cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Miehitetyt avaruuslennot
Muiden maiden ja yritysten aikeita
Osa yllä mainituista julistuksista on kansallista ja kansainvälistä politiikkaa. Osa perustuu siihen tosiasiaan, että teknologia, joka 1960-luvun puolivälissä oli vain Yhdysvaltojen ja Neuvostoliiton saavutettavissa, on nykyaikana miltei mille tahansa vaurautta omaavalle maalle saavutettavissa.
Avaruusturismia markkinoivat tahot länsimaissa ovat 2000-luvulla pyrkineet kehittämään sub-orbitaalisia avaruuslentoja tekeviä avaruuslentokoneita, joista yhdysvaltalaisen Burt Rutanin kehittämä WhiteKnightOne-alus on tehnyt yhden koelennon
Zsuzsanna Vörös
Zsuzsanna Vörös [] (4. toukokuuta 1977 Székesfehérvár, Unkari) on unkarilainen nykyaikainen viisiottelija. Hän on lajin olympiavoittaja ja viisinkertainen maailmanmestari.
Vörös aloitti nykyaikaisen viisiottelun harrastamisen 17-vuotiaana. Hän on 172 senttimetriä pitkä ja painaa 60 kilogrammaa.
Ykkösen kausi 2014
Ykkösen kausi 2014 oli Suomen jalkapallon toiseksi korkeimman sarjatason Ykkösen 42. kausi. Kausi pelattiin kymmenen joukkueen kolminkertaisena sarjana. Ykkösen voittaja nousi seuraavaksi kaudeksi Veikkausliigaan, ja kaksi huonoiten sijoittunutta joukkuetta putosivat Kakkoseen.
Joukkueet
thumb|Ottelu KTP–Ilves 20. heinäkuuta Kotkassa [[Arto Tolsa Areenalla.]] Yllä esitetyn taulukon tiedot ovat Ykkösen kotivuilta (SPL). Viimekauden sijoitusten tiedot löytyvät Jalkapallokirjasta. KTP:n viime kauden sijoituksena on esitetty FC KooTeePee:n sijoitus.
Sarjataulukko
Lähde:
Pultavan taistelu (elokuva)
Pultavan taistelu on vuonna 1709 käytyyn Pultavan taisteluun pohjautuva venäläinen elokuva. Elokuvan ohjasi sekä käsikirjoitti Oleg Rjaskov ja sen näyttelijäpuoli oli täysin venäläisistä koostuva. Ensi-iltansa se sai Venäjällä vuonna 2007.
Historiallisina tosihenkilöinä elokuvassa esiintyvät Kaarle XII, Pietari I Suuri ja Ludvig XIV.
Juoni
On vuosi 1709, kun kreivi Charles de Breze (Dmitri Miller) saapuu Versaillesin linnaan ja auttaa rakastettuaan, Charlotte de Monterrasia (Ksenija Knjazeva) voittamaan korttipelissä omaisuuden kreivi De La Bushilta (Valeri Malikov). Tästä suuttuneena kreivi De La Bush haastaa kreivi de Brezen kaksintaisteluun, jossa kumpikin haavoittuu. Ranskan kuningas Ludvig XIV (Dmitri Šiljajev) rankaisee kaksintaistelijoita lähettämällä nämä vakoojikseen Venäjälle, jossa käydään suurta Pohjan sotaa Ruotsin kuninkaan Kaarle XII:n (Eduard Frelov) ja Venäjän tsaari Pietari I Suuren (Andrei Suhov) välillä. De La Bushin tehtävä on vakoilla ruotsalaisia, ja De Brezen venäläisiä.
Venäjällä De Breze ystävystyy venäläisupseeri Griskhan kanssa, kun tämä pelastaa hänet maantierosvojen hyökkäykseltä. Griskha (Aleksandr Buharov) vie De Brezen kotikyläänsä, minne saapuvat ruotsalaiset, jotka tappavat Griskhan vaimon ja ottavat Griskhan itse vangikseen. De Brezen itse onnistuu piiloutua ladon vintille ja pelastaa yksi nuori kyläinen raiskaukselta, tosin hänen viestinsä Pietari I:lle jää ruotsalaisille.
Samaan aikaan samassa kylässä De La Bush ilmestyy ruotsalaisille ja sanoo haluavansa tavata heidän kuninkaansa. De La Bush ja vangittu Griskha poistuvat kylästä ruotsalaisten kanssa. Heidän tiensä katkaisee De Breze, joka pelastaa Griskhan ja he tappavat ruotsalaiset kylän naisten avulla. De La Bush pääsee pakenemaan ja hänet kaappaa pakomatkallaan mustaan viittaan verhoutunut puolalaisnainen, joka tappaa tsaarin sotilaita, koska tämä on aikoinaan tappanut hänen perheensä.
Griskha ja De Breze jatkavat matkaansa ja tulevat Pultavan piirittäneiden ruotsalaisten leirin kautta venäläisten leiriin. Ruotsalaisten leirissä Griskha koittaa ampua Ruotsin kuningas Kaarlen, mutta onnistuu vain haavoittamaan tätä. De Breze tapaa Pietarin ja liittyy tämän riveihin. Samaan aikaan De La Bush tapaa haavoittuneen Kaarlen ja luovuttaa tälle kirjeen Ludvigilta.
Seuraavassa aamunkoitteessa ruotsalaiset hyökkäävät venäläisiä vastaan. Aluksi nämä murtavat venäläisten etupuolustuksen, jota johtaa Griskha ja De Brezekin taistelee siellä. Suurien miestappioiden vuoksi ruotsalaisten isku venäläisten kimppuun epäonnistuu ja nämä tekevät menestyksekkään vastahyökkäyksen, joka johtaa voittoon ja Kaarle pakenee.
Seuraavana aamuna De La Bush ja De Breze kaksintaistelevat jälleen. De La Bush voittaa ja De Breze haavoittuu vakavasti. Illalla pidetyissä voitonjuhlissa Pietari Suuri tarjoaa De La Bushille paikkaa palveluksessaan, mistä tämä kieltäytyy ja tsaari raivostuu. De La Bush lähtee Pultavasta mukanaan De Breze, joka jää perässään tulleen rakastajattarensa hoiviin.
Elokuva päättyy, kun De Breze matkaa kirkkaalle merelle De Monterrasin kanssa.
Kolumbian historia
Kolumbian historia ulottuu tuhansien vuosien takaa intiaanikulttuurista nykypäivään.
Varhaishistoria
thumb|Kissajumalatarta esittävä kultainen [[Kello (soitin)|kello, tairona-kulttuuri, n. 900–1500.]] Ennen eurooppalaisten tuloa nykyisen Kolumbian alueella asui lukuisia intiaanikansoja ja -heimoja. Noin vuonna 1200 eaa. Keski-Amerikasta tuli kansoja, jotka toivat alueelle maissinviljelyn. Seuraava maahanmuuttaja-aalto tapahtui noin 500 eaa. ja sen myötä syntyi useita erillisiä kulttureita, joiden jäljiltä on löydetty arkeologisia jäänteitä eri puolilta maata. Vuosina 400–300 eaa. chibchat saapuivat Nicaraguasta ja Hondurasista, ja pian heidän jälkeensä alueelle levittäytyi arawakeja Brasilian suunnalta. Vuoden 1000 jaa. paikkeilla alueelle muutti Karibian saarilta karibeja, jotka pakottivat chibchat väistymään vuoristoon. Vuoteen 1500 mennessä chibchat olivat eriytyneet Cundinamarcan ja Boyacán ylätasankoja asuttaneiksi muiscoiksi ja Sierra Nevada de Santa Martan vuoriston ympäristössä eläneiksi taironoiksi.
Kehittyneemmät muiscat viljelivät maissia ja perunaa, ja heidän hallintojärjestelmänsä perustui matrilineaariseen vallanperimykseen, josta käytettiin nimitystä cacicazgo. Espanjalaisten aloittaessa Kolumbian valloituksen muiscat muodostivat kaksi liittokuntaa: zipan johtaman Bacatán ja Bogotán liittoutuman ja zaquen johtaman Hunsan ja Tunjan liittoutuman.
Taironat muodostivat kaksi erillistä ryhmittymää Karibian rannikkotasangolle ja Andien vuoriston. Rannikkotasangolla eläneet taironat saivat elantonsa kalastamalla ja keräämällä suolaa, jota he vaihtoivat puuvillakankaisiin ja -huopiin vuorilla eläneiden sukulaistensa kanssa. Molemmat ryhmittymät perustivat monia hyvin organisoituja kaupunkeja, joita yhdistivät kivetyt tiet.
Espanjalaisvalloitus ja siirtomaa-aika
Espanjalaiset purjehtivat Kolumbian pohjoisrannikkoa pitkin 1500-luvun alussa, mutta ensimmäinen pysyvä eurooppalaisasutus Santa Marta perustettiin vuonna 1525. Alueelle tuli kolmenlaisia espanjalaisia: Konkistadorit pyrkivät rikastumaan itse, hallintomiehet pyrkivät vahvistamaan Espanjan imperiumin valtaa ja omaisuutta ja papisto pyrki käännyttämään alkuperäisväestöä kristinuskoon ja hankkimaan kirkolle omaisuutta.
Santa Fe de Bogotá, nykyinen Bogotá, perustettiin vuonna 1538 lähelle entistä chibchojen pääkaupunkia, ja alueesta tuli osa valtaosan Etelä-Amerikkaa kattavaa Perun varakuningaskuntaa. Vuonna 1717 Santa Fe de Bogotasta tehtiin Espanjan Uuden-Granadan varakuningaskunnan pääkaupunki, mihin kuului nykyisten Venezuelan, Ecuadorin ja Panaman alueet. Bogotá oli yksi Espanjan kolmesta Uuden maailman hallintokeskuksesta.
Itsenäistyminen ja 1800-luku
thumb|left|Suur-Kolumbia vuonna 1824 Bogotán asukkaat perustivat ensimmäisen Espanjan valtaa haastavan neuvoston 20. heinäkuuta 1810. Itsenäisyys julistettiin vuonna 1813 ja vahvistettiin vuonna 1819, kun Simón Bolívar löi Espanjan joukot Boyacássa. Varakuningaskunnan alueista muodostettiin Suur-Kolumbian tasavalta, johon kuului Kolumbian lisäksi nykyisten Ecuadorin, Venezuelan ja Panaman alueet. Sen presidentiksi valittiin Bolívar ja varapresidentiksi toinen itsenäisyystaistelija Francisco de Paula Santander. Bolívarin ja Santanderin välille syntyi erimielisyyksiä ja kaksi kilpailevaa puoluetta vuonna 1849. Bolívarin tukijoista syntyi myöhemmin konservatiivipuolue, joka tuki vahvaa keskusvaltaa, liittoa katolisen kirkon kanssa ja rajoitettua äänioikeutta. Santarderin tukijoista syntyivät liberaalit, jotka halusivat hajauttaa hallintoa, koulutuksen valtion alaisuuteen ja laajentaa äänioikeutta.
Vuosien 1829 ja 1830 aikana Suur-Kolumbian tasavalta hajosi kolmeen osaan: Venezuelaan, Ecuadoriin ja Uuteen-Grenadaan, johon kuului Kolumbia ja Panama, sekä pieniä osia nykyisistä Venezuelasta ja Ecuadorista. Uudesta Grenadasta tuli vuonna 1863 Kolumbian yhdysvallat ja 1886 se sai nykyisen nimensä Kolumbian tasavalta.
Maassa säilytettiin siviilivalta ja pidettiin säännöllisiä ja vapaita vaaleja. Liberaalien valta 1861–1885 jakoi maan yhdeksään suvereeniin osavaltioon ja kirkko erotettiin valtiosta. Vuonna 1885 alkanut konservatiivien 45-vuotinen valtakausi palautti valtaa keskushallinnolle ja kirkon vaikutusvalta palautettiin.
Kohti sisällissotaa
thumb|175px|Alfonso López Pumarejo 1930-luvulla Talouden modernisoituminen 1900-luvun alussa johti kaupungeissa uusien, parempia oikeuksia vaatineiden yhteiskuntaluokkien syntyyn. Kasvava äänestäjäkunta kaupungeissa suosi yhteiskuntamuutoksia puoltavia poliitikkoja. Liberaalit onnistuivat hyötymään tästä kehityksestä paremmin, varsinkin vuosina 1934–1938 presidenttinä toimineen liberaalin Alfonso López Pumarejon kaudella. López uudisti radikaalisti maataloutta, koulutusta ja verotusta. Uudistusten seurauksena kahvista saadut tulot ja viennin määrä kasvoivat ja teollistuminen ja talouskasvu saivat vauhtia.
Lópezin seuraaja Eduardo Santos oli maltillisempi liberaali, joka sai jonkinlaista tukea myös konservatiiveilta. Kautensa loppupuolella Santos kiinnitti huomionsa suhteisiin katoliseen kirkkoon ja Yhdysvaltoihin. Hänen jälkeensä López valittiin uudelleen presidentiksi vuonna 1942, muttei onnistunut enää toisella kaudellaan viemään läpi suuria uudistuksia konservatiivien ja oikeistoliberaalien vastustuksen vuoksi. Oikeistolainen Laureano Gómez hyödynsi Lópezin heikkoa asemaa ja teki Lópezia ja hänen perhettään kohtaan rajuja henkilökohtaisia hyökkäyksiä, joiden vuoksi hän joutui vuonna 1944 vankilaan, mikä sai aikaan mellakoita Bogotássa. López joutui vuonna 1944 epäonnistuneen vallankaappausyrityksen kohteeksi jääden vallankaappaajien vangiksi muutamaksi päiväksi. López menetti arvovaltansa, ja erosi presidentinvirastaan vuonna 1945. Liberaalipuolue pirstaloitui, ja maltillinen konservatiivi Mariano Ospina Pérez voitti vuoden 1946 vaalit.
Opsina yritti liennyttää kasvavaa poliittista jännitystä koalitiohallituksen avulla. Se ei onnistunut, ja maaseudulla puhkesi liberaalien ja konservatiivien välille joitain väkivaltaisia yhteenottoja. Populisti-liberaalipoliitikko Jorge Gaitánia pidettiin vahvana presidenttiehdokkaana, mutta hänet murhattiin Bogotássa vuonna 1949. Väkijoukko lynkkasi ampujan, ja syntyneessä El Bogotazon mellakassa kuoli arviolta 2 000 ihmistä. Väkivaltaisuudet kiihtyivät myös maaseudulla.
La Violencia
Opsinan hallitus muutti El Bogotazon jälkeen politiikkaansa ankarammaksi ja kielsi ensin julkiset kokoontumiset maaliskuussa, erotti liberaalit kuvernöörit ja sulki lopulta armeijan voimin kongressin marraskuussa 1949. Liberaalit eivät asettaneet ehdokastaan seuraaviin vaaleihin, jolloin äärikonservatiivi Gómez valittiin vuonna 1950 presidentiksi.
Maltillisten konservatiivien ja liberaalien tukeman kenraali Gustavo Rojas Pinilla kaappasi vallan vuonna 1953. Rojasin ensimmäinen tavoite oli päättää väkivaltaisuudet lupaamalla armahduksen ja hallituksen tukea niille jotka laskisivat aseensa. Tuhannet suostuivatkin tarjoukseen, ja vallankaappauksen jälkeen tilanne oli useiden kuukausien ajan rauhallinen. Rojas siirsi poliisin tehtävät asevoimille, vähensi sensuuria ja vapautti poliittisia vankeja, aloitti laajoja julkisia rakennusurakoita vähentämään työttömyyttä ja siirsi verotaakkaa rikkaammille. Uudistukset toteutettiin kuitenkin huonosti, eikä niillä ollut suurta vaikutusta.
Rojasin hallinto menetti tukensa ensimmäisen vuoden aikana. Väkivaltaisuudet maaseudulla kiihtyivät uudelleen vuoden 1953 loppua kohden. Rojas ryhtyi tikkoihin vastatoimiin, ja hallinto jarrutti yhteiskunnallisia uudistuksia, kiristi sensuuria ja lakkautti maan suurimpia sanomalehtiä. Hallitus korruptoitui, jonka lisäksi taloudellinen tilanne huononi kahvin hinnan laskun vuoksi ja hallituksen toimien vuoksi. Väkivaltaisuudet kiihtyivät ja niitä yritettiin tukahduttaa yhä kovemmin keinoin.
Vuoden 1957 alussa suurin osa järjestäytyneistä ryhmistä vastusti Rojasin hallintoa. Konservatiivi- ja liberaalijohtajat olivat neuvotelleet vuoden 1956 alusta lähtien maltillisten konservatiivien tukiessa Rojasia vuoteen 1957 asti. Kaikki osapuolet allekirjoittivat sopimuksen vuonna 1957 luoden Kansallisen rintaman yhteishallituksen. Sopimus vahvisti vallanjaon puolueiden välillä ja päätti La Violencian. Presidentinvaalit pidettäisiin säännöllisesti neljän vuoden välein liberaalien ja konservatiivien välillä, ja molemmilla puolueilla olisi tasa-arvoiset asemat vaaleissa ja muissa viroissa. Rojas yritti vielä pysyä vallassa, mutta joutui eroamaan ja lähtemään maanpakoon mielenosoittajien ja armeijan johtohenkilöiden vaatiessa hänen eroaan. Seuraavaksi presidentiksi valittiin vuonna 1958 liberaali Alberto Lleras Camargo.
Vuodesta 1948 vuoteen 1958 kestänyt La Violencia vaati yli 200 000 ihmisen hengen.
Sissiliikkeiden ja huumeparonien aika
La Violencia vaihettui 1960-luvun puoliväliin mennessä hallituksen ja kommunistisen väliseksi sisällissodaksi, kun Kansallisen rintaman yhteishallitus sulki pois muut puolueet. Kansallista rintamaa vastaan syntyivät vuonna 1965 vasemmistolainen Kansallinen vapautusarmeija (ELN) ja maolainen Kansan vapautusarmeija (EPL). Seuraavana vuonna syntyi Vallankumouksellisen Kolumbian asevoimat (FARC) ja vuonna 1971 Demokraattinen allianssi (M-19).
Kansallista rintamaa vastaan perustettiin 1960-luvun alussa Rojas Pinillan johtama vasemmistolainen oppositiopuolue ANAPO, josta tuli virallinen puolue vuonna 1971. Puolueen suosio alkoi heikentyä 1970-luvulla, varsinkin Rojasin kuoleman jälkeen vuonna 1975. Kansallisesta rintamasta luovuttiin vuonna 1974 ja poliittista järjestelmää vapautettiin sissiliikkeiden suosion vähentämiseksi.
Konservatiivipresidentti Belisario Betancur neuvotteli rauhan FARCin ja M-19:n kanssa vuonna 1984 ja vapautti monet niiden vangituista jäsenistä. ELN hylkäsi sopimuksen ja M-19 jatkoi taistelua seuraavana vuonna. Marraskuussa 1985 M-19 valtasi oikeustalon Bogotássa, ja armeijan vapauttaessa sen sai 115 ihmistä surmansa, joista 11 oli korkeimman oikeuden tuomareita. Hallitus ja M-19 solmivat uuden rauhan maaliskuussa 1989 ja M-19:n jäsenet palasivat siviilielämään. M-19 osallistui puolueena uuden perustuslain laadintaan. Rauha FARCin kanssa ei pitänyt, ja se jatkoi taistelua vuonna 1990, kun 2 000–3 000 sen aseista luopunutta jäsentä oli murhattu.
Kolumbiasta tuli 1970- ja 1980-luvuilla maailman suurin huumeiden tuottaja- ja salakuljettajamaa, ja suuret huumekartellit saivat maassa paljon vaikutusvaltaa. 1980-luvulla ja 1990-luvun alussa kartellit rahoittivat lukuisia valtion virkamiehien, tuomarien ja poliitikkojen murhia. Huumekartellit tappoivat maan oikeusministerin Rodrigo Lara Bonillan vuonna 1984, jonka jälkeen toimia niitä vastaan kiihdytettiin. Vuonna 1989 kartellit tappoivat sekä liberaalien että isänmaallisen unionipuolueen presidenttiehdokkaat. Poliisi surmasi vuonna 1989 José Gonzalo Rodríguez Gachan, joka oli yksi maan merkittävimmistä huumeparoneista. Vuonna 1993 Medellínin kartellin johtaja Pablo Escobar surmattiin hänen paetessaan poliisin erikoisjoukkojen pidätystä. Calin kartellin johtajat vangittiin vuosina 1995–1996.
Uusi perustuslaki tuli voimaan vuonna 1991. Se laillisti avioeron ja kielsi maan kansalaisten luovuttamisen ulkomaille tuomittavaksi, sekä takasi alkuperäiskansojen oikeudet, muttei vastannut niiden maavaatimuksiin. Kuitenkin vuodesta 1997 lähtien Kolumbian kansalaisten luovutus ulkomaille on ollut mahdollista. Konservatiivi Andrés Pastrana Arango valittiin presidentiksi vuonna 1998. Hän aloitti neuvottelut sissiryhmien kanssa ja myönsi FARCille maan kaakkoisosasta noin 51 000 neliökilometrin kokoisen suoja-alueen, jonne armeijalla ei ollut asiaa. Rauhanneuvottelut etenivät katkottaisesti, mutta päättyivät 20. helmikuuta 2002, kun FARC kaappasi lentokoneen. Pastrana määräsi maan eteläosan sotatilaan kun sissit kiihdyttivät hyökkäyksiään.
2000-luku ja Plan Colombia
Toukokuussa 2002 puolueiden ulkopuolinen ehdokas Álvaro Uribe voitti vaalit luvaten kovaa linjaa sissejä vastaan. Vain hetkiä ennen hänen astumistaan virkaansa, surmasivat pommit 20 ihmistä Bogotássa. Oikeistolainen AUC aloitti rauhanneuvottelut vuonna 2003, jotka päättyivät onnistuneesti vuonna 2006 Uriben hallinnon suostuessa suurimpaan osaan ryhmän vaatimuksista.
Vuonna 2005 perustuslakia muutettiin toisen presidentinkauden sallimiseksi, ja Uribe aloitti seuraavan kautensa vuonna 2006. Uribe onnistui virkakausillaan ajamaan sissiryhmät ahtaalle. FARCin toiminta kiihtyi uudelleen seuraavan presidentin Santosin astuessa virkaan vuonna 2010, ryhmän osoittaessa olevansa vielä elinvoimainen.
2010-luku ja Havannan rauhanneuvottelut
Vuoden 2010 presidentinvaalit voitti maan puolustusministerinä toiminut Juan Manuel Santos.. FARC vapautti vuoden 2011 alussa useita panttivankeja rauhaneleenä hallitukselle. Istuva presidentti Santos voitti presidentinvaalit kesäkuussa 2014 ja pääsi toiselle kaudelle. Hän puhui vahvasti rauhan puolesta ja hänen vaalilauseensa oli: ”con paz haremos más” (rauhalla saavutamme enemmän). Santosin muita vaaliteemoja olivat muun muassa asevelvollisuudesta luopuminen ja tasa-arvoisempi koulutuspolitiikka.
Santos ei ole yltänyt suosiossa edeltäjänsä tasolle. Santosin vaalivoitto ei näyttänyt varmalta vielä kesäkuun 2014 alussa. Arvostelijat ovat sanoneet Santosia vähemmän huonoksi vaihtoehdoksi. Santosin ensimmäisellä presidenttikaudella säädettiin vapaakauppasopimuksen nojalla kyseenalainen laki (”Ley970”), mikä olisi antanut esimerkiksi Monsantolle monopoliaseman siementen tuottamisessa. Laki hyllytettiin sittemmin laajojen mielenosoitusten ja lakkojen jälkeen. Santosia on toisaalta kiitelty rauhaan tähtäävästä politiikasta. FARCin ja hallituksen käymissä rauhanneuvotteluissa on saavutettu merkittäviäkin tuloksia. Tähän asti suurimpana saavutuksena voidaan pitää sopua maauudistuksesta, mikä takaisi mailtaan aseellisen konfliktin takia lähtemään joutuneet olevan oikeutettuja korvauksiin. Santosin kaudella tehty maauudistus tunnetaan nimellä ”La Ley de Victimas y Restitución de Tierras”. Rauhanneuvotteluissa otettiin takapakkia, kun presidentti Santos jäädytti rauhanneuvottelut FARCin kanssa marraskuussa 2014 kenraali Rubén Darío Alzaten jouduttua siepatuksi. Rauhanneuvotteluja jatkettiin jälleen joulukuussa 2014 FARCin vapautettua siepatun kenraalin, joka sittemmin erosi virastaan.
Rauhanneuvotteluissa saavutettiin historiaa huomioimalla seksuaalivähemmistöt yhtenä neuvottelujen osapuolena. Hallitus ja FARC ottivat jälleen askeleita lähemmäksi rauhaa syyskuussa 2015, kun osapuolet pääsivät sopuun muun muassa totuuskomission perustamisesta ja sodan uhrien korvauksista. Presidentti Santosin mukaan konfliktin osapuolten on tarkoitus saada rauhansopimus puolessa vuodessa. Yhdysvaltain varapresidentti Joe Biden on sanonut Yhdysvaltain tukevan Kolumbian rauhanneuvotteluita. Myös Kiina on ilmaissut tukensa rauhanponnisteluille. Kiina on luvannut lahjoittaa kahdeksan miljoonaa dollaria sodanjälkeiseen aikaan. Hallitus ja Farc solmivat rauhansopimuksen Havannassa elokuussa 2016. Kolumbiassa järjestettiin rauhansopimuksesta kansanäänestys 2.10.2016. Niukka enemmistö äänesti rauhansopimusta vastaan. Jatkoneuvotteluissa marraskuussa solmittu sopimus hyväksyttiin kongressissa. Siihen oli tehty monia opposition vaatimia muutoksia. Lopullisesti Kolumbian hallitus ilmoitti 15. elokuuta 2017, että FARCia vastaan käytä konflikti oli päättynyt, kun järjestön loputkin asekätköt oli luovutettu YK:n edustajille. FARCista muodostettiin perinteine puolue, jolle luvattiin 10 paikkaa kongressista vuoteen 2026 saakka.
Santosin jälkeen presidentiksi valittiin Iván Duque vuonna 2018. Hän astui virkaan 7. elokuuta 2018. Hänen vastaehdokkaansa oli vasemmiston ehdokas Gustavo Petro. Duquen ennakoidaan tarttuvan vasemmistosissiliike Farcin kanssa solmittuun rauhansopimukseen. Marraskuussa 2019 maassa syntyi mielenosoitusaalto, kun kansan keskuuteen levisi huhu eläkeiän nostamisesta ja nuorten minimipalkan pienentämisestä.
Kitamoskiittokala
Kitamoskiittokala (Gambusia eurystoma) on äärimmäisen uhanalainen makeanveden kala. Se on kotoisin Meksikosta. Hammaskarppien heimoon kuuluva kala on alle neljä senttiä pitkä.
IUCN luokittelee sen äärimmäisen uhanalaiseksi.
Beck-Friis
thumb|Suvun vaakuna Beck-Friis oli Ruotsin ritarihuoneeseen kirjoitettu aatelissuku numero 800, vapaaherrallinen suku numero 278 ja kreivillinen suku numero 104. Suku on tanskalaista alkuperää ja Lave Beck-Friis oli valtaneuvos Tanskassa.
Khulnan alue
Khulnan alue on yksi Bangladeshin kahdeksasta hallinnollisesta alueesta. Bangladeshin lounaisosassa sijaitsevan alueen pinta-ala on 22 272 neliökilometriä ja siellä on arviolta 17 252 000 asukasta (vuonna 2016). Alueen itäpuolella on Dhakan ja Barisalin alueet, pohjoispuolella Rajshahin alue, lännessä Intian Länsi-Bengalin osavaltio ja etelässä on Bengalinlahti, jossa sijaitsee alueeseen kuuluvia saaria. Alueen hallinnollinen keskus on Khulna.
Kuhilas
Kuhilas on viljalyhteistä kuivatusta varten pellolle pystytetty rakenne. Erityisesti ruislyhteistä pystytettyä rakennetta sanotaan kuhilaaksi (Hämeessä myös: kykkä). Toukoviljasta pystytettynä kuhilaalla on myös muita nimiä, kuten viisikko tai kymmenikkö. Kuhilas on sisältä holvimainen ja ulkomuodoltaan pyöreä. Siinä on pystyssä toisiaan vasten seisovat jalkalyhteet ja sateelta suojaava hattu.
Ensin vilja kootaan lyhteiksi esimerkiksi sirpillä leikatuista kourallisista. Lyhteeseen tulee viisi kourallista olkia. Tämän kokoisia on vielä helppo sitoa ja käsitellä. Sen jälkeen lyhteet kootaan hengittäväksi kuhilaaksi. Kuhilaassa vilja vielä tuleentuu, eikä sen täyttä joutumista leikattavaksi tarvitse välttämättä odottaa. Ulkokuivatuksen jälkeen kuhilaat on ollut helppo purkaa ja viedä puitavaksi.
Kuhilaat ovat olleet eri paikkakunnilla eri kokoisia ja muotoisia, etelässä suurempia ja pohjoisessa pienempiä. Yleisiä ruiskuhilaan kokoja on kymmenlyhteinen, nelitoistalyhteinen ja kahdeksantoistalyhteinen kuhilas. Samalle pellolle tehdään aina saman kokoisia kuhilaita, jolloin sadon määrä voidaan arvioida. Toukoviljasta (vehnästä, ohrasta, kaurasta) pystytettynä kymmenlyhteistä sanotaan joskus kuhilaaksi, ja suurempia ei toukoviljasta, kevätruista lukuun ottamatta, saakaan tehtyä. Pienet kuhilaat ja viisikot aloitetaan kahdesta jalkalyhteestä, kahdeksantoistalyhteinen aloitetaan neljästä. Poutakesänä kuhilaaseen voidaan panna vain yksi, suuri hattulyhde, tyvi ylöspäin. Sateisena kesänä suositaan kahta hattulyhdettä. Kaksilyhteistä hattua varten lyhteet taitetaan käsivarrella siteen yläpuolelta ja levitetään viuhkoiksi. Alimmaisen hatun tyvi pannaan osoittamaan pohjoiseen ja päällimmäisen etelään, jolloin se kuivuu paremmin ja toivottaa samalla hyvää ilmaa.
Kovin pitkään säilytykseen kuhilaat eivät sovi, sillä maavaraisina ne ajan mittaan kostuvat. Parempaa kuivumista ja samalla pitempää säilytystä varten rakennettiin suuria elohaasioita (tai kevyitä aartoja) eli kuivatustelineitä, joissa lyhteet aseteltiin riu'uille kuivumaan. Jos elohaasiaa ei ollut, kuivat lyhteet voitiin koota joko pyöreisiin aumoihin tai pinomaisiin, pitkiin närtteisiin puintia odottamaan. Sieltä ne ajettiin riiheen kuivattaviksi ja puitaviksi. Aumavarastointia käytettiin vielä jonkin verran yhteisten puimakoneiden aikaan 1900-luvun puolivälissä.
Nykyaikana vilja leikataan ja puidaan pystykasvustona samalla kertaa leikkuupuimurilla.
Taistelevat metsot (kappale)
Taistelevat metsot (PSCD 261) on suomalaisen laulaja-lauluntekijä Jukka Takalon kappale ja CD-single, joka julkaistiin alkuvuodesta 2006.
"Taistelevat metsot" -kappale oli mukana jo vuoden 2004 Vares – yksityisetsivä -elokuvassa ja sen soundtrackilla. Singlellä on lisäksi kaksi eri sovitusta kappaleesta "Kaikki vaikuttaa kaikkeen", jota ei ole muilla levyillä.
Kappaleet
Sävellykset ja sanoitukset Jukka Takalo.
Luettelo epätavallisista maantieteellisistä nimistä
Tämä on luettelo epätavallisista maantieteellisistä nimistä.
Pitkät paikannimet
thumb|300px|[[Llanfairpwllgwyngyllgogerychwyrndrobwllllantysiliogogogoch, paikkakunta ja rautatieasema Walesissa.]]
Lyhyet paikannimet
thumb|right|[[Ii]] thumb|right|[[Å i Lofoten|Å]] thumb|right|[[Y (Ranska)|Y]]
Tunnettujen paikkojen kanssa samannimiset paikat
Paikkoja, joiden nimi muistuttaa toisesta, tunnetummasta paikasta. Osassa tapauksista yhteys on todellinen, osassa sattumaa.
Seksuaalisuuteen viittaavat sanat
Paikkakuntia, joiden nimi voi muistuttaa seksuaalisuuteen viittaavasta sanasta. Joskus viittaus voi olla todellinen, joskus homonyymi. Joskus nimen alkuperäinen merkitys ei ole ilman erityistietämystä suoraan pääteltävissä. Joskus nimet ovat muodoltaan alatyylisiä, joskus yleiskielen mukaisia.
Suomessa
thumb|250px|[[Puokiolta on 26 kilometriä Nalkkiin.]]
Alatyyliset sanat
Alatyylisiä sanoja muista aihepiireistä kuin seksuaalisuudesta esiintyy myös paikannimissä.
Alatyylisten sanojen homonyymit
thumb|right|Peräsuolijoentie. Paikkakuntia, joiden nimi voi muistuttaa saman kielen tai jonkin muun kielen alatyylisestä sanasta. Todellista yhteyttä nimen ja alatyylisen sanan välillä ei yleensä ole.
Muut
thumb|right|Kökkö. thumb|right|[[Murhasaari|Murhasaaren silta.]] thumb|right|[[Oranki (Pello)|Oranki.]] thumb|right|[[Raamattu (kylä)|Raamattu.]]
Myöhäinen ja varhainen sidonta
Sidonta tarkoittaa ohjelmointikielissä muuttujan ja sen muistiosoitteen välistä muunnosta.
Varhainen sidonta (myös staattinen sidonta tai käännösaikainen sidonta) tapahtuu käännösvaiheessa ohjelmointikielen kääntäjän toimesta.
Myöhäinen sidonta (myös dynaaminen sidonta tai ajonaikainen sidonta) tapahtuu ohjelman suorituksen aikana tyyppijärjestelmän mukaan pääteltynä.
Eräät kielet kuten C++ tukevat sekä varhaista että myöhäistä sidontaa. Myöhäistä sidontaa voidaan käyttää virtuaalimetodien avulla. Olio-ohjelmoinnissa virtuaalimetodien tukeminen on välttämättömyys ja jotkin kielet tukevat ainoastaan virtuaalimetodeja ja vain myöhäistä sidontaa (ei lainkaan staattisia metodeja eikä varhaista sidontaa).
Erkka Länsimies
Erkka Länsimies (s. 23. toukokuuta 1986 Kotka) on suomalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskuspuolustaja.
Länsimies debytoi Veikkausliigassa jo kaudella 2005 yhden ottelun verran, mutta pääsi seuraavan kerran liigassa kentälle vasta kaudella 2008. Loppukaudesta 2007 hän oli lainalla Kakkosen Lohjan Pallossa.
Oichalía (Messenia)
Oichalía on Kreikan kylä ja samanniminen kunta (Δήμος Οιχαλίας, Dímos Oichalías), joka sijaitsee Messenian alueyksikössä Peloponnesoksen alueella. Koko kunnan pinta-ala on 420,6 neliökilometriä ja väkiluku 11 228. Varsinaisen Oichalían kylän väkiluku on 381 (vuonna 2011). Kunnan kuntakeskus on Meligalás.
Oichalía sijaitsee Peloponnesoksen niemimaan lounaisosassa. Nykyinen Oichalían kunta muodostui, kun Oichalía, Andanía, Dório, Eíra ja Meligalás yhdistyivät vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman mukaisesti.
Pohjois-Trøndelagin lääni
Pohjois-Trøndelagin lääni on Norjan lääni maan keskiosassa Trøndelagin alueella. Se sijaitsee Norjanmeren rannalla Trondheimin pohjoispuolella ja rajautuu etelässä Etelä-Trøndelagin lääniin, idässä Ruotsiin ja pohjoisessa Nordlandin lääniin. Sen hallinnollinen keskus on Steinkjer. Läänissä on 136 399 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 22 414,96 neliökilometriä.
Läänin rannikko on viljavaa tasankoa, jossa kasvatetaan viljaa ja vihanneksia. Sisämaassa, lähempänä Ruotsin rajaa, on laajoja kuusimetsiä.
Kunnat
Pohjois-Trøndelagin lääniin kuuluu yhteensä 23 kuntaa:
Abduktiivinen päättely
Abduktiivinen päättely on ”päättelyä parhaaseen saatavilla olevaan selitykseen”. Käsitteen loi pragmatistinen tieteenfilosofi C. S. Peirce 1800-luvun lopulla.
Abduktiivisen päättelyn lähtökohtana on tyypillisesti joukko havaintoja, ja se etenee havaintojoukon todennäköisimpään selitykseen.
Esimerkki:
Päättelyssä ensimmäinen on ”yleisesti hyväksytty tosiasia” ja muut ovat empiiristä todistusaineistoa. Päättelyä voi perustella sillä, että se on rationaalinen ja todennäköinen, vaikka on toki mahdollista että naapuriin on juuri muuttanut ilkeä pikkupoika jolla on suunnaton vesipyssy. Sadehypoteesia voidaan tukea sillä, että kyseinen pikkupoika on ”satunnainen ja tuntematon voima”, kun taas sade on hyvinkin yleinen tapahtuma.
Abduktiivinen päättely ei ole deduktiivisesti pätevää. Johtopäätös ei seuraa premisseistä väistämättä, vaan se voi olla epätosi vaikka kaikki esitetyt premissit olisivat tosia. Johtopäätös on kuitenkin yleensä ”riittävän hyvä” ja käytännön syistä tieteellisiä selityksiä ja teorioita puolustetaan usein abduktiivisesti. Abduktiivisen kritiikin kestäminen on myös yksi keskeinen tieteen teorian haaste, koska abduktiivisella kritiikillä testataan sitä miten hyvin teoria sopii yhteen saatavilla olevan todistusaineiston ja taustaoletusten kanssa, eikä teorian tarvitse seurata premisseistä väistämättä. Tieteessä näet on yleistä se, että jotain muutakin vaihtoehtoista teoriaa tai selitysmallia esitetään selitykseksi samaan tapahtumaan, tai vähintäänkin mukana on vaihtoehtoja jotka olisivat mahdollisia – tai joita ei ainakaan voida sulkea mahdottomiksi. Abduktiivisessa päättelyssä teorioita puolustetaan sillä, että se selittää parhaiten hallussa olevan todistusaineiston.
Kuvitteellisen salapoliisin Sherlock Holmesin ylivertainen päättely perustui lähes aina abduktioon.
Gérard Gili
Gérard Gili (s. 7. elokuuta 1952) on ranskalainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja.
Ura pelaajana
Gili debytoi 18-vuotiaana Olympique de Marseillen joukkueessa kaudella 1970–1971. Hän ei onnistunut vakiinnuttamaan paikkaansa seuran maalinsuulla huolimatta Jean-Paul Escalen lähdöstä 1971. Gili jätti Marseillen 1973 ja edusti seuraavina vuosina SC Bastiaa, FC Rouen'ta ja Olympique Alès'ta ennen kuin palasi Marseillen miehistöön 1981 lopettaen uransa seuran paidassa kaksi vuotta myöhemmin.
Ura valmentajana
Gili työskenteli peliuransa jälkeen Olympique de Marseillen valmennuskeskuksessa, kunnes 1988 siirtyi ykkösjoukkueen päävalmentajaksi. Gili johdatti Marseillen kahteen perättäiseen Ranskan mestaruuteen sekä Coupe de Francen voittoon 1989. Elokuussa 1990 hän sai tehdä tilaa saksalaiselle Franz Beckenbauerille.
Syyskuussa 1990 Gili siirtyi FC Girondins de Bordeaux'n peräsimeen luotsaten seuran liigassa kymmenneksi. Hän jätti tehtävänsä kauden jälkeen palaten valmentajaksi 1992 kun hän korvasi puolalaisen Henryk Kasperczakin Montpellier Hérault SC:n päävalmentajana. Hän sai potkut seurasta marraskuussa 1994.
1999–2000 Gili luotsasi Egyptin maajoukkuetta ja johdatti joukkueen puolivälieriin Afrikan mestaruuskisoissa 2000. Valmennettuaan kahden kauden ajan SC Bastiaa Gili palasi vuonna 2004 Afrikkaan. Hän toimi Henri Michelin apulaisvalmentajana ja oli mukana nostamassa maata Afrikan mestaruushopealle ja MM-kisoihin 2006.
Tammikuussa 2008, vain hieman ennen Afrikan mestaruuskisojen alkua Uli Stielike jätti tehtävänsä Norsunluurannikon maajoukkueen peräsimessä poikansa vakavan terveystilanteen vuoksi. Gili nousi Stieliken eron jälkeen Norsujen peräsimeen.
Toukokuussa 2008 bosnialaisnen Vahid Halilhodžić valittiin Norsunluurannikon A-maajoukkueen päävalmentajaksi.
Gili jatkoi työskentelyään Norsunluurannikon nuorten maajoukkueessa, jonka kanssa hän oli selvinnyt Pekingin olympialaisiin. Gili johdatti Norsut 1. kierrokselta jatkoon lohkokakkosina, mutta tie katkesi puolivälierätappioon Nigerialle.
Marraskuussa 2008 Gili korvasi maanmiehensä Laurent Baniden qatarilaisseura Umm-Salal SC:n päävalmentajana. Gili luotsasi Umm Salalin Qatarin cupin mestariksi kaudella 2008/09. Menestystä tuli myös Aasian Mestarien liigasa, jossa seura oli ensimmäistä kertaa mukana ja eteni aina välieriin saakka. Kausi 2009/10 sujui kuitenkin kehnommin ja Gili sai potkut maaliskuussa 2010.
Elokuussa 2010 Norsunluurannikon jalkapalloliitto ilmoitti käyvänsä neuvotteluja Gilin palaamisesta maajoukkueen päävalmentajaksi. Pian huhujen tultua julkisuuteen Gili ilmoitti, ettei aio palata Norsujen päävalmentajaksi.
Joulukuussa 2011 Gili palasi Umm-Salalin päävalmentajaksi. Gili ei onnistunut kääntämään joukkueen huonoa kautta juurikaan paremmas ja Umm Salal oli lopulta Qatarin liigassa 11. Kauden jälkeen Gilin korvasi Bertrand Marchand. Gili palasi Umm-Salalin peräsimeen jo lokakuussa 2013. Kolmas yritys seurassa päättyi potkuihin vain parin kuukauden työskentelyn jälkeen joulukuussa 2013.
Q-lähde
Q-lähde (saksan sanasta die Quelle, "lähde") eli Logia-lähde on hypoteettinen Jeesuksen puheiden kokoelma, joka sisältyy synoptisten evankeliumien syntyhistoriaa selittävään nk. kaksilähdeteoriaan. Q-lähteen käsikirjoituksia ei ole säilynyt, mutta Matteuksen ja Luukkaan evankeliumien kirjoittajien oletetaan käyttäneen sitä lähteenään. Q-lähde on edelleen rekonstruoitavissa Matteuksen ja Luukkaan evankeliumien avulla. Uusimmassa tutkimuksessa Q-lähteestä käytetään myös nimitystä Q-evankeliumi.
Q-lähteen olemus
Q-lähde on voinut olla joko kirjallinen dokumentti tai pelkästään suullista perimätietoa. Nykyään tutkijat arvioivat pääsääntöisesti Q-lähteen kirjalliseksi ja kreikankieliseksi. Aramea ei selittäisi Matteuksen ja Luukkaan kreikankielisiä yhtäläisyyksiä riittävästi. Suullinen perimätieto ei selittäisi kreikankielissä yhtäläisyyttä evankelistojen välillä ja entisöidyn Q-lähteen tekstin sommittelun useita yksityiskohtia. Sen on usein esitetty olevan Tuomaan evankeliumin kaltainen puheiden kokoelma. Q-lähteen käsikirjoituksia ei ole löydetty, mutta eksegetiikan asiantuntijat ovat jälkeenpäin rekonstruoineet tämän lähteen Matteuksen ja Luukkaan evankeliumeiden yhteisestä aineistosta.
Q-evankeliumissa on viitteitä alkuseurakunnan ääriasenteista. Juha Molarin mukaan Q-evankeliumi velvoitti kuulijansa Jeesuksen kiusauskertomuksesta alkaen "alistuvaan ryhmäorjuuteen". Lahkon johtajat tekivät kertomuksen avulla Jumalan Pojasta absoluuttisen ihanteen, jotta ihmiset valitsisivat nälissäänkin Jumalan sanan, so. ryhmään kuulumisen.
Q-teorian historia
left|thumb|360px|Weissen ja Holtzmannin kaksilähdeteoria [[synoptiset evankeliumit|synoptisten evankeliumien synnystä.]] C. H. Weisse oivalsi vuonna 1838, että niin sanotut synoptiset evankeliumit (Matteus, Markus ja Luukas) eivät ole syntyneet Matteuksen evankeliumin pohjalta, vaan Raamatun kaanoniin liitetyistä evankeliumeista Markuksen evankeliumi on vanhin, ja sekä ”Matteus” että ”Luukas” ovat käyttäneet sitä lähteenään. Tämän lisäksi Matteuksen ja Luukkaan evankeliumeissa on yhteistä aineistoa, jota ei löydy Markuksen evankeliumista. ”Matteus” ja ”Luukas” eivät kuitenkaan ole toisistaan riippuvaisia. Tämän perusteella syntyi Weissen oivallus kadonneesta lähteestä, jota Matteus ja Luukas ovat käyttäneet lähteenään. Tätä lähdettä kutsutaan yleensä Q-lähteeksi tai Logialähteeksi. Historiallisesti merkittäviä tutkijoita kaksilähdeteorian muotoutumisessa ovat olleet mm. H. J. Holtzmann 1863 (käytti lähteestä L-kirjaimen kreikankielistä muotoa sanasta ”logia”); A. von Harnack 1907 (Q-lähde oli kirjoitettu kreikaksi, koska Mt:n ja Lk:n samankaltaisuudet ovat merkittävät kreikan kielessä); B. H. Streeter 1924. Nimityksellä Q-evankeliumi ilmaistaan joidenkin nykyisten tutkijoiden keskuudessa käsitystä, jonka mukaan Q-lähdettä on pidettävä itsenäisenä dokumenttina, jolla on oma kirjallinen profiilinsa.
Kansainvälinen Q-projekti (IQP) on rekonstruoinut Q-lähteen tekstin kreikaksi (The Critical Edition of Q; CEQ). Vakiintuneen käytännön mukaan Q-lähde voidaan ilmaista kirjaimella Q (=Quelle, lähde). Tämän lisäksi on myös vakiintunut käytäntö numeroida Q-lähde Luukkaan luku- ja jaejärjestyksen mukaan. Merkintä Q 3:2 tarkoittaa, että tarkastelussa on se Q-lähteen kohta, joka löytyy Luukkaan evankeliumista kohdasta Lk. 3:2. On kuitenkin huomattava, että Q-lähteen rekonstruoitu teksti voi poiketa Luukkaan tekstin sanamuodosta, jolloin Q 3:2 ja Lk. 3:2 eivät ole enää välttämättä identtiset.
Hypoteettisessa Q-evankeliumissa Jeesus on Jumalan Poika ja Ihmisen Poika, jonka kuolemasta ei suoranaisesti kerrota mitään. Jeesuksen kuoleman sovittavasta merkityksestä tai ylösnousemuksesta Q-lähde ei myöskään puhu mitään. Mahdollisesti kohta Lk. 14:27/Mt. 10:38 ilmaisee kuitenkin tietoisuutta Jeesuksen ristinkuolemasta: jakeessa edellytetään myös opetuslasten alttiutta kuolemaan. Kuolemaa olisi tällöin tarkasteltu pikemmin esimerkkinä opetuslasten kohtalolle kuin sovitus- ja sijaiskuolemana.
Kritiikki
Osa tutkijoista hylkää olettamuksen Q-lähteestä. Enemmistö kuitenkin uskoo, että Q-lähde on ollut olemassa, mutta kaikki eivät hyväksy sen varaan rakennettuja teorioita (ehkä galilealaisesta) Jeesuksen toimintaa jatkaneesta yhteisöstä. Q-tutkijat eivät liitä olettamuksiaan Q-yhteisöstä pelkästään Galileaan, myös Jerusalemia ja Syyriaa on pohdittu. Jonkinasteista yhteisöllisyyttä on nähty Q-evankeliumin synnyssä, koska teksti kuvailee sanansaattajien toimintaa (Lk. 10:2b/Mt. 9:37b-38). Evankeliumi päättyy myös kuvaukseen uuden yhteisön palkasta: Q 19:12–26, 22:28.
Seinäjoen Yrittäjät
Seinäjoen Yrittäjät ry on Seinäjoen kaupungissa toimivien yrittäjien ja yksityisessä omistuksessa olevien yritysten yrittäjä- ja elinkeinopoliittinen etujärjestö. Se kuuluu Suomen Yrittäjät -keskusjärjestöön. Yhdistys sai alkunsa vuonna 1930, jolloin perustettiin Seinäjoen Vähittäiskauppiasyhdistys. Yhdistys on Suomen toiseksi vanhin yrittäjäyhdistys.
Historia
Yhdistyksen perustava kokous oli 20. helmikuuta 1930 Rautatieläisten talossa Seinäjoella. Paikalla oli kolmisenkymmentä yrittäjää. Vuonna 1936 yhdistys otti nimekseen Seinäjoen Liikemiesyhdistys. Sodan aikana yhdistys liittyi Yksityisyrittäjien Liiton jäseneksi. Nimi vaihtui jälleen vuonna 1943 ja nimeksi tuli Seinäjoen Yksityisyrittäjät. Seinäjoen Yrittäjät -nimi otettiin käyttöön vuonna 1963. Yhdistys on vaikuttanut aloitteentekijänä muun muassa Etelä-Pohjanmaan Kauppakamariyhdistyksen, Seinäjoen kauppakoulun, Rengonharju-Säätiön ja vuonna 1947 perustetun Seinäjoen Yrittäjänaiset -yhdistyksen syntymiseen. Vuonna 1951 tehtiin päätös Etelä-Pohjanmaan Kauppakamarin perustamisesta.
Seinäjoki muuttui kauppalasta kaupungiksi vuonna 1960, ja tuolloin käynnistyi kaupungin ja yrittäjien yhteistyö kaupungin kehittämisessä. 1980-luvulle tultaessa yhdistyksen jäsenmäärä kasvoi Etelä-Pohjanmaan suurimmaksi. Vuonna 1981 alettiin jakaa vuotuisia yrittäjäpalkintoja. Vuosituhannen lopussa jäsenmäärä laski tilapäisesti, mutta lähti nopeaan nousuun vuosituhannen vaihteen lähestyessä. Vuonna 1983 yhdistyksen nimeksi tuli Seinäjoen-Nurmon Yrittäjät. Yhdistyksessä on 2000-luvun alussa yli tuhat jäsentä. Seinäjoen-Nurmon Yrittäjät luovuttivat Yrittäjyyden monumentti patsaan Seinäjoen kaupungille vuonna 2005. Vuonna 2009 yhdistyksen nimeksi tuli jälleen Seinäjoen Yrittäjät. Vuonna 2021 yhdistys kasvoi Ylistaron Yrittäjät ry lopettaessa toimintansa ja yhdistymällä Seinäjoen Yrittäjiin.
Süleymanlı
Süleymanlı eli vanhalta nimeltään Zeytun on kylä Turkin Kahramanmaraşin maakunnassa. Historiallisesti se tunnettiin armenialaisenapaikkakuntana, mutta nykyisin se on kokonaan turkkilainen.
Maantiede
thumb|vasen|Zeytun vanhassa valokuvassa. Süleymanlı sijaitsee Turkin Kahramanmaraşin maakunnassa Anatoliassa Ceyhanjoen yläjuoksun varrella. Süleymanlın vanhempi osa nousee ylös jyrkkää rinnettä, jonka huipulla on vanha linnoitus.
Historia
thumb|Zeytunin asukkaita vuonna 1915. Historiallisesti nykyistä Süleymanlın kylää asuttivat armenialaiset, jotka käyttivät siitä nimeä Ze'tun tai Ulnia. Siihen viitattiin joskus myös yksinkertaisesti "kylänä" eli Keg. Kansanperinteen mukaan kylän asukaat saapuivat paikalle joko Anista, tai jossain päin Kilikiaa sijainneesta Ane-dzorista. Varhaisin maininta kaupungista historiallisissa lähteissä on vuodelta 1526. Paul Aleppolainen kuvaili 1600-luvun lopulla sitä "hyvin tunnetuksi armenialaiseksi kaupungiksi".
Pentti Koskinen
Pentti Pauli Ilmari Koskinen (24. heinäkuuta 1943 Jyväskylä – 8. maaliskuuta 2023 Espoo) oli suomalainen uimahyppääjä.
Koskinen edusti Suomea kolmien olympialaisten ponnahduslautahypyissä. Tokiossa 1964 hän sijoittui 20:nneksi, Méxicossa 1968 12:nneksi sekä Münchenissä 1972 15:nneksi. EM-kilpailuissa hän sijoittui kuudenneksi vuonna 1962, seitsemänneksi vuonna 1966 sekä 11:nneksi vuonna 1970. Hän voitti Pohjoismaiden mestaruuden vuosina 1961, 1963, 1965 ja 1967. Vuoden 1967 universiadeissa hän sijoittui viidenneksi.
Koskinen toimi aktiiviuransa jälkeen muun muassa uimavalmentajana sekä Suomen Uimaliiton kuten myös Suomen Uimaopetus- ja Hengenpelastusliiton koulutuspäällikkönä. Hänen henkilökohtaisia valmennettaviaan ovat olleet muun muassa Juha Ovaskainen, Virva Glan ja Janne Kangas.
Pentti Koskisen isä Pauli Koskinen on Pro Finlandia -mitalilla palkittu kuvanveistäjä. Pentti Koskisen vaimo Kirsti Koskinen (o.s. Kokkonen) saavutti kaksi SM-pronssia ponnahduslautahypyissä.
Nifelvind
Nifelvind on Finntrollin viides studioalbumi, joka julkaistiin 17. helmikuuta 2010.
Tuotanto
Finntroll ilmoitti kotisivuillaan heinäkuussa 2009 virallisesti aloittavansa uuden studioalbumin äänittämisen. Albumin sanoitukset on tehnyt edellisten albumien tapaan, Nattföddiä lukuun ottamatta, entinen jäsen Katla.
Äänityssessioista ilmestyi huumoripohjaista päiväkirjaa yhtyeen pääasiallinen säveltäjän Trollhornin julkaisemana. Päiväkirjaan ilmestyi ajan myötä myös lyhyitä videoita uusien kappaleiden miksauksesta, joista sai kuvaa levyn äänimaailmasta. Äänitykset kestivät syyskuun lopulle, ja miksaus aivan syyskuun alkuun.
Under Bergets Rot -kappale sai myös oman musiikkivideonsa huhtikuussa 2010. Video on yhtyeen ensimmäinen animoitu musiikkivideo.
Manny Fernandez
Emmanuel "Manny" Fernandez (s. 27. elokuuta 1974, Etobicoke, Kanada) on kanadalainen uransa lopettanut jääkiekkomaalivahti. Hänet palkittiin urallaan kahdesti William M. Jennings Trophylla.
Ura
Vuoden 1992 varaustilaisuudessa, Fernandez varattiin NHL-liigaan silloisen Quebec Nordiquesin toimesta. Hänet kuitenkin Dallas Starsiin ennen kuin tämä ehti pelata ainoatakaan ottelua NHL:ssä. Hän siirtyi Dallasin organisaatioon kaudella 1994–1995. Hän ei kuitenkaan saanut paljon vastuuta, ja ennen kautta 1999–2000 hän oli pelannut 9 NHL-ottelua.
Kaudeksi 1999–2000 hän nousi kuitenkin Dallasin kakkosmaalivahdiksi, Ed Belfourin taakse. Tuolla kaudella hän pääsi pelaamaan jo 24 runkosarjaottelua. Fernandez kaupattiin kuitenkin kesällä 2000 Wildin joukkueeseen yhdessä puolustaja Brad Lukowichin kanssa vaihdossa kahteen varausoikeuteen. Minnesotassa Fernandez pelasi aina noin puolet joukkueen otteluista. Kaudella 2005–2006 Fernandez vei Minnesotan ykkösmaalivahdin aseman Dwayne Rolosonilta, joka myytiin myöhemmin Edmonton Oilersiin. Kuitenkin seuraavalla kaudella Fernandezin loukkaantumisen aikana Niklas Bäckström vei hyvin otteidensa ansiosta Minnesotan ykkösmaalivahdin paikan. Kauden päätyttyä Bäckström ja Fernandez palkittiin William M. Jennings Trophyllä. Kesällä 2007 Minnesota kauppasi Fernandezin Boston Bruinsiin pienentääkseen palkkakuluja vaihdossa nuoreen hyökkääjään Petr Kalusiin ja neljännen kierroksen varausoikeuteen. Fernandez ei saanut minkään seuran kanssa sopimusta viimeisen kautensa jälkeen. Hän ei ole pelannut sen jälkeen.
Kokenut NHL-valmentaja Jacques Lemaire on Fernandezin eno.
Batman (vuoden 1989 elokuva)
Batman on vuonna 1989 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen supersankarielokuva. Elokuva pohjautuu DC Comicsin sarjakuvissa esiintyvään Bob Kanen ja Bill Fingerin luomaan sarjakuvahahmo Batmaniin. Elokuvan on ohjannut Tim Burton ja sen pääosassa esiintyy Michael Keaton miljardööri Bruce Waynena, joka jouduttuaan orvoksi rikollisen surmatessa hänen vanhempansa vannoo kostoa kaikkea rikollisuutta kohtaan ja ryhtyy kotikaupunkinsa Gotham Cityn suojelijaksi alter egonaan Batmanina. Elokuvan muissa päärooleissa esiintyvät Jack Nicholson pääkonna Jokerina, Kim Basinger Bruce Waynen naisystävä ja reportteri Vicki Valena, Billy Dee Williams Gotham Cityn piirisyyttäjä Harvey Dentinä, Pat Hingle poliisipäällikkö James Gordonina ja Michael Gough Bruce Waynen hovimestari Alfred Pennyworthina.
Elokuvaa kuvattiin Pinewood Studios-elokuvastudiolla vuoden 1988 lokakuusta vuoden 1989 tammikuuhun. Elokuvan budjetti oli keskimäärin 48 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria. Batman sai ensi-iltansa kotimaansa elokuvateattereissa 23. kesäkuuta 1989 ja se keräsi kansainvälisesti yli 411 miljoonan dollarin lipputulot. Elokuva palkittiin myös parhaan lavastuksen Oscar-palkinnolla vuoden 1990 Oscar-gaalassa. Jack Nicholson oli roolisuorituksensa johdosta ehdolla myös parhaan miespääosan Golden Globeen ja elokuva oli ehdolla yhteensä kuuteen BAFTA- ja viiteen Saturn-palkintoon.
Batman sai kolme jatko-osaa: Batman – paluu (1992), Batman Forever (1995) ja Batman & Robin (1997). Tim Burton ohjasi edellä mainituista jatko-osista ainoastaan Batman – paluun, ja kaksi seuraavaa hänen sijastaan ohjasi Joel Schumacher.
Juoni
Bruce Wayne viettää kaksoiselämää; toisessa elämässään hän on kartanossa hovimestarinsa Alfredin kanssa asuva miljonääri ja toisessa hän taistelee Gotham Cityn rikollisuutta vastaan Batmanina. Batman saa vastaansa psykopaattisen Jokerin, joka haluaa päästä rikollisuuden huipulle. Pakkaa sekoittaa myös se, että Jokerilla on myös romanttisia aikomuksia Brucen tyttöystävän Vicky Valen suhteen ja että Bruce tajuaa Jokerin liittyvän jotenkin hänen traagiseen lapsuuteensa.
Brasilian yleisvaalit 1998
Brasilian yleisvaalit 1998 järjestettiin 4. lokakuuta 1998. Istuva presidentti Fernando Henrique Cardoso sai ensimmäisellä kierroksella yli puolet äänistä, joten hänet valittiin jatkokaudelle ilman toista kierrosta. Toiseksi tuli Työväenpuolueen ehdokas Luiz Inácio Lula da Silva ja kolmanneksi Cidadania puolueen ehdokas Ciro Gomes.