cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hätänumero
Hätäkeskuslaitoksen koordinaattipalvelu
Koska joissain tapauksissa soittaja ei ole kotipaikkakunnallaan eikä osaa ilmoittaa tarkkaa sijaintiaan, Hätäkeskuslaitos kehitti koordinaattipalvelun, jossa esimerkiksi loma-asunnoissa olevien on helppo etukäteen selvittää WGS84-koordinaattinsa avun pyytämiseksi oikeaan kohteeseen. Palvelu luotiin ensisijaisesti saaristo-olosuhteiden tarpeesta, mutta on tarkka koko Suomessa.
Historia
Kuntien yhteiset palohälytyskeskukset aloittivat toimintansa 1950-luvun lopulla. Nämä hälytysnumerot ottivat kuitenkin vastaan vain palo- ja pelastustoimen hälytyksiä, ja palohälytysnumero vaihteli paikkakunnittain. Muita käyttötarkoituksia varten oli omat puhelinnumeronsa: esimerkiksi poliisille ja sairaankuljetukselle oli erilliset puhelinnumerot. Palokunnan puhelinnumeroksi oli monella paikkakunnalla valittu 005.
Helsingissä kokeiltiin nykyisen muotoista hätänumeroa jo 1970-luvulla, mutta palvelu valtakunnallistettiin vasta vuoden 1983 alussa. Samalla hätänumeroksi yhtenäistettiin 000 koko maassa. Suomeen perustettiin yleiset hätäilmoituskeskukset, ja ne alkoivat ottaa vastaan palohälytyksien lisäksi myös sosiaali- ja terveystoimen hätäilmoituksia. Nykyiseksi 112:ksi hätänumero vaihtui vuoden 1993 alussa, kun Suomi otti käyttöön Euroopan unionin yhteisen hätänumeron, ja vanha numero 000 poistui käytöstä.
Jääpallon SM-sarja 1962
Jääpallon Suomen mestaruus kaudella 1961–1962 ratkaistiin yksinkertaisessa sarjassa. Oulun Palloseura voitti kolmannen peräkkäisen mestaruutensa. Hopealle sijoittui Oulun Luistinseura, jolle mitali oli ensimmäinen. KUV sijoittui pronssille ennen Vastusta paremman maalieron turvin. Myös sarjanousija MP oli vain pisteen huonompi kuin pronssijoukkue. Yksi edellisten kausien suurista, Lappeenrannan Veiterä, joutui taistelemaan jopa sarjapaikastaan. Vaasalaisseuroille kausi oli murheellinen, sekä VPS että VIFK putosivat sarjasta. OTP oli yhden pisteen verran putoamisviivan yläpuolella ja WP-35 säilytti sarjapaikkansa uusintaottelun jälkeen. VPS ei jatkanut putoamisen jälkeen enää jääpallotoimintaansa.
Hätänumero
Historia
Poliisilla oli olemassa myös oma hätänumeronsa 10022, joka oli käytössä vuoteen 2011 asti, mutta hätäkeskusuudistuksessa poliisin hälytyskeskukset siirrettiin valtiolliseen hätäkeskuslaitokseen. Samalla myös kiireellinen sosiaaliapu liitettiin osaksi hätänumeron 112 palveluita.
Jääpallon SM-sarja 1962
Uusinta sarjassa säilymisestä
VPS ja VIFK putosivat sarjasta. Suomensarjasta nousivat Viipurin Reipas ja Lappeenrannan Pallo.
Hätänumero
Eurooppa
Kaikki Euroopan unionin jäsenmaiden hätänumero on ollut 112 vuodesta 2008 alkaen.
Katrin Apel
Katrin Apel (s. 4. toukokuuta 1973 Erfurt, Itä-Saksa) on saksalainen entinen ampumahiihtäjä. Apel on menestynyt hyvin etenkin olympialaisissa, missä hän on voittanut neljä mitalia; kaksi kultamitalia viesteistä vuosilta 1998 ja 2002, hopeaa vuoden 2006 viestistä ja pronssia vuoden 1998 sprintistä. Apel yritti myös hiihtouraa, mutta hän päätti siirtyä ampumahiihtoon, kun hän ei selviytynyt olympialaisiin vuonna 1994. Päätös osoittautui oikeaksi, sillä Apel on napsinut hyviä sijoituksia myös maailmancupissa. Apel on ollut sijoittunut maailmancupissa 18 kertaa palkintokorokkelle, joista hän on voittanut neljä. Hän lopetti kilpailu-uransa kauteen 2006-2007.
Jääpallon SM-sarja 1962
Yleisömäärät
Yleisömäärät kerätty Helsingin Sanomien otteluraporteista
Suomenmestarit
OPS:n joukkue Jaakko Reiniharju, Jorma Ollanketo, Tuomo Kilponen, Raimo Okkonen, Pauli Heiskanen, Matti Kovalainen, Raimo Kaarela, Heikki Ollikainen, Seppo Alatalo, Juhani Turpeenniemi, Alpo Aho, Jorma Kukkonen, Kalevi Härmä ja Heikki Forsman. Valmentaja: Reino Arvola
Urheiluvuosi 1991
Urheiluvuosi 1991 käsittelee vuoden 1991 merkittäviä uutisia ja tapahtumia urheilussa.
Francis Charles Robert Jourdain
thumb|200px|Francis Charles Robert Jourdain Francis Charles Robert Jourdain (1865 Ashbourne, Derbyshire – 1940) oli brittiläinen lintutieteilijä ja linnunmunien keräilijä.
Jourdain opiskeli Magdalen Collegessa Oxfordin yliopistossa, josta hän valmistui 1890. Hän toimi ensimmäisen Oxfordin yliopiston Huippuvuorille suuntautuneen tutkimusretken johtajana ja matkusti paljon Euroopassa ja Pohjois-Afrikassa. Hän toimi Oxfordin lintutieteellisen seuran (Oxford Ornithological Society) puheenjohtajana ja useissa muissa lintutieteellisissä järjestöissä.
Jourdain perusti British Oological Associationin, jonka nimi muutettiin Jourdain Societyksi hänen kuoltuaan.
Otis Bowen
Otis Ray Bowen (26. helmikuuta 1918 Richland Center, Indiana, Yhdysvallat – 4. toukokuuta 2013 Donaldson, Indiana, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko. Hän syntyi Indianassa ja valmistui lääkäriksi.
Bowen toimi Indianan osavaltion 44. kuvernöörinä vuosina 1973–1981. Hänen edeltäjänään oli Edgar Whitcomb ja seuraajanaan Robert Orr. Hän oli liittovaltion terveysministerinä vuosina 1985–1989.
Birkat hamazon
thumb|Birkat hamazon lausutaan leivän syömisen jälkeen Birkat hamazon (hepreaksi: ברכת המזון, suomeksi: ravinnon siunaus), on juutalainen ruokarukous, joka lausutaan leivän syömisen jälkeen. Jiddishiksi birkat hamazonia kutsutaan nimellä bentshen. Juutalaisuudessa birkat hamazon lasketaan yhdeksi Tooran mitsvoista. Halakhan mukaan birkat hamazon tulee lausua, kun on syönyt ohrasta, vehnästä, rukiista, speltistä tai kaurasta tehtyä leipää vähintään kezajitin verran. Kezajit on halachinen mittayksikkö, joka tarkoittaa kirjaimellisesti "oliivin kokoinen".
José María Peña
Anacleto José María Peña Salegui eli lyhyemmin José María Peña (19. huhtikuuta 1895 Las Arenas, Vizcayan maakunta, Espanja – 13. tammikuuta 1988) oli espanjalainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja.
Birkat hamazon
Yleensä birkat hamazon luetaan aterian jälkeen hiljaa tai lauletaan yhdessä. Birkat hamazon lausutaan useimmiten alkuperäiskielellä eli hepreaksi. Jos paikalla on vähintään kolme juutalaista miestä tai joissain tapauksissa vähintään kolme naista, lausutaan ennen birkat hamazonin aloittamista virallinen kutsu eli zimun. Zimunin kautta yksi osallistuja "kutsuu" muut lausumaan yhdessä birkat hamazonin.
Otis Bowen
Bowen loi pitkän ja merkittävän uran sekä lääketieteessä että politiikassa. Hän istui Indianan edustajainhuoneessa jo vuosina 1957–1958 sekä 1961–1973 ja toimi sen puhemiehenä vuodesta 1967. Hän oli kuvernööriehdokkaana ensimmäistä kertaa vuoden 1968 vaaleissa.
José María Peña
Peña oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edusti urallaan Arenasia (1915–1926), Real Madridia (1926–1932) ja Celta Vigoa (1932–1934). Arenasin vuosinaan Peña pelasi cup-kilpailu Copa del Reyn loppuottelussa kolmesti. Vuonna 1917 Madrid ja 1925 Barcelona olivat parempia, mutta vuonna 1919 Barcelona kaatui maalein 5–2 ja Arenas voitti ensimmäisen ja ainoan cup-mestaruutensa.
Birkat hamazon
Birkat hamazon koostuu neljästä osasta, joita kutsutaan siunauksiksi, ja loppuosasta, joka koostuu lyhyistä rukouksista ja Raamatun lauseista. Ensimmäinen siunauksen aihe on ruoka, toisen Israelin maa, kolmannen Jerusalem ja neljännen Jumalan hyvyys. Niiden jälkeen on lyhyitä pyyntörukouksia, jotka alkavat sanalla Harachaman eli Armollinen. Ennen birkat hamazonia on sapattina ja Toorassa mainittuina juhlapäivinä tapana sanoa psalmi 126. Arkipäivinä ennen birkat hamazonia on tapana sanoa psalmi 137. Juhlapäivinä birkat hamazoniin lisätään päivään liittyviä lisäyksiä.
José María Peña
Jalkapalloilu ammattimaistettiin Espanjassa vuonna 1925 ja vuotta myöhemmin Peñasta tuli yksi Real Madridin ensimmäisistä pelaajahankinnoista. Hän pelasi Real Madridin paidassa neljä kautta vuonna 1928 perustettua kansallista pääsarjaa, ja oli mukana seuran voittaessa ensimmäisen pääsarjamestaruutensa kaudella 1931–1932. Cup-menestystä oli tarjolla myös Madridissa, mutta joukkue hävisi loppuottelussa ensin vuonna 1929 Españolille ja sitten vuonna 1930 Athleticille.
Birkat hamazon
Birkat hamazonin lukemista varten on olemassa erityisiä kirjasia, joita kutsutaan nimellä bentsher. Ne sisältävät birkat hamazonin tekstin lisäksi usein myös muita rukouksia.
José María Peña
Espanjan maajoukkueessa Peña pelasi vuosina 1921–1930 yhteensä 21 ottelua ja teki yhden maalin. Hän otti osaa myös vuoden 1924 kesäolympialaisiin, jossa Espanja putosi jo karsintakierroksella Italiaa vastaan. Vuonna 1929 hän oli kentällä, kun Espanja voitti Englannin ensimmäisenä Britteinsaarten ulkopuolisena joukkueena. Peñan ainoa maaottelumaali syntyi hänen viimeisessä maaottelussaan 30. marraskuuta 1930 Portugalia vastaan. Maalin tehdessään hän oli 35 vuotta ja 225 päivää vanha, joka tekee hänestä iäkkäimmän Espanjan maajoukkueessa maalitilinsä avanneen pelaajan.
Hessu Hopo
Hessu Hopo on kuvitteellinen henkilö, joka esiintyy Disneyn eläinmaailmassa.
Historia
Hessu esiintyi ensimmäisen kerran The Walt Disney Companyn mustavalkoisessa piirroselokuvassa Mikin Revyy (1932) nimettömänä, mutta luonteenomaisesti naurahtelevana, ruokkoamattomana maalaishujoppina. Jatkossa hänen nimensä oli "Dippy Dawg", eli Hassu Hauva. Nimi Hopo on peräisin hevosta tarkoittavasta sanasta ja liittyy Polle Koninkaulukseen. Hessun ääninäyttelijänä toimi sirkustaiteilija Pinto Colvig vuoteen 1965 asti. Monissa 1930-luvun lyhytelokuvissa Hessu seikkaili yhdessä Aku Ankan ja Mikki Hiiren kanssa. Päähenkilönä Hessu esiintyi kaikkiaan 46 piirroselokuvassa, joista ensimmäinen oli Hessu ja heinäsirkka (1939) ja viimeinen Veneilyn hurmaa (1961). Alun perin viimeinen Hessun piirroselokuva oli Hessu moottoritiellä (1965). Jostain syystä Disney-yhtiö on myöhemmin katsonut, että kaksijakoinen päähenkilö ei ole Hessu ja muuttanut sen muotoon Freewayphobia II (edeltävä filmi samalta vuodelta oli Freewayphobia). Yllättäen Disney teki Hessusta vuonna 2007 perinteisellä tekniikalla tehdyn piirroselokuvan Näin asennat kotiteatterisi.
Suosituiksi tulivat humoristiset urheilulajien esittelyt, joissa Hessu oli pääosassa (1940-luvun How to -sarja). Näissä lyhytfilmeissä Hessu ei usein puhunut lainkaan, vaan kertojanääni selitti lajien sääntöjä ja piirteitä, joita Hessu samanaikaisesti demonstroi. Joukkuelajeja käsitelleissä tarinoissa kaikki hahmot olivat Hessun näköisiä, ja heitä saattoi olla kymmeniä yhdessä episodissa. 1950-luvulla Hessusta tuli animaatioissa keskiluokkainen lähiöperheenisä. 1990-luvulla hän sai televisiosarjan Hopon poppoo (Goof Troop) ja sen jatkoksi kaksi elokuvaa: Hopon poppoo (1995) ja Hessu Hopo – Rampin rämäpää (2000). Colvigin jälkeen Hessun ääntä ovat esittäneet George Johnson, Bob Jackman, Hal Smith, Tony Pope, Will Ryan ja Bill Farmer. Hessun suomenkielisenä äänenä on ollut Suomen Kansallisteatterin näyttelijä Petri Liski vuodesta 1987 lähtien.
Hahmo
Sarjakuvatarinoissa Hessu on hyväsydäminen mutta hölmö hahmo, joka salapoliisitarinoissa esiintyy Mikki Hiiren Watson- tai Hastings-tyyppisenä kumppanina. Hän saa usein varsin tolkuttomia päähänpistoja mutta toteuttaa niitä erinomaisen ennakkoluulottomasti. Tämä auttaa usein häntä ja Mikkiä seikkailuissa eteenpäin. Lisäksi Hessulla on varsin vilkas mielikuvitus.
Kielenkäytöltään suomennosten Hessu poikkeaa Aku Ankan yleisestä kirjakielisyydestä käyttämällä mä- ja sä-pronomineja. Muunkielisissä käännöksissä Hessu puhuu usein vielä puhekielisemmin tai murteellisemmin. Hessun luonteenomainen huudahdus on Hö höö!. Englanninkielisissä tarinoissa Hessulle tyypillisiä lausahduksia ovat toteamus gawrsh! (jukra), omaperäinen hykertelyääni ah-hyuck! ja yaah-hoo-hoo-hoo-hooey! -huuto, jonka Hessu tekee esimerkiksi pudotessaan kallion kielekkeeltä. Huutoäänen loi alun perin itävaltalainen jodlaaja Hannès Schrolle lyhytelokuvaan Hiihtämisen taito (The Art of Skiing, 1941). Sitä käytettiin myöhemmin joissain Disney-animaatioissa myös muiden hahmojen äänenä vastaavissa tilanteissa.
Hessulla on paljon sukulaisia, joista sarjoissa säännöllisesti esiintyy Indiana Hopo ja Pikku-Pelle. Hessun suku on kotoisin paikkakunnalta nimeltä Hopola (eräissä suomennoksissa Hessukylä), jonka kaikki asukkaat ovat Hessun näköisiä. Hessulla on myös poika nimeltään Max, joka ei esiinny sarjakuvissa.
Luettelo Joroisten julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä
Luettelo Joroisten julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Joroisten kunnassa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat.
Viking-luokan sukellusvene
Viking-luokan sukellusvene oli Ruotsin, Norjan ja Tanskan 1997 aloittama yhteishanke, josta Norja ja Tanska ovat luopuneet ja jossa Suomi on ollut tarkkailijana. Tarkoituksena on ollut rakentaa Gotland-luokan sukellusveneelle sitä suorituskykyisempi ja vaikeammin havaittava seuraajaluokka, jonka veneet olisivat maksaneet 1/3 vastaavasta saksalaisesta.
Kockums suunnittelee uutta sukellusveneluokkaa, jossa käytetään peruutetun Viking-projektin tekniikkaa. Projektin nimenä on A26.
Ruotsin merivoimien tarkoituksena oli korvata kaksi aikaisempaa sukellusvenettä vuoteen 2015 mennessä kahdella uudella Viking-luokan sukellusveneellä. Ruotsin puolustusbudjetista 50 % kohdentuu hankinnoille.
Alkuperäisen suunnitelman mukaan Ruotsin tuli ostaa kaksi, Tanskan neljä ja Norjan neljä Viking-luokan sukellusvenettä 2005 alkaen. Viking-sukellusvene saavutti määrittelyvaiheensa 2002.
Norja lakkautti sukellusveneaselajinsa ja luopui Viking-luokan sukellusvenehankkeesta ensimmäisenä. Se lahjoitti kunnostettuna vanhat sukellusveneensä Puolaan.
Tanska ilmoitti kuitenkin 2004 lopettavansa kesään mennessä sukellusveneaselajinsa. Tanskan osalta kolmen tai neljän Viking-luokan sukellusveneen rakentaminen olisi tullut maksamaan noin 652 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria vastaavan summan. Samalla päätöksellä Tanska luopui sukellusveneaselajista joulukuussa 2004, käytössä olleiden saksalaisvalmisteisten sukellusveneiden vanhentuessa. Tanskan osalta hanke lakkautettiin siksi, että varat ohjattiin maavoimien kehittämiseen. Tanskan HMS Näckenistä modernisoitua sukellusvenettä KDM Kronborg piti seurata Viking-luokan sukellusvene.
Joidenkin arvioiden mukaan kaksi Viking-luokan sukellusvenettä tulisi maksamaan Ruotsille 1 800 miljoonaa kruunua (noin 194 013 603 euroa kurssilla 9,2777 SEK/EUR) yhteensä eli noin 100 miljoonaa euroa kappaleelta.
S1000
S1000 on italialais-venäläistä tuotantoa oleva 1 000 tonnin dieselsukellusvenetyyppi, jonka kehitystyö alkoi 2004. Venäläinen TsKB Rubin ja italialainen Fincantieri esittelivät 25. lokakuuta 2006 aluksesta tehdyn mallin yhdessä Euronaval 2006 -näyttelyssä.
Ukrainan tilanteen seurauksena alkaneiden talouspakotteiden vuoksi projekti keskeytettiin 2014.
Tuija Nurmi
Tuija Anna-Liisa Nurmi (o.s. Pönkä, s. 19. maaliskuuta 1958 Seinäjoki) on suomalainen lääkäri ja poliitikko. Hän toimi kokoomuksen kansanedustajana vuosina 1995–2011. Tuija Nurmen kotipaikka on Lahti, ja hän on opiskellut Georg-August-yliopistossa Saksan liittotasavallassa valmistuen vuonna 1982. Dr. med. -tutkinnon samasta yliopistosta hän suoritti vuonna 1985. Lahteen Tuija Nurmi tuli Hämeen Rykmenttiin sotilaslääkäriksi vuonna 1990.
Eduskunnassa Tuija Nurmi oli neljännellä kaudellaan, kaudella 2007–2011, jäsenenä suuressa valiokunnassa ja valtionvarainvaliokunnassa, minkä lisäksi hän toimi Länsi-Euroopan unionin parlamentaarisen yleiskokouksen Suomen valtuuskunnan puheenjohtajana. Hän keräsi vuoden 2011 vaaleissa 4 727 ääntä, mikä ei riittänyt valituksi tulemiseen. Nurmi on ollut Lahden kaupunginvaltuuston jäsen vuodesta 1993 ja Lahden seurakuntayhtymän kirkkovaltuuston jäsen vuodesta 1995. Hänen muihin luottamustehtäviinsä on kuulunut muun muassa Patrian neuvottelukunnan jäsenyys.
Nurmi tunnetaan kiinnostuksestaan maanpuolustukseen, talouteen, erityisesti energiakysymyksiin sekä lääkärinä terveydenhuoltoon.
Nurmi on naimisissa, ja hänellä on kaksi lasta. Nurmi työskentelee oman yrityksensä (Nurmi & Sons Oy) kautta Terveystalo Oy:ssa.
Sopeutumiseläkekohu
Vuonna 2017 julkisuuteen nousi tieto, jonka mukaan Nurmi on eduskunnasta pudottuaan nostanut yhtäjaksoisesti sopeutumiseläkettä ja työskennellyt lääkärinä. Hän on laskuttanut Terveystalo Oy:tä oman yrityksensä kautta, jolloin tulot eivät ole vähentäneet sopeutumiseläkettä.
Aspocomp Group
Aspocomp Group Oyj on suomalainen elektroniikka-alan konserni. Aspocomp-konserni tarjoaa korkean teknologian piirilevyjen suunnittelua ja valmistusta. Aspocompin valmistamia tuotteita käytetään elektroniikkateollisuudessa, muun muassa langattomissa päätelaitteissa, tietoliikenneverkoissa, autoissa ja erilaisissa teollisuussovelluksissa. Yhtiö harjoittaa myös piirilevyjen välitystoimintaa.
Aspocomp Group syntyi vuonna 1999 Aspo Oyj:n jakauduttua kahdeksi pörssiyhtiöksi. Aspon hallituksen silloinen puheenjohtaja H. B. Nyberg perusteli jakautumista elektroniikkateollisuuden vahvalla kasvulla.
Montfort
Montfort oli kuuluisa ranskalainen suku 1100- ja 1300-luvuilla, jonka jäsenet antoivat merkittävän panoksen sekä Ranskan että Englannin historiassa. Suvun jäsenistä ovat merkittäviä mm:
Martin Crane
Martin ”Marty” Crane on fiktiivinen hahmo televisiosarjassa Frasier. Hän on sarjan päähenkilön Frasier Cranen eläkkeellä oleva isä, joka asuu tämän luona. Martinia näyttelee John Mahoney.
Martin on syntynyt ja asunut koko ikänsä Seattlessa. Hän oli naimisissa poikiensa Frasierin ja Nilesin psykiatriäidin Hesterin kanssa tämän kuolemaan saakka. Hän on luonut uransa poliisina ja on toiminut myös ratsupoliisina, jolloin hän ratsasti rakkaalla Agides-hevosellaan. Myöhemmin urallaan hänet ylennettiin rikosetsiväksi. Martin on myös palvellut Korean sodassa. Hän joutui jäämään eläkkeelle poliisivoimista, kun häntä ammuttiin lonkkaan ja hän vammautui pysyvästi. Martin muutti vastikään Bostonista palanneen Frasier-poikansa luokse, ja häntä hoitamaan palkattiin englantilainen fysioterapeutti Daphne Moon, jonka kanssa hän ystävystyi nopeasti.
Hester kieltäytyi aikoinaan aluksi Martinin kosinnasta, mutta suostui myöhemmin huomatessaan olevansa raskaana. Avioliitto oli suurimmaksi osin onnellinen lukuun ottamatta Hesterin kauan sitten tapahtunutta syrjähyppyä perheystävän kanssa. Pariskunta kuitenkin pääsi tästä yli, ja Martin viihtyi Hesterin kanssa kunnes tämä kuoli sairauteen. Hesterin kuolema on vaikuttanut Martiniin syvästi, mikä on osaltaan saattanut olla syynä hänen eristäytymisestään pojistaan ja epäluuloihin uusia seurustelusuhteita kohtaan.
Muutettuaan Frasierin luo Martin alkaa paikata suhdettaan poikiinsa, joiden täysin erilaiset persoonallisuudet aiheuttavat hänelle toistuvasti harmaita hiuksia. Martin itse on rento, maanläheinen ja työväenluokkainen, kun hänen poikansa taas ovat tulleet enemmän Hesteriin. Martin ystävystyy myös Daphnen sekä etenkin Frasierin ohjelman tuottajan Roz Doylen kanssa, joka näyttää olevan hänelle kuin oma tytär. Lisäksi eräs Martinin läheisimmistä ystävistä on hänen uskollinen jackrussellinterrierinsä Eddie.
Martin auttaa usein Frasierin ja Nilesin pulasta: vaikka nämä ovat intellektuellimpia kuin isänsä, Martinilla on maalaisjärkeä. Hän onkin tärkeä tasapainottaja poikien elämässä. Hän myös uskaltaa kritisoida heidän elitistisiä elintapojaan kokiessaan heidän menevän liian pitkälle.
Sarjan aikana Martinilla on kaksi vakavampaa suhdetta. Sherry Dempseyn kanssa hän seurustelee tovin, mutta he eroavat. Frasierin finaalijaksossa Martin menee naimisiin Frasierin ja Nilesin entisen lastenhoitajan Roneen kanssa.
Tesseract (ohjelmisto)
Tesseract on tekstintunnistusohjelmisto eri käyttöjärjestelmille. Se on ilmainen ohjelmisto, joka on julkaistu vapaan Apache-lisenssin alaisena.
Sergei Lavrov
Sergei Viktorovitš Lavrov (, s. 21. maaliskuuta 1950 Moskova) on venäläinen poliitikko ja diplomaatti. Hän on toiminut 9. maaliskuuta 2004 lähtien Venäjän ulkoministerinä.
Tesseract (ohjelmisto)
Ohjelmistoa kehitti alun perin Hewlett-Packardin tutkimuslaboratorio Bristolissa Isossa-Britanniassa ja Greeleyssa Coloradossa USA:ssa vuosien 1985–1994 välillä. Vuonna 1996 ohjelmisto siirrettiin Windowsille ja C++-kielelle 1998. Vuonna 2005 HP julkaisi Tesseractin avoimena lähdekoodina. Vuodesta 2006 marraskuuhun 2018 sitä kehitti Google.
Tesseract on perustaltaan komentoriviohjelma. Sille on graafisia käyttöliittymiä, esimerkiksi gImageReader Windowsille, OCRFeeder  Linuxille ja PDF OCR X macOS:lle.
Sergei Lavrov
Ura
Lavrov valmistui vuonna 1972 Moskovan valtiollisesta kansainvälisten suhteiden instituutista, ja hän sai diplomaatin tehtävän Neuvostoliiton suurlähetystöstä Sri Lankasta.
Vuonna 1981 hänet nimitettiin Neuvostoliiton YK-suurlähetystön sihteeriksi Yhdistyneiden kansakuntien päämajaan New Yorkiin.
Vuonna 1988 Lavrov nimitettiin Venäjän federaation ulkoasiainministeriön taloussuhteiden osastopäälliköksi, 1990 kansainvälisten järjestöjen ja globaalien ongelmien osaston päälliköksi, 1992 varaulkoministeriksi ja 1994 Venäjän pysyväksi edustajaksi YK:hon. Hän toimi vuosina 1994–2004 Venäjän pysyvänä edustajana YK:n päämajassa New Yorkissa ennen nimitystään Venäjän ulkoministeriksi maaliskuussa 2004. Lavrov tunnetaan Kremlin linjan uskollisena ja taitavana puolustajana, jonka osaamista myös poliittiset vastustajat ovat oppineet kunnioittamaan.
Syntyperä ja perhe
Venäjän virallisissa dokumenteissa hänen kansallisuudekseen on merkitty venäläinen ja syntymäpaikakseen Moskova. Georgian Times -lehden selvityksen mukaan Lavrov on kuitenkin syntynyt Tbilisissä. Hänen kerrotaan olevan isänsä puolelta armenialainen ja alkuperäiseltä sukunimeltään Kalantarov. Lavrov-sukunimen kerrotaan olevan puolestaan peräisin Lavrovin äidin tyttönimestä. Lavrovin tytär Jekaterina syntyi vuonna 1982 New Yorkissa, sillä sujuvasti englantia puhuva Lavrov oli tuolloin töissä Neuvostoliiton YK-edustustossa New Yorkissa. Virallisten tietojen mukaan Jekaterina Lavrova asuu nykyisin Moskovassa, tekee työtään antiikin ja taiteen parissa ja on naimisissa liikemies Aleksandr Vinokurovin kanssa.
Omaisuus
Tammikuussa 2020 The Insider -lehti julkaisi selvityksen Lavrovin kiinteistöomistuksista. Lavrovin maaseutuasunto sijaitsee Moskovan ulkopuolella Žukovkan kylässä Landschaft-nimisessä huvilakylässä. Lavrovin naapurustossa asuu useita merkkihenkilöitä, kuten esimerkiksi Ukrainasta Maidanin kansannousu n jälkeen paennut ex-presidentti Viktor Janukovytš. Lavrovin toinen asunto on Moskovan keskustassa Švedski tupikilla eli Ruotsalaisella umpikujalla. Osoitteessa sijaitsee talo, joka tunnetaan myös lempinimellä ”Putinin ystävien talo”. Yhteensä Lavrovin kiinteistöomistusten arvo on arviolta yli 600 miljoonaa ruplaa (hieman yli 8 miljoonaa euroa).
Yksityiselämä
Lavrovin isä on armenialainen ja äiti venäläinen.
Lavrov puhuu venäjän lisäksi englantia, ranskaa ja sinhalia. Lavrov on naimisissa ja hänellä on tytär.
Lavrov on tupakoitsija. Alkujaan hän poltti neuvostovalmisteisia Prima-savukkeita, mutta 2000-luvun alussa ollessaan YK-diplomaattina New Yorkissa hän siirtyi amerikkalaisiin Parliament-savukkeisiin. YK:n päärakennus julistettiin savuttomaksi, mutta Lavrov jatkoi ketjupolttamistaan omassa työhuoneessaan, eikä maailmanjärjestö kyennyt sitä estämään.
Elintarvikkeiden säännöstely Suomessa toisen maailmansodan aikana
thumb|300px|Kuvassa leivän ostamiseen oikeuttavia ostokortteja. Elintarvikkeiden säännöstelyllä pyrittiin Suomessa toisen maailmansodan aikana ja sen jälkeen takaamaan kansalaisille välttämättömien peruselintarvikkeiden mahdollisimman tasapuolinen jakelu. Sodan aikana valtiovallan tuli huolehtia niin puolustuslaitoksen kuin siviilienkin ravitsemuksesta. Koska elintarvikkeista oli puutetta tuli säännöstely- ja jakeluorganisaation luominen ajankohtaiseksi syyskuussa 1939. Säännöstely toisen maailmansodan aikana itsessään aiheutti puutetta, korkeita hintoja, valtion virkamiesten korruptiota ja mustaa pörssiä josta taloustieteilijä Ludwig von Mises kirjoitti kirjassaan Omnipotent Government vuonna 1944. Säännöstely myös aiheutti rikollisuutta salakuljetuksen muodossa.
Kansanhuoltoministeriön ja sotatalousneuvoston määräämillä säännöstelytoimilla välttämättömyystarvikkeiden jakelu saatiinkin jotakuinkin tyydyttävästi toimivaksi sotien aikana. Ajoittaiset vaikeudet johtuivat pääsääntöisesti kuljetusvaikeuksista. Säännöstelyjärjestelmän luominen oli osa sotatalouden järjestelyjä.
Säännöstely päättyi 1954. Sokerin säännöstely loppui 1. helmikuuta 1954, kuukauden kuluttua kahvi vapautui säännöstelystä.
Säännöstelyorganisaatio
Elintarvikkeiden säännöstelyssä oli keskeisenä toimijana syyskuussa 1939 perustettu Kansanhuoltoministeriö, jonka tehtäviin kuului muun muassa johtaa elintarvikkeiden ja eräiden raaka-aineiden kotimaista tuotantoa, jakelua sekä kulutusta. Ministeriö hoiti myös tehtäviä muun muassa elintarvikkeiden ja raaka-aineiden ulkomaankaupan toteuttamisessa. Ministeriön tehtävänä oli aluksi myös valvoa työvoiman käyttöä, mutta tehtävä siirrettiin Kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeriölle kesäkuussa 1941. Uutena tehtävänä ministeriölle tuli lokakuussa 1940 hintasäännöstelyn valvonta.
Elintarvikkeiden säännöstelyn toteutus
Käytännössä elintarvikkeiden säännöstely toteutettiin siten, että maataloudesta elantonsa saavalle väestölle määrättiin luovutusvelvollisuus lukuun ottamatta maataloustuotannon sitä osaa, jonka tuottaja sai pitää oman taloutensa arvioitua kulutusta varten. Luovutusvelvollisuuden valvonta oli hankalaa ja käytännössä oli yleistä, että maataloustuottajat pidättivät käyttöönsä suuremman määrän elintarvikkeita kuin olisi ollut sallittua. Tämä ylijäämä myytiin sitten joko mustaan pörssiin tai suoraan esimerkiksi kaupungeissa asuville tuttaville tai sukulaisille.
Kuluttajille sen sijaan jaettiin osto­kortteja, joita vastaan pystyi hankkimaan elintarvikkeita tai muita hyödykkeitä valtion ylläpitämän jakelujärjestelmän myyntipisteistä. Säännöstelyn ollessa laajimmillaan kuluttajalla täytyi olla käytössään 51 erilaista ostokorttia, joista osa koski muitakin hyödykkeitä kuin elintarvikkeita (esimerkiksi jalkineita, vaatteita ja saippuaa). Kaikkiaan erilaisia ostokortteja painettiin säännöstelykauden aikana noin 778 miljoonaa, ja ne koskivat noin 160 eri elintarviketta tai elintarvikeryhmää, tavaraa tai muuta hyödykettä.
Kansanhuoltoministeriössä oli säännöstelyn tiukimpana aikana töissä liki 800 virkamiestä, ja lisäksi valtakunnan kolmessatoista kansanhuoltopiirissä sekä kuntien kansanhuoltolautakuntien palkkalistoilla oli 6 000–7 000 henkilöä. Kansanhuolto-organisaation tärkeimpänä tehtävänä oli säännöstelyn suunnittelu ja käytännön toteutus. Käytännön toteutuksessa muun muassa ostokorttien jakelu kuluttajille muodosti valtaisan urakan. Ostokortteja jaettiin kansalaisille yleensä kolmasti vuoteen muun muassa ostokorttiväärennösten hankaloittamiseksi.
thumb|265px|Valtion yleisostokortti vuodelta 1953. Niin sanottu korttiaika alkoi 12. lokakuuta 1939, jolloin ensimmäistä elintarvikkeita koskevaa ostokorttia ryhdyttiin jakamaan. Ostokortin nimi oli kaikessa yksinkertaisuudessaan ”Valtion ostokortti”, joka väestön kielenkäytössä muuntui nopeasti yleisostokortiksi. Kortista leikatulla kupongilla sai ostaa aluksi yhden kilon sokeria yhdelle henkilölle, ja sen tuli riittää noin kuukauden käyttöön. Sokeri oli asetettu takavarikkoon ja säännöstelyn alaiseksi 7. lokakuuta, jolloin periaatteessa jokaisen tuli luovuttaa hallussaan oleva sokeri kansanhuoltoviranomaisille (omaan käyttöön oli lupa jättää vain kaksi kiloa sokeria). Ostokortti tarkoitti siis vain lupaa ostaa kulloistakin tuotetta, itse kortti ei käynyt maksuvälineeksi.
Säännöstelyn alkaessa tai laajetessa uusiin tuoteryhmiin on tavanomaista, että ihmiset alkavat ostamaan ja varastoimaan (hamstrata) kyseistä hyödykettä, jolloin sen kysynnässä tapahtuu nopea kasvu. Tästä on taas välittömänä seurauksena hamstrattujen tuotteiden hintojen voimakas nousu ja saatavuuden nopea lasku, koska kauppiaat varastoivat tuotteita ja pyrkivät hyviä asiakassuhteitaan ylläpitääkseen myymään niitä vain hyvinä ja maksukykyisinä pitämilleen asiakkaille, yleensä melko korkeaan hintaan. Tästä johtuvaa hintojen äkillistä nousua ehkäisemään säädettiin ja otettiin käyttöön laki kohtuuttomien hintojen ehkäisystä 25. syyskuuta 1939. Samalla päivämäärällä kansanhuoltoministeriön tehtävistä annettiin asetus, jossa sen tehtävät määriteltiin varsinaista lakia huomattavasti yksityiskohtaisemmin. Yksi näistä tehtävistä oli myös valvoa ylempänä mainitun lain (ns. kiskurilain) noudattamista. Kyseessä oli siis hintasäännöstelytoimenpide, jolla pyrittiin varmistamaan kansalaisten tasavertaiset mahdollisuudet hankkia itselleen erilaisia hyödykkeitä heidän varallisuudestaan riippumatta.
Talvisodan aikana säännöstelyn piiriin joutui melko vähäinen määrä elintarvikkeita (muun muassa sokeri, siirappi ja kahvi). Yhtenä käytännön syynä tähän oli se, että jo yksinomaan ostokorttien jakaminen olisi tuottanut lähes ylitsepääsemättömiä vaikeuksia kansalaisten hakeuduttua itärajan tuntumasta ja suurista kaupungeista pakoon sotatoimia ja pommituksia. Moskovan rauhan solmimisen jälkeen elintarvikkeiden säännöstelyyn asettaminen laajeni nopeasti uusiin tuotteisiin ja tuoteryhmiin.
Välirauhan aikana elintarviketilanteen todettiin nopeasti heikkenevän. Syynä tähän olivat luovutetuille alueille jäänyt maatalousmaa (noin 10 % peltojen kokonaispinta-alasta) ja ulkomaankaupan voimakas lasku, jonka takia ulkomailta ennen sotaa tuotujen lannoitteiden määrä laski romahdusmaisesti. Kolmantena tekijänä elintarviketilanteen heikkenemisessä oli talvisodan aikana ja heti sen jälkeen tapahtunut karjan määrän voimakas lasku. Lisäksi kesä 1940 oli hyvin kuiva, mikä osaltaan laski maatalouden tuotantomääriä. Elintarvikkeita asetettiin säännöstelyn piiriin hieman eri aikoina, mutta vuoden 1940 loppuun mennessä säännöstely kattoi jo lähes kaikki tärkeimmät elintarvikkeet ja nautintoaineet. Ravintorasvat, lihatuotteet ja maito sekä maitotuotteet olivat säännöstelyn piirissä vuoden lopussa. Merkittävimmän poikkeuksen muodosti peruna, jota ei välirauhan aikana asetettu säännöstelyn piiriin.
Säännöstelyyn määrätyt elintarvikkeet
Säännösteltäväksi määrättiin seuraavia elintarvikkeita:
Muita säännöstelyn piiriin määrättyjä hyödykkeitä:
Elintarvikkeiden kotimainen tuotanto ja tuonti ulkomailta
Maataloustuotanto laski sodan aikana merkittävästi ja viljan kulutuksesta noin kolmannes oli tuotava ulkoa, pääosin Saksasta. Viljan tuonnilla oli myös poliittiset seurauksensa Suomen, koska Suomi oli näin riippuvainen Saksasta. Saksa painosti Suomea erillisrauhaan tähtäävien tunnusteluiden aikana syksyllä 1943 ja keväällä 1944 viivyttämällä viljatoimituksia, supistamalla kiintiöitä ja määräämällä ajoittain jopa vientikieltoja.
Toinen maataloustuotannon supistumiseen johtanut tekijä oli ulkomaisten lannoitteiden tuonnin romahtaminen, joka vähensi peltojen tuottoa noin kymmenyksen.
Kolmas syy huonoihin satoihin olivat sääolot; välirauhan ja jatkosodan aikana ne olivat hyvin epäedullisia useina vuosina. Vuodet 1940 ja 1941 olivat kuivuuden vuoksi lähes katovuosia, myös kesät 1942 ja 1944 olivat sääoloiltaan huonoja. Vuosina 1941 ja 1944 osa sadosta jäi myös korjaamatta, kun sotatoimet sitoivat työvoiman. Muinakin vuosina esiintyi ongelmia, kun sadonkorjuun vaatima työvoima ja vähäiset traktorit olivat pääosin sotatoimialueella. Vähäisten käytettävissä olleiden moottoroitujen korjuuvälineiden kärsimä polttoainepula lisäsi omalta osaltaan vaikeuksia.
Viljan tuonti Saksasta käsitti vuosittain noin kolmanneksen kokonaiskulutuksesta. Viljan tuontimäärät vaihtelivat 200 ja 250 tuhannen tonnin välissä.
Elintarvikkeiden säännöstellyt annokset
Elintarvikkeiden säännöstely aloitettiin Suomessa kansanhuoltoministeriön antamien määräysten perusteella syksyllä 1939. Säännöstely jatkui aina 1950-luvun alkuvuosiin asti, mutta tiukimmillaan säännöstely oli 1941–1945, jolloin lähes kaikki tärkeimmät elintarvikkeet olivat sääntelyn alaisia.
Merkittävänä poikkeuksena tästä oli peruna, joka oli säänneltynä vain suhteellisen lyhyen ajan jatkosodan jo päätyttyä, minkä takia peruna oli suomalaisen ruokavalion perustana sääntelykauden aikana. Kilokalorimäärät (ns. B-ryhmässä noin 1 000–1 200 kcal/henkilö/vrk) osoittavat, että ilman sääntelemätöntä perunaa olisi ennen pitkää tapahtunut nälkäkuolemia.
Siviiliväestön annokset
Säännöstellyn ”korttiannoksen” määrittämiseksi suomalaiset jaettiin ammattialojen mukaan erilaisiin ryhmiin, joille määrättiin omat annoksensa. Ryhmien määrä vaihteli sodan mittaan ja esimerkiksi kesällä 1940 oli käytössä neljä eri ryhmää, jotka nimettiin A:sta D:hen. Syksyllä 1941 ryhmiä oli viisi (A–E), joiden saamista leipävilja-annoksista esimerkki (ryhmien saamat elintarvikeannokset noudattelivat muidenkin elintarvikkeiden osalta suuruudeltaan pääpiirteissään kyseistä luetteloa):
Kriittisimmän kauden jälkeen annoksia pystyttiin pääsääntöisesti hieman nostamaan. Voin osalta nousua tapahtui siten, että asteittain marraskuusta 1942 sen kuukausittainen annos saatiin nousemaan 500 grammaan. Naudanlihaksi muutettuna lihan vuotuinen annos 1942–1943 oli hieman alle seitsemän kiloa. Liha-annoksen määritelmää tosin muutettiin siten, että eri lihatuotteiden ”arvokkuuden” vaihtelun takia sen määrittelyn perustaksi määrättiin lihan rahallinen arvo painomäärän sijaan. Sokerin säännöstelyannos vakiintui melko nopeasti 250 grammaan kuukaudessa, mutta ne, jotka eivät halunneet ”lunastaa” tupakka-annostaan saivat toisen annoksen sokeria kuukaudessa.
Puolustusvoimien henkilöstön muona-annokset
Puolustusvoimien henkilöstön muona-annokset poikkesivat siviiliväestön annoksista siten, että sotamuona-annoksen tuli sisältää kaikki tarvittavat ravintoaineet ja riittävä energiasisältö ilman ulkopuolista lisäravintoa. Siviilienhän oli mahdollista hankkia ravintonsa lisukkeeksi muun muassa säännöstelemätöntä perunaa (merkittävä hiilihydraatti- ja energialähde), jota sotatoimialueella ei luonnollisestikaan ollut tarjolla kuin poikkeuksellisesti.
Sotatoimialueella suuren ongelman muodostivat ajoittaiset kuljetus- ja muut toimitusvaikeudet, jotka aiheuttivat joukoissa jopa tilapäistä nälkiintymistä. Hyökkäysvaiheen aikana 1941 suuria määriä elintarvikkeita haaskattiin tai jätettiin maastoon. Elintarviketilanne joukoissa oli heikoimmillaan loppuvuodesta 1941 ja tammikuussa 1942, jolloin varastoissa oli vain 2–4 viikon kulutusta vastaava määrä elintarvikkeita, joiden kuljettamisessa kauas Itä-Karjalaan oli lisäksi suuria ongelmia.
Sotamuona-annoksien koko vaihteli talvi- ja jatkosodan aikana useasti. Talvisodan aikana annokset olivat suurimmillaan. Jatkosodan alussa vuoden 1941 kesällä ja syksyllä annokset olivat hieman talvisotaa pienemmät. Keväällä ja alkukesästä 1942 annokset olivat osin jopa riittämättömiä. Tämän jälkeen sotamuona-annosten kokoa saatiin hiljalleen kasvatettua.
Ravinnon riittävyyteen vaikutti oleellisesti sotatapahtumien kiivaus. Jatkosodan asemasodan aikana, jolloin rintamatapahtumat olivat vain ajoittaisia tai vähäisiä, osa muona-annoksista jäi jopa käyttämättä, vaikka annokset olivat pienimmillään. Muona-annosten sisältö määriteltiin tavanomaisimpien elintarvikkeiden määrinä, mutta erilaisia vaihtotaulukoita laadittiin.
Puolustusvoimien henkilöstön muona-annokset jatkosodan aikana
Puolustusvoimien henkilöstön muonitus jatkosodan aikana perustui perusmuona-annoksiin, joiden ohella oli käytössä muitakin annoksia, kuten partiomuona-annos, joka perustui muita annoksia enemmän säilykkeisiin ja oli kalorimäärältään suurempi. Joissain tapauksissa muonitus ostettiin. Lomamatkoja varten otettiin käyttöön vuoden 1942 alussa sotilasostokortti.
Sotilasmuona-annokset vaihtelivat jatkosodan aikana useasti yleisen elintarviketilanteen vaihdellessa. Puolustusministeriö ja kansanhuoltoministeriö neuvottelivat ja päättivät käytettävissä olevien tarvikkeiden jaosta puolustusvoimien ja siviiliväestön tarpeiden kesken ja tuloksena oli aina jonkinlainen kompromissi. Perusmuona-annosten kilokalorimäärä vaihteli sodan alun 3 900:sta vuoden 1942 alun alimpaan arvoonsa eli 2 983:een, josta se nousi hiljalleen tammikuun 1944 alusta asti voimassa olleeseen 3 324 kilokaloriin.
Perusmuona-annoksissa tapahtui vaihteluita siten, että aivan sodan alussa annokset olivat suurimmillaan, jonka jälkeen annokset laskivat nopeasti vuoden 1942 kevääseen mennessä. Tämän jälkeen annoksia päästiin taas hiljalleen nostamaan. Perusmuona-annos määriteltiin yleisimpien elintarvikkeiden määrinä, mutta tosiasialliseen sisältöön oli laadittu erilaisia vaihtotaulukoita, joiden perusteella jotain elintarviketta voitiin vaihtaa toiseen. Osa perusmuona-annokseen kuuluvista elintarvikkeista ja niiden määristä pystyttiin pitämään koko sodan ajan samansuuruisina, joskin käytännössä vaihtotaulukoilla niitä pyrittiin ja myös saatiin vaihtelemaan. Näitä elintarvikkeita olivat muun muassa (suluissa annos): Näiden lisäksi oli perusmuona-annoksessa tuotteita, joiden määrä vaihteli ravitsemustilanteen kannalta suurestikin. Näitä tuotteita olivat muun muassa (suluissa annosvaihteluita): Lisäksi sodan alun makkara-annos (75 g/hlö/vrk) poistettiin kokonaan joulukuussa 1941 ja samalla vuoden 1942 annoksiin lisättiin kolme savuketta/henkilö/vrk sodan loppuun asti.
Parhaiden erikoistehosteiden Oscar-palkinto
Parhaiden erikoistehosteiden Oscar-palkinto on Yhdysvaltain elokuva-akatemian vuosittain jakama palkinto parhaat erikoistehosteet omaavalle edellisvuoden elokuvalle. Palkinto on jaettu vuodesta 1939 alkaen.
Voittajat ja ehdokkaat
Luettelon vuodet viittaavat elokuvien ensi-iltavuosiin. Palkinnot on jaettu Oscar-gaalassa seuraavana vuonna.
Eino Hosia
Eino Johannes Hosia (14. marraskuuta 1905 Punkalaidun – 19. heinäkuuta 1941 Joutseno) oli suomalainen kirjailija, jonka ura katkesi ennenaikaisesti kaatumiseen jatkosodan alussa.
Henkilöhistoria
Hosian vanhemmat olivat maanviljelijä Juho Vihtori Hosia ja Karoliina Vilhelmiina Yli-Uotila ja puoliso vuodesta 1939 Auvo Marjatta Ripsaluoma. Punkalaitumen Korpi-Hosian -tilalta kotoisin ollut Hosia aikoi ensin taiteilijaksi, mutta teini-iässä kirjoittaminen vei voiton. Hosia toimi lyhyitä aikoja sanomalehtimiehenä muun muassa Satakunnan Kansassa, mutta oli vapaa kirjailija vuodesta 1932. Hän opiskeli Oriveden kansankorkeakoulussa ja Yhteiskunnallisessa korkeakoulussa, mutta teki myös siinä sivussa maa- ja metsätöitä kotitilallaan, jota hänen Jaakko-veljensä isännöi. Hosia muutti vaimonsa kanssa maaliskuussa 1941 Helsingistä Peipohjaan, jossa hän alkoi valmistella suurta Satakunta-eepostaan. Peipohjassa syntyi myös hänen Jaakko-poikansa, myöhemmin taidemaalari Jaakko Hosia. Satakunta-eepos jäi lopullisesti kesken, kun jatkosota alkoi. Siihen Hosia osallistui Helsingissä muodostetussa JR26:ssa eli Ässärykmentissä, koska hän ei halunnut liittyä tiedotuskomppaniaan tk-mieheksi. Alikersantti Hosia kaatui rykmentin ensimmäisissä taisteluissa Joutsenossa tiedustelutehtävän aikana, kun venäläisen tarkka-ampujan luoti osui häntä päähän.
Kirjallinen tuotanto
Hosia julkaisi ensin yksittäisiä novelleja, kertomuksia ja pakinoita ja lopulta pitkän ponnistelun jälkeen esikoisromaaninsa Kypsynyttä viljaa (1937). Teoksissaan Hosia kuvasi kotiseutuaan ja myös silloisen maatalousyhteiskunnan marginaaliryhmiä – köyhiä, sairaita ja vaivaisia. Romaanissaan Tulipunaiset ratsastajat (1938) hän tarkasteli tositapahtumiin perustuen Huittisten seudulla toiminutta kartanolaisten uskonlahkoa.Otettuaan osaa talvisotaan Hosia julkaisi pääteoksensa Tuliholvin alla (1940), joka perustui hänen omiin sotakokemuksiinsa Taipaleella ja Vuosalmella. Romaani oli omistettu Hosian Summassa kadonneelle Jaakko-veljelle. Kirjasta ilmestyi uusi painos marraskuussa 2005 Hosian syntymän 100-vuotisjuhlan kunniaksi. Uudessa painoksessa on mukana luku vangitun venäläisen luutnantin Andrei Nitshikovin päiväkirjasta, josta ilmenee puna-armeijan kehno johto ja summittainen strategia. Tätä lukua ei otettu mukaan vuonna 1940 ilmestyneeseen kirjan ensimmäiseen painokseen sen silloisen poliittisen arkaluontoisuuden takia.
Carnot’n lause
Olkoon ABC mielivaltainen kolmio piirrettynä D keskeisen ympyrän sisään ja G, F ja H kolmion sivujen keskipisteitä. Euklidisessa geometriassa Carnot'n lause sanoo
Myös seuraava lause on nimeltään Carnot'n lause: Olkoon ABC kolmio, ja C_1\in AB. Näiden pisteiden kautta kulkevat normaalit sivujen BC, AC ja AB suhteen leikkaavat toisensa samassa pisteessä jos ja vain jos.
Pulcinella
pienoiskuva|Pulcinella, italialainen piirros vuodelta 1892. Pulcinella on Igor Stravinskin säveltämä 21-osainen baletti, jossa on aarioita sopraanolle, tenorille ja bassolle sekä kaksi laulettua trioa.
Baletti perustuu 1700-luvun näytelmään Quatre Polichinelles semblables (”Neljä samanlaista Pulcinellaa”) tarinaan, joka liikkuu Commedia dell’arten hahmon ympärillä. Teos sai ensi-iltansa Pariisin oopperassa 15. toukokuuta 1920 kapellimestari Ernest Ansermetin johdolla. Baletin keskeinen tanssija Léonide Massine teki sekä libreton että koreografian, ja taiteilija Pablo Picasso suunnitteli puvut ja lavasteet. Baletin tilasi Ballets russes -balettiseurueen impressaario Sergei Djagilev. Koko esitys kestää 35–40 minuuttia. Stravinski teki sävellyksestä uusintaversion vuonna 1965.
Juoni
Pulcinella on peräisin [Napoli]]sta vuodelta 1700 peräisin olevasta käsikirjoituksesta, joka sisältää useita komedioita, jotka kuvaavat napolilaisen kansannäytelmän perinteisiä hahmoja. Tämä libretto perustuu näytelmään Quatre Polichinelles semblablesista (”Neljä samanlaista Pulcinellaa”).
Uusi kohtaus alkaa Rosettasta, kun hänen isänsä ilmestyy paikalle. Rosetta tanssii Pulcinellalle ja he suutelevat mutta Pimpinella näkee tämän ja keskeyttää heidät. Florindo ja Cloviello saapuvat paikalle ja kateellisina Pulcinellalle he pieksevät hänet. Pulcinellaa puukotetaan, mutta se on hämäys, jonka tarkoituksena on saada Pimpinellan anteeksianto. Taikuriksi naamioitunut Furbo tulee ja herättää Pulcinellan henkiin kaikkien edessä. Pimpinella antaa anteeksi Pulcinellalle, ja Prudenza ja Rosetta antautuvat Florindon ja Cloviellon kosiskeluun. Baletti päättyy kolmen parin avioliittoon.
Baletin taustaa
Sergei Djagilev halusi baletin, joka perustui 1700-luvun alun Commedia dell’arte -librettoon ja musiikkiin, jonka uskottiin tuolloin olevan Giovanni Battista Pergolesin säveltämä. Tämä tieto on sittemmin osoittautunut harhaanjohtavaksi. Osa musiikista on saattanut olla Domenico Gallon, Unico Wilhelm van Wassenaerin, Carlo Ignazio Monzan ja Alessandro Parisottin.
Kapellimestari Ernest Ansermet kirjoitti projektista Stravinskille vuonna 1919. Säveltäjä ei aluksi pitänyt Pergolesin musiikista, mutta tutkittuaan Napolin ja Lontoon kirjastoista Djagilevin löytämiä partituureja hän muutti mielensä. Stravinski sopeutti vanhempaa musiikkia nykyaikaisempaan tyyliin lainaamalla tiettyjä teemoja ja tekstuureja, mutta sekoittelemalla sisään moderneja rytmejä, kadensseja ja harmonioita.
New York City Balletin balettimestarit George Balanchine ja Jerome Robbins herättivät baletin henkiin ja uudistivat sen vuoden 1972 Stravinski-festivaaleilleen. He molemmat tanssivat esityksessä, Robbins nimiroolissa, ja heidän kanssaan ensi-illassa oli Francisco Moncion, joka tanssi Paholaisen roolin.
Kirkkonummen kolmoissurma
Kirkkonummen kolmoissurma on selvittämätön henkirikos, joka tehtiin Volsin kylässä Kirkkonummella 28. tai 29. heinäkuuta 1990. Sen uhreina kuolivat Veikko Antero Rytkönen (s. 1948), Berit Anne Mari Andersson (s. 1955) ja näiden kolmen kuukauden ikäinen vauva Jessica Melanie. Pariskunta surmattiin teräasein, mutta vauva kuoli hukkumalla vesisängyn rikkouduttua. Rikosta tutkitaan kahtena murhana ja kuolemantuottamuksena.
Kirkkonummen kolmoissurma paljastui 31. heinäkuuta 1990 paikalle kutsutun poliisin tarkastaessa uhrien omakotitalon. Uhrina kuolleen perheenäidin edellisestä liitosta saamat 10-vuotiaat kaksoset olivat teon aikaan olleet yökylässä muualla. Asunnon keittiötä oli pengottu, ja sieltä oli kadonnut kuljetusalan yrittäjänä toimineen isän käteisvarojen säilytyspaikkana ollut kirjeteline, jossa oli ollut noin 20 000 markkaa käteistä. Tekijän tai tekijöiden ulos mahdollisesti jättämät jäljet olivat pyyhkiytyneet sateiden myötä. Rikosta edelsivät asuntoon öisin soitetut häirikköpuhelut; lisäksi Veikko Rytkönen oli saanut kirjeen, jossa hänet oli kutsuttu yöllä hinaustöihin Peuramaalle, jossa kukaan ei kuitenkaan ollut ollut häntä vastassa. Tutkimuksissa paljastui, ettei kirjeen allekirjoittanut henkilö ollut todellinen.
Kirkkonummen kolmoissurman paljastuttua teosta epäiltynä pidätettiin mies, joka kuitenkin pian vapautettiin. Mies oli ollut aiemmin Berit Anderssonin kanssa suhteessa ja sittemmin uhkaillut naista. Syyskuussa 1990 pidätettiin ja vangittiin 25-vuotias mies, joka oli Veikko Rytkösen vanhin poika. Hänet vapautettiin viikon kuluttua poliisin esityksestä. Kolmoissurma on jäänyt selvittämättömäksi, vaikka Keskusrikospoliisi käynnisti aktiivisen tutkinnan uudelleen vuonna 2015.
Rikostoimittaja Marko Niemi käsitteli Kirkkonummen kolmoissurmaa maaliskuussa 2023 Yle Areenan podcastissa Viimeinen johtolanka.
Lockheed P-38 Lightning
Lockheed P-38 Lightning (suom. Salama) on yhdysvaltalainen toisen maailmansodan aikainen yksi- tai kaksipaikkainen, kaksimoottorinen hävittäjälentokone. Se oli eräs Yhdysvaltain armeijan ilmavoimien tärkeimmistä toisen maailmansodan hävittäjätyypeistä.
P-38 on helposti tunnistettavissa kahdesta moottorirunkopuomistaan ja niiden väliin sijoitetusta koneen aseistuksen sisältävästä erillisestä ohjaamokehdosta. Konetta valmistettiin yli 10 000 kappaletta, ja se oli yksi harvoista toista maailmansotaa edeltäneistä konetyypeistä, joka oli tuotannossa sodan loppuun saakka.