cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Walt Disney
1930-luku
Mikki Hiiren kasvavasta menestyksestä huolimatta Disney halusi tehdä muunkinlaisia lyhytelokuvia. Hän aloitti sarjan musiikillisia yhden kelan animaatioelokuvia nimeltä Hassunkuriset sinfoniat, joista ensimmäinen oli Luurankotanssi (1929). Ub Iwerks kuitenkin lähti yllättäen Disneyn studiolta vedoten taiteellisiin erimielisyyksiin. Disney osti itsensä ulos sopimuksesta epärehellisen Pat Powersin kanssa ja solmi levityssopimuksen Columbia Picturesin kanssa vuonna 1930. Iwerksin lähdön seurauksena Disney alkoi lähettää nuoria animaattoreitaan opiskelemaan piirtämistä Chouinardin taideinstituuttiin, jonka johtoon hän myöhemmin nousi.
Mikki Hiiri alkoi pian seikkailla myös sarjakuvissa, joita piirsi etenkin Floyd Gottfredson. Mikki pohjautui osittain Disneyn omaan luonteeseen, ja Disney myös piti tarkkaa huolta Mikin johdonmukaisesta käyttäytymisestä. Disneyn studio laajeni, ja Disney kehitti uusia tuotantotekniikoita, kuten animaatioiden esikatselu ja tarinataulut. Menestyksestä huolimatta Disney ei jäänyt työstään vieläkään rahallisesti voitolle, joten hän jätti Columbian ja teki levityssopimuksen United Artistsin kanssa.
Vuonna 1932 Disney lisäsi Hassunkurisiin sinfonioihinsa uuden elementin: värin. Disney sai ensimmäisen Oscar-palkintonsa värijakson sisältäneestä elokuvasta Kukkia ja puita ja erikois-Oscarin Mikki Hiiren luomisesta. Vuonna 1933 syntyi Kolme pientä porsasta, jonka tunnuslaulusta ”Pahaa sutta ken pelkäisi” tuli suuri hitti.
Vuonna 1934 Walt Disneyn palveluksessa oli jo 187 työntekijää ja Mikin rinnalle oli tullut muita hahmoja, kuten Aku Ankka, Hessu Hopo ja Pluto-koira. Disney kuvaili suhtautumistaan animaatioon näin:
Lumikki ja seitsemän kääpiötä
thumb|left|Disney [[Lumikki ja seitsemän kääpiötä -elokuvan trailerissa vuonna 1937.]] Vuonna 1934 Disney vakuuttui siitä, että hänen olisi tuotettava pitkä piirroselokuva. Hän valitsi elokuvansa aiheeksi Lumikin, jonka mykkäelokuvaversion hän oli nähnyt nuorena poikana. Disney kokosi suuren tekijäjoukon piirtämään Lumikkia lyhytelokuviensa rinnalla ja otti sitä varten käyttöön uusia tuotantotekniikoita, kuten monitasokameran. Vihdoin joulukuussa 1937 tuli ensi-iltaan ”Waltin hulluna unelmana” pidetty Lumikki ja seitsemän kääpiötä, joka oli ensimmäinen yhdysvaltalainen täyspitkä piirroselokuva. Vaikka elokuvan teko oli vähällä keskeytyä budjetin ylityttyä, Lumikista tuli suurmenestys, joka tuotti siihen sijoitetut rahat moninkertaisesti takaisin.
Lumikin menestyksen myötä Disney päätti suunnata studionsa luovan panoksen pitkiin elokuviin. Vanha studio oli käynyt pieneksi vanhaan kortteliinsa, ja Disneyn veljekset ostivat uudet tilat Burbankin Buena Vista Streetiltä vuonna 1938. Walt suunnitteli Burbankin tontille kolmikerroksisen studion, jossa työskentelyolosuhteet olivat mukavat ja kaikki oli kalusteita myöten suunniteltu varta vasten animaatiotyötä ajatellen.
1940-luvun vaikeudet
Lumikin jälkeen Disney alkoi tuottaa samanaikaisesti kolmea uutta pitkää piirroselokuvaa. Ensin julkaistiin Pinokkio (1940), sitten Fantasia (1940) ja viimeisenä sodan viivästyttämä Bambi (1942). Kunnianhimoiset ja kalliit elokuvat eivät kuitenkaan saavuttaneet yhtä suurta suosiota kuin rakastettava Lumikki, ja ne jäivät tappiollisiksi. Ennen Bambin valmistumista Disney ehti tehdä myös pienen budjetin elokuvan Dumbo (1941), joka kuitenkin menestyi erinomaisesti ja tuotti yhtiölle voittoa. 1940-luvun alku oli Disney-studioille muutenkin vaikeaa aikaa. Vuonna 1941 studion työntekijät menivät lakkoon, ja vaikka lakko oli suhteellisen lyhyt, Walt Disney menetti luottamuksensa järjestäytyneeseen työvoimaan.
Disney-yhtiö tuotti toisen maailmansodan aikana hallitukselle opetuselokuvia ja sotapropagandaelokuvia, kuten Victory Through Air Power (1943) ja Führerin kasvot (1943). Näiden ja Walt Disneyn Etelä-Amerikan-matkan tuloksena syntyneiden elokuvien Oppitunti (1942) ja Kolme caballeroa (1944) tuottojen avulla studio pysyi pystyssä vaikeiden sotavuosien ajan, vaikka yhtiön pankkivelka olikin kasvanut jo neljään miljoonaan dollariin.
Rahapulasta kärsinyt Disney tiesi uuden täyspitkän piirroselokuvan valmistuvan liian hitaasti yhtiön taloustilanteeseen nähden, joten hän yhdisti piirrettyyn elokuvaan näyteltyjä jaksoja elokuvissaan Vanhoja tarinoita (1946) ja Pieni musta lammas (1948). Disney harkitsi myös mainoselokuvien ja opetuselokuvien tekemistä, mutta luopui ajatuksesta ja päätti pitää yhtiön yksinomaan viihdealalla. Disney oli alkanut myös kerätä Alaskasta filmiaineistoa, josta hän teki 27-minuuttisen luontoelokuvan Hyljesaari (1948). Elokuva sai Oscar-palkinnon parhaana lyhytelokuvana, ja rohkaistunut Disney ryhtyi tekemään lisää luontofilmejä.
Yhtiön rahatilanne ei kuitenkaan ollut vieläkään parantunut, joten Disney joutui säästämään palkoissa ja tuotantokuluissa. Hän päätti palata pitkiin piirroselokuviin, ja studion parhaat animaattorit alkoivat keskittyä Tuhkimon tekemiseen. Samalla Disney toteutti ensimmäisen kokonaan näytellyn kokoillan elokuvansa Salainen aarresaari (1950). 1940-luvun lopulla Disney oli myös alkanut hahmotella omaa huvipuistoa Kaliforniaan, vaikka Roy-veli vastustikin ajatusta liian kalliina.
1950-luku
Tuhkimo (1950) oli menestys, samoin kuin Aarresaari ja Disneyn uudet luontofilmit. Yhtiö selviytyi veloistaan, ja Disney sai takaisin vanhan optimisminsa. Liisa Ihmemaassa (1951) tuotti kuitenkin taas tappiota ja oli Disneylle turhauttava kokemus, sillä hänen kätensä olivat liian sidotut klassikkotarinan suhteen. Liisaa seurasi Peter Pan (1953) ja näyteltyjä seikkailuelokuvia kuten Sukelluslaivalla maapallon ympäri (1954), sekä Tosielämän seikkailut -sarjan luontoelokuvia, joista menestynein oli täyspitkä Erämaa elää (1953).
Disney oli tarkka siitä, että hänen nimensä kuvasi yhtiön yksilöllisyyttä ja ainutlaatuisuutta, ja hänelle oli tärkeää myös oman yhtiönsä yhteishenki. Hän kertoi studionsa työntekijöille yhtiön kokouksessa 1950-luvulla:
Televisio
Vuonna 1954 Disney aloitti ABC-kanavalla viikoittaisen televisio-ohjelmansa nimeltä Disneyland, jonka hän itse juonsi. Vuonna 1955 Disney aloitti televisio-ohjelman nimeltä Mikki Hiiri -kerho, mikä oli ensimmäinen kerta kun Disney oli suunnitellut viihdettä nimenomaan lapsille. Ohjelmassa näytettiin lapsia ympäri maailmaa, sekä Aku Ankka- ja Mikki Hiiri -piirrettyjä. Ohjelman avulla Disney onnistuikin tuomaan syrjässä olleen Mikki Hiiren takaisin kansakunnan tietoisuuteen.
Teemapuistot
17. heinäkuuta 1955 Disney avasi Disneyland-teemapuiston Anaheimissa. Puisto oli odotettua suurempi menestys, sillä jo seitsemän ensimmäisen viikon aikana puistossa vieraili miljoona ihmistä. Kun myös studion pitkät elokuvat menestyivät hyvin, Walt Disney oli vihdoin saavuttanut taloudellisen vakauden, vaikka raha olikin taiteilijaluonteiselle Disneylle aina ollut omien sanojensa mukaan vain väline eikä itseisarvo.
1960-luku
Disneyn suurimmaksi elokuvamenestykseksi nousi vuoden 1964 elokuva Maija Poppanen, ja Disney oli tuolloin saavuttanut perhe-elokuvillaan niin yleisön kuin kriitikoidenkin suursuosion. Vuonna 1962 Disney perusti ja suunnitteli Kalifornian taideinstituutin (CalArts) yhdistämällä Chouinardin taideinstituutin ja Los Angelesin musiikkiopiston Conservatory of Musicin. Disney osallistui myös joidenkin New Yorkin maailmannäyttelyyn osallistuneiden näyttelyjen suunnitteluun 1964–1965.
Perhe ja henkilökuva
thumb|Disneyn perhe [[Amsterdamin lentokentällä vuonna 1951]] Vuonna 1925 Disney tapasi Lillian Boundsin, joka oli tullut Disney Brothers Studiolle piirtäjäksi ja värittäjäksi. Waltin Roy-veli oli juuri mennyt naimisiin, ja myös Walt ja Lillian menivät naimisiin 13. heinäkuuta 1925. Walt ja Lillian Disneyllä oli kaksi lasta, Diana (s. 1933) ja Sharon (adoptoitu 1936). Vuonna 1938 veljekset kutsuivat vanhempansa Portlandista asumaan luokseen Etelä-Kaliforniaan. Pian muuton jälkeen Waltin äiti Flora kuoli tapaturmaisesti uuden talonsa uunin vian seurauksena, mistä Walt syytti pitkään itseään. 1940-luvun lopulla Walt ja Lillian lapsineen muuttivat uuteen, tilavaan kotiin Carolwood Driven omakotialueelle. Junista innostunut Disney rakennutti suurelle tontilleen 800-metrisen pienoisrautatien mittakaavassa 1:8.
Disney tuki republikaanista puoluetta ja lahjoitti rahaa republikaanisen puolueen presidenttikampanjoihin jo 1940-luvulta lähtien. Hän oli myös aktiivinen antikommunisti.
Disney oli ulkoisesti sosiaalinen ihminen, mutta hänen työtoverinsa ovat kuvanneet Disneytä myös vaikeaselkoiseksi ja kärttyisäksi. Hän ei pitänyt julkisista tilaisuuksista ja kieltäytyi niistä lähes aina. Disneyllä oli tapana juoda alkoholia iltaisin työpäivän päätteeksi, minkä vuoksi studion kokoukset sovittiin aamuksi tai alkuiltapäiväksi. Disney katsoi mielellään baseballia ja harrasti nurmikeilailua myöhempinä vuosinaan. Disneyt matkustelivat aina paljon eri puolilla maailmaa.
Kuolema
Walt Disney oli koko aikuisikänsä ketjupolttaja mutta piti huolta siitä, ettei koskaan polttanut lasten lähettyvillä. Vuoden 1966 marraskuussa Disneyn vasemmasta keuhkosta löytyi syöpäkasvain, ja viisi päivää myöhemmin selvisi, että syöpä oli levinnyt koko vasempaan keuhkoon. Keuhkon poiston jälkeen lääkärit arvioivat Disneyllä olevan puolesta kahteen vuoteen elinaikaa. Marraskuun 30. päivänä Disney menetti kotonaan tajuntansa ja kuoli St. Josephin sairaalassa joulukuun 15. päivänä. Disney tuhkattiin. Hänen muistomerkkinsä on Kaliforniassa Glendalessa Forest Lawn Memorial Parkissa.
Disney kirjoitti näyttelijä Kurt Russellin nimen hieman ennen kuolemaansa. Russellkaan ei tiedä mitä Disney viestillään tarkoitti.
Disneyn kuoleman jälkeen syntyi huhu, että Disneyn ruumis olisi syväjäädytetty ja laitettu Disneylandin Pirates of the Caribbean -veneajelun alle palautettavaksi tulevaisuudessa eloon parantuneen lääketieteen keinoin. Huhun alkuunpanijasta ei ole tietoa, mutta se ilmestyi lehdissä ensi kertaa tiettävästi vuonna 1969. Paikkansapitämättömän kaupunkitarinan synnylle oli tulevaisuuden teknologiasta kiinnostunut Disney itsekin antanut pohjaa.
Jälkimaine ja vaikutus
Disneyn muistokirjoituksissa yhdysvaltalaiset lehdet kutsuivat häntä muun muassa ”maailman kuuluisimmaksi viihdyttäjäksi ja mahdollisesti maailman tunnetuimmaksi epäpoliittiseksi julkiseksi hahmoksi”. Disneyn elokuvat olivat tuottaneet jo hänen elinaikanaan noin 400 miljoonaa dollaria, ja Disney-kirjat, levyt ja muut oheistuotteet myivät kymmeniä miljoonia vuosittain. Disney uudisti animaation ja teki siitä taiteenlajin, joka korosti luonnetta, kerrontaa ja tunnetta. Hänellä oli monipuolinen vaikutus kulttuuriin, ja hän vaikutti animaatioillaan suuresti amerikkalaisten käsitykseen omasta historiastaan ja toisaalta toi tekniikan kehityksen kuten avaruustutkimuksen amerikkalaisten suosioon. Hän loi vuoden 1948 elokuvallaan Hyljesaari luontodokumentin lajityypin. Disney edisti luonnonsuojelua tehdessään eläinhahmoistaan sympaattisia: esimerkiksi Bambi käynnisti Yhdysvalloissa keskustelun metsästyksestä. Disney myös yhdisti korkeakulttuurin ja viihteen Fantasiassa ja toi amerikkalaisille uudenlaiseksi huvittelupaikaksi Disneyland-puiston, joka oli ensimmäinen teemapuisto. Myös Disneyn tapa yhdistää kaikki monipuolinen viihdealan toimintansa yhden yrityksen alaisuuteen oli vallankumouksellinen.
Kritiikki
Kriitikoiden mielestä Disney pyrki huvipuistoillaan korvaamaan todellisen maailman keksityllä ja kutsuivat tätä ”disneystämiseksi”. Toisen maailmansodan jälkeen Disneyn elokuvat eivät enää saaneet kriitikkojen suosiota, vaan häntä pidettiin kaupallisena massataiteilijana, joka oli tehnyt koko kulttuurista lapsellisen ja satuklassikoistakin vaarattomat. 1960-luvun Yhdysvaltain poliittisessa ilmapiirissä intellektuellit näkivät konservatiivisen Disneyn takapajuisuuden symbolina.
Disneyn huhuttiin olevan antisemitisti, ja huhut vain vahvistuivat Disneyn kuoltua. 1930-luvulla Disney kutsui saksalaisen ohjaajan Leni Riefenstahlin vieraakseen Hollywoodiin promotoimaan tämän Olympia-elokuvaa. Kristalliyöstä huolimatta Disney ei perunut kutsuaan. Elämäkertoja Neal Gablerin mukaan Disney ei ollut antisemitisti, vaikka hänellä oli ollut huonoja kokemuksia uransa alussa yksittäisistä juutalaisista. Disney antoi muun muassa rahaa useisiin juutalaisiin hyväntekeväisyyskohteisiin. Käsityksen Disneyn antisemitismistä aloittivat eräät hänen erottamansa työntekijät sekä se, että Disneyn antikommunistisissa tuttavissa oli antisemitistejä. Disneyn huhuttiin olevan myös rasisti. Gablerin mukaan Disney ei kuitenkaan yksityiselämässään osoittanut mitään vihaa tai halveksuntaa mitään vähemmistöä kohtaan, vaikka käyttikin suvaitsemattomia sanontoja. Disney myös palkkasi uransa aikana ihmisiä kaikista väestöryhmistä.
Palkinnot ja tunnustukset
Disneylle myönnettiin yhteensä 26 henkilökohtaista Oscar-palkintoa. Tuottaja-Oscarien lisäksi Disney sai kolme erikois-Oscaria muun muassa Mikki Hiiren luomisesta, sekä Irving G. Thalbergin muistopalkinnon. Disney sai myös 1964 Yhdysvaltain presidentiltä Lyndon B. Johnsonilta Presidentin vapaudenmitalin, joka on korkein amerikkalaiselle siviilihenkilölle myönnettävä kunniamerkki. Disney sai parhaan elokuvasarjan tuottajan Emmy-palkinnon vuonna 1956 sarjasta Walt Disney's Wonderful World of Color. Hänelle myönnettiin lisäksi kolme Golden Globe -palkintoa sekä Cecil B. DeMille -palkinto vuonna 1953.
Walt Disneylle myönnetyt Oscar-palkinnot
Disney sai yhteensä 26 henkilökohtaista Oscar-palkintoa, joista 25 elinaikanaan:
Frostpunk
Frostpunk on 11 bit studiosin kehittämä ja julkaisema kaupunginrakennus- ja selviytymispeli. Peli on julkaistu Windowsille huhtikuussa. Peli julkaistiin PlayStation 4:lle ja Xbox Onelle loppuvuodesta 2019.
Juoni
Peli sijoittuu vaihtoehtohistorialliseen vuoteen 1886, jossa Krakataun ja Tamboran purkautuminen sekä auringon himmeneminen muiden tuntemattomien tekijöiden kera aiheuttavat maailmanlaajuisen ydintalven. Tämä puolestaan johti maailmanlaajuiseen viljelykasvien ja miljoonien ihmisten kuolemaan. Tapahtuma ajoittuu suunnilleen samaan aikaan historialliseen vuoden 1883 Krakataun tulivuorenpurkauksen kanssa, mikä johti ilmaston viilenemiseen. Tästä johtuen brittiläiset viranomaiset rakensivat monia rakennuksia, joita kutsutaan "generaattoreiksi" hiiltä runsaasti sisältävään pohjoiseen. Niiden on tarkoitus toimia kaupunkien keskustana etelästä tuleville ilmastopakolaisille. Pelaaja toimii tällaisen generaattorin ympärille rakennetun kaupungin johtajana, ja tämän tulee hallinnoida resursseja kaupungin selviytymisen varmistamiseksi. Pelissä on tällä hetkellä kolme skenaariota kera yhden lisäskenaarion, minkä saa ilmaisen lisäsisällön kautta. Jokainen skenaario tulee omilla tarinoillaan.
Pelaaminen
Pelaajan hahmo aloittaa muutamalla pienellä tarvikevarastolla, joilla pelaajan tulee rakentaa kaupunkiansa, sekä pienellä selviytyjäjoukolla joka koostuu työntekijöistä ja insinööreistä. Pelaajan täytyy kerätä hiiltä, puuta ja ruokaa pitääkseen yhteisönsä lämpimänä ja terveenä keskellä jatkuvasti vaihtelevia lämpötiloja. Sää ja poliittiset myllerrykset voivat saada kansalaiset haluttomiksi tekemään töitä. Pelaaja voi käyttää lakeja, kuten lapsityövoiman salliminen tai työntekijöiden pakottaminen vuorokauden kestäviin työvuoroihin, mutta myös kehittää parempaa terveydenhuoltoa esimerkiksi proteeseilla säädelläkseen yhteisönsä tuotteliaisuutta, mikä puolestaan saattaa kasvattaa tyytymättömyyttä. Työpajan rakentaminen antaa pelaajan tutkia teknologioita jotka voivat esimerkiksi tehdä kaupungista tehokkaamman tai mahdollisuuden tiedustella ympäröivää erämaata, josta saattaa löytyä lisää selviytyjiä ja resursseja.
Vastaanotto
Pelillä on Metacritic-kerääjäsivustolla 84/100 pistettä.
Palkinnot
Peli on ollut ehdolla parhaana strategiapelinä Game Critics Awards:issa.
Peli on ollut ehdolla parhaasta visuaalisesta suunnittelusta Golden Joystick Awards:issa
Peli on ollut ehdolla parhaana strategiapelinä The Game Awards 2018:ssa.
Myynti
Peli myi yli 250 000 kappaletta kolmen päivän sisällä julkaisustaan ja yli 1,4 miljoonaa vuodessa.
Ase
right|thumb|250px|Kaksi [[pistintä, sapeli, miekka ja 1800-luvun karbiini.]] thumb|250px|Kilpa-ampuja tähtää ilmakiväärillä. thumb|250px|Kirveen teriä ja muita [[neoliittinen kausi|neoliittisen kauden esineitä. ]] thumb|250px|Vanha kiinalainen tykki. thumb|250px|Piirros hevosvetoisesta [[ballistasta.]] thumb|250px|Ensimmäisen maailmansodan aikainen englantilainen konekivääriryhmä. thumb|250px|Ydinpommi Little Boy. thumb|250px|Yhdysvaltalaisia [[bazookamiehiä Korean sodassa.]] 250px|thumb|.45 ACP kaliiperinen [[Colt M1911|M1911A1 -pistooli.]] right|200px|thumb|Mk 2 sirpalekranaatti. thumb|250px|Yhdysvaltalainen moderni [[M198 haupitsi|M198 haupitsi ampuu.]] thumb|250px|[[HMMWV|Humveesta laukaistu TOW-panssarintorjuntaohjus.]] thumb|250px|Yhdysvaltalainen sotilas ampuu M4-karbiinilla. thumb|250px|[[BGM-109 Tomahawk -risteilyohjus.]]
Ase on väline, jolla voi tappaa tai vahingoittaa eläviä olentoja, ja jota yleensä käytetään taistelussa tai metsästyksessä. Asetta voi käyttää hyökkäämiseen, puolustautumiseen tai uhkailuun. Aseita käytetään myös urheiluun – kuten miekkailuun ja ampumaurheiluun – murhaamiseen, teloittamiseen sekä symbolisissa yhteyksissä, kuten kunnialaukausten ampumiseen.
Aseita on erityyppisiä, kuten lyömäaseet, teräaseet, heittoaseet, ampuma-aseet ja pommit sekä kemialliset ja biologiset aseet. Jotkin aseet kuuluvat ihmiskunnan ikivanhoihin keksintöihin.
Vanhimmat aseet
Käsitys ihmisen varhaisimmista aseista perustuu lähinnä arkeologisiin löytöihin. Kun säilyneiden esineiden löytyminen on sattumanvaraista, on nykyinen tietämys syntynyt vähitellen ja sykäyksittäin. Arkeologisten löytöjen valmistusajankohdan määrittely riippuu ajoitusmenetelmien kehityksestä. Näistä syistä voi käsitys aseiden historiasta tulevaisuudessakin melkoisesti muuttua.
Kivi ja luu säilyvät erityisen hyvin, mutta on tulkinnanvaraista, mitkä arkeologiset löydöt ovat ihmisen muokkaamia esineitä ja mitkä luonto on voinut aiheuttaa, tai onko esinettä käytetty ihmisten tai eläinten tappamiseen tai kalojen pyytämiseen vai johonkin muuhun. Kalliomaalaukset ovat toinen mahdollinen tietolähde, mutta myös niitä on vaikea tulkita.
Varhaisimmiksi tappamisen välineiksi on vuonna 1978 tulkittu arkeologisia löytöjä seuraavasti: 2 1/2 metriä pitkä marjakuusikeihäs, kärki kovetettu hiillyttämällä, löydetty elefantin luurangon yhteydestä Pohjois-Saksasta ajalta 150000–40000 eaa., nuolenvarsia suosta läheltä Hampuria ja luinen tikari Määristä, vuoden 20000 eaa. tienoilta, luisia harppuunan kärkiä Lounais-Ranskasta noin ajalta 15000–10000 eaa. ja puinen jousi Tanskasta, noin ajalta 8000–5000 eaa. Vuosina 1978–1994 löydettiin Luoteis-Saksasta yhdeksän kuusipuista varpaa, jotka määritettiin noin 400000 eaa. tehdyiksi keihäiksi.
Aikaa myöten ilmestyi aseilta näyttäviä esineitä, joita käytettiin muuhun kuin tappamiseen: koristeeksi, arvoaseman merkkinä, juhlien tai magian välineinä – toisin sanoen symboliesineinä. Vuoteen 1978 mennessä löydetyistä sellainen voi olla esimerkiksi lintuveistoksella koristettu luinen vipu ajalta 150000–10000 eaa., samanlainen kuin keihään heittämiseen käytetty. Tanskasta on löydetty taiteellisesti muotoiltuja ja hienosti hiottuja kirveen tai vasaran päitä, jotka tuntuvat aivan liian arvokkailta lyömällä turmeltaviksi (noin ajalta 2500–2000 eaa.). Samanaikaiset pohjoiseurooppalaiset vartetut eläimenpääveistokset ovat vielä helpommin vahingoittuvia.
Toinen maailmansota
Ennen toista maailmansotaa oli jo keksitty esimerkiksi polttopullo ja panssarivaunut. Sodan aikana otettiin käyttöön muun muassa rynnäkkökiväärit, singot, suihkuhävittäjät, risteilyohjukset, ballistiset ohjukset ja ydinaseet. Toiseen maailmansotaan mennessä taistelukaasut oli kielletty.
Toisen maailmansodan lopussa Yhdysvallat saivat valmiiksi ydinpommeja jotka pudotettiin Nagasakiin ja Hirosimaan. Katso artikkeli: Hirošiman ja Nagasakin pommitukset.
Nykyisin
Kivikaudella syntyneet kolme aseiden luokkaa ovat yhä olemassa: 1. melkein mitä tahansa esinettä voidaan käyttää aseena; 2. aseita käytetään yhä tappamisen välineinä; 3. symboliesineitä ovat esimerkiksi upseerien miekat (tylppäteräisiä). Lisäksi aseita on voitu vaikka miten kauan tehdä myös pelkkää opettelua tai harjoittelua varten, esimerkiksi lapsille tai vasta-alkajille.
Jouset ja keihäät ovat muuttuneet urheiluvälineiksi, joita ei pyritä tekemään vahinkoa tuottaviksi, ei edes vahinkoa tuottavan aseen käytön oppimista varten. Välillä aseisiin on luettu myös suojavarusteet (kilvet, kypärät, haarniskat). Aseisiin luetaan niiden käyttöön tarkoitetut kulkuneuvot ja kuljetusvälineet (lentokone, panssarivaunu, sotalaiva). Tavallaan ase-sanalle on annettu uusi merkitys, kun myös ohjukset, miinat ja pommit on luettu aseiksi, vaikka ne tuhoutuvat käytettäessä. Vahingoittamisen välineinä nimitetään aseiksi myös joitakin aineita tai eliöitä (kaasut, bakteerit ja jotkin kasvit).
Jos asetta voi käyttää vahingoittamiseen, niin sitä voi käyttää torjumiseen, pelottamiseen tai uhkaamiseen. Aseilla voidaan tuhota toimintaedellytyksiä, kuten kulkuväyliä tai sodankäynnissä tarpeellisten tavaroiden varastoja. On myös kehitelty aseita, jotka tekevät puolustuskyvyttömäksi tappamatta.
Informaatiosodankäynnin aseet
Informaatiosodankäynnin syntymisen jälkeen 1990-luvulla yhä useammin kysytään, onko aseen määritelmää laajennettava esimerkiksi tietoon ja sodankäynnissä tappaminen ja tuhoaminen myös vihamieliseen vaikuttamiseen. Tällöin ase olisi mikä tahansa esine tai asia, jota käytetään vihamieliseen vaikuttamiseen.
Aseita olisivat esimerkiksi vihamielinen tieto, teknologian vihamielinen käyttö tai taloudellisen informaatiosodankäynnin keinot.
Perusesimerkki aseen laajentuneesta määrittelystä on neljän siviililentokoneen käyttö aseena maailmanlaajuisen sodan sytyttämiseen 11. syyskuuta 2001. Tapauksessa oli myös tieto aseena, eli paikka oli valittu niin, että media on varmasti heti paikalla ja tapauksen näkee suoraan hyvin suuri joukko ihmisiä jopa ilman mediaa.
Aseiden luokittelu
Historiallisesti aseet perustuvat aikansa yleiseen tekniikkaan ja noudattavat myös tekniikan yleistä luokittelua: työkalu (kirves), kone (konekivääri, panssarivaunu), järjestelmä (viestijärjestelmä, johtamisjärjestelmä) ja järjestelmien järjestelmä (GPS paikannukseen, viestijärjestelmään, kuljetusvälineisiin jne. perustuva logistiikka tai esimerkiksi ilmapuolustusjärjestelmä). Ase on muuttunut siis työkalusta koneen kautta monimutkaisiksi, kalliksi ja tehokkaiksi järjestelmiksi ja järjestemien järjestelmiksi. Viimeisen vaiheen "aseita" pystyvät tekemään käytännössä vain globaalit toimijat.
Kallajärvi (Orivesi)
Kallajärvi on Pirkanmaalla Orivedellä Leppähampaassa sijaitseva lampimainen järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 2,4 hehtaaria ja se on 250 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Se sijaitsee peltoalueen metsäsaarekkeessa kahden maatilan vieressä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 600 metriä ja sen rannat ovat metsämaata paitsi etelässä, missä on peltoihin rajoittuvat rannat. Taloihin tulee tie valtatieltä 9.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Leppähampaanjoen valuma-alueella (35.75), jonka Laasojärven alueeseen (35.751) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 99,5 metriä mpy. Järven ainoa oja on sen laskuoja, joka lähtee ensin itään, mutta kääntyy sitten pohjoiseen ja laskee sitten Aakkolanjokeen 1,3 kilometrin päässä. Ojalla on pudotusta 11 metriä. Laskuojaan yhtyy idästä Karttiminjärven laskuoja.
TeleSampo ja Infotel
Aluksi Telesampoa käytettiin erillisten televisioon liitettyjen Telesampo-päätteiden avulla, mutta mikrotietokoneiden ja modeemien halpeneminen teki niistä pääasiallisia päätelaitteita ja sen myötä videotexin korvasi pääosin ASCII-pohjaiset järjestelmät. Yhteydenotto modeemilla oli yksinkertaisimmillaan soitto aikaveloitukselliseen kioskipalveluun joka ei edellyttänyt mitään sopimussuhteita toimivan lankapuhelinliittymän lisäksi. Käyttäjälle Telesampo ja Infotel tarjosivat pääsyn muun muassa verkkopankkipalveluihin, sähköpostiin, muiden maiden kansallisiin videotex-järjestelmiin ja silloiseen internetiin. Muita suosittuja palveluita olivat myös Maatalouden laskentakeskuksen tarjoamat neuvonta- ja laskentapalvelut ja alkuvaiheessa chattaily.
Infotelin ja Telesammon käyttäjämäärät tasaisesti nousivat 1990-luvun ajan, kunnes kaupallisen internetin läpimurto teki tekniikasta auttamatta vanhentunutta. Telesammolla oli 1990-luvun alussa arviolta 20 000–30 000 käyttäjää ja vuonna 1997 Tieke arvioi Telesammolla ja Infotelilla olleen yhteensä jo 350 000 käyttäjää, joista 55 % olisi tullut kotitalouksista. Telesammon lopettaessa vuonna 2004, sillä oli enää arviolta 3 000 käyttäjää.
Telesammon ja Infotelin valikkopalvelun ylläpito oli alkuvaiheessa operaattorin kannalta työlästä. Muutoksen tekeminen, esimerkiksi uusi pankkipalvelu, edellytti valikon EPROM-muistipiiriin polttamista. Loppuvaiheessa palvelut tuotettiin tietokoneella. Valikossa palveluille voitiin asettaa palvelukohtainen hinnoittelu, joka veloitettiin lähettämällä lisäsykäyksiä käyttäjän puhelinyhteydelle. Rajoittavana tekijänä oli telelainsäädäntö, joka asetti rajoituksen näin toteutetulle veloitukselle. Rajoituksista huolimatta juuri tämä lisäveloitusominaisuus kuitenkin piti Telesammon ja Infotelin hengissä vielä pitkään sen jälkeenkin, kun internet oli jo vallannut markkinat pankkimaailman ja sähköpostipalvelujen osalta.
Hinnoittelu
Telesammon yhteysaikamaksu vuonna 1989 oli 19 penniä minuutilta. Viikonloppuisin ja öisin hinta oli halvempi. Perusmaksu oli sata markkaa kahdesta kuukaudesta, johon sisältyi yhteysaikaa 60 markalla. Palvelujen käytöstä piti maksaa erillinen maksu, esimerkiksi Aamulehden lukeminen maksoi 1,75 markkaa minuutilta ja Turun Sanomat markan.
Yksin kotona 2 – Eksynyt New Yorkissa
Tarina
McCallisterin suku on jälleen lähdössä jouluksi matkoille, tällä kertaa Floridaan. Buzz pilaa Kevinin soolon koulun joulujuhlassa, ja Kevin läimäyttää häntä samalla kaataen koko muun kuoron. Kun välikohtausta selvitellään kotona, Kevin saa jälleen aikaan riidan perheensä kanssa ja toivoo, että loma menisi pahemman kerran pilalle. Herra ja rouva McCallister heräävät aamulla, ja tajuavat nukkuneensa pommiin. Lentokentän ihmisvilinässä Kevin eksyy perheestään ja päätyy New Yorkiin matkalla olevaan koneeseen. Perillä Kevin huomaa erehdyksensä. Hänellä on mukanaan isänsä luottokortti, jolla hän majoittautuu Plaza Hoteliin. Kevinin isä huomaa korttinsa kadonneen ja ilmoittaa sen varastetuksi. Hotellin henkilökunta saa tämän selville ja näin Kevin syyllistyy varkauteen käytettyään korttia. Roistot Harry ja Marv ovat sattumalta myös saapuneet kaupunkiin ja yrittävät päästä Kevinistä eroon. Harry ja Marv aikovat murtautua lelukauppaan, mutta kun Kevin kuulee tämän, hän päättää pysäyttää roistot. Samalla Kevin tutustuu salaperäiseen naiseen, jolla on ystävinä kymmenittäin kyyhkysiä.
Tuotto
Elokuvan tuotto oli ensi-iltaviikonloppuna 31,1 miljoonaa dollaria. Sitä esitettiin 2 222 eri teatterissa ja se tuotti keskimäärin 14 008 dollaria teatteria kohti. Vaikka alku vaikutti paremmalta kuin Yksin kotona -elokuvassa, lopullinen tuotto jäi pienemmäksi. Elokuva tuotti maailmanlaajuisesti 358 991 681 dollaria.
Video- ja DVD-julkaisu
Elokuvan VHS-versio julkaistiin 28. heinäkuuta 1993.
DVD-versio julkaistiin 5. lokakuuta 1999 ja Blu-ray 6. lokakuuta 2009. Kummatkin niistä julkaistiin ilman lisäominaisuuksia.
Sima Samar
thumb|Sima Samar Sima Samar (s. 1957) on afganistanilainen poliitikko, lääkäri ja ihmisoikeusaktivisti. Hän on AIHRC-ihmisoikeuskomission puheenjohtaja ja YK:n erityisraportoija Sudanin ihmisoikeusasioissa. Vuonna 2001 hänestä tuli maansa varapääministeri ja naisten asioista vastaava ministeri.
Samar kuuluu keskiafganistanilaiseen etniseen ryhmään nimeltä hazara. Hän opiskeli lääketiedettä ja työskenteli lääkärinä aluksi Kabulissa, myöhemmin kotikaupungissaan Jaghorissa. Neuvostoliiton valloitettua Afganistanin Samar pakeni Pakistaniin.
Norjalaisen Rauhantutkimuslaitos PRIOn johtaja Kristian Berg Harpviken piti Sima Samaria yhtenä vahvimmista ehdokkaista saamaan vuoden 2009 Nobelin rauhanpalkintoa.
Herschell Gordon Lewis
Herschell Gordon Lewis (15. kesäkuuta 1926 Pittsburgh, Pennsylvania – 26. syyskuuta 2016 Pompano Beach, Florida) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja, -käsikirjoittaja ja -tuottaja, joka teki pienen budjetin eksploitaatioelokuvia. Hän aloitti uransa seksielokuvilla mutta siirtyi väkivaltaisiin kauhuelokuviin. Lewisia pidetään splattergenren kehittäjänä, jonka ensimmäinen ja tunnetuin kauhuelokuva oli Blood Feast (1963).
Elokuvauransa jälkeen Lewis palasi mainosalalle ja perusti oman mainostoimistonsa. Hän julkaisi myös joitakin mainostamista ja markkinointia käsitteleviä kirjoja.
Nuoruus, opiskelu ja uran alku mainosalalla
Herschell Gordon Lewis syntyi Pittsburghissa vuonna 1926. Hänen isänsä Emmanuel kuoli, kun Herchell oli kuusivuotias. Hän muutti tämän jälkeen äitinsä Geraldine Waldmanin mukana Chicagoon.
Lewis valmistui maisteriksi Northwestern-yliopistosta pääaineenaan journalismi. Tämän jälkeen hän toimi hetken aikaa viestinnän opettajana Mississippin osavaltionyliopistossa ja Oklahoma Cityssä toimivan radioaseman johtajana. Lewis palasi Oklahomasta Chicagoon, missä hän toimi mainostoimisto Morlockin tekstitoimittajana ja pienen Alexander & Associates -tuotantoyhtiön mainosohjaajana.
Seksielokuvat
Lewis perusti Chicagossa Mid-Continent Films -yhtiön ja tuotti vuonna 1960 eksploitaatioelokuvan The Prime Time, joka kertoi naisesta, joka ajautui alastonmalliksi. Elokuva muistetaan Karen Blackin ensiesiintymisenä. Seuraavana vuonna Lewis ohjasi ja tuotti elokuvan Living Venus, jonka pääosassa on Hugh Hefner -tyyppinen hahmo, joka perustaa miestenlehti Paganin.
Tuottaja David F. Friedman otti Lewisiin yhteyttä dallasilaisesta levitysyhtiöstä ja tarjosi mahdollisuutta kuvata minkä tahansa elokuvan, jossa olisi alastomia naisia. Heidän yhteistyöstään syntyi elokuva The Adventures of Lucky Pierre, jonka hienoisen suosion seurauksena tehtiin myös elokuvat Daughter of the Sun ja Nature’s Playmates.
Vuonna 1963 Lewis ja Friedman tekivät vielä elokuvat Boin-n-g! ja Bell, Bare and Beautiful, mutta tässä vaiheessa he kokivat, että niin sanotut nudie cutie -elokuvien aiheet oli jo kaikki käsitelty. Bell, Bare and Beautifulin kuvausten aikana Lewis ja Friedman kehittivät elokuvasuunnitelman, jonka lähtökohta oli yksi sana: ’gore’ (suomeksi ’hurme’).
Splatterelokuvien edelläkävijä
Lewis ja Friedman käyttivät Blood Feastin kuvauksissa Bell, Bare and Beautifulin kokoonpanoa. Elokuva kertoo pitopalvelun työntekijästä Fuad Ramseksesta, joka kerää neitsyiden ruumiinosia valmistaakseen Ištar-jumalattarelle rituaaliaterian. Lewis kertoi myöhemmin haastattelussa, että Yhdysvaltain elokuvasensorit eivät olleet valmistautuneet elokuvaan, sillä kukaan ei ollut tehnyt vastaavaa väkivaltaelokuvaa eikä elokuvassa ollut alastomuutta eikä kiroilua, joista oli olemassa tarkat säädökset.
Lewis jatkoi Blood Feastin jälkeen vastaavien väkivaltaelokuvien tekemistä. Hänen seuraavia elokuviaan olivat muun muassa Scum of the Earth!, Two Thousand Maniacs!, The Gruesome Twosome ja The Wizard of Gore. Hän teki kuitenkin myös joitakin erilaisia elokuvia, kuten seikkailuelokuvan Moonshine Mountain sekä lastenelokuvat Jimmy, the Boy Wonder ja The Magic Land of Mother Goose. Lewis kokeili myös muita eksploitaatioelokuvan alalajeja: Just for the Hell of It kertoi nuorisorikollisista, She-Devils on Wheels moottoripyöräjengeistä, Suburban Roulette parinvaihdosta ja Something Weird yliluonnollisista ilmiöistä.
Paluu mainosalalle ja viimeiset elokuvat
The Gore Gore Girlsin valmistuttua 1972 Lewis vetäytyi elokuva-alalta. Hän oli tajunnut, että hän oli käyttänyt loppuun pienen budjetin kauhuelokuvat. Lewis palasi mainosmaailmaan ja perusti 1975 mainostoimisto Communicompin. Hän kirjoitti myös useita kirjoja mainostamisesta ja markkinoinnista. Hänen teoksiinsa kuuluvat The Businessman’s Guide to Advertising and Sales Promotion (1974) ja How to Handle Your Own Public Relations (1977).
Lewisin huhuttiin pitkään tekevän paluun elokuvantekoon. Lewis teki lopulta kauan odotetun hän teki jatko-osan Blood Feastille. Blood Feast 2: All U Can Eat sai ensi-iltansa 2002, ja se kertoo Fuad Ramses III:sta, joka avaa isoisänsä muonituspalvelun ja joutuu Ištarin hengen valtaamaksi. Tämän jälkeen hän tuotti joitakin elokuvia ja ohjasi 2009 elokuvan The Uh-oh Show.
Yksityiselämä
Lewis oli kolmesti naimisissa. Kaksi ensimmäistä avioliittoa päättyi eroon. Hänellä oli kaksi poikaa ja neljä tytärtä.
Lewis kuoli vuonna 2016 kotonaan Pompano Beachissa, Floridassa.
Vaikutus
Vaikka Lewis ei ollutkaan ensimmäinen, joka teki niin sanottuja gore-elokuvia, hän toi genren ensimmäisenä yleisempään tietoisuuteen. Hänen elokuvansa eivät pelkästään olleet graafisen väkivaltaisia, vaan niiden mainoskampanjatkin pyörivät aiheen ympärillä. Häntä on kutsuttikin saavutustensa takia ”goren kummisedäksi”.
Vaikka Lewisin pehmopornahtavat seksielokuvat ja väkivaltaiset kauhuelokuvat eivät päässeetkään perinteisiin elokuvateattereihin, niitä näytettiin yleisölle drive-in-teattereissa ympäri Yhdysvaltoja. Jokainen Lewisin pienellä budjetilla tehdyistä elokuvista tuotti lopulta voittoa.
Jaroslav Bába
Jaroslav Bába (s. 2. syyskuuta 1984 Karviná, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen korkeushyppääjä ja olympiamitalisti.
Bába oli 2005 neljäs sisäratojen EM-kisoissa ja viides Helsingin MM-kisoissa. Hän voitti alle 23-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden Erfurtissa tuloksella 229. Kauden lopussa hän sijoittui IAAF:n yleisurheilufinaalissa seitsemänneksi. Ulkoratakaudella 2006 Bába ei kilpaillut. Osakan MM-kisoissa 2007 hän oli kahdeksas. Seuraavana vuonna hän sijoittui yhdeksänneksi Valencian halli-MM-kisoissa ja kuudenneksi Pekingin olympialaisissa. Bába karsiutui loppukilpailusta Torinon EM-hallikisoissa 2009. Myöhemmin samana vuonna hän oli toinen Euroopan joukkuemestaruuskilpailuissa Leiriassa, viides Berliinin MM-kisoissa ja toinen IAAF:n yleisurheilufinaalissa. Dohan sisäratojen MM-kilpailuissa 2010 hän karsiutui loppukilpailusta. Barcelonan EM-kisoissa 2010 hän sijoittui viidenneksi. Pariisin EM-hallikilpailuissa 2011 hän sijoittui toiseksi tuloksella 234 cm. Euroopan joukkuemestaruuskilpailuissa hän oli kolmas ja Daegun MM-kilpailuissa neljäs. Vuonna 2012 hän sijoittui kahdeksanneksi Helsingin EM-kilpailuissa, mutta karsiutui loppukilpailusta Istanbulin sisäratojen MM-kilpailuissa ja Lontoon olympialaisissa. Göteborgin EM-hallikilpailuissa 2013 hän sijoittui kolmanneksi, mutta karsiutui loppukilpailusta Moskovan MM-kilpailuissa. Vuonna 2014 hän oli kolmas Euroopan joukkuemestaruuskilpailuissa ja neljäs Zürichin EM-kilpailuissa. Seuraavana vuonna hän sijoittui viidenneksi Prahan EM-hallikilpailuissa ja seitsemänneksi Pekingin MM-kilpailuissa. Vuonna 2016 hän oli seitsemäs Amsterdamin EM-kilpailuissa ja neljästoista Rio de Janeiron olympialaisissa. Hän on lisäksi voittanut kotimaansa mestaruuksia.
Yrjö Ylänne
Yrjö Werner Ylänne (sukunimi vuoteen 1906 Dahlgren; 31. elokuuta 1888 Helsinki – 26. lokakuuta 1971 Helsinki) oli suomalainen toimittaja ja eräkirjailija.
Ylänteen vanhemmat olivat kauppias Fredrik Verner Dahlgren ja Mathilda Wilhelmina Reiman. Hän pääsi ylioppilaaksi 1908 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1913 ja maisteriksi 1919.
Ylänne oli Uuden Suomettaren kotimaan osaston toimittajana ja eduskuntaselostajana 1914-1918 ja Suomen Kuvalehden toimitussihteerinä 1918-1927. Hän oli lisäksi 1917-1934 Suomen Kennelklubin Aikakauskirjan toimittajana ja vuodesta 1917 Metsästys ja Kalastus-lehden päätoimittajana.
Ylänne toimi vuosina 1927-1944 suojeluskuntien Hakkapeliitta-lehden päätoimittajana. Ylänne sai professorin arvonimen 1970.
Rodolfo Graziani
Rodolfo Graziani (11. elokuuta 1882 – 11. tammikuuta 1955) oli italialainen sotamarsalkka, joka johti Italian Afrikan-sotaretkeä toisessa maailmansodassa.
Ennen toista maailmansotaa
Italian–Etiopian sodassa (1935–1936) Graziani komensi eteläistä armeijaa edeten Abessiniaan Italian Somalimaasta pohjoisen armeijan iskiessä sinne Eritreasta. Sodan jälkeen hänestä tehtiin Etiopian kenraalikuvernööri. Hänen hoitaessaan virkaa hänet yritettiin murhata 19. helmikuuta 1937, mutta murhayritys epäonnistui ja Graziani toteutti alueella ”puhdistuksen”.
Toisessa maailmansodassa
Toisen maailmansodan alkuvaiheessa Graziani komensi Libyassa Italian 10. armeijaa. Benito Mussolinin julisti sodan liittoutuneille alkukesästä 1940, ja syyskuussa Graziani aloitti hyökkäyksen Egyptiin. Graziani itse epäili huonosti varustetun armeijansa mahdollisuuksia motorisoituja brittiläisiä joukkoja vastaan, ja alkumenestyksen jälkeen italialaiset joutuivatkin vetäytymään takaisin Libyaan. Graziani erosi virastaan vuonna 1941.
Dino Grandin syrjäytettyä Mussolinin fasistien suuren neuvoston johtajuudesta ja suurimman osan Italiaa jouduttua liittoutuneiden haltuun Pohjois-Italiaan perustettiin Italian sosiaalinen tasavalta, joka käytännössä oli Saksan nukkevaltio. Suurin osa italialaisista sotilaskomentajista loikkasi liittoutuneiden puolelle siirtyneen kuningaskunnan joukkoihin, mutta Graziani pysyi uskollisena Mussolinille. Hänestä tuli uuden valtion puolustusministeri ja saksalais-italialaisen Armeijaryhmä Ligurian komentaja.
Sodan loputtua liittoutuneet vangitsivat Grazianin. Hänet siirrettiin vankilaan Libyaan, mutta lynkkauksen tai salamurhan pelossa hänet siirrettiin takaisin Italiaan. Vuonna 1950 hänet tuomittiin 19 vuodeksi vankilaan natsien kanssa tekemänsä yhteistyön vuoksi, mutta muutaman kuukauden jälkeen hänet vapautettiin huonon terveyden vuoksi. Graziani kuoli Roomassa vuonna 1955.
Perintö
Rooman lähelle Affilen kylään on verovaroilla rakennettu Grazianin muistoksi puisto ja mausoleumi, mikä on herättänyt laajaa paheksuntaa.
Elokuvassa Erämaan leijona (Lion of the Desert) Graziania esittää Oliver Reed.
Emma Bonino
Poliittinen ura
Ensi kertaa Bonino tuli valituksi Italian edustajainhuoneeseen vuonna 1976. Vuonna 2017 Bonino oli yhdessä muiden eurooppamielisten pienpuolueiden kanssa perustamassa uutta vaaliliittoa +Europa, joka osallistui Italian vuoden 2018 parlamenttivaaleihin omana listanaan. Bonino on toiminut siitä saakka senaattorina.
1990-luvun alussa Bonino johti Monikansallista radikaalipuoluetta. Italian radikaalipuolueen seuraaja Italian radikaalit perustettiin vuonna 2001. Bonino on tehnyt työtä yksilönvapauksien ja ihmisoikeuksien puolesta muun muassa ajamalla naisen oikeutta aborttiin ja vastustamalla kuolemanrangaistuksen käyttöä.
Toukokuussa 2008 Boninosta tuli yksi Italian senaatin varapuheenjohtajista. Hän on lisäksi toiminut muun muassa Euroopan parlamentin jäsenenä (1979–2006), Euroopan komissiossa kuluttaja- ja kalastuskommissaarina (1995–1999) , Italian Eurooppa-asiain ja kansainvälisen kaupan ministerinä (2006–2008) sekä Italian ulkoministerinä (2013–2014).
Yksityiselämä
Bonino opiskeli kieliä Bocconin yliopistossa Milanossa ja valmistui vuonna 1972.
Bonino on naimaton eikä hänellä ole omia lapsia. Vuonna 1975 Bonino ilmiantoi itsensä poliisille käytyään läpi abortin, joka oli tuohon aikaan laitonta Italiassa. Hän kuitenkin toimi väliaikaisena sijaisvanhempana kahdelle lapselle. Bonino on kertonut yrittäneensä saada lasta hedelmöityshoitojen avulla tässä kuitenkaan onnistumatta.
Kunnianosoitukset
Lisäksi Boninolle on myönnetty Asturian ruhtinaan palkinto (1998) ja Pohjoinen–etelä-palkinto (1999).
Wolves of the Sea
Skotlantilainen metalliyhtye Alestorm on tehnyt kappaleesta cover-version.
Tsa Tsa Tsaa
Sarja perustui Jukka Puotilan julkisuuden henkilöistä tehtyihin imitaatioihin.
Kesällä 1995 Parviainen, Puotila ja Kalliala tekivät 6-osaisen sketsisarjan Uimakoulu, joka oli sisällöltään samanlainen edeltäjänsä kanssa.
Heikki Kahila -imitaatio
left|thumb|Jukka Puotilan esittämä Heikki Kahila -karikatyyri (vasemmalla) oli sarjan kestohahmo, jonka vakiohokema oli "Terve terve, tässä on todellakin Heikki!". Oikealla näyttelijä Aake Kalliala. Sarjan kestohahmoksi vakiintui Puotilan esittämä Heikki Kahila -karikatyyri, joka kiteytyi sloganiin "Terve terve, tässä on todellakin Heikki!". Hokema ei ollut peräisin Kahilan omasta puheesta, vaan se oli Puotilan itse keksimä.
Kahila itse on kertonut Jukka Annalan kirjassa Toopelivisio, että repliikki seuraa häntä "varmaan hautaan saakka". Sarjan ensiesityksen aikaan monet ihmiset halusivat Kahilan sanovan tuon lauseen. Jopa Kahilan silloisen kodin lähistöllä asuva nuoriso hoki sitä toisilleen.
Vuonna 1994 valmistuneessa elokuvassa Vääpeli Körmy – taisteluni hän itse esittää hokeman kohtauksessa, jossa hän ampuu Aake Kallialan esittämää ruotsalaista sotilasta.
Andienkondori
Andienkondori (Vultur gryphus) on maailman kookkaimpia lentotaitoisia lintuja. Se elää vankeudessa ainakin 60-vuotiaaksi. Se on Chilen, Kolumbian, Bolivian ja Ecuadorin kansallislintu.
Koko ja ulkonäkö
Täysikasvuisen andienkondorin pituus on suunnilleen 1–1,3 m ja siipien kärkiväli on jopa yli 3 m. Linnun paino on 11–15 kg. Andienkondorin höyhenväritys on pääosin tumma, mutta sen siivissä on valkoiset laikut. Lajin kaula on höyhenetön, mutta koirailla on päässään heltat. Andienkondorilla on koukkunokka.
Levinneisyys
Andienkondoreita tapaa nykyään Andien yllä Perussa tai Itä-Kolumbiassa. Joitakin kondoreita asustaa myös Pohjois-Kolumbiassa ja -Venezuelassa sekä Patagoniassa Etelä-Argentiinassa ja Chilessä.
Elinympäristö
Vuoristot, aavikot ja puoliaavikot, ruohostot ja rannikkoalueet. Andienkondori kestää suuria ilmanpaineen vaihteluja ja pystyy jopa 6000 metrin korkeudesta laskeutumaan nopeasti muutaman sadan metrin korkeudelle.
Lisääntyminen
Andienkondori ei rakenna pesää. Naaras munii kallionpahdalle tai -ulkonemalle 1–2 munaa ja hautoo niitä 54–58 vuorokautta. Emot ruokkivat poikasiaan pesään puolen vuoden ajan. Ruokinta ja muu huolenpito jatkuu vielä toiset puoli vuotta poikasen jo jätettyä pesän. Jälkeläisen kasvattamisen kestäessä näin kauan andienkondori pesii vain joka toinen vuosi. Andienkondorit tulevat sukukypsiksi 5–7-vuotiaana. Ne ovat yksiavioisia.
Ravinto
Andienkondori on enimmäkseen raadonsyöjä, mutta ne syövät myös linnunmunia ja voivat joskus tappaa elävän saaliin.
Papinniemi
thumb|220px|Valamon luostarin pääkirkko thumb|left|140px|Valamon luostarin siajinti Papinniemessä
Papinniemi on kylä pohjoisella Heinävedellä, Juojärven rannalla. Kylässä sijaitsee paljon loma-asuntoja.
Papinniemen Kortemäeltä löydetty puolivalmiiksi, karhunpään muotoon muotoiltu vasarakirves. Se on esihistorialliselta ajalta (1600–1000 eaa.) ja kertoo osaltaan Heinäveden vanhimmasta asutuksesta.
Papinniemen Juurikkasalmen rannalla sijaitsee ortodoksinen Valamon luostari, josta on matkaa valtatie 23:lle noin 4,5 kilometriä. Kun Laatokan Valamossa toiminut luostari joutui talvisodan ja sen päättäneen rauhanteon myötä muuttamaan, evakkosijoituksien jälkeen paikaksi valikoitui kahden vierailukerran jälkeen tila Heinäveden Papinniemessä. Valamon luostarille kuuluu laajat maa-alueet kylästä ja Luutsalon saaresta.
Luostarin alueella on sijainnut Papinniemen kartano, jonka päärakennus oli myöhemmin luostarin johtajan käytössä, kunnes se paloi maaliskuussa 2012.
Luostarilla on myös oma laivalaiturinsa sekä vierasvenesatama. M/S Sergei-laiva liikennöi kesällä päivittäin luostarilta Taivallahden kanavalle sekä Juojärvellä sijaitsevalle Täyssinän rauhan rajakivelle, joka on nykyään Heinäveden ja Liperin kuntien rajamerkki. Juojärveltä pääsee vesitse pohjoisen Juojärven kuntiin tai Taivallahden ja Varistaipaleen kanavia myöten Varisvedelle ja siitä edelleen Kermajärvelle Heinäveden ja Savonlinnan suuntaan tai Suvasvedelle Vehmersalmen ja Kuopion suuntaan ja esimerkiksi Lintulan luostariin.
Yleisurheilun Euroopan joukkuemestaruuskilpailut 2021
Yleisurheilun Euroopan joukkuemestaruuskilpailut 2021 olivat järjestyksessään yhdeksännet yleisurheilumaajoukkueiden väliset Euroopan-mestaruuskilpailut. Maat kilpailivat neljällä eri tasolla edellisten vuosien menestyksensä perusteella: Superliigassa (korkein), Ykkösliigassa, Kakkosliigassa ja Kolmosliigassa.
Lajeja kunkin tason kilpailuissa oli yhteensä 40, 20 miehillä ja 20 naisilla. Kuhunkin lajiin maa asetti yhden edustajan.
Miehet
SB=kauden paras, PB=henkilökohtainen ennätys, NR=kansallinen ennätys, EL=Euroopan kauden kärkitulos, ER=Euroopan ennätys, CR=kisaennätys, AR=stadionennätys, WL=maailman kauden kärkitulos, WR=maailmanennätys
Naiset
SB=kauden paras, PB=henkilökohtainen ennätys, NR=kansallinen ennätys, EL=Euroopan kauden kärkitulos, ER=Euroopan ennätys, CR=kisaennätys, AR=stadionennätys, WL=maailman kauden kärkitulos, WR=maailmanennätys
Ykkösliiga
Ykkösliigan kilpailut oteltiin 19. - 20. kesäkuuta Cluj-Napocassa, Romaniassa.
Kakkosliiga
Kakkosliigan kilpailut oteltiin 19-20. kesäkuuta Stara Zagorassa, Bulgariassa.
Kolmosliiga
Kolmosliiga kilpailut oteltiin 19-20. kesäkuuta Limassolissa, Kypros.
Tummatulikukka
Tummatulikukka (Verbascum nigrum) on kaksi- tai monivuotinen pystykasvuinen ruohokasvi.
Ulkonäkö
Tummatulikukka kasvaa 50–100 senttimetriä korkeaksi. Varsi on tummanvihreä ja harvakarvainen. Lehdet ovat ehyitä, aluslehdet ruusukkeena, varsilehdet kierteisesti. Aluslehtien lapa on herttatyvinen, hammaslaitainen ja varsilehdet johteettomia, lapa puikea. Kukinto on pitkä kerrannaiskukinto, tavallisesti haaraton. Verhiö viisiliuskainen, säteittäinen. Teriö ratasmainen, melkein säteittäinen, lyhyttorvinen, 18–25 millimetriä leveä, keltainen, harvoin valkoinen. Hetiö viisilehtinen, säteittäinen tai vastakohtainen, palhot sinipunakarvaisia. Hedelmä on laitaluomainen, monisiemeninen kota. Tummatulikukka kukkii Suomessa heinä–syyskuussa. Laji voi risteytyä ukontulikukan ja purppuratulikukan kanssa. Risteymä ukontulikukan kanssa (Verbascum × semialbum) on melko yleinen.
Elinympäristö
Tummatulikukka on muinaistulokas ja kasvaa Suomessa niityillä, töyräillä ja kalliomäillä vanhan asutuksen piirissä.
Henry Darger
Henry Darger (12. huhtikuuta? 1892 – 13. huhtikuuta 1973 Chicago) oli yhdysvaltalainen kirjailija ja taiteilija, jonka työt ovat olleet eräs kuuluisin esimerkki art brut -taiteesta. Kirkossa käyntiä lukuun ottamatta hän eli erakkoelämää, ja hänen töihinsä kiinnitettiin huomiota vasta hänen kuolemansa jälkeen. Satojen piirrosten ja vesivärimaalausten lisäksi hänen kuuluisin työnsä on fantasiakirja The Story of the Vivian Girls, in What is known as the Realms of the Unreal, of the Glandeco-Angelinnian War Storm, Caused by the Child Slave Rebellion, jonka käsikirjoitus on 15 145 sivua pitkä.