cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Akito Watabe
Maailmancup
Maailmancupissa Watabe sijoittui ensimmäisen kerran palkintokorokkeelle oltuaan kolmas Seefeldissä 30. tammikuuta 2010. Tuosta kilpailusta oli poissa yhdeksän miestä maailmancupin yhteispisteiden 12 parhaasta. Aiemmin Watabe oli parhaimmillaan sijoittunut kahdeksanneksi Ramsaussa 18. joulukuuta 2009, yhdeksänneksi Val di Fiemmessä 9. tammikuuta 2010 ja kymmenenneksi Chaux-Neuvessa 1. helmikuuta 2009. Toisen ja kolmannen palkintokorokesijoituksensa Watabe otti Kuusamossa marraskuussa 2011 sijoituttuaan toiseksi ja kolmanneksi. Joulukuussa Watabe oli toinen Seefeldin ensimmäisessä osakilpailussa. Ensimmäisen voittonsa hän saavutti Val di Fiemmessä 5. helmikuuta 2012. Seuraavana viikonloppuna hän oli Almatyn kilpailuissa kolmas ja toinen. Myöhemmin samassa kuussa hän voitti Klingenthalissa ja Liberecissä. Maaliskuussa hän voitti Oslon ensimmäisen kilpailun ja sijoittui maailmancupin kokonaiskilpailussa toiseksi.
Tammikuussa 2013 hän oli toinen Schonachissa ja kolmas Chaux-Neuvessa. Helmikuussa hän oli toinen molemmissa Almatyn kilpailuissa. Myös Lahdessa ja Oslon ensimmäisessä kilpailussa hän sijoittui toiseksi. Maailmancupin kokonaispisteissä hän oli kolmas. Kaudella 2013–2014 Watabe saavutti Lillehammerin kilpailuissa sijat kaksi ja kolme. Schonachissa hän saavutti kaksi kertaa kolmannen sijan. Hän oli kolmas myös Oberstdorfissa. Lahdessa hän sijoittui toiseksi. Hän voitti Falunin kilpailun ja sijoittui maailmancupin kokonaiskilpailussa kolmanneksi. Kaudella 2014–2015 hän oli toinen Schonachissa, kolmas Seefeldissä ja toinen Sapporossa ennen kuin voitti Lahdessa ja Oslossa. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli toinen. Kaudella 2015–2016 Watabe sijoittui toiseksi Lillehammerin ensimmäisessä kilpailussa, kolmanneksi Chaux-Neuven molemmissa kilpailuissa sekä toiseksi Seefeldin kaikissa kolmessa kilpailussa. Hän oli toinen myös Oslossa ja Trondheimissa. Lahdessa hän sijoittui toiseksi ja kolmanneksi, Kuopiossa toiseksi. Schonachissa hän oli kolmas. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli toinen.
Kaudella 2016–2017 Watabe sijoittui Kuusamossa, Val Di Fiemmessä ja Chaux-Neuvessa kolmanneksi. Sapporossa hän sijoittui toiseksi ja ensimmäiseksi. Hän voitti myös Oslon kilpailun ja oli kolmas Schonachissa. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän sijoittui kolmanneksi. Kaudella 2017–2018 hän oli Kuusamossa suurmäen ja viiden kilometrin kilpailussa kolmas sekä voitti suurmäen ja kymmenen kilometrin kilpailun. Chaux-Neuvessa hän sijoittui toiseksi. Seefeldissä hän voitti kaikki kolme kilpailua. Hakubassa hän saavutti voiton ja kolmossijan. Oslossa hän saavutti voiton. Trondheimissa hän oli toinen. Klingenthalissa hän molemmissa kilpailussa kolmas ja varmisti maailmancupin kokonaiskilpailuvoiton jo ennen kahta viimeistä, Schonachin osakilpailua, jotka hän voitti. Kaudella 2018–2019 hän sijoittui Otepäässä toiseksi ja kolmanneksi. Val di Fiemmessä hän oli kolmas ja Chaux-Neuven triplan toisessa kilpailussa toinen. Myös Lahdessa hän sijoittui toiseksi. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän sijoittui toiseksi. Kaudella 2019–2020 hän voitti Lahdessa ja oli maailmancupin kokonaiskilpailussa yhdeksäs. Kaudella 2020–2021 hän sijoittui kolmanneksi Rukan toisessa kilpailussa. Hän voitti Lahden kilpailun. Seefeldin kahdessa ensimmäisessä kilpailussa hän oli toinen ja kolmannessa kolmas. Watabe sijoittui toiseksi myös Klingenthalin jälkimmäisessä kilpailussa. Päätösviikonloppuna Klingenthalissa hän oli ensimmäisen kilpailun toinen. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän sijoittui kolmanneksi.
Dark Intruder
Dark Intruder on vuonna 1965 ensiesitetty kauhuaiheinen televisioelokuva. Elokuvan pääosia esittävät Leslie Nielsen, Peter Mark Richman, Judi Meredith, Gilbert Green, Charles Bolender, Werner Klemperer, Vaughn Taylor ja Al Lettieri. Elokuvan on ohjannut Harvey Hart.
Søren Rasted
Søren Nystrøm Rasted (s. 13. kesäkuuta 1969 Blovstrød) on tanskalainen muusikko, tuottaja ja lauluntekijä. Hän oli yksi eurodanceyhtye Aquan neljästä jäsenestä. Ystävyyssuhde Rastedin ja Aquan solistin Lene Grawford Nystrømin kanssa oli eräs syy Aquan hajoamiseen vuonna 2001. Søren ja Lene menivät naimisiin toukokuun 22. päivänä 2001 Las Vegasissa. Sen jälkeen pari muutti pysyvästi Tanskaan, jossa heille syntyivät lapset India (2004) ja Billy (2006). Rasted soittaa koskettimia, kitaraa ja laulaa.
Musiikkiura
Søren Rasted muistetaan tanskalais-norjalaisesta Aqua-yhtyeestä. Søren ja hänen ystävänsä Claus Norréen kirjoittivat kaikki kappaleet yhtyeen Aquarium- ja Aquarius-levyille. Aqua syntyi vuonna 1994 ja hajosi vuonna 2001. Yhtye teki paluun vuoden 2008 Gron concert -kiertueella. Yhtye myi yli 28 miljoonaa levyä ympäri maailmaa ja pääsi Guinnessin ennätyskirjaan kolmella "itse miksatulla" listaykkösellä Britanniassa. Rasted on saanut yli 140 kulta- ja platinalevyä ja ansainnut timanttilevyn Kanadassa miljoonalla myydyllä levyllä, parhaan laulunkirjoittajan/tuottajan tittelin lisäksi. Aqua ilmoitti paluustaan live-bändinä vuonna 2008.
Vuonna 2004 Rasted julkaisi albumin "Lazyboy TV" Lazyboyn nimellä 15 maassa. Rasted on työskennellyt tuottajana ja laulunkirjoittajana tanskalaisille artisteille ja muille, esimerkiksi vuonna 2003 Popstars-kisan voittajalle Jonille levyn ja sävelsi myös tanskalaiselle Sanne Salomonsenille singlen "Teardrops in heaven". Rasted on myös tanskalaisen Hej Matematik -yhtyeen jäsen. Vuonna 2006 hän teki musiikkia Tanskan kuninkaalliselle oopperalle balettiin nimeltä "American Mixtures".
Korvajärvi (Jalasjärvi)
Korvajärvi on pieni järvi Kurikan kunnassa, entisen Jalasjärven kunnan länsiosan Korvajärvenkylässä. Pinta-alaa järvellä on 0,73531 neliökilometriä, ja se on Kyrönjoen valuma-alueen 18. suurin järvi. Järven eteläosassa sijaitsee uimaranta. Korvajärven rannalla on viisi loma-asuntoa (vuonna 2005).
Lähellä järven länsi- ja pohjoisrantaa sijaitsee turvetuotantoalueita. Tuotantoalueiden ja järven välissä on metsäinen suojavyöhyke, joka vähentää tuotantoalueilta tulevia pölyhaittoja.
Aiheesta muualla
thumb|left|250px|Korvajärven yleistä uimarantaa kevätaikaan.
20. prikaati (jatkosota)
20. prikaati oli Suomen maavoimien jatkosodan aikainen yhtymä, joka perustettiin ylipäällikön 31. lokakuuta 1943 päivätyllä käskyllä. Prikaati liitettiin perustettaessa Aunuksen ryhmään ja se siirrettiin suurhyökkäyksen torjumiseksi Viipuriin.
Perustaminen
Prikaatin runkona oli kaksi pataljoonainen Jalkaväkirykmentti 22 (JR 22), joka ei ollut ollut täysvahvuinen loppuvuoden 1941 jälkeen. Prikaatia täydennettiin yhdellä JR 43:n pataljoonalla marraskuussa 1943. Lisäksi prikaatin IV:ksi pataljoonaksi saapui 29. joulukuuta 1943 JR 46:n II pataljoona Karjalankannakselta. Prikaatin tykistönä olivat Raskas patteristo 40 ja Kevyt patteristo 20. Eversti Armas Kemppi määrättiin 1. tammikuuta 1944 vastaperustetun 20. prikaatin komentajaksi.
Pataljoonien taisteluarvo oli taantunut asemasotavaiheen aikana, koska varsinaisia taisteluharjoituksia ei ollut pidetty lainkaan. Käytännössä prikaatin ainoa taistelukelpoinen yksikkö oli III pataljoona, jolla oli myös komentajanaan kokenut rintamakomentaja. Muiden pataljoonien kohdalla näin ei ollut.
Sotatoimet
Prikaati sai 12. kesäkuuta käskyn siirtyä Karjalankannakselle Rautuun suoritettavaa vastahyökkäystä varten. VT-asema kuitenkin murtui ennen siirtymistä muuttaen tilanteen uhkaavaksi ja siten Päämaja käski prikaatin ryhmittyä Viipuriin, jossa se alistettiin IV armeijakunnalle 18. kesäkuuta. Sen pääosat saapuivat kaupungin koillispuolisille rautatieasemille hitaiden kuljetusten vuoksi vasta 18.-19. kesäkuuta.
Sen taistelua Viipurissa vaikeuttivat ammuspula sekä jalkaväkiaseille että tykistölle, kokemattomuus asutuskeskustaisteluihin sekä joukkojen parissa levinnyt pakokauhu.
Nut
thumb|right|200px|Nut kuvattuna kaartuneena taivaankanneksi, jonka Nutin isä [[Shu erottaa Nutin aviomies-veli Gebistä.]] Nut oli muinaisessa Egyptissä palvottu taivaan jumalatar.
Nut kuvattiin usein alastomana naisena, joka kaartui miehensä maanjumala Gebin yläpuolella. Joskus Nutin kehoon piirrettiin myös tähtiä. Jumalatar Nut oli Shun ja Tefnutin lapsi. Nutin ja Gebin lapset olivat Seth, Horus, Osiris, Isis ja Neftys, joka oli Sethin vaimo.
Nutia kuvattiin hyvin useasti hautojen seinillä. Erittäin yleisiä olivat kuvat jossa Nutin isä Shu erottaa Nutin ja Gebin toisistaan. Nut kuvattiin usein myös vainajan arkun sisäpuolelle, jotta vainaja saattoi symbolisesti katsella taivasta.
Erään myytin mukaan Nut nielaisi iltaisin auringon Ra-jumalan hahmossa ja se kulki hänen ruuminsa, tuonelan, läpi yön aikana, tullakseen aamulla taas Nutin synnyttämäksi.
Aiheesta muualla
Llista de personatges de la mitologia egípcia
Skipp Sudduth
Sudduth kävi George Washington High Schoolia, josta valmistui 1976. Lääkärinuraa suunnitellut Sudduth sai loppututkinnon biologiassa Hampden-Sydney Collegesta työskenneltyään vuoden sairaalan ensiavussa. Tässä vaiheessa hän päätti jättää lääketieteellisen uransa ja luki itselleen tutkinnon teatterialalla Virginian yliopistossa. Hän vaikutti muun muassa Chicagon Steppenwolf Theatre Companyssä esiintyen useissa heidän näytelmissään.
Monilahjakas Sudduth on myös laulaja-lauluntekijä, hänen akustista rokkia soittava yhtyeensä Minus Ted on julkaissut kaksi albumia. Hän on myös stand-up-koomikko ja ääninäyttelijä.
Sudduth on ollut naimisissa ja eronnut kaksi kertaa. Hän asuu New Yorkissa.
Kari Hautamäki (koripalloilija)
Hautamäki valmensi Pyrintöä aina vuoteen 1976 asti Suomi-sarjassa (1971-1975) ja 1. divisionnassa (1975-1976). Hautamäki jatkoi valmentajauraansa vielä Pispalan Tarmossa kaksi kautta: yhden SM-sarjassa ja toisen 1. divisioonassa. Sen jälkeen hän siirtyi valmentamaan Järvenpään Korikotkia yhdeksi kaudeksi 1. divisioonassa.
Kari Hautamäki on kaikkien aikojen nuorin päävalmentaja koripallon SM-sarjassa.
Claude Dornier
thumb|right|Claude Dornier Claude (Claudius) Honoré Desiré Dornier oli saksalainen lentokonesuunnittelija.
Dornier palkattiin kreivi Zeppelinin tehtaalle. Hän sai johtoonsa “Osasto Don”, lentokoneiden suunnitteluosaston, joka oli toiminut vuodesta 1914. Siellä Dornier suunnitteli ensimmäiset lentoveneensä. Seuraavaksi Dornier johti Zeppelin-Werke Lindau GmbH -yhtiötä, joka rakensi kokometallirunkoisia lentokoneita.
Ensimmäisen maailmansodan rauhansopimus kielsi Saksalta lentokoneiden suunnittelun, ja Dornier siirsi kokoonpanotehtaan Sveitsin puolelle. Vuonna 1923 Dornier osti lentokonetehtaan Friedrichshafenista, Baijerista. Vuonna 1925 hän sai valmiiksi suuren Dornier Do X -lentoveneen piirustukset. 1930-luvun alkupuolelle asti lentoveneet olivat yhtiön liiketoiminnan perusta. Pommikone Do 17 muutti tilanteen.
Toisen maailmansodan jälkeen Dornier – kuten moni muukin saksalainen lentokoneinsinööri – perusti suunnittelutoimiston Madridiin. Hän palasi Saksaan vuonna 1955 ja kiinnostui erityisesti STOL- ja VTOL-lentokoneista. Dornier System GmbH perustettiin vuonna 1962, ja yhtiö alkoi toimia avaruustekniikan parissa. Se oli suunnittelemassa Saksan ensimmäistä satelliittia, Azuria.
Claude Dornier kuoli vuonna 1969 asuinpaikassaan Zugissa Sveitsissä.
Yūsuke Minato
Yūsuke Minato (, s. 15. maaliskuuta 1985) on japanilainen yhdistetyn hiihtäjä.
Minato voitti yhdistetyn joukkuekilpailussa kultaa Liberecin MM-kilpailuissa 2009. Samoissa kisoissa hän sijoittui normaalimäen Gundersen-kilpailussa kuudenneksi, suurmäen vastaavassa kilpailussa yhdeksänneksi ja yhteislähtökilpailussa 15:nneksi.
Minato kilpaili aikuisten arvokilpailuissa ensimmäisen kerran Sapporon MM-kilpailuissa 2007 ja sijoittui normaalikilpailussa 40:nneksi. Vuoden 2007 universiadeissa hän voitti sprintissä kultaa, normaalikilpailussa hopeaa ja joukkuekilpailussa pronssia. Nuorten MM-kilpailussa hän sijoittui joukkuekilpailussa parhaimmillaan kuudenneksi vuonna 2002 sekä henkilökohtaisessa normaalikilpailussa kymmenenneksi vuonna 2003.
Maailmancupin osakilpailuissa Minato on parhaimmillaan sijoittunut 11:nneksi kerran kausilla 2009–2010 ja 2011–2012.
Piksodaros
Piksodaros kuoli ennen kuin Aleksanteri Suuri valloitti Kaarian vuonna 334 eaa. Sitä ennen Piksodaroksen vävystä Orontobateesta oli tullut Kaarian satraappi.
Karakorum (kaupunki)
thumb|Erdene Zuun luostari. Karakorum oli kaupunki nykyisen Mongolian pohjoisosassa.
Naulasaari
Naulasaari on saari Mäntyharjulla Tarhaveden ja Juolaveden välillä Naulasalmessa. Saari oli 1400-luvulta alkaen Hämeen ja Savon erämaiden välinen rajapaikka. Se oli myös vuonna 1743 solmitun Turun rauhan rajasaari.
Karakorum (kaupunki)
Se oli Mongolivaltakunnan eräänlainen pääkaupunki joitakin vuosikymmeniä. Sen rauniot sijaitsevat Arkhangain provinssin kaakkoisnurkassa Mongoliassa. Alueelta on löydetty merkkejä metallinvalmistuksesta, nuolenpäitä, rautapatoja, lasihelmiä, kiinalaisia kolikoita yms.
Historia
Tsingis-kaani asettui alueelle noin 1220 ja alkoi sieltä käsin johtaa Kiinan sotatoimiaan. Karakorumia on usein sanottu mongolien pääkaupungiksi, mutta oikeastaan Tsingis-kaani eli liikuteltavassa telttaleirissään kaupungin ulkopuolella, ja Karakorum toimi tämän "varsinaisen pääkaupungin" huoltotukikohtana. Tsingisiä seurannut Ögödei rakennutti Karakorumiin muurit ja linnakkeen sekä suuntasi silkkitien kaupan sinne, jolloin kaupungista tuli vähäksi aikaa maailman merkittävimpiä taloudellisia ja poliittisia keskuksia. Kublai siirsi pääkaupungin nykyisen Pekingin alueelle vuonna 1267. Sen jälkeen Karakorumista tuli provinsiaalinen kaupunki, vaikkakin pohjoinen yuan-dynastia hetkeksi siirsi pääkaupunkinsa sinne. Kiinalaiset hävittivät Karakorumin ja surmasivat sen asukkaat 1388, jolloin kaupunki ilmeisesti autioitui lopullisesti.
Arohilleri
Arohilleri (Mustela eversmanii ) on kärppien sukuun kuuluva näätäeläin.
Ulkonäkö ja koko
Arohillerin turkki on punertavan ruskea. Vatsa, jalat ja naamari ovat väriltään tummempia. Lisäksi korvat ja huulet ovat valkoiset ja selkä ja kupeet ovat vaaleita, melkein keltaisia. Hännänpää on musta.
Arohilleri on tavallista hilleriä suurempi. Koiras saattaa painaa jopa kaksi kilogrammaa keskipainon ollessa 1,4 kilogrammaa. Täysikasvuinen arohilleri on 38–56 senttimetriä pitkä. Kuten monella muullakin näätäeläimellä, myös arohillerillä naarat ovat koiraita hivenen pienempiä.
Levinneisyys
Levinneisyysalue käsittää suurimman osan Sisä-Aasian aro- ja puoliaavikkoseuduista. Itä-Euroopassa arohilleriä esiintyy Unkarissa, Puolassa, Slovakiassa ja Saksassa.
Gustaf Gisselkors
Gustaf Gisselkors (n. 1693 Pohjanmaa – 22. elokuuta 1769) oli suomalainen sotilas ja uskonnollinen vaikuttaja.
Arohilleri
Lisääntyminen
Arohillerin kanto-aika on 36–46 vuorokautta ja se saattaa kerrallaan synnyttää jopa 18 poikasta. Tavallisesti poikasia on kuitenkin alle 10.
Gustaf Gisselkors
Gisselkors kuului inkeriläiseen pappissukuun. Hän otti osaa Suuren Pohjan sodan sotatoimiin Pohjanmaan rykmentin aliupseerina ja seurasi 1714 Tapani Löfvingiä tämän partioretkillä. Vuoden 1718 Norjan sotaretkellä Gisselkorsista tuli vänrikki, 1750 hänet korotettiin kapteeniksi ja Ilmajoen komppanian päälliköksi. Armeijasta Gisselkors erosi 1761. Hän oli liittynyt veljesten Jaakko ja Eerik Erikssonin separatistiseen uskonliikkeeseen ja näiden poistuttua maasta oli liikkeen huomattavimpia edustajia Pohjanmaalla. Vuonna 1736 ja myöhemminkin Gisselkors oli syytettynä epäkirkollisuudesta mutta selvisi tuomiotta. Hänen 1767 uskonystävilleen kirjoittamansa kirje osoittaa silti, että hänen uskonnollinen kantansa oli muuttunut ajan myötä vain jyrkemmäksi.
Arohilleri
Ravinto
Joidenkin tutkimuksien mukaan jopa 75 prosenttia arohillerin ravinnosta on jyrsijöitä. Etenkin siiseli ja hamsteri päätyvät usein sen ravinnoksi.
Bad Sign
Bad Sign oli Teddy & The Tigersin laulaja-kitaristina tunnetuksi tulleen Aikka Hakalan rhythm and blues-/rock-yhtye, joka levytti 1980-luvulla viisi albumia. 1990-luvulla Bluelight Records uudelleenjulkaisi albumeita CD-muodossa. Bad Sign esiintyi joitakin kertoja myös vuonna 2007.
Kokoonpano
Levytyksillä soittaneet muusikot:
Albumit
Lähteet:
Andraimon
Andraimon oli kreikkalaisessa mytologiassa usean eri mieshahmon nimi.
Gorgen puoliso
Andraimon oli naimisissa Kalydonin kuninkaan Oineuksen tyttären Gorgen kanssa, jonka kanssa he saivat Thoas-nimisen pojan. Kun Diomedes oli vapauttanut Oineuksen vankeudesta, johon Agrioksen pojat olivat tämän pistäneet kaapattuaan tältä vallan, hän antoi valtakunnan Andraimonin käsiin, koska Oineus oli tullut jo liian vanhaksi hallitsemaan. Tosin Antoninus Liberalis esittää Oineuksen palanneen hallitsemaan vapautuksensa jälkeen.
Andraimonin hauta sijaitsi Amfissassa vaimonsa haudan vieressä. Pseudo-Apollodoros kutsuu Oksylosta Adraimonin pojaksi, mutta koska sekä Strabon että Pausanias kertovat tämän olleen Haimonin poika, joka puolestaan oli Thoaan poika, Apollodoros on ilmeisesti sekoittanut Andraimonin pojanpojan tämän omaksi pojaksi.
Oksyloksen poika
Andraimon, Oksyloksen poika oli naimisissa Dryopen kanssa, josta puolestaan tuli Amfissoksen äiti suhteesta Apollonin kanssa.
Marras (albumi)
Marras on suomalaisen dark metal -yhtye October Fallsin esikoisalbumi. Se julkaistiin vuonna 2005 levymerkillä Corvus Records.
Albumin kaikki kappaleet ovat instrumentaaleja.
Mazar-e Šarif
Mazar-e Šarif on kaupunki Afganistanin pohjoisosassa Balkhin maakunnassa. Sen asukasluku oli YK:n arvion mukaan 577 500–693 000. Kaupunki on saanut alkunsa kalifi Alin hautapaikkana pidetystä pyhiinvaelluskohteesta ja siitä tuli Pohjois-Afganistanin keskus 1800-luvun loppupuolella ja 1900-luvun alkupuolella.
Maantiede
thumb|vasen|Valokuva [[Kansainvälinen avaruusasema|Kansainväliseltä avaruusasemalta.]] Mazar-e Šarif sijaitsee Afganistanin pohjoisosassa Balkhin maakunnassa hedelmällisellä tasangolla Hindukušin ja Amudarjan välissä. Nykyinen maakunta on nimetty historiallisesti merkittävämmän Balkhin kaupungin mukaan, joka sijaitsee noin 18 kilometriä Mazar-e Šarifista länteen. Mazar-e Šarif on nykyisin sitä asukasluvultaan suurempi. Afganistanin pääkaupunki Kabul sijaitsee Mazar-e Šarifista 320 kilometriä kaakkoon. Uzbekistanin raja sijaitsee 56 kilometriä pohjoiseen. Alueen korkeus merenpinnasta on 380 metriä. Lähiseutu on Balkabjoen muodostama alluviaalikeila. Joki mahdollistaa maanviljelyn suurehkolla alueella Mazar-e Šarifin ympärillä, joka tunnetaan yhtenä Afganistanin hedelmällisimmistä maatalousalueista.
Historia
thumb|vasen|Kalifi Alin hautapaikkana pidetty [[Sininen moskeija (Mazar-e Šarif)|Sininen moskeija.]] Seudun historiallinen valtakeskus Balkh antoi nimensä Baktrian alueelle Hindukušin ja Pamirvuoriston välisesslä laaksossa. Balkh menetti asemansa paikallisena keskuksena Mazar-e Šarifille vasta 1800-luvulla.
Mazar-e Šarif on saanut alkunsa uskonnollisena keskuksena. Ahmad Sandžarin valtakaudella vuonna 1135 tai 1136 eräs muslimimystikko oli saanut näyn, jonka mukaan kalifi Ali olisi haudattu tuolloin nimellä Kayr tunnetulle paikalle. Haudaksi oletetulle paikalle rakennettiin mausoleumi, johon liitettiin erilaisia ihmetekoja. Ali ja ihmeet tekivät siitä suositun pyhiinvaelluskohteen. Tšingis-kaanin johtamat mongolit tuhosivat alkuperäisen mausoleumin. Paikalla nykyisin sijaitseva rakennus rakennettiin vuosina 1480–1481 timuridihallitsija Sultan Husainin valtakaudella. Paikka tunnetaan Sinisenä moskeijana seinätiiliensä värin mukaan. Pyhiinvaellukset paikalle jatkuivat eri puolilta Keski-Aasiaa ja paikka sai nykyisen nimensä Mazar-e Šarif, eli suomeksi vapaasti kääntäen "ylhäinen hauta". Yleisesti tunnetumpi Alin hautapaikkana pidetty kaupunki on kuitenkin Najaf Irakissa.
Itse kaupunki ei kehittynyt samaan aikaan pyhiinvaelluskohten kanssa. Pitkään paikalla oli vain pieni kylä. Brittiläinen tutkimusmatkailija William Moorcroft kuvaili kylää vuonna 1825 "likaiseksi" mutta ilmeisesti piti sitä kuitenkin huomattavampana, kuin lähellä sijainnutta Tašqurghania. Vuonna 1832 Alexander Burnes kuvaili kylän käsittävän 500 perhettä. Kylää johti uskonnollinen johtaja, joka vastasi Balkhin kuvernöörille. Sittemmin Turkestanin alueella yleensä puuttui voimakas keskushallinto ja alueella vaikutti useita pieniä puoli-itsenäisiä hallitsijoita. Mazar-e Šarifin paikallinen päällikkö kapinoi afgaanikuvernööriä vastaan vuonna 1852. Päällikön sanottiin voineen kutsua aseisiin 1 000 ratsumiestä, mutta hänen kapinansa kukistettiin verisesti.
Normaaliobjektiivi
thumb|Nikonin normaaliobjektiivi: 50mm f/1.8 Normaaliobjektiivi on kamerassa objektiivi, jonka polttoväli on suurin piirtein valaistavan filmiruudun tai (täys)kennon lävistäjän suuruinen.
Mazar-e Šarif
Historia
Sittemmän afgaanihallinnon aikana alueen hallinnollinen keskus siirtyi vaiheittain Mazar-e Šarifiin. Keskus oli jonkin aikaa läheinen Takta-polin kylä. Vuonna 1866 alueen kuvernööriksi oli nostettu Mohammad Alam-niminen šiialainen, joka asetti oman keskuksensa Mazar-e Šarifiin ja aloitti useita rakennushankkeita, kuten suorien katujen ja keskusakuion rakennuttamisen. Paikakkunta kasvoi sittemmin nopeasti. Vuonna 1878 paikkakuntaa kuvailtiin jo suurehkoksi kaupungiksi. 1933 avautui tie pääkaupunki Kabuliin ja Mazar-e Šarif kasvoi edelleen koko Pohjois-Afganistanin kaupan keskukseksi. Vuonna 1957 aloitettiin suuria uusia rakennushankkeita kaupungin uudistamiseksi ja kaupunki sai monelta osin Afganistanin mittakaavassa nykyaikaisen infrastruktuurin.
Normaaliobjektiivi
Normaaliobjektiivilla valoa kokoava linssiryhmä pystytään sijoittamaan melko optimaalisen etäisyyden päähän tarkennustasosta (kennosta tai filmistä) jolloin polttoväliä muuttavia lisälinssiryhmiä sen eteen tai taakse ei tarvita.
Mazar-e Šarif
Historia
Yhdysvallat hyökkäsi Afganistaniin vuonna 2001. Alun maasodan yksiratkaisutaisteluista oli Mazar-e Šarifin valtaus. Yhdysvaltojen tukemat Pohjoisen liiton joukot valtasivat sen odottamattoman nopeasti vain muutamassa päivässä ja taliban oli karkotettu 13. marraskuuta. Autoritaarisin menetelmin kaupunkia hallitsevan kuvernööri Ustad Atta Mohammed Noorin noustua valtaan 2005 kaupunki on rauhoittunut ja sen talouselämä on elvytystoimien, kuten kaupunkiin houkuteltujen sijoitusten ansiosta kehittynyt. Sittemmin kaupunkia on pidetty Afganistanin mittakaavassa turvallisena. Talibanin uutisoitiin vallanneen hallituksen tukialueena pidetyn kaupungin elokuussa 2021.
Normaaliobjektiivi
Normaaliobjektiivin käyttötilanteita
Normaaliobjektiiveja käytetään tavanomaisissa kuvaustilanteissa, jossa kuvauskohde ei ole kaukana tai kuvauskohde ei ole poikkeuksellisen suuri. Koska normaaliobjektiiveista voidaan kohtuullisin kustannuksin valmistaa tarkkoja valovoimaisia objektiiveja, ovat valovoimaisimmat normaaliobjektiivit hyviä hämärä- ja yökuvauksissa. Yleisesti tarjolla olevien ja kohtalaisen suosittujen, normaaliobjektiivien aukko voi olla 1/1,8 -polttoväliä.
Heikki Jussila (jääkäri)
Heikki Jussila (14. kesäkuuta 1887 Haukipudas - 7. marraskuuta 1941) oli suomalainen jääkärimajuri. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Matti Jussila ja Maria Kristiina Jämsä. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1920 Nanni Olga Marttilan kanssa.
Opinnot
Jussila kävi kansakoulun, maamieskoulun ja Haapaveden kansanopiston vuosina 1908–1909 sekä suoritti yksityisesti viidennen luokan vuonna 1925 ja seitsemännen luokan vuonna 1935 Oulun yhteislyseossa. Hän suoritti sotilasohjaajakurssit vuosina 1921, 1922 ja 1923 ja taktiikan soveltamiskurssin vuonna 1925 sekä komentajakurssin vuonna 1928 Suojeluskuntain päällystökoulussa.
Jääkärikausi
Jussila oli mukana jääkärien värväystoiminnassa ennen liittymistään itsekin vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 21. helmikuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella, josta hänet siirrettiin pataljoonan täydennysjoukkoon 17. joulukuuta 1916, josta hänet komennettiin Saksan yleisesikunnan järjestämille räjäytyskursseille. Takaisin komppaniaansa hän palasi 20. toukokuuta 1917.
Suomen sisällissota
Jussila saapui takaisin Suomeen (Vaasaan) vänrikiksi ylennettynä jääkärien pääjoukon mukana 25. helmikuuta 1918. Suomen sisällissotaan hänet komennettiin joukkueenjohtajaksi 1. Jääkärirykmentin 1. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan ja osallistui sisällissodan taisteluihin Lempäälässä ja Säiniöllä sekä Viipurissa.
Sisällissodan jälkeinen aika
Jussila palveli sisällissodan jälkeen joukkueenjohtajana Kaartin jääkäripataljoonan 4. komppaniassa. Armeijasta hän erosi 2. syyskuuta 1918 ja liittyi Suojeluskuntajärjestöön ja hänet sijoitettiin 15. marraskuuta 1918 alkaen paikallispäälliköksi Haukiputaan suojeluskuntaan, mistä hänet määrättiin 1. huhtikuuta 1920 alkaen sotilasohjaajaksi Oulun suojeluskuntapiiriin. Hän hoiti useasti Oulussa piiripäällikön tehtäviä kunnes 1. joulukuuta 1925 hänet nimitettiin edellä mainittuun tehtävään. Armeijassa hän oli komennettuna 5. maaliskuuta 1937 – 4. maaliskuuta 1938 Keski-Suomen rykmentissä, missä hän toimi aluksi aliupseerikoulun johtajana ja hoiti 1. tammikuuta 1934 alkaen 2. pataljoonan komentajan tehtäviä.
Talvi- ja jatkosota
Jussila osallistui talvisotaan Oulun suojeluskuntapiirin päällikkönä ollen samalla myös Oulun lohkon komentajana. Myöhemmin hän toimi Kymijokilaakson linnoitustöiden suunnittelijana ja Osasto Jussilan komentajana Utin lohkolla ja myöhemmin Uuraan alalohkolla. Vielä talvisodan lopulla hänet siirrettiin kenttälinnoitustöiiden johtajaksi Säkkijärvelle.
Välirauhan aikana hän toimi Hangon lohkolla Prästkullan alalohkon komentajana, mistä hänet siirrettiin Oulun suojeluskuntapiirin komentajaksi ja toimi komentajana aina jatkosodan puhkeamiseen saakka. Jatkosodan puhjettua hänet komennettiin ensin 3. divisioonan ja divisioona J:n erikoiskäyttöön, josta hänet siirrettiin komentajan viransijaiseksi Jalkaväkirykmentti 53:n 2. pataljoonaan. Lopulta hänet siirrettiin komentajaksi Sissipataljoona 3:een ja osallistui taisteluihin Kiestingissä ja Sohjanassa, missä hänen kohtalokseen tuli kaatua taistelussa 7. marraskuuta 1941. Hänet haudattiin Oulun sankarihautaan.
Warning:
Warning: on Green Day -yhtyeen kuudes studioalbumi. Se äänitettiin maalis-huhtikuussa 2000 ja julkaistiin 3. lokakuuta 2000. Albumi debytoi Yhdysvalloissa ja Britanniassa sijalla 4 ja myi kummassakin maassa kultaa. Levyn tunnetuimmat kappaleet ovat "Minority" ja "Warning".
Tehnoparkin metroasema
Tehnopark on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 28. joulukuuta 2015.
Luettelo shakinpelaajista
Tämä on epätäydellinen '''luettelo shakinpelaajista.
Veikko Ennala
pienoiskuva|pysty|Sot.virk. Veikko Ennala (1944) Veikko Ennala (10. syyskuuta 1922 Mänttä – 29. elokuuta 1991 Tampere) oli suomalainen toimittaja ja eräs aikansa tunnetuimmista mediapersoonista.
Lapsuus
Veikko Ennalan isä oli kansankoulunopettaja Atte Ennala, jolla oli kunnianhimoiset suunnitelmat poikansa suhteen. Vaatimattoman ruoan ja kovan kurin avulla hän aikoi kasvattaa Veikosta suurmiehen ja tulevan Suomen presidentin. Ruokavalioon lapsuudessa kuuluneet ainaiset maitopotut aiheuttivat Ennalalle jo lapsuusiässä mahakatarrin, joka myöhemmällä iällä paheni mahahaavaksi.
Myönteinen asia lapsuuskodissa oli kuitenkin isän laaja kirjasto. Veikko Ennala tutustui jo varhain maailmankirjallisuuden klassikoihin ja alkoi myös itse kirjoittaa. Ennalan ensimmäinen novelli julkaistiin lehdessä hänen ollessaan 9-vuotias, tosin lehdistä vain Nyyrikki suostui silloin tällöin julkaisemaan Ennalan lähettämiä kirjoituksia.
Sodasta itsemurhan partaalle
Ennala toimi jatkosodassa rivimiehenä, mutta sai melko nopeasti siirron ensin kirjuriksi ja sitten sotakirjeenvaihtajaksi. Kirjurina toimiessaan Ennala alkoi kirjoittaa rintamakuvauksia, joita julkaistiin Suomen Kuvalehdessä. Päämajan tiedotuskomppaniassa palvellut kirjailija Olavi Paavolainen kiinnitti huomiota Ennalan juttuihin ja hänen suosituksestaan Ennala pääsi tk-mieheksi jo 20-vuotiaana. Tässä toimessa hän oli maailman nuorimpia.
Sodan jälkeen Ennala vajosi alkoholismiin ja lyhytjännitteiseen kiertolaiselämään, mikä johdatteli hänet Valkeakosken Sanomista Turunmaahan ja Jämsän Lehteen. Tämän boheemivaiheensa aikana Ennala kierteli myös talvella 1945–1946 neljä kuukautta kulkurina ympäri Turun ja Porin lääniä ja sai lyhyen tuomion sotilaspassinsa myymisestä. pienoiskuva|Apu-lehden toimittaja Veikko Ennala juo itsensä humalaan ja hankkiutuu putkaan vuonna 1955 pienoiskuva|pysty|Viinanpiru ei laskenut irti sille kerran antautuneesta Ennalasta. Vuonna 1955 Ennala rekrytoitiin Apu-lehteen, jonka palkkalistoilla hän kirjoitti toimittajalegenda Matti Jämsän reportaasikumppanina. Jämsän tavaramerkkejä olivat kokeilevat tutkivan journalismin tempaukset, joiden nimissä hän ajoi auton mereen tai mitteli karhun kanssa. Näissä juttusarjoissa Ennala otti yleisön edustajan roolin ja raportoi, miltä Jämsän tempaukset näyttivät ulkopuolisen silmin katsottuna.
Pýli (Tríkala)
Pýli on Kreikan kylä ja samanniminen kunta (Δήμος Πύλης, Dímos Pýlis), joka sijaitsee Tríkalan alueyksikössä Thessalian alueella. Koko kunnan pinta-ala on 747,7 neliökilometriä ja väkiluku 14 343. Varsinaisen Pýlin kylän väkiluku on 1 873 (vuonna 2011).
Veikko Ennala
Sodasta itsemurhan partaalle
Ennalan yksityiselämä ei kuitenkaan selkiintynyt vakituisen työpaikan myötä. Toukokuussa 1955 Ennala ja hänen silloinen morsiamensa yrittivät kaksoisitsemurhaa kaliumsyanidilla terästetyillä juoma-annoksilla. Ennalan tyttöystävä menehtyi hänen silmiensä edessä. Ennalan vatsakatarri koitui hänen pelastuksekseen ja hän antoi myrkyn ylen vaivuttuaan tajuttomuuteen. Viikon kuluttua toimittaja yritti uudelleen nielemällä yli sata unitablettia. Matti Jämsä aavisti mitä oli tulossa, ja ennätti ajoissa paikalle. Itsemurhakandidaatti elvytettiin Marian sairaalassa. Risto Jarva on käsitellyt Ennalan itsemurhayritystä sensaatiolehdistöä kritisoivassa elokuvassaan Kun taivas putoaa (1972).
Suosion vuodet
Saatuaan Avusta potkut Ennala siirtyi aikansa rajoja koettelevaan oululaiseen Elämä-lehteen, jonka toimittajana hän pääsi toteuttamaan suorapuheista, radikaalia ja sosiaalipornon käsitettä ennakoivaa kirjoitustyyliään. Lestadiolaisten piirien painostuksen vuoksi Ennala kuitenkin erotettiin, mutta Urpo Lahtinen palkkasi skandaalinkäryisen toimittajan vuonna 1966 Hymy-lehteen. Tässä tehtävässä Ennala pääsi suosionsa huipulle ja suuren yleisön tietoisuuteen. Omalta osaltaan Ennala auttoi Hymy-lehden hetkelliseen supersuosioonsa. Lehden levikki oli huippuvuosinaan 500 000:n kappaleen tietämillä. Numeron 12/1968 painos oli peräti 520 000.
Pýli (Tríkala)
Kunnan osat
Vuoden 2011 kuntauudistuksesta lähtien Pýlin kunta muodostuu seitsemästä kunnallisyksiköstä, jotka vastaavat uudistusta edeltäneitä kuntia. Kunnallisyksiköt sekä niihin kuuluvat kylä- ja kaupunkiyhdyskunnat ja asutukset ovat:
Veikko Ennala
Suosion vuodet
Hymyssä Ennala pääsi toteuttamaan ristiriitaista ja skandaalinhaluista persoonaansa, kirjoittaen niin seksinhaluisista kotirouvista ja prostituoiduista, kuin omasta strindbergiläisestä aviohelvetistään. Hän kirjoitti Hymyyn kahta omalaatuista pakinapalstaa: vuosina 1970–1975 lukijakirjeisiin perustunutta Veikko-sedän piinapenkkiä ja vuosina 1975–1983 Maailman menoa, jota hän jatkoi vuosina 1987 alkaen Alibi-lehdessä. Rankat avioliittokuvaukset johtivat osaltaan avioeroon, ja lopulta Ennalan vaimon Marja-Leena Ennalan itsemurhaan kesällä 1977. Ennala kirjoitti myös omakohtaisiin kokemuksiin perustuvan juttusarjan Suomen vankilaoloista ja toi siinä esille erityisesti pakkolaitos- eli pyttyjärjestelmään liittyneitä pahoja epäkohtia. Asian saama julkisuus vaikuttikin siihen, että järjestelmää uudistettiin 1967. Ennalaa voidaan pitää yhtenä Suomen ensimmäisinä gonzo-journalisteista. Ennala ei suostunut kumartamaan ketään, vaan kirjoitti asioista kuten hän oman ristiriitojen koetteleman ja piinatun maailmankuvansa läpi ne itse koki, objektiivisuudesta tai yksilösuojasta piittaamatta.
Antti Railio
Antti Railio (s. 1984) on suomalainen laulaja, joka vaikutti power metal -yhtye Celestyssä vuosina 2003–2009. Hän erosi yhtyeestä joulukuussa 2009.
Veikko Ennala
Suosion vuodet
Valtalehdistössä Ennalaa pidettiin kuitenkin "likasankojournalistina". Toimittaja Sakari Virkkunen kirjoitti Suomen Kuvalehden numerossa 1/1970:
Työtoveriensa mukaan Veikko Ennala oli henkilönä arvoituksellinen ja vastakohtien mies. Hän osasi olla hienostunut gentlemanni, mutta hän saattoi myös suuttua silmänräpäyksessä. Esimerkiksi 1970-luvun lopulla kuuluisaksi tullutta saarnaajaa Niilo Yli-Vainiota Ennala käsitteli pakinoissaan hienovaraisen lempeästi, mutta kun Lehtimiehet Oy:n toimitalossa vieraillut Yli-Vainio lähestyi Ennalaa käsi ojossa ja imelästi hymyillen, Ennala hermostui. Pukeutumisessaan Ennala oli hienosteleva; hänellä oli aina yllään musta tai valkoinen kokopuku ja kaulassaan silkkiliina.
Antti Railio
Railio osallistui vuonna 2007 Idolsin kolmannelle kaudelle ja ylsi kilpailun semifinaaleihin. Hän oli mukana myös Kuorosodan ensimmäisellä kaudella Timo Kotipellon voitokkaassa joukkueessa. Railio voitti vuoden 2013 The Voice of Finland -kilpailun.
Veikko Ennala
Viimeiset vuodet
Lopetettuaan Hymyssä Ennala isännöi vastaavaa juttusarjaa Alibi-lehdessä 1980-luvun loppupuolella.
Antti Railio
Yksityiselämä
Railiolla on kolme lasta, vuonna 2009, 2014 ja 2020 syntyneet tyttäret. Hän erosi kahden ensimmäisen lapsensa äidistä loppuvuodesta 2017. Railio kihlautui Siiri-nimisen naisen kanssa marraskuussa 2018, he avioituivat elokuussa 2020 ja saivat yhteisen tyttölapsen marraskuussa 2020. He asuvat omakotitalossa Seinäjoella. Railio on julkisesti itse kertonut kärsineensä jo varhaisnuoruudestaan saakka kaksisuuntaisesta mielialahäiriöstä.
Kokoelmalevyillä
Raskasta Joulua (2013)
Raskasta Joulua 2 (2014)
Ragnarok Juletide (2014)
Anders Igel
Anders Igel (s. 1951) on ruotsalainen yritysjohtaja. Hän on opiskellut Kuninkaallisessa teknillisessä korkeakoulussa ja Tukholman kauppakorkeakoulussa. Hänen työnantajiaan ovat olleet Philips, Esselte ja Ericsson. Igel toimi TeliaSoneran konsernijohtajana vuosien 2002–2007 välillä, josta hänet erotettiin luottamuspulan johdosta.
Antti Railio
Kokoelmalevyillä
Tulkoon joulu – akustisesti (2015)
Veikko Ennala
Viimeiset vuodet
Mittavan lehtityön lisäksi Ennalan kirjallinen tuotanto on varsin merkittävä. Hänen oma arvionsa on noin 30 000–50 000 A4-liuskaa. Lisäksi häneltä on ilmestynyt kolme pienoisromaania sekä ainakin yksi vanhoista pakinoista koottu kokoelmateos.
Ennala oli myös esikuvana Risto Jarvan vuonna 1972 valmistuneen elokuvan "Kun taivas putoaa..." päähenkilölle, sensaatiotoimittaja Olli Merelle.
Timo Teräsvirta
Timo Lauri Teräsvirta (s. 24. tammikuuta 1941, Helsinki ) on suomalainen tilastotieteen ja ekonometrian tutkija ja emeritusprofessori.
Teräsvirta valmistui vuonna 1970 valtiotieteiden tohtoriksi Helsingin yliopistossa. Tämän jälkeen hän toimi tilastotieteen professorina Helsingin yliopistossa vuosina 1976–1980 ja Tukholman kauppakorkeakoulussa ekonometrian professorina vuosina 1994-2006. Vuodesta 2001 lähtien hän on ollut yhteydessä Svenska handelshögskolaniin Helsingissä. Vuodesta 2006 Teräsvirta on työskennellyt Aarhusin yliopistossa Tanskassa. Hänen tutkimus- ja opetusalueensa sisältää epälineaaristen aikasarjojen ja mallintamista volatiliteetti.
Teräsvirta valittiin Kansainvälisen tilastotieteellisen instituutin jäseneksi jo vuonna 1978 ja Suomalaisen Tiede- ja kirjainyhteiskunnan jäseneksi vuonna 1978. Hänet äänestettiin vuonna 2001 ulkomaalaisena jäsenenä Ruotsin kuninkaalliseen tiedeakatemiaan ja ollut vuodesta 2002 Ruotsin keskuspankin Nobel-palkintoa vastaavan palkinnon myöntävän Taloustieteellisen komitean jäsenenä. Vuonna 2011 Teräsvirta sai Turun kauppakorkeakoulun kunniatohtorin arvonimen. Teräsvirta palkittiin Eino H. Laurila -kansantulomitalilla 2012.
Pontiacin kapina
Seitsenvuotinen sota
Pontiacin toimeenpaneman intiaanikapinan taustalla oli vuonna 1756 Britannian ja Ranskan välillä alkanut suuri siirtomaasota, joka levisi Ohiojoen laaksoista Eurooppaan (seitsenvuotinen sota). Sota toi lyhyellä aikavälillä suuria määriä niin englantilaisia kuin ranskalaisiakin sotilasjoukkoja Yhdysvaltain itärannikolle. Kummatkin sodan osapuolet turvautuivat helposti saatavilla oleviin intiaaniliittolaisiin. Pontiac taisteli Uuden-Ranskan joukoissa brittejä vastaan.
Ranskalaisten joukkojen ensimmäisten vuosien voitokas eteneminen muuttui brittiläisten eduksi vuoden 1758 aikana. Ranskalaismieliset intiaanit huomasivat valinneensa sodassa väärän puolen. Ryhmä toisensa jälkeen he vetäytyivät irralleen sodasta, kunnes 1760 taistelukentällä ampuivat toisiaan enää valkoisten armeijakuntien sotilaat. Montrealin valtauksen myötä hallinto Isojenjärvien alueella siirtyi brittien haltuun. Uuden-Ranskan linnakkeet joutuivat englantilaisten määräämisvallan alle ja ranskalaiset karkotettiin Kanadaan. Vaikka seitsenvuotinen sota jatkui edelleen Euroopassa, se päättyi Pohjois-Amerikassa 1760 Montrealin luopumiseen.
Liiton synty
Pontiac kävi 1. toukokuuta 1763 pienen ryhmänsä kanssa tutustumassa Fort Detroitiin, jonka oli valinnut kapinan ensimmäiseksi hyökkäyskohteeksi. Intiaanit painoivat mieliinsä linnakkeen yksityiskohtia tulevaa hyökkäystä silmällä pitäen. Heillä oli vastassaan 120 sotilasta käsittävä varuskunta, 40 brittiläistä kauppiasta ja Detroitjoella purjehtivat kuunarit, joiden miehistö oli hyvin aseistautunut.
Pontiac aikoi vallata linnakkeen viekkaudella. Alkuperäisen suunnitelman mukaan hänen piti saapua suuren seurueen kanssa Fort Detroitiin uudelleen viikkoa myöhemmin ihastelemaan linnakkeen monia hienouksia. Sovitun merkin tullen ottawien oli tarkoitus vetää viittojensa kätköistä aseensa ja surmata varuskunnan väki viimeiseen mieheen.
Varoitus tulevasta kapinasta
thumb|270px|Fort Detroitin piiritys.
Saapuessaan Fort Detroitin eteen etujoukkoineen Pontiac näki portin olevan auki. Linnakkeen pihalla ja paraatikentällä olevat aseistetut sotilaat herättivät intiaanien epäluulot. Pontiac kertoi hänen ja miestensä vierailun rauhanomaisesta luonteesta Fort Detroitin komentajalle majuri Henry Gladwynille, ja ihmetteli oliko joku "pahan ilman lintu" käynyt laulamassa linnakkeessa valheita ottawien vierailun syistä. Komentaja ei myöntänyt mitään, mutta Pontiac arvasi tiedon suunnitteilla olleesta kapinasta kantautuneen brittien korviin.
Erään teorian mukaan linnakkeen komentajaan rakastunut kristitty intiaaninainen Catherine kavalsi Pontiacin ja varoitti Fort Detroitia uhkaavasta vaarasta. Pontiacin epäilykset petturin identiteetistä kohdistuivat nopeasti Catherineen. Neljä ottawa-soturia etsi naisen käsiinsä, ja toi hänet Pontiacin ruoskittavaksi.
Hyökkäykset linnakkeita vastaan
Toukokuun 9. päivä Pontiac aloitti kapinan, ja johti soturinsa Fort Detroitin ympärillä olevia asutuksia vastaan. Samanaikaisesti Pontiacin liittolaiset wyandotit ja potawatomit sulkivat kaiken liikenteen jokien ja teiden varsilla estäen ulkopuolisen avun pääsyn linnakkeeseen. Pontiac miehineen ympäröi Fort Detroitia pysytellen kuitenkin luodinkantaman ulkopuolella.
Touko- ja kesäkuun aikana Pontiacia tukevat päälliköt miehineen suorittivat oman osuutensa kapinasta vallaten brittiläisten haltuun joutuneita linnakkeita. Hyökkäyksiin osallistui kaikkiaan tuhansia sotureita. Fort Sandusky Eriejärven etelärannalla joutui ottawien ja wyandotien haltuun. Pottawatomit tunkeutuivat Michiganissa St. Josephiin ja miamit valtasivat Fort Miamin Indianassa. Illinoisit ja kickapoot miehittivät Fort Ouiatenonin. Ojibwat turvautuivat Wisconsinissa Fort Machinacia vallatessaan erityiseen sotataktiikkaan. He pelasivat lacrossea linnakkeen edessä ja löivät pallon paaluvarustusten sisälle. Sotilaitten avatessa portin, tunkeutuivat aseistetut soturit sisään. Myös Fort Edward Augustus joutui Pontiacin kapinallisten käsiin. Senecat, wyandotit ja ottawat valtasivat Fort Venangon. Senecat iskivät myös Le Bouefin ja Bresqu'Islen linnoituksiin ja tuhosivat lähes viimeiseen mieheen kaksi brittien erillisosastoa Devil's Holessa lähellä Niagaran putouksia.
Fort Detroit, Fort Niagara ja Fort Pitt, nykyinen Pittsburgh jäivät valtaamatta. Jälkimmäisen väitetään pelastuneen biologisen sodankäyntinsä ansiosta. Linnakkeesta heitettiin sitä piirittäville delawareille, mingoille ja shawneille isorokon saastuttamia huopia ja nenäliinoja. Monet kapinoitsijat sairastuivat ja heidän kykynsä käydä sotaa aleni merkittävästi. Eversti Henry Bouquetin johtamien apuvoimien saapuminen paikalle lopetti piirityksen. Tapauksesta muodostui kapinan käännekohta. Ensimmäistä brittien yksittäistä voittoa juhlittiin näyttävästi ja Philadelphiassa kirkonkellot soivat Fort Pittin pelastumisen johdosta koko yön. thumb|300px|Pontiacin kapinan linnakkeet ja taistelupaikat Pontiacin joukot jatkoivat sodankäyntiä laajoilla alueilla. Linnoitusten valtausten yhteydessä intiaanikapinallisten käytöksessä on kerrottu olleen suuria eroja. Miamit olivat varovaisia vangitsemiensa brittien suhteen ja välttivät näiden surmaamista. Shawneet, delawaret ja mingot sen sijaan kiduttivat ja tappoivat Pennsylvanian ja Virginian alueilla satoja uudisasukkaita. Irokeesiliittoa edustavat mohawkit tukivat Englantia ja eristivät itäiset delawaret pois sodasta.
Sodan hiipuminen
Fort Detroitia piirittävät ottawat kyllästyivät odottamiseksi juuttuneeseen sodankäyntiin linnoituksen ulkopuolella. Toiminnan lisäämiseksi Pontiac lähetti sotureitaan tuhoamaan läheisellä joella purjehtivan kuunarin, joka kuljetti tarvikkeita ja miehiä Fort Detroitiin. Hyökkäys epäonnistui ja täydennyslasti pääsi perille. Pontiacin harmiksi miamit, ojibwat ja pottawatomit päättivät lopettaa osuutensa sodankäynnissä ja tekivät rauhan englantilaisten kanssa.
Nähdessään liittonsa murenevan Pontiac asetti toivonsa ranskalaisten apuun brittien lyömiseksi. Tämä toive raukeni turhana. Lokakuussa 1763, vajaa puoli vuotta kapinan alkamisesta, Pontiac sai kirjeen ranskalaiselta majuri de Villiersilta, joka kehotti ottawapäällikköä luopumaan turhasta verenvuodatuksesta ja elämään rauhassa brittien kanssa kuten ranskalaiset. Pariisissa tehty rauhansopimus oli virallisesti päättänyt seitsenvuotisen sodan kahden eurooppalaisen suurvallan välillä. Kuningas Yrjö III kielsi samana vuonna antamassaan julistuksessaan uudisasukkaiden muuton Appalakkien länsipuolelle. Tämä tieto sai Pontiacin luopumaan Fort Detroitin piirityksestä, mutta ei kuitenkaan taisteluista. Hänen sotaliittonsa väkivaltaisuudet jatkuivat seuraavan vuoden loppupuolelle. Syyskuussa 1764 suurin osa wyandoteista ja ottawista vetäytyi kapinasta. Ohion delawaret, senecat ja shawneet tekivät samoin kuukautta myöhemmin.
Kapinan jälkeen
Kesällä 1765 Pontiac käsitti valtansa murenneen ja siirtyi Illinoisin maaseudulle pienen ryhmänsä kanssa. Vuotta myöhemmin hän teki rauhan englantilaisten kanssa, mutta kaikki intiaanit eivät pitäneet hänen mielistelevästä käytöksestään brittejä kohtaan.
Vuonna 1769 pontiac teki kohtalokkaaksi osoittautuvan kauppamatkan Cahokiaan, ranskalaisten ja intiaanien asuttamaan sekakylään lähelle nykyistä Saint Louisia Illinoisissa. Öisellä kadulla muuan peoria-intiaani iski kadulla kävelevää Pontiacia takaapäin tomahawkilla ja jatkoi työtään puukottamalla maahan vaipunutta uhriaan. Pontiac jäi makaamaan mutaiselle kadulle kuolettavasti haavoittuneena. Murhan alkusyy ei selvinnyt koskaan. Siitä liikkui erilaisia huhuja, joiden paikkansapitävyyttä ei kyetty todistamaan. Erään teorian mukaan englantilaiset olivat palkanneet tappajan päästäkseen eroon Pontiacista, koska epäilivät tämän elvyttävän intiaaniliittoaan. Toinen teoria kertoi kyseessä olleen brittivastaisten intiaanien suunnitteleman koston englantilaismieliseksi muuttuneelle Pontiacille.
Seitsenvuotisen sodan ja Pontiacin kapinan jälkeen Britannian tekemät yritykset intiaanien hyvinvoinnin takaamiseksi herättivät pahaa verta siirtokunnissa. Yrjö III:n esittämä julkilausuma ”punaisten” ja ”valkoisten” erottamisesta omille alueilleen kaatui omaan mahdottomuuteensa. Appalakkien kuninkaallisesta rajalinjasta ei piitannut kukaan. Turkiskauppiaat, uudisasukkaat ja maakeinottelijat ylittivät vuoriston ja täyttivät Ohion intiaanien maat. Siirtokuntien kuvernöörit eivät halunneet puuttua tähän. Pontiacin sodassa olleista heimoista varsinkin shawneet, wyandotit, delawaret ja mingot kävivät seuraavan vuosikymmenen ajan katkeraa sotaa siirtolaisten leviämistä vastaan. Yhdysvaltain vapaussodan alkaessa 1775 siirtokuntien sotilaat yrittivät pitää Ohion rajaseudun intiaanit puolueettomina ja rangaista niitä, jotka uskalsivat vannoa lojaalisuuttaan Britannian monarkialle. Useimmat Pontiacin kapinassa mukana olleista heimoista siirtyivät uhkailuista huolimatta brittien puolelle taistelemaan näiden omia siirtokuntia vastaan.
Stade Abdelaziz Chtioui
Stade Abdelaziz Chtioui on jalkapallostadion La Marsassa, Tunisiassa. Stadionille mahtuu 6 000 katsojaa ja se toimii AS Marsan kotistadionina.
Frank Ganzera
Frank Ganzera (s. 8. syyskuuta 1947 Dresden) on saksalainen entinen jalkapalloilija.
Ura
Ganzera aloitti jalkapallouransa DDR-Ligassa pelanneessa FSV Lokomotive Dresdenissä, josta hän siirtyi Dynamo Dresdeniin vuonna 1966. Ganzera voitti seurassa kaksi DDR-Oberligan mestaruutta, sekä yhden FDGB-Pokalin. Vuonna 1976 hän lopetti pääsarjauransa ja siirtyi takaisin Lokomotive Dresdeniin. Uransa lopetettuaan Ganzera toimi Dynamo Dresdenin nuorten joukkueiden valmentajana, sekä FSV Lokomotive Dresden ja Motor Cossebauden valmentajana.
Ganzera edusti Saksan demokraattisen tasavallan jalkapallomaajoukkuetta kolmetoista kertaa, jonka lisäksi hän oli mukana Münchenin olympialaisissa 1972, joista joukkue voitti pronssia. Olympialaisissa Ganzera pelasi viisi ottelua seitsemästä.
Ateliers et Chantiers de la Loire
Ateliers et Chantiers de la Loire oli vuodesta 1881 aina vuoteen 1955 toiminut ranskalainen telakkayhtiö. Yhtiö yhdistyi vuonna 1955 Chantiers de Penhoëtin kanssa muodostaen Chantiers de l'Atlantiquen.
Historia
Jollet Babin perusti yhtiön vuonna 1881 Nantesissa Ranskassa. Loire-joen suu oli perinteisesti laivanrakennuksen ydinaluetta Ranskassa ja alueella sijaitsivat Dubigeon Nantesissa ja Chantiers de Penhoët Saint Nazairessa. Babin perusti telakkansa Prairie du Laciin lähelle Dubigeonin telakkaa ja vuotta myöhemmin hän perusti toisen telakan Saint Nazaireen Penhoëtin telakan kupeeseen. Alkuvaiheessa telakka keskittyi Ranskan laivaston toimituksiin keskittäen raskaiden sotalaivojen teon Saint Nazaireen ja keskisuurten sekä pienten alusten valmistuksen Nantesiin.
Vuonna 1901 yhtiö osti Normandy-Laporten liiketoiminnan Rouenissa sekä aloitti höyrykattiloiden ja -koneiden valmistuksen Saint-Denisiin lähelle Pariisia valmistuneessa tehtaassa. Saint Nazairen telakka valmisti Ranskan laivastolle vuonna 1907 kaksi kuudesta Danton-luokan ja vuonna 1912 yhden kolmesta Bretagne-luokan taistelulaivasta.
Ennen toista maailmansotaa telakka valmisti yhdessä Penhoëtin kanssa kaksi neljästä Ranskan laivastolle toimitetusta taistelulaivasta ja sillä oli sopimus loppujen valmistuksesta sekä kahdesta lentotukialuksesta, mutta ne eivät toteutuneet. Toisen maailmansodan jälkeen laivatilausten romahdettua yhtiö sulautui Chantiers de Penhoëtin kanssa muodostaen vuonna 1955 Chantiers de l'Atlantiquen.
Aiheesta muualla
Ateliers et Chantiers de la Loire Ateliers et Chantiers de la Loire