cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Peloponnesolaisliitto
Historia
Sodan jälkeen myös Spartan kukistama Ateena kuului peloponnesolaisliittoon vuosina 404–395 eaa. Sodan jälkeinen aika oli Spartan hegemoniaa. Sen toimet johtivat kuitenkin liittokunnan rakoilemiseen ja Korintin sotaan, joka käytiin vuosina 395–387 eaa. Siinä Spartan ja peloponnesolaisliiton vastustajia olivat Ateena, Argos, Korintti, Theba ja Persia. Vuodesta 382 eaa. Sparta vaati liiton jäseniltä veroa. Vuodesta 378 eaa. Spartan ja peloponnesolaisliiton vastustajana toimi Ateenan johtama niin kutsuttu toinen Ateenan liitto. Peloponnesolaisliitto menetti merkityksensä sen jälkeen kun Theba kukisti Spartan Leuktran taistelussa vuonna 371 eaa, ja lakkasi lopullisesti olemasta noin vuonna 366/365 eaa.
Ympyriäinen (Kuhmoinen, Pukarankulma)
Historiaa
Vuoden 1965 peruskartassa lammen länsi- ja pohjoispuolella oli peltoa. Vuoden 1986 peruskartassa peltoa oli enää lammen pohjoispuolella.
Niokolo-Koban kansallispuisto
Niokolo-Koban kansallispuisto perustettiin vuonna 1954. Sen pinta-ala on 9 130 km². Alueen eläimistöön kuuluu esimerkiksi norsuja, leijonia, leopardeja, simpansseja, paviaaneja ja virtahepoja. Gambiajoki virtaa puiston läpi.
Peloponnesolaisliitto
Toiminta
Liiton jäsenet tekivät sopimuksen suoraan ja ainoastaan Spartan kanssa. Sparta sai jossain määrin määrätä muiden liittolaisten politiikasta ja sai tarvittaessa kutsua koolle joukkoja liittolaisiltaan. Liittoon kuuluneet suuremmat kaupungit kuten Korintti saattoivat kuitenkin käyttäytyä paljon vapaammin. Pienemmät Spartan lähellä sijainneet kaupungit taas olivat täysin Spartan vallan alla. Sparta pyrki usein pitämään muut jäsenkaupungit valtiomuodoiltaan oligarkioina.
Niokolo-Koban kansallispuisto
Kansallispuisto otettiin Unescoon maailmanperintöluetteloon vuonna 1981.
Peloponnesolaisliitto
Toiminta
Liitolla oli yhteiset kokoukset, johon kukin kaupunki lähetti edustajansa. Ainoastaan Sparta sai kutsua kokouksen koolle. Vaikka Sparta olikin selvästi liiton vahvin jäsen, kaikilla jäsenillä oli päätöksenteossa yksi ääni. Kokous päätti muun muassa sotatoimista sekä uusista jäsenistä.
Vasco Giuseppe Bertelli
Vasco Giuseppe Bertelli (23. tammikuuta 1924 Pontedera – 2. marraskuuta 2013 ) oli italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 5. huhtikuuta 1947 ja nimitettiin Volterran hiippakunnan piispaksi 25. toukokuuta 1985. Piispaksi vihkiminen seurasi 29. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Benvenuto Matteucci, jota avustivat Ettore Cunial ja Giuliano Agresti.
Niokolo-Koban kansallispuisto
Puisto kohtaa Guinean Badiarin kansallispuiston maiden välisellä rajalla.
Typhoon Mama
Typhoon Mama on Lou Strömbergin ohjaama ja käsikirjoittama suomalainen dokumenttielokuva vuodelta 2019.
Elokuva on henkilödokumentti ohjaaja Strömbergin äitipuolesta, filippiiniläisestä Yolandasta, joka on asunut Ruotsissa yli kahdenkymmenen vuoden ajan. Elokuvassa seurataan Yolandan, hänen miehensä sekä Yolandan kolmen filippiineillä asuvan pojan elämiä.
Vasco Giuseppe Bertelli
Bertelli jäi eläkkeelle 18. maaliskuuta 2000.
Peloponnesolaisliitto
Toiminta
Liiton jäsenten ei alun perin tarvinnut maksaa Spartalle veroa, ainoastaan tarjota joukkoja sotatoimiin. Verotus otettiin käyttöön vuonna 382 eaa. Sotaoperaatioissa joukkoja komensi aina spartalainen, joko toinen Spartan kuninkaista tai muu vanhempi komentaja.
Jäseniä
Peloponnesolaisliittoon kuului kaupunkeja ennen kaikkea Peloponnesokselta, mistä se oli saanut nimensä. Niemimaan kaupungeista suurin osa kuului liittoon; merkittävimpänä liiton ulkopuolella oli kuitenkin koko sen historian ajan Spartan perivihollinen Argos. Lisäksi liittoon liittyi muun muassa Boiotian ja Fokiin kaupunkeja.
Liiton jäseniä olivat:
Ralph Gonsalves
Ralph Everard Gonsalves (s. 8. elokuuta 1945) on saintvincentiläinen poliitikko. Hän on toiminut 29. maaliskuuta 2001 lähtien Saint Vincent ja Grenadiinien pääministerinä.
Gonsalves opiskeli kauppatieteitä, hallintoa ja oikeustiedettä Jamaikalla ja Englannissa.
Gonsalvesin edeltäjä oli ollut Arnhim Eustace. Gonsalves aloitti poliittisen uransa 1960-luvulla.
Michael Frater
Michael Frater (s. 6. lokakuuta 1982 Manchester, Jamaika) on jamaikalainen pikajuoksija.
Stereoääni
Stereoääni, 2-kanavainen ääni tai yleisemmin pelkkä stereo, tarkoittaa äänentoistossa kahden kaiuttimen, vasen ja oikea sekä vähintään kahden äänikanavan käyttämistä. Stereolla tyypillisimmin lisätään musiikin tilavaikutelmaa sijoittamalla instrumentit, kaiut ja muut efektit stereokuvan eri kohtiin.
Ella Kivikoski
Elämäkerta
Kivikosken vanhemmat olivat pankinjohtaja Juho Kustaa Kivikoski ja Jenny Matilda Kivikoski, o.s. Grönroos.
Michael Frater
Frater sijoittui nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa 2000 viidenneksi 100 metrin juoksussa sekä 4 × 100 metrin viestijuoksussa. Hän karsiutui Manchesterin Kansainyhteisön kisoissa 2002 100 metrin välierissä. Santo Domingon Pan-Amerikan kisoissa 2003 hän voitti kultaa 100 metrillä ajalla 10,21. Hän karsiutui Pariisin MM-kisoissa 2003 100 metrin toisissa alkuerissä ja Ateenan olympialaisissa 2004 välierissä. Helsingin MM-kisoissa 2005 hän voitti 100 metrillä MM-hopeaa ajalla 10,05 ja kuului neljänneksi sijoittuneeseen Jamaikan pikaviestijoukkueeseen. Vuonna 2006 hänet hylättiin Kansainyhteisön kisojen 100 metrin välierissä, mutta sai kultaa 4 × 100 metrin viestissä. Samana vuonna hän voitti 100 metrin Jamaikan mestaruuden. IAAF:n yleisurheilufinaalissa 2007 hän oli samalla matkalla kolmas.
Stereoääni
Stereofoninen äänentoisto perustuu niin sanottuun phantom- eli lumevaikutelmaan, jossa kahden kaiuttimen välille kuvitellulta janalta (ns. stereokannalta) kuulostaa tulevan ääntä, samoin kuin itse kaiuttimien suunnastakin. Todellisuudessa kaiuttimien väliseltä alueelta ei kuitenkaan koskaan kuulu mitään, vaan kaikki ääni tulee aina vain joko vasemmasta tai oikeasta kaiuttimesta. Tämän lumeilmiön eli uskottavan stereokannan vaikutelman syntyminen riippuu ratkaisevasti äänityksen yhteydessä käytetystä mikrofonisijoittelusta, samoin kuin itse kaiuttimien sijoittelusta kuunteluhuoneessa. Yleensä parhaana kaiutinsijotteluna pidetään sellaista, jossa kaiuttimet ovat kuulijaa kohti käännetyt ja sijaitsevat tasakylkisen kolmion kahdessa kulmassa samalla, kun kuulija itse on kolmion kolmannen kulman kohdalla.
Ella Kivikoski
Elämäkerta
Vapaa-ajallaan Kivikoski harrasti ristisanatehtäviä ja salapoliisitarinoita, joilla hän katsoi olevan paljon yhteistä arkeologian kanssa – pyrittiinhän kaikissa ratkaisemaan arvoituksia pienten vihjeiden perusteella. Eläkkeelle jäätyään Kivikoski jatkoi työskentelyään arkeologian parissa 1980-luvulle saakka.
Stereoääni
Kuulokkeiden synnyttämä stereovaikutelma poikkeaa suuresti kaiuttimien tuottamasta. Suurin ero on siinä, että kuulokekuuntelussa kuulijan eteen ei muodostu uskottavan kuuloista stereokantaa, vaan kannan keskelle sijoitetut äänet kuulostavat tulevan ikään kuin kuulijan pään sisältä tai takaa. Tosin tässäkin alkuperäisäänityksen tekniikka vaikuttaa suuresti kuunteluvaikutelmaan; parhaiten kuulokestereossa "toimivat" ns. keinopää-äänitteet, jotka on alun perinkin taltioitu ihmispäätä anatomisesti muistuttavan mikrofonitelineen avulla.
Michael Frater
Pekingin olympialaisissa 2008 hän juoksi 100 metrillä kuudenneksi tuolloisella ennätyksellään 9,97, ja pikaviestin loppukilpailussa hän juoksi toisen osuuden olympiakultaa ME-ajalla 37,10 voittaneessa Jamaikan joukkueessa. Myöhemmin Jamaika hylättiin, kun Fraterin joukkuekaveri Nesta Carter kärysi dopingista. IAAF:n yleisurheilufinaalissa 2008 hän sijoittui 100 metrillä kolmanneksi. Berliinin MM-kilpailuissa 2009 hän karsiutui 100 metrillä välierissä. Pikaviestissä hän juoksi toisen osuuden Jamaikan joukkueessa, joka voitti maailmanmestaruuden ajalla 37,31. Daegun MM-kilpailuissa 2011 hän karsiutui 100 metrin välierissä. Pikaviestissä hän juoksi toisen osuuden maailmanennätysajalla 37,04 maailmanmestaruuden voittaneessa Jamaikan joukkueessa. Lontoon olympialaisissa 2012 hän juoksi jälleen toisen osuuden 4 × 100 metrin viestissä Jamaikan voittaessa kultaa ME-ajalla 36,84.
Stereoääni
Ensimmäiset stereoäänilevyt ilmestyivät Yhdysvalloissa vuonna 1958. Ensimmäiset stereofonisten radiolähetysten standardit hyväksyttiin vuonna 1961, ja tv-lähetysten standardit vuonna 1984. Nykyisin stereoääntä käytetään lähes kaikessa sähköisessä mediassa, kuten CD-musiikissa, televisiossa ja äänenpakkaustiedostoissa.
Ella Kivikoski
Elämäkerta
Kivikoski oli elokuvaohjaaja Erkko Kivikosken täti.
Jari Heinonen
Jari Heinonen (s. 1953 Anjalankoski) on suomalainen yhteiskuntatieteilijä. Hän toimi ennen eläkkeelle jäämistään sosiaalityön professorina Jyväskylän yliopistossa. Henonen on koulutukseltaan yhteiskuntatieteiden tohtori. Heinosen tutkimusintressejä ovat muun muassa sosiaalipolitiikan ja sosiaalityön historia, syrjäytyminen, kolmas sektori sekä eri sukupolvien työväenluokkaiset miehet rakennemuutosten Suomessa.
Heinonen toimii myös aktiivisesti politiikassa ja hän on ollut Suomen kommunistisen puolueen kaupunginvaltuutettu Tampereella. Vuonna 2017 Heinonen ja perussuomalaista irtautunut Aarne Raevaara perustivat VaihtoehtoTampere -nimisen (VaTa) valtuustoryhmän.
Caminemos Pisando la Senda de Nuestra Inmensa Felicidad
Caminemos pisando la senda de Nuestra Inmensa Felicidad (Kulkekaamme pitkin ylettömän onnellisuutemme polkua) on Päiväntasaajan Guinean kansallislaulu. Sen on säveltänyt ja sanoittanut Atanasio Ndongo Miyono. Laulun on ollut käytössä aina maan itsenäistymisestä vuonna 1968.
Höyrylotja
thumb|250px|S/S Heino. (Savonlinnan maakuntamuseo) thumb|250px|S/S Veikko lähdössä halkolastissa Savonlinnan Haislahdesta Kyrönsalmen suuntaan. Höyrylotja oli yleensä puurunkoinen sisävesialus, jonka ulkopinta oli suojattu tervalla. Tästä tuleekin lotjille kansan suussa syntynyt lempinimi "tervahöyry", jolla alustyyppi nykyäänkin paremmin tunnetaan. Aluksista käytettiin myös nimeä "pikinytky". Osa aluksista oli rautarakenteisia "kuramyllyjä". Eniten höyrylotjia liikennöi Saimaalla.
Höyrylotjia käytettiin yleisesti 1870-luvulta aina 1960-luvulle saakka. Lotjia oli liikenteessä 1920-luvulla lähes 200. Saimaan kanavan sulkeutuminen toisen maailmansodan johdosta, ja sen jälkeen rauta- ja maantieverkon kehittyminen lopetti lopulta Saimaan "tervahöyryjen" käytön rahtikuljetuksissa.
Höyrylotjan tunnusomainen muoto oli käytännön sanelema. Alukset rakennettiin siten, että ne mahtuivat kulkemaan vuonna 1856 valmistuneen Saimaan kanavan läpi. Enimmäismitoiksi muodostui siten 31 kertaa 7 metriä ja syväys oli 2,4 metriä. Lotjan keula oli tylppä.
Täysimittaisen lotjan vetoisuus oli 100–140 nettorekisteritonnia, jolla pystyttiin kuljettamaan 80–100 standarttia puutavaraa tai 600–700 pinokuutiometriä halkoja.
Lotjien purjehduskausi kesti keväästä aina jäiden tuloon asti. Tärkein kuormatavara oli puu. Ennen itsenäisyyttä moni lotja suuntasi Pietariin polttopuukuormineen. Itsenäistymisen jälkeen aina toiseen maailmansotaan asti tärkein purkupaikka oli pääkaupunki Helsinki. Sodan syttymisen jälkeen lotjat jäivät Saimaan sisäiseen liikenteeseen.
Martti Salokas
Martti Antero Salokas, vuoteen 1906 Silvander (13. joulukuuta 1888 Perniö – 9. huhtikuuta 1967 Lahti ) oli kouluneuvos, opettaja, rehtori ja tietokirjailija.
Henkilöhistoria
Salokkaan vanhemmat olivat rovasti Frans Edvard Silvander ja Elli Liljefors ja puoliso vuodesta 1917 teologi Wendla Ivaska. Rehtori, historioitsija Eino Salokas oli hänen veljensä. Martti Salokas tuli ylioppilaaksi 1908 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1913. Hän toimi Terijoen yhteiskoulun opettajana vuodesta 1913 ja koulun johtajana vuodesta 1917 sekä vakinaisena lehtorina vuodesta 1921 ja rehtorina vuodesta 1922. Kun Terijoen yhteislyseo muodostettiin 1929, Salokkaasta tuli sen rehtori ja vanhempi lehtori. Rehtorin tehtävää hän hoiti vuoteen 1953, koulun siirryttyä Lahteen Kannaksen yhteislyseoksi, ja lehtoraattia vielä vuoteen 1958. Kouluneuvoksen arvon Salokas sai vuonna 1957.
Paristo
Paristo (arkikielessä myös patteri ) on kemiallisen reaktion tuloksena syntyvän sähköenergian lähde, yksi sähkölaitteiden mahdollisista energianlähteistä. Kemiallista reaktiota muodostuu pääsääntöisesti vain kun pariston plus- ja miinusnavat ovat virtapiirin kautta yhteydessä toisiinsa (galvaaninen yhteys). Perinteisessä paristossa on sinkkiä (anodi, eli miinusnapa) ja hiiltä (katodi, eli plusnapa) ammoniumkloridiliuoksessa (sähköä johtava elektrolyytti).
Paristo koostuu yhdestä tai useammasta sähkökemiallisesta parista, joiden elektrodeilla tapahtuvista hapetus-pelkistysreaktioista syntyy elektrodipotentiaali joka ilmenee elektrodien ulkoisten napojen välillä sähkömotorisena voimana, eli avoimen piirin jännitteenä (V), jolla on kyky tuottaa sähkövirtaa (A). Tarkkaan ottaen paristo tarkoittaa useamman kuin yhden sähköparin kombinaatiota; pari >> paristo. Kombinaatio voi muodostua sarjakytketyistä tai rinnan kytketyistä sähköpareista. Esimerkiksi 9 V:n paristo sisältää kuusi sarjaan kytkettyä 1,5 voltin sähköparia. Pariston ollessa kytkettynä virtapiiriin tapahtuu kemiallisesti (elektrolyytin välityksellä) toisiinsa yhteydessä olevilla elektrodeilla hapetus-pelkistysreaktio; miinuselektrodilla anodinen hapettuminen ja pluselektrodilla katodinen pelkistyminen. Elektronit virtaavat virtapiirin (kytketyn sähkölaitteen) kautta pariston negatiivisesta navasta positiiviseen napaan. Kuitenkin sähkövirran määritelmän mukainen suunta jännitelähteen (pariston) ulkopuolella on elektronien suuntaan nähden päinvastainen. Tämä ristiriitaisuus syntyi aikanaan, kun sähkövirran suunta määritettiin, eikä vielä tiedetty elektronien suuntaa. Pariston sisällä - elektrodien välillä - sähkövarausta kuljettaa eletrodien välillä olevan elektrolyytin ionit.
Sähköparistoja on monenlaisia pienistä rannekellojen, kuulokojeiden ja taskulaskinten paristoista suuriin erikoisakkuihin. Akut eroavat muista paristoista siinä että ne voidaan ladata uudestaan.
Paristot ovat vaarallista jätettä eikä niitä saa laittaa muun jätteen sekaan. Käytetyt paristot voi viedä kauppojen keräysastioihin. Käytettyjen paristojen navat on syytä aina teipata tulipalovaaran vuoksi.
Lietsala
thumb|[[Lietsalan koulun vanhin rakennus.]] Lietsala on Naantalin 6. kaupunginosa noin 3 km kaupungin keskustasta koilliseen. Kaupunginosassa on 1 440 asukasta (2005), ja se on siten väkiluvultaan Naantalin neljänneksi suurin. Lietsala jakautuu kolmeen osa-alueeseen: Nuhjalaan, Sammalkallioon ja Myllärinmäkeen. Kaupunginosa sijaitsee Aurinkotien pohjoispuolella Maskuntien (yhdystie 1893) molemmin puolin. Naapurikaupunginosia ovat Taimo, Soininen, Murikko ja Karvetti.
Paristo
Daniellin pari
Daniellin pari eli Daniellin elementti on 1820-luvulla kehitetty, pääasiassa tutkimustarkoituksiin käytetty sähköpari, jossa on kuparinen katodi kuparisulfaattiliuoksessa ja sinkkinen anodi sinkkisulfaattiliuoksessa.
Lietsala
Lietsalan asutus sijaitsee lähes kokonaisuudessaan Maskuntien länsipuolella, ja tien itäpuolella on Naantalin Maskuntien teollisuusalue. Lietsalan lounaisosassa sijaitsee Nuhjalan kerrostaloalue sekä Suopellon yläaste, ja eteläosassa Lietsalan ala-aste.
Paristo
Nykyajan paristotyyppejä
Sinkki-hiili-paristo on perinteinen halpa kuivaparistotyyppi.
Lietsala
Silloisen Raision läntiset osat, nykyinen Lietsala mukaan lukien, liitettiin Naantaliin kuuluviksi vuonna 1577 kun Naantalin seurakunta perustettiin.
Paristo
Alkaliparisto
Alkaliparistot ovat paristoja, jotka kehittävät energiaa sinkin ja mangaanidioksidin (MnO2) välisissä reaktioissa.
Lietsala
Nuhjalassa on 1970-luvulla rakennettuja 7-kerroksisia kerrostaloja. Taloista kaksi on kaupungin omistaman Naantalin Vuokratalojen omistuksessa. Talot peruskorjattiin täysin vuonna 2019.
Paristo
Litiumparistot
Litiumparistoja on monilla hieman erilaisilla kemiallisilla koostumuksilla. Monien litiumparistojen napajännite on noin 3 volttia. Litiumparistoja valmistetaan paljon nappimallisina ja niiden itsepurkautuminen on vähäistä, joten ne sopivat hyvin esim. kellojen, laskimien, kameroiden tai varmennusmuistien paristoiksi.
Lietsala
Lähteet
60.48558°N, 22.06461°W
Paristo
Sauvaparistot
Tavallisimpia paristoja ovat pyöreät, sormiparistoiksikin kutsutut sauvaparistot, joita käytetään mm. pöytäkelloissa, radionauhureissa, taskulampuissa sekä kannettavissa cd-soittimissa. Niiden nimellisjännite on 1,5 volttia, ja niiden jännite voi olla 0,9 voltista 1,6 volttiin.
Suurimmat pyöreät (lieriömäiset) paristot ovat ANSI-tyyppiä D (IEC: LR20). Keskikokoiset C (IEC: LR14), ja pienet ns sauvaparistot ovat tyyppiä AA (IEC: LR6). Kameran paristoksi kutsuttu AAA-paristo (IEC: LR03) on tätäkin pienempi, ja myös lyhyempi - sen pituus vastaa kahden rinnakkain asetetun 20 sentin kolikon leveyttä ilman anodin kohoutumaa.
Nappiparisto
thumb|180px|Paristoja alhaalta ylös: Kaksi nappiparistoa rinnakkain, 9V PP3-paristo, A23, AAAA, AAA, AA, C, D ja 4.5V 3R12-paristo.
Nappiparistoksi kutsutaan pieniä pyöreitä vaatteiden nappien näköisiä ja kokoisia paristoja. Nappiparistoja käytetään pienikokoisissa ja vähän virtaa käyttävissä kannettavissa laitteissa kuten rannekelloissa, taskulaskimissa, polkupyörien elektronisissa nopeusmittareissa, sähköisissä sanakirjoissa ja muun muassa soivissa onnittelukorteissa. Litiumnappiparistoja käytetään myös monien sähkölaitteiden kellopiirin tai SRAM-asetusmuistin varmistusparistona.
Tyypillisiä nappiparistoja ovat R43 ja R44.
Lähteet: mm. http://hycell.de/akkus-batterien/knopf-spezialzellen
Litteä paristo
Koska nykyään lampuissa 4,5 voltin paristo kielekkeineen on harvinainen, on myyntiin tullut akkupaketteja, jonne voi laittaa muovisen kuoren sisälle kolme 1,5 voltin AA-paristoa, jotka yhdessä sarjaan kytkettynä tuottavat halutun 4,5 V. Litteä paristo on ollut yleinen 1940-luvulta Wehrmachtin kenttätaskulampusta alkaen, mutta myös niin ikään metallikuorisena lamppuna vielä 1970-luvulla. Lampun saattoi ripustaa nahkaisesta kielekkeestä, jossa oli napinläpi rintataskuun, jolloin lamppua ei tarvinnut enää pidellä käsin kuljettaessa. Lampussa oli punainen ja vihreä muovi värittämään valokeilan merkinantoa varten ja valokatkaisin lampussa oli paineltava valolla annettavaa sähkötystä varten. Ruotsin puolustusvoimilla oli 4,5 V:n lamppu muovista toteutettuna vielä 1990-luvulla.
Kuuden voltin paristo
Suurissa taskulampuissa on käytetty kuuden voltin paristoa, joka on voitu korvata kehikolla, johon on kytkettävissä neljä D-kokoista 1,5 voltin paristoa. Kuuden voltin paristossa anodi ja katodi näkyvät pariston pinnasta kohoavina kapeina spiraaleina, jotka eivät muodoltaan eroa toisistaan. Kuuden voltin paristoa tai neljän 1,5 V:n paristoa sarjaan kytkevää kehikkoa on käytetty suuritehoisissa sangallisissa muovivalaisimissa. Kehikossa voi käyttää myös D-koon vaihdettavia 1,2 V:n akkuja 1,5 V:n paristojen sijaan.
Neppariparisto
Nepparipariston nimellisjännite on yhdeksän volttia. Sen katodissa on neljä pystysuuntaista uraa, minkä avulla se joustaa ja tiivistyy laitteen vastakappaleeseen.
Pariston anodi on uraton ja sileä. Neppariparistoja on käytetty aikaisemmin mm. pienissä radioissa ja LCD-näyttöisissä taskulaskimissa 1970-luvulla ja 1980-luvun alussa. Monissa myöhemmissä taskulaskimissa 1980-luvulle tultaessa sarjaan kytketyt R6-sauvaparistot korvasivat neppariparistoja. 80-luvulla neppariparistoja käytettiin yleisesti TV:n kaukosäätimissä. Kun laskinten näytöt muuttuivat runsaasti virtaa kuluttavista LED-näytöistä LCD-näyttöihin, voitiin sauvaparistot korvata korvakuulokkeen paristoilla tai tätä litteämmillä nappiparistoilla, koska tarvittava varauksen ei tarvinnut olla enää neppari- tai sauvapariston suuruinen ja koska vähävarauksinenkin paristo kykeni tarjoamaan laskimelle toiminta-aikaa runsaasti. Lopuksi laskimet varustettiin aurinkokennoilla, mikä pidensi laskimen toiminta-aikaa entisestään.
Vähän virtaa vaativissa laitteissa käytetään ruskohiiliparistoja, koska tässä ratkaisussa ei ole kadmiumin tai elohopean kaltaisia raskasmetalleja. Sähköinen pari perustuu sinkkiin ja mangaanidioksidiin.
Sarjaankytkentä kasvattaa jännitettä
Mikäli paristot ovat peräkkäin sarjaan kytkettyinä siten, että edellisen pariston anodi (+ -napa) on kytketty seuraavan pariston katodiin (- -napaan), muodostuu paristojen yhteiseksi jännitteeksi niiden jännitteiden summa.
Monissa pienlaitteissa voi olla kaksi, kolme tai neljä 1,5 V:n sauvaparistoa kytkettynä laitekotelossa sarjaan. Näin saadaan 3,0 V:n (2 × 1,5 V), 4,5 V:n (3 × 1,5 V) tai 6,0 V:n (4 × 1,5 V) jännite.
Monijännitteistä tasavirtamuuntajaa kytkettäessä samaan laitteeseen kannattaa ottaa huomioon, ettei jännite ole korkeampi kuin todennäköinen sarjaan kytkettyjen paristojen yhteisjännite, koska on ilmeistä, ettei laite kestä suurempaa jännitettä muuntajasta kuin paristoistakaan. Se, mitä virtalähde antaa laitteeseen antojännitteenä, selviää tyyppikilvestä. Mikäli yleensä myös tarran muodossa esitetty tyyppikilpi on kulunut niin, ettei laitteen kestämästä jännitteestä saa selvää, on mahdollista hakea laitteen tiedot Internetistä hakurobottiohjelmalla. Liian suurella jännitteellä virtalähteestä syötetty laite saattaa alkaa haista palaneelta, kun muovi sulaa sekä aiheuttaa palovaaran muovikuoren sysyttyä lämmöstä.
Yleiset kotikäytön riskit voivat liittyä mm. siihen, että 19 V:n tietokoneen sylikoneen virtalähteellä syötetään 12 V:n laitetta tai 12 V:n laitetta syötetäänkin 24 V:n virtalähteellä jännitteenalentimetta. Yleensä matalajännitteisissä virtalähteissä on pienemmät liittimet kuin suurijännitteisissä, mutta samoilla liittimillä on useampijännitteistä virtaa saatavilla. Virtalähteen jännitteen voi todeta muun tiedon puuttuessa mm. yleismittarilla, jossa on myös jännitemittari.
Rinnankytkentä lisää käyttöaikaa
Jos taas paristot ovat rinnakkain kytkettyinä siten, että anodit ja katodit ovat keskenään galvaanisessa kosketuksessa, jännite ja paristojen antama virta pysyvät vakioina. Paristoista saatava virta on paristojen virtojen summa, joten yhden pariston antama virta pienenee, joten paristomäärän lisääminen rinnakkaiskytkennässä lisää niiden käyttöaikaa.
Jos paristojen napajännitteissä on eroa, rinnankytkennässä korkeamman jännitteen omaava paristo purkaantuu, kunnes jännitteet ovat tasoittuneet. Siksi paristojen rinnankytkentä ei ole suositeltava tapa, vaan suurta virtaa tarvittaessa tulisi käyttää suurivirtaisia paristomalleja.
Jaakko Sopala
Jaakko Sopala, vuoteen 1930 Schroderus (3. toukokuuta 1901 Sotkamo – 15. elokuuta 1976 Kajaani ) oli juristi, joka toimi Kajaanin kaupunginjohtajana kaksikymmentä vuotta.
Sopalan vanhemmat olivat maanviljelijä Juho Schroderus ja Anna Kaisa Mankinen ja puoliso vuodesta 1930 Helmi Tirkkonen. Sopala tuli ylioppilaaksi 1922 ja suoritti ylemmän oikeustutkinnon 1928, varatuomarin arvon hän sai 1931. Sopala toimi asianajajana 1928–1929 ja 1939–1940. Hän työskenteli myös Oulun rahakamarin ja kaupunginvaltuuston sihteerinä sekä kaupunginsihteerinä 1930–1939. Kajaanin kaupunginjohtaja hän oli 1940–1960 ja vt. kaupunginviskaali 1941–1944.
The Polarity Axiom
The Polarity Axiom on suomalaisen black metal -yhtye Alghazanthin neljäs studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 2004 Woodcut Recordsilta.
Kokoonpano
+
Nuoliainen
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 1,8 hehtaaria ja se on 250 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Se sijaitsee Pukarankulmalta 1,5 kilometriä luoteeseen ja se kuuluu pieneen järviketjuun, joka alkaa Saarijärvestä ja päättyy Mutasiin. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 650 metriä ja sen pohjoisrannat ovat peltomaata ja loput metsämaata. Järvi on autio, vaikka vieressä sijaitsee Santamäen maatila.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Pääskylänjoen valuma-alueella (35.76), jonka Pukarajärven alueeseen (35.764) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 133,8 metriä mpy. Sen läpi virtaa Saarijärvestä tuleva oja, joka jatkaa Ympyriäiseen.
Historiaa
Vuoden 1965 peruskartassa Nuoliaisen länsi- ja pohjoisrannat olivat peltoa. Vuoden 1986 peruskartassa peltoa oli lammen pohjoisrannalla, mutta myös lammen etelärannalla oli pieni pelto.
Tracey Ullman
Tracey Ullman (s. 30. joulukuuta 1959 Slough, Berkshire, Englanti) on englantilais-yhdysvaltalainen näyttelijä, komedienne, laulaja, tanssija, käsikirjoittaja ja kirjailija. Hänellä on romanitaustaa äitinsä puolelta ja puolalaisia sukujuuria isänsä puolelta. Ullman muutti Yhdysvaltoihin, jossa hän sai nimeään kantavan televisiosarjan, jossa nähtiin ensi kertaa Simpsonit. Hän sai Yhdysvaltain kansalaisuuden vuonna 2006.
Yksityiselämä
Tracey Ullmann oli vuodesta 1983 naimisissa vuonna 2013 kuolleen brittiläisen tuottaja ja käsikirjoittaja Allan McKeownin kanssa. Heillä on kaksi lasta.
Tampereen Ilveksen SM-liigakausi 2014–2015
Tampereen Ilveksen SM-liigakausi 2014–2015 on jääkiekkoseura Ilveksen 40. kausi jääkiekon SM-liigassa ja 81. kausi Suomen jääkiekon korkeimmalla sarjatasolla. Ilveksen edellinen kausi päättyi runkosarjassa sijalle yksitoista, joten Ilves ei edennyt pudotuspeleihin. Kyseessä oli kolmas kausi putkeen kun Ilves jäi pudotuspelien ulkopuolelle.
Edellinen kausi ja ennusteet
Edellinen kausi oli päättynyt Ilveksen osalta runkosarjaan. Runkosarjassa Ilves oli yhdestoista, saaden 84 pistettä.
Jääkiekkolehden toimittamassa ”Toimittajien liigaveikkauksessa” kiekkotoimittajat ennustivat liigakauden mestaria, runkosarjan sijoituksia ja pelaajakohtaisten tilastojen voittajia. Yksikään toimittaja ei ennustanut Ilveksen mitalia. Paras runkosarjasijoitus oli yhdeksäs sija, johon Ilveksen ennakoi sijoittuvan sekä Aamulehden että Urheilusanomien toimittajat. Nelonen Median ja Yle Puheen toimittajat ennakoivat Antti Tyrväisen voittavan SM-liigan jäähypörssin.
Jääkiekkolehti listasi ennen kauden alkua liigan 50 parasta pelaajaa. Ilveksen parhaaksi arvioitiin puolustaja Tommi Kivistö, joka oli listalla sijalla 39. Muita Ilveksen pelaajia ei listalle mahtunut.
Pelaajavaihdokset
Ennen kauden alkua Ilveksestä lähti 11 pelaajaa, joista yksi oli maalivahti, yksi puolustaja ja yhdeksän hyökkääjiä. NHL:ään siirtyi yksi ja KHL:ään yksi. Ilvekseen siirtyi ennen kauden alkua kuusi puolustajaa ja kuusi hyökkääjää. Saapuneista pelaajista kolme tuli muista SM-liigaseuroista.
Talous
Kauteen lähdittäessä Ilveksen pelaajabudjetti oli 1,8 miljoonaa euroa. Ilveksen pelaajabudjetti oli liigan kolmanneksi pienin: ainoastaan Hämeenlinnan Pallokerhon ja sarjanousija Vaasan Sportin pelaajakulut olivat pienemmät. Pelaajien palkat mukaan luettuna Ilvksen kulubudjetti oli 4 900 000 euroa, mikä oli liigan toiseksi pienen heti Sportin jälkeen. Kaikkien SM-liigaseurojen yhteinen kulubudjetti oli 89 000 000 euroa.
Ilveksen tulobudjetti oli 5 miljoonaa euroa. Tämä oli myös liigan toiseksi pienin, sillä vain Sportilla oli pienempi tulobudjetti kun Ilveksellä. Markkinointitulot toivat Ilvekselle 3,2 miljoonaa euroa, pääsylipputulot 1,6 miljoonaa ja muut tulot 200 000 euroa. Muut tulot olivat liigan surkeimmat, mutta sen sijaan markkinointitulot ylittävät liigan keskiarvon.
Ilveksen tulostavoite oli 100 000 euroa. Nollatulokseen pyrkineiden HIFK:n, JYP:in, Lukon ja Turun Palloseuran lisäksi ainoastaan Tapparan ja Ässien tulostavoite oli huonompi. Liigaseurojen tulostavoite oli yhteensä lähes 1,5 miljoonaa euroa.
Kauden alussa Ilveksen oaskeanti oli kesken, joten tietoa pitkäaikaisesta velasta ei vielä ollut.
Ocean Heaven
Ocean Heaven on vuonna 2010 ensi-iltansa saanut kiinalais-hongkongilainen draamaelokuva. Elokuvan pääosia esittävät Jet Li, Wen Zhang, Kwai Lun-mei, Zhu Yuanyuan, Dong Yong, Gao Yuanyuan, Yan Minqiu ja Chen Rui. Elokuvan on ohjannut Xue Xiaolu. Elokuvassa vakavasti sairas isä (Jet Li) yrittää katsoa autistisen poikansa (Wen Zhang) perään opettamalla häntä selviytymään elämästä samalla kun hän etsii hänelle uutta asuntoa. Elokuva voitti kolme Shanghai Media Awardia parhaasta elokuvasta, parhaasta näyttelijästä ja parhaasta uudesta ohjaajasta.
Behn
Behn on nimi. Tunnettuja Behn-nimisiä:
26 (luku)
26 (kaksikymmentäkuusi) on luonnollinen luku, jota edeltää luku 25 ja seuraa luku 27.
Neliöluvun ja kuutioluvun välissä
Ongelma voidaan muotoilla seuraavasti: Määrää r, joka toteuttaa yhtälöryhmän
, kun luvut r, s ja t ovat kokonaislukuja.
Ongelman eräs ratkaisu (PDF, arkistoitu)
Praseodyymi(III)oksidi
Praseodyymi(III)oksidi (tai praseodyymioksidi) Pr2O3 on harvinaisen maametallin praseodyymin epäorgaaninen yhdiste hapen kanssa. Se on valkeaa tai kellertävää kiinteää ainetta joka muodostaa kiderakenteeltaan heksagonaalisia kiteitä. Yhdiste liukenee hyvin huonosti veteen eikä juuri muihinkaan yleisiin liuottimiin. Yhdiste on vähäisissä määrin hygroskooppista.
Käyttö
Praseodyymioksidia voidaan käyttää dielektrisenä aineena yhdessä piin kanssa. Sitä käytetään myös jonkun verran värjäämään lasia ja keramiikkaa keltaiseksi. Praseodyymioksidi soveltuu erityisen hyvin hitsaajanlasien värjäämiseen, koska se suodattaa infrapunan aallonpituuksia. Keramiikan värjäykseen soveltuu myös praseodyymin voimakkaan tummanruskea sekavalenttinen oksidi, praseodyymi(III,IV)oksidi, Pr6O11, CAS-numero 12037-29-5.
Vuoden stand up -tulokas
Vuoden stand up -tulokas on vuodesta 2001 järjestetty uusille stand up -koomikoille tarkoitettu kutsukilpailu, johon kutsutaan tuoreimmat nousevat stand up -kyvyt. Aiemmin kilpailun ovat voittaneet mm. Ismo Leikola ja Krisse Salminen. Vuosina 2020 ja 2021 kilpailua ei järjestetty koronapandemian vuoksi. Seuraava kilpailu järjestetään Apollossa 13.10.2023. Osallistujia ei ole vielä nimetty.
Voittajat ja muut osallistujat:
Vuoden 2022 finaali järjestettiin 21.10.2022 Helsingin Apollossa. Vuoden 2019 finaali järjestettiin 12.10.2019 Helsingin Apollossa. Vuoden 2018 finaali järjestettiin 13.10.2018 Helsingin Apollossa. 2017 kilpailu järjestettiin poikkeuksellisesti Turun stand up -festareiden yhteydessä.
2001: (Ei järjestetty)
Peltoloiskimalainen
Peltoloiskimalainen (Bombus campestris) on kimalaisten sukuun ja loiskimalaisten alasukuun kuuluva mesipistiäislaji. Se on kooltaan keskikokoinen: naaras on 15–17 millimetriä pitkä ja koiras 11–16 millimetriä. Kuningattaren takaruumis on harvakarvainen ja näyttää kiiltävältä. Sen keskiruumis on etu- ja takaosasta keltainen, keskeltä musta. Takaruumiin kärkiosan sivuilla on keltaiset karvatupsut, ja siivet ovat harmaasävyiset. Koiraan takaruumiissa on tavallisesti enemmän keltaista kuin kuningattarella, ja myös kokonaan mustia koiraita on olemassa.
Peltoloiskimalainen on peltokimalaisen pesäloinen, joskus juhannuskimalaisen. Se elää kedoilla, puutarhoissa ja vanhoissa hiekkamontuissa ja hakee mettä voikukista, valkopeipistä, ahdekaunokista ja ohdakkeista. Sitä esiintyy melko harvinaisena Etelä- ja Keski-Suomessa.
Pellegrini
Pellegrini on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Kultaranta (kaupunginosa)
thumb|Kultarannan linna 1920-luvulla Kultaranta on Naantalin 13. kaupunginosa Luonnonmaan saarella kaupungin keskustasta lounaaseen. Kultaranta sijaitsee Luonnonmaan itärannalla Rymättyläntien (seututie 189) pohjoispuolella, Naantalin vanhastakaupungista katsottuna vastarannalla. Kaupunginosassa on 347 asukasta (2005), ja se on lähinnä harvaan asuttua omakotitaloaluetta. Naapurikaupunginosia ovat Viiala, Viialanranta ja Keitilä. Kultaranta muodosti ennen oman taajamansa, mutta 2000-luvulla se kasvoi yhteen Turun keskustaajaman kanssa, johon Naantalin muukin kaupunkialue kuuluu.
Kultarannassa sijaitsee tasavallan presidentin kesäasunto, Kultaranta.
60.4645°N, 21.99628°W
Akselin huulitiiviste
pienoiskuva|Pyörivän akselin huulitiiviste. A=[[Akseli, B=Kotelo, C=Nesteen puoli, D=Ilman puoli, 1=Metallirengas, 2=Tiivistepinta, 3=Jousirengas, 4=Toinen tiivistepinta]] Akselin huulitiiviste on rengasmainen tiiviste, joka tiivistyy ilman ulkopuolista puristusta renkaan U-, V- tai L-profiilin sisään asennetun jousirenkaan avulla. Tiivistetyyppi on hyvin yleinen ja usein puhutaan vain akselitiivisteestä. Puhekielessä käytetään usein nimitystä stefa, joka on yleisnimeksi muodostunut erään valmistajan kauppanimi.
Skotlanti
Skotlanti on maa Ison-Britannian saaren pohjois­osassa. Se käsittää suunnilleen kolmanneksen saaren pinta-alasta ja kuuluu Yhdistyneen kuningas­kunnan eli Britannian valtioon.
Skotlanti solmi personaaliunionin Englannin kanssa vuonna 1603 ja yhdistyi vuonna 1707 Englannin kanssa yhdeksi valtioksi. Syys­kuussa 2014 Skotlannissa järjestettiin kansan­äänestys itsenäisyydestä, mutta äänestyksen voittivat itsenäistymisen vastustajat.
Maantiede
pienois|pysty|vasen|Skotlannin kartta pienois|vasen|Loch Etive Skotlanti muodostaa pohjoisen kolmanneksen Ison-Britannian saaresta. Sen kokonais­pinta-ala on. Skotlannilla on ainoan naapurinsa Englannin kanssa yhteistä rajaa 96 kilo­metriä. Se kulkee itä­rannikolta Tweed­joelta länteen Solway Firthiin. Skotlannin lounais­kärjestä 30 kilometrin päässä sijaitsee Irlanti, 700 kilo­metrin päässä koillisessa on Norja ja pohjoisessa Tanskan Färsaaret. Skotlantia ympäröivät Atlantti ja Pohjanmeri.
Skotlanti koostuu manner­maasta ja useista saari­ryhmistä. Manner­maa voidaan jakaa kolmeen alueeseen, Ylä­maihin, Ala­maihin (Central Belt) ja Eteläisiin ylänköihin. Ylä­maat jakaa kahtia Glen Morin siirros­linja, jolla sijaitsee myös Loch Ness. Ylä­maiden etelä­osassa on Grampianvuoret, jonka korkein huippu Ben Nevis on koko Britannian korkein vuori. Keskisen Skotlannin ala­maat on maan asutus­keskittymä. Eteläisillä ylänkö­alueilla on pyöreä­lakisia kukkuloita ja leveitä laaksoja, joita reunustavat hedelmälliset rannikko­tasangot. Veden­jakaja on lähellä länsi­rannikkoa, minkä takia pääosa joista virtaa itään.
Skotlantiin kuuluu yli 790 saarta. Saariston pää­ryhmät ovat Shetland- ja Orkneysaaret sekä Sisä- ja Ulko-Hebridit. Orkney- ja Shetland­saaret sijaitsevat manner­maan pohjois­puolella. Länsi­rannikkoa täplittävät puolestaan useat saaret ja vuonot. .
Ilmasto
Skotlannissa vallitsee meri-ilmasto, jolle on tyypillistä vaihtelevat säätilat ilman ääri­oloja. Atlantilta tuleva Golfvirta lämmittää aluetta, mikä selittää ilmasto-olot pohjoisesta leveysasteesta huolimatta. Esimerkiksi samalla leveys­asteella Labradorissa, Kanadassa, jäävuoret ovat talvisin tavallinen näky. Skotlannin ilmasto on kuitenkin viileämpi kuin muualla Britanniassa.
Sade­määrät vaihtelevat paljon Skotlannin eri puolilla. Läntiset ylä­maat ovat Yhdistyneen kuningas­kunnan sateisinta aluetta; vuosittain sataa yli. Sateet ovat yleensä vuoristoisilla ylä­maan alueilla orografisia. Suurimmassa osassa Skotlantia kuitenkin sataa alle 800 milli­metriä vuodessa, eikä itäisissä ja eteläisissä osissa sada enempää kuin Englannin kuivimmilla alueilla. Lumi­sateet eivät ole alamailla tyypillisiä, mutta korkeuden kasvaessa ne yleistyvät.
Ilmasto­alue on kostean lauhkea ja vuoden keski­lämpötila on 8,7 celsiusastetta. Kylmin kuukausi on Skotlannissa tammi­kuu, jonka keski­lämpötila on 3,5 celsius­astetta. Lämpimimmät kuukaudet ovat heinä- ja elo­kuu, jolloin lämpö­tila on noin 14,5 celsius­astetta. Skotlannin vuotuinen sade­määrä on 670,6 milli­metriä.
Skotlannin rannikolla sijaitsevien Hebridien läntinen osa on yksi Britannian aurinkoisimpia paikkoja. Vuoden pisimpänä päivänä ei Skotlannin pohjoisosissa ole pimeää yölläkään. Lerwickillä ja Shetland­saarilla on keski­kesällä valoisaa noin neljä tuntia pidempään kuin Lontoossa, mutta talvella tilanne on päin­vastainen – pimeyttä on pidempään kuin etelässä.
Voimakkaat Atlantilta saapuvat matala­paine­puuskat, joita kutsutaan myös Euroopan hirmu­myrskyiksi, ovat yleisiä Skotlannissa talvis­aikaan loka–maalis­kuussa.
pienois|keski|900px|Panoraamakuva Skotlannista
Luonto
Skotlantia peitti aiemmin metsä, mutta alkuperäisestä metsästä on jäljellä enää vain noin prosentti. Istutus­metsät peittävät noin 17 prosenttia pinta-alasta. Pääosa näistä on havu­metsää. Grampian­vuorilla ja eteläisillä ylängöillä kasvaa erityisesti ruohoa ja kanervaa. Skotlannin kansallis­kukka on okakruunuohdake, mutta nummien kanervat ja metsien kissankello ovat silti tunnus­piirteisempiä kasvi­lajeja.
Skotlannin nisäkäs­lajistoon kuuluu monia hirvi­eläimiä. Saksanhirviä elää pääosin ylänkö­alueilla ja metsä­kauriita metsissä. Lisäksi Skotlannissa elää sinne tuotuja japaninhirviä ja kuusi­peuroja. Ketut ja mäyrät ovat levinneet laajalle, mutta eurooppalaisen metsä­kissan Skotlannin kanta on hyvin harvinainen. Sen sijaan Skotlannissa elää peräti 75 prosenttia Britannian oravista, sillä laji on joutunut työntymään pohjoiseen Englantiin istutetun harmaaoravan tieltä. Skotlannin vesistöissä on paljon meri­nisäkkäitä. Pullokuonodelfiinit ja pyöräiset ovat suhteellisen yleisiä, ja esimerkiksi noin 70 prosenttia Euroopan halleista ja 80 prosenttia Britannian kirjo­hylkeistä elää Skotlannin vesissä.
Skotlannissa on moni­puolinen lintu­lajisto, ja Britannian 24:stä merilintulajista elää Shetland­saarilla 21 lajia. Nummilla esiintyy muun muassa metsoja ja nummiriekkoja. Talvisin sänkipelloilla talvehtii miljoonia merihanhia.
Esihistoriasta roomalaisaikaan
pienois|[[Callanishin kivet Lewisin­saarella, Ulko-Hebrideillä.]] Skotlannin esi­historia ulottuu yli päähän menneisyyteen. Nyky­ihminen alkoi asuttaa sen alueita Veiksel-jää­kauden jälkeen. Esihistorian ajalta alueelta on säilynyt suuri määrä arkeologisia löytöjä, ja esimerkiksi Orkney­saarilta on löytynyt Skara Braen muinais­kaupunki, Maeshowen hautakumpu ja Stonehengen tapainen Brodgarin kehä.
Roomalaiset saapuivat Britanniaan vuonna 43 jälkeen ajan­laskun alun, ja he tekivät sota­retkiä myös Skotlantiin piktien alueelle. Mons Graupiuksen taistelussa vuonna 83 roomalaiset saivat Britannian saaren pohjois­osat hetkellisesti haltuunsa. Roomalaiset kyllästyivät lopulta pohjoisia heimoja vastaan käytyihin taisteluihin, minkä takia rakennettiin sekä Hadrianuksen että Antoninuksen vallit. Roomalaiset lähtivät Britanniasta noin vuonna 410, jolloin Skotlantia asuttivat pohjoisen ja idän piktit sekä lounais­osien britonit. Tämän jälkeen alueelle levittäytyivät myös skotit ja anglosaksit.
Skotlannin yhdistyminen ja itsenäisyystaistelut
Pyhä Columba perusti vuonna 563 Ionan saarelle luostarin, ja hänen levittämänsä kristinusko alkoi yhdistää Skotlannin heimoja. Piktit ja skottien Dál Riatan kuningas­kunnan yhdisti vuonna 843 skotti­kuningas Kenneth MacAlpin. Hänen perustamansa Alban kuningaskunta laajeni käsittämään vuoteen 1034 mennessä lähes koko nykyisen Skotlannin.
Aleksanteri III:n kuoltua 1286 Englannin kuningas­kunnan kuningas Edvard I asetti Skotlannin hallitsijaksi John Balliolin ja teki Skotlannista vasallinsa. Balliol purki sopimuksen 1295 ja teki Ranskan kanssa niin kutsutun Auld Alliance -liiton. Edvard valtasi tämän jälkeen haltuunsa lähes koko Skotlannin. Edvardin julmaa hallintoa kohtaan nousi vastustusta, joka henkilöityi William Wallaceen. Robert Bruce otti ratkaisevan voiton Englannista Bannockburnin taistelussa 1314. Paavi antoi 1320 Skotlannille luvan itsenäisyyteen niin sanotussa Arbroathin julistuksessa, ja Englanti tunnusti 1328 Skotlannin itsenäisyyden Northamptonin rauhassa.
Alusta uskonpuhdistukseen
Lapsettoman David II:n kuoltua 1371 Skotlannin parlamentti valitsi hallitsijaksi Stuart-sukuun kuuluneen Robert II:n. Skotlannin pinta-ala laajeni 1469, kun nuori kuningas Jaakko III naitettiin Margaret Tanskalaiselle. Myötäjäis­lahjana Skotlantiin liitettiin Orkney- ja Shetlandsaaret. Jaakko III:n poika Jaakko IV oli yksi merkittävimpiä Stuart-hallitsijoita. Hänen aikanaan kukoisti Skotlannin renessanssi, ja muun muassa William Dunbar ja Gavin Douglas loivat tunnettuja runoja. Jaakko IV myös hyökkäsi 1513 Englantiin puolustaakseen vanhaa liittolaista Ranskaa. Suuri skottiarmeija kärsi kuitenkin musertavan tappion Floddenin taistelussa, jossa myös kuningas Jaakko kuoli.
Mansueto Bianchi
pienoiskuva Mansueto Bianchi (4. marraskuuta 1949 – 3. elokuuta 2016 ) oli italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Luccan arkkihiippakuntaan 29. heinäkuuta 1974 ja nimitettiin Volterran hiippakunnan piispaksi 18. maaliskuuta 2000. Piispaksi vihkiminen seurasi 3. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Bruno Tommasi, jota avustivat Alessandro Plotti ja Vasco Giuseppe Bertelli.
4. marraskuuta 2006 Bianchi sai nimityksen Pistoian hiippakunnan piispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 16. joulukuuta.
Skotlanti
Alusta uskonpuhdistukseen
Maria Stuartista tuli Skotlannin kuningatar vuonna 1542, jolloin hän oli vasta viikon vanha. Englannin kuningas Henrik VIII suunnitteli naittavansa Maria Stuartin pojalleen Edvardille. Skotlannin parlamentti hylkäsi ehdotuksen, minkä takia Edvard käynnisti 1544 Rough Wooing -nimellä tunnetun sorto­kampanjan. Skotlantilaiset kääntyivät Auld Alliance -liiton myötä Ranskan puoleen ja lupasivat antaa Maria Stuartin nuoren Fransin vaimoksi ranskalaisten tukea vastaan. Maria Stuart jätti Skotlannin 1548 aatelisten ja ranskalais­liittolaisten hallintaan.
Uskonpuhdistus levisi Skotlantiin 1500-luvun puoli­välissä. Pienen kapinan tukahduttamisen jälkeen perustettiin Lords of the Congregation -ryhmän, jonka tavoitteena oli protestanttinen Skotlanti. Sijais­hallitsija Marie de Guise aloitti protestanttien sorron, kun Perthissä oli ollut väki­valtaisuuksia John Knoxin tulisen saarnan jälkeen. Protestantit kääntyivät voitolle, kun he alkoivat saada vuonna 1560 tukea protestanttiselta Englannilta. Edinburghin sopimus hyväksyttiin heinä­kuussa, ja sen myötä Skotlannista tuli protestanttinen valtio. Maria Stuart palasi pian tämän jälkeen Skotlantiin, mutta hän aiheutti skandaalin mies­suhteidensa takia. Hänet ajettiin maan­pakoon, kun hänen tulevan miehensä James Hepburnin uskottiin olleen osallinen hänen miehensä Henry Stuartin murhaan.
Yhteinen kruunu ja uskonsodat
Maria Stuartin poika Jaakko VI nousi myös Englannin kuninkaaksi vuonna 1603 Elisabet I:n kuoleman jälkeen. Jaakko ja hänen poikansa Kaarle I hallitsivat käytännössä molempia valtakuntia Englannista käsin. He myös kannattivat kuninkaan jumalallista oikeutta eivätkä kannattaneet Skotlannin presbyteeri­kirkkoa. Kaarle ja arkkipiispa William Laud pyrkivät 1630-luvulla yhdistämään Skotlannin ja Englannin kirkot. Presbyteerien ja kuninkaan kiistat kärjistyivät 1639–1640 käytyihin piispojen sotiin. Alexander Leslien johtama skotti­armeija kukisti vuonna 1640 englantilaiset Newburnin taistelussa ja valtasi Newcastlen. Kaarle joutui seuraavana vuonna tekemään rauhan.
Kaarlen huono sotaonni rohkaisi hänen vastustajiaan myös Englannissa, jossa syttyi 1642 Englannin sisällissota. Parlamentaristit kääntyivät sodan alkuvaiheissa Skotlannin puoleen. Solemn League and Covenant -sopimuksen jälkeen skottijoukot hyökkäsivät Englantiin ja tukivat kuninkaan vastustajia. Parlamentaristien ja skotlantilaisten liitossa oli kuitenkin säröjä, sillä skotlantilaiset halusivat kuitenkin säilyttää kuningas­kunnan. Suurin osa skottiaatelisista liittoutui 1647 Kaarlen kanssa, minkä seurauksena Oliver Cromwellin teloitti Kaarlen vuonna 1649. Kaarle II julistautui Skotlannin, Englannin ja Irlannin kuninkaaksi. Cromwell koki asemansa uhatuksi ja alisti Skotlannin kymmeneksi vuodeksi valtaansa. Tasavalta kaatui Cromwellin kuoleman jälkeen ja Kaarle II:sta tuli jälleen kuningas.
Unionisopimus ja jakobiittikapinat
Jaakko II sai kruunun 1685. Katolista kuningasta kuitenkin vastustettiin laajasti, ja whigien kutsumana Vilhelm III Oranialainen nousi maihin Englannissa marraskuussa 1688. Hän julistautui seuraavana vuonna vaimonsa Maria II:n kanssa hallitsija­pariksi. Jaakkoa tuettiin varsinkin Ylämaiden alueella. Vuonna 1689 Ylämaita nousikin jakobiittien ensimmäinen kapina.
Vilhelm oli 1689–1697 sodassa Ranskaa vastaan. Sotaa ei kannatettu Skotlannissa, jossa muistettiin edelleen vanha liitto­sopimus Ranskan kanssa. Lisäksi Skotlannin talous kärsi sotakustannuksista. Samoihin aikoihin Skotlannin taloutta vaikeutti epä­onnistunut omaan siirto­maahan tähdännyt Darien-suunnitelma. Taloudellisten ongelmien lisäksi Skotlannissa oli ongelmia perimys­järjestyksessä. Englannissa whig-poliitikot pelkäsivät Stuartien uutta nousua, ja Englannissa päätettiinkin, että lapsettoman Annan jälkeen hallitsijaksi tulisi Hannoverin Sofia. Skotlannin parlamentti ei hyväksynyt valintaa ja päätti valita oman hallitsijan Annan seuraajaksi. Skotlannin ja Englannin välit kiristyivät 1700-luvun alussa, mutta Englanti ei halunnut uutta sotaa. Skotlanti oli kuitenkin taloudellisesti ahdingossa ja suostui heinä­kuussa 1706 unionisopimukseen, joka astui voimaan 1. touko­kuuta 1707. Sopimus synnytti Ison-Britannian kuningas­kunnan.
Yrjö I:n noustua kuninkaaksi vuonna 1715 alkoi kruunun­tavoittelija James Stuartin käynnistämä jakobiitti­kapina. James Stuart pyysi Marin jaarlia John Erskinea keräämään sota­joukot Ylä­mailta. Erskine onnistui yllättämään vuonna 1715 hallituksen joukot. Hän kuitenkin hidasteli etenemistään ja menetti yllätys­etunsa. Kapina hajosi tämän jälkeen nopeasti, ja James Stuart joutui pakenemaan takaisin Manner-Eurooppaan. Nuori kruunun­tavoittelija Charles Edward Stuart aloitti vuonna 1745 uuden jakobiitti­kapinan. Hän johti itse Ylämailta kerättyjä joukkoja ja onnistui etenemään Derbyyn asti. Hänen neuvon­antajiensa neuvosta Charles Stuart vetäytyi kuitenkin väli­aikaisesti takaisin Skotlantiin, jossa hallituksen joukot kukistivat kapinan Cullodenin taistelussa.
Vuoden 1745 kapinan jälkeen hallitus päätti nujertaa jakobiitit kokonaan: monet jakobiitit vangittiin tai teloitettiin ja Ylä­maiden vanha klaani­järjestelmä purettiin. Klaanilaiset riisuttiin vuonna 1746 aseista, klaani­päälliköiden valta peruttiin ja esi­merkiksi kiltin käyttäminen kiellettiin.
Valistus ja teollistuminen
pienois|[[Glasgow’n yliopiston pää­rakennus.]] Unioni­sopimus avasi skoteille Englannin siirto­maa­kaupan. Kauppaa ja vaurastumista seurasivat Skotlannin valistus­aika ja teollinen vallankumous. Valistus­ajan merkittävimpiä henkilöitä olivat filosofit David Hume, Adam Smith, sosio­logi Adam Ferguson, lääkäri William Cullen, kemisti Joseph Black, geologi James Hutton sekä kirjailijat Walter Scott ja Robert Burns.
Atlantin yli tapahtuva kauppa oli rikastuttamassa Skotlantia. Glasgow sai muun muassa vuonna 1747 mono­polin Ranskan tupakka­kauppaan. Yhdys­valtain vapaus­sodan jälkeen puu­villa­teollisuus hallitsi Skotlannin taloutta 1800-luvun alku­puoliskolla. Tekstiili­teollisuuden lisäksi Skotlantiin perustettiin merkittävää kaivos-, rauta- ja laivan­rakennus­teollisuutta. Maassa oli valtavia kutomoita, ja esimerkiksi Dundee oli maailman juuttiteollisuuden keskus­kaupunki.
Maailmansodista uuteen nationalismiin
Skotlannin talous oli 1900-luvun alussa hiipumassa, mutta ensimmäinen maailmansota elvytti raskasta teollisuutta: Clydejoen varrella rakennettiin monia sota-aluksia ja Clydeside oli Britannian merkittävin ammusten tuottaja. Skotlannista tuli myös enemmän sotilaita asukas­lukuun nähden kuin mistään muusta Britannian osasta. Se myös menetti enemmän asukkaistaan kuin suurin osa sotaa käyneistä maista.