cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Diesen Wood
Diesen Wood Company Oy oli norjalaisessa omistuksessa ollut suomalainen vuonna 1910 perustettu metsäteollisuusyhtiö joka toimi Itä-Suomessa 1910-, 1920- ja 1930-luvuilla. Yhtiön perustaja norjalainen Christopher Ditlev Diesen (1874–1957) oli tullut Suomeen 1907 perustaen muiden norjalaisten liikemiesten kanssa Temola Ab-yhtiön joka osti maatiloja Viipurin seudulta Saimaan kanavan varrelta sekä vuokrasi Juustilan sahan. Temola Ab osti sitten tämän sahan ja rakensi sen 1914 uudelleen nelikehäisenä jatkaen sahaustoimintaa vuoteen 1918 saakka. Diesen päätti siirtää yrityksensä toiminnan Laatokan ympäristöön ja osti tätä varten Richard Bergströmin omistaman Ladoga Trävaru Ab:n Kotkaniemen sahan Salmin Lunkulansaaresta 1914 ja sen jälkeen 1916 Pitkärannan rautakaivoksen teollisuuslaitoksineen. Kaivoksen mukana Diesenin haltuun siirtyi noin 3000 hehtaaria maata. Aunuksen puolelta Diesen osti Tulemajärven rautatehtaan metsäalueineen. Tässä vaiheessa Temola Ab:n nimeksi muuttui Diesen Wood Co Ab. Myöhemmin ostettiin myös venäläisen Gromoff ja Kumppanin liiketoiminnat joihin kuului sahalaitoksia Nurmisaaressa. Päämarkkina-alueena oli tässä vaiheessa Venäjä. Pitkärannassa malminlouhinta ja -jalostus jatkui vuoteen 1921 saakka jolloin Diesen oli jo aloittanut puunjalostustoimintojensa siirtämisen Juustilasta Pitkärantaan.
Diesen Wood rakensi Pitkärannan Pusunsaarelle 28 000 tonnin vuosituotannon omanneen sulfaattiselluloosatehtaan 1920 ja osti samana vuonna lähellä sijainneen sahan. Yhtiöllä oli tämän jälkeen 3 070 työntekijää ja omia metsiä 56 000 hehtaaria. Vuonna 1926 valmistui Pitkärantaan myös klooritehdas. Valmiit tuotteet kuljetettiin Nevan kautta Koivistolle edelleen laivattaviksi. Diesen Woodilla oli kuljetuksia varten neljä lastihöyrylaivaa, kahdeksan hinaajaa ja 25 proomua ja niiden huoltoa varten telakka Koirinojalla. Omien laivojen käyttö väheni 1930-luvulla sen jälkeen kun rautatie valmistui Pitkärantaan. Yhtiö vähensi samaan aikaan myös sahatavaran tuotantoa ja lisäsi sellun tuotantoa. 1930-luvulla yhtiö joutui taloudellisiin vaikeuksiin valuuttakurssitappioiden takia ja siirtyi 1931 sitä rahoittaneen Kansallis-Osake-Pankin hallintaan. Yhtiön nimeksi muutettiin 1935 Pitkäranta Oy kun Diesen Wood ja Pitkäranta Bruk Ab sulautettiin yhteen. Uuden yhtiön toimitusjohtajana oli Aarne Koskelo.
Diesen Wood rakennutti 1920–1921 Pien-Jukakosken ja Suur-Jukakosken voimalaitokset Salmin Tulemajoen samannimisiin koskiin jotka yhtiö oli vuokrannut Suomen valtiolta 50 vuodeksi. Voimalaitokset tuottivat sähköä yhtiön Pitkärannan tuotantolaitoksille ja Salmin kunnan kylille.
Talvisodan jälkeen yhtiön Pitkärannassa olleet laitokset jäivät Neuvostoliiton haltuun. Pitkäranta Oy poistettiin osakeyhtiörekisteristä 1948. Tehdas toimii edelleen nimellä Tselljuloznyi zavod "Pitkäranta".
Christopher Diesenin poika Andreas Diesen (1906–1997) oli vuodesta 1933 G. A. Serlachius Oy:n palveluksessa ja oli viimeksi yhtiön varatoimitusjohtajana.
Älä sammu aurinko
Älä sammu aurinko on Samuli Putron toinen sooloalbumi, joka julkaistiin Kaiku Recordingsin kautta vuonna 2011. Se debytoi Suomen virallisen listan sijalla 4.
Kappaleet
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Samuli Putro.
Alajärv (Väimela)
Maantietoa
Järvi on 760 metriä pitkä, 130 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 7,8 hehtaaria. Se on muodostunut peltomaiden keskellä sijaitsevaan loivaan laaksoon ja järven ympäristössä on pienen Väimelän kauppalan asuinalue ja sen teollisuutta. Järven koillisranta on muita rantoja jyrkempi. Järven rannat ovat kaava-aluetta, mutta sen rantaan ylettyy myös kaksi metsäpalstaa. Pohjoisrannalla on toiminut nyttemmin rapistunut Väimelan kartano. Laakson toinen järvi Mäejärv sijaitsee Võrun ja Põlvan välisen maantien toisella puolella. Rannakkaisesti maantien kanssa ylittää järven pieni pengerretty polku, jossa on lyhyt silta.
Luontoarvoja ja luokittelu
Järvi on hyvin matala. Sen syvin kohta on 2,5 metriä syvä ja keskisyvyys on 1,6 metriä. Sen rannat ovat mutapohjaisia ja järven keskellä on mutakerroksen paksuudeksi mitattu 18 metriä, mikä on Viron paksumpia mitattuja kerroksia. Vedenväri on keltainen ja näkösyvyys on 1,0 metriä. Vesi sekoittuu hyvin ja mutapohjan takia sen vesi lämpenee herkästi. Siinä on runsaasti vesikasvillisuutta, mikä pitää myös kalaston lajirikkaana. Järvessä elää ainakin särki, ahven, hauki, lahna, kiiski, suutari, ruutana, sorva, salakka, turpa, made, törö, ankerias ja kuha. Joskus saadaan saaliiksi myös karppia.
Sauli Sipilä
Sauli Fredrik Sipilä (10. tammikuuta 1914 Porvoo – 23. tammikuuta 2001 Espoo ) oli suomalainen ekonomi, juristi (varatuomari) ja konsernijohtaja, joka toimi Orion-yhtymän pääjohtajana 1970–1974. Sipilä sai vuonna 1974 vuorineuvoksen arvonimen.
Sipilä oli Regulus Oy:n toimitusjohtaja 1958–1968 ja pääjohtaja 1968–1970.
Sipilän puoliso oli varatuomari Helvi Sipilä. Heidän poikansa on professori Jorma Sipilä.
Suomen hallintolainkäyttö
thumb|Korkein hallinto-oikeus Helsingissä
Suomen hallintolainkäytössä tutkitaan suomalaisten viranomaisten hallintoasioissa tekemien päätösten lainmukaisuutta tai tarkoituksenmukaisuutta. Hallintoasiat ovat julkisoikeudellisia oikeussuhteita, joille on tyypillistä yksipuolisuus: niissä viranomainen tekee yksipuolisesti yksityishenkilöä velvoittavan päätöksen.
Suomalaisessa hallintolainkäytössä tyypillisin oikeudenkäynnin alulle saattava toimenpide on hallintovalitus, jossa yksittäinen asianosainen kyseenalaistaa viranomaisen päätöksen oikeellisuuden laillisuus- tai tarkoituksenmukaisuusperustein. Muita hallinto-oikeudellisia asioita ovat kunnallisvalitukset ja hallintoriita-asiat.
1.1.2020 voimaan tullut laki oikeudenkäynnistä hallintoasioissa (808/2019) sisältää yleissäännökset hallinto-oikeudellisten asioiden käsittelystä. Siirtymäsäännösten nojalla osaan käsiteltävänä olevista asioista sovelletaan kumotun hallintolainkäyttölain (586/1996) säännöksiä. Asian käsittelystä viranomaisessa säädetään puolestaan hallintolaissa. Yleensä hallintopäätöksestä valitetaan viranomaisen toimialueen hallinto-oikeuteen, mutta erityislaeissa voidaan säätää asiat käsiteltäviksi muissa hallintolainkäyttöelimissä, joita ovat esimerkiksi erityistuomioistuimet, kutsunta-asiain keskuslautakunta tai verotuksen oikaisulautakunnat. Yleensä hallinto-oikeuden päätöksestä voi valittaa korkeimpaan hallinto-oikeuteen, mutta joissain asioissa (mm. verotus- ja vakuutusasioissa) tarvitaan valituslupa.
Hallintovalitusmenettely
Hallintolainkäytössä tutkittavan asian käsittelystä säädetään oikeudenkäynnistä hallintoasioissa annetussa laissa (808/2019). Lain termistössä asialla on kaksi osapuolta: hallintoviranomainen, joka on tehnyt valituksen kohteena olevan päätöksen, ja asianosainen. Asianosaisena voi asiassa olla luonnollinen tai oikeushenkilö, johon päätös on kohdistettu tai jonka oikeuteen, velvollisuuteen tai etuun päätös välittömästi vaikuttaa tai viranomainen, jolle on annettu tehtäväksi julkisen edun valvominen tässä asiassa. Kun yksi hallintoasian asianosaisista valittaa päätöksestä, kaikki hallintoasian asianosaiset ovat automaattisesti myös hallinto-oikeudellisen prosessin asianosaisia. Lainkäyttöelintä, jolle valitus tehdään, kutsutaan laissa valitusviranomaiseksi.
Blayre Turnbull
Blayre Turnbull (s. 15. heinäkuuta 1993 New Glasgow, Nova Scotia ) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa hyökkääjänä. Hän on Kanadan maajoukkueen pelaajana voittanut olympialaisissa kultaa ja saavuttanut yhden hopeamitalin. MM-kilpailuista hänellä on kaksi kultaa, kolme hopeaa ja yksi pronssi. Seuratasolla hän edustaa CWHL-seura Calgary Infernoa. Turnbull sai olympiahopeaa Pyeongchangissa 2018. Pekingin olympialaisissa 2022 hän saavutti uransa ensimmäisen olympiakullan. Hän voitti maailmanmestaruuden vuosina 2021 ja 2022 ja saavutti MM-hopeaa vuosina 2016, 2017 ja 2023 sekä MM-pronssia vuonna 2019.
Suomen hallintolainkäyttö
Valitus
Valituksen voi pääsääntöisesti tehdä päätöksestä, jolla viranomainen ratkaisee asian tai jättää sen tutkimatta. Sellaisista päätöksistä, jotka koskevat viranomaisen esteellisyyttä tai asian valmistelua, ei yleensä saa valittaa. Sen sijaan näissä päätöksissä olevat virheet voivat toimia perusteena valitukselle pääasiassa.
Valituksen voi tehdä päätöksestä se, johon päätös kohdistuu tai jonka etuun tai oikeuteen päätös välittömästi vaikuttaa. Viranomaisella on oikeus valittaa päätöksestä, mikäli tämä sallitaan laissa tai mikäli se on tarpeen viranomaisen valvottavana olevan julkisen edun vuoksi. Oikeuskäytännössä viranomaisen valitusoikeutta on tulkittu laajasti. Korkeimman hallinto-oikeuden päätöksessä KHO:2007:17 ylioppilastutkintolautakunnalla katsottiin olevan oikeus valittaa hallinto-oikeuden päätöksestä, joka koski ylioppilaskokelaan kurinpitoa. Vaikka tällaista oikeutta ei ollut annettu sille laissa, katsottiin valitusoikeuden olevan tarpeellinen lautakunnan vastuulla olevan, ylioppilaskokeiden hyvää järjestämistä koskevan julkisen edun pohjalta.
Valituskelpoisessa päätöksessä on oltava valitusosoitus, joka antaa tiedot valitusviranomaisesta, valituksen teko-ohjeet ja määräajan valituksen jättämiseen. Valitusviranomaisena toimii pääasiallisesti hallintoviranomaisen toimipaikan hallinto-oikeus. Valtakunnallisen viranomaisen päätöksestä valitetaan päätöksen saajan kotipaikan hallinto-oikeuteen. Epäselvissä tapauksissa valitus osoitetaan Helsingin hallinto-oikeudelle. Valtioneuvoston päätöksistä voi valittaa korkeimpaan hallinto-oikeuteen.
Valitus tehdään kirjallisesti, mutta muotovaatimuksia ei ole säädetty. Valituksessa tulee kuitenkin mainita Valituskirjelmä on allekirjoitettava. Valituskirjelmän liitteenä on oltava valituksenalainen päätös sekä todistus päätöksen tiedoksisaamisesta tai muu selvitys valitusajan alkamisesta. Valitukseen on liitettävä myös muut mahdolliset asiakirjat, joihin halutaan vedota. Valitusajan kuluessa valitusta saa edelleen täydentää tai muuttaa vapaasti. Valitusajan kuluttua loppuun uusia vaatimuksia saa tuoda esiin vain, jos ne perustuvat vasta valitusajan loputtua esille tulleisiin seikkoihin tai tilanteen muuttumiseen. Uusia perusteita valitukselle saa kuitenkin tuoda esille vapaasti, kunhan ne eivät muuta asian luonnetta.
Mikäli valitus on puutteellinen, valitusviranomaisen on annettava mahdollisuus sen täydentämiseen. Jos asia pannaan erehdyksessä vireille väärässä viranomaisessa, viranomaisella on oikeus siirtää se toimivaltaiselle viranomaiselle.
Puhevalta
Hallintolainkäyttöasiassa asianosainen käyttää pääsääntöisesti itse puhevaltaansa. Hän saa kuitenkin asettaa asiamiehen toimimaan puolestaan. Asiamiehen on oltava tehtävään sopiva täysi-ikäinen henkilö, joka hallitsee itseään ja omaisuuttaan. Asiamiehenä ei saa kuitenkaan toimia asian käsittelyyn hallintoviranomaisessa osallistunut henkilö tai vastapuolena siellä ollut tai vastapuolta siellä edustanut henkilö.
Vajaavaltaisen puhevaltaa käyttää tämän huoltaja tai edunvalvoja. Mikäli asia koskee kuitenkin täysi-ikäistä vajaavaltaista henkilöä, tällä on oikeus käyttää yksin puhevaltaa asiassa, jos hän ymmärtää asian merkityksen. 15 vuotta täyttäneen alaikäisen osalta puhevaltaa käyttävät sekä tämän huoltaja että alaikäinen itse, kumpikin erikseen. Asiassa, joka koskee vajaavaltaisen täysin määrättävissä olevaa omaisuutta tai etua, vajaavaltainen käyttää itse puhevaltaansa. Mikäli on tarpeen, myös sellaista vajaavaltaista, jolla ei ole puhevaltaa, voidaan kuulla hänen mielipiteensä selvittämiseksi. Vastaavasti sellaista edunvalvojaa ja huoltajaa, jolla ei ole puhevaltaa, voidaan asiassa kuulla.
thumb|Katselmukset ovat julkisia tilaisuuksia. Hallintoneuvos Esa Aalto antaa haastattelua Tampereen radiolle katselmustilaisuudessa vuonna 2004.
Asian käsittely
Valituskelpoista hallintopäätöstä ei saa panna toimeen ennen kuin se on saanut lainvoiman. Hallintopäätöksen saa kuitenkin panna toimeen, mikäli se sallitaan erikseen laissa tai jos asia ei siedä viivytystä. Tällöin valitusviranomainen voi keskeyttää päätöksen täytäntöönpanon kokonaan tai osittain tai muutoin määrätä täytäntöönpanosta.
Valitusviranomaisen on huolehdittava siitä, että käsillä oleva asia selvitetään. Tätä varten se voi kerätä itse selvitystä ja antaa ohjeita asianosaisille ja hallintoviranomaiselle siitä, millaista selvitystä asiassa tarvitaan. Asianosaisille on annettava tilaisuus lausua asiasta mielipiteensä valituksesta ja muiden asianomaisten lausunnoista ja kerätystä muusta selvityksestä. Asianomaisen kuulemisen saa jättää pois ainoastaan, mikäli valitus hylätään heti tai jätetään tutkimatta. Kuuleminen toteutetaan pääosin kirjallisesti: asianosaiselle annetaan määräaika mielipiteen ilmoittamiseen, minkä jälkeen asia voidaan ratkaista ilman hänen myötävaikutustaan. Hallintoviranomaiselta on pyydettävä selvitys asiassa, jos se ei ole ilmeisen tarpeetonta. Selvitystä voidaan pyytää myös muilta viranomaisilta.
Mikäli yksityinen asianosainen pyytää, asiassa voidaan toimittaa suullinen käsittely hallinto-oikeudessa tai korkeimmassa hallinto-oikeudessa. Tällöin voidaan kuulla asianomaisia, hallintoviranomaista, todistajia, asiantuntijoita sekä ottaa vastaan muuta selvitystä. Suullinen käsittely voidaan kuitenkin jättää toimittamatta, mikäli se on tarpeetonta. Mikäli on tarpeen tutustua esimerkiksi päätöksen kohteena olevaan alueeseen, voidaan toimittaa katselmus. Suulliseen käsittelyyn ja katselmukseen kutsutaan hallintoviranomainen, asianosaiset ja muut tarpeelliset henkilöt. Mikäli se on asian selvittämiseksi tarpeen, asianomainen voidaan velvoittaa saapumaan henkilökohtaisesti paikalle. Tarvittaessa todistajien tai asianomistajien suulliseen kuulemiseen voidaan käyttää heitä lähempänä olevan hallinto- tai käräjäoikeuden virka-apua. Kutsua voidaan tarvittaessa myös vahvistaa asettamalla sakon uhka.
Suullisen käsittelyn aikana häiriköivä henkilö voidaan poistaa oikeussalista ja mikäli valitusviranomainen on tuomioistuin, hänelle voidaan tuomita enintään 1 000 euron suuruinen järjestyssakko ilman eri syytettä tai käsittelyä. Järjestyssakko voidaan tuomita myös, mikäli asianosainen jättää tuomioistuimelle sopimattoman tai tuomioistuinta loukkaavan kirjoituksen.
Ahoniemi
Ahoniemi on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Suomen hallintolainkäyttö
Asian käsittely
thumb|KHO:n toinen jaosto aloittamassa istuntoa
Luettelo Formula 1 -sarjan kuolemantapauksista
Tämä luettelo sisältää Formula 1 -ajossa tai -testissä tapahtuneet kuljettajien kuolemantapaukset. Kaikkiaan sarjan historian aikana on saanut surmansa 45 kuljettajaa. Heistä 24 on kuollut MM-sarjan viikonlopun aikana, kahdeksan Indianapolis 500:ssa, joka kuului F1-sarjaan 1950–1960, yhdeksän testeissä ja neljä MM-sarjan ulkopuolisessa kilpailussa. Myös erinäisissä onnettomuuksissa henkensä ovat menettäneet jotkut katsojat sekä toimitsijat. Esimerkiksi kauden 2013 Kanadan GP:ssä ratavirkailija kuoli jäätyään meksikolaiskuljettaja Esteban Gutiérrezin autoa siirtävän nostotraktorin alle.
Suomen hallintolainkäyttö
Päätös
Valitusviranomainen tekee päätöksensä joko yksimielisesti tai äänestämällä. Äänten mennessä tasan voittaa puheenjohtajan kannattama mielipide. Jos asia koskee kuitenkin rangaistusluonteista seuraamusta tai kurinpitoa, voittaa äänten mennessä tasan lievempi kanta. Viranomaisen jäsenen esteellisyydestä noudatetaan samoja säännöksiä kuin yleisissä tuomioistuimissa.
Päätös sisältää Päätös annetaan asianosaisille tiedoksi siten kuin hallintolaissa säädetään.
Mikäli päätös voidaan toimeenpanna jo ennen kuin se on lainvoimainen, on valitusviranomaisen lausuttava siitä, miten asiassa toimitaan.
On huomattava, että valitusviranomaisella on hallintoasioissa laaja harkintavalta. Se voi joko päättää asian lopullisesti muuttaen esimerkiksi ympäristöluvan ehtoja hyvinkin yksityiskohtaisesti tai ainoastaan todeta viranomaisen menettelyn virheelliseksi. Tällöin se usein palauttaa asian takaisin hallintoviranomaiselle, jotta se tekisi uuden, lainmukaisen päätöksen.
Hallinto-oikeuden päätöksistä saa yleensä valittaa korkeimpaan hallinto-oikeuteen. Tällöin valitus etenee tavalliseen tapaan. On huomattava, että hallintoviranomaisella, joka on tehnyt alkuperäisen päätöksen, ei ole välttämättä valitusoikeutta hallinto-oikeuden päätökseen. Esimerkiksi verotuksen oikaisulautakunnan päätöksen muuttuessa hallinto-oikeudessa valitusoikeus korkeimpaan hallinto-oikeuteen on veroasiamiehellä, jonka tehtävänä on yleisen edun suojaaminen veroasioissa.
Oikeudenkäyntikulut
Hallintolainkäytössä asianosaiset maksavat omat oikeudenkäyntikulunsa. Jos asian laatuun nähden tämä olisi kuitenkin kohtuutonta, voidaan asian hävinnyt osapuoli velvoittaa korvaamaan voittajalle aiheutuneet oikeudenkäyntikulut kohtuullisessa määrin. Jos voittanut osapuoli on yksityinen, ratkaisevana perusteena on, aiheutuiko oikeudenkäynti viranomaisen virheestä. Jos voittanut osapuoli on viranomainen, yksityinen korvaa tämän oikeudenkäyntikulut vain, mikäli yksityisen esittämä valitus oli selvästi perusteeton.
Kunnallisvalitus
Kunnallisen viranomaisen päätökseen haetaan muutosta pääasiassa kunnallisvalituksella tai oikaisuvaatimusmenettelyllä. Kunnanhallituksen, kunnallisen lautakunnan ja näiden alaisen viranomaisen päätöksistä voi kuka tahansa tyytymätön asianosainen tai kunnan jäsen tehdä kirjallisen oikaisuvaatimuksen 14 päivän kuluessa päätöksen tiedoksisaamisesta. Valitusta ei näistä päätöksistä saa tehdä. Oikaisuvaatimuksen saa tehdä millä hyvänsä perusteella ja sen ratkaisee se kunnan toimielin, joka on itse tehnyt päätöksen tai jonka alainen viranomainen tai jaosto on tehnyt päätöksen. Päätös voidaan panna täytäntöön ennen kuin se on saanut lainvoiman. Täytäntöönpanoon ei kuitenkaan saa ryhtyä, jos oikaisuvaatimus tai valitus käy täytäntöönpanon johdosta hyödyttömäksi taikka jos oikaisuvaatimuksen käsittelevä toimielin tai valitusviranomainen kieltää täytäntöönpanon.
Kunnallisvalituksen saa tehdä asianosainen tai kuka tahansa kunnan jäsen päätöksestä, jonka on tehty oikaisuvaatimuksen johdosta. Kunnallisvalituksen saa tehdä myös kuntayhtymän valtuuston tai kunnanvaltuuston päätöksestä. Valituksen perusteena voi olla Kuntayhtymän päätöksestä saa valittaa myös kuntayhtymän jäsenkunta. Kunnallisvalitus on tehtävä 30 päivän kuluessa päätöksen saamisesta tiedoksi.
Lielvārde
Lielvārde (historiallisesti ) on kaupunki ja kuntakeskus Latvian keskiosassa Väinäjoen oikealla rannalla, 52 kilometriä Riiasta kaakkoon.
Suomen hallintolainkäyttö
Kunnallisvalitus
Kunnallisvalitus tehdään hallinto-oikeudelle. Hallinto-oikeus käsittelee asian noudattaen hallintovalituksesta annettuja säännöksiä, mutta se ei voi muuttaa päätöstä, eli kyse on kassatorisesta muutoksenhakukeinosta. Tuomioistuin voi ainoastaan joko kumota tai pitää voimassa kunnallisen toimielimen päätöksen. Tämän tarkoituksena on estää tuomioistuinta puuttumasta liiallisesti perustuslaissa suojattuun kunnalliseen itsehallintoon.
Lielvārde
Vuoden 2012 alussa kaupungissa arvioitiin asuvan 6 666 ja koko Lielvārden kunnassa (Lievārdes novads) 11 174 henkeä.
Suomen hallintolainkäyttö
Kunnallisvalitus
Mahdollinen jatkovalitus hallinto-oikeuden päätöksestä voidaan osoittaa korkeimmalle hallinto-oikeudelle, jonka päätös on lopullinen.
Lielvārde
Historia
pienoiskuva|left|Lielvārde, Lennewarden (noin 1880). Nykyisen kaupungin alue sijaitsi liiviläisten ja balttien asutuksen rajalla. Paikalla on mainittu olleen balttilaisen Lennewarden-niminen linnoitus vuonna 1201 Henrik Liivinmaalaisen kronikassa. Linnan latviankielinen nimi oli Dievukalns. Riian arkkihiippakunta rakennutti paikalle vuonna 1229 kivilinnan, jonka rauniot ovat yhä jäljellä. Suuri osa kaupungin väestöstä kuoli kulkutauteihin 1710-luvulla. 1861 kaupunkiin rakennettiin Riikaan menevä rautatie. Kaupunki tuhoutui täysin ensimmäisessä maailmansodassa. Neuvostoliiton otettua Latvian valtaansa ja perustettua Latvian SNT:n paikallisen kommunistipuolueen johtajan Edgars Kauliņšin onnistui estää karkotukset Siperiaan julistamalla, ettei kaupungissa ollut kulakkeja. Neuvostojoukkojen rakentama Baltian suurin sotilaslentokenttä on nykyisin Latvian ilmavoimien käytössä.
Kaupungissa on Riiasta itään johtavan Latvian rautateiden pääradan asema (Lielvārden asema). Rataosuus on sähköistetty ja sitä liikennöidään myös Riian lähijunilla.
Suomen hallintolainkäyttö
Kirkollisvalitus
Evankelis-luterilaisen kirkon seurakunnissa ja toimielimissä noudatetaan pääsääntöisesti samaa valitusmenettelyä kuin kunnissa. Kirkkoneuvoston ja seurakuntaneuvoston antamasta päätöksestä tehdään oikaisuvaatimus. Vastaavasti kirkkovaltuuston, tuomiokapitulin, hiippakuntavaltuuston, kirkollisten vaalilautakuntien ja kirkkohallituksen päätöksiin sekä oikaisuvaatimuksen johdosta tehtyihin kirkko- ja seurakuntaneuvoston päätöksiin haetaan muutosta kirkollisvalituksella. Kirkolliskokouksen ja piispainkokouksen päätöksistä ei saa valittaa.
Valitusperusteet ovat kirkollisvalituksessa samat kuin kunnallisvalituksessa. Mikäli asia on sellainen, että se on alistettava ylemmän kirkollisen viranomaisen tai opetusministeriön ratkaistavaksi, on valitus kuitenkin sallittu myös siksi, että päätös on epätarkoituksenmukainen. Valituksen saa tehdä asianosainen ja seurakunnan päätöksestä myös seurakunnan jäsen. .
Seurakunnan ja tuomiokapitulin päätöksestä tehty valitus käsitellään alueen hallinto-oikeudessa. Kirkkohallituksen päätöksistä tehdyt valitukset käsitellään Helsingin hallinto-oikeudessa. Jatkovalitukset osoitetaan korkeimmalle hallinto-oikeudelle, joka on ylin oikeusaste. Alistusasioissa valitus osoitetaan kuitenkin kirkkohallitukselle tai opetusministeriölle asian luonteesta riippuen. Tuomioistuimilla on kirkollisvalituksissa oikeus kumota kirkollinen päätös tai muuttaa sitä.
Seurakunnan tai sen toimielimen tekemä kirkollinen hallintopäätös voidaan panna täytäntöön välittömästi samaan tapaan kuin kunnallispäätös. Tuomiokapitulin tai kirkkohallituksen päätös pannaan täytäntöön samaan tapaan kuin hallintopäätös, mutta näillä elimillä on oikeus määrätä päätöksensä pantavaksi täytäntöön välittömästi, mikäli se on tarpeellista.
Ortodoksisessa kirkossa kirkolliset valitukset ja oikaisuvaatimukset tehdään pääsääntöisesti samaan tapaan kuin luterilaisessa. Ortodoksisen seurakunnan tai luostarin päätöksestä valitetaan hallinto-oikeuteen. Valituksen saa tehdä asianosainen tai luostarin tai seurakunnan jäsen sekä eräissä asioissa Museovirasto. Ortodoksisen kirkkohallituksen päätöksestä voi asianosainen valittaa hallinto-oikeuteen. Valituksen ortodoksisen kirkon asioissa voi tehdä vain laillisuusperusteella.
100px|thumb|Ahvenanmaan vaakuna
Hallintolainkäyttö Ahvenanmaalla
Ahvenanmaan maakunnassa maakunnan viranomaisen ja maakunnan kunnan tekemästä päätöksestä valitetaan Ahvenanmaan hallintotuomioistuimeen. Maakuntalailla voidaan kuitenkin säätää, että maakunnan itsehallinnon alaan kuuluvissa asioissa valitus tehdään maakuntahallitukseen. Maakuntahallituksen ja Ahvenanmaan hallintotuomioistuimen päätöksistä saa valittaa korkeimpaan hallinto-oikeuteen. Maakuntahallituksen tekemästä eläkepäätöksestä valitetaan kuitenkin vakuutusoikeuteen.
Muutoin Ahvenanmaan viranomaisten toimista valitettaessa noudatetaan valtakunnan lainsäädäntöä. Hallintolainkäyttö kuuluu itsehallintolain 27.3 § mukaan valtakunnan toimivaltaan.
Ylimääräinen muutoksenhaku
Ylimääräinen muutoksenhaku käsittää ne oikeussuojakeinot, joilla voidaan pyrkiä muuttamaan jo lainvoiman saanutta päätöstä. Keinoina ovat kantelu, purku sekä menetetyn määräajan palauttaminen. Ylimääräistä muutoksenhakua koskeva kirjelmä toimitetaan asian ratkaisevalle valitusviranomaiselle.
Kantelu
Mistä hyvänsä hallintopäätöksestä saa kannella. Tämä koskee myös niitä päätöksiä, joista ei voi valittaa. Kantelu osoitetaan sille viranomaiselle, joka yleensä käsittelee hallintoviranomaisen toimista tehdyt valitukset. Perusteena kantelulle voi olla, että
Kantelu on tehtävä kohdan 1 asioissa kuuden kuukauden kuluessa päätöksen tiedoksi saamisesta ja kohdan 2 asioissa kuuden kuukauden kuluessa siitä, kun päätös sai lainvoiman. Mikäli kantelun peruste on pätevä, hallintopäätös poistetaan.
Purku
Päätös voidaan purkaa, jos ja
Hallintoriita-asia
Hallintoriita-asialla tarkoitetaan riitaa julkisoikeudellisesta oikeussuhteesta aiheutuvasta maksu- tai muuta velvollisuudesta, josta ei ole hallintoviranomaisen päätöstä, tai riitaa viranomaisten välisestä sopimuksesta. Yleensä riita syntyy kahden julkisyhteisön välillä. Hyvänä esimerkkinä hallintoriita-asiasta toimivat oikeustapaukset KHO:2006:69, jossa Kuopion kaupunki ja Itä-Suomen lääninhallitus riitelivät kuolleen hirven hautaamiskustannuksista, ja KHO:2006:94, jossa kysymys oli laitokseen sijoitetun kehitysvammaisen hoitokustannusten maksamisesta tämän asuinkunnan tultua liitetyksi kahteen eri kuntaan.
Hallintoriita-asia käsitellään sen paikkakunnan hallinto-oikeudessa, jossa vaatimuksen kohteena olevan asianosaisen kotipaikka on. Mikäli hakija on yksityinen, voidaan asia käsitellä myös tämän henkilön kotipaikan hallinto-oikeudessa.
Amel Mekić
Amel Mekić (s. 21. syyskuuta 1981) on bosniahertsegovinalainen judoka.
Mekić sai pronssia alle 20-vuotiaiden EM-kilpailujen 90 kg:n painoluokassa Nikosiassa 2000. Münchenin MM-kilpailuissa 2001 hän sijoittui samassa sarjassa viidenneksi. Opiskelijoiden MM-kilpailuissa Novi Sadissa 2002 hän oli avoimessa luokassa kolmas. Vuonna 2003 hän voitti alle 100 kg:n sarjassa Balkanin-mestaruuden ja oli kolmas universiadeissa sekä sijoittui avoimessa luokassa viidenneksi Osakan MM-kilpailuissa.
Mekić sijoittui 2005 alle 100-kiloisissa seitsemänneksi Rotterdamin EM-kilpailuissa ja kolmanneksi Almerian Välimeren kilpailuissa. Rio de Janeiron MM-kilpailuissa 2007 hän oli samassa painoluokassa viides, Pekingin olympialaisissa 2008 yhdeksäs ja Pescaran Välimeren kilpailuissa 2009 kolmas. Hän voitti alle 100-kiloisten Euroopan-mestaruuden Istanbulissa 2011 kukistettuaan loppuottelussa georgialaisen Levan Žoržolianin. Hän voitti Balkanin-mestaruuden Trebinjessa 2012 ja sai hopeaa Mersinin Välimeren kilpailuissa 2013.
Mekić voitti maailmancupissa 100 kg:n painoluokan Bukarestissa 2005 ja Purto La Cruzissa 2011. Hän on sijoittunut maailmancup/GP/Grand Slam-kilpailuissa lisäksi kaksi kertaa toiseksi ja viisi kertaa kolmanneksi. Hän on voittanut 19 Bosnia ja Hertsegovinan mestaruutta.
Pansio-luokan miinalautta
Pansio-luokka on Suomen merivoimien kolmen miinalautan muodostama alusluokka: Pansio, Porkkala ja Pyhäranta. Niiden päätehtävinä ovat merimiinoitus sekä rannikkojoukkojen ja huollon kuljetustukitehtävät. Alusten kuljetuskyky on 100 tonnia ja niissä on 15 tonnin nosturi. Luokan alukset peruskorjattiin 2015-2017, jolloin käyttöikä jatkuu 2030-luvulle. Samalla alusten kykyä merimiinoitukseen, raskaisiin merikuljetuksiin ja emäalustoimintaan päivitettiin. Peruskorjauksen toteuttaa Uudenkaupungin Työvene Oy ja Atlas Elektronik Finland Oy.
Alukset
Alukset tilattiin toukokuussa 1990.
Palvelus
Miinalautta Pansio on sijoitettu Rannikkolaivaston 6. Pintatorjuntalaivueeseen ja miinalautat Porkkala ja Pyhäranta 7. Pintatorjuntalaivueeseen.
Tommy Kono
Tamio ”Tommy” Kono (27. kesäkuuta 1930 Sacramento, Kalifornia – 24. huhtikuuta 2016 Honolulu, Havaiji ) oli yhdysvaltalainen painonnostaja ja olympiavoittaja.
Tommy Kono voitti Helsingin 1952 olympialaisissa kultaa kevyessä sarjassa (alle 67,5 kg) tuloksella 362,5 kg. Hän punnersi tuloksekseen 105 kg, tempasi maailmanennätyksen 117,5 kg ja työnsi 140 kg. Melbournen 1956 olympialaisissa hän kilpaili raskaassa keskisarjassa (alle 82,5 kg) ja voitti kultaa maailmanennätystuloksella 447,5 kg (punnerrus 140 kg, tempaus 132,5 kg, työntö 175 kg). Rooman 1960 olympialaisissa hän saavutti keskisarjassa (alle 75 kg) hopeaa tuloksella 427,5 kg (punnerrus 140 kg, tempaus 127,5 kg, työntö 160 kg); Neuvostoliiton Aleksandr Kurinov voitti hänet 10 kiloa paremmalla tuloksella.
Kono voitti maailmanmestaruuden keskisarjassa vuosina 1953, 1957, 1958 ja 1959 sekä raskaassa keskisarjassa vuosina 1954 ja 1955. Hän saavutti vielä raskaassa keskisarjassa MM-pronssia vuonna 1961 ja MM-hopeaa vuonna 1962.
Kono kilpaili myös kehonrakentajana ja voitti AAU:n Mr. Universe -tittelin vuosina 1954, 1955 ja 1957.
Meesauuni
Meesauuni on pyörivä rumpumainen uuni, jota käytetään kemiallisen sulfaattiselluprosessin kemikaalien talteenotossa. Uunin pituus on tyypillisesti 50–120 metriä ja halkaisija kahdesta neljään metriä.
Tämän jälkeen muodostuu meesaa eli sakkaa, joka sisältää pääasiassa kalsiumkarbonaattia (CaCO3) :
Meesauunissa meesa kuivuu, lämpenee ja lopulta muuttuu kalsiumoksidiksi (CaO) noin 800–1150 °C:n lämpötilassa seuraavan reaktioyhtälön mukaisesti :
Uunin retentioaika on 2–3 tuntia. Se on noin 2–5 asteen kulmassa, jotta meesa etenisi uunin sisällä. Savukaasujen kulkusuunta on meesasakkaan nähden päinvastainen. Savukaasujen ja sakan sisältämä lämpöenergia otetaan talteen. Savukaasut sisältävät paljon typen oksideja, koska uuniin syötetään enemmän kuin stoikiometrisen palamisen tarvitsema määrä ilmaa ja siellä vallitsee korkea lämpötila. Ennen vapauttamista ilmakehään savukaasuista poistetaan pienhiukkasia venturipesurin tai sähköstaattisen suodattimen avulla. Korkeaa lämpötilaa vaativa meesauuni on perinteisesti ollut sellutehtaan ainoa fossiilista polttoainetta käyttävä prosessi, mutta nykyään sen polttoaineena voidaan käyttää esimerkiksi ligniiniä tai puun kuoresta valmistettua kaasua.
Viljo Pyykkö
Viljo Emil Pyykkö (26. heinäkuuta 1910 Joensuu – 30. tammikuuta 1997 Espoo) oli suomalainen pesäpalloilija.
Pyykkö pelasi pesäpallon SM-sarjassa 1931–1934 Viipurin Pallonlyöjissä, 1935–1936 Lahden Mailaveikoissa, 1941 Puna-Mustissa ja 1945–1948 Jyväskylän Kirissä. Itä–Länsi-ottelussa Pyykkö pelasi kolme kertaa 1932–1937.
Argentiinan Grand Prix 1974
Argentiinan Grand Prix 1974 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 13. tammikuuta 1974 Autódromo Oscar Alfredo Gálvez -radalla. Kilpailu oli kauden ensimmäinen, ja sen voitti Denny Hulme. Voitto oli kauden 1967 maailmanmestarin kahdeksas, mutta samalla uran viimeinen. Yleisön huomio keskittyi kilpailun aikana argentiinalaiskuljettaja Carlos Reutemanniin, joka nousi kilpailun kärkeen kolmannella kierroksella, mutta joutui keskeyttämään polttoaineen loputtua kierrosta ennen maalia.
Tahitin kiinalaiset
Tahitin kiinalaiset ovat Ranskan Polynesiassa asuvia kiinalaisia. Kiinalaisvähemmistö muodostui 1800-luvulla ja nykyisin he muodostavat noin 12 % alueen väestöstä.
Historia
Ensimmäiset kiinalaiset tulivat Tahitille vuonna 1865. Tuolloin Skotlannista lähtöisin ollut plantaasinomistaja William Stewart sai luvan Ranskan siirtomaahallinnolta tuoda Atimaonon puuvillaplantaasilleen työntekijöitä Hongkongista. Hänen plantaasilleen tuli lopulta töihin noin 1 000 kantonia ja hakka-kiinaa puhunutta työntekijää. Huonot olosuhteet johtivat siihen että heistä noin 7 % kuoli vuosittain. Tunnetuksi plantaasiajan tapahtumista Ranskan Polynesiassa jäi tapaus, jossa kiinalaiset työntekijät vedonlyöntikiistaan liittyen surmasivat yhden omistaan. Ranskalaisviranomaiset uhkasivat karkottaa kaikki kiinalaiset, mikäli tekijää ei löytyisi. Tuolloin Chim Siu Kung -niminen mies lupasi ottaa syyn niskoilleen ja hänet teloitettiin giljotiinilla vuonna 1868 ja sai eräänlaisen marttyyrin aseman. Stewart joutui vararikkoon ja hänen plantaasinsa sulki ovensa 1874, jonka jälkeen kiinalaistenkin määrä väheni huomattavasti.
Kiinalaisia alkoi tulla uudestaan vasta vuonna 1924 kun Ranskan Polynesian ja Hong Kongin välille avattiin suora höyrylaivayhteys. Nyt mukana tuli hyvien yhteyksien takia myös naisia ja lapsia. Ranskan kansalaisuuslakien muututtua Ranskan Polynesiassa syntyneistä kiinalaisista tuli Ranskan kansalaisia vuonna 1973. Täysien kansalaisoikeuksien myötä heitä alkoi toimia kaikilla ammattialoilla ja myös hallinnon tehtävissä.
Kulttuuri
Suurin osa Tahitille muuttaneista kiinalaisista tuli kolmelta hakka-kiinaa puhuneelta alueelta Kiinasta Guangdongin provinssista. Pienempi osa samalta alueelta tulleista puhui kantoninkiinaa. Hakka-kiinaa käytettiin kouluissa 1960-luvulle saakka. Yhteisöt järjestävät nykyisin hakka- ja mandariinikiinankielistä koulutusta. Kysymykseksi on kuitenkin noussut kumpaa kieltä koulutuksessa pitäisi painottaa. Maaseudulla tai etäisemmillä saarilla kasvaneet kiinalaiset osaavat yleensä myös tahitin kieltä, mutta ranskan osaaminen on yleensä heikkoa. Nuorin sukupolvi on kuitenkin käynyt koulunsa ranskaksi ja ranskan osaaminen sitä kautta on jopa parempaa kuin kiinan.
Suurin osa kiinalaisista on protestantteja tai katolilaisia.
Big Jake
Big Jake on Guinnessin ennätystenkirjan vuonna 2013 tekemän arvion mukaan maailman korkein elossa oleva hevonen. Se on belgialainen ruuna ja on 210,2 cm korkea. Big Jake oli arviointihetkellä yhdeksänvuotias. Maailman kaikkien aikojen suurin hevonen on ollut 219 cm korkea Sampson.
Bealen salakirjoitukset
thumb|220px|The Beale Papers -julkaisun kansilehti Bealen salakirjoitukset eli Bealen paperit (The Beale Papers) on koodattuja tekstejä sisältävä kokonaisuus, jonka tietyissä osissa sen väitetään sisältävän tiedon kulta-, hopea- ja jalokiviaarteen kätköpaikasta. Aarretta on yritetty etsiä ratkaisemalla koodeja, ja tekstejä on tutkittu eri menetelmin sekä dokumentteina että huijauksena.
Tarina
Laatikosta löytyi kolme numerosarjoja, ilmeisesti koodattuja viestejä, sisältävää paperiarkkia ja englanninkielinen saate. Saatekirje kertoo aarteen kokoamisesta ja kätkemisestä. Robert Morriss yritti turhaan ratkaista koodia.
Julkaisu
Morriss paljasti Bealen paperit ystävälleen, joka vuonna 1885 kirjoitti anonyymina The Beale Papers -nimisen julkaisun. Julkaisu sisältää Bealen laatikosta löytyneet viestit ja Morrissin kertomuksen siitä, miten ne joutuivat hänelle.
Ratkaisuyrityksiä
The Beale Papers -julkaisussa esitetään salakirjoitusten yhden osan ratkaisu. Tämä järjestyksessä toinen kolmesta koodatusta arkista oli niin sanottua kirjasalakirjoitusta, jossa kooditekstin numerot vastaavat tietyn avaintekstin sanojen järjestystä ja edelleen esimerkiksi niiden alkukirjaimia. Avaintekstiksi osoittautui Yhdysvaltain itsenäisyysjulistus. Avatun tekstin mukaan kolmas arkki paljastaisi henkilöt, joille aarre kuuluu ja ensimmäisestä arkista kävisi ilmi tarkka kätköpaikka. Avattu teksti ilmaisee aarteen summittaiseksi sijainniksi Bedfordin piirikunnan ja edelleen Bufford-nimisen paikan lähistön.
Simon Singh kertoo teoksessa Koodikirja (Tammi, 1999), että monet aarteenetsijät kokeilivat turhaan onneaan Bealen salakirjoitusten parissa. Esimerkiksi Hiram Herbert Jr. -niminen Beale-fanaatikko aloitti etsinnän vuonna 1923 ja jatkoi sitä 1970-luvulle asti. Osa salakirjoitusten taustasta kiinnostuneita on puolestaan yrittänyt osoittaa Bealen salakirjoitukset huijaukseksi. He ovat tutkineet esimerkiksi sitä, oliko Thomas Beale todellinen henkilö, ja yrittäneet selvittää kielianalyysin keinoin, onko The Beale Papers -julkaisun laatinut sama henkilö kuin salakirjoitukset.
Väinö Kataja
Väinö Kataja (oik. Väinö Mikael (Mikko) Johan (Juhani) Ferdinand Jurvelius, 28. syyskuuta 1867 Hailuoto – 2. joulukuuta 1914 Ylitornio ) oli suomalainen kirjailija ja maanviljelijä.
Ensio Seppänen on tehnyt 1972 Ylitornioon Väinö Katajan patsaan Ylitornioon.
Henkilöhistoria
Katajan vanhemmat olivat nimismies Kaarle Mikael Jurvelius ja Inez Maria Ahnger. Hän kävi muutaman vuoden Oulun suomalaista yksityislyseota ja sen jälkeen Muhoksen Koivikon maanviljelyskoulun. Tämän jälkeen hän viljeli tilaansa Ylitorniolla vuosina 1891–1914, joskin hän toimi jonkin aikaa myös sanomalehtimiehenä ja isänsä sairastaessa Ylitornion vt. nimismiehenä 1902–1906. Kataja kuoli sydänkohtaukseen 47-vuotiaana joulukuussa 1914.
Kirjallinen tuotanto
Kataja oli aikoinaan hyvin suosittu kirjailija. Hänet tunnetaan Peräpohjolan erämaiden, luonnon, ihmisten ja kansanelämän varhaisena kuvaajana. Hän kirjoitti runsaasti teoksia, joihin kuuluu niin romaaneja, novelleja kuin näytelmiäkin.
Katajan esikoisteoksena on aiemmin pidetty romaania Irja (1901). Todellinen esikoisteos on kuitenkin löytynyt, sata vuotta kateissa ollut Nälkätalvena – Katovuoden kuvaus. Kirjaa on aikanaan ehditty painaakin sitä mukaa kun se ilmestyi lehden jatkoromaanina, mutta se ei tullut myyntiin. Yksi sidottu kappale löytyi Ulvilasta kirjankeräilijän hyllystä, ja siitä otettiin uusintapainos, joka ilmestyi syyskuussa 2014.
Katajan romaaneista on tehty kolme elokuvaa: Erkki Karun ohjaama Koskenlaskijan morsian (1923) ja Valentin Vaalan ohjaama Koskenlaskijan morsian (1937) sekä Teuvo Puron ohjaama Noidan kirot (1927). Koskenlaskijan morsian -kirja oli menestysteos. Sitä myytiin aikoinaan yli 50 000 kappaletta. Heinärannan olympialaiset on ensimmäinen suomalainen urheiluaiheinen romaani.
Romaaneja
Näytelmiä
Kaisa Kallio
Katariina (Kaisa) Kallio (o.s. Nivala; 28. toukokuuta 1878 Nivala – 24. marraskuuta 1954 Nivala) oli presidentti Kyösti Kallion puoliso.
Kaisa Kallio teki elämäntyönsä pääosin kodissaan Heikkilä-Mehtälän suurtilan emäntänä Nivalassa. Hän oli silti myös pidetty "Maan äiti". Asiantila saattoi erityisesti korostua, koska hänen edeltäjäänsä Ellen Svinhufvudia pidettiin omanarvontuntoisena. Kaisa Kallio oli loppuun asti suuren maatalon emäntä ja suuren, kuusilapsisen perheen äiti. Tietynlaiseksi kaskuksi ja luonnekuvaksi on muodostunut tapaus, kun hän toi kangaspuut mukanaan Nivalasta ja asennutti ne presidentinlinnaan. Monta mattoa ja muuta tekstiiliä syntyi hänen käsissään kolmen asuinvuoden aikana. Joitakin niistä on edelleen olemassa ja erikoistilanteissa yhä käytössä presidentinlinnassa.
Kaisa Kallion täyttäessä 60 vuonna 1938 järjestettiin kansalaislahjakeräys, joka tuotti 375 000 markkaa. Tällä summalla Kaisa Kallio perusti vuonna 1950 Kauniaisiin Kaisan­kodin naisille, jotka "elämän vaikeuksista ja ruumiillisista sairauksista masentuneina tai henkisesti väsyneinä kaipasivat tervehtymistä ja sielunrauhaa". Kaisankoti siirtyi vuonna 1958 Espoon Pakankylässä sijainneen Backbyn kartanon tiloihin, jossa se toimii edelleen. Kaisa ja Kyösti Kallio on haudattu Nivalaan; haudalla on heidän poikansa Kalervo Kallion vuonna 1949 suunnittelema muistomerkki.
Welliton
Welliton (oik. Welliton Soares de Morais, 22. lokakuuta 1986 Conceição do Araguaia, Brasilia) on brasilialainen jalkapalloilija, joka edustaa Venäjän valioliigan FK Spartak Moskovaa. 174 senttimetrinen ja 69-kiloinen Welliton on pelipaikaltaan hyökkääjä. Moskovan Spartakiin Welliton siirtyi brasilialaisesta Goiásista heinäkuussa 2007. Wellitonilla on Spartakin kanssa sopimus vuoteen 2012 asti.
Molnija
Molnija (, "salama") voi tarkoittaa:
Allan Schulman
Allan Carl Waldemar Schulman (20. tammikuuta 1863 Hauho – 6. joulukuuta 1937 Viipuri) oli suomalainen arkkitehti. Hän työskenteli muun muassa Viipurin läänin lääninarkkitehtina vuosina 1915–1932.
Ura
Schulmanin vanhemmat olivat majuri, valtiopäivämies Karl Leonard Schulman ja Lovisa Heliodora Forssman ja puoliso vuodesta 1903 Ellen Maria Ahrenberg. Yliopettaja, valtiopäivämies Otto Karl Hjalmar Schulman oli hänen veljensä, samoin kuin reviisori ja valtiopäivämies Karl Max Werner Schulman.
Hauholla Lautsian kartanossa syntynyt Schulman kirjoitti ylioppilaaksi Hämeenlinnan normaalilyseosta vuonna 1884 ja valmistui sen jälkeen arkkitehdiksi Polyteknillisestä opistosta 1889. Samana vuonna hän matkusti Argentiinan Buenos Airesiin, jossa Schulman työskenteli ruotsalaisen Carlos Kihlbergin ja norjalaistaustaisen Alejandro Christophersenin arkkitehtitoimistossa vuoteen 1891 saakka. Kotimaahan palattuaan hän oli Yleisten rakennusten ylihallituksen palveluksessa uransa loppuun saakka, toimien muun muassa Helsingissä, Haminassa ja Savonlinnassa sekä vuodesta 1897 lähtien Viipurissa, jonne Schulman myös perusti oman toimiston. Lääninarkkitehdiksi hänet nimitettiin toukokuussa 1915.
Vuosina 1907–1919 Schulman oli jäsenenä Viipurin kaupunginvaltuustossa. Hän vaikutti myös aktiivisesti kaupungin kulttuurielämässä, kuuluen muun muassa Viipurin teatteritalon johtokuntaan, lisäksi Schulman oli mukana perustamassa Viipurin musiikkiopistoa ja toimi Viipurin Lauluveikkojen taiteellisena johtajana sekä kunniapuheenjohtajana.
Allan Schulman osallistui aatelissäädyssä valtiopäiville 1894.
Vaakunakylä
thumb|Saksalainen sotilas Vaakunakylän portilla. Vaakunakylä oli saksalaisten joukkojen jatkosodan aikana Oulun Hietasaaren kaupunginosaan perustama varuskunta-alue. Sodan jälkeisessä asuntopulassa sotilaskäyttöön rakennettuja parakkeja otettiin asuinkäyttöön. Viimeiset parakit purettiin alueelta 1980-luvun lopulla. Kylän paikalla sijaitsee nykyisin Vaakunakylän venesatama, muuten alue on puistoa.
Toppilan satamasta tuli kesällä 1941 saksalaisjoukkojen tärkeä huoltosatama. Kun rautatiesilta Toppilansalmen yli valmistui keväällä 1942, sijoitettiin alueelle vartiopataljoona, jolle rakennettiin salmen eteläpuolelle Kraakkulana tunnetulle alueelle varuskunta-alue. Saksalaisten sotilaskylää alettiin kutsua Vaakunakyläksi asuinparakkien ikkunaluukkuihin maalattujen saksalaisten maakunta- ja kaupunkivaakunoiden mukaan, myös kylän kuorimattomista koivuista tehdyn portin päällä oli vaakuna. Kylään kuului parikymmentä rakennusta esikunta-, varasto- ja majoitustarkoituksiin, lisäksi alueella oli sauna ja ruokala. Saksalaisilla oli jatkosodan aikana Oulussa myös Vaakunakylää suurempi varuskunta Pikku-Berliinissä.
Sodan jälkeen Vaakunakylän parakit joutuivat ensin Neuvostoliiton omistukseen. Myöhemmin ne siirtyivät Suomen puolustusvoimille, joka myi tyhjät parakit huutokaupalla syksyllä 1945. Myyjän tarkoituksena oli, että ostajat siirtäisivät parakit muualle, mutta ostajat muuttivatkin ostamiinsa rakennuksiin asumaan, niinpä Vaakunakylästä muodostui pieni asuinalue. Asukkaat kunnostivat ja laajensivat parakkeja, rakensivat saunoja ja ulkorakennuksia. Asukkailla ei ollut vuokrasopimuksia parakkien tonteista, vaan rakennukset sijaitsivat luvattomasti kaupungin maalla.
Ann-Renée Desbiens
Ann-Renée Desbiens (s. 10. huhtikuuta 1994 La Malbaie, Quebec ) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa maalivahtina. Hän on Kanadan maajoukkueen pelaajana voittanut olympialaisissa kultaa Pekingissä 2022 joukkueen ykkösmaalivahtina ja saavuttanut hopeaa Pyeongchangissa 2018. MM-kilpailuissa hän on voittanut kultaa kotikisoissaan 2021 ja Tanskan kisoissa 2022 sekä saavuttanut hopeaa Ruotsin kisoissa 2015 ja Kanadassa 2023.
Desbiens voitti CWHL:n mestaruuden eli Clarkson Cupin Montréal Starsin joukkueessa vuonna 2012. Vuosina 2013–2017 hän edusti Wisconsinin yliopistoa.
Raision venesatama
thumb|250px|Raisionlahden venesatamaa lokakuussa 2010 kuvattuna [[M/S Allure of the Seas|M/S Allure of the Seasin kannelta.]]
Millenia Tower
Millenia Tower on 223 metriä korkea pilvenpiirtäjä Millenia-alueella Singaporessa. Rakennus maksoi valmistuessaan 300 miljoonaa Singaporen dollaria (noin 180 miljoonaa euroa). Pilvenpiirtäjän rakentaminen aloitettiin vuonna 1992 ja se valmistui 1996. Rakennuksessa on 41 kerrosta ja kaksi kellarikerrosta. Millenia Tower on Singaporen 22:ksi korkein rakennus.
Raision venesatama
Raision venesatama eli Hahdenniemen venesatama on Raision kaupungin Kaanaan kaupunginosassa Raisionlahden länsirannalla sijaitseva Lounais-Suomen suurin ja yksi Suomen suurimmista venesatamista. Venesataman omistaa Raision kaupunki ja venepaikkoja on yli 700, minkä lisäksi alueella on noin 600 talvisäilytyspaikkaa veneille. Raision venesatama on kotisatama ja vain muutama venepaikka on varattu vierailijoille.
Venesatamaan johtaa 2,4 metrin syvyinen veneväylä, joka erkanee Pernon telakalle johtavasta 9 metrin väylästä. Venesatama on myös suosittu tarkkailupaikka Raisionlahden toisella puolella sijaitsevaan Pernon telakan ja siellä rakennettavien suurten risteilyalusten näkemiseen.
Alueen palvelut ja yritykset
Satamassa toimii Neste Oilin polttoainejakelun veneasema ja sen yhteydessä 25-paikkainen kahvila. Vuodesta 2008 lähtien venesatamassa on ollut ravintolalaiva M/S Bruno, joka vaurioitui tulipalossa syksyllä 2011. Ravintolalaiva on avoinna vain kesäkaudella. Venesatamassa on myös septitankin imutyhjennysmahdollisuus, venetelakka ja muita veneilypalveluita. thumb|Raisionlahden venesatama, taustalla Meyer Turku Oy:n telakka.
Keväällä 2014 Fiskars siirsi sataman alueelle Buster-veneiden hallinnon, markkinoinnin ja tuotekehityksen. Alueella toimii myös merenkulun, ajoneuvojen sekä teollisuuden sähkölaitteisiin erikoistunut Mastervolt sekä venetarvikeliike Raisionranta. Keväällä 2015 alueelle perustettiin Busterin ensimmäinen konseptimyymälä, Buster Store.
Historia
Kun Raision kunta sai Hahdenniemen tilan ranta-alueet omistukseensa vuonna 1963, se aloitti venesataman rakentamisen alueelle. Aluksi venesatamassa oli yksi iso laituri ja noin 25 venepaikkaa sekä mattolaituri.
Yleissuunnitelma venesatamasta tehtiin 1980-luvulla ja vuonna 1989 valmistui diplomityö rantapaviljongista ja meriuimalasta. Veneiden talvisäilytysalueen kehittämisestä tehtiin suunnitelma 2000-l. ensimmäisellä vuosikymmenellä, ja se toteutettiinkin. Alueen kehittämistä varten se kuuluu vuosien 2011–2013 aikana Raision kaupungin kaavoitusohjelman aluerakenneselvitykseen.
Cornwallilainen paini
Cornwallilainen paini eli kornipaini on judoa muistuttava painiurheilulaji. Sitä on harjoitettu Cornwallissa, eteläisessä Englannissa satojen vuosien ajan. Kornit itse käyttävät lajista puhekielistä nimitystä "wrasslin".
Ottelussa käytetään kolmea erotuomaria. He sekä seuraavat kilpailijoiden suorituksia että laskevat niistä annetut pisteet. Kilpailijan tavoitteena on vastustajan saaminen heitetyksi nurin siten, että mahdollisimman suuri osa hänen selästään osuu maahan. Painijan selkään on kiinnitetty neljä tunnistinta: yksi kummankin hartian taakse ja yksi kummankin pakaran yläpuolelle. Jos kilpailija saa vastustajansa heitetyksi maahan siten, että tämän kaikki neljä tunnistinta osuvat maahan samanaikaisesti, hänen katsotaan voittaneen ottelun selätyksellä. Tuomarit ilmoittavat näkemyksensä siitä, osuivatko tunnistimet maahan. Jos vähintään kaksi tuomaria katsoo osuman tapahtuneen, se hyväksytään.
Kornipainin lajiliittona toimii vuonna 1923 sääntöjen yhtenäistämiseksi perustettu Cornish Wrestling Association (CWA), jonka tehtävänä nykyään on lajin tunnetuksi tekeminen sekä paikallisesti että maailmanlaajuisesti.
Historia
Kornipainin pitkään historian viittaa mahdollisesti jo Geoffrey Monmouthilaisen Historia Regum Britanniae -teoksessa (noin vuodelta 1139) esittämä maininta siitä, että Corineus oli paininut cornwallilaista Gogmagog-jättiläistä vastaan.
Vanhin kirjallinen todiste painin harjoittamisesta Luoteis-Englannissa on Michael Draytonin vuonna 1590 julkaisema runo nimeltä Poly-Olbion, joka kertoo vuonna 1415 käydystä Agincourtin taistelusta. Runossa kerrotaan, että Henrik V:n avuksi taisteluun liittyneillä kornimiehillä oli taistelulipussaan kuvattuina kaksi cornwallilaista painijaa.