cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
The Beatles: Rock Band
Peli noudattaa Rock Bandien ja Guitar Herojen peruskaavaa. Pelaaja käyttää kitaraohjaimen kaulassa olevia viittä eri värein merkittyä nappulaa. Kun kappale on valittu, ruudulle ilmestyvällä kaistalla näkyy laatikoita, ja pelaajan pitää valita samanvärinen nappula tai lyödä oikeaa rumpua. Pelin taustat muuttuvat joskus live-esityksestä tai studiolta mielikuvitusmaailmaksi. Pelistä on myytävänä Limited Edition, jonka mukana tulee basso, rummut ja mikrofoni. Toiset tuotteet, kitarat täytyy ostaa erikseen. Peliä voi myös pelata tavallisella Rock Band -kitaralla tai joillakin Guitar Hero -kitaroilla.
Kiwanis International
Kiwanis International on kansainvälinen hyväntekeväisyysjärjestö. Se on perustettu 1915 Detroitissa. Nykyisin Kiwanis-kerhoja on yli 8000. 1900-luvun lopulla jäseniä oli yli 3000 000 70 maassa.
Pääkonttori on nykyisin Indianapolisissa Yhdysvalloissa. Järjestö oli aluksi vain liikemiesten välinen järjestö, se on hyväksynyt naisjäseniä vuodesta 1987 alkaen.
Kiwanit järjestävät lapsille ja koululaisille kerhoja, joiden toiminta pyrkii edistämään humanistisia arvoja uskonnosta riippumatta.
Nikki McKibbin
Nikki McKibbin (syntyjään Katherine Nicole McKibbin, 28. syyskuuta 1978 Grand Prairie, Texas – 1. marraskuuta 2020 ) oli yhdysvaltalainen laulaja, joka oli kolmas American Idolin ensimmäisellä tuotantokaudella. Hän hävisi ainoastaan voittajalle, Kelly Clarksonille ja toiseksi sijoittuneelle Justin Guarinille. Hänen esikoisalbuminsa oli nimeltään Christmas in a FishBowl. Hän aloitti American Idolin laulamalla alkukarsinnoissa Gloria Gaynorin "I Will Survive" ja hän putosi 27. elokuuta 2002 laulamalla tällöin Stevie Nicksin kappaleen "Edge of Seventeen".
Malin lippu
thumb|right|Nykyinen lippu thumb|right|Vuosina [[1959–1961 käytetty lippu]] Malin lippu on Malin kansallistunnus vaakunan, moton ja kansallislaulun ohella. Se otettiin käyttöön 1. maaliskuuta 1961. Sitä ennen oli käytetty samankaltaista lippua, jossa tosin oli tyylitelty musta ihmishahmo, kanaga. Kuva poistettiin vuonna 1960, koska ihmisen kuvia pidetään islamissa, Malin valtauskonnossa, sopimattomina. Panafrikkalainen vihreä-kelta-punainen pystytrikolori viittaa lippuun, jota Malin entinen emämaa käyttää. Vihreä väri symboloi ympäröivää luontoa, keltainen mineraalivaroja ja puhtautta ja punainen taas itsenäisyyden puolesta tehtyjä uhrauksia ja rohkeutta.
The Party’s Over
The Party’s Over on Talk Talk -yhtyeen debyyttialbumi, joka ilmestyi vuonna 1982. Albumi edustaa aikakautensa tyypillistä syntikkapoppia. Albumilla on mukana kappale ”Talk Talk”, josta yhtye on saanut nimensä.
Albumilla syntetisaattoreita soittaa kosketinsoittaja Simon Brenner, joka erosi yhtyeestä jo vuonna 1983.
Stalin-linja
Stalin-linja (ven. Линия Сталина) oli Neuvostoliiton strateginen puolustusasema ennen toista maailmansotaa ja sen alkuvaiheessa. Stalin-linja alkoi Suomenlahdelta ja jatkui Peipsijärven ja Velikajajoen kautta Väinäjoen latvoille, sieltä edelleen Pripetin soiden itäpuolitse Dneprille ja Kiovan länsipuolitse lounaaseen Dnestrille, seurasi sen itärantaa Odessan länsipuolella ja päätyi Mustaanmereen. Stalin-linjan linnoittaminen oli aloitettu jo 1920-luvulla ja saatu valmiiksi ennen sodan puhkeamista. Se ei muodostanut yhtenäistä linnoitettua asemaa, vaan linnoitteet oli sijoitettu painopisteittäin tärkeimmille suunnille. Osittain rakenteet olivat jo vanhentuneita. Stalin-linjan itäpuolista tieverkostoa oli pyritty kehittämään suurten joukkojen ja materiaalimäärien siirtoihin soveltuvaksi. Vuonna 1941 Stalinin linjan piti muodostaa neuvostojoukkojen vetäytymisen takaraja, mutta saksalaiset pystyivät yllätyksellään läpäisemään sen jo elokuussa.
Linja oli nimetty Neuvostoliiton kommunistisen puolueen pääsihteerin Josif Stalinin mukaan.
Monamarakatti
Levinneisyys
Monamarakatin luontainen levinneisyys on rajoittunut Länsi-Afrikkaan. Lajia tavataan myös Ghanasta ja Voltajoelta itään ja etelään Lounais-Kameruniin asti ja lisäksi myös Guineanlahden seudulla.
Tuntomerkit
Selvärajainen musta ohimoraita erottaa valkoisen otsan valkoisista poskista; otsa ja posket saattavat olla myös kellertävät. Mahapuoli ja raajojen sisäpuoli ovat valkoiset tai keltaiset, hännäntyvessä on molemmin puolin huomiota herättävä valkoinen täplä.
Ravinto
Ravinto koostuu hedelmistä, raaoista pähkinöistä, versoista, lehdistä, hyönteisistä ja kotiloista.
Lisääntyminen
Poikasia syntyy kautta vuoden, kantoaika on vajaa 7 kuukautta. Naaras saa tavallisesti kerrallaan vain yhden poikasen, joka kasvaa alussa nopeasti mutta tulee sukukypsäksi vasta noin 5 vuoden ikäisenä.
Adam Woodyatt
thumb|Adam Woodyatt Adam Brinley Woodyatt (s. 28. kesäkuuta 1968 Walthamstow) on brittiläinen näyttelijä, joka on esittänyt Ian Bealen roolia EastEnders-televisiosarjassa yhtämittaisesti vuodesta 1985.
Woodyatt valmistui Sylvia Youngin teatterikoulusta Lontoossa. Hän teki 26. maaliskuuta 2007 kaikkiaan 2000. esiintymisensä EastEndersissä Ian Bealena. Hän on ollut sarjan ainoa jäljellä oleva alkuperäinen näyttelijä Wendy Richardin lähdettyä vuonna 2006.
Woodyatt asuu Southamissa, Warwickshiressa. Hän meni 8. huhtikuuta 1998 naimisiin tanssija Beverley Sharpin kanssa Floridan Walt Disney Worldissa; parille on syntynyt kaksi lasta, Jessica (1994) ja Sam (1997).
Niilo Lahdenperä
thumb|150px|Niilo Johannes Lahdenperä Niilo Johannes Lahdenperä (5. lokakuuta 1896 Ii – 19. marraskuuta 1944) oli suomalainen jääkärikapteeni ja liikemies. Hänen vanhempansa olivat liikemies ja maanviljelijä Kustaa Lahdenperä ja Ellen Paakkari. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1921 Fanni Matilda Niemisen kanssa.
Opinnot
Hän kävi kansakoulun ja aloitti maamieskoulun. Reserviupseerikoulun hän suoritti vuonna 1926.
Suomen sisällissota
Hän saapui takaisin Suomeen (Vaasaan) varavääpeliksi ylennettynä jääkärien pääjoukon mukana 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin joukkueenjohtajaksi Suomen sisällissotaan 4. jääkärirykmentin 8. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan, jonka mukana otti osaa taisteluihin Raudussa ja rajaseuduilla.
Sisällissodan jälkeinen aika
Suomen sisällissodan jälkeen hän palveli koulutusaliupseerina 4. Jääkärirykmentistä muodostetun Jääkäripataljoona n:o 4:n 2. komppaniassa. (Pataljoonan nimi muuttui myöhemmin ensin Jääkäripataljoona n:o 2:ksi ja sitten Pohjolan jääkäripataljoonaksi.) Hänet komennettiin pataljoonan kengityspajan esimieheksi 16. heinäkuuta 1918. Hän erosi armeijasta ja liittyi suojeluskuntaan 1. helmikuuta 1919 ja määrättiin Karkun suojeluskunnan paikallispäälliköksi missä toimessa oli 1. maaliskuuta 1920 asti. Hän astui uudestaan armeijan palvelukseen 1. maaliskuuta 1921 ja komennettiin koulutusaliupseeriksi Kajaanin sissipataljoonan 3. komppaniaan, mistä hänet siirrettiin 1. marraskuuta 1921 Hyökkäysvaunurykmenttiin ja sen esikuntaan talousvääpeliksi, joka myöhemmin muuttui ensin Hyökkäysvaunupataljoonaksi ja sitten Erilliseksi hyökkäysvaunukomppaniaksi. Hän täydensi kesken jääneitä opintojaan ja suoritti yksityisesti viidennen luokan Viipurin reaalikoulussa vuonna 1925. Myöhemmin hänet siirrettiin 1. patteristoon koulutusaliupseeriksi, josta edelleen 23. joulukuuta 1927 hänet siirrettiin nuoremmaksi upseeriksi Suomenlinnan paikalliskomppaniaan ja 1. huhtikuuta 1928 Rannikkotykistörykmentti 3:een ja edelleen 19. elokuuta 1928 nuoremmaksi upseeriksi toimituskomppaniaan. Vuonna 1928 hän oli myös komennettuna sekä Rannikkotykistörykmentti l:een, että Suomen valkoiseen kaartiin. Rannikkotykistöön hänet komennettiin 19. joulukuuta 1928 ja sijoitettiin ensin Rannikkotykistörykmentti 3:n 96. patteriin ja 15. syyskuuta 1930 99. patteriin nuoremmaksi upseeriksi. Rannikkotykistörykmentissä hän syksyllä vuonna 1929 valonheittäjäkurssien opetusupseerina sekä hoiti kevättalvella vuonna 1930 päällikön tehtäviä 99. patterissa. Kemin sotilaspiirin esikuntaan hänet komennettiin 18. elokuuta 1933 apulaisupseeriksi. Tehtävistään hän erosi 31. heinäkuuta 1933. Myöhemmin hän työskenteli vuosina 1933 – 1035 puolustusministeriön vahtimestarina. Toimi sen jälkeen liikemiehenä.
Talvi- ja jatkosota
Talvisotaan hän osallistui 18. talouskomppanian päällikkönä ja välirauhan aikana hän toimi III Armeijakunnan Henkilöstötäydennyskomppanian talous- ja huoltopäällikkönä. Jatkosodan syttyessä hän palveli edelleen samassa tehtävässä, kunnes hänet komennettiin Jalkaväenkoulutuskeskus 19:n huoltopäälliköksi. Vuonna 1943 hänet komennettiin vartiopäälliköksi Sotavankileiri 16:een, josta edelleen järjestelytoimiston päälliköksi Sotavankileiri 24:ään. Hän erosi vakinaisesta palveluksesta vuonna 1944.
Ukonputket
Ukonputket (Heracleum) on sarjakukkaiskasvien (Apiaceae) heimoon kuuluva kasvisuku. Suvussa on kaikkiaan 90 lajia.
Töpösiepot
Töpösiepot (Batis) on afrikansieppojen heimoon kuuluva varpuslintusuku, joka aikaisemmin sijoitettiin sieppojen heimoon Muscicapidae.
Ukonputket
Ukonputket ovat suurikasvuisia, kaksi- tai monivuotisia kasveja. Niiden varsi on pysty, jäykkäkarvainen tai kalju, joskus punaläikkäinen. Lehdet ovat kolmiomaiset, muutamaan kertaan parilehdykkäiset. Kukinnot ovat sarjoja ja kukat valkoiset tai vihreänkeltaiset.
Töpösiepot
Töpösiepot ovat pienikokoisia ja tanakoita hyönteissyöjiä, jotka sieppaavat saaliinsa lennosta tai maasta. Ne elävät avoimissa kuivissa metsissä ja pensaikoissa Afrikassa Saharan eteläpuolella. Pesä on kuppimainen rakennelma matalalla puussa tai pensaassa.
Ukonputket
Lajeja on 90, joista tunnetuimpia Suomessa ovat vierasperäiset kaukasianjättiputki (Heracleum mantegazzianum) ja persianjättiputki (Heracleum persicum). Muita ukonputkien sukuun kuuluvia kasveja Suomessa ovat etelänukonputki (Heracleum sphondylium) ja idänukonputki (Heracleum sibiricum tai Heracleum sphondylium subsp. sibiricum). Lähialueilla, Venäjän Karjalassa, leviää armenianjättiputki (Heracleum sosnowskyi), joka on tuotu sinne alkujaan rehukasviksi. Ukonputkilajien tunnistaminen onnistuu vasta, kun kasvit ovat muutaman vuoden ikäisiä.
Töpösiepot
Töpösiepot ovat melko värikkäitä pikkulintuja, joilla on musta naamari, joka rajoittuu jyrkästi vaaleaan kurkkuun. Sukupuolet ovat yleensä erivärisiä. Laulu on tavallisesti lyhyt kolmiosainen vihellys.
Ukonputket
Kaukasianjättiputki ja persianjättiputki on tuotu Suomeen alun perin koristekasveiksi. Näitä kahta on erittäin vaikea erottaa toisistaan, ja niitä kutsutaan usein jättiputkiksi, sillä ne kuuluvat lähisukuisten lajien muodostamaan jättiputkiryhmään (H. persicum -ryhmä). Jättiputket ovat uhka luonnonvaraiselle kasvistolle, sillä ne leviävät erittäin nopeasti muodostaen helposti isoja kasvustoja. Yksi kasvi voi tuottaa jopa 100 000 siementä.
Töpösiepot
Lajit
Luettelo perustuu BirdLife Suomen maailman lintujen suomenkieliseen nimistöön. Luokittelujen eroavuuksista johtuen lajisto voi olla erilainen eri lähteissä.
Hippolyte Taine
thumb|200px|Hippolyte Taine.
Hippolyte Adolphe Taine (21. huhtikuuta 1828 Vouziers – 5. maaliskuuta 1893 Pariisi) oli ranskalainen kriitikko ja historioitsija. Hän oli vankka positivismin kannattaja ja yksi ensimmäisistä kriittisen historiantutkimuksen tekijöistä. Taine tunnetaan kolmitahoisesta lähestymistavastaan, joita hän kutsui nimellä rotu, miljöö ja hetki taiteen kontekstuaaliseen tutkimukseen.
Tainella oli merkittävä vaikutus Ranskan kirjallisuuteen. Vuoden 1911 Encyclopedia Britannica kuvasi hänen merkitystään mainitsemalla, että Émile Zolan, Paul Bourget’n ja Guy de Maupassantin töissä on selvästi nähtävissä Tainen vaikutus.
Itseen yleistäminen
Itseen yleistäminen on subjektiivinen argumentaatiovirhe, jossa väitteen esittäjä pitää yleisargumenttia itselleen subjektiivisesti totena. Sen yleinen kaava on:
Itseen yleistäminen tunnetaan myös subjektiivisena relativistisena virhepäätelmänä. Sen inverssi on itsestä yleistäminen eli objektiivinen relativistinen virhepäätelmä.
Rauma (yritys)
Rauma Oyj perustettiin vuonna 1991 Yhtyneiden Paperitehtaiden ja Rauma-Repola Oy:n fuusion yhteydessä. Rauma Oy oli fuusiossa syntyneen Repola Oy:n yksi tytäryhtiö, johon koottiin Repola Oy:n metalli- ja koneteollisuus.
Rauma Oyj listautui Helsingin ja New Yorkin pörsseihin vuonna 1995. Repola Oy:n ja Kymmene Oy:n sulautuessa vuonna 1996 UPM-Kymmene Oyj:ksi Rauma Oy:stä tuli UPM-Kymmenen tytäryhtiö. UPM-Kymmene myi Rauman osakkeita vähitellen niin, että vuoden 1998 päättyessä sillä oli 34,5 prosenttia Rauman osakekannasta.
Yrityksen toimialoja vuonna 1998 olivat:
Lilly Truscott
Lillian Josephine "Lilly" Truscott on kuvitteellinen hahmo televisiosarjasta Hannah Montana. Häntä esittää Emily Osment ja hänen suomalainen ääninäyttelijä on Annituuli Kasurinen.
Lillyn paras ystävä on sarjan päähenkilö, Miley Stewart. Hänen ystäviinsä kuuluu myös Oliver Oken. Lilly on urheilullinen ja harrastaa muun muassa skeittailu a, surffausta, jääkiekko a ja cheerleading iä.
Lilly asuu Malibu ssa äitinsä, Heatherin kanssa. Hänen vanhempansa ovat eronneet ja Lillyn isä, Ken on kirjanpitäjä. Kun Heather muuttaa työn perässä Atlanta an, muuttaa Lilly Stewartin perheen luo asumaan. Sarjan lopussa Lilly menee opiskelemaan Stanfordin yliopisto on.
Lillyn yleinen sanonta on "Ooh! Lilly Like!".
Sarjan alussa Lilly ei tiedä Mileyn salaisuudesta. Lilly tunkeutuu Hannah Montanan pukuhuoneeseen, jolloin Mileyn salaisuus paljastuu hänelle. Tämän jälkeen Lilly on usein mukana Hannah Montanan keikoilla ja esiintyy nimellä Lola Luftnagle tai Lola LaFonda. Lillyn esittäessä Lolaa tämän tunnusmerkkejä ovat räikeät peruukit ja korut. Lilly himoitsee todella paljon kaikkia Hannahin vaatteita.
Lilly ja Oliver alkavat seurustella sarjan kolmannella kaudella.
Sonkajärvi
Sonkajärvi (aik. Rutakko) on Suomen kunta, joka sijaitsee Pohjois-Savon maakunnan pohjoisosassa. Kunnassa asuu 0 ihmistä ja sen pinta-ala on 0 km2, josta 0 km2 on vesistöjä. Väestötiheys on 0 asukasta/km2. Sonkajärven naapurikunnat ovat Iisalmi, Kajaani, Lapinlahti, Rautavaara, Sotkamo, ja Vieremä.
Sonkajärvellä on kaksi taajamaa: Sonkajärven kirkonkylä (Rutakko) ja Sukeva. Sonkajärvi on kumpuilevaa runsassoista maata, jonka halki kulkee Sonkajärven reitti. Sonkajärvellä on myös Sukevan vankila ja rautatieasema. Rautatieasemalta on VR:n henkilöjunayhteys pohjoiseen (Murtomäen sekä Oulun suunta) ja etelään (Kauppilanmäen sekä Kuopion suunta). Sonkajärvellä on myös Sonkajärvi-Jyrkän lentokenttä (EFSJ), joka on ollut pääosin lannoituskoneiden ja Puolustusvoimien käytössä. Linja-autot liikennöivät Sonkajärven ja Iisalmen välillä koulujen lukuvuoden aikoina.
Kouluja on Sonkajärven kirkonkylällä (Rutakon koulu, Lyseotien koulu, Sonkajärven lukio) ja Sukevalla (Sukevan koulu). Suurimmat työnantajat ovat Sonkajärven kunta, Komsor Oy, Sukevan vankila ja talotehdas Omatalo Oy, joka sijaitsee Rutakolla. Omatalo Oy ajautui kuitenkin konkurssiin tammikuussa 2021.
Saamelaiskausi
Runsaasti paikannimistöön liittyvää aineistoa ja myös kirjallisia tietoja. Koko Ylä-Savoa nimitetty vuosien 1551 ja 1554 verokirjoissa Lapinkorveksi. Viimeiset saamelaiset muuttivat pois Ylä-Savosta noin 1650.
Nimistöä
Sukevalla Lapin-Eskelilä, Vänninmäessä Lapinjoki ja Lapinjärvet. Rutakolla Lapinkoski ja Lapinmäki. (Nykyisen vesitornin ympäristö on Lapinmäen luoteispäässä.) Uurassa Petralampi, Vehmasjärvellä Kouta-Keino pikkujärvet. Asuinpaikkoja todettu Rutakolla, Kiltuanjärven rannalla ja Sukevan Lapinkylällä.
Eräilykausi
Hämeenmäki paikannimenä lienee merkkinä hämäläistenkin eräretkistä. Eri rajankäynneissä 1400–1700-luvuilla jäi Sonkajärvi savolaisten eräalueeksi. Eränkäynti tapahtui Säämingin seuduilta Venäjän valtakunnan alueelle, sillä vasta 1595 Täyssinän rauhassa alue liitettiin Ruotsiin. Tuolloin oli täällä jo pysyvää asutusta mm. anekkikirjojen ansiosta. Eräilykauden paikannimistöä ovat Savonvirta ja Savonlampi.
Uudisasutus
Iisalmen kymmenyskunnan heinä- ja viljaluettelossa mainitaan ensi kerran 1525 mm. Swänninmäkij, Songajerffwij, Venäijrff ja Sälöis. Vanhimpia sukuja Huttuset, Hyvöset, Tuoviset ja Räsäset. Jo varhain veroluettelossa näkyvät Svänniset, Juntuset, Eskeliset ja Komulaiset. Rönkkö on tullut aluksi Huttusten vävyksi ja perustanut Rutakolle Huttusten sukukunnan lisäksi Rönkköjen sukukunnan. Huttusten sukukunnalla oli vuonna 1561 kaksi taloa, mutta 1663 verokirjan mukaan Huttusten sukukunnalla olivat hallinnassaan Viitaan, Laa'an, Kilpisaaren, Oinasjärven ja Petäjäjärven kylät. Aluksi uudisasukas asui nykymittapuun mukaan omalla luvallaan, mutta 20. huhtikuuta 1542 Kustaa Vaasa antoi asetuksen, joilla ei asuttu, kuuluivat Jumalalle, kuninkaalle ja Ruotsin kruunulle ja vakinaiset asukkaat näin voitiin katsoa saaneen alueensa virallisestikin itselleen. Uusia tiloja syntyi sen jälkeen anekkikirjoilla. Hallinnollisesti kuuluttiin 1625 asti Tavinsalmen pitäjään. Em. vuonna syntyi Iisalmen seurakunta ja samalla pitäjä, johon tuolloin kuuluivat Iisalmi, Sonkajärvi, Kiuruvesi, Pielavesi, Lapinlahti, Nilsiä, Varpaisjärvi ja Vieremä. Rutakolle tuli oma rukoushuonekunta 1854. Siihen kuuluivat Rutakon, Oinasjärven, Sonkajärven, Kilpisaaren ja Petäjäjärven kylät. Erohetkellä oli Rutakon rukoushuonekunnassa 556 asukasta, jotka pitivät omia epävirallisia pitäjänkokouksiaan. Sonkajärvi erosi vuonna 1922 Iisalmen maalaiskunnasta. Sonkajärven seurakunta oli eronnut jo vuonna 1920.
Väestönkehitys
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.
Taajamat
Vuoden 2017 lopussa Sonkajärvellä oli 4 075 asukasta, joista 1 730 asui taajamissa, 2 320 haja-asutusalueilla ja 25:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Sonkajärven taajama-aste on 42,7 %. Sonkajärven taajamaväestö jakautuu kahden eri taajaman kesken:
Kunnan keskustaajama on lihavoitu.
Seurakunnat
Vuoden 2018 aluejaon mukaan Sonkajärvellä on seuraavat Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunnat: Seurakunta kuuluu Ylä-Savon seurakuntayhtymään.
Itsenäisenä helluntaiseurakuntana Sonkajärvellä toimii Sonkajärven helluntaiseurakunta.
Suomen ortodoksisen kirkon seurakunnista Sonkajärven alueella toimii Iisalmen ortodoksinen seurakunta.
Entiset seurakunnat
Seuraavassa luettelossa on mainittu historiallisella ajalla lakkautetut seurakunnat Sonkajärven kunnan nykyisellä alueella.
Keskusta
Sonkajärven keskustassa on koulukeskus (Rutakon koulu, Lyseotien koulu ja Sonkajärven lukio), kirjasto, terveyskeskus, Osuuspankki, kunnantalo, K-Market, S-market, liikuntahalli, jäähalli (Omatalo ICE), kolme ravintolaa, kukkakauppa ja hautaustoimisto ja muutama kampaamo.
Kylät
Aittokoski, Haajaissydänmaa, Haapajärven Sydänmaa, Harva, Hernejärvi, Jyrkkä, Kaarakkala, Kalliomäki, Kalliosuo, Kainuunmäki, Kauppilanmäki, Kilpisaari, Koirakoski, Kukkopuro, Laaka, Mansikkavirta, Muuraisjärvi, Oinasjärvi, Paisua, Petäjäjärvi, Petäys, Päsmäri, Rutakko, Ryhälänmäki, Savonvirta, Sonkajärvi, Sonkakoski, Sukeva, Sälevä, Toivakko, Ulmala, Uuraa, Vehmasjärvi, Viitaa, Vänninmäki.
Ruokakulttuuria
1980-luvulla jokaiselle Savon silloiselle kunnalle äänestettiin omat nimikkoruoat. Sonkajärven perinneruoaksi valittiin tuuvinkivelli eli perunavelli.
Andrei Illarionov
thumb|Andrei Illarionov vuonna 2003.
Andrei Nikolajevitš Illarionov (, s. 16. syyskuuta 1961 Leningrad) on venäläinen libertaari taloustieteilijä ja presidentti Vladimir Putinin entinen talouspoliittinen neuvonantaja. Hän toimii nykyisin vanhempana tutkijana Cato-instituutissa Washington DC:ssä Yhdysvalloissa.
Elämä ja ura
Illarionov aloitti 17-vuotiaana työt puhelin- ja postipalvelutoimistossa Siestarjoella. Sen jälkeen hän aloitti taloustieteen opinnot Leningradin valtionyliopistossa, josta valmistui maisteriksi 1983 ja filosofian tohtoriksi 1987.
Illarionov opetti 1983–1984 ja 1988–1990 Leningradin valtionyliopiston kansainvälisten taloussuhteiden yksikössä. Sen jälkeen hän toimi 1990–1992 vanhempana tutkijana alueellisten talouksien tutkimusyksikössä Pietarin taloustieteiden ja rahoituksen valtionyliopistossa. Hänestä tuli 1992 varapääministeri Jegor Gaidarin (sittemmin vt. pääministeri) osa-aikainen taloudellinen neuvonantaja ja Venäjän hallituksen talousuudistusten keskuksen ensimmäinen varajohtaja. Vuosina 1993–1994 Illarionov johti ministerineuvoston ja hallituksen puheenjohtaja Viktor Tšernomyrdinin analyysi- ja suunnittelutyöryhmää, minkä jälkeen hänestä tuli Leontievin kansainvälisen sosiaali- ja taloustieteiden tutkimuskeskuksen varajohtaja ja Moskovan yksikön päällikkö. Hän perusti Taloudellisen analyysin instituutin ja johti sitä 1994–2000. Illarionov vaati voimakasta ruplan devalvointia ennen vuoden 1998 talouskriisiä, kriisin estämiseksi.
Illarionov aloitti tehtävät presidentti Vladimir Putinin vanhempana taloudellisena neuvonantajana 12. huhtikuuta 2000, ja toukokuussa 2000 hänestä tuli Putinin henkilökohtainen edustaja G8-maiden ryhmässä. Hän oli tärkeä vaikuttaja 13 prosentin tasaveroon siirtymisessä, Neuvostoliiton aikaisen ulkomaisen velan maksamisessa, öljytuloilla rahoitetun Venäjän vakautusrahaston perustamisessa ja Venäjän G8-jäsenyyden täysivaltaistamisessa.
Illarionov siirtyi Yhdysvaltoihin, ja hänet nimitettiin lokakuussa 2006 vanhemmaksi tutkijaksi yhdysvaltalaisen Maailmanlaajuisen vapauden ja hyvinvoinnin keskuksen libertaariseen neuvottelukuntaan Cato-instituuttiin Washingtoniin. Asemassaan hän on valitellut, että Venäjästä ”on tullut uusi yhtiöitetty valtio, jossa valtio-omisteisia yrityksiä johdetaan henkilökohtaisten tavoitteiden mukaan ja yksityisyrityksistä on tullut valtion pyrkimyksiä palvelevien mielivaltaisten sekaantumisten kohteita” ja ”poliittisia, taloudellisia ja siviilivapauksia mitätöidään uusin tavoin.” Illarionov osallistui mielenosoituksiin 14. huhtikuuta 2007 Moskovassa ja 9. kesäkuuta 2007 Pietarissa.
Illianoroilla on kuva, että jossakin vaiheessa Venäjä saattaa haluta Suomen.
Trip
pienoiskuva|Mansikan- ja vadelmanmakuinen Trip-juoma. Trip (nykyään Mehukatti-tuotemerkin alla) on Eckes-Granini Finlandin vuodesta 1962 valmistama pillimehu, jota myydään kahden desilitran muovipurkeissa. Samalla Trip on Suomen vanhin pillimehu. Tripin merkittävin kilpailija on Valion valmistama Grandi-pillimehu. Tripin makuja ovat vadelma, mansikka, päärynä, appelsiini-cola, appelsiini, mansikka-vadelma ja trooppisten hedelmien makuinen sirkus.
Title Fight
Title Fight on tällä hetkellä Anti-Records levy-yhtiöllä, joka julkaisee yhtyeen kolmannen pitkäsoiton "Hyperview". Nelikon aiempia levy-yhtiöitä ovat SideOneDummyRecords, jonka kautta julkaistiin kaksi ensimmäistä albumia "Shed" (2011) ja "Floral Green" (2012), sekä Revelation Records, jonka avulla julkaistiin EP "Spring Songs" (2013). Alkuvuosina yhtye julkaisi kaksi EP:tä ("Erection Kids vs Title Fight" ja "Kingston 7"") FigthPlan Recordsilla ja EP:n "The Last Thing You Forget 7"" Run for Cover Recordsilla. Title Fight kiertää vuonna 2015 Yhdysvaltoja, Eurooppaa ja Australiaa.
Caral
-10.89361°N, -77.52028°W thumb|260px|Caralin pyramideja Supéjoen laaksossa, 20 km Tyynenmeren rannikoilta.
Caral oli muinainen intiaanien rakentama asutuskeskus Perun rannikolla Supéjoen laaksossa, Barrancan provinssissa. Se syntyi noin 3000–2600 eaa. ja oli siten yksi varhaisimmista Perun temppelikeskuksista. Caral kuului Caral–Supe-sivilisaatioon. Caralista on löydetty 5 000 vuotta vanha quipu, solmukirjoitus. Kaupungista ei ole löydetty merkkejä sodista tai sota-aseista. Caral liittyy Perun sivilisaation syntyyn myöhäisellä esikeraamisella kaudella. Silloin alettiin rakentaa suuria temppeli- ja palatsitasanteita, huacoja.
Caralin tyyppisen keskuksen tarkoitus oli mitä luultavimmin toimia erilaisiin kylvöön ja sadonkorjuuseen sekä päällikön kuolemaan ja sodassa saatuun voittoon ja vastaaviin liittyvänä seremoniapaikkana. Esimerkiksi sadonkorjuuseremoniassa oli uskonnollinen sävy. Juhliin liittyi markkinatoimintaa ja niiden tarkoitus oli lujittaa toisilleen läheisten kylien välistä yhteyttä. Tämä on päätelty myöhempien mapuche-intiaanien riiteistä, joihin liittyi aikoinaan vastaavan tyyppistä kummun rakentamista kuin Caralissa.
Caralin tyyppisiä keskuksia oli Perun myöhäisellä esikeraamisella kaudella vain muutamia, esimerkiksi La Galgada ja Aspero. Caral hylättiin noin 2100 eaa., ehkä kuivuuden takia. Näihin aikoihin monet myöhemmän ajan keskukset olivat alkaneet kasvaa.
Caralin "esihistoria"
Caralin tyyppisiä keskuksia alettiin rakentaa Perun rannikolla ehkä jo 3500-3000 eaa. Varhaisin Supejoen laakson keskus oli 100 hehtaarin kokoinen Huaricanga, josta on löydetty varhainen sauvajumalan kuva. Tämä keskus perustettiin ehkä jo 3500 eaa. Supejoen laakson varhaista monumenttikulttuuria sanotaan Norte Chicon kulttuuriksi.
Caralin keskusta
Caralia alettiin rakentaa viimeistään vuoden 2600 eaa. aikaan, ja se lienee ollut noin vuonna 2500 eaa. Amerikkojen suurin kaupunkimainen keskus. Caralin asutuskeskuksessa on arvioitu asuneen 3 000 ihmistä, ja sen suuret rakennelmat on tehty pitkän ajan kuluessa ilmeisesti jonkinlaisena työverona.
Kaupungissa on U:n muotoisia, itään osoittavia temppeleitä, kolme maahan upotettua pyöreää kenttää ja tasalakisia leveitä pyramideja. Löytyneen temppelialueen pinta-ala on noin 66–110 hehtaaria. Suuren pyramidin eli espanjaksi Pirámide Mayor:in ala on noin 150×165 m ja korkeus 18 m. Sen sisäänkäynnillä on kaksi 3,5 m korkeaa monoliittia. Pienen pyramidin mitat ovat 60×45×10 m. Rakennelmat ovat Perun esikeraamiselle ja varhaiselle keraamiselle ajalle tyypillisiä. Lisäksi Caralista on löydetty 18 huacaa eli suurta tasalakista pyramidimaista kumpua, joista kuusi on muita suurempia. Kuuden kummun tilavuudet vaihtelevat välillä 20 000–200 000 m³.
Khadija
thumb|Khadijaa esittävä mitali kirjassa [[Promptuarii Iconum Insigniorum (1553).]] Khadīja bint Khuwaylid (, n. 555–620) oli islamin uskonnon profeetan Muhammadin ensimmäinen vaimo. Khadija oli ensimmäinen islamiin kääntynyt henkilö. Muslimit pitävät häntä yhtenä ”uskovien äideistä”, joita olivat sellaiset Muhammedin vaimot, jotka ovat mukana joissakin hadith -kertomusten isnadeista.
Khadija oli naimisissa kolmesti, ja hänellä oli lapsia jokaisesta avioliitosta. Näistä liitoista kaksi ensimmäistä päättyi Khadijan jäätyä leskeksi. Muhammadin kanssa hän meni naimisiin vuonna 595. He saivat kaksi poikaa ja neljä tytärtä, mutta joidenkin šiialaislähteiden mukaan heillä olisi ollut vain yksi yhteinen tytär, Fatima Zahra, ja muut kolme tytärtä olisivat olleet joko Khadijan aiemmasta avioliitosta tai tämän sisaren lapsia, joita Muhammad olisi kohdellut kuin he olisivat olleet hänen omiaan. Vain heidän tyttärensä elivät aikuisikään asti.
Khadija kuoli ramadanina kolme vuotta ennen Muhammedin pakoa Medinaan. Hän oli kuollessaan 65-vuotias. Khadija haudattiin al-Hajunin hautausmaalle Mekkaan
Khadijan historiallisuus
thumb|Khadijan nimi arabialaisin merkein Khadijasta kerrotaan ensimmäisen kerran vasta kauan hänen kuolemansa jälkeen Ibn Ishaqin tekemässä Muhammedin elämäkerrassa Sirat rasul Allah, joka on säilynyt Ibn Hishamin 800-luvulla tekemän referoinnin muodossa. Tämän takia jotkut orientalistit ovat arvelleet, että Khadija ei olisi historiallinen henkilö, vaan arabien tarinaperinteen luoma kirjallinen hahmo. Jansenin mukaan Khadijan kauppiastaustaa olisi voitu tarvita ennustustarinaa varten. Näin voitiin perustella Muhammedin matka Syyriaan, missä kristillinen munkki tunnistaa Muhammedin profeetaksi.
Lesothon lippu
right|thumb|250px|Lesothon lippu Lesothon lippu on Lesothon kansallistunnus vaakunan, moton ja kansallislaulun ohella. Se otettiin käyttöön 4. lokakuuta 2006. Lipussa on keskellä musta sotho-kansan perinteinen basotho-hattu eli mokorotlo.
Edellinen lippu oli käytössä 17. tammikuuta 1987 – 4. lokakuuta 2006. Sen valkoinen väri kuvaa rauhaa, sininen sadetta ja vihreä vaurautta ja hyvinvointia. Vuosina 1987–2006 lipussa oli myös perinteisiä lesotholaisia aseita ja kilpi. Tätä lippua ennen vuosina 1966–1987 oli ollut käytössä lippu, jossa oli valkoinen sotho-hattu. Tämän lipun sininen väri kuvasi taivasta ja sadetta, valkoinen rauhaa, vihreä maata ja punainen uskoa.
Sotho-hattu palautettiin uuteen lippuun aseiden tilalle siksi, että haluttiin kuvastaa maan rauhanomaista suuntautumista.
thumb|200px|left|Lesothon lippu (käytössä [[1987–2006)]] thumb|200 px|left|Lesothon lippu 1966–1987
Hätäinen päätelmä
Hätäinen päätelmä tarkoittaa argumentaatiovirhettä, jossa kausaliteetti tai korrelaatio päätellään vain yhden, usein ensimmäisenä mieleentulevan, mahdollisuuden mukaan ja sivuutetaan muut mahdollisuudet, usein miettimättä lainkaan mielekkäimpiä vaihtoehtoja. Sen yleinen kaava on seuraava:
Esimerkki tästä virheestä on:
Dell Comics
Dell Comics oli yhdysvaltalaisen kustannusyhtiö Dell Publishingin tytäryhtiö, joka keskittyi sarjakuvalehtiin. Se teki alkuun yhteistyötä Eastern Color Printingin kanssa ja julkaisi vuosina 1929–1930 The Funnies -nimistä sarjakuvalehteä. Dell nousi Yhdysvaltain suurimmaksi sarjakuvakustantajaksi Western Printing and Lithographing Companyn yhteistyön avulla. Sitä kautta yritys sai oikeudet monien lisenssihahmojen käyttämiseen ja Four Color -lehdessä esiintyi useita tunnettuja hahmoja. Kun yhteistyö Wester Publishingin kanssa päättyi 1962, Dell Comicsin suosio loppui nopeasti. Dell Publishing lakkautti sen vuonna 1973.
Historia
Vuonna 1921 Dell Publishingin perustanut George T. Delacorte etsi uusia mahdollisuuksia ja aloitti 1929 tabloidikokoisen sarjakuvalehden The Funniesin julkaisemisen. Hän perusti sitä varten Dell Comicsin, joka alkoi tehdä yhteistyötä Eastern Color Printingin kanssa, joka painoi The Funniesia. Lehteä julkaistiin 36 numeroa. Se ei menestynyt taloudellisesti, ja viimeinen numero ilmestyi 16. lokakuuta 1930.
Dell Publishing siirtyi vuonna 1938 käyttämään Western Printing and Lithographing Companyä, jolla oli hallussaan monien suosittujen hahmojen lisenssejä. Dell käytti hahmoja sarjakuvalehdissään. Sitä kautta aukesi yhteistyö myös The Walt Disney Companyn kanssa. Dell julkaisi 1939 ensimmäisen numeron Four Color -nimistä lehteä. Se ei ollut aiempien julkaisujen tapaan antologia, vaan siinä yksi numero oli omistettu aina yhdelle hahmolle. Sitä kautta esimerkiksi Aku Ankka, Roope Ankka, Gene Autrey, Roy Rogers, Dick Tracy, Felix-kissa ja Pikku Lulu esiintyivät ensimmäisen kerran sarjakuvalehdissä ennen kuin saivat omat lehtensä. Four Coloria julkaistiin yli 1 300 numeroa, ja se on Yhdysvaltain pisimpään julkaistu sarjakuvalehti. Myös Donald Duck One Shots oli Dellin kustantama.
Monet sarjakuvakustantajat alkoivat julkaista 1940-luvun alussa supersankarisarjakuvia. Dell keskittyi kuitenkin edelleen lisenssituotteisiin, joista monet olivat suunnaatu nuoremmalle yleisölle. Se aloitti 1940 julkaisemaan Walt Disney's Comics and Stories -lehteä ja vuonna 1941 Looney Tunes and Merrie Melodies Comics -lehteä. Samana vuonna alkoi ilmestyä Animal comics, joka oli ensimmäinen sarjakuvalehti, joka keskittyi hauskoihin eläimiin. Siinä sai ensiesiintymisen muun muassa Walt Kellyn Pogo.
Claude Abbes
Claude Abbes (24. toukokuuta 1927 – 11. huhtikuuta 2008) oli ranskalainen, maalivahtina pelannut jalkapalloilija.
Dell Comics
Historia
Dell Comics oli kasvanut 1940-luvun loppuun mennessä Yhdysvaltain suurimmaksi sarjakuvakustantajaksi. Sen lehdet myivät 1950-luvun alussa keskimäärin 800 000 kappaletta joka numero. Suosituimmat lehdet saattoivat yltää jopa kahden miljoonan lehden myyntilukuihin. Keskeinen tekijä Dellin menestyksessä oli sen toimitusjohtaja Helen Meyer, jonka vastuulla oli valita Western Printingin myyntimiesten tarjoamista hahmoista Dellin tuotantoon sopivat hahmot.
Claude Abbes
Abbes pelasi vuosina 1951–1952 AS Béziersissa ja vuosina 1952–1962 AS Saint-Étiennessa. Hän kuului Ranskan jalkapallomaajoukkueeseen maailmanmestaruuskilpailuissa vuosina 1954 ja 1958. Peliuralta vetäydyttyään hän työskenteli jalkapallomanagerina.
Dell Comics
Historia
Dell Comicsin suosio kaatui vuonna 1962, kun sen yhteistyö Western Printingin kanssa loppui. Dell menetti siinä painajansa mutta samalla myös käsikirjoittajia ja taiteilijoita. Lisäksi Dell ei pystynyt tekemään enää lisensoituja sarjakuvia, sillä Western omisti monien lisenssien oikeudet ja alkoi tuottaa omaa sarjakuvalehteänsä, Gold Key Comics. Dell kehitti kuitenkin monia omia sarjakuviaan ja tuotti joitakin televisio- ja elokuvasovituksia. Yhtiö meni jopa mukaan supersankarisarjakuviin ja julkaisi oman Nukla-nimisen sankarinsa. Ne olivat kuitenkin pettymyksiä. Vaikka Dell Comicsilla meni huonosti, niin emoyhtiö Dell Publishing pärjäsi edelleen. Se oli löytynyt uudet taskukirjamarkkinat, jotka vaativat jatkuvaa huomiota. Dell Comicsin sarjakuvia julkaistiin yhtä harvemmin 1960-luvun aikana, ja lopulta vuonna 1973 Dell Publication lakkautti tytäryhtiönsä. Dell Publications julkaisi tämän jälkeenkin vielä muutamia sarjakuvateoksia.
Tongan lippu
thumb|250px|right|Tongan lippu Tongan lippu otettiin käyttöön vuonna 1866 ja määriteltiin virallisesti Tongan perustuslaissa 4. marraskuuta 1875. Se oli suunniteltu alun perin vuonna 1862, jolloin lippu oli täysin samanlainen kuin Punaisen Ristin lippu, mutta sitä muutettiin sekaannuksen välttämiseksi. Lippujen symboliikka on erilainen, sillä Tongan lipussa punainen risti on Jeesuksen risti.
Tongan perustuslain mukaan lippua ei koskaan saa muuttaa, vaikka maan armeijalla ja laivastolla on omat lippunsa.
Larkana
Larkana eli Larkano on Pakistanissa Sindhin provinssissa Larkanan alueella sijaitseva, maakunnan neljänneksi suurin kaupunki. Sen väkiluku oli vuoden 2017 väestönlaskennassa 738 069. Elokuussa 2000 Larkana vietti olemassaolonsa satavuotisjuhlaa. Kaupunki sijaitsee Gharin kanaalin etelärannalla, 60 kilometriä Shikarpurin kaupungista etelään ja 55 kilometriä Meharista koilliseen.
J.R.R. Tolkien’s The Lord of the Rings, Vol. I
J.R.R. Tolkien’s The Lord of the Rings, Vol. I (myös nimellä Lord of the Rings: Volume 1) on Interplayn kehittämä ja Electronic Artsin julkaisema roolipeli, joka perustuu J. R. R. Tolkienin kirjaan Taru sormusten herrasta. Peli on julkaistu vuonna Amiga:lle, DOS:lle, FM Towns:lle ja NEC PC-9801:lle.
Pelille on julkaistu seuraaja J.R.R. Tolkien’s The Lord of the Rings, Vol. II: The Two Towers.
Vastaanotto
Peli sai CU Amiga -lehden arvostelussa arvosanaksi 90/100.
Luettelo valtioiden valuuttakurssijärjestelmistä
Tämä on luettelo maiden valuuttakurssinjärjestelmistä
USS Picuda (SS-382)
USS Picuda (runkonumero SS-382) oli Yhdysvaltain laivaston vuonna 1943 vesillelaskettu Balao-luokan sukellusvene.
Palvelus
Alus oli varustettavana Portsmouthissa, kunnes se lähti 18. marraskuuta koeajoihin. Torpedoputkien testaus saatiin suoritettua 14.-16. joulukuuta Newportissa Rhode Islandilla, minkä jälkeen alus siirtyi uuteen kotitukikohtaansa New Londoniin miehistön koulutukseen. Alus lähti 1. tammikuuta 1944 ja ilmoittautui Balboassa Panaman kanava vyöhykkeellä 14. tammikuuta. Se saapui Pearl Harboriin 27. tammikuuta liittyen Yhdysvaltain Tyynenmeren laivaston sukellusvenejoukkojen 20. sukellusvenelaivueen 201. sukellusvenedivisioonaan.
Ensimmäinen partiomatka alkoi 17. helmikuuta Karoliineille ja se saapui partioalueelleen 29. helmikuuta. Alus upotti 2. maaliskuuta Shinyomarun (2 672 t, entinen tykkivene), minkä jälkeen sukellusveneen piti väistää rahtialusta suojanneiden korvettien hyökkäystä. Picuda vaihtoi 18. maaliskuuta partiointialueensa Saipanin ja Palaun väliselle laivareitille. Alus onnistui laukaisemaan torpedon suureen tankkeriin, mutta suojanneiden hävittäjien hyökkäys esti upotuksen. Alus oli Yap Islandin edustalla 19. maaliskuuta upottaen Hokomarun (1 504 t) kahdella torpedolla. Yksitoista päivää myöhemmin vene lähestyi kahden hävittäjän saattamaa kahta rahtialusta Yap Islandin länsipuolella. Sukellusvene laukaisi viisi torpedoa suurempaan rahtialuksista, jolloin kaksi osumaa upotti Atlanticmarun (5 873 t). Hävittäjät hyökkäsivät pudottaen 26 syvyyspommia ilman tulosta. Picuda palasi 5. huhtikuuta Midwaylle mukanaan ainoa jäljellä oleva torpedo.
Huollon jälkeen alukselle nousi kokelaita koulutuspurjehdukselle Midwayn edustalla 28.-30. huhtikuuta. Alus lähti toiselle partiomatkalleen 4. toukokuuta Midwayltä Formosan vesille yhdessä USS Perchin ja USS Peton kanssa. Picuda upotti 22. toukokuuta neljällä torpedolla tykkivene Hashidaten sekä vaurioitti Tsukaubamarua (3 172 t). Sukellusvene väijyi 2. kesäkuuta kahdentoista aluksen saattuetta Formosan rannikolla ilmoittaen niistä muille ryhmän veneille. Picuda meni etummaisten saattajien välistä torpedoiden tankkerin. Alus jatkoi partiointia Formosan rannikolla, kunnes se lähti 4. kesäkuuta Bataanin ohi, jatkoi Nansei Soton itäpuolelle ja kääntyi pohjoiseen Chichi Jimaan 14. kesäkuuta. Alus aloitti kahden päivän kuluttua paluumatkan Midwaylle, jonne se saapui 22. kesäkuuta. Seuraavana päivänä se jatkoi matkaansa Pearl Harboriin, jonne se saapui 27. kesäkuuta.
Kolmannelle partiomatkalleen alus lähti 23. heinäkuuta Luzoninsalmeen Formosan ja Luzonin välille USS Spadefishin ja USS Redfishin kanssa. Picuda havaitsi 25. elokuuta kymmenen aluksen saattueen, josta se upotti Kotukumarun (1 943 t). Hävittäjien ajaessa sukellusvenettä takaa se upotti hävittäjä Yūnagin. Sukellusvene tunkeutui 16. syyskuuta syvemmälle Luzoninsalmeen, missä se hyökkäsi kahdeksan aluksen saattuetta vastaan. Saattueesta upposi rahtialus Tokushimamaru (5 975 t) ja lisäksi kaksi alusta vaurioitui. Sukellusvene löysi 21. syyskuuta Luzonin pohjoisrannikon tuntumasta saattueen, mistä upotti Awajimarun (1 948 t). Alus kohtasi USS Barbin ja USS Queenfishin, minkä jälkeen ne päättivät partiomatkansa Majuron atollille 3. lokakuuta.
Majurossa aluksista muodostettiin ryhmä, joka lähti 27. lokakuuta merelle. Veneet tankattiin 1.-2. marraskuuta Saipanilla, minkä jälkeen ne suuntasivat Itä-Kiinan meren pohjoisosiin toiminta-alueelleen Kyushyn länsipuolelle. Picuda upotti 17. marraskuuta Mayanmarun (9 433 t) Nagasakin kaakkoispuolella. Alus upotti 23. marraskuuta Korean niemimaan rannikolla Shuyomarun (6 933 t) ja Fukujumarun (5 296 t). Kuusi päivää myöhemmin Picuda poistui partiointialueelta ja kiinnittyi laituriin Guamilla Apran satamassa 2. joulukuuta.
Picudan viides partiomatka alkoi 29. joulukuuta Formosansalmeen ja Itä-Kiinan merelle Kiinan itärannikolle Shanghaista Kam Kitiin. Alus sai 7. tammikuuta 1945 havaintoraportin Barbilta, minkä jälkeen se siirtyi lähemmäs saattuetta. Alus vaurioitti neljän torpedon sarjalla tankkeri Munakatamarua (10 045 t). Seuraavana päivänä alus vastaanotti uuden havainnon ja alukset yhdessä upottivat Hikoshimamarun (2 854 t) ja Meihomarun. Lisäksi vaurioituivat pahoin Hisagawamaru (6 600 t) ja Manjumaru (6 516 t). Alus vastaanotti kolmannen havaintoraportin siirtyessään pelastusalukseksi 3. laivaston lentäjille, jotka iskivät Formosalle. Alus torpedoi 29. tammikuuta joukkojenkuljetusaluksen ja rahtialuksen, mutta joutui pakenemaan lentokoneen hyökkäystä ennen upotuksen varmistamista. Alus päätti 5. helmikuuta partiomatkansa Saipanille Tanapagin satamaan. Se jatkoi seuraavana päivänä Pearl Harboriin, jonne alus saapui 15. helmikuuta.
Pääosan kuudennesta partiomatkasta alus oli pelastusaluksena Kiinan rannikolla. Alus lähti 15. maaliskuuta Pearl Harborista ja jatkoi matkaansa täydennysten kuormauksen jälkeen Guamilta 29. maaliskuuta. Alus saapui partiointialueelleen Kii Suidon edustalle 2. huhtikuuta. Picuda kohtasi USS Scabbardfishin 6. toukokuuta Nansei Shoton edustalla vastaanottaen viisi maavoimien B-29 lentäjää, jotka se kuljetti Tanapagin satamaan 10. toukokuuta. Oltuaan huollettavana USS Orionin kyljellä alus lähti 11. toukokuuta Yhdysvaltain itärannikolle. Alus meni Pearl Harborin ja San Franciscon kautta Panaman kanavaan ja lopulta Portsmouthin laivastotukikohtaan, jonne se saapui 22. kesäkuuta. Alus liitettiin Atlantin laivaston 20. sukellusvenelaivueen 201. divisioonaan ja se pysyi Portsmouthissa telakalla 18. lokakuuta saakka. Alus siirrettiin 31. lokakuuta New Londoniin sukellusvenekoulun koululaivaksi. Alus lähti 12. marraskuuta koulutuspurjehdukselle, jonka aikana vierailtiin Key Westissä ja Havannassa Kuubassa. Palattuaan New Londoniin 26. marraskuuta alus sijoitettiin 16. (reservi)laivastoon ja edelleen 12. joulukuuta Portsmouthin telakalle palveluksesta poistoa varten. Aluksen palveluksesta poisto keskeytettiin 15. tammikuuta 1946 ja se siirrettiin 2. laivastoon palveluspaikkanaan Atlantin laivaston 8. laivueen 81. sukellusvenedivisioona.
Picuda valmisteltiin aktiivipalvelusta varten Portsmouthin laivastontelakalla, mistä se poistui 18. helmikuuta. Seuraavana päivänä alus siirtyi New Londoniin. Viiden muun sukellusveneen kanssa alus lähti 25. helmikuuta Balboaan, mistä se palasi Neitsytsaarten St. Thomasin kautta New Londoniin 27. maaliskuuta. Samana päivänä alus siirrettiin uudelleen Portsmouthin laivastontelakalle palveluksesta poistoa varten ja se hinattiin 19. syyskuuta New Londoniin. Alus poistettiin palveluksesta 25. syyskuuta ja siirrettiin reserviin.
Alus hinattiin vuoden 1952 lopulla Portsmouthin laivastontelakalle, missä sille asennettiin snorkkeli. Alus palautettiin palvelukseen 19. kesäkuuta 1953 päällikkönään Ted N. Swain. Modernisointi saatiin päätökseen 24. elokuuta ja alus siirtyi New Londoniin 12. laivueen 122. sukellusvenedivisioonaan.
Picuda matkasi Norfolkin ja Nassaun kautta Key Westiin Floridaan, jonne se saapui 17. syyskuuta. Alus oli koululaivana Key Westissä syyskuuhun 1959. Alus siirtyi 13. lokakuuta 1958 Charlestonin laivastontelakalle, mistä se vapautui 12. maaliskuuta 1959. Alus oli koulutettavana New Londonin ja Newportin alueilla, mistä se palasi Key Westiin 27. maaliskuuta.
Vuonna 1961 alus vieraili Guantanamonlahdella ja oli viisi kuukautta huollossa Charlestonissa. Vuoden 1962 aikana alus vieraili kahdesti Guantanamonlahdella ennen kuin kiersi Etelä-Amerikan, jonka aikana se osallistui yhteisharjoituksiin Brasilian, Argentiinan, Uruguayn, Chilen ja Perun kanssa. Kuuban kriisi keskeytti matkan ja Picuda palasi Key Westiin, missä se oli pääosan seuraavasta vuodesta tehden vain yhden matkan Guantanamonlahdelle.
Vuoden 1967 Naton sotaharjoituksessa Quick Pursuit kaksi Picudan miehistönjäsentä hukkui pudottuaan mereen. Alus vieraili Bergenissä ja Portsmouthissa ennen paluutaan Key Westiin.
Espanjan laivasto
Espanjan laivasto otti aluksen palvelukseen luovutuspäivänä 1. lokakuuta 1972 nimellä Narcíso Monturiol (S33). Espanja lunasti aluksen 18. marraskuuta 1974. Vuodesta 1975 alus makasi ankkurissa teknisten ongelmien vuoksi ja lopulta poistettiin alusluettelosta 30. huhtikuuta 1977.
Harry James
Harry Haag James (15. maaliskuuta 1916 Albany, Georgia – 5. heinäkuuta 1983 Las Vegas, Nevada) oli yhdysvaltalainen muusikko, orkesterinjohtaja ja tunnettu trumpettivirtuoosi.
thumb|250px|Harry James
Sirkuksen kasvatti
Harry James syntyi sirkusperheeseen. Isä, Everette, oli Mighty Haag Shows -sirkuksen kornetisti, trumpetisti ja orkesterinjohtaja, ja äiti, Maybelle, saman sirkuksen trapetsitaiteilija. Haagin karavaani kiersi esiintymässä ympäri etelän pikkukaupunkeja. Vuonna 1919 perhe siirtyi Christy Bros -sirkukseen, jolloin Harry alkoi opetella rumpujensoittoa, ja jo seuraavana vuonna nelivuotias Harry saattoi toisinaan päästä soittelemaan sirkuksen orkesterin kanssa. Vuotta myöhemmin hänestä tuli sirkuksen vakituinen esiintyjä akrobaattina, ja häntä mainostettiin ihmisankeriaana. 1923 Jamesien perhe liittyi Honest Billin sirkukseen, joka toimi Oklahomassa. Seuraavana vuonna vuorossa oli kiinnitys Lee Bros -sirkuksessa, jossa perhe pysyi vuoteen 1927 asti, jolloin he palasivat takaisin Christy Bros -sirkukseen.
Sirkuksen viettäessä talviseisahduksensa Beaumontissa Harry aloitti 1929 soittelut kaupungin ainoassa jazz-klubissa Vic Sirilion orkesterissa, soittaen Bix Beiderbecken tyyliin, joka oli Harryn varhaisia musiikillisia esikuvia. Vuonna 1930 laman iskiessä Jamesit menettivät työpaikkansa Christy Bros -sirkuksessa, joka ajautui taloudelliseen ahdinkoon. Everette ja Harry siirtyivät Beaumontin Island Park Associationin 24-miehiseen orkesteriin, orkesterinjohtajaksi ja ensimmäiseksi kornetistiksi.
Ammattilaiseksi
Keväällä 1931 Harry voitti Texasin osavaltion Victor Herbert -trumpettikilpailun, ja lopetti samana kesänä koulunkäynnin saatuaan päätökseen Dick Dowling Junior High Schoolin. Hän yritti vielä myöhemmin soittokeikkojen välissä käydä High Schoolia, mutta tuolloin veri veti jo voimakkaasti soittolavoille. Koulun päätyttyä Harry aloitti keikkailun Beaumontin alueen tanssiorkestereissa soitellen muun muassa George Peglerin ja Pat Halpinin orkestereissa. 1932 vuorossa oli kiinnitys Joe Gillin Phillips Flyers -orkesteriin. Puoli vuotta orkesteri kiersi ympäri Texasia, mutta keikkojen loputtua kesken kiertueen Harry palasi Beaumontiin vanhempiensa luokse. Syksyllä 1932 hän soitteli muutaman kuukauden Hogan Hancockin orkesterissa, joka kiersi hotellikeikkoja Texasin, Oklahoman ja Louisianan alueella. Vuoden 1932 lopulla Harry liittyi Doc Rossin orkesteriin, jolla oli vakiokiinnitykset Skirvin-hotellissa Oklahoma Cityssä, sekä Olmos-klubilla ja Meadowmare Country Clubilla Fort Worthissa. Yhtyeen hajottua Harry soitti muun muassa Pack Kellyn, Marshall Van Poolin ja Ligon Smithin orkestereissa. Näihin aikoihin Louis Armstrongin musiikki alkoi vaikuttaa Harryn musiikilliseen suuntaukseen.
Kesällä 1934 Harry liittyi Art Hicksin 12-miehiseen orkesteriin. Saman vuoden elokuussa orkesterin laulajaksi tuli Louise Tobin, Harryn tuleva puoliso. Syksyllä niin laulaja kuin trumpetistikin olivat nousseet yhtyeen riveistä esiin, ja heidät mainittiin erikseen orkesterin keikkamainoksissa. Harry ja Louise avioituivat 25. toukokuuta 1935 Millertonissa, New Yorkissa, orkesterin ollessa kiertueella itärannikolla. Orkesterin keikat loppuivat kesken kiertueen, ja Harry ja Louise palasivat Beaumontiin. Harry otti pestin Herman Waldmanin sweetjazz-yhtyeessä. Marraskuussa Harry siirtyi Ben Pollackin orkesteriin 75 dollarin viikkopalkalla. Vaikka Pollackin suuruudenpäivät olivatkin jo takanapäin, niin hänen tuolloisessa orkesterissaan soittivat sellaiset nimet kuin pasunisti-sovittaja Glenn Miller, Charlie Spivak ja Solly LaPerche. Orkesteri kiersi ympäri maata rannikolta rannikolle. Harrylla oli paljon soolospotteja, ja orkesteri esitti ohjelmistossaan myös hänen omia kappaleitaan, kuten "Deep Elm" ja "Peckin'", josta syntyi tanssiyleisön keskuudessa suosikkikappale. "Peckin'" päätyi myös RKO:n elokuvan "New Faces" ääniraidalle vuonna 1937.
Ensimmäiset levytykset Harry teki syyskuun 1. päivä 1936 New Yorkissa, taltioiden neljä kappaletta The Rhythm Wreckers -orkesterin kanssa. Harryn ensimmäinen levytys Pollackin kanssa oli 15. ja 16. syyskuuta. Tuolloin Harry tapasi ensimmäisen kerran Metronome-lehden toimittajan George T. Simonin, josta tuli hänen vankkumaton kannattajansa, ja joka teki lehdessään Harrysta nimeä tämän uran alkuvaiheessa. Simon arvioi Pollack-session levytykset Metronomessa myönteisesti kehuen Jamesin trumpettisooloja. Pollack-kauden levytyksiä ovat muun muassa "Peckin'", "Song of the Islands" ja "Jimtown Blues".
Bambukarhut
Bambukarhut on vuonna 1995 valmistunut ranskalais-japanilais-saksalais-espanjalainen piirrossarja. Sarjan tuotti Dennis Livson.