cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Aristoteleen biologia
Aristoteleen biologiset kirjoitukset
Tutkijat ovat kuitenkin osittain eri mieltä siitä, mitkä teokset tulisi lukea juuri biologisiin kirjoituksiin. Aristoteleelle oli tyypillistä, että hän sovelsi samaa perusfilosofiaa ja systemaattista lähestymistapaa useisiin eri tieteenaloihin. Hän esimerkiksi käytti usein biologisia käsitteitä kuvatessaan mielenfilosofian tai metafysiikan alaan kuuluvia ilmiöitä, ja vastaavasti metafysiikan käsitteitä käsitellessään biologisia ilmiöitä. Yksi esimerkki on sielun käyttäminen enemmänkin biologis-fyysisenä kuin teologisena käsitteenä. Tämän johdosta on vaikeaa vetää rajaa sille, mikä Aristoteleen töistä tulisi laskea kuuluvaksi juuri biologian alaan, ja mikä esimerkiksi psykologiaan, mielenfilosofiaan tai metafysiikkaan.
Yleensä Aristoteleen biologisiin kirjoituksiin luetaan ainakin Eläinoppi, Eläinten osista, Eläinten liikkeestä, Eläinten kehittymisestä, Eläinten syntymisestä ja Kasveista, sekä useat Pieniin tutkielmiin kuuluvat kirjoitukset, ennen kaikkea Elämän pituudesta ja lyhyydestä, Elämästä ja kuolemasta ja Hengittämisestä. Näiden lisäksi myös suuri osa psykologian alan teoksista, merkittävimpänä Sielusta, voidaan lukea myös biologian alaan. Lisäksi useat Aristoteleen kadonneista teoksista käsittelivät biologiaa. Näistä teoksista tunnetaan ainoastaan niiden nimiä, kuten Diogenes Laertioksen mainitsemat Leikkelyitä, joka käsitteli oletettavasti anatomiaa, Hedelmättömyydestä, Yhdistetyistä eläimistä ja Kirjoitus fysiognomiasta.
Biologisen tutkimuksen luonteesta
Aristoteles katsoi, että biologista tutkimusta voidaan tehdä kahdella tasolla: joko 1) erikoistumalla yhteen lajiin ja hankkimalla siitä eksaktia tieteellistä tietoa (spesialistin rooli), tai 2) tekemällä yleistä tutkimusta kaikista lajeista ja pyrkimällä ymmärtämään kokonaisuus ja lajien yhteiset piirteet (generalistin rooli). Kummatkin roolit olivat tarpeellisia, eivätkä yksinään teitä totuuteen.
Aristoteles jakoi myös biologisen tutkimuksen vaiheet kahteen vaiheeseen, toisaalta 1) etsimiseen ja löytämiseen, jossa edetään geneettisessä järjestyksessä, ja toisaalta 2) lopullisen tuloksen esittämiseen, jossa edetään loogisessa järjestyksessä. Etsimisvaiheessa spesialisti tutkii ilmiöitä niin suurella tarkkuudella kuin mahdollista, kun taas generalisti käyttää tietojaan hyödyksi tekemällä valintoja sen suhteen, mitkä havainnot ovat merkittäviä. Pyrkimyksenä oli ottaa joku havaittu ilmiö ja löytää sille joku kausaalinen selitys. Tämä voitiin tehdä aristoteelisen logiikan mallin mukaan induktiolla, jossa edetään yksittäisestä yleiseen. Kun on päästy yleiseen, on muodostettu kattava ymmärrys jostain ilmiöstä. Esimerkiksi jos haluttiin selvittää, nukkuvatko kalat, tuli tarkkailla yksittäisiä kaloja ja katsoa, täyttääkö niiden käytös joskus unen tunnusmerkit. Niiden käyttäytymisestä tehtiin johtopäätös yleisestä tutkimustuloksesta.
Lopullisten tulosten esittämisvaiheessa pyritään löytämään selitys sille, miksi yleinen tutkimustulos on sellainen kuin se on. Esimerkiksi, kun havaittiin, että kalat nukkuvat, tämän jälkeen tuli jatkaa kysymällä miksi niiden tarvitsee nukkua? Oliko syynä se, että niiden täytyy kerätä voimia, kuten nukkuvien ihmisten? Oliko nukkuminen kaloille vaarallista ja jos oli, niin millä tavalla? Mitä ne tekivät välttääkseen syödyksi tulemisen unen aikana? Näin tutkijan tuli palata etsimisvaiheeseen yhä uudestaan ja uudestaan löytääkseen selityksiä syntyneille uusille kysymyksille.
Luokittelun perusteet
Systematiikka on tieteenala, joka tutkii eliöiden biologista luokittelua eli taksonomiaa. Filosofina Aristoteles käsitteli luokittelua eli kategorioita erityisesti logiikkaa käsittelevässä teoksessaan Organon. Luokittelussa oli keskeistä löytää kullekin asialle joku mahdollisimman läheinen luokka, johon sen voi sijoittaa. Esimerkiksi ihmiset olivat laji (species), joka oli elävä ja aistiva — lähin ryhmä oli siis eläimet ja tarkemmin verelliset eläimet. Lähintä ryhmää kutsuttiin suvuksi (genus), josta laji oli osajoukko.
Näin luokittelussa tulee keskeiseksi eron havaitseminen. Esimerkiksi ihmisen tapauksessa tulisi määritellä, mikä erottaa ihmiset muista eläimistä. Aristoteleelle tämä erottava tekijä oli järki. Ihmisen määritelmäksi tuli siis järjellinen eläin. Tällöin "ihminen" on laji, "eläin" suku ja "järjellisyys" ero. Vastaavalla tavalla Aristoteles sovelsi luokittelua kaikkeen biologiaan, määritellen suhteita ja yhteyksiä erityyppisten eläinten välille. Hän ei kuitenkaan luonut täydellistä luokittelujärjestelmää, joka olisi kuvannut kaikki eläimet, vaan loi tällaiselle luokittelulle teoreettisen pohjan, jota voitiin käyttää ohjeena luokittelujärjestelmän tekemisessä.
Aristoteleen luokittelujärjestelmä erosi hänen edeltäjiensä käyttämistä erityisesti siinä, että hän käytti luokittelun perusteena ensimmäisenä eläinten toiminnallisia ominaisuuksia, kun taas hänen edeltäjänsä olivat käyttäneet ei-toiminnallisia ominaisuuksia, kuten eläinten asuinpaikkoja ja kasvien kasvupaikkoja. Yleisen Aristotelesta edeltäneen teorian mukaan eläimet oli jaettu maalla, merellä ja ilmassa eläviin. Jotta myös neljäs elementti, tuli, saataisiin käyttöön, oli kuviteltava myös tuleen liittyviä eläimiä, kuten feeniks-lintu. Aristoteles perusti luokittelunsa sen sijaan eläinten ruumiinosiin. Menetelmä mahdollisti sen, että samalla tavalla toimivia eläimiä voitiin tutkia yhdessä.
Aristoteleen luokittelu pääpiirteittäin
Aristoteleen luokittelussa ylimmät luokat olivat verelliset ja verettömät eläimet. Tämä vastaa jotakuinkin nykyistä jaottelua selkärankaisiin ja selkärangattomiin. Aristoteleen järjestelmässä oli myös luokka välimuodoille, joissa on kummankin pääluokan piirteitä.
Merkittävimmät saavutukset ja virheet
Aristoteleen saavutuksissa merkittävintä oli se, että hän yhdisteli havaintoja kriittisen tieteellisen metodin ja systemaattisen kategorioinnin hyödyntämiseen, ja kykeni tällä tavalla ratkaisemaan sekä biologisia ongelmia että yhdistämään niitä ihmiselämässä kohdattuihin ongelmiin. 2300 vuotta myöhemmin on luonnollisesti melko helppo sanoa, missä Aristoteles oli oikeassa ja missä väärässä.
Yhtenä merkittävimmistä virheistä voidaan pitää sitä, että Aristoteles ajatteli ajattelun sijoittuvan sydämen ympärillä olevalle alueelle, eikä aivoihin, jota hän piti elimistöä viilentävänä elimenä. Toiseksi, hän ajatteli miesten olevan lämpimämpiä kuin naisten. Tosiasiassa tilanne on päinvastoin. Kolmanneksi, hän laittoi liikaa painoa miehen osuudelle lisääntymisessä. Hänen mukaansa miehet tarjoavat hedelmöittymiselle vaikuttavan, muotoa antavan ja lopullisen syyn, kun taas naiset tarjoavat sille vain materiaalisen syyn — eli miehet antavat lapselle muodon ja naiset aineen. Neljänneksi, hän erehtyi useissa pienissä yksityiskohdissa. Yleisesti viitataan hänen virheelliseen väitteeseensä, jonka mukaan naisilla olisi vähemmän hampaita kuin miehillä. Viidenneksi, hän opetti, että syntymistä voi tapahtua spontaanisti. Esimerkiksi hän havaitsi, että eläinten lannasta saattoi syntyä kärpäsiä, vaikka huolellisellakaan tarkkailulla ei voitu havaita yhdenkään kärpäsen paritelleen ja munineen lantaan. Hänelle ei ilmeisesti tullut mieleen, että lannassa saattoi olla jo valmiiksi munia.
Tällaiset virheet johtuivat yleensä joko a priori -tyylisestä päättelystä, kuten "naiset ovat kylmempiä ja epätäydellisemmin muotoutuneita kuin miehet" tai hänen käyttämästään metodista, jolla lähestyttiin sellaisia asioita joita ei voinut havaita, kuten ihmisen hedelmöittymisen tapauksessa.
Laajojen tutkimusten ansiosta Aristoteles oli kuitenkin myös oikeassa monessa asiassa. Tämä oli ennen kaikkea hänen suorittamiensa lukuisten ruumiinavauksien ansiota. Hän leikkasi muun muassa kananmunia tarkkaan harkituin väliajoin tarkkaillakseen, kuinka elimet kehittyivät. Ensimmäisenä elimenä hän katsoi havainneensa sydämen. Tosiasiassa kyseessä oli kuitenkin selkäydin, mutta eron havaitseminen ei ollut mahdollista hänen aikansa tekniikalla. Myöhemmin avatuissa munissa hän havaitsi uusia elimiä. Tämän perusteella hän kehitti oman ns. epigeneettisen teoriansa elinten kehittymisestä hierarkkisessa järjestyksessä. Teoria asettui vastustamaan hänen aikanaan suosittua teoriaa, jonka mukaan kaikki elimet syntyvät samalla hetkellä ja niiden kehittyminen on ainoastaan niiden kasvamista. Tämä teoria eli silti 1700-luvulle saakka.
Aristoteles osui oikeaan myös useissa lisääntymistä koskevissa teorioissa. Yksi koski koirahaita (mustelus laevis). Laji on sisäisesti muniva, mutta ulkoisesti eläviä poikasia synnyttävä. Aristoteles saattoi päätyä tällaiseen havaintoon ainoastaan huolellisella tarkkailulla ja leikkauksilla. Toinen koski mustekalojen monimutkaista lisääntymismenetelmää, hektokotylisaatiota. Nykyaikainen tiede osoitti teorian lopullisesti oikeaksi vasta vuonna 1959. Kolmas koski mehiläisten lisääntymistä. Hän havaitsi oikein, että mehiläiset jakaantuvat kolmeen luokkaan, hedelmättömiin työläisiin, kuhnureihin ja kuningattareen (jota hän kutsui kuitenkin kuninkaaksi, koska sillä on piikki, eikä naarailla yleensä ole luonnossa puolustusaseita). Aristoteles oli oikeassa työläisten hedelmättömyyden suhteen, mutta erehtyi luulemaan, että kuhnurit ja kuningattaret lisääntyvät itsekseen, ei keskenään.
Aristoteleen monille biologisille tieteille luoma pohja säilyi lähes sellaisenaan lähes 2000 vuotta, kunnes vasta renessanssin ja tieteellisen vallankumouksen aikana asioita alettiin tutkia kokonaan uudelta pohjalta.
Turun ylioppilaslehti
Turun ylioppilaslehti (puhekielessä Tylkkäri) on Turun yliopiston ylioppilaskunnan julkaisema aikakauslehti, joka ilmestyy kuusi kertaa vuodessa. Sen tärkein lukijaryhmä ovat Turun yliopiston opiskelijat. Lehden päätoimittajana toimii Hermanni Sankelo. Lehden ensimmäinen numero julkaistiin vuonna 1931.
Lehti on saatavilla Turun yliopiston kampusalueella ja Turun keskustassa sijaitsevista standeista. Se myös jaetaan postitse kaikille tilaajille sekä Turun ylioppilaskyläsäätiön asuntoihin. Lisäksi erityiset Abi-numerot jaetaan kaikille Turun talousalueen lukioiden abiturienteille.
Historia
Turun ylioppilaslehden ensimmäinen numero ilmestyi 24. tammikuuta 1931. Sitä ennen Turussa luettiin helsinkiläistä Ylioppilaslehteä. Lehden perustamista edelsi väittely ylioppilaskunnan oman lehden suotavuudesta. Akateemisen Karjala-Seuran maltillinen siipi kannatti ja jyrkempi vastusti lehden perustamista. Perusteena vastustamiselle oli muun muassa pyrkimys säilyttää suomalaisten ylioppilaiden rintama eheänä. Osaltaan lehden perustamiselle myönteiseen päätökseen vaikutti yliopiston rehtori V. A. Koskenniemi, joka lupasi avustaa perustettavaa lehteä.
Turun ylioppilaslehti osallistui varsinkin 1960- ja 1970-luvuilla aktiivisesti yhteiskunnalliseen keskusteluun. Eräs dramaattisimmista lehden historiaan liittyvistä tapahtumista oli vuonna 1970 poliittisista syistä aiheutunut päätoimittaja Matti Vimparin erottaminen. M. A. Numminen ja Jarkko Laine tekivät tapauksesta ”Pilkkalaulu Vimparin erottajista” -nimisen kappaleen.
Vuoden 1969 alusta Turun ylioppilaslehden julkaisijoiksi tulivat TYY:n ohella mukaan Turun kauppakorkeakoulun ylioppilaskunta, Turun opettajakorkeakoulun ylioppilaskunta ja Åbo Akademis Studentkår. Samalla lehti muuttui kaksikieliseksi nimellä Turun ylioppilaslehti – Åbo studentblad.
Marraskuussa 2018 Turun yliopiston ylioppilaskunnan edustajisto äänesti Turun ylioppilaslehden budjetista ja strategiasta. Budjettiäänestyksessä pohjaesitys, eli budjetin säilyttäminen nykyisellään, sai enemmistön äänistä. Lehden strategia arvottiin, koska edustajistoryhmien Soihdunkantajat ja Ryhmä Lex esitykset keräsivät yhtä monta ääntä.
Turun ylioppilaslehden päätoimittajia
Päätoimittajan valitsee Turun yliopiston ylioppilaskunnan edustajisto.
Bob Mathias
Robert Bruce ”Bob” Mathias (17. marraskuuta 1930 Tulare, Kalifornia – 2. syyskuuta 2006 Fresno, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen kongressiedustaja, yleisurheilija ja kaksinkertainen kymmenottelun olympiavoittaja.
Bob Mathias alkoi harjoitella kymmenottelua alkuvuodesta 1948 valmentajansa ehdotuksesta. Kesällä hän läpäisi Yhdysvaltojen olympiakarsinnat ja tuli valituksi Lontoon olympialaisiin. Aloittelijana Lontoon kisoissa hän ei tiennyt, että kuulantyöntöringistä ei saa poistua etukautta ja hänen pisin työntönsä hylättiin. Hän kuitenkin voitti olympiakultaa tuloksella 7 139, ja hänestä tuli 17-vuotiaana kaikkien aikojen nuorin miesolympiavoittaja yleisurheilussa.
Olympiakisojen välissä Mathias pelasi amerikkalaista jalkapalloa koulunsa joukkueessa, mutta jatkoi myös yleisurheilua. Vuonna 1950 hän rikkoi kymmenottelun maailmanennätyksen ensimmäistä kertaa.
Helsingissä 1952 Mathias puolusti menestyksellisesti olympiavoittoaan ja voitti häkellyttävällä 912 pisteen erolla tehden uuden maailmanennätyksen 7 887. Hänestä tuli ensimmäinen kymmenottelija, joka on kyennyt kahteen olympiavoittoon. Olympialaisten jälkeen hän lopetti urheilu-uransa.
Gal Fridman
thumb|Gal Friedman Gal Fridman (hepr. גל פרידמן, s. 16. syyskuuta 1975 Karkur, Israel) on israelilainen purjelautailija ja maansa ensimmäinen sekä toistaiseksi ainoa olympiakisojen kultamitalisti.
Aikarahtaus
Aikarahtaus tarkoittaa laivan vuokraamista. Aikarahdinottaja toimittaa aluksen aikarahdinantajan käyttöön siihen aikaan ja paikkaan, josta aikarahtaussopimuksessa on sovittu. Aikarahdinottajan täytyy huolehtia aluksen miehityksestä, vaadittavista asiakirjoista, muonituksesta, laivan kunnosta ja muusta varustuksesta, että ne täyttävät vaatimukset, jotka asetetaan tavalliselle rahtiliikenteelle aikarahtaussopimuksessa mainitulla liikennöintialueella. Lisäksi aluksessa täytyy olla polttoainetta niin paljon, että alus saattaa saavuttaa lähimpänä sijaitsevan, alukselle soveltuvan polttoaineen täydennyssataman.
Erkki-Juhani Taipale
Erkki-Juhani Taipale (s. 25. joulukuuta 1937 Helsinki ) on entinen korkeimman oikeuden jäsen eli oikeusneuvos. Hän valmistui lainopin kandidaatiksi vuonna 1961 ja sai varatuomarin arvon 1964.
Aikarahtaus
Aikarahdinantaja ja aikarahdinottaja voi aluksen luovutuksen yhteydessä vaatia aluksen ja sen jäljellä olevan polttoaineen ja varustusten tavanomaista tarkistamista.
Erkki-Juhani Taipale
Taipale toimi asianajajana vuosina 1964–1988 kunnes hänet nimitettiin tuomariksi korkeimpaan oikeuteen 1. syyskuuta 1988 alkaen.
Taipale on työnsä ohessa toiminut urheilun oikeusturvalautakunnan puheenjohtajana sekä eri tehtävissä Suomen Asianajajaliitossa päätyen liiton puheenjohtajaksi vuosiksi 1980–1988.
Pysyvänä asiantuntijana perusoikeuskomiteassa hän toimi vuosina 1989–91.
Taipale oli ensimmäisen tuomarinvalintalautakunnan puheenjohtaja.
Taipale sai vuonna 2015 Matti Ylöstalo -palkinnon työstään asianajajakunnan hyväksi.
Saeed Jaffrey
Saeed Jaffrey OBE (8. tammikuuta 1929 Malerkotla, Punjab – 15. marraskuuta 2015 Lontoo, Englanti) oli brittiläis-intialainen näyttelijä. Hän esiintyi muiden muassa elokuvissa Man Who Would Be King – Seikkailujen sankarit (1975), Gandhi (1982), Matka Intiaan (1984) ja Poikien pesula (1985). Hänet tunnettiin myös televisiosta, esimerkiksi vuosina 1975–1978 esitetystä sarjasta Gangsters.
Jaffrey oli vuoteen 1966 saakka naimisissa näyttelijä-kokki Madhur Jaffreyn kanssa. Heillä oli kolme tytärtä. Jaffrey oli naimisissa Jennifer Sorrellin kanssa vuodesta 1980 kuolemaansa asti. Hän kuoli aivoverenvuotoon 86-vuotiaana.
Pentti Laukkanen
Pentti Laukkanen (s. 23. tammikuuta 1959 Kuopio) on suomalainen entinen jalkapalloilija, joka oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Laukkanen on Kuopion Palloseuran kasvatti, joka edusti SM-sarjassa Kuopion Pallotovereita vuosina 1978–1983. Lisäksi hän pelasi I divisioonaa Kuopion Elossa 1984–1986.
Grand Cru
Grand Cru on vuonna 2011 perustettu suomalainen pelitalo, jonka kotipaikka on Helsingin Kallio.
Ennen ensimmäisen pelinsä julkaisemista Grand Cru sai kerättyä rahoitusta yhteensä yli 12 miljoonaa euroa, joista 8,3 miljoonaa euroa tuli vuoden 2013 rahoituskierroksella. Rahoituksen saamiseen vaikutti yrityksen kuuden perustajajäsenen kokemus: viisi jäsentä tuli lakkautetusta Mr. Goodlivingistä ja yksi Sulakkeesta.
Reaaliaikainen hiekkalaatikkopeli Supernauts julkaistiin Suomessa joulukuussa 2013, mutta se oli julkaistu jo aiemmin samana vuonna Kanadassa ja Uudessa-Seelannissa. Pitkään kestäneen testimarkkinavaiheen jälkeen peli julkaistiin kansainvälisesti Applen laitteille kesäkuussa 2014. Peli saavutti alle viikossa miljoonan latauksen rajan. Julkaisuviikolla pelillä oli yli 250 000 aktiivista pelaajaa, mutta määrä väheni pian vain kymmeniin tuhansiin, jolloin pelin päivittäminen ei enää ollut kannattavaa. Kehityskuluja ei saatu katettua, joten työntekijöitä vähennettiin 36:sta 20:een. Supernauts lopetettiin liian korkeiden ylläpitokustannusten vuoksi vuoden 2015 lopussa.
Yhtiö julkaisi vuonna 2017 korttipeli Battlejackin, mutta yhtiön blogia tai Twitter-tiliä ei ole päivitetty vuoden 2016 jälkeen.
Billings (Montana)
Billings on läntisessä Yhdysvalloissa sijaitsevan Montanan osavaltion suurin kaupunki ja Yellowstonen piirikunnan hallintokeskus. Billings perustettiin vuonna 1882 ja se on kasvanut sittemmin nopeasti. Kaupunki on suuren alueen kaupan keskus ja talouden merkittäviä muita osa-alueita ovat maatalous ja luonnonvarat. Billingsin asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 104 170 ja suuremman metropolialueen 158 050.
Maantiede
thumb|vasen|[[Pompey’s Pillar.]] Billingsin kaupunki sijaitsee Montanan osavaltion eteläosassa Yellowstone-joen laaksossa. Joki virtaa kaupungin hallinnollisen alueen itärajaa pitkin ja kaupunkia ympäröivällä alueella on vuoria. Billingsin hallinnollisen alueen pinta-ala on 113 km² (vettä 2,8 km²). Kaupungin metropolialue koostuu Yellowstonen, Carbonin ja Golden Valleyn piirikunnista. Jonkin matkan päässä kaupungista sijaitsevat Yellowstonen kansallispuisto ja Little Bighorn Battlefield National Monument.
Lähialueen vuoret suojaavat kaupunkia talven pahimmalta kylmyydeltä. Ilmaa lämmittävät myös Tyyneltämereltä puhaltavat tuulet, jotka kesäisin vastaavasti viilentävät ilmaa. Sää vaihtelee rajusti etenkin keväisin. Kesät alueella ovat tavallisesti vähäsateisia.
Historia
Nykyisen Billingsin alueen alkuperäisasukkaita eli intiaaneja olivat alun perin bannockit, mutta he joutuivat siirtymään alueelta crow-intiaanien paineesta. Lewisin ja Clarkin retkikunta liikkui alueen läpi vuosina 1805–1806. Clark nimesi läheisen Pompey’s Pillarin kallion retkikunnan oppaana toimineen Sacagawean pojan mukaan. Sittemmin alueella liikkui myös muita eurooppalaistaustaisia matkailijoita, mutta pysyvää asutusta ei pitkään syntynyt paikallisten intiaanien sitkeän vastarinnan takia. Kuuluisa Little Bighornin taistelu käytiin noin 100 kilometriä Billingsistä kaakkoon.
thumb|center|upright=3.55|Näkymä Billingsiin vuodelta 1915.
Northern Pacific Railroad -yhtiö perusti Billingsin vuonna 1882. Paikka oli yhtiön läntisen rautatien pää ja nimensä kaupunki sai rautatien presidentti Frederick Billingsin mukaan. Vain kuudessa kuukaudessa Billingsin asukasluku oli noussut pariin tuhanteen. Hallinnollisesti erillinen kaupunki muodostettiin vuonna 1885. Liittovaltio jakoi alueelta pientiloja uusille siirtolaisille Homestead Act -lain nojalla. Muuttajat alkoivat kasvattaa karjaa ja viljellä maata. 1900-luvun puolella muuttajia houkuttelivat etenkin lähistön luonnonvarat, kuten hiili ja kaasu. Muuttajia tuli esimerkiksi Japanista, Meksikosta ja Venäjältä. Monet Venäjältä saapuneista olivat venäjänsaksalaisia.
Talous
Maatalous muodostaa huomattavan osuuden Billingsin taloudesta. Yellowstone-joen keinokasteltu laakso kuuluu Yhdysvaltojen tuottavimpiin maatalousalueisiin. Lähellä Billingsiä tuotettuihin maataloustuotteisiin lukeutuvat esimerkiksi sokerijuurikkaat, vihannekset, villa ja karja. Maatalouden pohjalta kaupungissa on elintarviketeollisuutta, kuten esimerkiksi sokerinjalostusta. Huomattava merkitys taloudelle on myös kaupungin lähialueen luonnonvarat, kuten maaöljy, maakaasu ja hiili. Kaupungissa on luonnonvarojen jalostukseen liittyviä laitoksia. Billings on myös suuren alueen tukku- ja vähittäiskaupan keskus.
Kotitalouksien keskimääräiset vuosittaiset ansiot Billingsissä aikavälillä 2013–2017 olivat 55 585 Yhdysvaltain dollaria ja henkilöä kohden 31 854 dollaria. 10,8 % väestöstä eli köyhyysrajan alapuolella.
Väestö
Billingsin asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 104 170 ja vuoden 2017 arvion mukaan 109 642. Suuremman metropolialueen asukasluku oli vuonna 2010 158 050. Kaupungin asukkaista 90,1 % oli taustaltaan valkoisia (latinot pois lukien 85,5 %), 0,9 % afroamerikkalaisia, 4,4 % intiaaneja, 6,3 % latinoja mistä tahansa rodusta ja 0,6 % aasialaisia. 3,8 % kaupungin asukkaista puhui kotonaan jotakin muuta kieltä kuin englantia ja 2,4 % kaupungin asukkaista oli syntynyt ulkomailla.
Déspoina Vandí
thumb|Déspoina Vandí. Déspoina Vandí (, kansainvälisesti usein Despina Vandi; syntyjään Déspoina Maléa, Δέσποινα Μαλέα, s. 22. heinäkuuta 1969 Tübingen, Länsi-Saksa) on Saksassa syntynyt kreikkalainen laulaja.
Vandí syntyi Saksassa, mutta hänen perheensä oli kreikkalainen ja muutti takaisin Kreikkaan Vandín ollessa 6-vuotias. Vandí opiskeli Thessalonikin yliopistossa psykologiaa, filosofiaa ja kasvatusoppia. Hän julkaisi ensimmäisen albuminsa vuonna 1994. Nykyään hänellä on myös kansainvälinen ura.
Jean-Baptiste Vivien de Châteaubrun
Jean-Baptiste Vivien de Châteaubrun (1686 Angoulême – 16. helmikuuta 1775 Angoulême) oli ranskalainen näytelmäkirjailija ja Ranskan akatemian jäsen.
Châteaubrun oli Orléansin herttuan Louis-Philippen suojatti, ensiksi kotiopettajana ja myöhemmin hovimestarina. Hän kirjoitti ensimmäisen näytelmänsä Mahomet second, mutta koska ei halunnut olla suojelijalleen epämieluisa, hän vaikeni 40 vuoden ajaksi. Neiti Clairon, aikansa tunnetuin näyttelijä, esitti Châteaubrunin tragedian Les Tryennes pääroolin. Lisäksi hän kirjoitti kaksi muutakin näytelmää, Antigone ja Ajax, mutta hän teki virheen kirjoittaessaan ne käärepaperille. Sen takia hänen elämäntyönsä tuhoutui, sillä hänen palvelijansa kääri siihen vasikanpaistin. Nykypäiviin on säilynyt hänen teoksensa Les Troyennes (1734).
Hänet valittiin Ranskan akatemian jäseneksi 22. maaliskuuta 1755 edesmenneen Charles-Louis de Secondat de Montesquieun tilalle.
Linnunrata
Linnunrata on galaksi, jossa Maa ja aurinkokuntamme sijaitsevat. Muodoltaan Linnunrata on kiekon muotoinen sauvaspiraaligalaksi ja kooltaan keskimääräistä galaksia suurempi. Linnunradassa on satoja miljardeja tähtiä. Oma aurinkokuntamme sijaitsee 26 000 valovuoden (8 000 parsekin, pc) ± 1 400 valovuoden etäisyydellä galaksin keskustasta Orionin haaraksi kutsutussa kierteishaaran osassa. Linnunradan keskustassa on pistemäinen radiolähde Sagittarius A* ja todennäköisesti supermassiivinen musta aukko.
Limes
Limes (tai Limes Romanus) oli antiikin Rooman rajapuolustusjärjestelmä.
Linnunrata
Linnunrata kuuluu galaksijoukkoon, jossa on kolme suurta ja yli 50 pientä kääpiögalaksia. Näistä Linnunrata on toiseksi suurin. Linnunradalla on seuralaisenaan useita kääpiögalakseja.
Limes
Limes käsitetään usein nykyaikana Rooman valtakunnan rajana, mutta roomalaiset eivät käyttäneet sitä siihen tarkoitukseen.
Linnunrata
Johtuen sijainnistamme vain 20 valovuotta galaksin keskitason yläpuolella näemme Linnunradan yötaivaalla koko taivaankannen halki kulkevana himmeänä juovana. Pimentävien pölypilvien takia näemme siitä vain osan, mutta muilla kuin näkyvällä valon aallonpituuksilla on mahdollista havaita pölypilvien takaa tulevaa säteilyä.
Etymologia
Linnunradan suomenkielinen nimitys palautuu muinaissuomalaisten uskomuksiin. Linnunradan uskottiin olevan itämerensuomalaisten pyhän linnun joutsenen reitti taivaan halki lintukotoon. Monissa kielissä Linnunrataa kutsutaan maitoon viittaavilla nimityksillä (kuten latinan Via lactea ja sen jälkeläiset). Se johtuu siitä, että kreikkalaisen mytologian mukaan Linnunrata oli syntynyt Hera-jumalattaren maidosta.
Limes
Substantiivilla 'limes' on useita merkityksiä latinassa, mm. rajalinja tai -merkki. Latinan kirjoittajat ryhtyivät käyttämään sanaa myös joistakin linnoitetuista rajoista, ja nykyajan historioitsijat ovat laajentaneet merkityksen koskemaan kaikkia Rooman valtakunnan linnoitettuja rajoja. Esimerkiksi pohjoisenglantilaisesta Hadrianuksen vallista puhutaan välillä nimellä Limes Britannicus. Nykyisen Saksan alueella puolestaan sijaitsi Limes Germanicus.
Linnunrata
Sijainti
thumb|400px|Linnunradan (punaisella tekstillä) sijainti [[Paikallinen ryhmä|paikallisessa ryhmässä muiden galaksien joukossa]] Linnunrata kuuluu paikalliseen galaksiryhmään, jossa on viitisenkymmentä tunnettua galaksia. Linnunrata on yksi ryhmän kolmesta hallitsevasta suuresta kierregalaksista Andromedan galaksin ja Kolmion galaksin ohella. Linnunrata seuralaisineen kuuluu galaksiryhmän toiseen alaryhmään.
Hieron I
pienoiskuva|Hieron I rahan kuvituksena. Hieron I (, k. 467 eaa) oli kreikkalaista Deinomedeen sukujuurta oleva sisilialaisen Gelan tyranni vuodesta 485 eaa. sekä veljensä Gelonin kuoltua vuonna 478 Syrakusan tyranni. Valtaanpääsyssä hän käytti palkkasotilaiden apua. Hieron voitti etruskien armeijan merellä Kymen edustalla vuonna 474 eaa. Voittoon perustui hänen kansansuosionsa. Hieronia on pidetty julmana hallitsijana, mutta toisaalta runoilijoiden mesenaattina hovissaan.
Hieron voitti laukkaratsastuksen vuosien 476 ja 472 eaa. ja nelivaljakkoajot vuoden 468 eaa. Olympian kisoissa.
Linnunrata
Ikä ja historia
Vanhin tunnettu Linnunradan tähti muodostui 13,5 miljardia vuotta sitten eli 300 miljoonaa vuotta alkuräjähdyksen jälkeen. Tähti sijaitsee Linnunradan ulko-osien halossa. Galaksin ohuen kiekon tähtien iäksi on arvioitu 7,1–10,5 miljardia vuotta. Linnunrata on kasvanut nykyiseen muotoonsa liittämällä itseensä materiaalia törmäyksissä muiden galaksien kanssa.
Linnunradassa muodostuu pölystä ja kaasusta tiivystymällä koko ajan uusia tähtiä. Nykyisin tähtiä muodostuu suhteellisen harvakseltaan, noin yhden tai kahden Auringon massan edestä vuosittain. Tähtien syntyminen ei ole ollut tasaista, vaan miljardi vuotta sitten sekä kahdeksan miljardia vuotta sitten Linnunradan keskustassa uusia tähtiä syntyi paljon nykyistä nopeammin. Uusien tähtien syntyessä samalla vanhoja tähtiä kuolee.
Aurinkokuntamme kiertää Linnunradan ympäri 250 miljoonassa vuodessa.
Läheinen Andromedan galaksi ja Linnunrata lähestyvät toisiaan 110 kilometrin sekuntinopeudella ja törmäävät noin 4 miljardin vuoden kuluttua muodostaen mahdollisesti suuren elliptisen galaksin tai jättimäisen spiraaligalaksin.
Muoto
thumb|left|Linnunradan spiraalihaarat. Aurinkokuntamme sijaitsee pienessä keltaisessa haarassa ylhäällä Linnunrata on sauvamallinen kierregalaksi eli sauvaspiraaligalaksi. Sen perusosat ovat litteä, pyörivä kiekko spiraalihaaroineen sekä ytimen ympärillä oleva paksumpi tähtikiekko eli keskuspullistuma. Linnunradan sakarat lähtevät keskustassa olevan niin sanotun sauvan molemmista päistä. Maasta sauva näkyy vinosti toisesta päästä, sillä sauvan pituussuunta poikkeaa noin 15 astetta linjasta, joka kulkee Auringosta Linnunradan keskustaan. Linnunradan kiekko on ulko-osistaan hieman vääntynyt, sillä kaasupilvet painavat toisella puolella galaksia vähän tason alapuolelle ja toisella puolella yläpuolelle.
Koko
Linnunrata on muihin galakseihin verrattuna melko suurikokoinen. Vuonna 2019 Linnunradan massaksi arvioitiin 1 500 miljardia Auringon massaa. Siitä 10 prosenttia on näkyvää ainetta ja 90 prosenttia pimeää ainetta.
Linnunradan näkyvän aineen muodostama kiekko on läpimitaltaan 200 000 valovuotta eli runsaat 60 000 parsekia tai 60 kpc. Uloimmat tähdet ovat hyvin harvassa. Keskuspullistuman läpimitta on 30 000 valovuotta (9 kpc) ja kiekon paksuus 700 valovuotta (200 pc).
René Coty
Elämä ennen presidenttiyttä
René Coty syntyi Le Havressa, ja hän alkoi opiskella Caenin yliopistossa, jossa hän suoritti opinnot loppuun vuonna 1902. Hän opiskeli lakitiedettä. Hän kiinnostui politiikasta, ja vuonna 1907 hän liittyi Radikaalipuolueen jäseneksi.
Linnunrata
Koko
Arviot Linnunradan tähtien määrästä vaihtelevat yleensä sadan miljardin ja neljänsadan miljardin välillä. Arviot perustuvat Linnunradan kokonaismassaan, tähtien osuuteen massasta ja arvioon tähtien keskimääräisestä koosta. Tähdistä 1,6 miljardin eli noin yhden prosentin sijainti ja kirkkaus on selvitetty. Uusimman ja tarkimman mittauksen on tehnyt Gaia-luotain vuosina 2016–2018.
Rakenne
Kaasupilviä Linnunradan näkyvästä massasta on noin 10 prosenttia. Kaasupilvet ovat pääasiassa vetyä. Kaasun määrä on noin yksi atomi kuutiosenttimetrissä. Kaasu esiintyy suurina pilvinä, joiden välissä on harvempia alueita. Suuri osa Linnunradan kaasupilvistä on peräisin kuolleista tähdistä.
Tähtienvälistä pölyä Linnunradan näkyvän aineen massasta on yksi tuhannesosa. Pöly heikentää tähtien valoa, minkä vuoksi Maasta ei pysty näkemään Linnunradan keskustaan asti.
Linnunradan massasta suurin osa, noin viisi kuudesosaa, on pimeää ainetta. Se on harvaa ja tasaisesti jakautunutta, ja sen vaikutus tulee esille vain Linnunradan ulko-osissa. Sitä ei voi nähdä, mutta sen painovoima tuntuu. pienoiskuva|Nasan Linnunradasta ottamista kuvista tehty kollaasi.|keski|750x750px
Keskus
thumb|Kaasu- ja pölypilviä Linnunradan keskustan suunnassa kuvattuna [[Paranalin observatoriosta. Lasersäde osoittaa keskukseen.]] thumb|Linnunradan keskus Jousimiehen tähdistön suunnasta kuvattuna. [[Jousimies#Jousimiehen teepannu|Jousimiehen Teepannun tähdet on ympäröity.]]
GP2 Ranskan Grand Prix
GP2 Ranskan Grand Prix oli GP2-sarjan osakilpailu, joka ajettiin vuosina 2005–2008 Magny Coursin moottoriradalla Ranskassa.
Linnunrata
Keskus
Linnunradan ytimessä kahden sisimmän parsekin sisällä on massaa noin kuuden miljoonan Auringon massan verran. Sisimmän parsekin sisällä on tiheä tähtijoukko. Tähdet ovat syntyneet yhtä aikaa 3–6 miljoonaa vuotta sitten. Tähtijoukon keskustassa tähtitiheys on jopa 30 000 tähteä kuutioparsekissa. Se vastaa sitä, että Aurinkoa lähin tähti olisi Auringosta alle kahden Pluton etäisyyden päässä eikä planeetoilla olisi yötä lainkaan, sillä viereiset tähdet valaisisivat taivaan.
Keskus on liikkumaton pistemäinen radiolähde Sagittarius A*, lyhyemmin Sgr A*. Se on kooltaan 2,4 AU:n läpimittaa, ja sen massaksi on arvioitu 4,3 tai 4,6 miljoonaa Auringon massaa. Sgr A*:n aktiivinen, säteilypurkauksia päästelevä alue on ilmeisestikin Linnunradan keskustan mustaa aukkoa ympäröivä kertymäkiekko, joka on aurinkokuntamme sisäosien läpimittainen.
Linnunradan keskustan musta aukko on läpimitaltaan 25 miljoonaa kilometriä. Tämän supermassiivisen mustan aukon lisäksi Linnunradan keskustassa on yhden arvion mukaan noin 10 000 pienempää mustaa aukkoa, joskin vain pieni osa niistä on toistaiseksi löydetty.
Osa keskustan tähtijoukon tähdistä kiertää Sgr A*:ä ellipsiradalla. Kahden tähden havaittuun kierrokseen on mennyt 11,5 ja 16 vuotta.
Linnunradan keskipistettä ympäröi laaja molekyylirengas, jonka isoakseli on noin 6,5 valovuoden (2 pc) pituinen. Rengas on 65 astetta kallellaan Linnunradan tasoa vastaan. Kaasu kiertää renkaassa noin 100 kilometrin sekuntinopeudella sen tasossa keskustan ympäri. Renkaassa näkyy usean kaasumolekyylin spektriviivoja. Renkaan sisäpuolella on minispiraali.
Linnunradan keskustasta kohtisuoraan Linnunradan tasoa vastaan lähtee voimakas säikeinen kaasukaari, jossa on sata kertaa voimakkaampi magneettikenttä kuin Linnunradassa yleensä.
Ulko-osat
Linnunradan ulko-osissa on hypernopeita tähtiä, galaksienvälisiä kaasupilviä, hajoavia minigalakseja, kuumaa kaasua sekä pimeää massaa. Linnunradan tähtien kiertonopeus on noin 200 kilometriä sekunnissa, eikä se vaihtele sen mukaan, kuinka kaukana tähti on galaksin keskustasta. Kiertonopeus säilyy samana myös Linnunradan näkyvän kiekon ulkopuolelle.
Näkyvän kiekon ulkopuolella on kuumaa kaasua tasaisena sumuna, jonka lämpötila on jopa 2,5 miljoonaa astetta. Kaasua kutsutaan Linnunradan haloksi. Tämä pallomainen kuuma halo ulottuu joka puolella Linnunradan ympärillä vähintään 300 000 tai 500 000 valovuoden (100 tai 150 kpc) etäisyydelle. Sen tiheys on hyvin alhainen mutta massa valtava, yhtä suuri kuin kaikkien Linnunradan tähtien. Kuuma kaasu on syntynyt tähdistä, jotka ovat räjähtäneet supernovana ja singonneet ympärilleen nopeasti liikkuvaa kaasua. Kaasussa on tihentymiä ja aukkopaikkoja, jotka ovat syntyneet supernovaräjähdyksissä halon sisällä.
Linnunradan ulkolaitojen erilliset kaasupilvet liikkuvat yleensä suurella nopeudella ylös- tai alaspäin, ja niitä on ilmeisesti ainakin kolmea eri lajia. Osa niistä on karannut jostain toisesta galaksista ja lähestyy Linnunrataa. Toiseen ryhmään kuuluvat pilvet, jotka ovat peräisin Linnunradan keskustassa olevista ”galaktisista suihkulähteistä” ja liikuvat hitaasti Linnunradan kiekkoa kohti. Kolmanteen kaasupilvien ryhmään kuuluvat pilvet liikkuvat keskinopeuksilla. Niitä tunnetaan toistasataa ja ne nähdään Linnunradan halossa noin miljoonan valovuoden (300 kpc) läpimittaisena joukkona.
Suurin osa pilvistä on saattanut syntyä noin 500 miljoonaa vuotta sitten, kun Suuri ja Pieni Magellanin pilvi törmäsivät yhteen ja seuranneissa supernovaräjähdyksissä suuria määriä kaasua sinkoutui ulos Magellanin pilvistä. Osa kaasusta hajosi sumuksi Linnunradan haloon. Erillisten pilvien yhteismassa on arviolta noin kolme miljardia Auringon massaa.
Linnunradan halon läpimitta on 300 000 valovuotta (90 kpc). Halon ulkolaidoilla on yksittäisiä tähtiä. Tähdistä uloimpia ovat niin sanotut hypernopeat tähdet, joiden nopeus ulospäin on jopa 700 kilometriä sekunnissa eli ne ovat karkaamassa Linnunradasta galaksienväliseen avaruuteen. Nämä tähdet ovat syntyneet kaksoistähtijärjestelmistä, joista musta aukko on singonnut tähden ulos Linnunradasta. Halossa on myös hitaampia tähtiä, jotka ovat hypernopeiden tähtien tavoin sinkoutuneet avaruuteen mustan aukon läheltä. Ne ovat niin hitaita, että kääntyisivät ratansa uloimmalta pisteeltä takaisin alaspäin elleivät räjähtäisi jo sitä ennen supernovana.
Linnunradan halossa tunnetaan satoja erilaisia tähtijoukkoja, joista osa on pallomaisia, osa Linnunrataa seuraavia kääpiögalakseja ja isompia galakseja, kuten Magellanin pilvet. Lähin tunnettu Linnunradan seuralaisgalaksi on Jousimiehen tähdistön kääpiöellipsoidi, jonka etäisyys on puolet Magellanien pilvien etäisyydestä. Kaikkien näiden yhteenlaskettu massa on selvästi alle Linnunradan massan.
Pimeän aineen massa leviää pallomaisena, ehkä hieman litistyneenä alueena Linnunradan ympärille jopa miljoonan valovuoden (300 kpc) etäisyydelle asti, siis puolimatkaan Linnunradan ja Andromedan galaksin välillä.
Havaitseminen Maasta
thumb|Linnunrata [[Nevadan yötaivaalla]] Linnunrata on havaittavissa Maan pinnalta parhaiten pimeänä, kuuttomana ja lumettomana yönä kaukana valosaasteesta. Silloin se on paljain silmin nähtävissä vaaleana utumaisena nauhana, joka kulkee taivaan halki. Linnunradassa näkyvät tummat kohdat ovat avaruuspölyä.
Paljain silmin näkyvä Linnunrata menee vähintään osittain päällekkäin 30 tähdistön kanssa. Pohjoisella pallonpuoliskolla Linnunrata kulkee muun muassa Orionin, Ajomiehen, Perseuksen, Kassiopeian, Jousimiehen ja Skorpionin kautta. Eteläisellä pallonpuoliskolla Linnunrata kulkee muun muassa Kulmaviivoittimen, Harpin, Etelän ristin ja Kölin kautta. Galaksin keskus sijaitsee Jousimiehen tähdistön suunnalla.
Kaikki Linnunradan paljain silmin näkyvät tähdet ovat alle 6 500 valovuoden (2 kpc) etäisyydellä Auringosta. Suurilla kaukoputkilla nähdään noin kaksi kertaa kauempana olevia tähtiä. Radioteleskoopeilla on 1950-luvun lopulta lähtien pystytty näkemään sitäkin kaukaisempia tähtiä. Myöhemmin kartoitus on tarkentunut, kun sitä on tehty erilaisilla radioaallonpituuksilla. Infrapuna-alueella Linnunrataa on kartoitettu 1980-luvulta lähtien, sillä infrapunasäteily etenee avaruuden pölyn läpi lähes yhtä hyvin kuin radiosäteily. Nykyään Linnunrata on kartoitettu kaikilla sähkömagneettisen säteilyn aallonpituuksilla.
Linnunradan muotoa oli pitkään vaikea selvittää sisältä käsin. Muoto on selvitetty yhdistelemällä Linnunradasta sähkömagneettisen säteilyn eri aallonpituuksilla saatuja havaintoja kuviin, joita on saatu muista galakseista.
Roger Bart
Roger Bart (s. 29. syyskuuta 1962 Norwalk, Connecticut) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on esiintynyt uransa varrella niin teatterissa, elokuvissa kuin televisiossakin. Vuosina 2004–2005 hän esitti George Williamsia Täydellisissä naisissa.
Bart näytteli Jonathania Alan Menkenin ja Tim Ricen musikaalissa King David, harlekiinia musikaalissa Triumph of Love ja Ressua You're A Good Man, Charlie Brown -musikaalin Broadway-versiossa, josta hän sai Drama Desk- ja Tony-palkinnot. Bart on myös laulanut elokuvassa Herkules ja esiintynyt vuoden 2004 elokuvassa Stepfordin naiset. Keväällä 2007 hän näytteli Hostelin jatko-osassa Hostel: Part II.
Groznyi
Historia
Kaupunki perustettiin Kaukasian sodan alussa vuonna 1818 sotilaalliseksi tukikohdaksi (Groznaja krepost, hirmuinen linnoitus). Vuonna 1870 linnoituksesta tehtiin kaupunki Groznyin nimellä. Tšetšeeniksi se tunnettiin nimellä Sölƶ-Ġala (Соьлж-ГІала).
Kaupungissa oli elokuussa 1958 viikon mittainen etnisten levottomuuksien aalto. Se sai alkunsa Tšetšeno-Ingušetija ASNT:n uudelleenperustamisesta ja tšetšeenien paluusta kotiseuduilleen karkotuksesta, jonka jälkeen monet paluumuuttajat jäivät työttömiksi ja asunnottomiksi. Yhden venäläisen murhan jälkeen väkijoukko lynkkasi tšetšeenin ja valtasi hallintorakennukset ja vaati Groznyin oblastin palauttamista ja tšetšeenimuuton säätelyä.
1990-luvulla kaupunki kärsi pahoin kahdesta sodasta, jotka juontuivat Tšetšenian itsenäistymispyrkimyksiin Venäjästä. Vuoden 1994 taistelut raunioittivat kaupungin jo lähes täysin. Vuonna 1999 Venäjän joukot saartoivat kaupungin. 6. joulukuuta 1999 he pudottivat kaupunkiin lentolehtisiä, jotka sisälsivät dramaattisen uhkavaatimuksen: kaupungissa vielä olevien oli poistuttava lauantaihin 11. joulukuuta mennessä tai heidät tuhottaisiin. Läntisten lähteiden mukaan Groznyissa oli tuolloin 50 000 ihmistä. Huolimatta länsimaiden ja ihmisoikeusjärjestöjen vetoomuksista Venäjä hyökkäsi kaupunkiin.
Separatistisen Itškerian tšetšeenitasavallan (1991–2007) antama nimi kaupungille, Dƶoxar-Ġala (Джохар-Гӏала), oli kunnianosoitus separatistisen ensimmäiselle presidentille Džohar Dudajeville. Venäjän Tšetšenian tasavallan hallitus puolestaan ehdotti vuonna 2005 kaupungin uudeksi nimeksi Ahmat-Galaa Ahmat Kadyrovin mukaan.
Asukasluvun kehitys
Oheinen taulukko kuvaa Groznyin väkiluvun kehitystä.
Uuden kaupungin rakentaminen
Groznyin lentoasema avattiin uudelleen vuonna 2006 toisen Tšetšenian sodan yhä jatkuessa, kun kenttä oli ollut vuosikymmenen suljettuna. Kaupungin pääkatu nimettiin lokakuussa 2008 Vladimir Putinin mukaan Prospekt Putinaksi. Groznyissa on muutama pilvenpiirtäjä ja kaupunki on 2000-luvulla rakennettu paljolti uudelleen.
Kaupungin näkyvimpiin kohteisiin lukeutuu Ahmat Kadyrovin moskeija Tšetšenian sydän (2008), Tähän Venäjän kymmenen merkittävimmän nähtävyyden joukkoon valittuun rakennukseen sopii samanaikaisesti 10 000 henkeä. Se on yhdessä esikuvansa, Euroopan-puoleisen Istanbulin Sinisen moskeijan kanssa Euroopan suurimpia moskeijoita, joskin on pienempi kuin Rooman moskeija ja Dagestanin Mahatškalan suuri moskeija (17 000 rukoilijalle).
Mittasuhteiltaan yli kaksi kertaa isälleen omistettua moskeijaa suurempi on valtionpäämies Ramzan Kadyrovin käyttöönsä rakennuttama Tšetšenian valtionpäämiehen residenssi, käytännössä hulppea ja uusi presidentinpalatsi. Lisäksi on rakennettu esimerkiksi runsaan 30 000-istuinpaikan yleisurheilustadion Ahmat Arena. Se on Venäjän pääsarjassa pelaavan jalkapalloseura FK Terek Groznyin kotikenttä.
Toora
pienois|Toorakäärö [[Kölnissä.]]
Toora (hepr. תּוֹרָה, Torah, ’opetus’) on heprealaisen Raamatun eli Tanakin ensimmäinen osa. Toora käännetään usein sanalla laki, vaikka asianmukaisempi käännös on opetus. Juutalaisille toora on Tanakin keskeisin osa, joka luetaan synagogassa läpi joka vuosi. Toorasta käytetään myös kreikkalaisperäistä nimeä Pentateukki, joka tarkoittaa viisiosaista kirjaa. Kirjaksi sidottua Tooraa kutsutaan myös hepreankielisellä nimellä humaš.
Toora sisältää Raamatun viisi ensimmäistä kirjaa, joista muun muassa suomenkielisessä käännöksessä käytetään nimitystä Mooseksen kirjat. Tätä nimeä niistä käytetään lähinnä protestanttisissa kirkkokunnissa, sillä Martti Luther nimesi saksankielisessä raamatunkäännöksessään niiden keskeisimmän henkilön ja oletetun kirjoittajan, Mooseksen, mukaan. Kirjat sisältävät esityksen vanhimman osan maailman luomisesta Mooseksen kuolemaan. Lisäksi ne sisältävät juutalaisten uskonnollisen lain, Mooseksen lain.
Osat
Tooran viisi kirjaa sekä niiden hepreankieliset ja kreikkalais-latinalaiset nimet:
Historia
Juutalaisen perimätiedon mukaan Mooses oli kirjojen tekijä, mutta tätä tietoa epäiltiin jo keskiajalla. Mooseksesta kerrotaan kirjoissa yleensä kolmannessa persoonassa. Kirjoissa itsessään ei kuitenkaan mainita, kuka ne on kirjoittanut, vaan ainoastaan joistakin niissä sitaatteina olevista kohdista, esimerkiksi jaksosta 2. Moos. 20:22-24:4, sanotaan, että ne ovat Mooseksen kirjoittamia.
Nykyään yleisin kanta on, että Mooses ei ole itse kirjoittanut kirjoja, esimerkiksi sillä perusteella, että niistä viimeisessä kerrotaan hänen kuolemastaan. Lisäksi kirjoissa esiintyy ilmauksia, kuten ”Raakelin hautapatsas on olemassa vielä tänäkin päivänä”, jotka viittaavat siihen, että tapahtumahetken ja kirjoitushetken välillä on ollut paljon aikaa. Tämän vuoksi jo 1600-luvulla useat tutkijat esittivät, että Mooseksen alkuperäistä teosta olisi myöhemmin täydennetty tarpeellisiksi katsotuilla lisäyksillä. Esimerkiksi Baruch Spinoza arveli, että nykyiseen muotoonsa teoksen olisi lopullisesti laatinut Esra.
Persialaisvallan aikana Toora määritteli juutalaisyhteisön oman identiteetin sekä sosiaalisesti että uskonnollisesti. Kantava uskonnollinen idea oli, että Jahve on Israelin jumala ja Israel on Jahven kansa.
Jahvisti
Vanhin oletetuista lähteistä on Jahvisti. Nimensä se on saanut siitä, että se käyttää Jumalasta alusta lähtien nimeä Jahve. Teos on todennäköisesti alkanut kertomuksella Edenin paratiisista ja päättynyt kuvaukseen Luvatun maan valloittamisesta. . Alkuperäisen teoksen loppukappaleista ovat erään teorian mukaan peräisin myös Tuomarien kirjan jakeet 1.1.–2.4.
Jahvisti on todennäköisimmin kirjoitettu Jerusalemissa, mutta sen kirjoitusajasta on esitetty monia toisistaan poikkeavia arvioita. Eräät tutkijat ovat arvelleet sen olevan peräisin jo Daavidin ajalta, 900-luvulta eaa., mutta varmana pidetään, että se oli valmiina viimeistään Babylonin vankeuden aikoihin 500-luvulla.
Elohisti
Elohisti on saanut nimensä siitä, että se käyttää Jumalasta yleisnimeä Elohim, jumala. Siitä on Raamatussa säilynyt vain katkelmia, jotka todennäköisesti on yhdistetty Jahvistiin jo kauan ennen kuin lopullinen Pentateukki muodostettiin. Kertomusten lisäksi Elohistin on oletettu sisältäneen myös lakitekstejä, muun muassa niin sanotun Liitonkirjan (2. Moos. 20:22 - 23:33), mitä kuitenkin pidetään epävarmana.
Deuteronomium
Viides Mooseksen kirja on lakikirja, joka on peräisin ajalta ennen 621 eaa. Nykyisellään sekin kuitenkin sisältänee myös muutamia myöhemmin lisättyjä, Pappiskirjasta peräisin olevia katkelmia, erityisesti sen lopussa olevan kertomuksen Mooseksen kuolemasta.
Pappiskirja
Pappiskirjaa pidetään lähteistä nuorimpana. Sille on tyypillistä pikkutarkka ja luettelomainen esitystapa, jonka perusteella siitä peräisin olevat Pentateukin kohdat on helppo tunnistaa. Sellaisia ovat esimerkiksi Ensimmäisen Mooseksen kirjan sukuluettelot sekä pääosa Mooseksen laista, erityisesti Kolmas Mooseksen kirja kokonaisuudessaan. Myös Raamatun luomiskertomuksen oletetaan olevan peräisin Pappiskirjasta, mutta sen jatkoksi sijoitetun kertomuksen Edenin paratiisista Jahvistista.
Sisältö
Tooran sisältö jakautuu kertovaan tekstiin sekä käskyihin ja kieltoihin. Lisäksi se sisältää muun muassa sukuluetteloita ja runoutta. Teksti etenee kronologisesti, mutta se on paikoin mutkikas ja vaikeasti seurattava. Tämä antaa viitteitä siitä, että teksti ei ole syntynyt yhdellä kertaa nykyiseen muotoonsa. Suurin osa tooran tekstistä koostuu yhteisön elämää ja Jerusalemin temppelin kulttia koskevista käskyistä.
Toora-käärö
Sefer tora [ספר תורה] eli ”Toora-kirja” kirjoitetaan pergamentille erityisellä musteella, jonka on oltava košer eli kelvollinen. Työ on erittäin tarkkaa; jos yksikin merkki puuttuu tai on väärin kirjoitettu, Toora ei ole košer eikä siitä voida lukea julkisessa jumalanpalveluksessa. Tooran voikin kirjoittaa vain tehtävään erikoistunut sofer eli kirjuri, joka suorittaa työnsä erityisen tarkkojen lakien mukaan. Monet soferit kastautuvat mikveen (rituaalikylpyyn) ennen Jumalan nimen eli tetragrammin (jud-he-vav-he) kirjoittamista.
Toora-käärön ulkomuoto määräytyy juutalaisen rituaalin mukaan. Aškenasien Toora-kääröä luetaan vaaka-asennossa pöydällä. Luvun jälkeen sen rullat suljetaan yhteen, sidotaan kangasvyöllä ja peitetään samettisella, kirjaillulla hupulla. Sefardien Tooraa taas luetaan pystyasennossa. Käärö on kiinnitetty kahtia avautuvan pyöreän tai kuusikulmaisen koristeellisen kotelon sisälle. Toora-kääröä säilytetään synagogan etuosassa sijaitsevassa kaapissa, jonka nimi on Aron ha’kodeš [ארון הקודש], eli pyhä kaappi.
Parasha
Juutalaisessa synagogassa Tooran luvun vuotuinen kierto alkaa Simhat Tora -juhlan aikana, jolloin luetaan 5. Mooseksen kirjan loppu ja aloitetaan heti uudelleen luomiskertomuksesta. Tooran teksti jakautuu 54 viikkojaksoon eli parashaan [פרשה]:
pienois|Édouard Moyse, Présentation de la Loi, 1860. Berešit (Genesis)
Šemot (Exodus)
Vajikra (Leviticus)
Bamidbar (Numeri)
Devarim (Deuteronomium)
Juutalainen kalenterivuosi sisältää enimmillään 54 tavallista sapattia. Kun suuria juhlapyhiä osuu sapateiksi, korvaa juhlaa koskeva Tooran kappale tavallisen viikoittaisen parashan. Tällaisina vuosina niin sanottuja arkisapatteja on vähemmän ja niiden lukumäärään perustuen lyhyempiä parashoita voidaan yhdistää (esimerkiksi Vajakhel-Pekudei).
Zankle
Zankle, myöhemmin Messene tai Messana (, lat.), oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Sikeliassa eli Sisilian saarella nykyisen Italian alueella. Se on kehittynyt nykyiseksi Messinan kaupungiksi ja sijaitsi sen paikalla.
Maantiede
Zanklen kaupunki sijaitsi, samoin kuin nykyinen Messina sijaitsee, Sisilian koillisosassa saaren Apenniinien niemimaasta erottavan salmen rannalla. Salmi tunnetaan nykyisin Messinansalmena, antiikin aikana Sisiliansalmena. Sen toisella puolella sijaitsi Rhegionin kaupunki, nykyinen Reggio di Calabria. Kaupunki oli rakennettu noin kymmenen kilometriä etelään saaren koillisimmasta niemestä Peloroksesta (lat. Pelorus).