cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Garri Kasparov
Deep Blue, 1997
Toukokuussa 1997 Kasparov hävisi uusintaottelun Deep Bluen uudelle versiolle pistein 3½–2½. Ottelu oli tasan viiden pelin jälkeen, mutta kuudennessa pelissä Kasparov teki pahan virheen ja hävisi. Tämä oli tunnetuin Kasparovin pelaama ottelu tietokonetta vastaan ja ensimmäinen kerta, kun tietokone oli voittanut hallitsevan maailmanmestarin ottelussa. Kasparov kertoi useiden seikkojen toimineen häntä vastaan ottelussa. Erityisesti hän ei saanut tarkastella Deep Bluen pelejä ennen ottelua, kun taas tietokoneen joukkue saattoi tutkia satoja Kasparovin pelejä.
Vetoketju
Historiaa
Vetoketju pysyi pitkään lähes tuntemattomana keksintönä. Sen merkitys oivallettiin vasta 1918, kun Yhdysvaltain laivasto alkoi käyttää sitä lentohaalareissa. Sen jälkeen vetoketju yleistyi myös siviilien vaatetuksessa.
Garri Kasparov
Deep Blue, 1997
Tappion jälkeen Kasparov sanoi, että joskus näki syvää älykkyyttä ja luovuutta tietokoneen siirroissa. Hän väitti, että toisessa pelissä ihminen sekaantui peliin sääntöjen vastaisesti. IBM kiisti väitteet ja ilmoitti, että ihminen vaikutti koneen toimintaan ainoastaan pelien välillä. Sääntöjen mukaan ohjelmoijat saivat muokata ohjelmaa pelien välillä, ja he kertoivat käyttäneensä mahdollisuutta korjatakseen tietokoneen pelien aikana ilmenneet heikkoudet. Kasparov vaati tietokoneen lokitiedostoja julkaistavaksi, mistä IBM kieltäytyi aluksi, mutta yhtiö julkaisi ne kolme vuotta myöhemmin Internetissä. Kasparov vaati uusintaottelua, mutta IBM kieltäytyi ja lopetti Deep Bluen kehittämisen. Kasparovin mukaan hänelle kerrottiin, että ottelun piti olla tieteellinen projekti, mutta pian ilmeni, että IBM halusi ainoastaan kukistaa hänet. Kasparov väittää edelleen, että IBM huijasi ottelussa siten, että ihminen auttoi tietokonetta kesken ottelun, vaikka pitääkin asiaa nykyisin merkityksettömänä.
Vetoketju
Historiaa
Ranskalaiset vaatesuunnittelijat ihastuivat vetoketjuun vuonna 1937 ja alkoivat käyttää sitä miesten housuissa. Muotilehti Esquire katsoi, että vetoketju on tulevaisuudessa monen valinta, koska sen ansiosta housujen sepalus pysyi paremmin kiinni. Farkkuvalmistaja Levi Strauss & Co. alkoi käyttää housuissaan nappien ohella vetoketjuja vuonna 1955. Farkkujen suosion kasvaessa levisi myös vetoketjun käyttö. Kun samaan aikaan monet vetoketjupatentit vanhentuivat ja kilpailu vapautui, onnistui japanilainen YKK-yritys valtaamaan Yhdysvaltojen vetoketjumarkkinat. Firman nimi kokonaisuudessaan on Yoshida Kogyo Kabushikikaisha.
Garri Kasparov
Deep Junior, 2003
thumb|right|242px|Kasparov 3D-laseissaan X3D Fritziä vastaan. Kasparov pelasi kuuden pelin ottelun tasan Deep Juniorin kanssa. Ottelua kutsuttiin FIDE:n ”Man vs Machine” -maailmanmestaruusotteluksi, ja palkkio osapuolille oli yhteensä miljoona dollaria. Kone pystyi arvioimaan kolme miljoonaa asemaa sekunnissa. Molempien osapuolien voitettua kerran ja kolmen pelin päätyttyä tasan viimeinen peli ratkaisi ottelun. Ottelu televisioitiin ja sitä seurasi 200–300 miljoonaa katsojaa. Terävässä asemassa Kasparov tarjosi tasapeliä, jonka Deep Juniorin joukkue hyväksyi. Kun Kasparovilta kysyttiin, miksi hän tarjosi tasapeliä, hän sanoi pelänneensä virhettä. Ottelu suunniteltiin alun perin vuosittaiseksi tapahtumaksi, mutta niin ei käynyt.
X3D Fritz, 2003
Marraskuussa 2003 Kasparov pelasi neljän pelin ottelun X3D Fritziä vastaan. Hän käytti virtuaalista shakkilautaa, 3d-laseja ja puheentunnistussysteemiä. Kaksi peleistä päättyi tasan, ja molemmat osapuolet voittivat yhden pelin. Kasparov sai 175 000 dollaria palkkioksi. Hän kritisoi toisessa pelissä virhettään, joka vei häneltä otteluvoiton. Hän tunsi pelanneensa yleisesti ottaen konetta paremmin ja sanoi: ”Tein vain yhden virheen, mutta valitettavasti sen takia hävisin pelin.”
Vetoketju
Historiaa
Suomessa on toiminut muutama vetoketjutehdas, kuten Keravan Kiitoketju ja Sastamalan Salmi Oy, joka on siirtänyt tuotantonsa ulkomaille ja tekee nyt Sastamalassa vetoketjukoneita ja vetoketjujen tuotekehitystä. Yhä toiminnassa olevia suomalaisia vetoketjuvalmistajia ovat porvoolainen Oy S. O. Olenius Ab ja vuonna 2008 Ristiinaan perustettu Etelä-Savon Salama Ky.
Toiminta
Vetoketju rakentuu kahdesta tekstiilikaitaleesta, joiden toisessa reunassa on hammastus, sekä lukosta. Vetoketjun toiminta perustuu muovista tai metallista valmistetun hammastuksen lomittain menoon, jonka lukon liikuttaminen saa aikaiseksi (alempi kuva). Vetoketjuja nimitetään hammastuksen mukaan joko kierreketjuksi, hammasketjuksi tai metalliketjuksi. Kierreketjun hammastus on ohutta muovikuitua, joka on pakotettu kierteen muotoon (ylempi kuva, oikealla oleva ketju). Hammasketjun hampaat ovat erillisiä, muovista muotoiltuja hampaita (ylempi kuva, vasemmalla oleva ketju). Metalliketjun hampaat ovat saman tyyppisiä kuin muovisten ketjujen hampaat, mutta ne on valmistettu metallista. Vetoketjuja nimetään myös niiden käyttötarkoituksen mukaan avo- ja umpiketjuiksi. Avoketjun puoliskot on mahdollista irrottaa kokonaan toisistaan. Tällaisia ketjuja käytetään esimerkiksi takeissa. Umpiketjun toisessa päässä on kiinnitys, joka pitää vetoketjun puoliskot yhdessä ja estää lukkoa karkaamasta. Tällaisia vetoketjuja käytetään esimerkiksi hameissa ja housuissa. Vetoketjujen yleisimmät leveydet ovat 4 ja 6 millimetriä. Vetoketjuja myydään määrämittaisina tai metriketjuna. Metriketju on yhtenäistä vetoketjua, josta voidaan leikata halutun mittainen vetoketju: tällaisesta ketjusta tulee aina umpiketju, ja siihen on kiinnitettävä lukko aina erikseen.
Garri Kasparov
Poliittinen toiminta shakkiuran aikana
Kasparov lähti politiikkaan 1980-luvulla. Hän liittyi kommunistiseen puolueeseen vuonna 1984, ja vuonna 1987 hänet valittiin puolueen nuorisojärjestön eli Komsomolin keskuskomiteaan. Poliittisesti hän oli Mihail Gorbatšovin puolella aina tammikuuhun 1990 asti. Silloin puna-armeija marssi Azerbaidžanin Bakuun tukahduttamaan azerien ja armenialaisten välille kärjistynyttä konfliktia. Kasparov hylkäsi Gorbatšovin, koska Baku oli hänen kotikaupunkinsa. Kasparov siirtyi Jeltsinin tukijaksi. Hän erosi puolueesta 1990 ja perusti toukokuussa Venäjän demokraattisen puolueen, jonka johtaja hän oli vähän aikaa. Kesäkuussa 1993 Kasparov oli luomassa Venäjän valinta -koalitiota. Kasparov lakkasi tukemasta Jeltsiniä vuonna 1996, jolloin hän tuki tämän haastajaa Aleksandr Lebediä vaalikampanjassa.
Poliittinen aktivisti
250px|thumb|Erimielisten marssi [[9. kesäkuuta 2007 Pietarissa. Kasparov kolmas oikealta.]] Kilpashakkiuran lopetettuaan Kasparov on kertonut keskittyvänsä poliittiseen toimintaan. Hän johtaa perustamaansa Yhdistynyt kansalaisrintama -oppositiojärjestöä, jonka tavoitteeksi hän ilmoitti vaalidemokratian säilyttämisen Venäjällä. Hän on vastustanut aktiivisesti julkisuudessa demokraattisten oikeuksien rajoittamista Vladimir Putinin hallintokaudella Venäjällä. Hän oli perustamassa Toinen Venäjä -oppositioliikettä, joka on kirjava joukko kommunisteja, liberaaleja, kansallisbolševikkeja, ihmisoikeusaktivisteja ja mitä erilaisimpia ihmisiä. Kasparov kuvailee itseään talousasioissa konservatiiviksi ja sosiaaliasioissa liberaaliksi. Koska hän on halunnut Toiseen Venäjään kaikki Kremlin kriitikot, ja häneen on toisinaan liitetty perusteettomasti vääriä leimoja. Joulukuussa 2006 terrorismin vastainen poliisiyksikkö ratsasi Yhdistyneen kansalaisrintaman toimiston takavarikoiden kirjoja ja protestimarssia mainostavaa materiaalia. Helsingin Sanomien Moskovan kirjeenvaihtajan Susanna Niinivaaran mukaan politiikkaa työkseen seuraavatkaan eivät oikein tiedä, mitä sanoa Kasparovista.
Vetoketju
Käyttö
Vetoketjua voidaan käyttää tehokeinona tai se voidaan piilottaa kokonaan. Näkyville tarkoitettuja vetoketjuja on myynnissä esimerkiksi strassikoristehampaisina tai kultahampaisina. Kokonaan saumaan katoava vetoketju on nimeltään piilovetoketju. Sen idea perustuu siihen, että hammastus kääntyy työn nurjalle puolelle.
Vetoketjun vaihtoehtona käytetään nappeja, tarrakiinnitystä, nyöriä, solkia, neppareita ja hakaneuloja.
Huolto
Vetoketjua voi huoltaa vetämällä kynttilää vetoketjua pitkin. Kynttilän parafiinivaha tai steariini voitelevat. Vetoketjun lukkoa voi myös kiristää, mikäli se on löysällä.
Garri Kasparov
Poliittinen aktivisti
Kasparov valittiin Toinen Venäjä -liikkeen ehdokkaaksi Venäjän maaliskuun 2008 presidentinvaaleihin. Hän luopui ehdokkuudestaan joulukuussa 2007, koska hänen kannattajansa eivät onnistuneet vuokraamaan Moskovasta salia järjestääkseen 500 henkilön tapaamisen, joka ehdokkailta vaaditaan. Kasparovin edustaja syytti hallitusta vuokraisäntien painostamisesta kieltäytymään tilojen vuokraamisesta.
Kesäkuussa 2013 Kasparov kertoi, ettei toistaiseksi palaa Venäjälle, koska piti mahdollisena sitä, että hänen poistumisensa maasta estettäisiin. Helmikuussa Kasparoville myönnettiin Kroatian kansalaisuus. Hän kertoi, ettei halua olla riippuvainen Putinin ulkoministeriöstä kampanjoidessaan FIDE:n presidentiksi.
Poliittinen kritiikki
Kasparovin poliittiset vastustajat ovat syyttäneet häntä veljeilystä amerikkalaisten kanssa. Kasparov sai vuonna 1991 yhdysvaltalaisen uuskonservatiivisen Center for Security Policy -ajatushautomon myöntämän Keeper of the Flame -palkinnon demokratian ja vapauden puolustamisesta. Hänet oli myös listattu järjestön alla toimivan National Security Advisory Councilin neuvonantajaksi ja johtokunnan jäseneksi. Kasparov myönsi tämän ja lisäsi, että hänet poistettiin listalta pian sen jälkeen, kun hän sai kuulla asiasta. Kasparov ei ollut kertomansa mukaan kuullut jäsenyydestään ja arveli joutuneensa listalle vahingossa.
Ihmetystä ovat herättäneet Kasparovin liittolaiset ja erityisesti hänen vahvin tukijansa Toisessa Venäjässä, kielletyn kansallisbolševikkipuolueen entinen johtaja, kirjailija Eduard Limonov. Kasparovin mukaan liitto on väliaikainen eikä sitä ole yritetty salata. ”Taistelussa diktatuuria vastaan juuri tällainen liitto on välttämätön”, hän perusteli.
Kasparovia on myös kritisoitu siitä, että hän on ilmoittanut kannattavansa Anatoli Fomenkon pseudotieteenä pidettyä Uutta kronologiaa. James Billington yhdistää Fomenkon tuotannon eurasianistiseen liikkeeseen, joka halusi voimakkaasti yhdistää Venäjän historian sen aasialaisiin naapureihin. Billingtonin mukaan Fomenkon teoria ”olisi saattanut puhaltua hiljaa pois Venäjän tiedeakatemian tuulitunneleissa” ellei Kasparov olisi julkaissut teoriaa tukevaa kirjoitusta runsaslevikkisessä Ogonjok-lehdessä. Kasparov tapasi Fomenkon 1990-luvulla ja havaitsi, että Fomenkolla ja hänellä oli samanlaisia johtopäätöksiä joistakin historiallisista kysymyksistä.
Kasparov pidätettiin Pussy Riot -punkyhtyeen oikeudenkäynnin yhteydessä järjestetyssä mielenosoituksessa. Aluksi syytteenä oli laiton kokoontuminen, mutta pidättänyt poliisi väittää Kasparovin purreen häntä käteen, mikä voi johtaa monivuotiseen vankeuteen.
Yksityiselämä
Kasparovilla on ollut aina läheinen suhde äitiinsä Klara Šagenovna Kasparjaniin, joka on ollut hänen elämänsä tärkein ihminen. Klara Kasparjan hoiti Kasparovin hyvinvointiin liittyvät asiat ja jopa nukkui samassa huoneessa maailmanmestaruusottelun aikana. Vielä vuonna 2007 Kasparov kertoi, että hänen 70-vuotias äitinsä on hänen huippumanagerinsa.
Julkaisutoiminta
Kasparov on kirjoittanut lukuisia shakkiaiheisia kirjoja. Hän julkaisi vain parikymppisenä jossain määrin kiistanalaisen omaelämäkerran Maailmanmestari (, päivitetty versio ). Kirjaa päivitettiin useita kertoja sen jälkeen, kun hän tuli maailmanmestariksi. Sen sisältö on pääasiassa kirjallinen, mutta uudemmissa painoksissa on muutamia avainpelejä ilman kommentteja. Kasparov julkaisi kommentoitujen pelien kokoelman 1980-luvulla: Fighting Chess: My Games and Career”, jota on myös päivitetty useita kertoja. Hän on kommentoinut shakkijulkaisuihin laajasti pelejä, joista yli 600 serbialaiseen Chess Informant-kausijulkaisuun. Vuonna 1982 hän kirjoitti yhdessä brittiläisen suurmestarin Raymond Keenen kanssa yksiosaisen avausteoksen Batsford Chess Openings, joka oli suuri myyntimenestys. Kirjasta julkaistiin päivitetty toinen painos vuonna 1989. Hän kirjoitti myös 1980-luvulla kirjat yhdessä valmentajansa Aleksandr Nikitinin kanssa brittiläiselle Batsford-kustannusyhtiölle Caron-Kannin puolustuksen klassisesta muunnelmasta ja sisilialaisen puolustuksen Scheveningen-muunnelmasta. Kasparov on myös kirjoittanut laajasti Encyclopaedia of Chess Openings -julkaisuun. Vuonna 2007 hän kirjoitti kirjan How Life Imitates Chess (suom. Kuinka elämä jäljittelee shakkia), joka on tutkielma päätöksenteon rinnakkaisuudesta shakissa ja liike-elämässä.
Kasparov on toiminut pääneuvonantajana Everyman Chess -kustannusyhtiölle.
Kasparovin suururakkana on ollut kirjasarja Garry Kasparov on My Great Predecessors, josta on julkaistu viisi osaa. Vuonna 2003 julkaistiin ensimmäinen kirja, joka käsittelee maailmanmestareita Wilhelm Steinitz, Emanuel Lasker, José Raúl Capablanca ja Aleksandr Alehin sekä muutamia muita heidän aikalaisiaan. Kirja voitti Britannian shakkiliiton Book of the Year -palkinnon 2003. Toinen, samana vuonna ilmestynyt osa käsittelee Max Euwea, Mihail Botvinnikia, Vasili Smyslovia ja Mihail Talia. Tigran Petrosjania ja Boris Spasskia käsittelevä kolmas osa ilmestyi vuoden 2004 alussa ja joulukuussa 2004 julkaistu neljäs osa läntisiä pelaajia: Samuel Reshevskiä, Miguel Najdorfia ja Bent Larsenia, sekä ennen kaikkea 1972−75 maailmanmestaria Bobby Fischeriä.
Vuonna 2006 ilmestyi viides osa, joka kertoo Anatoli Karpovista ja tämän haastajasta Viktor Kortšnoista. Viidenteen osaan Kasparov ei sisällyttänyt yhtään omista peleistään Karpovia vastaan, vaan ne hän käsitteli seuraavissa kirjoissaan. Samainen poisjättö koskee suurelta osin myös näiden kahden välisiin yhteenotoihin liittyviä tapahtumia yleensä.
Mediassa
Garri Kasparov on ollut mukana useissa yhdysvaltalaisissa tv-ohjelmissa, kuten Bill Maherin juontamassa Real Time with Bill Maher-sarjassa.
Turnausmenestys
Kasparov pitää hallussaan ennätystä peräkkäisistä turnausvoitoista. Viidentoista voiton sarja alkoi Neuvostoliiton mestaruusturnauksessa vuonna 1981 ja päättyi voittoon vuoden 1990 Linares-turnauksessa. Sarjan katkaisi vuonna 1991 Vasyl Ivantšuk voitollaan Linaresissa.
* Voittojen ja tappioiden erotus. ** Yhtäläisyysmerkki tarkoittaa jaettua sijoitusta.
Shakkiolympialaiset ja muut joukkuekilpailut
Kasparov pelasi kahdeksan kertaa shakkiolympialaisissa. Hän edusti Neuvostoliittoa neljä kertaa ja Venäjää neljä kertaa Neuvostoliiton hajottua vuonna 1991. Vuoden 1980 shakkiolympialaisdebyytissään hänestä tuli 17-vuotiaana nuorin pelaaja joka on edustanut Neuvostoliittoa tällä tasolla. Vladimir Kramnik rikkoi ennätyksen vuonna 1992, kun Kasparovin vaatimuksesta Kramnik otettiin mukaan joukkueeseen. 82 pelissä hän saavutti tuloksen 78,7% (+50 =29 -3). Hän voitti 19 mitalia mukaan lukien joukkuekultamitalit kaikissa kilpailuissa, joihin hän osallistui. Vuoden 1994 Moskovan shakkiolympialaisissa hänellä oli merkittävä rooli, kun hän auttoi tapahtuman järjestämisessä sen jälkeen, kun Thessaloniki oli perunut tarjouksensa muutamaa viikkoa ennen päivämäärää. Kasparovin shakkiolympialaistulokset menivät seuraavasti:
Kasparov teki kansainvälisen joukkuedebyyttinsä Neuvostoliiton joukkueessa 16-vuotiaana vuoden 1980 Euroopan joukkuemestaruuskilpailuissa, ja pelasi Venäjän joukkueessa vuoden 1992 vastaavassa tapahtumassa. Hän voitti viisi mitalia:
Kasparov edusti myös Neuvostoliittoa kerran nuorten shakkiolympialaisissa:
Shakin Oscarit
Kasparov on voittanut shakin Oscarin 11 kertaa, mikä on ennätys.
UGK
UGK (lyhennetty sanoista Underground Kingz) oli yhdysvaltalainen hip hop -yhtye. Yhtyeen perustivat Chad "Pimp C" Butler ja Bernard "Bun B" Freeman vuonna 1987. Kaksikon ensimmäinen virallinen levy-yhtiöjulkaisu Too Hard to Swallow julkaistiin vuonna 1992.
Yhtye löi läpi valtavirtaan vieraillessaan Jay-Z:n levyn Vol. 3... Life and Times of S. Carter kappaleella Big Pimpin' vuonna 1999. Kappale oli ehdolla Grammyissa vuoden parhaimmaksi duon tai yhtyeen esittämäksi rap-kappaleeksi vuonna 2000.
Pimp C löydettiin yllätyksellisesti kuolleena hotellihuoneestaan joulukuussa 2007. Kuolema myöhemmin todettiin tapaturmaksi ja syynä on sittemmin pidetty kodeiinipohjaisen yskänlääkkeen pitkäaikaista väärinkäyttöä.
UGK:n viimeinen levy UGK 4 Life julkaistiin vuonna 2009. Pimp C:n osuudet ovat koostettu laajalti aikaisemman levyn Underground Kingz käyttämättömistä studionauhoituksista.
Samsung Galaxy A10
Samsung Galaxy A10 on Samsungin 19. maaliskuuta 2019 julkaisema älypuhelin.
Kammi
Kammi (turvekota, turvekammi, saameksi gámme) on kotatyyppi, jonka katteena on käytetty turvetta. Kammi on usein rakennettu osittain maan sisälle. Rakennelma on kiinteä muunnos siirrettävistä kotatyypeistä, kuten loude- tai pirrikodasta. Kun siirrettävä kota peitetään kankaan sijasta turpeella ja muulla luonnonaineksella, voidaan puhua turvekammista. Alkuperäiset kammit rakennettiin paikallisista aineksista, eli tunturikoivujen rungoista ja tuohesta sekä turpeesta. Myöhemmin kammien runkoihin on käytetty myös männynrunkoja ja sahatavaraa. Kehittyneempää alasalvoskammia voidaan pitää välivaiheena siirryttäessä kodasta tupaan.
Samsung Galaxy A10
Näyttö
Samsung Galaxy A10 -älypuhelimessa on 6,2 -tuumainen teräväpiirtonäyttö 19:9 -kuvasuhteella.
Kammi
Turvekammit ovat olleet yleensä yksihuoneisia, mutta talviasuttaviin malleihin on saatettu tehdä eteinen, jossa on säilytetty ruokaa ja polttopuuta. Jäämeren rannikon merisaamelaiset ovat rakentaneet pysyviä useampihuoneisia turvekotia. Varanginvuonossa tällaiset kodat olivat yleisiä vielä 1930-luvulla.
Samsung Galaxy A10
Paino ja mitat
Laite painaa 168 grammaa ja sen mitat ovat 155,6 x 75,6 x 7,94 millimetriä.
Kammi
Turvekammiasumisen kulttuurin uskotaan juontuvan kivikaudelta saakka. Pulmankijärveltä löydetyt turvekammit on ajoitettu n. vuoteen 6000 eaa. Turvekammeja käytettiin aktiivisesti vielä 1950-luvulla, joten Suomen Lapissa on käytetty suhteellisen vastikään kivikautisiksi luokiteltavia rakennuksia.
Samsung Galaxy A10
Järjestelmäpiiri
Laitteesta löytyy Samsungin Exynos 7 Octa 7884 -järjestelmäpiiri, jossa grafiikkapiirinä toimii Mali-G71 MP2.
Kammi
Turvekammityypit
Kammit voidaan jakaa runkorakenteidensa mukaan erilaisiin perustyyppeihin. Vaikka turvekammi saatettiin rakentaa kodan rungolle, painava turve vaatii kantavampaa rakennetta kuin kangaspeitteiset kodat. Tämän vuoksi kotapuut ovat lyhyempiä ja vahvempia ja ruoteina käytettyjä koivun riukuja on tiiviisti rinnakkain.
Korvakkokodan (loudekota) rungolle rakennetun turvekammin kantava rakenne perustuu korvakkorakenteeseen, jossa kaksi luonnonkaarevaa puuta yhdistetään korvaspariksi. Kaksi tällaista korvasparia yhdistetään toisiinsa orsin, ja tämä kehikko päällystetään koivunrankaruotein. Päälle ladotaan ensin tuohet, ja sitten turpeet. pienoiskuva|Turvekammi [[Siida-museossa Inarissa.]] Pirrikodan (kartiokota) runkona on esimerkiksi kolme haarapäistä riukua, joiden varaan on pystytetty muita riukuja siten, että pohjasta muodostuu ympyrä. Pohjan halkaisija on voinut olla esimerkiksi 3-3,5 metriä. Muodoltaan pirrikotarunkoinen turvekammi on ollut kartiomainen ("tiipii-malli"). Kateaine ulottuu maanpinnasta lähes huipulle asti.
Samsung Galaxy A10
Akku
Akun kapasiteetti on 3 400 milliampeerituntia tässä laitteessa.
Dartmouthin rautatieasema
Dartmouthin rautatieasema oli rautatieasema Devonin Dartmouthissa, Dart-joen rannalla. Se oli käytössä vuosina 1864–1972. Asemalta ei sen yli satavuotisen historian aikana lähtenyt yhtään junaa, eikä sinne asti edes rakennettu kiskoja. Sen sijaan asemalta liikennöivät Dartmouthin matkustajalautat, jotka veivät matkustajia joen toiselle puolelle Kingswearin rautatieasemalle.
Samsung Galaxy A10
Kamerat
Takakameran tarkkuus on 13 megapikseliä. Etukameran tarkkuus on 5 megapikseliä.
Porte de Namur/Naamsepoortin metroasema
Porte de Namur (Naamsepoort) on Brysselin metron asema Ixellesin kunnassa. Sitä käyttävät linjojen 2 ja 6 junat.
Asema avattiin vuonna 1970, jolloin sitä käyttivät raitiovaunut. Metrojunat linjalla otettiin käyttöön vuonna 1988.
Samsung Galaxy A10
Kamerat
Videokuvaus voidaan tehdä 1080p (täysteräväpiirto) -resoluutiolla 30 fps.
Ohjelmisto
Julkaisuhetkellä laitteessa oli esiasennettuna Android 9.0 "Pie". Laite on päivitettävissä Android 11 -versioon. Molemmat versiot toimivat Samsungin One UI -käyttöliittymällä.
Kammi
Turvekammityypit
Rankarakenteelle (patsasrakenne, tolpparakenne) koottu kammi on harvinaisempi rakenne Suomessa. Tässä kammityypissä seinät rakentuivat vieriviereen pystytetyistä koivunrungoista ja kattoa kannattelivat vahvat koivunrungot. Kotamalli on saanut todennäköisesti vaikutteita norjalaisesta turvemökistä, jonka rakenne on perustunut pystysuoriin nurkkapilareihin ja loivaan pyramidinmalliseen kattoon, joka on tehty suorasta puutavarasta.
Alasalvoskammi on turvekammi, joka on rakennettu matalan hirsisalvoksen päälle. Pohjana oli matala hirsikehikko, jonka päälle rakennettiin korvakkorunko tai suorista puista tehty pyramidin mallinen katto. Kammit ovat olleet yleensä nelikulmaisia kotia, joiden pohjana on ollut 4-6 hirsikertaa. Alasalvoskammeja rakennettiin metsäisillä seuduilla, joissa oli käytössä puuta.
Käytännössä tavataan myös edellä kuvattujen perustyyppien yhdistelmiä. Esimerkiksi monihuoneisissa turvekammeissa runkorakenteena käytettiin patsas- ja korvakkorakenteiden yhdistelmiä, joihin oli lisätty esimerkiksi pistekotarakenteinen eteistila.
Kammit nykykäytössä
Kammit ovat myös erämaiden ja kansallispuistojen majoitustyyppi. Osa retkeilyalueilla sijaitsevista kammeista on tarkoitettu vain päiväkäyttöön, mutta osassa voi myös yöpyä. Kammien varustus on vaatimaton ja siellä saattaa olla joko makuulaverit tai ainoastaan maapohja. Retkeilyalueiden kammeissa on usein myös tulisija tai kamina sekä kuivakäymälä. Muita retkeilyalueiden majoitustyyppejä ovat autiotupa, varaustupa, kota ja laavu. Lisäksi retkeilyalueilla on päivätupia.
Dartmouthin rautatieasema
Historia
Dartmouth oli 1850-luvulla tärkeä satamakaupunki, ja niinpä tuolloin tehtiin useita toteutumatta jääneitä suunnitelmia rautatien rakentamiseksi sinne. Yksi radan rakentamista suunnitelleista yhtiöistä oli South Devon Railway, jonka rata kulki Newton Abbotista Torreen lähellä Torquayta. Yhtiön rahat loppuivat kuitenkin kesken, eikä sillä ollut varaa jatkaa rataa Dartmouthiin asti. Ratayhteyttä rakentamaan perustettiin uusi yhtiö, Dartmouth and Torabay Railway, jonka tavoitteena oli jatkaa South Devon Railwayn rataa Dartmouthiin asti. Dartjoen yli vievän sillan rakentaminen osoittautui kuitenkin vaikeaksi ja kalliiksi. Niinpä yhtiö päätti sen sijaan tehdä joen vastarannalla olleesta Kingswearin asemasta linjan pääteaseman, josta matkustajat pääsisivät Dartmouthiin joen ylittävillä höyrylautoilla.
Rautatie Torresta Paigntoniin avautui 2. elokuuta 1859. Radan jatke Brixham Roadin asemalle avautui lähes kaksi vuotta myöhemmin, ja yhteys Kingsweariin valmistui 16. elokuuta 1864. Samana päivänä Kingswearin kanssa avattiin myös Dartmouthin asema. Puinen asemarakennus oli yksikerroksinen, kadun puolella oli katos ja asemalta laiturille johti katettu kävelyväylä. Laituri oli kelluva, jotta lautat pystyivät käyttämään sitä kaikissa vuoroveden vaiheissa. Dartmouthin asemamestari sai enemmän palkkaa kuin Kingswearin asemamestari, sillä Dartmouthin asema oli tärkeä kauttakulkuväylä HMS Britannialle, josta myöhemmin tuli Britannian laivaston upseerikoulu Britannia Royal Naval College.
Dartmouth and Torbay Railway yhdistettiin South Devon Railwayhin tammikuussa 1872, ja vuonna 1882 South Devon Railwaysta ja sen radasta Newton Abbotista Kingsweariin tuli osa Great Western Railway -yhtiötä. Tällöin linjalla kulki jo säännöllisiä pikajunavuoroja Lontoon Paddingtonin asemalle. Torbayta ympäröivää aluetta mainostettiin turistikohteena, ja kesäisin linjalla kulki paljon ylimääräisiä junavuoroja. Vuonna 1892 alun perin leveäraiteiseksi rakennettu Kingswearin rata muutettiin normaalilevyiseksi.
Dartmouthista Kingsweariin kulkevia lauttoja liikennöi asemien avaamisesta lähtien ulkopuolinen yhtiö franchise-tyyppisellä sopimuksella. Tämä jatkui aina vuoteen 1901, jolloin Great Western Railway alkoi liikennöidä lauttavuoroja itse.
1960-luvulla rautateiden matkustajamäärät Britanniassa alkoivat laskea, sillä monet siirtyivät maantieliikenteeseen. Vuoden 1963 Beechingin leikkauksissa Dartmouthin asemaa ehdotettiin suljettavaksi, vaikkakin itse rautatie Kingsweariin aiottiin pitää auki. Päätös Paigntonin ja Kingswearin välisen radan sulkemisesta tehtiin kuitenkin jo vuonna 1968. Vuoteen 1971 mennessä Kingsweariin liikennöi enää ainoastaan 12 junavuoroa päivässä kesän lomalaisia kuljettaneita junia lukuun ottamatta. Lauttayhteys Dartmouthiin sen sijaan oli vilkkaampi, sillä se oli myös paikallisten käytössä.
Sulku-uhan vuoksi muodostettiin radan tukijoiden ryhmä, joka otti käyttöönsä nimen Dart Valley Light Railway (DVLR). Se alkoi neuvotella British Railwaysin kanssa linjan ostosta aikomuksenaan tehdä siitä museorautatie. DVLR sai lopulta ostettua linjan 30. joulukuuta 1972. British Railways oli kuitenkin ehtinyt sulkea Dartmouthin aseman 28. lokakuuta vuoden 1972 kesäaikataulun poistuttua käytöstä. Museoliikenne linjalla alkoi seuraavan vuoden kesäaikataulun astuessa voimaan. DVLR vaihtoi 1990-luvulla nimensä Paignton and Dartmouth Steam Railwayksi ja myöhemmin Dartmouth Steam Railwayksi.
Dartmouth Steam Railway vastaa nykyään lauttaliikenteestä Kingswearin ja Dartmouthin välillä. Dartmouthin asemaa ei ole avattu uudelleen, mutta se on entisöity ja maalattu Great Western Railwayn väreihin. Se on käytössä ravintolana.
PSR J0437-4715
PSR J0437-4715 on kirkkain ja Maata läheisin millisekuntipulsari. Sitä on havainnoitu optisen valon, ultravioletti- ja röntgentaajuuksilla. Sen pyörimisnopeus on 5,75 millisekuntia
Jon Cleary
Jon Cleary (22. marraskuuta 1917 Sydney, Australia – 20. heinäkuuta 2010 Sydney, Australia) oli australialainen kirjailija. Clearyn teokset ovat juonenkerronnaltaan taitavaa viihdettä, mutta paikoin niissä liittyy seikkailuihin psykologisia, yhteiskunnallisia ja moraalisia ristiriitoja.
Cleary palasi Australiaan ja asettui Kirribilliin. Hän kirjoitti Sydneyyn sijoittuvan poliisiromaanisarjan, jonka päähenkilö on poliisi Scobie Malone. Hänestä tuli vähitellen Australian tuotteliaimpia ja kaupallisesti menestyneimpiä kirjailijoita. Suomentamatonta romaania The Sundowners  (1951) on myyty yli kolme miljoonaa. Hän kirjoitti käsikirjoituksia radiolle ja televisiolle. Monien hänen kirjojensa pohjalta on tehty elokuvia, kuten Maankiertäjät (The Sundowners, 1960).
Hyvämuistisena Cleary kirjoitti vanhalla kirjoituskoneella sanoina mitattuna 1 500 sanaa päivässä. Hän harrasti aamukävelyjä satamassa, mutta tultuaan pahoinpidellyksi hän luopui retkistä. Clearyn kuoltua hänen elinikäisiin ystäviinsä kuulunut kirjailija Morris L. West piti muistopuheen.
Cleary oli vuodesta 1946 naimisissa kirjailija Joy Clearyn o.s. Lucas kanssa tämän kuolemaan (2003) asti. Joy Cleary kirjoitti yhden romaanin Strike Me Lucky (1959).
Palturitupakka
Palturitupakka eli kessu (Nicotiana rustica) on koisokasvien heimon tupakoiden sukuun kuuluva kasvilaji. Palturitupakka oli intiaanien käyttämä tupakka, jota he kutsuivat mapachoksi. Se tuli ensimmäisenä tupakkalajeista Eurooppaan. Se oli aluksi käytetyin tupakkalaji ja vahvan venäläisen mahorkan raaka-aine. Palturitupakan lehdet voivat sisältää jopa kymmenen kertaa enemmän nikotiinia kuin virginiantupakan. Nykyään sitä kasvatetaan tupakan valmistusta varten lähinnä Aasiassa ja etenkin Venäjällä. Se kasvaa myös viileässä ilmastossa. Sitä on viljelty Suomessakin, etenkin pula-aikana, mutta 1950-luvulla sen viljely Suomessa kävi kannattamattomaksi, kun virginiantupakan tuonti Suomeen alkoi.
Tuntomerkit
Palturitupakka kasvaa noin metrin korkuiseksi, hyvässä maassa korkeammaksikin, ja yhdestä kasvista saadaan parikymmentä 60–67 cm pitkää ja 38–46 cm leveää lehteä, joiden väri vaihtelee keltaisesta vihreään. Kukat ovat kellanvihreitä tai valkoisia. Lehtien pinta on täynnä pieniä ja tahmeita karvoja. Yksi kasvi voi tuottaa jopa miljoona siementä.
Gosia Rdest
pienoiskuva|pysty|Rdest vuonna 2019. pienoiskuva|Rdest kilpailemassa W Seriesissä vuonna 2021. Małgorzata Agnieszka ”Gosia” Łazarczyk (o.s. Rdest; s. 14. tammikuuta 1993 Żyrardów, Puola) on puolalainen autourheilija.
Rdest aloitti kartingissa kilpailemisen Puolassa vuonna 2009. Kaudella 2013 hän kilpaili täyden kauden Britannian Formula 4 -sarjassa. Hän ei sijoittunut kilpailuissa kertaakaan kymmenen parhaan joukkoon, mutta sai kauden päätteeksi eniten ohituksia tehneelle kuljettajalle jaettavan palkinnon. Seuraavalla kaudella Rdest kilpaili Volkswagen Castrol Cupissa ja kaudet 2015–2017 Audi Sport TT Cupissa ainoana naiskuljettajana. Vuonna 2018 hän ajoi GT4 European Series -sarjassa. Rdest otti kaudella 2018 GT4-luokkavoiton Dubain 24 tunnin ajossa.
Kaudeksi 2019 Rdest liittyi uuteen W Series -sarjaan. Hän sijoittui esikoiskaudellaan sarjassa neljänneksitoista eikä siten saanut 12 parhaalle jaettavaa automaattista ajopaikkaa seuraavalle kaudelle. Kautta 2020 ei ajettu koronaviruspandemian vuoksi, ja kaudeksi 2021 Rdest valittiin sarjan varakuljettajaksi. Hän korvasi kauden kahdessa ensimmäisessä kilpailussa Tasmin Pepperin, joka ei päässyt osallistumaan maahantulorajoitusten vuoksi, ja kauden viidennessä kilpailussa koronavirustartunnan saaneen Irina Sidorkovan. Kaikkiaan hän ajoi kauden aikana kolmessa kilpailussa ja sijoittui sarjassa kahdeksanneksitoista.
Rdest otti tammikuussa 2020 uransa toisen luokkavoiton Dubain 24 tunnin ajossa, tällä kertaa 991-luokassa. Vuodesta 2020 lähtien Rdest on ollut Alpinen brändilähettiläs ja osallistunut Alpine Europa Cup -sarjaan. Hänen paras sijoituksensa sarjassa on kahdeksas sija, jonka hän saavutti sekä kausilla 2020 että 2021.
Suden hetki
thumb|Pohjoisamerikkalainen susi Suden hetki tarkoittaa aikaa varhain aamuyöllä noin kello 3.00–5.00, jolloin ihmisen ajatellaan olevan heikoimmillaan. Jo muinaiset roomalaiset arvelivat, että suden hetkellä useampi ihminen kuolee sairauteen tai vanhuuteen kuin muina aikoina vuorokaudesta. He olivat myös sitä mieltä, että suden hetkellä unet ovat voimakkaimpia. Tyypillistä vuorokausirytmiä noudattavalla henkilöllä suden hetki ajoittuu vilkeuneen, jolloin alitajunta on voimakkaimmillaan. Suden hetkeä on pidetty myös paranormaalina ja siihen liittyy taikauskoisuutta. Suden hetkellä myös pelättyjen susien on arveltu saalistavan.
Kansanperinne kertoo, että suden hetkellä ihminen helposti torkahtaa, esimerkiksi nuotiolla, jolloin susi pääsee hyökkäämään.
Nykyisin sanotaan kansanomaisesti, että suden hetkellä nukkuvan ihmisen elimistö alkaa valmistautua uuteen päivään, ja vanha ihminen kuolee, jos hän ei enää jaksa aloittaa uutta päivää. Suden hetkellä normaalin päivärytmin mukaan nukkuvalla on uni syvintä ja elintoiminnot hitaimpia. Suden hetkellä ihmisen ruumiinlämpö lähtee nousuun ensin laskettuaan.
Myös yön kylmyys voi olla sairaille ja vanhoille vahingollista suden hetkellä. Suomessa keskikesällä suden hetki on vuorokauden kylmin hetki, sillä se osuu aikaan juuri ennen aamun sarastusta.
Ludwigsburg
Ludwigsburg on Saksan kaupunki Baden-Württembergin osavaltion keskiosassa. Se sijaitsee Neckarjoen varrella noin 12 kilometriä pohjoiseen Stuttgartin suurkaupungin sisäkaupungista. Ludwigsburg on samannimisen piirikunnan keskuskaupunki ja suurin kaupunki. Kaupungissa oli kesäkuun 2022 lopussa 93 509 asukasta, ja sen pinta-ala on 43,3 neliökilometriä.
Ludwigsburg sai alkunsa 1700-luvun alussa, kun Württembergin herttua Eberhard Ludwig rakensi sinne Ludwigsburgin linnan, Saksan suurimman barokkipalatsin. Kaupunginoikeudet sille myönnettiin vuonna 1718. Tuolloin Ludwigsburgissa oli noin 800 asukasta.
Gundit
Gundit eli kampavarvasrotat (Ctenodactylidae) on pienten Afrikassa elävien jyrsijöiden heimo. Se on osalahkonsa Ctenodactylomorphi ainoa heimo. Gundit elävät kallioisilla aavikoilla mantereen pohjoisosissa. Heimoon kuuluu neljä elävää sukua ja viisi lajia sekä lukuisia sukupuuttoon kuolleita sukuja ja lajeja. Paikalliset ihmiset Pohjois-Afrikassa ovat aina tienneet gundeista mutta länsimaiset luonnontieteilijät havaitsivat ne ensi kertaa Tripolissa vuonna 1774.
Helsingin raitioliikenne
Helsingin raitioliikenne on osa Helsingin kaupungin julkista liikennettä. Raitiovaunut ovat erityisesti Helsingin kantakaupungissa olennainen osa kaupunkikuvaa ja päivittäistä liikkumista.
Raitioliikenne alkoi Helsingissä vuonna 1891. Vuosikymmenien mittaan rataverkosto laajeni myös itsenäisten lähikuntien alueille Kulosaareen, Huopalahteen ja Haagaan, joka oli aluksi osa Helsingin pitäjää. Helsingin ohella Suomessa on raitioliikennettä Tampereella sekä ollut aikoinaan Turussa ja Viipurissa.
Nykytila
pienoiskuva|[[Mäkelänkatu on yksi niistä osuuksista, jossa raitiovaunut pääsevät liikennöimään omalla kaistallaan.]] Helsingissä ajetaan kymmentä raitiolinjaa, joilla on numerot 1–10. Liikennöintikäytössä olevaa kaksisuuntaista rataa on yhteensä noin 55 kilometriä, josta kokonaan omaa kaistaa noin 30 kilometriä. Pysäkkejä on yli 300.
Liikennöinti
Linjaliikenteen lisäksi myös tilausliikenteen merkitys on vuoden 2004 jälkeen kasvanut, kun muutama raitiovaunu on kunnostettu pelkästään tilausliikenteen käyttöön. Tilausliikennevaunuja kunnostetaan parhaillaan lisää toiminnan laajentamiseksi. Tilausliikennettä markkinoi Pääkaupunkiseudun Kaupunkiliikenteen ja HSL:n lisäksi myös yksityinen Oy Stadin Ratikat Ab.
Nykyisin kaikki säännöllisessä liikenteessä olevat raitiovaunut ovat nivelraitiovaunuja. Yli puolet niistä on kokonaan matalalattiaisia ja loput osittain, sillä kaikkiin nykyisiin linjaliikenteessä vanhempiin raitiovaunuihin on peruskorjauksen yhteydessä lisätty matalalattiainen väliosa. Ensimmäinen matalalattiainen Variotram-vaunu saapui Helsinkiin vuonna 1998. Variotram-vaunuista on sittemmin luovuttu, ja vuonna 2021 Helsingissä liikennöi 70 kappaletta Artic-vaunuja sekä yhteensä 52 kappaletta Valmetin NrI- ja NrII-vaunuja.
Lipunmyynti
Lipunmyynti raitiovaunuissa päättyi 1. helmikuuta 2018. Vuonna 2019 käytössä olleiden tavallisten HSL-lippujen lisäksi erityinen ja edullisempi raitiovaunulippu, jonka vaihto-oikeus oli rajattu muihin raitiovaunuihin poistui vyöhykeuudistuksen tullessa voimaan.
Linjat
pienoiskuva|Raitioliikenneverkon linjakartta 4. lokakuuta 2021 alkaen. Seuraava luettelo osoittaa linjaston heinäkuussa 2023. Useat linjat kulkevat poikkeusreiteillä.
Linjoille merkityt matka-ajat tarkoittavat HSL:n ilmoittamaa lyhintä matka-aikaa päätepysäkiltä toiselle. Todellinen matka-aika kuitenkin vaihtelee myös ajankohdan mukaan.
Linjat 2 ja 3 on yhdistetty niin, että vaunun saapuessa Olympiaterminaaliin sen linjatunnus vaihtuu 3:sta 2:ksi ja päinvastoin. Myös linjat 7 ja 9 vaihtavat Länsiterminaalin päätepysäkillä linjatunnukset keskenään. Koska linjoilla 6 ja 8 on yhteinen päätepysäkki Arabiassa, voidaan vaunu myös sinne saapuessaan siirtää linjalta toiselle niin, että linjatunnus 6 vaihdetaan 8:ksi tai päinvastoin. Arabiassa näin ei kuitenkaan välttämättä tehdä jokaisella vuorolla.
Varikot
Pääkaupunkiseudun Kaupunkiliikenne käyttää kolmea varikkoa:
Töölön ja Vallilan varikoista aiotaan luopua. Ruskeasuolle on rakenteilla uusi raitiovaunuvarikko, jonka on määrä valmistua vuoden 2024 alussa. Kesällä 2022 Roihupeltoon valmistui Raide-Jokerin varikko, ja Kruunusillat-raitiotien varikkoa kaavaillaan Yliskylään.
Luonnehdinta
pienoiskuva|250px|left|[[Töölön raitiovaunuvarikko|Töölön varikko]]
Helsingin raitiotieverkko on rakennettu yksinomaan Helsingin kaduille, eli se on perinteinen katuraitiotie, ei pikaraitiotie. Raiteet noudattavat 1 000 millimetrin eli tasan yhden metrin raideleveyttä. Linjaliikenteen verkosto on suurimmalta osaltaan kaksiraiteinen siten, että molemmat kulkusuunnat liikennöivät omalla raiteellaan. Poikkeuksena tästä on Mikonkatu, jossa raiteet on limitetty katualueen kapeuden vuoksi. Koska nykyisin käytettävät raitiovaunut eivät kykene vaihtamaan kulkusuuntaansa, rataverkossa on kääntymistä varten rakennettuja tiukkoja kääntösilmukoita. Katutilan salliessa raitiovaunuille on tehty oma kaistansa, joka on eristetty muusta liikenteestä sulkuviivalla tai korokkeella. Keskustan ahtailla kaduilla raitiovaunut kulkevat ajoneuvokaistoille upotetuilla kiskoilla, mutta valtaosan matkaa raitiovaunuilla on omat kaistansa.
Raitiovaunut saavat kulkuvoimansa sähköstä, jonka ne ottavat raiteiden päälle 5,5 metrin korkeuteen viritetystä ajojohtimesta. Erityiset sähkönsyöttöasemat välittävät verkkoon tasavirtaa 600 voltin jännitteellä, joka on kytketty siten, että ajojohdot ovat virta­piirin nega­tiivi­sena, kiskot posi­tiivi­sena napana.
pienoiskuva|250px|right|Raitioteiden liikennevalot Raitioteillä on omat liikennevalot, joiden tulkinta perustuu värien sijasta symboleihin. Nuoli ylös (tai raitiovaunun kääntymissuuntaan, esim. vasemmalle) vastaa vihreää, viiva keltaista ja s-kirjain punaista valoa. Raitiovaunujen kulkua nopeutetaan joukkoliikenteen valoetuuksilla, jotka ovat osa Helmi-järjestelmää. Helmi on liikennelaitoksen ja kaupunkisuunnitteluviraston yhteinen joukkoliikenteen telematiikkahanke. Vaikka ne vähentävät valoissa odottamista, etuudet eivät ole täydellisiä, joten raitiovaunutkin joutuvat usein muun liikenteen tavoin pysähtymään risteyksiin. Raitiolinjojen 4 ja 10 pohjoispäätyyn on suunniteltu kehitettäväksi sadan prosentin etuus. Helmi-järjestelmä myös välittää vilkkaiden pysäkkien ilmoitustauluille seuraavien raitiovaunujen saapumisajan. Helmissä ovat mukana Helsingin kaikki raitiovaunulinjat.
Vuonna 2004 katoksellisten raitiovaunupysäkkien kehikkoon merkittiin pysäkin nimi suomeksi ja ruotsiksi, ja kaikki pysäkit saivat lisäksi oman numeronsa. Myös kaikki bussipysäkit numeroitiin myöhemmin vuoden 2006 aikana.
Historia
pienoiskuva|Raitiolinjat vuonna 1920 pienoiskuva|Linjan 3T raitiovaunua esittävä postimerkki vuodelta 1979. Säännöllinen raitiotieliikenne Helsingissä aloitettiin 21. kesäkuuta 1891. Ensimmäiset linjat kulkivat Töölöstä Etelärantaan ja Sörnäisistä Lapinlahteen. Raitioteiden rakentamisesta ja liikennöinnistä vastasi yksityinen Helsingin Raitiotie- ja Omnibusosakeyhtiö (HRO). Ensimmäiset raitiovaunut olivat hevosvetoisia.
Ilmajohdoista otettuun sähkövirtaan siirryttiin kuitenkin varsin pian. Ensimmäiset sähkö­raitio­vaunut tulivat liikenteeseen 4. syyskuuta 1900, ja kanta­kaupungin viimeinen hevosvetoinen raitiolinja lopetettiin vuonna 1901. Lautta­saaressa tosin liikennöi kaupungin muusta raitiotie­verkosta täysin erillinen hevos­raitio­linja vielä vuosina 1913–1917. Raitiotiet oli alkujaan rakennettu yksiraiteisiksi niin, että vastakkaisiin suuntiin kulkeneet raitiovaunut kohtasivat erityisillä kaksiraiteisilla kohtauspaikoilla. Vuosina 1908–1909 raitiotiet levennettiin kauttaaltaan kaksiraiteisiksi. Samassa yhteydessä pohdittiin hevosvetoisten raitiovaunujen aikaisen 1 000 millimetrin raideleveyden leventämistä, mutta kustannussyistä kapearaiteisista raitioteistä ei luovuttu.
Sisällissodan alkaessa raitioteiden liikenne väliaikaisesti pysähtyi. Punaisten hallitsemassa Helsingissä raitioteitä ryhdyttiin liikennöimään nimellä Helsingin Kaupungin Raitiotiet (HKR). Sisällissodan päätyttyä raitioteiden liikennöinti palasi jälleen yksityiselle HRO:lle, jonka pääosakas oli tosin jo vuodesta 1913 lähtien ollut Helsingin kaupunki. Kallion ja Töölön välinen poikittaislinja avattiin vuonna 1922.
Linjojen tunnuksina käytettiin aluksi eri värejä. Vuonna 1926 linjat saivat myös numerot. Eräiden esi­kaupunki­linjojen tunnuksina käytettiin kuitenkin kirjaimia 1950-luvun alku­vuosiin saakka. Niinpä Käpylään liikennöi linja K, Kulo­saareen B (myöhemmin KB), Haagaan H ja Munkki­niemeen M. Tunnus­värit poistettiin käytöstä vuonna 1954.
pienoiskuva|left|1970-luvun [[nivelraitiovaunu|nivelvaunuja Mannerheimintiellä.]] thumb|Raitiolinjat 1946 thumb|Raitiolinjat 1976 sen jälkeen, kun [[Itä-Pasila|Itä-Pasilaan johtanut linja 2 aloitti liikenteen]] Vuonna 1944 raitioliikenne otettiin lopullisesti kaupungin haltuun, kun Helsingin kaupunki lunasti HRO:n omaisuuden. Helsingin raitioteitä liikennöi vuodesta 1945 lähtien tarkoitusta varten perustettu Helsingin kaupungin liikennelaitos.
Helsingin raitiotieverkkoa oli ajan kuluessa laajennettu, ja sen pituus saavutti huippunsa 1950-luvun alussa. Vuosina 1951–1953 Haagaan, Kulosaareen ja Pasilaan johtaneet raitiolinjat kuitenkin lakkautettiin, kun taas ennestään vain kanta­kaupungin alueella liikennöineitä linjoja 1 ja 4 jatkettiin Käpylään ja Munkki­niemeen, jolloin ne korvasivat aikaisemmat K- ja M-linjat. Seuraavina vuosikymmeninä autoistuminen ja metrosuunnitelmat loivat paineita lakkauttaa raitioliikenne ja korvata se linja-autoilla ja maanalaisella metrolla. Muun muassa onnistuneiden kalustohankintojen takia Helsingin raitiotiet kuitenkin selvisivät 1960- ja 1970-lukujen läpi rakennetun verkoston laajuuden tai palvelutason olennaisesti kärsimättä. Raitio­liikennettä ei 1960-luvulla kuitenkaan laajennettu uusiin kaupungin­osiin. Vuonna 1959 keskustasta Marian sairaalaan johtanut rata­osa poistettiin käytöstä ja linjastoa järjesteltiin eräiltä osin uudelleen, mutta tämän jälkeen raitiolinjojen reitit pysyivät lähes muuttumattomina 1970-luvulle saakka.
Lakkautuspaineiden vähentyessä raitiovaunut saivat autoistuneessa kaupungissa omia kaistoja, ja raitioliikenteen taloudellista kannattavuutta kohennettiin siirtymällä erillisistä rahastajista kuljettajarahastukseen. Vuodesta 1976 lähtien raitioliikennettä on jälleen laajennettukin eräillä kantakaupungin reuna-alueilla. Niinpä raitiolinjoja on jatkettu Pasilaan, Katajanokan itäosaan, Pikku Huopalahteen ja Arabianrantaan. Elokuussa 2008 aloitti liikennöinnin kokonaan uusi raitiolinja numero 9 keskustasta Kallion kautta Itä-Pasilaan. Sitä varten rakennettiin uutta rataa Kallion ja Pasilan väliselle osuudelle noin 2 kilometriä. Linjaa 8 jatkettiin vuoden 2012 alussa Jätkäsaaren Saukonpaateen ja linjaa 9 Länsiterminaaliin 13. elokuuta 2012.
Kulttuuriratikka sai 20. kesäkuuta 2012 oman linjan numero 5, mutta sen säännöllinen liikenne lakkautettiin jo saman vuoden lopulla ja sillä suoritetaan enää vain tilaus­ajoja.
Jätkäsaaressa Välimerenkatua pitkin kulkeva rataosuus avattiin 14. elokuuta 2017, jolloin linja 9 siirrettiin kulkemaan sinne. Samalla useita muitakin linjoja järjesteltiin uudestaan, ja muun muassa linjojen 2/3 ja 7A/7B rengasreiteistä luovuttiin. Eteläisessä kantakaupungissa linjastoa muutettiin myös 6. huhtikuuta 2021, kun linjaa 6 jatkettiin Hietalahdesta Eiranrantaan ja Länsiterminaalille liikennöinyt linja 6T lakkautettiin. Seuraavana vuonna uusia kiskoja valmistui Länsi-Pasilan Ilmalaan, ja linja 9 alkoi liikennöidä Ilmalantorille lokakuussa 2022.
Entiset kiertolinjat 2, 3 ja 7
Vuodesta 1922 aina vuoteen 2017 saakka linja 3, viimeisinä vuosinaan osan matkasta numerolla 2, kiersi kahdeksikon muotoista reittiä, jonka isompi pohjoinen silmukka kulki keskustasta Ylioppilastalon (vuodesta 2009 lähtien päärautatieaseman) luota Töölön ja Kallion kautta jälleen keskustaan, pienempi eteläinen silmukka sieltä Eiran ja Kauppatorin kautta jälleen takaisin keskustaan. Reittiä ajettiin kumpaankin suuntaan. Tämä silmukkareitti otettiin käyttöön vuonna 1922 kun Töölön ja Kallion yhdistävä, Nordenskiöldinkadun kautta kulkeva rataosuus valmistui. Vuodesta 1926 lähtien linjan numero oli koko kierroksella 3. Vuonna 1950 alettiin reittiä vastakkaisiin suuntiin kiertävillä raitiovaunuilla käyttää eri linjatunnuksia, 3B ja 3T, jolloin 3B kulki Kalliosta Töölön, Kauppatorin, Eiran ja Rautatientorin kautta Kallioon, linja 3T samaa reittiä päinvastaiseen suuntaan. Aikoinaan linjalla 3T kuulutettiin matkailijoita varten suomen, ruotsin, englannin ja saksan kielillä reitin varrella olevat pysäkit ja nähtävyydet.
Myös linja 7 liikennöi pitkään rengasreittiä, ensin vuosina 1951–1980 Etu-Töölöstä (Runeberginkadulta) Rautatientorin kautta Sörnäisiin ja sieltä Helsinginkatua pitkin jälleen Töölöön, sekä samaa reittiä päinvastaiseen suuntaan. Välillä linja lopetettiin, mutta vuonna 1985 avattiin uusi linja 7, joka kulki keskustasta Mannerheimintietä ja Nordenskiöldinkatua pitkin Pasilaan sekä sieltä Sörnäisten kautta keskustaan sekä samaa rengasreittiä päinvastaiseen suuntaan. Myöhemmin alettiin vastakkaisiin suuntiin liikennöivillä vaunuilla käyttää eri tunnuksia 7A ja 7B.
Vuonna 2017 nämä rengasreitit purettiin, ja linja 7 alkoi liikennöidä Länsiterminaalilta Sörnäisten kautta Pasilaan, linja 2 Pasilasta Töölön kautta Olympiaterminaalille ja linja 3 Olympiaterminaalista Eiran ja Kallion kautta Töölöön. Sen jälkeen näitä kolmea linjaa liikennöitiin samoilla vaunuilla, joiden linjanumero vaihdettiin näiden linjojen yhdessä muodostaman mutkikkaan reitin varrella kahteen kertaan. Myöhemmin liikennöintiä kuitenkin muutettiin niin, että linjojen 2 ja 7 vaunut tekivät Itä-Pasilassa silmukan ja kääntyivät sen jälkeen tulosuuntaansa siirtymättä linjalta toiselle. Sen sijaan Olympiaterminaalille saavuttuaan jokainen linjan 2 vaunu siirtyy edelleen linjalle 3 ja päinvastoin.
Jatkeita 2020-luvulla
Linjan 6 ensimmäinen vaihe eli Hietalahdentorilta Telakkakatua pitkin Eiranrantaan ulottuva osuus otettiin käyttöön keväällä 2021. Sen toista vaihetta suunnitellaan Hernesaaren eteläkärkeen. Linjaa 9 jatkettiin Pasilan rautatieasemalta Ilmalantorille Länsi-Pasilaan lokakuussa 2022.
Tulevaisuus
pienoiskuva|vasen|Helsingin raitioteiden suunnitelmakartta vuosille 2010–2025. pienoiskuva|Kaksisuuntaisia [[ForCity Smart Artic X54|Artic X54 -vaunuja on tilattu Raide-Jokerille ja Kruunusillat-raitiotielle.]] Poliittinen ilmapiiri on ollut myönteinen raitioliikenteelle ja uusille pikaraitioteille Helsingin seudulla. 2030-luvulla raitiolinjoja suunnitellaan olevan yhteensä lähes 20, joista muutama olisi pikaraitiotielinjoja.
Pikaraitiotiet
Runkolinjan 550 korvaavan Raide-Jokerin rakentaminen alkoi vuonna 2019. Itäkeskuksesta Keilaniemeen ulottuva poikittaissuuntainen yhteys on Helsingin ensimmäinen pikaraitiotie, ja sen liikennöinnin on tarkoitus alkaa joko syksyllä 2023 tai vuoden 2024 alussa.
Elokuussa 2016 kaupunginvaltuusto päätti toteuttaa Kruunusillat-hankkeen, joka sisältää kymmenen kilometrin mittaisen raitiotieyhteyden ja kolme uutta siltaa Helsingin keskustan ja Laajasalon välille. Liikennöinnin Laajasalosta väliaikaiselle päätepysäkille Hakaniemeen on tarkoitus alkaa vuonna 2027. Muita suunniteltuja pikaraitioyhteyksiä ovat Erottajan ja Kannelmäen välinen Vihdintien pikaraitiotie, joka valmistuu aikaisintaan vuonna 2028, sekä Viikin–Malmin pikaraitiotie, joka ulottuu Kumpulasta Malmin sairaalaan ja jatkossa mahdollisesti Jakomäkeen ja jopa Vantaan Hakunilaan. Suunnitteilla olevasta Vantaan pikaraitiotiestä pieni osa kuuluu Helsingin puolelle Mellunmäen metroaseman ympäristöön.
Uudet kaupunkiraitiotiet
Kalasataman alueelle on rakenteilla Nihti–Vallilanlaakso–Pasila-yhteys eli Kalasatama–Pasila-raitiotie, jonka on tarkoitus valmistua vuonna 2024.