cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bernardo Bandini Baroncelli
Bernardo Baroncellin nuoruudesta ei tiedetä paljoa. Aikuistuttuaan hän lienee toiminut jonkin aikaa kauppiaana. Hänet tunnetaan lähinnä osallisuudestaan Pazzi-salaliittoon, jota johtivat Pazzi- ja Salviati-sukujen jäsenet. Salaliiton päämääränä oli murhata veljekset Lorenzo ja Giuliano de’ Medici Firenzen tuomiokirkossa pääsiäismessun aikana 26. huhtikuuta 1478. Samaan aikaan muiden salaliittolaisten oli määrä ottaa haltuunsa signoria, kaupunginhallitus.
Salaliitto koki kuitenkin pahan vastoinkäymisen, kun Lorenzon murhaajaksi palkattu kokenut kondottieeri Giovambattista da Montesecco perääntyi hankkeesta viime hetkellä. Hänen tilalleen hankittiin kaksi pappia. Messun aikana salaliittolaiset aloittivat hyökkäyksen sovitusta merkistä. Baroncelli ja Francesco de’ Pazzi hyökkäsivät Giuliano de’ Medicin kimppuun ja tappoivat hänet. Mutta Lorenzo de’ Medici pelastui, koska häntä vastaan hyökänneet papit olivat kokemattomia, ja Lorenzo pääsi pakenemaan sakaristoon.
Lorenzon yllättävä pelastuminen ja samanaikainen Palazzo Vecchion kaappausyrityksen surkea epäonnistuminen muuttivat tilanteen Medicien eduksi. Firenzen kansa kääntyi nopeasti salaliittolaisia vastaan, ja suurin osa heistä saatiin kiinni ja surmattiin välittömästi. Osa salaliittolaisista pääsi pakoon, heidän joukossaan Napoleone Franzesi ja Bernardo Baroncelli, jotka pakenivat Konstantinopoliin.
Toukokuussa 1479 Lorenzo de’ Medici sai kirjeen, jossa ilmoitettiin, että Baroncelli oli vangittu sulttaanin käskystä. Elokuussa saapui lähetystö noutamaan Baroncellia vankilasta. Joulukuussa Bernardo Baroncelli tuotiin Firenzeen ja hänet hirtettiin 29. joulukuuta 1479 Palazzo del Capitano del Popolon ikkunasta. Leonardo Da Vinci oli yksi kuolemantuomion silminnäkijöistä ja on piirtänyt tapauksesta kuuluisan piirroksen.
Mitragyniini
Mitragyniini (C23H30N2O4) on indolialkaloideihin kuuluva heterosyklinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä esiintyy siaminkratomissa (Mitragyna speciosa) ja on psykoaktiivista. Yhdistettä on tutkittu kipulääkkeenä.
Ominaisuudet
Huoneenlämpötilassa mitragyniini on valkoista kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee muun muassa etanoliin ja kloroformiin. Mitragyniini on optisesti aktiivista ja sen kiertokyky kloroformiliuoksessa on +39. Mitragyniini on siaminkratomin lehtien runsain alkaloidi ja muodostaa kokonaisalkaloideista 66 %. Siaminkratomi muodostaa mitragyniiniä lähtien striktosidiinista. Aineen psykoaktiiviset ominaisuudet muistuttavat kokaiinia. Se vaikuttaa opioidireseptoreihin ja on μ-reseptorien osittainen agonisti ja κ- sekä δ-reseptorien antagonisti. Mitragyniini voi aiheuttaa riippuvuutta.
Severin Tigerstedt
Adolf Wilhelm Severin Tigerstedt (14. tammikuuta 1853 Kuopio – 6. kesäkuuta 1918 Pori) oli suomalainen upseeri, joka palveli Venäjän keisarillisessa armeijassa sekä Bulgarian armeijasa.
Elämä
Tigerstedt varttui isänsä Gustaf Tigerstedtin omistamalla Gustafsvikin tilalla Kokemäen Kakkulaisisssa. Hän aloitti sotilasuransa jo 13-vuotiaana Haminan kadettikoulussa. Vuosina 1875–1876 Tigerstedt palveli Venäjän keisarillisen kaartin vänrikkinä, jonka jälkeen hän osallistui Serbian ruhtinaskunnan armeijan vapaaehtoisena Turkin sotaan 1876–1878. Sodan päätyttyä Tigerstedt palasi kapteenina keisarillisen kaartin palvelukseen. Hänet komennettiin Balkanille, jossa Tigerstedt osallistui Venäjän–Turkin sodan taisteluihin. Vuodesta 1880 lähtien Tigerstedt palveli kapteenina Bulgarian armeijassa, jossa hän toimi muun muassa komppanianpäällikkönä Sofian sotakoulussa. Tigerstedt joutui jättämään Bulgarian poliittisista syistä 1884, ja palveli jälleen Venäjän keisarillisessa kaartissa vuoteen 1888 saakka.
Tigerstedt asettui vuonna 1899 omistukseensa hankkimalleen Napparin tilalle Kokemäen Ylistaroon. Hänen omistuksessaan oli myös Sääksjärven rannalla sijainnut Koivuniemen huvila. Tigerstedt kuoli lyhyen sairauden jälkeen Porin kaupunginsairaalassa kesäkuussa 1918. Hänet on haudattu sukuhautaan Kokemäen vanhalle hautausmaalle Pyhän Marian kirkon sakastin viereen.
Perhe
Severin Tigerstedtin puoliso oli Genevessä syntynyt Jeanne Thérèse Collomb (1860–1930), jonka kanssa hän avioitui Moskovassa 1888. Pariskunnalla oli yhdeksän lasta. Suuri osa nykyisestä Tigerstedtin aatelissuvusta on heidän jälkeläisiään.
Muuta
Vuosien 1905–1917 välillä Tigerstedt kirjoitti perheelleen lähes 700 kirjettä, jotka löydettiin Napparin tilan vintiltä vuonna 1986. Madeleine Tigerstedt käänsi pääosin ranskankieliset kirjeet ruotsiksi ja ne julkaistiin kahtena osana vuonna 1996. Kirjeet ovat lähteenä myös Fredrik Långin vuonna 2013 ilmestyneessä romaanissa Flickorna på Nappari.
Rapture of the Deep
Rapture of the Deep on Deep Purplen kahdeksastoista studioalbumi. Sitä äänitettiin maaliskuusta kesäkuuhun 2005, ja se julkaistiin 1. marraskuuta 2005.
Kappaleet
Special Tour 2 CD Editionin bonuslevy :
Pääkaupunkiseudun Kierrätyskeskus
pienoiskuva|Nihtisillan tavaratalo Espoossa. pienoiskuva|[[Kuninkaala|Porttipuiston myymälän sisätiloja Vantaalla.]]Pääkaupunkiseudun Kierrätyskeskus Oy on vuonna 1990 perustettu suomalainen yleishyödyllinen yritys, jonka tavoitteena on tavaroita kierrättämällä vähentää luonnonvarojen kulutusta, kasvattaa ympäristötietoisuutta sekä lisätä osallistumisen ja työnteon mahdollisuuksia. Kierrätyskeskuksella on myymälöitä Helsingissä, Vantaalla ja Espoossa sekä maanlaajuisesti toimiva verkkokauppa.
Helsingin Kyläsaaren toimipiste oli yrityksen ensimmäinen myymälä, ja se aloitti toimintansa entisessä jätteenpolttolaitoksen rakennuksessa vuonna 1990. Vuonna 2013 avattu Espoon Nihtisillan tavaratalo on yrityksen suurin myymälä. Yritys kutsuu toimipisteitään kaupoiksi ja kierrätystavarataloiksi, pyrkien erottamaan ne kirpputoreista.
Tavarat ja tuotteet
pienoiskuva|Huonekaluja ja käyttötavaroita [[Kyläsaari (Helsinki)|Kyläsaaren myymälässä.]] Kierrätyskeskuksen myymälöissä myydään ja vastaanotetaan uudelleenkäyttökelpoisia tavaroita. Myymälöistä saa myös tietoa ja ideoita ekologiseen, ympäristöä vähemmän kuormittavaan elämäntapaan. Jokaisessa myymälässä on myös ilmaisosasto, josta voi vapaasti ottaa tarvitsemiaan tavaroita maksutta. Espoon Nihtisillassa sijaitsee myös askartelutarvikkeiden ilmaistukku, josta esimerkiksi koulut ja päiväkodit voivat noutaa askartelutarvikkeita maksutta.
Coral Harbour
thumb|Coral Harbour Coral Harbour (inuktitutiksi Salliit) on pieni inuiittien asuttama rannikkokylä Southampton Islandin saarella Hudsoninlahdella Nunavutin territoriossa Kanadassa. Kylän nimi on peräisin fossiloituneista koralleista, joita on kylän edustan vesissä. Kylän inuktitutinkielinen nimi tarkoittaa tasaista. Kivalliqin alueeseen kuuluvan kylän asukasluku oli vuoden 2001 väestönlaskennan mukaan 712 henkeä. Vuonna 2006 väkiluku oli noussut 769 henkeen.
Ainoa yhteysväline mantereelta saarelle ja Coral Harbouriin on lentokone. Kylän laidalla sijaitsee Coral Harbourin lentoasema. Itse saarella ainoa käytännöllinen kulkuneuvo on moottorikelkka tai koiravaljakko.
Pääkaupunkiseudun Kierrätyskeskus
Tavaroiden lahjoittaminen
pienoiskuva|Tavaroiden lastaamista ja vastaanottoa Kyläsaaressa. Kierrätyskeskuksen auto kuljettaa tavaroita toimipisteiden välillä ja tekee lajittelukeskuskäyntejä. Kierrätyskeskukseen voi lahjoittaa uudelleenkäyttökelpoisia, ehjiä ja puhtaita huonekaluja, mattoja, kodin pientavaraa, harrastusvälineitä, lasten tarvikkeita, kirjoja, levyjä, kenkiä, vaatteita ja tekstiilejä sekä askarteluun sopivia materiaaleja. Yritys vastaanottaa kaikenkuntoiset sähkö- ja elektroniikkalaitteet, tietokoneet ja polkupyörät. Itäkeskuksen, Suomenojan ja Kontulan myymälöihin otetaan vastaan vain pieniä sähkö- ja elektroniikkalaitteita. Rakennusosia ja -materiaaleja otetaan vastaan Nihtisillan tavaratalossa.
Kierrätyskeskuksella on myös noutopalvelu sekä kiertäviä keräysautoja.
Plan B -uusiotuotteet
Plan B on Kierrätyskeskuksen mallisto, johon kuuluvat erilaiset asusteet ja vaatteet sekä sisustustuotteet, huonekalut ja korut. Plan B -tuotteet valmistetaan kiertoon tulleista materiaaleista. Tuotteita myydään useimmissa Kierrätyskeskuksen myymälöissä, ja suurin valikoima on Nihtisillan tavaratalosta.
Ympäristökoulutus
Jo vuosikymmeniä toiminut Kierrätyskeskuksen ympäristökoulutus tavoittaa vuodessa noin 40 000 asiakasta, kouluttaen niin aikuiset, lapset, oppilasryhmät ja kasvattajat kuin yrityksetkin. Ympäristökoulutuksen muodostavat Ympäristökoulu Polku ja Koulutuspalvelu Tuuma. Polun neuvojat saapuvat esimerkiksi kouluihin, päiväkoteihin ja lastentapahtumiin auttamaan ympäristökasvatustyössä. Opetus- ja varhaiskasvatuskäyttöön Polulla on innostavia opetusmateriaaleja sekä koulutuksia. Tuuma taas kouluttaa arjen ympäristöasioita esimerkiksi asukkaille ja työyhteisöille, jalkautuu tapahtumiin sekä jakaa toiminnallista tietoa suomeksi tai englanniksi. Tuuma myös motivoi, kouluttaa ja innostaa erilaisten ryhmien ja yritysten omia ympäristökouluttajia.
Työllistäminen
Kierrätyskeskus tarjoaa työtehtäviä pitkäaikaistyöttömille ja muille vaikeassa työmarkkinatilanteessa oleville työnhakijoille sekä tukea jatkotyöllistymiseen.
Anton von Maron
Elämäkerta
Anton von Maron oli taidemaalari Johann Leopold Maronin (1696–1770) ja tämän vaimon Anna Catharinan poika. Hän opiskeli Wienin taideakatemiassa taidemaalausta vuosina 1741–1744. Tammikuussa 1755 hän lähti Roomaan, jossa hän oleskeli opettajansa Raphael Mengsin luona. Anton von Maron nai vuonna 1765 Mengsin sisaren Theresan, joka oli miniatyyrimaalari.
Maron nimitettiin Accademia di San Lucan jäseneksi vuonna 1756, ja hän erikoistui muotokuviin. Hän liikkui aristokraattisen asiakaskunnan ansiosta vaikutusvaltaisissa piireissä. Hän myös loi yhteyksiä wieniläisten ja Roomaan asettuneiden taiteilijoiden kesken. Maron nimitettiin vuonna 1772 neuvonantajaksi uudelleenjärjestettyyn Wienin kuvataideakatemiaan. Hänen vastuullaan oli apurahan saaneiden opiskelijoiden lähettäminen Roomaan opiskelemaan. Samana vuonna hänet aateloitiin paroniksi. Maron jätti jälkeensä joitain teoreettisia tutkielmia.
Teokset
Maron työskenteli yhdessä opettajansa ja tulevan lankonsa Mengsin kanssa Rooman Sant’Eusebion kirkon freskojen parissa vuosina 1757–1761, kuten myös Villa Albanin Parnasso-freskon kanssa. Mengsin lähdettyä Madridiin vuonna 1761 Maron erikoistui muotokuviin. Yksi hänen tunnetuimmista teoksistaan on Winckelmannin muotokuva. Winckelmann asettautui Maronin malliksi Rooman vierailunsa aikana. Tämä maalaus on nykyisin Weimarin kaupunkilinnan Goethe-salissa. Alkuperäinen kopio on myös Wörlitzissä. Vuonna 1770 hänestä tuli keisarihuoneen muotokuvamaalari. Vuonna 1773 valmistui Maronin tekemä keisarinna Maria Teresian puolisonsa suruajan aikainen muotokuva.
Uransa loppupuolella Maronin teoksista tuli epämuodikkaita Angelica Kauffmannin teosten tullessa muotiin. Maron lasketaan varhaiseksi uusklassiseksi taidemaalariksi.
Kolmastoista yö
Kolmastoista yö on Reijo Mäen vuonna 2001 julkaisema kolmastoista Vares-dekkari.
Kirjan yhtenä aiheena on laiton kansainvälinen asekauppa. Lisäksi sivutaan Venäjän/Neuvostoliiton tapaa asettaa eri maihin valehenkilöllisyydellä niin sanottuja uinuvia agentteja, jotka voidaan ottaa käyttöön tarpeen tullen. Myös räjähteitä on pitkään kätketty Turun saaristoon, tässä tapauksessa Kakskertaan.
Vareksen nuoruudesta kirjassa kerrotaan hänen muistikuvansa Niinisalon juhannusjuhlista, joilla oli ollut katsomassa Baddingiä. Kerrotaan myös, että Vares on vaihtanut suosikkijoukkueensa Ässistä TPS:ksi viimeistään silloin, kun se voitti Euroopan mestaruuden. Tapauksen yhteydessä oli juotu maljoja Vareksen Pomarfin-kengästä.
Vastaanotto
Helsingin Sanomien Suvi Ahola kertoi arviossaan, että Kolmastoista yö on hänen ensimmäinen Vares-dekkarinsa. Häntä häiritsi, että Vares ei 41 ensimmäisellä sivulla ole vielä kuin juonut ja nainut ja että tarinan pahikseksi on asenteellisesti valittu lesbo.
Mäki vastasi Aholalle, että hän on kirjoittanut tätä ennen jo 18 dekkaria ja että näissä yhdessäkään lesbolla ei ole ollut pahan tytön roolia. Hän toisti myös, että koska Ahola ei ole Vareksia lukenut, muistuttaa tilanne sitä, jos Tony ”Viikinki” Halme yhtäkkiä päättäisi arvostella Jorma Uotisen tanssiteoksen.
Kolmastoista yö myi ilmestymisvuonnaan 16 200 kappaletta.
Lyle Odelein
Lyle Theodore Odelein (s. 21. heinäkuuta 1968 Saskatchewan, Kanada) on entinen kanadalainen jääkiekkoilija. Puolustajana pelannut Odelein pelasi NHL:ssä kaikkiaan kahdeksassa joukkueessa yhteensä 1 056 runkosarjaottelussa, joissa kertyi 2 316 jäähyminuuttia. 200 minuutin raja ylittyi viitenä kautena. NHL:n pudotuspeliotteluja Odelein pelasi 11 kautena, ja pelejä niissä kertyi 86 kappaletta. Odelein voitti Stanley Cupin Montreal Canadiensissa kaudella 1992–1993.
Ura alkaa Montrealissa
Montreal varasi Odeleinin vuoden 1986 varaustilaisuuden seitsemännellä kierroksella numerolla 141. NHL-uransa Odelein aloitti Montrealissa kaudella 1989–1990, jolloin hän pelasi kahdeksassa ottelussa. Joukkueen vakiokokoonpanoon hän nousi seuraavalla kaudella ja pelasi Montrealissa kuusi täyttä kautta vuoteen 1996. Vuonna 1993 Montreal voitti Stanley Cupin.
Muihin joukkueisiin
Kaudeksi 1996–1997 Odelein siirtyi New Jersey Devilsiin vaihtokaupassa laitahyökkääjä Stéphane Richeriin. Devilsissä Odelein pelasi kolme täyttä kautta, ja kesken kauden 1999–2000 hän siirtyi Phoenix Coyotesiin. Vaihtokaupassa Phoenixista Devilsiin siirtyi puolustaja Deron Quint ja kolmannen kierroksen varausoikeus.
Kaudella 2000–2001 Odelein pelasi NHL:ssä uutena joukkueena aloittaneessa Columbus Blue Jacketsissa, jonka kapteeniksi hänet nimettiin. Odelein toimi joukkueen kapteenina myös seuraavalla kaudella, kunnes hänet kesken kauden myytiin Chicago Blackhawksiin. Uran loppupuolella joukkueet vaihtuivat nopeammin. Odelein pelasi vielä Dallas Starsissa, Florida Panthersissa ja Pittsburgh Penguinsissa, mutta jokaisessa enintään yhden kokonaisen kauden. Odelein lopetti jääkiekkouransa keväällä 2006.
Lyle Odelein on jääkiekkoilija Selmar Odeleinin veli.
Line 6
pienoiskuva|Näyttelijänä lähinnä tunnettu muusikko [[Gary Sinise soittamassa Line 6:n valmistamaa, erilaisia bassomalleja mallintavaa nelikielistä bassoa.|alt=]] pienoiskuva|Line 6 Variax Standard -sähkökitara
Line 6 valmistaa digitaalisesti mallintavia kitaroita, bassoja, vahvistimia ja efektilaitteita. Yhtiö on perustettu vuonna 1996 ja toimii Calabasasissa Kaliforniassa.
Line 6:lla on useita vahvistimia, joihin on digitaalisesti mallinnettu esimerkiksi Marshallin ja Fenderin vahvistimien sointi erittäin aidonkuuloisesti. Lisäksi monet mallinnetut efektit ja vahvistimet voivat olla alkuperäisinä joko erittäin kalliita tai vaikeasti hankittavissa niiden huonon saatavuuden vuoksi.
Vahvistinmallinnuksissa on myös otettu huomioon tyypillisesti vanhempien putkivahvistinten soinnin muuttuminen äänenvoimakkuutta muutettaessa. Useiden soittajien mielestä vahvistimet kuulostavat parhaalta vasta erittäin suurilla tehoilla. Line 6 vahvistimissa soundi on äänenvoimakkuudesta huolimatta aina sama, suurella teholla käytettävän vahvistimen sointia vastaava.
Kitarat
Line 6 valmistaa myös Variax-basso ja -kitarasarjaa, joihin on samalla tavoin mallinnettu muun muassa Fender Stratocastereita, Gibson Les Pauleja ja Rickenbackerin 360-sarjan kitaroita. Kaikki mallinnuksessa käytetyt kitarat ovat niin sanottuja vuosikertamalleja, joiden sointi on monien mielestä uusia malleja parempi. Tämä johtuu esimerkiksi kitaroiden mikrofonien magneettien vanhenemisesta, jolloin niiden teho ja sointi muuttuu.
Portugalin kansalliskirjasto
Portugalin kansalliskirjasto on Portugalin pääkaupungissa Lissabonissa sijaitseva kirjasto. Se avattiin 29. helmikuuta 1796 nimellä Real Biblioteca Pública da Corte.
Portugalin kansalliskirjaston kokoelmiin kuuluu noin 50 000 lehteä. Sen tavoitteena on myös vaalia Portugalin ja sen entisten siirtomaiden kulttuuria.
Jérôme Carcopino
Jérôme Carcopino (27. kesäkuuta 1881 Verneuil-sur-Avre Ranska – 17. maaliskuuta 1970 Pariisi) oli ranskalainen historioitsija ja korkea valtion virkamies, jonka toiminta Vichyn hallituksessa Ranskan natsimiehistyksen aikana on tehnyt hänestä nykyhistorioitsijain kiistelemän henkilön. Hän oli myös Ranskan akatemian jäsen.
Elämäkerta
Jérôme Carcopino syntyi korsikalaista syntyperää olleen lääkärin perheeseen ja opiskeli vuodesta 1901 lähtien Pariisin École normale supérieuressa. Vuonna hän osallistui historian ja maantiedon agregaatioon, jossa hän selvisi ensimmäiselle sijalle. Hänestä tuli Ranskan roomalaisen koulun (École française de Rome) jäsen, ja niin hän vietti muutaman vuoden Roomassa. Tämän jälkeen hänet nimitettiin lehtoriksi Le Havren lyseoon, jossa hän opetti vuosina 1907–1911.
Hän toimi yhden vuoden ajan Raymond Poincarén, joka oli myös akateemikko ja Ranskan tasavallan presidentti, sihteerinä. Vuonna 1912 hänet nimitettiin Algerin yliopiston lehtoriksi. Seuraavana vuonna hän sai aseman apulaistarkastajana ja pääsi johtajaksi Algerian kansallismuseoon.
Ensimmäisen maailmansodan aikana hän palveli itäisessä armeijassa ja sai sotilaallisista ansoistaan Kunnialegioonan ristin. Sodan jälkeen hän väitteli kahdesti tohtoriksi, ja hänet määrättiin opettamaan historiaa Sorbonnen yliopistossa Pariisissa. Vuonna 1937 hänet nimitettiin ranskalaisen, Roomassa sijaitsevan tutkimusinstituutin École française de Romen johtajaksi.
Ranskan natsimiehityksen aikana hän vuosina 1940–1942 johti entistä korkeakouluaan École normale supérieurea, ja samalla hän toimi, ilman erillistä nimityskirjaa, Pariisin alueen kaikkien oppilaitosten rehtorina, josta tehtävästä hänen edeltäjänsä Gustave Roussy oli joutunut eroamaan 11. marraskuuta 1940 tapahtuneiden Pariisin opiskelijamellakoiden vuoksi.
Helmikuussa 1941 hänet nimitettiin amiraali François Darlanin hallituksen opetus- ja nuorisoasiain ministeriksi. Tällöin hänen nimeensä liitettiin keskeinen arkeologisia löytöjä käsittelevä laki. Samoin hänen aikanaan tehtiin 15. elokuuta 1941 koululaitoksen uudistamiseen tähtäävä laki. Näissä toimissaan hän toteutti Vichyn hallituksen lainsäädäntöä, eritoten kaikkien juutalaisten ja vapaamuurareiden sulkemista kaikkien julkisten tehtävien ulkopuolelle.
Heti Pierre Lavalin tultua pääministeriksi Carcopino pyysi eroa tehtävistään ja palasi takaisin École normale supérieuren johtajaksi. Tällöin hän pyrki toimillaan estämään koulun oppilaiden joutumisen pakkotyöhön Saksaan.
Jérôme Carcopino valittiin Ranskan akatemian jäseneksi 24. marraskuuta 1955, ja hän seurasi tehtävässä akateemikko André Chaumeix'tä. Vuonna 1969 Algerian arkeologinen museo nimettiin hänen mukaansa.
Jeesuksen Kristuksen evankeliumi
Jeesuksen Kristuksen evankeliumi on portugalilaisen José Saramagon vuonna 1991 ilmestynyt romaani. Teos ilmestyi suomeksi vuonna 1998 Erkki Kirjalaisen käännöksenä, jonka Tammi julkaisi Keltaisessa kirjastossa.
Alkuteos herätti ilmestyessään suuren kohun, sillä sen katsottiin loukkaavan katolisen kirkon oppeja. Portugalin hallitus veti teoksen ehdokkuuden eurooppalaisen kirjallisuuspalkinnon saajaksi pois, ja Saramago muutti vaimonsa kanssa Portugalista Kanariansaarten Lanzarotelle.
Jules Laforgue
Jules Laforgue (1860 Montevideo, Uruguay – 1887 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen runoilija. Hänen tyylinsä oli symbolismi. Alkuun hänen runonsa olivat mitallisia, myöhemmin hän käytti vapaata mittaa. Häneltä ovat saaneet vaikutteita 1900-luvun alkupuolen kirjailijoista niin ranskalaiset kuin englantilaisetkin, esimerkiksi André Gide ja T. S. Eliot.
Juuso Myllyniemi
Juuso Myllyniemi (s. 11. kesäkuuta 1991 Alajärvi) on suomalainen pesäpalloilija. Myllyniemi on pelannut aikuisten sarjoissa kaudesta 2009 lähtien. Kausina 2010–2017 hän on pelannut 198 Superpesiksen runkosarjaottelua Ulvilan Pesä-Veikkojen, Nurmon Jymyn, Koskenkorvan Urheilijoiden ja Seinäjoen JymyJussien joukkueessa. Myllyniemen kasvattajaseura on Seinäjoen Maila-Jussit.
Bolo Yeung
Bolo Yeung (s. 3. heinäkuuta 1946 Kanton, Kiina) on kiinalainen entinen näyttelijä ja kehonrakentaja. Aiemmin syntymävuodeksi ilmoitettiin 1938. Nuoruudessaan hän oli kehonrakentaja, painonnostaja ja kuuluisa voimistaan. Hän on myös itsepuolustuslajien taitaja. Hän näytteli muun muassa Jean-Claude Van Dammen elokuvissa Bloodsport – viimeiseen asti (1988) ja Kaksoisisku (1991).
Elämäkerta
Yeung alkoi 10-vuotiaana harrastaa kamppailulajeja, muun muassa taijita, ja kiinnostui myöhemmin myös kehonrakennuksesta. Hän saavutti kehonrakennuksessa Mister Hongkong -tittelin, jota hän piti hallussaan kymmenen vuotta. Sittemmin 1970-luvun alussa hongkongilainen Shaw Brothers Studio elokuvayhtiö kiinnitti Yeungiin huomiota ja tarjosi hänelle näyttelijän työtä. Yeung esiintyi fyysisen olemuksensa vuoksi useimmiten roiston rooleissa. Hänen ensimmäiset elokuvat olivat The Wandering Swordsman ja The Heroic Ones. Yeung esiintyi hongkongilaisten elokuvien lisäksi 1970-luvun puolessa välissä muutaman kerran japanilaisten tuotannoissa, kuten televisiosarjassa Fight! Dragon. Vuonna 1973 Yeung esiintyi Bruce Leen kanssa elokuvassa Lohikäärmeen kidassa ja vuonna 1985 Sammo Hungin ja Jackie Chanin kanssa elokuvassa My Lucky Stars – onnen lohikäärmeet. Vuonna 1988 Yeung päätyi ensimmäistä kertaa Yhdysvaltain elokuviin sitten vuoden 1973 esiinnyttyään yhdessä Jean-Claude Van Dammen kanssa elokuvassa Bloodsport – viimeiseen asti. Kaksi vuotta myöhemmin hän esiintyi toistamiseen Van Dammen kanssa elokuvassa Kaksoisisku, jossa Yeungilla oli edellisen tapaan roiston rooli. Sittemmin hän esiintyi koko 1990-luvun pääosin yhdysvaltalaisissa elokuvissa, kuten Breathing Fire, Tiger Claws, Ironheart, Shootfighter ja Shootfighter II.
Tran
Tran tai Trần voi tarkoittaa seuraavia:
Vilmi
Vilmi on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Tero Tyynelä
Tero Tyynelä (s. 24. elokuuta 1995 Seinäjoki) on suomalainen pesäpalloilija. Tyynelä on pelannut aikuisten sarjoissa kaudesta 2010 lähtien. Kausina 2014–2017 hän on pelannut 105 Superpesiksen runkosarjaottelua Seinäjoen JymyJussien joukkueessa. Tyynelän kasvattajaseura on Seinäjoen Maila-Jussit.
Kaudella 2018 Tyynelä edustaa JymyJusseja. Hänen sopimuksensa JymyJussien kanssa on voimassa kauden 2019 loppuun saakka.
Mika Mäki-Valtari
Mika Mäki-Valtari (s. 1978) on vaasalainen lentopalloilija. Hän on edustanut koko uransa synnyinkaupunginsa seuraa Vaasan Kiistoa.
Kaudella 2003 Mäki-Valtari oli nostamassa Kiiston joukkueen historiallisesti SM-liigaan. Joukkue sijoittui liigassa kaudella 2005 viidenneksi, ja seuraavalla kaudella kuudenneksi. Kiiston joukkue putosi kauden 2008 päätteeksi liigasta. Mäki-Valtari nousi liigassa pelatessaan yhdeksi sarjan parhaimmista yleispelaajista.
Coral Harbourin lentoasema
Coral Harbourin lentoasema on lentoasema Coral Harbourin kylässä Southamptoninsaarella Nunavutissa, Kanadassa. Lentoasemaa ylläpitää Nunavutin territorion hallitus, ja se on saaren ainoa yhteys ulkomaailmaan.
Lentoasemalla on yksi sorapintainen kiitotie, 16T/34T, jonka pituus on 1 524 metriä.
Markus Niskala
Markus Niskala (13. syyskuuta 1890 Karunki – 14. huhtikuuta 1963 Tornio) oli suomalainen poliitikko. Niskala toimi Maalaisliiton kansanedustajana vuosina 1945–1963 edustaen Lapin läänin vaalipiiriä. Niskala toimi myös Karungin kunnanvaltuuston puheenjohtajana. Niskala toimi presidentin valitsijamiehenä vuosina 1937, 1940, 1943, 1956 ja 1962. Siviiliammatiltaan Niskala oli maanviljelijä ja hän toimi viljelijänä Karungissa. Niskala oli myös kalastaja ja maalaisseppä. Niskalan vanhemmat olivat maanviljelijä Juho Petter Niskala ja Priita Maria Wallin. Niskalan puoliso vuosina 1914–1927 oli Eeva Karoliina Piuva, jonka kuolemaan liitto päättyi. Niskalan toinen puoliso vuodesta 1930 oli Naimi Eliina Kiviniemi. Niskala kuoli kesken vaalikauden ja hänen tilalleen eduskuntaan nousi Pekka Vilmi.
Vilma Hänninen
Vilma Hänninen (s. 15. tammikuuta 1954) on sosiaalipsykologi (VTT), joka on toiminut sosiaalipsykologian professorina Itä-Suomen yliopistossa. Hän aloitti uransa projektitutkijana Tampereen yliopistossa vuonna 1976 ja sosiaalipsykologian professorina Kuopion yliopistossa vuonna 2005. Hännisen asiantuntemusaluettaan on muun muassa narratiivinen tutkimus. Väitöstutkimuksensa Hänninen teki tarinallisuudesta elämän muutoksissa.
Nygaardsvoldin hallitus
pienoiskuva|200px|Pääministeri [[Johan Nygaardsvold]] Nygaardsvoldin hallitus oli Norjan hallitus 20. maaliskuuta 1935 – 25. kesäkuuta 1945. Vuosina 1940–1945 se toimi pakolaishallituksena Lontoossa.
Ministerit
pienoiskuva|200px|Nygaardsvoldin hallitus vuonna 1935. Pääministeri Kirkko- ja opetusministeri Oikeusministeri Ulkoministeri Puolustusministeri Sosiaaliministeri Kauppaministeri Merenkulkuministeri Valtiovarainministeri Maatalousministeri Säännöstelyministeri Säännöstely- ja jälleenrakennusministeri Työministeri Salkuttomat ministerit
Mustafa Balel
thumb|Mustafa Balel Mustafa Balel (s. 1. syyskuuta 1945 Sivas, Turkki) on turkkilainen novelli- ja romaanikirjailija.
Vuonna 1968 hän valmistui ranskan kielen ja kirjallisuuden yliopistosta Gazi Ankarassa. Vuonna 1972 hän alkoi kirjoittaa kirjallisuuskritiikkiin sanoma- ja aikakauslehtien monia arvostettuja Istanbulissa. Sitten hän alkoi kirjoittaa novelleja ja romaaneja aikuisille ja lapsille. Hän myös käänsi neljäkymmentä kirjoja ranskankielisen kirjallisuuden. Hänen teoksiaan on käännetty ranskaksi, persia, romania, Portugali, Englanti.
Uno Khüry
Khüry aloitti uransa harjoittelijana F. Michelsonin välitysliikkeessä Viipurissa. Hän oli sitten Uuraan Laivaus Oy:n palveluksessa ja oli jonkin aikaa Englannissa, missä hän harjoitti kieliopintoja. Suomeen palattuaan hän hoiti belgialaisen Charleroissa sijainneen toiminimen Leonard Bollen puutavarakauppoja Suomessa.
Khüry tuli Tampereen Tapettitehdas Oy:n palvelukseen vuonna 1904, ja hän toimi yrityksen edustajana Venäjällä, minne hän järjesti tapettien vientiä. Vuonna 1909 hänet nimitettiin Tampereen Tapettitehdas Oy:n ja väritehdas D. Winter & Co Oy:n isännöitsijäksi ja vuonna 1914 hänestä tuli näiden yhtiöiden toimitusjohtaja. Khüry aloitteesta rakennettiin 1909 Tampereen Tapettitehdas Oy:lle uusi tehdaslaitos Epilään ja vuonna 1926 tehdaslaitokset väritehdas D. Winter & Co Oy:lle. Khüryn aikana D. Winterin väritehtaaseen liitettiin 1925 Äströmin painoväritehdas Turusta, 1928 Emil Björkellin Teknillinen Tehdas Helsingistä, 1931 Koloriväritehdas Alho & Kumppanit Tampereelta ja 1937 Ab Frisenborg Fabriker Oy. Khüry oli Winterin toimitusjohtajana kuolemaansa saakka 1950. .
Everwood
Everwood on yhdysvaltalainen The WB Television Network -yhtiön tuottama draamasarja, joka kertoo kuvitteellisesta coloradolaisesta Everwoodin pikkukaupungista ja sen asukkaista. Sarja on koomisia vivahteita sisältävä vakava draama. Se kuvattiin Ogdenissa, Utahissa.
Everwoodin tuotanto lopetettiin WB:n ja UPN-yhtiön yhdistyttyä CW Television Networkiksi syyskuussa 2006. Sarjaa esitettiin Suomessa MTV3-kanavalla 11. syyskuuta 2003 – 16. marraskuuta 2006.
1. tuotantokausi
Brownin perhettä kohtasi suru-uutinen kun perheen äiti, Julia Brown, kuoli auto-onnettomuudessa. Perheen isä, tohtori Andrew ”Andy” Brown on tunnettu aivokirurgi, joka oli työnsä takia paljon poissa kotoa. Julian kuoleman jälkeen hän jätti menestyneen praktiikkansa New Yorkissa Manhattanilla lastensa 15-vuotiaan Ephramin ja yhdeksänvuotiaan Delian takia. Brownit muuttivat Everwoodin kaupunkiin Coloradoon, Julian puhuttua usein kyseisestä paikasta.
Kun Amy kuuli tohtori Brownista, hän huomasi siinä tilaisuuden pelastaa neljä kuukautta aiemmin kolarissa koomaan vajonneen poikaystävänsä, Colinin. Andy leikkasi Colinin, joka pian heräsi ja palasi kotiin. Tosin hän oli menettänyt suuren osan muististaan, myös muistot Amysta. Colinin toipuminen ei mennyt kuten pitäisi, mutta vain tohtori Brown ja Ephram tunnustivat sen. Samaan aikaan Amyllä oli tunteita Ephramia kohtaan ja Ephram mietti tunteitaan Colinin siskoon Laynieen.
Suomi hiihdon maailmanmestaruuskilpailuissa
Suomi on ollut alusta asti mukana hiihdon maailmanmestaruuskilpailuissa. Mitaleja Suomi on saanut Norjan jälkeen toiseksi eniten: 63 kultaa, 73 hopeaa ja 69 pronssia eli kaikkiaan 205 mitalia. Suomessa MM-kisoja on hiihdetty kuudesti Lahdessa, vuosina 1926, 1938, 1958, 1978, 1989, 2001 ja 2017. Suomen paras menestys oli vuoden 1989 kisoissa, joissa se oli toistaiseksi ainoan kerran mitalitilaston ykkönen viidellätoista mitalilla (jos ei ylimääräisiä kisoja lasketa mukaan).
Minnesota Twins
Minnesota Twins on yhdysvaltalainen ammattilaisbaseballjoukkue. Se pelaa Major League Baseballin American Leaguessa. Joukkue on nimetty Minneapolisin ja Saint Paulin muodostaman metropolialueen mukaan. Se pelasi vuosina 1961–1981 Metropolitan Stadiumilla, ja vuosina 1982–2009 Hubert H. Humphrey Metrodomella. Vuonna 2010 joukkue siirtyi vastavalmistuneelle Target Fieldille.
Seura perustettiin 1894 Kansas Cityssä nimellä Kansas City Blues ja tuohon aikaan joukkue pelasi Western Leaguessa, joka myöhemmin otti käyttöön American League -nimen. Vuonna 1901 joukkue muutti Washingtoniin ja otti käyttöönsä nimen Washington Senators. Vuonna 1960 tapahtuneessa liigan laajennuksessa siirtyi joukkue Minneapolikseen, ja sen tilalle Washingtoniin perustettiin uusi Senators.
Joukkue on voittanut World Seriesin kolme kertaa vuosina 1924, 1987 ja 1991.
Nils Hjelmtveit
Nils Hjelmtveit (21. heinäkuuta 1892 Alversund – 30. lokakuuta 1985 Arendal) oli norjalainen opettaja ja työväenpuolueen poliitikko. Hän istui suurkäräjillä 1925–1930 sekä toimi Norjan kirkko- ja opetusministerinä 1935–1945. Vuosina 1932–1935 hän oli Stokkenin pormestari ja 1945–1961 Itä-Agderin maaherra.
Postipuun koulu
pienoiskuva|Postipuun koulu Postipuun koulu on yhtenäinen peruskoulu, joka sijaitsee Espoon Leppävaarassa, osoitteessa Ruutikuja 2. Koulussa toimivat suomenkieliset alakoululuokat 1–6, kaksi valmistavan opetuksen luokkaa ja 8 erityisluokkaa. Koulun rehtorina toimii Ilpo Salonen. Postipuun koulussa on noin 340 oppilasta.
Vuonna 2015 vieraskielisten oppilaitten osuus koulun oppilaista oli 17,3 %.
Oxdog
Oxdog on suomalais-ruotsalainen vuonna 2011 perustettu salibandyn erikoismerkki, joka tuottaa salibandymailoja, maalivahdinvarusteita ja muita salibandyssa tarvittavia varusteita. Yritys Oxdog-brändin takana on Evosport AB, jonka pääkonttori on Piitimessä, Ruotsissa. Oxdog on tunnettu laadukkaista mailoistaan.
Oxdog-seurat
Suomessa:
Mailat
Oxdogin nykyisiä mailamalleja ovat:
Lavat
Oxdogin nykyisiä lapoja ovat:
Maalivahdin varusteet
Oxdogin nykyisiä maalivahdinvarustemalleja ovat Tour ja Gate.
Oxdogin maalivahdinvarustemallistoon kuuluvat aina kaksi erilaista paitaa: toinen ilman toppausta ja toinen kevyillä toppauksilla. Paita, jossa ei ole toppauksia on väritykseltään tummempi. Muita mallistoon kuuluvia varusteita ovat maalivahdinhousut, lyhyet polvisuojat, pitkät polvisuojat, silikonihanskat, juniori- sekä aikuiskoon kypärä ja rintapanssari. Oxdog tekee myös lasten maalivahdinvarusteita.
Lähteet
http://www.oxdog.net/fi/
Luettelo Kreikan maanjäristyksistä
Tämä luettelo Kreikassa tapahtuneista maanjäristyksistä käsittää merkittävimmät nykyisen Kreikan alueella tapahtuneet maanjäristykset. Pääosin on lueteltu vähintään yli magnitudia 5,0 olleita maanjäristyksiä. Kaikkien historiasta tunnettujen järistysten voimakkuutta ei kuitenkaan tiedetä. Paikannimet on ilmoitettu nykyisten nimien ja valtioiden mukaisesti, vaikka osa paikoista on kuulunut maanjäristyksen tapahtumahetkellä muuhun maahan kuin Kreikkaan.
Elmeri Lieto
Elmeri Lieto (s. 14. tammikuuta 2000 Nurmo ) on suomalainen pesäpalloilija, joka edustaa Joensuun Mailaa. Lieto pelaa ulkokentällä kakkospolttajana ja hänet tunnetaan erityisesti kovakätisenä ulkopelaajana. Sisäpelissä Lieto pelaa yleensä vaihtajana numerolla 3.
Liedon pääsarjaura alkoi vuonna 2016 hänen ollessa vasta 16-vuotias. Debyyttikaudellaan Lieto pelasi 24 ottelua Seinäjoen JymyJusseissa. Seuraavien kausien aikana hän kuului joukkueen vakiokokoonpanoon ja pelasi lähes jokaisen ottelun. Itä–Länsi-otteluun Lieto valittiin Seinäjoella pelatessaan kaksi kertaa (2019, 2021). Syksyllä 2021 Lieto siirtyi Joensuun Mailaan, jonka kanssa hänen nykyinen sopimuksensa on voimassa kauteen 2023 saakka sisältäen yhden optiovuoden. Ensimmäisellä kaudellaan Joensuussa Lieto voitti SM-pronssimitalin. Hänet valittiin Itä-Länsi-otteluun myös vuonna 2023.
Lieto on pelannut 193 Superpesiksen runkosarjaottelua. Hän on lyönyt 8+76 juoksua, tuonut 109 juoksua ja kerännyt 597 kärkilyöntipistettä, joista suurin osa kolmospesälle.
Vilho Kirveskoski
Vilho Kirveskoski (18. lokakuuta 1890 Sysmä – 25. huhtikuuta 1949 Sysmä) oli suomalainen poliitikko. Kirveskoski toimi Maalaisliiton kansanedustajana vuosina 1930–1933 edustaen Mikkelin läänin vaalipiiriä.
Kirveskoski toimi myös Sysmän kunnanvaltuuston jäsenenä. Politiikan ulkopuolella Kirveskoski toimi Sysmän Joutsjärven osuusmeijerin isännöitsijänä, Valittulan osuuskassan hoitajana, Sysmän sahaosuuskunnan isännöitsijänä, Itä-Hämeen Sähkö Oy:n toimitusjohtajana, Sysmän säästöpankin johtajana sekä Sysmän osuusmeijerin isännöitsijänä. Kirveskosken vanhemmat olivat maanviljelijä, valtiopäivämies Tobias Kirveskoski ja Amanda Katariina Topiaantytär.
Dorothy Crowfoot Hodgkin
Dorothy Mary Crowfoot Hodgkin (omaa sukua Crowfoot) (12. toukokuuta 1910 Kairo – 29. heinäkuuta 1994 Shipston-on-Stour) oli brittiläinen biokemisti ja proteiinien kristallografisen tutkimuksen pioneeri. Hän sai Nobelin kemianpalkinnon vuonna 1964 tärkeiden biokemiallisten yhdisteiden röntgensädeanalyysistä.
18 vuoden ikäisenä Crowfoot Hodgkin aloitti kemian opiskelun Oxfordin yliopistossa. Myöhemmin hän opiskeli Cambridgen yliopistossa opettajanaan John Desmond Bernal. Siellä hän tuli tietoiseksi röntgenkristallografian mahdollisuuksista proteiinien rakenteen selvittämisessä.
Vuonna 1936 hänestä tuli tutkija Oxfordin yliopistoon ja siinä toimessa hän työskenteli aina vuoteen 1977 asti. Vuonna 1960 Crowfoot Hodgkinista tuli Royal Societyn jäsen
Crowfoot Hodgkin selvitti muun muassa seuraavien molekyylien rakenteet:
Hän meni naimisiin vuonna 1937 Thomas Hodgkinin kanssa.
Charris Rozemalen
Charris Rozemalen (s. 16. huhtikuuta 1991 Utrecht) on alankomaalainen käsipalloilija. Hän on pelannut Alankomaiden maajoukkueessa 24 ottelua ja tehnyt niissä 31 maalia. Hän on saavuttanut MM-kilpailuissa pronssia vuonna 2017 ja EM-kilpailuissa pronssia vuonna 2018.
Rozemalen on seuratasolla edustanut kotimaassaan HV Fortissimoa vuosina 2008–2009, Westfriesland SEW:tä 2009–2010 ja VOC Amsterdamia 2011–2013 ja 2014–2017 sekä lisäksi Espanjassa Helvetia Alcobendasia 2010–2011, Norjassa Vipers Kristiansandia 2013–2014, Saksassa SG BBM Bietigheimia 2017–2019 ja Ranskassa Toulon Saint Cyr Var Handballia vuodesta 2019.
Nollaseiska
Nollaseiska oli suomalainen punk-rock-yhtye, joka toimi aktiivisesti vuosina 1997–2001. Yhtye julkaisi studioalbumin Saat vihata maailmaa vuonna 1999.
San Marinon suur- ja yleisneuvosto
pienoiskuva|Suur- ja yleisneuvoston istuntosali Palazzo Pubblicossa. Suur- ja yleisneuvosto (ital. Consiglio Grande e Generale) on San Marinon ylin lainsäädäntöelin. Sinne valitaan 60 edustajaa viiden vuoden välein järjestettävillä vaaleilla.
Parlamentaarista työtä tehdään neljässä, vastuualueiltaan melko laajoissa, valiokunnassa.
Parlamentin virallinen tiedotuskanava on ollut Bollettino Ufficiale, joka on vuodesta 2012 ilmestynyt sähköisenä.
Ehdokkaiksi parlamenttivaaleissa voivat asettua kaikki vähintään 21-vuotiaat San Marinon kansalaiset, jotka ovat lukutaitoisia ja asuvat virallisesti San Marinossa. Kirkollisissa viroissa, poliisivoimissa ja diplomaattisissa viroissa toimivat henkilöt eivät voi asettua ehdolle. .
Historia
Parlamentin asema vakiintui 1400-luvun puolessa välissä, jolloin siihen kuului nykyiseen tapaan 60 edustajaa. Nämä edustajat tosin olivat yksinomaan miehiä vaikutusvaltaisista perheistä. .
Vuonna 1923 Suur- ja yleisneuvosto lakkautettiin ja nimettiin uudelleen. Tämän jälkeen määrätyissä ennenaikaisissa vaaleissa San Marinon fasistinen puolue voitti vaalit ja oli ainoa parlamentissa edustettuna ollut puolue muutaman katolilaisen pienemmän vaalilistan kanssa. San Marinoon muodostettiin fasistinen yksipuoluehallinto Italian tapaan. Ensimmäiset vaalit toisen maailmansodan jälkeen pidettiin 1945, jossa vasemmistopuolueet voittivat eniten paikkoja. .
Naiset saivat äänioikeuden vuonna 1960 ja ovat voineet vuodesta 1973 poliittisissa viroissa. 1. huhtikuuta 1981 Maria Lea Pedinista tuli San Marinon ensimmäinen naispuolinen kapteenivaltionjohtaja.
Viimeisimmät vaalit
Viimeisimmät vaalit pidettiin 8. joulukuuta 2019.
Tulokset valittujen edustajien osalta olivat seuraavanlaiset : Puolueista Domani ja R.E.T.E. olivat vaaliliitossa yhteisellä vaaliohjelmalla, mutta kummallakin puolueella oli oma listansa. Vaalien jälkeen suurimmaksi puolueeksi noussut PDCS muodosti hallituksen Domani in Movimento - ja Noi per la Repubblica -vaaliliittojen kanssa.
Tekijänoikeus Suomessa
Tekijänoikeus Suomessa suojaa ja edistää henkistä luomistyötä sen eri muodoissa. Tekijänoikeuksia säädellään kansallisella lainsäädännöllä, Euroopan unionin direktiiveillä ja kansainvälisillä sopimuksilla. Suomessa tekijänoikeusasioista vastaa opetus- ja kulttuuriministeriö.
Tekijänoikeuden kohteena on kirjallinen tai taiteellinen teos. Tekijänoikeus tuottaa teoksen tekijälle sekä taloudellisia että hänen henkilöönsä liittyviä oikeuksia.
Tekijänoikeus syntyy, kun teos on luotu. Oikeus kuuluu tekijälle. Tekijänoikeus voi syntyä vain luonnolliselle henkilölle. Se ei voi syntyä oikeushenkilölle, kuten yritykselle tai muulle yhteisölle. Tekijänoikeuden voi luovuttaa sopimuksella tai valtuutuksella eteenpäin esimerkiksi yrittäjälle tai yhteisölle. Tekijänoikeuslain määrittelemät lähioikeudet syntyvät usein suoraan yrityksille. Jos tekijät ovat tehneet teoksen yhdessä, eivätkä osuudet muodosta itsenäisiä teoksia, syntyy tekijänoikeus tekijöille yhteisesti. Kirjallisena teoksena pidetään myös muun muassa karttaa, selittävää piirustusta, graafista teosta sekä tietokoneohjelmaa.
Periaatteita
Tekijänoikeuden lait ja asetukset sääntelevät monenlaatuisia tekijänoikeuksia, jotka ovat syntyneet monin tavoin erilaisissa tekoprosesseissa. Tekijänoikeudet ovat pääosin voimassa 70 vuotta tekijän kuolinvuoden päättymisestä (poikkeuksena tekijänoikeuden lähioikeudet). Taloudelliset oikeudet tekijänoikeuksista voidaan luovuttaa kokonaan sopimuksella tai valtuutuksella. Luovutus voidaan rajoittaa ajallisesti, alueellisesti tai asiallisesti. Tekijän moraalisia oikeuksia ei voi luovuttaa eikä niistä voi luopua Suomen lainsäädännön mukaan. Tekijänoikeuden taloudellisia oikeuksia koskevat samat taloudellisen toiminnan säännöt kuin muutakin varallisuutta.
Alkuperäisen tekijänoikeuden lakkaaminen tai voimassaolon päättyminen ei heikennä johdannaisteosten asemaa: suomennoksen tekijänoikeus on voimassa, vaikka tekijänoikeus alkuperäisteokseen olisi lakannut tai sitä ei olisi koskaan ollutkaan (klassikot, kansantaide).
Lainsäädännön historiaa
Suomessa tekijänoikeutta on säännelty 1750-luvulta alkaen. Vuonna 1752 annettiin määräys kirjapainoista. Vuonna 1766 säädettiin maailman ensimmäinen painovapauslaki Angående Skrif- och Tryck-friheten, jonka sai aikaan kokkolalainen valistusfilosofi ja valtiopäivämies Anders Chydenius. Laki kumottiin jo vuonna 1772.
Vuonna 1829 annetussa sensuuriasetuksessa määrättiin, että kirjailijalla ja kääntäjällä on yksinoikeus teokseensa ja yksinoikeus säilyy 25 vuotta hänen kuolinpäivästään laskettuna laillisten perillisten hallussa. Vuonna 1880 annettiin Keisarillisen Majesteetin Armollinen Asetus kirjailijan ja taiteilijan oikeudesta työnsä tuotteisin (AsK 8/1880), joka tuli voimaan 1. tammikuuta 1881. Tämä asetus oli voimassa vuoteen 1961 saakka. Vuonna 1927 annettiin laki tekijänoikeudesta henkisiin tuotteisiin (174/1927) ja laki oikeudesta valokuviin (175/1927). Vuoteen 1995 asti valokuvien suojasta säädettiin erillisessä laissa (405/1961).
Nykyistä tekijänoikeuslakia valmisteltiin 1930-luvulta alkaen pohjoismaisena yhteistyönä, ja Pohjoismaiden tekijänoikeuslait muistuttavat toisiaan. Suomessa nykyinen tekijänoikeuslaki (404/1961) tuli voimaan 1. syyskuuta 1961, ja sitä on muutettu useita kertoja. Tekijänoikeutta koskevia säännöksiä sisältyy nykyisin muun muassa tekijänoikeusasetukseen (574/1995), asetukseen tekijänoikeuslain soveltamisesta eräissä tapauksissa Euroopan talousalueeseen kuuluvista valtioista peräisin oleviin suojan kohteisiin (575/1995), rikoslain (39/1889) 49 lukuun, todistelun turvaamisesta teollis- ja tekijänoikeuksia koskevissa riita-asioissa annettuun lakiin (344/2000) sekä sähköisen viestinnän palveluista annettuun lakiin (917/2014).
Tekijänoikeuden kohde ja sisällys
Tekijänoikeuden kohteena on kirjallinen tai taiteellinen teos. Taiteellisena teoksena pidetään tarpeeksi omaperäistä työtä, joka ilmentää tekijänsä luovuutta. Toisen tekijänoikeutta ei saa loukata.
Tekijänoikeus jaetaan usein kahteen osaan: taloudellisiin oikeuksiin sekä moraalisiin oikeuksiin. Kuten mainittua, taloudellisia oikeuksia voidaan siirtää tekijältä toiselle omistajalle. Moraaliset oikeudet ovat tekijällä pysyviä ja siirtyvät tekijän kuoltua hänen perillisilleen.
Helmi (nimi)
Helmi on suomalainen naisen etunimi. Helmin nimipäivää on vietetty vuodesta 1908 lähtien 7. toukokuuta.
Tekijänoikeus Suomessa
Tekijänoikeuden kohde ja sisällys
Tekijänoikeus on tapana määritellä muut pois sulkevaksi oikeudeksi määrätä teoksesta valmistamalla siitä kappaleita ja saattamalla se yleisön saataviin, muuttamattomana tai muutettuna, näyttämällä sitä, esittämällä se tai välittämällä se. Näin ollen kappaleiden valmistaminen teoksesta eli käytännössä kopiointi on taloudellisten tekijänoikeuksien haltijan päätettävissä.
Helmi (nimi)
Alkuperä
Runollisen ja vertauskuvallisen Helmi-nimen synty ajoittuu kansallisromanttiseen kauteen. Se on ollut käytössä ristimänimenä jo 1850-luvulla. Nimi on ehkä suomennos Margaretasta, jonka alkumerkitys on myös ’helmi’. Vastaavanlainen käännösnimi on esimerkiksi englannin Pearl. Helmi on toisaalta voitu muodostaa myös Vilhelmiinasta tai sen lyhentymästä Helmiinasta.
Tekijänoikeus Suomessa
Tekijänoikeuden kohde ja sisällys
Lakeihin ja viranomaisten päätöksiin ei ole lainkaan tekijänoikeutta. Siten esimerkiksi tuomioistuinten kirjallisia ratkaisuja saa vapaasti julkaista ja levittää.
Helmi (nimi)
Alkuperä
Helmiä ovat käyttäneet etunimenä myös jotkut miehet. Silloin sitä on pidetty Vilhelm-nimen muunnoksena. Helmi on ollut myös yksi Anselmin kutsumamuodoista.
Tekijänoikeus Suomessa
Taloudelliset oikeudet
Taloudellisiin oikeuksiin kuuluvat kappaleen valmistaminen, teoksen julkaiseminen yleisölle ja jälleenmyyntikorvaus.
Helmi (nimi)
Yleisyys
Helmi on ollut kauan varsin yleinen etunimi. Vuoden 2019 loppuun mennessä se oli annettu Suomessa 46 275 naiselle ja ainakin 5 miehelle. Nimen suosio on todennäköisesti johtunut helmi-sanaan liitetyistä myönteisistä mielikuvista.
Tekijänoikeus Suomessa
Taloudelliset oikeudet
Kappaleiden valmistamisen oikeus antaa oikeuden haltijalle oikeuden päättää, kuka tai ketkä ja missä muodossa valmistavat kappaleita kirjallisista tai taiteellisista teoksista. Tämä sisältää myös muunnokset, jolloin CD-levyn kopioiminen tiedostoiksi on yksi tapa valmistaa kappaleita. Kappaleiden valmistaminen on varsin ehdoton määräys ja se kattaa käytännössä kaiken mahdollisen valmistamisen. Välineellä ei ole merkitystä kappaleen tekemisen kannalta. Kappaleen valmistamista on myös tiedostojen jakaminen ja hakeminen tietoverkoissa.
Teoksen saattaminen yleisön saataviin tarkoittaa neljää mahdollisuutta
Julkisuus rajataan laissa tarkoittamaan myös "suurehkoa suljettua piiriä". Yleensä noin 20–50 henkeä on tämä raja. Vastauksen antaminen edellyttää aina lisäperusteluja.
Yleisölle saattamisella katetaan siis kaikki tavat teoksen julkisesta käyttämisestä. Ne ovat kaikki selkeästi tekijänoikeuden alaisia asioita. Merkittävä kohta näistä neljästä eri tavasta on "välittäminen yleisölle". Tällä katetaan niin radio, televisio kuin tietoverkot sekä mahdolliset tulevat tavat välittää teoksia.
Moraaliset oikeudet
Moraalisia oikeuksia on yhteensä viisi. Isyysoikeus, respektioikeus, luoksepääsyoikeus, katumisoikeus ja klassikkosuoja. Merkittävimmät näistä ovat isyysoikeus ja respektioikeus.
Isyysoikeus
Isyysoikeus määrää, että myös alkuperäinen tekijä on mainittava kappaleiden valmistamisen yhteydessä siten kuin hyvä tapa vaatii. Tätä pidetään merkittävänä myös esimerkiksi taiteilijan nimen maineen syntymisessä. Nimeä ei saa poistaa teoksesta, ellei tekijä halua pysytellä tuntemattomana. Tällöin on hänen tahtoaan kunnioitettava.
Respektioikeus
Respektioikeus on merkittävä, koska sen avulla tekijä voi vastustaa teoksen loukkaavaa käyttöä. Laki suojaa tekijänkunniaa eli tekijän nauttimaa kirjallista tai taiteellista arvonantoa sekä teoksen muuttamiselta että muutetun teoksen julkistamiselta. Esimerkiksi kirjallisesta teoksesta saatetaan laatia lyhennelty versio tai ala-arvoinen käännös, mikä loukkaa tekijän kirjallista arvoa ja omalaatuisuutta. Teoksen julkistaminen voi olla loukkaavaa esimerkiksi silloin, kun tietyn ideologian mukainen teos esitetään vastakkaista ideologiaa edustavassa yhteydessä.
Muutosten ja julkistamisen loukkaavuutta arvioidaan lähtökohtaisesti objektiivisten mittapuiden mukaan, mutta myös tekijän subjektiiviselle käsitykselle voidaan panna painoa.
Luoksepääsyoikeus
Kuvataiteen teoksen tekijällä on oikeus saada luovuttamansa teos nähtävilleen (droit d'accès), jollei siitä aiheudu kohtuutonta haittaa teoksen omistajalle tai haltijalle ja se on tarpeen tekijän taiteellisen työn kannalta tai taloudellisten oikeuksiensa toteuttamiseksi. Säädös otettiin tekijänoikeuslakiin vuonna 1995, mutta jo aikaisemmassa oikeuskäytännössä (KKO 1976-II-51) luoksepääsyoikeus ymmärrettiin tekijänoikeuden käyttämisen ja toteuttamisen ainesosaksi.
Katumisoikeus
Katumisoikeus (droit de repentir) koskee tekijän tiettyjä mahdollisuuksia vaikuttaa teokseen sopimussuhteessa muuttuneiden olosuhteiden takia – esimerkiksi muuttuneen vakaumuksen tai uuden tiedon johdosta (droit de retrait). Tämä oikeus on voimassa jo yleisten sopimusoikeudellisten periaatteiden nojalla. Tekijä voi vaatia, että kun teoksesta julkaistaan uutta painosta, hänen on voitava tehdä siihen lisäyksiä ja muutoksia (droit de modifier). Tekijänoikeuslaissa on tästä nimenomainen säännös kustannussopimusten osalta.