cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rambo
Ensimmäinen elokuva (1982)
Palattuaan Vietnamista Yhdysvaltoihin Rambo saapuu Hope-nimiseen pikkukaupunkiin. Seriffi Will Teasle ei kuitenkaan halua kulkureita kaupunkiinsa. Rambo haluaa paikan jossa hän voisi syödä, mutta Teasle kuljettaa hänet pois kaupungista. Ramboa harmittaa Teaslen asenne, ja hän päättää kääntyä kävelemään takaisin kohti Hopea. Teasle pidättää Rambon irtolaisuudesta ja teräaseen hallussapidosta. Rambo viedään putkaan, jossa häntä aletaan valmistella oikeuskäsittelyä varten. Virkavalta huomaa, että Rambolla on selässään ja rintakehässään useita viiltojälkiä. Putkan kalterit ja parranleikkaajan veitsi tuovat Rambolle muistoja sotavankiajoista Vietkongin ”tiikerihäkistä”.
Rajua väkivaltaa käyttäen Rambo pakenee poliisiasemalta läheiseen vuoristoon. Helikopteri löytää hänet, ja apulaisseriffi alkaa ampua helikopterista kiväärillä Ramboa kohti. Rambo ajautuu kallion kielekkeelle, josta ainoa pakomahdollisuus on alaspäin. Hän pudottautuu suuren kuusen oksien hidastamana maahan. Helikopteri laskeutuu lähemmäs, jolloin Rambo heittää sen tuulilasiin kiven, minkä seurauksena helikopteri alkaa kieppua ja apulaisseriffi putoaa maahan ja kuolee. Rambo vahingoittaa takaa-ajajiaan rakentamillaan ansoilla, ja neuvoo seriffiä lopettamaan ajojahdin. Seriffi ei usko varoitusta ja kutsuu paikalle kansalliskaartin. Paikalle saapuu myös eversti Samuel Trautman, Rambon komentaja Vietnamin sodassa, joka yrittää taivutella radiopuhelimen kautta Ramboa antautumaan. Kansalliskaarti saartaa Rambon hylättyyn kaivokseen ja sulkee sisäänkäynnin singon laukauksella, mutta Rambo pääsee pakoon toista reittiä pitkin lievästi haavoittuneena.
Seuraavana päivänä Rambo varastaa kansalliskaartin kuorma-auton ja lähtee tuhoamaan Hopen pikkukaupunkia. Hän saa paljon tuhoa aikaan vartioimattomassa kaupungissa räjäyttäessään muutaman rakennuksen. Lopussa hän on jo tappamassa Teaslea, mutta Trautman ehtii väliin ja saa taivuteltua Rambon antautumaan. Rambo lysähtää maahan ja tilittää Trautmanille katkerasti tunteitaan Vietnamin veteraanien törkeästä kohtelusta Yhdysvalloissa. Rambo viedään pois vangittuna.
Toinen elokuva (1985)
John Rambo on kärsimässä kymmenen vuoden vankilatuomiotaan kivilouhostyömaalla. Rambon Vietnamin sodan aikainen komentaja eversti Samuel Trautman saapuu tarjoamaan hänelle keinoa lyhentää tuomiotaan. Vietnamissa on käynnistymässä salainen operaatio tietojen hankkimiseksi yhdysvaltalaisista sotavangeista. Tehtävänä on mennä Vietkongin leiriin ja ottaa valokuvia todisteeksi yhdysvaltalaisten sotavankien olemassaolosta.
Rambo ottaa tehtävän vastaan. Tehtävän johdossa on Marshall Murdock. Rambo lähtee Vietnamin viidakoihin, jossa hänen apunaan toimii agentti Co Bao. Rambo löytää yhdysvaltalaisia sotavankeja Vietkongin leiristä, ottaa heistä yhden mukaansa ja palaa Vietkongin joukot kintereillään sovittuun tapaamispaikkaan, jonne Trautman on lentämässä helikopterilla kahden apulaisen kanssa hakemaan Ramboa ja sotavankia. Kun Murdock saa kuulla, että Rambo on onnistunut tehtävässä yli odotusten, hän keskeyttää tehtävän. Trautmanin vastusteluista huolimatta helikopteri ei laskeudu hakemaan Ramboa vaan lentää takaisin tukikohtaan.
Rambo tappaa suuren määrän venäläisiä ja vietnamilaisia joukkoja, kaappaa venäläisten helikopterin, tuhoaa helikopterilla Vietkongin leirin ja kuljettaa sotavangit päämajaan helikopterilla. Päämajassa Rambo lähes tappaa Murdockin, muttei kuitenkaan tee sitä. Hän käskee Murdockia etsimään loput sotavangit.
Kolmas elokuva (1988)
Eversti Trautman löytää Rambon Thaimaasta, jossa tämä ottelee rahasta pimeissä keppitappeluissa. Rambo yrittää aloittaa uuden elämän, mutta Trautman haluaisi Rambon suorittavan vielä viimeisen tehtävän hänen kanssaan. Heidän pitäisi kuljettaa aseita afganistanilaisille kapinallisille, jotka yrittävät puolustaa maataan neuvostoliittolaisia vastaan. Rambo haluaa kuitenkin ensin löytää itsensä. Trautman lähtee suorittamaan tehtävää yksin ja jää neuvostoliittolaisten vangiksi. Häntä kidutetaan ja sadistinen venäläisupseeri yrittää saada hänet paljastamaan, ovatko yhdysvaltalaiset toimittaneet afganistanilaisille ohjuksia ja jos ovat, niin mihin ne on piilotettu. Trautman ei kuitenkaan kerro mitään.
Kun Thaimaassa luostaria rakentava Rambo saa kuulla tapahtuneesta, hän lähtee Afganistaniin pelastamaan ystäväänsä. Kapinallisten luona ollessaan hän joutuu taistelemaan Neuvostoliiton helikoptereita vastaan ja lopulta lähtemään kohti linnaketta, mukanaan ainoastaan eräs afganistanilaiskapinallinen ja pieni lapsisotilas, jota Rambo yrittää viimeiseen asti saada kääntymään takaisin. He pääsevät linnakkeeseen ja Rambo vapauttaa Trautmanin, mutta neuvostoliittolaiset ovat edelleen perässä. Afganistanilaiset kapinalliset kuitenkin hyökkäävät Neuvostoliiton joukkojen kimppuun. Venäläisupseeri lentää helikopterillaan päin Rambon kaappaamaa panssarivaunua ja kuolee seuranneessa räjähdyksessä. Neuvostojoukkojen tappioon päättyneen taistelun jälkeen Rambo ja Trautman jatkavat kotimatkaansa.
Neljäs elokuva (2008)
Yli kaksikymmentä vuotta edellisen elokuvan tapahtumien jälkeen Vietnamin sodan veteraani John Rambo on vetäytynyt eläkkeelle Thaimaahan, jossa hän työkseen pyydystää käärmeitä, kalastaa ja ajaa jokilaivaa Salweenjoessa.
Thaimaan ja Myanmarin rajan lähellä riehuu kuudettakymmenettä vuotta maailman suurin sisällissota, jossa kapinalliset sortavat kansalaisten oikeuksia tappaen ihmisiä ja kaappaamalla nuoria poikia omiin sotajoukkoihinsa. Rambo elää siitä huolimatta rauhallista elämää ja pitää neutraalin kannan sotaan.
Kaikki muuttuu, kun joukko pappeja ja ihmisoikeustyöntekijöitä kertoo Rambolle että Burman armeija on kylvänyt maamiinoja pitkin tietä, tehden siitä liian vaarallisen ylitettäväksi. He pyytävät Ramboa opastamaan heidät Salweejokea pitkin jotta he voisivat kuljettaa lääkintätarvikkeita ja ruokaa Karen heimolle. Aluksi Rambo kieltäytyy mutta taipuu suostutteluihin ja lupautuu kuljettamaan heidät kohteeseensa vaarallista reittiä pitkin.
Kahden viikon kuluttua, pastori Arthur Marsh löytää Rambon ja kertoo tälle että nuoret ihmisoikeustyöskentelijät eivät ole vieläkään palanneet ja heitä ei onnistuta paikantamaan. Marsh panttasi kotinsa ja keräsi rahaa palkatakseen palkkasotureita hakemaan nuoret työntekijät, joita pidetään sotilaiden vankeina. Rambo suostuu opastamaan palkkasoturit jokea pitkin samaan paikkaan mihin hän jätti lähetyssaarnaajat mutta haluaa paikalle päästyään osallistua pelastukseen. Palkkasotilaat kieltäytyvät ja lähtevät omin neuvoin etenemään viidakossa, kohdaten teloitusryhmän joka laittaa vangitut siviilit juoksemaan miinoitetulle riisipellolle. Rambo kuitenkin on seurannut sotilaita salaa ja ilmestyy paikalle, tappaen samalla jousella kaikki burmalaiset sotilaat.
Palkkasoturit päättävät ottaa Rambon mukaansa. Yhdessä he tunkeutuvat burmalaisten joukkojen linnakkeeseen pelastamaan lähetystyöntekijöitä. Rambo onnistuu saamaan heidät ulos, mutta kun totuus aamulla paljastuu burmalaisille, alkaa pakomatka.
Viides elokuva (2019)
On kulunut 11 vuotta edellisen elokuvan tapahtumista. John Rambo on asettunut asumaan isänsä maatilalle, jossa häntä tukevat hänen ystävänsä Maria Beltran ja lapsenlapsensa Gabrielle.
Gabriellen ystävä Giselle on löytänyt Gabriellen biologisen isän, Manuelin. Ystävykset matkustavat salaa Meksikoon etsimään Manuelia Rambon ja Marian kiellosta huolimatta. Löydettyään Manuelin asunnon Gabrielle kysyy isältään, miksi hän hylkäsi perheensä. Gabriellelle selviää, ettei hänen isänsä koskaan välittänyt hänestä tai äidistään.
Murtunut Gabrielle ja hänen ystävänsä ovat läheisessä baarissa, kun tuntematon mies huumaa ja kidnappaa Gabriellen. Gabrielle joutuu huumekartellin panttivangiksi. Sillä välin Rambo kuulee Marialta, että Gabrielle on lähtenyt salaa Meksikoon. Rambo lähtee Meksikoon etsimään häntä ja tapaa ensimmäisenä Gisellen, jonka kanssa Gabrielle oli viimeksi. Giselle vie Rambon samaan baariin, jossa Gabrielle kidnapattiin ja he löytävät kidnappaajan, El Flacon, paikalta. Rambo seuraa El Flacoa parkkipaikalle asti ja kiduttaa häntä kertomaan Gabriellen olinpaikan. El Flacon ohjaamana Rambo päätyy Hugo ja Victor Martinezin johtaman huumekartellin luo. Hänet piiritetään parkkipaikalla ja pahoinpidellään rajusti. Victor tunnistaa Gabriellen Rambon mukana olleesta kuvasta, ja kartelli vannoo kohtelevansa tyttöä jatkossa vielä huonommin.
Ramboa salaa seurannut journalisti Carmen Delgado (Paz Vega) pelastaa hänet asuntoonsa, jotta Rambo voisi toipua rauhassa. Carmen kertoo Rambolle seuranneensa Martinezin veljeksiä, jotka murhasivat hänen siskonsa. Rambon nelipäiväisen toipumisen aikana Gabrielle on pidetty huumattuna ja häntä on myyty bordellissa, minkä seurauksena Gabrielle on huonossa kunnossa. Rambo saa Carmenilta osoitteen bordelliin, jossa Gabrielle oletettavasti on. Hän tunkeutuu bordelliin ja pelastaa Gabriellen tappaen samalla muut paikalla olevat huumekartellin jäsenet. Kotimatkalla Gabrielle menehtyy heroiinin yliannostukseen ja Rambo hautaa hänet kotitilalleen.
Kaunaa kantava Rambo päättää aloittaa taistelun huumekartellia vastaan. Hän lähettää Marian pois maatilalta ja ansoittaa koko pihapiirin. Saatuaan ansat valmiiksi hän matkaa takaisin Meksikoon ja pyytää Carmenilta apua Victorin löytämiseen. Aluksi tämä kieltäytyy auttamasta, mutta Rambo suostuttelee hänet siihen. Rambo saapuu Victorin kotiin tappaen hänen vartijansa ja löytää miehen itsensä pesuhuoneesta. Seuraavana päivänä Hugo käy katsomassa veljensä ruumista. Hän löytää Victoriin kiinnitetyn valokuvan Gabriellesta, ja päättelee Rambon olevan vastuussa tästä. Kostonhaluinen Hugo lähtee palkkatappajien kanssa Rambon maatilalle kostaakseen veljensä kuoleman.
Maatilalla yksi autoista ajaa Rambon tekemään ansaan ja joukko jatkaa Rambon etsimistä jalan. Rambo tappaa kaikki jäsenet yksitellen, säästäen Hugon viimeiseksi. Hän kohtaa Hugon navetassa ja ampuu tämän seinään kiinni jousipyssyllä. Hän lähestyy Hugoa ja puukottaa Hugoa rintaan repien sydämen pois. Loppukohtauksessa haavoittunut ja heikossa kunnossa oleva Rambo asettuu talon pihassa olevaan keinutuoliin, vannoen jatkavansa taistelua ja pitävänsä läheisensä elävinä hänen muistossaan
Musiikki
Ensimmäiset sävellykset kolmeen ensimmäiseen elokuvaan sävelsi Jerry Goldsmith. Toisen elokuvan musiikin esitti National Philharmonic Orchestra ja kolmannen elokuvan musiikin Hungarian State Opera Orchestra. Goldsmithin Ramboon säveltämä pääteema toimi pohjana lopputekstikappaleelle ”It's A Long Road”, jonka esitti Dan Hill.
Goldsmithin kuoleman jälkeen vuonna 2004 elokuvasäveltäjä Brian Tyler sävelsi neljännen elokuvan, mutta alussa oleva tunnusmusiikki on Jerry Goldsmithin käsialaa.
Mark Lanegan
Mark William Lanegan (25. marraskuuta 1964 – 22. helmikuuta 2022 Killarney, Irlanti ) oli yhdysvaltalainen muusikko. Hänet tunnettiin parhaiten sooloprojektistaan sekä yhtyeistä Screaming Trees ja Queens of the Stone Age. Lanegan työskenteli myös muun muassa Melissa Auf der Maurin, Mad Seasonin, Mondo Generatorin ja Masters of Realityn kanssa.
Vuonna 1990 Lanegan julkaisi ensimmäisen soolo-albuminsa The Winding Sheet SubPop Recordsin kautta. Nirvanan laulaja-kitaristi Kurt Cobain oli albumilla vieraileva kitaristi ja taustalaulaja kappaleissa ”Down in the Dark” ja ”Where Did You Sleep Last Night?”. Jälkimmäinen on cover-versio Huddie Ledbetterin alkuperäisestä kappaleesta. Myöhemmin Nirvana soitti oman versionsa kappaleesta, joka kuullaan yhtyeen MTV Unplugged in New York -albumilla. The Winding Sheet sai paljon kaupallista menestystä ja Lanegan nauhoitti sen jälkeen viisi studio-albumia lisää.
Laneganin sooloalbumeilla on enemmän vaikutteita bluesista, countrysta ja folkista kuin Screaming Treesin albumeilla.
Armin Laschet
Armin Laschet [lašet] (s. 18. helmikuuta 1961 Aachen, Saksan liittotasavalta) on saksalainen poliitikko ja Nordrhein-Westfalenin osavaltion pääministeri vuodesta 2017 lähtien. Laschet valittiin Saksan kristillisdemokraattisen unionin puheenjohtajaksi tammikuussa 2021. Aikaisemin Laschet on toiminut liittopäiväedustajana sekä europarlamentaarikkona. Poliittiselta linjaltaan Laschetin on kuvattu edustavan "keskikentän edustajaksi". CDU:n puheenjohtajavaalin yhteydessä Laschetin katsottiin olevan jatkoa Angela Merkelin poliittiselle linjalle.
Mark Lanegan
Queens of the Stone Age
Vuosina 2000–2005 Lanegan oli Queens of the Stone Agen kolmas laulaja. Hänen lauluaan kuullaan muun muassa Queens of the Stone Agen kappaleissa ”Song for the Dead”, ”Hangin’ Tree” ja ”In the Fade”. Hän kiersi yhtyeen kanssa Songs for the Deaf -albumin kiertueella.
Armin Laschet
Laschet oli kristillisdemokraattien ehdokas Saksan liittokansleriksi vuoden 2021 liittopäivävaaleissa.
Perhe ja tausta
Armin Laschet syntyi katoliseen perheeseen Aachenissa vuonna 1961. Koulutukseltaan Laschet on juristi, ja hän on toiminut politiikassa lähes koko aikuisikänsä. Laschet tapasi vaimonsa Susannen nuorena kirkkokuorossa. Pariskunnalla on kolme lasta. Lascheteilla on sukujuuria Valloniassa, ja hän puhuu sujuvaa ranskaa.
Mark Lanegan
Yhteistyö Isobel Campbellin kanssa
Lanegan teki yhteistyötä Belle & Sebastian -yhtyeen aiemman laulajan Isobel Campbellin kanssa EP:n ja kolmen albumin verran. Vuonna 2004 ilmestyi Time Is Just the Same -EP. Albumit ovat Ballad of the Broken Seas (2006), Sunday at Devil Dirt (2008) ja uusin Hawk (2010).
Armin Laschet
Perhe ja tausta
Laschetin poliitinen ura alkoi Aachenin valtuustossa. Myöhemmin Laschet on edustanut Saksan liittopäivillä ja Euroopan parlamentissa. Vuodesta 2017 Laschet on johtanut Nordrhein-Westfalenin hallitusta.
Sisäpolitiikka
Yleiseltä linjaltaan Laschetin katsotaan edustavan CDU:n sisällä taloudellisia teemoja painottavaa osaa. Laschetia luonnehditaan myös vahvasti Eurooppa-myönteiseksi ja lämpimiä suhteita Ranskaan ylläpitäväksi. Laschetin katsotaan edustavan myös konservatiivien pitkää linjaa läheisestä kumppanuudesta Yhdysvaltoihin.
Ulkopolitiikka
Puheenjohtajavalinnan jälkeen Laschetin poliittisesta linjasta käytiin keskustelua. Laschet on nostanut esiin ongelmallisiksi koettuja ulko- ja turvallisuuspoliittisia kantoja. Laschet on muun muassa puhunut taistelusta Isis-järjestöä vastana ”yhdessä Vladimir Putinin kanssa”. Laschet epäili myös Sergei ja Julija Skripalin myrkytystapaukseen liittyviä brittiläisiä tiedustelutietoja. Kommenttien on arveltu olevan myös mahdollista kokemattomuutta. Laschetia on arvosteltu myös muun CDU:n tavoin selkeän ulkopolittisen linjan puuttumisesta.
Säppikalat
Säppikalat (Balistidae) on jäykkäleukakalojen heimo. Siihen kuuluu 40 lajia, jotka jaetaan yhteentoista sukuun. Niitä elää luonnossa Atlantin, Välimeren ja Indopasifisen merialueen rantavesissä. Monet lajit ovat suosittuja yleisöakvaarioiden merivesialtaiden kaloja. Suuri koko ja aggressiivinen käytös tekevät niistä joskus vaativia hoidokkeja. Säppikalat puolustavat reviireitään niin raivokkaasti, että voivat hyökätä sukeltajan kimppuun aiheuttaen haavoja puremillaan. Säppikalan voimakkaat leuat ja terävät hampaat soveltuvat hyvin selkärangattomien kuoren murskaamiseen.
Säppikalojen pituus on 30–75 cm. Ne ovat litteitä, pyöreämuotoisia, usein pilkkujen ja juovien kuvioimia kaloja.
Batman: Gothamin ritari
Batman: Gothamin ritari (Batman: Gotham Knight) on vuonna 2008 suoraan DVD:lle julkaistu kuudesta lyhytanimaatiosta koostuva anime-elokuva, joka sijoittuu elokuvien Batman Beginsin ja Yön ritarin väliin. Se kertoo Batmanin alkuvuosista ensimmäisen elokuvan tavoin ja päättää tarinansa samana vuonna ilmestyvään jatko-osaan Yön ritariin. Batman kohtaa samalla vanhoja ja hieman tuntemattomampia vihollisiaan kuten Linnunpelättimen, Killer Crocin ja Deadshotin.
Jokaisen lyhytanimaation ovat kirjoittaneet eri käsikirjoittajat, jotka ovat Brian Azzarello, Josh Olson, David S. Goyer, Greg Rucka, Jordan Goldberg ja Alan Burnett. Lisäksi elokuvan jokaisella lyhytanimaatiolla on omat ohjaajansa, kuten Jong-Sik Nam, Toshiyuki Kubooka, Shojiro Nishimi, Futoshi Higashide, Hiroshi Morioka ja Yasuhiro Aoki.
Elokuva tekee poikkeuksen Batmanin edellisiin animaatioelokuviin, sillä sen animointi on toteutettu animena. Batmanin äänenä toimii näyttelijä Kevin Conroy, joka on jo aikaisemmin toiminut hahmon äänenä yli kymmenen vuotta. Alun perin elokuvaan kaavailtiin ottaa pääasiassa Batman Beginsissä ja Yön ritarissa esiintyneitä näyttelijöitä, kuten Christian Bale, mutta heidän aikataulunsa olivat turhan kiireisiä projektia varten. Bruce Timmin mukaan tämän myötä hän mietti yhdessä Andrea Romanon kanssa kuka olisi Batmanina tässä elokuvassa ja yksi vaihtoehdoista Kevin Conroyn lisäksi oli Jeremy Sisto, joka oli Batmanin roolissa elokuvassa Justice League: The New Frontier.
Suomessa elokuva julkaistiin 27. elokuuta 2008.
Have I Got A Story For You
Josh Olsonin käsikirjoittamassa tarinassa kolme neljästä nuorukaisesta väittää nähneensä Batmanin ja kertovat oman näkemyksensä yön ritarista.
Field Test
Jordan Goldbergin käsikirjoittamassa kolmannessa tarinassa nuori Bruce Wayne kokeilee uusia huipputeknisiä laitteita Batman-asuunsa. Pian hän kuitenkin huomaa että jotkut asiat eivät vain ole tarkoitettu Batmanin elämässä.
In Darkness Dwells
David S. Goyerin käsikirjoittama jakso Jordan Goldbergin tarinan pohjalta vie Batmanin Gothamin viemäristöön, jossa hän kohtaa Killer Crocin. Hänet on huumattu Linnunpelättimen pelkokaasulla, mikä aiheuttaa myös sekasortoa syvemmällä viemärissä.
Working Through Pain
Viidennessä Brian Azzarellon käsikirjoittamassa tarinassa käydään läpi Bruce Waynen alkuvaihetta harjoitellessaan hyödyllisiä tekniikoita Batmanin roolia varten. Hän saa opastusta intialaiselta naiselta Cassandralta, kuinka hallita fyysisen ja henkisen kivun aiheuttamat seuraukset.
Deadshot
Alan Burnett käsikirjoitti elokuvan viimeisen tarinan, jossa Batman joutuu kohtaamaan salamurhaajan Deadshotin, jonka intohimon kohteena ovat aseet. Batmanilla onkin tehtävänä pysäyttää asia, josta kaikki sai alkunsa.
Kirjallisuus
Kirjallisuus tarkoittaa kirjoitettuja tai suullisena perinteenä säilyneitä kielellisiä tuotteita kuten romaaneja ja kansanrunoutta. Usein kirjallisuudella viitataan kaunokirjallisiin teoksiin. Kaunokirjallisuuden lisäksi yleisiä kirjallisuuden lajeja ovat tieto-, muistelma-, viihde-, poliittinen, uskonnollinen tai ammattikirjallisuus. Sanan kirjallisuus suomen kieleen on kehittänyt Elias Lönnrot Suomalaisen Kirjallisuuden Seuralle (SKS).
Määritelmä
Kirjallisuus on laaja käsite ja sen täysin tyhjentävä määrittely on hankalaa. Etymologisesti termi viittaa kirjamuotoon ja kirjoitettuun tekstiin, mutta toisaalta kirjallisuudeksi lasketaan joissain yhteyksissä myös sähköisesti julkaistut teokset, sarjakuvat ja suullinen tarinaperinne, eli siis kaikki kirjoitetut tekstit ja puhutut tarinat.
Kirjallisuus-sanan käyttäminen eri yhteyksissä on myös arvovalinta. Ilmauksella on vahvoja korkeakulttuurisia konnotaatioita, ja jonkin teoksen tai tekstityypin nimittäminen kirjallisuudeksi ja toisen ei-kirjallisuudeksi on jälkimmäisen vahvaa vähättelyä.
Alkulähteet
Länsimaisen kirjallisuusperinteen voidaan katsoa perustuvan sumerilaiseen kulttuuriin, jonka parissa kehitettiin nykyään nuolenpääkirjoituksena tunnettu kirjoitustapa noin 3200–3000 eaa.
Maailmanhistorian ensimmäinen nimeltä mainittu kirjailija oli Urin temppelin ylipapitar Enheduanna. 2200-luvulla ennen ajanlaskun alkua eläneen Enheduannan tuotannosta on säilynyt kuusi pitkää runoa ja 42 temppelihymniä. Enheduannan tekstit ovat vaikuttaneet muun muassa Kreikan homeerisiin hymneihin sekä Raamattuun. Monet sumerilaisessa kirjallisuudessa esiintyvät teemat ovat keskeisiä länsimaisen kirjallisuuden rakennusaineksia.
Länsimainen kirjallisuus
Länsimaisen kirjallisuuden kehdoksi määritellään tavallisesti antiikin Kreikka. Antiikin Kreikan kulttuurin on historian kuluessa aika ajoin — myös omana aikanaan — katsottu edustavan inhimillisen sivistyksen huipentumaa. Koska näin ollen ei ole ikään kuin ollut mitään syytä edetä ajassa antiikin Kreikkaa kauemmaksi, on tieto varhemman kirjallisen kulttuurin merkityksestä ainakin omassa kulttuurissamme ollut vain muutaman asiaan vihkiytyneen henkilön hallussa.
Toisaalta ajatus länsimaisen kirjallisuuden kehdon sijoittamisesta antiikin Kreikkaan on perusteltavissa sikäli, että tuolloin kehittyi selkeä kirjallisuuden lajijako toisaalta Dionysos-jumalan palvontamenoihin kuuluneen näytelmäkilpailuperinteen myötä tragedioihin ja komedioihin, toisaalta Aristoteleen Runousopissaan esittelemän kolmijaon mukaan draamaan, lyriikkaan ja epiikkaan. Näin ollen erityisesti kirjallisuusteorian ja kirjallisuuden tutkimuksen juurien voi katsoa olevan antiikin Kreikassa. Mainitut lajijaot ovat merkityksellisiä länsimaisessa kirjallisuusperinteessä myös sikäli, että erilaiset kirjallisuuden kaanonit, käsitykset ”hyvästä kirjallisuudesta”, ovat eri aikakausina olleet sidoksissa niihin. Esimerkiksi tragediaa on alun perin pidetty komediaa ylevämpänä taidemuotona.
Kirjallisuuden lajeja
Kirjallisuus jaetaan kaunokirjallisuuteen ja tietokirjallisuuteen. Kaunokirjallisuus jaetaan edelleen proosaan, runouteen ja draamaan.
Kaunokirjallisuuden lajityyppejä
Kaunokirjallisuuden aiheita
João Secundino
João Secundino (s. 10. heinäkuuta 1992) on portugalilainen näyttelijä. Hän on noussut kotimaassaan tähteyteen rooleilla TVI:n televisiosarjoissa Ninguém como tu ja Tu e eu.
Vuonna 2006 aloitetussa Tu e eu -sarjassa Secundino esittää Vasco Silva Reisin (Gonçalo Diniz) poikaa, Vasquinhoa.
Esperantoakatemia
pienoiskuva|Esperantoakatemian tunnus. Esperantoakatemia (Akademio de Esperanto) on kansainvälinen elin, jonka tehtävänä on esperanton periaatteiden säilyttäminen ja kielenhuolto. Sen edeltäjä Lingva Komitato (kielikomitea) perustettiin L. L. Zamenhofin aloitteesta vuonna 1905, jolloin ensimmäinen kansainvälinen esperantokongressi valitsi siihen 102 jäsentä. Käytännön työtä varten tämä suuri elin muodosti 18-jäsenisen Akademio-nimisen osaston. Vuonna 1948 tehty uudelleenorganisointi yhdisti Lingva Komitaton ja sen Akademion kielenhuoltoelimeksi Akademio de Esperanto.
Esperantoakatemiassa on 45 jäsentä, jotka akatemia itse valitsee yhdeksän vuoden toimikaudeksi. Jäseneksi voidaan nimittää esperanton käyttäjiä, joita pidetään pätevinä toimimaan Akatemian jäsenen tehtävässä. Tällaisia ovat sääntöjen mukaan ensi sijassa tunnustetut kielen tutkijat, kielen opetuksen tai sanakirjatyön asiantuntijat sekä ne, joiden teokset tai käännökset ovat rikastuttaneet esperantonkielistä kulttuuria kaunokirjallisuuden, tekniikan tai tieteen alalla. Johtokuntaan kuuluvat syksystä 2013 puheenjohtajana Christer Kiselman (Ruotsi), varapuheenjohtajina Brian Moon (Luxemburg) ja Probal Das Gupta (Intia) sekä sihteerinä Renato Corsetti (Italia).
Suomesta akatemian jäsenenä (jo Lingva Komitaton aikaisessa Akademiossa) oli pitkään Vilho Setälä. Vuonna 2022 suomalaisia jäseniä on yksi: Jouko Lindstedt.
Akatemian työskentelee jaostoissa (sekcioj), joiden alat vuonna 2013 olivat kielioppi, yleissanasto, erikoisalojen kieli, kirjallisuus, ääntäminen, oppikirjojen tarkastus ja kielineuvonta. Lisäksi voi olla erikoistehtäviin toimikuntia, kuten Akatemian historiaa laativa työryhmä.
Akatemia julkaisee virallisia suosituksia harvakseltaan, keskimäärin kerran vuodessa. Suositukset koskevat sanoja tai jonkin kielioppikysymyksen tulkintaa. Suositeltuihin sanaluetteloihin (ns. oficialaj aldonoj) päästessään sana on useimmiten jo käytännössä vakiintunut ja Akatemia vain vahvistaa vakiintuneen muodon ja merkityksen. Kielineuvonnan (Lingva Konsultejo) vastauksia julkaistaan useammin.
Akatemian talous perustuu Esperanton Maailmanliiton (Universala Esperanto-Asocio) avustuksiin ja lahjoituksiin.
Lähteet
Ibarakin prefektuuri
Ibarakin prefektuuri on Kantōn alueella Japanissa sijaitseva prefektuuri. Sen pääkaupunki on Mito.
Maantiede
Ibarakin pohjoisosa on vuoristoista, mutta muuten prefektuuri on alavaa maata. Ibarakissa on myös järviä, muun muassa Japanin toiseksi suurin järvi Kasumigaura.
Ilmasto
Ibarakin prefektuuri sijaitsee samoilla leveyspiireillä kuin Välimeri ja on lauhkealla vyöhykkeellä. Kesällä päivälämpötila on yleensä 25–30 °C mutta nousee monin paikoin yli kolmenkymmenenkin. Loppukesällä alkavan taifuunikauden aikana taifuunit iskevät yleensä Japanin eteläisempiin osiin, ja vaikka ne usein jatkavat matkaansa Ibarakiin asti, ne ovat sinne saapuessaan useimmiten heikentyneet niin, ettei niistä ole suurta vaaraa. Talvella päivälämpötila ei juuri laske pakkaselle vaan pysyttelee noin 5 °C:n tienoilla. Talvella lunta voi sataa hieman, mutta sekin sulaa yleensä nopeasti pois.
Aluejako
Ibarakin prefektuuri jakautuu 32 kaupunkiin ja 12 muuhun kuntaan, joista 10 on maaseutukaupunkeja ja 2 on kyläkuntia. Kunnat kuuluvat seitsemään piirikuntaan, joilla ei ole hallinnollista merkitystä.
Historia
Ennen vuoden 1871 feodaalijärjestelmästä luopumista Ibarakin prefektuuri tunnettiin Hitachin provinssina.
pienoiskuva|Ibarakin prefektuurin kartta.
Talous
Ibaraki on melko teollistunut prefektuuri. Tärkeitä teollisuuden keskittymiä ovat esimerkiksi Kashiman ja Hitachin kaupungit; monikansallinen suuryritys Hitachi on peräisin Hitachin kaupungista. Ibarakissa on myös paljon tutkimus- ja kehitystyötä. Tärkein keskus on Tsukuban tiedekaupunki. Kaupungissa sijaitsee muun muassa JAXAn (Japanin avaruusjärjestön) tärkeä keskus. Toinen tärkeä tutkimuskeskus on Tōkain kunnassa sijaitsevan ydinvoimalan yhteydessä oleva ydinvoiman tutkimuskeskus. Prefektuurin tasaisuudesta johtuen siellä on myös kohtalaisesti maataloutta. Ibaraki on tärkeä lootuksen juuren tuottaja.
Vienna Capitals
Vienna Capitals on wienilainen jääkiekkojoukkue, joka pelaa Itävallan pääsarjassa, Bet-at-home ICE Hockey Leaguessa. Joukkue on voittanut maansa mestaruuden kaudella 2004-2005.
thumb|250px|Vienna Capitalsin ja suomalaisen [[Kalevan Pallo|KalPan välinen jääkiekko-ottelu Albert-Schultz-Eishallessa elokuussa 2011. Ottelu oli osa European Trophy 2011 -turnausta, ja se päättyi KalPan 4–2-voittoon]] thumb|250px|Vienna Capitalsin ja KalPan välinen ottelu on päättynyt.
Joukkue kaudella 2023–2024
Lähde: EliteProspects
Joukkueenjohto
Lähde: EliteProspects
Pertti Laatikainen
Pertti Olavi Laatikainen (s. 7. lokakuuta 1957 Espoo) on suomalainen prikaatikenraali evp. Hän oli viimeinen Etelä-Suomen sotilasläänin komentaja, kun sotilasläänit lakkautettiin 31. joulukuuta 2014.
Ura
thumb|upright|Juhani Toukonen: Eversti Pertti Laatikainen v. 2006 Laatikainen on palvellut muun muassa Kaartin Jääkärirykmentin komentajana, Reserviupseerikoulu johtajana, Puolustusvoimien koulutuspäällikkönä ja Urheilukoulun johtajana. Laatikainen on vuonna 1981 valmistunutta kadettikurssia. Vuonna 2006 taiteilija Juhani Toukonen maalasi muotokuvan Kaartin Jääkärirykmentin komentajasta eversti Laatikaisesta.
Laatikainen toimi vuodesta 2015 vuoteen 2021 Maanpuolustuskoulutusyhdistyksen (MPK) toiminnanjohtajana.
Kunniamerkit
Laatikaiselle on myönnetty seuraavat kunniamerkit:
Georgian kansallinen neuvosto
thumb|250px|Georgian kansallinen neuvosto istunnossa 26. toukokuuta 1918. Georgian kansallinen neuvosto oli Georgian ensimmäinen lakiasäätävä elin. Sen muodostivat maan tärkeimmät poliittiset puolueet ja järjestöt 19. marraskuuta 1917 Venäjän vallankumouksen aikana. Neuvoston toimiaikana 26. toukokuuta 1918 Georgian demokraattinen tasavalta antoi itsenäisyysjulistuksen, ja 8. lokakuuta 1918 neuvosto nimettiin Georgian parlamentiksi. Parlamenttia seurasi Georgian perustuslaillinen kokous, joka valittiin maanlaajuisilla vaaleilla 14. helmikuuta 1919.
Muodostaminen
Georgian kansallisen neuvoston jäsenet valittiin Georgian kansalliskongressissa, joka pidettiin Tbilisin Valtionvarainministeriön teatterissa (nykyinen Tbilisin ooppera- ja balettiteatteri). Kongressi alkoi 19. marraskuuta 1917 ja päättyi 23. marraskuuta. Siihen osallistui 329 edustajaa maan kaikista tärkeistä poliittisista puolueista ja sosiaalisista järjestöistä aina ammattiliitoista aatelisten yhdistyksiin ja kirkkoon saakka. Kongessi pidettiin Venäjällä tapahtuneen bolševikkien vallankaappauksen vuoksi; Georgia kuului tuolloin edelleen muodollisesti Venäjään. Neuvostoa hallitsi Georgian sosiaalidemokraattinen puolue ja menševikki Akaki Tškhenkeli valittiin sen puheenjohtajaksi.
Poliittinen rooli
thumb|Georgian itsenäisyysjulistus 26. toukokuuta 1918. Georgian kansallinen neuvosto ei aluksi saavuttanut samaa asemaa kuin armenialainen ja azerbaidžanilainen vastineensa. Se jäi menševikkien ja sosialistivallankumouksellisen puolueen hauraan liittouman hallitseman Tbilisin työläisten ja sotilaiden edustajien neuvoston varjoon, kunnes Transkaukasian komissariaatti muodostettiin marraskuussa 1917.
26. toukokuuta 1918 neuvosto julisti Georgian itsenäiseksi demokraattisen tasavallan muodossa ja teki itsestään tasavallan lakiasäätävän elimen. Noe Ramišvilin ja myöhemmin Noe Žordanian johtaman väliaikaishallituksen tuli nauttia sen luottamusta. Laajentunut neuvosto muutettiin Georgian parlamentiksi 8. lokakuuta 1918, ja Karlo Tškheidzestä tuli sen uusi puhemies. Yleiset vaalit perustuslaillista neuvostoa varten valmisteltiin ja järjestettiin sen valvonnassa helmikuussa 1919.
Jehu
Jehu oli Israelin kuninkaana noin 845–818 eaa. Hän puhdisti Israelia Baalin palvonnasta ja surmautti Baalin kannattajia. Hän oli aluksi päällikkönä kuningas Joramin armeijassa, mutta profeetta Elisa voiteli hänet kuninkaaksi. Valtansa aluksi hän tuhosi Omrin kuningashuoneen. Hän väijytti Joramin ja Ahasjan, joka oli tulossa 42 Juudan prinssin kanssa tervehtimään kuningas Joramia, ja surmautti Isebelin.
Naisten sultanaatti
thumb|160px|[[Tizianin maalaama aikalaismuotokuva Hürrem Sultanista, La Sultana Rossa (1550-luku).]] Naisten sultanaatti oli noin sata vuotta kestänyt ajanjakso, jolloin Osmanien valtakunnan varsinaisina hallitsijoina tai rinnakkaishallitsijoina toimi useita kuninkaallisen haaremin naisia. Naisten sultanaatin ajan katsotaan alkaneen Suleiman Suuren kuoleman 1566 aikoihin ja päättyneen vuonna 1656, jolloin valta-asemiin alkoi nousta Köprulu-suvun jäseniä. Ajan sulttaanit olivat usein alaikäisiä, jolloin varsinaista valtaa pitivät heidän äitinsä Valide Sultanit tai vaimonsa Haseki Sultanit. Monet naisista olivat orjataustaisia, kuten kuninkaalliset haareminaiset yleensä olivat.
Ensimmäisenä merkittävänä ajan naisena pidetään ukrainalaistaustaista Hürrem Sultania (myös nimellä Roxelana), joka oli Suleiman Suuren vaimo. Joidenkin historioitsijoiden mukaan ajanjakson katsotaan alkaneen 1534, jolloin Suleiman Suuri julisti Hürremin vapaaksi ja valitsi tämän lailliseksi puolisokseen, millä hän rikkoi 200 vuotta vallinneen perinteen, jonka mukaan sulttaani ei mennyt virallisesti naimisiin jalkavaimojensa kanssa. Hürrem oli samalla ensimmäinen, josta käytettiin nimitystä Haseki Sultan, 'sulttaanin ensimmäinen puoliso'. Hürrem Sultan hankki aikanaan lisää valtaa miehensä kautta ja otti aktiivisesti osaa maansa hallintoon sisä- ja myös ulkopoliittisissa asioissa. Hänen kirjeitään Puolan kuninkaalle Sigismund II:lle on säilynyt tähän päivään.
Vaikutusvaltaisimpia oli Kösem Sultan, joka toimi rinnakkais- tai sijaishallitsijana neljän sulttaanin aikana. Naisten sultanaatin ajan katsotaan päättyneen 1650-luvulla, kun sulttaaniäiti Turhan Sultan todennäköisesti murhautti Kösem Sultanin suojellakseen poikansa Mehmed IV:n valtaistuinta. Turhan luovutti henkilökohtaisen valtansa Köprülü Mehmed Paššalle, joka astui suurvisiirin virkaan lähes yksinhallitsijan oikeuksin 1656. Myös joillakin myöhemmistä sulttaaniäideistä ja -vaimoista oli merkittävästi poliittista valtaa, kuten esimerkiksi Ahmed III:n äidillä Emetullah Rabia Gülnûş Sultanilla. Lisäksi Ahmed III:n hallinnon loppupuoliskolla, jolloin sulttaani itse otti vain vähän kantaa päätöksentekoon, myös suurvisiirin vaimo ja sulttaanin tytär Hatice Sultan osallistuivat valtakunnan hallitsemiseen.
Jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailut 2016 – Lohko D
Jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailujen 2016 lohko D:ssä pelaavat Espanja, Tšekki, Turkki ja Kroatia. Ottelut pelataan 12.–21. kesäkuuta 2016.
Sijoitukset
<section begin=LohkoD/> <section end=LohkoD/>
Turkki vs. Kroatia
<section begin=TURvCRO/> <section end=TURvCRO/>
Espanja vs. Tšekki
<section begin=ESPvCZE/> <section end=ESPvCZE/>
Tšekki vs. Kroatia
<section begin=CZEvCRO/> <section end=CZEvCRO/>
Espanja vs. Turkki
<section begin=ESPvTUR/> <section end=ESPvTUR/>
Kroatia vs. Espanja
<section begin=CROvESP/> <section end=CROvESP/>
San Lorenzo (kirkko Veronassa)
pienoiskuva|San Lorenzon tornit San Lorenzo on Veronan merkittävimpiä ja parhaiten alkuperäisen tunnelmansa säilyttäneitä romaanisia kirkkoja. Se sijaitsee Corso Cavourin ja Adigen välisellä tontilla katulinjasta sisäänvedettynä. Se on rakennettu 1100-luvun alussa vanhemman, samannimisen kirkon paikalle.
Nykyinen kirkkorakennus
San Lorenzo on latinalaisen ristin muotoinen kolmilaivainen pitkäkirkko, jonka kuoriosa päättyy kolmeen absidiin. Lyhyessä poikkilaivassa on kaksi kuoriabsidien suuntaista pikkuabsidia. Kapeaa ja korkeaa päälaivaa kiertävät kolmelta sivulta nunnalehterit, matronei. Kirkon länsifasadiin liittyvät Italiassa harvinaiset ulkonevat, sylinterimäiset porrastornit. Pyörökaarien jäsentämään, suhteiltaan harmoniseen interiöörin luo eloisuutta tukivaihtelu (pylväiden ja pilarien vuorottelu) ja tuffikiven ja tiilen vuorottelu seinäpinnoissa. Domenico Brusasorcin maalaama alttaritaulu on vuodelta 1566. Kadulta johtava porttiaukko ja kirkon eteläsivun sisäänkäyntiportaali sekä kellotorni ovat 1400-luvulta.
Historia
pienoiskuva|San Lorenzon interiööri pienoiskuva|1800-luvun oratorion jäännöksiä On arveltu, että San Lorenzon paikalla olisi ollut roomalainen Venuksen temppeli, mutta tästä ei ole todistetta. Paikka oli hautausmaa-aluetta kaupunginmuurin ulkopuolella. Ensimmäinen kirkko tälle paikalle rakennettiin Rapellin (ks. Lähteet) hypoteesin mukaan jo 400-luvulla. Ensimmäinen maininta kirkosta on 700-luvulta. Vuoden 793 maanjäristyksen jälkeen arkkidiakoni Pacificus kunnostutti kirkon tai rakennutti paikalle kokonaan uuden kirkkorakennuksen. Siitä on säilynyt vain pieniä jäännöksiä.
Romaanista kirkkoa alettiin rakentaa noin 1110. Vuoden 1117 suuri maanjäristys keskeytti rakennustyöt ja osa rakenteista sortui. Rakennustöitä jatkettaessa luovuttiin kalanruotokuvioon muurattujen pyörökivien käytöstä seinäpinnoissa ja siirryttiin tiilen ja tuffikiven vuorottelulla aikaansaatuun nauhakuviointiin. Kirkon tarkkaa valmistumisajankohtaa ei tiedetä.
San Lorenzo kuului San Zenon benediktiiniluostarin alaisuuteen. Kirkon arkkitehtoniset perusideat ovat saattaneet tulla Alppien takaa benediktiinimunkkien välityksellä. Ne palautunevat viime kädessä Clunyn luostarikirkkoon, joka säteili vaikutteita kaikkialle Eurooppaan. Veronaan nämä ideat ovat saattaneet tulla Saksan kautta. Länsipääty pyörötorneineen viittaa saksalaisiin esikuviin. San Lorenzon lähin edeltäjä Veronassa oli San Fermo Maggioren alakirkko, jonka rakentaminen alkoi hieman aikaisemmin. Kirkot ovat pohjakaavaltaan samaa tyyppiä.
Kirkkoon on tehty lisäyksiä ja muutoksia myöhempinä aikoina ja se on kokenut kovakouraistakin käsittelyä. Kirkon keskilaivaa korotettiin 1400-luvulla ja kirkko holvattiin tynnyriholvilla. Uusi kellotorni rakennettiin romaanisen perustalle. Ikkunoita suurennettiin 1500-luvulla, jolloin kirkon valaistusolosuhteet muuttuivat. Lehterien kaiteet muutettiin 1700-luvulla barokkityylisiksi. Kirkon Adigen puoleiselle sivulle rakennettiin 1815 oratorio.
1800-luvun lopulla kirkko restauroitiin, barokkilisät poistettiin ja ikkunat muutettiin takaisin romaanistyyppisiksi. Toisen maailmansodan pommituksissa kirkko kärsi pahoja vauriota. Kirkon katto romahti, kellotorni ja 1800-luvun oratorio tuhoutuivat. Restauroinnissa kirkko sai takaisin alkuperäisen kaltaisen avoimen kattotuolirakenteen ja kellotorni jälleenrakennettiin.
Roúdi
Roúdi eli Gioúpari (Γιούπαρη) on vuori Kefalonián saarella Kreikassa. Se on saaren kolmanneksi korkein vuori ja sen korkeus on metriä. Vuori sijaitsee saaren keskiosissa pohjoiseen saaren korkeimmasta kohdasta Aínos-vuoresta ja linnuntietä noin seitsemän kilometriä etelään Sámin kylästä.
Amagne
Amagne on kunta Pohjois-Ranskassa Ardennesin departementissa Grand Estin alueella. Se sijaitsee noin 10 kilometriä Rethelin kaupungista itään.
pienoiskuva|vasen|Saint-Martinin kirkko Saint-Martinin kirkko on rakennettu alun perin 1100-luvulla. Sitä on kuitenkin muuteltu ja uudelleen rakennettu 1900-luvulle saakka. Erityisesti sen arkkitehtuurin monimuotoisuus, veistokset sekä ulko- ja sisäkoristeet tekevät siitä merkittävän, ja vuonna 1910 se luokiteltiin historialliseksi muistomerkiksi.
Salibandyn Champions Cup 2020
Champions Cup 2020 oli järjestyksessään 27. salibandyn seurajoukkueiden Euroopan-mestaruusturnaus. Se järjestettiin 11.–12. tammikuuta 2020 Ostravassa ja siihen osallistuivat Suomen, Ruotsin, Sveitsin ja Tšekin mestarit kaudelta 2018–2019 sekä miehissä, että naisissa. Kaksipäiväisessä turnauksessa 11. päivänä pelattiin välierät ja 12. päivänä mitalipelit.
Joukkueet
Miehet
Naiset
Circuit Trois-Rivières
pienoiskuva|Ratapiirros. Circuit Trois-Rivières on Trois-Rivièresissä Quebecissä sijaitseva katurata, joka on Pohjois-Amerikan vanhimpia katuratoja. Ensimmäinen kilpailu järjestettiin vuonna 1967, jolloin se ajettiin myötäpäivään. Muina vuosina rataa on ajettu vastapäivään.
Radalla on ajettu muun muassa Formula Atlantic, Trans Am ja American Le Mans Series -sarjojen kilpailuja.
Radio- ja tv-museo Mastola
Radio- ja tv-museo Mastola, ennen viimeistä peruskorjausta Radio- ja tv-museo, sijaitsee Lahdessa Radiomäellä 150 metrin korkuisten, kaupungin tunnusmerkeiksi muodostuneiden, radiomastojen juurella. Museossa on esillä radio- ja televisiotoimintaan liittyviä esineitä sekä perinteitä.
Radio- ja tv-museo peruskorjattiin vuosina 2014–2016, minkä jälkeen museo avattiin vuonna 2017 uudella nimellä Radio- ja tv-museo Mastola. Uusi nimi ratkesi Lahden museoiden järjestämän yleisökilpailun tuloksena.
Nils Lerche
Henkilöhistoria
Lerchen vanhemmat olivat liikemies Leopold Lerche ja Adèle Parviainen ja puoliso vuodesta 1930 Signe Ulrika (Ulla) Furuhjelm. Hän tuli ylioppilaaksi 1927 ja opiskeli musiikkia Bengt von Törnen ja Bengt Carlsonin johdolla ja sai diplomin Wienin uudesta konservatoriosta 1937. Sävellyskonsertit Lerche piti Helsingissä 1940 ja 1944.
Radio- ja tv-museo Mastola
Museon perusnäyttelyn teemana on radiotekniikan laitteiden historia. Lisäksi museossa esitellään lahtelaisen puhelintoiminnan historiaa ja pidetään erikoisnäyttelyitä. Kaikkiaan Mastolassa on yli 18 000 erilaista esinettä, noin 5 000 valokuvaa, 10 000 lehteä ja kirjaa sekä muuta aineistoa. Museo kuuluu Lahden museoiden museoperheeseen. Mastola on museokorttimuseo.
Lahden radioasema
Vuodesta 1998 lähtien museo on toiminut vuonna 1935 rakennetulla keskipitkien ja pitkien radioaaltojen yleisradiolähetysten lähetysasemalla, mitä ennen se toimi 1927 rakennetun Lahden ensimmäisen radioaseman, Lahden vanhan radioaseman, tiloissa Radiomäellä. Lahden radioaseman osoite on Radiomäenkatu 37, kun taas Lahden vanhan radioaseman on Radiomäenkatu 43. Radiomäenkatu 35 on entinen Lahden radioaseman päällikön asunto, joka on vuokrattu yksityiseen asuinkäyttöön. Radioaseman länsipuolella on kaksisisäänkäyntinen puutalo, jota on kutsuttu Radiomäen kerhoksi. Alun perin se on ollut Radiomäkeä suojanneen puolustusvoimien joukkueen vartiotupa.
Neil Peart
Rumpujen soiton ohella Neil Peart tunnettiin myös kirjallisuuden ystävänä: hänet on aikoinaan tunnettu Ayn Randin filosofian kannattajana mutta myös arvostusta saaneiden matkakertomusten kirjoittajana. The Masked Rider: Cycling in West Africa kertoo pyöräretkestä Länsi-Afrikassa. The Ghost Rider: Travels on the Healing Road on Neil Peartin omakohtaisen tragedian selviytymistarina. Traveling Music: Playing Back the Soundtrack to My Life and Times on kurkistus Peartin lapsuuteen ja nuoruuteen matkamusiikin synnyttämien muistojen alkulähteiltä.
Radio- ja tv-museo Mastola
Näyttelyt
Lahden Radioaseman historiaa -näyttelyssä selviää, mikä on Lahden suurasema ja miksi se aikoinaan päätettiin rakentaa juuri Lahteen. Lahden silhuettiin piirtyvät punavalkeat radiomastot kertovat jännittävän tarinan kaupungin nuoruusvuosilta: 1920-luvulla rakennetut 150-metriset radiomastot olivat suuri voimainponnistus pienelle kaupungille. Suomen kansa täytyi saada valtakunnallisten radiolähetysten pariin, joten Lahteen rakennettiin suuradioasema. Näyttely sijaitsee Mastolan ensimmäisessä kerroksessa.
Neil Peart
Neil Peartin tiedetään olleen julkisuutta visusti kaihtava ja siitä vaivautuva persoona. Hän varjeli yksityisyyttään tarkasti ja käytti siksi usein matkustaessaan salanimiä, kuten John Elwood Taylor.
Radio- ja tv-museo Mastola
Näyttelyt
Näyttelykerroksessa sijaitsee myös Arvi Hauvosen muistoradioasema, radioamatööriasema OH3R. Lahden radioamatöörit kertovat toiminnastaan museolla joka sunnuntai sekä tapahtumissa. Mastolan katolla oleva suuri Yagi-Uda-antenni on amatööriradioaseman antenni. Arvi Hauvosen muistoamatööriradioasemalla on Icom IC-7300 -amatööriradio.
Neil Peart
Neil Peart käytti DW Drumsin rumpuja, Sabianin symbaaleja (Paragon-sarja), Rolandin sähkörumpuja sekä Pro Markin kapuloita. Hänen tunnusmerkkejään oli live-esiintymisissä käyttämänsä "360°"-rumpusetti, joka sijaitsi kääntyvän korokkeen päällä.
Radio- ja tv-museo Mastola
Näyttelyt
Lisäksi voi kokeilla Chromakey-studiossa oman tv-ohjelman tekemistä.
Neil Peart
Peart pääsi Modern Drummerin Hall of Fameen vuonna 1983 ja hän on voittanut useita palkintoja, muun muassa Modern Drummer -lehden parhaan rumpalin palkinnon yhdeksän kertaa ja parhaan lyömäsoitinartistin palkinnon vuonna 1982. Lisäksi Peart ja Rushin muut jäsenet ovat officer-tason Order of Canada -kunniamerkin haltijoita. Rush valittiin Rock and Roll Hall of Fameen vuonna 2013.
Radio- ja tv-museo Mastola
Näyttelyt
Entiseen yleisradioaseman halliin on rakennettu noin 80 hengen auditorio, joka soveltuu erilaisten seminaarien ja tilaisuuksien järjestämiseen.
Kuulemiin ja näkemiin -näyttely kertoo elävästi suomalaisesta radio- ja tv-alasta niin kuuntelijan, katsojan kuin ohjelmantekijöiden näkökulmasta. Näyttely jättää myös pohtimaan radio- ja tv-alan teknistä tulevaisuutta. Radiot ja ohjelmien katselulaitteet ovat pienentyneet vuosien kuluessa olohuoneen kookkaimmasta esineestä taskuun sujautettavaksi laitteeksi.
Mediatunnelissa pääsee tutustumaan yleisön suosikkiohjelmiin menneiltä vuosikymmeniltä, ja Elävässä huoneessa voi ihmetellä, millaisia medialaitteita kodeissa on eri aikoina käytetty. Erityistä näyttelyssä on aineettomat oppaat, joiden johdolla näyttelyn vitriinien sisältöihin voi tutustua.
Mastolan vaihtuvien näyttelyiden tilassa on uusi näyttely muutaman vuoden välein.
Museon piha-alueella on Lahden museoiden kuvanveistäjä Olavi Lanulta saamia teoksia: kaksi muovista graniittia muistuttavaa veistosta ja kolme pienehköä betoniveistosta. Kolme suurempaa betoniveistosta sijoitettiin 2017 kesällä Pikku-Vesijärven puistoon.
Suur-Helsingin Osuuspankki
Suur-Helsingin Osuuspankki (SHOP) oli Suomen pääkaupunkiseudulla vuosina 1947–1996 toiminut osuuspankki. Pankki joutui 1990-luvun pankkikriisissä pahoihin vaikeuksiin. Sen terveeksi katsottu liiketoiminta siirrettiin vuonna 1996 Okopankkiin, josta myöhemmin kehittyi Helsingin Seudun Osuuspankki.
Perustaminen
SHOP perustettiin nimellä Suur-Helsingin Osuuskassa r.l. vuonna 1946. Osuuskassan toiminta alkoi 1947. Perustamisen taustalla oli sodan jälkeisen asuntorakentamisen rahoitusongelmat. Perustamisen tausta ei ollut puoluepoliittinen, vaan perustajat edustivat kaikkia poliittisia näkökantoja. Ensisijainen nimiehdotus ennen kassan perustamista oli Helsingin Seudun Osuuskassa, mutta kassan nimeksi tuli kuitenkin Suur-Helsingin Osuuskassa. Suur-Helsingillä tarkoitettiin Helsinkiä ja sen ympäristöä, aluetta kuitenkaan sen tarkemmin määrittelemättä. Kassan hallintokieleksi tuli suomi.
Suur-Helsingin Osuuskassa oli osuuskassojen joukossa poikkeuksellinen. Osuuskassojen toiminta painottui maaseudulle. SHOP:n perustamisella pyrittiin kuitenkin helpottamaan rintamamiesten ja muiden maansaantiin oikeutettujen ryhmien asuntolainoitusta pääkaupunkiseudulla.
Toiminnan kehitys 1940–1970-luvuilla
Osuuskassa oli aloittanut toimintansa yhdellä konttorilla Helsingin keskustassa. Vuonna 1976 oli Suur-Helsingin Osuuspankilla 35 toimipaikkaa. Ne sijaitsivat Helsingissä, Espoossa ja Vantaalla. Henkilöstöä oli 327 vuonna 1975.
Suur-Helsingin Osuuskassasta tuli Suur-Helsingin Osuuspankki vuonna 1971. Nimenmuutos liittyi uuteen vuoden 1970 osuuspankkilakiin. Tässä yhteydessä muutkin osuuskassat muuttuivat osuuspankeiksi.
Suur-Helsingin Osuuspankilla jäsenmäärä kehittyi siten, että kun sillä vuoden 1947 lopussa oli 83 jäsentä, vuonna 1961 heitä oli jo yli 3000. Vuoden 1975 lopussa jäseniä oli 4170. Osuusmaksun suuruus oli ensin 500 ”vanhaa markkaa” (vastasi myöhemmin 5 mk), kunnes sitä 1973 korotettiin 100 markkaan. Jäsen sai merkitä niin monta osuusmaksuerää kuin halusi. Moni merkitsi kymmeniä osuuksia, sille pankki maksoi 1970-luvulla osuusmaksulle korkeampaa korkoa kuin talletuksille.
Suur-Helsingin osuuspankki oli vuonna 1960 Suomen 6. suurin osuuspankki taseen koolla mitattuna. Vuonna 1970 se oli jo toiseksi suurin ja vuonna 1980 suurin osuuspankki.
Toiminnan loppuvaiheet
Suur-Helsingin Osuuspankkiin fuusioitiin 1990-luvulla erittäin tappiolliset Osuuspankki Yhteistuki ja Talousosuuspankki. Fuusiot tehtiin näiden kahden pankin pelastamiseksi selvitystilalta. Talousosuuspankkiin oli jo 1980-luvun puolella fuusioitu tappiollinen Yrittäjäin Osuuspankki.
SHOP oli pahasti tappiollinen. Merkittävä osa tappioista oli peräisin näistä kahdesta fuusioidusta pankista. SHOP sai suurta tukea Osuuspankkien Vakuusrahastosta, mutta tappiot olivat niin suuret, ettei sillä ollut edellytyksiä jatkaa toimintaansa.
Vuonna 1996 pankkitoiminta järjestettiin uudelleen. Pääkaupunkiseudun osuuspankit yhdistettiin siten, että SHOP ja OKO:n vähittäispankkitoiminnat yhdistettiin Okopankki Oyj:ksi.
Itse SHOP muutettiin samassa yhteydessä roskapankiksi nimellä Osuuspankki Realum. Roskapankin tarkoitus oli päästä eroon pankin kiinteistöistä ja vastuista. Roskapankin omistajaksi tuli Osuuspankkien Keskusliitto sen jälkeen, kun se oli lunastanut SHOP:n jäsenten jäsenosuudet itselleen.