cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Karhu (yritys)
Yritysnimen muutos ja useita fuusioitumisia yritykseen
Karhu-Titanilla vaihtui vuonna 1975 toimitusjohtaja, kun aiempi varatoimitusjohtaja Juha Viljanen otti hoitaakseen toimitusjohtajuuden aiemman toimitusjohtajan Rolf Hohenthalin siirtyessä johtokunnan puheenjohtajaksi. Hän toimi johtokunnan puheenjohtajana vuoteen 1980 asti. Yrityksen kasvu 1970-luvun lopulla pakotti laajentamaan yrityksen omistuspohjaa. Yrityksen taloudellisen tilanteen kehitys ei ollut 1980-luvun alkupuolella tyydyttävä. Vuonna 1984 Karhu-Titanin Amerikan yksiköt nostivat tulokset pitkästä aikaa ensi kerran voitolliseksi. pienoiskuva|upright|Karhu-Titan Oy:n jääkiekkomailojen tunnettu käyttäjä oli [[Jari Kurri. Kuvassa hänellä Koho-maila.]] Urheiluvälinealalla alettiin tehdä Euroopassa järjestelyitä. Ruotsalainen Volvo-yhtymän tytäryhtiö Catena Ab myi vuonna 1983 Edsbynissä sijainneen paikkakunnan nimen mukaisen suksituotannon Karhu-Titanille, ja vuonna 1985 urheiluvälineyhtiö Malungissa sijainneen Jofan Karhu-Titanille tullen näin kaupan myötä Karhu-Titanin omistajaksi. Seuravana vuonna Amer-yhtymä tuli mukaan omistajaksi siirtämällä Koho- ja Canadiens-mailojen liiketoiminnan Karhu-Titanille. Yrityksestä oli tullut näin kansainvälisesti johtava kypärä-, suojus- ja käsinemerkkien myyjä. Karhu-Titan Oy:n henkilöstömäärä oli tällöin 1 100 henkilöä. Karhu-Titan jäi vuonna 1985 vähemmistöomistajaksi vanhimpaan Karhun yksikköön eli Porvoon Kerkkoossa toimivaan urheiluvälineryhmään, josta tuli monialayritys Tamron tytäryhtiö nimellä Karhu-Urheilulaitteet Oy, joka siirtyi seuraavana vuonna osaksi Spontel-kehitysyhtiötä. Vuonna 1987 Karhu-Urheilulaitteet Oy laajeni pohjoismaisilla ostoilla, kun ruotsalainen urheilupaikkarakentaja Rantzow ja tanskalainen urheilupaikkakalusteita tekevä A/S Viklund siirtyivät osaksi Karhu-Rantzow -konsernia. Vuoteen 1991 mennessä Karhu-Titan oli luopunut Karhu-Urheilulaitteet Oy:n omistuksesta, ja näin pääomistaja Tamro vaihtoi Karhu-Urheilulaitteet Oy:n nimeksi toiminnan sijaintipaikan mukaisesti Kerko Sport.
Yrityksen toimintaa organisoitiin vuonna 1987 muodostamalla siitä kaksi liiketoimintadivisioonaa eli suksia ja hiihtovarusteita valmistavaksi Karhu-divisioonaksi pääpaikkana Helsinki sekä jääkiekkomailoja ja -varusteita valmistavaksi Karhu Canada Inc pääpaikkana Kanada. Karhu Canada Inc. omisti tässä vaiheessa Tammelan mailatehtaan Suomessa, Malungin varustetehtaan Ruotsissa, kaksi mailatehdasta Quebecissä sekä Yhdysvalloissa toimivan yhtiön. Kanadassa työskenteli 330 henkilöä. Tässä vaiheessa Karhu Canada Inc. toimitti 53% maailman jääkiekkomailatarpeesta. Sen hetkisiä tunnettuja yrityksen mailojen käyttäjiä olivat Gretzkyn lisäksi, Jari Kurri ja Mario Lemieux.
Yrityksen pilkkominen
Asko-konserni hankki vuoteen 1990 mennessä osake-enemmistön Karhu-Titanista. Vaikka Karhu-Titan olikin vuoden 1991 aikana saavuttanut pitkästä aikaa positiivisen tuloksen, Asko-konserni päätti myydä yrityksen osia. Ensimmäisenä myyntikohteena oli vuonna 1992 jääkiekkotuotteiden liiketoiminta, joka myytiin amerikkalaiselle Mancuso & Company -sijoitusyhtiölle. Näin päättyi Karhun 20-vuotinen jääkiekkotuotteiden liiketoiminta, joka oli alkanut 1970-luvun alussa Titanin ostolla. Vuonna 1994 Asko lunasti vähemmistöosakkaat ulos Karhu-Titanista ja veti sen pois pörssistä. Yritysnimen Titan-osa poistui vuoden 1996 alussa, jollaoin Askon tytäryhtiön nimeksi tuli Karhu Sports Oy.
Vuoden 1996 lopulla Asko luopui kahdesta merkittävästä Karhu-osastaan. Marraskuussa 1996 Asko myi toimivalle johdolleen Karhun Kiteellä toimineen suksi- ja urheilujalkineyksikön, joka otti käyttöön nimen Karhu Sporting Goods Oy. Toimivaa johtoa edusti yrityksessä työskennelleet Seppo Kallio ja Heikki Suominen. Myöhemmin toimitusjohtajaksi tuli urheilutaustainen KTM Pertti Keskitalo. Joulukuussa 1996 Asko myi Karhu Sportsista Askolassa toimineen palloiluliiketoiminnan Berner Oy:lle. Näin pesäpallo- ja salibandytuotteet siirtyivät Karhu-yhtiöstä.
Asko luopui viimeisistä Karhu Sports -omistuksistaan toukokuun 1998 loppuun mennessä.
Suksi- ja jalkinetuotteet
Toukokuussa 2008 Karhu Sporting Goods osti Exel Oyj:n outdoor-liiketoiminnan (maastohiihto-, alppi-, kävely-, vaellus- ja rullaluistelusauvojen valmistus). Tuotteista Suomessa valmistettiin tässä vaiheessa sukset yksinomaan Kiteellä sekä Karhu-jalkineista pääosa Kiinassa, jossa tuotannosta vastasi vähemmistöomisteinen jalkinetehdas.
Kesäkuussa 2008 Karhu-brändi myytiin yhdysvaltalaisten sijoittajien Huub Valkenburgin ja Jay Duken Karhu Holding -yhtiölle. Tässä vaiheessa urheilu- ja vapaa-ajanjalkineliiketoiminta siirtyi ulkomaille - suunnittelu Yhdysvaltoihin ja valmistus Kauko-itään. Karhu Holdingin omistajuus siirtyi vuonna 2014 tunnetulle entiselle mailerille italialaiselle Francesco Arese, joka oli aiemmin työskennellyt kilpailevan urheilumerkin Asicsin palveluksessa.
Tuotemerkkien aiempi omistaja Karhu Sporting Goods Oy jatkoi sopimuksen perusteella Karhu-tuotteiden, ennen kaikkea suksien ja sauvojen valmistusta maailmalle. Karhu Sporting Goodsin ja Karhu Holdingin kiista kauppahinnan yhden erän maksusta vietiin poliisin tutkittavaksi elokuussa 2008. . Pian sen jälkeen Karhu Ski Oy joutui yrityssaneeraukseen. Toimitusjohtajaksi nousi mestarihiihtäjänä tunnettu Harri Kirvesniemi, joka oli toiminut jo aiemmin yrityksen tuotekehittäjänä. Kesällä 2012 yritys menetti Karhu-tuotemerkin käyttöoikeuden ja muutti nimekseen Kitee Ski Oy. Keväällä yritys ajautui konkurssiin. Karhu-suksimerkin lisenssioikeus ja myynti siirtyivät tässä yhteydessä hollolalaiselle, paremmin suksivoiteista tunnetulle Startex Oy:lle, joka valmisti suksia välillä Tšekissä, Itävallassa ja Venäjällä. Heinäkuussa 2013 Kirvesniemi käynnisti Kiteellä uuden suksitehtaan KSF Sport Oy, joka aloitti Yoko-suksien valmistuksen. Karhu-suksien lisenssi ja markkinointioikeudet palasivat joulukuussa 2015 Kiteellä Yoko- ja Järvinen-merkeillä suksia valmistavalle KSF Sport Oy:lle sopimuksella Karhu Holdingin kanssa.
Urheiluvälineet
Keväällä 1998 Tamro ja vähemmistöomistajana ollut Merita-pankki myivät urheiluvälineyritys Kerko Sportin kuulantyöntömestari Reijo Ståhlbergin ja Pekka Ahosen silloin omistamalle Utenova Oy:lle. Ahonen oli aiemmin ollut töissä Tamrolla, ja Ståhlberg pankkiirina puolestaan toisella myyjällä eli Meritalla. Vuonna 2001 Kerko Sport osti suomalaisen kilpailijansa, urheilupaikkarakentamiseen, erityisesti jääkiekkokaukaloihin erikoistuneen Oulaisissa toimineen Raita Sport Oy:n Kerko Sport-konsernille. Vuonna 2010 Kerko Sport siirsi toimintansa Porvoon seudulla Ölstensin alueelle, joka tarjosi sen hetkisen liiketoimintaan sopivammat tilat. Näin päättyi Karhu-liikuntatuoteisiin liittyvä Kerkkoossa vuodesta 1916 jatkunut toiminta. Kesällä 2016 Kerko Group tytäryhtiöineen yhdistyi puolestaan suomalais-ruotsalaisen Unisport-Saltex:n kanssa. Vuoden 2017 alussa yritysnimi Kerko lopetti toimintansa, joka jatkoi toimintaansa Unisport-Saltex Oy:n nimellä, vaikka Kerko säilyi edelleen tuotenimenä. Omistajana Unisport-Saltexilla on pääomasijoitusyhtiö Vaaka Partners.
Jääkiekkovälineet
Karhu Canada Incin aikanaan myymät merkit Jofa, Koho, Canadian ja Titan siirtyivät vuonna 1997 tunnettua kanadalaista jääkiekkotuotemerkkiä CCM:ää hallinneen The Hockey Companyn omistukseen. Tällöin Suomen toiminnot ml. Tammelan tehdas toimi CCM:n alaisen KHF Sports-nimen alla. Vuonna 2004 Reebok osti The Hockey Companyn. Siinä vaiheessa Karhu-taustaisten jääkiekkotuotemerkkien taru kypärissä ja asusteissa oli lopussa ja päämerkeiksi jäivät CCM ja uuden omistajan Reebok.
Mailatuotantoa jatkettiin pitempään, sillä puumailojen valmistus oli Suomessa Tammelan tehtaalla. Uudet komposiittimailat tehtiin pääosin Kiinassa. Vuoden 2013 aikana Reebok-CCM ajoi Tammelan tehtaan tuotannon alas.
Pesäpallovarusteet
Vuonna 2009 Berner luopui Karhulta ostamistaan Karhu-palloiluliiketoiminnastaan ja myi sen Pentti Lillille ja Ari Monoselle, jotka olivat perustaneet yritykset L-TEC Oy sijaintipaikkanaan Porvoo.
Karhu Pesis
Pesäpallotoiminnassa tapahtui läpimurto 1960-luvulla Karhun tuotua markkinoille nykyräpylää edeltävän Pikipeikon sekä 1970-luvulla Jättipeikon.
Karhu toi komposiittimailan pesäpallokentille 1980-luvulla, kun Katapult-maila julkistettiin. Maila mullisti lajin kehitystä, ja myöhemmin vuosikymmenellä Karhu esitteli lajiturvallisuutta merkittävästi parantavan pesäpallokypärän. 1990-luvulla tuotteissa tapahtui seuraava kehitysaskel kun Karhu esitteli menestyksekkään mailansa, Goldhammerin. Pesäpallon lajivaatimusten myötä tuotiin markkinoille myös vaatimukset huomioiva piikkari.
2000-luvulla tuotekehitys on saanut aikaan sen, että mailoista on tehty entistä keveämpiä ja kestävämpiä. Karhu on parannellut myös piikkareidensa ominaisuuksi ja räpylöiden valmistus on Karhun mukaan laadun takaamiseksi tuotu Suomeen.
Kaudelle 2010 Karhu esitteli uuden kypärämallin, joka parantaa Karhun mukaan turvallisuutta entisestään.
Karhun pesäpallomallisto
Pikipeikko ja Jättipeikko ovat Karhun vanhoja räpylä-tuotemerkkejä.
{|
Karhulammi (Jämsä)
Karhulammi on Koskenpäällä Jämsän koillisosassa sijaitseva kahden hehtaarin laajuinen metsäjärvi. Etäisyys Jämsän keskustasta on 26 kilometriä pohjoiskoilliseen ja Jyväskylästä 30 kilometriä lounaaseen.
Maantiede
Karhulammin pituus on 230 metriä ja tilavuus 93 460 kuutiometriä. Järvi on saareton. Sen itäpuolella levittäytyy Karhusuo, jonka alueella sijaitsee Luokkilammi (10 aaria, 163,8 metriä mpy). Karhulammin länsipuolella sijaitsee Hirvijärvi ja Itäpuolella Jousjärvi (153,0 metriä mpy). Lounaassa on Vuorilammi (173,6 metriä mpy). Karhusuon pohjoispuolella noin kilometri Karhulammilta pohjoiseen sijaitsee Pirunpesänvuori, joka on ylänköä. Karhulammin pohjoisrannalta lähtee laskuoja koilliseen.
Karhulammi kuuluu Vuojanjoen valuma-alueen kolmannen jakovaiheen vesistöalueeseen. Toinen jakovaihe on Iso Rautaveden alue ja ensimmäinen on Jämsän reitin valuma-alue. Päävesistö on Kymijoen vesistö. Vuojanjoen alueen suurin vakavesi on Iso Koirajärvi kolme kilometriä Karhulammilta koilliseen. Karhulammi on Vuojanjoen alueen lounaisia vakavesiä.
FC Suðuroy
FC Suðuroy on färsaarelainen jalkapalloseura Suðuroyn saarelta. Kotiottelunsa seura pelaa Vágurin kylässä. Suðuroy pelaa maansa toiseksi korkeimmalla sarjatasolla 1. deildissä.
Annett Böhm
Annett Böhm (s. 8. tammikuuta 1980 Meerane) on saksalainen judoka. Hän kilpaili 70 kilogramman sarjassa.
Böhm osallistui Ateenan olympialaisiin 2004 ja Pekingin olympialaisiin 2008. Hän saavutti Ateenassa olympiapronssia ja oli Pekingissä viides. Maailmanmestaruuskilpailuissa Böhm sai pronssia vuonna 2003 Osakassa.
Saksan mestaruuden Böhm voitti vuosina 2001 ja 2002.
Parhaan miessivuosan Bafta-palkinto
Parhaan miessivuosan Bafta-palkinto on yksi palkinnoista, joita The British Academy of Film and Television Arts jakaa vuosittain. Ensimmäisen kerran palkinto jaettiin vuonna 1968.
Sid & Nancy
Sid & Nancy on draamaelokuva vuodelta 1986. Sen ikäraja on K-18 ja kesto tunti ja 49 minuuttia. Alex Coxin ohjaama elokuva kertoo Sex Pistolsin basistin Sid Viciousin ja hänen tyttöystävänsä Nancy Spungenin tarinan. Elokuva kertoo heidän suhteensa alkuvaiheista Lontoossa, ajasta ennen vuotta 1978, jolloin Nancy puukotettiin kuoliaaksi, tai vuotta 1979, jolloin Sid kuoli heroiinin yliannostukseen.
Kulttuuri- ja uskontofoorumi Fokus
Kulttuuri- ja uskontofoorumi Fokus (lyhyemmin Fokus, ja aiemmin Kristillinen kulttuuriliitto – KKL) on vuonna 1947 perustettu suomalainen kulttuurijärjestö.
Historiaa
Järjestön perustajajäseniin kuuluivat T. P. Virkkunen, V. A. Heiskanen ja Viljo Castrén.
Tavoitteet ja toiminta
Fokuksen keskeisenä toimintamuotona on ollut tieteen ja uskonnon, kulttuurin ja uskonnon sekä tieteen ja kulttuurin välisen vuoropuhelun edistäminen. Vuoropuheluun ovat kuuluneet myös kulttuurin eri osa-alueiden välisen vuorovaikutuksen edistäminen ja yhteiskunnallinen vaikuttaminen. Fokus on poliittisesti sitoutumaton ja ekumeeninen kulttuurijärjestö. Liiton kotipaikka on Helsinki ja toimialueena koko Suomi. Liiton jäseniä ovat yksityiset henkilöt.
Suomen evankelis-luterilainen kirkko avustaa järjestöä. Vuonna 2014 kirkkohallituksen avustus oli 7000 euroa, joka oli noin 10 % järjestön budjetista.
Järjestön perustamiskokouksessa tehtäväksi määriteltiin "edistää kristilliseen maailmankatsomukseen perustuvaa suomalaista kulttuuria ja yhteiskuntaelämää yhteisymmärryksessä kansankirkon ja sen työelimien kanssa."
Fokus osallistuu kulttuuri- ja yhteiskunnalliseen keskusteluun järjestämällä seminaareja, näyttelyitä ja tapahtumia ympäri maata. Tavoitteena on käsitellä avoimesti arvoja, eettisiä kysymyksiä ja kulttuurin ilmiöitä sekä rohkaista kristittyjä mukaan kulttuurikeskusteluun.
Fokuksen (silloisen Kristillisen kulttuuriliiton) taide- ja tiedeklubit aloittivat toimintansa 1980-luvulla. Ne ovat keskeinen osa yhdistyksen toimintaa. Niiden tarkoituksena on tutustuttaa liiton jäsenet ja muut kiinnostuneet ajankohtaisiin taiteen ja tieteen kysymyksiin. Lähestymistapa on maailmankatsomuksellis-eettinen. 2000-luvulla on käynnistetty myös Kuvataideklubin ja Musiikkiklubin toiminta.
Islam ja monikulttuurisuus
Viimeisimpinä esiinnousseina aiheina ovat monikulttuurisuuteen liittyvät kysymykset, joita käsiteltiin järjestön järjestämässä kansainvälisessä kulttuurifoorumissa Espoossa syksyllä 2006. Järjestyksessä se oli 12. kulttuurifoorumi, joita Fokus (aiemmin KKL) on järjestänyt vuodesta 1981 alkaen. Fokus ry on koordinoinut YK:n uskontojen ja katsomusten yhteisymmärrysviikon viettoa Suomessa vuodesta 2011 alkaen. Vuonna 2017 yhteisymmärrysviikolla järjestettiin yli 40 tapahtumaa eri puolilla maata. Lisäksi yhdistys tuottaa monikulttuurista Juhlakalenteria ja julkaisee katsomus- ja uskontodialogiin liittyviä aineistoja.
Vuonna 2013 Fokus laati yhdessä muslimien kanssa koulutustarveselvityksen imaamikoulutuksen aloittamisesta Suomessa. Fokus on myös valmistellut Helsingin suurmoskeijaa ja kuuluu hanketta ajamaan perustettuun Oasis-säätiöön yhdessä Suomen Muslimiliitto ry:n ja Suomen Musliminaiset ry:n kanssa.
Depopulate
Depopulate on yhdysvaltalaisen death metal -yhtyeen Vilen toinen studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2002 levymerkillä Listenable Records.
Kokoonpano
+
B68 Toftir
Tofta Ítróttarfelag, B68 eli B68 Toftir on färsaarelainen jalkapalloseura Toftirin kylästä. Seura pelaa maansa korkeimmalla sarjatasolla Effodeildinissä. Maansa mestaruuden Toftir on voittanut kolmesti: vuosina 1984, 1985 ja 1992.
Wireless HD
WirelessHD joka tunnetaan myös nimellä WiHD (Wireless High Definition) on langattoman digitaalisen käyttöliittymän seuraava sukupolvi kulutuselektroniikan alalla. Monet merkittävät kulutuselektroniikan tuottajat ovat yhdistäneet voimansa kehittääkseen WirelessHD tekniikkaa. Mukaan ovat lähteneet mm. LG Electronics, Matsushita Electric Industrial (Panasonic), Samsung Electronics, Sony Corporation sekä Toshiba Corporation.
WirelessHD standardi mahdollistaa pakkaamattoman teräväpiirtokuvan sekä monikanavaäänen digitaalisen lähettämisen lähettimestä vastaanottimeen. WirelessHD:n tämänhetkinen kehitysaste operoi 60 GHz:n taajuudella pystyen kuljettamaan sekä tämän hetkiset että todennäköisesti myös tulevaisuuden HD signaalit. Tällä hetkellä suuren toimintataajuutensa takia WirelessHD tekniikka vaatii suoran näköyhteyden lähettäjän ja vastaanottimen välille. Tämä ei käytön kannalta toisi kuluttajalle sitä vapautta, johon standardilla juuri pyritään. Tämä onkin yksi isoista haasteista joita kehittäjäryhmällä on ratkaistavanaan. Ensimmäisten markkinoille julkaistavien laitteiden tavoitteena on kuitenkin tarjota 10 metrin kantama ilman suoraa näköyhteyttä.
Tekniikka on suunniteltu ja optimoitu näyttölaitteen langattomaan kytkemiseen. Sen ensimmäisen sukupolven toteutuksen tiedonsiirtonopeus vaihtelee 2–5 Gbps välillä käytettäessä mm. tietokoneiden ja kannettavien laitteiden (kuten kämmentietokone) kanssa. Teknologian teoreettinen nopeus voi nousta jopa 20 Gbps asti mahdollistaen korkeampien tarkkuuksien skaalaamisen sekä paremman värisyvyyden.
WirelessHD standardin päätarkoituksena on tarjota kuluttajalle lisää vapautta kodin viihde-elektroniikan kytkemiseen. Teknologia vähentäisi huomattavasti kaapelointia ja mahdollistaisi myös sen että lähdelaitteiden kuten DVD:n ei tarvitsisi olla sijoitettuna näyttölaitteen läheisyyteen.
WirelessHD käyttää UWB (Ultra WideBand) modulointimenetelmää.
Joacim Tuuri
Joacim Tuuri (s. 16. lokakuuta 1989 Vaasa) on uransa lopettanut suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Tuuri on Vaasan Palloseuran kasvatti. Hän pelasi Veikkausliigassa yksitoista ottelua ja teki yhden maalin kausina 2008–2009.
Luettelo Beechingin leikkauksissa suljetuista rautatieasemista
Beechingin leikkausten ensimmäisessä raportissa (The Reshaping of British Railways, 1963) nimettiin 2 363 rautatieasemaa, joita ehdotettiin suljettavaksi. Tässä on lueteltu raportissa mainitut asemat sekä niiden kohtalot.
Aseman nimen perässä oleva vuosiluku on aseman sulkemisvuosi. Jos asemaa ei lopulta suljettu tai se on avattu myöhemmin uudelleen, tämä mainitaan vuosiluvun paikalla. Osa asemista jäi henkilöliikenteen lakkauttamisen jälkeen vielä tavaraliikenteen käyttöön, tai tavaraliikenne lakkautettiin ennen henkilöliikennettä. Kaikkien asemien yhteydessä on kuitenkin ilmoitettu vain henkilöliikenteen lakkauttamisvuosi.
Kōka
Kōka on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kansain alueella Shigan prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin eteläosassa Kioton ja Mien prefektuurien rajalla. Kōkassa on 91 485 asukasta (vuonna 2017) ja sen pinta-ala on 481,62 neliökilometriä.
Maantiede
Kōka on laaja kaupunki, joka syntyi vuonna 2004, kun Kōkan, Minakuchin, Tsuchiyaman, Kōnanin ja Shigarakin kunnat yhdistyivät uudeksi Kōkan kaupungiksi. Suuri osa kaupunkia on maaseutumaista, ja maasto vaihtelee vuoristosta laajoihin Yasugawan ja Somagawan jokilaaksoihin.
Suurin osa alueen palveluista ja teollisuuslaitoksista on keskittynyt valtateiden numero 1 ja 307 tuntumaan.
Shigaraki
Alueen suurin nähtävyys on keramiikkatuotteiden keskittymä Shigarakin taajamassa. Shigarakin keramiikalla on kautta Japanin tunnettu ominaispiirteensä. Kaupungissa asuu alan merkittäviä taiteilijoita, ja siellä on alan koulutusta.
Kōkan ninja-kylä
Ninja-kulttuuria ja perinteisiä kamppailulajeja vaalitaan Kōkalaisessa kylässä Kōkaryu Ninjussa.
Minakuchin linna
Minakuchin linna on alun perin vuonna 1585 rakennettu linna, joka sittemmin raunioitui, mutta on rakennettu uudelleen ja avattu yleisölle 1991.
Liikenne
Kōkaa palvelevat JR Nishi-Nihonin Kusatsu-linja, Ōmi-rautateiden päälinja ja Shigaraki-kōgen-rautateiden Shigaraki-linja.
Skála ÍF
thumb|right|230px|Kuva vuodelta 2012. Skála pelaa oranssimustassa pelipaidassa. Skála Ítróttarfelag on färsaarelainen jalkapalloseura Skálan kylästä. Seura pelaa maansa korkeimmalla sarjatasolla Effodeildinissä.
Božidar Purić
Božidar Purić (19. helmikuuta 1891 Užice, Belgrad, Serbia – 28. lokakuuta 1977 Chicago, Yhdysvallat) oli serbialainen poliitikko. Hän toimi Jugoslavian kuningaskunnassa sotien välisenä aikana diplomaattina. Toisen maailmansodan aikana hän oli Lontoossa toimineen Jugoslavian kuningaskunnan pakolaishallituksen pääministerinä elokuusta 1943 kesäkuuhun 1944. Toisen maailmansodan jälkeen hän jäi pakolaiseksi Yhdysvaltoihin.
Juristiksi ja vapaaehtoisena sodissa
Bozidar Puric kävi lukion kotikaupungissaan Belgradissa. Lukion jälkeen hän siirtyi Pariisiin, jossa hän opiskeli lakia. Hän palasi kesken opintojensa Serbiaan ja osallistui vapaaehtoisena Balkanin sotiin ja ensimmäiseen maailmansotaan. Hän oli mukana serbiarnmeijan peräytyessä Korfun saarelle 1917. Siinä vaiheessa hän siirtyi serbihallitukseen diplomaattitehtäviin. Ensimmäisessä vaiheessa hän työskenteli Albaniassa. Sodan päätyttyä 1918 hän palasi Pariisiin, jossa hän suoritti oikeustieteen tohtorin tutkinnon.
Diplomaattina
Hän jatkoi diplomaatin uralla Jugoslavian kuningaskunnassa. Hän toimi vuonna 1919 Washingtonissa, Yhdysvalloissa. Seuraavana vuonna 1920 hän työskenteli diplomaattitehtävissä Kauko-idässä Vladivostokissa. Sen jälkeen hän siirtyi Yhdysvaltoihin San Franciscoon konsulitehtäviin vuoteen 1922 asti. Sieltä hän siirtyi Jugoslavian konsuliksi Chicagoon vuosiksi 1922–1926. Vuonna 1926 Puric palasi kotimaahansa Belgradiin ulkoministeriön poliittisen osaston päälliköksi. Sen jälkeen hän työskenteli vuosina 1928–1929 Yhdysvalloissa Washingtonin lähetystössä ja 1929–1932 Britanniassa Lontoon lähetystössä. Vuosina 1932–1935 hän oli Belgradissa ulkoministeriön palveluksessa. Vuosina 1935–1940 hän oli Jugoslavian kuningaskunnan täysivaltainen ministeri Pariisissa.
Poliitikkona
Bozidar Purić nousi Lontoon pakolaishallituksen ulkoministeriksi Slobodan Jovanovićin kabinettin. Kesällä 1943 Jugoslavian pakolaishallituksen pääministeriksi tuli Miloš Trifunović, jonka ura pääministerinä kesti alle kaksi kuukautta elokuuhun 1944 johtuen serbi- ja kroaattiedustajien välisestä ristiriidasta. Kuningas Pietari näki tohtori Bozidar Purićin kompromissiratkaisuna tilanteeseen. Pakolaishallituksen jäsenistä miehitetyssä Jugoslaviassa taisteleva tšetnikkijoukkojen komentaja, sotaministeri kenraali Draža Mihailović oli kiistanalaisin pakolaishallituksen jäsen toimintansa johdosta tšetnikkipartisaanina. Syksyn 1943 aikana britit alkoivat tukea toista kilpailevaa partisaaniryhmää eli kommunistista Josip Broz Titoa. Kiista kenraali Mihailovićin tukemisesta johti keväällä 1944 Purićin hallituksen eroon, ja tilalle nimitettiin kommunistipartisaani Titon kanssa neuvotteluihin valmis kroaatti Ivan Šubašić.
Maailmansodan päätyttyä vuoden 1946 puolivälissä käynnistyi Jugoslaviassa laaja tšetnikkikenraali Draža Mihailovićin oikeudenkäynti, jossa entinen pakolaishallituksen pääministeri Bozidar Purić oli myös yhtenä syytetyistä. Hänet tuomittiin poissaolevana pitkään vankeustuomioon. Hän vietti sodan jälkeisen ajan Yhdysvalloissa, jossa hän kuoli vuonna 1977.
Winnie the Pooh’s Rumbly Tumbly Adventure
Pelaaminen
Pelin Tarinatilassa pelaajan täytyy auttaa Nalle Puhia läpäisemään 5 erilaista menneisyyden asioiden muistelemiseen perustuvaa episodia. Jokaisessa episodissa käytävissä olevat puolen hehtaarin metsän paikat on jaoteltu eri alueisiin joista tosin kaikissa ei ole kaikkia paikkoja tutkittavissa. Ympäri pelimaailman alueita on piilotettu lukuisiin puun kantoihin, kärryihin, kiviin tai muihin esineisiin hunajapurkkeja joita tarvitaan silloin tällöin vastaan tuleviin mehiläisparviin joille pitää antaa tietty määrä hunajapurkkeja ennen kuin pelaaja voi tutkia paikkaa tai esinettä joka sijaitsee mehiläisparven takana. Pelissä tulee myös aika-ajoin vastaan haasteita joissa täytyy saada ilmapallo poksautettua ennen kuin Nalle Puhia haasteessa jahtaavat möhköfantit tai näädät saavat hänet kiinni. Pelissä päästään ohjaamaan myös muutamilla muilla tutuilla Nalle Puh-hahmoilla joista ensimmäinen on Ihaa, Ihaan pelaamisosuuksissa pelaajan täytyy ratsastaa Ihaalla ja saada pyydystetyksi lukuisia eliöitä kuten ensimmäisessä episodissa täytyy kerätä perhosia, toinen kohdattava hahmo on Nasu jolla täytyy hoidella kaikki möhköfantit ja näädät pelottelemalla kaikista vastaantulevista alueista ennen kuin hän voi siirtyä seuraavaan alueeseen ja kolmas ja viimeinen kohdattava hahmo on Tikru jolla pelatessa pelaajan täytyy vältellä aika-ajoin vastaan tulevia möhköfantteja ja näätiä sillain että Tikru ei livahda ollenkaan niiden näkökenttään, sillä muuten ne lähtevät Tikrun perään ja saavat hänet kiinni. Peli sisältää myös Junior moodin jossa aivan nuoret pelaajat voivat harjoitella kaikilla pelattavilla hahmoilla pelaamista tietyissä alueissa. Peli sisältää myös minipelitilan jossa pelaaja voi pelata erilaisia minipelejä joita hän saa avatuksi pelaamalla Tarinatilan episodeja läpi, minipeleihin luokittuu mm. peli jossa täytyy saada kävelevä Hunajapurkki kiinni tietyssä ajassa ja peli jossa täytyy kerätä tietty määrä keksejä samalla kun pelaaja välttelee häntä jahtaavia mähköfantteja tai näätiä, Minipelitilassa pystyy pelaamaan tarinatilassa pelattavina olevien hahmojen lisäksi myös Ruulla.
Vastaanotto
Peli sai pääosin keskinkertaisia arvosteluja, sillä mm.IGN antoi pelille arvosanaksi 5.5/10 sanoen olevansa tyytyväinen sen tarjonnasta, mutta se kritisoi vastineeksi sitä kun se ei ollut niin hauska pelattavuudeltaan kuin edeltäjä. Jeuxvideo taas antoi pelille arvosanaksi 6.0/10.
Oscarskyrkan
Oscarskyrkan on seurakuntakirkko Tukholman Östermalmin kaupunginosassa, Narvavägenin varrella lähellä Strandvägeniä ja Djurgårdsbron-siltaa. Kirkko on nimetty Ruotsin kuningas Oscar II:n mukaan. Arkkitehti Gustaf Hermanssonin suunnittelema kirkko rakennettiin 1897–1903 ja kirkon peruskiven muurasi Oscar II itse.
Kapealle tontille rakennettu kirkko edustaa uusgotiikkaa korkeine piikkimäisine torneineen. Arkkitehtuuri ja rakennuksen epäsymmetrinen sommittelu muistuttavat perinteistä anglosaksista kirkkoarkkitehtuuria. Ulkoapäin kirkko on näyttänyt suunnilleen samalta käyttöön vihkimisestä asti. Sisätilat on sisustettu jugend-tyyliin. Kirkkoa on restauroitu sisäpuolelta vuosina 1921–1922 ja 1954–1956. 1920-luvun restauroinnin yhteydessä kirkkoon asennettiin norjalaisen taiteilijan Emanuel Vigelandin tekemät lasimaalaukset ikkunoihin.
Kirkon urut ovat yhdet Ruotsin suurimmista ja niissä on 78 äänikertaa. Urut rakensi tanskalainen yritys Marcussen & Son vuonna 1949.
Whistle Down the Wind
Whistle Down the Wind on Andrew Lloyd Webberin musikaali, joka perustuu vuoden 1961 elokuvaan Viattomat (Whistle Down the Wind, ohj. Bryan Forbes). Musikaalin on sanoittanut Jim Steinman.
Sekä musikaali että elokuva perustuvat samannimiseen Mary Hayley Bellin romaaniin, mutta musikaalin tapahtumat siirrettiin romaanin Sussexista ja elokuvan Lancashiresta Yhdysvaltoihin, Louisianan pikkukaupunkiin vuodelle 1959. Musikaali kertoo kolmesta lapsesta: 16-vuotiaasta Swallow'sta, sisko Bluejaysta (tunnetaan nimellä Brat) ja pikkuveli Robinista (tunnetaan nimellä Poor Baby), jotka pian viettävät ensimmäistä joulua äitinsä kuoleman jälkeen. Kun he löytävät ladossaan piileskelevän rikollisen, he uskovat hänen olevan Jeesus ja lupaavat pitää hänen olinpaikkansa salassa. Juoni asettaa vastakkain lasten viattomuuden ja kyläläisten kiihkon, kun he haluavat rangaista keskuudessaan olevaa "paholaista".
Ensi-ilta
thumb|200px|Musikaalin logo ja levytys Musikaalin ensi-ilta oli National Theatressa Washingtonissa 12. joulukuuta 1996 ja pääosissa nähtiin Davis Gaines ja Irene Molloy. Negatiivisten arvostelujen vuoksi Broadwayn ensi-ilta 17. huhtikuuta 1997 peruutettiin. Uskottiin, että Harold Princen ohjaus ei tehnyt oikeutta amerikkalaiselle versiolle.
Konseptialbumi ja musikaalin nauhoitus
Vuonna 1998 julkaistiin konseptialbumi, jolla oli 12 laulua musikaalista muiden artistien esittäminä. Heitä olivat muun muassa Tom Jones, Boy George, Tina Arena, Donny Osmond, Everly Brothers, Boyzone, Meat Loaf ja Bonnie Tyler. Tunnettujen levytysartistien ja gospel-kuoro Sounds of Blacknessin lisäksi albumilla lauloivat West End -tähdet Elaine Paige ja Michael Ball. Albumin tuottivat Steinman ja Lloyd Webber yhdessä. Samana vuonna julkaistiin myös alkuperäinen levytys musikaalista.
Musikaalin tunnetuimpia kappaleita ovat "No Matter What" (Boyzonen julkaisema single, joka myi platinaa, äänestettiin voittajaksi Britannian Record of the Year -tapahtumassa ja nousi ykköseksi kahdeksassa maassa), "Whistle Down the Wind," "A Kiss is a Terrible Thing to Waste" ja "When Children Rule the World."
West End -ensi-ilta
West Endin version näyttelijät olivat:
Tha Man - Marcus Lovett; Swallow - Lottie Mayor; Amos - Dean Collinson; Candy - Veronica Hart; Boone - James Graeme; Ed - Walter Herron Reynolds III; Snake Preacher - Christopher Howard; Earl - Paul Lowe; Sheriff - John Turner; Deputy - Craig Parkinson; The Minister - Reg Eppey; Brat - Danielle Calvert/ Ashley Andrews; Poor Baby - Ricki Cuttell/ Dean Clish.
Britannian kiertue / West Endin paluu
Vuonna 2001 Bill Kenwright tuotti ja ohjasi oman versionsa musikaalista Britannian kiertueelle. Siinä pääosia esittivät Tim Rogers ja Katie Rowley Jones. Lloyd Webber antoi tuottajalle vapaat kädet muutella musikaalin rakennetta ja hän tekikin sen lavastuksesta yksinkertaisemman ja keskittyi enemmän itse tarinaan. Musikaali kiersi maata useita kertoja eri näyttelijöillä vuosina 2001–2004.
The Man - Tim Rogers; Swallow - Katie Rowley Jones; Amos - Scott Cripps; Candy - Adelaide Thompson; Boone - Mark Inscoe; Ed / Sam - Larrington Walker / Reginald Tsiboe; Snake Preacher - Chris Holland; Earl - Dominic Brewer; Sheriff - Aaron Shirley; Deputy - Mark Goldthorp; The Preacher - Martyn Andrews; Brat - Kirstie Kober /Carly Thomas; Poor Baby - Ashley Lloyd/ Jonathan Burke.
Andrew Lloyd Webberin pyynnöstä Kenwright toi versionsa takaisin Palace Theatreen Lontooseen maaliskuussa 2006, josta sitä näytettiin elokuulle 2006 asti. Musikaalin oli tarkoitus täyttää Lloyd Webberin kahden tuotannon The Woman In White ja Monty Python -musikaalin Spamalot väli. Tim Rogers toisti kriitikoiden ylistämän roolinsa, mutta tällä kertaa musikaali sai arvosteluja laidasta laitaan. The Guardianin Michael Billington antoi sille kaksi tähteä ja The Timesin Benedict Nightingale neljä tähteä. Kaikki olivat kuitenkin yhtä mieltä siitä, että musikaali oli mennyt parempaan suuntaan.
Palace Theatren näyttelijät olivat:
The Man - Tim Rogers; Swallow - Claire Marlowe; Amos - Garrie Harvey; Candy - Debbie Korley; Boone - Michael Howard Smith; Ed - Tee Jay; Snake Preacher - Chris Holland; Earl - Dominic Brewer; Sheriff - Kevin Curtin; Deputy - Michael Diana; Sam - Leroy Ricardo Jones; The Preacher - David Robbins; Brat - Emma Hopkins/ Henrietta Touquet; Poor Baby - Laurence Belcher/ Chris Thomas.
Whistle Down the Wind ei ole vieläkään yltänyt Broadwaylle eikä ole tehnyt paluuta Yhdysvaltoihin.
Saniaispuukasvit
Suurin osa heimon lajeista on maalla kasvavia saniaisia, mutta jotkin lajit ovat epifyyttejä. Lajien varret ovat useimmiten puumaisia. Lehdet ovat yleensä suuria, enintään viisi metriä pitkiä, ja lehtilapa on yhdestä kolmeen kertaan parilehdykkäinen, harvoin ehyt. Itiöpesäkkeet sijaitsevat lehtien alapinnoilla ja ovat pyöreitä. Gametofyytit ovat vihreitä ja sydämenmallisia.
Heimoon kuuluvista lajeista osaa on hyödynnetty rakennusmateriaalina ja osaa lääkekasveina. Joistakin lajeista on tullut hankalia rikkakasveja ja useita saniaispuulajeja käytetään koristekasveina.
Periaatteet harhaoppisten arvioimiseksi
Periaatteet harhaoppisten arvioimiseksi ( tai De praescriptionibus adversus haereticos) on Tertullianuksen kirjoittama kristillinen teologinen teos, joka nimensä mukaisesti esittää ne periaatteet, joiden perusteella harhaopit voidaan erottaa oikeasta kristillisestä opista. Teoksessa esitetään muun muassa ensimmäistä kertaa apostolisen seuraannon periaate.
Historia
Tertullianus kirjoitti teoksen joskus vuosien 200 ja 206 välillä. Teoksen latinankielisen nimen praescriptio viittaa roomalaisen oikeuden omistus- ja hallussapito-oikeuskäytäntöihin. Teoksen päämääränä oli määritellä ne periaatteet, joilla määritellään kirkon omistusoikeus kristilliseen oppiin, jotta oikea oppi voidaan erottaa erilaisista tuohon aikaan esiintyneistä harhaopeista.
Sisältö
Tertullianus esittää kolme keskeistä periaatetta harhaoppien arvioimiseksi ja niiden suhteen toimimiseksi: uskon sääntö, opin apostolisuus sekä Raamatun oikea käyttö. Kirkon uskoa ja oppia ohjaa traditio, joka välittyy suullisessa perinteessä. Sen oikeellisuuden takaa apostoleilta periytyvä valtuutus toimia uskon opettajana ja tulkitsijana, mikä siirtyy eteenpäin pappisvihkimysten kautta (apostolinen suksessio). Opit, joiden alkuperää ei voida palauttaa Jeesuksen valtuuttamiin apostoleihin, tulee hylätä. Harhaoppisten kanssa ei tule alkaa väitellä raamatunlauseista, koska jos yhteistä opillista pohjaa ei ole, tämä ei johda mihinkään.
Keski-Jyllannin alue
Keski-Jyllannin alue on yksi Tanskan viidestä alueesta. Alueen pinta-ala on 13 008,0 km² ja vuoden 2022 huhtikuussa siellä oli 1 357 612 asukasta. Väentiheys alueella oli 102,0 asukasta neliökilometriä kohti. Alueen pääkaupunki on Viborg, mutta alueen suurin taajama on Aarhus.
Periaatteet harhaoppisten arvioimiseksi
Sisältö
Tertullianuksen teos käsittää 44 lukua. Se noudattelee roomalaisen retoriikan periaatteita ja Quintilianuksen oppien mukaista retorisen puheen rakennetta.
Johdanto: harhaopit ja totuuden etsintä (luvut 1–11)
Aluksi Tertullianus toteaa, että harhaoppeja on oltava, koska niiden tarkoitus on koetella uskoa. Niiden esiintymistä ei tarvitse ihmetellä: niiden vahvuus on peräisin ihmisten uskon heikkoudesta. Tertullianus vertaa harhaoppeja kuumeeseen ja toteaa, että myös merkittävät miehet, kuten Saul, Daavid ja Salomo, ovat hairahtuneet pois uskostaan. Kristuksen kavaltajakin oli yksi apostoleista. Harhaopeissa ei kuitenkaan ole totuutta, eivätkä ne kestä, jos joutuvat vastakkain vahvemman uskon kanssa. Tertullianus muistuttaa, että jo Uuden testamentin kirjoitukset varoittavat tulevista harhaopeista. Apostoli Paavali varoitti harhaopeista ja tuomitsi ne yhdessä lahkojen kanssa, mutta piti niitä silti välttämättöminä koetuksina kristittyjen uskolle.
Hitlerjugend
Hitlerjugend (, lyhenne HJ) oli Saksan kansallissosialistisen puolueen perustama nuoriso-organisaatio, jonka tehtävänä oli kouluttaa saksalaista nuorisoa kansallissosialistiseen ideologiaan sopivaksi. Järjestö korosti sotilaallisuutta, terveitä elämäntapoja ja tottelevaisuutta.
Alkuvuodet
pienoiskuva|vasen|Hitlerjugendin fanfaariryhmä vuonna 1933. Hitlerjugendin juuret olivat Jugendbund der NSDAP:ssa (lyhenne JdN, ’NSDAP:n nuorisoliitto’), joka perustettiin maaliskuussa 1922 ja kokoontui ensi kertaa saman vuoden toukokuussa. Se oli tarkoitettu ainoastaan 14–18-vuotiaille pojille, joista 14–16-vuotiaat järjestäytyivät Jungmannschafteniin ja vanhemmat Jungsturm Adolf Hitleriin. Organisaatiota valvoi SA ja sitä johti aluksi Adolf Lenk.
JdN romahti oluttupavallankaappauksen epäonnistuttua ja Adolf Hitlerin jouduttua vankilaan. Tilalle perustettiin muita korvaavia nuorisoryhmiä kuten Grossdeutsche Jugendbewegung ja Schilljugend. Edellä mainittu nimettiin vuonna 1926 Hitlerjugendiksi.
Vuonna 1928 Hitlerjugendiin perustettiin 10–14-vuotiaille pojille oma ryhmä, jota alkuun kutsuttiin Deutsch Knabenschaftiksi, sittemmin nimellä Deutsche Jungvolk in der Hitler-Jugend. Tytöille perustettiin vuonna 1929 oma osastonsa, jota kutsuttiin alkuun nimellä Schwesternschaft der Hitler-Jugend ja vuodesta 1930 Bund Deutscher Mädeliksi. Staatsjugend oli nuorten järjestöjen yläjärjestö.
Vuonna 1931 perustettiin uusi virka, Reichsjugendführer (valtakunnannuorisojohtaja), johon nimitettiin Baldur von Schirach, jonka alaisuuteen Hitlerjugend asetettiin. Toukokuussa 1932 Hitlerjugend erotettiin SA:n komennosta, mutta Weimarin tasavallan hallinto kielsi kesäkuussa molempien ryhmittymien toiminnan.
Kansallissosialistien valtaannousu
pienoiskuva|[[Natsi-Saksan propagandaministeri Joseph Goebbels tervehtii rintamalle lähtevää 16-vuotiasta Hitlerjugendiin kuuluvaa Willi Hübneria 15. maaliskuuta 1945.]] Kun kansallissosialistit nousivat valtaan, muut oikeistolaiset nuorisoryhmät sulautettiin Hitlerjugendiin. Vuodesta 1936 kaikki muut nuorisoryhmät olivat kiellettyjä. Hitlerjugendin jäsenyydestä tehtiin vuonna 1936 pakollinen koko nuorisolle. Vuonna 1941 pakollisuuden ikäraja laskettiin kymmeneen vuoteen.
Periaatteet harhaoppisten arvioimiseksi
Johdanto: harhaopit ja totuuden etsintä (luvut 1–11)
Tertullianus katsoo, että harhaopit (heresiat) tuomitsevat itsensä jo nimellään, sillä kreikan kielen sana hairesis tarkoittaa valintaa; mutta meidän ei ole lupa valita ja omaksua mitä tahansa oppia kristillisenä, vaan ”auktoriteetteinamme ovat Herran apostolit, joista yksikään ei valinnut omaksuttavakseen mitään oman mielensä mukaan, vaan ovat kaikki uskollisesti jakaneet Kristukselta vastaanottamansa opin vieraille kansoille”. Tertullianus mainitsee esimerkkinä Apelleen harhaopin.
Hitlerjugend
Kansallissosialistien valtaannousu
Toisen maailmansodan aikana ryhmittymä teki asevoimiin kutsuttujen miesten töitä, miehitti ilmapuolustusta ja koulutti sotilaita armeijaan ja SS:ään. Liittoutuneiden joukkojen edetessä sodan lopussa Saksaan Hitlerjugendin riveistä värvättiin lisäjoukkoja yhä nuorempien joukosta. Berliinin taistelussa jo suurin osa saksalaisista joukoista koostui Hitlerjugendista.
Periaatteet harhaoppisten arvioimiseksi
Johdanto: harhaopit ja totuuden etsintä (luvut 1–11)
Harhaoppien alkuna on pakanallinen filosofia, sillä maallinen viisaus on jumalallisen luonnon ja pelastussuunnitelman typerää tulkintaa. Valentinos sai aioninsa ja sielun kolmijakonsa platonismista; stoalaisuuden perusteella jotkut esittivät jumalan mielentyyneksi ja epikurolaisuuden perusteella sielun kuolevaksi; kun taas Aristoteleelta harhaoppiset oppivat dialektiikkaa, jonka avulla ”venkoilla väitteillä, väännellä väen vänkää olettamuksia”. Tunnetussa kohdassa Tertullianus rinnastaa toisiinsa pakanallisen filosofian keskuksen, Ateenan, ja kristinuskon synnyinpaikan, Jerusalemin:
Tertullianus muistuttaa, että Jeesuksen sanat ”etsikää niin te löydätte” oli tarkoitettu opetuslapsille ja juutalaisille, jotta he etsisivät totuutta hänessä; ei luvaksi etsiä harhaoppeja. Tällaiset sanat on aina tulkittava asiayhteydessään. Kun totuus on löydetty, ei tule etsiä lisää, vaan pyrittävä säilyttämään se mitä on löydetty. Varma totuus on löydetty, kun uskotaan. Harhaopit tarjoavat aina vain uutta etsittävää, mikä johtaa uskotun kieltämiseen; ne eivät tarjoa uskon lepopaikkaa.
Uskon sääntö ja Raamatun oikea tulkinta (luvut 12–44)
Tertullianuksen mukaan jumalallisen tiedon etsimisen tulee tapahtua aina uskon säännöstä lähtien, etsien kristittyjen piirissä. Tämän jälkeen Tertullianus esittää yhteenvedon kristillisestä uskosta kuin uskontunnustuksen muodossa. Tätä yhteistä kristillistä uskoa eivät aseta kyseenalaisiksi muut kuin harhaoppiset. Niin kauan kuin uskon sääntöä seurataan, voidaan kysellä uskoon liittyvistä asioista. Lopulta on kuitenkin parempi uskoa ja olla tietämättä kuin ”tietää” sellaista, mitä ei pidä.
Harhaoppisten ei saa antaa väitellä Raamatusta, koska Raamattu ei kuulu heille. Raamattu kuuluu ainoastaan niille, jotka seuraavat uskon sääntöä. Harhaoppiset eivät käytä Raamattua, ainoastaan väärinkäyttävät sitä. Yhteistä pohjaa keskustelulle ei ole. Siksi raamattukeskustelusta harhaoppisten kanssa ”ei ole mitään hyötyä — ellei sitten joku halua saattaa vatsansa ja aivonsa sekaisin”. Harhaoppinen ei koskaan vakuutu sellaisen keskustelun seurauksena.
Tansaniankutoja
Tansaniankutoja (Ploceus nicolli) on kutojien heimoon kuuluva varpuslintu.
Keski-Jyllannin alue
Keski-Jyllannin alue muodostettiin 1. tammikuuta 2007 osana Tanskan kuntauudistusta. Alue kuuluu entinen Ringkøbingin amt, suurin osa Aarhusin amtista, suurin osa Viborgin amtista ja pohjoisosa Vejlen amtista.
Tansaniankutoja
Levinneisyys
Tansaniankutojaa tavataan pienellä alueella Tansaniassa. Lajin kannaksi arvioidaan 1 000–2 500 yksilöä, ja populaatio on pienenemässä ja pirstaloitumassa. Laji on luokiteltu silmälläpidettäväksi.
Keski-Jyllannin alue
Aluevaltuusto
Tanskassa on viisi aluevaltuustoa, joista jokaiseen kuuluu 41 jäsentä. Jäsenet valitaan neljän vuoden välein kunnallisvaalien yhteydessä.
Periaatteet harhaoppisten arvioimiseksi
Uskon sääntö ja Raamatun oikea tulkinta (luvut 12–44)
Seuraavaksi Tertullianus esittelee apostolisen seuraannon periaatteen. Jumala välitti uskon Kristuksen kautta ensin apostoleille, jotka hän lähetti ympäri maailmaa saarnaamaan evankeliumia. Apostolit perustivat seurakuntia, joita kutsutaan apostolisiksi. Näistä käsin perustettiin edelleen uusia seurakuntia, jotka näin perivät apostolisuuden ja apostolisen opin. Kaikkia seurakuntia ja niiden oppeja voidaan arvioida tällä samalla perusteella. Julistajiksi tulee hyväksyä vain Kristuksen asettamat ja heiltä opin perineet; muut opit ovat vääriä.
Tämän jälkeen Tertullianus käsittelee mahdollisia vastaväitteitä: apostolit eivät tienneet koko totuutta, tai jos tiesivät, eivät kertoneet sitä muille. Tertullianus pyrkii osoittamaan ajatuksen mielettömyyden. Apostolit olivat luotettavia totuuden välittäjiä. He eivät myöskään olleet tiedoiltaan vajavaisia. Tertullianus kumoaa myös harhaoppisten syytteen, jonka mukaan Paavalikin nuhteli Pietaria. Tertullianuksen mukaan syynä ei kuitenkaan ollut se, että Pietarin oppi olisi ollut väärä. Paavalillakaan ei ollut saamansa ilmestyksen kautta muista poikkeavaa tietoa tai oppia, joten harhaoppiset eivät voi vedota tähän. Apostolit eivät myöskään pitäneet salassa mitään Kristukselta saamaansa, vaan opettivat koko totuuden koko kirkolle. He eivät varanneet osaa opista vain läheisimmille ystävilleen.
Tertullianus käsittelee myös sitä mahdollista syytöstä, että vaikka apostolit olisivatkin kertoneet koko totuuden, seurakunnat olisivat saattaneet olla uskottomia sen välittämisessä eteenpäin. Tertullianuksen mukaan tämä on kuitenkin mahdotonta. Se, että kaikkialla ja kaikissa seurakunnissa oppi on ytimeltään sama, on todistus siitä, että totuus on välittynyt eteenpäin luotettavasti, sillä tämä opin ykseys ei olisi syntynyt sattumalta. Tertullianus painottaa myös sitä, että kaikki harhaopit ovat oikeaa kristinuskoa myöhäisempiä. Totuus tulee aina ensin, valhe seuraa vasta perässä. Se, että kirkon oppi oli ensin, todistaa sen totuuden. Sen sijaan esimerkiksi Markion ja Valentinos eivät eläneet ”kovinkaan kauan sitten”, eli vasta toisella vuosisadalla. Apelles oli vielä Markionia nuorempi. Tertullianus haastaa harhaoppiset esittämään apostolisen seuraantonsa ja piispojensa luettelon.
Tertullianus käsittelee kuitenkin myös harhaoppeja, jotka olivat syntyneet jo apostolisena aikana ja jotka jo Uusi testamentti tuomitsee. Osa edelleen vaikuttaneista harhaopeista oli näitä samoja tai niistä periytyneitä. Osa kielsi ruumiin ylösnousemuksen, osa puolusti ympärileikkausta, osa kielsi avioliiton, osa palveli alkeisvoimia, osa kielsi Kristuksen tulleen ihmiseksi tai olevan Jumalan Poika. Lopputulos on se, että ne harhaopit, jotka mainitaan jo Uudessa testamentissa, ovat samalla sen sanan tuomitsemia; muut harhaopit taas tuomitsee Uuden testamentin hiljaisuus eli niiden myöhempi alkuperä.
Tertullianus mainitsee esimerkkeinä useita apostolisia seurakuntia, kuten Korintin, Filippoin, Efesoksen ja Rooman. Harhaoppiset sen sijaan eivät ole kristittyjä, koska he ovat lähteneet seuraamaan jotain, mikä ei ole peräisin Kristukselta. Harhaoppiset ovat vääristelleet sekä Raamatun tekstiä että sen tulkintaa, sekä tuottaneet sen perusteella omia sepityksiään, aivan kuten Hosidius Geta sepitti Medeia-tragediansa Vergiliuksen runoista irrotetuista säkeistä. Kirkko taas ei koskaan muuta Raamattua, koska se todistaa kirkon puolesta. Harhaopit ovat peräisin Paholaisesta, joka kääntää totuuden ylösalaisin ja vääristelee asioita.
Tertullianus kuvaa harhaoppisten keskinäistä kanssakäymistä: se on maailmallista, epäluotettavaa ja vailla arvokkuutta. Harhaoppisten parissa ei ole kuria, eikä uskovia eroteta katekumeeneista. Naisetkin uskaltavat opettaa ja jopa kastaa. Virkoihin pääsee kuka tahansa, vaikka olisi vasta äsken kääntynyt. Harhaoppiset työskentelevät tuhotakseen, eivät rakentaakseen. He eivät käännytä pakanoita vaan pyrkivät saattamaan turmioon kristittyjä. Harhaoppiset myös puuhailevat kaikenlaisten maagikkojen, astrologien ja filosofien parissa. Harhaoppisilla ei ole jumalanpelkoa, ja harhaopit vähentävät kunnioitusta Kristusta kohtaan ja poistavat pelon hänen tuomioonsa tuomiopäivänä.
Lopuksi Tertullianus toteaa teoksen olleen eräänlainen johdanto harhaoppeihin, joita hän aikoo tarkastella lähemmin muissa harhaoppeja vastaan suunnatuissa teoksissaan.
Myöhempi käyttö ja tulkinnat
Teoksessa esiintyvää lausetta ”Mitä yhteistä siis Ateenalla ja Jerusalemilla?” on usein käytetty edustamaan sellaista kristinuskon sisäistä virtausta, jonka mukaan maallinen oppineisuus ja filosofia olisi hyödytöntä ja jopa kristinuskon vastaista. Usein tässä yhteydessä muistutetaan siitä, kuinka tämä ei ollut ainoa lähestymistapa asiaan varhaiskirkossa, vaan monet teologit suhtautuivat oppineisuuteen ja filosofiaan myönteisemmin. Toisaalta jotkin tutkijat ovat sitä mieltä että Tertullianus on ymmärretty liian mustavalkoisesti, eikä hänen tarkoituksensa ollut torjua kaikkea filosofista oppineisuutta. Hän näet arvosti Senecan opetuksia ja muutenkin stoalaista filosofiaa. Hän olisi lähinnä tämän näkemyksen mukaan arvostellut sitä, kuinka filosofia ammentaa katsomuksensa monenlaisista lähteistä, kun taas kristillisen vakaumuksen muodostamiseen riittää kristillinen ilmoitus.
Matkailu
thumb|[[reppumatkailu|Reppureissaajia Wienissä]] Matkailu tarkoittaa sitä, että ihmiset matkustavat pois päivittäisestä asuin- ja työympäristöstään mieleisiinsä matkailukohteisiin. Matkailu liittyy useimmiten lomaan ja virkistäytymiseen, mutta voidaan puhua myös työmatkailusta. Matkailu käsittää työhön liittyvien ja lomamatkojen lisäksi muun muassa kilpailu-, opinto-, pyhiinvaellus- ja terveysmatkat.
Turismi on eräs matkailun muoto. Turismin käsite otettiin käyttöön Englannissa 1700–1800-luvun vaihteen tienoilla. Turisti on matkailija, joka kiertää katselemassa paikkoja, ja turismi on tyypillisesti teollistuneen ajan matkailua. Massaturismilla tarkoitetaan suurten ihmisjoukkojen matkustamista yleensä samankaltaisilla, standardisoiduilla pakettimatkoilla.
Matkailusta saatu tulo on vientituloa, jota kutsutaan matkailuvienniksi.
Matkailun historia
Matkailun varhaisinta muotoa edustavat pyhiinvaellusmatkat. Jo antiikin aikoina matkustettiin palvontapaikoille hyvinkin kaukaa. Myös keskiajalla pyhiinvaellukset olivat yleinen matkustuksen syy kaupan- ja sodankäynnin ja ristiretkien ohella.