cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vaasan keskusta
Setterbergin asemakaava
Setterbergin kaavassa pääelementtejä olivat selkeä ruutukaava, leveät puistikot, kortteleiden läpi kulkevat palokadut, vapaamuotoinen rantapuistovyöhyke sekä puistoympäristössä sijaitsevat julkiset rakennukset, jotka ovat yhä näkyvissä Vaasan kaupunkirakenteessa. Kaavan ratkaisut perustuivat niin paloturvallisuuden edistämiseen kuin Vaasan hallinnollisen aseman korostamiseen. Kaavaratkaisut ovat kulttuurihistoriallisen merkityksen perusteella luokiteltu valtakunnallisesti merkittäviksi rakennetuiksi kulttuuriympäristöiksi.
Jai Hindley
Jai Hindley (s. 5. toukokuuta 1996 Perth) on australialainen maantiepyöräilijä, joka on parhaimmillaan etappikilpailuissa. Hän on Italian ympäriajon voittaja.
Vaasan keskusta
Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt
Vaasan keskustan alueella valtakunnallisesti merkittäviä rakennettuja kulttuuriympäristöjä ovat Vaasan vanha hautausmaa, Vaasan rautatieasema sekä Vaasan tarkka-ampujakasarmit. Vanha hautausmaa on osa kaupunkipalon jälkeen siirretyn Vaasan rakentamista sekä varhainen kirkosta ja asutuksesta erilleen sijoitettu hautausmaa. Tarkka-ampujakasarmit liittyvät kaupungin ja maan sotahistoriaan, kun Vaasaan jäi Suomen sodan jälkeen laaja venäläinen jääkärirykmentti. Setterberg kaavoitti venäläiselle kasarmialueelle paikan ortodoksisen kirkon eteläpuolelle. Tarkka-ampujakasarmin alue on yksi parhaiten säilyneitä 1880-luvun tyyppipiirustuksin toteutetuista puukasarmialueista.
Jai Hindley
Hindley edusti Attaque Team Gusto -joukkuetta 2016, Mitchelton-Scottia 2017, Team Sunweb / Team DSM -joukkuetta 2018–2021 ja vuodesta 2022 alkaen Bora-Hansgrohea.
Hindley sijoittui toiseksi Puolan ympäriajossa 2019 kaksi sekuntia Pavel Sivakoville hävinneenä. Seuraavan vuoden Italian ympäriajossa hän sijoittui niin ikään toiseksi. Hän voitti Laghi di Cancanoon päättyneen 18. etapin. Hän siirtyi kokonaiskilpailun johtoon toiseksi viimeisen etapin jälkeen alle sekunnin erolla Tao Geoghegan Hartiin, mutta hävisi hänelle kilpailun päättäneessä aika-ajossa 39 sekuntia. Hän voitti Italian ynpäriajon 2022. Hän ratkaisi voiton toiseksi viimeisellä etapilla pudotettuaan Richard Carapazin kyydistään viimeisessä nousussa. Hän voitti kokonaiskilpailun lopulta minuutin ja 18 sekunnin erolla Carapaziin.
Vaasan keskusta
Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt
Rautatieasema valmistui vuonna 1883, kun Vaasaan avattiin raideyhteys. Raideyhteyden myötä Vaasasta kehittyi entistä tärkeämpi teollisuuskaupunki. Teollisuuskaupungin vaiheista kertovat Onkilahden konepaja, Villatavaratehdas sekä Vaasan höyrymylly elevaattoritorneineen ja jyväsiiloineen. Etelä-Klemettilän alueella on säilynyt tältä ajalta useita pienimittakaavaisia teollisuusrakennuksia.
Jai Hindley
Saavutukset
Lähteet: Pro Cycling Stats, Cycling Archives
Vaasan keskusta
1960-luvun kaupunkikuvallinen muutos
Kaupunkikuvallisesti Vaasa muuttui 1960- ja 1970-luvuilla, kun keskustaa saneerattiin arkkitehti Erik Kråkströmin modernistisen kaavan mukaan. Huomattava osa kaupungin historiallisesta rakennuskannasta purettiin tuolloin ja tilalle nousi monotonisia kerrostalolamelleja, joiden myötä keskustan korkeusmittakaava kasvoi merkittävästi. Uudet rakennukset sijoitettiin tonttien keskiosaan, kun Setterbergin empiretyylisessä rakenteessa matalat ja keskikorkeat rakennukset sijaitsivat kadun varressa.
Nykyinen kaupunkikuva
Vaasan kaupunkikuvaa kuvaa rakennustyylien kerroksellisuus ja kaupunkikuvan vaihtelevuus. Kerroksellisessa kaupunkikuvassa heijastuu kaupungin historian vaiheet.
IRIS-T
IRIS-T (Infra Red Imaging System Tail/Thrust Vector-Controlled) on eurooppalaisena yhteistyönä kehitetty lyhyen kantaman ilmataisteluohjus.
IRIS-T on tutkatoimisella herätesytyttimellä laukeava lämpöhakuinen ohjus ja varustettu kääntyvällä peräsuuttimella. Ainakin seuraavat koneet voidaan varustaa sillä: Eurofighter Typhoon, F-16, F/A-18, Tornado, JAS Gripen ja AMX International AMX
Kehityksestä on vastannut kuuden maan konsortio, jossa päävastuussa on saksalainen Diehl Defence. Muut osallistujamaat ovat Kreikka, Italia, Norja, Ruotsi ja Espanja. Ensimmäiset ohjukset toimitettiin tilaajille 2005.
Ohjuksen kantama on 25 km, pituus 2,94 m, läpimitta 127 mm ja paino 89 kg. Sirpaloituva taistelukärki painaa 11,4 kg.
pienoiskuva
IRIS-T SLM
IRIS-T SLM on ilmatorjuntajärjestelmä, jota on toimitettu Ukrainaan. Rafael Lossin mukaan järjestelmät rakennetaan tilauksesta ja Ukrainaan toimitettavat ovat Egyptille suunnatusta toimituksesta.
Antonio Lamela
Antonio Lamela Martínez (18. joulukuuta 1926 Madrid – 1. huhtikuuta 2017 Madrid) oli espanjalainen arkkitehti. Hän oli yksi tuotteliaimmista espanjalaisista nykyarkkitehdeista.
Lamelo saattoi päätökseen Santiago Bernabéun jalkapallostadionin uudistamisen ja laajennuksen (1988).
Hän suunnitteli yhdessä Richard Rogersin kanssa Madrid–Barajasin lentoaseman neljännen terminaalin, joka otettiin käyttöön helmikuussa 2006.
Vaaranmerkintärikkomus
Vaaranmerkintärikkomuksessa tekijä, joka suorittaa esim. rakennustyötä tai maansiirtotyötä tahallaan tai törkeästä tuottamuksesta jättää merkitsemättä vaaratilanteen. Myös jos oikeudettomasti poistaa edellä tarkoitetun merkin syyllistyy vaaranmerkintärikkomukseen. Rangaistusasteikko on sakko tai vankeutta enintään kolme kuukautta.
Aiheesta muualla
https://www.laki24.fi/riri-rikokset-terveytta_turvallisuutta_vaarantavat_rikokset-vaaranmerkintarikkomus/
Zbigniew Spruch
Zbigniew Spruch (s. 13. joulukuuta 1965 Kożuchów) on puolalainen maantiepyöräilijä, joka kilpaili ammattilaisena vuosina 1992–2003. Hän edusti Lampre-tallia 1992–1995, Panariaa 1996, Mapeita 1997–1998 ja uudelleen Lamprea 1999–2003. Hän sai hopeaa Romāns Vainšteinsin voittamassa MM-kilpailujen maantieajossa Plouayssa 2000.
Saavutuksia
Lähteet: Cyclingbase, Cycling Archives
Legacy Recordings
Legacy Recordings on Sony Music Entertainmentin katalogiosasto. Sen perusti vuonna 1990 CBS Records (nimi muutettiin Sony Music muotoon vuonna 1991).
Unkarin kansannousu
Unkarin kansannousu oli Neuvostoliiton diktaattori Josif Stalinin kuolemaa vuonna 1953 seuranneen suojasään ja sisäisten uudistusten hitauden aiheuttaman tyytymättömyyden innoittama kansannousu Unkarin kommunistihallintoa vastaan vuonna 1956.
Preeriahaukka
Preeriahaukka (Falco mexicanus) on pohjoisamerikkalainen jalohaukka.
Unkarin kansannousu
Ensimmäiset väkivaltaiset yhteenotot käytiin maan pääkaupungissa Budapestissa 23. lokakuuta. Tilanne riistäytyi nopeasti kommunistisen Unkarin työväenpuolueen hallinnasta, ja apuun pyydettiin maassa olleita neuvostojoukkoja. Neuvostojoukot joutuivat vetäytymään katutaistelujen jälkeen 30. lokakuuta ja Imre Nagyn johtama hallitus otti käyttöön monipuoluejärjestelmän. Neuvostoliiton panssarivaunut vyöryivät kuitenkin takaisin kaupunkiin 4. marraskuuta, ja taistelut olivat tällä kertaa ohi nopeasti. Virallisesti taistelut päättyivät 11. marraskuuta mennessä, mutta pienempiä vastarintapesäkkeitä oli Unkarin maaseudulla vielä kuun loppuun saakka.
Preeriahaukka
Koko ja ulkonäkö
Linnun pituus on 37–47 cm, siipien kärkiväli 90–113 cm ja paino 420–1 100 g, keskimäärin 686 g. Naaras on hieman koirasta kookkaampi. Se on kookas, melko vaalea jalohaukka, selkäpuolelta ruskehtava tai harmahtava ja vatsapuolelta lähes valkoinen. Lennossa erottuvat tummat kainalohöyhenet. Laji on suosittu haukkametsästäjien keskuudessa.
Unkarin kansannousu
Noin 2 600–3 000 unkarilaista ja noin 700 Neuvostoliiton sotilasta kuoli kansannousussa. Noin 180 000 unkarilaista pakeni ulkomaille. Valtaan nousi János Kádárin hallitus, jonka kurinpalautuksen aikana tuhansia tuomittiin vankeusrangaistuksiin ja satoja teloitettiin, heidän joukossaan myös Imre Nagy. Maassa aikanaan vallinnut stalinistinen järjestelmä ei kuitenkaan palannut, ja Kádárin hallitus ryhtyi myöhemmin asteittaisiin uudistuksiin.
Preeriahaukka
Esiintyminen
Preeriahaukat elävät läntisessä Pohjois-Amerikassa Kanadan eteläosista Yhdysvaltain länsiosiin ja Meksikossa Durangon osavaltioon saakka. Lajin elinympäristön ala on noin 3,8 miljoonaa neliökilometriä ja maailman populaation koko on 10 000–100 000 yksilöä.
Unkarin kansannousu
Kommunismi Unkarissa
thumb|vasen|[[Mátyás Rákosi pitämässä puhetta Budapestissa vuonna 1948.]] Puna-armeija oli miehittänyt toisessa maailmansodassa Saksan rinnalla taistelleen Unkarin vuosien 1944 ja 1945 aikana. Taistelujen päätyttyä Unkarissa järjestettiin syksyllä 1945 vapaat vaalit, jonka voittaja oli 57 prosenttia äänistä saanut Unkarin pientalonpoikien puolue. Unkarin kommunistisen puolueen kannatus oli vain 17 prosenttia. Myöhemmin presidentiksi valitun Zoltán Tildyn uusi hallitus ei kuitenkaan voinut toimia vapaasti. Vasemmisto sai merkittäviä tehtäviä hallituksesta. Kommunistien Mátyás Rákosi ja sosiaalidemokraattien Árpád Szakasits saivat valtioministerin salkun. Kommunistien Imre Nagy nousi vaikutusvaltaiseen sisäministerin asemaan valvontakomission painostuksesta. Uusi hallitus lakkautti Unkarin kuningaskunnan 1. helmikuuta 1946, ja Unkarista tuli tasavalta.
Preeriahaukka
Elinympäristö
Pesimäympäristönä ovat avoimet, kuivat ruohomaat eli preeria, missä on kallioharjanteita ja -jyrkänteitä. Muuttoaikoina sitä tavataan myös metsäseuduilla ja autiomaissa, usein melko korkealla vuoristossa. Lajia esiintyy talvisin viljelysmailla, järvien sekä tekojärvien ympäristöissä ja kaupungeilla.
Unkarin kansannousu
Kommunismi Unkarissa
Hallitusyhteistyö jatkui vuoden 1947 puolelle, mutta pääministeri Nagy loikkasi länteen toukokuussa. Häntä seurasi muita hallituksen jäseniä ja parlamentti hajotettiin heinäkuussa. Uusissa vaaleissa 31. elokuuta kommunistit saivat 23,3 % äänistä ja se johti nyt selvästi yli 60 % äänistä saanutta hallitusrintamaa. Neuvostoliiton miehittämien maiden kansanrintamakausi ja kansandemokratiavaihe päättyi kominformin perustamiseen syyskuussa 1947 ja kommunistit kiristivät otettaan maasta. Maan muuttamista neuvostomallin mukaiseksi proletariaatin diktatuuriksi alettiin ajaa määrätietoisesti. Sosiaalidemokraattinen puolue liitettiin kommunistiseen puolueeseen kesäkuussa 1948, ja uuden puolueen nimeksi tuli Unkarin työväenpuolue, jonka todellinen valta oli puolueen pääsihteeri Mátyás Rákosilla. Pian katkaistiin myös maan yhteydet länteen. Työväenpuolueen valta sinetöitiin toukokuussa 1949 vaaleilla, jossa kaikki ehdokkaat olivat puolueen asettamia.
Preeriahaukka
Ravinto
Pesimäajan pääravintona ovat oravien heimoon kuuluvat siiselit ja suslikit (Spermophilus). Muuta ravintoa edustavat pienet ja keskikokoiset linnut sekä matelijat. Laji syö myös hyönteisiä.
Unkarin kansannousu
Suojasää
thumb|Imre Nagy vuonna 1945. Neuvostoliiton komentokuri höllentyi Josif Stalinin kuoltua 5. maaliskuuta 1953. Alkoi poliittinen suojasää, ja heräsi toivo uudistuksista. Neuvostojoukot vetäytyivät Itävallasta toukokuussa 1955. Itävalta oli julistettu puolueettomaksi, ja neuvostojoukkojen pitäminen Unkarissa oli muuttunut perusteettomaksi. Neuvostoliiton kommunistisen puolueen 20. puoluekokouksessa helmikuussa 1956 nostettiin esiin Stalinin rikokset ja henkilökultin haitalliset vaikutukset, vaikkakin Nikita Hruštšovin järisyttävä puhe aiheesta päätettiin salata toistaiseksi. Unkarissa puolijumalana hehkutettu Mátyás Rákosi joutui luopumaan pääministerin virastaan Neuvostoliiton kommunistisen puolueen luottomies Imre Nagyin hyväksi. Rákosi oli kuitenkin puolueen ensimmäisenä sihteerinä edelleen Unkarin todellinen valtias. Nagyin johtama hallitus selvitti joitakin aikaisempia väärinkäytöksiä. Poliittisia vankeja armahdettiin ja esimerkiksi ÁVH:n johtaja Péter Gábor tuomittiin elinkautiseen vankeuteen vuonna 1954.
Uudistusten hitaus alkoi kasvattaa tyytymättömyyttä, ja uudistusmieliset alkoivat vaatia yhä suurempia reformeja. Maaliskuussa 1955 kokoontunut Unkarin työväenpuolueen keskuskomitea nosti esille kasvavan oikeistovaaran, johon syyllisenä pidettiin pääministeri Nagya. Nagy erotettiin puolueen poliittisesta toimikunnasta ja keskuskomiteasta 14. huhtikuuta. Parlamentti myönsi 18. huhtikuuta hänelle eron pääministerin tehtävistä Rákosin yrittäessä palauttaa yksinvaltiaan asemansa.
Rákosi ja Unkarin työväenpuolueen vanha kaarti eivät saaneet selkeitä ohjeita Kremliltä, ja miltei mikä tahansa teko saatettiin näin selittää Moskovan linjan mukaiseksi. Joitakin uudistuksia kuitenkin jatkettiin. Karkeimpiin vääryyksiin syyllistyneitä turvallisuuspalvelun hahmoja siirrettiin syrjään. Entinen turvallisuusministeri Mihály Farkas pidätettiin. Entinen presidentti Árpád Szakasits vapautettiin ja rehabilitoitiin maaliskuussa 1956 ja toukokuussa purettiin Itävallan rajan miinakenttää ja sähköaitaa. Puolueen politbyroo päätti lakkauttaa henkilöpalvonnan syyskuussa, jolloin mitään katua tai laitosta ei enää saanut nimetä kenenkään elävän henkilön mukaan. Toisaalta kun Puolan Poznańissa syttyi mellakoita 28. kesäkuuta, huomiota herättäneitä keskustelutilaisuuksia järjestänyt Petőfin piiri päätettiin kieltää puoluevastaisten esiintymisien takia.
Lokakuussa 1956 uudistuksiin tyytymättömiä opiskelijoita oli eronnut kommunistisesta opiskelijajärjestöstä, jonka tilalle perustettiin riippumaton opiskelijajärjestö. Nopeasti radikalisoitunut opiskelijajärjestö sai alaa etenkin Budapestin teknillisestä yliopistosta, ja se vaati Mihály Farkasin avointa oikeudenkäyntiä, pakollisten venäjän kielen luentojen lakkautusta ja stalinististen opettajien ja tutkijoiden panemista syytteeseen. Liikkeen vaatimuksiin liittyi älymystön edustajia, jotka vaativat myös sensuurin lakkauttamista ja vapaata lehdistöä. Opiskelijat ilmoittivat aikovansa järjestää katumielenosoituksen Puolan työläisten tueksi. Sisäministeriö oli ensin kieltänyt kokoontumisen, mutta kiellosta luovuttiin koska sen valvominen ei ollut mahdollista. Turvallisuuspalvelulla oli mellakoiden torjumiseen soveltuvan kaluston sijaan vain panssariautoja ja konekiväärejä, ja Budapestin poliisipäällikkö oli ilmoittanut, ettei hän antaisi käskyä tulen avaamiselle. Mielenosoitukseen 23. lokakuuta liittyivät myös Budapestin tehtaiden ja virastojen työläiset. Mielenosoittajien kokoontuessa pääministeri András Hegedüs erosi ja hänen tilalleen nousi Hegedüsin Rákosin tuella aiemmin syrjäyttämä Imre Nagy.
Ensimmäiset yhteenotot
thumb|Kaadetun Stalin-patsaan pää 23. lokakuuta. thumb|Mielenosoittajien kulkue 25. lokakuuta. Budapestin mielenosoittajat olivat alkaneet poistaa Unkarin lipuista kansantasavallan vaakunoita ja puolue huolestui pian tapahtumien kulusta. Mielenosoituspäivän 23. lokakuuta iltana puolueen ensimmäinen pääsihteeri Ernő Gerő piti puheen, jossa hän tuomitsi mielenosoittajat fasisteina ja huligaaneina vaatien näitä palaamaan koteihinsa. Mielenosoitus kuitenkin jatkui ja samana iltana mielenosoittajat kaatoivat Ammattiliittojen talon edustan suuren Stalin-patsaan. Vain hieman myöhemmin osa mielenosoittajista yritti tunkeutua Unkarin radiotaloon Bródy Sándor -kadulla, mikä johti ensimmäiseen väkivaltaiseen yhteenottoon mielenosoittajien ja turvallisuusjoukkojen välillä. Turvallisuusjoukot avasivat tulen ja aseistautuneet mielenosoittajat vastasivat tuleen. Alkoi yön kestänyt taistelu, jossa kuoli monia osanottajia molemmilta puolilta. Radiotalo ja viereinen Unkarin kansallismuseo vaurioituivat pahoin.
Taistelujen alettua puolue kääntyi neuvostojoukkojen puoleen järjestyksen palauttamiseksi. Neuvostoliiton armeijan Budapestin lähistön varuskunnista lähetettiin kaupungin kaduille panssarivaunuja. Kaduilla panssarivaunut joutuivat katoilta ja parvekkeilta heitettyjen polttopullojen kohteeksi. Neuvostojoukot joutuivat vetäytymään leveämmille kaduille ja hyökkäyksiin vastattiin tykkitulella. Asuinrakennusten tulituksessa sai surmansa useita siviilejä.
Kansannousu kärjistyy
thumb|vasen|Tuhoutunut Neuvostoliiton panssarivaunu. Imre Nagy oli ottanut 25. lokakuuta muodostettuun hallitukseensa mukaan ei-kommunistisia poliitikkoja. Hallitus oli kuitenkin päättämätön ja selkeää ohjelmaa ei ollut. Nagy vietti suuren osan aikaansa parlamenttitalossa ottaen vastaan ulkovaltojen, kansalaisjärjestöjen, puolueiden ja viranomaisten edustajia. 25. lokakuuta oli määrätty ulkonaliikkumiskielto, joka kuitenkin peruttiin vain hieman myöhemmin. Budapestin poliisi jakoi mielenosoittajille aseita ja valta alkoi luisua eri asukaskomiteoille, työmaaneuvostoille ja keskenään riitaisille aseryhmille.
Neuvostoliiton suurlähettiläs Juri Andropov oli vakuuttunut Unkarin puoluejohdon kyvyttömyydestä palauttaa tilanne hallintaansa. Hän viestitti mielipiteestään Kremliin, josta lähetettiin paikalle Mihail Suslovin ja Anastas Mikojanin johtama puoluevaltuuskunta. Unkarin työväenpuolueen pääsihteeri Ernő Gerő oli päätetty erottaa ja korvata János Kádárilla. Gerő päätti tämän jälkeen turvautua koviin otteisiin tehdäkseen vaikutuksen. Budapestin parlamenttitalon edustalle oli kokoontunut 25. lokakuuta mielenosoittajia, joihin oli liittynyt myös paikalle komennettuja armeijan sotilaita. Erityisen huolestuttavaa oli, että mielenosoittajien joukossa oli myös neuvostoarmeijan panssarimiehiä, jotka olivat liittyneet mielenosoittajien puolelle. Parlamenttitaloa vastapäätä maatalousministeriön ja teollisuusministeriön katoilta asemat ottaneet ÁVH:n ja rajavartiolaitoksen miehet avasivat tulen mielenosoittajia vastaan. Tulituskäskyn lienee antanut itse Gerő. Muutama sata mielenosoittajaa kuoli ja satoja muita haavoittui.
Unkarin armeija oli ensin määrätty tukahduttamaan mielenosoituksia, mutta pian armeijan yksiköitä alkoi siirtyä kansannousun puolelle ÁVH:ta ja neuvostojoukkoja vastaan. Eversti Pál Maléterin johtamasta Kiliánin varuskunnasta tuli vastarinnan keskus. Varuskunnan tuntumassa käytiin raskaita taisteluja, joihin osallistui myös raskasta kalustoa. 28. lokakuuta puolustusministeri Károly Janza määräsi tulitauon ja samana iltana Imre Nagy piti radiopuheen, jossa hän asettui nyt kansannousun puolelle. Nagy ilmoitti myös ÁVH:n lakkauttamisesta ja käyvänsä neuvotteluja neuvostojoukkojen vetämiseksi pois koko Unkarista. Taistelujen väsyttämät neuvostojoukot antoivatkin 30. lokakuuta Nagylle lupauksen poistua Budapestista. Vetäytymisessä oli tosin todellisuudessa kyse taktisesta uudelleenryhmittymisestä, johon Nagy viittasi sittemmin petoksena. Vielä samana päivänä aseelliset ryhmät päättivät vallata Budapestin Unkarin työväenpuolueen puoluetalon. Ankaran tulitaistelun jälkeen rakennuksen puolustajat antautuivat. Antautuneet teloitettiin miltei välittömästi heidän poistuttuaan rakennuksesta. Life-lehti julkaisi teloituksista kuuluisaksi tulleen kuvasarjan. ÁVH:n miehiä tai heiksi epäiltyjä lynkattiin myös muualla Budapestissa.
Nagyin uusi hallitus ja Kádárin vastahallitus
thumb|Ruszkik haza! eli "ryssät kotiin!", kirjoitus kirjakaupan ikkunassa. Unkarin työväenpuolue lakkautettiin puoluetalon piirityksen jälkeen 31. lokakuuta. Sen tilalle perustettiin Unkarin sosialistinen työväenpuolue, jota johtivat Imre Nagy ja János Kádár. Samana päivänä päätettiin yksipuoluejärjestelmän lakkauttamisesta ja koalitiohallituksen perustamisesta. Hallituksen puolustusministeriksi nostettiin eversti Pál Maléter ja valtioministereiksi Zoltán Tildy, Géza Losonczy sekä muodollisesti myös János Kádár, joka oli kuitenkin matkustanut Moskovaan neuvottelemaan Unkarin tilanteesta. Muita ministerinsalkkuja ei täytetty. Hallituksen kokoonpanoa muutettiin vielä 2. marraskuuta, jolloin pääministeri Nagysta tuli myös ulkoministeri ja valtioministeriksi nostettiin isohko joukko edustajia eri puolueista.
Nagy oli ilmoittanut myös Unkarin eroavan Varsovan liitosta, kun Hruštšov oli antanut neuvostojoukoille käskyn ylittää Unkarin raja. Tilanne ei ollut kuitenkaan koskaan kokonaan Nagyin hallituksen käsissä. Kansannousun oikeistosiiven johtajaksi nousi 30. lokakuuta vankeudesta vapautettu kardinaali Jósef Mindszenty, joka ei tunnustanut Nagyin hallitusta ja vaati sotaa edeltäneen järjestelmän ja kirkon etuoikeuksien palauttamista. Äärioikeistoa edusti puolestaan Unkarin vallankumouksellisten puolue, minkä lisäksi ilmeni joitakin yrityksiä perustaa uudestaan maailmansodan aikainen Nuoliristi-puolue.
Budapestista pois lähtenyt János Kádár antoi puolestaan 4. marraskuuta niin sanotun Szolnokin julistuksen, jossa hän ilmoitti perustaneensa vastahallituksen ja katkaisseensa välinsä Imre Nagyin hallituksen kanssa. Hallitusohjelmassaan hän pyysi apua neuvostoarmeijalta ”taantumuksen mustien voimien murskaamiseksi” ja rauhan ja järjestyksen palauttamiseksi. Tukenaan Kádárilla oli hänen perustamansa ja Neuvostoliiton aseistama työläismiliisi, jonka jäsenet saivat armeijan talvivaatetuksen mukaan nimen toppatakkimiehet.
Neuvostojoukot palaavat Budapestiin
thumb|Neuvostoliiton rynnäkkötykkejä Budapestissa. Budapestista vetäytyneet ja sen ympärille uudelleen ryhmittäytyneet neuvostojoukot antoivat Nagyin hallitukselle neuvottelutarjouksen, johon puolustusministeri Pál Maléter oli vastannut matkaten Budapestin ulkopuolelle. Neuvottelujen sijaan Maléter pidätettiin. Neuvostoarmeijan panssarivaunut etenivät takaisin Budapestiin varhain aamulla 4. marraskuuta. Länsivaltojen huomion keskittyminen tällä välin puhjenneeseen Suezin kriisiin teki mahdolliseksi vapaat kädet kansannousun kukistamisessa. Muodollinen oikeutus hyökkäykselle saatiin Kádárin hallitukselta.
Seuraukset
Kansannousun aikana oli kuollut 2 600 –3 000 unkarilaista. Lisäksi surmansa oli saanut noin 700 neuvostoliittolaista sotilasta. Kansannousun jälkiselvittelyjen aikana pantiin toimeen 360 kuolemantuomiota. Eri pituisia vankilatuomioita annettiin 16 000. Noin 180 000 unkarilaista pakeni ulkomaille. Suurin osa heistä jäi Euroopan maihin ja eniten pakolaisia otti vastaan Saksan liittotasavalta ja Itävalta. Suomi ei ottanut vastaan pakolaisia ulkopoliittisten vaikutteiden takia. Maasta paenneet unkarilaiset perustivat järjestöjä ja toimittivat esimerkiksi radiolähetyksiä Unkariin. Kysymys pakolaisista hiersi Unkarin ja länsimaiden välejä vielä pitkään.
Imre Nagy oli paennut Jugoslavian-suurlähetystöön Budapestissa. Kádár oli luvannut Nagyin voivan lähteä lähetystöstä vapaasti, vaikka todellisuudesta hänestä oli annettu pidätyskäsky. Lähetystöstä poistunut Nagy vietiin välittömästi venäläisellä koneella Romaniaan, jossa tämän annettiin ymmärtää olevansa puolueettoman paikallisen kommunistisen puolueen vieras. Nagya kuulusteltiin olosuhteisiin nähden hellävaraisesti. Hänen haluttiin kuitenkin tunnustavan Kádárin hallituksen, johon hän ei koskaan taipunut. Kansainvälinen kommunistinen liike oli ottanut jyrkän kannan Unkarin tapahtumia vastaan ja etenkin kiinalaiset halusivat tehdä Imre Nagystä esimerkin. Nagy pidätettiin Unkarin sisäministeriön alaisen yksikön toimesta ja hänet lennätettiin takaisin Unkariin. Häntä ja muita kansannousun johtoon kuuluneita vastaan järjestettiin 6. helmikuuta 1958 alkanut oikeudenkäynti. Imre Nagy, Pál Maléter, Sándor Szilágyi ja Miklós Gimes tuomittiin kuolemaan ja teloitettiin 16. kesäkuuta samana vuonna.
Kádárille kansannousun jälkeisen kurinpalautuksen toteuttaminen oli välttämätöntä. Neuvostoliitto olisi voinut helposti korvata hänet esimerkiksi Ferenc Münsterilla tai jopa Ernő Gerőlla tai Mátyás Rákosilla. Ideologisesti vastavallankumousta perusteltiin sillä, että Imre Nagyin hallitus ei ollut estänyt aseellisten ryhmien toimintaa ja se oli näin myös vastuussa Budapestin puoluetalon piirityksestä. Kansannousun aikana käyttöön otettu monipuoluejärjestelmä lakkautettiin. Toisaalta Kádárin hallitus alkoi myöhemmin tehdä asteittaisia uudistuksia. 23. lokakuuta Kádárin hallitus ilmoitti ottavansa omakseen kansannousun ”jalot tavoitteet”. ÁVH lakkautettiin ja kansannousun aikana perustettujen työläisneuvostojen asemaa parannettiin. 22. maaliskuuta 1963 annettiin asetus yleisestä armahduksesta, joka käsitti paitsi kansannoususta tuomitut, mutta myös esimerkiksi entiset ÁVH:n upseerit. Unkari siirtyi niin sanottuun gulassikommunismiin.
Kommunistijohtoinen Unkari siirtyi monipuoluejärjestelmään vuonna 1989 ja viimeiset neuvostojoukot poistuivat maasta 19. kesäkuuta 1991. Vuonna 1995 annettiin ensimmäiset tuomiot kansannousun ajan siviiliväestöön kohdistuneista ampumisista. Imre Nagy rehabilitoitiin ja uudelleenhaudattiin. Unkarin kansannousun alkamispäivästä 23. lokakuuta tehtiin yksi Unkarin kolmesta kansallispäivästä.
Suomen menettely syksyn 1956 Unkari-äänestyksessä YK:ssa vaikutti Unkarin kohtaloihin yhtä vähän kuin länsimaiden protesti Neuvostoliittoa vastaan. Jukka Tarkan mukaan Neuvostoliitto tuskin huomasikaan suomalaisten Jaakobin painia; sen sijaan suomalaisten pidättyminen Unkari-äänestyksestä vaikutti kielteisesti yhdysvaltalaisten suhtautumiseen Suomen puolueettomuuspolitiikkaa kohtaan. Suomen äänestyskäyttäytymisestä tuli Max Jakobsonin mukaan ennakkotapaus, joka viitoitti Suomen YK-politiikan vuosikymmeniksi eteenpäin. Samassa hengessä Suomi äänesti vuonna 1968, kun Neuvostoliitto miehitti Tšekkoslovakian, ja vuonna 1980, kun neuvostojoukot olivat hyökänneet Afganistaniin. Nämä tapaukset noudattivat presidentti Urho Kekkosen vuonna 1961 esittämää määritelmää, jonka mukaan Suomella oli kansainvälisissä kriiseissä mieluummin lääkärin kuin tuomarin rooli. Tämä ei kuitenkaan Jakobsonin mukaan estänyt Suomea asettumasta vuonna 1983 tuomarien puolelle, kun Yhdysvallat oli miehittänyt Grenadan. Jukka Tarkan mukaan Suomen toiminta Unkarin kriisissä vuonna 1956 oli Suomen ensimmäinen kansainvälisessä ympäristössä ottama askel pakon saneleman varovaisuuden tiellä, jota myöhemmin alettiin kutsua suomettumiseksi.
Suomen asenne
Suomen virallinen ensireaktio Unkarin kansannousuun oli varovainen. Kyseessä oli ensimmäinen maaliskuun alussa 1956 tasavallan presidentin virassa aloittaneelle Urho Kekkosen tielle osunut kansainvälinen kriisi. Presidentti huolestui syvästi tapahtuneesta ja piti kolmannen maailmansodan syttymistä sen vuoksi mahdollisena. Dosentti Juhani Suomi paljasti Kekkos-elämäkerrassaan vuonna 1992, että neuvostopanssarien vyöryessä Budapestiin Kekkonen oli tarjoutunut Unkarin kriisin välittäjäksi; presidentti itse ei kertonut tästä koskaan julkisesti. Tarjous oli kuitenkin torjuttu; Neuvostoliitto antoi ymmärtää, että kyseessä oli kommunistileirin sisäinen asia, johon ulkopuolisten ei sopinut puuttua.
Unkarin kansannousun käsittelystä Yhdistyneissä kansakunnissa muodostui Suomen puolueettomuuspolitiikan tulikaste, johon suomalaiset joutuivat lähes kylmiltään Suomen oltua maailmanjärjestön jäsen vain vuoden ajan. Yyhdistyneiden kansakuntien jäsenenä Suomi ei voinut enää jättäytyä kansainvälisten selkkausten käsittelyn ulkopuolelle, vaan sen oli itse muodostettava niihin oma kantansa. Suomen YK-valtuuskunnan asiantuntija-avustajana toiminut Max Jakobson luonnehti, että suomalaiset olivat ”kuin koulupoikia, jotka ovat joutuneet kesken lukukauden uuteen kouluun”. Lopulta Suomi asettui tukemaan päätöslauselmaehdotusta, jossa ei esitetty pakotteita Neuvostoliittoa vastaan, vaan vedottiin unkarilaisten vapauden ja itsemääräämisoikeuden puolesta. Urho Kekkonen määräsi Suomen YK-valtuuskunnan pidättymään kaikista sellaisista äänestyksistä, joissa arvosteltiin Neuvostoliittoa. Ratkaisevassa äänestyksessä YK:n yleiskokous hyväksyi päätöslauselman, jossa Neuvostoliittoa vaadittiin lopettamaan sekaantuminen Unkarin sisäisiin asioihin ja vetämään joukkonsa pois kriisialueelta. Päätöslauselman puolesta äänesti 50 valtiota ja sitä vastaan itäblokin kahdeksan maata. 15 maata – mukaan lukien Suomi – pidättyi äänestyksestä. Suurin osa muista pidättyneistä 14 maasta kuului niin kutsuttuun afro-aasialaiseen ryhmään. Äänestysselityksessään Suomen YK-suurlähettiläs G. A. Gripenberg lausui ”Suomen hartaan toivomuksen, että Unkari ja Neuvostoliitto voisivat sopia neuvostojoukkojen poissiirrosta ja Unkarin kansan inhimillisten perusoikeuksien turvaamisesta muodossa, joka vastaa Unkarin vuosisataisia vapauden perinteitä”.
Tavallisten suomalaisten keskuudessa Unkarin kansannousun kukistaminen aiheutti suuren järkytyksen. Helsingin Sanomat kirjoitti pääkirjoituksessaan, että ”kansakunta, joka muutamaksi päiväksi loi yltään kommunistisen vähemmistödiktatuurin ikeen ja uskoi saaneensa takaisin kansallisen vapauden, on nyt syösty takaisin epätoivon kuiluihin” ja kuvasi tapahtunutta koko sivistyneen maailman murhenäytelmäksi. Unkarin tapahtumat olivat Jukka Tarkan mukaan liikaa jopa suomalaisille kommunisteille, jotka olivat koko historiansa ajan julistaneet sosialismin humaania perusluonnetta ja työväenluokan kansainvälistä veljeyttä. Tarkan mukaan sosialistinen suurvalta käytti Unkarissa ”sosialismiksi sanomaansa ideologiaa tekosyynä murskatakseen sille hankalaksi osoittautuneen kansallisen kehityssuunnan”. Suomen Punainen Risti lähetti jo lokakuun lopulla 1956 Unkariin 336 pulloa veriplasmaa ja organisoi avustuskeräyksen, joka tuotti helmikuun 1957 alkuun mennessä yli 200 miljoonaa markkaa. Kansannousun jälkeen Helsingin yliopiston ylioppilaskunta tuki unkarilaisille pakolaisopiskelijoille stipendejä Länsi-Euroopan yliopistoihin.
Torinon hevonen
Torinon hevonen on Béla Tarrin ja hänen puolisonsa Ágnes Hranitzkyn ohjaama vuonna 2011 ilmestynyt unkarilainen elokuva. Tarinan mukaan Friedrich Nietzsche romahti henkisesti, kun näki hevosta piestävän Torinon kadulla. Elokuva kertoo hevosen omistavan miehen ja hänen tyttärensä lohduttomasta kamppailusta maatilallaan. Tarr ilmoitti pian elokuvan valmistumisen jälkeen, että Torinon hevonen olisi hänen viimeinen elokuvansa.
Tuotanto
Torinon hevosen ohjasivat yhdessä Béla Tarr ja hänen elokuvaleikkaajapuolisonsa Ágnes Hranitzky. Myös muut keskeiset tekijät olivat Tarrin pitkäaikaisia työtovereita. Tarr kirjoitti elokuvan käsikirjoituksen yhdessä László Krasznahorkain kanssa ja elokuvan kuvasi Fred Kelemen. Mihaly Vig sävelsi elokuvan minimalistisen musiikin. Torinon hevonen oli unkarilaisten, sveitsiläisten, saksalaisten ja ranskalaisten taustavoimien yhteistuotanto, jota johti unkarilainen TT Filmmûhely-tuotantoyhtiö.
Minimalistiseen kerrontaan perustuva mustavalkoinen elokuva on kuvattu vain kolmellakymmenellä pitkällä otolla. Elokuva sisältää vain vähän dialogia lukuun ottamatta kohtia, jolloin maatilalle tulee vieraita. Nimestään huolimatta elokuva ei seuraa hevosta, vaan kuvaa niitä olosuhteita, jotka johtivat hevosen huonoon kohteluun. Barrin maailman ihmiset elävät yhtä koruttomassa ja julmassa maailmassa kuin eläimensä. Maatalon päivittäiset tapahtumat ovat koruttomia toistuvia rituaaleja. Sodankylän elokuvajuhlilla 2012 vieraillut ohjaaja kertoi yleisötilaisuudessa, että oli elokuvissaan aina pyrkinyt ”puhtaaseen, primitiiviseen elokuvaan, jossa Torinon hevonen on luonnollinen päätepiste.”
Juoni
Torinon hevonen ei ole perinteinen juonellinen elokuva. Elokuva alkaa tarinalla, jonka mukaan filosofi Friedrich Nietzsche romahti henkisesti nähtyään, miten hevosajaja pieksi vastustelevaa hevostaan Torinon kadulla vuonna 1889. Sen jälkeen näemme viiteen päivän mittaiseen episodiin jaetun kertomuksen, joka kuvaa hevosen omistavan miehen ja hänen tyttärensä synkkää ja päivittäistä kamppailua epäinhimillisissä olosuhteissa tuulen jatkuvasti pieksämällä maatilalla. Maatilalla käy kahteen kertaan vieraita. Hevonen kieltäytyy ensin liikkumasta, sitten myös syömästä. Kaivosta uhkaa loppua vesi.
Vastaanotto
Elokuva sai ensi-iltansa Berliinin elokuvajuhlilla vuonna 2011, jossa se palkittiin hopeisella karhulla eli juryn Grand Prix -palkinnolla. Kriitikoiden mukaan Tarrin elokuva on mestariteos, jonka synkkä maailma ja vähäeleinen kerronta voivat olla kuitenkin nykyajan viihteelliseen kerrontaan tottuneille elokuvakatsojille myös turruttava ja uuvuttava kokemus. Kun Tarr kommentoi kriittisesti Viktor Orbánin hallinnon kulttuuripolitiikkaa elokuvan alkuperäinen julkaisu Unkarissa peruttiin. Elokuva valittiin Unkarin ehdokkaaksi parhaan ulkomaisen elokuvan Oscar-palkinnon saajaksi. Elokuva on valittu BBC:n ”100 parasta 2000-luvun elokuvaa” -listalle.
Tietosanakirja-osakeyhtiö
Tietosanakirja-osakeyhtiö oli suomalainen kirjankustannusliike, jonka Kustannus-o.-y. Otava ja Werner Söderström o.-y. perustivat 1906 Tietosanakirjan julkaisemista varten. Osakepääoma oli 50 000 markkaa, tasaväkisinä pääosakkaina mainitut kustantajat. Osakepääomaa lisättiin sittemmin, ja vuonna 1917 se oli 150 000 mk. Yhtiön sääntöihin tehtiin 1910 sellainen muutos, että ohjelmaan tuli kuulumaan, paitsi Tietosanakirjan sekä sen yhteydessä olevien erikoisjulkaisujen, myös poikkeustapauksissa muunkin kirjallisuuden kustantaminen. Vuonna 1912 alkoi ilmestyä Maailmanhistoria, joka oli Tietosanakirjan rinnalla huomattavin yhtiön suurista kustannustuotteista. Yhtiön kotipaikka oli Helsinki. Toimitusjohtajana perustamisesta kevääseen 1916 oli Alvar Renqvist, hänen jälkeensä O. E. Lampén, joka oli vuodesta 1908 alkaen ollut mukana yhtiön hoidossa. Yritykseen liitettiin 1920 Kansanvalistusseuran kustannustoiminta.
Yritys toimi vuoteen 1924.
Sabirabadin piirikunta
thumb|250px|Sabirabadin piiri Azerbaidžanin kartalla. Sabirabadin piirikunta on paikallishallintoalue Azerbaidžanissa. Vuonna 1930 perustetun piirin pinta-ala on 1469 neliökilometriä. Asukkaita on 153 000 henkeä (vuonna 2010).
Sabirabadin piiri sijaitsee Azerbaidžanin itäosan tasankoseudulla. Se rajoittuu pohjoisessa Kürdəmirin ja Hacıqabulin piireihin, idässä Şirvanin kaupunkialueeseen ja Salyanin piiriin, etelässä Biləsuvarin sekä lännessä Saatlın ja İmişlin piireihin. Seudun halki virtaa Kurajoki.
Piirin keskus on Sabirabadin kaupunki, josta on 170 kilometriä maan pääkaupunkiin Bakuun. Kuntia on yhteensä 75 ja kyliä 74. Kaupunkiväestön osuus on 18,6 % (vuonna 2010). Vuoden 1999 väestönlaskennan mukaan asukkaista 95,3 % on azereja ja 4,5 % turkkilaisia.
Piirin kautta kulkevat Bakusta Astaraan ja Nahitševaniin johtavat rautatiet. Seudun pääelinkeino on maatalous, joka on erikoistunut karjanhoitoon sekä viljan, puuvillan ja vihannesten viljelyyn.
Nähtävyyksiin kuuluvat vuonna 1585 rakennettu Baba Samit Şıxlarin kylässä, Qalaqayınin ja Şamaxın moskeijat sekä Köhnə hamamin sauna.
Paikallislehtenä ilmestyy Suqovuşan.
Paul LaDue
Paul LaDue (s. 6. syyskuuta 1992 Grand Forks, Pohjois-Dakota) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka edustaa NHL-seura New York Islandersin organisaatiota. Hän on Los Angeles Kingsin kuudennen kierroksen varaus vuoden 2012 varaustilaisuudesta.
Ura
LaDue varattiin 226. pelaajana vuoden 2016 USHL:n varaustilaisuudessa Lincoln Starsiin. Kaudella 2010–2011 LaDue pelasi NAHL-joukkue Alexandria Blizzardissa ennen siirtymistään Starsiin. Tulokaskaudellaan Starsissa hän pelasi 56 ottelua tehden tehot 9+25=34. Kauden päätteeksi hänet valittiin toiseen tulokastähdistöön. Kaudella 2012–2013 LaDue oli Starsin kolmanneksi tehokkain kenttäpelaaja. Lisäksi hän oli koko sarjan tehokkain puolustaja, jonka lisäksi hän tuli valituksi sarjan ensimmäiseen tähdistökentälliseen.
Kaudeksi 2013–2014 LaDue siirtyi pelaamaan Pohjois-Dakotan yliopiston joukkueeseen. Tulokaskaudellaan hän teki 41 ottelussaan kuusi maalia ja 15 syöttöpistettä sekä tuli valituksi tulokkaiden tähdistöön. Kaudella 2014–2015 syntyi tehot 5+17=22. Kausi 2015–2016 oli LaDuen viimeinen yliopistosarjassa. Hän toimi joukkueensa varakapteenina ja teki 41 pelaamassaan ottelussa viisi maalia sekä 14 syöttöpistettä. Hänen tehotilastonsa oli liigan kuudenneksi paras +31.
Yliopistokauden päätyttyä LaDue teki yksivuotisen tulokassopimuksen hänet varanneen NHL-seura Los Angeles Kingsin kanssa. LaDue pelasi loppukauden Kingsin AHL-farmiseura Ontario Reignissä, jossa hän jäi kolmessa pudotuspeliottelussa pisteittä ja kärsi yhden kahden minuutin rangaistuksen.
Varjoja Kannaksella
Varjoja Kannaksella on suomalainen elokuva vuodelta 1943. Toisen maailmansodan kynnykselle ajoittuva elokuva kertoo Karjalankannaksen linnoitustöihin liittyvistä juonitteluista, joita insinööri Teräs ja vastavakoilu alkavat ruotia.
Elokuva on Fenno-Filmin vakoilutrilogian toinen osa, ensimmäinen on Salainen ase ja kolmas Hiipivä vaara.
Juoni
pienoiskuva|oikea|Vasemmalta Birgit (Sarvanto), Aarno (Kivistö) ja Veronica (von Alfthan). On kesä 1939, ja Karjalankannaksella tehdään linnoitustöitä, joita johtaa insinööri Aarno Teräs. Töitä sabotoidaan, ja Teräs alkaa selvittää tihutyötä. Läheiseen Runolinnan täysihoitolaan saapuu Aarnon rakastettu Birgit Lahti. Kun Aarno saapuu vastaanottamaan morsiantaan asemalle, hän kohtaa sattumalta myös entisen rakastettunsa Veronica Sorrenton. Birgitin epäilyt Aarnon ja Veronican suhteen laadusta alkavat horjuttaa hänen ja Aarnon rakkautta. Sabotöörien majapaikkana toimii Tuomen romukauppa. Tuomi apureineen suunnittelee haurastuttavan aineen lisäämistä betoniseokseen.
Birgit ja Aarno tekevät vihdoin sovinnon. Somero saa vakoilurenkaan päällikön satimeen, ja paljastuu, että tämä on Runolinnassa asustellut leskirouva Berg.
Tuotanto
Varjoja Kannaksella kuvattiin kesällä 1943. Ulkokuvat otettiin Helsingin maalaiskunnan Herttoniemessä ja Vuosaaressa sekä Munkkiniemen uimarannalla. Studiokuvakset tehtiin Teknillisen Korkeakoulun ylioppilaskunnan talossa Polilla Helsingin Lönnrotinkadulla.
Vastaanotto
Varjoja Kannaksella menestyi ensi-iltavuotensa keskitasoa heikommin. Se tuotti voittoa vain 179 790 markkaa.
Varjoja Kannaksella ei jäänyt vaille aikalaiskriitikoiden kiitoksia, mutta se arvioitiin heikommaksi kuin Fenno-Filmin aiempi vakoiluelokuva Salainen ase. Juonta pidettiin jännittävänä ja vauhdikkaana. Elokuvan rakkausjuoni sen sijaan teilattiin ”väkisin liitetyksi”.
Huomioita
Jatkosodan jälkeen Varjoja Kannaksella -elokuvan nimi lyhennettiin sotasensuurin vaatimuksesta muotoon Varjoja. Kaikki viittaukset juonittelijoiden yhteyksistä Neuvostoliittoon poistettiin. Elokuvan viimeinen niin sanottu avainkaupunkiesitys oli Vaasassa 1948.
Elokuva on julkaistu myös DVD:nä.
Shigeki Hosokawa
Shigeki Hosokawa (s. 16. joulukuuta 1971) on japanilainen näyttelijä. Hänet tunnetaan Kamen Rider Hibiki -sarjan pääroolista (Hibiki). Hän on aiemmin työskennellyt ammattilaisena mallina.
Christoph August Tiedge
Christoph August Tiedge (1752 Gardelegen – 1841 Dresden) oli saksalainen runoilija.
Tiedge opiskeli alkujaan juridiikkaa Hallen yliopistossa. Hän oli pitkään Elisa von der Recken seuralainen ja uskottu ja matkusteli tämän kanssa Euroopassa. Hän asettui 1819 Dresdeniin ja Recken kuoltua eli tältä perimillään varoilla.
Tiedge sai vaikutteita Friedrich von Schilleriltä filosofiseen opetusrunoelmaan Urania (1801), jossa hän lämpimin äänensävyin puolustaa Jumalan, kuolemattomuuden, vapauden ja hyveen ideaa rationalistisesta lähtökohdasta. Runo oli aikanaan hyvin suosittu. Monissa lauluissaan Tiedge muistuttaa Johann Wilhelm Ludwig Gleimia ja elegioissaan Friedrich von Matthissonia. Esitystapa muuttuu usein vuoroin retoriikaksi, vuoroin hämäräksi haaveiluksi. Tiedgen teokset julkaistiin kahdeksanosaisena 1823–1829, jälkeenjääneet runot neliosaisena 1841.
Tiedgen mukaan nimetty säätiö Tiedge-Stiftung perustettiin 1841 Dresdeniin runoilijoiden ja taiteilijoiden tukemiseksi.
Ludwig van Beethoven on säveltänyt muutamia Tiedgen runoja, muun muassa kokoelmasta Urania runon "An die Hoffnung" (op. 32 ja 94).
An die Hoffnung
Ob ein Gott sei? Ob er einst erfülle, Was die Sehnsucht weinend sich verspricht? Ob, vor irgendeinem Weltgericht, Sich dies rätselhafte Sein enthülle? Hoffen soll der Mensch! Er frage nicht!
Barkhausenin kohina
pienoiskuva|Ferromagneettisen aineen magneettisuus muuttuu hyppäyksittäin, kun siihen kohdistetaan tasaisesti muuttuva ulkoinen magneettikenttä. Barkhausenin kohina on ilmiö, jossa muuttuva ulkoinen magneettikenttä aiheuttaa ferromagneettisen aineen sisäisen magneettisuuden muutoksen hyppäyksittäin. Ilmiö johtuu ferromagneettisen aineen sisältämien alkeismagneettien kokojen tai asentojen diskreeteistä muutoksista. Ilmiön havaitsi ensimmäisenä Heinrich Barkhausen vuonna 1919. Barkhausenin kohina todisti alkeismagneettien esiintymisen ferromagneettisissa aineissa.
Havaitseminen
Ilmiö havaitaan, kun teräskappaletta magnetoidaan muuttuvalla ulkoisella magneettikentällä. Tällöin magneettivuon muutos seuraa kyseisen kappaleen hystereesikäyrää. Vuon muutos on epätasaista. Kun kappaleen lähelle asetetaan käämi, siihen indusoituu jännite. Magneettivuon muutos saadaan esiin suodattamalla jänniteestä signaali, jota kutsutaan Barkhausenin kohinaksi.
Sandra Marins
Sandra Marins on suomalainen kuvataiteilija ja järjestöaktiivi. Marins on feministisen taideaktivistiyhteisö Cult Cunthin perustajia ja on Katukulttuuri-yhdistyksen aktiiveja. Marins tuli 2010-luvun lopulla tunnetuksi yhdessä Säde Vallarénin kanssa järjestämistään Tissiflashmob-tempauksista. Toiminnalla vaadittiin tasa-arvoa ja yhtäläistä oikeutta yläosattomuuteen kaikille sukupuolille ja joka johti edelleen Culth Cunthin perustamiseen. Marins oli 2021 järjestämässä entisen Wasalandia-huvipuiston tiloihin toteutettua katutaiteisiin painottunutta Wasa Graffitilandia -näyttelyä Vaasassa. Näyttely jatkuu 2022 Vaasassa ja laajeni Seinäjoella. .
Barkhausenin kohina
Sovellukset
On havaittu, että Barkhausenin kohinaan vaikuttavat kappaleen pinnan jännitystilat ja mikrorakenne. Vetojännitys kasvattaa ja puristusjännitys pienentää kohinaa. Kappaleen kovuuden lisääntyminen pienentää kohinaa. Barkhausenin kohinaa voidaankin hyödyntää laaduntarkkailussa, kun analysoidaan esineessä esiintyviä hionnan ja lämpökäsittelyn jälkeisiä jännitystiloja.
Talokeskus
Talokeskus Yhtiöt Oy on konserni, joka tarjoaa asiantuntijapalveluita ja ohjelmistoja kiinteistön koko elinkaarelle. Talokeskus tuottaa korjaus- ja uudisrakentamisen suunnittelupalvelut, kiinteistönpidon asiantuntijapalvelut, energianhallinnan palvelut sekä Tampuuri-ohjelmiston kaiken alustaksi.
Vuohenoja (puro)
Vuohenoja on Tampereella Vuohenojan, Hakametsän, Uudenkylän, Ruotulan ja Takahuhdin alueella virtaava puro. Se saa alkunsa Takahuhdista Alasjärvestä ja laskee Vuohenojan kaupunginosassa Iidesjärveen.
Talokeskus
Avainluvut
Vuonna 2016 Talokeskuksen liikevaihto oli 27 milj. euroa, liikevoitto 4 milj. euroa ja henkilömäärä on noin 270.
Vuohenoja (puro)
Vuohenoja kuuluu Kokemäenjoen vesistöaluueen Pyhäjärven alueen Viinikanojan osavaluma-alueeseen. Vuohenojan kalastoon kuuluu monia lajeja, kuten hauki, ahven, särki, lahna, ruutana, made, säyne ja kiiski. Purossa on myös taimenia. Puroon yritetään kotiuttaa Pirkanmaan maakuntakalaa toutainta.
Talokeskus
Omistajat
Suurimmat osakkeenomistajat ovat
Vuohenoja (puro)
Puron kulku
Kaukaisin haara, josta Vuohenojaan virtaa vettä, on Tampereen Atalan kaupunginosassa kulkeva Kivisillanoja. Kivisillanoja laskee Toritunjärveen, jonka korkeus merenpinnasta on 102,3 metriä. Toritunjärvi laskee nimetöntä lyhyttä ojaa pitkin Alasjärveen, jonka korkeus on 102,2 metriä, eli vain 0,1 metriä Toritunjärveä matalammalla. Alasjärveen laskee pohjoisesta myös Alasjärvenoja. Alasjärven etelääpästä alkaa sen laskuoja, joka tunnetaan aluksi nimellä Pappilanoja. Pappilanoja virtaa Takahuhdin niittyjen poikki ja siihen laskee lännestä Sikosuonoja.
Talokeskus
Historia
Alkutaival - Mattokaupasta kiinteistön ylläpitoon
Talokeskuksen perustamisasiakirjat allekirjoitettiin 20.1.1922. Yhtiötä olivat perustamassa muun muassa rakennusmestari Juho Vainio, insinööri G. G Elmgren, toimittaja Pekka Angervo sekä lakitieteen lisensiaatti J. T Hyvönen. Talonomistajain osakeyhtiön (Gårdägarnas aktiebolag) liiketoiminta alkoi vuonna 1923 matto- ja tapettikaupalla Helsingin keskustassa.
Vuohenoja (puro)
Puron kulku
Hakametsän kohdalla Vuohenojaan yhdistyy sen suurin sivu-uoma, Pyhäoja joka tuo vedet Kaukajärvestä. Tämän jälkeen puro alittaa Hervannan valtaväylän ja laskee Iidesjärveen Vuohenojan kaupunginosassa.
Talokeskus
Historia
Muutaman vuoden sisällä liiketoimintaan tulivat mukaan kiinteistönvälitys, kiinteistöalan julkaisujen kustannus sekä silloisen Talonomistajain lehden, nykyisen Suomen Kiinteistölehden julkaiseminen. 30-luvun lama ajoi silloisen Talonomistajain Keskuksen (Gårdägarnas Central) pahoihin taloudellisiin vaikeuksiin; mattokauppa jouduttiin lopettamaan ja kiinteistönvälitykselle ei ollut kysyntää. Talokeskus ryhtyi harjoittamaan isännöintiä, josta tuli pian tuottoisa liiketoimi. Vuonna 1933 Talokeskus käynnisti taloyhtiöissä tehtävän lämmöntarkkailun, joka kahta vuotta myöhemmin siirrettiin Kiinteistöliiton tehtäväksi.
Vuohenoja (puro)
Puron kulku
Vuohenojan suu Iidesjärveen näyttää vaihtaneen paikkaa vuosien saatossa. Vuoden 1946 peruskartassa Vuohenoja näyttää laskevan pitkulaiseen itään päin työntyvään lahteen. Samaan lahteen laskee myös Aakkulasta tuleva nimetön oja. Vuoteen 2017 päivitetyssä Maanmittauslaitoksen kartassa Vuohenoja ei laskekaan enää tuohon itään päin työntyvään lahteen, vaan noin viisisataa metriä pohjoisemmaksi. Itään päin työntyvä lahti on edelleen olemassa, mutta soistunut ja umpeenkasvanut. Aakkulasta tuleva oja laskee edelleen pitkulaiseen lahteen, mutta se on nimetty nyt Mutaojaksi.
Vuohenojan suu on siis siirtynyt paljon aikojen saatossa. Syytä tähän ei kuitenkaan tiedetä. Vuohenojan suisto Iidesjärveen on vetistä ja rehevää kosteikkoa, joten on mahdollista että uoman muutokset on aiheuttanut ojan umpeen kasvaminen tai soistuminen, jolloin vesi on joutunut etsimään itselleen uuden reitin. Tähän on voinut vaikuttaa myös maan kohoaminen, joka on Iidesjärven alueella voimakasta.
Talokeskus
Historia
Sotien aikana 40-luvulla osa Talokeskuksen työntekijöistä oli määrätty rintamalle ja hiilen puutteen takia yhtiö alkoi välittää taloyhtiöille halkoja lämmitystä varten. Rauhan palattua maahan käynnistettiin lakiasiainpalvelut. Tämän jälkeen 40-luvun lopulla liiketoimet sujuivat hyvin. 50-luvulla liiketoiminta jatkui edelleen voitollisena. Olemassa olevia toimintoja laajennettiin ja vuonna 1957 aloitettiin rakennustekninen konsultointi.
Ensimmäiset 15 vuotta yksityishenkilöiden omistaman yhtiön omistus oli lähinnä osakeantien kautta hiljalleen siirtynyt alan järjestöille. Vuonna 1955 järjestöt omistivat jo 75 % yhtiön osakkeista. Suurin omistaja oli Suomen Kiinteistöliitto.
LVI-suunnittelu ja huoltopalvelut (talonmiestehtävät) aloitettiin 60-luvulla. Myös kiinteistönvälitys käynnistettiin uudelleen. Vuonna 1969 yhtiön liiketoiminta oli laajimmillaan. Yhtiön nimi sai lähes nykyisen muotonsa vuonna 1963, kun siitä tuli Suomen Talokeskus Oy - Finlands Gårdcentral Ab. Pelkästään suomenkielinen virallisesta nimestä tuli 90-luvulla.
Talokeskuksen lakiasiainosaston toiminta lopetettiin vuonna 1970 ja kiinteistöhuolto-osaston vuonna 1974. Seuraavana vuonna Talokeskus myi suurimman osan liiketoiminnastaan vastaperustetulle Helsingin Seudun Talokeskukselle (HST), mikä melkein syöksi yhtiön konkurssiin. HST:n perustamisen ja Suomen Talokeskuksen liiketoimintojen myymisen taustalla olivat kiinteistöalan järjestöjen kiistat, jotka sittemmin saatiin ratkottua. Yhtiö selvisi vaikeuksista ja alkoi kehittää jäljelle jäänyttä liiketoimintaansa: painotuotteiden kustannustoimintaa sekä LVI- ja rakennusteknistä konsultointia.
Kehitys 1980-luvulla
90-luvun alussa Talokeskus keskittyi varsinaiseen ydintoimintaansa kiinteistönpidon konsultointiin, kun painotuotteiden kustannus siirrettiin Kiinteistöalan Kustannus Oy:lle (entinen HST). Vuosien 1990−92 laman aikaan yhtiö ajautui kysynnän laskiessa ja omien kiinteistöomistustensa rasittamana historiansa syvimpään taloudelliseen ahdinkoon ja oli tehdä konkurssin. Talokeskus kuitenkin selvisi ja käynnisti uusia palveluita, kuten esimerkiksi pelastussuunnitelmien laatimisen ja asbestikartoitukset. Vuonna 1998 avattiin ensimmäisen sukupolven internet-palvelu - KuluNet.
2000-luku