cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Islamin suhtautuminen muihin uskontoihin
Islamin leviäminen ja vakiintuminen
800 -luvulla alkoi ilmestyä runsaasti islamilaista kirjallisuutta, joka perustui suullisen tarinatiedon muistiin kirjaamiseen. Niin sanottujen revisionistien mukaan islam syntyi vasta tässä vaiheessa, josta siitä alkaa olla myös ensimmäisiä historiallisia tietoja. 800-luvun alussa ilmestynyt Ibn Hishamin Muhammed-elämäkerta sisältää niin sanotun ”Medinan perustuslain”, jossa määritellään arabien suhde Medinan juutalaisiin. Juutalaiset saivat harjoittaa uskontoaan, mutta heidän asemansa oli alistettu.
Umarin sopimus
Tunnetuin dhimmien asemaa määrittelevä asiakirja on niin sanottu ”Umarin sopimus”. Tällä nimellä kulkevasta sopimuksesta oli 800-luvun alussa olemassa useita versioita, kuten Abu Yusufin tai Al-Shafin versiot. Kanonisoitu ja klassinen versio, Shurūt Umar, vakiintui kalifi al-Mutawakkilin aikana vuoden 850 tienoilla. Sen alkuperäisenä laatijana ei kuitenkaan pidetä myyttistä oikeaanjohdettua kalifi Umaria.
Beşiktaş JK
Saavutukset
thumb|right|Istanbulin liigan kaudella 1923–1924 voittanut Beşiktaşin joukkue
Krister Jägerskiöld
Krister Robert Otto Edgard Jägerskiöld (21. kesäkuuta 1852 Turku – 19. maaliskuuta 1931 Helsinki) oli suomalainen juristi, tilanhoitaja ja virka- ja valtiopäivämies.
Glenn
Glenn tai Glen on alun perin skotlantilainen nimi, joka esiintyy sekä sukunimenä että miehen etunimenä. Nimi johtuu gaelin kielen sanasta gleann, joka merkitsee laaksoa.
Islamin suhtautuminen muihin uskontoihin
Umarin sopimus
Al-Tabari 900-luvulla kirjoittaa Jerusalemin asukkaiden maksettavaksi määrätystä jizya – verosta vastineena suojelusta. Vero mainitaan myös Koraanissa: ”Taistelkaa heitä vastaan, kunnes he maksavat nöyrinä veronsa” (9:29).
Glenn
Suomessa nimi Glenn on vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 419:lle ja Glen noin 150 miespuoliselle henkilölle. Glennin nimipäivä on suomenruotsalaisen kalenterin mukaan 7. marraskuuta.
Gustav Adolf von Götzen
pienoiskuva|Gustav Adolf von Götzenille valmistettu pronssinen hauta vuodelta 1913, Hampurin hautausmaa Ohlsdorf. Gustav Adolf Graf von Götzen (12. toukokuuta 1866 – 2. joulukuuta 1910) oli saksalainen tutkimusmatkailija ja Saksan Itä-Afrikan kuvernööri. Hän saapui Ruandaan 620 sotilaan kanssa vuonna 1894. Götzenistä tuli täten toinen eurooppalainen, joka oli vieraillut Ruandassa.
Islamin suhtautuminen muihin uskontoihin
Umarin sopimus
Koraanin vaatimusta nöyryyden osoittamisesta sovellettiin myöhemmin eri tavoin. Keskiaikaisten lähteiden mukaan voitiin panna toimeen seremonioita, joiden tarkoitus oli nimenomaan nöyryyttää dhimmiä. Veron maksajaa lyötiin niskaan tai hänen kaulaansa sidottiin kuitti todisteena maksusta.
Gustav Adolf von Götzen
Nuoruus
Kreivi von Götzen syntyi saksalaiseen ylhäisöperheeseen Scharfeneckin linnassa, Preussin kuningaskunnassa. Alue sijaitsee nykyisen Puolan alueella ja linnaa kutsutaan tätä nykyä Sarnyn palatsiksi. Palatsi ja sen lähirakennukset ovat säilyneet kommunistisen ajanjakson puutteellisista restauroinneista huolimatta.
Islamin suhtautuminen muihin uskontoihin
Umarin sopimus
Professori Mark R. Cohen esittelee ”kaikkein luonteenomaisinta” Umarin sopimustekstin versiota, joka on peräisin 1100-luvulta. Se on muodoltaan kahdenvälinen sopimus, jossa dhimmit itse ehdottavat, että heitä syrjittäisiin korvauksena muslimien antamasta suojelusta. Cohenin mukaan sopimus sisälsi seuraavia ehtoja:
Krister Jägerskiöld
Jägerskiöldin vanhemmat olivat eversti Krister Ludvig Reinhold Jägerskiöld ja Johanna Ottiliana Taube ja puoliso vuodesta 1890 Emma Engdahl (o.s. Madsén). Jägerskiöld tuli ylioppilaaksi Hämeenlinnan lyseosta 1870, suoritti oikeustutkinnon 1876 ja sai varatuomarin arvon 1880. Hän työskenteli valmistuttuaan Turun hovioikeudessa vuodesta 1880, asessorina 1895–1903, ja hoiti Sjölaxin (Syvälahden) fideikomissitilaa Kemiössä.
Jägerskiöld oli aatelissäädyn edustaja valtiopäivillä 1882, 1888, 1891, 1897, 1900, 1904–1905 ja 1905–1906.
Gustav Adolf von Götzen
Nuoruus
Von Götzen opiskeli lakia Pariisin, Berliinin ja Kielin yliopistoissa 1884-1887. Opintojen jälkeen hän liittyi armeijaan ja hänestä tuli 2. Garde-Ulanen rykmentin luutnantti. 1890-1891 hän palveli Roomassa, josta hän tekikin ensimmäisen matkansa Afrikkaan. Tuolloin hän matkusti metsästämään Kilimanjarolle.
Valmistuttuaan upseeriksi sota-akatemiasta vuonna 1892, Götzen matkusti Anatolian niemimaalle Ottomaanien valtakunnan alueelle yhdessä majuri Walther von Diestin kanssa.
Tutkimusmatka 1893–1894
Vuodesta 1885 lähtien tutkimusmatkailija Carl Peters oli alkanut vaatia Itä-Afrikan alueita Saksalle. Tanganyikan rannikkoalue oli suhteellisen helposti vallattu alue, mutta sisäosien osalta valloitus osoittautui paljon vaikeammaksi ja siksi nämä alueet olivat jääneet kartoittamatta. Götzen johti tutkimusmatkaa vallatakseen nämä sisämaan alueet Saksalle. Hän mukanaan Itä-Afrikkaan lähtivät myös Georg von Prittwitz ja Hermann Kersting.
Seurue lähti liikkeelle Panganista 12. joulukuuta 1893. Matkattuaan Masai-heimon maiden läpi, joukko saapui lopulta 2. toukokuuta 1894 Kagera-joella sijaitseville Rusumo-putouksille. Joen ylittämisen myötä heistä tuli ensimmäiset eurooppalaiset, jotka olivat astuneet Ruandan maaperälle Oscar Baumannin 1892 tutkimusmatkan jälkeen. Ruanda oli tuohon aikaan organisoiduin kuningaskunta alueella vaikkakin nimellisesti Ruanda oli jo Saksan siirtomaa. He matkasivat Ruandan halki tavatakseen mwamin (kuningas) tämän palatsissa Nyanzassa. Lopulta he saapuivat Kivujärvelle, joka sijaitsi kuningaskunnan läntisimmällä osalla.
Saavuttuaan Virungavuorille Götzen päätti jatkaa matkaa länteen Kongon viidakon halki. Seurue saavutti viimein Kongojoen 21. syyskuuta 1894. He jatkoivat matkaa joen alajuoksulle saavuttaen lopulta Atlantin valtameren 29. lokakuuta 1894. Götzen palasi Saksaan tammikuussa 1895.
Vuosisadan vaihde
Vuosien 1896-1898 välisenä aikana Götzen työskenteli attaseana Washington D.C.:ssä, Yhdysvalloissa ja palveli myös Theodor Rooseveltin joukoissa Espanjan–Yhdysvaltain sodan aikana Kuuban itsenäisyyssodassa. Ollessaan Yhdysvalloissa Götzen rakastui amerikkalaisleskeen May Loneyhin (1857-1931) ja meni tämän kanssa naimisiin. Vuonna 1898 he saivat tyttären (Wanda Luise von Götzen). Myöhemmin Götzen liittyi takaisin Saksan armeijaan Berliinissä, missä hänet ylennettiin kapteeniksi vuonna 1900.
Kuvernööriaika ja Maji Maji -kapina
Paikallisolojen tuntemuksensa vuoksi Götzen nimettiin Saksan Itä-Afrikan kuvernööriksi maaliskuussa 1901, joskin hän joutui pian käsittelemään suurta siirtomaakriisiä.
Saksan Itä-Afrikan alkuperäisväestö oli kapinoinut jo aiemmin 1880-1890 –luvuilla ja vuonna 1905 Götzen joutui todistamaan Maji Maji –kapinan leviämisen. Kapina laajeni nopeasti suurimpaan osaan siirtomaata. Kapina oli vakavuudeltaan samanlainen Herero-sodan kanssa Saksan Lounais-Afrikassa, mutta se ei saanut samanlaista huomiota Saksassa. Götzen lähetti alueelle lisäjoukkoja ja kapina tukahdutettiin voimatoimin. Virallisten tietojen mukaan Götzenin joukot menettivät 15 eurooppalaista ja 389 afrikkalaista sotilasta. Lähteestä riippuen kapinan jälkeisessä nälänhädässä kuolleita afrikkalaisia arvioitiin olevaan 75 000-300 000.
Götzen palasi Saksaan 14. kesäkuuta 1906 raportoidakseen ulkoministeriölle kapinan syistä. Välttääkseen siirtomaahan liittyvää skandaalia, ulkoministeriö hyväksyi Götzenin raportin ja hän erosi palveluksesta vedoten näennäisesti heikkoon terveyteen.
Myöhemmät vuodet
Kuvernöörivuosien jäkeen Götzenin diplomaattinen ura oli lähes lopussa. Vuoden 1907 alussa hänelle tarjottiin vähäpätöinen Preussin lähettilään virkaa Hampurissa, jossa hänen tehtäviinsä kuului lähinnä seuranpito keisarille kaupungissa. Kevyempi työ antoi Götzenille mahdollisuuden julkaista kirjan vuosina 1905-1906 DEUTSCH-OSTAFRIKA IM AUFSTAND, jossa hän yritti perustella osallistumistaan Maji Maji -kapinaan ja syitä, jotka saivat hänet vastaamaan kapinan tukahduttamisesta. Kirja julkaistiin myöhemmin vuonna 1909. Götzen oli edelleen kiinnostunut Saksan keisarikunnan siirtomaapolitiikasta, sillä hän toimi aktiivisesti Saksan siirtomaayhteiskunnan komitean jäsenenä kuolemaansa asti. Hänen vaimonsa eli vielä yli kaksi vuosikymmentä ja hänet haudattiin myöhemmin samaan hautaan Götzenin kanssa Ohlsdorfin hautausmaalle Hampuriin.
Götzenin perintö
Saksalainen matkustajalaiva Graf von Götzen on nimetty Götzenin mukaan ja se oli mukana Saksan sotatoimissa Tanganyikajärvellä ensimmäisen maailmansodan aikana. Laiva siirrettiin pois Malagasijoen suulta kesäkuussa 1916, jottei tämä joutuisi belgialaisten joukkojen valtaamaksi. Englannin kuninkaallisen laivaston pelastustoimien myötä laiva palasi palvelukseen vuonna 1927 M.V. Liemba –nimisenä ja se toimii vielä tänäkin päivänä matkustajalauttana.
Islamin suhtautuminen muihin uskontoihin
Umarin sopimus
-   dhimmit eivät saa rakentaa uusia kirkkoja tai synagogia eivätkä korjata vanhoja;
-   dhimmit eivät saa pitää esillä uskonnollisia symbolejaan eivätkä harjoittaa uskontoaan äänekkäästi;
-   dhimmin pitää osoittaa kunnioitusta muslimia kohtaan: jos muslimi haluaa istua, dhimmin on annettava hänelle paikkansa;
-   muslimia ei saa yrittää käännyttää eikä islamiin kääntyvää saa estää;
-   dhimmi ei saa käyttää muslimeille ominaisia vaatteita; pukeutumisen pitää olla samanlaista: vyötäröllä on käytettävä zunar-vyötä, kristityt sinistä ja juutalaiset keltaista;
-   dhimmin on käytettävä otsatukkaa;
-   dhimmi ei saa ratsastaa hevosella tai käyttää satulaa;
-   dhimmi ei saa omistaa aseita;
-   dhimmi ei saa ottaa vastaan julkista virkaa;
-   dhimmin talo ei saa olla korkeampi kuin muslimin talo.
Islamilainen perinne sisältää suuren joukon muita samanlaisia säädöksiä, joiden kerrotaan sisältyvän ”Umarin sopimukseen”. Esimerkiksi fatimidikalifien aikana Egyptissä kristittyjen piti julkisessa kylpylässä kantaa kaulaan sidottua puista ristiä ja juutalaisten puista kultaisen vasikan kuvaa.
Cohen katsoo, että ehtojen tarkoituksena oli suojella arabivalloittajien haurasta identiteettiä ja tukea heidän epävarmaa asemaansa. Toisin kuin kristityssä maailmassa, pukeutumisohjeiden tarkoituksena ei Cohenin mukaan ollut syrjiä ketään, vaan ainoastaan helpottaa monikulttuuristen tapojen noudattamista.
Itään päin levitessään Islam hävitti Intiaan levitessään buddhalaisuuden Intiasta, mutta hyväksyi aluksi hindulaisuuden. Vasta suurmogulien aikana alettiin myös hindulaisuutta vainota.
Nykytilanne
Islam on levinnyt maailmanlaajuiseksi sivilisaatioksi. Islamin suhteella muihin uskontoihin on kolme rakenteellista ulottuvuutta: islam naapurina, islam enemmistöuskontona ja islam vähemmistöuskontona.
Islam naapurina
Samuel P. Huntington katsoo osoittaneensa, että sotaisat konfliktit ovat kaikkein yleisimpiä sivilisaatioiden raja-alueilla.
Islam enemmistöuskontona
Keskiajalta periytyvä "Umarin sopimus" on nykyisin jäänyt historiaan, mutta islamilaisissa maissa on edelleen muitakin uskontoja, ja näihin eri muslimimaissa suhtaudutaan eri tavoin. Open Doors-järjestön mukaan vuonna 2019 kristityt kohtasivat äärimmäistä vainoa 11 maassa, joista 9 oli islamilaisia. Erittäin vakavaa vainoa kristityt kohtasivat 29 maassa, joista 22 oli islamilaisia.
Kristittyjen ja juutalaisten määrät islamilaisissa maissa ovat olleet laskusuunnassa. Vuorovaikutusta voivat estää sekä islamiin että juutalaisuuteen kuuluvat puhtaussäädökset. Koraani myös suorasanaisesti kieltää ottamasta juutalaisia ja kristittyjä ystäväksi
Islam vähemmistöuskontona
Euroopassa suuriksi kasvaneet muslimivähemmistöt ovat luoneet rinnakkaisyhteiskuntia länsimaiden sisälle. Tämä kehitys vastaa jo vanhalla ajalla nähtyä tapaa ratkaista kulttuurien yhteensovittamisen ongelmia. Esimerkiksi sassanidien Persiassa juutalaiset vähemmistöt keskittyivät omiin kaupunkeihinsa, ja Euroopassa he asuivat omia lakejaan noudattaen juutalaiskortteleissa.
Yhteisymmärryksen edistäminen
Yhdistyneet Kansakunnat perusti 2006 yhteistyöelimen (UNAOC) tavoitteena lisätä ymmärrystä ja yhteistoimintaa eri sivilisaatioiden välillä. Fred Farrokh, muslimitaustainen kristitty yhteistyön kehittäjä, katsoo, että ajatus yhteisestä Jumalasta on saanut kannatusta kristittyjen keskuudessa, mutta muslimit vierastavat sitä Muhammedin esimerkin johdosta, mikä on tehnyt uskontojen välisestä dialogista yksipuolista.
Shandong
Shandong (IPA: ) on Kiinan maakunta Keltaisenmeren ja Bohainmeren länsirannalla. Shandong on väestöltään Kiinan toiseksi suurin ja taloudessa maan kolmanneksi merkittävin maakunta.
Shandongin nimen vanha suomenkielinen latinisaatio on Šantung. Maakunnan lyhennenimi on Lu (鲁).
Maantiede
Shandongia ympäröivät Hebei idässä ja luoteessa, Bohainmeri pohjoisessa, Keltainenmeri idässä, Jiangsu ja Anhui etelässä sekä Henan lounaassa. Keltainenjoki laskee mereen maakunnan alueella. Sen läpi kulkee myös Kiinan suuri kanaali. Maakunnalla on 3 000 kilometriä rannikkoa.
Merkittäviä kaupunkeja: Jinan, Qingdao, Linyi, Rizhao, Yantai, Zibo.
Maantieteellisiä kohteita:
Historia
thumb|290px|[[Toukokuun neljännen päivän liike 1919 osoittamassa mieltään mm. siksi, että Shangdongia ei palautettu kiinalaisille, vaan annettiin Japanin toimilupa-alueeksi.]] Kungfutse syntyi Shandongin maakunnassa 555 eaa. Keltaisten turbaanien kapina alkoi Han-dynastian aikaan vuonna 184 Shandongista ja Hunanista. Maakunnan aseman Shandong sai Ming-dynastian aikana.
Maakunta on saanut nykynimensä Jin-dynastian aikana (1115 – 1234 jaa.). Nimi koostuu sanoista shān ’vuori, vuoret’ ja dōng ’itä’. Shandong merkitsee ’vuorista itään’. Vuorilla tarkoitetaan tässä Taihangvuoria (太行山, Tàiháng Shān).
Qing-dynastian loppuaikoina 1800- ja 1900-lukujen vaihteessa eräät eurooppalaiset valtiot vaativat itselleen maa-alueita Shandongista, jolloin syntyi levottomuuksia, mm. boksarikapina. Yuan Shikai nimitettiin Beiyangin ministeriksi boksarikapinan jälkeen 1902. Tähän alueeseen kuuluivat Hebei, Liaoning ja Shandong.
Shangdong kuului Saksan hallitsemaan Kiautschoun toimilupa-alueeseen. Kiinan tasavalta oli liittynyt ensimmäiseen maailmansotaan ympärysvaltojen rinnalle Japanin tapaan. Kiinalaiset odottivat, että Saksa häviäisi sodan ja Saksan toimilupa-alueet palautuisivat Kiinan omaan hallintaan. Versailles’n rauhassa päätettiin kuitenkin siirtää saksalaisten toimilupa-alueet japanilaisille, jonka vuoksi Pekingissä opiskelijat muodostivat toukokuun neljännen päivän liike. Liike osoitti mieltään päätöstä vastaan. Toukokuun neljännen päivän liikkeestä alkoi kiinalaisen nationalismin muodostuminen.
Hallinnollinen jako
left|290px|thumb|Shandongin prefektuurit Vuonna 2019 Shandong jakautuu 14 prefektuuritason kaupunkiin, joiden lisäksi Jinan ja Qingdao ovat suoraan maakunnan hallinnon alaisia kaupunkeja.
Talous
Shandong oli 97,3 miljoonalla asukkaallaan väestöltään Kiinan 2. suurin maakunta. Se tuotti vuonna 2013 maan bruttokansantuotteesta (BKT) 8,7 prosentin osuuden. Rahassa mitattuna tämä oli 5 468,4 mrd. Kiinan yuania CNY tai noin 655,1 mrd. euroa. Shandong oli kansantuotteen muodostajana Kiinan kolmanneksi merkittävin maakunta. Kutakin asukasta kohden kansantuotetta kertyi 56 323 CNY eli 6 748 EUR. Tämä oli 134 % Kiinan keskiarvosta.
Shandong on Kiinan suurin maataloustuotteiden viejäalue. Se tuottaa muun muassa puuvillan ja vehnää, durraa ja maissia. Alue on Kiinan suurin kullan ja timanttien tuottaja. Maakunnassa yksi maailman suurimmista safiiriesiintymistä. Maakunnassa toimivat kodinkonevalmistaja Haier Group, valtiollinen kodinelektroniikkavalmistaja Hisense, Kiinan suurin panimo Tsingtao. Viinintuotanto merkittävää, tärkeä tuotannonala. Yli 140 viinitilaa, 40% Kiinan viinirypäleiden tuotannosta peräisin alueelta.
Talouselämässä merkittävin kaupunki on Qingdao. Keltaisen joen varrella sijaitseva maakunnan pääkaupunki Jinan, sekä rannikkokaupungit Yantai ja Weihai ovat myös tärkeitä toimijoita. Shenglin öljykenttä sijaitsee Shandongin alueella. Se on Kiinan toiseksi suurin öljyntuottaja.
Maakunta on myös logistisesti tärkeää seutua. Seudun sijainti Kiinan suurimpien kaupunkien välimaastossa merkitsee runsasta etelä-pohjoissuuntaista ja tavara- ja matkustajaliikennettä alueen kautta. Vilkkaat junayhteydet. Kiinan tihein moottoritie- ja valtatieverkosto. Maailman kymmenen suurimman rahtisataman ryhmään kuuluva Qingdaon satama Lentoasema Qindaossa, Jinanissa, Yantaissa ja Weihaissa.
Kulttuuri
250px|thumb|right|[[Taishan|Tai-vuori (Taishan, huippu 1545 m) on yksi Kiinan viidestä pyhästä vuoresta.]]
Ludvig Hisinger-Jägerskiöld
Krister (Christer) Ludvig Edvard (Eduard) Hisinger-Jägerskiöld (12. elokuuta 1856 Turku – 21. tammikuuta 1924 Helsinki) oli suomalainen vapaaherra, sotilas ja virka- ja valtiopäivämies.
Hisinger-Jägerskiöld oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1894, 1897, 1900, 1904–1905 ja 1905–1906.
Riveran laatta
pienoiskuva|oikea|500px|Riveran laatta Kookossaaren laatan luoteiskulmassa
Riveran laatta on hyvin pieni mereinen litosfäärilaatta, joka sijaitsee Meksikon länsirannikon edustalla Kookossaaren laatan luoteiskulmassa.
Riveran laatta on irronnut aikoinaan Kookossaaren laatasta ja alkanut toimia itsenäisenä pienlaattana noin 10 miljoonaa vuotta sitten. Aiemmin kumpikin laatta on ollut osa suurempaa Farallonin laattaa.
Riveran laatta subduktoituu Kookossaaren laatan tavoin koillislaidaltaan Pohjois-Amerikan laatan alle muodostaen länsilaidallaan uutta merenpohjaa Tyynellemerelle. Riveran ja Pohjois-Amerikan laattojen välinen alityöntövyöhyke muodostaa Väli-Amerikan haudan pohjoispään ja alityöntö tapahtuu noin 30 mm:n vuosivauhdilla Kookossaaren laatan alityönnön ollessa 50–90 mm vuodessa.
Maarit Patama
Maarit Hannele Patama (s. 17. tammikuuta 1962 Toholampi) on aktiiviuransa päättänyt keskimatkojen juoksija. Hän edusti koko uransa ajan Kannuksen Uraa ja hänen valmentajinaan toimivat Saara Annola sekä Esa Jokikorpela. Kalevan kisoista Patama saavutti 800 metrin juoksussa pronssia ja 1 500 metrin juoksussa hopeaa vuonna 1986. Lisäksi hän voitti sisäratojen SM-kilpailuista pronssia 1 500 metrin juoksussa vuonna 1987. Virallisissa kilpailuissa hän ei ole esiintynyt vuoden 1989 jälkeen.
The Thinning
Juoni
Tulevaisuudessa ylikansoituksen johdosta planeettamme luonnonvarat ovat vähentyneet kriittiselle tasolle, joten YK on määrännyt kaikkia valtioita vähentämään kansalaistensa määrää viidellä prosentilla. Yhdysvalloissa tämä tehdään "10-241" testillä, joka tunnetaan myös nimellä Thinning. 10-241 on eri luokilla koulussa suoritettava tietotesti, joka määrittää pääseekö oppilas seuraavalle luokalle, vai teloitetaanko hänet. Austinissa sijaitsevan koulun oppilaat alkavat epäillä 10-241 testin puolueellisuutta tiettyjä oppilaita kohtaan ja alkavat selvittämään mahdollista salaliittoteoriaa testien takana.
Tuotanto
Vuonna 2015 Legendary Digital Media hankki The Thinning -elokuvan oikeudet. Ensimmäiset roolit menivät vine-tähti Logan Paulille ja Disney Channelistä tutulle Peyton R. Listille.
Tori Spelling
Victoria Davey "Tori" Spelling (s. 16. toukokuuta 1973 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan erityisesti Donna Martinin roolista 1990-luvun televisiosarjassa Beverly Hills 90210.
Tori Spelling on elokuvatuottaja Aaron Spellingin tytär. Tori Spelling oli naimisissa näyttelijä Dean McDermottin kanssa vuosina 2006–2021 ja heillä on viisi lasta.
Helsingin aikuislukio
Helsingin aikuislukio Helsingissä toimiva lukio- ja peruskoulukoulutusta tarjoava oppilaitos. Koulu perustettiin syksyllä 2009 yhdistämällä silloinen Helsingin aikuislukio, Itäkeskuksen aikuislukio ja Mäkelänrinteen aikuislukio. Koulu toimii kolmessa toimipisteessä Helsingissä: Itä-Helsingin, Keskustan ja Mäkelänrinteen toimipisteissä. Keskustan ja Mäkelänrinteen toimipisteissä voi opiskella pääasiassa lukiokursseja, Itä-Helsingin toimipisteessä puolestaan sekä lukion että perusasteen kursseja. Opiskelija voi suorittaa koko peruskoulun tai lukion tai opiskella yksittäisiä aineita / kursseja. Ylioppilaskokeisiin voi osallistua myös ammattitutkinnon perusteella. Itä-Helsingin toimipisteessä toimii myös maahanmuuttajataustaisten nuorten perusopetukseen valmistavan opetuksen ryhmä. Mäkelänrinteen toimipisteessä järjestetään puolestaan aikuisten lukiokoulutukseen valmistavaa koulutusta. Koulu antaa lisäksi lukio-opetuksen Helsingin sosiaali- ja terveysalan oppilaitoksessa sekä Helsingin tekniikan alan oppilaitoksen kaksoistutkintoa suorittaville. Helsingin aikuislukio vastaa myös Helsingin vankilan opetuksesta.
Helsingin aikuislukiossa noudatetaan kuusijaksojärjestelmää, jossa lukuvuosi jakautuu n. kuuden viikon pituisiin jaksoihin.
Kuten kaikissa lukioissa, mahdolliset aiemmat opinnot pyritään hyväksilukemaan, jolloin osa kursseista hyväksytään opintosuorituksina. Opiskelu on ilmaista lukion tai perusasteen päättötodistusta tai kaksoistutkintoa varten opiskeleville. Aineopiskelijoilta peritään pieni kurssimaksu. Oppilaitokseen ei ole erityistä hakua, vaan halukkaat oppilaat hyväksytään ilmoittautumisen perusteella.
Ludvig XV:n rakastajattaret
Ranskan kuningas Ludvig XV:llä (1710–1774) oli useita rakastajattaria ja aviottomia lapsia, samoin kuin hänen edeltäjällään Ludvig XIV:llä.
Taustaa
Ludvig XV:n rakastajattarista neljä ensimmäistä olivat keskenään sisaruksia, Neslen ja Maillyn markiisin Louis III:n tyttäriä.
Louis de Vintimilleä lukuun ottamatta kaikki Ludvig XV:n lapset syntyivät nuorille ja naimattomille naisille, joita kutsuttiin usein nimellä "Petites maîtresses" ("pienet rakastajattaret"). Ludvig XV kieltäytyi tunnustamasta aviottomia lapsiaan. Hän tosin varmisti kaikille lapsilleen hyvän kasvatuksen ja järjesti heille kunniallisen paikan yhteiskunnassa, mutta ei halunnut tavata heitä koskaan hovin piirissä. Ainoan poikkeuksen tästä muodostivat Louis de Vintimille ja abbé de Bourbon.
Muita
thumb|280px|Pompadourin markiisittaren muotokuva. [[François Boucher'n maalaus vuodelta 1750.]] Pompadourin markiisitar (Jeanne Antoinette Poisson 1721–1764), maineensa tahranneen ja maanpakoon 1725 joutuneen liikemiehen tytär. Meni naimisiin 1741 Charles-Guillaume Le Normant d’Étiollesin kanssa.
Kuningas järjesti poikansa naimisiinmenon kunniaksi juhlat, jossa Jeanne Antoinette esitti paimentolaistyttöä. Hän saikin kiinnitettyä kuninkaan huomion, jota oli tavoitellut jo monta vuotta. Ludvig XV hämmästyi hänen kauneudestaan ja otti hänet Versaillesiin asumaan. Näyttelijän eloisuudella ja viehätysvoimallaan Jeanne Antoinette saavutti kuninkaan päärakastajattaren aseman.
Jeanne Antoinette Poisson ei ollut aatelinen, minkä vuoksi koko muu hovi halveksi häntä eikä hyväksynyt häntä kuninkaan rakastajattareksi. Etenkin Versaillesin naisväki inhosi häntä ja yritti tehdä hänet naurunalaiseksi. Kuningas kuitenkin halusi tehdä hänestä virallisen rakastajattarensa. Jeanne Antoinette omaksui nopeasti hovietiketin ja Ludvig XV teki hänestä markiisittaren ja hankki hänelle kamarineidon viran.
Pompadourilla oli suuri vaikutusvalta kuninkaaseen, ja kuningas pyrki täyttämään kaikki hänen toiveensa. Lopulta Pompadour halusi myös poliittista valtaa, ja hänestä tuli kuninkaan neuvonantaja. Ludvig XV ei ollut innostunut työvelvollisuuksistaan, joten Pompadour hoiti hänen työasioitaan. Vaikka Pompadour ei ollutkaan enää vuoden 1750 jälkeen kuninkaan rakastajatar, hänellä oli silti suuri vaikutusvalta kuninkaaseen. Lopulta hän sai aina tahtonsa läpi. Hän aloitti Seitsenvuotisen sodan, jolla oli kohtalokkaat seuraukset Ranskalle. Suuttuneena tappioista hän erotti monia väenjohtajia ja korvasi heidät vielä huonommilla. Sodan ja huonojen olojen suututtamana kansa syytti Pompadouria, joka ainoana kuninkaan rakastajattarista omasi riittävästi poliittista vaikutusvaltaa.
thumb|Madame du Barry [[Elisabeth Vigée-Lebrunin maalaamana 1781.]] Barryn kreivitär (Jeanne Bécu, s. 1743 – k. giljotiinissa 1793), oli ompelijatar Anne Bécun ja Jean-Baptiste Gomard de Vaubernier'n tunnustettu lapsi. Hän eli aluksi vaatimatonta elämää Pariissa, mutta nousi Pariisin hienostopiireihin kurtisaanina, joka tunnettiin nimellä mademoiselle Lange. Vuonna 1768 hänestä tuli kuninkaan rakastajatar. Kuninkaalle hänet esitteli Barryn herttua Jean, jonka rakastajatar Jeanne oli sitä ennen. Kuningas naitti Jeannen herttuan veljelle Guillaumelle vuonna 1769 Hääseremonioiden yhteydessä Jeanne sai uuden syntymätodistuksen, jonka mukaan hän oli du Barryn kreivitär.
Jeanne vetäytyi hovista 1774 ja muutti Englantiin 1792 kätkeäkseen sinne timanttinsa. Paluumatkalla hänet pidätettiin ja tuomittiin kuolemaan valtion omaisuuden hävittämisestä, vehkeilystä tasavaltaa vastaan ja Ludvig XVI:n surunauhan kantamisesta. Ennen giljotiinin putoamista Pariisissa hänen kerrotaan todenneen: "Hetki vielä, herrat pyöveli!""Hetki vielä, herrat pyöveli!"
Lasten äidit
Ludvig XV sai 13 aviotonta lasta. Tämä luku on huomattavasti pienempi kuin hänen edeltäjällään Ludvig XIV:llä.
Rinkka
thumb|200px|Anatomic-tyyppinen rinkka Rinkka on selässä kannettava reppua suurempi kuljetusväline, jota tavallisesti – mutta ei välttämättä – täydentävät rinkkapussi tai -pussit, kantoviillekkeet sekä lantiovyö. Sinällään sana rinkka tarkoittaa ainoastaan kantokehystä itseään. Rinkkaa käytetään muun muassa retkeilyssä mukana tarvittavien tarvikkeiden kantamiseen.
Historiaa
Rinkkojen historia juontaa alkuperäiskansojen esimerkiksi intiaanien kantolaitteisiin. Ne valmistettiin puusta, esimerkiksi pajusta, tai seetrin oksista taivuttamalla ja niihin kiinnitettiin sitoen kuljetettavat pakkaukset. Näissä alkuperäisissä kantolaitteissa kantavana hihnana oli pääsääntöisesti otsahihna, ns. kolttahihna.
Mallit
thumb|200px|Putkimallisen rinkan kantolaitteet. Rinkkoja on nykyään kahta perustyyppiä: perinteinen ns. putkirinkka ja uudempi anatomic-rinkka (rosna). Rinkkojen kangas on kulutusta kestävää ja vettähylkivää, mutta ei etenkään kuluneena vedenpitävää. Useissa malleissa on nykyään myös kiinteä sadesuoja, joka suojaa kuljetettavia tavaroita ilman erillistä vesitiivistä paketointia.
Putkirinkka
Putkirinkoissa rinkka on metallinen tai komposiittimuovinen (yleensä alumiininen) kehikko, johon on kiinnitetty kantojärjestelmä (kantoviillekkeet ja lantiovyö ym.) sekä rinkkapussi. Kehikko on siis erillään rinkkapussista, sen ulkopuolella. Putkirinkan katsotaan toimivan jäykkyytensä vuoksi parhaiten erittäin painavien lastien kuljettamisessa (yli 30 kg). Siitä on erilaisia kehikkomalleja myös pelastustoimintaan, esimerkiksi ihmisten kuljettamiseen. Kahdesta putkirinkasta saa hätätapauksessa mallista riippumatta improvisoitua kelvolliset hätäpaarit.
Anatomic-rinkka (Rosna-rinkka)
Uudempi anatomic-rinkkamalli rakentuu yleensä kahden muokattavan, jäykisteenä toimivan, alumiiniliuskan ympärille integroidusta kantojärjestelmästä, jossa reppuosa ja kantojärjestelmä on yhdistetty. Tämä malli on nykyään yleisin rinkkamalli. Erä-lehti järjesti kilpailun, jossa etsittiin suomenkielistä vastinetta anatomic-rinkalle. Nimiehdotuksista valittiin rosna. Rosna tulee kolttasaamelaisesta "krosna"-sanasta, jolla tarkoitettiin puukehikosta tehtyä kantolaitetta.
Käyttö
Rinkan merkitys kantovälineenä perustuu ennen kaikkea painon lantiolle ohjaavaan lantiovyöhön, joka on pehmustettu ja usein muotoiltu naisten ja miesten malleissa eri tavoin. Lantiosta paino ohjautuu suoraan jaloille eikä rasita selkää. Osa painosta kannetaan hartioiden yli kulkevilla viillekkeillä eli olkahihnoilla. Joissain rinkoissa olkahihnoja voidaan säätää mukavampaan asentoon ne yhdistävällä rintaremmillä. Olkahihnojen yläpäässä on usein lyhyt hihna, jolla voidaan säätää rinkan etäisyyttä kantajan hartioihin ja tuoda rinkkaa lähemmäs vartalon painopistettä. Lisäksi saatetaan käyttää otsan yli kulkevaa tumppi-nimistä hihnaa, jolla voidaan kantaa rinkan koko paino ja kohdistaa se selkärankaa pitkin alas lantioon ja jalkoihin. Tumppi-hihna on sangen yleinen eri alkuperäiskansojen kantolaitteissa.
Ihmisen lanteet kestävät painoa olkapäitä paremmin. Lisäksi painon jakautuminen lanteille siirtää rinkan painopistettä lähemmäs ihmisen ruumiin painopistettä ja samalla myös alemmaksi. Tällöin rinkan painopisteen aiheuttama momentti on pienempi rasittaen vähemmän. Myös tasapainon säilyttäminen on helpompaa ja heilurivoima pienempi, kun tukipiste on pääosin lanteilla.
Yleisohje rinkkaa pakattaessa on "painopiste lähelle selkää ja ylös", kuten muutenkin kannettaessa tavaroita selässä. Lisäksi on huomioitava tavaroiden saaminen esille tauoilla. Talvella rinkan painopiste kannattaa pakata alemmaksi.
Clare Winger Harris
Clare Winger Harris (1891–1968) oli yhdysvaltalainen eräs ensimmäisistä tieteiskirjallisuutta kirjoittaneista naisista. Hänen tuotantonsa ilmestyi Weird Talesin ja Amazing Storiesin kaltaisissa pulp-lehdissä 1920- ja 1930-luvuilla. Harris kirjoitti myös historiallisen romaanin Persephone of Eleusis (1923).
Rogueware
Rogueware on haittaohjelman luokka, joka huijaa tietokoneen käyttäjää uskomaan sen olevan tunnettu tai ei-haitallinen ohjelma (esimerkiksi virustentorjuntaohjelma). Huijauksen ideana on rahan tai esimerkiksi käyttäjän luottokorttitietojen varastaminen. Rogueware on normaalille tietokoneen käyttäjälle hankala poistaa ja se useimmiten aiheuttaa ongelmia tietokoneen normaalissa käytössä.
Clare Winger Harris
Elämäkerta
Clare Winger syntyi Illinoisissa 1891. Hän luki lapsena paljon ja oli kiinnostunut mm. Jules Vernestä ja H. G. Wellsistä. Vuonna 1917 hänen isänsä julkaisi Verne-vaikutteisen romaanin The Wizard of the Island, or The Vindication of Prof. Waldinger. Ei tiedetä, oliko perheen tieteiskirjallisuusharrastus isän vai tyttären aloittama.
Rogueware
Valevirustorjuntaohjelmat
Roguewaren yleisin esiintymismuoto on valevirustorjuntaohjelmana. Nämä ohjelmat asentuvat käyttäjän tietokoneelle hänen tietämättään tai sivustoilta, jotka näyttävät luotettavilta. Asennuksen jälkeen ohjelma uskottelee käyttäjälleen löytävänsä paljon haittaohjelmia tietokoneelta painostaen ohjelman kokonaisversion ostoon saadakseen nämä poistettua. Tietokoneen käyttäjää yleensä häiriköidään jatkuvilla ilmoituksilla löydetyistä viruksista sekä hänen pääsynsä tiettyihin ohjelmiin voidaan estää kokonaan. Useimmat nykyaikaiset roguewaret estävätkin pääsyn mm. tehtävienhallintaan, Internet Exploreriin sekä muihin internet-selaimiin uskottelemalla käyttäjälle, että kyseiset ohjelmat ovat virustartunnan alaisina.
Clare Winger Harris
Elämäkerta
Winger opiskeli massachusettsilaisessa Smith Collegessa, joka tunnettiin luonnontieteistä kiinnostuneitten naisten opinahjona. Valmistuttuaan hän matkusteli Euroopassa ja Egyptissä. Vuonna 1912 Winger avioitui chicagolaisen insinöörin Frank C. Harrisin kanssa. Iowan Fairfieldiin asettunut pariskunta sai kolme poikaa, ja Clare Harris pitikin itseään ensisijaisesti kotirouvana. Väestönlaskennassa hän ilmoitti työkseen ”ei ammattia”.
Rogueware
Roguewaren poistaminen
Useimmat roguewaret voidaan poistaa menemällä käyttöjärjestelmän vikasietotilaan ja suorittamalla virustarkistuksen luotettavalla virustentorjunnalla. Mikäli rogueware-ohjelma käynnistyy vikasietotilan yhteydessä, silloin kannattaa kokeilla vikasietotilan käynnistämistä komentorivillä ja kirjoittaa komentoriville explorer.exe, jolloin ainoastaan tietokoneen työpöydän ylläpitäjän eli Windows Explorerin tulisi käynnistyä.
Clare Winger Harris
Elämäkerta
Harrisin esikoisteos, romaani Persephone of Eleusis: A Romance of Ancient Greece, ilmestyi 1923. Heinäkuussa 1926 hän julkaisi ensimmäisen tieteisnovellinsa ”A Runaway Worldin” pulp-lehti Weird Talesissa. Se sijoittuu tulevaisuuteen, jossa Maapallo ja Mars sinkoutuvat radoiltaan tähtienväliseen avaruuteen ja ihmiskunta joutuu tuottamaan tarvitasemansa lämmön atomivoimalla. Vuodenvaihteessa 1926–1927 hän osallistui tieteislehti Amazing Storiesin novellikilpailuun, sijoittui 359:n osallistujan joukosta kolmannelle sijalle ja sai 500 dollarin palkinnon. Harrisista tuli pian lehden suosittu vakioavustaja.
Viimeisen novellinsa Harris julkaisi Science Wonder Quarterlyn toukokuun 1930 numerossa, minkä jälkeen 39-vuotias kirjailija keskittyi lastensa kasvattamiseen. Vanhempiensa tapaan näistä tuli tiedemiehiä ja insinöörejä.
Kirjailijanuran päättymisen jälkeen Harrisin vaiheista ei tiedetä paljoakaan. Vuonna 1947 hän julkaisi omakustanteisen novellikokoelman Away from the Here and Now. Kirja voitti losangeleslaisen kirjailijayhdistyksen palkinnon.
Harris kuoli kotonaan Pasadenassa lokakuussa 1968.
Tuotanto
Harrisilta julkaistiin 1920-luvun lopulla ja 1930-luvun alussa toistakymmentä tieteisnovellia. Ne ovat toiminnantäyteisiä kertomuksia, jotka heijastelevat optimistista uskoa tieteen ja teknologian mahdollisuuksiin. Toisaalta hänen tuotannossaan näkyy Frankensteinin ja muun goottilaisen tieteiskirjallisuuden vaikutus, ja hän kritisoi novelleissaan tapaa, jolla naiset jätettiin tiedeyhteisön ulkopuolelle. Teknologian ohella Harris käsitteli novelleissaan yhteiskunnallisia teemoja, seksuaalisuutta ja sukupuolta sekä ihmisyyden rajoja, mikä oli sotienvälisen ajan tieteiskirjallisuudelle epätavallista. Monet hänen päähenkilöistään ovat ajalle epätyypillisiä itsenäisiä ja toiminnallisia naisia, ja Jane Donawerth (2022) pitää häntä esimerkkinä varhaisesta feministisestä tieteiskirjallisuudesta.
Harrisin ainoa romaani Persephone of Eleusis on muinaiseen Kreikkaan sijoittuva kertomus vailla yliluonnollisia aineksia.
Merkitys
Jane Donawerthin (2022) mukaan Harris ei ollut ensimmäinen pulp-lehdissä julkaissut naispuolinen tieteiskirjailija (Francis Stevensiä oli julkaistu Weird Talesissa jo 1923), mutta hän oli ensimmäinen, jonka ura käynnistyi fantasia- ja tieteislehdistä. Lisa Yaszekin ja Patrick B. Sharpin (2016) mukaan Harris oli ensimmäinen nainen, joka julkaisi tieteiskirjallisuuteen erikoistuneissa lehdissä novelleja omalla nimellään. Tämä herätti herätti joissakin aikalaisissa kummastusta: kun Harris sijoittui Amazing Storiesin kilpailussa kolmanneksi, päätoimittaja Hugo Gernsback totesi, etteivät ”naiset yleisesti ottaen ole hyviä tieteisfiktion kirjoittajia, sillä heidän koulutuksensa ja yleinen suuntautumisensa tieteellisiin seikkoihin on rajoittunutta”. Todellisuudessa Harris oli hyvin perillä tieteen kehityksestä ja seurasi tarkasti aikansa tiedejournalismia.
Vuonna 1931 Harris hahmotteli Wonder Storiesille lähettämässään lukijakirjeessä tieteiskirjallisuuden luokitusjärjestelmää ja luetteloi 16 tyypillistä aihetta, joita olivat esimerkiksi ”säteitä ja värähtelyjä käsittelevät tarinat”, ”keinotekoisen elämän luominen”, ”luonnonmullistukset” sekä ”jättiläismäiset ihmissyöjäkasvit”. Yaszek ja Sharp (2016) arvelevat luokituksen olleen ensimmäinen laatuaan.
Lionhead Studios
Lionhead Studios oli brittiläinen pelitalo, jonka perustajiin kuului Peter Molyneux.
Yhtiö perustettiin vuonna 1997, ja sen perustajiin kuuluivat Peter Molyneux, Mark Webley, Tim Rance ja Steve Jackson.
Ajatus yhtiöstä kehittyi Molyneuxin vielä työskennellessä Bullfrog Productionsilla.
Microsoft osti yhtiön vuonna 2006.
Yhtiö suljettiin vuonna 2016.
Pelit
Yhtiö kehitti tunnettuja pelisarjoja Fable ja Black & White.
Palkinnot ja huomionosoitukset
Yhtiön peli Fable II voitti BAFTA-palkinnon.
Kookossaaren laatta
pienoiskuva|oikea|250px|Kookossaaren laatta sekä sitä ympäröivät laatat kartalla liikkeineen
Kookossaaren laatta on pieni, mereinen litosfäärilaatta, joka sijaitsee Tyynellämerellä lähellä rannikkoa Väli-Amerikan eteläpuolella. Kookossaaren laatta on saanut nimensä Kookossaaresta, joka on ainut laatan alueella sijaitseva merkittävämpi saari.
Kookossaaren laatta rajautuu koillisessa Pohjois-Amerikan ja Karibian laattoihin, etelässä Nazcalaattaan ja lännessä Tyynenmeren laattaan. Kookossaaren laatta on subduktoitumassa Meksikon ja Keski-Amerikan alle, minkä seurauksena on muodostunut useiden tuliperäisten vuorten ketjuja Meksikosta Panamaan. Kookossaaren laatan ja Pohjois-Amerikan laatan välisellä alityöntövyöhykkeellä Meksikon rannikon edustalla sijaitsee Väli-Amerikan hauta ja alityöntö saa alueella aikaan maanjäristyksiä sekä joskus myös tsunameja.
Kookossaaren laatta on aikoinaan ollut osa suurempaa Farallonin laattaa, joka hajosi noin 23 miljoonaa vuotta sitten kahteen osaan Nazcalaataksi ja Kookossaaren laataksi. Sittemmin Kookossaaren laatta on hajonnut edelleen kahteen osaan muodostaen pienen Riveran laatan.
Romanian vallankumous 1989
Tausta
200px|thumb|left|Ceaușescun propagandakuva Bukarestissa vuonna [[1986.]]
Toisen maailmansodan jälkeen Romania joutui Neuvostoliiton valtapiiriin. Vuonna 1947 valtiosta tuli Romanian sosialistinen kansantasavalta, jota johti Romanian kommunistisen puolueen pääsihteeri Gheorghe Gheorghiu-Dej. Vuonna 1965 Gheorghiu-Dej kuoli ja hänen seuraajakseen tuli kommunistipuolueen toiseksi korkein jäsen Nicolae Ceaușescu. Hänestä tuli vuonna 1967 valtioneuvoston puheenjohtaja ja vuonna 1974 maan presidentti. Ceaușescu oli aluksi romanialaisten keskuudessa suosittu hahmo, koska hän halusi rakentaa Romaniasta Neuvostoliiton vaikutusvallasta riippumattoman itäblokin sosialistisen valtion. Ceaușescu lopetti Romanian aktiivisen toiminnan Varsovan liitossa, solmi kauppasopimuksia Länsi-Euroopan maiden kanssa ja tuomitsi vuoden 1968 Tšekkoslovakian miehityksen. Romania oli Jugoslavian ja Kiinan kanssa ainoa kommunistimaa, joka osallistui vuoden 1984 kesäolympialaisiin Los Angelesissa.
Ceaușescun kansansuosio kuitenkin hupeni 1970-luvulla julistamansa sisä- ja talouspolitiikan takia. Romaniasta tuli totalitaarinen poliisivaltio, jossa salainen poliisi Securitate tukahdutti poliittisen toisinajattelun ja ylläpiti maanlaajuista puhelinkuuntelujärjestelmää. Tiedotusvälineiden sensuurin takia romanialaiset käyttivät laittomia antenneja kuullakseen Radio Free Europen ja Voice of American uutislähetyksiä. Ceaușescu lainasi rahaa lännestä rahoittaakseen Romanian kehitysohjelmat, mutta maa ei pystynyt maksamaan ulkomaanvelkojaan takaisin. Vuonna 1984 alkoi elintarvikkeiden valtiollinen säännöstelyohjelma, ja romanialaisilla oli pulaa myös vaatteista, lääkkeistä ja polttoaineesta. Sähkön-, kaasun- ja lämmönjakelu kärsi katkoksista jopa maan pääkaupungissa Bukarestissa. Ceaușescun talousohjelma maksaa ulkomaanvelat alkoi vähitellen rapistuttaa Romanian teollisuutta ja maataloutta. Maan taloutta vahingoittivat myös Ceaușescun henkilökultin massiiviset rakennushankkeet, kuten maailman toiseksi suurin rakennus Kansan talo, jonka pystyttämiseksi tuhottiin viidesosa Bukarestin keskustasta, mukaan lukien kulttuurihistoriallisesti merkittäviä rakennuksia. Vuoden 1989 kesällä, vain puoli vuotta ennen vallankumousta, Ceaușescu ilmoitti Romanian maksaneen 11 miljardin Yhdysvaltain dollarin valtionvelkansa.
15. marraskuuta 1987 Brașovissa piti järjestää paikallisvaalit, kun tehdastyöläiset alkoivat mellakoida vastalauseena matalille palkoille, ehdotukselle vähentää 15 000 työpaikkaa ja Romanian hallituksen elintarvikkeiden säännöstelyohjelmalle. Yli 20 000 työläistä ja kaupunkilaista marssi Brașovin kaduilla. Ryöstelevä väkijoukko hyökkäsi kommunistipuolueen puoluetoimistoon ja pystytti kaupunginaukiolle kokon, jossa poltettiin puoluekirjoja ja Ceaușescun propagandakuvia. Illalla Securitate ja armeija saapuivat kaupunkiin tukahduttamaan mielenosoitukset. 300 ihmistä pidätettiin ja osa mielenosoittajista tuomittiin vankeusrangaistuksiin. Brașovin mellakat eivät johtaneet vuoden 1989 vallankumoukseen, mutta ne paljastivat Romanian kansan tyytymättömyyden kommunistihallintoon. Vuonna 1989 Itä-Euroopassa alkoi puolestaan joukko vallankumouksia, joissa Puola, Unkari, Itä-Saksa, Tšekkoslovakia ja Bulgaria luopuivat väkivallattomasti sosialismista ja ottivat käyttöön länsimaisen demokratian. Sen sijaan Romaniassa puoluevirkailijat kiersivät ympäri maata tehtävästä toiseen, mikä esti poliittisten uudistusohjelmien syntymisen. 11. marraskuuta Romanian opiskelijat järjestivät Bukarestissa mielenosoituksen, jossa vaadittiin Ceaușescun hallitukselta yhteiskunnallisia uudistuksia. 20. marraskuuta Romanian kommunistinen puolue järjesti puoluekokouksen, jossa Ceaușescu arvosteli Itä-Euroopan maita kapitalismista. Puoluekokouksessa hänet valittiin Romanian kommunistisen puolueen pääsihteeriksi seuraavaksi viideksi vuodeksi eteenpäin.
Timișoaran mielenosoitukset
300px|thumb|Mielenosoitus Timișoarassa. 16. joulukuuta Romanian unkarilaisalueella Transilvaniassa sijaitsevassa Timișoaran kaupungissa puhkesi mielenosoitus, joissa vastustettiin toisinajattelijan pastori László Tőkésin karkotusta. Hän oli arvostellut Ceaușescun hallitusta, joten viranomaiset päättivät karkottaa hänet Unkariin. Hänet perheineen vietiin väkivalloin syrjäiseen Mineun kylään, jossa heidät laitettiin vartioitaviksi. Timișoaran maantieteellisen sijainnin takia kaupunkilaiset pystyivät katsomaan Jugoslavian valtiollisen televisiokanavan uutislähetyksiä, joissa kerrottiin muiden Itä-Euroopan maiden luopuneen kommunismista. Tőkésin karkotuksen päivämääräksi oli sovittu 15. joulukuuta, mutta Timișoaran asukkaat piirittivät hänen kotinsa estääkseen viranomaisia pääsemästä Tőkésin luokse. Väkijoukko ei suostunut perääntymään Tőkésin kodin ympäriltä, joten Timișoaran pormestari Petre Moț uhkasi hajottaa väkijoukon voimakeinoin, elleivät ihmiset suostuneet poistumaan kello 17.00 mennessä. Mielenosoittajat uhmasivat pormestaria huutamalla kommunisminvastaisia iskulauseita ja veisaamalla Romanian kansallislaulua Deșteaptă-te, române!, jonka kommunistihallitus oli kieltänyt vuonna 1947. Poliisi ja Securitate saapuivat hajottamaan väkijoukon, jolloin Timișoarassa puhkesi mellakka. Securitaten kyynelkaasusta ja vesitykeistä huolimatta mielenosoittajat ryhmittyivät Timișoaran ortodoksisen katedraalin luokse ja marssivat kaupungin kaduille heitellen kiviä turvallisuusjoukkoja päin. Pormestari Moț ymmärsi turvallisuusjoukkojen olevan riittämättömät mielenosoitusten laannuttamiseksi.
17. joulukuuta väkijoukko valtasi kommunistisen puolueen paikallisen puoluetoimiston ja heitti ikkunoista ulos asiakirjoja ja propagandalehtiä. Armeijan yksiköt mobilisoitiin Timișoaran kaduille. Illalla kello 20.00 mennessä kaupungilla oli puhjennut sotilaiden tulitusta, jossa osa mielenosoittajista sai surmansa. Panssarivaunut, panssaroidut miehistönkuljetusvaunut, rekka-autot ja helikopterit estivät mielenosoittajien marssin kaupungilla. 18. joulukuuta kaupungin keskusta oli armeijan ja Securitaten hallinnassa ja pormestari Moț kielsi yli kahden hengen kokoontumiset. Samana päivänä Ceaușescu lähti valtionvierailulle Iraniin ja jätti maan muun johdon tukahduttamaan Timișoaran mielenosoitukset. 20. joulukuuta Timișoaraan ilmestyi 100 000 ihmisen väkijoukko, joka vaati Ceaușescun poistamista virasta. Ceaușescu palasi valtionvierailultaan ja piti kello 19.00 televisiossa puheen, jossa hän tuomitsi Timișoaran levottomuudet ja syytti niitä ulkovaltojen tiedustelupalveluiden järjestämiksi. Timișoaran levottomuuksissa kuoli arviolta sata ihmistä. Joululomilta palaavat opiskelijat ja lännen radiolähetykset Radio Free Europessa ja Voice of Americassa välittivät sanaa Timișoaran levottomuuksista. Tyytymättömyys Ceaușescun hallintoon alkoi levitä maanlaajuiseksi.
Bukarestin levottomuudet
300px|thumb|Mielenosoittajia Bukarestin kaduilla. 21. joulukuuta Ceaușescu kutsui koolle 100 000 Securitaten valitsemaa ihmistä kuuntelemaan puhettaan hallintorakennuksen parvekkeella Bukarestissa. Hän tuomitsi uudelleen Timișoaran levottomuudet ja ylisti sosialistien vallankumouksen saavutuksia Romaniassa. Kyllästynyt väkijoukko alkoi päästellä pilkkaavia huudahduksia Ceaușescua päin. Ceaușescu yritti rauhoittaa ihmiset lupaamalla korottaa työläisten palkkoja sadalla Romanian leullä, mikä oli vaihtokursseilla yhdeksän Yhdysvaltain dollaria, mutta oli jopa kymmenen prosentin korotus romanialaisten palkkoihin. Väkijoukko kävi levottomaksi ja puhetilaisuus muuttui mielenosoitukseksi. Nicolae Ceaușescu, hänen vaimonsa Elena ja puoluevirkailijat poistuivat parvekkeelta rakennuksen sisälle. Puhetilaisuus lähetettiin Romanian valtiollisella televisiokanavalla suorana lähetyksenä, joten se ehti näyttää romanialaisille ympäri maata osan mielenosoituksista ennen kuin televisioasema vaihtoi lähetyksen poliittiseen propagandaan. Mielenosoituksia alkoi puhjeta myös muissa Romanian kaupungeissa, kuten Aradissa ja Sibiussa.
Bukarestissa kymmenien tuhansien väkijoukko marssi kaduilla huutaen kommunisminvastaisia iskulauseita ja heiluttaen lippuja. Mielenosoittajat saivat vastaansa poliisin, palokunnan, armeijan ja Securitaten. Poliisit pidättivät mielenosoittajia, palomiehet suihkuttivat vettä väkijoukkoon vesitykeillä ja sotilaat ampuivat ihmisiä kadulla ja rakennuksista. Levottomuuksien tukahduttamiseen osallistui myös panssarivaunuja, panssaroituja miehistönkuljetusvaunuja, helikoptereita ja Romanian terrorisminvastainen erikoisjoukko Unitatea Specială de Luptă Antiteroristă (USLA). Mielenosoittajat linnoittivat erään ravintolan rakentamalla barrikadin, joka pysyi pystyssä keskiyöhön saakka. Levottomuudet kaduilla herättivät turistien kiinnostuksen loistohotelli InterContinental Bucharestissa, josta tuli ulkomaisten lehtimiesten asuinpaikka vallankumouksen aikana. Ranskalainen journalisti Jean-Louis Calderon sai surmansa Bukarestin mielenosoituksissa; katu Bukarestissa on nimitetty hänen mukaansa ja vuonna 1990 julkaistu kuvateos 1989 Libertate Roumanie on omistettu hänen muistolleen.