cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lahden stadion
Ominaisuudet
Museovirasto on määritellyt Salpausselän hiihtostadionin yhdeksi Suomen valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä, ja harjulla seisovat hyppyrimäet ovat sen mukaan yhdessä Radiomäen mastojen kanssa yksi Lahden kaupungin tunnuskuvista. Samoin urheilukeskus on merkittävä kaupunkirakenteen rajaaja, ja sen sijainti pääkadun visuaalisena jatkona on ainutkertainen.
Lahden stadionin hyppyrimäkien ensimmäisen puisen hyppyrimäen jälkeen toiseen paikkaan rakennetun betonisen Lahden suurmäen alastulorinteen notkossa sijaitsee Lahden maauimala.
Yleisöennätykset
Seuraavan kerran lähelle näitä lukemia päästiin Veikkausliiga-kaudella 2004. Tuolloin FC Lahden avausottelussa TP-47:ää vastaan oli 12 850 katsojaa kerääntynyt paikalle todistamaan Jari Litmasen paluuta kotikaupunkiinsa.
Poikabändi New Kids on the Block esiintyi Lahden mäkihyppyreillä 11.5.1991 arviolta 25 000 kuulijalle. Konsertti oli siihen asti suurin Suomessa järjestetty yksittäiskonsertti.
Jussi Kurikkala
pienoiskuva|vasen|[[Antonio da Cudanin veistämä Jussi Kurikkalan patsas Kalajoen Pohjankylällä.]] Juho ”Jussi” Samuli Kurikkala (12. elokuuta 1912 Kalajoki – 10. maaliskuuta 1951 Helsinki) oli suomalainen maastohiihtäjä.
Kurikkala voitti 17 km:n Suomen mestaruuden 1936. Hän voitti kolme mitalia hiihdon maailmanmestaruuskilpailuista: hopeaa 4 × 10 kilometrin viestissä vuonna 1937, kultaa 4 × 10 kilometrin viestissä vuonna 1938 ja kultaa 18 kilometrin hiihdossa vuonna 1939. Vuonna 1941 Kurikkala voitti Cortina d'Ampezzon MM-kilpailuissa kultaa 50 kilometrillä ja 4 × 10 kilometrillä sekä hopeaa 18 kilometrillä, mutta kisojen MM-arvo peruttiin jälkikäteen. Kurikkala oli myös hyvä kestävyysjuoksija, ja hän sijoittui maratonilla 13:nneksi Lontoon olympiakisoissa 1948.
Kurikkala kuoli 38-vuotiaana laajalle vatsan alueelle levinneeseen syöpään maaliskuussa 1951. Lauri Järvinen on kirjoittanut hänestä elämäkertateoksen Jussi Kurikkala – Kalajoen Junkkari. Antonio da Cudanin veistämä Jussi Kurikkalan patsas paljastettiin Kalajoella 12.8.1989. Kalajoen Junkkarit on järjestänyt Jussi Kurikkalan muistohiihtoja vuodesta 1958 alkaen.
Ajovalojen suuntauslaite
Ajovalojen suuntauslaite on tarkastuslaite, jolla voidaan tarkistaa ajovalojen suuntaus sekä pysty- ja sivusuunnassa. Suuntauslaitetta käytetään muun muassa autokorjaamoissa ja katsastusasemilla. Suuntauslaite on useimmiten jalustalla varustettu ja lattialla liikuteltava.
Määräaikaiskatsastuksessa tarkistetaan ajovalojen suuntaus suuntauslaitteella. Väärin suunnatut ajovalot voivat aiheuttaa vaaratilanteen häikäisemällä vastaantulevan ajoneuvon kuljettajan.
Antti Haataja
Antti Haataja (s. 1977 Kajaani) on suomalainen valokuvaaja ja tietokirjailija.
Haataja sijoittui toiseksi Lontoon luonnonhistoriallisen museon Wildlife Photographer of the Year -kilpailussa vuonna 2019 Eläimet omassa elinympäristössään -sarjassa. Haatajan ja Pekka Sammallahden teos Tuulessa roihuaa maa sai kunniamaininnan WWF:n Vuoden luontokirja -kilpailussa 2017. Vuonna 2019 Haataja sai Lauri Jäntin tietokirjapalkinnon teoksestaan Pohjoinen.
Horst Sindermann
Horst Sindermann (5. syyskuuta 1915 Dresden Saksan keisarikunta – 20. huhtikuuta 1990 Itä-Berliini, Itä-Saksa) oli kommunistinen itäsaksalainen poliitikko ja yksi Saksan sosialistisen yhtenäisyyspuolueen johtajista.
Nuoruus ja aiempi elämä
Sindermann oli saksilaisen sosiaalidemokraattisen poliitikon Karl Sindermannin poika. Hänen vanhempi veljensä Kurt Sindermann tuli myös politiikkaan kommunistisen puolueen jäsenenä ja istui Saksin osavaltion parlamentissa vuosina 1929–1933.
Horst Sindermann liittyi Kommunistiseen nuorisoliittoon (KJVD) vuonna 1929, ja vuonna 1932 hänestä tuli Dresdenin paikallinen toimihenkilö. Natsihallinto kielsi ryhmän, ja kesäkuussa 1933 Sindermann pidätettiin ja tuomittiin kahdeksaksi kuukaudeksi vankeuteen laittomasta poliittisesta toiminnasta. Syyskuussa 1934 hänestä tuli KJVD:n Dresdenin haaran poliittinen johtaja. Maaliskuussa 1935 hänet pidätettiin jälleen maanpetoksesta, häntä kidutettiin ja hänet tuomittiin kuudeksi vuodeksi eristysselliin Waldheimin vankilaan. Vuonna 1941 hänet siirrettiin ”suojelukseen” useille keskitysleireille, Sachsenhausenista Mauthauseniin Ylä-Itävallassa ja lopulta Ebenseehen, kunnes Yhdysvaltain armeija vapautti hänet vuonna 1945.
Ura Itä-Saksassa
Sodan jälkeen Sindermann palasi Saksiin ja liittyi KPD:hen. Vuoden 1946 jälkeen hän kuului sosialistiseen yhtenäisyyspuolueeseen (SED), joka perustettiin huhtikuussa 1946 kommunistien ja sosiaalidemokraattien pakkoliitosta Neuvostoliiton miehitysvyöhykkeellä.
Sindermann työskenteli Sächsische Volkszeitungin sanomalehtitoimittajana Dresdenissä ja Volksstimmessä Chemnitzissä vuosina 1945–1947. Hänestä tuli ensimmäinen puoluesihteeri Chemnitzin ja Leipzigin piirikunnissa. Hän riitautui puolueen yhteispuheenjohtajan Otto Grotewohlin kanssa, jonka avioitumista entisen natsihallinnon toimihenkilön kanssa hän kritisoi. Kesäkuussa 1949 puolueen valvontakomissio tuomitsi hänet, ja hänet alennettiin työskentelemään Freiheit-lehdessä, jonka päätoimittajana hän toimi vuosina 1950–1953.
Sindermann toimi keskuskomitean agitaatio- ja propagandajohtajana vuosina 1954–1963. Vuonna 1958 hänestä tuli keskuskomitean ehdokas ja 1963 jäsen. Samana vuonna hänet nimitettiin myös Hallen piirin ensimmäiseksi puoluesihteeriksi ja hänet valittiin ensimmäisen kerran Volkskammeriin. Vuonna 1967 hänet hyväksyttiin politbyroon jäseneksi.
Johtoasema Itä-Saksassa
Vuonna 1971 Sindermannista tuli ministerineuvoston varapuheenjohtaja eli Itä-Saksan varapääministeri. Kaksi vuotta myöhemmin hänestä tuli neuvoston puheenjohtaja tai pääministeri, kun hänen edeltäjänsä Willi Stoph seurasi edesmennyttä Walter Ulbrichtia valtioneuvoston puheenjohtajana.
Irtisanoutuminen ja viimeiset vuodet
Sindermann pysyi tehtävässään rauhanomaiseen vallankumoukseen saakka, jonka aikana hän erosi kaikista viroistaan marraskuussa 1989. Vaikka hän yritti epätoivoisesti muuttaa imagoaan, Demokraattisen sosialismin puolue (PDS) erotti hänet joulukuussa 1989.
Sindermaan pidätettiin tammikuussa 1990, mutta lopulta hänet vapautettiin terveyssyistä ilman syytettä. Hän kuoli saman vuoden huhtikuussa Berliinissä.
Perhe
Sindermann oli näyttelijä Peter Sindermannin isäpuoli.
Taiko (albumi)
太鼓 (Taiko) on ranskalaisen elektronisen musiikin artistin Dangerin esikoisstudioalbumi, joka julkaistiin vuonna 2017.
Mariinskin palatsi
thumb|300px|Mariinskin palatsi.
Mariinskin palatsi (”Marian palatsi”) on palatsimainen rakennus Venäjän toiseksi suurimmassa kaupungissa Pietarissa. Se on rakennettu vuosina 1839–1844, ja se oli viimeinen uusklassinen keisarillinen palatsi, joka Pietariin rakennettiin. Palatsin suunnittelusta vastasi hoviarkkitehti Andrei Štakenšneider. Se oli lahja keisari Nikolai I:ltä tyttärelleen Maria Nikolajevnalle.
Palatsi sijaitsee Iisakinkirkon aukiolla, jossa on Nikolai I:n ratsastajapatsas. Palatsin komeista saleista näyttävin on kupolin alla oleva kaksikerroksinen rotunda; sen lähellä on talvipuutarha, josta on tehty istuntosali. Palatsin kotikirkko on entistetty. Palatsissa kokoontuu Pietarin lakiasäätävä edustusto. Ennen vallankumousta siellä pidettiin valtakunnanneuvoston istuntoja ja se toimi väliaikaisen hallituksen istuntopaikkana vuonna 1917.
Aiheesta muualla
59.93083°N, 30.30944°W
Onni Hallsten
Hallstenin vanhemmat olivat rehtori Alexander Gustaf Julius Hallsten ja Sofia Wihelmina Westerman. Hän pääsi ylioppilaaksi 1875 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1880 ja voimistelunopettajaksi 1884. Hallsten toimi matematiikan ja fysiikan opettaja Helsingin, Vaasan ja Hämeenlinnan oppikouluissa vuoteen 1884 saakka, ja sen jälkeen hän oli Helsingin suomalaisen jatko-opiston matematiikan ja fysiikan lehtorina 1884–1921 sekä Helsingin suomalaisen tyttökoulun matematiikan ja fysiikan lehtorina 1887–1918. Hallstenin ura vakuutusalalla alkoi valtion vakuutustarkastajana vuosina 1901–1918. Hän toimi sittemmin sosiaalihallituksen sosiaalivakuutuksen ylitarkastajana 1918–1923, sosiaaliministeriön vakuutusosaston päällikkönä (vakuutusylitarkastajana) 1923–1931 sekä sosiaaliministeriön vakuutusosaston vt. ylitarkastajana 1931–1933. Hallsten sai kanslianeuvoksen arvonimen vuonna 1925.
Teheranin autonäyttely
pienoiskuva Teheranin autonäyttely (engl. Tehran Auto Show) on Shahr-e-Aftabissä pidettävä jokavuotinen autonäyttely. Näyttely houkuttelee monia suuria autonvalmistajia, luksustuning-yrityksiä ja muita alan yrityksiä, mukaan lukien superautojen valmistajia.
Onni Hallsten
Hallsten oli naimisissa vuodesta 1892 kansanedustaja Ilmi Lovisa Bergrothin kanssa. Heidän lapsiaan olivat IKL:n kansanedustaja Rauno Kallia ja järjestövaikuttaja Armi Hallstén-Kallia.
Lieto
Lieto on Suomen kaupunki, joka sijaitsee Varsinais-Suomen maakunnassa. Kaupungissa asuu 0 ihmistä ja sen pinta-ala on 0 km², josta 0 km² on vesistöjä. Väestötiheys on 0 asukasta/km². Liedon naapurikunnat ovat Aura, Kaarina, Marttila, Paimio, Pöytyä ja Turku. Entisiä naapurikuntia ovat Lietoon liitetyn Tarvasjoen lisäksi Turkuun liitetyt Maaria ja Paattinen sekä Kaarinaan liitetty Piikkiö.
Maantiede
Liedon maisemaa hallitsevat pellot, joita halkovat Aurajoki ja sen suurin sivujoki Savijoki. Aurajoessa on Liedon alueella kolme merkittävää koskea, Nautelankoski, Vierunkoski ja Vääntelänkoski. Kaupungin korkein kohta on Hyypiövuori, joka kohoaa 90 metrin korkeuteen.
Lietoon vuonna 2015 liitetyn Tarvasjoen alueella virtaavat Paimionjoki ja sen suurin sivujoki, Tarvasjoki.
Liedon ainoa Natura-alue Nautelankoski on laaja koskialue, jonka ympärillä tavataan useita erilaisia luontotyyppejä, kuten jokivarsilehtoja, kallioketoja ja niittyjä.
Kaupunginosat
Liedon kaupunki jakaantuu seitsemään (7) kaupunginosaan. Kaupunginosat kattavat koko Liedon kaupungin alueen. Samaa jakoa käytetään myös kaupungin tilastollisissa suuralueissa.
pienoiskuva|Alakoulu Liedon [[Loukinainen|Loukinaisissa.|vasen|200x200px]]
Kylät
Alhojoki, Ankka, Hakula, Hihnala (Hihna), Hiisi, Huilu, Hyssälä, Hyvättylä, Ilmarinen, Inkoinen, Kahloja, Karvala, Kaskala, Kaurinkoski, Keppola, Ketola, Kilpijoki, Kiusala, Kurkela, Käipilä, Kärpijoki, Laitio, Lintula, Littoinen, Lommola, Loukinainen, Mellilä, Moisio, Mäkkylä, Nautela, Nuolemo, Paappala, Pahka, Pettinen, Pokkola, Pränikkälä, Punittu, Puntamäki, Pyhältö, Raukkala, Rähälä, Saukonoja, Sauvala, Sikilä, Sillilä, Taatila, Tammentaka, Teijula, Tootula, Torstila, Vankio, Vanhalinna, Viikka, Vintala, Vääntelä, Yliskulma
Taajamat
Vuoden 2020 lopussa Liedossa oli 20 146 asukasta, joista 16 906 asui taajamissa, 3 121 haja-asutusalueilla ja 119:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Liedon taajama-aste on 84,4 %. Liedon taajamaväestö jakautuu kuuden eri taajaman kesken :
Kaupungin keskustaajama on lihavoitu. Asteriskilla (*) merkityt taajamat kuuluvat tähän kuntaan vain osittain. Liedon kirkonkylä, Ilmarinen ja Loukinainen eivät muodosta omia taajamiaan, vaan ne ovat osa Turun keskustaajamaa, joka ulottuu Liedon lisäksi usean Turun lähikunnan alueelle. Yhteensä Turun keskustaajamassa on 272 230 asukasta ja sen pinta-ala on 280,82 neliökilometriä. Myös Jäkärlän ja Paattisten taajamat ulottuvat pääosin Turun kaupungin alueelle. Liedon asemanseutu ulottuu pieneltä osin myös Auran kunnan alueelle.
Liedon taajamista vain Liedon ja Tarvasjoen kirkonkylät on rajattu taajaman liikennemerkeillä.
Historia
vasen|pienoiskuva|Liedon [[osuuskauppa vuonna 1934]] pienoiskuva|Kartta Liedon ja Auran alueliitoksista. Auran pääosa muodosti Lietoon kuuluneen Prunkkalan kappeliseurakunnan. Tarvasjoen kunta liitettiin Lietoon vuonna 2015. Liedossa tehtyjen arkeologisten löytöjen perusteella alueella on ollut asutusta jo kivi- ja pronssikaudella. Liedon Vanhalinna on yksi Suomen muinaislinnoista. Vanhalinnan linnavuoren alueella on tehty lukuisia rautakautisia ja keskiaikaisia löytöjä.
Vuodelta 1331 on säilynyt asiakirja, jossa Liedon kirkkoherra Pietari esiintyy ensimmäisen kerran. Tämän vuoksi Liedon pitäjän ja kirkon perustamisvuodeksi on sovittu vuosi 1331.
Kesäkuussa 2014 valtioneuvosto teki vuoden 2013 kuntarakennelakiin perustuen päätöksen Tarvasjoen liittämisestä Lietoon. Liitos astui voimaan 1. tammikuuta 2015.
Toukokuussa 2022 Liedon kunnanvaltuusto päätti ottaa Liedolle käyttöön kaupunkinimityksen. Ehdotuksen asiasta teki kunnanjohtaja Mika Ingi, jonka mukaan kaupunkistatus voisi parantaa Liedon asemaa uudella hyvinvointialueella.
Talous
Vuonna 2016 eniten yhteisöveroa maksoivat Liedon Säästöpankki, risteilyalusten sisustuksia tekevä I.S. Mäkinen Oy ja linja-autojen koreja valmistava Carrus Delta.
Väestönkehitys
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kaupungin väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.
Seurakunnat
pienoiskuva|[[Liedon kirkko]] Vuoden 2018 aluejaon mukaan Liedossa on seuraavat Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunnat :
Suomen ortodoksisen kirkon seurakunnista Liedon alueella toimii Turun ortodoksinen seurakunta.
Entiset seurakunnat
Seuraavassa luettelossa on mainittu historiallisella ajalla lakkautetut seurakunnat Liedon kaupungin nykyisellä alueella :
Nähtävyydet
pienoiskuva|Museona toimiva [[Liedon Vanhalinna|Vanhalinnan kartanorakennus.]] Liedossa on muutamia kiinnostavia paikkoja, kuten Liedon Pyhän Pietarin kirkko, Liedon Vanhalinna, Nautelankosken alue, Littoisten Verkatehdas ympäristöineen, Parmaharjun urheilukeskus hyppyrimäkineen, Zoolandia-eläintarha sekä Liedon vesitorni. Liedon kautta kulkee myös historiallinen Hämeen Härkätie, josta Vanhalinnan kautta kulkeva Vanhalinnantie on nimetty museotieksi. Liedon nähtävyyksistä Hämeen Härkätie, Liedon vanhalinna, Littoisten verkatehdas sekä Aurajokea seuraileva, myös Aurajoen maisematienä tunnettu Varkaantie ovat merkittäviä myös valtakunnallisesti merkittävinä rakennettuina kulttuuriympäristöinä.
Liikenne
Valtatie 10 kulkee Liedon keskustaajaman läpi, ja se on liikenteen pääyhteys Turun ja Liedon keskustan välillä. Kaupungin pohjoisosien liikennettä välittää sekä Tampereen valtatie eli valtatie 9 että Vanha Tampereentie eli seututie 222 Asemanseudun ja Ilmaristen kautta Turkuun. Liedon rautatieasema Turku–Toijala-radan varressa on lakkautettu. Etelässä kaupungin kautta kulkee kantatie 40 eli Turun ohikulkutie.
Lieto on kuulunut heinäkuun 2014 alusta lähtien Turun seudun joukkoliikenteen Föli-alueeseen yhdessä Turun, Kaarinan, Raision, Naantalin ja Ruskon kanssa. Koko alueella on käytössä sama lippu sekä kahden tunnin vaihto-oikeus. Turun ja Liedon keskustan välillä kulkee Fölin bussilinja 6 arkisin 20–30 minuutin välein. Vanhaa Tampereentietä kulkevat bussilinjat 401 ja 402 puolen tunnin välein. Liedossa kulkee myös useita kaupungin sisäisiä bussilinjoja palvellen lähinnä koulukuljetustarpeita. Sekä keskustaajamassa että Yliskulmalla on pikavuoropysäkki.
Urheilu
Liedossa on kaksi perinteikästä urheiluseuraa, Liedon Parma ja Liedon Luja. Liedossa toimii myös 1978 perustettu jalkapalloseura Liedon Pallo, jossa on noin 700 pelaajaa. Lisäväriä kaupungin urheilupiiriin tuo n. 200 pelaajan salibandyseura SBS Lieto, sekä koripalloseura Lieto-Koris.
Ruokakulttuuri
Liedon pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla ohrankryynipuuro ja kääresyltty.
Ted Stevens
Stevensistä tuli Yhdysvaltain senaattori Alaskasta vuonna 1968, ja hän istui senaatissa vuoteen 2009. Hän asui Girdwoodissa aviopuolisonaan Catherine. Stevensin ensimmäinen vaimo Ann Mary o.s. Cherrington kuoli lento-onnettomuudessa Anchoragessa vuonna 1978.
Senaattorina Stevens puolusti osavaltionsa etuja muun muassa erilaisissa infrastruktuurihankkeissa, kuten satojen miljoonien dollarien Gravina Island Bridge ja Knik Arm Bridge, joita kriitikot pitivät kotiinpäinvetämisenä. Vuonna 2007 Stevens lisäsi budjettiin 3,5 miljoonaa varoja lentokentän rakentamiseksi sadan vakituisen asukkaan Akutanin saarelle Aleuteilla.
Hän toimi Yhdysvaltain senaatin puheenjohtajana pro tempore vuosina 2003–2007. Stevens tuomittiin lokakuussa 2008, vain viikkoa ennen marraskuun 2008 vaaleja seitsemästä lahjuksenotosta, mutta tuomio peruttiin myöhemmin. Hän menetti paikkansa demokraatti Mark Begichille.
Stevens kuoli lento-onnettomuudessa elokuussa 2010.
Myös Ted Stevensin poika Ben Stevens on republikaanipoliitikko.
Ilmi Hallsten
Ilmi Lovisa (Ilmi Louise) Hallsten (o.s. Bergroth; 25. joulukuuta 1862 Föglö – 4. tammikuuta 1936 Helsinki) oli suomalainen naisasian ajaja, oppikoulun opettaja ja kokoomuksen kansanedustaja.
Hallstenin vanhemmat olivat pastori Karl Selim Fritiof Bergroth ja Kristina Strömberg. Hän valmistui tyttökoulusta 1878 ja suomalaisesta jatko-opistosta 1881. Hallsten toimi aluksi Sahlbergin ruotsalaisessa tyttökoulussa suomen kielen opettajana 1879–1890 ja koulun johtajana 1889–1890 sekä Lyceum för gossar och flickor -koulun suomen kielen opettajana 1891–1893 ja Nya svenska samskolanin opettajana 1891–1902. Hän oli myös Helsingin suomalaisen yhteiskoulun opettaja 1901–1905 ja Nya svenska flickskolanin opettaja 1909–1932 ja toimi lisäksi Suomalaisessa jatko-opistossa alkeisopetuksen opetusharjoituksen valvojana ja yhteiskunnallisen linjan opettajana 1905–1925. Mainitun linjan hän oli itse suunnitellut vuonna 1916.
Hallsten oli kokoomuksen kansanedustaja 1919–1922 Turun läänin pohjoisesta vaalipiiristä. Hän toimi kokoomuksen naisten liiton ja Suomen naisyhdistyksen sihteerinä ja puheenjohtajana, Kenraali Mannerheimin Lastensuojeluliiton työvaliokunnan varapuheenjohtajana ja Helsingin käsityökoulun johtokunnan puheenjohtajana. Suomen Naisten kansallisliittoa Hallsten edusti useissa eri kansainvälisissä kongresseissa.
Hallsten julkaisi suomen kielen oppikirjoja sekä La situation de la femme en Finlande esityksen 1924, joka ilmestyi myös saksaksi ja suomeksi. Samana vuonna hän toimitti ja osin itse kirjoitti myös teoksen Uranuurtajanaisia. Toimiessaan Mannerheimin Lastensuojeluliitossa, johti hän kiertokorin alun perin kehittänyttä työryhmää. Kiertokori muuttui myöhemmin äitiyspakkaukseksi, joka on levinnyt Suomen lisäksi kymmeniin eri maihin.
Sveitsi lasten Eurovision laulukilpailussa
Sveitsi on osallistunut yhden kerran Lasten Eurovision laulukilpailuun, vuonna 2004. Sveitsiä edusti Demis Mirarchin kappaleella "Birichino", joka sijoittui kilpailussa kuudenneksitoista.
Päiväntasaajan Guinean ekwele
Ekwele (monikko bipkwele) on Päiväntasaajan Guinean entinen valuutta, joka oli käytössä vuosina 1975–1985. Vuoteen 1979 valuutasta käytettiin nimitystä ekuele. Ekuele korvasi vuosina 1969–1975 käytössä olleen Päiväntasaajan Guinean pesetan.
Päiväntasaajan Guinea otti käyttöön 1984 CFA-frangin ainoana Espanjan entisenä siirtomaana. Vaihtosuhde oli 1:4.
M/S Balticborg
M/S Balticborg on alankomaalaisen Wagenborg Shipping B.V. -varustamon omistuksessa oleva oleva ro-ro-rahtialus. Aluksen runko on rakennettu vuonna 2003 Daewoo Mangalia Heavy Industriesin telakalla Romaniassa, josta se hinattiin vuonna 2004 varustettavaksi Volharding Shipyard Harlingenin telakalle Alankomaihin. Kuollutta painoa Balticborgilla on 8 600 tonnia. Alus on rekisteröity Alankomaiden lipun alle ja sen kotisatama on Delfzijl.
Käyttöhistoria
Maaliskuussa 2002 alus tilattiin. Huhtikuussa 2004 aluksen runko saapui Romaniasta Alankomaihin, jossa se varustettiin. 3. marraskuuta alus sai nimen.
8. marraskuuta alus luovutettiin C.V. Scheepvaartonderneming “Balticborg”:in (Wagenborg Shipping B.V.) omistukseen, joka rekisteröi aluksen Alankomaiden lipun alle. Kotisatamaksi tuli Delfzijl. Tämän jälkeen laiva aikarahdattiin Kappa Kraftlinerin liikenteeseen reitille Haraholmen–Bremen–Terneuzen–Sherness (joskus myös Södertälje sisältyy reittiin).
Seppo Kuusela
Seppo Ilmo Kuusela (25. helmikuuta 1934 Helsinki – 16. lokakuuta 2014) oli suomalainen koripalloilija ja koripallovalmentaja.
Ostia
pienoiskuva|[[Insula|Insuloita, vuokrakasarmeja, Ostiassa]] thumb|Ostia Antican kartta. Vihreä neliö osoittaa alkuperäisen castrumin sijainnin. Merenrannan sijainti kuvaa tilannetta 100-luvulla. Kuvassa näkyy myös Tiberin vanha reitti silmukkana oikealle.
Seppo Kuusela
Kuusela edusti uransa aikana kausina 1952–1969 HOK-Veikkoja eli Panttereita ja Tapion Honkaa. Hän pelasi 315 SM-sarjaottelua ja teki niissä 5 581 pistettä. Kuusela voitti lukuisia SM-mitaleja, minkä lisäksi hän oli viisi kertaa edustamassa Suomen koripallomaajoukkuetta lajin EM-kilpailuissa. Hänet valittiin kaksi kertaa vuoden koripalloilijaksi. Pelaajauransa jälkeen Kuusela toimi ensin Hongan apuvalmentajana, mutta pian hänet nostettiin päävalmentajaksi. Hän voitti SM-mitaleja myös valmennusurallaan.
Ostia
Ostia tai Ostia Antica (erotuksena modernista Ostiasta) on ikivanha satamakaupunki Italiassa, Tiber-joen suulla, noin 30 kilometriä Roomasta länteen. Kaupungin nimi tulee sanasta "ostium", 'joensuu'. Parhaimmillaan Ostia Anticassa oli 100-luvulla 50 000 asukasta. Ikimuistoisista ajoista asti Ostian rannoilta on kerätty merisuolaa. Vanha Ostia on suosittu matkailukohde.
Seppo Kuusela
Kuusela pelasi myös Suomen käsipallomaajoukkueessa. Hän edusti lajin SM-sarjassa Unionia, jonka paidassa hän voitti kaksi Suomen-mestaruutta. Kuusela lopetti kuitenkin aktiivisen käsipallon pelaamisen 1950-luvun lopulla.
Ostia
Ostian synty
pienoiskuva|Yleinen käymälä Ostiassa Tarun mukaan Ostian perusti kuningas Ancus Marcius 500-luvulla eaa. Arkeologiset todisteet tukevat kuitenkin oletusta, jonka mukaan Ostian ensimmäiset merkit ovat löydettävissä 300-luvun jälkipuoliskolta ennen ajanlaskun alkua. Noin 330-320 ennen ajanlaskun alkua paikalle rakennettiin sotilastukikohta (castrum) suojelemaan Roomaan johtavaa Tiber-jokea merirosvoilta. Nelikulmainen linnoitus oli rakennettu järeistä tuffilohkareista. Linnoituksen sisällä pohjois-eteläsuuntainen katu, cardo maximus, kulki kohtisuorasti ristiin itä-länsisuuntaisen decumanus maximuksen kanssa kohdassa, jossa oli linnoituksen forum tai piazza. Näistä kaduista tuli jatkettuina Ostian pääkatuja.
Seppo Kuusela
Vuonna 2004 pelattiin Kuuselan juhlaottelu, jonka yhteydessä hänen pelinumeronsa 7 ”jäädytettiin” Tapiolan urheiluhallin kattoon. Lisäksi Tapiolan Honka myöntää vuosittain hänen nimeään kantavan palkinnon seuran parhaalle junioripelaajalle.
Nuoruus (1934–1950)
Kuusela asui lapsuutensa ajan Helsingin Töölössä. Hänen innostuksena urheilua kohtaan kasvoi, kun hän aloitti koulunkäynnin Helsingin normaalilyseossa. Koulu oli tunnettu voimisteluperinteistään, ja myös Kuusela voitti alle 14-vuotiaiden piirinmestaruuden. Kuusela aloitti koripallon ensimmäisen kouluvuotensa aikana. Viimeisten kouluvuosien aikana palloilulajit tulivat koulussa suositummaksi ja ohittivat suosiossa voimistelun. Muista koulun oppilaista muun muassa Juhani Kala ja Esko Karhunen loivat myöhemmin uraa koripallossa pääsarjatasolla. Kuusela aloitti koripallon HOK-Veikkojen juniorijoukkueessa, jolla oli harjoitukset aluksi kerran viikossa. Normaalilyseon ja Ressun lukion väliset koripallomestaruusottelut olivat suosittuja. Kuusela pelasi ensimmäistä kertaa normaalilyseon joukkueessa jo 13-vuotiaana.
Ostia
Ostian synty
Antiikin Ostian ympäristö poikkesi nykyisestä. Rantaviiva oli noin neljä kilometriä lähempänä kaupunkia kuin nykyisin. Rannan siirtyminen johtuu Tiber-joen kuljettamista sedimenteistä. Tiber-joki teki kaupungin kohdalla silmukan, joka oikeni yöllä marraskuussa 1557, kun tulvan johdosta Tiber mursi itselleen uuden uoman. Ostian lähellä oli nykyisin jo kadonnut lampi tai järvi, joka oli yhteydessä Tiberiin.
Kasvu Rooman satamakaupungiksi
Ostia alkoi muuttua tärkeäksi 200-luvulla ennen ajanlaskun alkua, jolloin Rooma ulotti vaikutuksensa niemimaalla sekä pohjoiseen että etelään ja oli joutumassa konfliktiin Karthagon kanssa. Tällöin ilmestyvät myös ensimmäiset säilyneet kirjalliset tiedot Ostiasta. Vuonna 267 eaa yksi Rooman kvestoreista sijoitettiin vakituisesti Roomaan. Vuonna 217 eaa. Liviuksen mukaan Ostiasta lähetettiin tarvikkeita roomalaiselle sotaväelle Espanjaan taisteluun karthagolaisia vastaan. Vuonna 211 sieltä nousi laivaan Publius Cornelius Scipio taistelemaan karthagolaisia vastaan Espanjassa.
Seppo Kuusela
Nuoruus (1934–1950)
Koripalloharrastuksestaan huolimatta hän harjoitteli myös yleisurheilua, jossa hänen lahjakkuutensa sai huomiota. Muun muassa Sulo Kolkka kuvaili Kuuselan olevan maan kaikkien aikojen lupaavimpia yleisurheilijoita. Hän harjoitteli lajia Jukka Uunilan valmennuksessa ja voitti alle 17-vuotiaiden SM-kilpailuissa kultaa 100 metrin juoksussa sekä pituudessa. Kuusela voitti yleisurheilussa kolmen vuoden aikana neljäkymmentä piirinmestaruutta. Hän harjoitteli kesäisin Marinkaisissa, jossa hänen kilpailujaan tuli varta vasten katsomaan parhaimmillaan satoja ihmisiä. Kuusela edusti Suomea myös nuorten kolmimaaottelussa Norjassa vuonna 1952. Vielä vuosina 1953–1954 hän voitti nuorten SM-kultaa juoksumatkoilla ja vuonna 1956 aikuisten SM-mitalin viestijuoksusta Viipurin Urheilijoiden joukkueessa. Kuuselan yleisurheilun lopettamista pahoitteli muun muassa Armas Valste, joka piti Kuuselaa ehdokkaana vuoden 1956 olympialaisiin. Hän hyppäsi parhaimmillaan pituutta 707 senttimetriä ja juoksi sadan metrin ennätyksekseen 11,0 sekuntia. Yleisurheilun lisäksi Kuusela pelasi nuoruudessaan myös jalkapalloa, jossa hän voitti alle 14-vuotiaiden Helsingin alueen mestaruuden Kai Pahlmanin ja Hannu Kankkosen joukkuetta vastaan. Hän oli joukkueensa paras maalintekijä ja oli tunnettu juoksuvoimastaan. Kuusela lopetti aktiivisen jalkapallon harjoittelun vuoden 1948 jälkeen, vaikka muun muassa Aatos Lehtonen oli kehottanut häntä jatkamaan.
Ostia
Kasvu Rooman satamakaupungiksi
Koska Rooma ei sijainnut meren rannalla, oli järkevää rakentaa toimiva kauppasatama kivenheiton päähän pääkaupungista. Ostia oli ihanteellisella paikalla, ja siitä syystä sinne rakennettiin satama. Ostia kasvoi vähitellen ja sinne muutti yhä enemmän asukkaita. Roomasta Ostiaan johtavaa Via Ostiensista ja Tiber-jokea pitkin satamaan saapunut kauppatavara toimitettiin pääkaupunkiin. Lisäksi Ostian keskustan ja uuden sataman välille rakennettiin kulkureitti Isola Sacran läpi. Pian Ostia syrjäytti Puteolin maan tärkeimpänä satamana.
Seppo Kuusela
Nuoruus (1934–1950)
Jalkapallon ja yleisurheilun lisäksi Kuusela pelasi käsipalloa, jossa hän edusti junioritasolla HOK-Veikkoja. Vuonna 1950 hän siirtyi Unioniin, jossa hän nousi myöhemmin seuran edustusjoukkueeseen. Unionissa pelasivat muun muassa Matti Kannas ja Saulo Haarla. Seura kuului Suomen parhaimpiin, niinpä Union pääsi Kuuselan ollessa 17-vuotias pelaamaan Suomen maajoukkueen nimellä kansainväliseen turnaukseen. Joukkue voitti Suomen-mestaruuden vuosina 1953 ja 1955. Kuusela nousi käsipallourallaan maajoukkueen kakkosketjuun, ja hän olisi päässyt myös edustamaan Suomea lajin MM-kilpailuihin. Hän asetti koripallomaajoukkueen kuitenkin edelle eikä lähtenyt käsipallon arvokilpailuihin. Kuusela lopetti aktiivisen käsipalloilun muutamaksi vuodeksi mutta jatkoi pelaamista vuonna 1957. Hän jatkoi pelaamista Unionissa ja nousi samalla maajoukkueen tärkeimpien pelaajien joukkoon. Lopullisesti Kuusela lopetti käsipallon 1950-luvun lopulla.
Ostia
Kasvu Rooman satamakaupungiksi
Ostian ympäristö oli myös asuttu. Via Ostiensen varrella oli maataloja ja huviloita. Pohjoispuolella oli ensimmäisellä kristillisellä vuosisadalla syntynyt Porton kaupunki ja eteläpuolella varakkaiden roomalaisten kesäpalatseja.
Keisarikunnan aika
pienoiskuva|Ostiasta 3 km. pohjoiseen rakennetut uudet satamat. Keisari Augustuksen (27 eaa-14 jaa) aikana Ostiaan alettiin rakentaa monumentalirakennuksia ja paljon uusia asuinrakennuksia. Näitä olivat teatteri sekä Korporaatioiden aukio (Piazzale delle Corporazioni). Hänen seuraajansa Tiberiuksen (14-37) aikana rakennettiin Forum, jolla sijaitsi Roomalle ja Augustukselle pyhitetty temppeli. 100-luvulla myös sataman kauppa vilkastui, mutta rannan mataluuden takia suuret laivat joutuivat ankkuroitumaan satamaselälle eli redille.
Seppo Kuusela
Nousu Kiri-Veikkoihin ja mestaruusputki (1950–1963)
thumb|Panttereiden ottelu [[Porin Vetoa vastaan vuonna 1962. Kuusela numerolla 7.]] Muista urheilulajeista huolimatta Kuusela pelasi koripalloa Kiri-Veikkojen juniorijoukkueissa. Hän voitti kaudella 1951 ensimmäisen koripallon Suomen-mestaruutensa, kun Kiri-Veikot voitti A-junioreiden loppuottelussa Kotkan Reippaan. Kuusela oli kauden aikana joukkueensa paras pistemies. Nousu seuran edustusjoukkueeseen oli kuitenkin vaikeaa, sillä HOK-Veikoissa pelasi kausittain 6–7 maajoukkuepelaajaa. Kaudeksi 1952 Kuusela kuitenkin nostettiin edustusjoukkueeseen yhdessä Juhani Kalan kanssa. Hän ei saanut paljon peliaikaa, mutta kausi päättyi Suomen-mestaruuteen. Joukkuetta edustivat muun muassa Juhani Kyöstilä, Oiva Virtanen, Pertti Mutru, Timo Suviranta ja Raine Nuutinen. Keväällä 1952 HOK lopetti seuran sponsoroinnin, jolloin seuran uudeksi nimeksi äänestettiin Pantterit. Kaudella 1953 Kuusela nousi joukkueen avausviisikkoon Juhani Kyöstilän tilalle. Samana kautena hänestä tuli Panttereiden paras korintekijä. Joukkueen pelaajat oli roolitettu hyvin, ja pelaajien tietämys lajista oli aikakauteen nähden laadukas. Pantterit jatkoi HOK-Veikkojen aloittamaa mestaruusputkea, ja joukkue voitti kauden 1953 päätteeksi Suomen-mestaruuden.
Ostia
Keisarikunnan aika
Ostian sataman ongelmaksi muodostui se, että Tiber-joen liete madalsi sitä, minkä seurauksena suurten kauppalaivojen pääsy satamaan vaikeutui. Tämän vuoksi keisari Claudius (41–54) perusti uuden sataman noin kolme kilometriä Ostiasta pohjoiseen. Hän rakennutti tällöin suuret aallonmurtajat käsittäneen satama-altaan (portus Claudii), minkä äärelle syntyi oma kaupunkinsa. Keisari Trajanus (53-117) rakennutti sinne edelleen vuonna 104 kuusikulmaisen satama-altaan (portus Traiani) laivojen kulun helpottamiseksi. Allas oli yhteydessä sekä mereen että Tiberiin, ja oli rakenteeltaan ainoa laatuaan Välimerellä. Tämän jälkeen Ostia menetti kauppasataman luonteensa ja muuttui hallinnolliseksi ja uskonnolliseksi keskukseksi
Ostian satamassa oli myös maailman ensimmäisiin kuuluva majakka, joka johdatti laivat turvallisesti satamaan öisinkin.
Seppo Kuusela
Nousu Kiri-Veikkoihin ja mestaruusputki (1950–1963)
Kausien puolessavälissä pelattiin haastajapelaajien ja maajoukkueen välinen ottelu, johon Kuusela valittiin ensimmäisen kerran vuonna 1954. Haastajajoukkue hävisi ottelun niukasti. Joukkueen tehokkaimmat pelaajat olivat Timo Lampén ja Kuusela, jotka tekivät molemmat 24 pistettä. Pantterit oli seuraavien vuosien ajan mestaruuskilpailussa voittamaton, sillä seura voitti Suomen-mestaruuden kausina 1954, 1955 ja 1956. Ennen kautta 1957 Panttereiden tärkein pelaaja Timo Suviranta lähti ulkomaille opiskelemaan, eikä media pitänyt tämän takia seuran Suomen-mestaruutta todennäköisenä. Pantterit päätti kauden kuitenkin viidenteen perättäiseen Suomen-mestaruuden nykynimellään. Joukkue pelasi myös kansainvälisiä turnauksia, joissa se menestyi hyvin. Esimerkiksi San Remossa järjestetyssä turnauksessa Pantterit sijoittui toiseksi Crvena zvezdan jälkeen. Lisäksi joukkue pelasi Kreikan-mestaria, Panelliniosia vastaan ja hävisi muutamalla pisteellä.
Ostia
Keisarikunnan aika
Domitianuksen (81-96) aikana kaupungin kehittämisessä oli uusi kausi. Katujen pintaa korotettiin metrillä ja rakennettiin Neptunuksen kylpylä, Vigilien kasarmi ja kuuria. Keisari Hadrianuksen (117-138) ja hänen seuraajansa Antoninus Piuksen (138-161) aikana koettiin Ostian loiston päivät. Ostian väkiluku nousi noin viitenkymmeneen tuhanteen, kun Roomassa oli asukkaita noin miljoona. pienoiskuva|left|Ostian teatteri
Seppo Kuusela
Nousu Kiri-Veikkoihin ja mestaruusputki (1950–1963)
Suomessa Panttereiden mestaruusputki katkesi kaudella 1958, jolloin seura ei sijoittunut edes SM-mitaleille. Samana kautena Pantterit osallistui Euroopan cupiin, jossa se hävisi niukasti Legia Varsovalle. Kaudella 1959 joukkue palasi Suomen-mestariksi. Samoihin aikoihin Kuusela sai ammattilaistarjouksen ranskalaiselta RCM Toulouselta, joka pelasi maansa pääsarjassa. Hän harkitsi tarjousta, mutta päätti olla siirtymättä Ranskaan. Pantterit osallistui myös kaudella 1958–1959 Euroopan cupiin, mutta Racing Basket Antwerpen eteni otteluparista jatkoon. Vuoden 1959 päätteeksi Kuusela valittiin ensimmäistä kertaa Vuoden koripalloilijaksi. Kaudella 1959–1960 Pantterit oli jälleen mukana Euroopan cupissa, mutta ensimmäisen kierroksen otteluparista Polonia Varsova pääsi lopulta jatkoon. Kausi 1960 päättyi Suomessa huonosti, sillä Pantterit ei päässyt SM-mitaleille.
Ostia
Ostian tehtävät ja kaupunkikuva
Ostia oli eräänlainen Rooman logistinen keskus. Toimiminen Rooman ulkomaankaupan satamana, tuontitavaroiden jatkokuljetuksen järjestäminen ja tavaran, jota ei heti voitu lähettää ylävirtaan, varastointi, olivat Ostian tärkeimpiä tehtäviä. Ostian kautta Roomaan kulki viiniä, metalleja, lihaa, etikkaa, kultaa ja monta muuta elintärkeää raaka-ainetta. Ostialla oli kuitenkin myös omaa teollisuutta. Leipomot, myllyt ja värjäämöt työllistivät suuren osan Ostian asukkaista, joita olivat lähinnä nousukkaat ja vapautetut. Ostia houkutteli monia rikastumishaluisia, sillä Rooman suurkaupungissa oli vaikeaa rikastua.
Suurin osa ostialaisista asui helposti sortuvissa kerrostaloissa (insulae), jotka olivat muutamakerroksisia. Kerrostalojen alahuoneistoissa käytiin kauppaa ja pidettiin yllä paikallista talouselämää. Varakkaammat asuivat puutarhahuviloissa, joiden pihoilla oli omat kaivot. Virkistyäkseen ostialaiset kävivät kylpylöissä, teatterissa, katselivat gladiaattorinäytöksiä ja seurustelivat viinituvissa ja toreilla.
Seppo Kuusela
Nousu Kiri-Veikkoihin ja mestaruusputki (1950–1963)
Pantterit ei pystynyt enää 1950-luvun vaihteessa nousemaan mitalisijoille, ja pelaajien motivaatio kärsi, kun joukkueen runkopelaajat vaihtoivat seuraa. Henkilökohtaisella tasolla Kuusela sai kuitenkin arvostusta, ja hänet valittiin vuonna 1960 toista kertaa perättäin vuoden koripalloilijaksi. Lisäksi hän voitti ensimmäistä kertaa SM-sarjan pistetilaston. Kuusela teki kauden aikana pisteitä keskimäärin 27,5 ottelua kohden. Hän voitti myös kautena 1961 sarjan korikuninkuuden tehtyään 24,8 pistettä ottelua kohden. Huonojen peliesitysten takia Kuusela harkitsi siirtymistä toiseen suomalaisseuraan. Hän oli saanut jo peliuransa aikana sopimustarjouksia useilta seuroilta: esimerkiksi Tampereen Kiertäjät, Kotkan Työväen Palloilijat ja Lahden NMKY olivat kiinnostuneita hänestä. Kuusela oli jo valmis siirtymään Lahteen, mutta tällöin Tapion Honka teki hänelle sopimustarjouksen. Neuvottelujen jälkeen hän siirtyi Honkaan.
Kustaa Adolf Kakriainen
Gustaf Adolf (Kustaa Adolf) Kakriainen (18. syyskuuta 1857 Mikkeli – 9. heinäkuuta 1935 Viipuri) oli suomalainen vääpeli evp., maanviljelijä, kunnallisneuvos sekä Maalaisliiton kansanedustaja.
Seppo Kuusela
Uran viimeiset kaudet Hongassa (1963–1969)
Kuuselan siirto Honkaan otettiin Panttereissa huonosti vastaan, ja seura halusi pitkittää Kuuselan pääsyä pelikentille. Hän pääsi lopulta pelaamaan ensimmäisen ottelunsa Hongan paidassa marraskuussa 1963. Joukkuetta edustivat muun muassa Jyrki Immonen ja Pekka Airas, jolloin joukkueessa oli sekä kokeneita että nuoria pelaajia. Hongan pelit eivät sujuneet kuitenkaan odotusten mukaisesti, ja kausi 1963–1964 päättyi putoamiseen Suomensarjaan. Honka pelasi toisella sarjatasolla ainoastaan yhden kauden ja nousi kauden 1964–1965 päätteeksi odotetusti takaisin SM-sarjaan. Samalla monet joukkueen pelaajista lopettivat uransa, ja joukkuetta jouduttiin uudistamaan. Uusina pelaajina seuraan tulivat muun muassa Kari Lahti, Kari Rönnholm ja Martti Liimo. Uudet pelaajat saivat vanhoilta seuroiltaan pitkät karenssiajat, minkä takia Hongan peli takelteli alkukaudesta. Yhteinen pelitapa löytyi loppukauden aikana, ja kausi 1965–1966 päättyi SM-sarjan neljänteen sijaan.
Ostia
Ostian tehtävät ja kaupunkikuva
Ostian kaupungin kadut rakennettiin muidenkin roomalaisten perustaminen kaupunkien tapaan ruutukaavamaiseen muotoon. Ostian keskustan halki kulki kaksi leveää pääkatua, josta toinen johti jumalatar Minervan temppelille ja forumille, kaupungin torille.
Ostian rappeutuminen
Ostian rappio alkoi vähitellen, kuten koko Länsi-Rooman. 200-luvulla Rooman ympärille rakennettiin Antoninuksen muuri turvaamaan kaupunkia barbaarien hyökkäyksiltä. Vuonna 330 pääkaupunki siirrettiin Konstantinopoliin ja vuonna 402 Ravennasta tuli Länsi-Rooman pääkaupunki. Ostian hallintokoneisto ja infrastruktuuri alkoivat rappeutua ja ihmiset muuttivat sieltä pois. Vuonna 410 visigootit ryöstivät kaupungin ja vuonna 455 saman tekivät vandaalit. Vuonna 537 gootit valtasivat koko rannikon. Tällöin Ostia oli jo "metsän valtaama ja hylätty"
Seppo Kuusela
Uran viimeiset kaudet Hongassa (1963–1969)
Kesän 1966 aikana Honka pelasi turnauksia Euroopassa. Kuusela teki vaikutuksen Etelä-Euroopan lehdistöön, ja hän teki harjoitusotteluissa muun muassa 40 pistettä Paris UC:ta vastaan. Euroopan-kiertueen jälkeen Liimo ilmoitti siirtyvänsä takaisin HKT:hen, mutta joukkuetta saatiin vahvistettua Uolevi Mannisella. Kausi 1966–1967 ei alkanut Hongalta hyvin, sillä Jyrki Immonen joutui loukkaantumisen takia olemaan koko kauden sivussa. Vastoinkäymisistä huolimatta joukkue hävisi runkosarjassa vain kolme ottelua. Tämän johdosta seura eteni mestaruuden uusintaotteluun Kotkan Työväen Palloilijoita vastaan. Loppuottelu päättyi KTP:n voittoon ja Honka päätti kauden SM-hopeaan.
Kustaa Adolf Kakriainen
Kakriaisen vanhemmat olivat teurastaja Paul Kakriainen ja Anna Sofia Malm. Hän oli aluksi värjärin opissa suorittaen alan opinnäytteen 1875 mutta siirtyi sitten armeijan palvelukseen toimien Mikkelin tarkk'ampujapataljoonan vääpelinä 1878–1896. Vuodesta 1896 lähtien Kakriainen oli maanviljelijänä Viipurin maalaiskunnassa. Hän omisti myös värjäysliikkeen ja oli Viipurin maalaiskunnan paloapuyhdistyksen toimitusjohtajana. Kakriainen sai kunnallisneuvoksen arvonimen 1932.
Ostia
Ostian rappeutuminen
Väen vähetessä Ostian ympäristö muuttui soiseksi ja malarian vaivaamaksi. Kaupunki hylättiin lopulta kokonaan Rooman valtakunnan romahtaessa. Sen rakennuksia purettiin ja materiaalia kierrätettiin; Pisan kaltevan tornin huhutaan olevan rakennettu Ostiasta puretusta materiaalista.
Seppo Kuusela
Uran viimeiset kaudet Hongassa (1963–1969)
Ennen kauden 1967–1968 alkua joukkue harjoitteli normaalia enemmän. Myös media huomasi joukkueen kovan harjoittelun, niinpä Honkaan kohdistuneet odotukset kasvoivat. Joukkue aloitti kauden tappiolla HKT:lle, mutta sen jälkeen yhteispeli parani. Hongalla oli käytössä laaja materiaali, ja joukkue käytti peleissään paljon prässiä. Loppukauden aikana Honka voitti 17 ottelua perättäin, millä se varmisti Suomen-mestaruuden. Kuusela lupasi perheelleen lopettaa pääsarjauransa kyseiseen kauteen, vaikka hän olisi mielestään pärjännyt vielä pääsarjatasolla fysiikallaan. Hän lupasi Hongalle kuitenkin tulla joukkueen avuksi, mikäli seura tarvitsisi häntä. Pian kauden 1968–1969 alun jälkeen Honka tarvitsi Kuuselaa loukkaantumisten takia. Pääsarjan lisäksi Kuusela pelasi Suomensarjaa Hongan farmijoukkueessa. Kausi päättyi Hongan toiseen perättäiseen mestaruuteen.
Hongan apuvalmentajana ja päävalmentajana (1969–1974)
Keväällä 1970 maajoukkueen päävalmentaja Robert Petersen pyysi Kuuselaa apuvalmentajaksi PM-kilpailuihin. Maajoukkueessa pelasi lukuisia Hongan pelaajia, ja siksi hän ajatteli Kuuselan olevan hyvä apuvalmentaja. Turnaus sujui hyvin, sillä Suomi voitti kaikki ottelunsa keskimäärin 42 pisteen erolla. Kuusela jatkoi kaudella 1970–1971 Hongan apuvalmentajana, mutta loppuvuonna 1970 joukkue joutui tappioputkeen. Siksi seuran puheenjohtaja ilmoitti Kuuselalle, että päävalmentaja Olli Virtanen saisi potkut, ja hänen tilalleen haluttiin nostaa Kuusela. Uutinen yllätti Kuuselan, joka lupautui päävalmentajaksi ainoastaan, mikäli Virtanen saisi jatkaa apuvalmentajana. Valmentajavaihdoksen myötä Honka alkoi voittaa otteluita ja varmisti loppukauden aikana Suomen-mestaruuden. Kuusela ilmoitti pelaajille lopettavansa päävalmentajana, mutta pelaajat vastustivat päätöstä. Kesällä 1971 hän oli jälleen maajoukkueen apuvalmentajana, kun Suomi pelasi EM-karsintoja Turkissa. Kuusela joutui valmentamaan yli puolet ottelusta, sillä päävalmentaja Petersen poistettiin pelistä teknisen virheen takia. Ottelu päättyi Turkin seitsemän pisteen voittoon. Kuusela jatkoi Hongan päävalmentajana kaudella 1971–1972, joka päättyi viidenteen perättäiseen mestaruuteen.
Kaudella 1972–1973 Honka hankki ensimmäisen ulkomaisen pelaajan, Greg Douglasin. Joukkue pääsi myös Euroopan cupiin, ja siksi seura hankki myös toisen ulkomaalaispelaajan kansainvälisiin peleihin. Honka kohtasi cupin ensimmäisellä kierroksella CS Dinamo Bucureştin, joka voitti molemmat osaottelut. Kauden edetessä joukkue hankkiutui molemmista ulkomaalaispelaajistaan eroon ja pelasi loppukauden suomalaispelaajilla. Honka saavutti SM-pronssia, mikä oli seuralle pettymys. Kaudella 1973–1974 Honka pääsi jatkamaan samalla pelaajistolla, mutta joukkueeseen nostettiin myös Anssi Rauramo ja Veli-Pekka Sirola. Runkosarja eteni joukkueelta hyvin, ja seura eteni pudotuspeleihin, joissa se kohtasi Pantterit. Honka päätti pelata välieräottelunsa uudessa Tapiolan urheiluhallissa, mikä Kuuselan mukaan häiritsi joukkueen pelaajia. Ottelu päättyikin Hongan tappioon, ja ottelusarjan päätteeksi joukkue joutui pronssiotteluihin. Seura sijoittui lopulta neljänneksi, kun Turun NMKY voitti SM-pronssia. Kauden päätteeksi Kuusela lopetti päävalmentajana ja siirtyi osa-aikaiseksi apuvalmentajaksi. Sen sijaan apuvalmentaja Olli Virtanen nostettiin takaisin päävalmentajaksi, ja Kuuselan rooli oli joukkueen motivointi.
Ostia
Arkeologiset rikkaudet
pienoiskuva|Ostian toinen pääkatu (cardo maximus) ja Minervan temppelin rauniot Kaupunki unohdettiin vuosisadoiksi. Vuonna 1461 paavi Pius II vieraili paikalla ja kirjoitti:"Se, että paikalla kerran oli suuri kaupunki, osoittavat rauniot, jotka ulottuvat hyvin laajalle alueelle. Vieläkin siellä näkyy vanhoja sisäänkäyntejä, maassa makaavia pylväitä ja patsaiden osia."Ensimmäisiä satunnaisia kaivauksia tehtiin 1700-luvun lopulla. 1900-luvulla Guido Calzan johdolla aloitettiin järjestelmälliset kaivaukset. Rauniot ovat vajonneet maan alle, ja esimerkiksi Portuksen muurit ovat edelleen näkyvissä, tosin maalla maankohoamisen vuoksi. Melko hyvin säilyneet Ostian rauniot sijaitsevatkin parin kilometrin päässä Tyrrhenanmeren rannikosta. Nykyään noin 2/3 kaupungista on kaivettu esiin, joten uutta tietoa Ostiasta ja antiikin Rooman kansalaisten elämästä tullaan saamaan vastaisuudessakin.
Uusi Ostia
Benito Mussolinin aikana Rooman kaupunkikuvaa uudistettiin voimakkaasti ja Ostia kaavoitettiin edistykselliseksi lähiöksi. Lido di Ostia, Ostian ranta, on toiminut 1960-luvulta lähtien erityisesti nuorten pääkaupunkilaisten virkistysalueena. Ostia Antica toimii ulkoilmamuseona ja merkittävänä arkeologisena tutkimuskohteena.
Seppo Kuusela
Nuorten valmentajana ja Hongan apuvalmentajana (1974–1985)
Lopetettuaan Hongan päävalmentajana Kuusela aloitti seuran nuorten valmentamisen. Hän johdatti joukkueensa muun muassa B-nuorten SM-sarjan loppuotteluun vuonna 1975. Myöhemmin Kuusela valmensi seuran A-nuoret Suomen-mestaruuteen. Joukkueessa pelasivat muun muassa hänen poikansa Jukka sekä Roy Herold. Nuorten valmennuksen ohella Kuusela oli edelleen mukana Hongan edustusjoukkueen valmennusryhmässä. Joukkue päätti kauden 1974–1975 SM-pronssiin.
Vuonna 1976 espoolaisseurat Playboys ja Tapion Honka päätettiin yhdistää Playhongaksi. Seurafuusio ei miellyttänyt Kuuselaa, joka jättäytyi pois seuran toiminnasta. Hän oli silti mukana farmijoukkue Kelohongan toiminnassa, sillä joukkueessa pelasi hänen poikansa. 1980-luvun aikana Kuusela aloitti työt Riihimäellä, jolloin paikalliset koripalloilijat pyysivät häntä alasarjoissa pelanneen Riihimäen Pallonlyöjien valmentajaksi. Lyhyen mietinnän jälkeen hän suostui valmentajaksi. Kuusela täydensi lisäksi joukkuetta pelaajilla, jotka eivät mahtuneet Hongan SM-sarjajoukkueeseen. Joukkue menestyi hyvin, sillä se eteni muun muassa Suomen cupissa neljännesvälieriin ja oli vähällä nousta toiselle sarjatasolle Suomen-sarjaan. Pallonlyöjät ei noussut kuitenkaan korkeammalle sarjatasolle, mutta Kuuselan tulon myötä paikkakunnalta nousi monia tulevia SM-sarjapelaajia.
Viimeiset kerrat päävalmentajana (1985–1992)
Kaudella 1984–1985 Scotch Team -nimellä pelannut Honka oli hävinnyt lukuisia otteluita valmentaja Kari Liimon alaisuudessa. Siksi seura otti alkuvuonna 1985 yhteyttä Kuuselaan, joka haluttiin joukkueen uudeksi apuvalmentajaksi. Hän suostui päävalmentajaksi vain sillä ehdolla, että Olli Virtanen olisi joukkueen apuvalmentaja. Samalla Kuusela joutui päättämään valmentamisen Riihimäellä. Hän valmensi Scotch Teamin lopulta kahdeksanneksi, jolloin seura säilyi pääsarjatasolla.
Kuusela ei tämän lyhyen valmentajapestinsä jälkeen valmentanut missään, mutta kaudella 1991–1992 Honka otti häneen jälleen yhteyttä. Honka oli kärsinyt loukkaantumisista, ja joukkue oli sarjan viimeisenä. Kuusela siirtyi loppukaudeksi joukkueen päävalmentajaksi Jyrki Suhosen tilalle. Honka joutui karsintasarjaan, jossa SM-sarjapaikka ratkesi vasta viimeisessä ottelussa. Joukkue voitti siinä Äänekosken Huiman, jolloin seura varmisti sarjapaikkansa. Kauden jälkeen Kuusela lopetti valmentamisen.
Ura maajoukkueessa
thumb|Kuusela pallon kanssa maaottelussa [[Ruotsin koripallomaajoukkue|Ruotsia vastaan.]] Kuusela edusti ensimmäistä kertaa Suomen koripallomaajoukkuetta vuonna 1954. Hän nousi pian maajoukkueen avausviisikkoon ja hänet nimettiin vuoden 1955 EM-joukkueeseen. Kisojen avausottelussa Suomi kohtasi kisaisäntä Unkarin. Ottelut pelattiin Népstadionilla, jonne oli tullut kymmeniätuhansia katsojia. Ottelu päättyi Unkarin 94–58-voittoon, vaikka Suomi oli ollut tasoissa pitkään. Joukkue hävisi myös kaksi seuraavaa ottelua, mutta voitti tämän jälkeen useamman ottelun perättäin. Suomi sijoittui lopulta kisojen kymmenenneksi.
Seuraavan kerran Kuusela pelasi arvokisoissa vuonna 1957, jolloin Suomi pelasi Romanian EM-kilpailuissa. Joukkue oli pitkään lähellä jatkopaikkaa kahdeksan parhaan joukkoon, mutta viimeisessä ottelussa kärsitty tappio Romanialle pudotti Suomen pelaamaan sijoituspelejä. Suomen lopullinen sijoitus oli yhdestoista. Kuusela oli mukana myös vuoden 1959 EM-kilpailuissa, jotka järjestettiin Istanbulissa. Maajoukkueen runko pyrittiin pitämään samana, joten pelaajistossa ei tapahtunut suurta vaihtuvuutta edelliskisoihin nähden. Kuuselan mukaan kisat menivät huonommin kuin joukkue odotti. Suomi hävisi kaikki alkusarjan ottelunsa selvästi ja aloitti sijoitusottelut tappiolla. Joukkue voitti lopulta kaksi ottelua ja sijoittui kisojen kolmanneksitoista.
Kuusela ylitti 50 pelatun maaottelun rajan Jugoslavian EM-kilpailuissa vuonna 1961. Suomi oli lähtenyt kisoihin suurin odotuksin, mutta joukkueen pelit olivat olleet vaihtelevia. Suomi päätyikin pelaamaan alemman loppusarjan sijoituspelejä. Kuusela teki kisoissa 16,3 pistettä ottelua kohden, jolla hän sijoittui pistetilastossa viidenneksi. Kisojen paras korintekijä oli isäntämaata edustanut Radivoj Korać.
Viimeisen kerran Kuusela pelasi arvokisoissa vuonna 1963, jolloin EM-kilpailut pelattiin Puolassa. Suomen joukkueelta odotettiin paljon, ja suomalaislehdistö sanoi joukkueen olevan historian lupaavin ryhmä. Maajoukkuetta edusti kisoissa muun muassa Kari Liimo, Martti Liimo, Timo Lampén, Jorma Pilkevaara ja Raimo Lindholm. Kisat alkoivat Suomelta kolmella tappiolla Itä-Euroopan koripallomaille. EM-kilpailuiden viidennessä pelissä Kuusela reväytti pohkeensa ja joutui jättämään pelit kesken. Suomi sijoittui kisoissa lopulta neljänneksitoista, ja Kuusela suunnitteli maajoukkueuransa olevan ohi. Maajoukkueen päävalmentaja Kalevi Tuominen kysyi häneltä vielä halua yrittää Tokion olympiajoukkueeseen, mutta Kuusela halusi antaa tilaa nuoremmille pelaajille.