cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sanuki
Sanuki on Japanin kaupunki Shikokun saarella Kagawan prefektuurissa. Se sijaitsee prefektuurin itäosassa Seton sisämeren rannikolla Takamatsun kaupungin itäpuolella. Sisämeren rannikkoalueelle luonteenomaisia ovat Sanukissa useat niemet kallio- ja hiekkarantoineen, kaupungin keskiosissa on tasankoa ja etelässä sen alue nousee korkealle Sanukivuorille. Kabe- ja Tsudajoet virtaavat mereen kaupungin halki. Sanukissa on 48 177 asukasta (marraskuussa 2019) ja sen pinta-ala on 158,63 neliökilometriä.
Sanuki on kaupunkina suhteellisen uusi: se perustettiin vuonna 2002 liittämällä yhteen Tsudan, Ōkawan, Shidon, Sangawan ja Nagaon maaseutukaupungit. Niistä Tsuda ja Shido ovat vanhoja satamapaikkakuntia. Merkittäviä elinkeinoja ovat maatalous, joka tuottaa riisiä, hedelmiä ja vihanneksia, vesiviljely ja karjankasvatus. Shidon ja Nagaon alueille on sijoittunut kone-, kumi- ja elintarviketeollisuutta. Tärkeitä paikallisia tuotteita ovat napit, keisaripuusta valmistetut geta-jalkineet ja käsineet.
Alumiinikloridi
Alumiinikloridi on syövyttävä, palamaton yhdiste, jonka kemiallinen kaava on AlCl3. Se on hygroskooppinen aine ja reagoi voimakkaasti joutuessaan kosketuksiin veden, vesihöyryn ja ilman kosteuden kanssa muodostaen syövyttävää suolahappoa. Tässä reaktiossa vapautuu myös runsaasti lämpöä. Alumiinikloridi voi reagoida räjähtäen difluorioksidin (hajoaa), natriumboorihydroksidin, fenolin, fenyyliatsidin tai perklooribentseenin kanssa.
Yhdisteestä käytetään myös nimiä alumiinitrikloridi ja alumiini(III)kloridi. Alumiini reagoi kloorikaasun kanssa muodostaen alumiinikloridia.
Sanuki
Sanukissa on kolme Shikokun pyhiinvaellusreitin temppeliä: Shido-ji (temppeli nro. 86), Nagao-ji (temppeli nro. 87) ja Ōkubo-ji (temppeli nro. 88), jolla on erityinen merkitys reitin viimeisenä temppelinä. Tsudan rannikkoalue kuuluu hiekkarantoineen Seton sisämeren kansallispuistoon, ja siellä sijaitsee Kinrinin puisto laajoine mäntymetsineen. Kikakun puisto Nagaon alueella tunnetaan vuorostaan kirsikkapuistaan. Kaupunkia palvelevat JR Shikokun Kōtoku-linja sekä Takamatsu–Kotohira-rautateiden Shido- ja Nagao-linjat.
Alumiinikloridi
Yhdistettä voidaan valmistaa myös kloorin ja alumiinioksidin välisellä reaktiolla hiilen läsnä ollessa. Yhdistettä käytetään katalyyttinä useissa orgaanisen kemian reaktioissa muun muassa Friedel–Crafts-alkyloinneissa ja Friedel–Crafts-asyloinneissa. Sitä voidaan käyttää myös tekstiilien käsittelyyn.
Alumiinikloridilla on olemassa myös kidevedellisiä hydraatteja, kuten alumiinikloridimonohydraatti AlCl3•H2O (CAS 10124-27-3) ja alumiinikloridiheksahydraatti AlCl3•6H2O (CAS 7784-13-6). Kidevedellistä alumiinikloridia käytetään usein antiperspiranttien hikoilua estävänä ainesosana.
Zwartketterij
Zwartketterij oli alankomaalainen vuonna 1999 perustettu black metal -yhtye. Se ehti julkaista yhden demon ja kaksi täyspitkää albumia ennen hajoamistaan marraskuussa 2008
Lost Paradise
Lost Paradise on englantilaisen Paradise Lost -yhtyeen esikoisalbumi vuodelta 1990. Yhtyeen tuohon aikaan soittama musiikki oli raakaa, minimalistista ja erittäin hidasta death metallin ja doom metallin risteytystä, paikoin melodioillakin höystettynä. Holmesin laulu oli niin sanottua matalaa murahtelua, toisin kuin uran keski- ja myöhäisvaiheilla.
Mikael Anreot
Mikael Anreot (oikealta nimeltään Mika Kiiskinen, s. 26. elokuuta 1965) on turkulainen laulaja, säveltäjä, sanoittaja, sovittaja ja tuottaja, jonka ensimmäinen single ”After you” / ”Be yourself again” ilmestyi Lighthouse-levymerkille vuonna 1988. Sen jälkeen hän teki kaksi albumia, toisen CBS-levymerkille ja toisen Columbia-levymerkille.
Levyillä Anreotia avustivat turkulaiset muusikot, mm. Risto Pahlama ja Ilpo Murtojärvi. Anreot toimi myös taustalaujana Sound of R.E.L.S. -yhtyeen levyllä ja Flatmates-yhtyeen levyllä.
Lost Paradise
Kappaleet
Sävellykset ja sanoitukset: Nick Holmes ja Greg Mackintosh
Division 1 (Belgia)
Division 1 on Belgian salibandyn korkein sarjataso.
Deokcheon
Deokcheon (, hanja 德川) on kaupunki Korean demokraattisen kansantasavallan Etelä-Pyeonganin maakunnassa. Vuoden 2008 väestönlaskennan mukaan kaupungissa asui yhteensä 237 133 henkilöä.
Maantiede
Deokcheon sijaitsee vuoristoisella maaseudulla. Maanpinnan korkeus madaltuu kaupungin reunamilta kohti sen keskustaa. Pohjoisessa ja lännessä kohoavat Myohyangvuoret ja etelässä Janganvuoret. Kaupungin korkein kohta on 1 250 metrin korkeuteen merenpinnasta nouseva Janganvuori. Idässä virtaa Taedongjoki, joka on kaivertanut paikallista kalkkikiveä. Luolat ovatkin yleisiä. Joen yläjuoksulle rakennettiin pato vuonna 1952, mistä syntyi Kŭmsŏngin tekojärvi. Tammikuun keskilämpötila on -8,4 °C ja elokuun 23,2 °C. Keskimääräinen vuosittainen sadanta on 1 202 mm.
Historia
Deokcheoniin perustettiin varuskunta Goryeo-dynastian levittäytyessä pohjoiseen vuonna 947. Vuonna 1001 se sai nimen Tŏkju ja vuonna 1413 Deokcheon. Kaupungin lähellä sijaitsee kuusi suurta kivihiiliesiintymää, joiden hyödyntämiseksi rakennettiin rautatie vuonna 1939. Tunnetuksi kaupunki nousi kuitenkin 1950-luvulla, kun kaupunkiin rakennettiin vuonna 1956 valmistunut Sǔngrin moottoritehdas. Tehdas vauhditti kaupungin kasvua. 1980-luvulla tehtaalla valmistettiin 6 000–7 000 ajoneuvoa vuosittain, mutta sittemmin valmistusmäärät ovat romahtaneet. Kaupunki Deokcheonista muodostettiin vuonna 1984.
Talous
thumb|vasen|Sǔngrin moottoritehtaalla aloitettiin vuonna 1958 Sǔngri-58 kuorma-automallin valmistus. Malli perustuu [[neuvostoliitto|neuvostoliittolaiseen GAZ-51-malliin. ]] Deokcheonin pääasialliset teollisuuden alat ovat kaivos- ja autoteollisuus. Sǔngrin moottoritehdas on Pohjois-Korean suurin autotehdas ja se työllistää 25 000 henkilöä. Deokcheonin kaivoskonetehdas sijaitsee Osangissa ja siellä valmistetaan esimerkiksi kaivoskärryjä. Deokcheonissa on myös kevyttä teollisuutta, kuten tekstiili-, silkki- ja elintarviketeollisuutta. Taedongin sähkövoimala saa voimansa Taedongjoelle rakennetusta padosta.
Kaupungin pinta-alasta noin 9 % on maatalouskäytössä ja tärkein viljelykasvi on maissi. Mulperipuilla on merkitystä silkintuotannossa.
Cereeae
Cereeae on kaktuskasvien alaheimoon Cactoideae kuuluva tribus.
Tuntomerkit
Kasvit ovat puumaisia tai pensasmaisia, toisinaan kiipeileviä. Varsi on niveletön, pitkänomainen tai pallomainen, uurteinen ja piikkinen. Varren kukkia kantava osa on tavallisesti erilaistunut joko kärjessä sijaitsevaksi (terminaaliseksi) tai sivulla sijaitsevaksi (lateraaliseksi) kefalioksi. Kukat sijaitsevat tavallisesti lateraalisesti, ja kasvit ovat yö- tai päiväkukkijoita. Kukkapohjus on emin vartalon ympäriltä (perikarpelli) tavallisesti muutamasuomuinen tai paljas. Hedelmä on marjamainen, mehevä, avautuva tai avautumaton, ja siinä on usein jäljellä kukkalehtien mustuneita jäänteitä. Siemenet ovat pieniä tai kookkaita, soikeita, vailla erikoisia pintakuviointeja. Siemenen arpi ja siitereiän jäänne ovat yhtyneet. Siemenessä ei ole ulokkeita.
Levinneisyys
Tribuksen kasvit kasvavat enimmäkseen Etelä-Amerikan itäosassa.
Suvut
Cereeae-tribus käsittää 11 sukua.
Voitto Koskela
Voitto Koskela (1918–1940) on Akseli ja Elina Koskelan kolmas poika Väinö Linnan romaanitrilogiassa Täällä Pohjantähden alla.
Voitto syntyy juuri kansalaissodan melskeiden alussa. Elina joutuu kasvattamaan hänet pitkään yksinään koska Akseli on vankilassa. Pojasta tuleekin hyvin isänsä kaltainen eli hyvin omapäinen ja jukuripää. Vanha Jussi jupisikin ainakin kerran Almalle Voitosta:
Voitto osoittautuu veljeksistä poliittisesti aktiivisimmaksi aikuiseksi vartuttuaan, mutta varsinaiseen toimintaan hän ei ehdi, koska sota syttyy.
Vanhempien veljiensä tavoin Voitto osallistuu talvisotaan. Hän kaatuu sodan loppuvaiheessa Viipurin–Säkkijärven-maantien varteen venäläisen Rata-hävittäjän konekivääritulessa.
Myrttikasvit
Myrttikasvit (Myrtaceae) on heimo aitokaksisirkkaisten siemenkasvien Myrtales-lahkossa. Myrttikasveja ei tule sekoittaa suomyrttikasveihin eli norkkomyrttikasveihin (Myricaceae), jotka kuuluvat eri lahkoonkin.
Kaikki myrttikasvien heimon lajit ovat puumaisia. Myrttikasvien erikoispiirre on se, että kasvien nila on puuaineen molemmin puolin, eikä pelkästään tämän ulkopuolella. Myrttikasvit ovat ainavihantia. Kukissa on useimmiten viisi terälehteä, mutta monissa suvuissa niitä on vähemmän tai ei ollenkaan. Heteet ovat usein huomiota herättävän värikkäitä ja niitä on lukuisia.
Lajeja myrttikasvien heimossa on ainakin 3 000, jotka on jaettu 130–150 sukuun. Myrttikasveja on lukumääräisesti paljon trooppisella ja lauhkeanlämpimällä vyöhykkeellä. Heimon lajit ovat yleisiä useissa maailman monimuotoisuuskeskuksissa. Eukalyptukset (Eucalyptus) on hallitseva kasvisuku Australian metsissä.
2,2,6,6-tetrametyylipiperidiini
Valmistus ja käyttö
2,2,6,6-Tetrametyylipiperidiiniä valmistetaan tyypillisesti pelkistämällä triasetoniamiinia, jota valmistetaan foronin ja ammoniakin välisellä reaktiolla. Pelkistimenä voidaan käyttää sinkkiä, tinaa tai natriumin amalgaamia. Sen tuottamiseen suuressa mittakaavassa on myös kehitetty menetelmä, jossa triasetoniamiini reagoi hydratsiinin kanssa muodostaen hydratsonin. Tämä hydratsoni pelkistetään 2,2,6,6-tetrametyylipiperidiiniksi emäksisissä olosuhteissa Wolff–Kishner-pelkistyksellä.
2,2,6,6-Tetrametyylipiperidiiniä käytetään valmistettaessa hyvin vahvasti emäksistä, mutta ei nukleofiilista litiumtetrametyylipiperididiä ja yleisesti hapettimena käytettävää 2,2,6,6-tetrametyylipiperidiini-N-oksidia eli TEMPOa. Yhdistettä käytetään myös silyyliketeeniasetaalien synteesiin. Yhdistettä ja sen johdannaisia käytetään polymeereissä steerisesti estyneinä valon indusoiman hapettumisen estämiseen.
Frankfurter Allgemeine Zeitung
thumb|FAZ:n toimitus Frankfurtissa. Frankfurter Allgemeine Zeitung (FAZ) on päivittäinen sanomalehti, joka ilmestyy Frankfurt am Mainissa, Saksassa. Lehti on perustettu vuonna 1949, ja sen epäsuora edeltäjä oli Hitlerin vuonna 1943 lakkauttama Frankfurter Zeitung.
Sanomalehdellä on noin 200 000 kappaleen levikki. Sen sunnuntainumero on Frankfurter Allgemeine Sonntagszeitung.
Kirjesalaisuus
Kirjesalaisuus on useimmissa Euroopan maissa voimassa oleva perusoikeus. Se tarkoittaa, että ainoastaan kirjeen vastaanottaja saa avata kirjeen tai sähköpostiviestin. Vastaava salaisuus koskee usein myös esimerkiksi erilaisia sähköisen viestinnän muotoja. Viestin vastaanottajalla on kirjesalaisuudesta huolimatta kuitenkin lähtökohtainen oikeus näyttää viestiä haluamilleen henkilöille tai jopa antaa viesti julkaistavaksi.
Suomessa
Kirjesalaisuus eli nykyisin viestintäsalaisuus pohjautuu perustuslain yksityiselämän suojaa käsittelevään 10 §:ään: "Kirjeen, puhelun ja muun luottamuksellisen viestin salaisuus on loukkaamaton." Kirjesalaisuuden rikkoja voidaan tuomita rikoslain perusteella viestintäsalaisuuden loukkauksesta sakkoon tai vankeuteen enintään yhdeksi vuodeksi. Jos viestintäsalaisuuden loukkaus on törkeä, rikoksentekijä on tuomittava vankeuteen enintään kolmeksi vuodeksi.
Maailmalla
Yhdysvalloissa ei ole erityistä perustuslaillista takuuta kirjeenvaihdon yksityisyydelle. Vuonna 1877 Yhdysvaltain korkein oikeus totesi, että kongressin säätämät lait eivät anna Yhdysvaltain postilaitoksen virkamiehille minkäänlaisia oikeuksia loukata postissa olevien kirjeiden ja sinetöityjen pakettien salaisuutta. Postiasioita koskevat säännökset ovat Yhdysvaltain perustuslain 4. lisäyksen alaisia
Saksassa liittovaltion perustuslakisuojavirastolle (kotimaan tiedusteluorganisaatio) on taattu oikeudet rikkoa kirjesalaisuus, mikäli tiedonvälittäjää on aihetta epäillä eräistä rikoksista, jotka kuuluvat viraston toimialaan.
Samu Airasvaara
Samu Airasvaara (s. 28. toukokuuta 1989) on Vuorelasta, Siilinjärveltä lähtöisin oleva maalivahti joka edusti Suomi-sarjassa pelaavaa Iisalmen Peli-Karhuja.
John Norris (filosofi)
John Norris (1657–1711) oli englantilainen filosofi ja runoilija. Hän opiskeli Oxfordin yliopistossa, otti pappisvihkimyksen ja toimi maalaisseurakunnan pastorina.
Arkkienkelin katedraali
Arkkienkelin katedraali on Moskovan Kremlissä oleva vuosina 1505-1508 rakennettu arkkienkeli Mikaelille pyhitetty kirkko.
Rakennushistoria
Nykyistä katedraalia edeltäävä kirkko rakennettiin vuonna 1250, ja sen tilalle rakennutti kivikirkon vuonna 1333 suuriruhtinas Iivana Kalita, josta tuli myöhemmin ensimmäinen kirkkoon haudattu venäläinen hallitsija.
Katedraali vaurioitui vuoden 1737 tulipalossa, ja sitä uhkasi Kremlin suuren palatsin edeltäjän rakentaminen, mikä johti maan vajoamiseen ja aiheutti seinien lievän kallistumisen. Vuonna 1742 kirkosta tuli virallisesti katedraali eli se oli hiippakunnan pääkirkko, jossa sijaitsi piispanistuin aina vuoteen 1883 asti. Uusien seinä- ja ikonimaalausten tekeminen alkoi vuonna 1772 Katariina II: n käskystä.
Katedraalin ryöstivät ranskalaiset joukot vuonna 1812 Napoleonin sodan aikana, jotka muuttivat alttarin keittiöksi ja varastoivat kirkossa suuria määriä viinitynnyreitä. Vuonna 1895 katedraali siirtyi ortodoksiselta kirkolta keisarillisen hovin alaisuuteen kuninkaallisena hautapaikkana. Vuonna 1913 kirkossa aloitettiin laajat kunnostustyöt.
Hautakirkko
vasen|pienoiskuva|175x175px|[[Vasili III:n, Iivana III:n ja Vasili II:n haudat]] Venäjän keisarillisen armeijan voittoja juhlittiin Arkkienkelin katedraalissa, koska arkkienkeli Mikael on ruhtinaitten suojeluspyhimys. Kaikki Venäjän tsaarit ja suuriruhtinaat aina Iivana Kalitasta ja Dimitri Donskoista Aleksei Mihailovitšiin haudattiin katedraaliin Pietari Suuren aikaan asti sekä monet keisarinnat ja ruhtinaallista verta olevat, lukuun ottamatta Boris Godunovia, joka haudattiin Pyhän Kolminaisuuden luostariin Sergijev Posadissa (ent. Zagorsk). Kun kuninkaallinen hautausmaa siirrettiin Pietari-Paavalin katedraaliin Pietariin, tänne haudattiin vain tsaari Pietari II, joka kuoli Moskovassa.
Neuvostoaika ja vuoden 1990 jälkeen
Lokakuun vallankumouksen aikana vuonna 1917 katedraali vaurioitui taisteluissa. Myöhemmin bolševikki hallinto sulki sen. Suuri osa kirkon aarteista siirrettiin joko Kremlin asehuoneeseen tai myytiin ulkomaille. Vuoden 1955 jälkeen se avattiin yhdessä muiden Moskovan Kremlin säilyneiden kirkkojen kanssa yleisölle museona, jotka vuonna 1960 siirtyivät Neuvostoliiton kulttuuriministeriön alaisuuteen muodostaen yhdessä Kremlin museot yksikön.
Vuoden 1991-1992 jälkeen rakennus palautettiin Venäjän ortodoksiselle kirkolle ja satunnaisia ​​jumalanpalveluksia jatkettiin. Nykyään kirkossa toimitetaan huomattavien henkilöiden muistopalveluksia.
Asehuone
thumb|[[Korppoon kirkko|Korppoon kirkon asehuone]]
Asehuone on vanhojen kirkkojen eteistila. Keskiajan kirkoissa se rakennettiin kirkon eteläseinälle kirkon pääsisäänkäynniksi, useimmiten seinän länsiosaan. pienoiskuva|Tenstan kirkon asehuone sisältä. (Ruotsi, Tukholman lääni) Asehuoneen päätehtävänä oli toimia eteisenä kirkkoa ympäröivän kirkkomaan ja kirkkosalin välillä. Se toimi ennen muuta siirtymis- ja hiljentymistilana siirryttäessä kirkkoon ja se oli myös valmistelutila joissakin kirkollisissa toimituksissa. Kasteen eksorsismiosa toimitettiin asehuoneessa, samoin avioliittoon vihkimisen alku ja synnyttäneen naisen kirkkoon ottamisessa. Asehuone saattoi toimia myös kappelina, joissakin asehuoneissa on itäseinällä muurikomero, jossa on saattanut olla pyhimyksen patsas ja sillä saattoi olla kappelin luonne. Asehuoneet olivat yleensä holvattuja ja holvit saattoivat olla maalauksilla koristeltuja. Suomessa esimerkiksi Lohjan kirkon asehuonetta kattaa ristiholvi.
Asehuoneen nimityksen alkuperäksi on nykyisen tutkimuksen mukaan arveltu saksan kielen sanaa Wappenhusz. Se viitannee enemmän sanaan vaakuna kuin sanaan ase. Nykytutkimusten mukaan kävijät eivät jättäneet omia aseitaan tilaan, joskin sitä on voitu käyttää myös tavaroiden säilytyspaikkana. Se on voinut toimia vartiointipaikkana ja kyläläisten aseiden säilytyspaikkana silloin, kun rauhattomat ajat uhkasivat. Asehuoneen nimen suomen kielessä on 1800-luvulta alkaen ajateltu tulevan siitä, että aseita ei saanut kantaa sisälle kirkkosaliin, vaan ne oli jätettävä jumalanpalveluksen ajaksi asehuoneeseen. Asehuoneessa saattoivat kirkonmenoja seurata kastamattomat ja muut, joilla ei ollut pääsyä kirkkoon sisään.
Bad Kreuznach
Bad Kreuznach on kaupunki Bad Kreuznachin piirikunnassa Rheinland-Pfalzin osavaltiossa Saksassa. Kaupungissa asui 43 946 ihmistä vuonna 2013.
Bad Kreuznachissa harjoitettiin 1920-luvulla tupakka-, nahka-, viini-, lasi- ja marmoriteollisuutta sekä viininviljelystä ja viini- ja viljakauppaa. Kaupunki on tunnettu parannustarkoituksiin käytetyistä suolalähteistään; nämä löydettiin vuonna 1478, laajempi käyttö alkoi vuonna 1830. Vuonna 819 kaupunki mainitaan nimellä Cruciniacum.
Mellah
250px|thumb|Katunäkymä Meknesin mellahista vuodelta 1919 peräisin olevassa postikortissa. Mellah on juutalaisten asuttama kortteli (tai ghetto) marokkolaisessa kaupungissa. Tavallisesti mellah oli muurein ympäröity, ja sinne johtava portti oli linnoitettu. Mellahit sijaitsivat yleensä kaupunkien kulmassa, ja niihin oli omat portit. Mellahien portit suljettiin yöksi. Näin juutalaiset ja muslimit pysyivät erillään toisistaan, ja juutalaiset saivat suojaa muslimien heihin kohdistamalta väkivallalta. Juutalaisilla ei ollut samoja vapauksia kuin muslimeilla ja esimerkiksi Fèsissä ja ympäristössä juutalaiset eivät saaneet ratsastaa mellahin ulkopuolella. Myös Marokon sisällä matkustamiseen tarvittiin lupa. Sana mellah tulee arabian kielen suolaa tarkoittavasta sanasta ملح. Yhden selityksen mukaan nimi pohjautuu siihen, että Fèsin kaupungin juutalaiset olisivat suolanneet sotilaiden muistoina tuomia vihollisten päitä. 250px|left|thumb|Näkymä [[Casablancan mellahiin 1900-luvun alun postikortissa.]]
Bad Kreuznach
Aiheesta muualla
500px|thumb|left|Näkymä linnasta
Mellah
Historia
Saadien hallitsijasuvun tultua valtaan 1500-luvun alussa, juutalaiset saivat huomattavan aseman tärkeiden marokkolaistuotteiden, sokerin ja suolan, kaupankäynnissä. Saadien kaudella Euroopan juutalaisyhteisöjä esimerkiksi pakkokäännytettiin ja teloitettiin. Saadit sen sijaan olivat verrattain suvaitsevaisia ja antoivat juutalaisille jonkinlaista suojelua. Juutalaiset ”maksoivat” saamastaan suojelusta maksamalla veroja käymästään kaupasta. Useita Marokon juutalaisia nousi hallitsijasuvun kuninkaallisiksi neuvonantajiksi. Heidän merkityksestään kertoo esimerkiksi se, että Marrakechissa sijaitsevassa Saadidynastian hautamausoleumissa uskotut juutalaisneuvonantajat on haudattu lähemmäs sulttaaneja kuin kuninkaalliset vaimot. Marrakechin mellah perustettiin 1500-luvun puolivälissä kuninkaanlinnan viereen, ja se täyttyi hetkellisesti Euroopasta saapuneista juutalaisista. Samoin kävi Fèsin mellahissa. Meknesin mellah perustettiin vuonna 1682. Varhain 1800-luvulla juutalaiset pakotettiin asumaan mellahissa, mikä johti monien uusien perustamiseen. Tunnettuja mellahia sijaitsee edellä mainittujen lisäksi myös Demnatessa, Essaouirassa, Rabatissa, Safissa, Tamnougaltissa ja Zagorassa. Kaupankäynnin lisäksi mellahien asukkaat olivat tunnettuja taidokkaista käsitöistään. Marokon juutalaiset alkoivat muuttaa suurin joukoin 1900-luvun puolivälissä Israeliin, minkä vuoksi mellahit hylättiin ja niistä muodostui muslimien asuinalueita.
John Norris
John Norris voi tarkoittaa seuraavia henkilöitä:
Kalle Rentto
Kalle Toivo Edvard Rentto (s. 7. helmikuuta 1972 Tampere) on suomalainen pääsarjauransa lopettanut koripalloilija.
Ura
Rentto syntyi Tampereella, mutta aloitti koripallon Hyvinkään Tahkossa. Hän aloitti pääsarjauransa kaudella 1993–1994 Kouvojen paidassa ja edustikin koko pääsarjauransa ajan seuraa. Tulokaskausi oli tilastollisesti hänen parhaansa pääsarjassa, sillä hän teki 6,8 pistettä ottelua kohden. Kouvoissa Rentto voitti SM-kultaa vuosina 1994–1995 sekä 1998–1999. Lisäksi Rentto saavutti SM-hopeaa kahdesti uransa aikana. Kauden 1998–1999 päätteeksi hän lopetti pääsarjauransa.
Dieter Wiedenmann
Dieter Benedikt Wiedenmann (23. huhtikuuta 1957 Ulm, Baden-Württemberg – 11. marraskuuta 1994) oli saksalainen soutaja. Hän kilpaili vuoden 1984 kesäolympialaisissa Los Angelesissa ja oli mukana voittamassa kultaa pariaironelikossa.
Gimhae
Gimhae (, hanja 金海市; kirjoitettu myös Kimhae) on kaupunki Etelä-Korean Etelä-Gyeongsangin maakunnassa. Se sijaitsee linnuntietä 18 kilometriä suurkaupunki Busanin keskustasta länteen ja 311 kilometriä Soulista kaakkoon. Vuonna 2016 kaupungin väkiluvuksi arvioitiin 529 422.
Talaskankaan luonnonsuojelualue
Talaskankaan luonnonsuojelualue on lähes luonnontilaisena säilynyt metsä- ja suoalue Savon ja Kainuun rajamailla, Kajaanin (ennen kuntaliitosta Vuolijoen), Vieremän ja Sonkajärven kuntien alueella. Alueella suunniteltiin hakkuita 1980-luvulla, mutta syntyneessä konfliktissa luontoaktivistit estivät ne mielenosoituksin. Talaksen alueen vanhimmista metsistä Metsähallitus ehti kuitenkin hakata suuren osan ennen kuin hakkuut pysäytettiin. Suojelualue siitä tuli vuonna 1994.
Alue on ylävää seutua, mutta siellä ei ole erityisen suuria korkeuseroja. Suuri osa metsästä on tuoretta kangasmetsää. Alueella on vähäisessä määrin täysin koskematonta metsää (Joutenjärven alue on muun muassa on ikivanhaa koskematonta metsää) ja sen keskusosa on ollut hakkaamatta 150 vuoden ajan, 1900-luvun alussa on jonkin verran on suoritettu harvennushakkuitakin alueella ja kaivettu lapio-ojia soiden reunamille. Metsäpalo on polttanut keskusaluetta 1800-luvulla. Siellä elää noin 50 uhanalaista eliölajia.
Klingstedt
Klingstedt on sukunimi:
Raimund Hörmann
Raimund Hörmann (s. 27. toukokuuta 1957 Ulm, Baden-Württemberg) on saksalainen entinen soutaja. Hän kilpaili vuoden 1984 kesäolympialaisissa Los Angelesissa ja oli siellä mukana voittamassa kultaa pariaironelikossa.
Klinckowström
thumb|Klinckowströmin sukuvaakuna Schlesisches Wappenbuch -kirjassa. Klinckowström (myös Klinkowström) on sammunut ruotsalainen vapaaherrallinen aatelissuku, joka on kuulunut myös Suomen aateliin.
Suvun juuret ovat Stralsundissa Saksassa ja sen arvellaan saaneen nimensä Prenzlaun lähellä sijaitsevasta Klinkowin kylästä. Varhaisin nimeltä tunnettu suvun edustaja on 1400-luvun lopulla elänyt stralsundilainen raatimies Heinrich Klinkow. Hänen pojanpoikansa oli Stralsundin pormestari Joachim Klinkow (1518–1601). Suvun jäsenistä ensimmäisenä aateloitiin asessori Friedrich Klinckow vuonna 1682 nimellä Klinckow von Friedenschildt, mutta hänen sukuhaaransa ei tiettävästi jatkunut hänen poikiaan pitemmälle. Myöhempi aatelissuku polveutui hänen serkunpojastaan, Ruotsin palveluksessa olleesta Pommerin lääninrahastonhoitaja Martin Klinkowista (1650–1717), joka aateloittiin vuonna 1684 nimellä Clinkouenström (Klinckowström). Hänen sukunsa introdusoitiin Ruotsin ritarihuoneelle vuonna 1719 aatelisena sukuna nro 1415. Martin Klinckowströmin kaksi poikaa, Ruotsiin suuren Pohjan sodan jälkeen asettunut ylipostitirehtööri Leonhard Klinckowström ja Pommeriin jäänyt kansleri Gustaf Thure Klinckowström korotettiin vuonna 1759 vapaaherroiksi. Heidän sukuhaaransa esiteltiin vuonna 1776 vapaaherrallisena sukuna nro 262. Suvun pelkästään aatelinen haara sammui jo vuonna 1768.
Gustaf Thure Klinckowströmin pojanpoika Otto Wilhelm Klinckowström muutti vuonna 1816 asumaan Suomen suuriruhtinaskuntaan. Klinckowströmin suku merkittiin Suomen ritarihuoneelle sen järjestäytyessä vuonna 1818 vapaaherrallisena sukuna nro 17. Suomalainen sukuhaara sammui mieslinjalta vuonna 1883 ja kokonaan vuonna 1925. Vapaaherrallinen suku sammui myös Ruotsissa mieslinjalta taidemaalari Harald Klinckowströmin kuollessa vuonna 1973 ja kokonaan vuonna 2000.
4 kuukautta, 3 viikkoa, 2 päivää
Elokuva sijoittuu Nicolae Ceaușescun hallitsemaan 1980-luvun kommunistiseen Romaniaan ja kertoo kahden nuoresta opiskelijasta, jotka yrittävät järjestää abortin laittomasti toiselle heistä.
Vuonna 2016 4 kuukautta, 3 viikkoa, 2 päivää äänestettiin BBC:n kyselyssä tämän vuosisadan 15. parhaaksi elokuvaksi. Äänestäjinä oli 177 elokuva-asiantuntijaa eri puolilta maailmaa.
Roquetesin metroasema
Roquetesin asema avattiin lokakuussa 2008, kun linjan 3 jatke Canyellesin ja Trinitat Novan asemien välillä valmistui. Lähistöllä sijaitseva linjan 4 asema Via Júlia tunnettiin vuoteen 1999 asti nimellä Roquetes, mutta sen ja nykyisen Roquetesin aseman välillä ei ole suoraa yhteyttä.
Spittelmarktin metroasema
Spittelmarkt on asema Berliinin metrolinjalla U2 Mitten kaupunginosassa. Asema avattiin 1. lokakuuta 1908.
Asema sijaitsee 465 metrin päässä Märkisches Museumin metroasemalta ja 620 metrin päässä Hausvogteiplatzin metroasemalta. Asemalaituri on 7,6 metriä leveä ja 110,2 pitkä. Tila on 2,6 metrin korkuinen. Asema on 3,7 metriä kadun alapuolella.
Asema sijaitsee Spreekanalin rannalla ja sen pohjoissivulla kanavan puolella on ikkunoita, jotka päästävät päivänvaloa sisään laituritasolle. Aseman ikkunat muurattiin umpeen toisen maailmansodan aikana. Vuonna 2005 aloitettiin aseman peruskorjaus, joskin ikkunat oli avattu uudelleen jo vuonna 2003.
Enggano
thumb|right|250px|Engganon sijainti Sumatran rannikolla. Enggano on Indonesialle kuuluva saari noin sata kilometriä Sumatran rannikolta. Sen pinta-ala on arviolta noin 500 km². Saaren kolme suurinta kaupunkia ovat Barhau, Kabuwe ja Kayaapu. Saarella oli 1 635 asukasta vuonna 1994.
-5.40129°N, 102.24509°W
Gisela Arendt
Gisela Jacob-Arendt (5. marraskuuta 1918 Berliini – 18. helmikuuta 1969 Bonn) oli saksalainen uimari. Arendt voitti Berliinin olympialaisissa 1936 kaksi mitalia. Hän sai pronssia 100 metrin vapaauinnissa ja hopeaa 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä Ruth Halbsguthin, Leni Lohmarin ja Ingeborg Schmitzin kanssa.
Ahmintahäiriö
Ahmintahäiriö eli BED on syömishäiriö, jonka oireista kärsivä syö suuria määriä ruokaa pakonomaisesti mutta ei bulimikon tavoin tyhjennä elimistöään oksentamalla. Syöminen ei edellytä nälkää, vaan esimerkiksi paha mieli laukaisee ahmimisen halun. Ahmija syö usein yksin, koska suurten määrien syöminen muiden läsnä ollessa hävettää. Ylenmääräisestä syömisestä on seurauksena vaikea lihavuus.
21. heinäkuuta
21. heinäkuuta on gregoriaanisen kalenterin mukaan vuoden 202. päivä (203. päivä karkausvuonna). Vuodesta on jäljellä 163 päivää.
Juhlapäiviä
Katso myös: kalenteri ~ 20. heinäkuuta, 22. heinäkuuta
Luettelo Suomen virallisen mid-price-listan ykkösistä vuonna 2014
Tämä on luettelo Suomen virallisen mid-price -listan ensimmäistä sijaa hallussaan pitäneistä artisteista/yhtyeistä ja mid-price -levyistä vuonna 2014.
Aino Tuomikoski
Aino Alice Tuomikoski (sukunimi aik. Anttila; 7. toukokuuta 1889 Lahti – 18. toukokuuta 1958 Tampere) oli suomalainen kirjallisuuden suomentaja.
Shotgun Express
Shotgun Express oli vuosina 1966–1967 toiminut brittiläinen rhythm and blues -kokoonpano. Yhtye oli olemassa vain muutamia kuukausia, mutta se tunnetaan siitä, että useat kokoonpanossa soittaneista muusikoista tulivat tunnetuiksi muissa kokoonpanoissa tai soolourillaan.
Yhtyeeltä julkaistiin lokakuussa 1966 yksi single, I Could Feel The Whole World Turn Round/Curtains.
Kokoonpano
Rod Stewart liittyi Jeff Beck Group -yhtyeeseen ja edelleen Faces-yhtyeeseen ja loi menestyksekkään soolouran. Peter Bardens soitti eri kokoonpanoissa, kuten Love Affairissa, ja tuli kansainvälisesti tunnetuksi Camel-yhtyeessä. Peter Greenistä tuli John Mayall’s Bluesbreakersin kitaristi, minkä jälkeen hän perusti Fleetwood Mac -yhtyeen Mick Fleetwoodin kanssa, joka niin ikään soitti lyhyen aikaa Bluesbreakers-yhtyeessä. Dave Ambrose liittyi Brian Auger Trinityyn, joka tuli tunnetuksi erityisesti Julie Driscolin kanssa 1970-luvulla. Phil Sawyer korvasi The Spencer Davis Groupin Muff Winwoodin tämän lähtiessä omalle uralle. Sawyer on toiminut säveltäjänä ja tuottajana sekä kaupallisena säveltäjänä yritysten mainosfilmejä varten.
Leveänokkamomotit
Leveänokkamomotit (Electron) on momottien heimoon kuuluva säihkylintusuku. Leveänokkamomotteja on BirdLife Suomen luokittelussa kaksi lajia.
M/S Athena
M/S Athena voi tarkoittaa seuraavia laivoja:
Poble Secin metroasema
Poble Sec on Barcelonan metron linjan 3 asema. Se sijaitsee Poble Secin kaupunginosassa Sants-Montjuïcin alueella.
Poble Secin asema avattiin vuonna 1975 nimellä Parlamento osana silloista 3B-linjaa. Nykyisen nimensä se sai vuonna 1982 linjojen uudelleenjärjestämisen yhteydessä. Aseman sisäänkäynnit sijaitsevat Carrer de Manson ja Carrer de Teodor Bonaplatan kaduilla. Sen laiturit ovat 94 metriä pitkät ja ne sijaitsevat vierekkäin seinän erottamina.
Tulevaisuudessa Poble Secin asema tulee toimimaan myös osana linjaa 2.
Japaninlaikkuköynnös
Levinneisyys ja kasvupaikat
Japaninlaikkuköynnös kasvaa luontaisesti Japanissa, Koreassa, Kiinan koillisosissa ja Venäjän Siperian kaakkoisosissa. Kasvupaikkoja ovat runsasravinteiset, tuoreet havu- ja sekametsät varsinkin jokilaaksoissa ja puronvarsissa.
Kuvaus
thumb|left|Kukinto Japaninlaikkuköynnös kasvaa 2–4 metriä pitkäksi. Nuoret varret ovat melkein kaljuja. Lehtiruoti on 2–8 cm pitkä ja usein punertava. Lehtilapa on 6–10 cm, tummanvihreä, kiiltävä ja muodoltaan leveän puikea ja pyöreä- tai joskus herttatyvinen. Laita on säännöttömästi pieni- ja terävähampainen. Kukinnossa on 1–10 kukkaa. Kukat ovat 1,8 cm leveitä ja teriö on vihertävän valkoinen. Ponnet ovat tummanpunaisia. Hedelmä on kahden senttimetrin pituinen vihertävänkeltainen marja.
Käyttö
Japaninlaikkuköynnöstä voidaan kasvattaa koristekasvina tukeen nojaavana tai siihen kiertyvänä köynnöksenä tai rentona suojapensaana. Kasvi tuottaa pieniä, kiivihedelmän tapaisia hedelmiä, jotka ovat syötäviä ja erittäin C-vitamiinipitoisia. Koska laikkuköynnökset ovat kaksikotisia, hedelmiä tuottamaan tarvitaan sekä emi- että hedekasvi.
Suomessa japaninlaikkuköynnöstä ei ole pidetty kestävänä aivan maan eteläisimpiä osia lukuun ottamatta.
Österreichische Bundesliga
Österreichische Bundesliga on Itävallan salibandyn korkein sarjataso. Sarjassa pelaa kaudella 2022-2023 10 joukkuetta. Sarjan hallitseva mestari kaudelta 2021-22 on SU Wiener FV. Eniten sarjan mestaruuksia on voittanut VSV Unihockey, kaikkiaan yhdeksän kertaa.
Sammy Kershaw
thumb|right|Sammy Kershaw Samuel Paul "Sammy" Kershaw (s. 24. helmikuuta 1958) on yhdysvaltalainen countrymuusikko. Hän syntyi Kaplanissa, Louisianassa, ja aloitti uransa Mercury Recordsilla vuonna 1991.
Kershaw meni 29. syyskuuta 2001 naimisiin countrymuusikko Lorrie Morganin kanssa, mutta pari haki avioeroa vuonna 2007.
Kershaw on myös poliitikko; hän oli vuonna 2007 republikaanisen puolueen ehdokkaana Louisianan varakuvernööriksi.
Barbara Broccoli
Barbara Dana Broccoli (s. 18. kesäkuuta 1960 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen elokuvatuottaja, joka tunnetaan tuottamistaan James Bond -elokuvista. Hän on tuottaja Albert R. Broccolin tytär.
Metal Magic
Metal Magic on metallimusiikkiyhtye Panteran ensimmäinen julkaistu albumi vuodelta 1983. Musiikillisesti albumi edusti hard rock / glam metal -tyyliä. Albumi julkaistiin yhtyeen oman levy-yhtiön, niin ikään Metal Magic, alla ja tuottajana toimi Jerry "The Eldn'" Abbott. Yhtyeen jäsenet olivat albumin julkaistaessa suhteellisen nuoria: Dimebag Darrell oli 17-vuotias, Terry Glaze 18-vuotias ja Vinnie Paul ja Rex Rocker 19-vuotiaita.
Maija Junno
Anna-Maija Junno (s. 17. heinäkuuta 1964 Pello) on suomalainen näyttelijä, joka on näytellyt useissa suomalaisissa tv-sarjoissa ja elokuvissa. Hän on näytellyt mm. sarjassa Punahilkka, Mogadishu Avenue ja elokuvassa Matti Matti Nykäsen äitiä. Hän on näytellyt myös kahdessa Tikkurila-trilogian elokuvassa. Maija Junno näyttelee myös Lehmän vuosi sarjassa.
Junno on valmistunut Teatterikorkeakoulusta. Hän on näytellyt myös Ranskassa.
Leigh Jakes
Leigh Jakes (s. 24. maaliskuuta 1988 ) on yhdysvaltalainen jalkapalloilija. Hän pelaa kaudella 2014 porilaisessa NiceFutiksessa.
Jakes on aikaisemmin pelannut Yhdysvaltojen yliopistosarjojen lisäksi WPSL-liigan Chicago Red Starsin joukkueessa, Ruotsin Superettanin Falköpings KIK:ssa sekä kaudella 2013 Naisten Liigan Kokkola F10:ssä.
Leigh jakesin isä Van Jakes pelasi vuosina 1983–1989 amerikkalaista jalkapalloa NFL-liigassa.
Samuli Suomalainen
pienoiskuva|Tärkeimmät sähkölait -niminen sivu Suomalaisen toimittamasta 1885 ilmestyneestä teoksesta Suuret keksinnöt. Kieli on erinomaista [[nykysuomi|nykysuomea.]] Carl Gustaf Samuel (Kaarle Kustaa Samuli) Suomalainen (8. helmikuuta 1850 Pietari – 4. toukokuuta 1907 Sortavala) oli suomalainen kirjailija, sanomalehtimies ja opettaja.
Elämänvaiheita
Suomalaisen vanhemmat olivat kultaseppä Adam Suomalainen ja Eeva Backman. Hän kävi aluksi Pietarin suomalaisen kirkkokoulun ja jatkoi Jyväskylän alkeisopistossa, josta hän pääsi ylioppilaaksi 1868. Suomalainen valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1873. Hän toimi vuosina 1873–1874 saksan opettajana Helsingin suomalaisessa tyttökoulussa ja matematiikan opettajana samassa koulussa syyslukukaudesta 1874 vuoden 1876 kevätlukukauden loppuun. Kevätlukukaudella 1875 hän oli suomen opettajana Helsingin suomalaisessa normaalilyseossa ja opetti 1872–1874 suomea myös Helsingin venäläisessä lukiossa. Suomalainen toimi 1876–1880 aktuaarina Suomalaisen Tilastollisen toimiston palveluksessa ja Sortavalan seminaarin matematiikan lehtorina 1880–1906. Suomalainen toimi myös Suomi-yhtiön perustamisesta lähtien yhtiön asiamiehenä.
Kirjallinen toiminta
Sortavalaan muutettuaan Suomalainen ryhtyi edistämään suomen kielen asiaa ja osallistui suomalaisen seuran perustamiseen. Hän toimi Sortavalan kaupungin kirjaston ja lukusalin esimiehenä vuodesta 1886 kuolemaansa asti ja oli kaupunginvaltuusmiehenä 1895–1897. Sortavalan edustajana hän osallistui kirkolliskokoukseen 1886, jossa hänet valittiin K. A. Waarasen kanssa valmistamaan käsikirjoitusta tuolloin hyväksyttyyn suomalaisen virsikirjan mallipainokseen, joka ilmestyi seuraavana vuonna. Uuden Suomettaren avustaja Suomalainen oli lehden alkuaikoina ja aputoimittajana Suomen wirallisessa lehdessä vuosina 1868–1879. Sortavalaan muutettuaan hän oli perustamassa Laatokka -nimistä sanomalehteä ja toimi sen vastuullisena toimittajana 1882–1884. Suomalainen pyrki toiminnallaan lisäämään kansan ymmärrystä luonnotieteiden ja tekniikan saavutuksista. Sen vuoksi hän suomensi sekä koulukirjoja että alan saksankielisiä teoksia. Erityisesti teos Suuret keksinnöt ja Suomalaisen siihen tekemät lisäykset osoittavat, mitä tavoitteita Suomalaisella oli 1880-luvulla. Vuonna 1885 Suomalainen kirjoitti puhelimesta:
Perhe
Suomalainen oli vuodesta 1876 naimisissa Hilma Katarina Charlotta Bährin kanssa. Heidän poikiansa olivat lehtori Lauri Suomalainen ja pankinjohtaja Jaakko Suomalainen.
Teoksia
Suomalainen kirjoitti seuraavien lisäksi myös lyhyitä näytelmiä.
Suomennoksia
Suomalainen suomensi muun muassa Jules Vernen teoksia, kuten Salaperäinen saari 1903 ja Viisi viikkoa ilmapallossa 1904, Jonathan Swiftin Gulliverin matkat kaukaisilla mailla ja Raspen teoksen Paroni von Münchhausenin retket ja seikkailut sekä venäläisiä klassikoita kuten Ivan Turgenevin Isät ja lapset 1906. Hän suomensi myös tietokirjoja vuosina 1880–1888, muun muassa seuraavat:
Suomalainen oli ensimmäisiä nykysuomea käyttäneitä tietokirjailijoita.
Brooklynissä kasvoi puu
Brooklynissä kasvoi puu (A Tree Grows in Brooklyn; myös Betty Smith’s A Tree Grows in Brooklyn ) on vuonna 1945 ensi-iltansa saanut Elia Kazanin ohjaama yhdysvaltalainen draamaelokuva, jonka pääosissa ovat Dorothy McGuire, Joan Blondell, James Dunn ja Lloyd Nolan. Brooklynissä kasvoi puu on ohjaaja Kazanin ensimmäinen ohjaustyö. Brooklynissä kasvoi puu on kehitystarina ja kertoo köyhästä irlantilaisesta Nolanin perheestä Brooklynin Williamsburgissa New Yorkissa 1900-luvun alussa.
Juoni
Brooklynissä kasvoi puu sijoittuu 1900-luvun alun New Yorkiin, köyhään työläisten Brooklynin Williamsburgiin, jossa asuu ahkera mutta huono-onninen irlantilainen Nolanin perhe. Perheeseen kuuluvat horjumattomasti taloutta ylläpitävä Katie-äiti (Dorothy McGuire), rakastettu mutta alkoholiin menevä viihdetaiteilijana työskentelevä Johnny-isä (James Dunn), kirjallisuuden maailmaan hurahtanut teini-ikäinen Francie (Peggy Ann Garner) sekä kadut tunteva pikkuveli Neeley (Ted Donaldson). Säännöllisiä vierailuja tekevät rempseä ja kevytmielinen Sissy-täti (Joan Blondell) ja vanha isoäiti (Ferike Boros), ja myös uusi avulias korttelipoliisi McShane (Lloyd Nolan) tulee perheelle tutuksi.
Katie-äiti yrittää saada rahaa perheelle kaikin eri tavoin, mutta Johnny-isä juo perheen pienet tulot. Konstaapeli McShane rakastuu Katieen ja järkyttyy saadessaan tietää, että Katie on avioliitossa alkoholiriippuvaisen miehen kanssa. Elokuvan keskushahmoksi nousee perheen 13-vuotias esikoistytär Francie, joka on huolissaan pihalla kasvavasta puusta, jota on jouduttu harventamaan. Katie närkästyy kuultuaan, että Sissy-sisar on ollut kolmesti naimisissa. Francie valehtelee päästäkseen haluamaansa kouluun, ja Johnny menehtyy työnhakureissulla. Johnnyn kuoleman aikaan Katie saa tietää olevansa raskaana. Keväällä syntyy tyttölapsi, ja pihalla sijaitseva puu rehottaa jälleen.
Tuotanto
Monet elokuvayhtiöt kilpailivat Betty Smithin romaanin Puu kasvaa Brooklynissä elokuvaoikeuksista ennen kuin romaani oli edes julkaistu. Elokuvayhtiö 20th Century Fox ja tuottaja Darryl F. Zanuck ostivat romaanin elokuvaoikeudet 55 000 dollarilla. Elokuvan pääosaan aiottiin palkata Alice Faye, mutta kun Faye ei ollut tavoitettavissa, Gene Tierney kiinnitettiin Katie Nolanin rooliin. Kun Tierney tuli raskaaksi, Dorothy McGuirelle annettiin Katie Nolanin rooli. Maaliskuussa 1944 elokuvan pääosissa huhuttiin olevan muun muassa Mary Anderson, Jeanne Crain ja Fred MacMurray. Huhtikuussa 1944 James Dunn palkattiin Johnny Nolanin rooliin, ja sivurooleissa olevat Ted Donaldson ja John Alexander lainattiin toisilta elokuvayhtiöiltä.
Brooklynissä kasvoi puu -elokuvan kuvaukset alkoivat 1. toukokuuta 1944. Elokuva kuvattiin mustavalkoelokuvana 20th Century Foxin studioilla Los Angelesin Century Cityssä Kaliforniassa. Elokuvan kuvaukset saatiin päätökseen 2. elokuuta 1944. 20th Century Foxin johtajat olisivat halunneet kuvata elokuvan uudestaan Technicolor-elokuvausmenetelmällä, mutta ohjaaja Elia Kazan kieltäytyi.
Muut sovitukset
James Dunn ja Claudia Marshall esiintyivät The Hallmark Playhousen tekemässä elokuvan radiosovituksessa 28. huhtikuuta 1949. Elokuvassa esiintynyt Joan Blondell näytteli Sissy-tätiä myös elokuvan musikaaliversion kiertueella, joka alkoi 9. lokakuuta 1952.
Broadway-musikaali
Alkuperäisen romaanin kirjoittaja Betty Smith oli mukana George Abbottin kanssa käsikirjoittamassa romaanin musikaaliversiota teatteriin. Musikaalin musiikkinumerot laativat Dorothy Fields ja Arthur Schwartz; Fields oli sanoittajana ja Schwartz säveltäjänä. Romaanin musikaaliversio Brooklynissä kasvoi puu sai ensi-iltansa New Yorkin Broadwayn Alvin Theatressa 19. huhtikuuta 1951. Broadway-musikaalin pääosassa oli Shirley Booth, ja musikaali voitti Theatre World -palkinnon. Musikaalia esitettiin 267:n esityksen ajan, ja sen viimeinen esitys oli 8. joulukuuta 1951.
DVD-julkaisu
20th Century Fox julkaisi Brooklynissä kasvoi puu -elokuvan DVD:nä ensimmäisen kerran Yhdysvalloissa 22. helmikuuta 2005.
John Lennox
John Carson Lennox (s. 1943) on matematiikan professori Oxfordin yliopistossa ja matematiikan ja tieteenfilosofian luennoitsija Green Templeton Collegessa Oxfordissa.
Nuoruus ja koulutus
Lennox syntyi Pohjois-Irlannissa ja opiskeli Cambridgessa, jossa hän myös vuonna 1962 seurasi C. S. Lewisin luentoja runoilija John Donnesta. Vuonna Lennox väitteli ensimmäisen kerran tohtoriksi Cambridgen yliopistossa aiheesta Centrality and Permutability in Soluble Groups. Hän kuuluu kristilliseen ryhmään nimeltä Plymouthin veljet.
Ura
Saatuaan väitöskirjansa valmiiksi Lennox muutti Cardiffiin Walesiin, jossa hänestä tuli matematiikan luennoitsija Walesin yliopistoon, Cardiffiin. 29 Cardiff vuotensa aikana hän vietti vuoden Würzburgin, Freiburgin ja Wienin yliopistossa. Hän luennoi paljon eri puolilla Itä- ja Länsi-Eurooppaa sekä Venäjää matematiikasta, apologetiikasta ja Raamatusta.
Hän on julkaissut yli 70 vertaisarvioitua artikkelia matematiikasta ja ollut tekijänä kahdessa monografiassa sekä toiminut venäläisen matematiikan kääntäjänä.
Lisäksi hän opettaa tiedettä ja uskontoa Oxfordin yliopistossa. Hän on kirjoittanut useita kirjoja tieteen suhteesta uskontoon ja etiikkaan. Viimeisimmät kirjoista ovat: Informetika (2001), Hat die Wissenschaft Gott begraben? (Has Science Buried God?) (2002), Worldview (2004) yhdessä David Goodingin kanssa. Hänen viimeisin kirjansa on ''God's Undertaker – Has Science buried God?" (2007).
Hän on puhunut useissa maissa mukaan luettuna useat matkat entiseen Neuvostoliittoon.
Väittelyt
thumb|300px|John Lennox (vas.) ja Christopher Hitchens väittelevät uskonnosta Lennox on kristitty akateemikko, joka on ottanut osaa lukuisiin julkisiin väittelyihin ateistien kanssa mukaan luettuna Richard Dawkins, Christopher Hitchens ja Michael Shermer.
3. lokakuuta 2007 Lennox väitteli Richard Dawkinsin kanssa Alabaman yliopistossa Birminghamissa. Väittelyn aiheena olivat Dawkinsin näkemykset kirjassa Jumalharha.
Professorit Lennox ja Dawkins keskustelivat uudestaan huhtikuussa 2008 Trinity Collegessa Oxfordissa käsitelläkseen aiheita, jotka jäivät käsittelemättä edellisessä väittelyssä.
Elokuun 9, 2008, Lennox väitteli Christopher Hitchensin kanssa Edinburghin kansainvälisillä juhlilla. Aiheena oli kysymys, voisiko Eurooppa hylätä kristillisen menneisyytensä ja toivottaa uuden ateismin tervetulleeksi. "
Elokuun 23, 2008, Lennox väitteli Michael Shermerin kanssa Wesley Conference Centressä Sydneyssä, Australiassa. Aiheena oli Jumalan olemassaolo.
Lokakuun 21, 2008, Lennox väitteli Richard Dawkinsin kanssa toisen kerran Oxfordin yliopiston luonnontieteellisessä museossa. Samassa paikassa, jossa vuonna 1860 pidettiin kuuluisa evoluutioväittely Thomas Henry Huxleyn ja Samuel Wilberforcen välillä. Väittelyn aiheena oli "Onko tiede haudannut Jumalan?" The Spectator-lehti kutsui tapahtumaa "Huxley-Wilberforce, toinen erä." 11 minuutin video kyseistä väittelystä löytyy tästä.
Maaliskuun 3, 2009, Lennox väitteli Christopher Hitchensin kanssa toisen kerran Samfordin yliopistossa Birminghamissä, Alabamassa kysymyksestä: "Onko Jumala suuri?" Väittely käsitteli Hitchensin väitteitä hänen kirjassaan "Jumala ei ole suuri".
Yksityiselämä
Lennox puhuu englantia, venäjää, ranskaa ja saksaa. Hän on naimisissa Sallyn kanssa ja heillä on kolme lasta ja neljä lastenlasta. Hänellä on veli nimeltä Gilbert Lennox, joka toimii pastorina Glennabbey kirkossa, Glengormleyssa.
Oderinhaffi
thumb|250px|Landsat-kuva Oderinhaffista. 250px|thumb|Oderinhaffi
Oderinhaffi (myös Stettininhaffi tai Szczezininhaffi;, ) on Itämeren etelärannikolla sijaitseva haffi eli laguunimainen jokisuuhun muodostunut vesialue. Se sijaitsee Oderjoen suulla Saksassa ja Puolassa, Szczecinin kaupungin luoteispuolella. Haffin erottavat Itämeren Pommerinlahdesta Usedomin ja Wolinin saaret. Sen yhdistää Itämereen kolme kapeaa vesiväylää: Dziwna, Świna ja Peenestrom. Haffin pinta-ala on 687 neliökilometriä, keskisyvyys noin neljä metriä ja suurin syvyys kuusi metriä.
Syksyllä 2020 Puolan Stettininhaffiin alettiin rakentaa kahta ympyränmuotoista tekosaarta Świnoujście–Szczecin-väylän ruoppauksen yhteydessä. Saarista molempiin istutetaan kasvillisuutta, ja niistä eteläisempi säilyy läjitysalueena muita alueella tehtäviä ruoppauksia varten. Saarten työnimet ovat W22 ja W28. Niiden läpimitat ovat 1 250 ja 1 780 metriä ja pinta-alat 123 ja 250 hehtaaria. Saarten korkeus tulee olemaan noin viisi metriä. Saarten on tarkoitus valmistua maaliskuussa 2022.
Stockmannin Jumbon tavaratalo
Jumbon Stockmann avasi ovensa 27. lokakuuta 2005 kauppakeskus Jumbon laajennusosassa. Tavaratalolla on tilaa 11 000 neliömetriä ja sen vieressä olevalla Zaralla, jonka Suomen-toiminnoista Stockmann vastaa, on 1 200 neliömetriä. Stockmann työllistää kahdessa toimipaikassa yhteensä 340 työntekijää, joista 300 työskentelee Stockmann-tavaratalossa ja 40 Zara-myymälässä.
Myyntiosastot
Tavaratalo jakaantuu kahteen kerrokseen:
1. kerros: naisten muoti, kosmetiikka ja parturi-kampaamo
2. kerros: miesten muoti, koti, lapset, urheilu ja tavaratalon palvelupiste
Tavaratalo on Stockmannin Suomen tavarataloista ainoa, jossa ei sijaitse Akateemisen kirjakaupan myymälää eikä Food Market Herkkua, jotka molemmat suljettiin vuonna 2019. Herkusta vastaavan HOK-Elannon päivittäistavaramyymälänä Jumbossa toimii Prisma.
Memories (Kari Peitsamon Skootterin albumi)
Memories on Kari Peitsamon Skootterin kokoelma-albumi vuodelta 1992.
Kappaleet
B-puoli
Ukon wacka (kappale)
Ukon wacka on suomalaisen folk metal -yhtyeen Korpiklaanin single samannimiseltä albumilta. Kappaleella vierailee Tuomari Nurmio. Ukon wacka eli wackajaiset ovat ainakin itämerensuomalaisessa yhteisössä joko yhden tai useamman järjestämät uskonnolliset pidot.
Singlen kansikuvan on toteuttanut Jan ”Örkki” Yrlund.
Electron
Electron tai elektron voi tarkoittaa:
Teletapit
Teletapit on brittiläis-yhdysvaltalainen lastenohjelma 1990-luvun jälkipuoliskolta ja 2000-vuosikymmenen alkupuoliskolta sekä 2010-luvun jälkipuoliskolla uudelleenesitettynä. Sen pääosassa ovat neljä teletapeiksi kutsuttua eriväristä olentoa: Tiivi-Taavi, Hipsu, Laa-Laa ja Pai. Heillä on vatsassaan televisioruutu ja päässään kullakin erimuotoinen antenni. Teletapit asuvat ja seikkailevat Teletappimaassa, jonka kumpuilevaksi maisemoituja asumuksia peittää vihreä nurmi. Kesäkuussa 2014 BBC ilmoitti ohjelman palaavan ruutuun. Tuolloin tilattiin yhteensä 60 uutta jaksoa. Uutta sarjaa alettiin esittää Suomessa Foxilla 12. elokuuta 2017.
Uudenlainen televisiosarja
Teletapit oli ensimmäinen televisiosarja, joka oli varta vasten tehty aivan pienille lapsille. Sarja esitettiin aluksi vuosina 1997–2005. Tuotetuissa 365 jaksossa juoni on äärimmäisen yksinkertaistettu, ja pääpaino on kuvien ja äänten tarjoamilla virikkeillä.
Suomessa sarjaa esitettiin Yle TV1:ssä lauantaiaamuisin Veturi-ohjelmassa vuosina 1998–2000, Yle TV2:ssa vuonna 2001 ja Lasten aamussa vuosina 2002–2004 (TV1:ssä sarja nähtiin viimeisen kerran Veturissa 30. joulukuuta 2000) ja TV2:ssa ensimmäisen kerran 7. tammikuuta 2001) ja C More Juniorilla vuosina 2011–2015, ja se oli uudelleen jälkiäänitetty, jonka dubbasi Dubberman. Sarjaa esitettiin ensimmäisen kerran Suomessa YLE TV1:llä Veturi-ohjelmassa 5. syyskuuta 1998. YLE TV2:lla sarja esitettiin viimeisen kerran Lasten aamussa 23. elokuuta 2004 alkuperäisellä Yleisradion jälkiäänityksellä. Ohjelman uusi versio esitettiin Fox-kanavalla vuonna 2017 lauantai- ja sunnuntaiaamuisin, ja samat jaksot esitettiin uusintana, MTV3-kanavalla maanantaisin ja tiistaisin.
Teletappien on tarkoitus opettaa lapsia hauskoilla leikeillä. Teletapeista tuli suuri kaupallinen menestys. Kohderyhmä otti teletapit hyvin vastaan, ja monia vanhempiakin katsojia viehätti teletappien surrealistinen maailma. Teletapit saivatkin jonkinasteista kulttimainetta monien ihmisryhmien, varsinkin monien nuorten keskuudessa. Lisäksi suomalainen huumoriryhmä Alivaltiosihteeri teki sekä radioon että televisioon teletapeista mukaelman Keletapit. Radiosketsi on mukana myös kirjassa Se virallinen tarina (1999) ja levyllä Virallinen levy (2003).