cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Harry Sistonen
Sistosella oli lukuisia suunnittelutehtäviä vesi-, maa- ja huonerakennusalalla 1947–1977. Hän oli Montan, Seitakorven ja Pirttikosken vesivoimalaitosten pääsuunnittelija sekä Lokan ja Porttipahdan tekoaltaiden alustava suunnittelija. Hän käsikirjoitti sitä esittelevän lyhytdokumentin Pirttikoski Suomen suurin tunnelivoimalaitos. Hän toimi valtion asiantuntijana Kariba North Bank -projektissa Sambiassa vuodesta 1975 ja oli Bagdadin teknillisen korkeakoulun vieraileva luennoitsija 1976.
Venetsian tasavalta
Venetsian tasavalta oli vuosien 697–1797 välillä Adrianmeren pohjukassa sijainnut kauppatasavalta. Nimessä oleva serenissima-sana tarkoittaa ”mitä seesteisin”, joka oli kunnianimi, jota aluksi käytettiin vain maan johtajasta eli dogesta.
Kaupunkivaltion synty
Venetsian kaupunki syntyi kansainvaellusten aikaan, kun joukko veneettejä pakeni goottien tieltä mantereelta laguunin saarille. Tarinan mukaan kaupunki perustettiin 25. maaliskuuta 421 klo 12, joskaan tästä ei ole mitään todisteita. Jo vuonna 523 goottikuningas Teoderik Suuri pyysi venetsialaisia veneitä viinin ja öljyn kuljettamiseen. Kaupungin merimahti alkoi kasvaa. Kaupunkivaltion perustamisvuotena pidetään vuotta 697 tai muuta 600-luvun loppuvuosista, koska ensimmäinen doge valittiin tehtävään vuonna 697. Keskiajalla Venetsia oli Välimeren alueen tärkeimpiä kauppapaikkoja ja mahtava merivaltio. Sen alueisiin kuuluivat Veneton maakunta, Istrian niemimaa sekä nykyisin Kroatiaan kuuluva Dalmatian rannikkoalue, mutta ajoittain sillä oli alueita kauempanakin. Muun muassa Kreeta oli vuosisatojen ajan Venetsian alaisuudessa.
Emmanuel McDonald Bailey
Emmanuel McDonald Bailey (8. joulukuuta 1920 Williamsville, Trinidad ja Tobagon kruununsiirtomaa, Brittiläinen imperiumi – 4. joulukuuta 2013) oli Britanniaa edustanut trinidadilainen pikajuoksija ja olympiamitalisti.
Bailey sijoittui Lontoon kesäolympialaisissa 1948 100 metrin juoksussa kuudenneksi ajalla 10,6 s. Helsingissä 1952 hän saavutti pronssia 100 metrin juoksussa ajalla 10,4 s ja sijoittui neljänneksi 200 metrin juoksussa ajalla 21,0 s. Lisäksi hän juoksi ensimmäisen osuuden 4 × 100 metrin viestissä, jossa Britannian joukkue sijoittui neljänneksi ajalla 40,6 s.
Bailey juoksi 100 metrillä uuden Euroopan ennätyksen ja sivusi maailmanennätystä 10,2 s Belgradissa 25. elokuuta 1951 Jugoslavian ja Britannian välisessä maaottelussa.
Venetsian tasavalta
Doge ja aatelisto
Venetsiassa oli suuret erot varakkaiden ja köyhien välillä. Aatelissuvut olivat kuitenkin niin tasavahvoja, ettei mikään niistä kohonnut johtoasemaan. Aateliset liittoutuivat usein sekä dogea että alempia luokkia vastaan, jotka taas toimivat yhteistuumin vastavoimana. Dogea valittaessa aatelissuvut vuorottelivat, jottei virka muuttuisi perinnölliseksi. Suuren neuvoston perustaminen oli ylimmän säädyn voitto, joka teki tasavallasta 1300-luvulta alkaen aatelistasavallan. Se kuitenkin huolehti kansalaisten asioista hyvin, joten alemmatkin säädyt olivat melko tyytyväisiä. Hallintokoneisto kasvoi, ja valtio alkoi olla 1300-luvun alusta alkaen ulkomaankaupan osapuoli, kun se otti monopolin maustekaupassa ja rahoitti kaleeriliikennettä Flanderiin.
Merenkulkua ja käsityötaitoa
Venetsian vaikeat maantieteelliset olot vaativat sen asukkailta yhteistoimintaa. Yhteisesti oli huolehdittava siltojen ja kanaalien kaivamisesta sekä elintarvikehuollosta. Yhteinen puolustus perustui asevelvollisuuteen. Viholliselle laguuni ja sen puolustus oli ylivoimainen vastus. Asukkaat myös tunsivat suurta yhteenkuuluvuutta, joka ei ollut tavallista keskiajan sääty-yhteiskunnissa.
Venetsian merimahdin perusta oli 1100-luvulla valmistunut Arsenalen telakka. Seuraavina vuosisatoina sitä laajennettiin, ja siitä tuli maailman suurin telakka. Työntekijöitä oli 16 000. Kaleerien rakentaminen rationalisoitiin niin pitkälle, että laivoja pystyttiin sarjatuotantona valmistamaan jopa yksi laiva per päivä. Kaleereita käytettiin sekä sota-aluksina että kauppalaivoina.
Keskiajalla Venetsian vauraus perustui ennen kaikkea kaupankäyntiin itämaiden, erityisesti Egyptin kanssa. Venetsian kaleerit olivat tavallinen näky Välimerellä. Muun muassa lähes kaikki Eurooppaan tuotu pippuri kulki Venetsian kautta. Venetsia kuljetti suuren osan silkkitietä tulleesta tavarasta Länsi-Eurooppaan. Lopulta se kuitenkin menetti suurelta osaltaan merkityksensä kaukokaupan keskuksena, kun Vasco da Gama vuonna 1498 löysi meritien Intiaan. Sen jälkeen Venetsian menestys pohjautui ennen kaikkea taidokkaaseen käsityöhön; lähisaarten Muranon lasi ja Buranon pitsi olivat haluttua kauppatavaraa.
1500-luvun uusi menestystuote oli peili. Muranon peilit olivat laadultaan ylivoimaisia vanhanaikaisiin kuperiin tai koveriin kuvastimiin verrattuna, sillä vanhat olivat himmeitä ja vääristivät kuvaa. Venetsiassa opittiin valmistamaan suoria peilejä uudentyyppisestä lasista, jota kutsuttiin cristalloksi. Se oli kirkasta lasia, josta voitiin tehdä erittäin ohut peili. Sen tausta päällystettiin tina- ja elohopeakerroksella. Valmistustapa pidettiin salaisuutena, jotta Venetsialla säilyisi monopoli tuotteen valmistukseen. Se säilyikin sadan vuoden ajan, kunnes Firenze sai houkutelluksi peiliammattilaisia karkaamaan sinne.
Merenvihkimisseremonia
Vuoden 1000 paikkeilla doge Pietro II Orseolo aloitti merenvihkimisseremonian perinteen (Sposalizio del Mare) juhlistaakseen Dalmatian valloitusta. Joka vuosi helatorstaina doge purjehti merelle mahtavalla kaleerillaan, 1300-luvulta alkaen Bucintorolla. Venetsian arkkipiispan johtaman seremonian päätteeksi doge heitti mereen sormuksen lausuen: ''Desponsamus te, mare. In signum veri perpetuique dominii'' (Me otamme sinut puolisoksemme, Meri. Ikuisen valtamme symboliksi.) Perinne loppui Napoleon I:n valloitettua Venetsian 1797, jolloin ranskalaiset vangitsivat viimeisen dogen. Viimeinen Bucintoro-kaleeri tuhottiin Napoleonin käskystä tammikuussa 1798. Laiva paloi kolmen päivän ajan, jonka jälkeen ranskalaiset sotilaat ryöstivät sitä koristaneen kullan.
Karnevaalit
Ensimmäiset tunnetut maininnat Venetsian karnevaaleista ovat vuodelta 1094. Naamioituminen yleistyi vasta myöhemmin, mutta se mainitaan jo vuodelta 1268 peräisin olevasta kirjoituksessa. Kimmoke kasvojen peittämiseen tuli ehkä idästä, jossa venetsialaiset kävivät kauppaa keskiajalla. Karnevaaleja edeltävinä kuukausina venetsialaiset yhteiskuntaluokasta riippumatta pukeutuivat samankaltaisiin naamiaisasuihin. Yleisin vaatetus oli valkoinen naamio, musta viitta ja kolmikulmainen hattu, joihin myös kerjäläiset pukeutuivat. Karnevaalien aika päättyi vuonna 1797. Karnevaaliperinne elvytettiin uudelleen vasta 1970-luvulla.
Ristiretkiaika Venetsiassa
Länsivallat halusivat vuodesta 1095 alkaen varustaa sotaisia ristiretkiä Palestiinan turkkilaisia vastaan. Venetsia oli haluton osallistumaan niihin, koska ne haittaisivat kauppaa. Lopulta Venetsia hyötyi ristiretkistä, koska se myi tavaraa molemmille osapuolille. Venetsialaiset harhauttivat vuonna 1202 Venetsiaan kokoontuneen ristiretkijoukon Konstantinopoliin, joka joutui vuosiksi 1203–1204 lännen kirkon valtaan ja se ryöstettiin pahasti.
Kilpailu Genovan tasavallan kanssa
Vuosisatojen ajan Venetsia kilpaili niemimaan toisella puolella sijaitsevan Genovan kanssa, ja niillä oli myös sotaisia yhteenottoja vuodesta 1261. Niiden kauppa-alue erosi jonkin verran kaupunkien sijainninkin takia. Vuonna 1381 käyty neljäs sota päättyi Venetsian voittoon, ja se sai kauppaherruuden koko Välimerellä. Kauppaherruus oli kuitenkin lyhytaikainen, sillä 1400-luvulla Portugali löysi meritien Intiaan ja turkkilaiset valloittivat Bysantin, jolloin Välimeren merkitys alkoi vähetä.
Venetsian tasavallan tuho
Venetsian tasavalta menetti itsenäisyytensä 12. toukokuuta 1797, kun Napoleon I jakoi sen alueet Campo Formion rauhansopimuksessa Itävallan ja Ranskan kesken. Napoleonin häviön jälkeen alue liitettiin Itävaltaan. Vuonna 1848 tasavalta palautui vähäksi aikaa, mutta pian se liitettiin jälleen Itävaltaan, kunnes se vuonna 1866 liitettiin Italiaan (Dalmatian rannikkoalueita lukuun ottamatta).
Jonna’s Problem
Albumit
Jonna’s Problem (2006) (#32)
Musiikkivideot
Shame On You (2006, ohj. Kusti Manninen)
Ville Tuppurainen
Ville Samu Taneli Tuppurainen (s. 18. kesäkuuta 1988) on suomalainen Laukaasta kotoisin oleva uransa lopettanut yhdistetyn urheilija, joka edusti Jyväskylän Hiihtoseuraa. Tuppuraista valmensivat Petter Kukkonen ja Pekka Tuppurainen.
Ura
Kaudella 2007–2008 Tuppurainen kuului yhdistetyn A-maajoukkueen haastajaryhmään. Hän kilpaili B-maailmancupissa, jossa oli parhaimmillaan yhdeksäs maaliskuussa 2008 käydyssä sprintissä Italian Pragelatossa. Kaudeksi 2008–2009 hän nousi ensimmäisen kerran A-maajoukkueeseen. Paras sijoitus maailmancupissa hänellä on tällä hetkellä 39. sija Ranskan Chaux-Neuvessa käydyssä gundersen-yhdistetystä helmikuussa 2009. Liberecin MM-kisoihin hänet valittiin joukkueen varamieheksi.
Zakopanen nuorten MM-kilpailuissa helmikuussa 2008 Tuppurainen oli gundersen-yhdistetyssä 11. Ensimmäisen mitalin aikuisten SM-kilpailissa Tuppurainen voitti vuonna 2008, kun hän sai hopeaa SM-kisojen parisprintissä Rovaniemellä yhdessä Antti Kuisman kanssa.
Väliarvolause
Väliarvolause voi tarkoittaa seuraavia:
Oksajääriäinen
Oksajääriäinen (Pogonocherus fasciculatus) on sarvijäärien heimoon kuuluva kovakuoriaislaji. Aikuinen oksajääriäinen on kooltaan pieni (5–7 mm) ja väriltään tummanruskean ja vaaleanharmaan kirjava laji. Lajin etuselän sivuilla on kapeakärkiset hampaat. Tuntosarvet ovat oksajääriäisellä hieman ruumista pidemmät. Lajin koko ruumista peittää lyhyt pinnamyötäinen karvoitus. Punaruskeita karvoja esiintyy ruumiin takaosassa. Oksajääriäisen ruumiin raidat koostuvat tummista karvoista ja vaaleanharmaa karvaraita sijaitsee peitinsiipien tyvellä.
Oksajääriäisen isäntäpuulajeja ovat Suomessa mänty, kontortamänty ja kuusi sekä muualla myös pihdat ja lehtikuuset. Laji lisääntyy ohuissa noin 2–5 cm:n paksuisissa äskettäin kuolleissa oksissa. Toukat voivat elää myös pystyyn kuolleissa taimissa. Täysikasvuiset toukat kaivautuvat koteloitumaan pintapuuhun lyhyeen, haan muotoiseen käytävään. Toukka tukkii reiän suun purutulpalla.
Oksajääriäinen elää Suomessa koko maassa ja se on luokiteltu yleiseksi ja elinvoimaiseksi lajiksi. Lajia esiintyy laajemmin pääasiassa Euroopassa.
Unikakkias
Unikakkias eli unikakkiainen eli unihuppio eli unikekko on suomalaisissa uskomuksissa esiintyvä unenhaltija. Tarinoiden mukaan unikakkias ilmestyy unessa, ja näyttää aarnihaudan eli maahan kätketyn aarteen sijaintipaikan. Joidenkin tietojen mukaan unikakkias on saattanut herättääkin nukkujan johdattaakseen tämän aarteen luo.
Kehonpainoharjoittelu
Kehonpainoharjoittelu (engl. bodyweight exercise) on omalla kehonpainolla suoritettavaa fyysistä harjoittelua. Kehonpainoharjoittelulla voi kehittää kokonaisvaltaisesti eri lihasryhmiä ja kaikkia fyysisiä ominaisuuksia. Yleisiä liikkeitä ovat punnerrukset, leuanvedot, vatsalihasliikkeet, selän ojennukset, kyykyt, loikat ja staattiset pidot.
21. tammikuuta
21. tammikuuta on gregoriaanisen kalenterin mukaan vuoden 21. päivä. Vuodesta on jäljellä 344 päivää (karkausvuonna 345).
Kuolleita
Katso myös: kalenteri ~ 20. tammikuuta, 22. tammikuuta
Puijo
Puijo on mäki ja luonnonsuojelualue Kuopion kaupungin ruutukaavan reunalla. Mäen korkeus on noin 150 metriä Kallaveden pinnasta ja 232 metriä meren pinnasta mitattuna. Puijo ja sen laella sijaitseva Puijon torni ovat myös Kuopion tunnetuimpia matkailunähtävyyksiä. Kaupunkilaisten liikuntakeskuksena pidetyltä Puijolta on alkanut aikojen kuluessa myös monen talvilajin Suomen valloitus.
Suuri osa Puijosta on ollut luonnonsuojelualuetta jo vuodesta 1928 lähtien. Se oli Suomen ensimmäinen suojelualue, joka perustettiin yksityismaille. Vanha luonnonsuojelualue kattoi 63 hehtaaria. Nykyisin suojeltua metsää on Puijolla 208 hehtaaria, josta suurin osa kuuluu EU:n Natura-ohjelmaan. Alueen merkittävimmät osat ovat Puijon selänteellä sijaitsevat Satulanotkon ja Antikkalanrinteen lehdot sekä Kokonmäen kuusikot. Asutuksen keskellä on myös kolmen hehtaarin aarnimetsäalue.
Urheilu- ja liikuntakeskussuunnitelmat
Puijon alue oli mahtipontisissa visioissa mitä täydellisin liikuntaympäristö. Käytännössä kuitenkin liikuntapaikkarakentaminen oli ongelmallista. Suojellut metsät ja muut, vuosi vuodelta korostuneet ympäristöarvot estivät suuremman rakentamisen. Kiire ja muut kasvavat kaupunginosat vetivät myös aika ajoin tiettyjä kohteita muualle. Esimerkiksi jäähalli sijoitettiin Niiralaan, vaikka se oli aiemmissa suunnitelmissa sijoitettu Puijolle. Niiralaan kasvoikin urheilukeskus uimahallin (1960-luvun loppu), tekojääradan, jäähallin ja keilahallin myötä (1970-luku). Viimeisimpänä se täydentyi 1990-luvulla vielä Kuopio-hallilla. Puijo-suunnitelmat toteutettiin täysimittaisesti oikeastaan vain talvilajien ja kuntoilun osalta.
Talviurheilun kehto
thumb|250px|Puijon vanha ja uusi torni vuonna 1963 thumb|250px|Puijon hyppyrimäet
Puijon hyppyrimäet
Puijon vaaran korkeus merenpinnasta on 232 metriä. Vaaran laella sijaitsee Puijon torni ja sen vieressä muun muassa pujottelurinne sekä mäkihyppytornit (K120, K90, K64 ja K28).
Puijon pujottelurinne
Puijon hyppyrimäkien vierustalla on 400-metrinen pujottelurinne. Korkeuseroltaan 93-metristä ja jyrkkyydeltään (H/L) 24-prosenttista rinnettä käytetään alppilajien tekniikkarinteenä. Sen ankkurihissien kapasiteetti on 1 200 henkilöä tunnissa. Sijainti luonnonsuojelualueella estää rinteen korottamisen tai lisärinteiden rakentamisen.
Puijolla järjestetään muun muassa alppilajien alueleirejä. Rinnettä pyörittää Soinisen perheyritys.
Golfkenttä
Puijon mäen rinteillä sijaitsi myös 9 väylän par 3 golfin harjoituskenttä. Nykyään golfkentän paikalla on frisbeegolfrata.
Marcel Uderzo
Marcel Uderzo (20. joulukuuta 1933 – 24. tammikuuta 2021) oli ranskalainen sarjakuvataiteilija ja kuvittaja. Hänen pitkä, 1960-luvulla alkanut uransa käsittää lukuisia sarjakuvajulkaisuja, kuten sarjat Mémoires de Mathias (1981–1985), Brigade mondaine (1982–1983) ja La Mort rouge (1987). Hän toimi myös Asterix-sarjakuvien värittäjänä ja avustajana vuosina 1964–1979.
Puijo
Puijon pesäpallostadion
Kesällä 2008 Puijolle, noin kilometri hyppyrimäistä kaupunkiin päin, valmistui uusi pesäpallostadion. 2,4 miljoonaa euroa maksaneella Puijon pesäpallostadionilla on 1 400 katsomopaikkaa, joista katettuja on yli 1 000. Talvella hiihtolatu kulkee stadionin lävitse, jolloin sitä voidaan käyttää talvikatsomona sekä huoltotilana.
Puijon torni
Puijon huipulla sijaitsee vuonna 1963 valmistunut, 75 metriä korkea Puijon torni. Torni on pääosin matkailukäytössä, ja sen huipulla sijaitsee Pohjoismaiden ensimmäinen pyörivä ravintola. Tornin tärkein käyttötarkoitus on matkailu, ja huippu sijaitsee 224 metriä Kallaveden pinnan yläpuolella. Puijon tornin juurella sijaitsee hotelli Puijon Maja.
Marcel Uderzo
Elämä ja ura
Marcel Uderzo syntyi Clichy-sous-Boisissa 20. joulukuuta 1933 italialaiseen maahanmuuttajaperheeseen. Nuorena hän työskenteli isänsä kaupassa, kunnes alkoi 1960-luvulla piirtää sarjakuvia.
Puijo
Puijon torni
Ennen nykyistä tornia Puijolla on ollut kaksi muutakin tornia: Ensimmäisen, vuonna 1856 valmistuneen 16 metriä korkean puisen tornin rakennutti raatimies C. R. Dahlström. Seuraava, arkkitehti Johan Victor Strömbergin suunnittelema 24-metrinen, tiilestä rakennettu graniittijalkainen torni valmistui 1906. Tämä torni purettiin vuonna 1963 nykyisen tornin valmistuttua. 14. lokakuuta 2006 vietettiin Puijon tornien 150-vuotisjuhlaa.
Marcel Uderzo
Elämä ja ura
Uderzo aloitti vuonna 1964 veljensä Albert Uderzon avustajana tämän Asterix- ja Haikaralaivue -sarjojen parissa. Hän toimi sarjakuvien värittäjänä, tussaajana ja tekstaajana, ja osallistui myös joidenkin julkaisujen kuvittamiseen. Näihin kuuluivat Haikalaivue-sarjan kahdeksas osa Pilvien rosvot (1967) ja Asterix valloittaa Rooman -elokuvaan perustuva sarjakuva Les 12 travaux d'Astérix (1976). Lisäksi hän toimi Asterix-teemaisten oheismateriaalien visualisoijana. Yhteistyö veljesten välillä päättyi vuonna 1979, ja Marcel keskittyi tämän jälkeen omiin projekteihinsa.
Puijo
Kvartsiittikallio
Kuopion vuoristot kuluivat tasangoksi noin 2 500 miljoonaa vuotta sitten. Silloisen meren rantaan kulkeneista rapautumisaineksista syntyi 2 400–2 100 miljoonaa vuotta sitten kvartsihiekkaa. Hiekkakerrostumat kiteytyivät 1 900–1 850 miljoonaa vuotta sitten kvartsiitiksi. Puijon länsirinteellä kvartsiittia on lähes yhtenäisenä vyöhykkeenä. Kova kivilaji suojasi osin Puijon mäkeä mannerjään hiovalta kulutukselta. Kallion metsänpuoleinen vastasivu ja hyppyrimäen puoleinen rosoinen suojasivu kertovat mannerjään liikkuneen luoteesta kaakkoon.
Marcel Uderzo
Elämä ja ura
Uderzo menehtyi 24. tammikuuta 2021 COVID-19-tautiin sairaalassa Évreuxissa, Ranskassa. Hän oli kuollessaan 87-vuotias.
Väritystyöt Asterix-albumeissa
Marcel Uderzo toimi René Goscinnyn käsikirjoittaman ja Albert Uderzon kuvittaman Asterix seikkailee -sarjakuvan värittäjänä vuosina 1964–1972 ja 1974–1979.
Helsingfors Bobollklubb
Helsingfors Bobollklubb oli vuonna 1932 perustettu helsinkiläinen ruotsinkielinen pesäpallon erikoisseura. Bobollklubb toimi vuodesta 1908 vuoteen 1931 Kiffenin nimellä, jonka aikana se osallistui kahdesti pesäpallon SM-kilpailuihin vuosina 1929 ja 1930. Bobollklubb jatkoi seuran perinteitä ruotsinkielisenä seurana ja pelasi parhaimmillaan valtakunnansarjassa.
Sud-Aviation S.E.3130 Alouette II
thumb|300px|Aérospatiale SA-318 BW Alouette II Sud-Aviation S.E.3130 Alouette II on ranskalainen Sud Aviationin ja myöhemmin Aérospatialen valmistama helikopteri. 12. maaliskuuta 1955 ensilentonsa lentänyt Alouette II oli ensimmäinen tuotantoon päässyt helikopteri jossa käytettiin kaasuturbiinimoottoria.
Käyttö Suomessa
Suomen Rajavartiolaitoksen käytössä oli vuosien 1965–1976 välillä alkujaan Suomen Punaisen Ristin Ilmasilta -nimisen tv-ohjelman keräysvaroilla ostama Alouette II helikopteri tunnukseltaan OH-HIS. Sairaankuljetustoimintaan hankittu helikopteri sijoitettiin ensin Ivaloon ja vuonna 1971 Kajaaniin. Koneessa oli kahden paaripotilaan kuljetusvarustus, hätälähettimen etsintälaite, lääkärilaukku ja hätään joutuneen henkilön pelastusköysi. Tarvittaessa koneeseen voitiin asentaa myös kellukevarustus.
thumb|300px|right|Alouette II:n kolmitahopiirros
Ranskan väliaikainen hallinto
Ranskan väliaikainen hallinto (, GPRF) oli väliaikainen hallinto, joka hallitsi Ranskaa Vichyn Ranskan romahtamisesta aina Ranskan neljännen tasavallan perustamiseen asti. Väliaikainen hallinto perustettiin elokuussa 1944 ja se päättyi 14. lokakuuta 1946.
Väliaikaisen hallinnon johdossa toimi Charles de Gaulle. Hallinnossa toimivat Ranskan kommunistinen puolue, joka oli yksi tärkeimmistä vastarintaliikkeeseen osallistuneista poliittisista voimista, kristillisdemokraattinen Mouvement Républicain Populaire ja Työväeninternationaalin ranskalainen osasto. Kommunistien ja sosialistien vahvasta asemasta huolimatta väliaikainen hallinto hyväksyi Neuvostoliiton vastustaman Marshallin suunnitelman. Tätä on pidetty Kylmän sodan alkamisena Ranskassa.
Svinhufvudin II hallitus
thumb|345px|Hallitus ensimmäisessä istunnossaan 4.7.1930. Kuvassa vasemmalta Juho Koivisto, August Raatikainen, K. A. Solitander, Rolf Witting, K. G. Söderholm, P. E. Svinhufvud, presidentti [[Lauri Kr. Relander, J. H. Vennola, Hjalmar J. Procopé, Paavo Virkkunen, E. V. Kuokkanen, Albin Manner ja E. A. Tuomivaara.]] Svinhufvudin II hallitus oli Suomen tasavallan 18. hallitus, jonka muodosti Maalaisliitto, Kokoomus, RKP ja Edistyspuolue. Hallituksessa oli myös ammattiministereitä. Hallitus toimi 4. heinäkuuta 1930 – 21. maaliskuuta 1931 eli 261 päivän ajan. Hallitus muodostettiin Kallion III hallituksen jälkeen, joka oli koottu vuoden 1929 eduskuntavaalien perusteella.
Pääministeri Kyösti Kallio jätti hallituksensa eronpyynnön kommunistilehtien lakkauttamisesta käydyn välikysymysäänestyksen jälkeen huolimatta siitä, että hallitus oli saanut eduskunnalta melko selkeän luottamuslauseen. Presidentti Lauri Kr. Relander ja hallitustunnustelija P. E. Svinhufvud tarjosivat myös Lapuanliikkeelle mahdollisuutta osallistua hallitukseen, mutta se kieltäytyi. Svinhufvudin hallitus oli oikeistolaisempi kuin yksikään sen edeltäjistä; historioitsija Juha Siltalan määritelmän mukaan se oli ”kokoomuksen johtama ammattiministerihallitus, jota oli täydennetty muiden porvarillisten puolueiden oikeistosiipien ottopojilla”. Lapuanliikkeen jyrkimmän siiven mielestä hallitus oli tästä huolimatta liian maltillinen. Heti hallituksen virkaanastumispäivänä tapahtui ensimmäinen ”lapualaisten” tekemä murha, jonka uhriksi joutui forssalainen työmies. Vain muutama päivä hallituksen nimityksen jälkeen eduskunnan perustuslakivaliokunnan istuntoon tunkeutuneet aktivistit kaappasivat sieltä kommunistiset kansanedustajat Eino Pekkalan ja Jalmari Rötkön, jotka kyyditettiin Lapualle. Tämän jälkeen sisäministeri Erkki Kuokkanen määräsi kaikki kommunistiset kansanedustajat pidätettäviksi. Kaksi päivää myöhemmin järjestettiin talonpoikaismarssi, mutta sekään ei pelottanut eduskuntaa, jonka sosialidemokraattinen määrävähemmistö äänesti RKP:n kanssa hallituksen ajamat kommunistilait ja tasavallan suojelulain lepäämään yli vaalien. Tällöin presidentti Relander hajotti eduskunnan ja määräsi uudet vaalit lokakuulle. Eduskunnan hajotus kiihdytti lapualaisterroria ja muun muassa eduskunnan sosialidemokraattinen varapuhemies Väinö Hakkila kyyditettiin Lapualle. Presidentin ja hallituksen toive toteutui uuden eduskunnan hyväksyessä kommunistilait.
Kommunistilakien säätämisen jälkeen hallitus päätti panna kovan kovaa vastaan myös Lapuanliikkeelle. Liikkeen taltuttamiseen oli nyt poliittiset edellytykset, koska demokratian kaventamiseen tähdänneitä pyrkimyksiä ei voitu enää perustella kommunismin uhalla. Ratkaisevan sysäyksen Lapuanliikkeen vastaiselle toiminnalle antoi presidentti K. J. Ståhlbergin ja hänen puolisonsa Ester Ståhlbergin kyyditys Joensuuhun lokakuussa. Tämä teko sai maltillisen oikeiston sanoutumaan irti Lapuanliikkeestä. Kommunistien eristämisen jälkeen sosialidemokraattien ja maltillisten porvarien oli mahdollista ryhtyä puhdistamaan tasavallan oikeaa laitaa alun perin kommunisteja vastaan suunnattujen lakien avulla.
George Taylor (sarjakuvahahmo)
George Taylor on Teräsmies-lehdissä esiintynyt kuvitteellinen hahmo. Taylor toimii Metropolisin vanhimman sanomalehden Metropolis Daily Star:in päätoimittajana. Häntä pidetään myös toisen sarjakuvahahmon, Perry Whiten esikuvana. Hahmo esiintyi ensimmäisen kerran sarjakuvassa Action Comics #2 (Heinäkuu 1938) ja hänet loivat Jerry Siegel ja Joe Shuster. Hahmon nimi paljastettiin virallisesti Superman #2 numerossa vuonna 1939.
Sarjakuvien nk. Kultaisella Kaudella 1930- ja 40-luvuilla, Teräsmiehen alter ego Clark Kent työskenteli toimittajana Taylorin johtamassa Daily Starissa. Keväällä 1940 Taylorin toimittama sanomalehti muutti selittämättömällä tavalla nimensä Daily Planetiksi. Hän säilytti asemansa päätoimittajana saman vuoden marraskuuhun asti, jonka jälkeen uusi päätoimittaja Perry White otettiin käyttöön yhtäkkiä.
Vuoden 2011 New 52 -julkaisussa George Taylor esiteltiin uudelleen Action Comicsissa (vol. 2) #8 Daily Star -lehden kustantajana.
Vuoden 2020 piirroselokuvasovituksessa Superman: Red Son George Taylorin ääninäyttelijänä toimii Jim Ward.
Maailmankaikkeuden kiihtyvä laajeneminen
Kiihtyvän laajenemisen havaitsivat ensimmäisten joukossa Saul Perlmutter, Brian Schmidt ja Adam Riess. He saivat havaintojensa ansiosta Nobelin fysiikanpalkinnon vuonna 2011.
Laajenemismallit
Kiihtyvää laajenemista on yritetty selittää maailmankaikkeuden malleilla, joihin kuuluu jonkinlainen pimeän energian muoto. Tällä energialla olisi negatiivinen paine, ja sitä voitaisiin kuvata yksinkertaisesti kosmologisena vakiona tai tyhjiöenergiana. Pimeän energian olemassaoloa pidetään nykyisin lähes varmana.
Laajenemisen seuraukset
Maailmankaikkeuden laajentuessa tavallisen aineen, säteilyn ja pimeän aineen tiheys siinä vähenee nopeammin kuin pimeän energian tiheys, mikä tekee kaikkeudesta lopulta pimeä energia -voittoisen. Toisin sanoen maailmankaikkeuden koon kaksinkertaistuessa pimeän energian tiheys pysyy likimain tai täysin vakiona (mikäli se on kosmologinen vakio), mutta muun aineen ja energian tiheys muuttuu kahdeksan kertaa pienemmäksi.
Nykyisten havaintojen mukaan pimeän energian energiatiheys maailmankaikkeudessa on jo nyt suurempi kuin muun aineen ja energian tiheys. Malleissa, joiden mukaan pimeä energia on kosmologinen vakio, maailmankaikkeus tulee laajentumaan eksponentiaalisesti. Lopulta kaikki paikallisen superjoukon ulkopuolella olevat galaksit ovat niin punasiirtyneitä, että niitä on lähes mahdotonta havaita.
Lauri Pieti
Lauri Heikki Pieti oli suomalainen jääkäriluutnantti. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri. Hän sai tulikasteensa sotilaana Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan Valkoisen armeijan jääkärijoukkojen joukkueenjohtajana. Hän osallistui vielä talvi- ja jatkosotaankin, joista jälkimmäisessä hän haavoittui partisaanien hyökkäyksessä.
Perhe ja koulutus
Pietin vanhemmat olivat maanviljelijä Erkki Pieti ja Anna Greta Risto. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1925 kansakoulun opettaja Impi Maria Pääskylän kanssa. Hän kävi kansakoulun ja maamieskoulun Oulaisissa vuonna 1915. Hän kävi tiedonantoaliupseerikurssin Kouvolassa ja armeijan urheilunjohtajakurssin Jyväskylässä vuonna 1919.
Jääkärikausi
thumb|300px|Jääkäripataljoona 27:n 3. komppania. Pieti liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 2. helmikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Hänet siirrettiin pataljoonan rintamakomennuksen jälkeen Libaussa pataljoonan pioneerikomppaniaan 23. syyskuuta 1917. Lisäksi hän kävi Libaussa Rautatienrakennuskurssin samaisena vuonna 1917.
Suomen sisällissota
Pieti astui Suomen armeijan palvelukseen aliupseeriksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan joukkueenjohtajaksi 2. Jääkärirykmentin 4. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Kalevankankaalla, jossa hän haavoittui pahasti 28. maaliskuuta 1918.
Sisällissodan jälkeinen aika
Pieti palasi parannuttuaan 8. heinäkuuta 1918 alkaen takaisin 2. jääkärirykmenttiin, josta muodostettiin myöhemmin aluksi Porin jalkaväkirykmentti 2 ja sitten Savon jääkärirykmentti. Hän toimi rykmentissä joukkueenjohtajana ja komppanianvääpelinä 3. ja 1. komppaniassa. Savon rykmentistä Pieti siirrettiin 1. huhtikuuta 1920 alkaen Keski-Suomen rykmenttiin, josta hän erosi 30. huhtikuuta 1922. Armeijasta eronsa jälkeen hän työskenteli maanviljelijänä Lumijoella ja toimi samalla jäsenenä Lumijoen suojeluskunnassa vuodesta 1920 alkaen.
Aleksandr Orlov
pienoiskuva|Aleksandr Orlov Aleksandr Mihailovitš Orlov (, vuoteen 1936 Leiba "Lev" Lazarevitš Feldbin, 21. elokuuta 1895 Babruisk, Venäjän keisarikunta – 25. maaliskuuta 1973 Cleveland, Yhdysvallat) oli Neuvostoliiton turvallisuuspalvelun NKVD:n agentti ja vakooja. Hänet tunnetaan erityisesti toiminnastaan Espanjan sisällissodan aikana vuosina 1936–1938, jonka jälkeen Orlov loikkasi Yhdysvaltoihin heinäkuussa 1938.
Varhaiset vuodet ja toiminta Euroopassa
Leiba Lazarevitš Feldbin syntyi vuonna 1895 Valko-Venäjällä ortodoksijuutalaiseen perheeseen. Hän opiskeli lakia Moskovan yliopistossa ja palveli Venäjän keisarillisessa armeijassa, kunnes vuonna 1918 Venäjän sisällissodan sytyttyä liittyi puna-armeijaan nimellä Lev Nikolsky. Orlov toimi sotilastiedustelupalvelu GRU:n upseerina muun muassa Puolassa ja Ukrainassa. Hänen toimintansa kiinnitti salaisen poliisin Tšekan johtajan Feliks Dzeržinskin huomion ja myös Orlov siirtyi sen palvelukseen vuonna 1924. Koodinimellä SCHWED tunnettu Orlov toimi vakoojana aluksi Pariisissa ja Berliinissä ja myöhemmin muun muassa Yhdysvalloissa, Wienissä ja Lontoossa, ennen kuin hänet syyskuussa 1936 lähetettiin NKVD:n upseerina sisällissotaan ajautuneeseen Espanjaan. Lontoossa Orlov avusti Arnold Deutschia kuuluisan brittiläisen kaksoisagentin Kim Philbyn värväyksessä.
Espanjan sisällissodassa
Kun Britannia ja Ranska kieltäytyivät sotilaallisesta avusta Espanjan sisällissodassa oli Neuvostoliitto Espanjan toisen tasavallan merkittävin ulkomainen tukija sisällissodassa. Orlov toimi Madridissa, josta käsin hän aluksi organisoi sissitoimintaa kenraali Francon johtamien kansallismielisten selustassa.
Lokakuussa 1936 Orlov johti operaatiota, jossa suuri osa Espanjan keskuspankin kultavarantoa siirrettiin Moskovaan vastineeksi tasavaltalaisten saamasta aseavusta. Espanjan pääministeri Francisco Largo Caballeron ja valtiovarainministeri Juan Negrínin päätöksillä Neuvostoliittoon kuljetettiin 510 tonnia kultaa, joka oli yli 70 prosenttia maan koko kultavarannosta. Kulta siirrettiin aluksi salaisesta säilytyspaikastaan panssarijunalla Cartagenan satamaan. Sieltä se lastattiin saksalaisten pommikoneiden ahdistellessa neuvostoliittolaisiin laivoihin, jotka kuljettivat kullan Odessaan. Orlov palkittiin onnistuneesta operaatiosta Leninin kunniamerkillä.
Kevään 1937 niin sanotun Barcelonan toukokuun tapahtumien jälkeen Orlovin päätehtäväksi Espanjassa tuli Stalinin linjaa vastustaneiden tasavaltalaisten, kuten trotskilaisten ja anarkistien, pidätykset ja teloitukset. Hän osallistui muun muassa POUM-puolueen johtajan Andrés Ninin sekä riippumattoman vasemmistoaktivistin José Roblesin murhiin.
Pako Yhdysvaltoihin
Samaan aikaan Neuvostoliitossa olivat käynnissä Stalinin vainot. Orlovin tietoon tuli, että hänen lähipiiriinsä kuuluvia oli pidätetty ja teloitettu. Heinäkuussa 1938 Orlov määrättiin ilmoittautumaan Antwerpenin satamassa odottavaan neuvostoliittolaiseen laivaan, mutta hän kuitenkin oivalsi joutuvansa vangiksi ja päätti paeta Yhdysvaltoihin Heinäkuun 13. päivänä Orlov matkusti Pariisin kautta Kanadaan. Hän jätti Ranskan Neuvostoliiton-suurlähettiläälle kaksi kirjettä, jotka oli osoitettu Stalinille ja NKVD:n johdolle. Niissä Orlov ilmoitti paljastavansa kaikki tietonsa NKVD:n toiminnasta lännessä, mikäli hänelle tapahtuisi jotakin tai hänen sukulaisensa olisivat vaarassa.
Yhdysvaltoihin muutettuaan Orlov julkaisi vuonna 1953 teoksen The Secret History of Stalin's Crimes, jossa hän paljasti Stalinin rikoksia. Yhdysvaltain viranomaisille entisen neuvostoagentin oleskelu maassa paljastui vasta kirjan ilmestyttyä. Vuonna 1956 hän kirjoitti Life Magazineen artikkelin, jonka mukaan Stalin olisi aikoinaan toiminut ohranan agenttina. Sen vuoksi NKVD:n ja puna-armeijan johto olisi suunnitellut Stalinin syrjäyttämiseen tähdännyttä vallankaappausta. Orlovin mukaan sen paljastumisesta oli seurauksena Stalinin kenraali Mihail Tuhatševskiin ja muihin puna-armeijan johtaviin upseereihin kohdistamat puhdistukset. Myöhemmin Orlov toimi muun muassa tutkijana Michiganin yliopistossa. Hänen viimeinen Stalinin aikaa käsittelevä teoksensa The March of Time julkaistiin postuumisti vuonna 2004.
John Worthington
John Worthington (1618-1671) oli englantilainen teologi ja filosofi, joka kuului Cambridgen platonisteihin. Hän oli kotoisin Manchesteristä ja toimi Cambridgen yliopiston Jesus Collegessa.
Leon Panetta
Leon Edward Panetta (s. 28. kesäkuuta 1938 Monterey, Kalifornia) on yhdysvaltalainen demokraattipoliitikko. Hän oli Obaman hallinnon puolustusministeri 2011–2013, mitä ennen hän työskenteli CIA:n johtajana vuosina 2009–2011.
Vuosina 1977–1993 Panetta oli edustajainhuoneen jäsen Kaliforniasta. Panetta toimi Valkoisen talon kansliapäällikkönä vuodet 1994–1997.
Brasilianroseepippuri
Brasilianroseepippuri (Schinus terebinthifolius) on sumakkikasveihin kuuluva eteläamerikkalainen pensas tai pieni puu. Se on kotiutunut nykyään laajalle alueelle, ja sitä pidetään aggressiivisena vieraslajina.
Ulkonäkö ja koko
pienoiskuva|vasen|215px|Brasilianroseepippurin marjoja ja lehtiä. Brasilianroseepippuri on pensasmainen puu, joka voi kasvaa kymmenen metriä korkeaksi. Sen runko on usein monihaarainen ja oksisto tiheä. Lehdet ovat päätöparisia, eli sulkamaiset lehdykät kasvavat pareittain, kärjen yksittäistä lehdykkää lukuun ottamatta. Lehdet ovat 12–20 senttimetriä pitkiä, ja niissä on 3–13 lehdykkää. Kesällä ja syksyllä puu kasvattaa kukinnot, joissa on pieniä valkoisia kukkia. Talvella kypsyvät punaiset luumarjat.
Levinneisyysalue ja elinympäristö
Brasilianroseepippurin alkuperäinen levinneisyysalue käsitti Brasilian, Argentiinan ja Paraguayn. Se on kuitenkin levinnyt muun muassa Australiaan, Etelä-Afrikkaan, Etelä-Eurooppaan, eteläiseen Aasiaan, Yhdysvaltoihin ja Puerto Ricoon.
Brasilianroseepippuri suosii erityisesti kosteita alueita ja jopa kosteikkoja. Vaikka sitä esiintyy myös luonnonmukaisilla alueilla, laji pitää erityisesti ihmisen muokkaamista ympäristöistä. Se onkin monien alueiden pioneerilaji ja valtaa helposti alankojen kosteita alueita.
Käyttö ja ekologia
Brasilianroseepippuria on käytetty monissa maissa koriste- ja varjokasvina. Sen puuta on käytetty myös rakennusmateriaalina, ja sen alkuperäisellä levinneisyysalueella käytännössä jokaista osaa on käytetty lääkkeenä. Sen lehdistä ja marjoista on tehty myös jouluseppeleitä. Linnut käyttävät brasilianroseepippurin marjoja ravinnokseen, ja esimerkiksi Floridassa talvehtivat punarintarastaat syövät tonneittain sen marjoja. Laji onkin lisääntynyt sen jälkeen, kun brasilianroseepippuri levisi Floridaan. Se ei ole kuitenkaan yleinen ruokakasvi, ja se on jopa myrkyllinen joillekin eläimille.
Brasilianroseepippuri on aggressiivinen vieraslaji. Esimerkiksi Floridassa se on saastuttanut yli 280 neliökilometrin laajuisen alueen. Se kasvattaa tiheän lehvästön, joka varjostaa muut lajit, ja haittaa monien alkuperäislajien kasvua.
Vapaaehtoisen maanpuolustustyön ansiomitali
Vapaaehtoisen maanpuolustustyön ansiomitali on 20. syyskuuta 2000 perustettu kunniamerkki maanpuolustuksen hyväksi tehdystä työstä. Mitali voidaan myöntää henkilölle, joka aktiivisesti ja tuloksekkaasti on vähintään viiden vuoden ajan ottanut osaa vapaaehtoiseen maanpuolustustyöhön.
Erityisen pitkäaikaisesta ja tuloksekkaasta työstä maanpuolustuksen hyväksi toimineelle henkilölle mitali voidaan myöntää hopeisena. Mitalissa on kuvattuna Suomen leijona, jota kiertää teksti: vapaaehtoisesti isänmaan hyväksi. Vapaaehtoisen maanpuolustustyön ansiomitalista käytettävä lyhenne on VmpAm ja hopeisen ansiomitalin lyhenne on VmpAm hop.
André Osterberger
André Osterberger (26. lokakuuta 1920 Laignes, Côte-d'Or, Ranska – 2009 ) oli ranskalainen yleisurheilija, jonka päälaji oli moukarinheitto.
Osterberger edusti maataan kaksissa arvokilpailuissa, mutta ei selviytynyt kummallakaan kerralla loppukilpailuun. Brysselin EM-kilpailuissa 1950 hän heitti karsinnassa tuloksen 46,45 m ja Helsingin 1952 olympialaisissa tuloksen 47,87 m.
Hämeen Työväen Säästöpankki
Hämeen Työväen Säästöpankki (HTSP) oli suomalainen säästöpankki, joka toimi vuosina 1914–1970 Tampereella.
Pankin toiminnan alkuvuosia haittasi ensimmäisen maailmansodan ja Suomen sisällissodan aiheuttamat ongelmat. Pankki perusti ensimmäisen sivukonttorinsa 1954 Nekalaan ja toisen 1958 Takahuhtiin. 1960-luvun alussa perustettiin vielä neljä uutta sivukonttoria. Vuonna 1965 pankin pääkonttori muutti uuteen toimitaloon Keskustorin lähelle Aleksis Kiven katu 26:een.
Vuonna 1970 Helsingin, Kymenlaakson, Lappeenrannan, Hämeen ja Oulun työväen säästöpankit yhdistyivät Suomen Työväen Säästöpankiksi joka aloitti toimintansa 1. tammikuuta 1971 alkaen. Fuusion tapahtuessa Hämeen Työväen Säästöpankilla oli 13 toimipaikkaa.
Koston yö
Koston yö (The Last Hour tai Concrete Hour) on vuonna 1991 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen toimintaelokuva, jonka on ohjannut William Sachs ja käsikirjoittanut Jim Byrnes. Pääosassa esiintyvät Michael Paré ja Shannon Tweed.
Juoni
Eric on pörssimeklari, joka on naimisissa mafiaan kuuluvan naisen kanssa. Hän on huijannut suuren rahamäärän ja yrittää paeta tilannetta muuttamalla nimensä ja kasvonsa. Eräänä iltana Lombardin mafia sieppaa hänen vaimonsa ja vaatii rahojaan takaisin. Ericin lisäksi Susanin entinen aviomies ja poliisi Jeff ilmaantuu paikalle, mutta hän saa myös huomata entisen vaimonsa kadonneen. He lähtevät yhdessä pelastamaan Susanin.
Vastaanotto
Video-oppaassa vuodelta 1994 Harri Närhi moittii elokuvaa tympeäksi, näyttelijöitä puiseviksi ja käsikirjoitusta Die Hardia kopioivaksi. Hän antoi elokuvalle kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Vihervarpumittari
Vihervarpumittari (Chloroclysta miata) on keskikokoinen, vihreänsävyinen mittariperhonen. Se on erittäin yleinen ja lentää sekä syksyllä että keväällä. Se on myös yksi Suomen mittariperhoslajiston kolmesta aikuisena talvehtivasta lajista.
Koko ja ulkonäkö
Etusiivet ovat vaaleahkon sammaleenvihreät täysin ilman punertavaa sävyä, poikkiviirut erottuvat mustina eikä uloimman poikkiviirun päissä ole valkeita laikkuja. Sisemmän poikkiviirun sisäpuolelta ja uloimman poikkiviirun ulkopuolelta siipi on valkeansävyinen. Takasiivet ovat vaaleanharmaat ja niissä erottuu tummempana reunajuova sekä mustahko keskitäplä. Siipiväli 28–34 mm.
Levinneisyys ja lentoaika
Lajin levinneisyys ulottuu Euroopasta Keski-Aasiaan. Suomessa vihervarpumittaria tavataan Etelä-Lapin korkeudelle asti. Perhoset lentävät elokuun keskivaiheilta lokakuun loppuun ja talvehtimisen jälkeen uudestaan huhtikuun puolivälistä kesäkuulle.
Elinympäristö ja elintavat
Vihervarpumittaria tavataan lähes kaikenlaisissa ympäristöissä, joskin runsain se on lehtimetsissä ja pensaikoissa. Perhoset tulevat sekä valolle että syötille. Keväällä ne käyvät myös pajujen kukilla. Vihervarpumittari on mittarien keskuudessa poikkeuksellisesti aikuisena talvehtiva laji, mutta ilmeisesti ainoastaan naaraat talvehtivat ja jatkavat lentoaan keväällä.
Ravintokasvi
Toukka elää erilaisilla lehtipuilla, pensailla ja varvuilla.
Ford Escort
Ford Escort on Fordin vuosina 1967–2000 valmistama automalli, joka sijoittuu alempaan keskikokoluokkaan. Auton valmistus päättyi Euroopassa vuonna 2000, vaikkakin korvaava malli Ford Focus oli tullut markkinoille jo kaksi vuotta aiemmin. Ford Escortia valmistettiin ja myytiin kuitenkin Argentiinassa aina vuoteen 2004 saakka.
Escort oli aluksi vain eurooppalainen Ford, mutta mallia vietiin myöhemmin myös Yhdysvaltoihin pienin eroavaisuuksin. Vuonna 1980 yhdysvaltalainen Escort muuttui kokonaan omaksi mallikseen, eikä sillä enää ollut mitään yhteneväistä eurooppalaisen mallin kanssa. Yhdysvalloissa tuotanto päättyi vuonna 2003.
Moottoriurheilussa
Ford Escortin eri sukupolvien malleja on käytetty myös autourheilussa, etenkin rallissa 1960-luvulta alkaen.
Escortin moottoriurheilussa käytettyjä versioita ovat Ford Escort RS1800, Ford Escort RS Cosworth ja Ford Escort WRC.
Bryan Clay
Bryan Clay (s. 3. tammikuuta 1980 Austin, Texas) on yhdysvaltalainen kymmenottelija ja olympiavoittaja.
Clay voitti vuonna 1999 nuorten Yhdysvaltain mestaruuden kymmenottelussa. Vuonna 2001 hän sijoittui Pekingin Universiadeissa kolmanneksitoista. Vuonna 2004 hän voitti seitsenottelun hopeaa Budapestin sisäratojen MM-kisoissa tuloksella 6365. Myöhemmin samana vuonna hän voitti Yhdysvaltain olympiakarsinnat. Ateenan olympialaisissa hän voitti olympiahopeaa tuloksella 8820.
Helsingin MM-kisoissa 2005 Clay voitti maailmanmestaruuden tuloksella 8732. Hän voitti samana vuonna myös maansa mestaruuden. Moskovan sisäratojen MM-kisoissa 2006 hän voitti hopeaa seitsenottelussa. Osakan MM-kisoissa 2007 hän keskeytti ottelun loukattuaan jalkaansa korkeushypyssä. Maaliskuussa 2008 hän voitti kultaa Valencian sisäratojen MM-kisoissa. Kesällä 2008 hän voitti Yhdysvaltain olympiakarsinnat ennätyksellään 8832 pistettä. Pekingin olympialaisissa Clay otti selvän voiton. Hän voitti heti ensimmäisen lajin 100 metrin juoksun ja johti tämän jälkeen kisaa loppuun asti.
Kontio
Kontio voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Bryan Clay
Dohan sisäratojen MM-kilpailuissa 2010 hän voitti kultaa seitsenottelussa.
Kontio
Henkilöt
Kontio on myös suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Louis Hennepin
thumb|Louis Hennepin
Louis Hennepin (1626–1705) oli katolinen pappi, lähetyssaarnaaja ja tutkimusmatkailija, joka tutki manneralueita Pohjois-Amerikassa.
Hennepin syntyi Belgiassa, mutta hänestä tuli Ranskan kansalainen vuonna 1659. Hän liittyi Ranskan fransiskaaneihin. Vuonna 1675 Ranskan kuningas Ludvig XIV pyysi fransiskaaneja lähettämään viisi lähetyssaarnaajaa Uuteen Ranskaan Pohjois-Amerikkaan, ja Hennepin oli yksi valituista. Hennepin toimi kolme vuotta nykyisen Kanadan alueella siirtolaisten pappina ja käännyttäen irokeeseja. Vuosina 1678–1680 hän teki matkoja sieltä etelään Niagaran putouksille ja Mississippiä etelään, mahdollisesti Louisianaan asti. Vuonna 1681 hän palasi Ranskaan, ja 1683 hän julkaisi matkakertomuksensa, josta tuli suuri menestys. Se käännettiin useille kielille, ja näin Euroopassa saatiin tietää Niagaran putouksista ja muista Pohjois-Amerikan luonnon ihmeellisyyksistä.
Jostakin syystä Hennepin joutui hankauksiin viranomaisten kanssa. Hänet siirrettiin ensin pikkupaikkakunnalle nunnaluostarin papiksi ja lopulta hän haki turvaa Hollannin puolelta. Siellä hän julkaisi kaksi matkakirjaa ja yhden poleemisen teoksen Morale pratique du jansénisme, jonka synnyttämän kohun johdosta Utrechtin kaupunki karkotti hänet. Hennepin muutti Roomaan ja sieltä Belgiaan.
Alue (täsmennyssivu)
Alue voi viitata seuraaviin:
Siedlisko
Helsingin yliopiston kirjasto
Helsingin yliopiston kirjasto (lyhenne HULib) on 1. tammikuuta 2010 toimintansa aloittanut Helsingin yliopiston erillislaitos, joka kokoaa yliopiston aiemmin erillään toimineet tiede- ja tiedekuntakirjastot sekä Opiskelijakirjaston yhdeksi hallinnolliseksi kokonaisuudeksi. Kirjastolla on toimipaikat Kaisa-talossa Keskustakampuksella, Kumpulassa, Meilahdessa ja Viikissä. Kansalliskirjasto jatkaa kuitenkin omana erillislaitoksenaan.
Helsingin yliopiston kirjastossa on kaksi oppimiskeskusta. Oppimiskeskus Aleksandria sijaitsee pääkirjaston yhteydessä Fabianinkadulla ja oppimiskeskus Minerva sijaitsee entisen käyttäytymistieteellisen tiedekunnan kirjaston tiloissa Siltavuorenpenkereellä.
Helsingin yliopiston kirjastossa käy vuosittain noin kaksi miljoonaa asiakasta ja lainauksia tehdään 2,5 miljoonaa. Kirjastolla on laajat painettujen ja elektronisten aineistojen kokoelmat. Painettua materiaalia on 80,7 hyllykilometriä. Elektronisia lehtiä on käytettävissä yli 34 000 ja e-kirjoja yli 611 000.
Kirjaston käyttöoikeus on kaikilla ja lainaoikeus yli 15-vuotiailla Suomessa asuvilla henkilöillä. Elektroniset aineistot ovat kaikkien asiakkaiden käytettävissä kirjastojen tiloissa ja yliopistolaisille myös yliopiston verkon kautta.
Kirjastolla on oma johtosääntö ja yliopiston rehtorin asettama johtokunta. Kirjaston johtajana on toiminut elokuusta 2022 lähtien ylikirjastonhoitaja Minna Niemi-Grundström. Kirjastolla on jokaisella kampuksella neuvottelukunta. Lisäksi kirjaston kehittämiseen osallistuu opiskelijatoimikunta. Vuonna 2014 kirjastolla oli noin 200 työntekijää ja sen toimintakulut olivat 24,3 miljoonaa euroa.
Pääkirjasto
Valtiotieteellisen, humanistisen, käyttäytymistieteellisen, oikeustieteellisen ja teologisen tiedekunnan kokoelmat sijaitsevat Helsingin yliopiston kirjaston pääkirjastossa. Tieteellisten kokoelmien lisäksi pääkirjastossa sijaitsevat yliopiston kirjaston kaunokirjallisuuden kokoelmat. Kirjastosta ja Aleksandriasta voi lainata kirjojen lisäksi gradukärryjä, jotka ovat maisteriopiskelijoille tarkoitettuja, liikuteltavia säilytyslokeroita.
Kaisa-talon kävijäennätys on yli 9 200 asiakasta yhden päivän aikana. Ennätys saavutettiin 16. helmikuuta 2016.
Kumpulan kampuskirjasto
Kumpulan kampuskirjasto sijaitsee yliopiston kampuksella Kumpulassa. Kirjasto tarjoaa tietopalveluja matematiikasta ja luonnontieteistä. Se on avoin kaikille tieteestä kiinnostuneille opiskelijoiden, tutkijoiden ja opettajien lisäksi.
Helsingin yliopiston kirjaston elektroniset aineistot ovat kaikkien kirjaston asiakkaiden käytössä. Kirjastosta löytyvät opintovaatimusten mukaiset kurssikirjat fysiikan, geofysiikan, geologian, kemian, maantieteen, matematiikan, meteorologian, seismologian, tietojenkäsittelytieteen, tilastotieteen ja tähtitieteen aloilta.
Meilahden kampuskirjasto Terkko
Terkko vastaa Helsingin yliopiston lääketieteellisen tiedekunnan ja Helsingin seudun yliopistollisen keskussairaalan (HYKS) tietopalveluista sekä toimii WHO:n tietopalvelukeskuksena Suomessa.
Viikin kampuskirjasto
Viikin kampuskirjasto sijaitsee Infokeskus Koronassa Viikin kampuksella. Kirjasto tarjoaa tietoa bio- ja ympäristötieteistä, maatalous- ja metsätieteistä, farmasiasta ja eläinlääketieteestä. Se on avoin kaikille yliopiston opiskelijoiden ja henkilökunnan lisäksi.
Wilh. Andsténin Tehdas
thumb|300px|Wilh. Andstenin tehdas Oy Sörnäisissä, kuva vuodelta 1910 '''Wilh. Andsténin Tehdas Oy''' oli Helsingin Sörnäisissä vuosina 1842–1918 toiminut kaakelitehdas. Tehtaan johtajina toimivat Gabriel Wilhelm Andstén vuosina 1842–1890, Otto Andstén 1890–1916 ja Curt Andstén 1916–1918. Tehtaalla valmistettiin uunikaakeleita, seinä- ja lattialaattoja, taloustavaroita ja pienoispatsaita. Tehtaan valmistamat jugend-ajan kaakeliuunit olivat suunnittelultaan korkeatasoisia.
Kaakeli- ja fajanssitehdas aloitti toimintansa silloisella Kulmavuoren alueella kaupungin ulkopuolella vuonna 1842 ja jo seuraavana vuonna se valmisti 50 000 kaakelia vuodessa. Se kohosi 1870-luvulla alansa johtavaksi toimijaksi Suomessa. Työntekijöitä oli noin sata. Tehdas, sen voimaanlähteenä toiminut tuulimylly sekä työntekijöiden ja johtajan asunnot sijaitsivat kaikki Hämeentien varrella nykyisen korttelin 288 alueella. Suurin osa korttelia siirtyi myöhemmin osuustukkukauppa OTK:n haltuun.
Epäsuotuisan suhdannekehityksen ja yrityksen velkaisuuden seurauksena tehtaan toiminta supistui vuodesta 1912 alkaen, kunnes se lopulta jouduttiin myymään. Turun kaakelitehdas Oy hankki Wilh. Andsténin tehtaan omistukseensa vuonna 1918 ja yhdisti sen omistamaansa Tikkurilan kaakelitehtaaseen. Wilh. Andsténin tehtaan toimintaa jatkettiin Tikkurilassa nimellä Wilh. Andsténs Fabriksaktiebolag Dickursby aina vuoteen 1937 asti.
Matkalla Porkkalaan
Matkalla Porkkalaan on Sami Keski-Vähälän kirjoittama näytelmä vuodelta 2006. Näytelmän aiheena on neuvostoliittolaisen kapteeni Ivan Belovin edelleen selvittämättä oleva murha, joka tapahtui Lauttasaaressa 3. marraskuuta 1944. Käsikirjoitus perustuu osittain Risto Nikun kirjaan Kuka ampui kapteeni Ivan Belovin?.
Emma Nuutinen
Emma Nuutinen (s. 7. joulukuuta 1996 Helsinki) on suomalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pituudeltaan 172 cm.