purefoy. Fellows on ohjannut myös Wesley Snipesin 7 Seconds -elokuvan sekä Jean-Claude Van Dammen elokuvat Second in Command ja Until Death.
Hippopotamus gorgops
Hippopotamus gorgops on pleistoseenikaudella sukupuuttoon kuollut virtahepolaji. Laji kehittyi Afrikassa myöhäis-mioseenin aikaan ja levisi Eurooppaan plioseenikauden alussa. Laji hävisi ennen viimeistä jääkautta. Hippopotamus gorgops oli suurempi kuin nykyisin elävä virtahepo; se oli 4,3 metriä pitkä ja sen säkäkorkeus oli 2,1 metriä. Eläimen silmät sijaitsivat korkealla kallossa. Tämä on oletettavasti auttanut sitä näkemään sen ollessa osittain sukelluksissa.
Henry Haapalainen
Henry Haapalainen (20. kesäkuuta 1945 Parikkala – 1. toukokuuta 2020 Mänttä-Vilppula ) oli suomalainen laulaja ja lauluntekijä. Hän johti perustamaansa levy-yhtiö Fonovoxia vuosina 1970–1979.
Haapalaisen sävellyksiä oli mukana usein Syksyn Sävelessä. Näitä olivat muun muassa vuosina 1968 ja 1969 Arto Vilkon esittämät ”Miksi leikit vain” ja ”Viimein saan nähdä auringon” sekä vuonna 1970 Matti Eskon esittämä ”Tietää saat viimeinkin”. Vuonna 1975 Syksyn Sävelessä oli mukana Fonovoxin tunnetuin artisti Salomon Haapalaisen sävellyksellä ”Unisatu”.
Rickie Fowler
Rick Yutaka "Rickie" Fowler (s. 13. joulukuuta 1988 Murrieta, Kalifornia) on yhdysvaltalainen ammattilaisgolfaaja. Fowler oli amatöörien maailmanlistan kärki 36 viikon ajan vuosina 2007 ja 2008, kunnes siirtyi ammattilaiseksi 2009.
Ammattilaisura
Fowler palkittiin hieman yllättäen PGA Tourin vuoden tulokkaana vuonna 2010, superlupaus Rory McIlroyn ollessa ennakkosuosikki palkinnon saajaksi. Ensimmäisen voittonsa Tourilla Fowler otti vuoden 2012 Wells Fargo Championshipsissa. Vuonna 2015 Rickie Fowler voitti The Players-kilpailun, jota on luonnehdittu viidenneksi majoriksi.
Muuta
Fowlerilla on yhteistyösopimukset golfvälinevalmistaja Titleistin, urheiluvälinevalmistaja Puman sekä kelloja valmistavan Rolexin kanssa.
Jarhoinen
Jarhoinen on kylä Pellon kunnassa Lapin läänissä. Kylä sijaitsee noin 24 kilometrin päässä Pellon keskustaajamasta pohjoiseen Tornionjokivarressa Väylänvarrentien (Yhdystie 9381) varrella.
Kylän kohdalla Tornionjoessa on pieni Jarhoisenkoski. Kosken pohjoispuolella on joessa Honkasuvanto ja eteläpuolella avautuu Naamisuvanto, tunnettu lohensoutupaikka. Tornionjoen länsipuolella Ruotsissa on samanniminen kylä, ruotsinkieliseltä nimeltään Jarhois. Ruotsin puoleinen kylä kuuluu Pajalan kuntaan.
Suomen puoleisen Jarhoisen kylän vanhin talo on Koskenniemi, joka perustettiin vuoden 1825 tienoilla. Turtolan seurakunnan rippikirjassa 1827–1833 uudistalo esiintyy nimellä Jarhoisenniska.
Tornionjoen länsipuolella (Ruotsin puolella) suomalaisasutus oli huomattavasti vanhempi. Pajalan ensimmäinen verotalo mainitaan vuonna 1587 ja Jarhoisen pohjoispuolisen kylän, Kaartisen (Kardis) ensimmäinen asukas heti 1600-luvun alussa.
Jarhoisessa toimi vuodesta 1933 lähtien kansakoulu ja sittemmin peruskoulu. Se lakkautettiin vuonna 2003 ja oppilaat kuljetetaan Pellon ja Lempeän kouluihin.
Asetolaktaattisyntaasi
thumb|250px|Malli [[lituruohon asetolaktaattisyntaasin rakenteesta sitoutuneena entsyymin inhibiittoriin metsulfuroni-metyyliin]] Asetolaktaattisyntaasi on entsyymi, joka katalysoi kahden palorypälehappomolekyylin kondensoitumista asetomaitohapoksi tai palorypähapon ja alfaketovoihapon kondensoitumista α-aseto-α-hydroksivoihapoksi. Asetolaktaattisyntaasia esiintyy monien bakteerien, kasvien ja sienien soluissa ja se osallistuu haarautuneiden aminohappojen valiinin, leusiinin ja isoleusiinin biosynteesiin. Entsyymin EC-numero on EC 2.2.1.6.
Rakenne ja toiminta
Asetolaktaattisyntaasia esiintyy useissa bakteereissa, sienissä ja kasveissa. Bakteerien entsyymit koostuvat kahdesta erilaisesta alayksiköstä, jotka muodostavat oligomeerin. Kasveissa ja sienissä alayksiköt ovat keskenään identtisiä ja muodostavat tyypillisesti joko tetrameerin tai oktomeerin. Kofaktoreina asetolaktaattisyntaasin rakenteessa ovat FAD-molekyyli ja tiamiinipyrofosfaatti. Lisäksi entsyymi vaatii toimiakseen magnesiumioneja. Myös useat muut kahdenarvoiset metalli-ionit aktivoivat entsyymiä.
Asetolaktaattisyntaasin katalysoiman reaktion mekanismin ensimmäisessä vaiheessa tiamiinipyrofosfaatin tiatsolirengas deprotonoituu, jolloin siitä muodostuu ylidi. Nukleofiilinen ylidi reagoi palorypälehapon elektrofiilisen karboksyyliryhmän kanssa additioreaktiolla ja sitä seuraavassa dekarboksylaatiossa muodostuu hydroksyylietyylitiamiinipyrofosfaattivälivaihe. Tämä välituote reagoi toisen palorypälehapon tai alfaketovoihapon kanssa muodostaen tuotteen.
Asetolaktaattisyntaasin inhibiittorit
Asetolaktaattisyntaasia inhiboivat valiini ja leusiini eli se on niin kutsuttu feedback-inhibitoituva entsyymi. Tämän lisäksi useat rikkaruohomyrkkyinä käytettävät yhdisteet inhiboivat entsyymin toimintaa. Tällaisia ovat monet sulfonyyliurea- ja imidatsolinonirakenteiset herbisidit. Ne sitoutuvat hyvin voimakkaasti palorypälehapon sitoutumiskohtaan entsyymissä ja aiheuttavat siten asetolaktaattisyntaasin toiminnan estymisen. Bakteereilla asetolaktaattisyntaasin toiminnan estyminen aiheuttaa staasin ja kasveille entsyymin inhibitoituminen aiheuttaa kasvin kuoleman.
Handbook of the Birds of the World
Handbook of the Birds of the World (HBW) on espanjalaisen Lynx Edicionsin kustantama moniosainen teossarja maailman kaikista nykyisin elävistä lintulajeista.
Sarjasta on ilmestynyt 17 osaa. Varsinaiseen sarjaan kuului 16 osaa, joista viimeinen julkaistiin vuonna 2011. Kaksi vuotta myöhemmin ilmestyi erikoisosa, jossa on 69 lajia uutta lajia. Sarjan julkaiseminen aloitettiin vuonna 1992. Toimittajina ovat olleet Josep del Hoyo, Andrew Elliott, Jordi Sargatal ja David A. Christie.
Lintuartikkeleiden kirjoittamiseen osallistui 277 lintuasiantuntijaa 40 maasta. Teoksia oli kuvittamassa 33 kuvittajaa ja 1 151 valokuvaajaa. Kukin kirja on kooltaan 31 × 24 cm. Seitsemäntoista kirjan sivumäärä on yhteensä noin 13 370.
Handbook of the Birds of the World on ensimmäinen teos, jossa esitetään maailman kaikki nykyisin elävät lintulajit ja -alalajit kuvin ja sanoin. 16 ensimmäistä osaa keskittyy esiteltyihin heimoihin. Heimot jakautuvat lajikohtaisiin artikkeleihin, joissa kuvataan muun muassa lajin taksonomia, alalajit ja esiintyminen, ulkonäkö ja äänet, elinympäristö, ravinto, lisääntyminen, muutto, suojelun taso ja kirjallisuusluettelo. Ensimmäistä ja toista osaa lukuun ottamatta kaikissa osissa on laaja artikkeli jostakin tietystä lintutieteen osa-alueesta.
Vuonna 2002 Lynx Edicions ryhtyi julkaisemaan internetissä The Internet Bird Collection (IBC) -nimistä verkkosivustoa, joka on tavallaan HBW:n suppea sähköinen versio.
Camila Mendes
pienoiskuva|Camila Mendes Camila Carraro Mendes (s. 29. kesäkuuta 1994) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten Veronica Lodgen roolista jännityssarjassa Riverdale.
Mendes seurusteli vuosina 2015–2017 Ian Wallacen kanssa. Pari erosi hyvissä väleissä. Vuonna 2018 Mendes seurusteli Victor Houstonin kanssa pari kuukautta, mutta erosivat. Tämän jälkeen Mendes seurusteli vastanäyttelijänsä Charles Meltonin kanssa. Pari erosi loppuvuodesta 2019. Mendes seurustelee nykyisin valokuvaaja Grayson Vaughanin kanssa.
Lapsuus ja nuoruus
Mendes syntyi Charlottesvillessä Virginiassa, brasilialaisille vanhemmille nimeltä Gisele ja Victor Mendes. Hänen äitinsä on kotoisin Porto Alegresta, Rio Grando do Sulista, hänen isänsä on brasiliasta. Hän on muuttanut 16 kertaa kasvaessaan mutta vietti isoimman ajan lapsuudestaan Floridassa, missä hän kävi American Heritage School Plantationissa. 10-vuotiaana hän asui Brasiliassa vuoden.
Toukokuussa 2016 Mendes valmistui Cole Sprousen kanssa taidekoulusta New York University Tisch School of the Arts.
Ura
Mendes näytteli 2016 lukion toisen vuoden opiskelijana Veronica Lodgena The CW teinidraamassa Riverdale, kumouksellisessa osassa Archie kirjaa. Mendes edusti Carson Kolker organisaatiota, myöhemmin muuttui CAA.
Mendes ilmestyi MensHealth-lehden kanteen joulukuussa 2017 ja Cosmopolitaan helmikuussa 2018. Hän teki elokuvadebyytin elokuvassa The New Romantic, joka julkaistiin SXSW Festivaaleilla maaliskuussa 2018. Samana kuukautena Mendes alkoi näytellä The Perfect Datea Laura Maranon ja Matt Walshin kanssa. Elokuva ilmestyi Netflixiin 12. huhtikuuta 2019.
Petr Koukal (sulkapalloilija)
thumb|Petr Koukal vuonna 2015 Petr Koukal (s. 14. joulukuuta 1985 Hořovice) on tšekkiläinen sulkapalloilija. Hän edustaa seuratasolla BK 93 Hořovicea.
Koukal on osallistunut olympialaisiin kolme kertaa, Pekingissä 2008, Lontoossa 2012 ja Riossa 2016. Koukal pelasi vuonna 2010 sekä EM- että MM-kilpailuissa kaksinpelissä, mutta ei päässyt kummassakaan turnauksessa ensimmäiseltä kierrokselta jatkoon. Parhaan sijoituksensa BWF:n ranking-listalla hän saavutti toukokuussa 2016 oltuaan 33. tilalla.
Koukal oli naimisissa ampumahiihdon olympiamitalistin Gabriela Soukalován kanssa vuosina 2016–2020.
Lasse Summa
Lasse Summa (s. 17. maaliskuuta 1960 Heinola) on suomalainen entinen jääkiekkomaalivahti.
Ura
Summa pelasi ensimmäiset miesten pelinsä Savonlinnan Pallokerhon I-divisioonajoukkueessa kaudella 1980–1981. Hän siirtyi seuraavaksi kaudeksi 1981–1982 SM-liigaan ja Kiekkoreippaan maalinsuulle. Summa torjui joukkueen tulokaskaudellaan SM-liigan runkosarjassa kuudenneksi ja Lahden Reippaan seurahistorian ainoan kerran SM-liigan pudotuspeleihin.
Kiekkoreipas putosi SM-liigasta keväällä 1985. Summa torjui joukkueessa vielä kolme kautta I-divisioonassa kevääseen 1988 saakka, jolloin Kiekkoreipas sijoittui runkosarjassa kolmanneksi, mutta hävisi liigakarsinnoissa KooKoolle otteluvoitoin 3-2. Summan pelaajaura loppui tuohon kevääseen.
Uransa jälkeen Summa on toiminut mm. Kiekkoreippaan ja Pelicansin A-nuorten maalivahtivalmentajana. Hän on sittemmin myös työskennellyt Lahdessa.
Koivulahorusokas
Koivulahorusokas (Pluteus cervinus syn. P. atricapillus) on kupera ruskea tai ruskeanmusta lahorusokaslaji. Sen jalka on valkoinen. Sienen heltat ovat nuorilla sienillä valkoiset ja vanhemmiten punertavat. Se kasvaa yleisenä laholla lehtipuulla koko Suomessa. Rusokkaita ei läntisessä Euroopassa suositella käytettäväksi ruokasienenä. Venäjällä sanotaan, että länsimaiset vieroksuvat sienen retikkamaista tuoksua. Siellä sientä käytetään yleisesti keitettynä, suolassa tai marinadissa.
Liisa Uusitalo
Liisa Anneli Uusitalo (s. 8. huhtikuuta 1944) on suomalainen kauppatieteiden tohtori, joka toimi Helsingin kauppakorkeakoulun markkinoinnin professorina 1990–2009. Hänen vuonna 1979 julkaistua väitöskirjaansa Consumption Style and Way of Life pidetään kuluttajasosiologisen tutkimuksen avauksena Suomessa. Vuonna 2000 Uusitalo nimettiin vuoden professoriksi.
Vuonna 1993 Uusitalo nimitettiin Helsingin kauppakorkeakoulun markkinointiviestintään painottuvaan markkinoinnin professuuriin, jota hän oli hoitanut jo vuodesta 1986 lähtien. 1990-luvun puolivälissä Uusitalo aloitti tutkimusprojektin kuluttajan, kulttuurin ja markkinoiden vuorovaikutuksesta yhteistyössä Jyväskylän yliopiston Nykykulttuurin tutkimusyksikön kanssa. Vuosina 2008–2011 hän johti kuluttajaa tietoyhteiskunnassa tutkivaa projektia Consumer Behavior in Information Society (COBI).
Uusitalo on ollut vierailevana tutkijana Kalifornian yliopistossa Berkeleyssä, Berliinin Wissenschaftskollegissa, Stanfordin yliopiston Scancor-instituutissa, Århusin kauppakorkeakoulussa Tanskassa sekä Bathin yliopistossa Englannissa.
Uusitalo on ollut jäsenenä muun muassa Valtion taloudellisen tutkimuskeskuksen tutkimusneuvostossa, Kuluttajatutkimuskeskuksen johtokunnassa, Kilpailuneuvostossa, Suomen Unicef-yhdityksen hallituksessa, Suomalaisen työn liiton tutkimusneuvostossa ja Suomen Unesco-toimikunnassa. Vuonna 1997 hän sai Suomalaisen Tiedeakatemian jäsenyyden. Vuonna 1999 Uusitalo toimi Suomessa pidetyn taiteen ja kulttuurin johtamisen kongressin (AIMAC) puheenjohtajana. Hän on ollut mukana myös suomalaisten naisekonomistien verkostossa.
Jonna Salmivaara
Jonna Salmivaara (s. 1. heinäkuuta 1972) on entinen suomalainen juoksija. Hän edusti vuodesta 1993 alkaen Viipurin Urheilijoita ja tätä ennen Keravan Urheilijoita. Hänen valmentajinaan toimivat ensin Jorma Hyttinen, vuoteen 1992 asti ja tämän jälkeen Timo Hietanen.
Jonna Salmivaara edusti Suomea aikuisten maaotteluissa vuosina 1991–1993. Hän oli 400 metrillä parhaimmillaan kolmas Helsingissä 1991. Nuorten maaotteluissa hän oli toinen Espoon Leppävaarassa vuonna 1990 (18v sarja) ja voitti Tranåsissa, Ruotsissa vuonna 1991 20-vuotiaiden 400 metrin kilpailun.
Aikuisten SM-mitaleita henkilökohtaisilta matkoilta Salmivaara saavutti urallaan vain yhden, vuoden 1992 Kalevan kisojen pronssimitalin Jyväskylässä ajalla 55,48. Tämän lisäksi hänellä on viestikultaa Viipurin Urheilijoiden 4x800m joukkueesta 1995 sekä hopeaa 4x800m joukkueesta 1994 ja 4x400m joukkueesta 1995.
Pajulahorusokas
Pajulahorusokas (Pluteus salicinus) on kupera, siniharmaa lahorusokaslaji. Sieni on lievästi myrkyllinen, siinä on samanlaisia huumaavia aineita kuin esimerkiksi suippumadonlakissa. Heltat ovat aluksi vaaleat ja myöhemmin punertavat. Sienen jalka on valkoinen tai joskus sinivihreä. Sieni ei kelpaa ruokasieneksi. Se kasvaa laholla lehtipuulla yleisenä Etelä-Suomessa, pohjoisessa harvinaisena.
Yo La Tengo
Yo La Tengo (joskus lyhennettynä YLT) on yhdysvaltalainen vaihtoehtorock-yhtye, joka perustettiin Hobokenissa, New Jerseyssä vuonna 1984. Vuodesta 1992 kokoonpanoon on kuulunut Ira Kaplan (kitara, piano, laulu), Georgia Hubley (rummut, piano, laulu) ja James McNew (basso, laulu). Yhtye ei ole saanut suurta valtavirran menestystä, mutta silti sitä kutsutaan "kriitikoiden olennaisimmaksi yhtyeeksi" ja vahvan kulttimaineen ylläpitäjäksi.
Jordi Sargatal
Jordi Sargatal (s. 29. heinäkuuta 1957 Figueres) on espanjalainen lintutieteilijä, luonnonsuojelija ja kirjailija.
Sargatalin intohimo lintujen tarkkailuun heräsi 14-vuotiaana hänen käydessään katalonialaisella Aiguamolls de l'Empordàn kosteikkoalueella. Myöhemmin alue aiottiin kaavoittaa rakennusmaaksi, jolloin Sargatal perusti kansalaisliikkeen puolustamaan alueen luontoarvoja. Työn tuloksena alueesta muodostettiin kansallispuisto. Sargatal toimi kansallispuiston johtajana 14 vuotta 1984–1998.
Emeproni
Emeproni on muskariinireseptoria salpaava antikolinerginen lääkeaine, jota käytetään tihentyneen virtsaamistarpeen ja virtsanpidätyskyvyttömyyden hoitoon. Lääke annetaan tablettina ja vaikutus on maksimaalinen 2–4 tunnin kuluttua ottamisesta. Emeproni imeytyy ruoansulatuskanavasta huonosti ja hyötyosuus on vain noin 1–10%. Myös ruoka häiritsee imeytymistä. Emeproni ei läpäise veri-aivoestettä. Lääkekäytössä se on bromidimuotona (emeproniumbromidi).
Finntroll
Finntroll on suomalainen folk metal -yhtye. Yhtye kutsuu musiikkiaan yleensä peikkometalliksi. Finntrollin musiikki yhdistelee metallia ja suomalaista humppaa. Yhtyeen kappaleiden sanoitusten teemat liittyivät ensimmäisillä levyillä peikkoihin ja kristittyihin, uudemmat levyt käsittelevät enemmänkin shamanistisia aiheita. Yhtyeen laulukieli on ruotsi, koska yhtyeen ensimmäinen solisti oli suomenruotsalainen. Yhtyeen perustajajäsenet ovat myös todenneet ruotsin kielen kuulostavan "peikkomaisemmalta".
Finntroll ja Rivfader
Varsinainen Finntroll-kokoonpano syntyi vasta maaliskuussa 1997, kun Teemu "Somnium" Raimoranta soitti ystävälleen Jan "Katla" Jämsenille tiedustellakseen haluaisiko hän laulaa Finntrollissa. Jämsen suostui ja Raimoranta sekä Jämsen menivät eräänä viinanhuuruisena iltana Raimorannan kotiin ja alkoivat soittaa humppaa. Vuotta myöhemmin Finntroll teki varsinaisen ensimmäisen demonsa Rivfaderin, jonka seurauksena Spinefarm Records kiinnostui yhtyeestä. Tämän jälkeen yhtyeeseen liittyivät Samuli "Skrymer" Ponsimaa (kitara), Henri "Trollhorn" Sorvali (koskettimet), Samu "Beast Dominator" Ruotsalainen (rummut) sekä Sami "Tundra" Uusitalo (basso). Pian Finntroll teki musiikkivideon kappaleesta ”Bastuvisan”, joka on kuvattu Helsingin saunakeskuksessa.
Midnattens Widunder ja Jaktens Tid
Finntrollin debyyttialbumi kantaa nimeä Midnattens Widunder ja se julkaistiin vuonna 1999. Heidän seuraava julkaisunsa Jaktens Tid (2001) toi yhtyeelle myös ulkomaisia kuulijoita, ja oli musiikillisesti iso askel eteenpäin. Levy nousi Suomen albumilistalle sijalle 20. Samana vuonna Finntroll teki kaksi videota Jaktens Tidin kappaleista "Jaktens Tid" ja "Skogens Hämnd", joista ensin mainittu on kuvattu eräällä Finntrollin Amsterdamin livekeikalla ja toinen eräässä Keski-Suomen metsässä.
Visor om Slutet ja jäsenien menetyksiä
Vuonna 2003 Jämsen joutui hyvästelemään laulajanuransa menettäessään äänensä sairauden takia. Hän oli silti mukana akustisen "jäähyväislevynsä" Visor om Slutetin luomisprosessissa, jossa hän, Tapio Wilska ja Sami Uusitalo hoitivat lauluosuudet. Juuri ennen levyn julkaisua Finntroll kohtasi toisen onnettomuuden, kun kitaristi Teemu Raimoranta kuoli tapaturmaisesti 16. maaliskuuta 2003 vain 25-vuotiaana pudotessaan päihtyneenä alas Helsingin Pitkältäsillalta.