cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Brittiläinen imperiumi
Perintö
Englannin kielen nykyinen asema maailmankielenä on seurausta Britannian englanninkielisen siirtomaan Yhdysvaltain myöhemmästä vahvasta asemasta. Englannin kieli levisi imperiumissa monella tavalla. Koska englannista tuli hallinnon ja kaupan kieli, paikallisten asukkaiden Aasiassa ja Afrikassa oli hyödyllistä opetella se. 1820-lukuun mennessä siirtomaiden hallinnot vaativat englannin käyttöä paikallisten kielten ja aikaisempien siirtomaaisäntien kielten sijaan jo virallisestikin. Englanti levisi myös Britanniasta tulleiden siirtolaisten mukana etenkin Pohjois-Amerikkaan, Australiaan ja Uuteen-Seelantiin. Siirtomaissa englannista kehittyi erilaisia muunnelmia, pidginejä ja kreoleja.
thumb|Pyhän Paavalin katedraali Kalkutassa edustaa 1800-luvun [[uusgotiikka|uusgoottilaista arkkitehtuuria.]] Britit perustivat siirtomaihinsa uusia kaupunkeja ja pystyttivät lukemattomia rakennuksia. Moni kaupunki, kuten Kalkutta ja Kapkaupunki, kasvoivat linnakkeen ympärille. Kaivoskaupungit, kuten Johannesburg ja Kimberley, syntyivät timanttikaivosten lähelle. New Delhin britit rakensivat 1900-luvulla Intian pääkaupungiksi. Pääkaupunkien keskuksiksi rakennettiin suuria hallintorakennuksia brittivallan merkiksi. Arkkitehtuuri noudatti kulloinkin Britanniassa muodissa ollutta suuntausta tai Rooman valtakunnasta muistuttavaa klassista tyyliä. Joissain siirtomaissa arkkitehtuuriin otettiin vaikutteita myös intialaisesta arkkitehtuurista mutta hyvin harvoin muiden maiden perinteistä.
Brittiläisen imperiumin vaikutus alusmailleen on kiistanalainen aihe. Vallitsevan kannan mukaan kolonialismi oli pelkästään pahasta, ja alusmaiden asukkaita kohdeltiin julmasti. Esimerkiksi taloustieteilijöiden Leander Heldringin ja James Robinsonin mukaan siirtomaavalta hidasti Saharan eteläpuolisen Afrikan edistystä, toteutti rasismia ja köyhdytti Afrikkaa. Jotkut tutkijat ja myös afrikkalaiset, kuten itsenäisyysjohtaja Patrice Lumumba ja kirjailija Chinua Achebe, ovat kuitenkin huomauttaneet, että brittien siirtomaavallalla oli hyviä ja hyödyllisiäkin puolia. Brittivalta oli laajalti alkuperäisten asukkaiden hyväksymää, koska se tarjosi hyvän ja asiantuntevasti johdetun hallinnon ja hyvinvointia. Historioitsija Niall Ferguson on kirjoittanut, että britti-imperiumi levitti läntisen lain, hallinnon ja vapaan kaupan käytäntöjä ympäri maailman. Itsenäisinä valtioina menestyneistä brittien alusmaista on nostettu esille esimerkiksi Singapore, Belize ja Botswana, jotka tutkija Bruce Gilleyn mukaan ovat rakentaneet kolonialismin perustalle.
Hallinnollinen jako
thumb|500px|Brittiläinen imperiumi vuonna 1921. Tummanpunaisella dominiot, magentalla protektoraatit, ruskealla mandaattialueet, oranssilla muut alusmaat.
Imperiumin eri alueet olivat hallinnollisesti eri asemassa ja sen mukaisesti niistä käytettiin eri nimityksiä. Brittiläinen Intia muodostettiin vuonna 1877 keisarikunnaksi, jonka keisarinnaksi kuningatar Viktoria samalla julistettiin. Kanada, Etelä-Afrikka, Australia ja Uusi-Seelanti, joissa asui runsaasti brittiläisiä siirtolaisia, olivat itsehallinnollisia dominioita. Muut siirtomaat olivat kruununsiirtomaita tai protektoraatteja. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Britannian hallinnassa oli myös Kansainliiton mandaattialueita.
Ennen kuin dominiot vuonna 1931 lopullisesti saivat itsenäisen valtion aseman, brittiläiseen imperiumiin kuuluneet valtiot ja alueet jaettiin niiden hallinnollisen ja lainsäädännöllisen aseman perusteella seuraavasti:
Oliver North
thumb|Oliver North vierailulla [[Irakissa vuonna 2007.]] Oliver Laurence North (s. 7. lokakuuta 1943 San Antonio, Texas) on yhdysvaltalainen politiikan kommentaattori, televisiojuontaja, sotahistorioitsija, kirjailija ja entinen Yhdysvaltain merijalkaväen everstiluutnantti. Hänet tuomittiin Iran-Contra-skandaalin yhteydessä 1980-luvulla, mutta tuomio kumottiin 1991.
La Seu d’Urgell
Asutuskeskukset
La Seu d’Urgellin asutuskeskukset ja niiden väkiluvut vuonna 2007:
Brittiläinen imperiumi
Dominiot
Dominioilla oli parlamentaarinen itsehallinto ja oikeus tehdä ulkopoliittisia sopimuksia.
Intian keisarikunta
Intia julistettiin vuonna 1877 keisarikunnaksi, ja Britannian kuningas oli samalla Intian keisari. Intialla oli oma parlamentti ja oikeus tehdä ulkopoliittisia sopimuksia, mutta käytännössä sekin oli selvästi Britannian hallinnassa, siirtomaahan verrattavassa asemassa. Vuonna 1947 keisarikunta lakkautettiin ja sen alueista muodostettiin kaksi itsenäistä valtiota, Intia ja Pakistan.
Mandaattialueet
Mandaattialueet olivat entisiä Saksan siirtomaita tai Turkille kuuluneita alueita, jotka ensimmäisen maailmansodan jälkeen siirtyivät Kansainliiton valtuutuksella voittajavaltioiden hallintaan.
La Seu d’Urgell
Asutuskeskukset
Lähde:
Oliver North
Hän valmistui 1968 Yhdysvaltain laivastoakatemiasta ja palveli pitkään Yhdysvaltain merijalkaväessä, jossa sai everstiluutnantin arvon 20 palvelusvuoden jälkeen. Osallistumisestaan Vietnamin sotaan North sai useita korkeita kunniamerkkejä.
North oli osallinen niin sanotussa Iran-Contra-skandaaliissa, jonka aikana hän toimi kansallisen turvallisuusneuvoston jäsenenä.
Vuosina 2001–2016 hän juonsi War Stories with Oliver North -ohjelmaa Fox News-kanavalla.
Toukokuussa 2018 North valittiin National Rifle Association -kivääriyhdistyksen puheenjohtajaksi. Sitä ennen hän toimi presidentti Trumpia tukevan uutiskanava Foxin kommentaattorina.
Palokaivo
thumb|upright|Sammutusvedenottopaikan merkki [[Ypäjällä Kanta-Hämeessä kuvattuna vuonna 2019.]] thumb|upright|Vanha metallinen sammutusvedenottopaikan V-opaste [[Espoossa kuvattuna vuonna 2020. Noin 15 metrin päässä merkistä on vanha palokaivo, joka ei ole enää käytössä. ]]
Vesijohtoverkoston kehittyminen ja palokaivojen korvaaminen paloposteilla on tehnyt vedenottopaikkojen merkeistä harvinaistuvaa rakennetun ympäristön kulttuuriperintöä. V-kirjaimella merkittyjä vedenottopaikkoja on edelleen käytössä muun muassa turvesoiden yhteydessä.
Feidippos (vaasimaalari)
Feidippos oli antiikin kreikkalainen vaasimaalari, joka maalasi punakuviokeramiikkaa. Hän toimi arkaaisella kaudella noin vuosina 525–515 eaa.
Feidippos maalasi erityisesti savenvalaja Hiskhyloksen vaaseja. Yhdessä vaasissa on heidän kummankin signeerauksensa, Hiskhyloksen savenvalajana ja Feidippoksen vaasimaalarina. Feidippos työskenteli yhdessä myös maalari Epiktetoksen kanssa. Hän maalasi erityisesti kyliksejä. Monet niistä oli tehty kaksikielisellä tekniikalla eli osaksi punakuvio- ja osaksi mustakuviotekniikalla.
Ohjelmanjulistus
Ohjelmanjulistus (TIK-3) on Lyijykomppanian vuonna 1992 ilmestynyt single ja järjestyksessään toinen julkaistu äänite. B-puolena on kappale ''Avatkaa! (ovi välissä)''. Singlen molemmat kappaleet julkaistiin uudelleenmiksattuina versioina vuonna 1993 ilmestyneellä albumilla Lyijykomppania.
Kappaleet
Sovitukset Lyijykomppania.
A-puoli
B-puoli
Behind Silence and Solitude
Behind Silence and Solitude on All That Remainsin esikoisalbumi, joka julkaistiin 26. maaliskuuta 2002. Albumi eroaa huomattavasti tyylisuunnaltaan yhtyeen uudemmista albumeista, sillä se on enemmän melodiseen death metalliin kallistuvaa, eikä albumilla kuulla esimerkiksi ollenkaan puhdasta laulua.
Manuel Roxas
thumb|Manuel Roxas Manuel Roxas (1. tammikuuta 1892 Capiz, Capiz – 15. huhtikuuta 1948 Clark Field, Pampanga) oli filippiiniläinen poliitikko, joka toimi ensimmäisenä itsenäisten Filippiinien presidenttinä vuosina 1946–1948.
Ura
Roxas suoritti oikeustieteellisen tutkinnon Filippiinien yliopistossa vuonna 1914. Hänet valittiin kotikaupunkinsa Capizin kaupunginvaltuustoon vuonna 1917. Vuosina 1919–1921 hän oli Capizin provinssin kuvernöörinä. Hänet valittiin vuonna 1922 Filippiinien edustajainhuoneeseen ja siellä puhemieheksi. Hän oli myös valtioneuvoston jäsenenä, mutta erosi 1923 yhdessä Manuel L. Quezonin kanssa protestina kenraalikuvernööri Leonard Woodin toiminnalle. Roxas matkusti vuonna 1931 yhdessä Sergio Osmeñan kanssa Washingtoniin tekemään aloitteen itsenäisyyden myöntämisestä Filippiineille. Osmeñan kilpailijan Quezonin kannattajat torjuivat ensimmäisen Yhdysvaltain kongressin hyväksymän itsenäisyyspäätöksen, mutta toinen lakiesitys (Tydings-McDuffie Act) hyväksyttiin myös Filippiineillä. Vuonna 1934 Roxas valittiin edustajaksi perustuslakikonventtiin, joka laati Filippiinien kansainyhteisön perustuslain. Hän oli valtiovarainministerinä presidentti Quezonin hallituksessa vuosina 1938–1940.
Roxas valittiin Filippiinien senaattiin vuonna 1941. Japanin hyökättyä Filippiineille Roxas toimi yhdysvaltalaisjoukkojen yhdysupseerina. Hän kieltäytyi lähtemästä maanpakoon, ja jäi japanilaisten vangiksi Malaybalayssa vuonna 1942. Hän suostui ryhtymään taloussuunnitteluneuvoston puheenjohtajaksi José P. Laurelin johtamaan japanilaismieliseen nukkehallitukseen. Roxas vältti maanpetosoikeudenkäynnin sodan jälkeen, koska amerikkalaisjoukkojen komentaja Douglas MacArthur asettui suojelemaan ja puolustamaan häntä. Tämä johtui siitä, että Roxas oli sodan aikana välittänyt salaa tietoja Yhdysvaltain sotilastiedustelulle. Roxas valittiin vuonna 1945 senaatin puhemieheksi. Tammikuussa 1946 nationalistipuolueesta irtautunut liberaalisiipi asetti Roxasin ehdokkaaksi huhtikuun 1946 presidentinvaaleihin, mikä merkitsi liberaalipuolueen syntyä. MacArthur tuki vaaleissa avoimesti Roxasia, joka voitti täpärästi istuvan presidentin Osmeñan. Roxasista tuli näin kahdeksi kuukaudeksi Filippiinien kansainyhteisön viimeinen presidentti ja maan itsenäisyyden astuessa voimaan 4. heinäkuuta 1946 ensimmäinen varsinainen Filippiinien presidentti.
Presidenttinä Roxas joutui tekemään paljon myönnytyksiä Yhdysvalloille, kuten sotilastukikohtien vuokraaminen 99 vuoden ajaksi, taloudellisten etuoikeuksien antaminen Yhdysvaltain kansalaisille ja toisaalta filippiiniläisten vapaan kaupankäynnin rajoittaminen. Kenraali MacArthur ja Yhdysvaltain korkea edustaja Paul V. McNutt pääsivät sanelemaan hänen politiikkansa. Roxasin oma hallinto oli korruptoitunut ja salli maakunnissa viranomaisten vallan väärinkäytökset. Maaseudulla kommunistinen Hukbalahap-talonpoikaisliike aloitti vuosia jatkuneen kapinan, jota yritettiin kukistaa ankarilla vastatoimilla. Roxas myös antoi yleisen armahduksen sota-aikana japanilaisten kanssa yhteistyötä tehneille. Roxas kuoli 56-vuotiaana huhtikuussa 1948 kesken virkakautensa, kun hän sai sydänkohtauksen ollessaan pitämässä puhetta Yhdysvaltain ilmavoimien Clarkin lentokentällä. Hänen seuraajakseen tuli varapresidentti Elpidio Quirino.
Muistaminen
Roxasin synnyinkaupunki Capiz nimettiin hänen mukaansa Roxasin kaupungiksi vuonna 1949. Myös useat muut Filippiinien kaupungit ovat saaneet saman nimen. Roxasin kuva on ollut 100 Filippiinien peson setelissä vuodesta 1969 (sitä ennen 500 peson setelissä).
Sudenpesänkangas
Sudenpesänkangas on Kotisten aarnialueen lisäksi toinen merkittävä aarnimetsä Evon alueen Natura 2000 -suojelualueella. Se jakautuu kahteen osaan: varsinaiseen 371 hehtaaria käsittävään Sudenpesänkankaan alueeseen ja 102 hehtaarin Haarajärven alueeseen.
Se on pinta-alaltaan edellistä suurempi, 467 hehtaarin laajuinen. Kummallakaan aarnimetsäalueella ei ole hakattu puita 150 vuoteen, joten siellä on vanhoja lehmuksia ja samalla maassa vapaasti mätäneviä kaatuneita puita, jotka tarjoavat ekologisen lokeron monille eläin- ja kasvilajeille, jotka eivät voisi kasvaa talousmetsissä.
Sudenpesänkankaan alueeseen liittyy varsinaisen Sudenpesänkankaan lisäksi myös sen pohjoispuolella sijaitseva Koilliskulman alue. Alue on suojeltu valtion maalla olevien vanhojen metsien suojeluohjelmassa aarnialueina.
Etyylipropionaatti
Etyylipropionaatti eli etyylipropanaatti (CH3CH2COOCH2CH3) on propaanihapon ja etanolin esteri. Se on väritöntä veteen niukasti liukenevaa nestettä, mutta liukenee kaikissa suhteissa etanoliin ja dietyylieetteriin sekä näitä vähäisemmässä määrin asetoniin. Sillä on ananaksen tai rommin kaltainen tuoksu ja sitä esiintyy eräissä hedelmissä ja alkoholijuomissa. Etyylipropionaattia käytetään muun muassa liuottimena. Yhdistettä esiintyy myös kukkien tuoksuissa ja semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.
Valmistus
Etyylipropionaattia voidaan valmistaa teollisesti korkeassa paineessa ja 180–300 °C lämpötilassa Käyttäen lähtöaineina eteeniä, hiilimonoksidia ja etanolia. Katalyyttinä voidaan käyttää koboltin, nikkelin tai raudan halogeeniyhdisteitä. Metalleita suurin katalyyttinen aktiivisuus on koboltilla.
Käyttö
Etyylipropionaattia voidaan käytetään elintarvikkeissa ja hajusteissa sen hedelmäisen tuoksun vuoksi.
Etyylipropionaattia voidaan käyttää muiden yhdisteiden, kuten lääke- ja väriaineiden valmistukseen. Se liuottaa selluloosaestereitä ja monia vahoja, joten sitä käytetään myös liuottimena.
Far Cry Primal
Far Cry Primal on Ubisoft Montrealin kehittämä ja Ubisoftin julkaisema ensimmäisen persoonan toimintaseikkailupeli. Peli on julkaistu vuonna PlayStation 4:lle, Windowsille ja Xbox Onelle.
Pelaaminen
Far Cry Primalin pelaaminen tapahtuu hyvin samalla tavalla kuin edellisessä osassa. Joitakin muutoksia ilmenee, suurimpana tuliaseiden puuttuminen.
Pelaajan tulee edetä tehtävissään, parannella kyläänsä sekä päivittää varustustaan. Aseinaan tällä on käytössään mm. keihäs, jousi, pitkäjousi, tuplajousi, nuija, verinuija ja kahdenkädennuija. Heittoesineitä ovat mm. syötti, heittoveitsi, hulluusveitsi, tulipommi, hulluuspommi ja mehiläispesä. Maahan voi asettaa ansoja.
Uutuutena pelaaja voi hyödyntää eläimiä kesyttämällä ne ja taistelemalla niiden avulla. Pelaajalla on käytössään myös pöllö, jolla voi tutkia lähistöä ja merkitä vihollisia. Pöllöllä on mahdollista myös tappaa vihollisia, usuttaa villipetoja niiden kimppuun sekä tiputtaa niiden päälle pommeja. Kesytettäviä petoja ovat mm. vuorisusi, harvinainen vuorisusi, susi, valkosusi, harvinainen raitasusi, jaguaari, harvinainen mustajaguaari, luolaleijona, harvinainen mustaleijona, mäyrä, ruskeakarhu, sapelihammastiikeri, luolakarhu, uljas arpikarhu, verihammastiikeri ja lumiverisusi. Uljas arpikarhu, verihammastiikeri ja lumiverisusi ovat suurpetoja. Tapettava suurpeto on Veripeitsi-mammutti. Kesytettävät suurpedot on ensin päihitettävä ennen kuin ne voi kesyttää.
Pelaaja voi kytkeä päälle selviytymisvaiston, jonka avulla tämä voi paikallistaa vihollisia sekä johtolankoja.
Juoni
Peli sijoittuu kivikauden aikaiseen Oros-laaksoon, Keski-Euroopan Karpaattien vuoristoon noin 10 000 vuotta ennen ajanlaskun alkua. Wenja-heimon jäsen Takkar metsästää mammuttia kolmen muun heimolaisen kanssa, kunnes sapelihammastiikeri raatelee lähes kaikki heimolaiset kuoliaaksi. Vain Takkar onnistuu pakenemaan ja löytää nopeasti tiikerin tulevan uhrin, myös wenjoihin kuuluvan Saylan. Takkar pelastaa tämän, ja Sayla kertoo ihmissyöjäheimon udamien tuhonneen tämän kotikylän. Yhdessä he alkavat rakentamaan uutta kotiaan, samalla vannoen kostoa Udam- sekä myöhemmin Izila-heimolle.
Maksim Vasiljev
Maksim Vladimirovitš Vasiljev (, s. 31. tammikuuta 1987 Leningrad, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen jalkapalloilija, joka Venäjän 1. divisioonassa pelaavaa Baltika Kaliningradia. Hän on pelipaikaltaan keskuspuolustaja.
Vasiljev on pietarilaisen Smena-jalkapalloakatemian kasvatti. Ammattilaisurallaan hän on pelannut aiemmin Venäjän 2. divisioonan Volga Nižni Novgorodissa ja Valko-Venäjän korkeimman liigan Torpedo Žodinossa. Suomeen ja Jaroon hän saapui tammikuussa 2010, ja helmikuussa hän teki seuran kanssa kolmevuotisen sopimuksen.
Carl Quicklund
Carl Quicklund (s. 28. tammikuuta 1992) on ruotsalainen uransa lopettanut maastohiihtäjä. Hän edusti Östersunds SK:ta.
Quicklund debytoi maailmancupissa marraskuussa 2012 Jällivaaran 15 kilometrin kilpailussa sijoittuen 71:nneksi. Ensimmäistä kertaa hän sijoittui 30 parhaan joukkoon Tour de Skin Oberstdorfin sprintissä joulukuussa 2013 ollen 25:s. Quicklundin paras sijoitus on 19. samasta kilpailusta tammikuulta 2016.
Quicklund kilpaili vuoden 2015 MM-kilpailuissa ollen sprintissä 24:s.
Quicklund lopetti uransa maastohiihtäjänä alkuvuodesta 2017.
Talvikkipaju
Talvikkipaju (Salix pyrolifolia) on pajukasvien heimoon kuuluva isokokoinen pensas tai pieni puu, joka on levinnyt laajalle alueelle Euraasian taiga-alueella. Suomessa luonnonvarainen talvikkipaju on uhanalainen ja se on rauhoitettu. Laji kuuluu myös Euroopan neuvoston uhanalaisten kasvien listaan.
Ulkonäkö ja koko
Talvikkipaju kasvaa 2,5–5 metriä korkeaksi. Varren haarat ovat ruskeita ja kaljuja, vuosikasvaimet karvaisia tai kaljuja. Silmut ovat 3 mm pitkiä ja kaljuja. Lehtien korvakkeet ovat isoja, munuaismaisia ja nystylaitaisia. Lehdet ovat lähes pyöreitä, sahalaitaisia ja kaljuja. Väriltään ne ovat päältä vaaleanvihreitä, alta kalpeanvihreitä. Suonipareja lehdissä on 8–10 kappaletta. Talvikkipaju kukkii toukokuussa ennen lehtien puhkeamista. Kukinto on norkko. Norkkoperät ovat lyhyitä ja lehdettömiä, ja norkkosuomut ruskeita. Sikiäin, palhot ja kota ovat kaljuja.
Talvikkipaju voi risteytyä muiden pajulajien, kuten esimerkiksi raidan (S. caprea) kanssa.
Fabián Alarcón
Fabián Ernesto Alarcón Rivera (s. 14 huhtikuuta 1947) on ecuadorilainen poliitikko, väliaikainen presidentti vuosina 1997–1998.
Talvikkipaju
Levinneisyys
Talvikkipaju on itäinen taigakasvi, jonka yhtenäinen levinneisyysalue ulottuu Ääniseltä itään aina Kamtšatkan niemimaalle saakka. Laji on yleisimmillään Siperian eteläosissa. Talvikkipajun läntisimmät kasvupaikat ovat Suomessa Kuusamossa, jossa kasvaa vain yksi vanha puu, sekä Tervolassa. Nämä esiintymät löydettiin vuosina 1917 ja 1948. Epävarma havainto lajista tunnetaan myös Sallasta. Suomen erillisesiintymät lienevät seurausta siementen kaukoleviämisestä. Suomen kaikki talvikkipajut ovat emikasveja, minkä takia se ei voi tuottaa ja levittäytyä laajemmalle siemenistä Suomessa.
Fabián Alarcón
Alarcón vaikutti Partido Patriótico Popular, Partido Demócrata ja viimeisimpänä Frente Radical Alfarista -puolueissa.
Talvikkipaju
Elinympäristö
Päälevinneisyysalueellaan talvikkipaju kasvaa kalkkiperäisillä tulvaniityillä ja -pensastoissa sekä lampareiden rannoilla. Suomessa laji kasvaa rinneletolla sekä lettokorven painanteessa. Suomen esiintymiä uhkaavat kasvien kuoleminen vanhuuteen sekä Tervolassa kasvupaikan vesitalouden muutokset metsänhoitotoimenpiteiden seurauksena.
Fabián Alarcón
Alarcón oli kongressin puhemies elokuusta 1995. Kongressi pani presidentti Abdalá Bucaramin viralta 6. helmikuuta 1997 ja nimitti Alarcónin virkaa tekeväksi presidentiksi. Päätös oli perustuslaillisuudeltaan kyseenalainen, koska se tapahtui kongressissa yksinkertaisella enemmistöllä, eikä lain vaatimalla 2/3:n enemmistöllä. Bucaramin varapresidentti Rosalía Arteaga kiisti päätöksen ja julistautui presidentiksi. Arteaga luetaan virallisesti presidentiksi 9.–11. helmikuuta 1997. Kongressi pyysi armeijaa tukemaan itseään ja 11. helmikuuta Alarcón vannottiin uudelleen presidentiksi.
Talvikkipaju
Käyttö
Talvikkipajua myydään koristekasviksi esimerkiksi pihoille.
Fabián Alarcón
Vaalien jälkeen entinen Quiton pormestari Jamil Mahuad nousi presidentiksi elokuussa 1998.
Vuonna 1999 Alarcón pidettiin valtakautensa aikaisesta korruptiosta. Hän vapautui 2005.
Punalaukka
Punalaukka (Allium carinatum) on narsissikasvien heimoon kuuluvien laukkojen eli sipuleiden (Allium) kasvisuvun sipulikasvi.
Sipuli, varret ja lehdet
Punalaukan sipuli on melko pieni, noin 15 millimetriä pituudeltaan ja halkaisijaltaan noin 10 millimetriä. Punalaukka tekee yleensä kolme 25–45 senttimetriä pitkää, vihreää kapeaa lehteä. Sen 25–45 senttimetriä pitkä, ohut kukkavarsi kasvaa sipulista.
Kukinto
Punalaukka kukkii heinä-elokuussa. Sen kukinto näyttää siltä kun se olisi tullut ulkoavaruudesta. Kukkien väri vaihtelee yksilöstä toiseen: sinipunaisesta, vaaleanpunaiseen ja valkoiseen. Kukkineet kukat kuivavat ja jäävät roikkumaan kukinnosta.
Kasvupaikat ja levinneisyys
Luontaisesti punalaukkaa kasvaa Euroopassa Välimeren pohjoisosissa muun muassa Espanjassa, Italiassa, Kreikassa ja Pohjois-Turkissa. Se on kuitenkin levinnyt suureen osaan Eurooppaa, jossa sitä tavataan Tanskassa, Ruotsissa ja Baltiassa sekä Britteinsaarilla. Keski-Euroopasta Välimeren pohjoisosiin sekä Ukrainasta ja Länsi-Aasiaan. Se kasvaa ruohikoissa ja avoimissa metsissä joissa on hyvin vettä läpäisevä maaperä joka kuivaa nopeasti.
Käyttö
Kaikkia punalaukan osia käytetään mausteeksi joko kypsennettynä tai raakana. Se tuoksuu valkosipulille, mutta on aika miedon makuinen. Se saattaa olla kotieläimille haitallinen syötynä. Erityisesti koirat voivat olla herkkiä sille.
Richard Thompson (pikajuoksija)
Richard Thompson (s. 7. kesäkuuta 1985) on trinidadtobagolainen pikajuoksija.
Thompson selviytyi Osakan MM-kilpailuissa 2007 puolivälieriin 100 metrin juoksussa. Seuraavana vuonna hän voitti NCAA:n mestaruuden hallikaudella 60 metrillä ja ulkoratakaudella 100 metrillä. Pekingin olympialaisissa 2008 hän saavutti 100 metrillä hopeaa ennätyksellään 9,89. Usain Bolt voitti kilpailun maailmanennätysajalla 9,69. Pekingin olympialaisten 4×100 metrin viestijuoksun loppukilpailussa Thompson juoksi ankkuriosuuden. Joukkue sijoittui alun perin toiseksi, mutta nousi jälkikäteen olympiavoittajaksi kun Jamaikan joukkue hylättiin Nesta Carterin dopingkäryn takia.
Berliinin MM-kilpailuissa 2009 Thompson juoksi 100 metrillä viidenneksi ajalla 9,93 s. Pikaviestissä hän juoksi ankkuriosuuden maansa joukkueessa, joka sijoittui hopealle uudella maansa ennätysajalla 37,62 s. Daegun MM-kisoissa 2011 hän karsiutui 100 metrin välierissä. Lontoon olympialaisissa 2012 hän sijoittui 100 metrillä kuudenneksi ajalla 9,98 ja juoksi ankkuriosuuden hopeaa saaneessa Trinidad ja Tobagon pikaviestijoukkueessa. Alun perin joukkue sijoittui kolmanneksi, mutta nousi myöhemmin hopealle Tyson Gayn dopingkärystä johtuneen Yhdysvaltain joukkueen hylkäyksen jälkeen. Moskovan MM-kilpailuissa Thompson karsiutui 100 metrin välierissä. Glasgow'n Kansainyhteisön kisoissa 2014 hän sai pikaviestissä pronssia.
Thompson on voittanut Trinidad ja Tobagon mestaruuden 100 metrillä 2009, 2010, 2011, 2014 ja 2016 sekä 200 metrillä 2010.
Pascalin laki
pienoiskuva|Hydrauliprässin toiminta perustuu yhteiseen hydrostaattiseen paineeseen ja voiman riippuvuuteen pinta-alasta. Pascalin laki on yksi hydrodynamiikan tärkeimmistä laista, jonka keksi ranskalainen tiedemies Blaise Pascal vuonna 1648. Lain mukaan fluidiin vaikuttava ulkoinen paine vaikuttaa tasaisesti jakautuen koko fluidimäärään. Esimerkiksi sylinterimäisessä astiassa (esim. vesilasi, juomapullo) ilmakehän paine kohdistuu yhtä suurena sekä nestepintaan että kohtisuorasti jokaiseen osaan sylinterin seinämää ja pohjaa.
Lakiin perustuu muun muassa hydrauliprässin toiminta.
Lähteet
Основное уравнение гидростатики
Pontacq
Osa kaupungin keskiaikaisista muureista sekä yksi puolustustorni on vielä jäljellä. Torni kuuluu Ranskan historiallisten monumenttien luetteloon.
Gela-maalari
Gela-maalari oli antiikin kreikkalainen vaasimaalari, joka maalasi attikalaista mustakuviokeramiikkaa. Hän toimi Ateenassa arkaaisella kaudella noin vuosina 510–480 eaa. Maalarin oikeaa nimeä ei tunneta. Tutkimuksessa käytetty nimitys perustuu siihen, että monia hänen töitään on löydetty Sisilian Gelasta.
Gela-maalarilta tunnetaan ennen kaikkea suuri määrä lekyyttejä, yli 300 kappaletta. Lisäksi häneltä tunnetaan myös muun muassa oinokhoeja ja olpeja. Joskus hän käytti mustakuviotekniikan lisäksi myös valkopohjatekniikkaa. Maalarin voidaan katsoa edustavan mustakuviokeramiikan jo taantuvaa vaihetta, mikä näkyy myös hänen maalaustensa laadussa, vaikka hän olikin aikansa parhaita mustakuviomaalareita monien jo siirtyessä punakuviotekniikkaan.
Mokaya
pienoiskuva|oikea|Eteläisen Mesaamerikan muotoutumisvaiheen löytöpaikkoja.
Mokaya tarkoittaa Etelä-Meksikon Soconuscon alueen varhaisia päällikkökuntia. Nämä edelsivät myöhempiä olmeekkien, mayojen ja sapoteekkien kulttuureja. Nimitys mokaya tarkoittaa paikallisella misteekin sukuisella kielellä "maissi-ihminen". Tunnetuin varhainen Mokayan kylä oli Paso del Amanda. Näissä kylissä oli esimerkiksi maakorokkeille rakennettuja taloja. Näihin aikoihin noin 2000–800 eaa. oli muotoutumisvaihe, jolloin ihmiset asettuivat paikoilleen viljelemään maata. Syntyi kasvavia päällikkökuntia, joissa keskuskylät hallitsivat pienempiä kyliä. Nämä varhaiset väestökeskukset lienevät omaksuneen keramiikan ja monia muita perinteitä Etelä-Amerikasta. Jo tällä varhaisjaksolla alettiin rakentaa maakumpuja, palatseja ja pallokenttiä. Mokayakulttuuri saattaa olla mixe-zoqueheimojen tekemä, ja sen luojat olmeekkien edeltäjiä.
Alue
Mokayakulttuurin alue sijaitsee Tyynenmeren rannikolla ja sen lähistöillä Etelä-Meksikossa ja Guatemalassa Soconuscon alueella. Nimitys Mokaya tarkoittaa "maissi-ihmistä". Varsinkin Mazatanin alueella on tutkittu varhaisia mokayakyliä.
Chantuton ihmiset
Chantuton kaudeksi sanotaan aikaa 5500–1500 eaa., jolta on löytynyt paljon simpukankuoritunkioita. Arkeologit uskovat näiden tehneiden varhaisten metsästäjä-keräilijä-kalastajien olleen myöhempien mixe-zoqueheimojen esi-isiä.
Barran keramiikka
Barra-vaiheen alussa noin 1850 eaa. ilmestyi Mesoamerikkaan keramiikka, joka oli hyvin tehtyä. Niinpä se poikkesi aiemmasta karkeasta Purrón-keramiikasta. Keramiikka luonnehtivat ns. tecomate-saviastiat. Maakummuilla olevien suurten päälliköiden talojen rakentaminen alkoi jo Barran vaiheessa noin 1850–1650 eaa. Tämä liittyi orastavaan luokkayhteiskunnan syntyyn Mesoamerikan alueella. Barran alussa syntyi mokayakulttuurin alueelle noin 200–400 asukkaan viljelykyliä. Vaikka viljeltiin, metsästys ja keräily lienevät olleen pääasiallinen ravinnon lähde. Jotkut kylistä kasvoivat vuoteen 1650 eaa. mennessä suuriksi 2000–4000 asukkaan päällikkökunniksi. Alueelle ilmestyi hierarkia, jossa oli suuria keskuskyliä jotka valvoivat pienempiä kyliä. 15–50 ha kylien ympärillä oli pienempiä kyliä ja yksittäistaloja. Vuoden 1650 eaa. tienoilla rakennettiin Paso de La Amadassa, Locona-vaiheessa, suuria maakumpuja. Keskuksen ala oli 20 ha. Täällä asui 2000 ihmistä. Täällä oli myös palatsi ja Mesoamerikan ensimmäinen pallokenttä. Näin perusta myöhemmälle olmeekkien sivilisaatiolle oli laskettu.
Loconan ja Ocosin keramiikan leviäminen
Loconan keramiikka ilmestyi 1650 kalenterivuotta eaa. Se oli täydellisempi astiasto kuin edeltävä tyyli. Päällikkökunnat syntyivät viimeistään Loconan vaiheessa. Loconan keramiikka levisi laajalle alueelle Tehuantepecin kannaksen molemmille rannikoille. Etelässä keramiikka ulottui Tyynenmeren rannikkoa pitkin Hondurasin ja Nicaraguan rajoille asti, pohjoisessa Oaxacan eteläosiin. Meksikonlahden rannikolla Loconan kulttuuri ulottui olmeekkien asuinalueella ja ainakin Veracruzin tienoille. Loconan aikoihin Paso de Amendassa oli 2,5-metrisiä soikeita maakumpuja. . Loconan jälkeen tuli Ocos-vaihe. Sen keramiikka muistuttaa tuon ajan Ecuadorin keramiikkaa. . Jotkut väittävät sen liittyvän olmeekkien varhaiseen leviämiseen alueella ja olevan olmeekkeja edeltänyt kulttuuri. Jotkut tutkijat pitävät Ocosin ja Loconan keramiikan leviämistä mixe-zoquekieliä puhuvan esi-olmeekkikansan leviämisenä. Ocosin vaiheessa Paso del Amandan ala oli 50 ha.
Olmeekkivaikutteita
Cherla-vaiheessa näkyy Meksikonlahden olmeekkivaikutus, ehkä olmeekit jopa miehittivät aluetta. Noin 1200–1000 eaa. Soconuscon seutua vallitsi suuri 100–200 hehtaarin Ojo de Aguan keskus lähellä jokivartta. Siellä asui ehkä 3000–6000 ihmistä. Paikalle tehtiin pyramidikumpuja, luultavasti suunnitellun kaavan mukaisin paikkoihin. Sieltä on löydetty ajalta 1100–1000 eaa. olmeekkityylinen patsas.
Myöhempiä vaiheita
Conchas-vaiheessa monet varhemmat Soconuscon keksukset hylättiin Mazatanissa. Asutus siirtyi alemmalle naranjo-joelle. Conchas-kausilla A-C nousi 850–750 eaa. oli La Blancan suuri keskus, jonka pyramidi oli lopulta 25 metriä korkea. Ylämaan Izapa alkoi nousta 600 eaa., saavutaten lakensa 300–50 eaa. Ylämaan kaminaljuy asutettiin noin 800–900 eaa., mutta kukoisti noin 400 eaa.- 250 jaa. Maissin viljelyn merkitys kasvoi, monumenttikumpuja rakennettiin yhä enemmän. La Blancan jälkeen tuli Ujuxte, joka asuttiin vuoteen 200 jaa. asti. Ujuxte oli seudun suurin keskus, 200 ha alalla monia kumpuja.
Teotihuacanin valvoma Takalic Abaj nousi tämän jälkeen mahtiasemaan. Etelämpänä Chocolán eteläinen mayakeskus syntyi noin 1000 eaa.
Myöhempää kehitystä, radiohiilivuosina
Guatemalan ylämaalla
Grijalva-joen alue Guatemalan ylämaalla on lähellä Tyynenmeren rannikon aluetta. Guatemala Cityn lähellä on keskisen muotoutumisvaiheen kylä Las Charcas. Chapa del Corzosta n. 1500–800 eaa. on löydetty pallomaista keramiikkaa ja tecomateja, ja käsin tehtyjä savipienoispatsaita. Keramiikka muistuttaa Tyynenmeren rannikon Ocosin ja Conchasin saviastioita. Mutta eräs savipatsas muistuttaa Meksikonlahden rannikon olmeekkiveistoksia. Yksi Grijalvan alajuoksun paikka muistuttaa olmeekkien San Lorenzo-kauden tyyliä, mutta monumentit puuttuvat.
Vaiheet
Mokayan kulttuurit nousivat varhaisella muotoutumisvaiheella.
Neptunea antiqua
Neptunea antiqua on kuningaskotiloiden heimoon kuuluva suuri kapeakielikotilo, joka elää Koillis-Atlantissa.
Ulkonäkö
N. antiqua on keskimäärin 20 senttimetriä pitkä ja 5 senttimetriä leveä; suurimmat löydetyt yksilöt ovat olleet kaksi kertaa tätä suurempia. Sillä on pitkä ja terävähuippuinen kuori, jonka väri on yleensä kellertävä ja vivahtaa joskus punaiseen. Kuoressa on seitsemän pulleaa kierrettä, joista ulommainen on 70–80 prosenttia koko kotilon korkeudesta. Kierteiden välissä on ohut sauma, jonka rinnalla kulkee kapea kohouma. Kuoren pinnalla on lukemattomia ohuita harjanteita ja kasvurenkaita ja sitä peittää ohut sarveiskerros, joka kuluu iän myötä pois.
N. antiquan silmät sijaitsevat pitkien ja kapeiden tuntosarvien tyvessä. Aktiivisilla yksilöillä hengitysputket eli sifonit eivät työnny kovin pitkälle ulos vaippaontelosta. Jalka on suuri ja sen takaosassa ja sivuilla voi olla pieniä ulokkeita. Naaraalla on lisäksi anturassaan limatiehyitä. Jalkaan on kiinnittynyt soikea kalkkikansi, jolla kotilo voi peittää tiiviisti kuoren leveän suuaukon.
Levinneisyys
N. antiquaa esiintyy Koillis-Atlantissa laajalla vyöhykkeellä, joka ulottuu Biskajanlahdesta etelässä Arktikseen pohjoisessa.
Elintavat
N. antiqua elää pehmeällä merenpohjalla vuorovesivyöhykkeen alapuolella aina 1,2 kilometrin syvyyteen saakka.
Marco Schüpbach
Marco Schüpbach (s. 2. maaliskuuta 1977 Basel, Sveitsi) on sveitsiläinen Sauberin Formula 1 -tallin insinööri. Schüpbach aloitti uransa Sauberilla vuonna 2002. Vuosina 2011–2012 hän työskenteli Sergio Pérezin, 2013 Nico Hülkenbergin ja 2014 Adrian Sutilin kisainsinöörinä. Vuonna 2001 Schüpbach työskenteli Saksan Formula 3 -sarjassa Mücken-tallissa.
Schüpbach suoritti koneenrakennustutkinnon vuonna 2001.
Hannes Wahlroos
pienoiskuva|Hannes Wahlroos Hannes Erik Wahlroos (s. 7. heinäkuuta 1952) on entinen lääkehallinnon virkamies ja apteekkari. Hän toimi Lääkelaitoksen ylijohtajana vuonna 1993–2009. Koulutukseltaan hän on farmaseutti, proviisori ja farmasian tohtori.
Wahlroos irtisanoutui Lääkelaitoksen ylijohtajan virasta vuonna 2009, koska hän ei voinut hyväksyä poliitikkojen ajamaa Lääkelaitoksen lakkauttamista ja uuden viraston alueellistamista Kuopioon. Wahlroos toimi Euroopan Lääkearviointiviraston (EMEA) hallintoneuvoston puheenjohtajana 2004–2007 ja Kauniaisten Apteekin apteekkarina 2012-2021.
Ludvig Härkönen
Härkönen oli Leppäkosken paperitehtaan kirjanpitäjänä ja kirjeenvaihtajana 1917–1918. Hän oli sitten Käkisalmen Sanomien kirjapainon toimitusjohtajana 1918–1920 ja sen jälkeen Käkisalmen kaupunginvaltuuston ja rahatoimikamarin sihteerinä 1920–1925. Härkönen hoiti myös vuodesta 1919 alkaen opettajantoimia Käkisalmen yhteiskoulussa sekä opetti kirjanpitoa kansalaisopistossa. Hänestä tuli Käkisalmen kaupunginkamreeri 1931 ja hän hoiti vt. kaupunginjohtajan tointa vuonna 1937 kaupunginjohtaja, kunnallisneuvos A. V. Komulaisen sairastuttua. Komulaisen kuoltua kesäkuussa 1937 Härkönen valittiin Käkisalmen kaupunginjohtajaksi elokuussa 1937.
Härkönne oli useiden lautakuntien, toimikuntien ja komiteoiden jäsenenä ja puheenjohtajana. Hän oli Käkisalmen kaupunginvaltuuston jäsenenä 1929-1930 ja toimi Käkisalmen suojeluskunnan talouspäällikkönä ja paikallispäällikkönä.
Ludvig Härkönen kuoli 1. elokuuta 1939 sydänkohtaukseen ollessaan moottoriveneellä matkalla Vuoksen saaressa olleelle kesähuvilalleen.
Naisten suurpujottelu alppihiihdon maailmanmestaruuskilpailuissa 2011
Naisten suurpujottelu alppihiihdon maailmanmestaruuskilpailuissa 2011 järjestettiin 17. helmikuuta Kandahar-rinteessä. Kilpailuun osallistui 116 urheilijaa 48 eri maasta.
Tulokset
thumb|right|200px|Kilpailun voittanut [[Tina Maze]] thumb|right|200px|Toiseksi sijoittunut [[Federica Brignone]] thumb|right|200px|[[Tessa Worley oli toisen kierroksen nopein ja nousi 19. sijalta pronssille]]
Heinkel P.1079
Heinkel P.1079 oli saksalaisen Heinkel Flugzeugwerken kehittämä, suunnitteluasteelle jäänyt kaksimoottorinen yksipaikkainen suihkuhävittäjä.
Historia
P.1079-projektin puitteissa oli alun perin tarkoitus kehittää kaikissa sääolosuhteissa ja yöllä toimimaan kykenevä hävittäjälentokone, jolla oli tarkoitus osallistua tammi- ja helmikuussa 1945 järjestettyihin tarjouskilpailuihin. Heinkelin tehtaan jäljelle jääneen kirjanpidon mukaan yhtiö ei tosin saanut kilpailuun liittyneitä tarjousdokumentteja edes helmikuuhun 1945 mennessä, mikä saattaa viitata siihen, ettei yhtiö osallistunut koko tarjouskilpailuun.
P.1079:n kehityshistoriassa on samanlaisia piirteitä tehtaan P.1078:n kanssa, sillä mallitunnus kattaa kuitenkin sarjan koneprojekteja, jotka on tosin mahdollisesti kehittänyt yhdysvaltalaismiehittäjien valvoma Siegfried Günterin johtama ryhmä Heinkelin lentokonesuunnitelijoita vasta toisen maailmansodan päätyttyä. Konetyypistä kehitettiin kaikkiaan viisi versiota mallitunnuksilla P.1079A – P.1079E. Näistä ensimmäinen oli V-peräsimellä ja nuolisiivellä varustettu kaksimoottorinen hävittäjälentokone, jonka voimalaitteena olisi ollut kaksi siiven tyviin asennettua HeS 011A -suihkumoottoria. Koneessa olisi ollut kolmipyörälaskuteline ja neljästä 30 millimetrin MK 108 -tykistä koostunut aseitus.
P.1079B-versio oli A-mallista poiketen peräsimetön, mutta kone oli A:n tapaan varustettu kahdella siiven tyviin asennetulla suihkumoottorilla. Koneessa käytettiin A-mallin tapaan nuolisiipeä, mutta B-mallin siipiprofiili oli selvästi paksumpi, minkä lisäksi molemmat siipipuoliskot olivat niksattu niin sanottuun lokinsiipi-konfiguraatioon, jossa siipi muistuttaa edestä nähtynä M-kirjainta. Koneessa oli lyhyt runko, jonka peräosaan oli asennettu sivuperäsin. Aseistus ja laskutelinekonfiguraatio pysyivät samoina P.1079A:han nähden.
Loput koneversiot mukailivat muuten B-malleia, eron ollessa lähinnä eri nuolikulmiin asetutissa siivissä ja koneen miehistön määrässä, sillä C- (myös B Entwurf II), D- ja E-mallit olivat kaksipaikkaisia, kun A- ja B-mallit oli suunniteltu vain yhden hengen miehistölle.
Tekniset tiedot
Lähde:
Memorial Day
thumb|Presidentti [[Harry Truman laskee seppeleen tuntemattoman sotilaan muistomerkille Memorial Dayn juhlallisuuksissa 30. toukokuuta 1948]] Memorial Day on Yhdysvalloissa virallinen vapaapäivä, jota vietetään vuosittain toukokuun viimeisenä maanantaina. Memorial Day on Yhdysvaltain asevoimien palveluksessa kaatuneiden miesten ja naisten muistopäivä samaan tapaan kuin Suomessa vietettävä Kaatuneiden muistopäivä.
Aiemmin päivä tunnettiin nimellä Decoration Day, mutta nimitystä Memorial Day ryhdyttiin käyttämään Yhdysvaltain sisällissodan jälkeen. Memorial Day on 1900-luvun puolella muuttunut yleisesti kaikkien eri sodissa kaatuneiden Yhdysvaltain kansalaisten muistopäiväksi.
Alun perin Memorial Day oli viikonpäivästä riippumatta aina 30. toukokuuta, mutta kongressin vuonna 1971 säätämällä lailla se siirrettiin toukokuun viimeiseen maanantaihin.
Epäviralliset merkitykset
Nykyään Memorial Dayn aikaan on tapana muistaa myös esimerkiksi kuolleita lähisukulaisia tai ystäviä riippumatta siitä, olivatko he palvelleet Yhdysvaltain asevoimissa.
Memorial Daytä vietetään epävirallisesti myös kesälomakauden alkamispäivänä ja Labor Daytä vastaavasti sen päättymispäivänä.
Joop Stokkermans
Joop Stokkermans (20. helmikuuta 1937 Leiden – 25. lokakuuta 2012 Hilversum) oli alankomaalainen säveltäjä, pianisti, lauluntekijä ja televisio-ohjaaja.
Stokkermans pääsi opiskelemaan pianonsoittoa Haagin kuninkaalliseen konservatorioon 10-vuotiaana ja voitti varhaisella urallaan palkintoja pianistina. Hän sai sävellysopetusta Kees van Baarenilta. Taidemusiikin opiskelijana häntä kehotettiin tekemään kevyttä musiikkia pseudonyymillä, mutta hän kieltäytyi ja omistautui uralle kevyen musiikin parissa. Hän tekikin muun muassa Eurovision laulukilpailussa Alankomaita vuonna 1962 edustaneen "Katinka"-laulun. Hänen myöhempiin teoksiinsa kuuluivat musikaali Nijntje (2001) ja operetti Villa Johanna (2006). Stokkermans sävelsi myös televisio- ja elokuvamusiikkia, mainossävelmiä sekä lasten ohjelmistoa. Hänen viimeisen teoksensa tilasivat pianistit Lucas & Arthur Jussen.
Stokkermans voitti kevyen musiikin Kultainen harppu -palkinnon.
HMS Monmouth (1901)
HMS Monmouth oli Britannian kuninkaallisen laivaston Monmouth-luokan panssariristeilijä, joka palveli ensimmäisessä maailmansodassa.
Valmistus
Alus tilattiin London and Glasgow Shipping Companyltä, missä köli laskettiin 29. elokuuta 1899. Alus laskettiin vesille 13. marraskuuta 1901 ja valmistui 2. joulukuuta 1903.
Palvelus
Monmouth palveli Kanaalin laivaston 1. risteilijälaivueessa, kunnes se poistettiin tammikuun lopulla 1906 palveluksesta ja alus siirrettiin Devonportissa reserviin. Alus palautettiin huhtikuussa 1906 palvelukseen Kiinan asemalle, mistä se siirrettiin 1913 3. laivastoon. Alus, jonka päällikkö oli Brandt, määrättiin elokuussa 1914 Kap Verden ja Kanariansaarten laivastoasemalle kontra-amiraali Stoddartin 5. risteilijälaivueeseen, jonka muut alukset olivat HMS Carnarvon, HMS Cornwall ja HMS Cumberland. Se saapui 13. elokuuta Kanariansaarille Las Palmasiin, mistä se lähetettiin laivueen nopeimpana aluksena Pernambucoon. Coronelin meritaistelussa amiraali von Speen Saksan keisarikunnan laivaston laivue upotti aluksen 1. marraskuuta 1914, jolloin sen koko miehistö sai surmansa.
Seututie 897
Seututie 897 on Suomussalmen Alajärveltä Hattuvaaran kautta Näljänkään kulkeva seututie. Tie erkanee valtatieltä 5 ja päättyy seututien 800 risteykseen. Tien pituus on 30 kilometriä.
Mönsteråsin kunta
thumb|262px|Mönsteråsin kunnan alueella sijainneet pitäjät.
Mönsteråsin kunta on Kalmarin läänissä sijaitseva Ruotsin kunta. Maakuntajaossa se kuuluu Smålandiin. Kunnan keskustaajama on Mönsterås.
Kunnan maapinta-ala on 599,41 neliökilometriä (1.1.2016) ja asukasluku 13 258 henkeä (31.12.2021).
Kunnan suurin työnantaja on Södra Cell AB:n sellutehdas.
Vuonna 2007 kunnassa oli 62,68 km² peltoa, joten saman ajankohdan maapinta-alaan vertaamalla saadaan peltojen osuudeksi 10,4 prosenttia kunnan maapinta-alasta.
Kuntajaon kehitys
Mönsterås oli yksi niistä kahdeksasta kauppalasta, jotka muodostettiin omiksi kunnikseen vuoden 1862 kunnallislakien astuessa voimaan. Sen lisäksi oli olemassa myös Mönsteråsin maalaiskunta. Vuoden 1952 kuntauudistuksessa maalaiskunta liitettiin kauppalaan. Fliserydin ja Ålemin maalaiskuntiin kuntauudistus ei vaikuttanut. Ålemin maalaiskuntaan kuulunut Pataholmin epäitsenäinen kauppala (ruots. municipalköping) kuitenkin lakkautettiin vuoden 1953 lopussa. Vuonna 1971 kauppala muutettiin Mönsteråsin kunnaksi ja maalaiskunnat myös kunniksi. Vuonna 1974 Mönsteråsin kunta sai nykyiset rajansa, kun Fliseryd ja Ålem liitettiin siihen.
Väestönkehitys
Kunnan väestö taustan mukaan on esitetty seuraavassa taulukossa.
Hieman vanhempien vuoden 2009 lopun tietojen mukaan kunnassa asui 122 Suomessa syntynyttä, mikä vastasi 0,9 prosenttia kunnan väestöstä.
Vielä vanhempien vuoden 1984 lopun tietojen mukaan 2,8 prosenttia kunnan asukkaista oli ulkomailla syntyneitä. Tuolloin kunnassa asui 101 Suomessa syntynyttä, mikä vastasi 0,8 prosenttia kunnan väestöstä.
Vuoden 2010 tietojen mukaan 20 vuotta täyttäneiden kuntalaisten mediaaninettotulot olivat 182 762 kruunua. Vuodelta 2007 olevan tiedon mukaan kuntalaisten nettovarallisuuden mediaani oli 56 000 kruunua.
Vuoden 2011 lopussa kunnan väestö jakautui eri ikäryhmiin seuraavasti:
Elinkeinot
Seuraava taulukko kuvaa työpaikkojen ja työllisten jakautumista eri elinkeinojen kesken. Luvut on laskettu kahdessa eri Statistiska centralbyrånin tilastossa ilmoitettujen perusteellisempien tietojen pohjalta. "Päiväväestö" (ruots. dagbefolkning) kertoo kunnassa sijaitsevista työpaikoista ja "yöväestö" (ruots. nattbefolkning) puolestaan kunnassa asuvien elinkeinosta. Työpaikkaomavaraisuus on laskettu päivä- ja yöväestön suhteena. Alkutuotanto tarkoittaa maa- ja metsätaloutta sekä kalastusta. Jalostuksen kohdalla on laskettu yhteen tavaranvalmistus- ja kierrätysteollisuus, energia- ja ympäristöyritykset sekä rakennusteollisuus. Muut toimialat on laskettu palveluihin lukuun ottamatta niitä, joiden elinkeino on tuntematon.
Taajamat
Kunnassa on kuusi taajamaa, joiden osuus kunnan väestöstä vuoden 2010 lopussa oli 70,2 prosenttia. Taajamien ulkopuolella asui tuolloin 3 845 asukasta. Seuraavassa on lueteltu kunnan alueella sijaitsevat taajamat väkilukuineen:
Kunnan keskustaajama on lihavoitu. Asteriskilla (*) merkityt taajamat kuuluvat tähän kuntaan vain osittain, ja edellä on merkitty kunkin taajaman tähän kuntaan kuuluvan osan väestö. Koko Emsforsin taajamassa on 332 asukasta, ja se kuuluu pääosin Oskarshamnin kuntaan. Ålemin taajaman nimenä on joskus ollut myös Ålems Station.
Entiset taajamat
Ruotsissa on tilastoitu taajamaväestö aikaisemmin myös vuosina 1960, 1965, 1970, 1975, 1980, 1990, 1995, 2000 ja 2005. Jonakin tai joinakin näistä vuosista kunnassa on ollut myös seuraavan luettelon mukaiset taajamat, jotka eivät enää ole taajamia:
Pientaajamat
Yli 200 asukkaan taajamien lisäksi kunnassa on vuoden 2010 tietojen perusteella myös seuraavat 50–199 asukkaan pientaajamat:
Entiset pientaajamat
Ruotsissa on tehty tilastoja pientaajamista aikaisemmin myös vuosina 1990, 1995, 2000 ja 2005. Seuraavat paikkakunnat ovat olleet pientaajamia jonakin tai joinakin vuosina vuosien 1995, 2000 ja 2005 aikana, mutta ne eivät olleet pientaajamia vuonna 2010:
Kunnanvaltuusto
Vuoden 2010 kunnallisvaaleissa Keskustapuolue sai Mönteråsissa suhteellisesti enemmän ääniä kuin missään muussa Ruotsin kunnassa.
Piirit
thumb|right|250px|Kartta Mönsteråsin kunnan piireistä.
Vuodesta 2016 alkaen kunta on jaettu seuraaviin piireihin:
Seurakunnat
Vuoden 2012 aluejaon mukaan kunnassa on seuraavat Ruotsin kirkon seurakunnat:
Historialliset seurakunnat
Seuraavassa luettelossa on mainittu kaikki nykyisen kunnan alueella sijainneet seurakunnat. Jos seurakunta on lakkautettu, niin sen perässä on asteriski (*). Mahdolliset suluissa lukevat nimet ovat seurakunnan vaihtoehtoisia tai vanhempia nimiä. Jos nimen perässä lukee kbfd, niin kyseessä "kirkonkirjapiiri", joka ei ole muodostanut omaa seurakuntaa, vaikka ne seurakuntiin rinnastetaankin.
Ofeq
frame|Ofeq 3 Ofeq on 1990-luvun alkunsa saanut sarja Israelin asevoimien vakoilusatelliitteja.
Historiaa
Ofeq 1 laukaistiin 19. syyskuuta 1988. Satelliitin massa oli 155 kg, perigeum 249 km ja apogeum 1149 km. Satelliitti testasi aurinkokennoja ja tietoliikenneyhteyksiä.
Ofeq 2 laukaistiin 23. huhtikuuta 1990, perigeum 149 km ja apogeum 251 km. Sitä käytettiin myös tietoliikenneyhteyksien testaukseen.
Ofeq 3 laukaistiin 5. huhtikuuta 1995. Se oli ensimmäinen Israelin satelliiti joka kykeni ottamaan tiedustelua varten valokuvia. Satelliin massa oli 225 kg, perigeum 369 km ja se laukaistiin Shavit-kantoraketin uudella versiolla.
Ofeq 4:n laukaisu 22. tammikuuta 1998 epäonnistui. Se ei saavuttanut kiertorataa ja menetettiin.
Ofeq 5 laukaistiin 28. toukokuuta 2002.
Ofeq 6:n laukaisu 6. syyskuuta 2004 epäonnistui. Kantoraketin kolmannen vaiheen toimintavirheen vuoksi satelliitti putosi Välimereen. Israel laukaisee satelliittinsa kohti länttä.
Huhtikuussa 2006 Israel laukaisi toisen vakoilusatelliittisarjan satelliitin, D3 Eros B1:n.
Ofeq 7
Israel laukaisi sotilaalliisella Shavit-kantoraketilla Ofeq 7-vakoilusatelliitin Palmahimin sotilastukikohdasta Tel Avivin eteläpuolelta 10. kesäkuuta 2007.
Ofeq 9
Ofeq 9 laukaistiin 22. kesäkuuta 2010 onnistuneesti Palmahimin lentotukikohdasta.
Satelliitti
Satelliitti on kuvaavaksi satelliitiksi edelleen hyvin pieni, vain 300 kg painava. Se rakensi Israelin valtion puolustusvälinekonserni Israel Aircraft Industries.
Ofeq 10
Ofeq 10 laukaistiin 9. huhtikuuta 2014 onnistuneesti Palmahimin lentotukikohdasta Shavit 2 -kantoraketilla. Satelliitti on varustettu SAR-tutkalla ja sitä on luonnehdittu Oleq 8:sta edelleen kehitetyksi versioksi.
Ofeq 11
Ofeq 10 laukaistiin 13. syyskuuta 2016 onnistuneesti Palmahimin lentotukikohdasta Shavit 2 -kantoraketilla.
Ofeq 16
Ofeq 10 laukaistiin 6. heinäkuuta 2020 onnistuneesti Palmahimin lentotukikohdasta Shavit 2 -kantoraketilla.
Tie 18 (Viro)
Kantatie 18 kulkee Pohjois-Virossa Keilan kaupungin länsipuolella Lääne-Harjun kunnassa Leholan kylästä kantatieltä 17 Niitväljan kylään valtatielle 8. Tien pituus on 4,7 kilometriä.
Tien kulku
Kantatie 18 kulkee seuraavien maakuntien ja kuntien alueella:
Paavo Suhonen
Paavo Johannes Suhonen (s. 28. maaliskuuta 1937 Viipuri ) on suomalainen kilpauransa päättänyt koripalloilija.
Helsingin NMKY:n kasvatti Suhonen edusti kasvattajaseuraansa miesten SM-sarjassa vuonna 1954 ja siirtyi tämän jälkeen Torpan Poikiin, missä hän voitti vuosina 1956–1968 Suomen mestaruudet vuosina 1960 ja 1966, viisi SM-hopeaa ja kaksi SM-pronssia.
Suomen maajoukkueessa Suhonen pelasi vuosina 1957–1961 29 ottelua 3,7 pisteen keskiarvolla. Hän kuului Suomen joukkueeseen Bulgarian EM-kilpailuissa 1957, missä Suomi sijoittui 11:nneksi.
Suhonen nimettiin ensimmäisten henkilöiden joukossa vuonna 2005 Touhun Pojat Lauttasaaren Hall of Fameen, jonka perustajäseniin hän kuului. Hän toimi seuran päävalmentajana vuosina 1978–1985. Suhonen on asunut Arabianrannassa.
Hermogenes (savenvalaja)
Hermogenes oli antiikin kreikkalainen savenvalaja, joka teki attikalaista mustakuviokeramiikkaa. Hän toimi Ateenassa arkaaisella kaudella noin vuoden 550 eaa. tienoilla.
pienoiskuva|vasen|upright=0.9|Hermogeneen nimiin laitettu [[skyfostyyppi, Hermogeneen skyfos.]] Hermogenes oli osa niin kutsuttua Pienet mestarit -ryhmää, joka teki ennen kaikkea kyliksejä ja muita maljoja. Hän kehitti myös uuden vaasityypin, niin kutsutun Hermogeneen skyfoksen, joka on eräs nauhaskyfoksen muoto.
Juhani Seitsaari
Jaakko Juhani Seitsaari (1913–1976 ) oli suomalainen geologi. Hän oli Oulun yliopiston geologian ja mineralogian professori 1963–1976. Hän tutki Tampereen liuskealuetta.