cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Seppo Saario (taitolentäjä)
Yksityiselämä
Saario avioitui heinäkuussa 1955 Maija Maltamon kanssa. Heille syntyi kolme lasta: pojat Jukka ja Pekka sekä tytär Sari. Molemmista pojista tuli ammattilentäjiä.
Roy Kiyooka
Roy Kenzie Kiyooka (18. tammikuuta 1926 Moose Jaw, Saskatchewan – 8. tammikuuta 1994 Vancouver) oli kanadalainen taidemaalari, kuvanveistäjä ja runoilija. Hän oli japanilaistaustainen. Hän opiskeli Calgaryssa Jock Macdonaldin johdolla vuosina 1946–1949 ja vietti vuonna 1956 kahdeksan kuukautta James Pinton oppilaana San Miguel de Allendessa, Meksikossa.
Vuonna 1966 Kiyookaa pyydettiin osallistumaan São Paulon biennaaliin, ja vuonna 1969 häneltä tilattiin veistos näytteille Kanadan paviljonkiin vuoden 1970 maailmannäyttelyyn Osakaan. Hän julkaisi runouttaan lukuisissa kokoelmissa ja pääsi työnsä ansiosta ehdolle Kenraalikuvernöörin palkinnon saajaksi.
Veronkohde
Veronkohde eli vero-objekti tarkoittaa sitä hyödykettä tai taloudellista tapahtumaa, josta on maksettava veroa. Sellaisia ovat esimerkiksi tietyt tulot, omaisuus sekä tuotteiden valmistus ja kulutus (kulutusvero). Veronkohteen lähikäsite on veronlähde, joka tarkoittaa niitä varoja tai tuloja, joista veron maksuun käytettävä raha on peräisin. Tuloveron yhteydessä veronkohde ja veronlähde merkitsevät samaa asiaa. Arvonlisäverossa veronkohteena on kulutus, mutta veronlähteenä kuluttajan tulot tai varallisuus. Verosta vapaaksi eli verottomaksi kutsutaan veronkohdetta, joka on vapautettu veroista.
Taiwaninmakaki
Taiwaninmakaki (Macaca cyclopis) on Taiwanilla eli Kiinan tasavallassa endeemisenä tavattava makaki. Joitakin luontoon karanneita taiwaninmakakeita esiintyy myös paikoitellen Japanissa.
Koko ja ulkonäkö
thumb|vasen|Makakiemo poikasen kanssa. Taiwaninmakakien urokset ovat huomattavasti naaraampia kookkaampia. Urosten paino on 6–9 kiloa ja pituus 45–54 cm. Pienemmät naaraat ovat painoltaan noin 5 kiloa ja pituudeltaan 40 cm. Makakien hännän pituus on noin 40 cm ja niillä on kesäisin ruskehtava turkki. Talvisin turkin karvoitus harmaantuu. Rinnassa makakeilla on harmaata tai valkoista karvaa. Naama on karvaton ja sen iho vaaleanpunainen. Pitkä nenä on litteä. Suussaan makakilla on suuret kulmahampaat ja vahvat poskihampaat. Makakeilla on poskipussit, joihin ne voivat kerätä ruokaa ja siirtyä sitten turvallisempaan paikkaan syömään.
Levinneisyys ja elinympäristö
Taiwaninmakaki on endeeminen laji Taiwanissa eli Kiinan tasavallassa. Nykyisin makakehja tavataan lähinnä Taiwanin saaren sisäosien vuorilla. Aiemmin ne ovat ilmeisesti olleet ykleisiä rannikolla, mutta sittemmin ne ovat hävinneet ihmisen asuttamilta alueilta. Taiwaninmakakia tavataan paikoitellen myös vieraslajina Japanissa, jossa niitä on päässyt luontoon etenkin eläintarhoista karkaamalla. Japanissa laji on myös risteytynyt paikallisten japaninmakakien kanssa.
Taiwaninmakakit suosivat elinympäristönään lehtimetsiä, lehti- ja havupuiden sekametsiä, havumetsiä tai bambumetsiä. Viljellyillä alueilla sitä saatetaan tavata ravinnonhaussa. Korkeimmillaan makakeja tavataan 3 600 metrin korkeudella merenpinnasta, mutta yleisimmillään ne ovat 1 000–1 500 metrin korkeudella.
Elintavat
Urokset ja naaraat tulevat sukukypsiksi noin 5 vuoden iässä, Parittelu tapahtuu marraskuun ja tammikuun välisenä aikana ja poikaset syntyvät useimmiten helmikuun ja kesäkuun välisenä aikana. Vuosittainen syntyvyys on noin 0,70. Nuoret naaraat synnyttävät tavallisesti vain joka toinen vuosi ja vanhemmat vuosittain.
Uhat ja suojelu
Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto eli IUCN on määritellyt nubianvuohen elinvoimaiseksi lajiksi. Lajin selviytymisellä ei uskota olevan suuria uhkia. Sen kantoja voivat tosin vähentää elinympäristön pieneneminen maanviljelyn ja rakentamisen takia. Lajia metsästetään jonkin verran laittomasti, mutta metsästyksellä ei uskota olevan suurta vaikutusta lajin kantoihin. Makakeja myös hävitetään tuhoeläiminä etenkin viljelymaiden lähellä. Lajia tavataan useilla suojelluilla alueilla ja esimerkiksi viidessä Taiwanin kansallispuistossa.
Luise Kummer
Nuorten MM-kisoihin Kummer osallistui vuosina 2012, 2013 ja 2014. Presque Islen kisoissa 2014 Kummer voitti normaalimatkan, oli toinen takaa-ajossa ja hiihti kultaa voittaneessa Saksan viestijoukkueessa. Kontiolahden MM-kisoissa 2015 Kummer oli normaalimatkalla 25:s ja Saksan naisten viestijoukkueessa kuudes.
Kaudella 2013–2014 Kummer debytoi ampumahiihdon maailmancupissa Holmenkollenin pikakilpailussa. Hän on parhaimmillaan ollut kahdeksas Hanty-Mansijskin pikakilpailussa kaudella 2014–2015. Kummer on hiihtänyt maailmancupissa myös Saksan viestijoukkueissa.
Jennifer Dickson
Jennifer Dickson OC (s. 17. syyskuuta 1936 Piet Retief, Etelä-Afrikka) on kanadalainen taidemaalari, valokuvaaja ja taidegraafikko. Hänestä tuli vuonna 1976 ensimmäinen Lontoon Royal Academy of Artsin kuninkaalliseksi akateemikoksi nimittämä kanadalainen. Hän sai oikeustieteen kunniatohtorin arvon Albertan yliopistosta vuonna 1988, pääsi Kanadan ritarikunnan upseeriksi 1995 ja voitti Victor Tolgesy -taidepalkinnon 2001. Hänen töitään on esillä muun muassa Kanadan kansallisgalleriassa.
Eros
thumb|Eros virittämässä joustaan [[Lysippos|Lysippoksen kreikkalaisen patsaan roomalaisessa kopiossa 100-luvulta.]] Eros (, rakkaus) on kreikkalaisessa mytologiassa rakkauden jumala. Hänet kuvataan usein nuolia ja jousta kantavaksi, siivekkääksi pikkupojaksi tai nuoreksi mieheksi. Arkaaisen kauden taiteessa hän oli pääsääntöisesti nuori mies, mutta hänestä tehtiin myöhemmin koko ajan nuorempi. Hellenistisessä taiteessa hän oli jo pikkulapsi.
Kreikkalaiset liittivät Erosin ennen kaikkea hedelmällisyyteen, haluun ja seksuaaliseen rakkauteen. Hänet nähtiin ovelana kujeilijana, joka saattoi olla leikkisä ja harmittoman ilkikurinen mutta toisinaan uhrillaan leikittelevä julmuri, jonka yllätyshyökkäykset aiheuttivat vain holtitonta intohimoa ja sekaannusta. Häntä pidettiin lisäksi homoseksuaalisen rakkauden suojelijana.
Eros ampui jousipyssyllään nuolia, jotka saivat ihmiset, sankarit ja jumalat rakastumaan. Eroksen tunnetuimpia uhreja oli Apollon, joka rakastui Dafne-nymfiin. Eros sai myös Medeian rakastumaan Iasoniin. Eros itse rakastui Psykheen äitinsä vastustuksesta huolimatta.
Tausta
Yleisimmin Eros kuvattiin rakkauden, kauneuden ja halun jumalattaren Afroditen apurina. Joskus Eros kuvattiin Afroditen ja sodanjumalan Areen poikana, jonka veljiä olivat Deimos, Fobos ja Harmonia. Joskus Eroksella oli pikkuveli Anteros.
Hesiodoksen mukaan Eros oli yksi alkujumalista ja yhdessä Khaoksen ja Gaian kanssa vastuussa luomisesta. Joissain kertomusperinteissä Eroksen kerrottiin olevan munasta syntynyt hermafrodiitti, jonka Khronos sijoitti Khaosin kohtuun. Aristofaneen mukaan Eros syntyi Nyksin ja Aitherin munimasta hopeisesta munasta. Eroksen äidiksi on mainittu myös esimerkiksi Eileithyia, Penia ja Iris.
Palvonta
Eroksen tärkein kulttikeskus oli Boiotian Thespiaissa. Hänellä oli myös yhteinen pyhäkkö, Afroditen ja Eroksen pyhäkkö, Afroditen kanssa Ateenan Akropoliin pohjoisrinteessä. Hänet yhdistettiin läheisesti moneen Afroditen kulttiin koko kreikkalaisessa maailmassa. Erosta palvottiin lisäksi Megarassa, Filadelfeiassa, Leuktrassa, Eleassa ja Parionissa.
Kuvaukset
thumb|Eros kuvattuna kreikkalaiseen lautaseen 300-luvulta eaa. Eros kuvattiin kreikkalaisessa taiteessa yleensä nuorukaisena, jolla on siivet ja voitonseppele. Hän saattoi pidellä lyyraa, jänistä tai ruoskaa. 300-luvulta eaa. alkaen hänet kuvattiin joskus myös jousi kädessään. Kreikkalaisessa keramiikassa Eros esiintyy usein häätilaisuuksissa ja muissa romanttisissa kohtauksissa osanottajien yläpuolella leijaillen. Joskus Eros esiintyi kahtena tai kolmena, jolloin hän edusti rakkauden eri muotoja nimeltään Eros, Himeros (halu) ja Pothos (kaipaus). Hellenistisessä taiteessa Eros kuvattiin useimmiten Psykhen seurassa.
Eros oli kuvattuna yhteen maailman seitsemästä ihmeestä, Zeuksen patsaan valtaistuimeen Olympiassa. Hän esiintyy myös Parthenonin itäisessä friisissä.
Roomassa
Eros tunnetaan roomalaisessa mytologiassa nimillä Amor ja Cupido.
Siegfried Borris
Siegfried Borris (4. marraskuuta 1906 Berliini – 23. elokuuta 1987 Berliini) oli saksalainen säveltäjä.
Borris opiskeli aluksi taloustiedettä. Vuodesta 1927 hän sai Berliinissä sävellysopetusta Paul Hindemithiltä ja vuodesta 1929 musiikkitieteen opetusta Arnold Scheringiltä. Hän väitteli tohtoriksi vuonna 1933. Hän työskenteli vuosina 1929–1933 Berliinin musiikkiyliopistossa dosenttina, sitten vuosina 1945–1971 professorina ja koulumusiikkilaitoksen johtajana. Juutalaistaustaan perustunut vaino katkaisi uran tilapäisesti. Vuonna 1967 Borris pääsi Julius Stern -instituutin johtoon.
Borris toimi vuosina 1971–1976 Saksan musiikkineuvoston puheenjohtajana. Hänestä tuli myös Darmstadtin Uuden musiikin ja musiikkikoulutuksen instituutin ensimmäinen puhemies. Borrisin tuotantoon kuuluu esimerkiksi sinfonioita, konserttoja, teoksia erilaisille kamarikokoonpanoille, vokaalisävellyksiä ja näyttämömusiikkia (kuten oopperaa). Hän julkaisi myös monia musiikkiaiheisia kirjoja. Hänen teoksilleen ominaisia ovat selkeä muoto ja laajennettu tonaalisuus. Hän hyödynsi kansanmusiikkivaikutteita.
Onni Norio
Onni Harald Norio (12. heinäkuuta 1913 Raahe – 1. maaliskuuta 1990 Kairo, Egypti) oli suomalainen tullinhoitaja, kirjailija ja pakinoitsija. Hän käytti Raahelainen-lehden pakinoitsijana nimimerkkiä Felix Onkka.
Norio pääsi ylioppilaaksi Raahessa 1934. Hän toimi Tornion ja Raahen tullilaitoksilla kirjurina, tarkastajana ja tullinhoitajana vuosina 1936–1979. Norio kirjoitti Raahen paikallishistoriasta ja laati myös raahelaisiin lehtiin pakinoita ja muistelmia.
Onni ja Aino Norio (o.s. Korppila) kuolivat Kairossa Egyptissä hotelli Sheratonin tulipalossa, jossa sai surmansa 16 ihmistä.
Teoksia
Nimimerkillä Felix Onkka:
Aleksanteri Suuren elämäkerta (Plutarkhos)
Aleksanteri Suuren elämäkerta on osa antiikin kreikkalaisen filosofi ja elämäkertakirjailija Plutarkhoksen kuuluisista rinnakkaisista elämäkerroista. Elämäkerroissa Plutarkhos vertaa yleensä kuuluisan antiikin kreikkalaisen ja roomalaisen henkilön elämiä rinnakkain. Makedonian kuningas Aleksanteri Suuren rinnalle Plutarkhos asettaa Rooman diktaattori Julius Caesarin. Tämän elämäkerran lisäksi Plutarkhos kirjoitti myös pari lyhyempää teosta Aleksanterista. Plutarkhos kirjoitti teoksensa 100-luvun jaa. alkupuolella.
Plutarkhoksen teokset eivät ole historiantutkimusta vaan elämäkertoja, ja Aleksanterin elämäkerta voidaankin nähdä kokoelmana anekdootteja, jotka paljastavat Aleksanterin hyveitä ja paheita. Plutarkhoksen pääteema on, kuinka Aleksanteri toi valloitustensa ansiosta sivilisaation barbaarien keskuuteen. Aleksanteri oli eräänlainen käytännön filosofi, joka paransi ihmiskuntaa epätavallisella, mutta tehokkaalla tavalla.
Vertailu Caesarin kanssa
pienoiskuva|upright=0.6|[[Delfoista löydetty patsas, jonka uskotaan esittävän Plutarkhosta.]]
Plutarkhos vertaa Aleksanteria ja Julius Caesaria, koska hän kertoo, ettei halua vain verrata valloittajia vaan myös hallitsijoita. Caesar ei vain valloittanut Galliaa, vaan teki itsestään myös Rooman hallitsijan. Aleksanteri ja Caesar olivat kummatkin kunnianhimoisia, sotilaallisia neroja; kummatkin joutuivat ystäviensä pettämiksi ja kuolivat ennenaikaisesti. Kummatkin miehet sopivat varoitukseksi keisareille, jotka hallitsivat Plutarkhoksen aikana, eritoten Rooman keisari Trajanukselle, joka ihaili suuresti Aleksanteria. Trajanus valloitti ja liitti useita uusia alueita Rooman valtakuntaan. Plutarkhos ei sinänsä tuomitse valloituksia, mutta painottaa, että henkilön todellinen arvo mitataan muilla kriteereillä.
Sisältö
Plutarkohksen tyyli on kirjoittaa tapahtumista lyhyesti ja sen jälkeen käsitellä niihin liittyviä anekdootteja, jotka valaisevat Aleksanterin luonnetta jollan tavalla. Esimerkiksi Issoksen taistelu käsitellään yhdessä lauseessa, mutta sitä seuraa joukko tarinoita, jotka kuvaavat Aleksanterin asennetta kuninkuuteen ja hänen tarvetta itsehillintään. Plutarkhoksen tapa liukua tapahtumien ja anekdoottien välillä ei ole kovin selvä, ja joskus tapahtumien selostuksen sijaan hän tarjoaa vain joukon tapahtumaan liittyviä tarinoita. Teoksen viidennessä osassa, joka käsittelee vuosia 330–327 eaa., Plutarkhos ei enää käsittele asioita kronologisessa järjestyksessä. Plutarkhos kertoo Aleksanterin alkaneen käyttää persialaisia vaatteita Dareios III:n kuoleman jälkeen. Tämä suututti Aleksanterin makedonialaiset sotilaat. Tämän jälkeen Plutarkhos selostaa useita anekdootteja, jotka kertovat kuinka Aleksanterin ja hänen sotilaittensa välit kiristyivät. Plutarkhos selostaa usean historiallisen tapahtuman, kuten Filotaan oikeudenkäynnin ja kuoleman, Kleitoksen murhan ja Aleksanteriin kohdistuneen salajuonen; Hän ei kuitenkaan aseta näitä tapahtumia kronologiseen järjestykseen.
Plutarkhoksen lähteet
Perinteisesti Aleksanteri Suurta käsittelevät lähteet on jaoteltu vulgata-lähteisiin, joille kaikille on yhteistä että ne seuraavat Kleitarkhoksen elämäkertaa, ja niin sanottuihin hyviin lähteisiin, jotka seuraavat Ptolemaioksen elämäkertaa. Plutarkhoksen teoksen ei voi sanoa kuuluvan täysin kumpaankaan näistä ryhmistä. Plutarkhos eli noin 400 vuotta Aleksanterin kuoleman jälkeen ja hän käytti useita lähteitä elämäkertaa kirjoittaessaan, mutta Aleksanterin elämän pääpiirteet juontavat juurensa vulgata-traditiosta. Esimerkiksi Tarnin mielestä Plutakhoksen elämäkerta kuului omaan kolmanteen ryhmäänsä.
Plutarkhoksen elämäkerta eroaa muista nykypäivään säilyneistä lähteistä siten, että se sisältää paljon tarinoita Aleksanterin lapsuudesta. Nämä tarinat ovat luultavasti peräisin Marsyaan teoksesta Aleksanterin koulutuksesta.
Antonio Boroni
Antonio Boroni (1738 Rooma – 21. joulukuuta 1792 Rooma) oli italialainen säveltäjä.
Shreya Ghoshal
Shreya Ghoshal (s. 12. maaliskuuta 1984 Baharampur, Länsi-Bengali, Intia) on intialainen laulaja. Hänet tunnetaan parhaiten hindinkielisten elokuvien playback-laulajana, mutta hän on laulanut myös muilla intialaisilla kielillä, kuten assami, bengali, kannada, malajalam, marathi, punjabi, tamili ja telugu. Hän on voittanut lukuisia palkintoja; muun muassa neljä National Film Awards -palkintoa, seitsemän Filmfare Awards -palkintoa ja kymmenen Filmfare Awards South -palkintoa.
Antonio Boroni
Boroni opiskeli Giovanni Battista Martinin johdolla Bolognassa sekä Lorenzo Fagon ja Girolamo Abosin johdolla Napolissa. Hän itse opetti Muzio Clementia, joka oli hänen lankonsa. Boronin ensimmäiset oopperat olivat 1761 Trevisossa kantaesitetty Demofoonte ja samana vuonna Torinossa kantaesitetty La Moda. Vuosina 1763–1766 Boroni asui Venetsiassa. Vuonna 1768 hän oli impresario Giuseppe Bustellin kanssa Prahassa ja sitten vietti taas aikaa Venetsiassa. Vuosina 1771–1777 hän työskenteli kapellimestarina Stuttgartin hovissa. Tämän jälkeen hän palasi Roomaan, jossa toimi kapellimestarina Pietarinkirkossa ja Collegium Germanicumissa.
Shreya Ghoshal
Ghoshal syntyi bengaliperheeseen Baharampurissa, Länsi-Bengalissa. Hän kasvoi Rawatbhatan pikkukaupungissa lähellä Kotaa, Rajasthanin osavaltiossa. Lapsena hän harjoitteli pohjoisintialaista klassista musiikkia Maheshchandra Sharman opetuksessa. Hän voitti Sa Re Ga Ma Pa -musiikkikilpailun, jonka tuomaristossa ollut laulaja Kalyanji suostutteli Ghoshalin vanhemmat muuttamaan Mumbaihin. Hän harjoitteli Kalyanjin kanssa puolitoista vuotta ja jatkoi klassisen musiikin harjoittelua Mukta Bhiden kanssa.
Elokuvaohjaaja Sanjay Leela Bhansali huomasi Ghoshalin tämän osallistuessa uudestaan Sa Re Ga Ma Pa -kilpailuun, tällä kertaa aikuisena. Bhansali tarjosi hänelle tilaisuutta laulaa Bollywood-elokuvassa Devdas. Ghoshal lauloi viisi kappaletta elokuvaan Aishwarya Rain näyttelemän Paron äänenä. Hän voitti suorituksestaan National Film Awards -palkinnon ja kaksi Filmfare Awards -palkintoa, minkä jälkeen hänen uransa lähti nousuun.
Lilly Leemann
Elämä
Lilly Leemann oli vauraan berniläisen suvun tytär, joka tutustui 1920-luvun vaihteessa punaisten johtohahmoihin kuuluneeseen juristi Einari Laaksovirtaan. Tämä oli mukana Leninin Keski-Eurooppaan lähettämässä Neuvosto-Venäjän diplomaattivaltuuskunnassa, joka majoittui Bernissä Leemannin suvun kotitaloon. Varsinainen kytkös Leemannin perheen ja venäläisten bolševikkien välillä on tuntematon. Leemann rakastui salanimellä Karl Brandt esiintyneeseen Laaksovirtaan ja matkusti hänen seurassaan Pietariin.
Verner Lehtimäen Leemann tapasi keväällä 1921 ollessaan esiíntymässä Pietarin Astoria-hotellissa. Leemann ja Laaksovirta olivat tiettävästi kihloissa, mutta hän alkoi kuitenkin seurustella Lehtimäen kanssa. Pariskunta sai ainoan lapsensa Einon vuonna 1922 ja matkusti seuraavana vuonna Kiinaan. He menivät naimisiin Shanghaissa sijainneessa Suomen konsulaatissa. Avioliitto solmittiin viranomaisten harhauttamiseksi, jotta perhe saisi Suomen passit. Verner Lehtimäki oli maassa vain lyhyen aikaa, jatkaen pian matkaa Yhdysvaltoihin. Lilly puolestaan jäi kaupunkiin vuodeksi Eino-poikansa sekä Vernerin veljen Jalmar Lehtimäen ja tämän perheen kanssa. Hän esiintyi muun muassa Shanghain kaupunginorkesterin kanssa.
Täysvero
Täysvero on keskiajalla ja uuden ajan alussa käytössä ollut veroyksikkö Ahvenanmaalla, Varsinais-Suomessa, Porvoon läänissä, Savossa ja Karjalassa. Länsi-Suomessa se tarkoitti alun perin normaalia taloa. Veronmaksukyvyltään heikommat talot olivat puoliveroja. Varsinais-Suomessa täysvero tarkoitti suunnilleen samaa kuin miesluku. Muualla Suomessa täysveron perustana oli maan arviointi. Savossa viiden tai useamman veronahan taloa pidettiin täysverona ja pienempiä taloja puoliverona.
Lilly Leemann
Elämä
Vuoden 1924 alussa Leemann ja Jalmar Lehtimäki perheineen seurasivat Verneriä Yhdysvaltoihin. He asettuivat aluksi San Franciscoon, jossa Verner työskenteli veljensä kanssa lentokoneteollisuudessa. Myöhemmin he muuttivat Kaliforniasta Chicagon kautta New Yorkiin. Veljesten toiminta Yhdysvalloissa liittyi ilmeisesti Neuvostoliiton antamaan tiedustelutehtävään. Takaisin Neuvostoliittoon Lehtimäet palasivat huhtikuussa 1932. Verner teloitettiin Stalinin vainoissa vuonna 1938, mutta Lilly ja Eino saivat jäädä asumaan Leningradiin.
Levytykset
Lilly Leemann levytti vuonna 1928 Yhdysvalloissa Victor-levy-yhtiölle viisi suomenkielistä kappaletta. Niistä kahteen kertaan levytetty Kerjäläisen laulu on julkaistu myös vuonna 2013 ilmestyneellä kokoelma-albumilla Proletaarit nouskaa! – Amerikansuomalaisia työväenlauluja 1914–1930. Leemann teki levytyksensä New Yorkissa sekä New Jerseyn Camdenissä sijaitsevassa kirkossa.
Levytetyt kappaleet:
Microsoft Train Simulator
Microsoft Train Simulator (MSTS) on vuonna 2001 Windows-pohjaisille koneille julkaistu junasimulaattori­peli.
Pelin mukana toimitetaan kuusi rataosuutta, joista kaksi on Yhdysvalloista, kaksi Japanista sekä yksi Itävallasta ja yksi Isosta-Britanniasta, sekä rataosilla tarvittava rautatiekalusto. Pelissä on myös esittely- ja harjoittelurataosat. Pelitapoina ovat ennalta määrättyjen linja-ajo- tai vaihtotyötehtävien suorittaminen sekä vapaa ajo ilman muuta junaliikennettä. Tehtävien vaikeusaste vaihtelee helposta vaikeaan.
Pelin mukana toimitettava kalusto vastaa kalustoa, jota on käytetty pelin rataosilla niillä ajanjaksoilla joihin peli sijoittuu. Mukana on sähkö-, diesel- ja höyryveturikalustoa sekä niiden kanssa yhteensopivaa vaunukalustoa.
Peli sisältää myös omien tehtävien ja rataosien luomiseen ja muokkaamiseen tarvittavat työkalut.
Töpöliputtaja
Töpöliputtaja (Parotia lawesii) on Papua-Uudessa-Guineassa tavattava paratiisilintuihin kuuluva varpuslintu. Lajin kuvasi tieteelle Edward Pierson Ramsay ja se on saanut tieteellisen nimensä Papuassa toimineen lähetyssaarnaajan William George Lawesin mukaan.
Pekka Koivistoinen
Pekka Eino Koivistoinen (25. kesäkuuta 1932 Suonenjoki – 18. elokuuta 2017 Suonenjoki) oli suomalainen elintarviketieteen professori. Hän laajensi ja kehitti suomalaista elintarviketieteen opetusta ja tutkimusta.
Koivistoisen vanhemmat olivat maanviljelijä Eino Koivistoinen ja Kustaava Markkanen. Hänen puolisonsa vuodesta 1956 oli ekonomi Seija Sisko Laulajainen. Koivistoinen tuli ylioppilaaksi 1952 ja valmistui Helsingin yliopistosta maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi 1956, lisensiaatiksi 1960 ja tohtoriksi 1961. Hän toimi tutkijana MIT:ssä Yhdysvalloissa ja Helsingin yliopistossa, jonka elintarvikekemian ja -teknologian (vuodesta 1985 elintarvikekemian) ylimääräiseksi professoriksi hänet nimitettiin 1970 ja vakinaiseksi professoriksi 1977. Jäätyään eläkkeelle vuonna 1995 hän toimi vielä yliopiston dosenttina 1995–1997. Koivistoinen loi suurelta osin Helsingin yliopistoon modernin elintarviketieteiden koulutusohjelman ja laajensi oppiaineensa opetusta muissakin ohjelmissa, samoin kuin kehitti ja kansainvälisti elintarviketieteen tutkimusta. Hänen omat aiemmat tutkimuksensa väitöskirjasta lähtien koskivat muun muassa pestisidijäämiä, myöhemmin hän paneutui ravintoaineisiin ja ruuan ravitsemuksellisuuteen kuten seleenin saantiin suomalaisten ruokavaliossa, samoin kuin fruktoosiin ja vitamiineihin. Helsingin yliopiston maatalous-metsätieteellisen tiedekunnan varadekaanina Koivistoinen toimi 1985–1987 ja dekaanina 1987–1991, jolloin muun muassa tiedekunnan koko laitosrakenne uudistettiin. Hän vaikutti myös keskeisesti yliopiston biotieteiden sijoittumiseen Viikkiin. Eläkkeelle jäätyään Koivistoinen jatkoi vanhempiensa jo 1920-luvulla Suonenjoella aloittamaa mansikoiden viljelyä.
Sosiaalidemokraattinen ryhmä
Sosiaalidemokraattinen ryhmä on Pohjoismaiden neuvostossa toimiva vasemmistolainen puolueryhmä. Sosiaalidemokraattiseen ryhmään kuuluu kahdeksan puoluetta, yksi jokaisesta neuvoston jäsenmaasta ja itsehallintoalueelta. Ryhmän tavoitteita ovat muun muassa pohjoismaisen hyvinvointimallin kehittäminen, Pohjoismaiden välinen yhdentyminen ja Pohjoismaiden kansainvälisen aseman vahvistaminen. Ryhmän puheenjohtajana on viimeksi toiminut islantilainen Helgi Hjörvar (2009–2013).
Jäsenpuolueet
Ryhmän kahdeksasta jäsenpuolueesta neljä kuuluu myös Euroopan sosiaalidemokraattiseen puolueeseen (ESP). Viisi kuuluu Sosialistiseen internationaaliin. Grönlantilaiset ovat lisäksi internationaalissa tarkkailijana. Neuvoston sosiaalidemokraatit tekevät läheistä yhteistyötä Pohjolan ammatillisen yhteisjärjestön (NSF) ja vapaan sivistystyön järjestöjen kanssa.
Aglepristoni
Aglepristoni on synteettinen steroidihormoni. Sen systemaattinen nimi on (8S,11R,13S,14S,17R)-11-(4-dimetyyliaminofenyyli)-17-hydroksi-13-metyyli-17-[(Z)-prop-1-enyyli]-1,2,6,7,8,11,12,14,15,16-dekahydrosyklopenta[a]fenantren-3-oni ja molekyylikaava C29H37NO2. Aglepristonin moolimassa on 431,61 g/mol ja CAS-numero 124478-60-0.
Aine on vaikutustavaltaan ensisijaisesti keltarauhashormonin antagonisti eli se estää näiden vaikutusta tarttumalla hormonireseptoriin. Samoin se on glukokortikoidien antagonisti.
Ainetta käytetään ensisijaisesti eläinlääketieteessä lähinnä koirien jälkiehkäisyssä pistoksina ihon alle. Se saattaa tosin aiheuttaa abortin myös ihmisellä, jolle kuitenkin on kehitetty muita aborttilääkkeitä ja jälkiehkäisypillereitä. Aineen sivuvaikutukset ovat enimmäkseen paikallisia kuten pistoskohdan kipu ja turvotus. On havaittu myös verenkuvamuutoksia, jotka ovat palautuvia. Eläinlääkkeeksi ainetta tuottaa ranskalainen Virbac.
Joulumanteli
Joulumanteli on Eläkeläisten vuonna 1994 vain C-kasettina ilmestynyt epävirallinen albumi. Eläkeläisten esittämien kappaleiden lisäksi kasetilla on kaksi Kristian Voutilaisen alkuperäiskappaletta.
Timo Rope
Timo Rope (s. 10. heinäkuuta 1952) on suomalainen tietokirjailija sekä yrittäjä, alanaan markkinoinnin ja liikkeenjohdon konsultointi. Hän on toiminut yrittäjänä vuodesta 1984 ensin yrityksessä Business Consulting Rope Oy ja vuodesta 1988 alkaen perustamassaan yrityksessä Management Consulting Rope Oy. Vuodesta 1993 Timo Rope on vetänyt Rope-Yhtiöitä, joihin kuuluu useita markkinoinnin ja johtamisen kehittämiseen liittyviä yrityksiä. Työssään Rope toimii markkinoinnin kouluttajana ja pitää osaamisalueisiinsa liittyviä esityksiä ja koulutuksia ympäri maata. Rope on kirjoittanut yhteensä 34 kirjaa. Markkinoinnin osa-alueelta tietokirjoja on julkaistu runsaat 20 ja lisäksi on yrittäjyyteen, johtamiseen ja filosofiaan liittyviä kirjoja.
Timo Rope opiskeli Tampereen yliopistossa pääaineenaan markkinointi ja valmistui sieltä ekonomiksi 1976. Sen jälkeen hän opiskeli Helsingin kauppakorkeakoulussa kauppatieteiden maisteriksi 1976–1978 pääaineenaan hallinto ja johtaminen.
Rope toimi SOK:ssa vuosina 1976–1982 muun muassa markkinointitutkijana. Sen jälkeen hän siirtyi mainostoimisto Harkonmäki Oy:n osastonjohtajaksi 1982–1983 ja toimi vielä Harkonmäki Consultant Ky:n toimitusjohtajana 1983 ennen siirtymistään yrittäjäksi. Rope toimi Helsingin kauppakorkeakoulussa vs. lehtorina ja vs. yliassistenttina markkinoinnin laitoksella 1984–1995, Rope-Yhtiöiden vetäjänä hän on toiminut vuodesta 1993. Timo Rope on aviossa ja hänellä on viisi lasta. Hän asuu Sipoossa. Rope on toiminut Sipoon Perussuomalaiset ry:n puheenjohtajana. Hän oli Perussuomalaisten ehdokkaana vuoden 2011 eduskuntavaaleissa ja sai 1 604 ääntä. Hän on ollut Perussuomalaisten sisällä toimineen eduskuntavaaleihin rakennetun Täysmuutos -ryhmän vetäjä. Timo Rope erosi Perussuomalaisista vuoden 2013 lopussa ja kuuluu nyt Yhteinen Sipoomme -ryhmään. Sipoon kunnanvaltuutettuna ja kunnanhallituksessa Rope on toiminut vuoden 2013 alusta.
Timo Rope on toiminut Helsingin Ekonomien hallituksessa vuodesta 2012 lähtien ja Suomen Ekonomien (aikaisemmin Suomen Ekonomiliitto) hallituksessa vuodesta 2013.
Rope sai vuonna 2000 Helsingin kauppakorkeakoulun Tiedon jano -palkinnon Pirjo Ståhlen kanssa.
Lähteet
.
Tuompo
Tuompo on muun muassa seuraavien suomalaisten sukunimi:
Erilainen huippumalli haussa
Erilainen huippumalli haussa (Britain’s Missing Top Model) oli kuusiosainen tosi-TV-sarja, joka esitettiin brittiläisellä BBC Three -kanavalla vuonna 2008. Sarja on esitetty Suomessa Yle TV1:llä vuoden 2009 keväänä. Sarjassa kahdeksan eri tavoin vammaista naista kilpaili mallisopimuksesta, johon sisältyi kuvaukset Rankinin kanssa ja Marie Claire -lehden kansikuva.
Sarjaan osallistuivat Rebecca Le’gon, Lilli Risner, Debbie van der Putten, Jenny Johnston, Kellie Moody, Jessica Kellgren-Hayes, Sophie Morgan ja Kelly Knox. Viimeksi mainittu voitti kilpailun. Knox oli voittaessaan 23-vuotias. Voitto ratkesi viidennessä jaksossa. Viimeinen jakso sisälsi voittokuvaukset, ja lisäksi siinä koostettiin kilpailijoiden taivalta sarjassa.
Kilpailun tuomaristoon kuuluivat Wayne Hemingway, Lara Masters, Marie O’Riordan ja Mark Summers.
Donkey Kong Country
Donkey Kong Country (lyhyesti DKC, Japanissa Super Donkey Kong) on Rarewaren kehittämä tasohyppelypeli, jonka Nintendo julkaisi SNES -konsolille vuonna 1994. Siitä tuli välittömästi yksi konsolin myydyimmistä peleistä.
Donkey Kong Country on ensimmäinen Donkey Kong -peli, jonka kehityksessä Shigeru Miyamoto ei ollut mukana.
Peli sai kaksi jatko-osaa SNES- ja Game Boy -konsoleille. Myöhemmin kaikki osat julkaistiin myös Game Boy Advancelle. Donkey Kong sai jatkoa Nintendo 64:llä paljon ennakkokohua aiheuttaneessa, mutta ristiriitaisen vastaanoton saaneessa pelissä Donkey Kong 64. Peliyhtiö Retro Studios toi Donkey Kongin jälleen julkisuuteen tekemällä Wiille pelin Donkey Kong Country Returns.
Kehitys
Pelin hahmot luotiin alun perin kolmiulotteisiksi tietokonemallinuksen avulla ja konvertoitiin spriteiksi eli kaksiulotteisiksi hahmomalleiksi. Tekniikka saa hahmot näyttämään kolmiulotteisilta, vaikka pelit ovat kaksiulotteisia. Raren tappelupeli Killer Instinct hyödynsi myöhemmin samaa tekniikkaa.
Juoni
Pelissä Donkey Kong Jr. on kasvanut aikuiseksi ja ottanut DK-tittelin itselleen samalla kun hänen isänsä, alkuperäinen Donkey Kong on nimetty Cranky Kongiksi. Cranky toimii uuden pelisarjan tukevana hahmona, jonka dialogit kritisoivat huumorilla videopelien nykytilaa. Uusissa peleissä Donkey ja tämän kaveri Diddy sekä koko Kongin apinasuku kamppailevat kremlingejä (kremlings) vastaan. Kremlingit ovat ahne krokotiilirotu, jota johtaa Kuningas K. Rool (King K. Rool). Kuninkaansa johdolla kremlingit yrittävät varastaa Kongien kultaiset banaanit.
Beyond the Black
Beyond the Black on saksalainen vuonna 2014 perustettu sinfonista metallia soittava yhtye. Yhtye tuli suosituksi erityisesti Saksan ja Itävallan alueilla esikoisalbuminsa Songs of Love and Death julkaisun jälkeen vuoden 2015 aikana.
Jäsenet
pienoiskuva|Vokalisti Jennifer Haben [[Wacken Open Air -tapahtumassa vuonna 2016.]] Jäsenet:
Stoned in Love
Stoned in Love on tanssikappale Chicanelta ja laulajana toimii Tom Jones. Se on julkaistu 24. huhtikuuta 2006. Kappale on Chicanen kolmannelta albumilta Somersault ja Tom Jonesin 2006 julkaisemalta Greatest Hits: The Platinum Edition -albumilta.
Videon on ohjannut Phil Griffin. Video kertoo naisesta ja miehestä, jotka ajavat autoa aavikolla ja ryöstelevät. Miehen nimi on Tom Jones Bandit, koska hän pitää videossa koko ajan Tom Jones -naamaria päässä. Lopussa poliisit paljastavat, kuka piileksii naamarin takana. Nainen rakastaa naamarimiestä, ei oikeaa miestä naamarin takana.
Ralph Weber
Ralph Weber (s. 31. toukokuuta 1993 St. Gallen) on sveitsiläinen alppihiihtäjä. 187 senttimetriä pitkä ja 104 kilogrammaa painava Weber edustaa Flumserberg-seuraa.
Weber on saavuttanut nuorten MM-kilpailuista yhden kullan super G:stä ja yhden hopean syöksylaskusta.
Nowe Warpno
Nowe Warpno on kaupunki Luoteis-Puolassa Oderinhaffin rannalla lähellä Saksan rajaa. Kaupunki sijaitsee Policen piirikunnassa Länsi-Pommerin voivodikunnassa. Vuoden 2019 arvion mukaan Nowe Warpnossa asui 1 181 asukasta.
Nowe Warpno kuului ennen toista maailmansotaa Saksaan, ja tunnettiin saksankielisellä nimellään (Neuwarp). Vuonna 1945 kaupunki liitettiin Puolaan muiden alueiden yhteydessä.
Kaupunki sijaitsee pienessä lahdessa Oderinhaffin eteläosassa. Lahden toisella puolella, alle kilometrin päässä Nowe Warpnosta, sijaitsee Saksaan kuuluva Altwarpin kaupunki. Kaupunkien välillä kulkee lautta.
Heikki Tuominen (geologi)
Heikki Ville Tuominen (23. kesäkuuta 1914 Turku – 21. lokakuuta 1985 Espoo) oli suomalainen geologi ja professori. Hän oli Helsingin yliopiston geologian ja mineralogian professori 1968–1981. Hän tutki rakennegeologiaa ja kivien metamorfoosia.
Psykhe
thumb|right|300px|Eros ja Psykhe, [[William-Adolphe Bouguereau, 1889]]
Psykhe on kreikkalaisen taruston henkilö, joka esiintyy Eroksen ja Psykhen tarinassa. Tarina esiintyi ensimmäisen kerran kreikkalaisessa mytologiassa vanhan naisen kertomana sivujuonena Apuleiuksen teoksessa Kultainen aasi. Apuleius kirjoitti sen 2. vuosisadalla jaa. ja oli itse saanut vaikutteita aikaisemmista samankaltaisista tarinoista. Tarina on sisällöltään enemmänkin myytti, mutta se on vaikuttanut moniin länsimäisiin eläinsulhassatuihin.
Tarina
Psykhe on nuorin kuningasperheen kolmesta tyttärestä, ja vaikka kaksi vanhintakin tytärtä olivat kaikkia muita naisia kauniimpia, Psykhen kauneus ylitti vielä heidätkin. Jumalatar Afrodite, kateellisina kuolevaiselle Psykhelle tämän kauneudesta, jota ihmiset alkoivat palvoa hänen sijastaan, pyysi poikaansa Erosta käyttämään rakkaudennuoliaan saadakseen Psykhen rakastumaan maailman surkeimpaan mieheen. Eros suostui, mutta rakastuikin itse tähän – mahdollisesti satutettuaan itsensä omaan nuoleensa.
Kun kaikki jatkoivat Psykhen kauneuden ihastelua, mutta kukaan ei kaivannut häntä vaimokseen, Psykhen vanhemmat pyysivät neuvoa oraakkelilta. Tämä neuvoi heitä jättämään tyttärensä vuorelle, koska tämä oli niin kaunis, että hänet oli tarkoitettu jumalalle. Niin tehtiin, ja Zefyros, länsituuli, kantoi tämän kauas palatsiin, jossa näkymättömät palvelijat hoitivat häntä, kunnes yö laskeutui ja luvattu sulho saapui, ja avioliitto saavutti täyttymyksensä. Eros vieraili hänen luonaan joka yö rakkauden merkeissä vaatien ainoastaan, ettei Psykhe sytyttäisi mitään lamppua, koska hän halusi pysyä tuntemattomana.
Eros jopa salli Psykhen palata takaisin sisariensa luo ja tuoda heidät kaikki mukanaan päivisin palatsiin; hän ainoastaan varoitti, ettei tämän tulisi edes kuunnella yhtään ehdotusta siitä, että tämän tulisi paljastaa miltä hänen sulhasensa näyttäisi. Kateelliset sisaret kertoivat Psykhelle, joka odotti silloin lasta Erokselle, että tämä olisi huhun mukaan mennyt naimisiin kauhean käärmeen kanssa, joka nielaisisi sekä hänet että hänen syntymättömän lapsensa, kun tulisi aika sen aterialle. He kehottivat Psykhea kätkemään veitsen ja öljylampun makuukamariin ja odottamaan, kunnes hänen miehensä nukahtaisi, jolloin tämän tulisi sytyttää lamppu ja tappaa miehensä, jos tämä olisi kuten he sanoivat. Lampun valossa Psykhe tunnisti sängyllä maanneen miehensä Erokseksi, ja sättien itseään hölmöydestään yrittikin tappaa rakastajalleen varatulla veitsellä itsensä. Hän kuitenkin pudotti veitsen, ja hänen mielialansa alkoi kohota hänen ihaillessaan jumalaa. Tutkiessaan tämän kultaisia nuolia hän vahingossa satutti itsensä niihin, ja hänet valtasi vastustamaton intohimo miestänsä kohtaan. Hän alkoi suudella tätä, mutta niin tehdessään hän läikytti öljyä lampustaan Eroksen rinnalle, jolloin tämä heräsi. Eros lensi tiehensä, mutta Psykhe tarrasi tämän nilkkaan, ja kulki tämän mukana kunnes hänen voimansa ehtyivät ja hän putosi maahan – tosin vain sydämensä särkeneenä.
Paimenjumala Pan, joka oli lähistöllä, neuvoi Psykheä saavuttamaan takaisin Eroksen rakkauden palveluksilla.
Psykhe löysi itsensä kaupungista, jossa toinen hänen vanhemmista, häntä kadehtineista sisarista, asui. Hän kertoi, mitä oli tapahtunut, ja huijasi sisarensa luulemaan, että Eros olisi valinnut tämän vaimokseen hänen sijastaan. Myöhemmin hän tapasi toisen sisarensa, ja petti tätä samoin. Kumpikin palasi vuoren huipulle ja hyppäsi innokkaana alas, mutta Zefyros ei kantanutkaan heitä, ja niin he syöksyivät kuolemaansa vuoren juurelle.
Psykhe etsi rakastaan maailman ääristä, lopulta kompuroiden Demeterin temppeliin, jossa kaikki oli sotkussa ja epäjärjestyksessä. Kun Psykhe oli siivonnut ja järjestellyt paikan, Demeter ilmestyi hänelle, mutta kieltäytyi auttamasta, muuten kuin antamalla neuvon, jonka mukaan Psykhen pitäisi tavata suoraan Afrodite, mustasukkainen jumalatar, joka alun perin aiheutti koko ongelman. Psykhen keskustelu seuraavaksi Heran kanssa antoi saman lopputuloksen. Niin Psykhe etsi ja löysi Afroditen temppelin, johon hän astui sisälle. Afrodite määräsi tämän ensimmäiseksi lajittelemaan kasan erilaista viljaa suureen koriin ennen auringonlaskua. Muurahaisen kävi sääliksi Psykhea, ja niin se tovereineen lajitteli viljan tälle.
Afrodite raivostui tehtävän onnistumisesta, ja seuraavaksi käski Psykhen mennä niitylle, jolla laidunsi kultaisia lampaita, ja hankkia kultaista villaa. Jokijumala kertoi Psykhelle, että lampaat olisivat vahvoja ja häijyjä ja tappaisivat tämän, mutta Psykhe odotti keskipäivää, jolloin lampaat menivät varjoon toiselle puolelle niittyä ja nukahtivat, jolloin hän poimi villan, joka oli jäänyt puiden oksiin ja kuoriin. Afrodite pyysi seuraavaksi Styksin ja Kokytoksen vettä, jota virtasi halkeamasta, jota valtavat käärmeet vartioivat ja jota kuolevaisen oli mahdoton saavuttaa. Tällä kertaa kotka suoritti tehtävän Psykhelle. Jälleen Afrodite suuttui Psykhen selviytymisestä, ja laittoi tämän seuraavaksi hakemaan Persefonelta manalasta rasiallisen kauneutta, koska hän itse oli sitä sen verran menettänyt huolehtiessaan poikansa sairastumisesta Psykhen uskottomuuden tähden. Psykhe päätteli, että nopein tapa päästä sinne olisi heittäytyä alas korkealta paikalta ja kuolla, mutta kiivetessään torniin torni itse puhui hänelle neuvoen tien Tanairumiin, josta hän pääsisi elossa manalaan ja takaisin. Lisäksi se neuvoi heittämään Kerberokselle makupalan ja varaamaan Kharonille hopearahan päästäkseen molempien ohitse, antoi ohjeita vaarojen välttämiseksi matkan aikana ja ennen kaikkea kielsi syömästä mitään manalassa, tai muuten hän jäisi sinne ikuisiksi ajoiksi. Psykhe seurasi ohjeita pilkun tarkasti.
Matkalla takaisin Psykhe kuitenkin päätti avata laatikon ja ottaa hieman kauneutta itselleen. Rasian sisältä hän ei kuitenkaan löytänyt kauneutta, vaan manalan ikuisen unen, joka valtasi hänet. Eros, joka oli antanut Psykhelle anteeksi, lensi apuun, ja pyyhki unen pois tämän kasvoilta, laittoi sen takaisin rasiaan ja lähetti Psykhen takaisin matkaan. Sitten Eros lensi Olympos-vuorelle ja pyysi Zeusta auttamaan heitä. Zeus kutsuikin kokoon jumalten neuvoston, ja kertoi tahtonsa olevan, että Eros saisi naida Psykhen. Zeus haetutti tämän jälkeen Psykhen Olympos-vuorelle, ja antoi tälle ambrosiasta tehtyä juomaa suoden tälle siten kuolemattomuuden. He saivat tyttären, joka sai nimen Hedone (mielihyvä, halu, himo). Lisäksi Afrodite ja Psykhe antoivat toisilleen anteeksi, tosin vastahakoisesti.
Tarinan vaikutus myöhemmin
Eeva-Liisa Manner on kirjoittanut runonäytelmän Eros ja Psykhe vuonna 1959.
Kohtalon ivaa
Kohtalon ivaa (, suom. myös ”Kohtalon ironia”) on neuvostoliittolainen Eldar Rjazanovin ohjaama draamakomediaelokuva vuodelta 1975. Elokuvan näyttäminen televisiossa venäläisenä uutenavuotena on muodostunut perinteeksi. Joulukuussa 2007 elokuvalle julkaistiin jatko-osa Ирония судьбы. Продолжение (Ironija sudby. Prodolženije).
Jock Macdonald
James Williamson Galloway "Jock" Macdonald (31. toukokuuta 1897 Thurso, Skotlanti – 3. joulukuuta 1960, Toronto, Ontario, Kanada) oli kanadalainen taidemaalari. Hän kuului abstraktin taiteen edistäjien Painters Eleven -ryhmään.
Ensimmäisen maailmansodan aikana Macdonald haavoittui Ranskassa ja vietti vuoden toipilaana sairaalassa. Hän muutti vuonna 1926 Vancouveriin, jossa vietti suurimman osan loppuelämästään. Hänen töidensä joukossa ovat Rust of Antiquity (1958) ja Growing Serenity (1960).
Verohinta
Verohinta eli markonki (, nyk. markegång ) oli aiemmin laskennallinen hinta, jonka avulla luonnosta saatavilla tuotteilla suoritettava vero muunnettiin rahalliseksi arvoksi. Aikoinaan kannettiin vuotuista veroa maanviljelystä, karjanhoidosta, kalastuksesta tai muusta maaelinkeinosta saatuina tuotteina. Tällaisia veroparseleita eli veroesineitä voitiin korvata rahalla. Eri tuotteiden verohinnat vahvistettiin vuosittain ja niistä laadittiin verohintaluettelo eli verohintataksa. Tätä varten suoritettiin jokaisessa läänissä verohinnanpano.
Koska usein oli edullista sekä veronmaksajalle että veronsaajalle saada lunastaa veroparselit rahana, alettiin jo 1600-luvulla määrätä verohintoja. Osalle veroparseleista määrättiin kiinteä hinta, mutta tavallisesti käytettiin käypää hintaa eli vuosiverohintaa. Vuonna 1840 annetulla julistuksella siirryttiin käyttämään yhdeksän edellisen vuoden keskiverohintaa, jotta kruunun saaman maaveron määrä ei vaihtelisi vuosittain liiaksi. Maaverot lakkautettiin vuoden 1925 alusta lähtien, jonka jälkeen verohinnoilla ei enää ollut merkitystä valtionverotuksessa. Valtion virkatalojen vuokrien ja eräiden maksujen määräämisessä verohintaluetteloa tarvittiin vuoden 1930 loppuun saakka. Vuonna 1930 annettiin laki, joka sääti vuokriin sisältyvien viljaerien hinnat laskettavaksi maatalousministeriön vuosittain vahvistamien hintojen mukaan. Maksujen osalta laissa määrättiin viljalle pysyvät hinnat.
Korsholman musiikkijuhlat
Korsholman musiikkijuhlat on pääasiassa kamarimusiikkiin keskittynyt festivaali, joka on järjestetty joka kesä vuodesta 1983. Festivaalin perustamisessa tärkeimmät henkilöt olivat vaasalainen Olav Englund ja sellisti Seppo Kimanen. Festivaalin tärkeimpänä esikuvana olikin Kuhmon kamarimusiikkifestivaali, jonka taiteellisena johtajana Kimanen tuolloin toimi.
Musiikkijuhlien pääpaikat ovat Vaasa ja Mustasaari, mutta konsertteja järjestetään ympäri Pohjanmaan rannikkoaluetta. Vuodesta 1989 Korsholman Musiikkijuhlat on kuulunut Finland Festivals -ketjuun.
Festivaalin muusikkokunta on aina ollut kansainvälinen. Vuosien varrella festivaalilla ovat esiintyneet mm. Mischa Maisky, Martin Fröst, Barnabás Kelemen, Olli Mustonen, Helena Juntunen ja Vertavo-kvartetti.
Jürg Wyttenbach
Jürg Wyttenbach (s. 2. joulukuuta 1935 Bern) on sveitsiläinen säveltäjä, kapellimestari ja pianisti. Hän on tuotannossaan yhdistellyt musiikkia moniin muihin taiteenaloihin. Hän oli mukana perustamassa IGNM Baselia ja on luennoinut pitkään Baselin musiikkiakatemiassa. Hän voitti Sveitsin musiikkipalkinnon vuonna 2017.
Sveitsissä, Saksassa ja Ranskassa opiskelleen Wyttenbachin opettajiin lukeutui Yvonne Lefébure.
Piha (runokokoelma)
Piha on suomenruotsalaisen kirjailijan Bo Carpelanin sarjamuotoinen runokokoelma vuodelta 1984. Teoksen on julkaissut Otava. Kokoelma perustuu suurimmaksi osaksi Carpelanin ruotsinkieliseen alkuperäisteokseen Gården vuodelta 1969. Suomennokseen sisältyy koko alkuteos lukuun ottamatta kuutta runoa, joiden tilalla on yhdeksän runoa kokoelmista Källan (1973), I de mörka rummen, i de ljusa (1976) ja Dagen vänder (1983) ja lisäksi yksi käsikirjoituksesta suomennettu runo. Runot on suomentanut Tuomas Anhava. Teoksen on kuvittanut taiteilija Hannu Taina.
Teos sai kirjallisuuden valtionpalkinnon vuonna 1970.
Sandro
Sandro Ranieri Guimarães Cordeiro, tunnetaan myös nimellä Sandro (s. 15. maaliskuuta 1989 Riachinho) on brasilialainen jalkapalloilija, joka edustaa Italian Serie A:ssa pelaavaa Genoaa. Omimmillaan hän on puolustavana keskikenttäpelaajana keskikentän pohjalla.
Sandro pelasi kotimaassaan Sport Club Internacionalissa ensin B-joukkueessa ja tammikuusta 2008 alkaen ykkösjoukkueessa. Hän voitti Copa Sudamericanan kaudella 2008–2009 ja Copa Libertadoresin kaudella 2009–2010. Hän edusti Englannissa Tottenhamia kaudet 2010–2014, minkä jälkeen hän siirtyi Queens Park Rangersiin. Tämän jälkeen hän on edustanut West Bromwich Albionia lainasopimuksella, turkkilaista Antalyasporia sekä Italiassa Beneventoa lainalla, Genoaa ja Udinesea lainalla.
Sandro voitti Brasilian maajoukkueen paidassa hopeaa Lontoon olympialaisissa 2012.
Ragnar Erlandsson
Ragnar Erlandsson (s. 21. syyskuuta 1941) on ahvenanmaalainen poliitikko. Hänen puolueensa on Ahvenanmaan keskusta, jonka entinen puheenjohtaja hän on.
Erlandsson on toiminut Ahvenanmaan maakuntapäivien jäsenenä vuosina 1987–1988 ja 1995–2007. Marraskuusta 1995 lokakuuhun 1999 ja marraskuusta 2000 lokakuuhun 2001 hän toimi maakuntapäivien puhemiehenä ja marraskuusta 1999 lokakuuhun 2000 varapuhemiehenä. Hän on ollut jäsenenä maakuntapäivien itsehallintopoliittisessa valiokunnassa, lakivaliokunnassa ja suuressa valiokunnassa sekä kansliatoimikunnassa. Erlandsson on pyrkinyt myös Suomen eduskuntaan. Eduskuntavaaleissa 1999 hän oli Ahvenanmaan maakunnan vaalipiirin toiseksi eniten ääniä saanut ehdokas eduskuntaan valitun Gunnar Janssonin jälkeen.
Erlandsson on toiminut myös Ahvenanmaan maakuntahallituksessa. Vuosina 1991–1995 hän toimi maakuntahallituksen puheenjohtajana eli maaneuvoksena ja aiemmin vuosina 1976–1983 ja 1988–1991 maakuntahallituksen jäsenenä sekä vuosina 1980–1983 varamaaneuvoksena. Hän on vaikuttanut myös Pohjoismaiden neuvostossa jäsenenä ja Ahvenanmaan valtuuskunnan puheenjohtajana.
Paitsi poliitikkona, Erlandsson on työskennellyt myös opettajana.
Pyhän Olavin kirkko (Jyväskylä)
Pyhän Olavin kirkko sijaitsee Jyväskylässä, Harjun kaupunginosassa. Kirkko valmistui Jyväskylässä toimivan Pyhän Olavin katolisen seurakunnan omaksi kirkoksi 1962. Kirkon nimi johtuu siitä, että jo vuonna 1593 perustettu Laukaan emäseurakunta kantoi Pyhän Olavin nimeä.
Kirkon suunnitteli Olavi Kivimaa ajan tyylin mukaan. Hän pyrki Pyhän Olavin kirkossa pelkistettyyn ja koruttomaan ulkoasuun. Tuloksena oli betonirakenteinen pitkäkirkko, jonka julkisivut on verhottu valkosementtimosaiikkilaatoilla. Pyhimyksiä ja Raamatun hahmoja esittävät lasimaalaukset on tehnyt hollantilainen René Groenen (1924-2001).
Kirkon yhteyteen rakennettiin seurakuntakeskus, katolisten sisarten ylläpitämän leikkikoulun tilat, opiskelija-asuntola, pappila sekä asunnot ursuliinisääntökunnan sisarille.
Jokipiin Pellava
pienoiskuva|Jokipiin Pellavan tehdasrakennuksia 1960-luvulla. Jokipiin Pellava valmistaa suomalaisia pellavatekstiilejä saunaan, kylpyhuoneeseen ja kodin sisustukseen sekä liikelahjoiksi. Se sijaitsee Jokipiin kylässä Kurikan kaupungin Jalasjärvellä. Jokipiin Pellava Oy on perustettu vuonna 1920.
Pyhän Olavin kirkko (Jyväskylä)
Pyhän Olavin kirkko on luokiteltu maakunnallisesti arvokkaaksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi.
Jokipiin Pellava
Historiaa
Yritys sai alkunsa Asser Laurilan vuonna 1920 perustamasta Pystylänkosken sahasta. Yksiraaminen saha ja jauhomylly valmistuivat keväällä 1921. Tukkeja uitettiin sahalle Jalasjokea pitkin vuoteen 1948 saakka. Sahatavara vietiin pääosin ulkomaille, etenkin Britanniaan. Se kuljetettiin hevoskärryillä tai reellä Kurikan rautatieasemalle vietäväksi junalla satamaan.
Tulipalot tuhosivat sahan ja myllyn maan tasalle ensin 1927 ja toisen kerran 1937, tiilirakenteista konehuonetta lukuun ottamatta. Ne rakennettiin aina uudelleen ja toimivat myös läpi sotavuosien, jolloin valmistettiin muun muassa ratapölkkyjä saksalaisten kenttäratoihin Lapissa ja Kainuussa.
1930-luvulla tuli mukaan myös kotimaisen villan kehruu ja sotien jälkeen kotimainen pellava. Tietoa ja koneita pellavan käsittelyyn haettiin Tanskasta. 1950-luvulla Asserin pojat Juhani ja Risto Laurila aloittivat pellavalangan kutomisen kankaiksi ja päättivät keskittyä siihen lopettamalla sahatoiminnan sekä villan ja pellavan kehruun. Vuonna 1962 tulivat yritykseen ensimmäiset automaattikutomakoneet ja seuraavana vuonna ensimmäiset jacquard-koneet, joilla voitiin kutoa kankaisiin reunatekstejä. Nimipyyheliinoista tulikin yksi pääartikkeleista, ja niitä myytiin muun muassa Valtionrautateille ja sairaaloille.
Pyhän Olavin kirkko (Jyväskylä)
Ennen kirkon valmistumista seurakuntalaiset käyttivät kappelia, mutta se jäi seurakunnan kasvaessa pieneksi. Nykyisin Pyhän Olavin seurakuntaan kuuluu suurin osa Keski- ja Itä-Suomea, ja seurakunnan jäsenmäärä on noin 450 henkeä.
Rasmus Windingstad
Rasmus Windingstad (s. 31. lokakuuta 1993) on norjalainen alppihiihtäjä, joka edustaa Bærums Skiklubia.
Jokipiin Pellava
Historiaa
1960-luvulla perustettiin ompelimo tekemään pellavakankaista valmiita tuotteita. Yrityksen oma tuotekehitys tuotti tuloksena pellavafroteen, josta alettiin valmistaa saunatekstiilejä 1973. Ensimmäiset froteekoneet rakennettiin itse tavallisista kutomakoneista, mutta 1980-luvun alussa hankittiin froteekone Belgiasta.
Rasmus Windingstad
Nuorten MM-kilpailuissa Jasnassa 2014 Windingstad saavutti pronssia suurpujottelussa. Vuonna 2015 hän osallistui Vailin/Beaver Creekin MM-kilpailuihin, joissa hän sijoittui suurpujottelussa 31:nneksi. Åren MM-kilpailuissa 2019 hän oli suurpujottelussa ja alppiyhdistetyssä kolmastoista. Pekingin olympialaisissa 2022 hän sijoittui supersuurpujottelussa 29:nneksi ja saavutti pronssia joukkuekilpailussa. Courchevelin / Méribelin MM-kilpailuissa 2023 hän oli parisuurpujottelussa viides.
Jokipiin Pellava
Historiaa
Vuonna 1989 yrityksen nimi muuttui Jokipiin Villa- ja Pellavakehräämöstä Jokipiin Pellavaksi. Nykyisin yrityksen johdossa on Laurilan suvun neljäs polvi.
Yritys tänään
pienoiskuva|Jokipiin Pellavan tehdasrakennus. Yrityksen käyttämät pellavalangat tulevat nykyisin Länsi-Euroopan maista, joissa pellava on myös kasvatettu. Kankaiden kutominen ja tuotteiden valmistus on yhä keskittynyt Suomeen ja Jokipiin kylään. Tuotteet täyttävät Öko-Tex standardin eli niiden valmistuksessa ei käytetä haitallisia kemikaaleja.