cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Perttijärvi (Mustakoski)
Perttijärvi kuului 1920-luvulle asti Rukajärven kuntaan. Sittemmin siitä tuli osa Rukajärven piiriin kuulunutta Rukajärven kylähallintoaluetta. Vuonna 1926 Perttijärven kylässä oli 49 asukasta, jotka kaikki olivat karjalaisia. Sittemmin Rukajärven piiri on lakkautettu ja Perttijärvestä on tullut osa Segežan piiriin kuuluvaa Mustakoskea.
Samichlaus Bier
Samichlaus Bier on itävaltalaisen Schloss Eggenberg -olutpanimon olutmerkki, joka on Guinness World Recordsin mukaan maailman vahvin lager (14 %, kantavierre: 32°). Samichlausta painetaan myyntiin vain kerran vuodessa, joulukuun kuudentena päivänä. Valmistumisen jälkeen olutta säilytetään kymmenen kuukautta, kunnes se pullotetaan 0,33 litran pulloihin.
Annie-gaala 1995
Ehdokkaat ja voittajat
Pääluokkien ehdokkaat ja voittajat (lihavoituna):
Dianwéli
Dianwéli (myös Dianwely) on maalaiskunta Moptin alueen Douentzan piirissä Malissa. Sen keskuspaikka Dianwely-Maoundé sijaitsee 18 kilometriä Douentzasta etelään. Kunnassa on 3 400 asukasta (vuonna 2009).
Dianwélin kunnan pinta-ala on 165,57 neliökilometriä. Se rajoittuu lännessä Douentzan piirin Tédjén, pohjoisessa Douentzan ja idässä Kérénan sekä etelässä Koron piirin Diankaboun ja Kassan sekä Bandiagaran piirin Métoumoun kuntiin. Seutu kuuluu Sahelin alueeseen. Tasangolla kohoaa matalia vuoria. Varsinaisia vesistöjä ei ole.
Kuntaan kuuluu kahdeksan kylää ja yksi pienempi asutus. Asukkaiden enemmistö on dogoneja. Lisäksi kunnassa asuu fulbeja. Vallitseva uskonto on islam.
Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, metsien hyödyntäminen, käsityöammatit ja pienimuotoinen kaupankäynti. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra, maapapu, maapähkinä ja lehmänpapu. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, kamelit, hevoset, aasit ja siipikarja. Dianwelyssa pidetään viikoittaiset markkinat.
Kunnan läpi kulkevat Douentzasta Koroon ja Beniin johtavat reitit. Palveluihin kuuluu kolme koulua ja terveysasema.
Rodney Matthews
pienoiskuva|Rodney Matthews vuonna 2016. Rodney Matthews (s. 6. heinäkuuta 1945 Paulton, Englanti) on englantilainen fantasiataiteilija ja kuvittaja. Hänet tunnetaan etenkin useista tekemistään musiikkialbumien kansikuvista. Matthews on tehnyt kansitaidetta muun muassa Magnumin, Asian, Thin Lizzyn ja Scorpionsin albumeihin. Hänen teoksiaan on julkaistu esimerkiksi kirjoissa Yendor – The Journey of a Junior Adventurer (1978), In Search of Forever (1985), Last Ship Home (1989) ja Countdown to Millennium (1997).
Rung Suriya
Rung Suriya (, 14. heinäkuuta 1969 Thaimaa) on thaimaalainen laulaja. Hän on laulaja elokuvissa ”Rak Jing Hai Ting Nang”, ”Won Phoe Taksin”, ”Rak Nee Thee Seven”
One Canada Square
thumb|300px|One Canada Square kohoaa Canary Wharfin näkymässä muita rakennuksia korkeammalle. One Canada Square on pilvenpiirtäjä Canary Wharfissa, Ison-Britannian pääkaupungissa Lontoossa. Sen on suunnitellut argentiinalainen arkkitehti César Pelli. Rakennustyöt aloitettiin vuonna 1987 ja ne saatettiin päätökseen vuonna 1991. Rakennus yltää 235 metrin korkeuteen, ja siinä on 50 kerrosta (alkuperäisessä suunnitelmassa 60). Pilvenpiirtäjä on liikekäytössä. Se ehti olla hetken aikaa Euroopan korkein pilvenpiirtäjä, kunnes Frankfurt am Mainin Messeturm ohitti sen korkeudessa. Se oli Ison-Britannian korkein pilvenpiirtäjä 21 vuoden ajan vuosina 1991–2012, kunnes The Shard vihittiin käyttöön Thamesin vastakkaisella rannalla.
Tämä obeliskin muotoinen pilvenpiirtäjä sijaitsee Canary Wharfissa Isle of Dogs -alueella. Rakennus nimettiin Kanadan mukaan, koska sen rakensi kanadalainen yritys Olympia ja York. Pian rakennuksen valmistumisen jälkeen yritys meni konkurssiin. Rakennuksen on suunnitellut argentiinalainen arkkitehti César Pelli yhdessä Adamson Associatesin ja Frederick Gibberd Coombesin kanssa.
One Canada Square esiintyi monissa tv-mainoksissa sekä tv-ohjelmassa The Apprentice (Diili), mutta se oli myös itsenäinen lähetyskeskus. 1990-luvulla tornissa toimi televisioasema L!VE TV.
Rakennuksessa ei ole näköalapaikkaa eikä sen ylempiin kerroksiin yleensä pääse turisteja, mutta kellarissa on ostoskeskus. Rakennusta reunustavat kaksi muuta pilvenpiirtäjää, jotka on rakennettu kymmenen vuotta myöhemmin ja jotka ovat molemmat 200 metriä korkeita: HSBC Tower (8 Canada Square) ja Citigroup Center (25 Canada Square).
Sgt. Pepper’s Lonely Hearts Club Band
Sgt. Pepper’s Lonely Hearts Club Band on The Beatlesin 1. kesäkuuta 1967 julkaisema albumi. Levyä pidetään yleisesti yhtenä popmusiikin historian merkittävimmistä julkaisuista ja monesti sitä pidetään yhtyeen magnum opuksena. Sgt. Pepper’s Lonely Hearts Club Band on myös yksi ensimmäisistä niin sanotuista konseptialbumeista.
Albumilla Beatles jatkoi edellisen albuminsa Revolverin kokeellisempaa linjaa. Tyylillisesti albumi edustaa psykedeelistä rockia, mutta siinä on myös paljon aikaisempien albumien tapaan poppia sekä perinteisiä rocklauluja.
Albumi äänitettiin Lontoon Abbey Roadin studioilla joulukuun 1966 ja huhtikuun 1967 välillä. Sen tuotti George Martin.
Taustaa
Sgt. Pepperin yksi tärkeimmistä vaikutteista oli yhdysvaltalaisen The Beach Boysin albumi Pet Sounds, joka julkaistiin toukokuussa 1966. Paul McCartney on sanonut: ”Ilman Pet Soundsia Sgt. Pepperiä ei olisi syntynyt ... Sgt. Pepperin tavoitteena oli olla yhtä hyvä kuin Pet Sounds.” McCartneya kiehtoi Pet Soundsissa sen monimutkaiset sovitukset, lauluharmoniat ja erikoiset äänitehosteet. Beatles oli jo aloittanut musiikilliset kokeilut hiukan ennen Pet Soundsin ilmestymistä, kun he äänittivät John Lennonin ensimmäisen psykedeelisen laulun ”Tomorrow Never Knows”, joka julkaistiin Revolver-albumilla.
Beatles lopetti konsertoinnin lopullisesti elokuun 1966 jälkeen ja päätti keskittyä yksinomaan studiolevytysten tekemiseen. Yhtyeen jäsenet uudistivat myös ulkonäkönsä: he kasvattivat viikset ja alkoivat pukeutua värikkäisiin ja kukkakuvioisiin vaatteisiin, jollaisista tuli vuoden 1967 tunnusmerkkejä.
Kipinä Sgt. Pepperin tekoon syntyi Beatlesin vuoden 1966 esiintymismatkalla Yhdysvaltain länsirannikolle. McCartney keksi: ”Mitäpä jos naamioitaisiin itsemme ja hankittaisiin yhtyeellemme joku toinen nimi!” Albumin poikkeuksellisen pitkän nimen McCartney keksi Lennonin mukaan Yhdysvaltain länsirannikon yhtyeiden pitkistä nimistä. McCartney itse kertoi nimen tulleen hänelle, kun hän ajatteli hauskoja sanoja kuten ”Sergeant Pepper” ja ”Lonely Hearts Club”, ja ne vain liittyivät yhteen ilman erityistä syytä. Yhtyetoverit John Lennon ja George Harrison suhtautuivat McCartneyn ideaan varauksellisesti, mutta kummallakaan ei ollut esittää parempaakaan vaihtoehtoa.
Alkuperäinen ajatus albumin konserttimaisesta formaatista ei kuitenkaan toteutunut aivan sellaisenaan, vaikka Sgt. Pepperin avauskappaleessa onkin kuultavissa yleisön hälinää ja orkesterin viritysääniä.
Äänitykset
thumb|Abbey Roadin studio 2, jossa albumia äänitettiin. Kuva vuodelta 2008. Sgt. Pepperin tekemiseen käytettiin yli 700 studiotuntia, jotka veivät yhtyeen ajasta kaikkiaan 135 päivää.
Beatlesin jäsenet kokoontuivat Lontoon Abbey Roadin studiolla marraskuun lopulla 1966 vietettyään sitä ennen pari kuukautta kukin omilla teillään. Heillä ei aiemmista albumilevytyksistään poiketen ollut valmiita kappaleita kun he tulivat studioon äänittämään Sgt. Pepperiä. Jouluun 1966 mennessä he olivat tehneet ja äänittäneet Lennonin kappaleen ”Strawberry Fields Forever”. McCartneyn ”Penny Lane” äänitettiin tammikuun 1967 puoliväliin mennessä. Kappaleita ei kuitenkaan otettu Sgt. Pepperille, vaan ne julkaistiin singlenä jo helmikuussa 1967. Tuottaja George Martin katui myöhemmin kappaleiden poisjättämistä albumilta.
”When I’m Sixty-Four” äänitettiin Sgt. Pepperille joulukuussa 1966. Se on 15-vuotiaan McCartneyn vuosien 1957–1958 tienoilla tekemä kappale, jota Beatles oli jo esittänyt konserteissaankin vuonna 1962.
McCartneyn ”Fixing a Hole” äänitettiin osin Regent Sound Studiosissa helmikuun alussa ja viimeisteltiin saman kuun lopulla Abbey Roadilla. Albumin nimikappale ja avauskappale ”Sgt. Pepper’s Lonely Hearts Club Band” äänitettiin kahdessa vaiheessa helmikuun ja maaliskuun alussa 1967. Kappale perustuu McCartneyn ideaan Beatlesin ”alter ego” -yhtyeestä.
Lennonin ”Lucy in the Sky with Diamonds” äänitettiin helmikuun ja maaliskuun taitteessa. Kappaleen nimi herätti aikoinaan paljon huomiota, sillä sen arveltiin viittaavan psykedeeli LSD:hen. Lennon kiisti aina yhteyden ja väitti kappaleen nimen olleen poikansa keksimä. ”Being for the Benefit of Mr. Kite!” on Lennonin kappale, joka äänitettiin helmi–maaliskuussa. Kappaleen tausta koostuu äänikollaasista, jossa kuullaan John Philip Sousan puhallinmarssien pätkiä. ”Good Morning Good Morning” on Lennonin kappale, joka äänitettiin helmikuun ja maaliskuun aikana. Lennon sai idean kappaleeseen television aamiaismuromainoksesta. ”Lovely Rita” on McCartneyn kappale, joka äänitettiin helmikuun lopulla ja maaliskuun aikana.
”Getting Better” äänitettiin maaliskuun aikana. Kappale on McCartneyn aloittama, ja Lennon auttoi häntä sen viimeistelyssä. ”She’s Leaving Home” äänitettiin maaliskuun puolivälissä. Kappale on siitä epätyypillinen, että yksikään Beatles-jäsen ei soita sillä. McCartneyn ja Lennonin laulun taustalla kuullaan Mike Leanderin sovittamaa ja George Martinin ohjaamaa jousisoitin- ja harppumusiikkia. Albumin toinen kappale ”With a Little Help from My Friends” äänitettiin maaliskuun viimeisinä päivinä. Se yhdistettiin avauskappaleeseen konserttiyleisön äänillä, jotka oli nauhoitettu Beatlesin konsertissa vuonna 1964. Kappale on Lennonin ja McCartneyn yhdessä kirjoittama, ja levyn ainoa Ringo Starrin laulama kappale.
Intialaisvaikutteinen ”Within You Without You” on Sgt. Pepperin kakkospuolen avauskappale. Se on albumin ainoa George Harrisonin tekemä kappale. Yhtye oli kylläkin harjoitellut toista Harrisonin kappaletta, ”Only a Northern Song” helmikuussa, mutta Martin ei hyväksynyt tätä huonona pitämäänsä kappaletta albumille. Muut Beatles-jäsenet eivät osallistuneet ”Within You Without Youn” äänityksiin, jotka tapahtuivat 15. maaliskuuta ja 3. huhtikuuta.
”Sgt. Pepper’s Lonely Hearts Club Band (Reprise)” on albumin avauskappaleen kertaus, joka äänitettiin 1. huhtikuuta kaksi päivää ennen kuin McCartney lensi Yhdysvaltoihin.
Studiotekniikka
Abbey Roadin uusimman studioteknologian mukana tulleet monipuoliset menetelmät tarjosivat yhtyeelle loputtomasti mahdollisuuksia rikkoa pop-musiikin tekemisen raja-aitoja. Kaikulaitteiden ja efektikoneiden luova käyttö yhdistettynä eri soittimiin tuotti mielenkiintoisen soundimaailman, joihin Beatles onnistui lisäämään monia vaikutteita eri musiikkilajeista, kuten klassisesta ja aikakauden vakiintuneita rajoja murskaavasta avantgardistisesta musiikista, sekä myös varietee-taiteesta.
Abbey Roadin studioiden hienoista laitteista huolimatta McCartney sen enempää kuin Lennonkaan eivät olleet täysin tyytyväisiä käytössään olevaan neliraitatekniikkaan, jonka avulla oli vaikeaa toteuttaa Beatlesin visioita ja ideoita. Tuottaja George Martin piti koko äänityssessiota ”painajaismaisena aikana”. Yhtye halusi Sgt. Pepperillä kaiken kuulostavan erilaiselta, ja sen eteen nähtiin paljon vaivaa. Mikrofoneja laitettiin puhallinsoittimien sisään ja lauluosuuksia peiteltiin erilaisilla kaikuäänillä, jotka kierrätettiin Hammond-urkujen kanssa käytetyn pyörivän Leslie-kaiuttimen kautta. Erityisesti Lennonin oli vaikea saada päästään ulos niitä kaikkia ääniä, joita hän olisi halunnut levytyksessä käyttää.
Julkaisu
Albumi julkaistiin virallisesti 1. kesäkuuta 1967. Sitä ennen jo huhtikuussa McCartney oli jaellut levyn näytenauhoja Yhdysvalloissa muusikkotuttavilleen. Lontoossa yhtyeen jäsenet veivät nauhat laulaja Cass Elliotin asuntoon ja huudattivat albumia avoimista ikkunoista koko Chelsean kaupunginosaa halkovan King’s Roadin kuultavaksi. Piraattiradioasema Radio London sai luvan esittää koko albumin 12. toukokuuta. Yhtyeen manageri Brian Epstein järjesti medialle albumin julkaisujuhlan 19. toukokuuta kotonaan Lontoossa, ja myös Beatlesin jäsenet osallistuivat tilaisuuteen. Viimeisenä viikkona ennen julkaisua Epsteinkin jakeli levyä.
Vastaanotto
Sgt. Pepper myi Britanniassa ensimmäisellä viikollaan 250 000 kappaletta ja nousi albumilistan kärkeen 23 viikoksi. Yhdysvalloissa albumi nousi 24. kesäkuuta Billboardin listan sijalle kahdeksan ja seuraavalla viikolla listakärkeen 15 viikoksi. Kolmessa kuukaudessa albumia oli myyty koko maailmassa 2,5 miljoonaa kappaletta, paljon enemmän kuin Beatlesin aikaisempia albumeja.
Jotkut uskoivat osan Sgt. Pepperin kappaleista kertovan huumeista tai rohkaisevan niiden käyttöön, minkä vuoksi esimerkiksi BBC kieltäytyi soittamasta ”A Day in the Lifea”.
Julkaisuaikanaan Sgt. Pepper sai lehdistöltä yleisesti ottaen ylistävät arviot. The Timesin kriitikko Kenneth Tynan kutsui sitä ”ratkaisevaksi hetkeksi länsimaisessa korkeakulttuurissa”. Time kutsui albumia ”historialliseksi irtiotoksi kaiken musiikin kehityksessä”. Joitain soraääniäkin kuului: esimerkiksi The New York Timesin Richard Goldstein arvosteli albumin liiallisina pitämiään erikoisefektejä ja kutsui albumia ”vilpilliseksi”.
Arvostettu Rolling Stone -lehti sijoitti vuonna 2003 Sgt. Pepperin ykköseksi kaikkien aikojen 500 parhaan albumin listallaan. Muutkin tahot ovat vuosien varrella nimenneet albumin yhdeksi kaikkien aikojen albumeista.
Moni tunnettu muusikko on nimennyt Sgt. Pepperin suosikikseen Beatlesin albumeista. Toisaalta esimerkiksi Keith Richards kutsui sitä ”potaskan sekamelskaksi”.
Musiikki
Tyylillisesti Sgt. Pepper edustaa psykedeelistä rockia (”Lucy in the Sky with Diamonds”, ”Being for the Benefit of Mr. Kite!”, ”Within You Without You”), mutta siinä on myös aikaisempien albumien tapaan paljon poppia (”Getting Better”, ”She’s Leaving Home”, ”When I’m Sixty-Four”) sekä perinteisiä rocklauluja (”Fixing a Hole”, ”Sgt. Pepper’s Lonely Hearts Club Band”).
Albumilla yhtye jatkoi edellisen albuminsa Revolverin (1966), kokeellisempaa linjaa. Esimerkiksi kappalessa ”Within You Without You” olivat aikaisemman albumin kappaleen ”Love You To” tapaan George Harrisonin intialaisvaikutteet selkeästi esillä. ”Lucy in the Sky with Diamonds” oli ensimmäinen Beatlesin levytys, joka sisälsi wah-wah-pedaalilla väritettyä kitaran soittoa.
McCartney totesi myöhemmin George Martinille, että Sgt. Pepper oli ”huumealbumi”, sillä yhtyeen jäsenet olivat olleet ”koko ajan” pilvessä albumia tehdessään. Joidenkin mukaan etenkin LSD:llä oli suuri vaikutus albumin kappaleisiin. Lennon käytti ainetta albumin tekemisen aikaan niin paljon, että sen minää hajottava vaikutus sai hänet toisinaan tuntemaan katoavansa niin yhtyeestä kuin itsestäänkin.
Kitaristi George Harrison ja rumpali Ringo Starr ovat kertoneet tunteneensa itsensä usein joutilaiksi McCartneyn hallitsemissa äänityksissä, ja he vain odottivat päästä soittamaan mitä heiltä pyydettiin.
Sgt. Pepper on ensimmäinen albumi, jonka laulut on miksattu kiinni toisiinsa niin, että musiikki jatkuu ilman taukoa.
Muutamia albumin lauluja käytettiin Beatles-animaatioelokuvassa Keltainen sukellusvene (1968).
Kansikuva
Sgt. Pepperin kansikuva oli aikanaan vallankumouksellinen. Sen idean keksi taiteilija Peter Blake. Kansi on 57 valokuvan kollaasi, minkä lisäksi valokuvaaja Michael Cooper kuvasi siihen vahanukkeja ja Beatles-jäsenet värikkäissä univormuissa. Kuvat otettiin Chelsea Manor Studiosin tiloissa 30. maaliskuuta 1967. Henkilögalleriaan kuuluneet kasvot valitsivat pääosin McCartney ja Lennon. Harrisonin listalta kanteen valittiin neljä gurua, ja Starr jätti valinnat väliin. Vaikka jotkut olivatkin pettyneet valmiin kannen tekniseen laatuun, kansi voitti parhaan albumikannen Grammy-palkinnon.
Sgt. Pepper on musiikkihistorian ensimmäisiä levyjä, jonka kansilehteen on painettu levyn sisältämien kappaleiden sanoitukset.
Kappaleet
Kaikki kappaleet säv. ja san. John Lennon ja Paul McCartney, ellei toisin mainita.
A-puoli: B-puoli:
José Malhoa
100px|thumb|right|José Malhoa 150px|thumb|right|O Fado ([[1910)]] José Vital Branco Malhoa (28. huhtikuuta 1855, Caldas da Rainha–26. lokakuuta 1933, Figueiró dos Vinhos) oli portugalilainen taidemaalari. Hänen teoksensa olivat naturalistisia, ja joissain oli lisäksi impressionistisia vaikutteita. Malhoa pääsi 12-vuotiaana kuvataidekouluun.
Juhani Linnovaara
Linnovaara kävi Suomen Taideakatemian koulun vuosina 1951–1953. Linnovaaran ensimmäinen yksityisnäyttely oli Porvoossa vuonna 1953. Linnovaara aloitti 1950-luvulla lähes fotorealistisilla asetelma- ja maisemamaalauksilla. 1970-luvun alussa hän teki sarjan ”historiallisia muotokuvia” joiden tyyli ja värimaailma olivat menneiltä aikakausilta, mutta hahmoina esiintyi sammakkomaisia sarjakuvasankareihin rinnastuvia olioita. Yksi hänen tyylipiirteistään onkin huumori. Taidehistoria kuvastuu muutenkin Linnovaaran tuotannossa. Hän käytti vanhoja klassikoita teostensa aiheina ironisoiden ja parodioiden. Hän ei kuitenkaan tyytynyt viihteelliseen taiteen kommentointiin vaan toteutti työnsä omalla taidokkaalla ilmaisutavallaan ja saattoi katsojan mielikuvituksen liikkeelle.
Ennen Kuvataideakatemiaa Linnovaara opiskeli vuosina 1948–1950 kultaseppäkoulussa Helsingissä ja suunnitteli myös koruja Lapponia Jewelrylle. Maalausten lisäksi hän teki veistoksia. Veistos Kävelyllä herätti huomiota Venetsian biennaalissa 1970. Hänelle myönnettiin Pro Finlandia -mitali vuonna 1971 ja professorin arvonimi 1994. Pariisin nuorten biennaalin pääpalkinnon hän sai 1969.
Juhani Linnovaaralla on kaksi lasta, poika kuvataiteilija Antti Linnovaara (s. 1960) ja tytär Laura Linnovaara (entinen Lauritsalo) (s. 1963).
Suomen Fyysikkoseura
Seura järjestää vuosittain kansalliset Fysiikan päivät ja on mukana julkaisemassa fysiikan ja matematiikan aikakauslehteä nimeltä Arkhimedes. Lehden kaksi muuta julkaisijaa ovat Fysikersamfundet i Finland ja Suomen matemaattinen yhdistys. Keväällä 2007 Suomen Fyysikkoseurassa oli tuhat henkilöjäsentä, kaksi kunniajäsentä (Pekka Jauho ja Pertti Lipas), yksi kannatusjäsen (Teollisuuden voima Oy) ja kaksi yhteisöjäsentä (Suomen Fysiikanopiskelijat ry ja Suomen Matemaatikko-, Fyysikko- ja Tietojenkäsittelytieteilijäliitto (SMFL) ry).
Vuonna 2007 Suomen fyysikkoseura järjesti Fysiikan päivät poikkeuksellisesti yhdessä Viron fyysikkoseuran kanssa 15.–17.3. Tallinnassa. Vuoden 2020 Fysiikan päivät peruttiin koronaviruspandemian takia, ja vuosina 2021 ja 2022 konferenssi järjestettiin virtuaalisesti.
Suomen Fyysikkoseuran järjestämät Fysiikan päivät 1948–2021
Nuoren fyysikon palkinto
Suomen fyysikkoseura on palkinnut nuoria fyysikoita vuodesta 2015 lähtien. Vuosittain jaettava palkinto myönnetään poikkeuksellisen laadukkaasta pro gradu- tai diplomityöstä fysikaalisten tieteiden aloilla. Vuosina 2015-2020 palkinnon nimi oli Nuoren fyysikon palkinto, ja vuodesta 2021 eteenpäin Fyysikkoseuran lopputyöpalkinto. .
Lönnhammarinjärvi
Lönnhammarinjärvi on lievästi rehevä järvi Lohjan lounaisosassa lounaisella Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 36,3 hehtaaria. Etäisyys Lohjan keskustasta on 25 kilometriä länsilounaaseen.
Maantiede
Lönnhammarinjärven pituus lounaasta koilliseen on kilometrin, leveys on noin puolet pituudesta. Saaria ei ole. Järven pohjois- ja itärannalla avautuu kulttuurimaisema, eteläinen ja läntinen ranta on metsämaata. Lännessä sijaitsee Fiskarsinjoen vesistöön kuuluva Seljänalanen. Järvien välisen kannaksen kautta Lönnhammarinjärven rantaa mukaillen kulkee seututie 104. Lönnhammarinjärven koillisrannalta lähtee laskuoja Myllyjärveen, joka sijaitsee puolisen kilometriä kaakkoon. Lönnhammarinjärven lounaispuolella sijaitsee Ekhammarsjön ja eteläpuolella Umpilammi.
Lönnhammarinjärvi (23.014.1.004) kuuluu Krabbäckenin valuma-alueeseen (23.014), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Karjaanjoen vesistössä (23). Toinen jakovaihe on Karjaanjoen alaosan alue (23.01). Lönnhammarinjärvi on Krabbäckenin alueen laajin järvi, sitä seuraavat Pohkia ja Tulijärvi.
Iso Ellijärvi
Iso Ellijärvi, tai pelkästään Ellijärvi , on Pirkanmaalla Oriveden Maunuksessa sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 1,6 hehtaaria ja se on 250 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Se sijaitsee kallioisella ja mäkisellä ylängöllä Maunuksen luoteispuolella mäkien välisessä soistuneessa painauksessa. Se lähellä sijaitsee avosuon keskellä Pieni Ellijärvi. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria ja se on autio. Sen rantaviivan pituus on 600 metriä ja sen rannat ovat soistunutta metsämaata. Äväntäjärveltä tulevat metsäautotie kiertää järveä sen itäpuolelta ja Maunukseltä alkava tie sen lounaispuolelta.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Leppähampaanjoen valuma-alueella (35.75), jonka Sahajoen valuma-alueeseen (35.756) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 151,6 metriä mpy. Suon metsänrajaa seuraava kuivatusoja on yhdistetty järveen kolmessa kohtaa. Etelärannasta alkava suo-oja on kaivettu alarinteeseen, josta oja jatkaa epävrmana kohti kaakossa sijaitsevaa Äväntäjärveä. Toinen vesireitti kolkee kohti Niemijärveä ja myöhemmin Isoa Heinäjärveä.
Historiaa
Vuoden 1958 peruskartassa ei järvien ympärillä olevia soita ollut vielä ojitettu, mutta vuoden 1977 kartassa olivat jo kaikki nykyiset ojat piirrettynä. Ellijärvet vaikuttavat sen mukaan kuuluvan Sahajoen valuma-alueeseen (35.756).
Beyond the Red Mirror
Beyond the Red Mirror on Blind Guardianin kymmenes studioalbumi, joka julkaistiin 30. tammikuuta 2015.
Epäilyttäviä suhteita
Epäilyttäviä suhteita (Internal Affairs) on Mike Figgisin ohjaama yhdysvaltalainen rikosdraama vuodelta 1990. Poliisin korruptiosta kertovan elokuvan pääosissa näyttelevät Richard Gere, Andy Garcia ja Nancy Travis.
Juoni
Sisäistä tutkimusta Los Angelesin poliisin korruptiosta tekevä poliisitarkastaja Avila (Garcia) kiinnittää huomionsa ylellistä elämää viettävään poliisipäällikkö Peckiin (Gere) ja tämän apulaiseen (Baldwin) ja pääsee jäljille yhteistyöstä huumekauppiaiden kanssa.
Vastaanotto
Helsingin Sanomien Mikael Fräntin mielestä elokuvassa on ohjaaja Figgisille tyypillinen impressionistinen tunnelma. Tarina ei tahdo hänestä päästä alkuun, kunnes lopulta äityy väkivaltaiseksi toiminnaksi. Gere näyttää Fräntistä nauttivan roolistaan ilkeänä paskiaisena. Myös Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano kirjoitti Geren sopivan hyvin roolinsa, mutta piti elokuvaa muuten varsin rutiininomaisena. Hän antoi elokuvalle kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
The New York Timesin kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa.
Långträsk (Hammarland)
Långträsk on järvi Hammarlandissa Ahvenanmaan länsiosassa. Sen pinta-ala on 37,1 hehtaaria. Etäisyys Maarianhaminasta on kymmenen kilometriä luoteeseen.
Maantiede
Päätie 1 on rakennettu aivan Långträskin itärantaa pitkin. Itäinen ranta on osin jyrkähkö, tie kulkee rannan ja 20 metrin korkeuskäyrän välistä. Enimmillään itäisen rannan metsämaat kohoavat noin 50 metriä merenpinnan yläpuolelle. Länsiranta on alavampaa. Aivan järven rannalla ei ole peltomaata.
Långträsk (82.A36.1.003) kuuluu vesistöalueeseen 82.036A, joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Saaristomeren rannikkoalueen ja Ahvenanmaan päävesistössä (82). Alueeseen 82.036A kuuluu Långträskin ohella Västmyra träsk ja Tjärnaträsk.
Petäjäveden vanha kirkko
Petäjäveden vanha kirkko on vuosina 1763–1764 rakennettu puukirkko Petäjäveden nykyisessä keskustaajamassa. Vanha kirkko on säilyttänyt alkuperäisen ulkoasunsa ja sisustuksensa poikkeuksellisen hyvin ja se kuuluu Unescon maailmanperintöluetteloon. Se on nykyään suosittu vihkikirkko, ja kesäsunnuntaisin siellä pidetään jumalanpalveluksia. Siihen liittyy vuonna 1821 rakennettu kellotorni. Kirkko jäi käytöstä vuonna 1879, kun seurakunnan uusi kirkko valmistui.
Rakentaminen
Kirkko rakennettiin Jämsän seurakuntaan kuuluneen Petäjäveden rukoushuonekunnan kappelikirkoksi. Petäjävetiset olivat jo vuonna 1728 saaneet kruunulta luvan rakentaa omalla kustannuksellaan hautausmaan ja pienen kyläkirkon, koska matka Jämsään oli pitkä. Rakentaminen kuitenkin viivästyi kymmeniä vuosia. Kirkko sijoitettiin pienelle niemelle Jämsänveden ja Petäjäveden välisen salmen länsirannalle. Paikka on vanhalle maaseutukirkolle tyypillinen. Se valittiin siten, että seurakuntalaiset pääsivät helposti paikalle veneellä tai talvisin jään yli. Kirkon suunnitteli ja rakensi vesankalainen talonpoikainen kirkonrakentaja Jaakko Klemetinpoika Leppänen. Kirkosta tehtiin muodoltaan symmetrinen ristikirkko. Ristin molempien varsien pituus oli noin 17 metriä, ja leveys noin 7 metriä. Rakennustekniikka oli tavanomainen. Seinät rakennettiin hirsisalvoksena, sisäkatto holvimaisena lautarakenteena, ja ulkokatto päällystettiin paanuilla. Vuonna 1821 kirkon ikkunoita suurennettiin ja sakaristo siirrettiin pohjoisesta ristisakarasta itäisen sakaran jatkoksi. Kellotornin rakensi samana vuonna Jaakko Klemetinpojan pojanpoika Erkki Leppänen. Kellotorni yhdistettiin kirkon länsipäätyyn lyhyellä käytävällä.
Arkkitehtuuri
Kirkon ristinmuotoinen pohjakaava tuli pohjoismaissa käyttöön 1600-luvun lopulla ja yleistyi maaseutukirkoissa 1700-luvulla. Sen lähtökohtana on renessanssin keskeiskirkko. Kirkon korkea ja jyrkkälappeinen aumakatto liittyy vanhempaan goottilaiseen kirkkoarkkitehtuuriin. Korkean ulkokaton alla on tilaa sisäkaton lautarakenteisille holveille ja niiden keskellä olevalle kahdeksankulmaiselle kupolille. Sisäkaton pinnoilla lautojen päät on peitettu rimoilla, jotka muistuttavat muurattujen ruodeholvien ruoteita. Näissä rimoissa ja muissa kattorakenteissa on punamullalla tehtyjä koristemaalauksia. Muuten kirkko on sisätiloiltaan maalaamaton. Petäjäveden vanhassa kirkossa yhdistyy renessanssin ajatus keskeiskirkosta vanhempiin goottilaisiin muotoihin toteutettuna kansanomaisen puurakentamisen menetelmin. Kirkon sisätilojen tunnelma, jonka muodostavat käsin veistetyt hirsiseinät sekä lattialankkujen ja penkkien hieman epäsäännöllinen asettelu, on ainutlaatuinen.
Unohduksesta maailmanperintökohteeksi
Kirkon jäätyä käytöstä se oli hoitamattomana useita kymmeniä vuosia. Vain kirkon ympärillä oleva hautausmaa ja kellotorni olivat alkuperäisessä käytössään. Kirkon arkkitehtoniseen ja historialliseen arvoon kiinnitti ensimmäisenä huomiota itävaltalainen taidehistorioitsija Josef Strzygowski 1920-luvulla. Vuodesta 1929 lähtien kirkkoa on kunnostettu useita kertoja. Petäjäveden vanha kirkko hyväksyttiin vuonna 1994 Unescon maailmanperintökohteeksi tyypillisenä itäisen Skandinavian puuarkkitehtuuritradition edustajana. Se eroaa rakentamisessa käytetyn hirsisalvostekniikan vuoksi Länsi-Skandinavian vanhimmista puukirkoista (maailmanperintöluettelossa Norjan Urnesin sauvakirkko). Toisaalta se eroaa myös Pohjois-Venäjän hirsirakenteisista puukirkoista, jotka edustavat venäläistä ja ortodoksisista traditiota (maailmanperintöluettelossa Kižin kirkkorakennukset).
Charged GBH
Alkuperäisessä kokoonpanossa soitti seuraavat jäsenet: Colin Abrahall (laulu), Colin Blyth (kitara), Ross Lomas (basso) ja Andrew Williams (rummut). Heidän ensimmäinen 7" singlensä oli nimeltään No Survivors ja yhtyeen parhaana LP-levynä pidetään vuonna 1982 ilmestynyttä City Baby Attacked By Rats albumia, joka saavutti englannin listoilla riippumattomalle levymerkille ja hardcore-punk musiikkityylille poikkeuksellisen menestyksellisen sijan 17.
Yhtye keikkailee edelleen.
Débéré
Débérén kunnan pinta-ala on 428 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Douentzan piirin Koraroun ja Gandamian, idässä Pétakan, etelässä Douentzan ja Koubéwel Koundian sekä lännessä Dangol-Borén kuntiin. Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen. Sadekaudella alueelle muodostuu osittain kuivuvia järviä.
Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, keräily, käsityöammatit ja pienimuotoinen kaupankäynti. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, riisi, maapähkinä ja lehmänpapu. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit ja kamelit. Débéréssä pidetään viikoittaiset markkinat.
Kunnan itäosan läpi kulkee Douentzasta Bambara Maoudén kautta Timbuktuun johtava maantie RN39. Palveluihin kuuluu kolme koulua.
Khedrup Gyatso
Khedrup Gyatso (19. joulukuuta 1838 – 31. tammikuuta 1856), joskus Khedrub tai Khendrup Gyatso, oli yhdestoista dalai-lama.
Khedrup Gyatso syntyi Potalan palatsissa Lhasassa vuonna 1838. Hänet tunnustettiin dalai-lamaksi 1840, ja hänet asetettiin dalai-laman asemaan virallisesti 25. toukokuuta 1842.
Khedrup Gyatso kuoli 17-vuotiaana, jolloin häntä seurasi Trinley Gyatso.
Simon Gjoni
Simon Gjoni (28. lokakuuta 1925 – 31. lokakuuta 1991 ) oli albanialainen säveltäjä. Hän syntyi Shkodërissa ja opiskeli nuorena kitaran, pasuunan ja pianon soittoa. Gjoni sävelsi uransa alkuvaiheissa yli kaksisataa laulua. Hänen tuotantoonsa kuuluu myös muun muassa kantaatti, pianomusiikkia ja sinfonisia teoksia.
Radivoj Korać
Radivoj Korać (5. marraskuuta 1938 Sombor – 2. kesäkuuta 1969 Sarajevo) oli jugoslavialainen koripalloilija. Hänen kunniakseen perustettiin Korać Cup. Myös Serbian cup on nimetty hänen mukaansa. Korać valittiin FIBA Hall of Fameen vuonna 2007.
Ura
Korać aloitti seurakoripallon OKK Belgradin edustusjoukkueessa vuonna 1954. Seuran paidassa hän voitti Jugoslavian-mestaruuden vuosina 1958, 1960, 1963 ja 1964. Lisäksi hän voitti seitsemän kertaa sarjan pistetilaston. Vuonna 1965 Korać teki ottelukohtaiseksi piste-ennätyksekseen 99 pistettä. Vuonna 1967 hän siirtyi belgialaiseen Liège Basketiin, jossa hän voitti Belgian-mestaruuden. Ainoastaan yhden kauden jälkeen Korać vaihtoi italialaiseen Padovaan. Hän pelasi uransa loppuun asti seurassa, sillä hän kuoli auto-onnettomuudessa vuonna 1969.
Korać edusti Jugoslavian koripallomaajoukkuetta 157 ottelussa. Hän oli muun muassa Rooman olympialaisten paras pisteidentekijä.
Henrik Larsson (yleisurheilija)
Henrik Roger Larsson (s. 30. syyskuuta 1999 Ruotsi) on ruotsalainen pikajuoksija, joka kilpailee 100 ja 200 metrillä.
Ura
Henrik Larsson saavutti jo juniorivuosinaan menestystä voittaessaan vuonna 2015 Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla Georgian Tbilisissä 100 metrin juoksun. Hän saavutti 2016 samalla matkalla hopeaa alle 18-vuotiaiden EM-kilpailuissa. Vuonna 2019 hän voitti 100 metrillä alle 23-vuotiaiden Euroopan mestaruuden Gävlessä. Seuraavissa kisoissa Tallinnassa vuonna 2021 hän oli samalla matkalla hopealla.
Larssson saavutti Istanbulin sisäratojen EM-kilpailuissa 2023 pronssia 60 metrillä Ruotsin ennätysajalla 6,53.
Larsson on voittanut Ruotsin mestaruuden ulkoradoilla 100 metrillä vuosina 2018–2022 ja 200 metrillä 2017, 2019 ja 2021 sekä sisäradoilla 60 metrillä 2019, 2022 ja 2023.
Riikka Moilanen
Riikka Leena Moilanen (ent. Moilanen-Savolainen, o.s. Moilanen, s. 18. kesäkuuta 1970 Oulu) on suomalainen poliitikko, joka on ollut Oulaisten kaupunginjohtaja vuodesta 2021 lähtien.
Riikka Moilanen oli Suomen Keskustan kansanedustajana Oulun vaalipiiristä vuosina 2003–2007 ja Oulun kaupunginvaltuutettuna vuosina 1996–2021. Hän on toiminut myös yrittäjänä. Moilanen on toiminut Oulun kaupunginhallituksen sekä Pohjois-Pohjanmaan Sairaanhoitopiirin hallituksen puheenjohtajana. Hän ilmoitti huhtikuussa 2014 tavoittelevansa keskustan kansanedustajuutta vuoden 2015 eduskuntavaaleissa, mutta ei tullut valituksi.
Moilasella on yksi lapsi. Avioliitto päättyi eroon vuonna 2008.
Moilanen toimi sosiaali- ja terveyspalvelujen tuottaja Pihlajalinna Oulu Oy:n toimitusjohtajana 7. elokuuta 2017 − 11. syyskuuta 2018.
Ihmisroska-kohu
Riikka Moilanen kysyi Oulun kaupunginvaltuuston istunnossa 10. syyskuuta 2018: ''”Mitä Oulun kaupunki aikoo tehdä sille ihmisroskalle, jota siellä on yllättävän paljon. Tarkoitan niitä vähäosaisia ihmisiä, jotka käyttävät ammattimaisesti alkoholia, huumeita, päihteitä ja ovat ottaneet Isokadun nyt kodikseen.”'' Pihlajalinna Oulu erotti hänet seuraavana päivänä vedoten Moilasen lausunnon sopimattomuuteen.
Asista teki esitutkintapyynnön Oulussa teltassa asunut Markku Korhonen, mutta asiaa ei käsitelty pidemmälle. Sanomalehti Kaleva oli julkaissut Markku Korhoseen liittyvän kuvituskuvan Riikka Moilaisen lausumasta kertovassa artikkelissa. Näin ollen Korhonen katsoi tulleensa leimatuksi ihmisroskaksi Oulussa. Hän katsoi myös, että nimitystä käytetään Oulussa edelleen. Kun esitutkintapyyntö ei menestynyt, hän teki kanstelun eduskunnan oikeusasiamiehelle Oulun kaupunginvaltuuston valtuutettu Riikka Moilaisen lausumasta.
Eduskunnan oikeusasiamiehen apulainen, apulaisoikeusasiamies Maija Sakslin mainisti Helsingin Sanomien haastettalussa asiasta seuraavaa: ”Mielestäni kysymys ei ollut vain yksittäisestä leimaavasta sanavalinnasta, vaan myös siitä, että se esitettiin käsiteltäessä kävelykatupintojen puhdistamista ja roskaisuutta. Puheenvuoro oli kokonaisuudessaan tässä asiayhteydessä esitettynä epäasiallinen, epäkunnioittava ja loukkaava.”
Oklahoma City Barons
Joulukuussa 2014 ilmoitettiin, että Oklahoma City Barons ja Edmonton Oilers eivät jatka sopimustaan kauden 2014-2015 jälkeen, ja että joukkueen toiminta lopetetaan.
Suomalaispelaajista Teemu Hartikainen, Lennart Petrell, Antti Tyrväinen, Toni Rajala, Niko Hovinen, Iiro Pakarinen ja Frans Tuohimaa ovat edustaneet joukkuetta.
Filip Hollming
Filip Walter Hollming (8. maaliskuuta 1894 Virtasalmi – 6. helmikuuta 1951 Rauma) oli suomalainen merikapteeni ja telakkayhtiö F. W. Hollming Oy:n perustaja.
Filip Hollmingin vanhemmat olivat Ristiinan kirkkoherra Frans Viktor Hollming (1850–1907) ja Julia Rosabella Amanda Grönberg. Hän kävi keskikoulun Viipurissa.
Hollming oli Hangon Graniitti Oy:n kirjurina Pietarissa 1910–1911 ja sitten työnjohtajana Moskovan kaupungin katujen kiveämistyössä 1912–1913. Hän matkusti sitten Puolaan, pestautui merimieheksi ja saapui vähän ennen ensimmäisen maailmansodan puhkeamista Yhdysvaltoihin, jossa hän kävi merikoulun ja suoritti aliperämiehen tutkinnon. Suomeen Hollming palasi alkuvuodesta 1919 ja hän suoritti sitten Rauman merikoulussa merikapteenin tutkinnon 1922.
Hollming muutti 1923 Karjalan kannakselle Koivistolle ja hän toimi siellä viipurilaisen V. Mäkelän ahtausliikkeen paikallisjohtajana. Vuonna 1926 hän perusti Koivistolle oman huolinta- ja ahtausliikkeen ja vuonna 1929 hän osti vielä Koivistolta sahalaitoksen. Hollming osti vielä toisen sahalaitoksen Lahdenpohjasta. Hollmingin sahojen käyttämä puutavara tuli pääosin Laatokan rantojen koivikkometsistä ja hän myi puutavaraa ulkomaille muun muassa Singerin tehtaalle Englantiin ompelukoneiden kansia varten. Hollming oli mukana myös Koiviston kauppalan kunnallispolitiikassa ja suojeluskuntatoiminnassa.
Talvisodassa Hollming palveli vapaaehtoisena rintamalla. Jatkosodan aikana hän osallistui Koiviston jälleenrakentamiseen suomalaisten vallattua alueen ja hän käynnisti myös Koiviston sahan uudelleen. Jatkosodan loppuvaiheessa Hollming siirtyi Turkuun jossa hän toimitti halkoja kaupungin polttoainehuoltoon. Suomelle määrättyihin sotakorvauksiin kuului useita puurakenteisia aluksia, muun muassa valtamerikuunareita eikä näiden rakentamiseen ollut helppo löytää osaajia. Turkuun perustetulla Laivateollisuus Oy:llä ei myöskään ollut riittävästi kapasiteettia kaikkien kuunareiden valmistamiseen. Koivistolla oli perinteitä ja kokemusta puisten laivojen rakentamisessa ja niinpä koivistolaiset laivanrakentajat ottivat yhteyttä Hollmingiin asiassa ja heistä tuli Hollmingin perustaman yhtiön osakkaita.
Yhtiö vuokrasi Rauman kaupungilta Rauman sataman kupeessa sijainneen maa-alueen telakkaa varten ja ensimmäisten kahden kuunarin rakennustyöt aloitettiin siellä maaliskuussa 1945. Työhän tuli entisiä koivistolaisia laivanrakentajia mutta työt jouduttiin tekemään puutteellisissa oloissa ilman koneita taivasalla. F. W. Hollming Oy luovutti 26. syyskuuta 1946 Suomen ensimmäisen sotakorvauksia varten rakennetun aluksen Sotevalle. Kaikkiaan Hollmingin Rauman telakalla rakennettiin 34 puukuunaria, muita sotakorvausaluksia sekä saksalaissaatavien vastikkeena toimitetut 15 kalastustroolaria. Filip Hollming kuoli helmikuussa 1951 sotakorvausten ollessa vielä kesken mutta hänen perustamansa telakka toimi 40 vuoden ajan toimittaen Neuvostoliittoon useita kymmeniä laivoja.
Filip Hollming oli naimisissa vuodesta 1922 Rauha Helena Yrjösen kanssa. Heidän lapsiaan olivat diplomi-insinööri Aarne Veikko Hollming (1925–1989) ja taiteilija Aila Helena Salo (s. 1928). Filip Hollmingilla oli adoptioveli komentaja Svante Hollming, joka toimi suojeluskuntalaivaston päällikkönä 1920- ja 1930-luvulla.
John Akii-Bua
John Akii-Bua (3. joulukuuta 1949 Kampala, Uganda – 20. kesäkuuta 1997) oli ugandalainen aitajuoksija ja olympiavoittaja.
Akii-Bua oli yksi kahdeksanäitisen perheensä 43 lapsesta. Hän oli lahjakas urheilija ja hänen sanotaan olleen maansa huippuja kaikessa mihin ryhtyi, muun muassa koripallossa ja kymmenottelussa. Juoksu-uransa hän aloitti pika-aiturina ja epäonnistui pyrkimyksessään päästä mukaan Meksikon vuoden 1968 olympialaisiin, mutta britti Malcolm Arnoldin valmennettavana hän siirtyi pitkiin aitoihin.
Brittiläisen kansainyhteisön kisoissa 1970 Akii-Bua sijoittui neljänneksi, ja vuonna 1971 hän juoksi Durhamissa Amerikan ja Afrikan välisessä maanosakamppailussa kauden kärkiajan 49,0. Münchenin vuoden 1972 olympialaisten aikaan David Hemeryn edellisissä olympialaisissa juoksemaa maailmanennätystä 48,1 pidettiin ilmiömäisenä, mutta Münchenin finaalissa sisäradalla juossut Akii-Bua juoksi uuden maailmanennätyksen 47,8 ja toi maalleen sen kautta aikain ensimmäisen olympiakultamitalin.
Akii-Bua hallitsi 400 metrin aitajuoksua vuonna 1973 mutta ei kyennyt enää edellisvuosien tuloksiinsa. Hän antoi vaikutelman, että pääasia oli hänen valkoihoisten kilpakumppaniensa, erityisesti päävastustajansa Ralph Mannin, ärsyttäminen.
Vuonna 1974 Akii-Bua kärsi malariasta vieraillessaan Euroopassa. Hän oli 2. heinäkuuta mukana vuoden nopeimmassa juoksussa, jonka kyseisen vuoden maailman paras aituri Jim Bolding voitti ajalla 48,1 Mannin tullessa toiseksi ajalla 49,0. Akii-Bua oli vasta kolmas juostuaan ajan 49,1. Hän ei päässyt Afrikan maiden boikotin vuoksi puolustamaan olympiavoittoaan Montrealissa 1976. Moskovan olympialaisissa 1980 hän oli mukana mutta jäi välierässään seitsemänneksi.
Akii-Bua käytti tuohon aikaan poikkeuksellista mutta toimivaa aitomistekniikkaa. Kun juoksijat yleensä juoksun alussa aitoivat aitojen välit 13 askeleella ja yrittivät askeleen lyhetessä loppua kohden muuttaa rytmiä 15-askelisiksi, teki Akii-Bua toisin. Hän aloitti juoksun normaaliin tapaan 13 askeleen välillä mutta oli opetellut ylittämään aidat myös vasen jalka edellä. Näin hän matkan edetessä ja askeleen lyhetessä kykeni vaihtamaan mullistavasti 14 askeleen rytmiin.
Groucho Marx
Julius Henry ”Groucho” Marx (2. lokakuuta 1890 New York – 19. elokuuta 1977) oli yhdysvaltalainen koomikko, joka tuli tunnetuksi koomikkoryhmä Marxin veljesten vaudeville-esityksistä ja elokuvista. Hän menestyi lisäksi muun muassa visailushow’n isäntänä.
Elämä ja ura
Groucho Marx syntyi 2. lokakuuta 1890 New Yorkissa kolmantena Sam ja Minnie Marxin viidestä eloon jääneestä pojasta. Hän aloitti näyttämöuransa lauluryhmä The Leroy Trion jäsenenä 15-vuotiaana, veljeksistä ensimmäisenä. Kun hänen veljensäkin tulivat alalle, veljesryhmä saavutti menestystä aluksi musiikkikomedialla I’ll Say She Is. Tämän esityksen yhteydessä Groucho alkoi käyttää tunnusmerkikseen noussutta tapaa maalata itselleen viikset. Lempinimensä "Groucho" (sanasta grouch, 'marisija') hän sai kollegaltaan Art Fisheriltä, joka nimesi veljessarjan muutkin jäsenet.
thumb|140px|left|Groucho Marx vuonna 1931 tunnusomaisine maalattuine viiksineen Siirryttyään komediaan Marxin veljekset nousivat hyvin suosituiksi 1920-luvulla. Heidän komedioitaan sovitettiin myös elokuviksi, ja Groucho Marx esiintyi myös muutamassa elokuvassa ilman veljiään. Veljiensä kanssa hän teki yhteensä 13 elokuvaa. Grouchon visuaalisia tunnusmerkkejä olivat maalattujen viiksien lisäksi pitkä takki, paksut lasit ja sikari.
Vuonna 1947 Marx alkoi juontaa radion visailuohjelmaa You Bet Your Life. Ohjelmasta tuli menestys ja se siirtyi myöhemmin televisioon, missä se jatkui vuoteen 1961 saakka. Sen jälkeen Marx esiintyi lyhytaikaisessa ohjelmassa Tell It to Groucho.
Kun Marxin veljesten elokuvat olivat nousseet uudelleen suosioon 1960-luvun lopulla, Groucho Marx esiintyi pitkän tauon jälkeen näyttämöllä Carnegie Hallissa vuonna 1972. Hänestä tehtiin samana vuonna Cannesin elokuvajuhlien Commandeur des Arts et Letters, ja vuonna 1974 hän sai Oscar-kunniapalkinnon Marxin veljesten saavutuksista.
Groucho Marxin nimiin on laitettu useita sukkeluuksia ja aforismeja. Vaikka Marx ei koskaan valmistunut kansakoulusta, hän kirjoitti useita kirjoja, mukaan lukien kaksi omaelämäkertaa.
Marx oli vuosina 1920–1942 naimisissa Ruth Johnsonin kanssa. He saivat kaksi lasta. Hänen toinen vaimonsa oli Kay Gorcey (1945–1950). Heillä oli yksi lapsi. Marxin kolmas vaimo oli Eden Hartford (1954–1969).
Koska Marx esitti joskus kriittisiä kommentteja politiikasta, ja koska hänellä oli kommunistiystäviä, hän joutui 1950-luvulla FBI:n tutkinnan kohteeksi.
Groucho Marx kuoli 19. elokuuta 1977. Hänet haudattiin Eden Memorial Parkiin San Fernandoon Kaliforniaan.
Jerry Coleman
thumb|Jerry Coleman elokuussa 2005. Gerald Francis ”Jerry” Coleman (14. syyskuuta 1924 San José, Kalifornia – 5. tammikuuta 2014 ) oli yhdysvaltalainen baseballpelaaja (toinen pesämies). Coleman pelasi ensimmäisen MLB-ottelunsa 20. huhtikuuta 1949 ja viimeisensä 29. syyskuuta 1957. Hänen joukkueenaan oli koko ammattilaisuran ajan New York Yankees.
Coleman valittiin vuonna 1950 All Star -joukkueeseen, ja hän oli saman vuoden Babe Ruth Awardin voittaja. Hän palveli Yhdysvaltain merijalkaväen lentäjänä Korean sodassa ja jo ennen baseballuraansa toisessa maailmansodassa.
Coleman toimi peliuralta vetäytymisensä jälkeen selostajana, jonka ominaisuudessa hän voitti vuonna 2005 Ford C. Frick Awardin. Hän toimi vuonna 1980 San Diego Padresin joukkueenjohtajana.
Ylämaa
Ylämaa on Suomen entinen kunta, joka sijaitsee Etelä-Karjalan maakunnassa, entisessä Kymen läänissä. Kunnassa asui 0 ihmistä, ja sen pinta-ala oli 0 km², josta 0 km² oli vesistöjä. Väestötiheys oli 0 asukasta/km².
Kunta liitettiin Lappeenrantaan vuoden 2010 alussa. Ylämaan naapurikunnat olivat ennen kunnan lakkauttamista Lappeenranta, Luumäki ja Miehikkälä. Vuoteen 1967 saakka naapurikuntiin kuului Lappeenrantaan liitetty Lappee.
Ylämaan kirkonkylän muodostamassa taajamassa oli 436 asukasta vuonna 2014. Kylässä on päivittäistavarakauppa, koulu, kirjasto, vanhainkoti ja sen yhteydessä uimahalli sekä kuntosali. Siellä toimii myös autokorjaamoja.
Maantiede
Ylämaan alueella virtaa useita jokia, jotka kaikki laskevat Viipurinlahteen ja Suomenlahteen Venäjän puolella. Kunnan lounaisimmat osat kuuluvat Urpalanjoen vesistöön, keskiosat Santajoen (Kaltonjoen) ja Vilajoen vesistöön ja koillisosat Tervajoen vesistöön. Lisäksi Nisajoen vesistö ulottuu Ylämaalle pieneltä osin Vilajoen ja Tervajoen vesistöjen välissä. Järvistä ovat suurimmat Väkevänjärvi ja Suurijärvi Urpalanjoen vesistössä, Ottojärvi Santajoen vesistössä ja Pukalus Vilajoen vesistössä Suomen ja Venäjän rajalla.
Historia
vasen|pienoiskuva|Kartta Ylämaan seudun aluemuutoksista. Vuonna 1946 Säkkijärvestä Ylämaahan liitettyn alue merkitty numerolla 3, Vahvialasta liitetty alue numerolla 5. Ylämaasta luovutettu alue merkitty numerolla 4. Ylämaa on muodostettu Säkkijärvestä erotetuista alueista vuonna 1929. Ylämaan kirkko valmistui 1931. Kirkko on Ilmari Launiksen suunnittelema punatiilikirkko. Lisäksi vuosina 1930–1933 rakennettiin metodistikirkko Villalan kylään, missä on myös Suomen ainoa  metodistinen hautausmaa.
Talvisodan päättäneessä Moskovan rauhassa 1940 suurin osa siihenastisen Ylämaan alueesta pysyi Suomessa, mutta kaakkoisin osa eli Timperilä Säkkijärven ja Vahvialan rajalla sisältyi Neuvostoliitolle luovutettuihin alueisiin. Toisaalta Ylämaahan liitettiin alueita Säkkijärven ja Vahvialan Suomelle jääneitä osia, joten Ylämaa oli Ruokolahden ja Tohmajärven ohella ainoa alueitaan menettäneistä Suomen kunnista, jotka itse asiassa laajenivat sodan aiheuttamien aluemenetysten johdosta.
Talous ja matkailu
thumb|275px|Ylämaan kansainväliset jalokivimessut ovat nykyään (2015) Etelä-Karjalan suurin tapahtuma. Kuva vuodelta 2014. thumb|275px|Ylämaan Ylijärvellä sijaitseva Pätärin talomuseo joutui luonnonvoimien armoille, kun salama iski siihen 24. kesäkuuta 2014Ylämaa on merkittävä raakakiven tuottaja. Kivilaaduista tunnetuin on korukivenä käytetty spektroliitti. Ylämaalla järjestetään myös vuosittain jo perinteeksi muodostuneet jalokivimessut. Myös Suomen ensimmäisen pyramidin pystyttämistä Ylämaalle on suunniteltu.
Urheilu
Ylämaalla toimii joitakin urheiluseuroja, kuten urheilun yleisseura Ylämaan Pyrkijät, Ylämaan Karateseura ja Ylämaan Judoseura Yudo (ent. Kaakon Judoseura).
Ruokakulttuuri
Ylämaan pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla hapanlohko, hakkoopiirakka (perunaa ja sianlihaa ruiskuoressa) ja kuivasta leivästä keitetty leipäressu.
Ira David Sankey
17-vuotiaaksi asti hän teki maanviljelystöitä isänsä tilalla. Kun isästä tuli pankinjohtaja 1857, poika saattoi alkaa opiskelun. 16-vuotiaana hän koki hengellisen heräämisen ja liittyi vanhempiensa tapaan metodistikirkkoon, jossa hän pian sai tehtäväkseen musiikin johtamisen. Herätyssaarnaaja D. L. Moody kutsui hänet mukaansa laulajana. Tässä työssä toimi vuodesta 1871 ja saavutti suurta suosiota. Hän julkaisi useita laulukokoelmia, tunnetuimmat niistä nimellä Sacred Songs and Solos. Näissä kokoelmissa oli yhteensä noin 1200 laulua, joista hän itse on säveltänyt suurimman osan, samoin kirjoittanut omia tekstejä, mutta ne eivät tulleet suosituiksi.
Toimittuaan muutama vuoden Chicagossa, hän matkusti 1872 Englantiin ja piti ensimmäisen kokouksensa Yorkissa, jossa kuulijoita oli vain kahdeksan. Kuitenkin hänen maineensa levisi nopeasti ja monet kuuluisat henkilöt tulivat kuulemaan häntä, kuten William Ewart Gladstone, Kuningatar Viktoria ja Walesin prinssi. Sankey ja Moody viipyivät Brittein saarilla pari vuotta ja pitivät kokouksia Englannissa, Skotlannissa ja Irlannissa, ennen kuin palasivat takaisin Amerikkaan 1875.