cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
King of the Ring
Turnaus
King of the Ring -turnaus käydään yleensä niin, että aluksi painijat (usein 16) "arvotaan" järjestykseen, josta kaksi seuraavaa painivat vastakkain. Tällöin käydään alkusarja, joiden häviäjät putoavat ja voittajat pääsevät jatkoon. Tämän jälkeen tulevat puolivälierät, joissa voittajat painivat järjestyksessä taas seuraavaa vastaan. Vuosien 1997, 2006 ja 2008 turnaukset alkoivat puolivälieristä suoraan. Puolivälien jälkeen semifinaaleissa kohtaavat jälleen järjestyksen mukaan tulevat painijat, joissa ratkaistaan finaalipaikka. Finaalin voittaja kruunataan King of the Ringiksi.
King of the Ring -turnaukset ja voittajat
Vuosien 1993 ja 2002 välillä King of the Ringiä tuotettiin pay-per-viewinä.
1985
Turnaus pidettiin 8. heinäkuuta, 1985, Sullivan Stadiumilla Foxboroughissa, Massachusettsissa.
DDQ-tupla diskaus; DQ-diskaus; draw-tasapeli; pin-selätys
1986
Turnaus pidettiin 14. heinäkuuta, 1986, Sullivan Stadiumilla Foxboroughissa, Massachusettsissa
1987
Turnaus pidettiin 4. syyskuuta, 1987, Providence Civic Centerillä Providencessä, Rhode Islandissa.
CO-ulos-lasku; Draw-tasapeli; pin-selätys
1988
Turnaus pidettiin 16. lokakuuta, 1988, Providence Civic Centerillä Providencessa, Rhode Islandissa.
Pin-selätys; DQ-diskaus; sub-luovutus; Fortfeit-luovutus; CO-ulos-lasku
Sinfonia nro 8 (Mahler)
thumb|280px|Mahlerin kahdeksannen sinfonian ensiesityksen harjoitus Münchenissä vuonna 1910. thumb|280px|Mahlerin kahdeksannen sinfonian Yhdysvaltain ensiesitys vuonna 1916. [[Philadelphian orkesteria johtaa Leopold Stokowski.]] Sinfonia nro 8 Es-duuri on Gustav Mahlerin sinfonia, joka on sävelletty suurimmaksi osaksi vuonna 1906. Teoksen lopullinen orkestrointi valmistui vuonna 1907 ja kantaesitys oli 12. syyskuuta 1910 Münchenissä. Sinfoniasta käytetään lisänimeä "Tuhannen sinfonia" sen vaatiman erityisen suuren esittäjistön vuoksi. Se on sävelletty kolmelle sopraanolle, kahdelle altolle, tenorille, baritonille, bassolle, kaksinkertaiselle sekakuorolle, poikakuorolle, laajennetulle orkesterille ja uruille.
King of the Ring
1989
Turnaus pidettiin 14. lokakuuta, 1989 Providence Civic Centerillä Providencessa, Rhode Islandissa.
DDQ-tupla diskaus; pin-selätys
Sinfonia nro 8 (Mahler)
Mahlerin kahdeksas sinfonia on poikkeuksellinen monessa mielessä: se vaatii suuremmat resurssit kuin mikään muu taidemusiikin teos, vähintään noin 300 esittäjää, tavoitellun vaikutelman aikaansaamiseksi.
King of the Ring
1991
Turnaus järjestettiin 7. syyskuuta, 1991 Providence Civic Centerillä Providencessa, Rhode Islandissa.
DQ-diskaus; Draw-tasapeli; pin-selätys; CO-ulos-lasku; sub-luovutus; DDQ-tupla diskaus
Sinfonia nro 8 (Mahler)
Sinfoniassa on vain kaksi osaa, joista ensimmäinen kestää noin 25 minuuttia ja jälkimmäinen lähes tunnin. Osissa on käytetty kahta tyystin erilaista ja erikielistä tekstiä, ensimmäisessä osassa keskiaikaista latinankielistä hymniä "Veni, creator spiritus" ("Tule, luomishenki") ja toisessa osassa Goethen Faustin toisen osan loppukohtausta.
Sävellaji on Mahlerille epätyypillisesti suurelta osin duurissa. Ensimmäinen osa on jatkuvaa orkesterin pauhun ja valtavien kuorojen huimien osuuksien vuoristorataa; toisen osan aloittaa pitkä hiljainen adagio ja päättää torvifanfaarien säestämä finaali.
Pitkän Jussin majatalo
Pitkän Jussin majatalo (Fawlty Towers) on englantilainen BBC:lle tehty brittikomedia, josta ilmestyi kuusi jaksoa vuonna 1975 ja toiset kuusi vuonna 1979. Lyhyydestään huolimatta sarja on yhä yksi suosituimpia lajityypissään. Vuonna 2000 British Film Instituten kyselyssä ammattilaiset valitsivat sarjan kaikkien aikojen parhaaksi brittiläiseksi TV-ohjelmaksi.
Sarja sijoittuu kuvitteelliseen John Cleesen esittämän kummallisen Basil Fawltyn johtamaan Fawlty Towers -hotelliin Torquayn lomailukaupungissa Englannin lounaisrannikolla. Cleese käsikirjoitti sarjan yhdessä silloisen vaimonsa Connie Boothin kanssa. Myös Boothilla oli sarjassa rooli tarjoilija Pollyna.
Sarjan ensimmäisen tuotantokauden (1975) tuotti ja ohjasi John Howard Davies ja toisen (1979) tuotti Douglas Argent ja ohjasi Bob Spiers.
Sarja on julkaistu VHS- ja DVD-tallenteina.
Pääosissa
Jokaisessa jaksossa nähdään myös satunnaisissa kohtauksissa Ballard Berkeleyn esittämä majuri Gowen, vanha, hidasälyinen ja höperö herrasmies joka tuntuu aina pitävän Basilin puolia, mutta saattaa joskus tietämättään lisätä omat mausteensa katastrofeihin. Hän on pisimpään hotellissa majaillut asukas. Jaksojen ensimmäinen kohtaus, jossa hänet nähdään, sisältää lähes aina saman kaavan; majuri tiedustelee Basililta, onko hänen tilaamansa sanomalehti jo tullut, ja vastaus on yleensä ei.
Toisella kaudella vakiohenkilöiden joukkoon tuli mukaan kokki Terry jota esitti Brian Hall. Ensimmäisellä kaudella kokkia näytettiin vain yhdessä jaksossa ja hän oli tuolloin kreikkalainen Kurt.
1975
1. Hienostelua (A Touch Of Class)
2. Remonttimiehet (The Builders)
3. Hääjuhlat (The Wedding Party)
4. Hotellitarkastaja (The Hotel Inspectors)
5. Gourmet-ilta (Gourmet Night)
6. Saksalaiset (The Germans)
1979
7. Kommunikaatio-ongelmia (Communication Problems)
8. Psykiatri (The Psychiarist)
9. Waldorfin salaatti (Waldorf Salad)
10. Savusilli ja ruumis (The Kipper And The Corpse)
11. Hääpäivä (The Anniversary)
12. Basil-rotta (Basil The Rat)
Hanhilampi (Saarijärvi, Kukko)
Hanhilampi on Keski-Suomessa Saarijärvellä Kukon kylän lähellä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 11,0 hehtaaria ja se on 650 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,6 kilometriä. .
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Tarhianjoen alueella (35.63), jonka Kiminginjoen valuma-alueeseen (35.637) se kuuluu.
Dynamiittivaihde
Dynamiittivaihde (,, km 199+185) on rautatieliikennepaikka Suomen rataverkkoon kuuluvalla rataosuudella. Linjavaihteeksi luokiteltu rautatieliikennepaikka sijaitsee Hangon kaupungissa noin kahdeksan kilometrin päässä Hangon rautatieasemalta Karjaan suuntaan. Liikennepaikalla on ainoastaan tavaraliikennettä, eikä siellä ole asemarakennusta. Vuoden 1976 loppuun saakka liikennepaikka sijaitsi Bromarvin kunnan alueella.
Hankoniemen pohjoisrannalle perustettiin räjähdysainetehdas vuonna 1893. Tehdas sijoitettiin turvallisuussyistä harvaan asutulle alueelle Hangon kaupungin ja Santalan kartanon välimaastoon. Toisaalta sijoittamiseen vaikuttivat hyvät kuljetusyhteydet niin rautateitse kuin vesitsekin. Räjähdysainetehtaalla oli käytössä kapearaiteinen tehdasrata vuosina 1901–1937. Tehdasradan päähän avattiin vuonna 1914 Finska Forcit A.B.:n eli vuodesta 1920 Dynamiittiraiteen liikennepaikka (ruots. Dynamitspåret). Kapearaiteisen radan tilalle valmistui vuonna 1937 normaaliraiteinen rata, ja kaksi vuotta myöhemmin vaihteen yhteyteen avattiin samanniminen seisake.
Dynamiittivaihde risteää valtatien 25 tasoristeyksessä.
Tracy Lipp
Tracy Lipp on amerikkalainen laulaja-lauluntekijä. Hän on kotoisin Yhdysvalloista ja asuu tällä hetkellä Suomessa. Tracy Lipp käytti artistinimeä William Tracy solmittuaan levytyssopimuksen EMI Finlandin kanssa. Lipp on tehnyt yhteistyötä muun muassa Tiktakin, Gimmelin, Janina Fryn (o.s. Frostell), Laura Voutilaisen, Lordin ja Technicolourin kanssa. Tracy Lipp on levyttänyt myös itse laulamiaan kappaleita. Lisäksi Tracy Lippin kappaleesta ”Into the light” on tehty käännöskappale, jonka on levyttänyt Ilkka Jääskeläinen debyyttialbumillaan Vuosisadan rakkaustarina.
Kullan kappeli
thumb|right|Kullan kappeli
Kullan kappeli on Ruotsissa Nässjön ja Eksjön välissä sijaitseva kappeli. Se rakennettiin alun perin vuonna 1927.
Alkuperäinen Kullan kappeli tuhoutui tuhopoltossa 28. toukokuuta 2000. Uusi kappeli rakennettiin vanhalta pohjalta, ja ensimmäinen jumalanpalvelus uudessa kappelissa pidettiin 13. toukokuuta 2001 piispa Martin Lindin johdolla.
Arhangai
thumb|260px|Arhangain sumit.
Arhangai on yksi Mongolian 21 provinssista. Se sijaitsee maan keskiosassa Ulan Batorin länsipuolella ja rajautuu Bulganin, Övörhangain, Bajanhongorin, Zavhanin ja Hövsgölin provinsseihin. Siellä on vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 84 078 asukasta ja sen pinta-ala on 55 300 neliökilometriä. Provinssin pääkaupunki on Tsetserleg.
Maantiede
Arhangain pinta-ala on 55 300 neliökilometriä. Sen korkein kohta on Harlagtaivuoren huippu (3 539 m), ja matalin kohta (1 290 m) alueella, jolla Tamir- ja Orhonjoet yhtyvät. Tunnetuin vuori alueella on Horgo-tulivuori, joka on osa Horgo-Terhiin Tsagaan nuurin kansallispuistoa.
Aluejako
Arhangai jakaantuu 19 pienempään alueeseen, sumiin. Ne ovat:
Eli Dingle
Hahmon tausta
Eli saapui sarjaan samana päivänä kun Kingien esittelytalo räjähti. Eli on aina ollut pahanteossa, ja ollut myös vankilassa teoistaan. Kukaan Dingleistä ei ollut erityisen iloinen nähdessään Elin ensimmäistä kertaa kylässä, varsinkaan hänen veljensä Marlon. Eli saikin aikaan sotkua heti kylään saavuttuaan.
Sam ja Alice
Eli oli läheisin Samin kanssa kylään saapumisensa jälkeen. Tuli ilmi, että he olivat tavanneet ennemminkin, ja Eli oli auttanut Samia. Kun Sam joutui katsomaan terminaalivaiheen syöpää sairastavan vaimonsa Alicen kärsimyksiä, Eli tuli apuun. Kertomatta Elille miksi tarvitsi morfiinia, hän pyysi Eliä hankkimaan sitä. Tosiasiassa Sam tarvitsi tappavan annoksen morfiinia antaakseen sen vaimolleen tämän pyynnöstä. Kun Zak kuuli keneltä Sam oli lääkkeen saanut, hän karkotti Elin kodistaan ja vannotti enää ikinä tulemasta takaisin.
Eli lähti kylästä, mutta palasi pian. Sam huomasi, että Sethin vanhassa metsästysmajassa asuu joku, ja sai selville että tämä joku oli Eli. Hän oli sekaantunut rikolliseen toimintaan ja häntä etsi kaksi miestä joille hän oli velkaa. Eli pelkäsi saattavansa perheensä pulaan ja jatkoi piilottelua metsässä, mutta miehet saivat selville että Marlon on Elin veli. Miehet pahoinpitelivät Marlonin Villapakassa saadakseen selville Elin olinpaikan (jota Marlon ei tiennyt) ja ryöstivät pubin. Elin kuullessa pahoinpitelystä hän teki suunnitelman lavastaakseen miehet Café Hopen ryöstöstä. Eli varasti Zakin haulikon ja ryösti kahvilan, sopi tapaamisen miesten kanssa ja antoi rahat miehille ja piilotti haulikon heidän autoonsa, ja soitti poliisit heidän peräänsä. Juoni onnistui täydellisesti ja he jäivät poliisin haaviin, mutta Eli tunsi syyllisyyttä pelotellessaan raskaana olevan Vivin puolikuoliaaksi ryöstäessään kahvilaa.
Mattias Tesfaye
Mattias Tesfaye (s. 31. maaliskuuta 1981 Aarhus) on tanskalainen sosiaalidemokraattisen puolueen poliitikko ja Tanskan nykyinen lapsi- ja opetusministeri joulukuusta 2022. Aiemmin hän on toiminut oikeusministerinä sekä maahanmuuttoministerinä. Elokuussa 2020 hän jäi reilun kuukauden mittaiselle vanhempainvapaalle, jolloin maahanmuuttoministerinä toimi Kaare Dybvad Bek. Tesfaye on istunut kansankäräjillä vuodesta 2015. Koulutukseltaan hän on muurari. Aiemmin hän on edustanut puolueita Tanskan kommunistinen puolue/marxisti-leninistit (vuoteen 2005), yhtenäisyyslista (2005–08) ja sosialistinen kansanpuolue (2008–13).
Yksityiselämä
Tesfaye on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta.
Kauko Ikonen
Kauko Ikonen (13. kesäkuuta 1898 Nakkila − 13. syyskuuta 1993 ) oli suomalainen jääkärikomentaja. Hänen vanhempansa olivat kansakoulunopettaja Isak Ikonen ja Hilma Cecilia Sillberg. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1931 Sirkka Mirjam Heikkisen kanssa.
Opinnot
Hän kävi viisi luokkaa Rauman yhteislyseota ja yksityisesti kahdeksannen luokan Helsingin suomalaisessa lyseossa vuonna 1927. Italian merisotakoulun hän suoritti vuosina 1919–1921 ja Italian merisotakorkeakoulun jatkon vuosina 1923–1925.
Jääkärikausi
thumb|300px|Jääkäripataljoona 27:n 1. komppania. Hän liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 2. elokuuta 1915, josta hänet siirrettiin pataljoonan 1. komppaniaan 5. joulukuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Riianlahdella ja Aa-joella. Rintamakomennuksensa jälkeen 28. maaliskuuta 1917 hänet siirrettiin Altonan työosastoon ja laskettiin siviilitöihin 4. elokuuta 1917.
Sisällissodan jälkeinen aika
Hän palveli sisällissodan jälkeen Porin rykmentin I pataljoonan 3. komppanian päällikkönä, josta hän siirtyi rykmentin mukana Tammisaareen, missä toimi rykmentistä muodostetun Tammisaaren vartiopataljoonan 2. ja konekiväärikomppanian päällikkönä. Hänet siirrettiin 6. syyskuuta 1918 nuoremmaksi upseeriksi Itämeren jalkaväkirykmentti n:o l:een ja edelleen 20. marraskuuta 1918 Karjalan kaartin rykmenttiin sekä 11. maaliskuuta 1919 alkaen Kajaanin sissipataljoonaan. Vuonna 1919 hänen lomansa aikana hän osallistui Aunuksen retken värväys- ja valmistelutöihin. Hänet siirrettiin 1. heinäkuuta 1919 Pohjanmaan jääkäripataljoonaan. Suomen armeijan laivastoon hän liittyi 1. lokakuuta 1919 ja hänet komennettiin 9. marraskuuta 1919 opintomatkalle Italiaan. Opintoretkeltään palattuaan hän toimi 11. elokuuta 1921 alkaen vartioristeilijä Karjalan l. upseerina ja 18. lokakuuta 1921 alkaen Laivaston koulutuskunnan 2. komppanian päällikkönä. Vartioristeilijä Turunmaan 2. ja myöhemmin 1. upseeriksi hänet komennettiin 3. heinäkuuta 1922. Laivaston koulutuskunnan l. komppanian päälliköksi hänet komennettiin 17. lokakuuta 1922 alkaen ja 13. huhtikuuta 1923 alkaen hänet siirrettiin 1. upseeriksi Miinalaiva M 1:lle. Vuonna 1923 hänet komennettiin uudelleen opintomatkalle Italiaan, josta hän palasi vuonna 1925 ja määrättiin 31. heinäkuuta 1925 Yleisesikuntaan, missä hän sai 9. lokakuuta 1925 osaston johtajuuden Kadettikoulun rannikkopuolustusosastolla. Koululaiva Turunmaan ja sen ohella Tykkivene Karjalan päällikkyydet hän sai 4. toukokuuta 1926, mutta jo muutaman kuukauden kuluttua 18. kesäkuuta 1926 hänet siirrettiin Kadettikouluun rannikkopuolustusosaston johtajaksi, josta hänet komennettiin edelleen 27. toukokuuta 1927 Meripuolustuksen esikuntaan lippukapteeniksi. Rannikkolaivaston päällikön viransijaisuuden hän sai 3. tammikuuta 1930, josta tehtävästä hänet nimitettiin 7. maaliskuuta 1930 Rannikkolaivaston päälliköksi. Armeijasta hän erosi 8. toukokuuta 1936 ja siirtyi Tulitikku Oy:n palvelukseen ja lokakuusta 1938 alkaen hän toimi kansainvälisen komitean palveluksessa, joka valvoi puuttumattomuuden noudattamista Espanjan kansalaissodassa vuosina 1938–1939.
Talvi- ja jatkosota
Talvisotaan hän osallistui Rannikkotykistörykmentti 1:n merenkulkuosaston päällikkönä ja esikuntapäällikkönä. Jatkosotaan hän osallistui 7. Rannikkoprikaatin liikennepäällikkönä. Hänet kotiutettiin tehtävästä vuonna 1941, ja hän siirtyi Tukkukauppojen Oy:n palvelukseen osastonhoitajaksi ja jäi eläkkeelle vuonna 1963. Ikonen ehti olla eläkkeellä kaikkiaan kolmekymmentä vuotta. Hän eli 95-vuotiaaksi ja oli kuollessaan syyskuussa 1993 jääkäreistä toiseksi viimeinen.
Opetustoimet
Hän toimi merisotataidon opettajana Sotakorkeakoulussa sekä koulun merisotateknillisen osaston johtajana vuosina 1925–1928 ja tuntiopettajana Kadettikoulussa vuosina 1925–1928 sekä opettajana Rannikkotykistön ampumakoulussa vuosina 1925–1927. Meripuolustuksen ampumakoulussa hän toimi opettajana vuonna 1930.
Luottamustoimet
Hän toimi Merivoimien kunniatuomioistuimen puheenjohtajana vuosina 1934–1936. Upseeriliiton johtokuntaan hän kuului vuosina 1925–1927.
Kirjallinen tuotanto
Hän on kirjoittanut teoksen Merisotataito vuodelta 1928 sekä kirjoituksia aikakauslehtiin ja muihin julkaisuihin. Hän on kuulunut myös Sotilasaikakauslehden avustajakuntaan. ja Laivastolehden neuvottelukuntaan vuosina 1927–1929.
RDS-37
RDS-37 (, Reaktivnyi Dvigatel Spetsialnyi) oli ensimmäinen täysimittainen, kaksivaiheinen (fissio-fuusio) fuusiopommi, mikä räjäytettiin Neuvostoliiton toimesta vuonna 1955. Koeräjäytys supistettiin 1,6 megatonniin, aiotusta 3,0 megatonnin räjäytystehosta. Se toteutettiin 22. joulukuuta 1955. RDS-220 noudatti tässä muotoilussa samaa kaavaa (alun perin aiottu pommi, ns. puolitettiin).
Edith Forssman
Edith Theodora Forssman (1. elokuuta 1856 Kemiö – 11. lokakuuta 1928 Perniö) oli ruotsiksi kirjoittanut suomalainen kirjailija, joka käytti nimimerkkiä Aina.
Forssmanin vanhemmat olivat lääninrovasti Wilhelm Forssman ja Caroline Henrika Alexandra Napoleona Adlercreutz.
Forssmanin ensimmäinen novelli ilmestyi 1875 Åbo Posten -lehdessä. Forssman kirjoitti esikoisteoksensa Sex små berättelser af Aina och Eva (1880) yhdessä sisarensa Fanny Lovisa Forssmanin (nimimerkki Eva, s. 1835) kanssa. Vuosina 1891–1917 Edith Forssman julkaisi nimimerkillä Aina joka vuosi Vid aftonlampan-nimisen kertomuskokoelman, ja näistä uskonnollisävyisistä kertomuksista käännettiin osa myös suomeksi.
Martti Kuuskoski
Martti Kuuskoski (6. kesäkuuta 1917 Pyhtää – 18. lokakuuta 2011 Porvoo) oli suomalainen näyttelijä ja taiteilija.
Kuuskoski näytteli Turun kaupunginteatterissa ja Tampereen Työväen Teatterissa, jossa hänen merkittävintä aikaansa oli vuodet 1949–1951 Eino Salmelaisen vuosina. Hän näytteli operettien hurmurirooleissa, muun muassa Viktorian husaarissa 150 kertaa. Taiteellisesti merkittävämpiä olivat kuitenkin Hamletin Laertes ja Seitsemän veljeksen Juhani. Kuuskoski näytteli myös parissa elokuvassa. Ne olivat Sysmäläinen (1938) ja Pitkäjärveläiset (1951).
Näyttelijänura päättyi kun Kuuskoski ryhtyi 1950-luvulla taiteilijaksi ja perusti silloisen vaimonsa Helena Kuuskosken kanssa Atelier Faunin, joka teki Fauni-peikkoja ja Tove Janssonin muumien pohjalta muumihahmoja. Fauneja esiintyi sittemmin sarjakuvissa, lyhytelokuvissa, tekstiileissä ja kirjoissa. Järvenpään Peikkometsä oli ideoitu Faunin pohjalta, samoin Mallasjuoman Peikkolimsa. Nuutajärven laseissakin Fauni esiintyi. Yrityksen palveluksessa oli enimmillään 150 työntekijää, mutta se lopetti toimintansa 1970-luvulla. Sittemmin Kuuskoski muutti Suomusjärvelle, jossa hän jatkoi hahmojen tekoa toisen vaimonsa kanssa. 1980 hän perusti Jämsään Peikkopuiston, jossa toimi Peikkoteatteri.
Kuuskoski asui viimeiset vuotensa Loviisassa.
Islamilainen sosialismi
Islamilainen sosialismi on termi aatteesta, joka yhdistelee sosialismia ja islamia.
Yksi merkittävimmistä Islamilainen sosialismin kannattajista oli Pakistanin Kansanpuolueen johtaja, Zulfikar Ali Bhutto. Hän hyväksyi islamilaisen sosialismin, kun uskonoppineet tuomitsivat hänet ja järjestelmänsä ateistiseksi.
Libyan Muammar Gaddafi julisti kehittävänsä islamilaista sosialismia.
Kaikulaite
right|thumb|Sähkökitaran jousikaikulaite. right|thumb|Jousikaikulaite alapuolelta. Näkyvissä on kierrejousista Z-kirjaimen muotoon laskostettu jousikaikulinja. pienoiskuva|BOSS DD-500 -digitaalinen kaikulaite. Kaikulaitteella lisätään ääneen keinotekoisesti kaikua. Kaiku tuotetaan lisäämällä sisään tuleva signaali kahdennettuna tai monistettuna lähtevään signaaliin pienellä viiveellä. Käsiteltävä signaali on linjatasoista eli (Line-in, Line-out) liittimiin sopivaa. Kaiussa on sisään- ja ulostulevan signaalin voimakkuuden säätimet sekä kaikuparametreille omat säätimet.
Kaikulaitteessa sisään tulevasta äänisignaalista pyritään yleensä saamaan sopivilla mikrofoneilla varsin kaiuton, jotta sitä pystyttäisiin käsittelemään paremmin.
Kaikulaitteet tulivat suosituiksi rautalankamusiikin tulon myötä 60-luvulla. Perinteisesti nauhakaiku oli suosittua rautalankamuusikoiden keskuudessa, jousikaiku taas surf-musiikissa. Digitaaliset kaikulaitteet ja ohjelmistot ovat nykyisin korvanneet perinteiset analogiset kaikulaitteet, vaikka viime vuosina perinteisten analogisten kaikulaitteiden arvostus on jälleen kasvanut niiden luonnollisempana pidetyn äänen vuoksi.
Erilaisia kaikulaitetyyppejä ovat mm. jousikaiku, nauhakaiku, kiekkokaiku ja digitaalinen kaiku.
Nykyään harvinaisempia analogisia kaikutyyppejä ovat fyysisesti paljon tilaa vievät levykaiku ja hallikaiku. Levykaiussa äänen muokkaamisesta vastaa tukevaan kehikkoon kireälle pingotettu suurikokoinen, yleensä noin 2 m × 1 m, suorakaiteenmuotoinen teräslevy. Hallikaiussa suljettuun tilaan asetetaan kaiutin ja mikrofoni, ja ääni ajetaan kaiuttimeen ja napataan takaisin mikrofonilla, jolloin itse tila toimii kaiun tuottajana.
Lähes kaikkia edellä mainittuja kaikutyyppejä pystytään mallintamaan digitaalisilla laitteilla.
Isojärvi (Saarijärvi)
Isojärvi on Keski-Suomessa Saarijärvellä Kukon kylän lähellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 37 hehtaaria ja se on 1,0 kilometriä pitkä ja 800 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 3,2 kilometriä. .
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Tarhianjoen alueella (35.63), jonka Kiminginjoen valuma-alueeseen (35.637) se kuuluu.
Hectorock
Hectorock on Hectorin (s. 1947) kahden studioalbumin nimi:
Aseveliakseli
Aseveliakseli oli nimitys Suomessa sotien jälkeisinä vuosikymmeninä vaikuttaneelle länsimieliselle poliittiselle koalitiolle, jonka muodostivat lähinnä SDP:tä, Kokoomusta ja Kansanpuoluetta kannattaneet neuvostovastaiset sotaveteraanit. SDP:n oikeistoa ja Kokoomuksen vasemmistoa sekä liberaaleja yhdistävät koalitiot muodostuivat lähinnä Etelä-Suomen suuriin (Helsingin mlk, Tampere), usein muodollisesti vasemmistoenemmistöisiin kuntiin, kauppaloihin ja kaupunkeihin vastapainoksi vasemmistososiaalidemokraateille, kansandemokraateille ja Maalaisliitolle/Keskustalle eli kansanrintamalle. Aseveliakseli sai toimintaansa merkittävää rahoitusta lännestä. Rahoitus tuli enimmäkseen Yhdysvaltain tiedustelupalvelu CIA:lta ja vähäisemmässä määrin Ruotsin ja Länsi-Saksan sosialidemokraattisilta puolueilta ja ay-liikkeeltä. Vastaavasti Neuvostoliitto rahoitti Suomen Keskustapuoluetta ja SKP:tä.
Neuvostoliitto suhtautui aikanaan kriittisesti aseveliakseliin epäillen sen pyrkivän lopettamaan Suomen puolueettomuuden, YYA-sopimuksen sekä vievän Suomen läntiseen sotilasliitto Natoon. Tämän vuoksi aseveliakselille perustuneet hallitusratkaisut eivät osoittautuneet kovin pitkäikäisiksi, koska Suomessa länsi-integraation turvaamisen lisäksi arvostettiin myös YYA-sopimuksen hengessä kasvanutta bilateraalikauppaa Neuvostoliiton kanssa, joka ilman täyttä kaupallista kilpailua tarjosi merkittäviä vientimahdollisuuksia suomalaisille suuryrityksille, jotka käyttivät suomalaisia pieniä ja keskisuuria yrityksiä alihankkijoinaan.
Asevelipolitiikan painopiste oli SDP:n sisällä oikeisto- ja vasemmistohakuisten sosialidemokraattien välisessä kilpailussa. Aseveliakselin modernein muoto on sinipuna, jossa sosiaalidemokraattien oikea laita kannattaa nopeaa ja syvällisempää länsi-integraatiota mm. EU- ja Nato-jäsenyyden muodossa sekä kiinteää transatlanttista yhteistyötä. Valtakunnallisella tasolla tämä suuntaus oli 1990-luvulla merkittävin Paavo Lipposen johtamien hallitusten muodossa.
Honka-liitto
Merkittävimpiä aseveliakselin ilmentymiä oli Veikko Vennamon kokoama tukirintama presidenttiehdokas Olavi Hongan taakse. Olavi Hongan presidenttiehdokkuutta tuettiin vahvimmin Kokoomuksessa, SDP:ssä, Kansanpuolueessa, RKP:ssä sekä Vennamon omassa puolueessa, Suomen Pientalonpojissa.
Aseveliakseli Tampereella
Aseveliakselin vaikutus näkyi ehkä selvimmin Tampereella, jonka kunnallispolitiikkaa SDP ja Kokoomus hallitsivat vuoden 1945 kunnallisvaaleista 1980-luvulle. Tamperelaisen aseveliakselin loivat SDP:hen kuulunut kaupunginjohtaja Erkki Lindfors ja Kokoomukseen lukeutunut kaupunginvaltuuston puheenjohtaja, opettaja Lauri Santamäki. Miesten katsottiin tasapainottaneen toisiaan, mikä takasi aseveliakselin menestyksen. Lindfors oli määrätietoinen ja periksiantamaton, ajoittain kovaotteinen ja häikäilemätönkin johtaja, kun taas Santamäki oli rauhallinen ja sovitteleva kunnallispoliitikko, joka mielellään puntaroi vaihtoehtoisia ratkaisumalleja kulloinkin ajankohtaisiin ongelmiin. Aseveliakselin taustatukena oli Tukholmasta Tampereelle vuonna 1956 palannut päätoimittaja Arvo Tuominen.
Erkki Lindforsin kuoltua 1969 hänen "napansa" aseveliakselissa peri uusi kaupunginjohtaja Pekka Paavola. Lopullisesti tamperelaisen aseveliakselin on sanottu murtuneen Tampereen ensimmäisen pormestarin vaalissa syksyllä 2006.
Aseveliakselin aikaansaannoksina pidetään Tampereen yliopistoa, Tampereen teknillistä korkeakoulua, Tampereen jäähallia, Tampereen yliopistollista sairaalaa ja Yleisradion TV2:n studioita Ristimäessä. Välillisesti aseveliakseli vaikutti myös Pirkanmaan nousuun merkittäväksi talousmaakunnaksi.
Olkikoirat
Olkikoirat (Straw Dogs) on Sam Peckinpahin elokuva vuodelta 1971. Se käsittelee sulkeutuneessa maalaisyhteisössä piilevää väkivaltaa, muukalaisvihaa ja lopulta tarvetta ja oikeutta puolustautua jouduttaessa hyökkäyksen kohteeksi. Elokuvan nimi on peräisin kiinalaisesta Tao Te Chingin tekstistä. Ohjaus on peckinpahlaisittain tyyliteltyä ja väkivallan kohoaminen lopun huippua kohti tehokasta. Elokuvan mukaan meillä kaikilla on katkeamispisteemme ja sisällämme asuu tappaja, kunhan vain oikeat olosuhteet tulevat vastaan. Elokuvasta on myös uusintaversio Olkikoirat (2011), joka ei kuitenkaan menestynyt taloudellisesti.
Juoni
Dustin Hoffman esittää matemaatikko David Sumneria, joka muuttaa nuoren vaimonsa Amyn (Susan George) kanssa Yhdysvalloista Englannin maaseudulle rauhallisempaan työympäristöön sekä pakoon Amerikassa kohtaamaansa väkivaltaa. Elokuvan alun maalaisidylli muuttuu kuitenkin pian kyräilyn, kiusanteon, vihan ja himon noidankattilaksi. Olkikoiria, aikansa mittapuulla hyvin väkivaltaista elokuvaa, sensuroitiin useaan otteeseen. Muun muassa raakaa raiskauskohtausta lyhennettiin elokuvan uuden 'virallisen version' levitykseen.
Jukka Saarman
Jukka Tapani Saarman (s. 3. elokuuta 1964) on suomalainen oopperalaulaja, nykyisin tenori, vuoteen 2001 baritoni. Jukka Saarman valmistui laulunopettajaksi Oulun konservatoriosta 1995 ja musiikin maisteriksi Sibelius-Akatemiasta 2008. Akatemiassa hänen opettajinaan olivat Jaakko Ryhänen ja Anssi Hirvonen.
Jukka Saarman on laulanut mm. Suomen Kansallisoopperassa, Savonlinnan oopperajuhlilla ja Ilmajoen Musiikkijuhlilla ja pitänyt kirkko-, operetti-, lied- ja muita konsertteja ympäri Suomea. Hän oli vuosina 2007–2013 toimineen Operettiteatteri Bravon perustaja ja toiminnanjohtaja.
Jukka Saarmanin veljet Risto Saarman ja Jari Saarman ovat myös oopperalaulaja.
Luettelo Antonov An-24:n onnettomuuksista
pienoiskuva|[[Katekavian lento 9357 syöksyi maahan Igarkassa vuonna 2010 laskeuduttuaan liian matalalle lähestymisen aikana.]] Antonov An-24 on Antonovin valmistama lyhyen matkan potkuriturbiinikäyttöinen matkustajalentokone. Se lensi ensilentonsa 29. joulukuuta 1959 ja otettiin liikennekäyttöön syyskuussa 1963. Sitä valmistettiin vuosina 1959–1978 yhteensä noin 1 100 kappaletta.
Valmistetuista koneista 174 eli noin 15,8 prosenttia on helmikuuhun 2021 mennessä tuhoutunut onnettomuuksissa, kaappauksissa, terroriteoissa ja muissa tapahtumissa. Vertailun vuoksi saman aikakauden ja kokoluokan koneista vastaava osuus Fokker F.27 Friendshipillä on 22,5 prosenttia ja Avro 748:lla 26,7 prosenttia.
An-24:n toistaiseksi pahin onnettomuus tapahtui 16. heinäkuuta 2005 Päiväntasaajan Guinean Baneyssa, kun Equatorial Express Airlinesin An-24B syöksyi maahan pian lähdettyään Malabosta. Lennolla oli 60 ihmistä, jotka kaikki kuolivat onnettomuudessa. Onnettomuuskone oli tuotu Päiväntasaajan Guineaan toisen yhtiön käyttöön helmikuussa 2002, ja ensimmäinen tuhannen lentotunnin määräaikaishuolto oli määrä tehdä tammikuussa 2004. Yhtiö lakkautettiin kuitenkin noihin aikoihin, ja kone siirtyi Equatorial Express Airlinesille ilmeisesti ilman, että määräaikaishuoltoa tehtiin missään vaiheessa.
Alla olevaan taulukkoon on listattu kaikki onnettomuudet ja muut tapahtumat, jotka ovat johtaneet koneen tuhoutumiseen tai hylkäämiseen.
Aero L-29 Delfin
thumb|250px|Aero L-29 Delfin. Aero L-29 Delfin on Aero Vodochody -lentokonetehtaan valmistama sotilaallinen suihkuharjoituskone, jota käytti 1960-luvulla koko Varsovan liitto. Se oli ensimmäinen Tšekkoslovakiassa suunniteltu ja valmistettu suihkumoottoreilla varustettu lentokone. Koneen Nato-koodi on Maya.
Taustaa
1950-luvun jälkipuolella Neuvostoliiton ilmavoimat etsivät suihkuharjoituskonetta, jolla korvata harjoituskoneet, joissa oli mäntämoottori ja potkuri. Tämä tutkimus laajeni koko Varsovan liiton suihkuharjoituskoneeksi. Aero rakensi prototyypin XL-29. Sen suunnittelivat Z. Rubliè ja K. Tomáš. Sen ensilento tapahtui 5. huhtikuuta 1959. Tällöin sen voimalaite oli englantilainen Bristol Siddeley Viper -suihkumoottori.
Vuonna 1961 Aeron L-29 kilpaili evaluaatiokokeissa puolalaista PZL TS-11 Iskraa ja neuvostoliittolaista Jakovlev Jak-30-konetta vastaan. Puola otti käyttöön TS-11 Iskran, mutta muut Varsovan liiton maat valitsivat L-29 Delfinin.
Koneen tuotanto alkoi huhtikuussa 1963 ja jatkui 11 vuotta. Koneita rakennettiin kaikkiaan 3500 kappaletta. Siitä kehitettiin yksipaikkainen taitolentokone L-29A Akrobat. Tiedusteluversiossa L-29R oli nokassa kamera.
L-29 palveli koulukoneena, sillä tehtiin peruslentokoulutusta, suihkukonekoulutusta ja ammuntakoulutusta. Koneessa oli ripustimet pommeille ja raketeille tätä koulutusroolia varten. Egyptiläiset L-29:t pommittivat Israelin panssarivaunuja Jom kippur -sodassa.
Käyttäjät
thumb|250px|Aero L-29 Delfin, Bundeswehrmuseum, Dresden.
L-29:n korvasi koulukoneena Aero L-39 Albatros. Sittemmin koneet ovat tulleet suhteellisen suosituiksi harrastuskoneiksi etenkin Yhdysvalloissa.
Tekniikkaa
L-29 on keskisiipinen suihkuharjoituskone, jossa opettaja ja oppilas istuvat peräkkäin. Koneessa on yksi suihkumoottori.
Yleistä
Suoritusarvot
Heikki Hursti
Heikki Johannes Hursti (s. 8. elokuuta 1954 Helsinki ) on suomalainen hyväntekijä ja toiminnanjohtaja. Hän toimi vuosina 2005–2019 Veikko ja Lahja Hurstin Laupeudentyö -yhdistyksen toiminnanjohtajana.
Tausta
Hursti syntyi vuonna 1954 Helsingissä. Hänellä on sisko Raija sekä neljä veljeä, Reijo, Reima, Mikko ja Pekka, joista Mikko on Heikin kaksosveli.
Heikin nuoruus ei ollut helppo. Isän alkoholinkäyttö teki tästä aggressiivisen ja väkivaltaisen. Keskittymisvaikeudet koulussa ja yleinen rauhattomuus ilmenivät kadulla. Kiinnostus musiikkiin vei hänet kuitenkin Lahden varuskunnan soittokuntaan soitto-oppilaaksi.
Heikki Hursti toimi Helsingin Saalem-seurakunnassa nuorisopastorina 1980-luvun alussa. Myöhemmin hän siirtyi saarnaajaksi Tornion helluntaiseurakuntaan sekä toimi kiertävänä nuorisopastorina alueenaan koko Lappi.
Vuonna 1988 Heikki Hurstin perhe lähti lähetystyöhön Espanjaan. Kaksi ensimmäistä vuotta kuluivat pohjoisessa Espanjassa La Riojan maakunnan pääkaupungissa Logroñossa. Seuraavat 9 vuotta perhe oli Etelä-Espanjassa, Málagan maakunnassa. Hursti toimi tuolloin pastorina espanjalaisessa seurakunnassa Málagassa ja Aroyo de la Miel -nimisessä rannikkokylässä. Turistikirkon pastorina Fuengirolassa hän toimi noin 7 vuotta, kunnes perhe koki, että on aika palata Suomeen vuonna 2001. Isä-Veikon kanssa yhteistyö alkoi jo samaan aikaan kun Heikki Hursti vielä toimi Suomessa maalarina.
Hursti on lisäksi aktiivinen akvarellimaalari. Hän on pitänyt useita näyttelyitä sekä Suomessa että Espanjassa ja on kuulunut jäsenenä Itä-Helsingin taiteilijoihin ja Christian Artists of Finlandiin eli CAF:iin.
Amico Panici
Amico Panici (1599? – 16. lokakuuta 1661) oli italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet nimitettiin Sarsinan hiippakunnan piispaksi 24. marraskuuta 1632. Piispaksi konsekroinnin suoritti 30. marraskuuta Antonio Marcello Barberini, jota avustivat Benedetto Landi ja Angelo Castellari.
Heikki Hursti
Hurstin Valinta
Hurstien johtaman yhdistyksen ruoanjakopiste sijaitsee helposti saavutettavien liikenneyhteyksien päässä Helsingin Harjussa. Jotkut asukkaat ovat esittäneet Kallio-Seuran tukemana ruoanjakopisteen ja sen mukanaan tuoman kadulla kulkevan leipäjonon siirtämistä muualle, mutta Kallioliike ja Kallion Kulttuuriverkosto ovat puolustaneet ruoanjakopisteen säilyttämistä entisellä paikallaan. Leipäjonon häätöaikeet synnyttivät yhteisöpalvelu Facebookissa tuhansien ihmisten muodostaman ruoanjakelua puolustavan kansanliikkeen.
Amico Panici
4. joulukuuta 1634 Panici sai nimityksen Recanati-Loreton hiippakunnan piispaksi. Hän kuoli 62-vuotiaana virassa.
Heikki Hursti
Hurstin Valinta
Yhdistystä ovat avustaneet muun muassa Metallica, ja sen avuksi on pidetty myös hyväntekeväisyyskonsertteja.
Yksityiselämä
Hursti avioitui vaimonsa Eijan kanssa vuonna 1973. He olivat naimisissa Eijan kuolemaan, vuoteen 2019 saakka. Pariskunnalla on kolme lasta: Sini, Ari ja Ruth.
Heikki Hurstin nuorin lapsi, tytär Sini Hursti, on toiminut Veikko ja Lahja Hurstin Laupeudentyö ry:n toiminnanjohtajana maaliskuusta 2019. Heikin poika Ari toimii juontajana Helmi-radiokanavalla. Hurstin serkku on tietoturvaguru Harri Hursti. Hurstin nuorin veli Pekka on myös mukana avustustyössä.
Asko Laurila
Asko Juhani Laurila (s. 1. tammikuuta 1946 Nivala) on suomalainen kirjailija.
Laurila sai J. H. Erkon palkinnon esikoisteoksestaan Aurinko ja omenapuu (1976).
Seagram Building
Seagram Building on Ludwig Mies van der Rohen ja Philip Johnsonin suunnittelema pilvenpiirtäjä Manhattanilla, New Yorkissa. Se valmistui vuonna 1958 ja on 157 metriä korkea. Pilvenpiirtäjä valmistettiin kanadalaisen alkoholivalmistaja Joseph E. Seagram & Sonsin päämajaksi. Se on yksi merkittävimpiä klassista modernismia edustavia pilvenpiirtäjiä.
Joseph E. Seagram & Sons -yrityksessä päätettiin 1954 oman toimistorakennuksen rakentamisesta yrityksen 100-vuotisjuhliin, jotka olisivat 1958. Seagramin toimitusjohtaja Samuel Bronfman pyysi arvostetulta losangelesilaiselta arkkitehtuuritoimisto Pereira & Luckmanilta ehdotuksen rakennuksesta. Bronfmanin tytär Phyllis Lambert ei ollut vakuuttunut Pereiran & Luckmanin suunnittelmista, ja hän vakuutti isänsä arkkitehdin vaihtamisesta. Lambert sai vastuun uuden arkkitehdin palkkaamisesta. Hän otti yhteyttä Museum of Modern Artin Philip Johnsoniin, joka oli jättämässä paikkansa museossa ja aloittamassa omaa arkkitehtitoimistoaan. Johnson tiesi, ettei hänen kokemuksellaan saisi vielä omaa projektia. Hän kuitenkin valitsi Lambertin kanssa noin tusinasta kuuluisasta arkkitehdista lopulta Ludwig Mies van der Rohen työhön.
Seagram Buildingin sisäänkäynti on 90 jalan päässä kadun reunasta. Sen edessä onkin korotettu aukio, joka nostaa rakennuksen esille samalla tavalla kuin Miesin Barcelona-paviljonki. Rakennuksen julkisivun muodostavat sävytetty lasi ja pronssiset I-palkit. Seagram Building olikin ensimmäinen pronssinvärinen pilvenpiirtäjä. Mies oli käyttänyt aiemmin I-palkkeja myös Chicagon Lake Shore Driven rakennuksissa.
Yhdistyneen kuningaskunnan vaakuna
thumb|Brittimonarkin vaakunasta yleisimmin käytetty versio, jota käytetään Englannissa, Walesissa ja Pohjois-Irlannissa Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistyneen kuningaskunnan vaakuna on Yhdistyneen kuningaskunnan monarkin (tällä hetkellä kuningas Charles III) virallinen vaakuna (vain hänen roolissaan Yhdistyneen kuningaskunnan kuninkaana). Vaakunasta käytetään Skotlannissa eri versiota kuin Englannissa, Walesissä ja Pohjois-Irlannissa, joissa käytetään yleisintä versiota. Myös Britannian hallitus käyttää hieman eri versiota, joka perustuu Englannissa, Walesissä ja Pohjois-Irlannissa käytettyyn versioon. Hallituksen versio on käytössä esimerkiksi kaikissa Yhdistyneen kuningaskunnan passeissa.
Vaakunan kilpi on jaettu neljään osaan: heraldisen järjestyssäännön mukaisesti kentissä 1 ja 4 Englannin vaakuna (punaisessa kentässä kolme kultaista, kävelevää, kohtikatsovaa leijonaa), kentässä 2 Skotlannin vaakuna (kultaisessa kentässä punaisen liljakoroisen kaksoisreunuksen ympäröivä, punainen, ryntäävä leijona) ja kentässä 3 Irlannin vaakuna (sinisessä kentässä kultainen harppu). Englantia edustava leijona ja Skotlantia edustava yksisarvinen ovat kilven kannattelijat. Kilven kruunaa Tudor-kruunu, jonka päällä on koko Britannian (myyttinen) kansalliseläin/symboli eli leijona. Myös tällä leijonalla on Tudor-kruunu päässään. Vaakunan alaosassa lukee Yhdistyneen kuningaskunnan ranskankielinen motto Dieu et mon droit, eli Jumala ja oikeuteni. Skotlannissa käytetään vaakunaa jossa kentissä 1 ja 4 on Skotlannin vaakuna ja kentässä 2 Englannin, sekä kentässä 3 Irlannin vaakuna. Skotlannin vaakunassa myös kilven kannattajat vaihtavat paikkaa ja esimerkiksi motto ja kruunu kilven päällä vaihtuvat.
Virallinen heraldinen selitys Englannissa, Walesissa, Pohjois-Irlannissa käytettävästä vaakunasta (Englanniksi):
Suzuki LS 650 Savage
Maahantuojan Suomeen tuomien mallien teho on 23 kW, mutta yksityisten Saksasta Suomeen tuomat Savaget ovat usein 20 kilowatin tehoisiksi kuristettuja.
Yhdistyneen kuningaskunnan vaakuna
Englannin ja Skotlannin kuningaskuntien vaakunat
Nykyinen kuninkaallinen vaakuna on yhdistelmä kuningaskunnista, jotka muodostavat Yhdistyneen kuningaskunnan, ja sen alkuperä voidaan jäljittää Englannin ja Skotlannin kuninkaiden ensimmäisiin vaakunoihin. Monia muutoksia tapahtui satojen vuosien aikana kun Yhdistynyt kuningaskunta ja sen hallitsijat saivat uusia alueita haltuunsa tai vaativat muita alueita itselleen, ja samalla lisäsivät niiden kuningaskuntien tai alueiden vaakunat Yhdistyneen kuningaskunnan vaakunaan. Alla oleva taulukko jäljittää Yhdistyneen kuningaskunnan vaakunat aina Englannin kuningas Richard I:n ja Skottien kuningas William I:n alkuperäisiin vaakunoihin, joiden epäillään olevan maailman vanhimmat vielä käytössä olevan valtakunnan vaakunat.
Suzuki LS 650 Savage
Tehtaan nimeämiskäytännön muutoksen seurauksena Suzuki Savaget on vuodesta 2005 alkaen valmistettu nimellä Suzuki Boulevard S40.
Tekniset tiedot
right|thumb|300px|1988 Suzuki Savage
Yhdistyneen kuningaskunnan vaakuna
Ison-Britannian kuningaskunnan sekä Ison-Britannian ja Irlannin (nykyään vain Pohjois-Irlannin) yhdistyneen kuningaskunnan vaakunat
Vuonna 1707 Englannin ja Skotlannin kuningaskunnat yhdistettiin Ison-Britannian kuningaskunnaksi. Irlanti pysyi erillisenä kuningaskuntana, mutta Britannian monarkki jatkoi Irlannin hallitsemista entiseen tapaan. Myöhemmin vuonna 1801 Irlanti yhdistettiin Ison-Britannian kuningaskunnan kanssa Ison-Britannian ja Irlannin kuningaskunnaksi. Valtakunnan nimi muutettiin nykyiseen muotoonsa kun suurin osa Irlannista itsenäistyi vuonna 1922. Valtakunnan nimi on siis nykyään Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyt kuningaskunta.
Hallitus
Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus (His Majesty's Government) käyttää monia eri versioita vaakunasta. Oikealla kuvassa nähtävä vaakuna on yleisin hallituksen versioista. Tämä versio esiintyy myös esimerkiksi:
Jokijärvi (Saarijärvi)
Jokijärvi on Keski-Suomessa Saarijärvellä Kukon kylän lähellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 8,3 hehtaaria ja se on 450 metriä pitkä ja 300 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan yksi saari. Sen rantaviivan pituus on 1,5 kilometriä. .
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Tarhianjoen alueella (35.63), jonka Kiminginjoen valuma-alueeseen (35.637) se kuuluu.
Edgar Vaalgamaa
Edgar Vaalgamaa syntyi vuonna 1912 Liivinrannalla sijaitsevassa Košragsin kylässä. Hänen isänsä oli monien muiden liiviläisten tapaan kalastaja. Vuonna 1934 Vaalgamaa pääsi opiskelemaan teologiaa Helsingin yliopistoon heimoaatteen kannattajien avustuksella. Hän valmistui vuonna 1939 papiksi, muttei palannut Latviaan venäläismiehityksen uhan takia. Edgar palveli jatkosodassa kenttäpappina. Sodan jälkeen hän toimi pappina useissa suomalaisissa seurakunnissa, minkä lisäksi hän käänsi suomeksi Latvian kansalliseepoksen Lāčplēsis. Myöhemmin hän kirjoitti laajan liiviläisten historiaa ja kulttuuria käsittelevän teoksen nimeltä Valkoisen hiekan kansa (2001). Vaalgamaa kuoli vuonna 2003 Iitissä, mutta Vaalgamaiden suomalaistunut suku elää yhä Suomessa.
Verlan puuhiomo ja pahvitehdas
pienoiskuva|Keskellä kuivaamo ja itse tehdasrakennus oikealla. Kun vanha puurakenteinen kuivaamo paloi, rakennettiin uusi paloturvallisesta tiilestä. Hirsinen hiomo- ja pahvitehdasrakennus uusittiin niin ikään tiiliseksi. pienoiskuva|Tehtaan johtajan asunto, Patruunan pytinki. pienoiskuva|Vasemmalla tehtaan mylly, taustalla vesivoimala. Edessä keskellä sulkuportit, itse tehdas jää sulkuporttien ja puiden taakse. Oikealla tehtaan paikallisjohtajan asuinrakennus Patruunan Pytinki. Pytingin torniosassa sijaitsi myös tehtaan konttori. pienoiskuva|Nykyisin infopisteenä toimiva Väentupa oli alun perin työläisten ruokala ja myöhemmin harrastushuone. Verlan puuhiomo ja pahvitehdas on vuonna 1872 perustettu entinen puuhiomo ja pahvitehdas, joka sijaitsee Verlan kylässä Jaalan ja Valkealan rajalla Kymenlaaksossa. Tehdas suljettiin kokonaan 1960-luvulla, ja nykyisin siellä toimii puunjalostusteollisuuden historiaa kertova tehdasmuseo ja merkittävä turistinähtävyys. Verla sijaitsee noin 30 kilometriä Kouvolan keskustasta pohjoiseen ja 11 kilometriä Jaalan kirkonkylältä itään. Kohde hyväksyttiin UNESCOn maailmanperintöluetteloon vuonna 1996. Maailmanperintökohteeseen ja sen suojavyöhykkeeseen kuuluu tehdasalueen lisäksi muun muassa työntekijöiden asuntoja. Itse tehdas ja suurin osa alueen merkittävistä rakennuksista sijaitsee entisen Jaalan kunnan eli nykyisen suuralueen puolella, mutta osa alueesta on entisen Valkealan kunnan, nykyisen suuralueen puolella, sillä raja kulkee Vähä-Kamposen ja Uitelmuksen järvet yhdistävässä Verlankoskessa, Etelä-Savosta Vuohijärven kautta Kymijokeen virtaavaa Mäntyharjun vesistöreittiä pitkin.
Museon omistaa ja sen ylläpidosta vastaa UPM-Kymmene Oyj.
Verlan ensimmäinen puuhiomo
Hugo Neuman perusti Verlankosken partaalle puuhiomon vuonna 1872. Hiomo oli pieni ja työllisti vain noin 10–12 henkeä. Ongelmana oli myös pahvin kuljettaminen, sillä tieyhteydet olivat kehnot etenkin rospuuttoaikaan. Pahvipaaleja kerrotaan yritetyn kuljettaa rautatien varteen jopa veneitse, mutta pääosin rahtauksesta huolehtivat lähikylien talonpojat. Neumanin hiomo paloi jo 1874, eikä omistajilla ollut varaa rakennuttaa sitä uudelleen.
Verlan puuhiomo ja pahvitehdas - Werla Träsliperi och Pappfabrik
Toinen hiomo rakennettiin Verlaan vuonna 1882, ja sen yhteyteen nousi myös pahvitehdas. Yrittäjinä olivat itävaltalainen paperimestari Gottlieb Kreidl, saksalainen paperimestari Luis Hänel ja viipurilainen liikemies Wilhelm Dippell. Tehdasrakennukset olivat alun perin puuta, mutta kun hiomo tuhoutui tulipalossa 1892, päätettiin se muurata arvokkaasti ja huomattavasti paloturvallisemmin tiilestä. Tiilinen kuivaamo valmistui vuonna 1893, minkä jälkeen myös hiomo ja muu tehdas muurattiin tiilestä. Rakennukset suunnitteli viipurilainen arkkitehti Eduard Dippell, joka oli Wilhelm Dippellin veli.
Fuusioituminen
Kissakoski Oy osti Werlan Puuhiomo ja Pahvitehdas -yhtiön vuonna 1920 Kissakosken paperitehtaan tulipalosta saaduilla vakuutusrahoilla. Pari vuotta myöhemmin, vuonna 1922, Kymin Osakeyhtiö (nyk. UPM-Kymmene) osti Kissakoski Oy:n ja Verlan sen mukana. Yrityskaupan motiiveina olivat Verlan suuret metsäomistukset, puuhiokkeen hankinta sekä kilpailun vähentäminen Pohjois-Kymenlaaksossa.
Uudet omistajat uusivat tehtaan koneistoa jonkin verran, mutta perustyömenetelmät säilyivät melko muuttumattomina. 1960-luvulle tultaessa Verla lienee ollut Suomen vanhanaikaisin puunjalostustehdas, jota tituleerattiin jo tuolloin "museotehtaaksi".
Lakkauttaminen ja museoiminen
Tehdas lakkautettiin 1964, ja sen laitteet ja rakennukset jätettiin koskemattomiksi. Tehdas oli alkanut vanhentua teknisesti ja jäädä pieneksi kooltaan jo 1930-luvulla, ja vähitellen menekkivaikeudet, ajoittainen energiapula ja nousevat henkilöstökulut johtivat tehtaan lakkauttamispäätökseen. Päätös lakkauttamisesta tehtiin vuonna 1952, minkä jälkeen nuorimmat ja vähiten aikaa tehtaalla työskennelleet työntekijät irtisanottiin. Suurin osa työntekijöistä pyrittiin kuitenkin sijoittamaan töihin yhtiön muille tehtaille, ja monet myös jäivät miltei 12 vuotta kestäneen lakkauttamisprosessin edetessä eläkkeelle. Tehtaan toimintaa supistettiin vähitellen niin, että kolmesta vuorosta siirryttiin ensin kahteen ja lopulta yhteen vuoroon. Lakkauttamisen jälkeen Verlasta kulki vielä pitkään nk. työläisbussi Kuusankosken tehtaille aamuin ja illoin. Joitakin vanhimmista työntekijöistä palkattiin pitämään huolta tehdasalueesta.
Verlan tehdas avattiin museona vuonna 1972. Museon "isänä" pidetään Veikko Talvea, joka tallensi Verlan tehtaan toimintaa valokuvaamalla ja haastattelemalla tehtaan työntekijöitä. Vuoden 1966 lopulla hän ehdotti Kymiyhtiön johdolle tehtaan kunnostamista tehdasmuseoksi. Hanketta auttoi Kymiyhtiön henkilökunnan lomakylän perustaminen Verlaan vuonna 1967. Lopullinen päätös museoimisesta syntyi Kymiyhtiön hallituksen ja Kymin englantilaisen tytäryhtiön Star Paper Limitedin johtokuntien vieraillessa Verlassa 1969. Museon avaaminen vuonna 1972 osui yhteen Kymiyhtiön 100-vuotisjuhlien kanssa. Samaan aikaan myös Verlan ensimmäisen puuhiomon perustamisesta oli kulunut 100 vuotta. Vuonna 1991 Kymmene Oy eli nykyinen UPM-Kymmene Oyj teki aloitteen museoalueen virallisesta suojelusta, mikä oli merkittävä askel eteenpäin kohti Verlan hyväksymistä UNESCOn maailmanperintöluetteloon vuonna 1996. Tehdasmuseon toisena isänä voitaneenkin pitää museon tuolloista intendenttiä Eero Niinikoskea.
Verlan tehdasmuseo on avoinna matkailijoille toukokuun alusta syyskuun puoliväliin. Maailmanperintökohteeseen kuuluu kuitenkin myös laajempi alue, jolla voi luonnollisesti vierailla ympäri vuoden. Verlankoskessa toimii edelleen 1950-luvulla rakennettu Verlan vesivoimalaitos, joka on laajennettu 1990-luvulta toisella voimalaitoksella (Verla 2). Molemmat kuuluvat nykyisin KSS Energialle. Valkealan puoleisella rannalla toimii myös Vähä-Selänpään kylän mylly. Alueella sijaitsee myös vuonna 1919 valmistunut seuratalo, joka remontoitiin vuosien 2009–2011 aikana paikallisten yhdistysten käyttöön.
Pahvin valmistus Verlassa
Verlan pahvi valmistettiin mekaanisesti tehdystä puuhiokkeesta. Hiokemassan ja siitä valmistetun puupahvin vaalean värin varmistamiseksi puupölkyistä kuorittiin huolella kuori ja tumma pintakerros pois. Hiokkeen ja puupahvin valmistusaineet olivat kuusipuu ja vesi. Verlaan oli tilattu kaksi Karhulan konepajan valmistamaa kylmähiomakonetta vuonna 1903. Verlan puuhioke meni oman tehtaan pahvin raaka-aineeksi ja sitä myytiin myös muualle raaka-aineeksi. Hiomakoneessa mäntä painoi puita hiomakiveä vasten ja joukkoon laskettiin kylmää vettä. Vesi ja puuhioke muodostivat löysän hiokemassan. Hioke kulkeutui konesaliin, jossa se koottiin pahviksi silinterikokoojakoneella.