cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pat Roach
Pat Roach ja Indiana Jones
Pat Roach oli Harrison Fordin ohella ainoa näyttelijä, joka esiintyi kaikissa Indiana Jones -trilogian elokuvissa. Hänen roolihahmonsa Indiana Jones -elokuvissa ovat:
Jutta Jokiranta
Jutta Maria Jokiranta (s. 14. huhtikuuta 1971 Salla) on suomalainen teologi. Hän on toiminut Helsingin yliopistossa Vanhan testamentin ja lähialojen tutkimuksen professorina vuodesta 2018 alkaen. Jokiranta on erikoistunut Toisen temppelin ajan juutalaisuuden ja Kuolleenmeren kääröjen tutkimukseen.
Jokiranta väitteli vuonna 2005 ja valmistui teologian tohtoriksi Helsingin yliopistosta vuonna 2006. Hänen väitöskirjansa aihe oli Identity on a Continuum: Constructing and Expressing Sectarian Social Identity in Qumran Serakhim and Pesharim. Jokiranta toimi Vanhan testamentin yliopistonlehtorina Helsingin yliopistossa 2009–2018. Hän oli akatemiatutkijana vuosina 2014‒2018 projektissa Rituaalit ja muutos Qumranin liikkeessä ja Juudean yhteisössä ja toimi johtajana tutkimusryhmässä Society and Religion in Late Second Temple Judaism Suomen Akatemian huippuyksikössä Pyhät tekstit ja traditiot muutoksessa (2014–2019, johtaja Martti Nissinen). Hän toimii kaudella 2016–2022 myös puheenjohtajana kansainvälisessä Qumran-tutkijoiden järjestössä International Organization for Qumran Studies (IOQS).
Vuonna 2021 Jokiranta valittiin Suomalaisen Tiedeakatemian jäseneksi.
Tuomarilan VPK
Tuomarilan VPK (Tuomarilan Vapaaehtoinen Palokunta – Domsby Frivilliga Brandkår ry) oli Espoon Tuomarilassa toimiva vapaapalokunta, jonka hälytystoiminta ja palokuntasopimus Länsi-Uudenmaan pelastuslaitoksen kanssa päättyi 31.12.2012. Palokunta jatkaa toimintaa rekisteröitynä yhdistyksenä. Kyläläiset ovat perustaneet palokuntayhdistyksen vuonna 1929. Palokunnalla oli esimerkiksi vuonna 2011 viisitoista lähtöä.
Tuomarilan VPK:n talo on vuonna 1950 talkoovoimin valmistunut talo. Se sijaitsee Palotiellä ja on Tuomarilan maamerkki. VPK-talossa toimi vuodesta 1978 elokuun 2011 loppuun asti myös maineikas ja pitkän historian omaava Kino Tuomarila, joka oli yksi Espoon viimeisistä vanhan ajan elokuvateattereista.
VPK:n talossa toimii Etappi-kioski, muuten rakennus oli tammikuussa 2012 lähes tyhjillään, siellä on vain jonkin verran palokunnan kalustoa ja paloauton talli. Juhlasali on aiemmin ollut suosittu tanssipaikka. Rakennuksen lämmityskuluihin kerätään kolehtia, sillä palokunnan varat eivät riitä lämmityksen ylläpitoon.
Rakennuksen kunnostamiskuluiksi on arvioitu 1,5 miljoonaa euroa.
Tuomarilan VPK sekä Pohjola Rakennus Oy Uusimaa ovat vuonna 2014 hakeneet kaavamuutosta kerrostalojen rakentamiseksi tontille. Tuomarilan asukkaat ovat vastustaneet esitettyjä suunnitelmia.
Saarijärvi (Joutsa)
Saarijärvi on Keski-Suomessa Joutsassa ja Jyväskylässä Kivisuon kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 11,1 hehtaaria, se on 800 metriä pitkä ja 300 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan kaksi saarta. Sen rantaviivan pituus on 2,5 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Ristiselän alueella (14.23), jonka Rutajoen valuma-alueeseen (14.236) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 153,8 metriä mpy.
Colette Carr
Colette Carr (s. Malibu, Kalifornia) on yhdysvaltalainen laulaja. Hän julkaisi debyyttialbuminsa, Skitszo, heinäkuussa 2013.
Carr pelasi tennistä kuudenvuoden ikäisestä 16-vuotiaaksi, kunnes hänen selkänsä oli niin pahassa kunnossa, ettei hän saanut enää pelata. Sen jälkeen hän päätti alkaa räppäriksi. Pian hänen ensimmäinen musiikkivideonsa, ”Back It Up”, näkyi Music Television -kanavalla, ja hän sai levytyssopimuksen Interscope Recordsin kanssa. Carr julkaisi neljän kappaleen EP:tä marraskuusta 2012 lähtien aina kahden kuukauden välein siihen asti, kunnes hän julkaisi debyyttialbuminsa, Skitszo, heinäkuussa 2013.
Bysanttilainen kulttuuri
Kirjallisuus
Bysanttilaisella kirjallisuudella voidaan tarkoittaa laveammassa merkityksessä kreikkalaista kirjallisuutta Konstantinus Suuresta (324) Itä-Rooman keisarikunnan häviöön (1453), ahtaammassa mielessä Justinianus I:n hallituksen alusta (527) lähtien vuoteen 1453.
Bysanttilainen kirjallisuus potee yleensä alkuperäisyyden puutetta. Huomattavan sijan täyttää filologia sivuhaaroineen. Vielä laajempi on teologinen kirjallisuus (Johannes Damaskolaisen, kuoli noin 750, dogmaattinen teos Tiedon lähde). Huomattava on edelleen historiankirjoitus (Prokopios, Anna Komnena). Taiderunous on arvokasta vain kirkolliselta kannalta (hymni-runoilija Romanos 500-luvulta). Kansankielellä on sepitetty sankarieepoksia, lemmenrunoja, ritariromaaneja ja satuja.
Taide
right|thumb|Keisari [[Justinianus I|Justinianus I:tä esittävä mosaiikki San Vitale-kirkossa Ravennassa.]]
Bysanttilaisella taiteella tarkoitetaan Itä-Rooman valtakunnassa kukoistanutta kristillistä taidetta, jonka juuret olivat antiikissa. Sen kukoistusajat ovat Justinianus I:n hallitessa (527–565) ja välillä tapahtuneen rappeutumisen jälkeen 900–1100-luvuilla. Taantuminen yhdistetään tavallisesti kaupunkia kohdanneisiin tuhoihin, mutta myös talouden taantumiseen. Niinpä monia vanhan ajan patsaita sulatettiin kolikoiden tuottamiseksi. Näitä olivat Konstantinuksen forumilla seisseet Hera, Paris ja Athene sekä Hippodromia koristaneet Herakles, Romulusta ja Remusta imettävä susi sekä Helena.
Bysanttilainen taide eli kautta keskiajan ja elää tavallaan vieläkin ortodoksisessa kirkkotaiteessa. Siinä yhtyy itämaisia ja hellenistisiä aineksia.
Kuvariitojen jälkeen maalaustaide kaavamaistui. Erittäin huomattavia ovat käsikirjoituksia koristavat miniatyyrit. Kuvanveisto rajoittui pinnalliseen ornamentiikkaan ja norsunluuveistoksiin. Kultasepän-, emalji- ja kudontatyöt ovat myös tunnettuja. Ikonitaide alkoi haarautua moniksi paikallisiksi koulukunniksi.
Arkkitehtuuri
Rakennustaiteen tärkeimmät muistomerkit ovat Konstantinopolissa eli nykyisessä Istanbulissa sijaitseva Hagia Sofian eli pyhän viisauden kirkko (rakennettu 532–537) ja San Marco Venetsiassa. Huomattavana osana tyylissä on kupolirakennus, joka rakennetaan neliön tai monikulmion muotoiselle pohjalle. Kupolia kannattavien kaarien ja kupolin välissä olevia kupumaisia kolmikulmioita sanotaan pendentiiveiksi (holvikolmioiksi). Pääkupoliin liittyy usein sivukupoleja. Kirkkojen seinät ja holvit koristettiin kultapohjaisilla mosaiikkikuvilla, joita muun muassa San Vitale -kirkossa Ravennassa.
Ringerikes Blad
Ringerikes Blad on norjalainen vuonna 1845 perustettu paikallislehti, jonka toimitus on Hønefossissa Ringeriken kunnassa. Lehti ilmestyy kolmesti viikossa ja kuuluu Amedia-konserniin.
Aarno Aitamurto
Aarno Kari Antero Aitamurto (30. heinäkuuta 1936 Muhos – 22. lokakuuta 2008 Mäntyharju) oli suomalainen juristi, ammattiyhdistysjohtaja ja kommunistipoliitikko. Hän toimi Suomen Rakennustyöläisten Liiton puheenjohtajana (1970–1987), Suomen kommunistisen puolueen (SKP) pääsihteerinä (1984–1985) ja Suomen Ammattiliittojen Keskusjärjestön (SAK) toisena puheenjohtajana (1987–1991) sekä hallituksen varapuheenjohtajana (1991–1996).
Aitamurto suoritti ylioppilastutkinnon Oulun Lyseossa 1957 ja valmistui Helsingin yliopistosta lainopin kandidaatiksi 1962 sekä sai varatuomarin arvon 1965. Hän kuului opiskeluaikanaan Akateemiseen Sosialistiseuraan (ASS). Aitamurto liittyi vuonna 1961 SKP:hen ja aloitti Rakennustyöläisten liitossa juristina 1964. Vuonna 1970 hänet valittiin liiton puheenjohtajaksi Erkki Salomaan tilalle. Aitamurto lukeutui SKP:n uudistajiin ja hänen valintaansa vastustivat poliittisessa toimikunnassa puolueopposition Oiva Lehto, Markus Kainulainen ja Erkki Tuominen.
Aitamurto nousi SKP:n keskuskomiteaan 1972, poliittiseen toimikuntaan 1981, pääsihteeriksi 1984 ja varapuheenjohtajaksi 1985. Aitamurron lyhyen puoluesihteerikauden aikana taistolaisina tunnettu oppositio erotettiin puolueesta. Puolueen puheenjohtajaksi valittu Arvo Aalto oli pyytänyt Aitamurron auttamaan operaatiossa ja tämä toteutti sääntömuutokset, jotka mahdollistivat kokonaisten piirijärjestöjen erottamisen puolueesta. Kiisteltyä erottamispäätöstä puitiin myöhemmin vuosia eri oikeusasteissa.
Aitamurto osallistui vuosien varrella asiantuntijana useiden Tupo-sopimusten suunnitteluun. 1990-luvulla hän oli Vasemmistoliiton edustajana SAK:n johdossa ja otti kriittisen kannan Suomen EU-jäsenyyteen. Aitamurto jäi eläkkeelle vuonna 1996 toimittuaan edeltäneet viisi vuotta SAK:n hallituksen varapuheenjohtajana.
Efraim Elo
Elon vanhemmat olivat puuseppä Efraim Blom ja Maria Mathilda Wahlroos. Hän pääsi ylioppilaaksi Turun lyseosta 1888 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1893 ja maisteriksi 1894.
Elo oli oppikoulun opettaja Helsingissä 1894–1899 ja sen jälkeen hän toimi Joensuun tyttölyseon matematiikan ja luonnonopin nuorempana lehtorina vuodesta 1900 alkaen ja koulun rehtorina vuodesta 1925 alkaen.
Elon oppikouluja varten tekemästä laskuopista otettiin vuosina 1912–1965 kaikkiaan 31 painosta. Elon syntymäkunnassa Laitilassa on järjestetty Efraim Elo -matematiikkakilpailuja peruskoulun kuudesluokkalaisille vuodesta 1997 lähtien.
Efraim Elo oli naimisissa vuodesta 1907 filosofian kandidaatti Armo Rauha Malmsténin (1878–1943) kanssa joka oli Joensuun yhteiskoulun johtajana 1907–1920.
Teoksia
Nimellä ''Efr. Elo'':
Agía Eiríni (Iraklion)
Agía Eiríni (transl. myös Agía Iríni) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kreetan saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Iraklionin kuntaan, Iraklionin alueyksikköön ja Kreetan alueeseen. Kylän väkiluku on 91 (vuonna 2011).
pienoiskuva|vasen|upright=1.2|Agía Eirínin akvedukti. Agía Eirínin kylä sijaitsee Gioúchtas-vuoren pohjoisrinteessä noin kahdeksan kilometriä etelään Iraklionin kaupungista. Se on rakennettu noin 150 metrin korkeuteen merenpinnasta laskettuna. Kylä on saanut nimensä sen Pyhälle Irenelle (Agía Eiríni) omistetusta kirkosta. Kylän nähtävyyksiin kuuluu Agía Eirínin akvedukti eli Spílian akvedukti, joka rakennettiin vuosina 1830–1840. Se kuljetti vettä Gioúchtas-vuorelta Megálo Kástroon eli nykyiseen Iraklioniin.
Agía Eiríni muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Τοπική Κοινότητα Αγίας Ειρήνης, Topikí Koinótita Agías Eirínis), johon kuuluvat varsinaisen Agía Eirínin kylän lisäksi Iraklionin kaupunki sekä kylät Athánatoi, Drakouliáris, Foinikiá, Goúrnes, Knosós, Lofoúpoli, Marathítis, Sémeli ja Vlychiá. Koko yhdyskunnan väkiluku on.
Vääräjärvi (Joutsa, pohjoinen)
Vääräjärvi on Keski-Suomessa Joutsassa Kurkijärven kylän lähellä sijaitseva järvi. Se on Väärjärvistä pohjoisempi järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 6,9 hehtaaria, se on 600 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan kaksi saarta. Sen rantaviivan pituus on 1,9 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Ristiselän alueella (14.23), jonka Rutajoen valuma-alueeseen (14.236) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 142,2 metriä mpy.
Katsuren gusuku
thumb|250px|Katsuren gusukun rauniot
Katsuren gusuku on gusuku eli ryūkyūlainen linna Uruman kaupungissa Japanissa. Nykyisin raunioina oleva linna rakennettiin 1100-luvulla. Linnan kultakausi sijoittuu Amawarin hallintokaudelle, 1400-luvun lopulta 1500-luvun alkupuoliskolle. Linna liitettiin Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 2000 osana gusukuista ja muista Ryūkyūn kuningaskunnan omistuksista koostuvaa ryhmää. Vuonna 2016 japanilaiset arkeologit kertoivat löytäneensä linnan raunioista Rooman valtakunnan kolikoita, joiden arvellaan kulkeutuneen Japaniin Kaakkois-Aasian kauppareittejä pitkin. Kyseessä on ensimmäinen Japanissa tehty roomalainen kolikkolöytö.
Aiheesta muualla
26.33056°N, 127.87889°W
Token Ring
thumb|220px|Token Ring -verkko.
Nykyään kytketty Ethernet on korvannut Token Ring -verkot käytännössä täysin.
Herra Perrinin uusi elämä
Herra Perrinin uusi elämä (The Fall and Rise of Reginald Perrin) oli brittiläinen tilannekomediasarja, jota BBC esitti 1976–1979. Sarja pohjautui David Nobbsin romaaniin The Fall and Rise of Reginald Perrin. Nobbs myös käsikirjoitti sarjan.
Sarja kuvaa Leonard Rossiterin esittämän Reginald Perrinin keski-iänkriisiä, jonka seuraksena Perrin päätyy lavastamaan oman itsemurhansa.
Rossiter kuoli vuonna 1984. Sarjalle tehtiin jatkoa ilman Reginald Perrinin hahmoa vuonna 1996, jolloin esitettiin seitsemän jakson mittaiseksi jäänyt The Legacy of Reginald Perrin. Vuonna 2009 sarjasta alkoi uusi versio, tällä kertaa nimeltään Reggie Perrin. Tässä versiossa Perrinin roolin näyttelee Martin Clunes.
Hideo Iijima
Hideo Iijima (s. 1. tammikuuta 1944, Mito, Ibarakin prefektuuri) on japanilainen entinen pikajuoksija ja baseballin pelaaja, joka sijoittui toiseksi 200 metrillä ja juoksi hopeaa voittaneessa 4x100 metrin viestijoukkueessa Jakartassa järjestetyissä vuoden 1962 Aasian kisoissa sekä sijoittui kolmanneksi 100 metrillä vuoden 1966 Aasian kisoissa Bangkokissa. Hän osallistui Tokion olympialaisissa 1964 sekä Méxicon olympialaisissa 1968 100 metrille sekä 4x100 metrin viestiin. Iijiman 14. lokakuuta 1968 Méxicon olympialaisten 100 metrin juoksun välierässä juoksema 10.34 oli Japanin ennätys 24. syyskuuta 1987 asti, jolloin Hiroki Fuwa juoksi uudeksi ennätykseksi 10.33.
Marja Pirilä
pienoiskuva|Marja Pirilän teos Vareily 2016, [[Vuores Tampere.]] Marja Pirilä (s. 1957 Rovaniemi) on suomalainen valokuvaaja ja filosofian maisteri. Hän on tehnyt 1990-luvulta alkaen camera obscuraa hyödyntäviä teoksia.
Marja Pirilä on valmistunut 1986 sekä valokuvaajaksi Taideteollisesta korkeakoulusta että Helsingin yliopistosta. Hän toimi Oulussa läänintaiteilijana 1988-90. Pirilä on saanut valokuvataiteen valtionpalkinnon vuonna 2000 ja Alfred Kordelinin säätiön palkinnon vuonna 2020. Hänen teoksiaan on Suomen valokuvataiteen museon, Emman ja useimpien suomalaisten taidemuseoiden kokoelmissa.
Oktaavi
thumb|200px|Esimerkki (puhtaasta) oktaavi-intervallista: c1–c2. Oktaavi on sävelkorkeuden intervalli, joka vastaa taajuuden kaksinkertaistumista. Esimerkiksi 1 000:n ja 2 000 hertsin korkuisten äänten välinen intervalli on oktaavin suuruinen, koska 2 × 1 000 Hz = 2 000 Hz. Vastaavasti 2 000:n ja 4 000 hertsin korkuisten äänten välinen intervalli on myös yksi oktaavi, koska 2 × 2 000 Hz = 4 000 Hz.
Tasavireisessä virityksessä oktaavi jaetaan kahteentoista puolisävelaskeleeseen siten, että peräkkäisten sävelten taajuussuhde on vakio. Viritys aloitetaan usein keski-a-sävelestä, jonka taajuudeksi asetetaan 440 Hz.
Musiikissa oktaavin päässä toisistaan olevat sävelkorkeudet aistitaan tietyllä tavalla samana. Esimerkiksi naisen ja miehen laulaessa yhtä aikaa samaa melodiaa on sävelkorkeuksien ero yleensä oktaavi, ellei miesääni laula ylempää (esimerkiksi falsetissa). Oktaavin päässä toisistaan olevilla sävelillä onkin tästä syystä sama nimi, ja samannimiset sävelet erotetaan toisistaan erilaisilla indekseillä, esimerkiksi C, c, c1, c2 jne.
Dr. Feelgood
Dr. Feelgood on brittiläinen vuonna 1971 perustettu rock and roll- ja rhythm and blues-yhtye. Yhtye tunnetaan bluesvivahteisesta hard rockistaan ja pahamaineisesta imagostaan. Yhtyeen tunnetuimpiin kappaleisiin kuuluvat "She Does It Right", "Back In The Night", "Down At The Doctors" ja "Milk And Alcohol". Dr. Feelgood oli osa Lontoon 1970-luvun pub rock -skeneä.
Dr. Feelgood esiintyi alkuperäiskokoonpanossaan vuoteen 1977. Sen vuonna 1976 ilmestynyt livealbumi Stupidity oli Britannian albumilistan ensimmäinen viikon ajan. Kitaristin vaihduttua yhtye onnistui nousemaan vielä maan singlelistalla korkeimmalle sijalleen vuonna 1979. "Milk and Alcohol" oli parhaimmillaan yhdeksäntenä. 1980-luvun alun jälkeen Lee Brilleuax oli yhtyeen ainoa alkuperäisjäsen. Dr. Feelgood jatkoi toimintaansa vielä hänen kuoltuaan vuonna 1994.
Dr. Feelgood esiintyi Suomessa ensimmäistä kertaa kesällä 1975 Riihimäen Riutalla ja Oulun Kuusrockissa sekä Helsingissä Kaivopuistossa ja Natsalla. Kuusrockissa kuvattiin kaksi kappaletta ja ne ovat mukana vuonna 2012 julkaistun boksin All Through the City (with Wilko 1974–1975) DVD-levyllä.
SAP
SAP tarkoittaa seuraavia:
Sap Sap (egyértelműsítő lap)
Signal (televisiosarja)
Signal on televisioyhtiö tvN:n esittämä eteläkorealainen draamasarja. Sen päärooleissa ovat Lee Je-hoon, Kim Hye-soo ja Cho Jin-woong.
Osuustoimintakeskus Pellervo
Pellervo on osuustoiminnan palvelu- ja yhteistyöjärjestö, joka edistää osuustoimintaa yrittämismallina ja osuuskuntaa kilpailukykyisenä yritysmuotona. Osa palveluista on tarkoitettu suoraan yritysten käyttöön ja osa vaikuttaa yritystoiminnan puitteisiin.
Pellervo ajaa osuustoiminnan yhteiskunnallisia etuja ja edistää osuustoiminnalliselle yrittämismallille myönteistä ilmapiiriä. Pellervo vaikuttaa yrittämisen puitteita koskevaan lainsäädäntötyöhön sekä talous- ja elinkeinopolitiikkaan. Ajankohtaista on mm. työ osuuskuntalain, osuuskuntien verotuksen, osuustoiminnan opetuksen ja tutkimuksen sekä kauppapolitiikan ja kilpailupolitiikan parissa.
Pellervo-Seuran pitkäaikaisia toimitusjohtajia ovat Samuli Skurnik (1989-2002) ja työelämäprofessori Sami Karhu (2012-2022). Toimitusjohtajana toimii tällä hetkellä Mari Kokko (2022-).
Ministeri Heikki Haavisto (Keskustapuolue) johti Pellervo-Seuran valtuuskuntaa vuosina 1979-2000.
Pellervon osuustoiminnan jakautuminen
Osuuskauppojen toiminnan laajentuessa korostui oman tukkukaupan tarve. Vuonna 1904 aloitti toimintansa Suomen Osuuskauppojen Keskuskunta (SOK). Osuuskauppaliikkeeseen kuului alusta lähtien osuuskauppoja maaseudulta ja kaupungeista. Osa osuuskaupoista oli kiinteästi sidoksissa työväenliikkeeseen. Työväenosuuskaupat korostivat kuluttajanäkökulmaa toisin kuin osuustoiminnan aatteellinen taustayhteisö Pellervo-Seura, jonka mielestä tuottajien osuustoiminnallinen järjestäytyminen koitui myös kuluttajien eduksi. Osuuskauppaliike jakautui lopulta kahtia vuonna 1916.
Työväen osuuskaupat perustivat 1916 Kulutusosuuskuntien Keskusliiton (KK) ja seuraavana vuonna oman tukkuliikkeen, Osuustukkukaupan (OTK). Sisällissodan jälkeen kahden osuuskaupan olemassaolo kertoi paikallistasolla yhteiskunnan kahtiajaosta. Sekä SOK että OTK harjoittivat tuotannollista toimintaa ja perustivat maailmansotien välillä runsaasti elintarvike- ja kulutustavaratehtaita, jotka palvelivat vain omaa kaupparyhmää.
Pellervo-lehdet
Pellervo lehden kansikuva vuonna 1905|right|thumb|200px Pellervo-Seura julkaisi vuosina 1899–1998 Pellervo-lehteä. Vuodesta 1999 sen seuraajina ovat olleet aikakauslehdet Kodin Pellervo ja Maatilan Pellervo.
Tunnustukset
Pellervo-Seura osallistui Elinkeinoelämän valtuuskunnan (EVA) perustamiseen vuonna 1974. Pellervon myöntämiä tunnustuksia ovat: pronssinen, hopeinen ja kultainen Gebhard-mitali, osuustoiminnan ansiomitali, osuustoiminnan I luokan ansiomitali, Pellervon pronssinen, hopeinen ja kultainen ansiomerkki.
Suojärvi (Joutsa)
Suojärvi on Keski-Suomessa Joutsassa Selänpohjan kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 6,3 hehtaaria, se on 650 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,5 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Ristiselän alueella (14.23), jonka Rutajoen valuma-alueeseen (14.236) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 145,5 metriä mpy.
Hutsulit
Hutsulit ovat etninen ryhmä Karpaateilla osissa Ukrainaa ja Romaniaa.
Asuinalue
thumb|vasen|Mies kansanpuvussa. Hutsulien perinteinen asuinalue käsittää osia Karpaattien etelä- ja pohjoisrinteistä. Nykyisen Ukrainan hallinnollisista alueista heitä asuu Verh'ovynan piirissä ja osissa Kosivin, Nadvirnan ja Kolomyjan piirejä Ivano-Frankivskin alueella, Putylan ja Vyžnytsjan piirissä Tšernivtsin alueella, sekä Rah'ivin piirissä Taka-Karpatian alueella. Ukrainan lisäksi hutsuleja asuu kylissä Romanian puolella maiden vastaista rajaa Maramureșin piirikunnassa.
Hutsuleja on sittemmin myös muuttanut ympäri maailmaa. Hutsulien perustamia järjestöjä toimii esimerkiksi Isossa-Britanniassa, Yhdysvalloissa ja Kanadassa.
Historia
Hutsulit ovat alkaneet asuttaa Karpaattien pohjoisrinteitä 1400-luvulta 1700-luvulle. 1700-luvulta lähtien heitä alkoi asettua myös niiden etelärinteille Taka-Karpatian ja Maramureșin alueelle. Selvästi omana ryhmänään heistä on alettu puhua Galitsiassa 1700-luvun lopulta lähtien. Hutsulit olivat pitkään pääasiassa talonpoikia puolalaisten ja unkarilaisten maanomistajien alaisuudessa. Joitakin hutsuleja tiedetään olleen kasakkoina ja heitä myös soti puolalaisia vastaan. Jotkin hutsulit tunnettiin opryšok-nimisinä maantierosvoina. Lukutaito alkoi levitä tavallisen kansan keskuudessa vasta 1900-luvulla. Saman vuosisadan alussa hutsuleja osallistui Ukrainan itsenäisyyspyrkimyksiin. Hutsulien tasavalta oli muutaman kuukauden kestänyt yritys saavuttaa itsenäisyys vuonna 1919, joka päättyi Romanian miehitykseen.
Kuljunojan luhtaorvokki
Kuljunojan luhtaorvokki oli Mäntsälän Nummisissa sijainnut erityisesti suojeltavan lajin, luhtaorvokin kasvupaikka. Kasvupaikka on ollut rauhoitettu vuodesta 2004 lähtien. Rauhoitusalue on laajuudeltaan 0,76 hehtaaria. Luhtaorvokki on erittäin uhanalainen. Sen tiedetään (2011) esiintyvän Suomessa vain Hangon Santalankorvessa, Jomalassa, Karkussa, Kökarin Österbyggessä, Tohmajärven Onkamossa ja Vihdin Kourlassa.
Kuljunojan luhtaorvokkiesiintymän löysivät Lalli Laine, Yrjö Vasari ja Matti Kaasinen vuonna 1946. Esiintymän kehitystä seurattiin säännöllisesti 1946–1951, 1982–1984 ja 1987–1990. 1980-luvun alussa Kuljunojan puro ruopattiin ja maata siirrettiin niin, että vanha uoma katosi. Tämä hävitti luhtaorvokin pääesiintymän. Puron ympärillä olleet tulvaniityt olivat kadonneet jo aiemmin. Metsässä olleissa erillisissä luhtaorvokkiesiintymissä kasvoi vuonna 1983 yhteensä 20 luhtaorvokkiyksilöä. Vuoden 1987 kartoituksessa Kuljunojan penkereestä ja sen välittömästä läheisyydestä, noin 10 metrin matkalta, löytyi viisi pientä kasvustoa, joissa kasvoi yhteensä 370 yksilöä. Vuosina 1991–2004 esiintymää seurattiin satunnaisesti. Vuonna 2003 Uudenmaan ympäristökeskus kartoitti alueen suojelualuerajausta varten. Rajauspäätös tehtiin 2004 ja alue rauhoitettiin erityisesti suojeltavan lajin kasvupaikkana.
Metsänhoito uhkasi esiintymää jatkuvasti. Kasvupaikan suojelun jälkeen paikkaa hoidettiin poistamalla muutamia varjostavia kuusia. Vähän sen jälkeen koko kasvupaikan ympäristö hakattiin avoimeksi, jonka vuoksi kasvupaikka muuttui liian valoisaksi. Muu kasvillisuus tihentyi ja vuonna 2008 luhtaorvokin havaittiin hävinneen Kuljunojalta.
Panssarinyrkki
Ominaisuudet
Panssarinyrkki oli yhden miehen ase, joka muodostui putkesta ja putken päässä olevasta ammuksesta. Ammuksen takana oli räjähdepanos, joka lennätti ammuksen kohteeseensa muutaman kymmenen m/s nopeudella. Sytytin räjäytti varsinaisen panoksen, joka muotoutui kuumaksi metallisuihkuksi, jonka nopeus oli 8 000 metriä sekunnissa ja joka porautui panssarivaunun panssarin läpi ja kuumuudellaan aiheutti vaunun sisällä vaurioita ja mahdollisesti sen omien ampumatarvikkeiden räjähdyksiä. Aseen vaikutus ei siis perustunut iskuenergiaan, vaan suunnattuun räjähdysvaikutukseen. Toisen maailmansodan aikana panssarinyrkillä oli mahdollista tuhota kaikki rintamakäytössä olevat panssarivaunutyypit. Taktisesti aseen suurin ongelma oli ammuksen alhaisen lähtönopeuden aiheuttama lyhyt ampumaetäisyys ja ampujan suojattomuus. Kehittyneimmän mallin ampumaetäisyys oli 125 metriä, mutta esimerkiksi tyyppi 30:n kantama oli vain noin 30 metriä.
Suomeen tuotiin kahta panssarinyrkin versiota, F1 (pikkunyrkki, Panzerfaust 30 Klein) kaliiperiltaan 100 mm ja F2 (isonyrkki Panzerfaust 30), jonka kaliiperi oli 142 mm.
Ase painoi noin viisi kiloa, mistä ammuksen paino oli noin kolme kiloa. Ammuksen halkaisija oli 150 mm. Panssarinyrkki oli halpa massa-ase, vuonna 1944 valmistusmäärä oli yli viisi miljoonaa. Putken takapäästä purkautuvien ammuksen lähtöpanoksen kuumien palokaasujen vuoksi putken takana täytyi olla useita metrejä vapaata tilaa. Ase oli rekyylitön panosase, ammus ei siis ollut rakettitoiminen.
Käyttö Suomessa
Kaikkiaan Saksasta ostettiin Suomeen 1944 yli 25 000 panssarinyrkkiä. Alku ei sujunut aivan ongelmitta, sillä kaikki käyttöohjeet olivat saksaksi, ja uusi ase oli joukoille outo. Hämmennystä aiheutti esimerkiksi se, että putken reikäpää piti suunnata kohteesta poispäin. Saksan kielen taitajat tai tekniikkaa ymmärtävät oivalsivat melko nopeasti, miten ase toimi ja miten sillä piti tähdätä. Aseen perässä oleva tulisuihkusta varoittava ilmoitus jäi joskus huomioimatta, jolloin ampujan takana oleva loukkaantui, tai aseen käyttäjä loukkasi itsensä, jos hän sattui pitämään putken perää olkapäätään vasten, tai takana oli kiinteä este. Sotilaita myös kaatui heidän pidettyään tietämättömyyttään panssarinyrkkiä esim. rintaansa vasten.
Suomen käytössä oli kesällä 1944 Neuvostoliiton suurhyökkäyksen torjunnassa panssarinyrkistä useimmiten tyyppi 30, jonka läpäisykyky suorassa kulmassa oli noin 200 mm ja kantama vain noin 30 metriä. Ase siis piti laukaista huomattavan läheltä.
Muuta
Suomalaisen metalliyhtye Stam1nan vuonna 2014 julkaisema Panzerfaust- niminen kappale kertoo panssarinyrkeistä.
Malmön kaupunginteatteri
Malmön kaupunginteatteri (ruots. Malmö Stadsteater) on Malmön kunnan omistama teatteri, joka perustettiin vuonna 1944. Alun perin teatterin toiminta sisälsi puhe- ja musiikkiteatteria sekä balettia ja sinfoniaorkesterin. Eri toiminnat hajautuivat 1990-luvun vaihteessa ja vuonna 1993 perustettiin Malmön näytelmäteatteri (ruots. Malmö dramatiska teater) alkuperäisen kaupunginteatterin näyttelijäkunnasta. Vuodesta 2008 on jälleen ollut käytössä nimi Malmön kaupunginteatteri.
Monipuolinen ohjelmisto
Malmön kaupunginteatterin yhdistys perustettiin vuonna 1931 modernin kunnallisen kaupunginteatteritoiminnan laatimiseksi. Toisen maailmansodan aikana, 23. syyskuuta 1944, Malmön kaupunginteatteri ja sen suuri teatterirakennus vihittiin käyttöön William Shakespearen komedialla Kesäyön unelma, joka esitettiin Suurella näyttämöllä. Pienemällä näyttämöllä, Intiman, ensiesityksen sai Vilhelm Mobergin Mans kvinna.
Kaupunginteatterilla oli alusta alkaen kattava ohjelmisto, joka sisälsi muun muassa puheteatteria, oopperaa, balettia ja pantomiimia. Tämän lisäksi orkesteri järjesti säännöllisesti sinfoniakonsertteja Suurella näyttämöllä, kunnes se siirtyi itsenäiseksi Malmön konserttitaloon vuonna 1985. Näyttämösalit rakennettiin ulkopäin antiikin amfiteattereista ja modernista demokraattisesta kansanteatterista inspiroituneena. Saleissa oli suuri näyttämö ja yksi parvi.pienoiskuva|Malmön kaupunginteatterin alkuperäinen rakennus, nykyinen Malmön Ooppera. Kuvassa Nils Sjögrenin veistos Tragos.
Taide
Teatterin edustaa koristaa Nils Sjögrenin veistos Tragos. Alalämpiössä on Bror Marklundin suurenmoinen pronssinen Thalia, ja ylemmässä lämpiössä monia veistoksia, muun muassa Carl Elhdin Ung flicka, Clarense Blumin Dansen går, Gunnar Nylundin Cavalcade sekä Anders Jönssonin suihkulähdepatsas Afrodite. Ylempää lämpiötä koristavat myös Martin Emondin kaksi suurta öljymaalausta, joiden aiheet ovat Shakespearen näytelmistä.
Kehitys
Teatteria on vuosien mittaan täydennetty lisänäyttämöillä eri puolille kaupunkia, kuten esimerkiksi Pireus-lastenteatterilla.
1950-luku oli merkittävä ajanjakso, sillä muun muassa Ingmar Bergman toimi ohjaajana ja taiteellisena johtajana teatterin näyttelijäkunnalle. 60- ja 70-lukuja leimasi poliittinen ja yhteiskunnallinen teatteri, erityisesti pienellä näyttämöllä. Samaan aikaan vastakohtana poliittiselle teatterille esitettiin klassisia baletteja, oopperoita ja operetteja, jotka tekivät Malmöstä tunnetun ”operettien kaupungin”. Tämä johti uudenaikaisten musikaalien, kuten Frans G. Bengtssonin Orm Punaisen, menestykseen Malmön kaupunginteatterissa.
Turbulenssia ja jälleenrakentamista
Malmön sinfoniaorkesterin muuton seurauksena vuonna 1985 syntyi tarve oman teatteriorkesterin perustamiselle, mikä synnytti uuden taloudellisen rasitteen. Lisäksi koko ajan oli vaikeampaa täyttää kaikki erilaisten taiteenlajien ja taiteellisten suuntausten intressit vanhan yhteiskaupunginteatterimallin sisällä. Tämän vuoksi jo aiemmin alkanut muutosprosessi kiihtyi 1990-luvun alussa olosuhteiden pakottamien taloudellisten säästöjen ja muutosten myötä. Teatterin pitkä operettiperinne päättyi (ja jatkui osin uusien yksityisten teatterien kuten Nöjesteaternin toimesta), erillisistä näyttämöistä luovuttiin, balettitoiminta lakkautettiin ja sitä jatkettiin taas 1995 moderniin tanssiin keskittyneen Skånen tanssiteatterin (ruots. Skånes Dansteater) toimesta. Teatterin näyttelijäkunta halusi oman profiilin, joka muistuttaisi enemmän muita ruotsalaisia, yksinomaan näytelmiin keskittyviä, kaupunginteattereita ja vuonna 1993 se erosi omaksi osakseen ja näyttelijäkunnakseen nimellä Malmö Dramatiska Teater AB, joka kuului kunnalliseen yhtiöitettyyn kulttuurikonserniin. Myös musiikkiteatterillinen osa kuului samaan konserniin nimellä Malmön ooppera ja musiikkiteatteri.
Näin alkuperäinen Malmön kaupunginteatteri alkoi hajota ja sen osat erotettiin myöhemmin täysin erillisiksi yhtiöiksi, jotka olivat eri tahojen omistuksissa (Malmön kaupunki ja Skånen maakäräjät). Vuodesta 1993 lähtien ei Malmön kaupunginteatteria enää siis ollut olemassa. Muutosten yhteydessä vähennettiin vakituisia työntekijöitä ja siirryttiin käyttämään enemmän vierailevia, määräaikaisia työntekijöitä. Saman aikaisesti korvattiin suurimmaksi osaksi aiempi ohjelmistomalli, jossa eri tuotantoja esitettiin samanaikaisesti näyttämöillä eri iltoina, uudella mallilla, jossa samaa esitystä esitetään joka ilta intensiivisen esitysjakson ajan. Alkuperäisestä kaupunginteatterista irtautuneet tytäryhtiöt muuttuivat itsenäisiksi vuonna 1996.
Nykyinen Malmön kaupunginteatteri (ja Malmön näytelmäteatteri)
Uuden Malmön näytelmäteatterin johtajaksi tuli ohjaaja Staffan Valdemar Holm, joka tammikuussa 1994 sai vihkiä käyttöön seurueen uuden päänäyttämön Hipp, joka toimi kunnostetun huvi- ja oopperateatteri Hippodromen tiloissa Kalendengatanilla.
Vuonna 2008 teatteri päätti vaihtaa nimensä takaisin sen alkuperäiseen muotoon Malmön kaupunginteatteriksi, johon kuului ainoastaan näytelmäteatterin yhtiö. Uusi näytelmäteatteri on alusta saanut tukea valtion kulttuurineuvostolta ja täten se lasketaan institutionaaliseksi teatteriksi. Tänä päivänä teatteriin kuuluu kolme näyttämöä: päänäyttämö Hipp ja kaksi pienempää sivunäyttämöä Studion ja Intiman. Teatterin merkittävimpien esitysten joukkoon voidaan lukea Frank WedekindinLulu (1994) ja Klas Abrahamssonin Malmöiter (2004).
Nuori teatteri (ruots. Unga Teatern)
Kaupunginteatterin teatteritoiminta lapsille ja nuorille oli alusta asti ollut osa teatterin varsinaista ohjelmistoa ja lapsiperheille tarkoitettuja esityksiä esitettiin muutaman kerran vuodessa. Nuori teatteri syntyi vuonna 1970, kun ”vapaa ryhmä” teatterin sisällä inspiroitui ajan uudesta pedagogisesta trendistä. Aluksi Nuoren teatterin toiminta keskittyi teatterikiertueisiin kouluissa ja esityksiin ”Uudessa teatterissa”, jossa uusia teoksia esitettiin sekaisin klassikoiden kanssa. Vuonna 1975 Nuori teatteri muutti omalle näyttämölleen nimeltään Pireus uuteen, saman nimiseen ylioppilastaloon osoitteessa Stadiongatan 21. Vuonna 1982 toiminta muutti väliaikaisesti ”Carolinasaliin” (ruots. Carolinahallen) historiallisessa Pyhän Getrudin korttelissa (ruots. Kvarteret S:t Gertrud) ennen kuin Nuori teatteri sai osittain oman näyttämönsä suuressa kaupunginteatterirakennuksessa, Verkstanissa, vuonna 1984. Nuoren teatterin toiminta lopetettiin teatterissa tapahtuneiden muutosten ja taloudellisten vaikeuksien vuoksi vuonna 1992.
Syksyllä 2014 aloitti uusi versio Nuoresta teatterista toimintansa ohjaaja Ada Bergerin johdolla Studion-näyttämöllä Hippodromen tiloissa.
Jarmo Jalarvo
Jarmo Jalarvo (s. 9. toukokuuta 1952 Tampere) on suomalainen entinen jääkiekkotuomari. Hän toimi sekä pää- että linjatuomarina. Jalarvo on valittu Suomen Jääkiekkoleijonaksi numerolla 151.
Erotuomariuran jälkeen Jalarvo on toiminut SM-liigassa, Suomen Jääkiekkoliitossa ja Kansainvälisessä Jääkiekkoliitossa monenlaisissa erotuomaritoiminnan vastuutehtävissä.
Malatya
Malatya on kaupunki Turkissa. Malatya on Malatyan maakunnan pääkaupunki. Kaupungin asukasluku on arviolta 438 000 (vuonna 2014).
Roomalaisaikana kaupunki tunnettiin nimellä Melitene. Kaupunki oli legio XII Fulminatan tukikohta.
Fysikaalinen todellisuuskäsitys
Fysikaalinen todellisuuskäsitys perustuu fysiikan käsityksille todellisuudesta. Ihmisen havaitsema arkitodellisuus on efektiivinen karkea likiarvoistus todellisuuden perusrakenteista.
Fysiikan perustavuus
Murray Gell-Mann (1994, 109) on ehdottanut tieteenalojen vertailulle seuraavia sääntöjä:
Kun luonnontieteellistä todellisuuskäsitystä tarkastellaan eri luonnontieteiden luomana kokonaisuutena, sen perustaksi muodostuvat perusluonnontiede fysiikka ja toisena kaikkeutta havainnoiva ja kuvaileva tiede, tähtitiede. Luonnontutkimuksen todellisuuskäsitykseen vaikuttavat myös muodolliset eli formaalit tieteet, matematiikka ja filosofia.
Tieteenä fysiikka ei ole muiden tieteiden korvaaja, eikä fysiikkaa ole mahdollista määritellä niin, että jotkin luonnontieteen alat jäisivät sen ulkopuolelle. (Kurki-Suonio & Kurki-Suonio 1994, 110–111)
Kaikkeuden rakenne
Luonnossa vallitsee rakentumisperiaate, jonka mukaan kaikki oliot muodostuvat rakenneosista. Nämä puolestaan koostuvat astetta alkeellisimmista olioista, samalla kun oliot itse muodostavat suurempia yhtenäisesti käyttäytyviä järjestelmiä:
Rakenneosien ketju vaatii rinnalleen perusvuorovaikutusten ketjun. Järjestelmän sisäiset vuorovaikutukset pitävät sen koossa ja samalla määräävät ne perusominaisuudet, joiden mukaan järjestelmä on tunnistettavissa. Ulkoiset vuorovaikutukset puolestaan hallitsevat järjestelmän liikettä muiden samanasteisten järjestelmien joukossa. Ylimmillä tasoilla painovoima toimii sekä sisäisenä että ulkoisena vuorovaikutuksena. Kiinteissä kappaleissa, molekyyleissä ja atomeissa sähkömagneettinen vuorovaikutus toimii vastaavasti sekä sisäisenä että ulkoisena vuorovaikutuksena.
Vuonna 2002 suomalainen Pekka Teerikorpi ja venäläinen Juri Baryshev julkaisivat kirjan Discovery of Cosmic Fractals. Kaikkeuden laajamittaisten alirakenteiden syntyä on tutkittu supertietokoneilla. Mallit antavat fraktaalisia rakenteita alle 10 megaparsekin kokoluokassa.
Kvanttifysiikan todellisuuskäsitys
Tarja Kallio-Tammisen mukaan kvanttimekaniikan niin sanottu Kööpenhaminan tulkinta ”edellyttää syvällisiä uudistuksia todellisuuskäsitykseen, kun taas kvanttimekaniikan myöhemmät tulkinnat ovat pyrkineet pitäytymään klassisen fysiikan perusoletuksiin kuten determinismiin, reduktionismiin ja syrjässä olevaan havaitsijaan.”
Elena Cornaro Piscopia
thumb|Elena Cornaro Piscopian muotokuva. Elena Lucrezia Cornaro Piscopia (5. kesäkuuta 1646 Venetsia – 26. heinäkuuta 1684 Padova) oli italialainen oppinut. Hän opiskeli kreikkaa, latinaa, ranskaa, hepreaa ja espanjaa, sekä matematiikkaa, tähtitiedettä, filosofiaa, musiikkia ja teologiaa. Vuonna 1672 hänen opettajansa anoi Elena Cornaro Piscopialle lupaa tohtorin tutkinnon suorittamiseen Padovan yliopistosta. Sukupuolen takia teologian tutkinnon suorittaminen evättiin, mutta vuonna 1678 hän väitteli filosofian tohtoriksi. Ensimmäinen naisen väitöstilaisuus herätti niin paljon huomiota, että se pidettiin yliopiston sijasta katedraalissa. Aiheena olivat Aristoteleen tekstit. Tutkinto hyväksyttiin.
Helmi Virtaranta
Helmi Virtaranta (o.s. Linna, 19. joulukuuta 1919 Hämeenkyrö – 8. syyskuuta 1999) oli suomalainen kielitieteilijä, kansanperinteen tallentaja ja valokuvaaja. Hänet tunnetaan erityisesti työstään yhdessä aviopuolisonsa Pertti Virtarannan kanssa.
Varhaiset vuodet
Hämeenkyrössä syntynyt Virtaranta muutti jo kansakouluikäisenä äitinsä mukana Tampereelle ja kirjoitti ylioppilaaksi Tampereen suomalaisesta yhteiskoulusta vuonna 1939. Hän aloitti suomen kielen opiskelun Helsingin yliopistossa vielä samana vuonna ja valmistui lopulta sodan keskeyttämien opintojen jälkeen 1948. Vuotta aikaisemmin Virtaranta oli muuttanut Ruotsiin, kun hänen puolisonsa Pertti Virtaranta sai suomen kielen lehtorin viran Lundin yliopistosta. Pariskunta oli tavannut toisensa jo Helmi Virtarannan lukioaikoina ja avioliiton he solmivat vuonna 1945. Ruotsissa hän kirjoitti puhtaaksi virolaisen Julius Mägisten vaikeaselkoisella käsialalla laatiman Värmlandsfinska ortnamn -teoksen.
Kansanrunouden kerääjänä
Helmi ja Pertti Virtaranta tekivät murteenkeruumatkoja vuodesta 1945 lähtien muun muassa eri puolille Suomea, kuten Satakuntaan, Värmlannin suomalaisalueille Ruotsiin sekä Itä-Karjalaan ja Tverin alueelle. Helmi Virtaranta on itse tallentanut eniten karjalaista kansanperinnettä, johon lukeutuu itkuvirsiä ja runoutta sekä erilaisia uskomuksia, satuja ja tarinoita. Hän kirjoitti myös puhtaaksi kaikki pariskunnan keruumatkojen päiväkirjat. Heidän varsinainen suurtyönsä oli vuosina 1968–2001 kuusiosaisena julkaistu Karjalan kielen sanakirja. Pertti Virtaranta oli teoksen ensimmäinen päätoimittaja vuodesta 1955 alkaen, Helmi puolestaan toimitti teosta 1955–1961 ja työskenteli sen jälkeen toimitussihteerinä 21 vuoden ajan. Vaikka Helmi Virtaranta oli mukana käytännössä kaikkien puolisonsa yli 150 teoksen toimitustyössä, mainitaan hänen nimensä tekijänä ainoastaan kolmessa. Vuonna 1991 Helmi Virtaranta oli yksi Kalevalaseuran myöntämän Kekrinpäivän tunnustuspalkinnon saajista ja Samuli Paulaharju -palkinto hänelle myönnettiin yhdessä miehensä kanssa vuonna 1985.
Valokuvaajana
Helmi Virtaranta tunnettaan myös ansioituneena valokuvaajana, kun hän tallensi keruumatkojen tietolähteitä sekä heidän elinympäristöään. Osan valokuvista kuitenkin otti Pertti Virtaranta, mutta pariskunta ei pitänyt niistä tarkkaa kirjaa, vaan Helmi Virtarannan mukaan itse kohde oli tärkeämpi kuin kuvan ottaja. Heidän matkoiltaan peräisin olevat valokuvat on tallennettu Museoviraston, Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran ja Kotimaisten kielten tutkimuskeskuksen arkistoihin. Niitä on ollut esillä lukuisissa näyttelyissä Suomessa ja Pohjoismaissa sekä Keski-Euroopassa ja Karjalan tasavallassa. Helmi Virtaranta osallistui myös Suomen valokuvataiteen museon 1910–1960-lukujen suomalaisia naiskuvaajia esittelevään näyttelyyn vuonna 1992.
Virsiä 2
Virsiä 2 on suomalaisen laulajan Samuli Edelmannin studioalbumi vuodelta 2008. Se nousi Suomen virallisen listan toiselle sijalle, ja pysyi listalla yhteensä 20 viikkoa. Albumi on myynyt platinalevyn oikeuttavan määrän.
Hamilton Tigers
Hamilton Tigers oli joukkue, joka pelasi National Hockey Leaguessa vuodet 1920-1925. Joukkue perustettiin Quebec Bulldogsin tilalle, joka muutti Hamiltoniin heikosti sujuneen kauden jälkeen.
Quebec Bulldogsin viimeinen kausi NHL:ssa sujui niin huonosti, että suurin osa kannattajista hylkäsi seuran. Joukkueen omistajat paikkasivat tilanteen siirtämällä seuran Hamiltoniin. Tigersin pelaajisto oli kuitenkin jo niin vanhaa ja kokenutta, että oli selvää, että joukkue ei tulisi pärjäämään liigassa. Näin ollen NHL määräsi muut joukkueet tarjoamaan pelaajiaan Tigersille, jotta joukkue kokisi eräänlaisen nuorennusleikkauksen. Vaikka joukkue sai useita huippupelaajia, eivät sen otteet parantuneet ollenkaan. Joe Malone teki 30 maalia 20:ssä ottelussa, mutta sekään ei auttanut joukkuetta.
Kolme seuraavaa kautta olivat ensimmäisen toisintoja. Joukkueeseen palkattiin huippuvalmentaja Art Ross ja Joe Malone myytiin Montreal Canadiensiin. Hänen tilalleen hankittiin uusia vahvistuksia, mutta turhaan. Ensimmäisten neljän kauden jälkeen joukkue vihdoin piristyi, kun Percy LeSueur siirtyi valmennukseen ja joukkue hankki suuret määrät uusia pelaajia.
Vihdoin joukkueen viimeisellä kaudella 1924–1925 tuli menestystä. Tigers pelasi loistavan runkosarjan, vaikka puolessa välissä iskikin uupumus. Kauden päätteeksi joukkue juhli runkosarjan voittoa ja lähti yhtenä suurista suosikeista pudotuspeleihin. Pudotuspelien alla Tigersin pelaajat vaativat joukkueeltaan 200 dollarin palkankorotusta, koska NHL oli nostanut pelien määrää 24:stä 30:een. Pelaajat sanoivat, että ilman ylimääräistä palkkiota he eivät aio pelata. Liigan johtaja Frank Calder vastasi, että jos he kieltäytyvät, niin NHL kumoaa heidän pelilupansa. Näin kävi ja Tigers ei osallistunut pudotuspeleihin ollenkaan. Montreal Canadiens pelasi Stanley Cupin finaalissa Victoria Cougarsia vastaan, joskin häviten tämän ottelun. Tämä oli samalla viimeinen kausi, jolloin jokin muu kuin NHL-seura voitti Stanley Cupin.
Hamilton Tigersin toiminta loppui kauden jälkeen ja Tigersin pelaajat siirtyivät lopulta uuteen NHL-seuraan, New York Americansiin, jonka omistaja osti oikeudet Tigersin pelaajiin 75 000 dollarilla.
Wanhan kansan merkkipäivät
Wanhan kansan merkkipäivät on suomalaisen agronomin Antto Laihon vuonna 1912 ilmestynyt kirja, joka sisältää vanhoihin merkkipäiviin, viikonpäiviin ja kuukausiin liittyvää kansanperinnettä. Teoksesta on vuoteen 2006 mennessä otettu 14. painosta, joista viimeisimmissä on Marjaliisa Pitkärannan kuvitus.
Defensores del Chacon kansallispuisto
Puiston halki kulkee lännestä itään kanjonimaisia jokilaaksoja, jotka tulvivat sateisena vuodenaikana. Cerro Leonin vuoret sijaitsevat keskellä puistoa ja kohoavat 430 m Chacon tasangon yläpuolelle (620 m merenpinnasta). Jokilaaksoissa kasvaa tulva-alueille sopeutunutta sademetsää, kun taas ylempänä vallitsevia kasvilajeja ovat erilaiset mehikasvit (kaktuskasvit ja ananaskasvit) sekä piikkiset lajit (paatsamakasvit, kelaskasvit, hernekasvit). Puistossa kasvaa uhanalaisia ja kotoperäisiä kasvilajeja sekä viljelykasvien villejä kantamuotoja (tupakkaa, maniokkia ja maapähkinää).
Wanhan kansan merkkipäivät
Kirjan sananparsien ja kansanviisauksien sisältämiä neuvoja käytettiin aikoinaan hyväksi maanviljelyksessä ja eläinten hoidossa sekä yleisessä maaseudun arki- ja pyhäpäivien elämässä. Perinne syntyi jo keskiajalla, kun kansa alkoi yhdistelemään katolisen kirkon viettämiin pyhimysten merkkipäiviin maataloudessa esiintyviä töitä sekä säätä koskevia tietoja ja erilaisia havaintoja vuodenkierrosta sekä kasvi- ja eläinkunnasta.
Defensores del Chacon kansallispuisto
Kansallispuiston tiheiden, piikkisten metsien suojissa elää Paraguayn harvinaisimpia eläinlajeja kuten jaguaareja, puumia ja oselotteja. Puistossa elävät myös chaconpekari, amerikantapiiri ja harjasusi. Lintuihin kuuluvat jabiru, papukaijat ja muut trooppiset lintulajit.
A Century of Love
A Century of Love on Geta Burlacun esittämä Moldovan edustuskappale vuoden 2008 Eurovision laulukilpailussa. Kappale esitettiin kokonaan englanniksi. Moldova jäi semifinaalissa 36 pisteellä sijalle 14 eikä edennyt finaaliin. Kyseessä oli vuoteen 2014 asti ainoa Moldovan karsiutuminen semifinaalissa.
Molski
pienoiskuva|Molskikangasta Molski (engl. "moleskin" myyrännahka) on paksu ja tiivis, muun muassa työvaatteisiin käytettävä sileäpintainen puuvillakangas. Tiheää ja kulutusta hyvin kestävää molskikangasta käytetään työvaatteiden lisäksi myös painimattoihin, sotilasvaatteissa sekä ratsastus- ja metsästystekstiileissä.
Boijit
Boijit olivat kelttiläinen heimo nykyisen Tšekin, Koillis-Itävallan, Länsi-Slovakian ja Länsi-Unkarin alueella. Samalla nimellä tunnettiin myös heimoja Pohjois-Italiassa ja Galliassa, mutta näiden ryhmien yhteys Keski-Euroopan boijiin ei ole täysin varma. Mahdollisesti kyseessä ovat kuitenkin yhden ja saman heimon eri ryhmät. Bojit kuuluivat tärkeimpiin itäisen kelttiläisen alueen heimoihin ja Böömi eli Boiohaemum (latinaksi Bohemia) ”Boijien kotimaa” on saanut nimensä heidän mukaansa.
Nimi
Nimi boijit on johdettu kelttiläisen kantakielen termeistä *bouios, *bouii, jotka merkitsevät lehmiä omistavaa miestä ja viittaavat näin vaurauteen. Nimi lienee viitannut alun perin kelttiläiseen yläluokkaan, eikä niinkään mihinkään tiettyyn heimoon.
Historia
thumb|vasen|Kartta boijien liikehdinnästä roomalaisten lähteiden mukaan. 700–400-luvuilla eaa. Böömi kuului Hallstattin kulttuurin vaikutusalueeseen. Sille tyypillisiä löydöksiä ovat esimerkiksi vaunuhaudat, jollaisia on löydetty eri puolilta Böömiä. Tuon ajan asukkaat eivät kuitenkaan harjoittaneet kirjoitusta, joten heidän kelttiläisyyttään ei voida pitää täysin varmana. Böömistä oli kuitenkin tiiviit yhteydet muille alueille, joilla historiallisten lähteiden perusteella voidaan myöhemmin sanoa varmasti puhutun kelttiläisiä kieliä. Myöhäiseltä Hallstattin kaudella rakennettiin Závistin linnavuori, josta muodostui todennäköisesti myöhemmin bojina tunnettujen kelttien keskus. Varhaisen La Tènen kulttuurin kaudella Böömissä hylättiin noin 30 % tunnetuista asutuksista ja noin 20 % tuolloisista asutuksista oli vastikään perustettuja. Vain noin puolet asutuksista säilyivät entisillä paikoillaan. Nämä muutokset tapahtuivat 400–350 vuotta eaa. ja ne on yhdistetty usein kelttiläiseen kansainvaellukseen, johon on katsottu liittyneen myös Allian taistelun ja Rooman ryöstön vuoden 387 eaa. paikkeilla. Osa tutkijoista ei kuitenkaan pidä muutoksia suuren muuttoliikkeen aiheuttamana, vaan osana monimutkaisempia muutoksia kulttuurissa.