cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Makaaberi
Sanalla makaaberi viitataan taiteelliseen tai kirjalliseen tyylikeinoon. Makaaberi taide tai kaunokirjallisuus on tunnelmaltaan tahallisen uhkaavaa ja häiritsevää. Siitä välittyy synkkä, luotaantyöntävä, epämiellyttävä ja jopa pelottava vaikutelma. Makaabereissa töissä keskeisellä sijalla ovat kuoleman symbolit tai muut vastaavat elämän päättymiseen, tuhoon ja rappioon viittaavat temaattiset yksityiskohdat. Nykyään niin kutsuttu goottialakulttuuri hyödyntää voimakkaasti makaaberia kuvastoa.
Historia
Jo antiikin kirjailijat Apuleius ja Petronius Arbiter kirjoittivat toisinaan tyylillä, jonka voi nimetä jälkikäteen makaaberiksi. Termi makaaberi on kuitenkin lähtöisin keskiajalta, ranskan kielestä: Danse Macabre tai la danse macabre (suom. kuolemantanssi) viittaa sellaiseen allegoriaan, jossa kuvataan kuoleman ylivaltaa. Tyypillisimmillään allegorinen Danse Macabre koostuu yhdestä tai useammasta kuvasta, jossa kussakin tanssivaksi luurangoksi tai mätäneväksi ruumiiksi kuvattu kuoleman henkilöitymä tanssittaa elävää, tiettyä säätyä ja ammattia edustavaa ihmistä. Kuolleita ja eläviä voi olla yhdessä kuvassa myös useita. Vaikka kuolemantanssilajityyppi oli hyvin suosittu makaaberin maalaus- ja veistotaiteen aihe keskiajan Euroopassa, on nykyaikaan näistä taideteoksista säilynyt vain muutamia. Näitä ovat muun muassa Lyypekin Mariankirkon kuolemantanssi ja Tallinnan Nikolauksenkirkon kuolemantanssi. Painotaiteen puolella kuuluisimman kuolemantanssi-kuvasarjan on tehnyt Hans Holbein nuorempi.
Uuden ajan puolella makaaberin vaikutelman löytää tyypillisesti latinalaisen kielialueen kirjailijoilta. Angloamerikkalaisessa kirjallisuudessa makaaberia ovat hyödyntäneet muun muassa John Webster, Robert Louis Stevenson, Mervyn Peake, Charles Dickens ja Cyril Tourneur, sekä englantilaisten kollegojen ohella myös yhdysvaltalaiset Edgar Allan Poe ja H. P. Lovecraft. Musiikin puolelta mainittakoon itävaltalainen säveltäjä Franz Schubert, jonka lied 'Kuolema ja neito' (saks. Der Tod und das Mädchen) vuodelta 1824 voidaan laskea sekä yleisesti makaaberin tyylikeinon että erityisesti myös kuolemantanssilajityypin piiriin.
Tarkalleen ottaen ei tiedetä, mikä synnytti makaaberin kaltaisen shokeeraavan tyylikeinon. Ennen kaikkea sen myötävaikuttimiksi lasketaan keskiajan viimeisten vuosisatojen epävarmat olot ja ajan uskonnollisen kulttuurin erityispiirteet. Erityisesti musta surma ja niin sanottu satavuotinen sota nähdään muokanneen sellaista henkistä ilmapiiriä, joka olisi otollinen kuolemantanssien kaltaisten teosten vastaanotolle.
Etymologia
Ranskankielisen Danse Macabre -sanaparin toisen osan, sanan macabre alkuperästä on olemassa useita kilpailevia teorioita. Sana saattaa viitata pyhään Makariukseen tai sitten se voi olla alkuperäisen kuolemantanssin maalanneen henkilön nimi ('herra Macabre'). On myös esitetty, että sen lähtökohtana olisivat Vanhan testamentin makkabealaiset. Myös arabian kielen sana maqaber (مقابر) eli 'hautausmaat' (monikkomuoto sanasta maqbara) saattaa toimia alkuperäisenä pohjana ranskan kielestä muihin erooppalaisiin kieliin levinneelle sanalle makaaberi.
Kirjallisuutta
Rumah Dara
Saarentaka
Saarentaka on kylä ja entinen koulupiiri Somerolla, pari kilometriä Someron keskustaajamasta länteen. Kylän väkiluku vuonna 2011 oli 66, mikä teki siitä Someron 47 varsinaisesta kylästä väkiluvultaan 30. suurimman. Saarentaan naapurikyliä ovat Kimala lännessä ja Härkälä idässä sekä Rautela ja Pappila pohjoisessa.
Luonto
Kylän alue rajoittuu pohjoisessa Paimionjoen vesistöön kuuluviin Saarentaanjärven ja Rautelanjärveen, joiden välissä aiemmin sijaitsi nyttemmin ruopattu Rautelankoski. Kosken ympäristö on harjumaastoa, joka ennen kosken ruoppausta ja 1970-luvulla alkanutta soranottoa oli tunnettu luonnonkauneudestaan.
Historia
Isossajaossa Saarentaka oli omana jakokuntanaan mutta on aiemmin muodostanut jakokunnan yhdessä viereisten Härkälän, Harjun ja Lammin kanssa, ja vielä varhemmin samaan jakokuntaan ovat saattaneet kuulua myös vesistön pohjoispuolisten Joensuun ja Jaatilan tilukset. Harjun, Lammin, Härkälän ja Saarentaan yhteisessä omistuksessa oli vielä isonjaon ajankohtaan asti Laitiaistenmaan takamaapalsta Tammelan rajalla.
Saarentaan kylän vanhoja taloja ovat olleet Klemelä, Anttila, Erkkala ja Hurra. Näistä Erkkala ja Anttila liitettiin jo 1700-luvulla naapurikylässä Härkälässä sijainneesen Härkälän kartanoon ja vanhalla kylätontilla nykyisten Saarentaantien ja Kimalan rantatien risteyksessä sijainnut Klemelä purettiin 1980-luvulla, mutta Hurra on vielä olemassa Saarentaanjärven länsipäässä hiukan länteen paikalta, jossa se oli jo isonjaon kartassa kylän rintapeltojen länsipäässä.
Vuosina 1930–1966 kylässä toimi Saarentaan kansakoulu.
Axel Georg Krogerus
Axel Georg Krogerus (13. huhtikuuta 1814 Mäntyharju – 26. huhtikuuta 1876 Pietari) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraaliluutnantti.
Krogeruksen vanhemmat olivat kappalainen Samuel Johan Krogerus ja Anna Lovisa Andersin ja puoliso vuodesta 1841 Katarina Heckel. Krogerus tuli oppilaaksi Haminan kadettikouluun 1829 ja määrättiin sieltä 1835 valmistuttuaan vänrikkinä palvelukseen ensin 19. tykistöprikaatiin ja sitten 1. kenttätykistöprikaatiin. Hänet ylennettiin aliluutnantiksi 1838. Pietarin sota-akatemian kurssin hän suoritti 1839–1841, minkä jälkeen hän palveli armeijan yleisesikunnassa. Luutnantiksi 1844 ylennettynä Krogerus määrättiin 2. jalkaväkiarmeijakunnan esikunnan vanhemmaksi adjutantiksi 1845, alikapteeniksi hänet ylennettiin 1845 ja kapteeniksi 1850. Seuraavana vuonna Krogerus siirrettiin vanhemmaksi adjutantiksi Kaukasian linjajoukkojen ja Mustanmeren sotajoukkojen ylipäällikön esikuntaan. Hänet ylennettiin everstiluutnantiksi 1854 ja hän osallistui Krimin sotaan 1854–1856. Everstiksi hän yleni sodan jälkeen 1856. Kaukasian sotajoukkojen oikean siiven esikuntapäälliköksi Krogerus nimitettiin 1858, mutta jo 1861 hänet siirrettiin Siperian erillisen armeijaosaston esikuntapäälliköksi ja ylennettiin samana vuonna kenraalimajuriksi. Vuosikymmenen lopulla Krogerus nimitettiin Venäjän armeijan sotasairaaloiden keskuskomitean jäseneksi, missä tehtävässä hän palveli aina kuolemaansa saakka. Kenraaliluutnantiksi hänet ylennettiin 1871.
Methemoglobiini
Methemoglobiini eli ferrihemoglobiini (lyh. MetHb) on hemoglobiinin muoto, jossa hemoglobiinin hemin sisältämä kahdenarvoinen rauta-ioni (Fe2+) on hapettunut kolmiarvoiseksi rauta-ioniksi (Fe3+). Methemoglobiini ei voi hemoglobiinin tavoin kuljettaa punasoluissa happea. Methemoglobiini aiheuttaa suurina määrinä vereen ruskean värin. Normaalitilanteessakin veressä on pieniä määriä methemoglobiinia, mutta punasolujen sisältämä methemoglobiinireduktaasi pelkistää kolmiarvoisen rauta-atomin kaksiarvoiseen muotoon.
Yleisimmät methemoglobiinimyrkytyksen aiheuttajat ovat nitriitti ja kloraatti, jotka hapettavat hemin kaksiarvoisen rauta-atomin. Methemoglobiinimyrkytyksen hoitona voidaan käyttää metyleenisinistä, joka pelkistää hapettunutta rauta-atomia.
Syanidimyrkytystä hoidetaan antamalla amyylinitriittiä ja natriumnitriittiä, jolloin muodostuu methemoglobiinia, joka edelleen yhtyy syanidiin muodostaen myrkytöntä syanmethemoglobiinia.
Vuorianoa
Vuorianoa (Bubalus quarlesi) on Indonesian Sulawesin ja Butonin saarilla tavattava nautaeläin. Vuorianoa muistuttaa paljolti anoaa ja sen asemasta omana lajinaan on kiistelty. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto eli IUCN on määritellyt sen erittäin uhanalaiseksi lajiksi.
Taksonomia
thumb|vasen|Vuorianoa [[San Diegon eläintarhassa.]] Vuorianoan tieteellinen nimi on Bubalus quarlesi ja sen kuvaili tieteelle Peter Ouwens vuonna 1910. Vuorianoan asema omana lajinnaan on kiistelty. Sitä on pidetty myös tavallisena anoana. Anoaa ja vuorianoaa erottavat koko, karvoituksen tyyppi ja väritys ja sarvien muoto. Joidenkin tutkijoiden mielestä tämä oikeuttaa lajien erottelun toisistaan. Lajien sisällä on kuitenkin huomattavaa vaihtelua ja tietyillä yksilöillä voi olla kumpaankin lajiin liitettyjä eri piirteitä.
Koko ja ulkonäkö
Vuorianoa on kooltaan hyvin pieni ja ulkonäöltään se muistuttaa huomattavasti anoaa. Vuorianoan paino on 56-150 kg, säkäkorkeus 71 cm ja ruumiin pituus 122-153 cm. Tavallisesta anoasta poiketen vuorianoalla on paksu villainen turkki. Väritykseltään se on tumman ruskea tai musta. Poikaset ovat kullanruskeita. Urokset ovat yleensä naaraita tummempia. Anoalla on turkissaan kuvioita, joita vuorianoalla ei ole ollenkaan tai jotka näkyvät vain huonosti. Vuorianoan ruumiin alapuoli on hieman muuta ruumsita vaaleampi. Uroksilla ja naarailla on sarvet. Sarvien poikkileikkaus on pyörä, toisin kuin tavvallisen anoan kolmiomaisilla sarvilla. Korvat ovat pienet ja häntä lyhyt.
Levinneisyys ja elinympäristö
Vuorianoaa tavataan vain Indonesiassa Sulawesin ja Butonin saarilla. Lajia tavataan varmasti vain Sulawesin keskiosissa ja Butonin saaren pohjoisosassa. Sitä saattaa kuitenkin esiintyä myös Sulawesin pohjoisella ja eteläisellä niemimaalla. Vuorianoan levinneisyysalueen suhteesta anoan levinneisyysalueeseen ei ole varmuutta. Kahden lajin levinneisyysalue saattaa olla sympatrinen (päällekkäinen) tai parapatrinen (vierekkäinen).
Tyypillisesti lajia tavataan 1 000–2 300 metrin korkeudella merenpinnasta, mutta myös matalammilla alueilla aina merenpinnant asoon saakka. Se esiintyy yleensä tiheissä metsissä, joissa on tiheää aluskasvillisuutta. Usein niitä tavataan lähellä vedenlähteitä kaukana ihmisistä.
Elintavat
Vuorianoalla ei ole ihmisen ohella lainkaan luontaisia peetoeläimiä. Vuorianoat saattavat ottaa yhteen keskenään, jolloin ne pyrkivät puskemaan vastustajaansa vatsaan sarvillaan. Sarviaan ne käyttävät myös niiden esitellessä muille yksilöille kaivamalla maata tai ravisuttelemalla pusikoita. Vuorianoat lisääntyvät koko vuoden. Naaraan tiineys kestää 276-315 päivää ja se imettää poikastaan 6-9 kuukautta. Poikanen kasvaa sukukypsäksi 2–3-vuoden ikäisenä ja vuorianoat voviat elää 23-vuotiaiksi.
Uhat ja suojelu
Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto eli IUCN on määritellyt vuorianoan erittäin uhanalaiseksi lajiksi. Kannan tarkkaa kokoa ei tunneta, mutta sen on arvioitu käsittävän alle 2 500 täysikasvuista yksilöä. Kannan on arvioitu olevan laskussa. Lajia uhkaavat elinympäristön tuhoutuminen ja metsästys.
Kirveskanava
Kirveskanava oli osa uittoreittiä, jonka avulla vedenjakajan takana olleet Kitkan vesistön alueelta hankitut puut saatiin siirrettyä Iijoen vesistöön. Tukit nostettiin ensin Kitkajärvestä Akanlahden siirtolaitoksen avulla Livojärveen ja sen jälkeen ne voitiin uittaa joko Livojokea alas tai sitten Kirveskanavan kautta Kostonjoen vesistöön. Livojoki oli luonnollinen uittoväylä mutta sen ongelmina olivat veden vähyys ja koskisuus. Kostonjoen vesistössä oli riittävästi vettä uittoa varten mutta se oli noin 35 kilometriä pitempi ja lisäksi järviosuuksilla tukit jouduttiin kuljettamaan lauttoina. Molempia vaihtoehtoja käyttäen tukkien uittoon mereen saakka meni kuitenkin aikaa kolme vuotta koska ne jouduttiin jättämään talvehtimaan kahteen otteeseen. Tämä sitoi pääomia, lisäsi tukkien hävikkiä ja nosti kuljetus- ja varastointikuluja.
Kirveskanavan väylän pituus oli 4 870 metriä, josta varsinaista kanavaosuutta oli kolmessa osassa yhteensä 1 160 metriä. Kanavaosuuksien leveys oli Kirveslammelle saakka 16–20 metriä ja siitä eteenpäin noin 10 metriä. Kanavaosuuksille rakennettiin neljä patoa ja lisäksi Kirvesojan ja Äimäjoen uomia oikaistiin. Kanavan vierellä kulki veneiden kuljettamista helpottava vetotie ja kanavan varrella oli myös neljä työntekijöiden asumuksiksi tarkoitettua saunaa.
Turkulainen puutavarayhtiö K. E. Blomberg Oy rakensi Akanlahteen 1909–1910 uuden tukinsiirtoradan ("Kuusamon rautatie") Kolmiyhtiön uittokanavan rinnalle mutta yhtiön toiminta Iijoen alueella päättyi konkurssiin keväällä 1911. Metsähallitus osti Akanlahden siirtoradan konkurssipesältä toukokuussa 1912 ja kuukautta myöhemmin metsähallitus osti myös Kolmiyhtiön uittokanavan ja Kirveskanavan. Huonoon kuntoon päässyttä Kirveskanavaa korjattiin oston jälkeen. Metsähallituksen tarkoituksena oli siirtyä käyttämään Livojoen väylää ja luopua Kirveskanavan käytöstä mutta ensimmäisen maailmansodan puhkeaminen esti Livojoen kunnostustyöt ja Kirveskanavan käyttö jatkui 1920-luvun lopulle saakka. Livojoen väylä saatiin kunnostettua 1930-luvulla, jolloin sitä alettiin käyttää uitossa.
Lähteet
65.98333°N, 28.30278°W
Kalevankartano
Kalevankartano on ainoa rakennus, joka on jäänyt jäljelle Oulussa nykyisen Alppilan alueella sijainneesta saksalaisen SS-vuoristodivisioonan rakennuttamasta varuskunta-alueesta, niin sanotusta Pikku Berliinistä. Rakennus toimi Tuiran paloasemana vuodet 1965–2013. Kalevankartanoksi rakennus nimettiin Pohjolan Karjalaisseurojen piirin puheenjohtajan Martti Kokon ehdotuksen mukaan piirin hankittua rakennuksen toimitilakseen vuonna 1949.
Saksan armeija rakensi silloiselle Tuiran alueelle 6. SS-vuoristodivisioona Nordin huolto- ja koulutuskeskuksen, viralliselta nimeltään ''Nachschub kommandantur der Waffen SS-Finnland. SS-Stützpunkt IV''. Kalevankartano rakennettiin keskuksen upseerikerhoksi, jossa oli majoitushuoneita, ravintola ja elokuvateatteri. Alppilan kaupunginosa on nimetty myös alppijääkäreiksi kutsuttujen saksalaisjoukkojen mukaan.
Pohjolan Karjalaisseurojen piiri osti Kalevankartanon toimitilakseen Suomen puolustusministeriöltä helmikuussa 1949. Piiri maksoi rakennuksesta 3,5 miljoonaa markkaa. Talkoovoimin rakennusta kunnostettiin ja muutettiin "karjalaiseen henkeen" sopivaksi, ja toiminta kartanossa pääsi alkamaan maaliskuun lopulla 1949. Tiloissa järjestettiin juhlia ja esityksiä, rakennusta vuokrattiin myös muille yhteisöille. Elokuvasalissa toimi Bio Erika. Kesäisin kartanossa toimi yleinen kesäkahvila. Taloudellisten vaikeuksien vuoksi seura myi Kalevankartanon Oulun kaupungille 1952.
Bathurst 1000
thumb|250px|Bathurst 1000 logo Bathurst 1000 (nykyisin Supercheap Auto Bathurst 1000, aiemmin 500 mailin kilpailu useilla eri nimillä) on nykyisin 1000 km kestävyysajo, joka ajetaan Mount Panorama Circuitin moottoriradalla Uudessa Etelä-Walesissa Australiassa. Ensimmäinen kestävyyskilpailu siellä ajettiin vuonna 1960. Suomalaisista kilpailun voittoa on juhlinut Rauno Aaltonen 500 mailin kilpailussa vuonna 1966.
Kalevankartano
Oulun kaupunki perusti Tuiran paloaseman Kalevankartanoon vuonna 1965. Tuolloin rakennuksen elokuvateatteri muutettiin autohalliksi. Kalevankartano toimi paloasemana vuoteen 2013 asti, jolloin Tuiran paloaseman henkilöstö ja kalusto siirtyivät uudelle Ruskonselän paloasemalle. Koska kaupungin hallintokunnilta ei ole löytynyt rakennukselle käyttöä aikoo Oulun kaupunki myydä tyhjentyneen Kalevankartanon. Rakennukseen on ehdotettu muun muassa sotamuseota, kulttuuritaloa ja päihdeongelmaisten päiväkeskusta.
Bathurst 1000
Historia
Kilpailu järjestettiin kolme kertaa Phillip Islandilla, mutta kilpailu siirrettiin Mount Panoramalle johtuen radan vaurioista vuoden 1962 kilpailussa. Kilpailun alkuperäinen nimeämisoikeus oli iskunvaimentimien valmistajalla Armstrongilla vuosina 1960-1965. Vuodeksi 1966 tilalle tuli irlantilainen tupakkamerkki Gallaher. Myös autojen luokittelu muuttui vuodelle 1966 neljään hintaluokkaan. Vuodelle 1966 sääntöjä muutettiin myös siten, että osallistuvilta autoilta vaadittiin useampia myytyjä määriä, jotta "homologaatio-erikoisuuksien" käyttö estettäisiin. Mini Cooper oli suosittu ja vuonna 1966 53 osallistuvasta autosta 24 oli Minejä. Vuosi 1966 oli viimeinen, jolloin kilpailu voitettiin vapaasti hengittävällä nelisylinterisellä moottorilla. Menestys kilpailussa vaikutti autojen myyntiin, joka synnytti kilpailua Fordin ja Holdenin välillä.
Vuonna 1985 kilpailu voitettiin ensimmäistä kertaa vuoden 1966 jälkeen jollain muulla autolla kuin Fordilla tai Holdenilla.
Tulokset
Huomioita:
Karoliina Kaasalainen
Alle 18-vuotiaiden MM-kisoissa 2005 Kaasalainen oli 5 000 metrin kävelyssä neljästoista ja alle 20-vuotiaiden MM-kisoissa 2006 hän oli 10 000 metrin kävelyssä kuudestoista. Alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2007 hän sijoittui 10 000 metrin kävelyssä neljänneksitoista. Alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2009 hän sijoittui 20 kilometrin kävelyssä seitsemänneksi.
Hän on saavuttanut 10 kilometrin kävelyssä SM-kultaa vuosina 2007, 2009, 2011 ja 2012, SM-hopeaa vuonna 2008 ja SM-pronssia vuonna 2014. 20 kilometrin kävelyn Suomen-mestaruuden hän voitti vuonna 2012. Hän voitti viestijuoksun SM-kilpailuissa kultaa 3 × 3 000 metrin kävelyssä 2021. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän on saavuttanut 3 000 metrin kävelyssä kultaa vuosina 2008–2010.
Hän on osallistunut Suomi–Ruotsi-maaotteluun vuosina 2005, 2006, 2007, 2008, 2009, 2011, 2012 ja 2014 lajin ollessa 5 000 metrin kävely. Hän voitti maaottelun vuosina 2007, 2009 ja 2012.
Toseranibi
Toseranibi on tyrosiinikinaasireseptorin estäjä, jonka lääketehdas Pfizerin on tuonut markkinoille koirien syöttösolusyöpään tarkoitettuna lääkkeenä. Kyseessä ei ole solunsalpaaja, mutta se on ensimmäinen EU:ssa vain eläinlääkkeeksi hyväksytty syöpälääke.
Toseranibia annostellaan suun kautta. Julkaistujen tutkimusten mukaan se tehoaa osassa tapauksia, joissa leikkaus ei tule kyseeseen, lumelääkettä merkitsevästi paremmin. Sen sivuvaikutuksena on yleisesti ruoansulatuselimistön vaivoja, väsymystä ja verenkuvamuutoksia. Toseranibin kauppanimi on Palladia. Samaan kasvaimeen on erityisluvalla saatavissa myös masitinibi Masivet, jolla kasvaimen etenemistä on saatu hidastetuksi. Ihmiskäyttöön on olemassa myös tyrosiinikinaasin estäjiä kuten eräisiin leukemioihin soveltuva imatinibi Glivec.
MeVEA
Mevea Oy on suomalainen simulointiohjelmia ja -tuotteita tarjoava yritys. Yrityksen päätuotteina ovat koulutus- ja tuotekehityssimulaattorit.
Toimiala
Virtuaalisuunnittelu
Tuotteet
Historia
Mevea on perustettu Lappeenrannan Yliopiston spin-off yrityksenä vuonna 2005.
Juntunen
Juntunen voi tarkoittaa seuraavia:
Le calde notti di Poppea
Le calde notti di Poppea (”Poppaean kuumat yöt”) on vuonna 1969 valmistunut italialainen elokuva. Seksikomediaa ja peplum-tyylilajia yhdistävän elokuvan on ohjannut Guido Malatesta alias James Reed. Sen pääosaa Poppaeaa esittää tšekkiläissyntyinen Olga Schoberová alias Olinka Berova.
Juoni
Pretoriaanikaartilaisten raiskaama kaunis Poppaea lähtee etsimään oikeutta Roomasta. Hänestä tulee prostituoitu, jonka konsuli Marcus Valeriuksen legioonalaiset kaappaavat juhliinsa. Ankaran moraalisen Marcus Valeriuksen saapuminen keskeyttää orgiat ja Poppaea pakenee kuvanveistäjän luokse, jolta keisari Nero on tilannut Venus-patsaan. Nero ihastuu patsaan mallina toimivaan Poppaeaan ja menee tämän kanssa naimisiin. Valtansa huipulla Poppaea päättää kostaa häntä loukanneelle Marcus Valeriukselle ja onnistuu lopulta viettelemään tämän.
Tuotanto ja teemat
Le calde notti di Poppea on kuvattu Eastmancolor-väreissä Incir De Paolisin studiolla Roomassa. Se on yksi ensimmäisistä muinaiseen Roomaan sijoittuvista seksikomedioista, joita tehtiin Italiassa 1980-luvun puoliväliin saakka. Tyypillistä peplum-kuvastoa ja -tilanteita hyödyntävän elokuvan huipentuma on tyylilajin kuolemaa symboloiva loppukohtaus, jossa peplum-elokuvien sankari Brad Harris riisuu sotisopansa antautuakseen alastoman viettelijättären syleilyyn. Olga Schoberová oli tuolloin naimisissa Claudius Valeriusta esittävän Harrisin kanssa, mutta erosi tästä pian elokuvan jälkeen.
Neliöaste
Neliöaste, merkintä deg² tai (°)², on avaruuskulman yksikkö, jota käytetään tyypillisesti tähdistöjen ja muiden taivaankohteiden koon ilmaisemiseen. Neliöaste ei kuulu SI-järjestelmään. Samaan tapaan kuin aste on π/180 radiaania, neliöaste on (π/180)2 steradiaania.
Kaguaani
Kaguaani (Cynocephalus volans) on Kaakkois-Aasiassa elävä kaguaanien heimoon kuuluva nisäkäslaji.
Neliöaste
Täysi avaruuskulma, esimerkiksi koko taivaanpallo on 4π steradiaania ≈ 41 252,96 neliöastetta.
Kaguaani
Kaguaani pystyy liitämään jopa yli 100 metriä. Kaguaani levittää liitoon lähtiessään raajansa, joiden välille on kehittynyt ihopoimu. Oksalle pysähtynyt kaguaani näyttää siltä kuin sen ruumista peitäisi täplikäs viitta. Tämä ”viitta” on kaguaanin liitopoimu. Kaguaanin ruumiinpituus on 33–38 cm, minkä lisäksi häntä on 22–27 cm:n mittainen.
Kaguaani syö lehtiä, kukkia ja mahdollisesti hedelmiä.
Neliöaste
Asteen ja neliöasteen yhteys
thumb|300px|Hiukan vajaan 100 neliöasteen avaruuskulma. Pieni keltainen ympyrä kuvaa Kuun kokoa Maasta katsottuna. Kuten nimi antaa ymmärtää, neliöastetta voi pitää yhden asteen korkuisen ja yhden asteen levyisen "neliön" rajoittamana pallopinnan osana.
Kaguaani
Laji elää vain Filippiineillä, jossa se on elinvoimainen.
Chun Wei Cheung
Chun Wei Cheung (15. huhtikuuta 1972 Amsterdam – 14. lokakuuta 2006 Amsterdam) oli alankomaalainen soutaja, perämies. Hän kilpaili vuoden 2004 kesäolympialaisissa Ateenassa ja oli siellä mukana saamassa hopeaa kahdeksikossa. Hän toimi perämiehenä. Hänellä todettiin vuoden 2006 soudun maailmanmestaruuskilpailujen jälkeen elokuussa maksasyöpä, johon hän kuoli 34 vuoden iässä.
Kaguaani
Lähteet
Tando
Neliöaste
Asteen ja neliöasteen yhteys
Tarkkaan ottaen pallopinnalle ei sen kaarevuuden vuoksi voi piirtää neliötä. Riittävän pieniä avaruuskulmia voi silti melko tarkasti käsitellä kuten tasokuvioiden pinta-aloja. Esimerkiksi neliöpohjaisen pyramidin avaruuskulma on
kun sivutahkojen kulma on α; pienillä kulman arvoilla tämä on melko tarkkaan α2 kuten neliön pinta-alan kaavassa. Jos α = 1°, on Ω ≈ 0,999 975 neliöastetta eli hyvin lähellä yhtä neliöastetta. Suuremmilla kulmilla ero kuitenkin kasvaa: jos α = 10°, on Ω ≈ 99,75 neliöastetta.
Samoin pienen ympyränmuotoisen taivaankohteen koko voidaan laskea käyttämällä ympyrän pinta-alan kaavaa A = (π/4)·d2, jossa halkaisijaksi d asetetaan kohteen kulmaläpimitta.
Esimerkkejä
Suurin tähdistö, Vesikäärme, on kooltaan noin 1 300 neliöastetta. Pienin, Etelän risti, on noin 70 neliöastetta.
Kuun kulmaläpimitta on noin 0,5 astetta, joten se peittää taivaasta noin (π/4)·0,52 ≈ 0,2 neliöastetta eli noin viisi miljoonasosaa.
Canopus-luokka (taistelulaiva)
Canopus-luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston kuuden aluksen muodostama taistelulaivaluokka. Luokan alukset valmistettiin 1800- ja 1900-lukujen vaihteessa ja ne suunnitteli William White Kaukoitään.
Luokka oli pienennetty versio edeltäneestä Majestic-luokasta ja niiden suunnittelun perustana oli mahdollinen käyttö Kiinan asemalla, mikä olisi vastaus Japanin nousevaan merimahtiin Aasiassa. Luokan 200 tonnin uppoumasäästö saatiin pääosin keventämällä alusten panssarisuojan paksuutta, mutta saman aikaisesti käyttöönotettu Krupp-panssarointi lisäsi kuitenkin suoja-arvon lähes samaksi kuin edeltäneessä luokassa. Kuuden tuuman Krupp-panssarointi vastasi noin kahdeksan tuuman Harvey-panssarointia.
Luokan alusten pääaseistuksena olivat 12 tuuman ja kuuden tuuman tykit.
Alukset
Viisi ensimmäistä alusta hankittiin osana vuosien 1896-1897 laivasto-ohjelmaa ja HMS Vengeance osana vuosien 1897-1898 laivasto-ohjelmaa.
Valkaisuaine
Valkaisuaine on kemikaali, jota käytetään esimerkiksi tekstiilien valkaisuun. Se sisältää usein yhdistettä, jossa toiseen atomiin sitoutunut happiatomi on heikkosidoksinen ja reagoi helposti monien muiden aineiden kanssa. Valkaisuaineissa käytettyjä yhdisteitä ovat muun muassa natriumhypokloriitti (NaClO) ja vetyperoksidi (H2O2).
Portugalin Grand Prix 1992
Portugalin Grand Prix 1992 oli Formula 1 -sarjan 530. osakilpailu. Se ajettiin 27. syyskuuta 1992 Autódromo do Estoril -radalla. Kilpailun voittonsa jo yhdeksännen voittonsa kaudella ottanut Nigel Mansell.
Khartum
Khartum (joskus muodossa Khartoum, arabiaksi الخرطوم al-Ḫarṭūm) on Sudanin pääkaupunki. Se sijaitsee kohdassa, jossa Valkoinen-Niili kohtaa Sinisen-Niilin. Kaupungin asukasluku on noin 1,4 miljoonaa, mutta yhdessä naapurikaupunkien miljoonan asukkaan al-Khartûm Bahrîn (Pohjoinen Khartum) ja 1,8 miljoonan Omdurmanin (Umm Durmân) kanssa se muodostaa yli neljän miljoonan asukkaan suurkaupunkialueen.
Khartumin kansainvälinen lentoasema, Sudanin suurin lentoasema, sijaitsee kaupungissa.
Khartum sijaitsee maan tiukan islamilaisessa osassa, joten siellä ei myydä alkoholia edes hotelleissa.
Maantiede ja ilmasto
Khartum sijaitsee Sinisen-Niilin ja Valkoisen-Niilin yhtymäkohdassa. Varsinaisesta Khartumista pääsee siltoja pitkin al-Khartûm Bahrîn (Pohjoinen Khartum) ja Omdurmanin puolelle eli metropolialueen muihin osiin.
Khartumin ilmasto on kuuma, keskimääräinen ylin lämpötila vaihtelee joulu-tammikuun 32 toukokuun 43 asteeseen. Toukokuusta lokakuuhun saadaan muutama millimetri sadetta, eniten elokuussa (noin 50 mm).
Varhainen historia
pienoiskuva|Näkymä Khartumiin vuonna 1936. Arkeologisten löydösten perusteella nykyisen Khartumin alueella on ollut ihmisasutusta jo 7000 vuotta eaa. Varhaiset löydökset käsittävät esimerkiksi saviastioiden jäänteitä, sekä kivi- ja luutyökaluja. Villin durran viljely aloitettiin 5000 vuotta eaa. ja 3000 vuotta eaa. ilmasto kuiveni, alue aavikoitui ja monet paikalliset siirtyivät paimentolaisiksi. 2300 vuotta eaa. kaupasta Egyptin kanssa oli tullut kiinteä osa elinkeinoelämää. Egyptin valta ulottui uuden valtakunnan aikana Niilin viidennelle kataraktille. Valkoisen- ja Sinisen-Niilin yhtymäkohdan aluetta hallitsi egyptiläisten nimellä Irem tuntema kuningaskunta ja myöhemmin aluetta hallitsi Kuš. Rooman valtakunta valtasi Egyptin vuonna 30 eaa. Keisari Nero lähetti sotilaitaan tutkimaan Niilin ylävartta ja ilmeisesti roomalaiset saavuttivat alueen hieman nykyisen Khartumin pohjoispuolella. 500-luvulle mennessä alueella oli noussut valtaan nubialainen Alwan kuningaskunta, jonka hallitsijat omaksuivat kristinuskon piispa Longinuksen lähetystyön tuloksena. Heidän pääkaupunkinsa Soba sijaitsi parikymmentä kilometriä ylävirtaan Sinistä-Niiliä nykyisestä Khartumista 900-luvulla alueelle lähetetty egyptiläinen lähettiläs Ibn Salim al-Aswani kirjoitti Tutin saaresta ja mainitsi alueen maatalouden kukoistavan.
Muslimivalta
Islam saapui alueelle 700-luvun jälkeen ja Sobassa oli muslimien kaupunginosa. Alwan kuningaskunta oli hajonnut 1200-luvulle tultaessa ja sitä seurasivat muslimien johtamat päälliköt. Seuraavan vuosisadan aikana valtaan nousivat arabiheimot, jotka olivat alkaneet liikkua etelään Egyptin muslimivalloituksen jälkeen. Abdullabi-heimo valtasi Valkoisen- ja Sinisen-Niilin yhtymäkohdan Abdallah Jamman johdolla. He perustivat pääkaupunkinsa Gerriin hieman nykyisestä Khartumista pohjoiseen. Vuonna 1504 funjit perustivat Sennarin sulttaanikunnan jokien yhtymäkohdasta etelään ja kukistivat abdullabit. Seuraavien parin vuosisadan aikana alueella alkoi liikkua suufilaisia saarnaajia ja Tutin saaresta tuli islamin leviämisen keskus Itä-Afrikassa. Fakih Arbab al-Agayed perusti vuoden 1691 paikkeilla uskonnollisen koulun ja moskeijan nykyiseen Länsi-Khartumiin ja paikka houkutteli satoja opiskelijoita. Yksi opiskelijoista oli Shaykh Hamad, joka perusti myöhemmin oman koulunsa Omdurmanin paikalle ja kaupungin kasvaessa hänen koulunsa ympärille. Samaan tapaan muodostui muita kyliä, jotka kuuluvat nykyisin Khartumin suuralueeseen.
Sennarin sulttaanikunta ajautui kaaokseen 1800-luvun alussa ja poliittisen tyhjiön täytti Egyptin hallitsija Muhammad Ali. Tutin saaren pommittamisen jälkeen egyptiläiset joukot rantautuivat Khartumin alueella vuonna 1821 ja sotaretki koko alueen valtaamiseksi jatkui vuoteen 1823. Valloituksen jälkeen heräsi tarve perustaa alueelle hallinnollinen keskus. Vuonna 1826 Sudanin uusi kenraalikuvernööri Khuršid pašša perusti päämajansa ja moskeijan Khartumiin. Vuoteen 1840 mennessä paikka oli kasvanut yli 20 000:n asukkaan kaupungiksi. Hallinnon toimistoja ja linnoitettuja rakennuksia lukuun ottamatta suurin osa Khartumin rakennuksista oli rakennettu mudasta ja kaupunki kasvoi ilman kaupunkisuunnitelmaa. Kasvukaupungin maineen saanut Khartum tuli tunnetuksi orjakaupasta ja prostituutiosta, sekä paikkana jossa saattoi rikastua nopeasti, mutta toisaalta myös olemattomasta vesihuollostaan ja viemäröinnistään.
Ulkomaalaisten valtaan ja Khartumin siveettömyyteen tyytymätön Muhammad Ahmed bin Abdallah alkoi saarnata ja kerätä kannattajia julistautuen mahdiksi. Tilanne kärjistyi pian yhteenottoihin egyptiläisten sotilaiden kanssa ja vuonna 1883 Abdallahin kannattajat valtasivat al-Obeidin kaupunki. Samaan aikaan britit olivat vakiinnuttamassa asemaansa Egyptissä. Britit päättivät evakuoida alueen ja tämän järjestämiseksi majuri Charles George Gordon saapui Khartumiin tammikuussa 1884. Paikalla hän tajusi evakuointia tarvitsevan lähes 15 000 henkilöä ja heistä monet olivat eurooppalaisia. Mahdin joukot piirittivät Khartumin ja valtasivat Omdurmanin sen lähistöllä. Britit päättivät lopulta lähettää Gordonin avuksi armeijan ja tämän tajuttuaan mahdi päätti hyökätä Khartumia vastaan ja valtasi sen 25. tammikuuta 1885. Jokea pitkin saapuneet britit löysivät hylätyn kaupungin ja palasivat alavirtaan. Mahdi kuoli ja hänen seuraajansa rakennutti uuden Mahdiyyan pääkaupungin Omdurmaniin. Britit palasivat lopulta Sudaniin ja kukistivat mahdistit Omdurmanin taistelussa 2. syyskuuta 1898.
Miro Laurila
Miro Laurila (s. 4. lokakuuta 1988 Kotka) on suomalainen keskimatkojen juoksija. Hän saavutti vuonna 2011 hopeaa sekä 800 metrillä että 1 500 metrillä Turun Kalevan kisoissa ja sisäratojen SM-kilpailuissa hän voitti kultaa 3 000 metrillä ja hopeaa 1 500 metrillä. Hänen tilillään on lukuisia nuorten ja junioreiden Suomen mestaruuksia.
Kotkalaisen Laurilan seura on Karhulan Urheilijat ja häntä valmentaa Kari Sinkkonen.
Thomás Xenákis
Thomás Xenákis (30. maaliskuuta 1875 – 7. heinäkuuta 1942 Orange, Kalifornia, Yhdysvallat) oli kreikkalainen voimistelija ja olympiamitalisti. Hän osallistui Ateenan olympialaisiin 1896, joissa hän voitti hopeaa sekä köysikiipeilystä että nojapuiden joukkuekilpailusta.
HMS Repulse
HMS Repulse on ollut kahdentoista Britannian Kuninkaallisen laivaston aluksen nimenä:
Uku Suviste
Uku Suviste (s. 6. kesäkuuta 1982 Võru, Viro) on virolainen laulaja-lauluntekijä, pianisti ja tuottaja. Hänen oli tarkoitus edustaa Viroa vuoden 2020 Eurovision laulukilpailussa kappaleella "What Love Is" hänen voitettuaan Viron Eesti laul 2020 -karsintakilpailun. Vuoden 2020 Euroviisut kuitenkin peruttiin koronaviruspandemian vuoksi. Suviste valittiin kuitenkin edustamaan Viroa seuraavan vuoden kisoihin kappaleella "The Lucky One". Hän kilpaili toisessa semifinaalissa, jossa hän sijoittui kolmanneksitoista ja täten karsiutui finaalista.
Suviste on osallistunut Viron euroviisukarsintakilpailuun Eesti Lauliin neljä kertaa. Vuonna 2017 Suviste osallistui Eesti Lauliin kappaleella ”Supernatural”. Vuonna 2019 Suviste osallistui Eesti Lauliin kappaleella ”Pretty Little Liar”, joka sijoittui toiseksi. Vuonna 2020 hän osallistui jälleen kilpailuun, tällä kertaa voittaen kappaleella ”What Love Is”. Hän voitti kilpailun myös vuonna 2021, kappaleella ”The Lucky One”.
Tony Drago
Tony Drago (s. 22. syyskuuta 1965) on maltalainen entinen snooker-ammattilainen ja nykyinen poolin pelaaja. Hän saavutti snookeruransa aikana yhdesti 147 pisteen maksimibreikin.
Yumi Hotta
Yumi Hotta on japanilainen mangaka, joka tunnetaan parhaiten mangan Hikaru no Go -käsikirjoittajana. Sarjaa tehdessään hän työskenteli yhdessä Takeshi Obatan kanssa, joka toimi sarjan piirtäjänä.
Black Cobra (katujengi)
Black Cobra on Tanskan Roskildessa 2000-luvun taitteessa perustettu katujengi. Järjestö on levinnyt Ruotsiin, jossa sillä on alle kymmenen alaosastoa. Jäsenet ovat tyypillisesti maahanmuuttajataustaisia nuoria, joilla on tuomioita vakavista rikoksista.
Toukokuussa 2012 jengi ilmoitti lopettavansa toimintansa Ruotsissa. Sydsvenskan-lehden mukaan syynä pidetään viranomaisten koventuneita toimia järjestäytynyttä rikollisuutta kohtaan, sekä korkea-arvoisten jäsenten vanhenemisesta ja siirtymisestä tavallisen perhe-elämän pariin.
Merkittävien filosofien elämät ja opit
Merkittävien filosofien elämät ja opit (, Bioi kai gnōmai tōn en filosofia eudokimēsantōn) on Diogenes Laertioksen kokoama antiikin kreikkalaisten filosofien elämäkertateos.
Diogeneen teos pyrkii nimensä mukaisesti esittämään filosofien elämät ja opetukset. Teoksessa on yli 80 filosofin elämäkerrat. Teos on merkittävä, koska se kuuluu harvojen antiikin ajalta säilyneiden suhteellisen kokonaisten filosofian historiaa käsittelevien teosten joukkoon, ja sen osana on säilynyt merkittäviä muutoin kadonneita katkelmia useilta filosofeilta.
Historia
Merkittävien filosofien elämät ja opit on kirjoitettu mahdollisesti 200-luvun ensimmäisellä puoliskolla. Joidenkin teoksessa olevien viittausten perusteella on päätelty, että teos on osoitettu filosofiasta ja erityisesti Platonista kiinnostuneelle naiselle; joidenkin mukaan kyseessä olisi ollut Galenoksen filosofiystävä Arria, joidenkin mukaan puolestaan keisarinna Julia Domna. Mahdollinen omistuskirjoitus ei kuitenkaan ole säilynyt.
pienoiskuva|vasen|upright=0.76|Diogeneen teoksen italiankielisen laitoksen Delle vite dei filosofi kansilehti vuodelta 1611. Teoksessa mainitaan noin neljäkymmentä kreikkalaisten filosofien elämästä ja filosofiasta kirjoittanutta, ja kaiken kaikkiaan mainitaan 211 kirjailijaa, joita Diogenes on käyttänyt lähteenään. Diogeneen lähteinä ovat toimineet muun muassa Aleksandros Polyhistorin Perimysjärjestykset (, Diadokhai), Apollodoros Ateenalaisen Aikakirjat (, Khronikoi), Demetrios Magnesialaisen Samannimiset (, Homonymoi), Diokles Magnesialaisen Filosofielämäkerrat (, Bioi tōn filosofōn) ja Katsaus filosofeihin (, Epidromē tōn filosofōn), Favorinoksen Muistelmia (, Apomnēmoneumata), sekä Pamfilen Muistiinpanot (, Hypomnēmata).
Käsikirjoitushistoria
Teoksesta on säilynyt lukuisia käsikirjoituksia, vaikkakaan yksikään niistä ei ole erityisen varhainen ja niillä kaikilla on yhteinen alkuperä, minkä osoittaa VII kirjan loppuosan puuttuminen kaikista käsikirjoituksista. Hyödyllisimmät käsikirjoitukset tunnetaan lyhenteillä B, P ja F. Käsikirjoitus B (Codex Borbonicus) on peräisin 1100-luvulta, ja sitä säilytetään Napolin kansalliskirjastossa. Käsikirjoitukset P (Codex Parisinus) ja F (Codex Florentinus) ovat todennäköisesti jonkin verran nuorempia.
Vaikuttaa siltä, että teoksesta on tehty joitakin varhaisia latinankielisiä käännöksiä, jotka eivät ole säilyneet nykyaikaan. 900-luvulta peräisin oleva teos Tractatus de dictis philosophorum osoittaa joitakin vaikutteita Diogeneen teoksesta. Henricus Aristippuksen tiedetään kääntäneen ainakin osan teoksesta latinaksi 1100-luvulla. 1300-luvulla tuntematon kirjailija hyödynsi teoksen latinankielistä käännöstä De vita et moribus philosophorum, joka on laitettu virheellisesti Walter Burleyn nimiin. Vaikuttaa siltä, että vielä tuolloin Diogeneen teoksesta on tunnettu laajempi versio, sillä De vita et moribus philosophorum sisältää osia ja lainauksia, jotka vaikuttavat olevan peräisin Diogeneelta, mutta joita nykyisin tunnettuun tekstiin ei sisälly. Teos on myös selkeämpi ja täydellisempi monissa kohdissa, joissa Diogeneen teksti on lyhennelty vaikeasti ymmärrettäväksi. Tämän vuoksi jotkut tutkijat ovat katsoneet, että nykyinen tekstimuoto on alkuperäisen kokonaisuuden turmeleva lyhennelmä teoksesta.
Painokset
pienoiskuva|upright=1.1|Aukeama Diogeneen teoksen Codex Dionysiou 90 -nimellä tunnetusta käsikirjoituksesta 1200-luvulta.
Teoksen ensimmäiset painetut laitokset olivat latinankielisiä. Ambrogio Traversari teki teoksesta ennen vuotta 1432 latinankielisen käännöksen, joka painettiin Roomassa vuonna 1475. Eräiden osien, kuten Aristoteleen ja Theofrastoksen elämäkertojen, kreikankieliset tekstit ilmestyivät Aldus Manutiuksen toimittamina vuonna 1497. Ensimmäinen koko kreikankielisen tekstin sisältänyt laitos oli Hieronymus Frobenin vuonna 1533 toimittama. Varhaisia laitoksia toimittivat myös Henri Estienne eli Henricus Stephanus (1570) ja Isaac Casaubon (1594).
Ensimmäinen koko teoksen kriittinen laitos ilmestyi H. S. Longin toimittamana sarjassa Oxford Classical Texts vuonna 1964. Sen on sittemmin syrjäyttänyt Miroslav Marcovichin Teubner-laitos vuosilta 1999 ja 2002.
Marke Ahosen suomennos teoksesta (Summa, 2002) sai J. A. Hollon palkinnon vuonna 2003 tunnustuksena vaativan tietokirjan korkeatasoisesta suomennoksesta.
Sisältö
Diogeneen teos yhdistelee nimensä mukaisesti sekä filosofien elämäkertoja että doksografiaa. Diogenes aloittaa filosofian alkuperän käsittelyllä sekä Kreikan seitsemällä viisaalla. Hän katsoo filosofian olevan alkuperältään puhtaasti kreikkalainen, vaikka luetteleekin alussa useita mahdollisia alkuperiä barbaarien, kuten persialaisten, babylonialaisten ja egyptiläisten, ajattelussa.
Tämän jälkeen Diogenes on jakanut aihealueensa kahteen osaan, joita hän kutsuu joonialaiseksi ja italialaiseksi koulukunnaksi tai filosofiaksi. Ensin mainitun koulukunnan elämäkerrat alkavat Anaksimandroksesta ja päättyvät Kleitomakhokseen, Theofrastokseen ja Khrysippokseen. Jälkimmäisen koulukunnan elämäkerrat alkavat Pythagoraasta ja päättyvät Epikurokseen. Sokraattiset koulut on luettu joonialaisen filosofian alle, kun taas elealaiset ja skeptikot on puolestaan luettu italialaisen filosofian alle.
Diogenes on liittänyt teokseensa myös omia keskinkertaisia runonpätkiään epigrammikokoelmastaan Sekamitat.
Teoksen rakenne
Teos rakentuu seuraavasti:
Kirja VII on epätäydellinen ja katkeaa Khrysippoksen elämäkerran kohdalla. Eräässä käsikirjoituksessa (P gr. 1759) olevan sisällysluettelon mukaan kirja on sisältänyt alun perin myös seuraavien stoalaisten filosofien elämäkerrat: Zenon Tarsoslainen, Diogenes Babylonialainen, Apollodoros Seleukeialainen, Boethos Sidonlainen, Mnesarkhides, Mnasagoras, Nestor Tarsoslainen, Basileides, Dardanos Ateenalainen, Antipatros Tarsoslainen, Herakleides Tarsoslainen, Sosigenes, Panaitios, Hekaton, Poseidonios, Athenodoros Kordylion, Athenodoros Kananalainen, Antipatros Tyroslainen, Areios Didymos ja Cornutus.
Teoksen viimeinen, kymmenes kirja on omistettu kokonaisuudessaan Epikurokselle, ja se sisältää tämän Pääopit sekä kolme kirjettä Herodotokselle, Pythokleelle ja Menoikeukselle. Epikurolaisuuden laajasta käsittelystä on joskus päätelty, että Diogenes itse olisi suosinut koulukunnan opetuksia.
Teokseen viitataan kirjan numerolla sekä sivujen marginaalissa juoksevalla tekstikohdan numerolla. Näin esimerkiksi "DL V.22" tai "DL 5.22" viittaa viidenteen kirjaan, Aristoteleen teosten luettelon alkuun.
Henkilökuvausten rakenne
pienoiskuva|upright=1.1|[[Diogenes Sinopelainen|Diogenes Sinopelaisen elämäkerran alku ranskankielisessä painoksessa vuodelta 1761.]]
Diogenes kertoo kunkin filosofin elämästä ja ajattelusta vaihtelevan pituisesti. Joidenkin filosofien osuus on hyvin lyhyt, esimerkiksi Kebeen tapauksessa vain parin rivin mittainen, kun taas Platonille ja Epikurokselle on kummallekin omistettu kokonainen kirja. Aristoteleen ajattelun yhteenveto on melko suppea ottaen huomioon hänen tuotantonsa laajuuden, kun taas Zenon Kitionilaisen elämäkerran yhteyteen on liitetty laaja yhteenveto koko stoalaisesta opista, ja Epikuroksen tapauksessa mukaan on liitetty kokonaisia filosofisia teoksia.
Paul Moraux on havainnut Diogeneen järjestäneen aineistonsa kunkin filosofin tapauksessa suunnilleen seuraavan kaavan mukaisesti, mikäli aineistoa on ollut saatavilla:
Miesten Superpesiksen kausi 2017
Superpesiksen kausi 2017 oli Suomen pesäpallon pääsarjan Superpesiksen 28. kausi. Kauteen osallistui 14 joukkuetta, ja runkosarjassa joukkueet pelasivat 28 ottelua. Uutena joukkueena sarjassa pelasi Imatran Pallo-Veikot. Runkosarja alkoi 22. huhtikuuta.
Merkittävien filosofien elämät ja opit
Henkilökuvausten rakenne
Teoksen sisältämien teosluetteloiden lähteenä Diogenes on käyttänyt Hermippos Smyrnalaista sekä aleksandrialaisia tekstikriitikkoja. Teosluetteloissa on säilynyt tietoa muutoin kadonneista kirjoista. Esimerkiksi Aristoteleelta mainitaan 155 teosta, joista suurin osa on kadonnut. Tämän luettelon alkuperä on todennäköisesti Aleksandrian kirjastossa ja se sisältää tiedon kirjaston hallussa olleista Aristoteleen teosten käsikirjoituksista.
Miesten Superpesiksen kausi 2017
Ensimmäistä kertaa miesten Superpesistä pelattiin myös ulkomailla kun 22. huhtikuuta Joensuun Maila ja Kouvolan Pallonlyöjät pelasivat ottelunsa Ruotsissa.
Merkittävien filosofien elämät ja opit
Arviointeja
Diogeneen teosta on usein arvosteltu siitä, että se on sekalainen ja epäkriittinen kokoelma erilaista aineistoa, jossa itse asia jää usein vaihtelevan tasoisten anekdoottien alle. Diogeneen tekemät valinnat kaikesta siitä suuresta määrästä aineistoa, joka vielä hänen aikanaan on ollut käytettävissä, vaikuttavat helposti oudoilta. Teos on laadultaan hyvin epätasainen, sen tyylin, tarkkuuden ja luotettavuuden vaihdellessa jatkuvasti kulloisenkin lähteen mukaan, ja se vaikuttaa olevan koottu vailla erityistä suunnitelmaa tai kritiikkiä. Teoksessa on myös paljon virheitä ja ristiriitaisuuksia, ja filosofien oppeja tiivistäessään Diogenes ei vaikuta ymmärtäneen niitä kovinkaan syvällisesti.
Miesten Superpesiksen kausi 2017
Lopulliset sijoitukset
Kempeleen Kiri putosi Ykköspesikseen seuraavaksi kaudeksi. Superpesikseen seuraavaksi kaudeksi Ykköspesiksestä nousi Haminan Palloilijat.
Merkittävien filosofien elämät ja opit
Arviointeja
Mainituista syistä tutkijat ovat usein suhtautuneet Diogeneen teokseen epäilevästi. Viime aikoina teoksen mainetta on pyritty myös palauttamaan. Kaikki teoksessa käsitellyt filosofit ovat tiettävästä historiallisia henkilöitä ja heidät on ajoitettu suunnilleen oikein. Diogenes myös hahmottelee filosofian kehityslinjat pääpiirteittäin oikein. Hän mainitsee usein lähteensä tarkasti ja vaikuttaa lähinnä lainaavan lähteitään suoraan. Jotkut tutkijat ovat myös pyrkineet puolustamaan Diogenestä sillä perusteella, että nykyaikaan säilynyt teksti vaikuttaa myöhemmin lyhennellyltä ja turmeltuneelta versiolta.
Miesten Superpesiksen kausi 2017
Televisiointi
Kaudella televisioinnista vastasi Nelonen Median maksulliset Ruutu-kanavat. Myös televisioimattomat ottelut oli mahdollista katsoa ensimmäistä kertaa Ruutu+-palvelusta suorana lähetyksenä, tosin kyseiset ottelut kuvattiin ainoastaan yhdellä kameralla.
Alfréd Haar
Alfréd Haar (1885–1933) oli unkarilainen matemaatikko. Hänen työnsä painottui suureksi osaksi differentiaaliyhtälöihin, Tšebyšovin lauseeseen ja erityisesti topologisiin ryhmiin. Hänen mukaansa on nimetty Haarin mitta.
Lähteet
离散小波变换
George Lewis
thumb|George Lewis [[Stanley Kubrickin ottamassa lehtikuvassa]] George Lewis (13. heinäkuuta 1900 – 31. joulukuuta 1968) oli yhdysvaltalainen jazzklarinetisti ja orkesterinjohtaja. Hän oli New Orleansin merkittävimpiä muusikoita toisen maailmansodan jälkeen.
Orkesterit
Lewis perusti oman orkesterin vuonna 1923. 1930-luvun alussa hän soitti Bunk Johnsonin orkesterissa ja uudestaan vielä 1940-luvulla vuoteen 1946. Tämän jälkeen hän johti omia yhtyeitä New Orleansissa 1960-luvun puoleen väliin saakka.
Jelle Vanendert
Jelle Vanendert (s. 19. helmikuuta 1985 Neerpolt) on belgialainen maantiepyöräilijä. Hän aloitti ammattilaisuransa Chocolade Jacques - Topsport Vlaanderen -joukkueessa 2007, edusti seuraavalla kaudella Française des Jeuxia, vuosina 2009–2011 belgialaistalli Omega Pharma-Lottoa, kausilla 2012–2019 niin ikään belgialaista Lotto-Belisol / Lotto Soudalia, ja viimeisillä ammattilaiskausillaan 2020–2021 belgialaista Bingoalia.
Ranskan ympäriajossa 2011 Vanendert voitti Plateau-de-Beillen huipulle päättyneen 14. etapin.
Saavutuksia
Lähteet: Cycling Archives, Cyclingbase
Scheuermann
Scheuermann voi tarkoittaa:
Chris Kontos
Chris Kontos voi tarkoittaa seuraavia henkilöitä:
Saleisha Stowers
thumb|Saleisha Stowers Saleisha Stowers (s. 10. tammikuuta 1986 Pasadena, Kalifornia) on yhdysvaltalainen malli ja Huippumalli haussa -tosi-tv-ohjelman yhdeksännen kauden voittaja.
Huippumalli haussa -ohjelman jälkeen Stowers on näytellyt televisiossa. Hän on näytellyt ainakin televisiosarjoissa All My Children (roolihahmona Cassandra Foster) ja Days of Our Lives (Lani Price).
Paddle-ohjain
thumb|250px|[[Atari 2600 -pelikonsolin paddle-ohjain.]] Paddle-ohjain oli Atari 2600-pelikonsolin mukana tullut videopeliohjain. Nimi johtuu Pong-pelin mailojen ohjauksesta.
Ohjain perustuu potentiometriin, jollainen on ollut myös muun muassa äänentoistolaitteen äänenvoimakkuuden säädössä.
Julia Butters
Julia Butters (s. 15. huhtikuuta 2009 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen lapsinäyttelijä. Hänet tunnetaan Trudi Fraserin roolista Quentin Tarantinon elokuvassa Once Upon a Time in Hollywood (2019), mistä hän sai kriitikoilta ylistystä. Vuodesta 2016 lähtien hän on näytellyt pääroolia ABC:n tilannekomediasarjassa American Housewife.
Maanosaliittojen cup 2003
Maanosaliittojen cup 2003 järjestettiin Ranskassa 18-.29. kesäkuuta 2003. Turnauksen voitti isäntämaa Ranska. Kamerunilainen Marc-Vivien Foé kuoli sydänkohtaukseen välieräottelussa Kolumbiaa vastaan. Loppuottelu Ranskan ja Kamerunin välillä meni jatkoajalle, jossa pelaattiin äkkikuolema-periaatteella. Ratkaisevan maalin jatkoajalla teki Ranskan Thierry Henry.
Ottelupaikat
Ottelut pelattiin kolmessa eri kaupungissa:
Maalintekijät
4 maalia:
3 maalia:
2 maalia:
1 maali:
Carl Reinhold Krogerus
Carl Reinhold Krogerus (15. heinäkuuta 1852 Loviisa – 15. maaliskuuta 1926 Helsinki) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraalimajuri.
Krogeruksen vanhemmat olivat majuri Johan Gustaf Krogerus ja Maria Kristina Cremer ja puoliso vuodesta 1878 Antonina Catharina von Schulcz. Krogerus tuli oppilaaksi Haminan kadettikouluun 1863, mutta erosi koulusta seuraavana vuonna ja tuli aliupseerina palvelukseen 89. Belomorskin jalkaväkirykmenttiin. Vuonna 1871 hän tuli oppilaaksi Helsingin junkkarikouluun, josta 1873 valmistuttuaan hän yleni vänrikiksi ja hän palasi palvelukseen entiseen rykmenttiinsä. Vuonna 1875 Krogerus siirrettiin aliluutnantiksi ylennettynä Henkivartioväen 3. Suomen tarkk’ampujapataljoonaan. Seuraavana vuonna hänet ylennettiin luutnantiksi ja komennettiin Henkivartioväen 17. tarkk’ampujapataljoonaan Pietariin.
Komennuksen jälkeen Krogerus toimi pataljoonansa aseosaston päällikkönä 1877–1878, ylennettiin alikapteeniksi 1878 ja siirrettiin opetusupseeriksi Vilnan jalkaväen junkkarikouluun. Siellä hän yleni kapteeniksi 1881. Krogerus erosi sotapalveluksesta vuoden 1883 alussa, mutta jo kesäkuussa hänet nimitettiin 10. Laihian suomalaisen reservikomppanian päälliköksi aina tammikuuhun 1889 asti, jolloin hänet siirrettiin Kruunupyyn suomalaisen reservikomppanian päälliköksi. Tästä tehtävästä hän sai eron everstiluutnanttina 1899, minkä jälkeen hän toimi vuoteen 1903 Oulun läänin 2. kutsuntapiirin sotakomissaarina ja sitten vuoteen 1905 Mikkelin läänin sotakomissaarina. Everstiksi hänet ylennettiin 1903. Ensimmäisen maailmansodan puhjettua Krogerus kutsuttiin uudelleen aktiivipalvelukseen vuonna 1914. Hän toimi Suomessa olevien joukkojen esikunnassa vuoteen 1917, jolloin sai eron palveluksesta kenraalimajuriksi ylennettynä.