cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Satu Hassi
Poliittinen toiminta
Vuoden 2004 europarlamenttivaaleissa Hassi valittiin Euroopan parlamenttiin Suomen ainoana vihreiden edustajana. Valinnan seurauksena hän jätti paikkansa kansanedustajana ja hänen tilalleen eduskuntaan nousi Oras Tynkkynen. Hassi valittiin jatkokaudelle vuoden 2009 vaaleissa. Euroopan parlamentissa Hassi istui Vihreät / Euroopan vapaa allianssi -ryhmässä ja oli jäsen ympäristön, kansanterveyden ja elintarvikkeiden turvallisuuden valiokunnassa (varapuheenjohtaja 2004–2009), EU:n ja Meksikon parlamentaarisessa sekavaliokunnassa sekä Intia-suhteista vastaavassa valtuuskunnassa. Vuosina 2007–2009 hän oli lisäksi ilmastonmuutosta käsittelevän väliaikaisen valiokunnan jäsen. Hassi ei ollut ehdolla enää vuoden 2014 europarlamenttivaaleissa. Helmikuussa 2015 hän ilmoitti asettuvansa ehdolle kevään eduskuntavaaleissa Pirkanmaan vaalipiiristä. Hän tuli valituksi 6332 äänellä.
Poliittisella urallaan Hassille ovat olleet tärkeitä erityisesti tasa-arvokysymykset, ihmisoikeudet ja ympäristö- sekä energiakysymykset. Vuosina 2003–2013 hän kuului Worldwatch-instituutin johtokuntaan.
Eduskuntavaaleissa 2019 Hassi sai 4 835 ääntä ja tuli valituksi Pirkanmaan vaalipiiristä.
Yksityiselämä
Hassi oli vuodesta 1995 naimisissa filosofian tohtori Jukka Valjakan (1949–2021) kanssa. Hänellä on kaksi tytärtä ensimmäisestä avioliitostaan (1974–1983) Rolf Hernbergin kanssa. Hassin isä on sähkötekniikan professori Osmo Hassi, joka toimi Tampereen teknillisen korkeakoulun rehtorina vuosina 1975–1985.
Hassi on sairastanut rintasyövän. Vuonna 2002 häneltä ilmestyi aihetta käsittelevä teos Tukka hattuhyllyllä.
Hassi kertoi vuonna 2018 julkaistussa muistelmateoksessaan Mannerheim-solki ja punalippu tulleensa Tampereella kahden 15-vuotiaan pojan raiskaamaksi ollessaan vain 11-vuotias. Raiskaajat olivat etäisesti tuttuja, kadun toisella puolella asuneita teinipoikia. Hassi kertoi asiasta ensimmäistä kertaa muille ihmisille 30-vuotiaana 1980-luvulla.
Teokset
thumb|Satu Hassi työskentelemässä [[Brysselin-toimistossaan.]]
Franco Faccio
thumb|right|Franco Faccio Franco Faccio (8. maaliskuuta 1840 – 21. heinäkuuta 1891) oli italialainen säveltäjä ja kapellimestari. Hän syntyi Veronassa ja opiskeli musiikkia Milanossa. Hänen tuotantoonsa kuuluvat oopperat I profughi fiamminghi (Milano 1863) ja Amleto (perustuu Hamletiin; Genova 1865).
Faccio nousi vuonna 1867 Milanon konservatorion johtoon, ja 1870-luvun alussa hänet nimitettiin La Scalan johtoon. Hän johti muun muassa Verdin Otellon (1887) kantaesityksen ja Aidan Italian-ensiesityksen 1872. Hän kuoli Monzassa.
Kuten Boito, myös Faccio edusti nuorta Scapigliatura-sukupolvea.
Risto (albumi)
Risto on rockyhtye Riston levy vuodelta 2004.
Sue-lehti valitsi sen 2000-kymmenluvun kuudenneksi parhaaksi kotimaiseksi albumiksi vuonna 2009.
KV33
KV33 on tunnistamattoman henkilön hauta Kuninkaiden laaksossa. Hauta on ajoitettu Uuden valtakunnan 18. dynastian aikaiseksi. Sitä ei ehkä koskaan käytetty.
Haudan löysi ja ensimmäiset kaivaukset suoritti Victor Loret vuonna 1898. Se koostuu kahdesta hautakammiosta, jotka on molemmat jätetty koristelematta. Haudan sisäänkäynnin päälle on rakennettu penkki, joten hautaan ei pääse eikä siitä ole tarkkaa pohjapiirrosta.
Panttilainaaja
Panttilainaaja (The Pawnbroker) on Sidney Lumetin ohjaama yhdysvaltalainen draamaelokuva vuodelta 1964. Se perustuu Edward Lewis Wallantin samannimiseen romaaniin. Elokuvan pääosia esittävät muun muassa Rod Steiger, Geraldine Fitzgerald ja Brock Peters.
Elokuva kertoo keskitysleiriltä selviytyneestä juutalaismiehestä Sol Nazermanista, joka pitää panttilainaamoa New Yorkin Harlemissa. Hänen kohtaamiensa asiakkaiden ahdinkotilat saavat hänet muistamaan omia traumojaan. Elokuva oli ensimmäinen Hollywood-tuotanto, joka tutki holokaustia keskitysleiriltä selviytyneen näkökulmasta.
Panttilainaaja valittiin vuonna 1993 Yhdysvaltojen kongressin kirjaston National Film Registryyn, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä amerikkalaiselokuvia. The New York Timesin kriitikot valitsivat sen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Juoni
Ikääntynyt ja katkeroitunut panttilainakonttorin pitäjä Sol on menettänyt Auschwitzin keskitysleirillä vaimonsa ja kaksi lastaan, mutta selviytynyt itse jatkamaan elämää. Nopein takaumin esitetään Solin vaiheita ennen sotaa ja sodan aikana Euroopassa sekä sodan jälkeen New Yorkin Harlemissa.
Vastaanotto
Rod Steiger sai roolistaan Parhaan miespääosan Oscar-palkintoehdokkuuden.
Tomorrow (yhtye)
Tomorrow oli brittiläinen vuosina 1966–1968 toiminut yhtye, joka soitti psykedeelistä rockia. Nykyisin yhtye muistetaan parhaiten siitä, että sen kokoonpanoon kuuluivat Yes-yhtyeessä kansainväliseen maineeseen noussut kitaristi Steve Howe sekä Pink Fairies -rumpali John ”Twink” Alder.
Yhtye syntyi The In Crowd -nimisestä rhythm & blues -kokoonpanosta, jota johti laulaja Keith West ja johon Steve Howe liittyi toiseksi kitaristiksi. Yhtyeen jäsenistö vakiintui muotoon Keith West (laulu), Steve Howe (kitara), John ”Junior” Wood (basso) ja John ”Twink” Alder (rummut). Nimeksi yhtye otti Tomorrow’n tyylin muuttuessa. Yhtye pääsi varsin nopeasti soittamaan ajan merkittäviin paikkoihin, kuten Lontoon Roundhouseen ja UFO-klubille Pink Floydin kanssa.
Valkoisia polkupyöriä, teinioopperaa ja vallankumous
Tomorrow teki sopimuksen Parlophone-levymerkin kanssa, ja sen ensimmäinen single oli 1967 julkaistu My White Bicycle/Claramont Lake. Single sai vahvan underground-suosion. Sen inspiraationa olivat yhtyeen Amsterdamissa näkemät yhteiseen käyttöön tarkoitetut valkoiset polkupyörät. Säveltäjänimenä West käytti oikeata sukunimeään Hopkins. Toisena tekijänä oli Ken Burgess. Single ei noussut listoille, mutta vakiinnutti yhtyeen aseman. Lisäksi tästä singlestä tuli eräs psykedeelisen popmusiikin kulttiklassikoista, jota arvostetaan edelleen.
Toisena singlenään yhtye julkaisi Westin ja Steve Howen sävellyksen ”Revolution”, jota ei pidä sekoittaa The Beatlesin samannimiseen kappaleeseen. Singlen b-puolena oli ”Three Jolly Little Dwarfs”. Tähän aikaan sattunut The Rolling Stonesin Mick Jaggerin ja Keith Richardsin pidätys oli ”Revolutionin” innoittajana. Tomorrow’n saadessa tiedon asiasta yhtyeen oli määrä esiintyä klubilla, joka sijaitsi lähellä News of the World -kohusanomalehden toimitusta Lontoon Fleet Streetillä. Lehteä pidettiin yleisesti pidätyksen aiheuttajana, sillä se oli kirjoittanut väitetystä huumeiden käytöstä Richardsin kotijuhlissa. Rumpali Twink Adler johti vihaisen yleisön piirittämään toimistoa ja poliisien saavuttua jälleen takaisin klubille. Esiintymisen aikana Twink kiersi yleisön joukossa toistaen revolution-sanaa Howen soittaessa sooloa.
Yhtyeen tuottajalla Mark Wirtzillä oli kunnianhimoinen ajatus rock-oopperasta ja erääksi sen kappaleista piti tulla "Grocer Jackin", joka tuli paremmin tunnetuksi nimellä "Excerpt from A Teenage Opera." Wirtz oli pyytänyt jo The In Crowdia mukaan projektiin jatkaen yhteistyötä sen nimen ja kokoonpanon muuttuessa.
Singlen lauloi Keith West ja taustalla käytettiin suurta orkesteria. Tomorrow’n jäsenistä mukana olivat Junior Wood ja Steve Howe Aynsley Dunbarin ollessa rumpalina. Kappaleesta tuli suuri hitti ja se nousi Englannissa singlelevyjen myyntilistoilla toiseksi. Suuria vaikuttajia Excerpt from A Teenage Operan saamaan menestykseen olivat piraattiradiot eli kaupalliset merirosvoasemat Radio Caroline sekä radio London, jotka lähettivät musiikkia ympäri vuorokauden ja tekivät Keith Westin kappaleen näin tutuksi Britteinsaarten lisäksi myös monissa muissa maissa. Samoihin aikoihin julkaistu Tomorrow’n single Revolution jäi vähälle huomiolle. Yhtye ja etenkin West joutuivat ristiriitaiseen tilanteeseen järjestäjien kiinnittäessä huomion Westiin ja hittikappaleeseen. Kappaletta ei oltu tarkoitettu yhtyeen esitettäväksi mutta sitä vaadittiin. Irlannissa yhtye esiintyi nimellä Keith West & Tomorrow, koska se oli varattu kiertueelle tällä nimellä. Palkkiot nousivat näin 150 punnasta parhaimmillaan 400 puntaan.
Albumi
"Teenage Operan" menestys jäi sen julkaisseelta levy-yhtiö Emiltä hyödyntämättä ja itse ooppera ei nähnyt koskaan päivänvaloa. Lisäksi Keith Westin seuraava single "Sam" sai vaatimattoman vastaanoton. Tämän jälkeen West paneutui oman uransa ohella myös yhtyeensä menestyksen kasvattamiseen ja albumi Tomorrow ilmestyi helmikuussa 1968. Se oli tuolloin kuitenkin jo myöhässä hyötyäkseen psykedelian huippukaudesta osaksi juuri "Excerpt from A Teenage Operan" menestyksen vuoksi, mikä hajotti Mark Wirtzin huomiota Tomorrow-yhtyeen kustannuksella. Albumi tehtiin hyvin nopeasti ja jo tekoaikaan vaatimattomassa 4-raitastudiossa. Albumin mustavalkoinen kansitaide oli yhtyeelle pettymys mikä korosti heille musiikkimaailmassa tapahtuneita muutoksia psykedelian mentyä pois muodista.
thumb|Steve Howe 1970-luvulla. Steve Howe muistelee: "Albumin kansi oli taloudellisista syistä mustavalkoinen. Irvistin nähdessäni sen, tarkoitan Sgt.Pepperin jälkeen! Mutta albumi oli jo myöhässä. 1968 oli jotenkin todellinen. Yht'äkkiä meillä ei ollut keikkoja. Innostus ja himo tekemiseen katosi."
Hajoamisen jälkeen
Mark Wirtz on julkaissut Teenage Opera -esitykseen tarkoitetun musiikin nimellä A Teenage Opera, jolla Tomorrow’n muusikot ovat mukana. Sen äänitykset tehtiin 1967.
Diskografia
Albumi: Tomorrow:
Final Fantasy: The Spirits Within
Final Fantasy: The Spirits Within on kokonaan tietokoneanimaationa toteutettu tieteiselokuva, joka julkaistiin vuonna 2001. Elokuvan tuotti Square Pictures, Final Fantasy -videopelisarjan tuottaneen japanilaisen Squaren (nyk. Square Enix) alaisuudessa toiminut vasta perustettu yhdysvaltalainen elokuvastudio.
The Spirits Within on ensimmäinen fotorealisminen tietokoneella luotu animaatioelokuva ja on samalla kallein videopeleistä inspiraatiota saanut elokuva.
Peli on harvinainen videopeleihin pohjautuvien elokuvien joukossa sikäli, että pelisarjan eri osilla ei ole juuri yhtään yhteistä, joten elokuva ei varsinaisesti liity kovin kiinteästi itse pelisarjaan. Elokuva on kokonaan itsenäinen kertomus, joskin siinä esiintyy muutamia heikkoja kytköksiä varsinaiseen pelisarjaan (esimerkiksi kun peleissä on aina jokin hahmo nimeltä Cid, elokuvasta löytyy tohtori Sid).
Elokuva on genreltään selkeästi tieteiselokuva, joskin siinä esiintyy fantasiaan viittaavia mystis-maagisiakin piirteitä (esimerkiksi Gaia-teoria). Final Fantasy-fanien keskuudessa mielipiteitä jakoi lähinnä tieteispuolen korostaminen, kun pelisarja (kuudenteen osaansa asti) oli vahvasti fantasian ja jopa steampunkin sävyttämä.
Tarina
Juoni sijoittuu tulevaisuuteen jolloin "aaveiksi" kutsuttu avaruusolentorotu on vallannut suurimman osan maasta ja ihmiset on pakotettu suojaamaan kaupungit jättiläismäisien suojakilpien alle. Elokuvan keskushenkilö on tutkija Aki Ross joka yrittää löytää keinoa aaveiden päihittämiseksi samalla kun hän itse tekee kuolemaa aaveiden aiheuttaman tartunnan seurauksena.
Tuotanto
Elokuvan renderöimiseen käytettiin 960:n Pentium III-työaseman farmia. Elokuva sisältää 141 964 kuvaa, joista yhden kuvan renderointiin meni noin 90 minuuttia.
Tuotannon lopussa tuotantokustannukset nousivat yli 137 miljoonaan dollariin.
Vastaanotto
Elokuva sai pääosin heikkoja arvosteluja, vaikka tietokoneella luodut hahmot saivat ylistystä.
Tuotto
The Spirits Within floppasi pahasti tuottamalla vain 85 miljoonaa. Elokuvan heikko menestyminen johti Square Picturesin vetäytymiseen pois markkinoilta, mutta ennen sulkeutumistaan yhtiö tuotti vielä Matrix-elokuvasarjaan pohjautuvan lyhytelokuvan Final Flight of the Osiris, joka julkaistiin Animatrix-kokoelmassa.
Musiikki ja soundtrack
Elokuvalle julkaistiin soundtrack-albumi 3. heinäkuuta 2001 Sony Classical Recordsin alaisuudessa. Albumin kappaleet on elokuvankin musiikista vastaavan Elliot Goldenthalin käsialaa. Taustoista vastaa suurimmaksi osaksi Lontoon sinfoniaorkesteri Dirk Brossén johdolla.
"Spirit Dreams Inside" kappaleen esittää japanilainen rockyhtye L’Arc-en-Ciel.
Arvostelut
Albumi nousi parhaimmillaan Billboardin soundtrack-listalla sijalle 19. ja Billboard 200 listalla sijalle 193.
Aiheesta muualla
Aki Ross
Suster-vaihe
Suster-vaihe (Susterian) oli luultavasti ylämioseenikautinen tai sen jälkeinen stratigrafinen vaihe Euroopassa. Se oli Alankomaissa lämmin ja kostea, ja punapuut (Sequoia) olivat siellä silloin yleisiä. Aivan kauden lopussa viileni huomattavasti. Luultavasti Suster-vaihe oli mioseenin lopuilla noin 7,7–5,6 miljoonaa vuotta sitten.
Patricia Laffan
thumb|right|Patricia Laffan Patricia Laffan (19. maaliskuuta 1919 Lontoo – 10. maaliskuuta 2014 Lontoo) oli englantilainen näyttelijä. Hän opiskeli muun muassa Webber Douglas -koulussa. Hän sai ensimmäisen kreditoidun roolinsa (Betty) elokuvassa Caravan (1946). Myöhemmin hän esiintyi muiden muassa elokuvissa Hangman's Wharf (Rosa Warrenin rooli, 1950), Quo Vadis (Poppaea, 1951), Devil Girl from Mars (Nyah, 1954) ja 23 askelta kuolemaan (Miss Alice MacDonald, 1956). Laffanilla oli myös televisiorooleja.
Suster-vaihe
Joidenkin tutkijoiden mukaan se oli sama kuin Messina-vaihe. Kauden jälkeen tuli Luoteis-Euroopassa Brunssum-vaihe.
Sammy Babitzin
Aleksandr ”Sammy” Babitzin (11. heinäkuuta 1948 Helsinki – 29. huhtikuuta 1973 Jyväskylä) oli suomalainen laulaja ja muusikko. Hän kuului tunnettuun Babitzinien musikaaliseen sisarussarjaan. Babitzinin musikaalinen ura alkoi 1960-luvun alkupuolella, ja se päättyi äkillisesti vuonna 1973 kuolemaan auto-onnettomuudessa 24-vuotiaana kesken hänen menestyskautensa. Varhaisen kuolemansa lisäksi Babitzin muistetaan varsinkin vuoden 1972 Syksyn sävel -kilpailun voitosta Kari Kuuvan säveltämällä ja sanoittamalla kappaleella ”Daa-da daa-da”.
Suku, perhe ja varhaisvaiheet
Alexandr (Sammy) Babitzin syntyi Helsingissä 11. heinäkuuta 1948 kuusilapsiseen perheeseen toiseksi vanhimpana. Sammyn isän Leon (s. 1914 Pietarissa Venäjällä) perhe oli paennut bolševikkien marraskuussa 1917 suorittamaa lokakuun vallankumousta Suomeen. Sammyn äiti Jelizaveta eli Elisabeth (o.s. Zarubina, s. 1917) syntyi Suomen myöhemmin luovuttamassa osassa Karjalaa ja oli osittain juuriltaan saksalainen Reininmaalta. Äidin isä oli ollut komendantti Venäjän laivastossa ja teki itsemurhan, kun bolševikit tulivat hakemaan häntä. Sammyn vanhempien suvuissa oli muitakin tsaarin armeijan upseereita.
Sammyn vanhemmat olivat tavanneet toisensa venäläisessä sisäoppilaitoksessa Karjalankannaksella ensimmäisen ja toisen maailmansodan välillä. He olivat solmineet avioliiton jatkosodan aikana vuonna 1943. Isä Leo eli Suomessa Nansen-passin turvin. Sammyn lisäksi pariskunnan lapsiksi syntyivät niin ikään musikaaliset Kirill (Kirka) (1950–2007), Marija (Muska) (s. 1952), Georgij (Ykä) (s. 1955) ja Anna (s. 1960). Lisäksi perheeseen oli jo aiemmin syntynyt Leo (1946–1948), joka hukkui kaksivuotiaana. Äiti Elisabeth uskoi, että lapset olivat perineet musikaalisuutensa hänen suvustaan.
Putkimiehenä työskennellyt Leo ja kotiäiti Elisabeth asuivat lastensa kanssa Helsingin Eirassa Huvilakadulla näiden ollessa pieniä. Kotitaloa vastapäätä oli pieni baari, jossa soi aikakauden rockin kärkinimien Elvis Presleyn, Tommy Steelen ja The Shadowsin musiikki. Sammy, Kirka ja Muska kävivät baarin ikkunan takana ihmettelemässä sisällä ollutta jukeboxia. Babitzinien perheen kotikielenä oli venäjä, ja perheen lapset kävivät Lönnrotinkadun ja Mannerheimintien kulmauksessa sijaitsevaa venäjänkielistä Tabunoffin lastentarhaa ja koulua. Ortodoksisena perheenä Babitzinit kävivät lauantaisin ja sunnuntaisin Uspenskin katedraalissa. Myöhemmin perhe muutti Helsingin Maunulaan.
Hiisilänlammi
Hiisilänlammi on Kanta-Hämeessä Tammelassa oleva järvi, joka kuuluu Turpoonjoen alueeseen. Joki kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella olevaan Turpoonjoen valuma-alueeseen, jossa Tapolan - Kyynärän valuma-alue sijaitsee.
Maantiede
Pyöreän järven pinta-ala on 3,0 hehtaaria ja sen halkaisija on noin 250 metriä. Siihen laskee kaksi ojaa, joista toinen tuo Vahaksenjärven vettä. Järven luusua sijaitsee järven itärannalla, josta saa alkunsa 2,1 kilometriä pitkä Lamminoja, joka laskee Tapolanjärveen.
Järven rantaviiva on 0,68 kilometriä pitkä ja sen ranta on pääosin peltojen ympäröimää suota. Itäpuolella aukeaa Välikorpi-niminen metsikkö. Järven rannat ovat rakentamattomia ja sen lähelle johtaa traktoritie. Valtatie 2 ohittaa järven 200 metrin päästä lännessä ja Hämeen Härkätiehen kuuluva yhdystie 2824 pohjoisessa noin 300 metrin päässä.
Historia
Järvi sijaitsee Tammelan Letkun kylässä. Vuoden 1855−56 Kalmbergin kartastossa järven nimi oli "Heskanlampi". Järven lounaispuolella sijaitsi Isi-niminen talo.
Como
thumb|Näkymä kaupunkiin järveltä. Como (paikallisella murteella Comm) on kaupunki Lombardiassa, Pohjois-Italiassa. Kaupunki sijaitsee 45 kilometriä Milanosta pohjoiseen Comojärven rannalla. Kaupunki on Comon maakunnan pääkaupunki. Kaupungissa on noin 85 000 asukasta.
Sammy Babitzin
Suku, perhe ja varhaisvaiheet
Kun kanadalainen laulajatähti Paul Anka tuli vuonna 1959 esiintymään Helsinkiin Linnanmäen huvipuistoon, otti 11-vuotias Sammy kaksi vuotta nuoremman pikkuveljensä Kirkan mukaansa. Musiikin esittämisestä innostunut Sammy soitti naapurin pojan kanssa kitaraa ja myös alkoi hankkia vähitellen esiintymispukuja ja kasvattaa tukkaansa. Vanhempiensa pettymykseksi hän lopetti koulunsa kesken ja ryhtyi työskentelemään Musiikki-Fazerin palveluksessa aluksi tsupparina ja myöhemmin mopolähettinä. Sammy alkoi tuoda kotiinsa jukeboxeja varten tarkoitettuja singlelevyjä, joilla esiintyivät Paul Ankan lisäksi esimerkiksi Elvis Presley, Duane Eddy, Little Richard ja The Beatles. Sammyn kotiinsa tuomien levyjen lisäksi Babitzinin sisarukset kuuntelivat aikakauden nuorisomusiikkia soittaneita Radio Luxembourgia, Radio Londonia ja Radio Nordia.
Como
Historia
Kaupunkia ympäröivät kukkulat olivat asuttuja jo pronssikaudella. Kelttiläisen heimon orobien asumuksista on edelleen nähtävissä jäänteitä kaupungin lounaispuolella sijaitsevilla puita kasvavilla mäenrinteillä.
Sammy Babitzin
Ura
Sammy Babitzin aloitti muusikon uransa 1960-luvun alkupuolella rautalankayhtyeissä The Steelers ja Linnanmäen Rondo Four. Yhtyeet levyttivät muutaman singlelevyn, mutta Babitzin ei ollut levytyskokoonpanoissa kuitenkaan mukana. Koska yhtyeet eivät saavuttaneet kunnollista menestystä, Babitzin päätti vaihtaa musiikkityyliä ja yhtyettä. Linnanmäellä ollessaan Babitzin meni kysymään suurta tanssiorkesteria johtaneelta Leo Lindblomilta, saisiko hän laulaa tämän orkesterin säestämänä yhden kappaleen. Tämä johti siihen, että Babitzin sai kiinnityksen Lindblomin yhtyeeseen laulusolistiksi ja kitaristiksi. Samoihin aikoihin Babitzinin kanssa orkesterin solistina esiintyi myös Seija Simola. Leo Lindblomin mukaan Sammy Babitzin lauloi yhtyeen solistina ”kaikkea ikivihreistä amerikkalaisista slovareista ja lattareista ajan nuorisosävelmiin asti”.
Como
Historia
Ensimmäisellä vuosisadalla eaa. roomalaiset ottivat alueen haltuunsa. Ensimmäinen keskus perustettiin läheisille mäenrinteille, mutta se siirrettiin Julius Caesarin käskystä nykyiseen paikkaansa. Caesar kuivatutti nykyisen Comojärven eteläisen lahden ja loi kaupungin ruutukaavan. Vastaperustetulle kaupungille annettiin nimi Novum Comum.
Sammy Babitzin
Ura
Babitzin pääsi levyttämään ensimmäisen kerran vuonna 1966 taiteilijanimellä Sammy-boy. Lindblomin yhtyeen kanssa tehdyissä levytyksissä hän esitti nimimerkki Untamon eli Untamo Korhosen säveltämät ja sanoittamat tanssi-iskelmät ”Saanhan sinut takaisin” ja ”Mennyt kesä”, jotka päätyivät saman singlelle. Seuraavan kerran Babitzin levytti niin ikään nimellä Sammy-boy toukokuussa 1968 singlen, joka sisälsi käännöskappaleen ”Varjojen yö” sekä Toivo Kärjen sävellyksen ”Ensimmäinen”. Taiteilijanimi Sammy-boy oli jo jäänyt pois, kun Babitzin levytti saman vuoden heinäkuussa singlen Hukkaan / Yhdentekevää. Molemmat kappaleet olivat Toivo Kärjen sävellyksiä. Seuraavan kerran Babitzin levytti vuoden 1969 maaliskuussa kaksi käännöskappaletta sisältäneen singlen Ei jäänyt mitään / Jos minuutin saan ajastasi. Näistä vuosien 1966–1969 levytyksistä mikään ei saavuttanut suurta suosiota, mutta Sammy Babitzin oli kuitenkin niiden myötä löytänyt oman tyylinsä iskelmällisen musiikin esittäjänä.
Como
Historia
Vuonna 774 kaupunki antautui Kaarle Suuren johtamalle frankkien armeijalle. Kaupungista tuli frankkien johdolla kaupankäynnin keskus.
Sammy Babitzin
Ura
Babitzin osallistui vuoden 1969 Syksyn sävel -kilpailuun Seppo Paakkunaisen säveltämällä ja Jukka Kuoppamäen sanoittamalla kappaleella ”Pois tärkeys”, mutta hänen sijoituksensa jäi vaatimattomaksi. Kappale julkaistiin samana vuonna singlellä, jonka B-puolelle päätyi käännöskappale ”Sinutko saan”.
Como
Historia
Vuonna 1127 Como hävisi vuosikymmenen jatkuneen sodan läheistä Milanon kaupunkia vastaan. Fredrik I Barbarossan tuhotessa Milanon vuonna 1162 Comot saivat hyvityksen kokemalleen tappiolle. Fredrik rakennutti kaupungin ympärille useita puolustustorneja, joista yksi on yhä jäljellä.
Sittemmin ranskalaiset valtasivat kaupungin ja tämän jälkeen espanjalaiset. Vuonna 1714 kaupungin valtasivat itävaltalaiset. Napoleon I hallitsi kaupunkia vuodesta 1796 vuoteen 1815, minkä jälkeen itävaltalaiset saivat Wienin kongressin päätösten perusteella kaupungin jälleen haltuunsa. Vuonna 1859 Giuseppe Garibaldi liitti kaupungin vastaperustetun Italian yhteyteen, Savoijin kuningashuoneeseen.
Toisen maailmansodan lopussa Comon alueen partisaanit ottivat Mussolinin vangiksi Comojärven pohjoisrannalla.
Kirkot
thumb|Comon tuomiokirkko.
Funikulaari
Comon funikulaari rakennettiin 1894 yksiraiteiseksi. Funikulaari vie matkustajat 715 metrin korkeuteen, Brunaten kylään, jossa on noin 1 800 asukasta. Nämä asukkaat muodostavat funikulaarin pääasiallisen käyttäjäkunnan.
Sammy Babitzin
Ura
Seuraavana vuonna 1970 Sammy Babitzin pääsi vihdoinkin kunnolla suuren yleisön tietoisuuteen – tosin jossain määrin pikkuveljensä Kirkan siivellä. Tuolloin ilmestyi heidän duettosinglensä, joka sisälsi yhdysvaltalaisen folkrock-duon Simon & Garfunkelin kahden hittikappaleen käännösversiot ”Mrs. Robinson” ja ”Lilja, ruusu ja kirsikkapuu”. Samana vuonna Babitzin levytti vielä niin ikään käännöskappaleista muodostuneen soolosinglensä Kukat kauniit aamuin sulle toisin / Paljon muuttuu.
Babitzinin levytysura jatkui vuoden 1972 kevään tai alkukesän mittaan edelleen käännöskappaleilla, kun hän levytti singlen Kuin tuhka tuuleen / Paina puuta. Sen A-puolen kappaleesta tuli pikkuhitti ja siten vihdoin hänen ensimmäinen varsinainen menestyksensä. Babitzinin lopullinen läpimurto tapahtui saman vuoden Syksyn sävelen myötä, johon hän osallistui Kari Kuuvan säveltämällä ja sanoittamalla kappaleella ”Daa-da daa-da”. Kappale sai kilpailussa yli 40 000 postikorttiääntä, ja siitä tuli vuoden suurin hitti Suomessa.
Kari Kuuva on kertonut, että hän tutustui Sammy Babitziniin nimenomaan ”Daa-da Daa-da” -kappaleen myötä. Kuuvan mukaan Frederik olisi halunnut esittää kappaleen Syksyn Sävelessä, mutta Toivo Kärki oli tyrmännyt sen, koska siinä laulettiin hänen mielestään vastenmielisesti sanoilla ”Hiki pintaan täytyy saada...”. Kuuva on kertonut sittemmin tavanneensa eräällä keikkamatkalla Babitzinin, joka oli tiedustellut itselleen sopivaa kappaletta Syksyn Sävelessä esitettäväksi. Kuuva on kertonut tajunneensa silloin, että juuri Sammy Babitzin olisi oivallinen esittäjä ”Daa-da Daa-dalle”.
Seuraavan vuoden 1973 helmikuussa Sammy Babitzin osallistui Eurovision laulukilpailun Suomen karsintoihin kappaleella ”Riviera”, joka oli jälleen Kari Kuuvan sävellys- ja sanoitustuotantoa. Hän esitti sen yhdessä Koivistolaisten eli laulavan sisarusparin Anja ja Anneli Koiviston kanssa. Kappale ei kuitenkaan päässyt edustamaan Suomea Luxemburgissa järjestettyyn kansainväliseen loppukilpailuun. Babitzinin vuoden 1973 muut levytykset olivat ”Riviera”-kappaleen kanssa samalle singlelle sijoitettu ”Pois mene rakkaani” sekä single Pikku-Kallen päivän huuli / Nainen sekä vain albumilla julkaistut ”Sinut kun saan”, ”Paloi rinnassani tuli”, ”Jo-jo” sekä ”Dangan daga dai”. Näistä vuoden 1973 levytyksistä ”Pois mene rakkaani”, ”Nainen”, ”Paloi rinnassani tuli” sekä ”Dangan daga dai” olivat myös Kuuvan sävellyksiä ja sanoituksia ja muut ulkomaisia käännösiskelmiä.
Kuolema
Sammy Babitzinin elämä päättyi yllättäen 24-vuotiaana auto-onnettomuudessa saatuihin vammoihin sunnuntaina 29. huhtikuuta 1973. Onnettomuus tapahtui edellisenä iltana vähän ennen kello 21:tä Äänekosken Hietamalla valtatie 13:lla Babitzinin ollessa matkalla esiintymään Saarijärvelle Kukonhiekan lavalle. Alfa Romeo 1750 GTV -merkkistä autoa ohjasi mies, joka oli Babitzinin ystävä. Babitzin oli ostanut onnettomuusauton vain kaksi päivää aikaisemmin, muttei saanut ajaa sillä, koska hänellä ei ollut ajokorttia. Babitzinin lisäksi autossa olivat matkustajina hänen naisystävänsä sekä sattumalta autoon mukaan otettu liftaajatyttö.
Kuljettaja menetti Alfa Romeon hallinnan Suojoen sillan liukkaalla kannella. Auto alkoi heittelehtiä voimakkaasti ja törmäsi tien vasemmanpuoleiseen reuna-alueeseen. Törmäyksen jälkeen auto lähti pyörimään ympäri ja päätyi lopuksi poikittain tielle. Auton kyydistä pudonneet Babitzin ja hänen naisystävänsä löydettiin makaamasta tien vierestä läheltä siltaa. Auton kuljettaja puolestaan makasi tiellä parinkymmenen metriin päässä autosta. Alfa Romeossa neljäntenä mukana ollut liftaajatyttö sen sijaan istui pahemmin loukkaantumattomana 50 metrin päässä kynnöspellolla. Häntä lukuun ottamatta kaikki muut onnettomuuden uhrit olivat tajuttomia.
Ambulanssi saatiin paikalle nopeasti, ja se lähti kiidättämään Babitzinia ja hänen tyttöystäväänsä Keski-Suomen keskussairaalaan Jyväskylään. Autoa kuljettanut mies vietiin sairaalaan puolestaan poliisiautolla. Babitzin kuoli onnettomuudessa saamiinsa vammoihin seuraavana päivänä Keski-Suomen keskussairaalassa. Myös hänen naisystävänsä ja autoa ohjannut mies kuolivat onnettomuudessa saamiinsa vammoihin. Auton kyydissä ollut liftaajatyttö oli ainoa onnettomuudesta eloonjäänyt. Babitzinin omistama onnettomuusauto Alfa Romeo 1750 GTV romuttui onnettomuudessa erittäin pahoin, ja se kuljetettiin onnettomuuspaikalta Äänekosken poliisilaitoksen takapihalle.
Tutkijalautakunta piti onnettomuuden ratkaisevana syynä sitä, että sillan vaneripintainen kansi oli ollut onnettomuushetkellä erittäin liukas. Myötävaikuttaneiksi tekijöiksi tutkijalautakunta katsoi auton liian suuren tilannenopeuden sekä sen, ettei kukaan autossa olleista käyttänyt turvavyötä. Silminnäkijähavaintojen perusteella Alfa Romeon nopeus oli onnettomuushetkellä ollut 130–160 kilometriä tunnissa. Tieosuudella ei vielä onnettomuuden sattuessa ollut nopeusrajoitusta.
Sammyn veli Kirka oli Oulussa saadessaan tiedon veljensä traagisesta kuolemasta. Hän oli nopeasti tämän jälkeen lentänyt ensimmäisen aamuvuorokoneen ohjaamossa Helsinkiin. Sen jälkeen hän oli ehtinyt kotiinsa ennen poliiseja kertomaan tapahtuneesta vanhemmilleen. Tämän jälkeen oli Kirkan mukaan alkanut mieletön kaaos, kun tiedotusvälineet alkoivat hyökkäillä Babitzinien sisarusten syvästi järkyttyneiden vanhempien kimppuun.
Sammy Babitzinin hautajaisiin Helsingin ortodoksisella hautausmaalla osallistui tuhansia ihmisiä.
Kuoleman jälkeen
Vuoden 1975 toukokuussa eli hieman yli kaksi vuotta Sammyn kuoleman jälkeen hänen veljensä Kirka ja Ykä (Georgij) ja siskonsa Muska ja Anna esiintyivät yhdessä Sammyn muistokonsertissa. Esitykset nauhoitettiin, ja ne julkaistiin livealbumilla Babitzin'it konsertissa. Levyn musiikki koostuu suurimmaksi osaksi Sammyn tunnetuksi tekemistä kappaleista.
Vuonna 1996 julkaistiin 20 suosikkia -kokoelmasarjassa Daa-da daa-da -niminen CD-levy, joka sisälsi 20 Sammy Babitzinin levytystä vuosilta 1968–1973. Seuraavana vuonna ilmestyi remix-versiona Kirkan ja Sammyn ”näennäisduetoksi” teknisesti muokattu esitys kappaleesta ”Daa-da daa-da”. Se julkaistiin CD-singlenä, ja se päätyi myös Kirkan Hetki lyö -CD-kokoelmalle.
Vuonna 2006 ilmestyi Sammy Babitzinin kaikki äänitteet sisältävä tupla-CD Kuin tuhka tuuleen – Kaikki levytykset 1966–1973. Suomalaisen musiikkilehti Soundin numerossa 10/2006 julkaistussa levyarviossa toimittaja Pekka Laine antoi tupla-CD:lle kaksi tähteä viidestä. Laineen kirjoittama arvio on kokonaisuudessaan seuraava: ”En ole varma tämän kokoelman mielekkyydestä. Vuonna 1973 auto-onnettomuudessa kuolleen Sammy Babitzinin levytetty tuotanto on niin niukka, että yhdenkin levyn mittaisen best ofin tekeminen on paha rasti. Hän ei ehtinyt levyttää pariakymmentä hyvää kappaletta, joten kahden cd:n pituiseksi venytetty ja sinänsä huolellisesti toteutettu läpileikkaus kesken katkenneesta urasta tuntuu musiikillisesti hullulta. Aikalaisiin Kirkan isoveljen karisma on tehnyt suuren vaikutuksen, siksi taajaan häntä muistellaan. 24-vuotiaana eteen tullut tragedia sinetöi lopullisesti legendan. Pakko todeta karusti, ettei näissä levytyksissä ole hirveästi katetta tarunhohtoiselle maineelle.
Sammy-Boy näytti kuvissa nuorekkaalta popparilta ja Kuin tuhka tuuleen- sekä Daa-Da Daa-Da -klassikoiden kaltaiset mahtiraidat jotenkin tukivat tyylikästä ilmettä. Ne ovat kuitenkin harvinaisia sattumia synkästi soivan iskelmäpuuron keskellä. Pitää olla todella kova 1960- ja 1970-luvun Suomi-iskelmän friikki, jos yskimättä kahlaa tämän ”hittiparaatin” läpi. Huonoa tangoa, kuppaisia foxeja, svengistä vapaita beat-iskelmiä, epävireistä soittoa, vasurilla vetäistyjä värssyjä ja usein todella kornia laulua – näitä iskelmäteollisuuden pimeästä ja kyynisestä puolesta kertovia piirteitä Sammy Babitzin -retrospektiivi on tulvillaan.
Kokoelman jälkimmäinen puolisko sisältää pieniä valon pilkahduksia. Erityisesti hyvin orkestroiduissa Kari Kuuva -sävellyksissä on kiistatonta hehkua.”
Yksityiselämä
Sammy Babitzin meni 15-vuotiaana kihloihin samanikäisen Riitta Kilpalan kanssa. Naimisiin he menivät 18-vuotiaina vuonna 1967. Heidän poikansa Mikael syntyi kolme kuukautta häiden jälkeen. Parin avioliitto päättyi eroon vuonna 1969. Babitzin oli kuollessaan seurustelusuhteessa naisen kanssa, joka menetti henkensä saman auto-onnettomuuden seurauksena kuin Babitzinkin.
Henkilökuva
Kirka luonnehti vuonna 1993 isoveljeään Sammya: "”Daa-da daa-da laulun sanat ”aina kiire, kiire jonnekin on” kuvasivat täsmällisesti Sammyn luonnetta. Hän oli hyvin levoton. [– –] Sammy jätti hyvän säväyksen ihmisiin. Hänellä oli hirveästi kavereita ympäri Suomea. Sammy oli hulivili, rämäpää ja levoton sielu, mutta myös erittäin herkkä ja sydämellinen ihminen. Hän ei ollut koskaan ilkeämielinen. [– –] Sammy oli hyvä laulaja ja nimenomaan rock-laulaja. Pinnalle päästäkseen hänenkin oli mentävä iskelmämusiikin pariin, niin kuin kaikkien tässä maassa. [– –] Sammy oli hyvin tulinen ja temperamenttinen. He olivat Muskan kanssa samanlaisia, minä olen heihin verrattuna flegmaattinen.”"Kirka on myös sanonut: ”Sammyn elämä oli hyvin tämmöinen James Dean -tyyppinen: oli mimmejä, lapsia, avioliittoa, kihlaa, eroa ja nopeita autoja.”
Leo Lindblom on todennut: ”Sammy olisi päässyt pitkälle; hänellä oli hyvä vaihe menossa vaikka hänestä tuli vapaa laulusolisti. Sammy oli ilmeinen luonnonlahjakkuus, joka ei opetellut, vaan oppi kaiken [– –].”
EFF
EFF tarkoittaa:
Nolo et Rähjä
Nolo et Rähjä on suomalainen vuodesta 1970 toiminnassa ollut rockyhtye. Se tunnetaan erityisesti hitistään "Tahdon saada Paulan takaisin".
Historia
Nolo et Rähjä oli alun perin kitaraduo, jonka muodostivat Veikko Lyttinen ja Jukka Ojanen. Se perustettiin Tampereen Aitolahdessa vuonna 1970. Nimi tuli siitä, kun Ojanen keksi kuormauskeikoillaan Sähkötyössä, että "tässä menee kuljetusliike Nolo et Rähjä".
Vuonna 1972 duo suureni yhtyeeksi, jossa soittivat Veikko Lyttinen (laulu), Jukka Ojanen (basso), Jarmo "Eetu" Tuominen ja Ari Nurminen (kitara). Rumpaleina vuorottelivat Juha Kaartinen ja Raimo Riikonen. Seuraavana vuonna Eetu Tuominen liittyi Juice Leskisen Coitus Int. -yhtyeeseen, ja tilalle otettiin Kimmo Vehovirta.
Ensimmäinen LP Milarca julkaistiin vuonna 1975. Albumi nosti yhtyeen suuremman kansan tietoisuuteen, vaikka ajankohtaan nähden rohkeat sanoitukset eivät menneetkään helposti läpi radiossa. Nolo et Rähjästä tuli suosittu esiintyjä Pirkanmaalla ja koko Etelä-Suomessa. Yhtyettä on myöhemmin pidetty manserock-ilmiöön kuuluvaksi, vaikka 1970-luvulla yleisö tai yhtyeen jäsenet eivät olleet sitä mieltä.
Vuonna 1978 ilmestyi toinen albumi Oodi, jonka levyttämiseen yhtye oli valmistautunut huolellisesti. Epäonnistunut miksaus kuitenkin pilasi lopputuloksen. 1980-luvulle tultaessa yhtye perui sovitut keikat ja jättäytyi pikkuhiljaa taka-alalle.
Kolmas albumi Maanantai nainen ilmestyi vuonna 2002. Yhtye jatkaa edelleen keikkailua ja musiikin tekemistä.
Babar
thumb|225px|Brunhoffin vuonna 1931 valmistunut vesivärimaalaus, joka nykyään löytyy newyorkilaisesta The Morgan -museosta.
Babar on ranskalaisen Jean de Brunhoffin luoma kuvitteellinen norsu, joka alkaa kävellä takajaloillaan, käyttää vaatteita ja kohoaa perheen perustettuaan norsujen valtakunnan kuninkaaksi. Ensimmäisen kerran se esiintyi kirjassa L'Histoire du Babar vuonna 1931. Babar on suosittu ja tunnettu hahmo ympäri maailmaa.
Tarina
Babarin tarina alkaa viidakossa, jossa paha metsästäjä tappaa Babarin äidin. Pariisissa kiltti rouva, joka pitää elefanteista todella paljon, ottaa Babarin suojiinsa, ja sen jälkeen hänen ja hänen perheensä tie johtaa merkillisiin maihin ja jopa vieraalle taivaankappaleelle.
Muuta
Babarista on lukuisia kirjoja, animaatiosarja ja elokuvia. Francis Poulenc on säveltänyt Babarin tarinaan teoksen L'Histoire de Babar, le petit éléphant.
Suomeksi ensimmäinen Babar-kirja ilmestyi 1948, ja myöhemmin niitä on tullut eri vuosikymmenillä monessa eri asussa. Täydellistä sarjaa ei kuitenkaan suomeksi ole. Jo 1937 kuolleen Jean de Brunhoffin poika Laurent jatkoi sarjaa 1948.
Babar saattaa olla ranskankielisen maailman tuottama lastenkulttuurin monumentti samalla tavalla kuin Antoine de Saint-Exuperyn Pikku prinssi ja belgialainen Hergén Tintti. Teossarja on herättänyt ihastusta ja murtanut ranskalaisuuden ilmentymänä harvinaisesti kielivallin niin, että se tunnetaan erittäin hyvin myös englanninkielisinä kirjoina. Sitä on myös arvosteltu ankarasti siirtomaavallan ja keskiluokkaisuuden ylistyksenä. Englanniksi tutkimuksia ja pamfletteja ovat julkaisseet mm. Margaret Blount, Ariel Dorfman, Nicholas Fox Weber, Anne Meinzen Hildebrand ja Herbert Kohl. Arvostettu The New York Review of Books julkaisi 2004 joulunumerossaan Alison Lurien laajan yhteenvedon Babar-kirjoista ja niiden vastaanotosta.
Marsyas
thumb|150px|Marsyaan nylkeminen. Feidiaan veistoksesta tehty roomalainen kopio, 1. vuosisata–100-luku jaa. [[Louvre.]] Marsyas oli kreikkalaisessa mytologiassa fryygialainen satyyri, joka löydettyään Athenen käyttämän ja hylkäämän aulos-huilun rohkeni haastaa Apollonin kilpasoittosille. He sopivat, että voittaja saisi tehdä voitetulle mitä tahtoi. Apollon voitti, ja sopimuksen nojalla hän kytki Marsyaan puun runkoon ja nylki hänet elävältä.
Myytin alkuosa on aiheena Myronin veistoksessa Athene ja Marsyas.
KV34
Haudasta on löydetty muun muassa muumioita, eläinten jäännöksiä, tulentekovälineitä, amuletteja, veistoksia, hautakalusteita ja astioita. Vuonna 1994 tulvavesi valui haudan kaivon pohjalle, jossa se imeytyi hiekkaan ja lisäsi haudan kosteutta.
Miia & Saku
Salatut elämät: Miia & Saku on ensimmäinen Salatut elämät -kirja. Kirjan on kirjoittanut Katri Manninen, ja se julkaistiin vuonna 2000. Tarinan päähenkilöt ovat Miia Laitela ja Saku Salin. Kirja on kirjoitettu Miian näkökulmasta.
Juoni
Kirja kertoo pääpiirteisesti sarjan alkuaikojen tapahtumista, hieman kuitenkin televisiosarjan juonesta poiketen. Kirja alkaa ajasta hieman ennen sarjan alkua. Runoja kirjoitteleva hiljaisemman puoleinen Miia järkyttyy, kun kuulee, että Tyyne Puustinen on kuollut. Miian suuri ihastus Saku ja isoveli Kalle käyvät tutkimassa kuolleen Tyyne Puustisen asuntoa, minkä takia Saku joutuu myöhemmin vaikeuksiin poliisin kanssa. Koulussa Miian opettaja kehottaa Miiaa osallistumaan Suomen runoseuran vuosittain nuorille järjestämään runokilpailuun, mutta Miia epäröi. Sakun suhteen Miia rohkaistuu Sakun avauduttua murheistaan kellarissa ja Miia pussaa Sakua poskelle, mistä Saku hämmästyy ja välit viilenevät. Myöhemmin myös Saku alkaa osoittaa kiinnostuksen merkkejä Miiaa kohtaan ja jonkin ajan päästä pyytää tätä mukaansa Puustisen hautajaisiin. Hautajaisissa mukana olleet Puustisen murhaa tutkineet poliisit, huomaavat Miian takissa olevan arvokkaan rintakorun. Miia on saanut sen Sakulta, mutta Saku onkin varastanut sen Puustisen asunnosta. Saku ja Miia joutuvat poliisikuulusteluihin, joiden seurauksena Saku jää pariksi päiväksi putkaan. Miia käy tapaamassa Sakua vankilassa ja tapaamisen aikana Saku paljastaa haluavansa suudella Miiaa, muttei voi, koska se on kiellettyä siellä. Saman päivän iltana Miian isä Ismo lyö Miiaa kasvoihin ärsyynnyttyään siitä, että Miia oli tapaamassa Sakua. Ismo ei pidä Sakusta. Myöhemmin Miia saa Suomen runoseuralta kirjeen, jossa kerrotaan, että kaksi hänen runoaan ovat päässeet finaaliin. Miia kummastelee asiaa, sillä ei ole itse lähettänyt runojaan mihinkään. Miia on alkanut menettää toivonsa Sakua kohtaan, koska tämän tunteista kukaan ei ota selvää. Parikymppinen naapurin Jenni antaa Miialle vinkkejä, miten toimia. Miia päättää pyytää Sakua, Kallea ja Sakun pikkusiskoa Siljaa kanssaan uimaan, mutta ainoa ehdotuksesta kiinnostunut on Silja. He lähtevät uimahalliin, mutta Miia on kyllästymäisillään, kunnes paikalle saapuvat myös Saku ja Kalle, Sakun toiveesta. Myöhemmin uimahallissa Saku paljastaa Miialle vieneensä Miian runot postiin ja kehuu runoja. Hetken päästä he suutelevat pitkään ja ovat onnellisia.
Muska
Uransa vuonna 1970 aloittanutta Muskaa on pidetty Suomen ensimmäisenä naispuolisena rocklaulajana. Muskan ensimmäinen suuri hitti oli vuonna 1971 julkaistu ensisingle ”Kirjoita postikorttiin”, jota seurasi vuonna 1973 ”Krokotiilirock”. Suosio alkoi laskea 1970-luvun puolivälin jälkeen, jolloin Muska keskittyi työskentelemään ohjelmatoimistossa. Hän muutti miehensä kanssa 1980-luvun lopulla Yhdysvaltoihin. Musiikin parissa Muska aktivoitui uudelleen 1990-luvun alussa, kun hän osallistui kahdesti Syksyn sävel -kilpailuun ja levytti kaksi albumia. Hitiksi nousi silloin kappale ”Pidä kii”. Muska muutti takaisin Suomeen vuonna 1994 ja aloitti jälleen aktiivisen keikkailun.
Lapsuus ja nuoruus
Babitzinien suvun juuret ovat 1200-luvun Venäjällä. Suomeen he tulivat vuonna 1917. Muskan isän Leon (s. 1914 Pietarissa) perhe pakeni bolševikkien marraskuussa 1917 tekemää lokakuun vallankumousta Suomeen. Muskan äiti Jelizaveta eli Elisabeth (o.s. Zarubina, s. 1917) syntyi Suomen myöhemmin luovuttamassa osassa Karjalaa ja oli osittain juuriltaan saksalainen Reininmaalta. Äidin isä oli ollut komendantti Venäjän laivastossa ja teki itsemurhan, kun bolševikit tulivat hakemaan häntä. Muskan vanhempien suvuissa oli muitakin tsaarin armeijan upseereita.
Huvilakatu 27:ssä asuneen perheen kotikieli oli venäjä, ja Muska opiskeli yksityisessä venäjänkielisessä Tabunovin koulussa. Hän kävi myös Hallituskadun tyttökoulua. Huvilakadulta perhe muutti vuoden 1961 lopulla Maunulaan, jossa Muska siirtyi suomenkieliseen kouluun. Lempinimi Muska syntyi jo lapsuudessa. Suomalaisilla lapsilla oli vaikeuksia ääntää Marija-nimeä, joten he alkoivat kutsua häntä ensin Lalaksi sekä myöhemmin Musaksi, joka lopulta muuntui Muskaksi.
Nuoruudessaan Muska haaveili arkeologin ammatista. Hän alkoi kuitenkin sisarustensa tavoin kiinnostua musiikista, vaikka isä olisikin halunnut heidän opiskelevan ja hankkivan ”kunnon ammatit”. Sammy, Kirka ja Muska innostuivat Huvilakadulla asuessaan esimerkiksi Elvis Presleysta ja Little Richardista, joita he kuulivat asuintalonsa vastapäätä sijainneen pikkubaarin jukeboxista. Muska myös kävi Kirkan kanssa pianotunneilla, mutta he lopettivat sen pian, koska eivät pitäneet opettajasta. Muska lopetti koulunkäynnin 17-vuotiaana keskikouluun, kun hän päätti lähteä keikkailemaan laulajana.
Alkuvaiheet
thumb|right|Muska ja Kirka vuonna 1970. Muskan laulajanura alkoi Kirkan vuoden 1970 Villi viihdyttäjä -kesäkiertueelta. Kiertuetta suunniteltaessa Kirka oli kertonut D-tuotannolle sisarestaan, jolla on hyvä ääni, mutta ei lainkaan esiintymiskokemusta. D-tuotantoa pyörittävän Dannyn mielestä ajatus kahdesta laulavasta sisaruksesta samalla lavalla vaikutti hyvältä, mutta Muska itse oli vastahakoinen. Hän ei ollut aiemmin suunnitellut laulajanuraa, ja yleisölle esiintyminen tuntui pelottavalta. Isoveljiensä uraa seuranneena Muska tiesi laulamisen olevan kovaa työtä, eikä hän pitänyt siihen liittyvää julkisuutta tavoittelemisen arvoisena. Kirka ja Danny joutuivatkin suostuttelemaan häntä pitkään. Danny näki Muskan uutena ja erilaisena muihin suomalaisiin naisartisteihin verrattuna. Vuoteen 1971 asti Muska esiintyi myös Dannyn kesäkiertueilla. Hänen ohjelmistoonsa kuului muun muassa Janis Joplinin ja Tina Turnerin kappaleita.
Danny ehdotti Muskalle levyttämistä, ja Scandian julkaisema Muskan ensisingle ja ensimmäinen suuri hitti ”Kirjoita postikorttiin” (alun perin Shocking Bluen ”Send Me a Postcard” ) ilmestyi vuoden 1971 helmikuussa. Muskan taustayhtyeeksi tuli syksyllä 1971 Hannu Salakan johtama Orfeus, jonka muut jäsenet olivat Zape Leppänen, Janne Ödner, Heikki Hiekkala ja Klaus Stolt. Pian Muska ja Salakka kuitenkin perustivat uuden yhtyeen Muska & Hot Dogs, joka 1970-luvun alussa teki yhteiskiertueita muun muassa Hurriganesin ja Rauli Badding Somerjoen kanssa. Progressiivista rockia esittäneeseen Orfeukseen verrattuna Muska & Hot Dogs oli tyyliltään kaupallisempi.
Siirtyminen Love Recordsille
thumb|upright|Muska [[Ruisrockissa elokuussa 1978. Kuva: V. K. Hietanen (V. K. Hietasen kokoelma / Museovirasto)]] Muska siirtyi vuonna 1972 Love Recordsin artistiksi, ja toinen single ”Mulla on uudet rullaluistimet” ilmestyi samana vuonna. Se on Jarkko Laineen käännös Melanie Safkan kappaleesta ”Brand New Key”. Singlen B-puolen kappaleen ”Lennetään lehdellä” Muska lauloi Zape Leppäsen kanssa. Vuonna 1973 ilmestyi single Sininen tarina / Miten on päällikkö?, jonka molemmat kappaleet ovat Dave Lindholmin kirjoittamia. Molemmat singlet jäivät vähälle huomiolle.
Muska ja veljensä George eli ”Ykä” osallistuivat Suomen euroviisukarsintaan 1974 Erik Lindströmin säveltämällä ja Saukin sanoittamalla kappaleella ”Senhän sanoo järkikin”. Se sijoittui kilpailun kuudenneksi. Samana vuonna Muska levytti Hot Dogs -yhtyeensä kanssa Juice Leskisen sanoituksen ”Löysä nainen”, joka on käännös Vinegar Joen kappaleesta ”Proud to Be a Hunky Woman”. Singlen B-puolella on Leskisen säveltämä, sanoittama ja sovittama ”Heitän hetulaa”, jolla Muskaa säestää Coitus Int. Vuonna 1975 ilmestyi Odeon-levymerkilä Kirkan, Muskan, Ykän ja Anna Babitzinin yhteisalbumi Babitzin'it konsertissa. Se oli äänitetty Sammy Babitzinin muistokonsertissa saman vuoden toukokuussa.
Uuden aallon musiikki alkoi vähentää Muskan keikkakysyntää. Vuonna 1977 ilmestyi Muskan toinen sooloalbumi Tää se päivä on. Albumin nimikappale on käännös Buddy Hollyn kappaleesta ”That’ll Be the Day”, ja levyllä on myös versio Martha & the Vandellasin kappaleesta ”Dancing in the Street”. Tää se päivä on on musiikillisesti esikoisalbumia siistimpi ja menestyi sitä heikommin. Suomen euroviisukarsintaan 1979 Muska osallistui yhdessä sisarustensa Kirkan ja Annan kanssa kappaleella ”Aikuiset anteeksi antaa”. Eero Luparin säveltämä ja sanoittama kappale sijoittui kilpailussa neljänneksi. Anna, Kirka ja Muska julkaisivat samana vuonna kaksi singleä: Aikuiset anteeksi antaa / Pienet hiiret sekä Hallelujah / Jos koko maailma oppis laulun tään, jonka B-puolen kappaleen esittää Juhani Markola.
Kiskobussi
thumb|250px|[[Dm7-kiskobussi eli ”lättähattu”]] 250px|thumb|[[Dm12-moottorivaunu]] Kiskobussi (joskus myös kiskoauto) on rautateillä paikallisliikenteeseen käytetty, yleensä kevyehkö tai pienehkö moottorivaunu. Paikallisliikenteen moottorivaunuja käytettiin Suomessa yleisesti 1950-luvulta 1980-luvulle. Vuodesta 1954 alkaen hankittuja, vastaavia ruotsalaisia moottorivaunuja liitevaunuineen muistuttavia, suomalaisen Valmetin valmistamia siniharmaita kiskobusseja on kutsuttu lättähatuiksi. Nämä korvasivat aiemmin pienessä määrin hankitut puukoriset moottorivaunut sekä nopeampaan henkilöliikenteeseen tarkoitetut ja siirretyt Dm3- ja Dm4-moottorivaunut.
Muska
Siirtyminen Love Recordsille
1970- ja 80-lukujen vaihteessa Muska levytti harvakseltaan ja työskenteli pääasiassa Hannu Salakan Rodeo-ohjelmatoimistossa. Hän kuitenkin lauloi kolme kappaletta keväällä 1982 ilmestyneellä Kimmo Kuusniemi Bandin Moottorilinnut-albumilla. Bad Sign -yhtyeen albumilla Sleepwalk (1986) Muska lauloi taustalaulua kahdessa kappaleessa. Taustoja hän oli laulanut jo 1970-luvulla useilla albumeilla, kuten Maaritin esikoisalbumilla, Cisse Häkkisen Teendreamsilla ja Madame Georgen What’s Happeningilla.
Uusi tuleminen
thumb|pysty|Muska esiintymässä vuonna 2008. Muska muutti 1980-luvulla Yhdysvaltoihin ja esiintyi Suomessa vain kesäisin. Hän ei ollut levyttänyt yli vuosikymmeneen, kunnes vuonna 1990 Kisu Jernström soitti hänelle ja ehdotti uuden musiikin tekemistä. Muska osallistui Syksyn sävel -kilpailuun kappaleella ”Pidä kii”. Siitä tuli hitti, keikkakysyntä kasvoi ja Muska aktivoitui uudelleen musiikin parissa. Vuonna 1991 ilmestyi Pidä kii -albumi. Toistamiseen Syksyn säveleen hän osallistui vuonna 1993, nyt kappaleella ”Pienet suuret pojat”, ja myös samanniminen albumi julkaistiin. Muska muutti takaisin Suomeen vuonna 1994.
Muskan levytyksistä on julkaistu kolme kokoelma-albumia: 20 suosikkia: Krokotiilirock (1997) ja tupla-CD Krokotiilirockista Kaipuuseen (2007), sekä Hitit (2003), jossa Muska lauloi uusia versioita pääasiassa 1970-luvulla levyttämistään kappaleista. Levyä myytiin nopeasti 15 000 kappaletta, ja Muskalle myönnettiin siitä uransa ensimmäinen kultalevy.
Tyyli
Muskaa on pidetty Suomen ensimmäisenä naispuolisena rocklaulajana, ja hänen rockhenkinen tyylinsä erosi voimakkaasti suomalaisten naisartistien siihen asti suosimasta laulutyylistä. Muskan kumppani Hannu Salakka on sanonut, että ennen Muskaa oli muun muassa Ann-Christine, joka oli laulanut kappaleen ”See See Rider”. Salakan mukaan Muska on sen sijaan ensimmäinen kokonaisen rocklevyn tehnyt suomalaisnainen.
Viikkosanomien haastattelussa vuonna 1971 Muska ilmoitti mielimusiikikseen Black Sabbathin, Deep Purplen ja Santanan, ja tämän tyylistä musiikkia hän tuolloin esitti keikoillaan Orfeus-yhtyeen kanssa. Orfeuksen epäkaupallinen progressiivinen rock ei kuitenkaan ollut suosittua tanssipaikoilla. Myös Love Recordsilla Muska pääsi toteuttamaan itseään ja levytti esimerkiksi Chuck Berryn, Sladen, Elton Johnin, Nazarethin ja Suzi Quatron kappaleita. Naisrokkari Suzi Quatro oli tuolloin Muskan imagon esikuva. Muskaa kutsuttiinkin ”Suomen Suzi Quatroksi” ja ”Suomen Janis Jopliniksi”. Muskan ”purkkarock” ja Maaritin esikoisalbumi näyttivät vuonna 1973 mallia uusille naissolisteille.