cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Steve Cowper
Steve Cowperilla on kaksi tytärtä, Katherine ja Grace, sekä poika Wade.
Tony Knowles
thumb|right|Tony Knowles Anthony Carroll "Tony" Knowles (s. 1. tammikuuta 1943, Tulsa, Oklahoma) on yhdysvaltalainen liikemies ja demokraattisen puolueen poliitikko. Hän toimi Alaskan yhdeksäntenä kuvernöörinä 1994–2002. Häntä edelsi Walter Joseph Hickel ja seurasi Frank Murkowski.
Knowles valmistui Yalen yliopistosta vuonna 1968. Hän asuu Anchoragessa vaimonsa Susanin kanssa. Parilla on lapset Devon, Luke ja Sara.
Heather Watson
Heather Miriam Watson (s. 19. toukokuuta 1992 Saint Peter Port, Guernsey) on englantilainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 38 tammikuussa 2015 ja nelinpelissä sijalla 42 elokuussa 2018. Hän on voittanut urallaan kolme WTA-turnausta kaksinpelissä ja neljä WTA-turnausta nelinpelissä. Vuonna 2016 Watson voitti Henri Kontisen kanssa Wimbledonin sekanelinpeliturnauksen.
Grand Slam -turnausten kaksinpeleissä Watson on päässyt parhaimmillaan kolmannelle kierrokselle Wimbledonissa 2012, Australian avoimissa 2013, Wimbledonissa 2015 sekä Wimbledonissa 2017. Watsonia valmentavat Diego Veronelli ja Pat Harrison.
Uran alku ja junioriura
Watson aloitti tenniksen pelaamisen seitsemänvuotiaana. 12-vuotiaana hän lähti opiskelemaan Nick Bollettierin tennisakatemiaan Floridaan, Yhdysvaltoihin.
Watson voitti junioriurallaan Yhdysvaltain avointen tyttöjen kaksinpelin vuonna 2009. Turnauksen loppuottelussa hän voitti Jana Butšinan. Vuonna 2008 hän voitti kultaa nuorten Kansainyhteisön kisoissa.
Ammattilaiseksi ja ITF-turnausvoittoja (2009–2010)
Watson voitti heinäkuussa 2009 Frintonin 10 000 Yhdysvaltain dollarin ITF-turnauksen. Hän oli kauden päätteeksi WTA-listan sijalla 588. Watson siirtyi ammattilaiseksi vuonna 2010. Watson teki WTA-turnausdebyyttinsä Miamin turnauksessa samana vuonna, johon hän pääsi mukaan villillä kortilla. Turnauksen ensimmäisellä kierroksella hän hävisi Tsvetana Pironkovalle. Toisen kerran hän pelasi WTA-turnauksen pääsarjassa Charlestonissa selvitettyään karsinnat. Tällä kertaa hän hävisi ensimmäisellä kierroksella Jelena Vesninalle. Ensimmäisen voittonsa WTA-kiertueella Watson saavutti Eastbournessa kesäkuussa voitettuaan ensimmäisellä kierroksella maailmanlistan sijalla 48 olleen Aleksandra Wozniakin. Toisella kierroksella hän hävisi Viktoryja Azarenkalle. Grand Slam -turnauksen pääsarjassa Watson pelasi ensimmäisen kerran Wimbledonissa. Hän sai villin kortin pääsarjaan, jossa hävisi ensimmäisellä kierroksella Romina Oprandille luvuin 4–6, 6–1, 3–6. Heinäkuussa Watson voitti Wrexhamin ITF-turnauksen. Yhdysvaltain avoimissa hän hävisi karsintojen avauskierroksella. Marraskuussa Watson voitti Toronton ITF-turnauksen.
Grand Slam -turnausten pääsarjoissa (2011)
Watson aloitti kauden Aucklandin turnauksella, jossa hän selvisi karsinnat selvitettyään aina puolivälieriin asti. Tämä oli hänen ensimmäinen puolivälieräpaikkansa WTA-kiertueella. Hän hävisi lopulta Peng Shuaille. Australian avoimissa Watson hävisi karsintojen toisella kierroksella. Memphisin turnauksessa Watson saavutti kauden toisen puolivälieräpaikkansa, häviten tällä kertaa Jevgenia Rodinalle. Ranskan avoimissa hän voitti ensimmäisellä kierroksella Stéphanie Foretz Gaconin. Toisella kierroksella hän hävisi Kaia Kanepille. Kesäkuussa 2011 Watson pääsi kolmannelle kierrokselle AEGON Classic -turnauksessa Birminghamissa voitettuaan Chanelle Scheepersin ja Misaki Doin. Kolmannella kierroksella hän hävisi Peng Shuaille. Wimbledonissa hän hävisi ensimmäisellä kierroksella Mathilde Johanssonille. Yhdysvaltain avoimissa 2011 Watson hävisi ensimmäisellä kierroksella Marija Šarapovalle luvuin 6–3, 5–7, 3–6. Syyskuussa Watson pääsi puolivälieriin Quebecissä, jossa hän hävisi Tamira Paszekille.
Ensimmäiset WTA-turnausvoitot (2012)
Australian avoimissa Watson hävisi ensimmäisellä kierroksella kolmanneksi sijoitetulle Viktoryja Azarenkalle. Maaliskuussa pelatussa Miamin turnauksessa Watson voitti ensimmäisellä kierroksella Sorana Cîrstean, vaikka oli tappiolla ratkaisevaa kolmatta erää jo 0–5. Toisella kierroksella hän voitti Lucie Šafářován, kunnes hävisi kolmannella kierroksella maailmanlistan ykköselle, Viktoryja Azarenkalle. Ranskan avoimissa Watson pääsi karsintojen kautta mukaan pääsarjaan, jossa hän voitti ensimmäisellä kierroksella Jelena Vesninan. Toisella kierroksella hän hävisi 25:nneksi sijoitetulle Julia Görgesille. Wimbledonissa Watson pääsi kolmannelle kierrokselle ensimmäisenä brittinaisena vuoden 2002 jälkeen. Kolmannella kierroksella Watson hävisi kolmanneksi sijoitetulle Agnieszka Radwańskalle. Heinäkuussa Watson saavutti ensimmäisen WTA-turnausvoittonsa voitettuaan Stanfordin nelinpelin yhdessä Marina Erakovicin kanssa. Lontoon olympialaisissa Watson hävisi kaksinpelissä toisella kierroksella Marija Kirilenkolle. Watson pelasi nelinpelissä Laura Robsonin kanssa. He hävisivät ensimmäisellä kierroksella Angelique Kerberille ja Sabine Lisickille.
Elokuussa Watson voitti Dallasin turnauksen nelinpelin yhdessä Marina Erakovicin kanssa. Yhdysvaltain avoimissa Watson hävisi ensimmäisellä kierroksella Li Nalle. Toray Pan Pacific Openissa Tokiossa Watson voitti avauskierroksella Sabine Lisickin, mutta hävisi toisella kierroksella toiseksi sijoitetulle Marija Šarapovalle luvuin 7–6(7), 3–6, 4–6. Lokakuussa Watson saavutti uransa ensimmäisen WTA-turnausvoiton kaksinpelissä, kun hän voitti HP Openin Osakassa. Hänestä tuli ensimmäinen WTA-turnausvoiton kaksinpelissä saavuttanut brittinainen 24 vuoteen. Loppuottelussa hän voitti Kiinan Taipein Chang Kai-Chenin. Molemmat heistä olivat sijoittamattomia, eivätkä olleet koskaan aiemmin yltäneet puolivälieriä pidemmälle WTA-turnauksissa. Ottelu siirtyi ratkaisevaan kolmanteen erään, vaikka Watsonilla oli toisessa erässä jo ottelupallo tilanteessa 5–3. Kolmannessa erässä puolestaan Changilla oli 5–3 -johto. Ottelu päättyi lopulta Watsonin voittoon lukemin 7–5, 5–7, 7–6(4). Watson pääsi turnauksen loppuotteluun myös nelinpelissä Kimiko Date-Krummin kanssa, mutta he hävisivät Raquel Kops-Jonesille ja Abigail Spearsille. 230px|pienoiskuva|oikea|Heather Watson ja [[Jocelyn Rae Fed Cupissa vuonna 2011.]]
Uupumus ja kilpailutauko (2013)
Watson aloitti kauden Aucklandin turnauksella, jossa hän hävisi toisella kierroksella Kiki Bertensille. Australian avoimissa Watson pääsi kolmannelle kierrokselle voitettuaan Alexandra Cadanțun ja Ksenija Pervakin. Kolmannella kierroksella hän hävisi Agnieszka Radwańskalle. Tammi-helmikuussa hän pääsi toiselle kierrokselle Pattayalla ja puolivälieriin Memphisissä. Maaliskuussa Watson hävisi ensimmäisellä kierroksella sekä Indian Wellsissä että Miamissa, ja päätti ottaa taukoa kilpailemisesta. Syyksi hän ilmoitti uupumisen. Hän teki paluun kentille Ranskan avoimissa, jossa hän hävisi ensimmäisellä kierroksella Stefanie Vögelelle kolmessa erässä. Myös Wimbledonissa ja Yhdysvaltain avoimissa hänen pelinsä päättyivät avauskierrokselle.
Yksi välieräpaikka (2014)
Australian avoimissa Watson eteni karsintojen kautta pääsarjaan, jossa hävisi ensimmäisellä kierroksella Daniela Hantuchoválle. Ranskan avoimissa hän eteni myöskin karsintojen kautta pääsarjaan. Siellä hän eteni toiselle kierrokselle, jossa hävisi neljänneksi sijoitetulle Simona Halepille. Kesäkuussa hän saavutti välieräpaikan Eastbournen turnauksessa voitettuaan Tsvetana Pironkovan ja Flavia Pennettan ja saaden puolivälierissä luovutusvoiton Petra Kvitoválta. Lopulta hän hävisi Madison Keysille. Wimbledonissa hän hävisi toisella kierroksella Angelique Kerberille kolmessa erässä. Yhdysvaltain avoimissa hänen pelinsä päättyivät avauskierroksen tappioon Sorana Cîrsteaa vastaan.
Uran toinen kaksinpelin turnausvoitto (2015)
Watson avasi kauden 2015 Hobartin turnauksella, jossa hän eteni loppuotteluun ja saavutti siellä uransa toisen kaksinpelin turnausvoiton päihitettyään loppuottelussa Madison Brenglen. Australian avoimissa hän hävisi avauskierroksella Tsvetana Pironkovalle. Ranskan avoimissa hänen pelinsä päättyivät toisella kierroksella tappioon Sloane Stephensiä vastaan. Wimbledonissa Watson eteni kolmannelle kierrokselle, jossa hävisi maailmanlistan ykköselle, Serena Williamsille kolmessa erässä. Yhdysvaltain avoimissa Lauren Davis voitti hänet avauskierroksella.
Yksityiselämä
Watsonin äiti, Michelle, on kotoisin Papua-Uusi-Guineasta. Hänen isänsä on Ian.
Lauri Härö
thumb|Lauri Härö, 1922 Lauri Jaakoppi Härö (8. kesäkuuta 1899 Mäntyharju – 30. maaliskuuta 1980) oli suomalainen pikajuoksija. Hän edusti vuoteen 1922 Viipurin Reipasta ja sittemmin Kotkan Intoa.
Härö saavutti Kalevan kisoissa 100 metrillä kultaa 1920, 1921, 1922 ja 1923 sekä hopeaa 1925. 200 metrillä hän sai kultaa 1923, hopeaa 1921 ja 1922 sekä pronssia 1920 ja 1925.
Härö tunnettiin lempinimellä ”Pippuri-Lasse”. Juostessaan hän puristi nyrkeissään niin sanottuja sisukapuloita.
Härö toimi urheilu-uransa jälkeen Metsähallituksen ylimetsänhoitajana.
Elohopea(II)kloridi
Elohopea(II)kloridi eli elohopeadikloridi tai sublimaatti on elohopean ja kloorin muodostama epäorgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään pääasiassa muiden elohopeayhdisteiden valmistukseen.
Ominaisuudet
Elohopea(II)kloridi on molekyyliyhdiste, joka esiintyy huoneenlämpötilassa valkoisina kiteinä. Yhdiste esiintyy kaikissa olomuodoissaan lineaarisena HgCl2-molekyylinä ja yksittäisten molekyylien välillä ei ole merkittäviä vuorovaikutuksia. Elohopea(II)kloridi sublimoituu hieman yli 300 °C lämpötilassa. Yhdiste liukenee kohtalaisen hyvin veteen ja liukoisuus kasvaa lämpötilan noustessa. Kloridiliuoksiin se liukenee muodostaen kompleksi-ioneja kuten trikloromerkuraatti(II)- ([HgCl3]-) ja tetrakloromerkuraatti-ioneja ([HgCl4]2-). Elohopea(II)kloridi dissosioituu vain hyvin vähän vedessä, minkä vuoksi sen vesiliuokset eivät johda hyvin sähköä. Aine liukenee veden lisäksi myös metanoliin, etanoliin, dietyylieetteriin, asetoniin, etyyliasetaattiin ja pyridiiniin.
Valmistus
Elohopea(II)kloridia voidaan valmistaa metallisen elohopean ja kloorin välisellä reaktiolla yli 300 °C lämpötilassa, jolloin tuote sublimoituu ja voidaan kerätä talteen jäähdytettyihin säiliöihin. Reaktiossa käytetään klooriylimäärää, jolloin estetään elohopea(I)kloridin muodostuminen.
Teollisuudessa yhdistettä valmistetaan myös toisella menetelmällä. Siinä kuumennetaan elohopea(II)sulfaatin ja natriumkloridin seosta, jolloin yhdisteet reagoivat. Tuote puhdistetaan kuumentamalla ja elohopea(II)kloridi sublimoituu.
Käyttö
Elohopea(II)kloridia käytetään muiden elohopeayhdisteiden, kuten elohopea(I)kloridin elohopeaoksidin ja orgaanisten elohopeayhdisteiden valmistukseen. Aikaisemmin sitä on käytetty puun suojaamisessa lahoamista vastaan ja fungisidina, mutta yhdisteen myrkyllisyyden vuoksi tätä käyttöä on vähennetty. Sitä käytetään myös katalyyttinä valmistettaessa vinyylikloridia eteenistä ja suolahaposta ja paristoissa depolarisoivana aineena. Aikaisemmin sitä on käytetty myös lääketieteessä antiseptisenä yhdisteenä.
Myrkyllisyys
Elohopea(II)kloridi on muiden elohopeayhdisteiden tavoin erittäin myrkyllistä ja sen kohtalainen vesiliukoisuus lisää myrkyllisyyttä. Yhdiste on syövyttävää ja aiheuttaa vaurioita ruuansulatuskanavassa, sydämessä ja verisuonissa, munuaisissa ja keskushermostossa. Kuolettavan annoksen määrä vaihtelee 29–150 mg/kg välillä.
Ari Kaperi
Ari Kaperi (s. 1. tammikuuta 1960 Tampere) on pitkäaikainen Nordean pankinjohtaja ja Nordean varatoimitusjohtaja 2008-2022. Kaperi jäi helmikuussa 2022 Nordeasta eläkkeelle. Tuolloin Kaperi oli Nordean varatoimitusjohtaja, Suomen toimintojen toimitusjohtaja ja johtokunnan jäsen ,
Kaperi valmistui kauppatieteen maisteriksi Tampereen yliopistosta 1985. Hän työskenteli Suomen Yhdyspankissa eri tehtävissä vuodesta 1985. Vuosina 1998–2001 hän oli vakuutusyhtiö Pohjolan palveluksessa mutta palasi Nordeaan yritys- ja yhteisöasiakkaiden liiketoimintayksikköön. Vuodet 2006–2008 hän toimi keski- ja läntisen Suomen aluepankin johtajana. Nordea-konsernin johtokuntaan hänet nimitettiin 2008.
Kaperi on pelannut jääkiekkoa, ja hänet valittiin vuoden juniorijääkiekkoilijaksi 1978. Hän oli voittamassa nuorten EM-kultaa 1978.
Henderson
Henderson voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Pikiruukki (Kokkola)
thumb|Siviilikäyttöön peruskorjattu kasarmirakennus Pikiruukissa. Pikiruukki on Kokkolassa sijaitseva pienalue. Pikiruukki sijaitsee lähellä Tullimäkeä ja leirintäaluetta. Siellä on pääasiassa omakotitaloja, mutta myös kerrostaloja. Alueelle rakennettiin parisen omakotitaloa Kokkolan asuntomessuja 2011 varten. Pikiruukissa sijaitsee Pikiruukin päiväkoti.
90-luvulle asti alueella toimi Puolustusvoimien Asekoulu ja Keskusvarikko 8:n varikkoalue. Vuoteen 1970 asti kasarmialueella toimi Pohjanmaan Ilmatorjuntapatteristo.
Fort Wayne
Fort Wayne on kaupunki Indianan osavaltion koillisosassa Yhdysvalloissa. Sen asukasluku oli vuonna 2010 253 691 ja suuremman metropolialueen 416 257.
Maantiede
thumb|vasen|[[St. Mary (joki Indianassa)|St. Mary.]] Fort Wayne sijaitsee Indianan osavaltion koillisosassa kolmen joen (St. Mary, St. Joseph ja Maumee) yhtymäkohdassa. Joet jakavat kaupungin kolmeen eri osaan. Ympäröivä maasto on tasaista tai kukkulaista. Kaupunki on Allenin piirikunnan hallinnollinen keskus.
Historia
thumb|vasen|[[Anthony Waynen patsas.]] thumb|vasen|Allenin piirikunnan oikeustalo Fort Waynessä. Kauan ennen eurooppalaisten saapumista nykyisen Fort Waynen alueella vaikuttivat intiaanien kummunrakentajien kulttuuri. Kulttuuri katosi suurin piirtein Euroopan keskiajan paikkeilla. Myöhemmin Fort Waynen alueelle saapuivat miamit, jotka olivat joutuneet tekemään muuttoliikkeen sodittuaan irokeeseja vastaan. Heidän merkittävin kylänsä Kekionga sijaitsi nykyisen Fort Waynen Lakesiden alueella. Paikka tuli myöhemmin tunnettuna nimellä Miamitown. Miamit taistelivat brittien puolella ensin ranskaa vastaan ja Yhdysvaltojen vapaussodan myötä Yhdysvaltoja vastaan. Miamipäällikkö Little Turtle otti ensin voittoja amerikkalaisista, mutta lopulta Anthony Waynen johtamat joukot valtasivat Miamitownin. Paikalle perustettiin vuonna 1794 linnake, joka sai Waynen mukaan nimen Fort Wayne.
1800-luvun puolella Fort Waynen kehitykseen vaikutti oleellisesti tuomari Samuel Hanna. Hanna oli muuttanut Fort Wayneen vuonna 1819 ja oli mukana luomassa esimerkiksi Allenin piirikuntaa, vaikuttaen Fort Waynen valintaan sen hallinnolliseksi keskukseksi. Hänen muita saavutuksiaan olivat Wabashin ja Eerien kanava, sekä kaupungin ensimmäinen rautatie. Fort Wayne muutettiin hallinnollisestikaupungiksi vuonna 1829. Kaupungin sittempään teollistumiseen vaikuttivat esimerkiksi useat Fort Wayneläiset keksijät, kuten ensimmäisen äsikäyttöisen vaatteidenpesukoneen vuonna 1871 keksinyt Theodore Horton. Ensimmäinen öinen baseballpeli pelattiin Fort Waynessä vuonna 1883 James Jenneyn kehittämien kaarilamppujen valossa. Homer E. Capehartin yhtiö kehitti jukeboxin ja Philo Farnsworth kehitti televisioita. Fort Wayne oli näin saanut mainetta innovatiivisena keskuksena. Magnavox muutti kaupunkiin vuonna 1930 ja 1920-luvulla aloitti toimintansa Lincoln National Life Insurance Company.
İsmayıllın piirikunta
Piirin keskus on İsmayıllın kaupunki. Muita huomattavampia paikkakuntia ovat Lahıcin ja Basqalin taajamat. Kuntia on 67 ja kyliä 106. Kaupunkiväestön osuus on 21,8 % (vuonna 2010).
Fort Wayne
Talous
thumb|Kartta Fort Waynen rodullisesta jakautumisesta. valkoiset, mustat , aasialaiset ja latinot. Fort Waynen talouden tärkeimpiä osa-alueita ovat terveydenhuolto, teollisuus ja finanssiala. Kaupunki on oman alueensa terveydenhuollon keskus ja ala kuuluu kaupungin suurimpiin työnantajiin. Teollisuuden saralla suuri työnantaja on General Motorsin tehdas kaupungin vieressä. Fort Waynestä lähtöisin oleva Lincoln Financial Group on puolestaan yksi maan suurimmista vakuutusyhtiöistä.
İsmayıllın piirikunta
Vuoden 2009 väestönlaskennan mukaan piirin asukkaista 86,3 % on azereja, 10,2 % lezgejä, 2,6 % venäläisiä ja 0,6 % kurdeja. Aikaisemmin seudulla oli myös huomattava armenialaisvähemmistö (9,9 % vuonna 1959).
Fort Wayne
Talous
Kotitalouksien keskimääräiset vuosittaiset ansiot Fort Waynessä aikavälillä 2014–2018 olivat 48 023 Yhdysvaltain dollaria ja henkilöä kohden 26 213 dollaria. 17,3 % väestöstä eli köyhyysrajan alapuolella.
Väestö
Fort Waynen asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 253 691 ja vuoden 2019 arvion mukaan 270 402. Suuremman metropolialueen asukasluku oli vuonna 2010 416 257. Kaupungin asukkaista 73,8 % oli taustaltaan valkoisia (latinot pois lukien 67,8 %), 14,9 % afroamerikkalaisia, 0,2 % intiaaneja, 8,9 % latinoja mistä tahansa rodusta ja 4,6 % aasialaisia. 12,1 % kaupungin asukkaista puhui kotonaan jotakin muuta kieltä kuin englantia ja 7,9 % kaupungin asukkaista oli syntynyt ulkomailla.
Kulttuuri
thumb|[[Embassy Theatre (Fort Wayne)|Embassy Theatre.]] Lincoln Library and Museum on suuriin Abraham Lincolniin keskittyneen memorabilian kokoelma. Embassy Theatre on kaupungin filharmonisen orkesterin ja teatteriseurueiden esiintymispaikka. Foellinger-Freimann Botanical Conservatory esittelee vaihtuvia kasveihin liittyviä näyttelyitä.
Fort Wayne Komets on paikallinen jääkiekkoseura, Fort Wayne Mad Ants koripalloseura ja Fort Wayne TinCaps baseballseura.
Kellon yläaste
Kellon yläaste oli yläkoulu entisen Haukiputaan Kellon taajamassa, lähellä Kalimeenojaa. Yläkoulussa työskentelee vajaat 400 oppilasta. Vuonna 2012 Kellon pääkoulu ja Kellon yläkoulu yhdistyivät Kellon kouluksi.
Ana Lucia Cortez
Ana Lucia Cortez on fiktiivinen hahmo yhdysvaltalaisessa televisiosarjassa Lost, jossa häntä näyttelee Michelle Rodriguez. Hahmon ensiesiintyminen sarjassa oli ensimmäisen tuotantokauden viimeisessä jaksossa, ja hänet lisättiin näyttelijöiden vakiokaartiin toisella kaudella. Oceanicin lennon 815 haljettua ilmassa kahtia, ja osien lennettyä saaren vastakkaisille puolille, Ana Luciasta tuli takaosan selviytyjien johtaja. Hahmon takaumia nähdään jaksoissa Yhteentörmäys ja Kaksi lähtöryyppyä, joissa näytetään hänen elämäänsä poliisina. Ana Lucia kirjoitettiin sarjasta ulos jo toisen kauden lopussa. Michelle Rodriguez on kuitenkin sanonut, että hän olikin lupautunut vain yhteen kauteen.
Ennen onnettomuutta
Ennen onnettomuutta Ana Lucia työskentelee LAPD:ssa poliisikonstaapelina. Hän tulee raskaaksi, mutta menettää lapsen joutuessaan ampumavälikohtauksen uhriksi. Tapahtuman jälkeen hän viettää useita kuukausia fyysisessä ja fysikaalisessa terapiassa, ja kun epäilty pidätetään, Ana Lucia kieltäytyy tunnistamasta häntä. Epäillyn vapautuksen jälkeen hän tappaa tämän. Ana Lucia päättää jättää työnsä ja löytää töitä lentokentän turvatarkastajana. Hän tapaa Christianin, joka pyytää häntä lähtemään Sydneyyn henkivartijakseen. Sydneyssä Ana Lucia ja Christian kuitenkin erkanevat ja Ana Lucia ostaa lipun Oceanic Airlinesin lennolle 815, jonka määränpää on Los Angeles. Lentokentällä Ana Lucia flirttailee Jackin kanssa tietämättä hänen olevan Christianin poika. Pari sopii jatkavansa keskusteluaan lennolla. Lennon aikana kone kuitenkin katkeaa kahtia ja pari joutuu saaren vastakkaisille puolille; Ana Lucia takaosan ja Jack etuosan selviytyjien joukkoon.
Onnettomuuden jälkeen
thumb|left|200px|Ana Lucia onnettomuuden jälkeen Tarina takaosan selvityjien ensimmäisistä 48 päivästä näytetään jaksossa Toiset 48 päivää. Laskeuduttuaan mereen Ana Lucia auttaa kaikkia apua tarvitsevia. Samana iltana Toiset kidnappaavat osan selviytyjistä ja muutamaa päivää myöhemmin he vievät yhdeksän muuta. Toisen kaappauksen aikana Mr. Eko tappaa yhden Toisista ja Ana Lucia löytää häneltä listan, jossa on kidnappauksen uhrien kuvaukset ja nimet. Epäillessään kidnappauksista toista selviytynyttä, Nathania, Ana Lucia kaivaa kuopan ja heittää hänet sinne, saadakseen Nathanilta tunnustuksen. Nathan kuitenkin katoaa yhtenä yönä, ja muiden selviytyjien ryhmä suuntaa kohti saaren sisämaata, löytäen Nuoli-aseman. Ana Lucia ja Goodwin kiipeävät ylös vuorelle, jossa Ana Lucia kertoo Goodwinille tietävänsä tämän olevan Toinen. Kamppailun jälkeen Ana Lucia tappaa Goodwinin terävällä kepillä, ja palatessaan selviytyjien luo hän kertoo nyt olevan turvallista. Muut takaosan selviytyneet Libby ja Cindy tuovat rantaan huuhtoutuneen Jinin Ana Lucialle. Jinin karatessa selviytyneet lähtevät hänen peräänsä, löytäen Michaelin ja Sawyerin. Ana Lucia heittää Jinin, Michaelin ja Sawyerin kuoppaan ja hetken päästä Ana Lucia, joka teeskentelee olevansa myös vanki, heitetään myös sinne. Uskoessaan heidän olevan myös lennon 815 selviytyjiä, hän vapauttaa heidät. Patikoidessaan etusan selviytyjien leiriin Ana Lucia luulee Shannonia yhdeksi Toisista ja ampuu hänet. Saaren tapahtumat jaksossa Yhteentörmäys näyttävät hänen syyllisyydentunteensa Shannonin kuoleman jälkeen. Ana Lucia sitoo Shannonin rakastajan Sayidin puuhun ja kieltäytyy päästämästä ryhmää liikkeelle. Hetken päästä Libbyn perustelujen jälkeen Ana Lucia antaa muiden mennä.
Joutsen-asemalle vangittu mies nimeltään Henry Gale joutuu selviytyneiden kuulustelemaksi. Ana Lucia onnistuu saada häneltä kartan kuumailmapallon luo ja ottaa mukaansa Sayidin sekä Charlien. Kolmikko löytää kuumailmapallon, mutta myös haudattuna olleen oikean Henry Galen ruumiin. Toisessa Ana Lucia -keskeissä jaksossa Kaksi lähtöryyppyä hän aikoo puhua Henrylle jälleen, mutta melkein joutuu tämän kuristamaksi. Kostoa tavoitellen Ana Lucia viettelee Sawyerin ja varastaa tältä aseen. Aseella Ana Lucia tappaa Henryn, mutta ei pystykään tekemään sitä. Hän tunnustaa Michaelille aikeensa, ja Michael tarjoutuu tappamaan hänet Ana Lucian puolesta. Mutta annettuaan aseen Michaelille, tämä tappaakin Ana Lucian ja vapauttaa Henryn. Ana Lucia haudataan myös Michaelin tappaman Libbyn viereen. Kuolemansa jälkeen Ana Lucia esiintyy ilmestyy Mr. Ekon unessa, kyseenalaistaen tämän aikeen rakentaa kirkko saarelle sekä Hurleyn hallusinaatiossa, jossa hän neuvoo Hurleytä miten paeta poliiseja ja välittää Libbyn terveiset. Vaihtoehtoisessa aikajanassa Ana vapauttaa Desmondin, Katen ja Sayidin vankilasta takuita vastaan, jotka Hurley maksaa hänelle.
Luonne
Melanie McFarland kuvailee Ana Luciaa Seattle Post-Intelligencerissä ”vaativaksi”, ”väkivaltaiseksi” ja ”kiusaajaksi”. Hän kutsui Ana Luciaa myös ”rikkinäinen ex-poliisiksi”, joka ”murjottaa alituisesti”. McFarland kuvaili myös hahmon omaavan ”johtajamaisen luonteen”. Anna Johns AOL:n TV Squadista tunsi Ana Lucian olevan ”hankala ja omaavan huonon arvostelukyvyn”. C.K. Sample ajatteli Anan olevan ”vihainen”, ”vallanhaluinen” ja ”täysin idiootti”. Leonard Dickin mukaan ”Ana Lucia on ihminen, joka ei halua olla uhri. Hän oli kerran uhri ja vannoi itselleen ettei enää ikinä olisi.” Michelle Rodriguez kuvaili hahmon olevan ”hyvin vaistonvarainen” ja lisäten siihen ”Pidän siitä, että hahmo on lähes aina varuillaan ja epäileväinen”. Ana Lucia on myös ”nokkela” ja hänellä on ”kyky puhua mitä lystää”.
Tuotanto
Helmikuussa 2005 Lostin tuottajat alkoivat etsiä latinolaista noin kolmekymppistä naista, joka olisi takaosan selviytyjien johtaja ja tuntisi romanttista vetoa Jackia kohtaan. Michelle Rodriguezin agentti soitti tuottajille kertoen Michellen olevan kiinnostunut roolista, mutta vain vuodeksi. Michelle, tuottajat Damon Lindelof ja Carlton Cuse sekä sarjan luoja J.J. Abrams tapasivat ja Michelle selitti olevansa kiinnostunut vain yhdestä tuotantokaudesta, koska hänellä on ”nomaadinen henki”, mutta haluaa kuitenkin tehdä yhden tämänkaltaisen roolin. Tuottajat pitivät hänen energiastaan, joten he suostuivat tappamaan Ana Lucian kauden lopussa. Michelle tunsi olevansa kuin luotu näyttelemään sitkeitä naisrooleja, ja tahtoi tämän olevan erilainen. Ana Lucian piti aloittaa sitkeänä hahmona, koska sitä yleisö odottaisi. Michelle kuvaili Ana Luciaa ”eläimelliseksi hahmoksi… jonka saari kesyttää.” Tuottajat muokkasivat hahmoa sopimaan paremmin Michelleen tehden hahmosta ”nokkelamman” ihmisen jolla on ”kyky puhua mitä ajattelee”. Kaikki mitä Michellelle kerrottiin hahmosta oli, että hahmo ja tämän äiti työskentelivät poliisivoimissa. Jakson ”Collision” takaumissa kirjoittajien oli tarkoitus esitellä hahmosta myös pehmeämpi puoli.
Vastaanotto
Melanie McFarland kyvaili Ana Lucian hahmoa ”yhdeksi eniten vihatuksi hahmoksi televisiossa syksyllä 2005”, hahmon ollessa ”väkivaltainen” ja ”kiusaajamainen”. Hän lisäsi Anan murhattua Shannonin, Anan tarvinneen ”vähiten sympatiaa kaikista selviytyjistä”, ja sai fanit vihaamaan Ana Luciaa vielä enemmän. Michelle Rodriguez voitti kuitenkin roolistaan ALMA Award-palkinnon.
Lost
Huvudroller i Lost
WiMAX
WiMAX (Worldwide Interoperability for Microwave Access) on vuosituhannen alussa kehitetty langaton laajakaistatekniikka. WiMAX perustuu IEEE 802-sarjan avoimeen 802.16 standardiin, joka valmistui syksyllä 2001 ja julkaistiin 8. huhtikuuta 2002. Standardin kehitys jatkui ja sen viimeisin versio IEEE Std 802.16-2004 hyväksyttiin kesäkuussa 2004. 2010-vuosikymmenen puolivälissä WiMAXin tekniikka oli vanhentunutta ja uudemmat tekniikat kuten LTE ovat syrjäyttäneet sen.
WiMAX Forum omistaa WiMAX-tavaramerkin ja valvoi sitä käyttävien laitteiden yhteensopivuutta. Siihen kuului yli 520 yritystä ympäri maailmaa. Siihen kuuluivat esimerkiksi johtokunnassa olevat Alcatel-Lucent, AT&T, British Telecom, Fujitsu, Intel, Motorola, ja Samsung. Suomalaisista yrityksistä mukana olivat myös Elektrobit, NetHawk, TeliaSonera ja Tieto. Nokia vetäytyi WiMAXista 2009.
Käyttökohteet
WiMAX-tekniikan tarkoituksena on tarjota käyttäjille liikennöintinopeuksiltaan kaapelimodeemi- ja DSL-yhteyksiä vastaava langaton verkkoyhteys, jonka käyttö ei ole sidoksissa esimerkiksi rakennuskohtaisiin rajoihin. Käytännössä WiMAXin toimintaa voidaan verrata WLAN-verkkoon, mutta sen toiminta-alue on huomattavasti suurempi. Teoreettinen kantama voi optimaalisissa olosuhteissa olla jopa viisikymmentä kilometriä – käytännössä kolmenkymmenen kilometrin ylittäminen lienee kuitenkin epävarmaa, ja yhteydet yli 20 kilometrin etäisyyksiltä vaativat toimiakseen suoran näköyhteyden tukiasemaan. Kantamaan vaikuttavat radioaaltojen etenemistä vaimentavat fyysiset esteet sekä vaikeat sääolosuhteet, kuten vesi- tai lumisade ja sumu.
Tekniset ominaisuudet
Alkuperäinen 802.16-standardi sisälsi taajuusalueet 10-66 GHz. Taajuusalueet 2–11 GHz tulivat mukaan standardissa 802.16a, joka julkaistiin tammikuussa 2003. Nämä taajuudet toivat mukanaan toiminnallisuuden ilman esteetöntä yhteyttä. 802.16e toimii taajuusalueella 2-6 GHz. 802.16-standardi käyttää dynaamista modulaatiota, jossa käytettävää modulointitekniikkaa (64 QAM, 16 QAM, QPSK) voidaan vaihtaa tarpeen mukaan. Paremman kantaman saavuttamiseksi yhteydessä käytettyä taajuutta voidaan pudottaa.
Suurin kiinnostus kohdistuu kolmeen taajuusalueeseen. Niistä 5,8 GHz ja 2,5 GHz -taajuuksia käytetään Yhdysvalloissa ja 3,5 GHz -taajuutta esimerkiksi Euroopassa. Viimeksi mainittua taajuutta käytettiin myös Suomessa toteutettaviin WiMAX-ratkaisuihin.
Yksi tukiasema voi tarjota noin 75 Mbit/s nopeuden, joka jaetaan solun käyttäjien kesken. Nopeuden on arvioitu riittävän tarpeeksi nopeiden yhteyksien tarjoamiseksi useille kymmenille yrityksille ja sadoille kotitalouksille.
WiMAX-verkot Suomessa
Suomessa oli parhaimmillaan noin 15 operaattoria, jotka ottivat WiMAX-verkkoja käyttöön. Maantieteellisesti nämä verkot sijoittuvat joka puolelle Suomea, saaristosta pohjoisimpaan Lappiin. Pääosin verkkoja on rakennettu haja-asutusalueille, joilla ei ole olemassa olevaa verkkoinfrastruktuuria. Joitakin WiMAX-verkkoja löytyy kuitenkin jo myös kaupungeissa, kuten esimerkiksi Turussa vuonna 2005 käyttöön otettu verkko.
Joitakin Suomessa toteutettuja WiMAX-projekteja
Pääkaupunkiseudulla, Jyväskylässä ja Porissa yhteyksiä kuluttajille ja yrityksille tarjoaa SuomiCom. Finnet-ryhmään kuuluva Pohjanmaan Puhelin Oy rakensi WiMAX-verkon Ylivieskaan kevättalvella 2005. Kainuun Puhelinosuuskunta, joka myös kuuluu Finnet-ryhmään, on rakennuttanut WiMAX-verkon koko Kainuun maakunnan alueelle. Ylä-Pirkanmaan seutukunta ja Pirkanmaan liitto ovat rakennuttaneet Pohjois Hämeen Puhelimen, Coression Oy:n ja Daimler Finland Oy:n kanssa yhteistyössä WiMAX-laajakaistaverkon Mäntän ja Vilppulan alueelle. Iniössä oli Suomen ensimmäinen koko kunnan kattava langaton laajakaistaverkko. Turunmaan seutukunnan suunnitelmissa on laajentaa langaton WiMAX-laajakaistaverkko kattamaan koko Turun saaristo parin vuoden sisällä. Haminan Energia Oy rakentaa yhteistyössä Daimler Finland Oy:n kanssa Haminaan langattoman laajakaistaverkon. Verkko-operaattori, LAN&WAN tuottaa langattomia laajakaistapalveluja yhteistyössä Keuruun kaupungin, Multian ja Petäjäveden kuntien kanssa. Tällä ns. Multipoint-alueella LAN&WAN operaattorina tarjoaa Internet-palveluita. Multipoint-verkko valmistui maaliskuussa 2006. Kymen Puhelin Oy:n WiMAX-verkko kattaa Etelä-Kymenlaaksossa Kotkan ja Pyhtään rannikko- ja saaristoalueen.
Edellä mainittujen lisäksi julkisia verkkoja ovat rakentaneet Etelä-Savon alueelle Mikkelin Puhelin ja Savonlinnan Puhelin. Rakenteilla on koko maakunnan alueen kattava laajakaistapeitto, joka toteutetaan osaksi DSL- ja osaksi WiMAX-tekniikalla. Lisäksi Finnet Telepohja on avannut Lapissa Tervolan kunnassa kuuden kylän alueen kattavan WiMAX-verkon.
Tulevaisuus
Suomessa WiMAXin elinkaari on lopussa, sillä vuoden 2013 aikana useat operaattorit ilmoittivat aikeistaan vähentää tukiasemiensa määrää ja lopulta vuosien mittaan lakkauttaa verkkonsa kokonaan. Tätä on perusteltu tekniikan vanhenemisella ja varaosien saatavuuden heikentymisellä. Suomen suurin ja ensimmäinen standardinmukainen WiMAX-verkko käynnistyi syys-lokakuun vaihteessa 2005 Keuruun, Multian ja Petäjäveden yhteisenä hankkeena. Kolmen kunnan alue katettiin 95%:sti WiMAXilla. Verkko oli kokonaan valmis vuoden 2006 maaliskuussa - samaan aikaan kun ensimmäiset WiMAX-laitteet saivat sertifikaatin. Tällöin verkkoon on liittynyt n. 300 käyttäjää pääasiassa seudun haja-asutusalueilta.
WiMAXin kehitystyö oli käynnissä 2000-vuosikymmenen puolivälissä ja kokeiluverkot oli pystytetty vuoden 2005 alkupuolella. Muun muassa Pohjanmaalla ja Ruotsin Skellefteåssa testattiin tekniikan toimivuutta muutamia kymmeniä talouksia sisältävien testiverkkojen avulla. Tokiossa valmisteltiin ensimmäistä laajan mittakaavan WiMAX-verkon käyttöönottoa vuoden 2005 syyskuussa. Yhdysvalloissa teleoperaattori Sprint Nextel aikoi investoida vuoden 2008 loppuun mennessä 2,5 miljardia Yhdysvaltain dollaria kattavan WiMAX-verkon rakentamista varten. Vuoden 2010 loppuun mennessä Sprintin WIMAX-investointien oli määrä nousta jo viiteen miljardiin dollariin. Sprint aikoi lanseerata verkkonsa kaupalliset palvelut vuoden 2008 lopussa. Operaattorin suunnitelmien mukaan verkon oli määrä kattaa 125 miljoonaa käyttäjää vuoden 2010 loppuun mennessä. Kuitenkin vuonna 2011 WiMAX-verkkojen käyttäjämäärät olivat Yhdysvalloissa laskussa ja vuonna 2015 teleoperaattori Sprint alkoi sulkemaan niitä.
Nokia valmisti WiMAX yhteensopivia puhelimia vuonna 2008, mutta ilmoitti tammikuussa 2009 lopettavansa niiden tuotannon.
Mobiliteetti WIMAX-verkoissa
Mobiliteettistandardi IEEE 802.16e on julkaistu helmikuussa 2006 ja se mahdollistaa sen, että päätelaite liikkuu tukiasemasta toiseen. Ensimmäiset tämän standardin mukaiset päätelaitteet tulivat markkinoille vuosina 2006–2007.
Heidi Jaatinen
Jaatinen on kirjoittanut neljä kirjaa: Ei saa katsoa aurinkoon (2010), Jono (2011) ja Kaksi viatonta päivää (2014), joka valittiin vuoden 2014 Finlandia-palkintoehdokkaaksi. Teoksellaan Koski (2018) hän voitti vuoden 2019 Savonia-palkinnon.
Teoksesta Kaksi viatonta päivää Ylen kirjallisuustoimittaja Nadja Nowak totesi, että vaikka sukupolviaihe voi Finlandia-ehdokasromaanissa vaikuttaa kuluneelta, Jaatinen käyttää kieltä erittäin taitavasti. Kirjan aiheena on huostaanotto lapsen näkökulmasta. Se on kantaa ottava kuten Jaatisen aiemmatkin, pedofiliaa ja yhteiskunnan yliseksuaalistumista käsittelevät teokset.
Jaatinen asuu perheineen Kiuruvedellä Aittojärven kylässä.
Suure-Jaani
Suure-Jaani on Põhja-Sakalan kuntaan kuuluva noin tuhannen asukkaan epäitsenäinen kaupunki ja entinen kaupunki Viljandimaan maakunnassa noin 25 kilometriä Viljandista pohjoiseen.
Suure-Jaanissa on pääasiassa omakotitaloasutusta. Suure-Jaanissa on pieni ostoskeskus ja kirjasto. Suure-Jaanin järven äärellä sijaitsee myös kirkko, joka on rakennettu 1300-luvulla.
Historiaa
Suure-Jaani perustettiin vuonna 1268. Suure-Jaani vihittiin kaupungiksi 1. toukokuuta 1938. Suure-Jaanin kaupunki ja kunta yhdistyivät 16.6.2005 uudeksi Suure-Jaanin kunnaksi ja Suure-Jaanin kaupungista tuli kunnan osa, epäitsenäinen kaupunki.
Vuoden 2017 kuntauudistuksessa Võhman kaupunki sekä Kõon, Kõpun ja Suure-Jaanin kunnat yhdistettiin Põhja-Sakalan kunnaksi.
Väestö
Vuonna 2011 Suure-Jaanin epäitsenäisessä kaupungissa oli 1 039 asukasta, joista 1 029 (99,0 %) oli virolaisia, 1 (0,1 %) venäläisiä ja 9 (0,9 %) muita kansallisuuksia.
Aleksanteri Nevski (elokuva)
Aleksanteri Nevski (Александр Невский) on Sergei Eisensteinin ohjaama neuvostoliittolainen elokuva vuodelta 1938. Se on historiallinen draama, ja se kertoo Aleksanteri Nevskin elämästä, etenkin Peipsijärven taistelusta. 1200-luvun saksalaissotilaiden on tulkittu olevan symboleita ajankohtaisemmalle aiheelle, Hitlerin natsi-Saksan joukoille.
Eisenstein joutui elokuvan teossa noudattamaan Stalinin vaatimuksia. Hänen aiemmista ohjauksistaan oli kielletty ja hävitetty muun muassa Bežinin niityt (1937).
Talvisia taistelukuvauksia kuvattiin kesähelteellä.
The New York Timesin kriitikot valitsivat Aleksanteri Nevskin vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta.
Aarne J. Aarnio
Aarne Johannes Aarnio (14. joulukuuta 1917 Viipuri – 6. huhtikuuta 2013 Helsinki) oli suomalainen vuorineuvos. Hän perusti 1950-luvulla rakennusliike Palkki Oy:n ja 1960-luvun puolivälissä Kiteen Puhokseen ja Ristiinan Pellokseen lastulevy- ja vaneritehtaat.
Elämä
Aarnio oli lähtöisin vaatimattomista oloista. Hän oli viipurilaisen ompelijattaren avioton lapsi ja jäi varhain orvoksi. Sukunimensä hän sai kasvatti-isältään, kirjansitojamestari Johan Aarniolta. Aarnio kävi kaksi vuotta Sortavalan lyseota ennen kuin jätti koulunkäyntinsä kesken 16-vuotiaana perheensä muuttaessa Helsinkiin, jossa hänestä tuli lihakaupan myyjä. Hän osallistui talvi- ja jatkosotaan ja yleni sota-aikana luutnantiksi. Aarnio aloitti yrittäjänuransa sodan jälkeen 1944 lihakauppiaana. Laajentaessaan toimintaansa tukkukauppaan hän muutti vuonna 1948 liikkeensä A. J. Aarnio Oy -nimiseksi osakeyhtiöksi. Aarnio sijoitti kauppiaana keräämänsä pääoman vuonna 1953 perustamaansa rakennusyhtiö Palkki Oy:hyn, jonka toimitusjohtajana hän toimi seuraavat 30 vuotta. Yhtiö rakensi 1950- ja 1960-luvuilla runsaasti asuinkerrostaloja Helsingin Kallioon, Munkkiniemeen, Niemenmäkeen ja Kulosaareen. Aarnio myi alkuperäisen Palkki Oy:n Rakennuskunta Hakalle vuonna 1981, mutta säilytti omistuksessaan toisen yrityksensä Palkkiyhtymä Oy:n, jossa hän oli myös hallituksen puheenjohtaja.
Rakennusalalta Aarnio laajensi liiketoimintansa vielä kahdelle uudelle alalle, laivanvarustamotoimintaan ja metsäteollisuuteen. Kauppalaivoja hän osti yritykselleen 1950-luvun puolivälistä alkaen. Hän osti muun muassa Jugoslaviasta kaksi suurta rahtilaivaa, jotka nimesi vaimonsa ja tyttärensä mukaan M/S Saara Aarnioksi ja M/S Annukka Aarnioksi. Metsäalalle Aarnio siirtyi perustaessaan 1960-luvun alussa vaneri- ja lastulevytehtaat Pohjois-Karjalaan Kiteen Puhokseen ja Etelä-Savoon Ristiinan Pellokseen. Vuonna 1963 hän perusti Pellos Oy:n, jonka johdossa myös toimi. Aarnio kuitenkin myi Puhoksen ja Pelloksen tehtaansa suuremmalle kilpailijalle Wilh. Schauman Oy:lle vuonna 1983. Aarnion aktiivinen yrittäjäkausi jatkui 1980-luvun puoliväliin saakka, minkä jälkeen hänen lapsensa ryhtyivät johtamaan perheen omistukseen jääneen Palkkiyhtymän yrityksiä. Niin sanottujen Kouri-kauppojen yhteydessä Palkkiyhtymä hallinnoi tilapäisesti miljoonia Suomen Yhdyspankin osakkeita. Aarnio kävi aktiivisesti myös idänkauppaa ja piti yhteyttä Keskustapuolueen K-linjaan sekä ministeri Ahti Karjalaiseen. Vuoden 1982 presidentinvaalin edellä Aarnio tuki Karjalaisen valintaa Keskustan presidenttiehdokkaaksi.
Aarnio toimi Ilmatorjuntasäätiön hallituksen puheenjohtajana 1964–1987, Voimistelusäätiön hallituksen puheenjohtajana vuodesta 1964 ja kuului Kansallis-Osake-Pankin hallintoneuvostoon 1973–1984, Suomen Kulttuurirahaston hallitukseen 1971–1982, Suomen Metsäteollisuuden Keskusliiton hallitukseen 1973–1983 sekä Maanpuolustuksen Tuki ry:n hallitukseen vuodesta 1971.
Aarniosta tuli vuorineuvos vuonna 1968. Hän sai Valtakunnallisen yrittäjäpalkinnon 1970. Vuosina 1986–2000 hän omisti aikoinaan marsalkka Mannerheimille kuuluneen Kirkniemen kartanon Lohjalla. Aarnio kunnosti kartanon ja myi sen Metsäliitolle.
Suomen Kulttuurirahaston Etelä-Savon rahasto hallinnoi vuonna 1985 perustettua Aarne J. Aarnion rahastoa, joka tukee Etelä-Savon maakunnan taloudellista kehitystä edistävää tutkimustyötä sekä ristiinalaisten nuorten opintoja.
Alsino, poika joka tahtoi lentää
Alsino, poika joka tahtoi lentää on keskiamerikkalainen yhteistyöelokuva vuodelta 1982. Se on ollut Oscar-ehdokkaana ja saanut palkinnon Moskovan elokuvajuhlilla. Miguel Littínin ohjaama draama kertoo noin kymmenvuotiaasta pojasta, joka elää lapsuuttaan Nicaraguassa keskellä sotaa.
1879
Vuosi 1879 oli normaalivuosi, joka alkoi keskiviikosta.
Luettelo Valakian hallitsijoista
thumb|[[Valakian historiallinen alue.]] Valakia oli historiallinen ruhtinaskunta nykyisen Romanian eteläosassa 1200-luvun lopulta vuoteen 1859. Ruhtinaskuntaa hallittiin aluksi Târgoviștesta, kunnes ruhtinas Gheorghe Ghika siirsi vuonna 1659 pääkaupungin Bukarestiin.
Nykyisin Valakia luetaan yhdeksi Romanian historiallisista alueista. Maantieteellisesti se rajoittuu etelässä, lännessä ja idässä Tonavaan sekä pohjoisessa Etelä-Karpaatteihin. Oltjoki jakaa Valakian kahteen osaan, Munteniaan eli Isoon-Valakiaan idässä ja Olteniaan eli Vähään-Valakiaan lännessä.
William Eklund (toimittaja)
William (Bill) Eklund (31. joulukuuta 1906 Pori – 4. elokuuta 1985) oli kanadansuomalainen toimittaja ja Canadan Suomalaisen Järjestön aktivisti.
Eklud kävi kuusi luokkaa koulua ja jatkoi työn ohessa opintojaan iltakoulussa. Vuonna 1927 hänet kutsuttiin palvelukseen Suomen ilmavoimiin. Armeijasta päästyään Eklund muutti vuonna 1928 Kanadaan, jossa hän työskenteli rakennusteollisuudessa ja metsätyömailla. Vuodesta 1932 lähtien hän toimi Canadan Suomalaisen Järjestön toimitsijana Torontossa, Timmins–South Porcupine–Kirklandin järvialueella ja Thunder Bayn seudulla. Vuonna 1937 Eklundista tuli järjestön sanomalehden Vapauden toimittaja ja helmikuussa 1940 päätoimittaja. Hän työskenteli lehden päätoimittajana sen ilmestymisen loppuun saakka lukuun ottamatta palvelusaikaa Kanadan armeijassa vuosina 1943–1944. Vapauden ja Liekin yhdistyttyä Viikkosanomiksi Eklund työskenteli lehden päätoimittajana vuoteen 1975 saakka.
Toimittajantyönsä ohessa Eklund osallistui aktiivisesti Canadan Suomalaisen Järjestön toimintaan. Hän oli lähes neljänkymmenen vuoden ajan järjestön toimeenpanevan komitean jäsen ja johti sen arkistomateriaalin järjestämistä. Eklund on laatinut järjestön historiateoksen Canadan rakentajia, joka julkaistiin Torontossa vuonna 1983. Hän toimitti myös muita julkaisuja, työskenteli kääntäjänä ja kirjoitti nuoruudessaan muutamia kaunokirjallisia teoksia.
FindSounds
FindSounds on verkkosivusto, jota ylläpitää Comparisonics Corporation. Sivustolta löytyy useita äänitehosteita, joita voi käyttää esimerkiksi omissa videoleikkeissä.
Rose
Rose voi tarkoittaa seuraavia:
Henkilöt
Rose on seuraavien henkilöiden sukunimi:
Julianne McNamara
thumb|Julianne McNamara Julianne Lyn McNamara (s. 11. lokakuuta 1965 Flushing, New York) on entinen yhdysvaltalainen telinevoimistelija ja olympiavoittaja.
Rose
Katso myös
Aihepiiriin liittyvät myös seuraavat:
Julianne McNamara
McNamara voitti Los Angelesin 1984 olympialaisissa kultaa nojapuilla tasapistein 19,950 kiinalaisen Ma Yanhongin kanssa, hopeaa joukkuekilpailussa ja permannolla (19,950 p) sekä sijoittui neljänneksi moniottelussa pistein 78,400 häviten romanialaiselle Simona Paucălle 0,275 pisteellä.
Ainoan MM-mitalinsa McNamara saavutti Moskovassa 1981 sijoittumalla nojapuilla jaetulle pronssimitalille.
Mikael Fränti
Mikael Aleksanteri Fränti (7. marraskuuta 1944 Kajaani – 8. syyskuuta 2015 Helsinki) oli suomalainen kulttuuritoimittaja, elokuvakriitikko ja kirjailija.
Fränti näytteli Kajaanin Teiniteatterissa ja sai syksyllä 1961 roolin Kajaanin Työväenteatterista. Hän toimi Kajaanin lyseon teinikunnan puheenjohtajana ja oli toimittamassa valtakunnallista huomiota saanutta Klopa-lehteä. Fränti alkoi ensi kertaa kirjoittaa elokuvasta 1961 koulukaupungissaan. Vuonna 1959 hän oli perustamassa kajaanilaisten elokuvanystävien kanssa Kate-Kinoa, teinien elokuvakerhoa. Sen yhteyteen syntyi Méliès-elokuvalehti, jonka päätoimittajana Fränti toimi. Vuosina 1961–1965 hän laati elokuva-arvosteluja Kainuun Sanomiin.
Saatuaan RUK:sta vänrikin arvon ja tultuaan Helsinkiin opiskelemaan Fränti sai syksyllä 1965 kriitikon paikan Uudesta Suomesta. Hän työskenteli vuodet 1966–1967 Suomen elokuva-arkiston tutkimusassistenttina. Vuonna 1967 Fränti siirtyi Suomen sosialidemokraatin elokuva-arvostelijaksi ja työskenteli lehdessä vuoteen 1979. Samaan aikana hän avusti säännöllisesti Palkkatyöläinen- ja Rakentaja-lehdessä. Vuosina 1969–1971 Fränti laati TV-elokuva-arviot Sanomien Radio- ja TV-viikkoon.
Vuosina 1969–1970 Fränti ohjasi yhdessä Seppo Vallgrenin kanssa Yle TV2:lle elokuvat Roope ja Työnjohtaja.
Vuonna 1971 Fränti piti Suomen elokuvakerhojen liiton (SEKL) hallituksen jäsenenä puheen, jossa hän vaati elokuvakerhoja keskittymään ohjelmistossaan marxilaisuuden edistämiseen ja vallitsevan yhteiskuntajärjestelmän kumoamiseen, mikä vaikeutti liiton suhteita elokuvateatterien omistajiin. Vuonna 1972 hänet valittiin SEKL:n toiminnanjohtajaksi, ja hän toimi tehtävässä neljä vuotta. Fränti valittiin vuonna 1976 Keski-Suomen elokuvan läänintaiteilijaksi. Hän johti asemapaikassaan Jämsänkoskella kunnanelokuvateatteri Otavaa. Fränti toimi 1977–1979 tuntiopettajana Jämsän lukiossa ja Jyväskylän yliopistossa.
Fränti toimitti myös Suomen elokuvasäätiön elokuvaesitteitä ja toimi säätiön elokuvaesittelytoimikunnassa. Vuonna 1980 hän oli mukana toimikunnassa, joka hahmotteli HYY:n Illusion-elokuvateatterin toiminnan.
Kesällä 1979 Fränti aloitti työskentelyn Helsingin Sanomissa. Hän kirjoitti arvosteluja ja esittelyjä televisiossa esitettävistä elokuvista ja avusti lehden elokuvatoimittajaa teatterielokuvien ensi-iltojen arvioinneissa. Hän jäi eläkkeelle vuonna 2006. Eläkkeelle siirryttyään hän jatkoi aktiivista kriitikon työtään ja kirjoitti myös blogia Kino ja tv.
Australian avoin tennisturnaus 2003
Vuoden 2003 Australian avoin tennisturnaus pelattiin 13.-26. tammikuuta 2003.
Charouz Racing System
Charouz Racing System (CHRS) (Formula Renault 3.5 sarjassa nimellä Lotus) on tšekkiläinen autourheilutalli, jonka perusti Antonín Charouz vuonna 1985. Talli on voittanut Formula 3000 International Masters sarjan mestaruuden vuonna 2006. Vuonna 2009 talli voitti Le Mans Series -sarjan mestaruuden kuljettajinaan Jan Charouz, Tomas Enge ja Stefan Mücke. Talli on kilpaillut myös Auto GP, A1 Grand Prix ja FIA GT3 European Championship sarjoissa.
Australian avoin tennisturnaus 2003
Miesten kaksinpeli
Finaalissa olivat vastakkain Andre Agassi, Yhdysvallat ja Rainer Schüttler, Saksa. Agassi otti neljännen Australian avoimen turnausvoittonsa luvuin 6-2 6-2 6-1. Agassi oli selvittänyt tiensä finaaliin voittamalla semifinaaleissa Etelä-Afrikan Wayne Ferreiran ja puolivälierissä Ranskan Sébastien Grosjeanin. Finaalin hävinnyt Schuettler selvitti välierät voittamalla Yhdysvaltain Andy Roddickin ja puolivälierät kukistamalla Argentiinan David Nalbandianin.
Naisten kaksinpeli
Finaalissa olivat vastakkain yhdysvaltalaiset sisarukset Serena ja Venus Williams. Serena Williams voitti ottelun luvuin 7-6, 3-6, 6-4. Hän selvitti tiensä finaaliin voittamalla välierissä Belgian Kim Clijstersin ja puolivälierissä Yhdysvaltain Meghann Shaughnessyn. Finaalin hävinnyt Venus Williams voitti välierissä Belgian Justine Henin-Hardennen ja puolivälierässä Slovakian Daniela Hantuchovan.
Miesten nelinpeli
Miesten nelinpelin voittivat Ranskan Michaël Llodra ja Fabrice Santoro. Finaalissa he kaatoivat Mark Knowlesin, Bahama, ja Daniel Nestorin, Kanada, luvuin 6-4, 3-6, 6-3.
Naisten nelinpeli
Naisten nelinpelin voittivat sisaruspari Serena ja Venus Williams. He kukistivat finaalissa parin Virginia Ruano-Pascual, Espanja ja Paola Suarez, Argentiina luvuin 4-6, 6-4, 6-3.
Sekanelinpeli
Sekanelinpelin voittivat Martina Navratilova (USA) ja Leander Paes (IND). Finaalissa kukistuivat Todd Woodbridge, Australia ja Eléni Daniilídou, Kreikka luvuin 6-4, 7-5.
Poikien kaksinpeli
Australian avointen poikien kaksinpelin voiton vei Kyproksen Marcos Baghdatis. Finaalissa kaatui romanialainen Florin Mergea luvuin 6-4, 6-4.
Tyttöjen kaksinpeli
Tyttöjen kaksinpelin voitti Barbora Strýcová, Tšekki. Finaalissa kukistui Ukrainan Viktoria Kutuzova luvuin 0-6, 6-2, 6-2.
Poikien nelinpeli
Poikien nelinpelin voittivat yhdysvaltalaispari Scott Oudsema ja Phillip Simmonds.
Tyttöjen nelinpeli
Tyttöjen nelinpelin voittivat Australialaispari Casey Dellacqua ja Adriana Szili.
Royal Society for Asian Affairs
Royal Society for Asian Affairs (RSAA, alkuperäiseltä nimeltään Central Asian Society) on Lontoossa toimiva brittiläinen järjestö. Järjestö perustettiin vuonna 1901 ja sen alkuperäisenä tarkoituksena oli edistää Keski-Aasiaan liittyvää tietämystä. Järjestö sai nykyisen nimensä vuonna 1975 ja sen painopiste on laajentunut käsittämään koko Aasian alueen. Royal Society for Asian Affairs järjestää luentoja ja tapahtumia sekä julkaisee kolmesti vuodessa Asian Affairs -lehden. Järjestö myöntää säännöllisesti Percy Sykesin mukaan nimetyn muistopalkinnon Sir Percy Sykes Memorial Medal sekä T. E. Lawrencen mukaan nimetyn muistopalkinnon Lawrence of Arabia Memorial Medal.
Mary Lou Retton
thumb|Mary Lou Retton
Retton nousi Yhdysvaltain kärkivoimistelijoiden joukkoon vuonna 1983 voittamalla Amerikan cupin. Los Angelesin 1984 olympialaisissa hän saavutti viisi mitalia ja nousi ensimmäisenä yhdysvaltalaisena naisvoimistelijana olympiavoittajaksi. Hän saavutti ensin joukkuekilpailussa hopeaa ja pääsi henkilökohtaisen moniottelun finaaliin parhailla lähtöpisteillä. Ottelufinaalissa hän sai nojapuusuorituksestaan 9,85 ja puomilta 9,80 pistettä, jolloin Romanian Ecaterina Szabó nousi kokonaispisteissä hänen ohitseen. Kolmannelta telineeltään permannolta Retton sai täydet 10,00 pistettä. Kun romanialaisen Maria Simionescun johtama tuomaristo antoi hänelle täydet pisteet myös hypystä, nousi hän voittoon 0,05 pisteen erolla suorituksensa jo aiemmin päättäneeseen Szaboon. Rettonin yhteispisteet olivat 79,175. Telinefinaaleissa Szabo oli parempi ja 145-senttisen Rettonin tulokseksi kirjattiin hopeaa hypyssä (19,850), pronssia permannolla (19,775) ja nojapuilla (19,800) sekä neljäs sija puomilla (19,550). Retton oli ensimmäinen henkilökohtaisessa moniottelussa olympiakultaa voittanut yhdysvaltalainen voimistelija.