cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Emmi Murto
Sisällissota
Vuoden 1917 helmikuun vallankumouksen jälkeen Murto valittiin Tampereen työväenjärjestöjen johtavaan komiteaan. Hänet nimettiin myös työväestön edustajaksi kaupungin elintarvikelautakuntaan yhdessä Juho Peura ja Vihtori Kannon kanssa. Kesällä syntyneen elintarvikepulan aikana Murto oli perustamassa Tampereelle vähävaraisille tarkoitettuja kunnallisia keittiöitä. Marraskuun 1917 yleislakon aikana Murto valittiin vallankumouskomitean eli Tampereen Työväen Vallankumouksellisen Keskusneuvoston jäseneksi. Lakon aikana Murto vastasi muun muassa varattomille tarkoitetun ruoan jakelusta.
Sisällissodan aikana Murto oli Tampereen työväenjärjestöjen johtavan komitean jäsen sekä kuului punakaartin muonituskomiteaan ja toimi Tampereen naiskaartin toimistopäällikkönä. Muonituskomiteassa hän vastasi muun muassa kaupungin keittiöiden toiminnasta. Murto oli myös punaisten nimittämän 15-henkisen kaupunginvaltuuston jäsen ja toimi maaliskuun lopusta lähtien Tampereen kulkutautisairaalan johtajana.
Murto vangittiin Tampereen taistelun yhteydessä 4. huhtikuuta ja sijoitettiin Tampereen vankileirille. Elokuussa hän sai valtiorikosoikeudelta kuolemantuomion. Sisällissodan aikaisen toimintansa ohella Murron todettiin olleen jo aikaisemmin Tampereen pahimpia ”kiihottajia”. Martta Keltamäen muistelmien mukaan hänen syykseen luettiin myös Hanna Malmin Keskustorilla pitämä kiihotuspuhe, jonka pitäjänä Murtoa erehdyksessä pidettiin. Murto oli valtiorikosoikeuden langettamien 555 kuolemaantuomion joukossa ainoa nainen. Asianajaja Väinö Hakkila onnistui kuitenkin viivyttämään tuomion täytäntöönpanoa, ja lopulta valtiorikosylioikeus muutti rangaistuksen 12 vuoden kuritushuonetuomioksi, josta Murto vapautettiin armahduslakien nojalla huhtikuussa 1920.
Sodan jälkeen
Vapautumisensa jälkeen Murto oli jonkin aikaa mukana Suomen Sosialistisen Työväenpuolueen toiminnassa, kunnes palasi 1924 SDP:n riveihin. Hän oli pitkäaikainen Tampereen kaupunginvaltuuston jäsen ja hoiti useita luottamustehtäviä. Hän toimi muun muassa Tampereen tyttöjen ammattikoulun johtokunnan puheenjohtajana sekä kuului Osuusliike Voiman hallintoneuvostoon. Murron harrastuksiin kuului esperanto ja vuonna 1921 hän oli perustamassa Tampereen Työväen Esperantoseura Antaŭenia.
Yksityiselämä
Murron puoliso oli kansanedustaja Emil Murto, jonka kanssa hän avioitui vuonna 1897. Pariskunnalla oli kaksi lasta. Heidän poikansa Eino Eemil Murto (s. 1899) opiskeli klassillisessa lyseossa ja toimi sisällissodan aikana kansliatehtävissä Tampereen punakaartin piiriesikunnassa. Hän sai 10 vuoden kuritushuonetuomion.
Justinus
Justinus voi tarkoittaa:
Haurasmurtuma
Metallien ja metalliseosten murtuminen on olosuhteista riippuen tyypiltään joko sitkeä tai hauras. Metallin murtumiskäyttäytymistä kuvaa sen iskusitkeys, joka määritetään lovetulle koesauvalle iskukokeessa. Murtumistapaan vaikuttavat seuraavat tekijät
Iskusitkeys
Vetokokeessa pienillä kuormitusnopeuksilla huoneenlämpötilassa metallit yleensä murtuvat sitkeästi. Murtuminen voi olla hauras, kun kuormitetaan suuridimensioisia kappaleita tai kun kuormitus tapahtuu hyvin suurella nopeudella (iskumainen kuormitus) alhaisessa lämpötilassa. Haurasmurtumistaipumusta korostavat kappaleessa esiintyvät lovet tai muut teräväkulmaiset viat. Haurasmurtumisen vastustuskykyä sanotaan iskusitkeydeksi.
Kiderakenteen merkitys
Metalleilla, joiden kiderakenne on tilakeskinen kuutio, kuten ferriittisillä ja martensiittisilla teräksillä, iskusitkeys alenee romahdusmaisesti, kun lämpötila laskee määrätyn lämpötilan alapuolelle (transitiolämpötila) ja murtumistapa muuttuu sitkeästä hauraaksi. Murtumisen tapahtuessa hauraasti sen edellä ei ole plastista deformaatiota.
Pintakeskisen kuutiollisen kiderakenteen omaavat metallit, kuten esimerkiksi kupari, alumiini, nikkeli ja austeniittiset teräkset murtuvat sitkeästi myös matalissa lämpötiloissa. Murtuminen on sitkeää suurellakin kuormitusnopeudella. Kiderakenne helpottaa plastista deformaatiota, mikä estää haurasmurtuman.
Lohkomurtuma
Haurasmurtuma on usein lohkomurtumaksi kutsuttua tyyppiä, kun murtuma etenee tiettyjä hilatasoja pitkin kiteiden lävitse. Haurasmurtuma voi edetä myös raerajoilla, jos näillä esiintyy haurastavia faaseja. Lohkomurtuma etenee hauraassa metallissa jopa äänennopeudella.
Sigmahauraus
Korkea kromipitoisuus yhdessä muiden seosaineiden kanssa lisää taipumusta myös sigmahauraudelle, minkä aiheuttaa pitkäaikaisessa hehkutuksessa 600–800 oC lämpötilassa erkautuva sigmafaasi.
475 °C-hauraus
Korkeakromisilla teräksillä on erityinen haurausilmiö, jonka saa aikaan hehkutus lämpötilavälillä 400–550 °C. Hauraustumisen aiheuttavat erkaumat, jotka tosin saadaan rakenteesta pois hehkuttamalla lämpötilassa 600 °C
Iskukoe
Iskukoe on standardoitu aineenkoetusmenetelmä, jota käytetään etenkin eri terästuotteiden laadunvalvontaan. Kokeessa tietyn iskuenergian omaavan heilurivasaran annetaan iskeytyä V-lovettuun koesauvaan. Iskusitkeyden mittana käytetään koesauvan murtumiseen kulutettua vasaran liike-energiaa. Ainesstandardeissa annetaan kullekin materiaalille vaaditun iskuenergian vähimmäisarvoja määrätyissä koestuslämpötilassa.
Säteilyhaurastuminen
Ydinreaktoreissa neutronisäteily voi muuttaa kiderakennetta ja synnyttää hilavirheitä aiheuttaen reaktorin teräsrakenteissa säteilyhaurastumista.
断口 Przełam
Stureby
thumb|Uddeholmsvägen Sturebyssä.
Asklepiadeus
Asklepiadeus eli Asklepiadeen säe on antiikin kreikkalaisesta metriikasta peräisin oleva lyyrinen runosäe, yksi niin kutsutuista aiolialaisista säkeistä. Se on saanut nimensä runoilija Asklepiadeesta. Sitä käytti kuitenkin jo ennen tätä Alkaios.
Kaava
Asklepiadeus muodostuu glykoneuksesta, jonka sisällä toistetaan khoriambi kerran (asklepiadeus minor, pienempi Asklepiadeen säe) tai kahdesti (asklepiadeus maior, suurempi Asklepiadeen säe). Asklepiadeus minor -säkeessä on näin 12 tavua ja sen kaava on ( = lyhyt tavu, = pitkä tavu,  = anceps eli lyhyt tai pitkä tavu):
Asklepiadeus maior -säkeessä on puolestaan 16 tavua ja sen kaava on:
Esimerkki
Alkaios, katkelma 346 PLF (Lobel–Page):
Horatius, Oodit I.1.35–36 (asklepiadeus minor):
Horatius, Oodit I.11.1–2 (asklepiadeus maior):
Sundbybergin piiri
Sundbybergin piiri sijaitsee Sundbybergin kunnassa Ruotsissa. Piiri kattaa koko kunnan ja sen väkiluku on.
Aiheesta muualla
thumb|left|Sundbybergin kunnan piirit
Salojärvi
Salojärvi voi tarkoittaa muun muassa:
Terraforming Mars
pienoiskuva|279x279px|Terraforming Mars -peli Venus Next -lisäosalla Terraforming Mars on FryxGamesin vuonna 2016 julkaistu lautapeli yhdestä viiteen pelaajalle, jossa pelaajat yrittävät muuttaa Marsin asumiskelpoiseksi. Peli on lautapelimekaniikoiltaan mm. koneistonrakentamista (engine building), korttien valintaa (drafting), loppupisteytystä (end game bonuses), laattojen asettelua (tile placement) sekä resurssien tuottamista.
Pelaajien yritykset pyrkivät tavoitteeseensa viemällä Marsiin valtavia resursseja ja käyttämällä innovatiivista teknologiaa lämpötilan nostamiseksi, hengitettävän ilmakehän luomiseksi ja valtamerien muodostamiseksi.
Peli on nykyisin Board Game Geekin -sivuston parhaimpien pelien listalla nykyisin sijalla 4 ja aikaisemmin sijalla 3. Käyttäjien antamien antamien arvosanojen aritmeettinen keskiarvo on 8,43 kymmenestä. Peli on palkittu useilla eri palkinnolla.
Lautapelit.fi on julkaissut Terraforming Mars -lautapelin suomenkielisenä. Lisäosien käännöstyö on kesken.
Pelin Turmoil-lisäosa toteutettiin joukkorahoituskampanjalla, jolla rahoitusta kerättiin lähes 1,4 miljoonaa US-dollaria.
Pelin kulku
Pelin tavoitteena on kerätä mahdollisimman paljon voittopisteitä. Peliä pelataan yksilöpelinä. Pelin kesto on tavallisesti 6–10 kierrosta, riippuen muun muassa pelaajamäärästä. Ajallisesti peli kestää 2–5 tuntia.
Pelin alussa kukin pelaaja valitsee itselleen yhtiön, joka antaa pelaajalle hänen alkuresurssinsa, sekä jonkin uniikin kyvyn tai toiminnon. Ensimmäisellä kierroksella aloituskortit valitaan kymmenestä kortista, joista kukin maksaa 3 megacreditiä (pelin rahaa).
Pelin nimen mukaisesti tavoitteena on tehdä Marsista asuinkelponen ihmiskunnalle. Peli päättyy siihen sukupolveen (kierrokseen) kun happitaso ja lämpötila ovat korkeimmalla mahdollisella tasolla sekä 9 merilaattaa on asetettu laudalle. Kun pelaaja edistää jotain näistä kolmesta tavoiteesta, nousee hän pisteradalla yhden pykälän jokaista edistystä kohden.
Kierros, eli sukupolvi, koostuu aina (ensimmäistä lukuun ottamatta) seuraavista vaiheista: uusien korttien jako (4 kpl), korttien valinta ja ostaminen pelaajan käteen. Tämän jälkeen alkaa varsinainen pelaaminen siten, että jokainen pelaaja saa tehdä 1–2 toimenpidettä tai poistua kierrokselta kokonaan, eli passata. Sukupolvea jatketaan niin kauan kunnes kaikki pelaajat ovat passanneet.
Kierroksen lopuksi pelaajien koneisto (pelilauta) tuottaa resursseja. Käyttämättömät sähköt muuttuvat ennen tuotantoa lämpöresursseiksi. Tuotettavia resursseja ovat: raha, teräs, titaani, kasvit, sähkö ja lämpö. Mikäli kyseessä on pelin viimeinen kierros, pelaajat tuottavat tästä huolimatta. Viimeisessä vaiheessa kukin pelaaja saa käyttää jäljellä olevat kasviresurssit metsälaattojen laittamiseen Marsiin (pelilaudalle), mikäli mahdollista.
Ilman lisäosia pisteitä saa seuraavasti: Pohjapisteet (TR), tavoitteet ja palkinnot (milestones & awards), jokaisesta metsälaatasta yksi piste sen omistajalle, jokainen kaupunki yksi piste sen vieressä olevaa metsälaattaa kohti, sekä korteista saatavat pisteet. Tasapelin sattuessa voittajan ratkaisee jäljellä oleva rahamäärä.
Big Box
Pelistä on määrä julkaista vuoden 2021 aikana Big Box -julkaisu, joka sisältää kaikki julkaistut lisäosat ja lisäsisällöt, sisältäen myös vain Big Box -julkaisun tarkoitettua lisäsisältöä. Julkaisun rahoitus on toteutettu joukkorahoituksella.
Dokhmius
Dokhmius (, ”vino”; ) on runojalka ja metron, joka on peräisin antiikin kreikkalaisesta metriikasta.
Metronin peruskaava on ( = lyhyt tavu, = pitkä tavu):
Dokhmiusta esiintyy lähes pelkästään kreikkalaisessa tragediassa kohtauksissa, joissa kuvataan voimakkaita tunteita, kuten levottomuutta tai surua. Metronista esiintyy jopa 30 erilaista muunnelmaa, ja sitä yhdisteltiin usein jambiin.
Debuggaus
Debuggaus eli virheenjäljitys on ohjelmistotuotannon osa, jossa testauksessa löytyneen virheellisen toiminnan aiheuttanut virhe paikallistetaan. Virheenjäljitykseen voidaan käyttää apuna debuggeria. Termiä käytetään usein virheellisesti testauksesta puhuttaessa.
Virheenjäljitys on tiedon etsimistä, jossa haetaan vastauksia mitä ohjelma tekee tietyllä hetkellä, miten se on päätynyt tiettyyn tilanteeseen sekä miten kauan kestää suorittaa tietty operaatio tai joukko operaatioita. Debuggauksen aikana voidaan tarvita esimerkiksi laitteiston simulaatiota tai prototyyppejä laitteistosta. Sulautetun järjestelmän debuggaus voi erota merkittävästi pelkän laitteiston tai ohjelmiston debuggauksesta.
Testauksessa havaitut ongelmakohdat raportoidaan virheinä, jolloin virheenjäljityksellä etsitään virheen aiheuttaja (vian syy). Tämän jälkeen voidaan tehdä päätös korjaamisesta, joka voi tapauksesta riippuen olla yksinkertaista tai vaatia suurempia muutoksia. Virheen aiheuttaja voi olla myös konfiguraatiovirhe, jolloin ohjelma ei välttämättä tarvitse lainkaan muutoksia.
Kaupallisessa ohjelmistotuotannossa virheiden havaitseminen ja korjaaminen pyritään suorittamaan mahdollisimman aikaisessa vaiheessa ennen ohjelmiston julkaisua. Testaus- ja julkaisuprosessi riippuu käytettävästä prosessimallista, mutta yleinen käytäntö on suorittaa riittävän kattava testaus ja korjaaminen ohjelmiston kehitysvaiheessa ja julkaista ohjelmistosta julkaisuehdokas (yleisesti käytetään termejä beeta-versio tai Release Candidate), jota suunnitellut loppukäyttäjät voivat testata. Kaikki havaitut virheet raportoidaan ja todetaan mahdollisuuksien mukaan joko ominaisuuksiksi tai virheiksi ja luokitellaan sen mukaisesti. Kun kaikki havaitut virheet on korjattu, ohjelmistosta tehdään varsinainen julkaisu. Jos julkaisun jälkeen havaitaan virheitä, ne korjataan normaaliin tapaan ja jossain vaiheessa ohjelmistosta julkaistaan päivitetty versio.
Menetelmät
Eräs virhe on kärsimättömyys, joka voi aiheuttaa tieteellisen menetelmän hylkäämiseen: kun on teoria vian syystä teoria on testattava, jotta voi tietää onko se aidosti vian syy ja vasta ongelman syyn ymmärtäessä sen voi ratkaista.
Termi
thumb|right|Vuonna [[1947 ryhmä Harvard Mark II -tietokonetta testaavia insinöörejä löysi sen sisältä yöperhosen. Operaattorit kertoivat poistosta, jolloin syntyi termi debugata. ]] Termi debuggaus on johdettu ohjelmointivirheeseen viittaavasta termistä bug (suom. ’ötökkä’, täsmällisemmin: ’lude’). Termi on ensimmäisen kerran esiintynyt tietokoneen sisään joutuneen hyönteisen poistossa. Sittemmin termin merkitys on laajentunut kattamaan kaikki ohjelmisto- tai muissa järjestelmissä esiintyvät virheet, joita virheenjäljityksessä todennetaan ja paikallistetaan sekä lopulta korjataan. Toinen astine bug-termille on defect (’virhe’ tai ’puute’), jota käytetään kattamaan myös muita ongelmia kuten puuttuvaa dokumentaatiota.
Virheiden seuranta
Havaitut virheet ja niiden ratkaisut sekä lisätiedot talletetaan usein bugiseurantaohjelmalla. Bugiseurantaan merkitään vikatapauksen selvityksen aikana tietoja, joiden avulla pyritään varmistamaan, että vika tulee korjatuksi.
Etädebuggaus
Etädebuggaus tarkoittaa menetelmää debugata toisessa ympäristössa suoritettavaa ohjelmaa eri ympäristössä ajettavan työkalun avulla: esimerkiksi älypuhelimessa ajettavaa ohjelmaa voidaan debugata kehityskäyttöön tarkoitetulta tietokoneelta käsin.
Anti-debuggaus
Anti-debuggaus viittaa joukkoon tekniikoita, joilla pyritään estämään tai vaikeuttamaan ohjelman takaisinmallinnusta tai debuggausta. Tyypillisesti tämä tehdään havaitsemalla pieniä eroja ohjelman muistissa tai muussa ympäristön tilassa.
Nimiäiset
Nimiäiset tai nimenantojuhla on uskonnottomassa tapakulttuurissa lapsen nimenannon yhteydessä järjestettävä juhla. Tilaisuudessa lapsi esitellään suvulle ja perheystäville. Lapsen nimi julkistetaan mahdollisesti ensi kertaa.
Nimenantojuhla voi mennä esimerkiksi seuraavasti: Lapsi puetaan juhlamekkoon. Juhlapuhuja, vanhemmat tai kummi pitää puheen. Äiti julkistaa lapsen nimen, ja isä laskee vauvan päähän kukkaseppeleen. Vieraat allekirjoittavat onnentoivotuksen lapselle. Lapselle voidaan myös istuttaa oma puu. Kahvitarjoilu ja pienet lahjat ovat yleisiä.
Rorschachin musteläiskätesti
thumb|250px|Rorschachin musteläiskätestin ensimmäinen taulu. Kuviotaulujen julkisen esittämisen epäillään vahingoittavan testin luotettavuutta. Rorschachin musteläiskätesti eli musteläikkätesti on puhekielinen nimi kliinisen psykologian tutkimusmenetelmälle (Rorschachin testi, rorschachtesti, Rorschach-koe, Ro), jota voidaan käyttää havaintokognitiivisena tutkimusvälineenä. Rorschach-testi ei ole assosiaatiotesti, eikä sillä tutkita henkilön luovuutta. Testin käyttäjät käyttävät menetelmää persoonallisuuden tutkimuksen välineenä, usein yhdessä muiden tutkimusmenetelmien kanssa. Testin sanotaan antavan laajimmillaan kuvan persoonallisuuden piirteistä, muun muassa ajatusmalleista, emootioista, hallintakeinoista ja reagointityyleistä, kontrollikapasiteetista ja stressinsietokyvystä, minäkäsityksestä ja vuorovaikutussuhteista sekä informaation prosessoinnista (havainnointi, tiedon prosessointi, ajattelu).
Historia
Testin kehitti 1900-luvun alkupuolella sveitsiläinen psykiatri Hermann Rorschach (1884–1922) erääseen suosittuun musteläiskäpeliin perustuen: paperiarkin keskelle tiputettiin mustetta ja se taitettiin kahtia, jolloin siihen syntyi symmetrinen kuvio. Rorschach ei alussa kehittänyt menetelmäänsä projektiiviseksi testiksi, vaan hänen tavoitteenaan oli löytää menetelmä skitsofrenian diagnosointiin. Menetelmäänsä kehittäessään hän kuitenkin havaitsi, että terveidenkin koehenkilöiden samasta kuvataulusta antamissa vastauksissa oli suurta vaihtelua henkilöiden välillä. Tästä seurasi luonnollisesti kysymys, kertooko tällainen vastausten vaihtelu jotakin vastaajan psyykkisistä ominaisuuksista. Testiin on vuosikymmenien aikana sittemmin kehitetty useita erilaisia tulkintajärjestelmiä. Varhaisemmissa järjestelmissä keskeisenä tulkinnan perusteena oli ajatus tauluissa olevien kuvien symbolisesta ärsykearvosta. Nykyään käytetyin tulkintajärjestelmä on kuitenkin 1970-luvulla kehitetty Exner Comprehensive System (ECS tai CS), joka on enemmänkin havaintokognitiivinen kuin projektiivinen tulkintamenetelmä. Tämä tulkintajärjestelmä perustuu vastausten pisteytykseen testattavan musteläiskistä tekemien havaintojen ominaisuuksien perusteella. Exnerin järjestelmä sisältää peräti yli 180 näistä pisteytyksistä muodostettavaa eri ominaisuutta ja piirrettä kuvaavaa asteikkoa.
Tulkinta
Tulosten tulkinta edellyttää perehtyneisyyttä psykologiseen testiteoriaan, itse testiin sekä kliinistä kokemusta ja tilastollista osaamista. Psykologisessa tutkimuksessa testin tuloksia täydennetään ja niitä suhteutetaan muilla psykologisilla testimenetelmillä, tutkittavan haastatteluilla ja eri lähteistä saadulla tiedolla. Psykologit huomauttavat, että Rorschachin tulkintaa ei ole mahdollista maallikon oppia internetin avulla. Tulkinnan oppii testin käyttöön perehdyttävän erityiskoulutuksen ja kliinisen kokemuksen myötä. Yleispäteviä vastausohjeita on mahdotonta antaa, sillä esimerkiksi soveltuvuusarvioinnissa kulloinkin kyseeseen tulevat luonteenpiirteet riippuvat täytettävästä tehtävästä.
Kullakin Rorschach-taululla on tietty ärsykearvo. Haastateltavan reaktioita verrataan kerättyyn tietoon siitä, miten ihmiset tavallisesti toimivat Rorschach-tilanteessa. Henkilön uskotaan reagoivan tauluihin omaa persoonallisuuttaan heijastellen, mikä sitten voidaan päätellä tutkittavan antamista vastauksista. Itse vastausten tulkinta on monitasoista. Siinä huomioidaan monia seikkoja, kuten ensinnäkin, kiinnittääkö tutkittava huomiota koko musteläiskään vai osiin siitä; kuinka paljon havainto vastaa musteläiskän todellista ulkonäköä; kuinka epämääräinen tai tarkka havainto on; onko tehty havainto yksittäinen kuva vai yhdistelmä useista kuvista; onko huomio tehty muodosta, väristä tai varjostuksesta; havaitseeko tutkittava liikkuvan tai paikallaan pysyvän objektin sekä minkä tasoista päättelyä tutkittava on joutunut käyttämään päästessään tulokseensa. Näiden jälkeen huomioidaan, minkä tyyppisiä ja mitä objekteja tai tilanteita tutkittava on kortissa nähnyt (esimerkiksi ihmiset, eläimet, vaatteet, luonto). Paitsi että tulosten tulkinnassa huomioidaan itse vastaus, myös vastauksen antonopeudella, kortin käsittelyllä (käänteleminen kädessä) ja tutkittavan ruumiinkielellä on merkitystä kokonaistulkinnassa.
Eräät testin käyttäjät ovat huolissaan testiin liittyvien kuvataulujen päätymisestä internetin kautta suuren yleisön nähtäville, sillä he pelkäävät testin käyttökelpoisuuden siten vaarantuvan. Testiin liittyvää tulkintajärjestelmää ja sen teoriaa ei myöskään samasta syystä mielellään haluta esittää suurelle yleisölle julkisesti, vaan korostetaan, että testin käyttö ja ymmärtäminen edellyttää asianmukaisen korkeakoulutuksen ja kokemuksen. Muutenkin psykologisten testien yhteydessä ns. testisalaisuutta pyritään vaalimaan pitämällä testimateriaalit vain ammattilaisten saatavilla, jotta testejä ei voisi harjoitella etukäteen ja testitulokset säilyisivät merkitsevinä.
Musteläiskät
Alla ovat 10 korttia Rorschachin musteläiskätestistä, jotka julkaistiin yhdistettynä tyypillisempien tulkintojen kohdalla koko kuvan kohdalla tai erityisten yksityiskohtien perusteella monien kirjoittajien mukaan.
Kritiikki
Rorschachin testin tieteellisestä kelpoisuudesta kiistellään. Suomessa 2005 Turun yliopiston psykologian laitoksen dosentti Jukka Hyönä ja assistentti Lauri Nummenmaa arvostelivat voimakkaasti Rorschachin testiä ja projektiivisia testejä Psykologi-lehdessä. Heidän kritiikkiinsä vastattiin saman lehden seuraavassa numerossa. Myös Tampereen yliopiston psykologian professori Markku Ojanen suhtautuu testiin hyvin kriittisesti. Journal of Personality Assessment -julkaisu, jonka alkuperäinen nimi oli Rorschach Research Exchange, julkaisee suurimman osan myönteisistä Rorschachia koskevista tutkimuksista; muissa psykologian alan julkaisuissa positiivisia tutkimuksia ei samalla mitalla esiinny. Suomalaisten Käypä hoito -suositusten mukaan Rorschachin musteläiskätestin näytön aste epävakaan persoonallisuushäiriön diagnostiikassa on D, eli epävakaan persoonallisuushäiriön diagnostisena välineenä Rorschahin testiä tukeva tieto ei täytä tieteelliseen tutkimukseen perustuvan näytön vaatimuksia.
Vaikka Rorschachin testiä käytetään yleisesti psykiatrisen diagnostiikan tukena, se ei ole lääketieteellinen diagnostinen väline, vaan persoonallisuuden tutkimusväline. Näin ollen se soveltuu käyttöön arvioitaessa esimerkiksi ajattelua, objektisuhteiden laatua, tunne-elämän epävakautta ja itsetuhoisuutta.
Animatismi
Animatismi ( "sielullistaminen") eli luonnon elollistaminen on alun perin englantilaisen Robert R. Marettin esittämä uskontotieteellinen käsite. Se merkitsee luonnon elollistamista ilman että kuvitteluun liittyy käsitystä ilmiöiden sieluista. Animatismi tarkoittaa tapaa selittää kaikki ympärillä oleva eläväksi. Tutkimushistoriaan kuuluvalla termillä tarkoitetaan toisinaan havaittavaa taipumusta hahmottaa elottomat esineet ja persoonattomat ilmiöt tunteviksi, tahtoviksi ja toimiviksi, ilman että tähän hahmottamiseen välttämättä liittyisi kuvitelmaa selväpiirteisestä persoonasta tai sielusta. Kun ankaran ukonilman aikana tuumimme, "mihinkähän se iskee", niin itse asiassa 'se' sisältää mielteen toimivasta ja tahtovasta ilmiöstä, vaikkemme varsinaisesti omaa mitään käsitystä esimerkiksi ukkosen jumalasta. Esimerkiksi suomalais-ugrilaisten kansojen luonnonuskonnossa taivas, vesi, maa, tähdet ja luontokappaleet ovat eläviä jumalia, joille on uhrattu eläimiä toimeentulon turvaamiseksi.
Uskonnon alkuperäisteorioissa animatistisia mielteitä on haluttu pitää yhtenä alkukantaisen ajattelun ja tuntemistavan perusmuotona, joka uskonnon kehityksessä olisi edeltänyt animismia. Tähän viittaa animatismin toinen nimitys preanimismi. Sen mukaan esimerkiksi elolliseksi ja toimivaksi koettu taivas olisi vanhempi kuvitelma kuin taivaan jumala.
Pakkoruotsi
Pakkoruotsi on ruotsin kielestä Suomen koulujen pakollisena oppiaineena käytetty hieman negatiivinen arkikielinen nimitys, jota käytetään varsinkin silloin, kun ruotsin kielen pakollista opiskelua toisena kotimaisena kielenä vastustetaan. Nimitys on esiintynyt Aitosuomalainen-lehdessä jo vuonna 1931, mutta tunnetuksi sanan teki Suomalaisuuden Liiton puheenjohtajana vuosina 1988–1996 toiminut Erkki Pihkala. Vastaavasti ”virkamiesten pakkoruotsilla” tarkoitetaan valtion ja kuntien virkamiehille pääsääntöisesti asetettua vaatimusta ruotsin kielen todennetusta osaamisesta. Lakiteksteissä muuna kuin äidinkielenä opiskellusta suomen ja ruotsin kielestä käytetään nimitystä toinen kotimainen kieli. pienoiskuva|270px|Pakkoruotsia vastustava, seinään maalattu mielipiteenilmaus [[Vantaan Korsossa kevättalvella 2016. Taustalla monitoimikeskus Lumo.]] Suomen väestörekisteritietojen mukaan Suomessa puhuu ruotsin kieltä (suomenruotsi) äidinkielenään 5,3 % väestöstä (290 977) ja suomen kieltä 89,8 % (4 866 848). Suomen ruotsinkielisistä 8,73 % (25 395) on ahvenanmaalaisia. Manner-Suomen väestöstä 4,92 % on ruotsinkielisiä.
Osa opettajista on arvostellut pakkoruotsin käsitteen käyttöä epäjohdonmukaiseksi, koska muistakaan kouluaineista ei käytetä pakko-etuliitettä. Lisäksi heidän mielestään termin käyttäminen tiedotusvälineissä lisää kielteisiä asenteita kielen opetteluun.
Vastineeksi pakkoruotsikäsitteelle käytetään ruotsia äidinkielenään puhuvien pakollisesta suomen kielen opiskelusta pakkosuomi-käsitettä. Sitä käytetään siis lähinnä pakkoruotsikeskusteluissa ruotsia tai muita kieliä äidinkielenään puhuvien oppiaineesta. Se ei kuitenkaan välttämättä ole luonteeltaan aivan vastaava ilmiö kuin suomenkielisten pakkoruotsi, tämän vastinpari. Muun muassa soveltavan kielitieteen tutkijan, Jyväskylän yliopiston professorin Kari Sajavaaran mielestä toisen kotimaisen kielen suomen merkitys Suomen ruotsinkielisille on kokonaan toisenlainen kuin toisen kotimaisen kielen ruotsin merkitys suomenkielisille.
Ruotsin ja suomen kielet oppiaineina
Alun perin kansakouluissa ei opetettu äidinkielen lisäksi muita kieliä. Vuonna 1964 voimaan tulleella kansakoululailla toinen kotimainen kieli ja yksi vieras kieli saattoivat kuulua kansakoulun pysyviin oppiaineisiin. Oppikoulu puolestaan oli alun perin tarkoitettu virkamiesten ja papiston kouluttamiseen, ja siihen kuului varsin runsaasti kieltenopetusta. Vakiintunut käytäntö oli, että ensimmäisenä vieraana kielenä opetettiin toista kotimaista kieltä ja toinen oli tavallisimmin 1950-luvulle asti saksa ja sittemmin englanti. Toinen kotimainen ja yksi pitkä vieras kieli kuuluivat pakollisina myös ylioppilastutkintoon.
Peruskoulu-uudistuksen suunnitelmiin sekä hallituksen esityksessä että sivistysvaliokunnan mietinnössä 1960-luvun lopulla ei kumpaankaan kuulunut pakkoruotsi, ja kielten opetus kaikille samansisältöisenä nousi kiistanalaiseksi eduskunnan käsittelyssä. Opetusneuvos Asseri Joutsimäen mukaan pakkoruotsin kannattajien motiivi pakkoruotsin suhteen peruskoulu-uudistusta tehtäessä oli suomenkielisten ajan tuhlaaminen ja ruotsinkielisten tahojen valtapolitiikka. Laki koulujärjestelmän perusteista hyväksyttiin eduskunnassa 1968 lopulta sellaisena, että peruskouluun tuli kaikille pakollisiksi kaksi vierasta kieltä, joista toisen tuli olla niin sanottu toinen kotimainen. Tämän lisäksi yläasteella voitiin opiskella vielä yhtä vapaaehtoista kieltä. Peruskoulun opetussuunnitelmakomitea esitti vuonna 1970 ruotsin kieltä vapaavalintaiseksi oppiaineeksi, jotta tunteja jäisi muillekin kielille, mutta tästä huolimatta poliittiset päättäjät "runnoivat pakkoruotsin osaksi peruskoulua" komiteaan kuuluneen opetusneuvos Jaakko Linnankiven mukaan. Peruskoulu-uudistus toteutettiin alueittain vuosina 1972–1977. Vuonna 2003 eduskunta päätti Vanhasen I hallituksen esityksestä vakinaistaa vuosia jatkuneen ylioppilaskirjoitusten rakennekokeilun, ja päätöksen myötä toinen kotimainen kieli muuttui ylioppilaskirjoituksissa vapaaehtoiseksi.
Mainittu käytäntö kielten opetuksen historiasta itsenäisen Suomen ajalta kertoo sen, että vaikka Suomi on ollut virallisesti kaksikielinen maa itsenäistymisestään lähtien, on toisen kotimaisen kielen opiskelu ja osaaminen ollut kaikille pakollista vasta yli 50 vuotta itsenäistymisestä myöhemmästä ajasta asti eikä koko itsenäisen Suomen historian ajan. Jotkut pakkoruotsin kannattajat arvelevat, että käytännössä Suomen kaksikielisyyden ylläpitämiseseksi pakkoruotsi on välttämätön.
Voimassa olevalla lainsäädännöllä toista kotimaista kieltä voi opiskella joko A1-kielenä peruskoulun ensimmäiseltä luokalta, A2-kielenä peruskoulun neljänneltä luokalta tai viimeistään B1-kielenä kuudennelta luokalta alkaen. 85 % peruskoululaisista opiskelee ruotsia B1-kielenä. Professori Kari Sajavaara toteaa vain harvojen suomenkielisten oppivan kouluopetuksessa ruotsia luontevasti, koska käytännön kokemus kielestä jää pieneksi. Ruotsinkielisistä oppilaista 93,4 % opiskelee suomea A1- tai A2-kielenä. Ruotsinkielisissä kouluissa 90 % valitsee A1-kieleksi suomen ja A2-kielenä sitä opiskelee 3,4 %. 80 % ruotsinkielisistä oppilaista suorittaa ylioppilaskirjoituksissa suomen kielen pitkän oppimäärän kokeen. Suomen kielen opetus ruotsinkielisissä oppilaitoksissa on käytännössä huomattavasti laajempaa kuin ruotsin opetus suomenkielisissä oppilaitoksissa. Asiaan vaikuttaa keskeisesti se, että ruotsin kieltä puhuu äidinkielenään 5,3 % suomalaisista, kun taas suomen kieli on äidinkielenä 89,8 % suomalaisista, eli vaikka Suomi on virallisesti kaksikielinen maa, on ruotsin kieli käytännössä äidinkielenä vain pienehkölle kansanosalle.
Asiantuntijat
pienoiskuva|180px|Ruotsin kielen opiskelun vapaaehtoisuutta kannattava kampanjalogo. Suomen kielikoulutuspolitiikkaa pitkään tutkineesta Jyväskylän yliopiston emeritusprofessorista Kari Sajavaarasta ei ole yllättävää, että ruotsin kielen oppimistulokset peruskoulun päättyessä eivät ole hyvät, kun 85 %:lle peruskoululaisista opiskelu jää kolmivuotiseksi B1-kieleksi. Hänen mielestään ruotsissa suurin pulma ei suoranaisesti ole opiskelun pakollisuus vaan sekä peruskoulun että lukion huonot oppimistulokset, joihin pakollisuus on vaikuttamassa. Hänen mukaansa ruotsin määrääminen pakolliseksi oli kielipoliittinen ratkaisu, jota tehtäessä ei ole otettu huomioon kasvatuksellisia tai koulutuspoliittisia näkökohtia. Hän kokee opetuksen pakollisuuden perustelemisen kieliryhmien tasa-arvolla lähes kestämättömäksi, kun kieliryhmien edellytykset kielen opiskeluun ovat erilaiset. Muita pakollisuuden perusteluja voidaan hänestä kuvata akateemisesti ja yhteiskunnallisesti merkityksellisiksi, mutta oppilaiden voi olla vaikea ymmärtää niiden merkitystä. Tällaisia perusteluja ovat muun muassa "vetoaminen yhteiseen kulttuuriperintöön, Suomen historiallisen kehityksen ymmärtäminen, lähinaapuruus Ruotsin kanssa, ruotsin asema toisena kansalliskielenä, pohjoismaisen yhteistyön helpottaminen ja oman maan tuntemuksen kasvattaminen seuraamalla ruotsinkielisten keskistä vuorovaikutusta heidän omalla kielellään". Euroopan komission kielten opetusta käsittelevä Key data on Teaching Languages at School in Europe 2005 -raportti toteaa Suomen kielenopetuksen johtuvan poliittisista ja historiallisista syistä, ei itse kielen tarpeesta.
Tutkija Janne Väistö arvioi Suomen ulkopoliittisen tilanteen vaikuttaneen kieliasenteisiin: aina kun itäisen naapurimaan on koettu uhkaavan Suomea, on Suomi korostanut pohjoismaisia yhteyksiään ja ruotsin asemaa kansalliskielenä. Hänen mukaansa ensimmäinen ”kielirauha” syntyi 1930-luvun lopulla, kun Suomi sitoutui yhä vahvemmin muihin pohjoismaihin ja tavoitteli puolustusyhteistyötä Ruotsin kanssa. Myös kylmän sodan aikana pohjoismaiset yhteydet korostuivat ja ruotsin kielen opiskeluun suhtauduttiin myötämielisesti, mutta kun Neuvostoliitto alkoi heikentyä vuoden 1987 paikkeilla, nationalismi voimistui ja Suomi halusi suuntautua suoraan Eurooppaan pohjoismaiden ”ohi”.
Viranomaiset ja yliopistot
Opetushallitus katsoo, että ruotsin kielen opetuksella edistetään vuorovaikutusta ja kaksikielisyyden ja pohjoismaisen elämänmuodon arvostusta. Opetushallituksesta ruotsin kielen opiskelun pakollisuuskin on opiskelijoiden eduksi, koska muuten erityisesti poikien ruotsin opiskelun epäillään vähenevän, mikä puolestaan voi hankaloittaa heidän jatko-opintojaan ja myöhemmin asettumistaan työelämään. Opetushallituksen mukaan ruotsin kieli on myös osa suomalaista kulttuuria ja identiteettiä.
Helsingin yliopiston vuonna 2012 julkaistussa tutkimusraportissa puolet peruskoululaisista suhtautui ruotsin opiskeluun neutraalisti ja 20 % kielteisesti. Tutkimuksessa oli mukana seitsemän koulua, ja siinä haastateltiin 86 oppilasta, sekä kerättiin 156 oppilaan kertomukset kielen opetuksesta. Saman vuoden kevään ylioppilaskirjoituksissa ruotsin kirjoittaneiden kokelaiden osuus laski 61 prosenttiin: tytöistä 75 % ja pojista 40 % kirjoitti ruotsin. Keskipitkän ruotsin kirjoitti noin 12 850 opiskelijaa ja pitkän noin 1 300 vuoden 2005 kevään ylioppilaskirjoituksissa. Vuoden 2013 syksyn kirjoituksissa keskipitkän ruotsin kirjoittajien määrä oli pudonnut 8 800 opiskelijaan. Pitkän ruotsin osalta määrä oli kasvanut reilulla sadalla opiskelijalla noin 1 450.
Yleisesti
Suomessa ilmenee kiinnostusta ruotsiin koulukielenä myös joissakuissa suomenkielisissä, ja jotkut vanhemmat ovat halunneet tarjota lapsilleen ruotsinkielisen koulutuksen. Tämän vuoksi koko 1990-luvun ruotsinkielisten koulupaikkojen kysyntä on ylittänyt 10 prosentilla ruotsinkielisiksi rekisteröityjen lasten ikäluokkien koon.
Yhteiskunnallinen keskustelu
Eduskunnan sivistysvaliokunta julkaisi vuonna 1990 mietinnön valtioneuvoston selvityksestä koulutusjärjestelmästä Suomessa, jossa esitettiin muun muassa, että oppilailla tulisi yläasteella olla vain yksi pakollinen kieli. Herberts ynnä muut tekivät 1992 tutkimuksen mietinnöstä käydystä kielikeskustelusta kahdessakymmenessä lehdessä. Keskustelussa sekä pakollisuuden puolustajat että vastustajat viittasivat opetuksellisiin seikkoihin. Pakon puolustajien näkemys oli, että vapaaehtoisuus kaventaisi kielitaitoa ja muodostaisi riskin, etteivät ruotsia opiskelemaan haluavat enää saisi siihen mahdollisuutta. Heidän kantansa oli myös, etteivät oppilaat voi itse ennustaa, mitä kieliä tulevaisuudessa tarvitsevat. Välttämättömyyden kannattajat suomivat samalla englannin liiallista asemaa ja korostivat ruotsin merkitystä kaupassa, teollisuudessa ja matkailussa. Pakon vastustajien mielestä vaatimuksilla ei saavuteta mitään, ja opiskelusta kiinnostuneet oppilaat olisivat motivoituneempia ja pääsisivät parempiin oppimistuloksiin. Vapaaehtoisuuden puolustajien näkemykset jakaantuivat peruskoulun kielipainotteisuudesta: osa katsoi kieltenopetuksen liialliseksi, ja toisten mielestä peruskoulussa tarvitaan nykyistä laajempaa kielitarjontaa.
Tukholman yliopiston dosentin ja kielitieteilijän Lars Melinin mielestä pakkoruotsin tulokset Suomessa ovat yhtä menestyksekkäitä kuin ”venäjän opetus entisissä neuvostosiirtomaissa”. Hänestä suomenkielisillä ei ole pätevää syytä ruotsin oppimiseen, ja lailla siihen pakottaminen tekee selkkauksen vain pysyväksi.
Taloustutkimus Oy
Taloustutkimus Oy on järjestänyt viimeisenä parinkymmenenä vuonna useita kyselytutkimuksia suomalaisten asenteista ruotsin kielen opiskelun pakollisuuteen. Suomalaisuuden liiton vuosina 1990–2003 tilaamien kyselytutkimusten mukaan 66–72 prosenttia suomalaisista vastustaa ruotsin kielen opiskelun pakollisuutta tai kannattaa sen vapaaehtoistamista.
Folktingetin Taloustutkimuksella vuonna 1996 teettämässä mielipidemittauksessa ruotsin kielen pakollisuutta kannatti 52 prosenttia vastaajista. Suomenruotsalaisen Ajatushautomon Magman vuonna 2008 teettämässä mielipidemittauksessa 25 prosenttia suomalaisista oli ”täysin samaa mieltä” ja 25 prosenttia ”jokseenkin samaa mieltä” siitä, että ruotsin tulisi edelleen olla pakollinen oppiaine peruskoulussa.
Kalevan ja Väli-Suomen sanomalehtien Taloustutkimuksella joulukuussa 2009 teettämässä tutkimuksessa kysyttiin, pitäisikö kunnille antaa oikeus valita venäjän kieli ruotsin tilalle koulujen opetusohjelmaan. Tutkimuksen mukaan 66 prosenttia suomalaisista kannatti ja 29 prosenttia vastusti mahdollisuutta ruotsin korvaamiseen venäjällä; viisi prosenttia ei osannut sanoa mielipidettään. Enemmistö molempien sukupuolten edustajista sekä kaikista ikä- ja tuloluokista kannatti venäjän ja ruotsin vaihtoehtoisuutta, samoin enemmistö kaikkien manner-Suomen läänien asukkaista (Ahvenanmaa ei kuulunut tutkimusalueeseen). Enemmistö kaikkien puolueiden kannattajistakin oli vaihtoehtoisuuden kannalla lukuun ottamatta Ruotsalaista kansanpuoluetta, jonka kannattajista vain 13 prosenttia oli tätä mieltä.
Yleisradion Taloustutkimuksella teettämän, elokuussa 2013 julkaistun kyselytutkimuksen mukaan 63 prosenttia suomalaisista kannatti ruotsin muuttamista vapaaehtoiseksi kouluaineeksi. Ruotsin pakollisuutta kannatti 29 prosenttia. Ruotsalaista kansanpuoluetta ja Vihreää liittoa lukuun ottamatta enemmistö kaikkien puolueiden kannattajista kannatti ruotsin opiskelun muuttamista vapaaehtoiseksi. Voimakkaimmin vapaaehtoisuutta kannattivat perussuomalaisten ja sosiaalidemokraattien kannattajat.
Muita mielipidemittauksia
Vuonna 1992 yli 90 prosenttia peruskoulun kolmannen ja neljännen luokan oppilaiden vanhemmista kannatti pakollisten kielten määrän vähentämistä. Valittujen Palojen vuonna 2000 teettämässä tutkimuksessa 64 prosenttia suomalaisista haluaa luopua pakollisesta ruotsin opiskelusta. Suomen Gallupin vuonna 2003 tekemässä tutkimuksessa ”pakollista toisen kotimaisen kielen opiskelua peruskoulussa” vastusti 42 prosenttia suomalaisista, ja 25 prosenttia vastusti suomen ja ruotsin virallisten kielten asemaa. Civics-tutkimuksessa vuonna 2000 suomenkielisten koulujen nuorista 67 prosenttia kannatti ruotsin kielen opiskelun vapaaehtoistamista. Yhteiskunnallisiin asioihin perehtyneimmät nuoret olivat tutkimuksessa kriittisimpiä ruotsalaisuudelle. Folktingetin tutkimuksessa vuonna 1997 ruotsin pakolliseen opetukseen suhtautuivat kielteisimmin korkeakoulututkinnon suorittaneet.
Mielipidemittauksissa eri kielten tarpeellisuudesta ja tärkeydestä englantia on yleisesti pidetty kaikista tärkeimpänä kielenä. Ruotsin kieltä pidetään yleensä tutkimuksissa toiseksi tärkeimpänä ennen saksaa, ranskaa ja venäjää. Eurobarometri 2006:ssa kysyttiin, mitä kahta kieltä lasten tulisi oppia. Suomessa 85 prosenttia vastasi englannin, 38 prosenttia ruotsin, saksaa kannatti 24 prosenttia, ranskaa ja venäjää molempia 10 prosenttia ja espanjaa 3 prosenttia. Taloustutkimuksen toteuttama Pohjoismaiden Suomen instituutin Nifin tutkimus suomalaisten mielipiteistä Suomen ja muiden Pohjoismaiden yhteistyöstä osoitti, että lähes kaikki vastanneet pitivät englannin kielen taitoa tärkeänä. Ruotsin kielen taitoa hyvin tai jokseenkin tärkeänä piti 72 % vastanneista ja sitä pidettiin tärkeämpänä kuin saksaa, venäjää tai ranskaa. Työministeriön tapaustutkimuksessa haastatellut ohjelmistoyritykset mainitsivat pakkoruotsin yhdeksi haitalliseksi kilpailutekijäksi. Toisaalta kansainvälisessä prolang-tutkimuksessa ruotsin kieli koettiin teollisuudessa edelleen toiseksi tärkeimmäksi kieleksi heti englannin jälkeen, ja sen merkityksen arveltiin pysyvän samana tai heikkenevän hieman. Tutkimuksessa saksan tarve korostui tekniikan ja liikenteen aloilla, kun taas sosiaali- ja terveysalalla koettiin tarpeellisiksi ainakin englanti ja ruotsi.
Talouselämä-lehden haastattelututkimuksessa, jossa kysyttiin 40 Suomen suurimpiin kuuluvan yrityksen henkilöstöjohtajien näkemyksiä työvoiman riittävyydestä ja johdon sekä asiantuntijoiden osaamistarpeista, kielistä ruotsia pidettiin kolmanneksi tärkeimpänä kielenä englannin ja venäjän jälkeen. Suomalaisen työvoiman kielitaitoa pidettiin venäjää lukuun ottamatta hyvänä.
Joulukuussa 2014 julkistetussa Åbo Akademin ja Turun ja Tampereen yliopistojen yhteistutkimuksessa, johon osallistui lähes 7 400 suomenkielistä henkilöä, kolme neljäsosaa vastaajista kannatti pakollisesta kouluruotsista luopumista. Yli 60 prosenttia vastaajista oli sitä mieltä, että koulussa olisi hyödyllistä opiskella ruotsin sijaan jotain muuta kieltä. Noin 45 prosenttia vastaajista ilmoitti, että olisi opiskellut ruotsia koulussa, vaikka se olisi ollut vapaaehtoista.
Puolueiden ja kansanedustajien kannanottoja
Kysymys suomen ja ruotsin asemasta oli Suomessa pitkään keskeinen kiistakysymys, kunnes toisen maailmansodan päätyttyä saavutettiin nykyinen tilanne. Nykyisistä eduskuntapuolueista virallisesti ainoastaan perussuomalaiset on esittänyt muutoksia ruotsin kielen opetukseen, vaikka eräät muidenkin puolueiden yksittäiset kansanedustajat ovat julkisesti kannattaneet ruotsin kielen opiskelun eriasteista vapaaehtoistamista. Kansallinen Kokoomus päätti puoluekokouksessaan 13. kesäkuuta 2010 äänin 284–281, että toisen kotimaisen kielen tilalle olisi peruskoulussa ja toisella asteella voitava valita jokin muukin kieli. Päätös oli vastoin puoluejohdon esitystä, ja puheenjohtaja Jyrki Katainen päätti olla noudattamatta sitä.
Helsingin Sanomien vuonna 2001 kansanedustajille tekemässä mielipidetiedustelussa 50 prosenttia vastusti ja 46 prosenttia kannatti pakkoruotsia. Edustajista 4 prosenttia ei ottanut kantaa. Perussuomalaisten vuoden 2007 vaaliohjelmassa esitettiin ruotsin vapaaehtoistamista peruskoulussa ja puolueen yleisesite kertoo sen vastustavan pakkoruotsia. Ruotsalainen kansanpuolue puolestaan ilmoittaa työskentelevänsä vahvan ruotsalaisuuden ja kahden tasaveroisen kansalliskielen säilymiseksi Suomessa.
Vanhasen I hallitus ja eduskunta päättivät vuonna 2003 Suomen lukiolaisten liiton mielenilmauksen saattelemana vakinaistaa vuosia jatkuneen ylioppilaskirjoitusten rakennekokeilun, ja sillä ruotsikin muuttui suomenkielisten ylioppilaskirjoituksissa vapaaehtoiseksi.
Lukiolaisten liitto otti 23. marraskuuta 2008 liittokokouksessaan kielteisen kannan toisen kotimaisen kielen opiskelun pakollisuuteen. Liitosta lukiolaisilla ja peruskoululaisilla tulee olla mahdollisuus opiskella jotain kolmatta kieltä, eikä ensisijaisesti toista kotimaista, jotta kansainvälistymisen haasteisiin pystyttäisiin vastaamaan.
Järjestöjen näkemyksiä
Elinkeinoelämän keskusliitto on suosittanut pakollisesta toisesta kotimaisesta kielestä luopumista koululaisten kielivalintojen monipuolistamiseksi. EK:sta kielitaitotarpeet työelämässä ovat monipuolistuneet ja ruotsin merkitys on vähentynyt.
Finlandssvensk samling -yhdistyksen puheenjohtaja, professori Juha Janhunen on vaatinut toisen kotimaisen kielen pakollisen opetuksen poistamista Suomen kouluista. Janhusen mielestä Itä-Suomessa pitäisi keskittyä opettelemaan venäjää, pohjoisessa norjaa ja muualla maassa saksaa tai englantia. Suomen- ja ruotsinkielisten tulisi Janhusen mielestä tarpeen vaatiessa keskustella englanniksi tai tulkin välityksellä.
Vapaa kielivalinta ry:n puheenjohtaja, professori Ilmari Rostila on kannattanut ruotsin kielen vapaaehtoisuutta. Hän uskoo, että ruotsin kielen asema muuttuu, kun suuret puolueet alkavat tarkastella kielikysymystä suomenkielisten näkökulmasta. Vapaa kielivalinta ry järjesti bussikampanjan Tampereella vapaaehtoisen ruotsin puolesta.
Keskustelu Internetissä
Ruotsin opetuksen pakollisuus on yleinen Internetin keskustelupalstojen puheenaihe. 17. helmikuuta 2007 Helsingin Sanomien ”Kuiskaaja”-palstalla todettiin: ”Käsitteli verkkokeskustelu miltei mitä aihetta tahansa, siihen ryhtyy nopeasti keskustelijaryhmä, jonka tavoitteena on kirjoittaa ja levittää suomenruotsalaisia ja ruotsin kieltä vastustavia kirjoituksia.” Esimerkkeinä ilmiöstä palstalla annetaan muun muassa kokoomuksen vaalikeskustelualue, Helsingin Sanomien keskustelupalsta ja Kjell Westön Finlandia-palkinnosta käyty sananvaihto. Mahdolliseksi ilmiön selitykseksi esitettiin Suomalaisuuden liiton puheenjohtajan Heikki Talan esimerkkiä. Saman lehden pääkirjoituspalstalla 18. helmikuuta kerrotaan Kokoomuksen verkkosivujen tilapäiseen sulkemiseen johtaneista tapahtumista. Keskustelupalstoille ”iskivät suomenruotsalaisuutta ja niin sanottua pakkoruotsia kouluissa vastustaneet aktivistit. ’Hurrien’ sättiminen sai sellaiset muodot, jotka pakottivat sivuston sulkemiseen ja sisällön siivoamiseen. Verkossa pidetään sellaista – ikävä kyllä – usein luvallisena, joka painettuna saisi jokaisen lukijan huolestumaan”. Apu-lehti kommentoi keväällä 2008 lehtensä nettisivujen suuriin mittoihin kasvanutta pakkoruotsi-keskustelua toteamalla, että pakkoruotsin vastustajilla on kannattajia vaikuttavampi perusteluarsenaali käytössään kielikeskustelussa.
Julkisyhteisöjen kannanotot
Vuonna 2007 Tohmajärven kunta anoi kokeilulupaa venäjän opettamiseen B-kielenä vaihtoehdoksi ruotsin kielelle. Hanketta perusteltiin venäjän kielen ruotsia suuremmalla tarpeellisuudella Itä-Suomessa. Kokeilu sai laajaa tukea muun muassa Pohjois-Karjalan maakuntaliitolta, yrittäjiltä sekä naapurikunnilta. Opetusministeriö kuitenkin hylkäsi hakemuksen perustellen kielteistä päätöstä sillä, että kummankin kotimaisen kielen osaaminen on tärkeää koko Suomessa. Suomi–Venäjä-Seura vastasi opetusministeriön perusteluun toteamalla venäjän kielen tarpeellisuuden olevan itäisessä Suomessa selvästi ruotsia suurempi.
Lokakuussa 2012 Korkeakoulujen kielikeskusjohtajien neuvosto totesi lausunnossaan opetus- ja kulttuuriministeriölle, että pakollinen ruotsi eli niin sanottu virkamiesruotsi voidaan joutua poistamaan korkeakoulujen opintovaatimuksista heikentyneen kielitaidon vuoksi. Opetusministeri Jukka Gustafsson vastasi tähän, että ruotsin osaamisvaatimuksen poistaminen ei sovi hallitusohjelmaan eikä kannata tätä.
Kansalaisaloite
Vapaa kielivalinta ry, Suomalaisuuden liitto, Kokoomuksen Nuorten Liitto ja Perussuomalaiset Nuoret panivat maaliskuussa 2013 vireille kansalaisaloitteen ruotsin kielen opiskelun vapaaehtoiseksi muuttamisen saattamisesta eduskunnan käsittelyyn. Aloite sai vaaditut 50 000 allekirjoitusta puolen vuoden määräajassa. Helmikuussa 2015 sivistysvaliokunta päätti äänestyksen jälkeen esittää kansalaisaloitetta hylättäväksi. Koska perussuomalaiset olivat jättäneet mietintöön vastalauseensa, asiasta äänestettiin eduskunnan täysistunnossa maaliskuun 6. päivänä. Tässä äänestyksessä kansalaisaloite hylättiin äänin 134–48. Eduskunta kuitenkin hyväksyi äänin 93–89 lausuman, jonka mukaan olisi tehtävä selvitys alueellisista vaihtoehdoista ruotsin kielen opiskelulle.
Somalian šillinki
thumb|250px|10 šillingin kolikkoja. Somalian šillinki on Somalian rahayksikkö, jota käytetään vain Somaliassa. Sen valuuttatunnus on SOS ja sitä ei ole sidottu mihinkään muuhun valuuttaan.
Zevulun Orlev
thumb|upright|Zevulun Orlev vuonna 2008. Zevulun Orlev (s. 9. marraskuuta 1945 Rehovot, Israel ) on israelilainen poliitikko ja Kansallisen uskontopuolueen puheenjohtaja.
Somalian šillinki
Vuonna 1962 olivat käytössä setelit joiden nimellisarvot olivat 5, 10, 20, 100 šillinkiä. Vuonna 1967 käyttöön tulivat 5 sentin, 10 sentin, 50 sentin ja 1 Somalian šillingin kolikot. Sentti on 1/100 šillingiä. Inflaation vuoksi seteleiden nimellisarvoja on nostettu. Siellä on käytössä 1, 5, 10, 50 sentin ja 1, 5, 10, 20, 50 ja 100 šillingin kolikot. Setelien nimellisarvot ovat 5, 10, 20, 50, 100, 500, 1000 šillingiä.
Zevulun Orlev
Orlev valittiin knessetiin ensimmäisen kerran vuonna 1999. 2003–2004 hän oli hyvinvointi- ja sosiaaliministeri Ariel Sharonin toiseen hallituksessa. Orlev oli usein eri linjoilla talouspolitiikassa silloisen valtiovarainministeri Benjamin Netanjahun kanssa.
Orlev on naimisissa ja hänellä on neljä lasta.
Lohikäärmeen vuosi
Lohikäärmeen vuosi voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Ukrainan avaruusjärjestö
Ukrainan avaruusjärjestö perustettiin vuonna 1992. Natsionalnie Kosmitšne Agentsvo Ukrayni (NKAU), käytetään myös englanninkielistä akronyymiä NSAU (National Space Agency of Ukraine).
Ensimmäinen avaruusohjelma (1993–1997) pyrki säilyttämään Ukrainan avaruustoiminnan ja -teollisuuden kylmän sodan jälkeisessä alan matalasuhdanteessa ja uuden maan rahoitusongelmissa. Jo tuolloin pyrittiin löytämään Južnoje-yritykselle tietä kansainvälisille markkinoille.
Toisen avaruusohjelman (1998–2002) tavoite oli luoda kotimarkkinat ja lisättiin kykyä rakentaa Ukrainassa enemmän vientituotteita.
Kolmas avaruusohjelma kattaa vuodet 2003–2007. Se hyväksyttiin Ukrainan parlamentissa 24. lokakuuta 2002. Sen päämäärä on toiminnan tason ylläpitäminen. Ukrainan avaruustoiminta on kasvanut merkittävästi vuodesta 2004 alkaen. Vuosien 2008–2012 avaruusohjelma hyväksyttiin heinäkuussa 2007.