cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Joukkuevoimistelu
Joukkuevoimistelu (JV) on suomalaisesta naisvoimistelusta kehittynyt urheilulaji. Joukkuevoimistelulla on myös yhtäläisyyksiä rytmisen voimistelun kanssa. Joukkuevoimistelun kilpailuohjelma on musiikkiin sommiteltu taiteellinen ja urheilullinen kokonaisuus, johon sisältyy erilaisia vaadittavia liikkeitä kuten vartalonliikkeitä, tasapainoja, hyppyjä ja niiden yhdistelmiä. Pakollisten vaikeusosien lisäksi kokonaisuuden sitovat yhteen jatkuva, virtaava liike sekä ohjelman tunnelma tai teema, jota liikekieli, musiikki ja ohjelman taiteelliset liike-elementit ilmentävät. Kokonaisuuden kruunaavat eläytyminen ja ilmaisu.
Joukkuevoimistelun kilpailujoukkue koostuu kilpailusarjasta riippuen noin 6–12 voimistelijasta, jotka suorittavat noin 2–3 minuuttia kestävän kilpailuohjelman. Ohjelmassa tulee sarjasta riippuen olla erilainen määrä monipuolisia vartalonliikkeitä, tasapainoja, hyppyjä ja niiden yhdistelmiä. Kilpailualue on 13 × 13 metriä, ja sitä kuuluu käyttää ohjelman aikana vaihtelevasti.
Lajin juuret löytyvät Suomesta, mutta oksat ovat levittäytyneet ympäri maailmaa – naisvoimistelusta on kasvanut vaativaa ja elämyksellistä kansainvälistä huippu-urheilua. Joukkuevoimistelussa on kilpailtu MM-tasolla vuodesta 2000 lähtien, ja Kansainvälinen Joukkuevoimisteluliitto IFAGG perustettiin vuonna 2003. Myös Suomessa lajin suosio on kokenut hurjan kasvun, ja joukkuevoimistelu on kivunnut harrastajamäärältään Voimisteluliiton kilpailulajeista suurimmaksi. Voimisteluliiton tilaston mukaan 95 seurassa Suomessa harrastetaan joukkuevoimistelua (v. 2017) ja lajin harrastajia Suomessa on noin 14 500 (joista lisenssin ostaneita n. 7 700).
Sarjatasot
Joukkuevoimistelussa kilpaillaan eri ikä- ja tasosarjoissa. Lapsisarjoiksi lasketaan 8–10-, 10–12-, ja 12–14-vuotiaiden sarjat. Alle 12-vuotiaat kilpailevat yhdellä sarjatasolla, eli ikäluokittain 8–10-vuotiaiden ja 10–12-vuotiaiden sarjoissa. Yli 12-vuotiaat joukkuevoimistelijat sitä vastoin kilpailvat kolmella eri sarjatasolla: SM-sarjassa, kilpasarjassa ja harrastesarjassa. Joukkueet saavat valita itse millä sarjatasolla kilpailevat. SM-sarjojen valtakunnallisilla kilpailuilla on suomenmestaruusarvo, ja sarjassa kilpaillaan ikäluokittain 12–14-vuotiaissa, junioreissa (14–16-vuotiaat) ja naisten sarjassa (yli 16-vuotiaat). Kilpasarjoissa kilpaillaan ikäluokittain 12–14-, 14–16-, 16–20- ja yli 18-vuotiaiden (naiset) sarjoissa. Harrastesarjoissa kilpaillaan ikäluokittain 12–14-, 14–16- ja yli 16-vuotiaissa.
Kevät- ja syyskausi
Joukkuevoimistelussa kilpaillaan Suomessa keväisin vapaaohjelmalla (eli ilman välinettä) ja syksyisin välineohjelmalla, joskin SM-sarjassa ei enää järjestetä välinekilpailuja yli 14-vuotiaille. Syksystä 2017 lähtien joukkueilla on 10-12-vuotiaiden sarjassa myös ollut mahdollisuus kilpailla valmiilla vapaaohjelmalla. Välinekaudella käytettävät välineet ovat:
Kansainvälisissä kilpailuissa ei kilpailla välineillä.
Arvosteleminen
Kaikissa sarjoissa paitsi 8-10 sarjassa, tuomaristo kostuu kolmesta eri tuomaripaneelista. Yksi tuomaripaneeli arvioi ohjelman teknisen arvon (TV = technical value). Esimerkiksi 10-12-vuotiaiden sarjassa tämä tuomaristo tarkkailee sitä, että kaikki vaadittavat taito-osat löytyvät kilpailuohjelmasta (vartalon liikkeet, tasapainot, hypyt, käsiliikesarjat, askelsarjat ja hyppelyt, akrobatialiikkeet, liikkuvuusliikkeet). 10-12-vuotiaiden sarjassa maksimi TV-pisteet ovat 6.0. Toisen tuomariston tehtävä on arvioida ohjelman taiteellinen arvo (AV = artistic value). AV-pisteisiin vaikuttavat esim. joukkuevoimistelutekniikka, voimistelijoiden molemminpuolisuus, ohjelman sommittelu ja omaperäisyys, sekä ryhmän yhtenäisyys. 10-12 –vuotiaiden sarjassa maksimi AV-pisteet ovat 4.0. Kolmas tuomaripaneeli arvioi suoritusta (EXE = execution). Tämä tuomaristo tekee vähennyksiä virheistä joita huomataan, esim. puutteliset ojennukset, huono ryhti, kaatumiset ja tasapainojen menetykset. 10-12 –vuotiaiden sarjassa suorituksen maksimipisteet ovat 10.0. Maksimipistemäärä kaikissa sarjoissa on 20. SM-sarjassa teknisistä pisteistä enimmäispisteet ovat 6, taiteellisista 4 ja suorituksesta 10. Kilpa- ja harrastesarjassa teknisten ja taiteellisten enimmäispisteet ovat 5. 8-10-vuotiaiden sarjassa on kaksi eri tuomaripaneelia: (1) sommittelu; ja (2) suoritus ja ilmaisullisuus.
8–10-vuotiaiden, 10–12-vuotiaiden ja 12–14-vuotiaiden kilpa- ja harrastesarjojen tulokset ilmoitetaan kategorioina, joita on 10. Ensimmäinen kategoria on korkein ja kymmenes alin. Joukkueen sijoittuminen kategoriaan määräytyy tuomariston antamien pisteiden perusteella, ja 10–12-vuotiaiden sarjassa sekä 12–14-vuotiaiden kilpasarjassa kategorioihin 1 ja 2 sijoittuneiden joukkueiden pisteet ilmoitetaan. (Ennen vuotta 2016 tulokset 10-12-vuotiaiden sarjassa ilmoitettiin aina kategorioina. 12-14 -vuotiaiden kilpasarjassa oli silloin käytössä kirjainkategoriat). Nykyiset pisterajat kategorioille ovat:
12–14-vuotiaiden SM-sarjassa ja kaikissa yli 14-vuotiaiden sarjoissa tulokset ilmoitetaan pisteinä. Myös kansainvälisissä kilpailuissa tulokset ilmoitetaan aina pisteinä.
Kotimaisten kilpailuiden tulokset julkaistaan useimmiten Kisapalvelu-sivustolla.
Joukkuevoimisteluliikkeet
Joukkuevoimisteluohjelmissa esiintyy usein seuraavanlaisia liikkeitä:
Vaadittavat liikkeet vaihtelevat eri ikä- ja sarjatasoissa. Niin kutsutut B-osat (esim. taivuttavat hypyt) ovat haastavampi ja näitä vaaditaan esim. korkeammissa ikäluokan SM-ohjelmissa. On myös olemassa kiellettyjä liikkeitä, jotka myös riippuvat ikäsarjoista. Esim. nostot ovat kiellettyjä 10-12 v. sarjassa.
Valmennusjärjestelmä
Voimisteluliitto järjestää valmennusleirejä usealla eri tasolla: (a) kansalliset valmennusringit (maajoukkue, SM- ja talentringit, yläkoululeiritys sekä kohti SM-sarjaa leirit); (b) aluevalmennusringit, sekä (c) kilpa- ja harrasteringit. Voimisteluliiton valmennusjärjestelmään kuuluminen on vaatimus mikäli haluaa edustaa Suomea joukkuevoimistelussa kansainvälisesti.
Kilpailut
Joukkuevoimistelussa kilpaillaan kansallisesti ja kansainvälisesti. Suomessa järjestetään esim. seura cup -kilpailuja, kaupunki cup -kilpailuja sekä mestaruuskilpailuja. Vuoden tärkeimmät kotimaiset kilpailut ovat:
Voimisteluliitto on poistanut 10-12-vuotiaiden mestaruuskilpailut vuodesta 2019 alkaen.
Tuloksia joukkuevoimistelun arvokisoista löytyy sivulla Joukkuevoimistelun arvokisat.
Suomen menestys
Suomi on maailman menestynein maa joukkuevoimistelussa. MM-kullasta on mitelty 19 kertaa vuodesta 2000 lähtien, ja Suomi on voittanut peräti kymmenen kertaa kirkkaimman mitalin. Ilman mitalia Suomi on jäänyt ainoastaan neljä kertaa: vuosina 2007, 2011, 2012 ja 2014. Olarin Voimistelijoiden Dynamot-joukkue on menestynein suomalainen joukkue neljällä maailmanmestaruudella. Maailmanmestaruudet joukkue saavutti vuosina 2002, 2003, 2004 ja 2006 sekä pronssia vuonna 2001. Saman seuran Deltat on voittanut maailmanmestaruuden kahdesti: vuosina 2008 ja 2009. Myös Olarin Voimistelijoiden Fotonit voitti maailmanmestaruuden vuonna 2010. Tampereen Voimistelijoiden Minetit voitti maailmanmestaruuden vuosina 2015 ja 2017 ja 2021. Joukkuevoimistelun historian kautta aikain ensimmäisen maailmanmestaruuden vei Campuksen koonto Jyväskylästä, ja Lahjan Tyttöjen Pantterit sai pronssia. Hopeaa Suomi on saavuttanut kuutena vuonna: 2001 Lahjan Tyttöjen Pantterit, 2003 Olarin Voimistelijoiden Elektronit, 2005 Vantaan Voimisteluseuran Frida, 2013 Olarin Voimistelijoiden OVO Team, 2016 Tampereen Voimistelijoiden Minetit ja 2018 Tampereen Sisun Minetit. Lisäksi MM-kilpailuissa Suomea on ollut edustamassa joukkueita muun muassa seuroista Tapiolan Voimistelijat, Seinäjoen Voimistelijat, Järvenpään Voimistelijat, Jyväskylän Naisvoimistelijat, Pakilan Voimistelijat ja Turun Pyrkivä. Olarin voimistelijoiden maailmanmestaruuksien taustalla ovat olleet valmentaja Anneli Laine-Näätänen, sekä koreografi Antton Laine. Minettien menestyksestä on puolestaan vastannut valmentajat Titta Heikkilä ja Teija Kukkala sekä koreografina Antton Laine.
Suomi on voittanut maailmanmestaruuden myös junioreiden sarjassa vuosina 2005, 2006, 2007 ja 2008. Kaikki voitot ovat menneet Olarin Voimistelijoiden joukkueille (Deltat, Alfat, Ampeerit, Fotonit). Vuonna 2007 Vantaan Voimisteluseuran Tiklit täydensi Ampeerien voittoa pronssilla. Vuosina 2009–2015 venäläiset ovat dominoineet junioreiden MM-kisoja ottaen joka vuosi kultaa. 2009 Suomi jäi ensi kertaa kokonaan mitaleitta, 2010 OVO:n Fosforit saavutti hopeasijan, 2011 ja 2012 Suomi jäi taas niukasti mitalien ulkopuolelle, mutta 2013 Tampereen Voimistelijoiden Team Minetit sekä OVO Junior Team palauttivat Suomen mitalikantaan hopea- ja pronssisijoilla. Vuonna 2014 Suomi otti jälleen junioreissa hopea- ja pronssimitalit Minettien ja OVO Junior Teamin voimin. Vuonna 2015 Minettien juniorijoukkue oli hopeasijalla ja vuonna 2016 OVO Junior Team otti hopeaa ja Minetit Junior pronssia. Vuonna 2017 Suomi nappasi upeasti kaksoisvoiton kun Tampereen Voimistelijoiden, Tapanilan Erän ja SC Vantaan yhteistyöjoukkue Minetit Elite voitti kultaa ja Olarin Voimistelijoiden Ovo Junior Team sijoittui hopealle. 2018 Tampereen Sisun ja Coco Sportin Minetit Junior sijoittui hopealle Venäjän viedessä voiton.
Joukkuevoimistelun ensimmäiset EM-kilpailut järjestettiin helmikuussa 2016 Tartossa, Virossa. Naisten sarjan voitti suomalainen Tampereen Voimistelijoiden Minetit. Olarin voimistelijoiden OVO Team sijoittui samassa sarjassa neljänneksi. Juniorien sarjassa voiton vei Venäjän Victoria, toisena Suomi Tampereen Voimistelijoiden Minetit Junior -joukkueella. Olarin Voimistelijoiden OVO Junior Team sijoittui neljännelle sijalle.
Vammas
thumb|right|Vammas-[[tiehöylä]] Vammas oli Vammalassa sijainneen Puolustusministeriön omistaman konepajan tuotemerkki. Tehdas valmisti muun muassa kaivureita.
Puolustusministeriön tehtaalla Santahaminassa valmistettiin hydraulisen traktorikaivurin prototyyppi jo vuonna 1954. Tätä Hydro-nimistä laitetta valmistettiin lähes 200 kappaletta Santahaminassa, mutta tehdas paloi 1957, minkä jälkeen tuotanto siirrettiin Vammalaan, jossa Puolustuslaitoksen Vammaskosken Tehdas jatkoi traktorikaivurin valmistusta. Kaivuri sai nimekseen kosken mukaan Vammas. PL Vammaskosken Tehdas ja Oy Tampella Ab:n puolustusvälineyksikkö yhdistettiin vuonna 1991 Vammas Oy:ksi, joka edelleen jatkoi kaivureiden valmistusta.
Kaivureiden lisäksi Vammas valmisti myös tiehöyliä. Aluksi ruotsalaisella lisenssillä ja 1960-luvulta lähtien omaa tuotekehitystä olevia. Tiehöyläliiketoiminta myytiin vuonna 2007 Veekmas Oy:lle.
Nykyinen yritys Patria Vammalan yksikkö valmistaa puolustusteknologiatuotteita. Suurin osa valmistavasta liiketoiminnasta Vammalassa on myyty Komas Oy:lle.
Riuku-Vammas
pienoiskuva|vasen|Riuku-Vammas Fordson Super Major 5000:n asennettuna Riuku-Vammas oli tehtaan ensimmäinen malli, ja se sai nimensä ohjaamon ylle sijoitetusta, pitkän varren päässä olleesta vastapainosta. Ensimmäiset sarjavalmisteiset koneet valmistuivat 1955 Santahaminassa, ja silloin se tunnettiin nimellä Hydro ja oli samalla aivan ensimmäisiä hydraulisia kaivureita Euroopassa. Riuku-Vammaksen peruskoneena oli traktori kuten kaikissa kaivureissa tuohon aikaan. Peruskoneena käytettiin useimmiten Fordson Majoria tai Nelos Nuffieldia. Sittemmin käytettiin Fordsonin Power Majoria, Super Majoria, tai Nuffieldin malleja 460 tai 10/60. Molemmat traktorit tarjosivat Riuku-Vammakselle vankan alustan. Pääasiassa ”Riukua” käytettiin metsäojien kaivamiseen. Kaiken kaikkiaan ”Riukua” valmistettiin yli 1 000. Koska Riuku-Vammaksessa oli varsin alhainen työpaine, oli mainoshokemana ”Matalapaineinen, hyvämaineinen”
Vammas 5.0 ja 6.5
Sattumalta eräs asiakas sai 1960-luvun alussa tietää uudesta mallista ja jonkin ajan päästä tieto oli levinnyt ympäri Suomen, ja ikääntyneen Riuku-Vammaksen myynti loppui siihen. Uuden mallin kehittely oli kuitenkin vielä pahasti kesken. Tilanteen pelastamiseksi asennettiin Riuku-Vammaksen runkoon uuden mallinen puomisto. Tämä tilapäisratkaisu esiteltiin uusina malleina Vammas 5.0 ja 6.5 (numero ilmaisee puomin ulottuvuuden metreissä), jolloin myynti nousi takaisin normaalilukemiin. Tämän jälkeen tehdas sai jatkaa uuden mallin kehittelyä rauhassa. Hieman aiemmin oli Fordsonilla ja Nuffieldilla tapahtunut mallisarjamuutoksua ja nyt olivat peruskoneena Ford 5000 tai Nuffieldin 4/65.
Kersantti
Riuku-Vammas korvattiin Kersantilla 1967. Edeltäjäänsä huomattavasti järeämmän rakenteensa vuoksi sillä pystyi kaivamaan ympäri vuoden, eli routa ei enää ollut esteenä. Kersantin ominaisuuksiin kuului alusta asti 2-vipuhallinta ja lämmityslaitteella varustettu ohjaamo. Peruskone oli useimmiten Ford 5000 tai 6600, Nuffield 4/65, Leyland 384, 270 tai 272. Mallia on tehty myös Volvo 650:n ja Fiatin päälle. Kersanttia valmistettiin yhteensä lähes 1 000 konetta.
Korpraali
Korpraaleja valmistettiin 1970-luvun alussa 10 koneen sarja, se oli ainoa Vammas, jossa tukitassujen sylinterit olivat pystysuorassa, ilman saranoita. Kaivulaitteessa oli myös mekaaninen sivusiirtomahdollisuus. Korpraali oli Vammaksen ensimmäinen yhdistelmäkone, eli edessä oli etukuormaaja. Korpraaleja valmistettiin 1 Valmetin alustalla, 2 Fordin alustalla ja 7 Leylandin alustalla. Lisäksi tehtiin 1 proto, joten valmistusmäärä on kokonaisuudessaan 11. Prototyypin alustakone on tuntematon.
Major
Kersantin seuraajaksi esiteltiin 1970-luvun lopussa Major. Näkyvimpänä muutoksena siinä oli kokonaan uusi puomisto, eikä siinä ollut enää traktorin pellityksiä näkyvillä. ”Vanhan” Majorin peruskoneena oli Ford 6610 tai Leyland 272 Skid Unit -teollisuusmalli, joka oli varta-vasten kehitetty kaivinkonekäyttöä varten.
Majorista esiteltiin 1984 uudistettu versio jonka muutoksena oli uusi, ergonomialtaan huomattavasti kehittynyt turvaohjaamo, uusittu pellitys, sekä väritys; tutun keltaisen lisänä oli musta katto ja konepelti. Peruskoneena oli 82 hevosvoimainen Ford 6610, tai sen turboahdettu versio 7610, jossa oli 100 hevosvoimaa. Vaihteistona siinä oli tavallinen Fordin 8+2 -vaihteinen synkronoimaton, mutta vaihtoehtovarusteena oli saatavissa englantilaisen Brockhousen valmistama momentinmuunnin ja suunnanvaihtaja, jonka oleellisin hyöty oli helpompi ja pehmeämpi liikkeellelähtö siirrettäessä konetta ojankaivun aikana. Ostaja sai 1980-luvun alussa uuden Ford County 774-traktorin tai Vammas Majorin kaupan päälle ilmaisen matkan USA:n Fordin tehtaille.
Myös Keskon kautta markkinoitiin Majoria 1980-luvun jälkipuoliskolla. Se oli Vammaksen ensimmäinen komponenttikone, eli se ei enää perustunut traktoriin. Moottorina oli Kubota, muunninvaihteistona ja taka-akselina ZF.
Majoreita valmistettiin kahta eri tyyppiä: vastapaino- ja yhdistelmäkoneita. Yhdistelmäkoneessa oli etukuormaaja kun taas vastapainokoneissa oli koneen nokalla nimityksensä mukaisesti kaivulaitteen painoa tasapainottava vastapaino. Vastapainokoneita käytettiin pääasiassa metsäojien kaivamiseen, yhdistelmiä kunnallistekniikan töihin. Vastapainokoneen ja yhdistelmäkoneen runko perustuivat samaan konstruktioon, joten vastapainokoneen pystyi tarvittaessa muuttamaan yhdistelmäksi.
Myös yhdistelmäkoneita valmistettiin sekä Ford- että Kubota-versioista ja osassa näistä käytettiin radiaalimoottorilla varustettuja hydrostaattisia etuvetoja. Yhdistelmäkoneiden eräs etu oli, että niissä voitiin käyttää täystelavarustusta ilman muutostöitä. Näin koneella päästiin tarvittaessa myös todella pahoihin maasto-olosuhteisiin.
Pioneer
Pioneer esiteltiin samoihin aikoihin uuden Majorin kanssa, ja se oli Vammaksen ensimmäinen mekaanisella nelivedolla varustettu yhdistelmäkone. Pioneeria pidettiin aikanaan kankeahkona ja ohjaamoltaan ahtaana koneena verrattuna esimerkiksi JCB:n ja Casen mallistoon, mutta kestävyydeltään Pioneer oli parempi. Ohjaamorunkona oli sama kuin Majorissa, eli kapea telavarustuksen mahdollistava tyyppi.
Magnum
Magnum esiteltiin Pioneerin seuraajaksi ja se oli Vammaksen ensimmäinen runko-ohjattu kone. Siinä oli runko-ohjauksen lisäksi myös etupyöräohjaus. Kubotan moottori, Sauer-Sundstrand hydrostataattinen ajovoimansiirto, Hurth taka-akseli + aluevaihde, Carraro etuakseli ja Rexroth kuormantunteva työhydrauliikka. Magnum sai aikalaisiltaan erittäin hyvän vastaanoton, mutta mallin lanseeraus tapahtui juuri 1990-luvun alun laman kynnyksellä ja myyntimäärät jäivät vähäisiksi. Koneviesti-lehden viikon kestäneessä testissä kone sai suorastaan ylistäviä lausuntoja erityisesti ohjaamoergonomiastaan sekä ketteryydestään. Magnumia markkinoitiin Suomessa Keskon ja Ruotsissa Kommunal Maskinerin kautta.
Kaivureiden valmistuksen siirtyminen Lännen Tehtaille
Lännen Tehtaat harjoitti kaivurien valmistusta Lännen-tuotemerkillä omassa tytäryhtiössään. Tämän yhtiön liiketoiminnan Lännen Tehtaat myi vuonna 2004 Lännen Tractors Oy -nimiselle yhtiölle, jossa Lännen Tehtaat ei ole osakkaana. Kyseinen yhtiö on tällä hetkellä ainoa kaivurikuormaajien valmistaja Suomessa.
Tiehöylät
thumb|RG-181 tiehöylät
Voskresensk
Voskresensk on kaupunki Moskovan alueella noin 90 kilometriä Moskovasta kaakkoon Moskvajoen varrella. Kaupungin asukasluku on 91 301 (väestönlaskenta 2010). Se on Voskresenskin piirin keskus.
thumb|left|210px|Moskovasta saapuva Moskvajoki Voskresenskissä. thumb|left|210px|Voskresenskin rautatieasema.
Taajama syntyi vuonna 1862 rautatien varteen jo vuonna 1577 mainitun kylän paikalle, ja siitä tuli kaupunki 1938.
Kaupungissa ovat syntyneet jääkiekkokuuluisuudet Igor Larionov, Valeri Kamenski, Andrei Lomakin, Vjatšeslav Kozlov, Andrei Markov ja Valeri Zelepukin.
Allotropia
thumb|[[Seleenin kolme allotrooppia: metallinen, harmaa ja punainen.]] pienoiskuva|Timantti on yksi hiilen viidestä allotroopista. Allotropia on alkuaineiden kyky esiintyä samassa paineessa ja lämpötilassa erilaisissa kemiallisissa muodoissa. Allotropia on seurausta saman alkuaineen atomien erilaisesta sitoutumisesta ja niiden muodostamasta kiderakenteesta. Yhdisteillä ilmiöstä käytetään nimeä polymorfismi.
Tunnetuin esimerkki allotropiasta on kiinteän hiilen esiintyminen grafeenina, grafiittina, lonsdaleiittina, timanttina, fullereenina ja nanoputkena. Grafiitti on kerrosmaisen rakenteensa vuoksi pehmeää, tummaa, sähköä johtavaa, hiukan kiiltävää ja rasvamaista, kun taas timantti on erittäin kovaa, läpinäkyvää ja sähköä johtamatonta. Hiilen stabiilein muoto huoneenlämmössä on grafiitti, mutta timantti ei muutu täksi muodoksi itsekseen. Grafiitti voidaan muuttaa timantiksi erittäin suuren paineen avulla. Hiilen kolmas muoto on vuonna 1985 löydetty fullereeni C60, joka on 60:stä hiiliatomista koostuva pallomainen molekyyli.
Allotropian hallitseminen on erittäin tärkeää valmistettaessa metalleja, kuten terästä.
Esimerkkejä allotroopeista
Hapella on neljä allotrooppista muotoa: yksiatominen happi O, jota ei esiinny vapaana luonnossa; kaksiatominen O2 joka on eliöille välttämätön hapen muoto, kolmiatominen sinertävä otsoni O3 ja väriltään syvänpunainen neliatominen happi O4 joka syntyy faasimuutoksena paineistamalla kaksiatominen happi O2 20 GPa:n paineeseen (200 000 kertainen ilmakehän paine). Paineistettuna 96 GPa:n paineeseen neliatominen happi käy läpi toisen faasimuutoksen ja saa metallisen olomuodon.
Arseenia esiintyy kolmessa allotrooppisessa muodossa: keltainen neliatominen As4 ja yksiatomiset musta ja metallisen harmaa. Uusimpien tutkimusten pohjalta on jo todisteita siitä että arseenista voisi myös koostaa pallomaisen molekyylin, fulleriinin.
Rikillä taas on useita erilaisia allotrooppeja, esimerkiksi yksiatominen amorfinen rikki joka ei ole kiteisessä muodossa; suuria kiteitä muodostava kahdeksanatominen S8, ja seitsemän- tai kaksitoista-atomiset S7 ja S12 jotka muodostavat rengasrakenteen.
Kullan on myös viimeisimpien tutkimusten mukaan laskettu voivan muodostaa pallomaisia allotrooppeja, fulleriineja, vaikka aiemmin onkin luultu etteivät metallit voisi muodostaa niin järjestäytyneitä rakenteita kuin palloja. Metalliatomien luultiin järjestäytyvän vain hiloiksi. Allotrooppien Au13, Au20 ja Au32 on laskettu teoriassa olevan mahdollisia, ja joitakin näistä on jo laboratorio-olosuhteissa pystytty valmistamaan.
Plutoniumilla on seitsemän allotrooppista muotoa. Myös muilla transuraanisilla metalleilla kuten neptuniumilla, curiumilla ja amerikiumilla esiintyy allotropiaa.
Seppo Lappalainen
Lappalaisen tuotantoon kuuluu romaaneja, novelleja, pakinoita, näytelmiä, runoja ja elokuvakäsikirjoituksia.
Family Fun Fitness
thumb|250px|Euroopassa julkaistu Power Pad -ohjain, jota myytiin nimellä Family Fun Fitness. Family Fun Fitness (myös nimellä Family Trainer ja Power Pad) on Nintendo Entertainment System -pelikonsolille julkaistu nykyisiä tanssimattoja muistuttava peliohjain. Japanissa laite tunnetaan nimellä Family Trainer (ファミリートレーナー). Laitteen kehitti ja julkaisi Bandai.
Seppo Lappalainen
Lappalainen teki käsikirjoituksen Seppo Putkisen elokuvaan Lintumies (1978) ja Edvin Laineen elokuviin Akaton mies (1983) ja Akallinen mies (1986).
Family Fun Fitness
Laite on tunnettu eri nimillä eri markkinoilla sekä nimetty uudelleen Nintendon ostettua oikeudet siihen. Laite oli myynnissä nimellä Family Fun Fitness yhdysvalloissa ja nimettiin uudelleen Power Pad: Family Fun Fitness: Stadium Events julkaistiin myös uudelleen nimellä World Class Track Meet.
Seppo Lappalainen
thumb|Polvijärven talomuseon aluetta. Oikealla Kinahmon Lappalanmäeltä siirretty asuinrakennus, jonka seinään on kiinnitetty muistolaatta. thumb|Muistolaatta talomuseon päärakennuksen seinässä kirjailija Lappalaisen syntymäkodin päätymisestä Polvijärven talomuseoon. Vuonna 1965 Lappalaisen syntymäkoti siirrettiin Polvijärven Kinahmon kylän Lappalanmäeltä Polvijärven ulkomuseoalueelle. Tämän jälkeen siirrettiin joukko saman pihapiirin muita rakennuksia. Lappalaisen synnyinkotitalon seinään kiinnitettiin sittemmin muistolaatta kertomaan, mistä Polvijärven talomuseo päärakennus oli peräisin.
Family Fun Fitness
Ohjain asetetaan lattialle, ja pelaaja astuu maton eri kohtiin liikuttaakseen pelihahmoa. Laite on kahdeksannäppäiminen.
Spede Pasasen Speden Spelit -ohjelmassa kilpailtiin Familyn Fun Fitness -peliohjaimella Athletic World-peliä.
Pelejä, jotka toimivat Family Fun Fitnesillä ovat Athletic World, Dance Aerobics, Short Order / Eggsplode, Stadium Events, Street Cop, Super Team Games ja ''World Class Track Meet.
Vodkamartini
pienoiskuva|230px|Vodkamartini jossa on paprikalla täytettyjä vihreitä oliiveja. Vodkamartini on cocktail, joka valmistetaan sekoittamalla votkaa ja kuivaa valkoista vermuttia, ja tarjotaan cocktail-lasissa oliivin tai sitruunankuoren suikaleen kanssa.
Historia
Yhdysvalloissa 1800-luvun loppupuolella oli useita cocktaileja, joita kutsuttiin nimellä Martini mutta niiden ainesosia ei tiedetä. Vuonna 1904 ilmestyneessä Thomas Stuartin kirjassa Stuart's fancy drinks and how to mix them oli resepti Marguerite-nimiselle drinkille jossa oli giniä ja kuivaa vermuttia. Yhdysvaltain kieltolain aikana 1917–1933 ja sen jälkeen vodka yleistyi drinkeissä ja ensimmäisen kerran vodkamartini-nimi mainitaan Ted Saucierin vuonna 1951 ilmestyneessä kirjassa Bottoms up.
Elokuvien James Bond tilasi vodkamartininsa aina ”ravistettuna, ei sekoitettuna” (Shaken, not stirred). Hänen erityismieltymyksensä vodkamartiniin johtui pääosin siitä, että Smirnoff-tislaamo omisti elokuviin tuotesijoitteluoikeuden. Elokuvassa Kuolema saa odottaa (2002) Bond vaihtoi vodkamerkkinsä Absolut Vodkasta Finlandia Vodkaan. Ian Flemingin romaaneissa Bond joi nimeltä mainitsematonta venäläistä tai puolalaista vodkaa.
Ravistettuna jäiden kanssa juoma jäähtyy nopeammin, mutta jää murskaantuu pitkään ravistettaessa ja siivilöinnin jälkeen siinä on kuplia ja jäähilettä. Kun jäähile sulaa juomassa se laimenee. Sekoittamalla valmistetut juomaseokset eivät kylmene yhtä tehokkaasti kun ravistetut kylmenevät mutta ne ovat kirkkaampia.
Muunnoksia
Vodkamartinista on paljon muunnoksia joissa jokin aineosa on korvattu toisella tai juomaan on lisätty uusia aineksia. Yksi muunnos on Dirty Martini jonka kehitti vuonna 1901 baarimikko John O'Connor. Se on muuten samanlainen kuin vodkamartini vodkasta tai ginistä, kuivasta vermutista ja oliiveista, mutta siihen on lisätty oliivien suolavettä.
Messier 26
Messier 26 on avoin tähtijoukko Kilven tähdistössä. Kohteen havaitsi Charles Messier 26. kesäkuuta vuonna 1764. Kohde ei ole yhtä vaikuttava kuin naapurinsa M11. M26 sijaitsee 5 000 valovuoden päässä. Sen iäksi on arvioitu 87 miljoonaa vuotta. Tähtiä siitä on löydetty 30 kappaletta. Kirkkaudeltaan M26 on 7,66 magnitudia. Muita nimiä ovat muun muassa NGC 6694, Melotte 212 ja Raab 216.
Kirkonseutu (lehti)
Kirkonseutu on Lahden seurakuntayhtymän sekä Hollolan, Heinolan, Asikkalan ja Tainionvirran seurakuntien julkaisema seurakuntamedia. Kirkonseutua uudistettiin kauttaaltaan vuonna 2020: painettu lehti ilmestyi uudistettuna tammikuussa ja kirkonseutu.fi-verkkosivut maaliskuussa 2020.
Lehti ilmestyy 14 kertaa vuodessa, kevät- ja syyskaudella yleensä kolmen viikon välein, kesäaikaan harvemmin. Lehden painosmäärä on 86 000 kappaletta. Toimitus sijaitsee Lahden Seurakuntatalossa. Kirkonseudun päätoimittaja on Markus Luukkonen.
Suurten suomalaisten seurakuntien vuonna 2021 toteuttaman tunnettuuskyselyn mukaan 60 prosenttia lahtelaisesta aikuisväestöstä lukee Kirkonseutu-lehteä. Kirkonseutua luki Lahdessa 66 prosenttia kaikista naisista ja 53 prosenttia miehistä. Kirkonseutu on toukokuusta 2021 lähtien painettu hiilineutraalisti. Päästöjä on vähennetty painatuksen eri vaiheissa, ja jäljelle jäävät päästöt kompensoidaan sertifioidun ilmastoprojektin kautta. Kokonaisuutta valvoo puolueeton osapuoli.
Kunniamurha
Kunniamurha on kunniaväkivallan äärimmäinen muoto, jossa surmatyö tehdään perheen, suvun tai klaanin kunnian palauttamiseksi. Kun surmatyö kohdistuu vastapuolena olevaan ryhmään, puhutaan myös verikostosta. Tällöin kohteena voi olla kuka tahansa vastakkaiseen ryhmään kuuluva henkilö. Kunniamurhat ovat tyypillisiä klaaniyhteiskunnille ja kunniakulttuureille, joissa järjestäytyneen yhteiskunnan ote ihmisistä on vähäinen.
Kirkonseutu (lehti)
Jakelusta vastaa Posti Palvelut Oy. Lehti jaetaan kaikkiin mainosjakelun sallineisiin talouksiin julkaisijaseurakuntien alueella, eli Lahdessa, Hollolassa, Heinolassa, Asikkalassa, Kärkölässä, Padasjoella, Kuhmoisissa, Sysmässä ja Hartolassa. Lisäksi lehden voi noutaa alueen kirkoista. Kirkonseudun voi myös tilata.
Kunniamurha
Kunniaväkivallan yhteys klaanikulttuuriin
Suomalaisessa valistuskirjallisuudessa kunniaväkivalta usein liitetään erityisesti ”patriarkaattiin”, eikä niinkään tiettyihin maihin, etnisiin ryhmiin tai uskontoihin. Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksen (THL) mukaan:
Kirkonseutu (lehti)
Kirkonseudulle perustettiin omat verkkosivut vuonna 2017. Verkkosivuilla julkaistaan toimitettujen juttujen lisäksi mm. videoita ja podcasteja. Verkkosivuilta löytyy myös digilehti, eli taitettu lehti digitaalisessa muodossa.
Kunniamurha
Kunniaväkivallan yhteys klaanikulttuuriin
"’Kunniaan’ liittyvä väkivalta ei ole sidoksissa tiettyyn maahan, etniseen ryhmään tai uskontoon, vaan sitä esiintyy monissa yhteisöissä ympäri maailmaa, erityisesti patriarkaalisissa kulttuureissa."Sosiaaliantropologit eivät ole yhdistäneet kunniaväkivaltaa erityisesti isänvaltaan. Väkivallan on sen sijaan nähty kumpuavan tietynlaisista sosiaalisista rakenteista, joissa kunnian puolustamisesta on tullut tärkeä osatekijä koko yhteisön hyvinvoinnille.
Kirkonseutu (lehti)
Lähteet
Kirkonseudun verkkosivut: https://www.kirkonseutu.fi/
Kunniamurha
Kunniaväkivallan yhteys klaanikulttuuriin
Ilman keskitettyä hallintoa ja sen väkivaltakoneistoa elävät paimentolaiset joutuvat itse puolustamaan itseään muita vastaan. Antropologit puhuvat symmetrisestä vastakkainasettelusta, jossa ihmisten välinen lojaalisuus syntyy oman ryhmän etujen puolustamisesta ottaen tällöin huomioon vastapuolen organisoitumistason. Oman perheen etuja puolustetaan toista perhettä vastaan, oman suvun etuja toista sukua vastaan, oman klaanin etuja toista klaania vastaan ja oman heimon etuja toista heimoa vastaan.
Paimentolaisheimojen kunniaväkivallassa on yleensä kysymys omaisuuden ja aineellisten etujen, kuten laidunmaiden tai veden turvaamisesta. Naisten ”kunnian” varjeleminen liittyy naisten rooliin uusien lasten synnyttäjinä. Lapset ovat tärkeä voimavara, sillä paimentolaiskulttuurit ovat työvaltaisia, ja perheen ja suvun sotilaallinen voima muita vastaan perustuu olennaisesti niiden päälukuun.
Kunniaväkivalta on kulttuurin osatekijä, joka korvaa paimentolaisheimoilta puuttuvan keskitetyn väkivaltakoneiston. Tällaisessa tilanteessa jokainen joutuu puolustamaan itseään ja kunniaansa tai joutuu toisten alistamaksi.
Kunniaväkivalta ja islam
Islam syntyi klaaniyhteiskuntien hallitsemassa ympäristössä, mitä osaltaan kuvastaa se, että Muhammedin elämäkerrassa kuvataan huolellisesti hänen klaanitaustansa ja esitellään Muhammed eräänlaisena maantierosvona, joka klaanikulttuuriin kuuluvien tapojen mukaisesti ryösti kymmeniä karavaaneja.
Paimentolaiselämään kuuluva kunniakulttuuri onkin sulautunut osaksi islaminuskoa. Kunniaväkivalta on saanut ilmauksensa  ”hyvään kehottamisen ja pahan kieltämisen” periaatteena, joka löytyy myös Koraanista (3:104 ja 9:71). Ayaan Hirsi Ali kirjoittaa, että "Äärimuodossaan hyvään käskemisen ja pahan kieltämisen aate tarjoaa oikeutuksen niille isille, veljille, sedille ja serkuille, jotka "kunniamurhaavat" naispuolisia sukulaisiaan, mikäli näiden uskotaan tehneen anteeksiantamatonta syntiä." Periaate tarkoittaa, että kuka tahansa, joka näkee vääryyden tapahtuvan, ottaa asiakseen korjata sen. Islamilaisen lain käsikirja Reliance of the Traveller kertoo, että tämä periaate on mitä tärkein uskonnon perustekijä. Jos se poistettaisiin, myös uskonto katoaisi.
Periaatteen mukaisessa väliintulossa on kahdeksan tasoa: 1) rikkomuksen luotettava todentaminen, 2) rikkeen tekijälle kerrotaan teon vääryys, 3) häntä varoitetaan Jumalan rangaistuksesta, 4) rikkeen tekijää moititaan voimakkain sanoin, 5) käydään käsiksi esimerkiksi rikkomalla luvattomat musiikki-instrumentit tai kaatamalla viini maahan, 6) henkilöä uhataan ja pelotellaan väkivallalla, 7) häntä lyödään ja potkitaan, ja 8) jos muu ei auta, lopuksi turvaudutaan aseisiin ja tarvittaessa ulkopuoliseen apuun, jolloin rikkeen tekijä on lupa tappaa.
Ivan Vyhovskyi
thumb|Ivan Vyhovskyi. Ivan Vyhovskyi (k. 19. maaliskuuta 1664 Olhivka, lähellä Korsunia) oli Ukrainan Kasakkahetmanaatin hetmani vuosina 1657–1659.
Mohyla-kollegiossa opiskellut Vyhovskyi työskenteli nuoruudessaan virkamiehenä Kiovassa. Hänet tuomittiin kuolemaan kirjojen kavaltamisesta, mutta armahdettiin. Sen jälkeen hän toimi puolalaisen käskynhaltijan kirjurina Lutskissa. H’melnytskyin kansannousun puhjettua Ukrainassa vuonna 1648 Vyhovskyi liittyi aluksi kasakoita vastaan lähetettyyn Stanisław Potockin komentamaan puolalaiseen armeijaan, mutta hän jäi Žovti Vodyn taistelussa tataarien sotavangiksi. Kapinallisia johtanut hetmani Bohdan H’melnytskyi järjesti hänet vapaaksi ja värväsi hänet palvelukseensa. Vyhovskyi yleni uudessa kasakkahetmanaatin hallinnossa pääkansleriksi. Bohdan H’melnytskyin kuoltua vuonna 1657 uudeksi hetmaniksi valittiin tämän alaikäinen poika Juri H’melnytskyi, jonka holhoojaksi Vyhovskyi määrättiin. Vielä saman vuoden aikana Vyhovskyi valitutti itsensä muodollisestikin hetmaniksi nuoren Jurin tilalle.
Ukrainalaisessa historiankirjoituksessa Vyhovskyi on yleensä kuvattu Ukrainan itsenäisyyden esitaistelijana ja venäläisessä historiankirjoituksessa petturina, joka rikkoi liiton Venäjän ja Ukrainan välillä.
Uljas Kandolinin filmografia
pienois|pysty|Uljas Kandolin vuonna 1963. Tämä on Uljas Kandolinin filmografia.
Bodumin piiri
Aiheesta muualla
thumb|left|Strömsundin kunnan piirit
Derlis González
Derlis Alberto González Galeano (s. 23. maaliskuuta 1994 Mariano Roque Alonso, Paraguay) on paraguaylainen jalkapalloilija. Hän on urallaan edustanut muun muassa sveitsiläistä Baselia ja ukrainalaista Kiovan Dynamoa. Hän on pelipaikaltaan joko hyökkääjä tai laitalinkki.
Seurajoukkueura
20. toukokuuta 2014 González solmi viisivuotisen sopimuksen sveitsiläisseura Baselin kanssa. Hän pelasi ensimmäisen pääsarjaottelunsa joukkueessa 19. heinäkuuta 2014 vieraskentällä Aarauta vastaan. 31. elokuuta 2014 hän onnistui tekemään ensimmäisen maalinsa joukkueessa ottelussa Young Boysia vastaan.
16. syyskuuta 2014 pelatulla Mestarien liigan lohkovaiheen avauskierroksella Basel kohtasi vieraskentällä espanjalaisen Real Madridin. Ottelu päättyi espanjalaisten 5–1-voittoon ja González viimeisteli joukkueensa ainoan maalin.
Maajoukkueura
Ensiesiintymisensä Paraguayn maajoukkueessa González teki 26. maaliskuuta 2014 pelatussa ystävyysottelussa Costa Ricaa vastaan. Hän on pelannut 30 maaottelua ja tehnyt niissä neljä maalia.
Ōshio (1937)
Ōshio oli Keisarillisen Japanin laivaston Asashio-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus
Alus tilattiin vuoden 1934 Maru-2 ohjelmassa Maizurun laivastontelakalta, missä köli laskettiin 5. elokuuta 1936. Alus laskettiin vesille 19. huhtikuuta 1937 ja valmistui 31. lokakuuta 1937.
Palvelus
Toisen maailmansodan alussa alus kuului Etelä-Kiinan merellä Malaijille hyökänneen laivaston 8. hävittäjädivisioonaan sisaralustensa Asashion, Michishion ja Arashion kanssa. Alkuvuodesta 1942 alus siirrettiin divisioonan mukana Alankomaiden Itä-Intiaan, jossa alus osallistui 19. helmikuuta Bandoengin salmessa Alankomaiden laivaston Hr. Ms. Piet Heinin upottamiseen.
Alus upposi 20. helmikuuta 1943.
Fullereeni
thumb|Fullereeni C60 thumb|Fullereeni C60 elektronimikroskoopilla suurennettuna pienoiskuva|Fullereenimolekyyli jonka sisälle on sijoitettu toista alkuainetta oleva atomi. Sisällä oleva atomi voi olla esimerkiksi [[jalokaasu, ja näin voidaan muodostaa jalokaasuyhdiste]] Fullereeni eli pallohiili on yksi hiilen allotroopeista, jossa atomit ovat asettuneet suljetun pallopinnan muotoon. Tavallisin fullereeni koostuu yleensä 60 hiiliatomista, jotka muodostavat 20 kuusikulmaista ja 12 viisikulmaista tahkoa siten, että ne yhdessä muodostavat typistetyn ikosaedrin muotoisen rakenteen. Fullereenin löytö 1985 toi sen löytäjille Robert Curlille, Richard Smalleylle ja Harold Krotolle vuonna 1996 Nobelin kemian palkinnon. Myös 20:stä, 32:sta, 44:stä, 70:stä ja jopa 540:stä ja 960:stä hiiliatomista muodostuneita fulleriinirakenteita on löydetty. Pienin fullereenirakenne C20 on muodoltaan dodekaedri, mutta hyvin epävakaa.
Fullereenejä esiintyy mm. noessa, josta niitä voi liuottaa tolueenilla tai bentseenillä. Niistä on löydetty jälkiä myös punaisten jättiläistähtien spektristä. Fullereenia esiintyy myös Venäjän Karjalan Sungusta löydetystä shungiitti-nimisestä metamorfisesta kivilajista.
Fullereeneilla on mielenkiintoisia ominaisuuksia, jotka avaavat valtavia mahdollisuuksia mm. nanoteknologian alalla. Fullereeniin voi liittää muita kemiallisia ryhmiä, tai sen sisään voi sijoittaa vieraan atomin. Fullereenista voi myös muotoilla sähköä johtavia nanoputkia, joista voi ehkä rakentaa nanokoneen, tai sitä voi hyödyntää kvanttitietokoneessa. Molekyyli on magneettinen ja mahdollisesti suprajohtava.
Fullereenit on nimetty arkkitehti Buckminster Fullerin mukaan, jonka suunnittelemia geodeettisia kupoleja pallofullereenimolekyyli muistuttaa. Fullereenia C60 nimitetään buckminsterfullereeniksi ja sen CAS-numero on 99685-96-8. Pallofullereenilla on myös lempinimet soccerene (amerikanenglannin jalkapalloa tarkoittavan sanan soccer mukaan) sekä buckyball. National Geographicin mukaan puhdas pallofullereeni on hyvin myrkyllinen aine ja tappaa erityisesti nuoria soluja. GHS-järjestelmän kriteereillä fulleriinia ei voi luokitella myrkylliseksi hiirillä, sillä niiden sietämä fulleriiniannos oli 5 000 mg/kg ruumiinpainoa kohden.
Fjällsjön piiri
Fjällsjön piiri sijaitsee Strömsundin kunnassa Ruotsissa. Sen väkiluku on.
Aiheesta muualla
thumb|left|Strömsundin kunnan piirit
Vitalik Buterin
Vitali ”Vitalik” Dmitrijevitš Buterin (, s. 1994 ) on venäläis-kanadalainen ohjelmoija ja verkkotoimittaja. Hänet tunnetaan yhtenä Ethereum-kryptovaluutan ja sen hajautetun ohjelmistoympäristön perustajana. Ennen Ethereumia Buterin oli mukana perustamassa Bitcoin Magazine -verkkojulkaisun.
Kultasardiini
Kultasardiini (Sardinella aurita) on kupusillien heimon (Dorosomatidae) Atlantissa elävä sillikalalaji.
Kuvaus
Iso kultasardiini on 25 - 30 senttimetriä pitkä. Se on samannäköinen kuin sardiini, mutta värit ovat kirkkaampia. Selkä on sinivihertävä ja kyljet hopeiset. Vatsa on melko pyöristynyt. Kala voi elää seitsemän vuoden ikäiseksi.
Ravinto
Kultasardiini syö etupäässä eläinplanktonia mutta myös kasviplanktonia.
Levinneisyys
Kultasardiini elää sekä itäisen että läntisen Atlantin subtrooppisilla rannikoilla, sitä tavataan myösä Välimeressä ja Mustasasmeressä. Länsi-Afrikassa levinneisyys ulottuu Gibraltarista eteläisimpään Etelä-Afrikkaan ja Kanariansaarille. Amerikassa laji esiintyy Yhdysvaltain Cape Codista Argentiinaan, mukaan lukien Bahaman, Meksikonlahden ja Karibian rannikot.
Musiikin valtionpalkinto
Musiikin valtionpalkinto (vuoteen 2012 säveltaiteen valtionpalkinto) on Suomen opetus- ja kulttuuriministeriön alaisuudessa toimivan Taiteen edistämiskeskuksen valtion musiikkitoimikunnan vuosittain myöntämä tunnustus ”kolmen edellisen vuoden aikana valmistuneesta ansiokkaasta työstä tai pitkäaikaisesta ja ansiokkaasta toiminnasta – – taiteenalan hyväksi”. Vuonna 2015 palkinnon suuruus oli 13 500 euroa. Säveltaiteen valtionpalkinto jaettiin ensimmäisen kerran vuonna 1972.
Dartmouth Time Sharing System
Dartmouth Time Sharing System (DTSS), oli ensimmäinen laajemmalle levinnyt, myös ei-teknisten käyttäjien käyttöön tarkoitettu tietokoneiden osituskäyttöjärjestelmä. Sen suunnittelivat matemaatikot John George Kemeny ja Thomas E. Kurtz Dartmouth Collegessa Yhdysvalloissa. Samalla suunniteltiin myös BASIC-ohjelmointikieli.
Järjestelmää käytettiin General Electricin GE-235 tietokoneella sekä GE-635-suurtietokoneella. Ensimmäinen versio otettiin käyttöön vuonna 1964.
1970-luvun lopulla järjestelmää ajettiin Honeywell 66/40 -tietokoneilla.
Frank Marino
thumb|Frank Marino lavalla Torontossa 1986.
Frank Marino (s. 20. marraskuuta 1954, Montreal) on kanadalainen rock-kitaristi.
Nuoruus
Marino oli alkanut soittaa rumpuja jo viisivuotiaana, ihanteinaan Buddy Richin ja Elvin Jonesin kaltaiset jazz-rumpalit. 13-14 vuoden iässä hän aloitti kitaransoiton. Muiden aikalaistensa tavoin Frank kuunteli Jimi Hendrixiä, joka oli Marinon uran alkuvuosina lähes yksinomainen musiikillisten vaikutteiden antaja. Suurimman vaikutuksen Marinoon on kuitenkin tehnyt Quicksilver Messenger Service ja yhtyeen kitaristi John Cipollina. Muita vaikutteita tarjosivat muun muassa yhtyeet The Beatles, The Doors, Santana ja Johnny Winter sekä useat jazzmuusikot, kuten Miles Davis, John Coltrane ja Tony Bennett. Marino oli varhaisessa vaiheessa hyvin kiinnostunut myös elokuvamusiikista. Debyyttialbuminsa Maxoom (1973) nauhoitukset hän aloitti jo 16-vuotiaana vuonna 1972.
Muusikonura
Marino perusti Mahogany Rush -yhtyeen Montrealissa vuonna 1970 yhdessä basisti Paul Harwoodin ja rumpali Jimmy Auyobin kanssa. Yhtye konsertoi laajalti Yhdysvalloissa, Englannissa ja Japanissa palaten esiintymään Kanadaan suurien kiertueiden välillä. Skandinaviassa ja Suomessa yhtye esiintyi ensimmäistä kertaa 1980-luvun alussa Oulussa Kuusrockissa ja sen jälkeen Helsingin Messukeskuksessa ja Kulttuuritalossa. Vuoden 1990 From The Hip -albumin jälkeen vuonna 1993 Marino lopetti useiksi vuosiksi aktiiviset kiertueet ja levytykset keskittyen muun muassa studiotyöskentelyyn perustamassaan levytysstudiossa sekä perheeseensä.
Marinon vaikutteet ja vaikutus muihin muusikoihin
Frank Marino ei omien sanojensa mukaan pidä itseään ensisijaisesti kitaristina, vaan muusikkona, joka on valinnut soittimekseen ja ilmaisuvälineekseen kitaran. Hänen kitaransoittotyyliään on usein verrattu Jimi Hendrixin soittotyyliin, koska Marino oli ensimmäisiä Hendrixin esittämään psykedeeliseen musiikkiin suuntautuneita muusikkoja ja kitaristeja, joka voimallisesti hyödynsi tätä kitaratyyliä omassa soitossaan. Marino sai osakseen usein myös ilkeämielistä kritiikkiä, kuten uran alkuajan musiikkilehdistössä esiintyneet tekaistut väitteet, joiden mukaan Marino olisi väittänyt olevansa Jimi Hendrixin reinkarnaatio. Huolimatta vahvoista Hendrix -vaikutteista Marino on luonut oman selkeästi tunnistettavan soittotyylin ja soundin, ollen tyylillisesti etäämpänä Hendrixistä kuin monet hänen jälkeensä tulleet kitaristit.
Frank Marino ei ole laajalti tunnettu ja esillä musiikkimediassa, mutta Secondhand Smoke -tribuuttilevyn mukaan monet nykyisin nimekkäät kitaristit, kuten Steve Vai, Steve Lukather, Zakk Wylde, Marty Friedman, Vinnie Moore, Shawn Lane, Paul Gilbert, George Lynch, Jennifer Batten, Ronnie Montrose ja Randy Hansen ovat maininneet hänet esikuvakseen. Osa edellä mainituista artisteista myös esittää Marinon kappaleita kyseisellä tribuuttilevyllä.
2021 Marino julkaisi nettisivullaan ilmoituksen, että joutuu jättämään soittamisen ja kiertämisen terveydellisistä syistä.
Tadej Valjavec
Tadej Valjavec (s. 13. huhtikuuta 1977 Kranj, Jugoslavia) on slovenialainen maantiepyöräilijä. Hän aloitti ammattilaisuransa Fassa Bortolo -tallissa 2000, edusti Phonak Hearing Systemsiä 2004–2005, Lampre-Fonditalia 2006–2007 ja Ag2r-La Mondialea 2008–2010. Kaudella 2011 hän kilpaili turkkilaisessa Team Manisaspor -joukkueessa ja uransa päätteeksi 2013 slovenialaisessa Savassa.
Hän sijoittui Italian ympäriajossa yhdeksänneksi 2004 ja 2009 sekä Ranskan ympäriajossa kymmenenneksi 2008. Pariisi–Nizza-ajossa hän oli neljäs 2007 ja Slovenian maantieajon mestaruuden hän voitti 2003 ja 2007.
Kansainvälinen pyöräilyliitto ilmoitti toukokuussa 2010 Valjavecin veriarvojen poikenneen liikaa hänen UCI:n biologisen passinsa arvoihin verrattuna. Ag2r ilmoitti erottavansa Valjavecin tallista heti kun Slovenian pyöräilyliitto on asettanut hänelle rangaistuksen. Slovenian liitto vapautti Valjavecin dopingepäilyistä sillä perusteella, että veriarvojen vaihtelun syynä olisivat Valjavecia vuosia vaivanneen uusiutuvan mahahaavan hoitotoimenpiteet. Urheilun kansainvälinen tuomioistuin (CAS) päätti huhtikuussa 2011 kuitenkin pitää kilpailukiellon voimassa. Valjavec menetti saavutuksensa 19.4.–30.9.2009 väliseltä ajalta, sai 52 500 euron sakot sekä kilpailukiellon 19. tammikuuta 2013 saakka.
Christopher Judge
Douglas Christopher Judge (s. 13. lokakuuta 1964 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten roolistaan Teal'cina televisiosarjassa Tähtiportti.
Judge on afrikkalaista ja Cherokee-intiaanialkuperää. Hän kävi nuoruudessaan Oregonin yliopistoa jalkapallostipendillä, mutta haaveili näyttelijän urasta. Yksi hänen ensimmäisistä pienistä rooleistaan oli tunnetussa televisiosarjassa Ihmemies MacGyver, jonka päänäyttelijän Richard Dean Andersonin kanssa hän näytteli myöhemmin Tähtiportissa. Judge on myös antanut äänensä eräille animaatiosarjojen ja tietokonepelien hahmoille.
Judge sai roolin Tähtiportti-sarjassa vuonna 1997 ja oli siitä lähtien sen vakituinen näyttelijä. Hän on ollut mukana useammassa sarjan jaksossa kuin kukaan muu sarjan näyttelijä ollen kokonaan pois vain yhdestä jaksosta sarjan kymmenvuotisen historian aikana.
Judge on kihloissa malli-näyttelijä Gianna Pattonin kanssa, ja heidän ensimmäinen lapsensa Chloe syntyi vuonna 2005. Judgella on myös kolme lasta edellisestä suhteestaan, Christopher, Cameron ja Catrina.
Judge on Kratos-hahmon ääninäyttelijä vuonna 2018 julkaistussa pelissä God of War.
William Schneider
William ”Buzz” Schneider (s. 14. syyskuuta 1954 Grand Rapids, Minnesota) on entinen yhdysvaltalainen jääkiekkoilija. Pelipaikaltaan hän oli hyökkääjä.
Schneider aloitti uransa Minnesotan yliopiston joukkueessa, jossa hän pelasi kaudet 1972–1975. Pittsburgh Penguins varasi hänet NHL:ään 1974 varaustilaisuuden kuudennella kierroksella numerolla 98. Samana vuonna Minnesota Fighting Saints varasi hänet WHA:han varaustilaisuuden viidennellä kierroksella numerolla 73. Vuonna 1975 Schneider liittyi Yhdysvaltojen maajoukkueeseen ja pelasi 1976 talviolympialaisissa Innsbruckissa. Kaudella 1976–1977 hän pelasi WHA:ssa, AHL:ssä, CHL:ssä ja SHL:ssä. Kaudet 1977–1979 hän pelasi kokonaan Milwaukee Admiralsissa IHL:ssä.
1979 Schneider jättäytyi uudelleen amatööriksi, jotta pääsi liittymään jälleen maajoukkueeseen. Hän oli 1980 talviolympialaisiin matkanneen joukkueen vanhin pelaaja. Joukkue menestyi turnauksessa hyvin ja voitti lopulta olympiakultaa. Schneider viimeisteli ratkaisevassa ottelussa Neuvostoliittoa vastaan Yhdysvaltojen avausmaalin. Hän osallistui urallaan myös MM-kisoihin vuosina 1975, 1976, 1977 ja 1982. Uransa lopettamisen jälkeen hän toimi myyntimiehenä, kunnes vuonna 2001 aloitti uran kiinteistövälittäjänä. Hänet nimitettiin Yhdysvaltojen Hockey Hall of Fameen vuonna 2003.
Cotonoun katedraali
Cotonoun katedraali, sijaitsee Cotonoussa, Beninissä lähellä historiallista, vuonna 1928 valmistunutta Ancien Pont -siltaa. Katedraali valmistui vuonna 1883.
Katedraalin tunnistaa burgundinpunaisista ja valkoisista raidoistaan. Tiiliarkkitehtuuri erottaa sen ympäristön rakennuksista. Kirkon torni on päärakennuksen takaosan vasemmassa sivustassa.
Härmä (kasvitauti)
thumb|[[Vaahteranhärmä (Uncinula tulasnei)]]
Cotonoun katedraali
Katedraali on Cotonoun huomattava nähtävyys.
Härmä (kasvitauti)
Härmät ovat härmäsienten aiheuttamia yleisiä ja nopeasti leviäviä kasvitauteja. Härmä tarttuu useisiin kasvilajeihin, ja sen huomaaminen on helppoa, koska itiöpesäkkeet ovat suuria ja vaaleita. Se on valkeaa tai vaaleanharmaata jauhomaista kasvustoa lehtien pinnalla, erityisesti versoissa ja nuorissa lehdissä. Härmä kasvaa vain kasvin maanpäällisissä osissa, joissa sen pienet itiöpesäkkeet lopulta yhtyvät suuremmiksi kokonaisuuksiksi. Tartunta lähtee leviämään alalehdistä ylöspäin. Myös varret saavat osansa härmästä. Tauti ei varsinaisesti tapa kasvisolukkoa, vaan näivettää lehdet, kun kasvilta loppuvat ravinteet. Se heikentää yhteyttämistä ja pilaa ulkonäön, mutta myös heikentää ravintokasvien, kuten mansikan, vadelman ja herukoiden satoa. Aikuiset puut ja pensaat kestävät yleensä taudin ilman, että siitä olisi haittaa enää seuraavana kesänä, kun taas perennoilla ja monilla muilla ruohovartisilla kasveilla aikainen tartunta voi aiheuttaa kasvin kuoleman tai heikentää sitä merkittävästi.
Tautia voi esiintyä melkein millä tahansa kasvilla, mutta havuihin, vesikasveihin ja saniaisiin sitä ei tule. Mansikasta on olemassa härmänkestäviä lajikkeita, kuten 'Jonsok', 'Honeoye' ja 'Bounty'.
Härmä viljassa
Erysiphe graminis eli sieni, joka aiheuttaa härmän, selviää kylmissä olosuhteissa. Se selviää talven yli viljapelloissa. Härmän suosimia olosuhteita yritetään karsia tartuntojen vähentämiseksi. Jos viljakasvusto on liian tiheä, ilma ei pääse liikkumaan, mikä nostaa kasvuston ilmankosteutta suureksi ja lisää härmän leviämisriskiä.
Härmää voidaan torjua kemiallisilla kasvinsuojeluaineilla.
Out & Intake
Out & Intake on Hawkwindin 1987 julkaisema albumi joka koostuu live- ja studionauhoituksista vuosilta 1982–1986.