cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rocky Anderson
Anderson oli kaksi kautta (2000–2008) Salt Lake Cityn pormestarina. Hän on myös entinen kongressiehdokas. Hän on pitänyt George W. Bushia maan historian vaarallisimpana presidenttinä ja sotarikollisena. Hän on puhunut seksuaalivähemmistöjen oikeuksien puolesta. Hänen seuraajakseen pormestarina astui Ralph Becker.
José Antonio Gentico
José Antonio Gentico (28. marraskuuta 1931 Arnedo, Espanja – 5. huhtikuuta 2007) oli argentiinalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Morónin hiippakuntaan 30. marraskuuta 1968 ja nimitettiin Buenos Airesin arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Mizigin titulaaripiispaksi 21. maaliskuuta 2001. Piispaksi vihkiminen seurasi 28. huhtikuuta. Pääkonsekraattorina toimi Jorge Mario Bergoglio, jota avustivat Justo Oscar Laguna, Raúl Omar Rossi, Joaquín Mariano Sucunza ja Guillermo Rodríguez Melgarejo.
Pohjois-Karjalan vaalipiiri
Pohjois-Karjalan vaalipiiri (ruots. Norra Karelens valkrets) oli Suomen eduskuntavaalien vaalipiiri vuosina 1907–2013. Vaalipiiri kattoi Pohjois-Karjalan maakunnan kokonaisuudessaan. Vuonna 2013 vaalipiiri yhdistettiin Pohjois-Savon vaalipiirin kanssa, ja niistä muodostettiin Savo-Karjalan vaalipiiri, jota käytettiin ensimmäisen kerran vuoden 2015 eduskuntavaaleissa. Vuosina 1925–1988 vaalipiiriä käytettiin myös presidentin valitsijamiesvaaleissa.
Vaalipiirin viimeinen nimi oli käytössä vuoden 1999 eduskuntavaaleista alkaen. Vuosina 1962–1995 nimi oli Pohjois-Karjalan läänin vaalipiiri. Koska nykyinen maakunta on sama kuin entinen lääni, ei vuoden 1997 lääniuudistus aiheuttanut muutoksia. Vuosina 1907–1958 nimi oli Kuopion läänin itäinen vaalipiiri, joka käsitti ennen vuoden 1960 lääniuudistusta Kuopion läänin itäisen osan. Alue käsitti jotakuinkin nykyisen Pohjois-Karjalan, jolla nimellä sitä usein kutsuttiinkin. Kolme Kuopion läänin itäiseen vaalipiiriin kuuluneista kunnista (Kaavi, Säyneinen, Rautavaara) jäi pois Pohjois-Karjalan läänistä ja sen vaalipiiristä.
Pohjois-Karjalan vaalipiirin suhteellinen osuus koko Suomen väestöstä on vuosisadan kuluessa pienentynyt, mikä on vähentänyt valittavien kansanedustajien määrää. Vähenemistä ei kuitenkaan tapahtunut ensimmäisten 50 vuoden aikana, vaan vasta 1960-luvun vaihteesta lähtien. Vuoden 2011 eduskuntavaaleissa Pohjois-Karjalasta valittiin kuusi kansanedustajaa.
Koko
Ensimmäisissä eduskuntavaaleissa vuonna 1907 Kuopion itäisestä vaalipiiristä valittiin 11 kansanedustajaa, joukossa ensimmäisen eduskunnan kuopus Jenny Upari. 1917 vaaleissa valittavien määrä laski kymmeneen, jossa se pysyikin pitkään. Toisen maailmansodan jälkeen, kun karjalaisten uudelleenasuttaminen oli päättynyt, laskettiin siirtoväki mukaan ja useimpien Suomelle jääneiden vaalipiirien paikkaluvut nousivat. Kuopion itäisestäkin piiristä valittiin 1951 alkaen jälleen 11 edustajaa. 1958 valittuja oli edelleen 11, mutta viimeinen paikka alkoi olla vaakalaudalla muuttotappion takia.
Vuoden 1960 uudistuksessa vaalipiirien rajat piirrettiin uusien lääninrajojen mukaan, ja kolmen kunnan siirtyminen uuteen Kuopion läänin vaalipiiriin tiesi Pohjois-Karjalan vaalipiirille 15 000 asukkaan menetystä. Vuoden 1962 vaaleissa valittiinkin enää 10 edustajaa. 1960-luvun rakennemuutos ja poismuutto toivat suuren väestötappion, seuranneissa vaaleissa piiri menetti molemmissa yhden paikan, joten 1966 valittiin 9 ja 1970 enää 8 edustajaa. Vuoden 1979 vaaleista alkaen Pohjois-Karjalasta valittiin 7 edustajaa ja 2007 vaaleista alkaen vain 6 edustajaa. Vaalipiiri menetti seitsemännen paikkansa toukokuussa 2005. Vuosien 1979–1999 vaaleissa Pohjois-Karjala oli Manner-Suomen pienin vaalipiiri.
Historia
Poliittiselta historialtaan Pohjois-Karjala muistuttaa muita maaseutu-Suomen vaalipiirejä. Lähes kaikki eduskuntaan päässeet puolueet ovat olleet ehdolla myös täällä. Kuten muillakaan täysin suomenkielisillä alueilla, ei Ruotsalainen kansanpuolue ole asettanut ehdokkaita Pohjois-Karjalassa. Suomen eduskuntalaitoksen syntyessä Kuopion itäinen vaalipiiri oli hyvin maaseutumainen, pienviljelyvaltainen alue. Alueen ainoa kaupunki ennen 1970-lukua oli Joensuu. Suomen Sosialidemokraattinen Puolue sai enemmistön sen eduskuntapaikoista kaikissa alkuaikojen vaaleissa. Porvaripuolueet menestyivät heikommin, lukuun ottamatta Nuorsuomalaista puoluetta, joka oli toiseksi suurin. Myös pieni Maalaisliitto alkoi saada ääniä.
Suomen itsenäistyttyä SDP jatkoi suurimpana puolueena, ja Maalaisliitto kasvoi toiseksi suureksi. Muut puolueet sekä oikealla että vasemmalla saivat vain vähän ääniä: puolueista oikeistolaisin, Kokoomus pärjäsi aina heikosti, ja toisaalta Kuopion itäinen vaalipiiri oli Mikkelin ohella ainoa (lukuun ottamatta yhden edustajan Lappia), josta kommunistit eivät koko 1920-luvulla saaneet yhtään paikkaa. Kuopion läntinen vaalipiiri sen sijaan oli kommunistien vahvimpia tukialueita. Vastaavasti 1930-luvulla Kuopion itäinen oli koko Suomen ainoa vaalipiiri (jälleen Lappia lukuun ottamatta), josta IKL ei saanut yhtäkään eduskuntapaikkaa. Toisaalta vuosikymmenen alun lama-aikana pulaliikkeet herättivät alueella puolestaan enemmän myötäkaikua, ja Suomen pienviljelijäin puolue sai 1933 yhden paikan. Pienviljelijöiden edustaja oli vaalipiirin ainoa eduskuntaan valittu nainen koko sotienvälisenä aikana. Tosin varasijoilta nousi kesken vaalikauden eduskuntaan myös muutama muu naispuolinen edustaja.
Toisen maailmansodan jälkeen SDP ja Maalaisliitto jatkoivat suurimpina puolueina, mutta myös Suomen Kansan Demokraattinen Liitto SKDL alkoi saada paikkoja. SDP:n korkean kannatuksen ansiosta vasemmistopuolueet keräsivät kaikissa vuosien 1945–1958 vaaleissa enemmistön vaalipiirin äänistä, samoin vasemmisto sai niukan enemmistön vuonna 1966, mutta tällöin vasemmiston kokonaiskannatus ei enää ollut maan keskiarvoa korkeampi. 1970-luvulla Suomen Maaseudun Puolue yllätti saadessaan Pohjois-Karjalasta maan parhaan tuloksen ja ollen vuonna 1970 jopa vaalipiirin suurin puolue. Vuosikymmenen ilmiöitä oli myös äänten suuri hajaantuminen eri puolueiden kesken: maan pienimmästä vaalipiiristä oli eduskunnassa yhtaikaa peräti viiden puolueen edustajia.
Naisia Pohjois-Karjalasta on valittu eduskuntaan vaihtelevasti, 1960-luvun loppuun mennessä ei koskaan yhtä enempää kerrallaan. 1970 jälkeen vaalipiirissä on äänestetty tasa-arvoisemmin, ja 1991 vaaleissa tehtiin eräänlainen ennätys, kun Pohjois-Karjalan seitsemästä edustajasta peräti viisi oli naisia.
Tultaessa 1980-luvulle alkoi ensin SKDL ja sitten SMP heiketä. Kokoomuksenkin kannatus on vaalipiirissä paljon valtakunnallista pienempi. Vaalipiirin äänet ovat viime aikoina jakautuneet jälleen yhä selvemmin kahden suuren välille. SDP:lle Pohjois-Karjala on Kymen ohella kannatukseltaan paras vaalipiiri, ja Keskustankin kannatus on paljon koko maan keskiarvoa suurempi. Muillakin puolueilla on kuitenkin tähän asti ollut mahdollisuudet ainakin yhteen paikkaan, jollei muuten, niin vaaliliittojen kautta.
Etenkin vuoden 2000 jälkeen on usein ehdotettu, että väestökadosta kärsivät Itä-Suomen maakunnat muodostaisivat yhden yhteisen vaalipiirin nykyisen kolmen tilalle. Esitetty vaalipiiri kattaisi koko Itä-Suomen läänin ja siitä valittaisiin tämänhetkisten väestömäärien perusteella 22 tai 23 kansanedustajaa. Asia oli ollut pitkään harkinnassa ja eräät puolueet olivat ilmaisseet kannattavansa yhdistämistä.
Vuoden 2007 eduskuntavaalien jälkeen vaalipiirikeskustelua on kiihdyttänyt Tarja Cronbergin (vihr.) putoaminen eduskunnasta, kun Vihreät saivat 11,7 % vaalipiirin äänistä ja Cronberg 7 804 henkilökohtaista ääntä, joka oli toiseksi eniten henkilökohtaisissa äänissä.
Vuoden 2011 eduskuntavaaleissa suurin puolue oli perinteisesti SDP, jonka menestys oli huomattavaa etenkin Lieksassa, joka oli yksi koko maan parhaimmistoa puolueelle. Puolueella on kaksi edustajaa. Kokoomus ja Kristillisdemokraatit olivat vaaliliitossa, mutta saivat vain yhden kokoomuslaisen edustajan. Vihreät oli Vasemmistoliittoa suurempi puolue. Keskustan roima tappio heijastui myös Pohjois-Karjalaan, jossa Perussuomalaiset sai myös yhden edustajan.
Vaalipiirin entisiä kuntia olivat Eno, Kesälahti, Kiihtelysvaara, Nurmeksen maalaiskunta, Pielisensuu, Pielisjärvi, Pyhäselkä, Pälkjärvi, Tuupovaara ja Värtsilä.
Puolueiden ääniosuudet 1945–2011
Ääniosuudet prosentteina vaalipiirissä kyseisissä eduskuntavaaleissa annetuista äänistä. Suurimman puolueen kannatusosuus korostettu.
Espanjan mielenosoitukset 2011
thumb|Mielenosoitus Madridissa 15. toukokuuta 2011.
Espanjan mielenosoitukset toukokuussa 2011 (15-M-liike, espanjalainen vallankumous tai Indignados) on ketju mielenosoituksia lähes seitsemässäkymmenessä espanjalaisessa kaupungissa. Espanjalaiset ovat kokoontuneet mielenosoituksiin muuallakin Euroopan kaupungeissa, myös Helsingissä.
Maaliskuun 15. päivänä alkaneissa protesteissa vaaditaan radikaalia muutosta Espanjan politiikkaan. Liike vastustaa korruptiota eikä tunnusta mitään puoluetta edustajakseen. Nuorten työttömyys on yksi mielenosoittajien suuttumuksen aiheista. Nuoren polven aktiivit osallistuvat myös verkkokeskusteluihin (mm. ’Todelliseen demokratia heti’, ’Nuoriso vailla tulevaisuutta’ ja ’Jätä äänestämättä’).
Liikkeen yhteydessä mainitaan Stéphane Hesselin Indignez-vous!
Juan Marén
Marén saavutti olympiapronssia 62 kg:n painoluokassa Barcelonassa 1992 kukistettuaan pronssiottelussa puolalaisen Włodzimierz Zawadzkin. Atlantan olympialaisissa 1996 hän sai samassa sarjassa hopeaa hävittyään loppuottelussa Zawadzkille. Hän saavutti olympiahopeaa 63-kiloisissa Sydneyssä 2000 hävittyään loppuottelussa venäläiselle Varteres Samurgaševille.
Marén sai MM-kilpailuissa 62 kg:n sarjassa pronssia Varnassa 1991 ja Tukholmassa 1993 sekä sijoittui kymmenenneksi Prahassa 1995. 63-kiloisissa hän oli neljäs Patraksessa 2001, viides Gävlessä 1998 ja kuudes Wrocławissa 1997. 66 kg:n painoluokassa hän sijoittui kahdeksanneksi Moskovan MM-kilpailuissa 2002.
E3
E3 tai E-3 voi viitata muun muassa johonkin seuraavista:
Juan Marén
Marén voitti Keski-Amerikan ja Karibian kisoissa kultaa 62 kg:n painoluokassa 1990 ja 1993. Hän voitti Keski-Amerikan-mestaruuden samassa painoluokassa 1990.
Nogain piiri (Dagestan)
thumb|175px|Nogain piiri Dagestanin kartalla. Nogain piiri (nogaiksi Ногай районы, Nogai raiony) on kunnallinen itsehallintoalue Dagestanin tasavallassa Venäjällä. Vuonna 1929 perustetun piirin pinta-ala on 8871,1 neliökilometriä. Asukkaita on 22 500 henkeä (vuonna 2010).
Deutsches Theater
thumb|300px|Vasemmalla pieni näyttämö eli Kammerspiele, oikealla päänäyttämö.
Nogain piiri (Dagestan)
Nogain piiri sijaitsee Dagestanin pohjoisosassa. Se rajoittuu pohjoisessa Kalmukiaan, idässä Dagestanin Tarumovkan piiriin, etelässä Tšetšeniaan ja lännessä Stavropolin aluepiiriin. Piirin länsiosassa sijaitseva Južno-Suhokumskin kaupunki muodostaa erillisen hallintoalueen. Seutu on etupäässä kuivaa aroa. Pohjoisosassa on öljy- ja kaasuesiintymiä. Piiriin kuuluu kymmenen maalaiskuntaa: Arslanbek, Edige, Karagas, Karasu, Koktjubinski (keskuspaikka Nariman), Kumli, Kunbatar, Ortatjube, Terekli-Mekteb ja Tšervlennyje Buruny. Hallinnollinen keskus on Terekli-Mektebin kylä, josta on 250 kilometriä tasavallan pääkaupunkiin Mahatškalaan. Asutuskeskuksia on yhteensä 17. Vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan asukkaista on 85,7 % nogaita, 8,2 % dargeja, 1,5 % tšetšeenejä, 1,2 % venäläisiä ja 1,1 % kumykkeja. Kaupunkiväestöä ei ole.
Deutsches Theater
Deutsches Theater (suom. 'saksalainen teatteri') on tunnettu Berliinissä toimiva teatteri. Se perustettiin vuonna 1850 ja oli aluksi nimeltään Friedrich-Wilhelm-Städtisches Theater. Alkuperäisen vuoden 1850 näyttämön lisäksi teatteriin on myöhemmin lisätty toinen näyttämö. Päänäyttämön ohjelmisto keskittyy klassikoihin Schilleristä Shakespeareen, kun taas Kamarinäyttämöllä on nähty modernimpaa draamaa, kuten Eugene O'Neillin ja Tennessee Williamsin teoksia.
Nogain piiri (Dagestan)
Paikallislehtenä ilmestyy nogainkielinen Šöl tavysy (”Aron ääni”).
Deutsches Theater
Deutsches Theaterin historiaan mahtuu paljon kuuluisia teatterinjohtajia ja näyttelijöitä. Ensimmäinen merkittävä johtaja oli Otto Brahm 1800-luvun lopulla. Teatteri nousi kukoistukseen vuonna 1905 johtajaksi tulleen Max Reinhardtin kaudella, ja se kohosi ensimmäisenä Berliinin teattereista todelliseen maailmanmaineeseen. Natsi-Saksan aikana teatteria johti Heinz Hilpert ja DDR:n aikana Wolfgang Langhoff.
Jevgeni Nikitin
Jevgeni Nikitin on venäläinen bassobaritoni. Hän valmistui vuonna 1997 Pietarin Rimski-Korsakovin valtionkonservatoriosta Bulat Minžilkijevin luokalta. Hänet kutsuttiin Mariinski-teatteriin jo opiskeluaikana. Hän on esiintynyt useissa maissa. Vierailijana Metropolitan-oopperassa hän on tulkinnut Collinen (La bohème), Pognerin (Nürnbergin mestarilaulajat) ja vangin (Vanki, Dallapiccola) roolit.
Deutsches Theater
Nykyisin teatterin henkilöstöön kuuluu yli 40 näyttelijää ja 30 ohjaajaa. Intendenttinä toimii ohjaaja Oliver Reese.
Jevgeni Nikitin
Nikitin on esiintynyt muun muassa Philipsin Boris Godunov- (1997) ja Semjon Kotko -levytyksillä (2000). Semjon Kotkon levytyksellä hän tulkitsi Remenjukin roolin.
Gabriel-synteesi
Gabriel-synteesi on primääristen amiinien synteesissä käytettävä menetelmä. Se on nimetty kehittäjänsä saksalaisen kemistin Sigmund Gabrielin mukaan ja hän julkaisi sen vuonna 1887. Reaktion lähtöaineet ovat alkyylihalidi ja kaliumftaali-imidi. Synteesin etuna on sen tehokkuus.
thumb|500px|center|Gabriel-synteesi
Mekanismi
Gabriel synteesin ensimmäinen vaihe on toisen kertaluvun nukleofiilinen substituutioreaktio. Kaliumftalimidi on nukleofiilinen ja hyökkää alkyylihalidiin. Tällöin muodostuu N-alkuuliftaali-imidi. Seuraavassa vaiheessa N-alkyyliftaali-imidi reagoi hydratsiinin kanssa nukleofiilisellä additioreaktiolla, jota seuraa protonien luovutus ja tetraedrimäisen välituotteen hajottaminen emäksellä tai hapolla. Lopputuotteina muodostuu primäärinen amiini ja ftalyylihydratsiini.
thumb|center|500px|Gabriel-synteesin mekanismi
Muunnokset ja käyttö
Alkuperäisen Gabriel-synteesin käyttökelpoisuutta rajoittivat reaktion vaikeat olosuhteet. Se tapahtui 120–240 celsiusasteen lämpötilassa ja välituotteen hajottamiseen käytettiin voimakkaita happoja tai emäksiä. Tämä rajoitti kuumuudelle ja hapoille tai emäksille herkkien yhdisteiden synteesiä. Synteesistä kehitettiin Ing-Manske-menetelmä, jossa käytettiin hydratsiinin etanoliliuosta, jonka seurauksena lämpötilaa pystyttiin alentamaan. Myös ftaali-imidin korvaavia matalammissa lämpötiloissa samalla tavoin reagoivia yhdisteitä on kehitetty.
Gabriel-synteesiä käytetään valmistettaessa lääkeaineiden synteeseissä tarvittavaa 2,6-difluorobentsyyliamiinia, jota on hankala valmistaa muilla tavoin. Synteesiä ja sen johdannaisia voidaan hyödyntää myös aminohappojen ja eräiden luonnonaineiden kuten peramiinin, swainsoniinin ja kastanospermiinin synteesiin. Eräät Gabriel-synteesin johdannaismenetelmät ovat hyvin selektiivisiä.
Tarja
Tarja on suomalainen naisen etunimi.
Kustaa Vilkunan Etunimet-kirjan mukaan Tarja on 1950-luvulta lähtien ollut yksi suosituimmista suomalaisista tyttöjen nimistä. Nimi on 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 29 129 henkilölle, joista suurin osa on syntynyt vuosien 1940 ja 1980 välisenä aikana.
Nimipäivä
Tarjan nimipäivä on 7. maaliskuuta. Nimi on ollut kalenterissa vuodesta 1950 lähtien.
Nimen alkuperä
Alkuperältään Tarja-nimi tulee kreikan Dariasta, joka taas on mahtavaa tarkoittavan Darius-nimen feminiinimuoto. Venäjän kielessä Tarja-nimen eri muotoja on käytössä 17 kappaletta; muun muassa Darja tai Darija.
Taru, Tari ja Taija ovat myös Tarja-nimen muunnelmia. Englanninkielisellä alueella nimi tunnetaan muodossa Daria.
Karjalan alueella Tarja-nimi merkitsi – aivan päinvastoin kuin edellä – pientä ja siroa.
Augsburgin tunnustuksen puolustus
Augsburgin tunnustuksen puolustus (Apologia confessionis) on yksi evankelis-luterilaisen kirkon tunnustuskirjoista. Sen kirjoitti Philipp Melanchthon vuonna 1531 vastauksena katolilaisten vastakirjoitukselle Augsburgin tunnustusta vastaan.
Taustaa
Augsburgin tunnustus oli esitetty valtiopäivillä 25. kesäkuuta 1530. 3. elokuuta 1530 katoliset esittivät sen johdosta laatimansa vastakirjoituksen, Confutation, jonka katsottiin kumoavan evankelisten väitteet. Confutatiosta oli tehty kaksi versiota. Ensimmäinen oli sävyltään poleeminen ja keisari hylkäsi sen. Toisen osan kirjoituksesta vastasi Johannes Eck. Se on sävyltään asiallinen.
Protestantit antoivat kirjoitukselle nimen Paavillinen kumoamus (Confutatio pontificia). Confutatio esitteli katolisen uskonkäsityksen erotuksena protestanttiseen, ja se annettiin keisari Kaarle V:n nimessä.
Luterilaisten vaatiessa itselleen kopiota kumoamuksesta keisari asetti ehdoksi, etteivät luterilaiset kirjoittaisi siihen vastinetta. Tähän luterilaiset eivät suostuneet. Philipp Melanchthon laati puolustuskirjoituksen Augsburgin tunnustukselle käyttäen hyväkseen muistiinpanoja, joita luterilaiset olivat tehneet Kumoamusta luettaessa. Hän sai tämän kirjoituksen valmiiksi jo syyskuussa, mutta keisari kieltäytyi ottamasta sitä vastaan.
Sisältö
Puolustuksessa käsitellään asiat Augsburgin tunnustuksen järjestyksen mukaan siten, että se mainitsee lyhyesti Confutatiossa esiintyvät myönnytykset ja käsittelee perusteellisesti niitä kohtia, joita se oli arvostellut. Teos on Augsburgin tunnustusta jyrkempi, perusteellisempi ja teologisempi, ja se on jaettu 14 kappaleeseen.
Asema osana luterilaista tunnustusta
Puolustuksen teki merkitykselliseksi se, että se oli Augsburgin tunnustuksen ensimmäinen kommentaari, joka kaiken lisäksi oli alkuperäisen tunnustuksen tekijän itse laatima. Se myös painottui esittelemään niitä opinkohtia, jotka katolisten laatima Kumoamus oli alkuperäisessä tunnustuksessa torjunut. Vuonna 1537 Schmalkaldenin kokouksessa evankeliset säädyt allekirjoittivat sekä Augsburgin tunnustuksen että sen puolustuksen. Näin kumpikin hyväksyttiin luterilaisen kirkon tunnustuskirjoiksi.
Aiheesta muualla
Augsburgin tunnustuksen puolustus
FC Barcelona (käsipallo)
FC Barcelona Handbol (myös FC Barcelona Borges) on espanjalainen käsipalloseura, jonka kotipaikka on Katalonian pääkaupunki Barcelona. Seura pelaa Espanjan korkeimmalla sarjatasolla, Liga ASOBAL:issa. FC Barcelona Handbol on perustettu vuonna 1942, ja se pelaa kotiottelunsa Palau Blaugranalla.
FC Barcelona Handbol on etenkin jalkapallojoukkueestaan tunnetun katalonialaisen suurseuran, FC Barcelonan käsipallojaosto. Seura on menestynyt eurooppalaisella tasolla hyvin: sen meriiteistä löytyy muun muassa ennätykselliset kymmenen käsipallon Mestareiden liigan voittoa, joista viisi peräkkäin vuosina 1996-2000.
JoAnn E. Manson
Opinnot ja ura
Manson opiskeli ensin Harvardin yliopistossa (AB, 1975) ja sitten Case Western Reserve Universityssä, josta valmistui lääkäriksi (MD, 1979). Hän suoritti tämän jälkeen maisteri- ja tohtoritutkinnon kansanterveystieteestä Harvardin yliopiston kansanterveystieteen laitoksella (Harvard School of Public Health: M.Sc. 1984 ja Ph.D. 1987).
Manson on ollut johtava tutkija useassa Yhdysvaltain suurimpiin lukeutuvassa naisten terveyttä käsitelleessä tutkimushankkeessa (muun muassa Harvard Nurses' Health Study 121 000 tutkittavalla 1976- ja NIH Women's Health Initiative 164 000 terveellä naisella 1991–). Uudempia, 2010-luvulla toteutettuja tai menellään olleita laajoja tutkimushankkeita olivat muun muassa D-vitamiinin ja omega-3-rasvahappojen vaikutuksia arvioiva koejärjestely (VITamin D and OmegA-3 TriaL, VITAL) sekä kaakaon flavonoidien ja monivitamiinilisän vaikutusten arviointin ikäihmisillä paneutuva COSMOS (COcoa Supplement and Multivitamin Outcomes Study).
Yleistajuiset tekstit
Manson on kirjoittanut lyhyitä asiantuntijavastauksia esimerkiksi yhdysvaltalaisen naistenlehti Glamourin lääkäripalstalle "Your Doctor is In" (2009 asti). Nyttemmin hän pitää kuukausittaista "Manson on Womans Health" -palstaa lääketieteen edustajille suunnatussa Medscape-julkaisussa.
Tieteelliset artikkelit; maailman viitatuimpia tutkijoita
Manson oli vuoteen 2015 mennessä julkaissut yksin tai yhdessä yli 800 vertaisarvioitua tieteellistä artikkelia lääketieteellisissä julkaisuissa. Hän lukeutuu maailman kymmenen viitatuimman kliinisen lääketieteen tutkijan joukkoon. Hän oli mukana esimerkiksi marraskuussa 2017 julkaistulla, maailmanlaajuisesti runsaat 3 300 tutkijaa sisältävällä Highly Cited Researchers -listalla.
Huhtikuussa 2018 Manson oli Google Scholarin aineistoon pohjautuvan espanjalaisen tilaston mukaan maailman neljänneksi viitatuin tutkija, jonka koko uran julkaisuja koskeva h-indeksi oli 260. Tätä korkeampi h-indeksi oli tämän yhteenvedon mukaan vain kahdella muulla yhdysvaltalaisella lääketieteen professorilla ja Sigmund Freudilla.
Perhe
Manson on naimisissa, hänellä on kolme lasta.
Antreas ja syntinen Jolanda
Antreas ja syntinen Jolanda on Valentin Vaalan ohjaama elokuva vuodelta 1941. Sen perustana on Antti Kokkolan eli Tatu Pekkarisen aihe, josta myöhemmin syntyi – myös salanimellä – romaani Maailman kasvot.
Elokuvan tekovaihe oli Vaalan parhaan luomisvireen aikaa. Tarinassa päähenkilönä on hyväntahtoinen sokea Antreas (Olavi Reimas), jota syntinen Jolanda (Kirsti Hurme) höynäyttää.
Vastaanotto
Aikalaisarvioissa elokuva sai järjestään kiittäviä arvioita nimeään lukuun ottamatta, jota esimerkiksi Olavi Vesterdahl (Aamulehti) piti banaalina. Paula Talaskiven mukaan onnistuminen oli sekä Turo Karton että ohjaajan Valentin Vaalan suuri ansio. Vaala onnistui ”säilyttämään alkuperäisen tarinan suurimman avun, kertomuksen viehättävän sydämellisyyden, lämpimän inhimillisyyden”. Poikkeus myönteisistä arvioijista oli Eino Palola (Helsingin Sanomat), jonka mielestä elokuva vaikutti ”hiukan avuttomalta”.
Myöhemmin elokuva on saanut osakseen enemmänkin kielteistä kommentointia. Pertti Lumirae (Suomen Sosialidemokraatti, 1981) katsoo että vakavasta aiheesta on tullut ”puhdasta viikkolehtiviihdettä”, ja Markku Tuuli (Katso, 1981) näkee sen ajan kuluttamana.
Vuonna 2012 Arto Pajukallio toteaa, että elokuva kuuluu erikoiseen sokeutta ja näön palautumista käsitelleiden suomalaisten melodraamojen joukkoon ja on niistä hämmentävin. Elokuvassa on jopa kauhuelokuvan piirteitä.
Alva
pienoiskuva|Kuvassa yhtiön entinen pääkonttori [[Savela (Jyväskylä)|Savelassa. |alt=]] Alva (Alva-yhtiöt, ennen Jyväskylän Energia) on Jyväskylän kaupungin omistama energiayhtiö. Kaupunki perusti vuonna 1902 Sähkölaitoksen, joka tuotti sähköä höyryvoimalla. Kaukolämmön tuotanto aloitettiin vuonna 1960. Toiminta muuttui 1980 Energialaitos-nimen myötä liikelaitokseksi ja vuonna 1997 Energialaitoksesta tehtiin osakeyhtiö. Yhtiö osti omistajaltaan vesiliiketoiminnan vuonna 2006. Lokakuussa 2019 Jyväskylän Energian nimi muutettiin muotoon "Alva-yhtiöt". Alva tytäryhtiöineen tuottaa ja jakelee sähköä, vettä ja lämpöä omistamissaan verkoissa.
Yhtiö omistaa Alva Rauhalahti Oy:n (ent. Jyväskylän Energiantuotanto Oy, JYT). JYT omistaa Rauhalahden ja Savelan voimalaitokset. Alva-yhtiöt on pääomistaja Jyväskylän Voima Oy:ssä, joka rakensi Keljonlahden voimalaitoksen. Alvalla on myös alueellisia lämpölaitoksia eri puolilla Jyväskylää.
Yhtiö on myös osakkaana tuulivoimaa tuottavassa Hyötytuuli Oy:ssä. Vuodesta 2019 alkaen Alva on osakkaana myös Väre Energia Oy:ssä.
Luettelo Tuomarinkylän peruspiirin suojelluista rakennuksista
Tämä on luettelo Helsingin Tuomarinkylän peruspiirin suojelluista rakennuksista. Siihen kuuluvat osa-alueina Haltiala, Paloheinä, Torpparinmäki ja Tuomarinkartano. Tuomarinkylän peruspiiriin kuuluvat muut Tuomarinkylän.
Asama-luokka
Asama-luokka oli keisarillisen Japanin laivaston kahden Amstrong Whitworthin 1800-luvun lopulla valmistaman aluksen muodostama panssariristeilijäluokka. Kumpikin aluksista romutettiin vuonna 1947.
Alukset
Luokan alukset tilattiin osana vuoden 1896 toista laivaston laajennusohjelmaa, ja ne oli suunnitellut Philip Watts. Luokka oli parannettu versio Chilen laivastolle toimitetusta O’Higginsistä. Aluksen suojaa oli parannettu ja aseistusta vahvennettu ja sen sijoitusta parannettu.
Samuele Longo
Samuele Longo (s. 12. tammikuuta 1992 Valdobbiadene, Italia) on italialainen jalkapalloilija. Hän edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Rayo Vallecanoa ja on pelipaikaltaan hyökkääjä.
Seurajoukkueura
Longo siirtyi Trevison junioriakatemiasta Internazionalen akatemiaan vuonna 2009. Hän teki ensiesiintymisensä edustusjoukkueessa 24. toukokuuta 2012 sarjan päätöskierroksella ottelussa Laziota vastaan.
Hänet lainattiin kaudeksi 2012–2013 barcelonalaisseura Espanyoliin.
Michael Bailey Smith
Michael Bailey Smith (s. 2. marraskuuta 1957 Alpena, Michigan, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on esiintynyt muun muassa elokuvissa Painajainen Elm Streetillä 5 – Painajaisten lapsi, Cage II, Teräskehä ja In Hell. Pääosin Smith on esiintynyt vierailevissa rooleissa useissa televisiosarjoissa, kuten Family Matters, Salaiset kansiot, Siskoni on noita, Kovan onnen kundi ja Miehen puolikkaat.
Smith pelasi collegessa muun muassa amerikkalaista jalkapalloa, mutta joutui jättämään lajin kesken loukkaantumisen vuoksi. Smith harrastaa myös kehonrakentamista ja osallistui opiskeluvuosinaan muutamaan kehonrakennuskilpailuun.
Adrian Rizvani
Adrian Rizvani (s. 1. marraskuuta 1981 Tirana, Albania) on albanialaissyntyinen Suomen kansalaisuuden omaava futsalpelaaja ja jalkapalloilija. Futsalissa Rizvani on edustanut Futsal-liigan Tervareita syksystä 2002 lähtien eli kaikkiaan 16 kautta. Suomen futsalmaajoukkueessakin esiintynyt Rizvani on pelipaikaltaan hyökkääjä.
Rizvani on Futsal-Liigan kaikkien aikojen tehokkain pelaaja. Hänen on tehnyt urallaan 329 pistettä (203+126). Pisteiden lisäksi hän pitää ykköspaikkaa hallussaan maalien määrässä. Hän voitti kaudella 2009–2010 Futsal-liigan pistepörssin. Rizvani on voittanut Tervareiden riveissä Futsal-liigan hopeaa kaudella 2013–2014. Kaudella 2016-2017 Rizvani toimi tuolloin myös Tervareiden päävalmentajana.
Suzun
Suzun on kaupunkimainen taajama Novosibirskin alueella Venäjällä. Vuonna 2020 Suzunissä oli 15 433 asukasta. Suzun sijaitsee 113 kilometrin päässä Novosibirskistä. Kaupunki on Suzunin alueen hallintokeskus. Suzun on perustettu vuonna 1764.
Indonesialainen elokuva
Siirtomaavallan aika
Ensimmäinen indonesialainen elokuva valmistui 1926, ja se oli mykkäfilmi Loetoeng Kasaroeng, jonka ohjasivat alankomaalaiset ohjaajat G. Kruger ja L. Heuveldorp. Elokuvassa näyttelivät paikalliset NV Java Film Companyn näyttelijät Bandungissa, ja se sai ensi-iltansa 31. joulukuuta 1926 Bandungissa teattereissa Elite ja Majestic. Sen jälkeen on maassa tuotettu yli 2 200 elokuvaa. Indonesian elokuvan synnyttyä siirtomaavallan aikana sitä tukivat toisen maailmansodan aikana japanilaiset miehittäjät propagandan välineenä.
Itsenäisyysaika
Itsenäistymisen jälkeen Sukarnon hallinto käytti elokuvaa kansallismielisiin, länsimaiden vastaisiin tarkoituksiin. Ulkomaisia elokuvia ei saanut tuoda maahan. Kun Suharto oli syössyt Sukarnon vallasta, elokuvat joutuivat ennakkosensuurin katseluun yhteiskunnallsien järjestyksen säilyttämiseksi. Länsi-Sumatralta kotoisin ollut ohjaaja Usmar Ismail jätti merkittävän jäljen Indonesian 1950- ja 1960-luvun elokuvaan.
Tšany (kaupunkimainen taajama)
Tšany on kaupunkimainen taajama Novosibirskin alueella Venäjällä. Vuonna 2020 siellä oli 8144 asukasta. Tšany sijaitsee 402 kilometrin päässä Venäjän kolmanneksi suurimmasta kaupungista Novosibirskistä ja on Tšanyin alueen hallintokeskus. Tšany on perustettu vuonna 1875.
Indonesialainen elokuva
1980-luku
Elokuva-ala saavutti huippunsa 1980-luvulla, jolloin valmistuivat sellaiset menestysfilmit kuin Naga Bonar (1987) ja Catatan Si Boy (1989). Arizalin ohjaamat Warkopin komediat menestyivät myös. Ryhmän elokuvat, kuten Pintar-pintar Bodoh (1982) ja Maju Kena Mundur Kena (1984) kiinnostivat erityisesti nuoria. Tuon ajan näyttelijöitä olivat Deddy Mizwar, Eva Arnasz, Lidya Kandou, Onky Alexander, Meriam Bellina, Rano Karno ja Paramitha Rusady.
1990-luku
1990-luvulla jatkui ulkomaisten elokuvien maahantuonti, ja indonesialaisten elokuvien taiteellinen laatu heikkeni kilpailun vuoksi. Runsaasti elokuvia tuli etenkin Yhdysvalloista ja Hongkongista. Elokuvien tuotantomäärät supistuivat merkittävästi, niin että kun vuonna 1990 oli valmistunut 115 elokuvaa, 1993 valmistui enää 37. Jäljitelmät ja televisio myös edistivät elokuvan laadun heikkenemistä. Vuosikymmenessä Indonesian elokuva hallitsivat sähköiset sarjaelokuvat (sinetron). Raam Punjabin Multivision Plus yksi monista sinetronia tuottavista yhtiöistä hallitsi alaa. Suurin osa tuotetuista elokuvista oli aikuisten B-elokuvia, joita esitettiin halvoissa teattereissa ja ulkoilmateattereissa tai ne tehtiin suoraan videoiksi tai televisiolle. .
2000-luku
Suharton jälkeisellä Reformasi-liikkeen kaudella riippumaton elokuvatuotanto on jälleen päässyt vaihtiin, ja aiemmin kiellettyjä aiheita kuten politiikkaa, rotukysymyksiä, uskontoa, luokkaristiriitoja ja seksuaalisuutta käsitteleviä elokuvia tehdään.
Majakovski-teatteri
Majakovski-teatteri on Moskovassa toimiva teatteri, joka on perustettu vuonna 1920.
Indonesialainen elokuva
2000-luku
Merkittäviä viime vuosien elokuvia ovat Rudi Soedjarwon ohjaama What's Up with Love? (2002), Riri Rizan ohjaama Eliana Eliana ja Arisan!, jossa näytteli Tora Sudiro ja joka sai ensi-iltansa 2005, Beauty and Warrior, ensimmäinen indonesialainen pitkä animaatio valmistui. Samana vuonna valmistui Riri Rizan ohjaama elämäkertaelokuva Gie indonesialaisesta aktivistista Soe Hok Giesta.
Hanung Bramantyon ohjaama Ayat-ayat Cinta (Verses of Love) kiinnosti aivan uutta katsojakuntaa. Melodraaman tarina ei tarjonnut uutta lähestymistapaa elokuvalliseen kerrontaan, mutta sen sisältämä islamin ja nykyaikaisen rakkauskertomuksen yhdistäminen on onnistunut houkuttelemaan muslimeja eri puolilla maata elokuviin. .
Majakovski-teatteri
Historia
Lokakuun vallankumouksen jälkeen vuonna 1920 teatterissa aloitti toimintansa Vallankumouksellinen satiiriteatteri, joka 1922 muutti nimensä Vallankumousteatteriksi. Vuosina 1944–1953 se tunnettiin Draamateatterin nimellä, kunnes 1954 teatteri sai nykyisin käytössä olevan nimensä vallankumousrunoilija Vladimir Majakovskin mukaan.
Indonesialainen elokuva
Elokuvajuhlat
Jakartassa on pidetty vuosittain joulukuussa Jakartan kansainvälinen elokuvajuhla (JiFFest) vuodesta 1998. Jakartassa pidettiin marraskuussa 2008 kansainvälinen elokuvatapahtuma, 52. Aasian Tyynenmeren elokuvajuhla (APFF). Juhlille toivat elokuvia kilpailemaan Aasian filmituottajien liiton 21 jäsentä.
Indonesian Film -elokuvajuhla (Festival Film Indonesia/FFI) on pidetty epäsäännöllisesti vuodesta 1955. Vuosina 1973–1992 se järjestettiin vuosittain, mutta oli keskeytyksissä vuoteen 2004. Juhlilla on kilpailu, jossa myönnetään Citra-palkinto.
Masabumi Hosono
thumb|Masabumi Hosono vuonna 1912. Masabumi Hosono (細野 正文 Hosono Masabumi, 15. lokakuuta 1870 Hokura, Japani –  14. marraskuuta 1939 Japani) oli japanilainen virkamies ja RMS Titanicin ainoa japanilainen matkustaja. Hän oli toisen luokan matkustaja, joka selvisi Titanicilta sen upotessa.
Palattuaan Japaniin häntä pidettiin häpeällisenä ja kunniakkaan kuoleman välttelijänä. Hän menetti työnsä ja paikallinen etiikan professori julisti hänet täysin moraalittomaksi.
Kuolemansa jälkeen
Hosonon tarina pysyi suvussaan häpeänä vuosikymmenien ajan. Hän ei koskaan puhunut siitä itse. Hosonon kuoleman jälkeen hänen tyttärentyttärensä löysi hänen päiväkirjansa ja julkaisi sen. James Cameronin 1997 Titanic-elokuvan jälkeen Haruomi Hosono, Masabumin pojanpoika ja Yellow Magic Orchestre -yhtyeen johtava jäsen, totesi olevansa "erittäin helpottunut" sillä häpeä oli "pyyhkäisty" suvusta.
E.164
E.164 on ITU:n standardi kansallisille ja kansainvälisille puhelinnumeroille. Sen ensimmäinen versio vuodelta 1988 oli tarkoitettu käytettäväksi ISDN-lankapuhelimissa, mutta vuoden 1997 versiosta alkaen se on ollut suositus kansainväliseen numerointiin.
Numerointi
Standardi määrittelee kuinka puhelimet, palvelut ja verkot voidaan tunnistaa numeroilla.
Puhelinnumerot ja Internet
Puhelinnumero voidaan muuntaa tarvittaessa IP-osoitteeksi (esimerkiksi IP-puhe, SIP) käyttämällä erikoisella tavalla Internetin DNS-nimipalvelua. Tällöin verkkotunnus 8.7.6.5.4.3.2.1.0.4.8.5.3.e164.arpa
Ruojärvi (Parkano)
Ruojärvi on Pirkanmaalla Ikaalisissa ja Parkanossa Vahojärven kylässä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Aurejärven valuma-alueeseen. Ruojärvi on osa Poltinjoen–Leppäsjärven aluetta.
Maantietoa
Järven pituus on 2,2 kilometriä, leveys 850 metriä ja sen pinta-ala on 113 hehtaaria. Se sijaitsee Leppäsjärven ja Vahojärven puolivälissä. Ympäristö on paikoin yli 20 metriä korkemapaa kuin Ruojärven vedenpinta ja siksi jotkut rannat nousevat vedestä korkeina rinteinä. Järven selkä muodostaa suuren osan järvestä. Pohjoisessa järvestä työntyy erilleen Ruonanlahti pitkän Kuoppasalmen päässä ja sen vieressä sijaitsee kapeasuinen Paulaanlahti. Etelässä erottuu hieman syvempi Majalahti. Järvessä on kolme saarta ja ne kuuluvat Ikaalisiin. Suurin saari on Takalansaari, joka on 120 metriä pitkä kalliosaari. Samalla alueella on myös kaksi pientä luotoa. Ainoa Parkanolle kuuluva saari sijaitsee Melajoen suussa.
Järveä ympäröivissä metsissä on runsaasti ojitettuja soita, joiden vedet on johdettu Ruojärveen kymmenkunta ojaa myöten. Ainoa lampi, joka laskee suoraan järveen, sijaitsee luusuan vieressä. Lampi on noin 100 metriä pitkä ja nimetön. Näiden ojien merkitys järven vedenlaadulle jää marginaaliseksi, koska Ruojärveen laskee kaksi suurempaa jokea. Pohjoisesta laskee Ruonanlahteen Lehtijärvestä laskeva vuolle ja Lehtikoski, joka tuo järveen Samatinjoen valuma-alueen vedet. Kaakosta Tiililahteen laskee Melajoki, joka laskee Hankajärvestä ja tuo loput Aurejärven valuma-alueen vesistä. Ruojärven luusua sijaitsee järven lounaispäässä, josta alkava lyhyt Kalliokoski laskee noin kuusi metriä alempana Muuraslampeen ja sen jälkeen 1,6 kilometrin jälkeen ja 14 metriä alempana Leppäsjärveen.
Rantaviivan pituus on 9,1 kilometriä. Karkeasti arvioiden noin neljäsosa rannasta on peltomaata ja loput metsää. Suota vaikuttaisi olevan vain luusuassa. Kallio pilkistää siellä täällä näkyviin mäkien rinteillä ja Karjohiedalla vaikuttaisi olevan hiekkaranta. Rantojen läheisyydessä sijaitsee kymmenen maatilaa ja rannoille on rakennettu kolmisenkymmentä vapaa-ajan asuntoa. Järven voi kiertää yhdysteitä 13275 ja 13289 pitkin poikkeamalla välillä eri kyläteille.
Vedenlaatu
Järvi on runsashumuksinen ja lievästi rehevöitynyt järvi, jonka vesi on hapanta. Järveä on tutkittu viimeksi vuosina 2000, 2014 ja 2015, joiden tuloksia tässä referoidaan. Mittauspiste sijaitsee selän keskellä olevan syvänteen kohdalla. Päällysvedessä liuenneen hapen määrä vaihtelee 9,5–10,6 mg/l (milligramma litrassa) ja hapen kylläisyysaste on noin 80%–90%. Humuksen suuri määrä aiheuttaa alusvedessä happikatoa, kun järvi on loppukesästä lämpötilakerrostunut. Hapettomuus liuottaa pohjasta ravinteita, jolloin esimerkiksi kokonaistypen pitoisuus nousee lähelle 800 μg/l (mikrogrammaa litrassa) ja kokonaisfosforin jopa 50–70 μg/l. Pintaveden kokonaistyppi pysyttelee aina välillä 400–700 μg/l ja kokonaisfosfori 15–25 μg/l. Veden happamuustaso eli pH on pintavedessä 5,5–6,3 ja alusvedessä 5,2–6,0. Pinnalla veden näkösyvyys on 0,8–1,6 metriä. Sameusluku päällysvedessä on 1,0–1,8 FNU ja alusvedessä 1,6–19 FNU.
Melontareitti
Järvi kuuluu osana opastettua melontareittiä Aurejärvi–Petäjäjärvi–Vahojärvi–Ruojärvi–Leppäsjärvi–Kyrösjärvi.
Oncorhynchus kawamurae
Oncorhynchus kawamurae (”kunimasu” ) on Japanissa Tazawajärvessä elänyt tyynenmerenlohien suvun kala, jonka arveltiin kuolleen sukupuuttoon patoamiseen 1930 luvulla liittyneen happamoitumisen yhteydessä. Se on yleensä luokiteltu punalohen alalajiksi Oncorhynchus nerka kawamurae. Kalan mätimunia tiedetään siirretyn joihinkin muihin järviin, mutta alalaji katsottiin kuolleeksi sukupuuttoon vuonna 1940.
pienoiskuva|vasen|200px|Museoyksilö Kioton yliopiston tutkijat ovat kuitenkin löytäneet vuonna 2010 Yamanashin prefektuurin Saikojärvestä kalayksilöitä, jotka ovat tunnistaneet kunimasuksi.
Florence
Florence voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Florence etunimenä
Florence on muun muassa englannin- ja ranskankielisissä maissa esiintyvä naisen etunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Florence sukunimenä
Florence on myös seuraavien henkilöiden sukunimi:
Eero Saarinen (koripallovalmentaja)
Eero Saarinen (s. 28. huhtikuuta 1947) on suomalainen aktiiviuransa lopettanut koripallovalmentaja ja koripalloilija.
Saarisen kasvattajaseura on Porin Veto, jossa hän aloitti pääsarjauransa kaudella 1964-1965. Vuonna 1967 hän voitti Porin suomalaisen yhteislyseon joukkueessa arvostetun Oppikoulucupin. Saarinen esiintyi SM-sarjassa myös Tampereen Pyrinnön ja Karhun Poikien riveissä. Yhteensä hän pelasi kolmen kauden aikana 38 ottelua, tehden niissä 53 pistettä. Vuonna 1969 Saarinen voitti Pyrinnössä Suomen cupin.
Valmentajana Saarinen aloitti vuonna 1974 Karhun Poikien naisjoukkueen ja A-tyttöjen parissa. Pääsarjatasolla hän on valmentanut muun muassa Torpan Poikia, Helsingin NMKY:tä, TuNMKY:tä sekä Kotkan Työväen Palloilijoita. Pääsarjaotteluita Saarisella on valmentajana yli 500.
Huiskuananakset
Huiskuananakset (Aechmea) on eteläamerikkalaiseen ananaskasvien (Bromeliaceae) heimoon kuuluva kasvisuku, johon kuuluvat lajit ovat tulleet tunnetuiksi huonekasveina. Huiskuananakset ovat pääasiassa päällyskasveja eli epifyyttejä.
Lajeja
Huiskuananaslajeja tunnetaan noin 130.
Käyttö
Yleisin suvun huonekasveista on kirjohuisku (Aechmea fasciata), josta aiemmin käytettiin nimeä kukka-ananas. Sen lehdet kasvavat noin 50 cm pitkiksi ja 10 cm leveiksi ja muodostavat suppilomaisen ruusukkeen. Pinnaltaan ne ovat hopeanharmaan härmän peittämiä. Suppilon keskeltä nousee puolimetrinen, tähkämäinen kukinto, ja sen ruusunpunaisten suojuslehtien hangoissa ovat pienet kukat vaaleansinipunertavine teriöineen. Korallihuiskun (A. fulgens) lehdet ovat kapeammat ja eräillä lajikkeilla alta purppuranpunaiset. Sen tummanpunaiset marjat pysyvät pitkään kiinni kukintolapakossa. Lajilla A. marmorata lehdet ovat punaruskearaitaiset. Kuitukasvina viljellään lajia A. magdalenae Keski-Amerikassa.
La Madeleine
L’église de la Madeleine tai L’église Sainte-Marie-Madeleine (tai lyhyesti La Madeleine) on Magdalan Marialle omistettu kirkko Pariisin kahdeksannessa arrondissementissa. Vuonna 1842 käyttöön vihityn, uusklassista tyyliä edustavan rakennuksen suunnitteli Pierre-Alexandre Vignon.
Kirkon urkureina ovat toimineet muun muassa Camille Saint-Saëns, Gabriel Fauré ja Jeanne Demessieux. Siellä on pidetty myös heidän hautajaisensa, samoin Frédéric Chopinin (1849) ja Marlene Dietrichin (1992).
Kirkko sijaitsee Madeleine-metroaseman kohdalla Madeleinen aukiolla.
Borno (Italia)
Borno on kunta Alpeilla Brescian maakunnassa Italiassa. Kunnassa on noin 2 600 asukasta, ja sen pinta-ala on 30 neliökilometriä. Borno rajoittuu Ossimoon, Piancognoon, Azzoneen, Schilparioon ja Angolo Termeen.
Katolisen kirkon kardinaali Giovanni Battista Re syntyi Bornossa.
Jääkiekon SM-sarjakausi 1943–1944
Vuoden 1944 jääkiekon SM-sarja pelattiin samojen kahdeksan joukkueen kesken kuin edellinenkin kausi. Sarja jäi kesken, kun Helsingin Kaisaniemen kenttä tuhoutui suurpommituksissa helmikuussa 1944. Tässä vaiheessa sovittiin, että mestaruuden ratkaisemiseksi pelataan vielä kaksi ottelua: Ilves–Tarmo ja Ilves–KIF, ja jos Ilves voittaisi molemmat, se olisi mestari. Ilves voittikin Tarmon, mutta pommitus Kiffen-ottelua edeltäneenä yönä katkaisi liikenneyhteydet Tampereelle, eikä ottelua voitu pelata. Näin mestaruutta ei 1944 jaettu. Seuraavan kerran Suomen-mestaruus jäi jakamatta 76 vuotta myöhemmin vuonna 2020 koronaviruksen takia.
Sarjataulukko
Sarja jäi kesken.
Valpuri Alopaeus
Anna Valpuri Alopaeus, o. s. Paalanen (11. marraskuuta 1919 Helsinki – 17. heinäkuuta 1969 Helsinki) oli suomalainen kirjallisuuden suomentaja.
Suomennoksia
Nimellä Valpuri Alopaeus: Nimellä Valpuri Paalanen:
Bukefalos
thumb|Aleksanteri ratsastaa Bukefaloksella [[pompejilaisessa Aleksanteri-mosaiikissa.]] Bukefalos ("härkäpäinen") oli Aleksanteri Suuren hevonen. Plutarkhoksen tarinan mukaan Bukefalos pelkäsi omaa varjoaan. Aleksanteri huomasi tämän ja onnistui kesyttämään hevosen itselleen. Hevoskauppias oli yrittänyt myydä hevosen Aleksanterin isälle Filippos II:lle 12 talentilla, mutta tämä oli kieltäytynyt.
Aleksanteri ratsasti Bukefaloksella monissa taisteluissa. Bukefalos kuoli pian Hydaspesjoen taistelun jälkeen. Plutarkhos kertoo, ettei se kuollut taisteluissa tai edes niissä saamiinsa vammoihin vaan vanhuuteen. Arrianoksen mukaan kerrottiin, että Aleksanterin ylitettyä joen käytiin kiivas taistelu, jossa Poroksen poika haavoitti Aleksanteria ja Bukefalosta ennen kuin kaatui itse. Arrianos kertoo myös Ptolemaios Lagoksen pojan version tapahtumista, jota pidetään luotettavampana, koska poika oli Aleksanterin henkivartija ja luultavasti itse paikalla. Erään toisen tarinan mukaan Bukefalos kaatui myöhemmin taistelussa Porosta vastaan. Justinuksen versiossa Poros ja Aleksanteri kävivät kaksintaistelun, jossa Bukefalos haavoittui. Aleksanteri putosi maahan ja pelastui vain henkivartijoidensa nopean toiminnan ansiosta. Curtiuksen mukaan Aleksanteri ajoi takaa pakenevaa Porosta, mutta Bukefalos haavoittui vakavasti ja kaatui. Gellius taas kertoo haavoittuneen Bukefaloksen kantaneen Aleksanterin turvaan taistelusta ennen kaatumistaan kuolleena maahan. Kaikki tarinat Bukefaloksen kuolemasta taistelussa saamiinsa haavoihin ovat lähtöisin Kleitarkhoksen Aleksanterin elämäkerrasta.
Aleksanteri perusti hevosensa kunniaksi uuden kaupungin Bukefalian. Kaupungin sijaintia ei tiedetä. Erään tarinan mukaan se perustettiin samalle paikalle, josta Aleksanteri oli ylittänyt joen Bukefaloksen selässä. Arrianos sijoittaa kaupungin joen länsirannalle, mistä Aleksanteri oli lähtenyt ylittämään jokea. Toisten versioiden mukaan kaupunki perustettiin paikalle, jossa Aleksanteri taisteli ylitettyään joen ja jossa Bukefalos haavoittui.
Hippiliike
thumb|Hippityyliin pukeutunut mies. Kuva Venäjän [[Nezhitinossa vuonna 2005 järjestetystä Rainbow Gathering -tapahtumasta.]] Hippiliike (englannin sanasta hippies) on 1960-luvulla voimakkaasti vaikuttanut nuorisokulttuuri ja protestiliike, joka vastusti sotaa ja kapinoi keskiluokkaisia ja konservatiivisia arvoja vastaan. Hippiliikkeen ihanteita olivat rauhanaate, suvaitsevaisuus, "tajunnanlaajentaminen" huumeilla ja ”vapaa rakkaus” eli kapinointi vallinnutta tiukkaa seksuaalinormistoa vastaan. Liikkeen jäsenten keskeisiä ulkoisia tunnusmerkkejä olivat värikkäät vaatteet ja miehillä tuolloin epätavalliset pitkät hiukset.
Hippiliike oli osa laajempaa 1960-luvun kulttuurista ja poliittista kuohuntaa. 1970-luvun aikana alkuperäinen hippiliike hiipui, mutta sen perintö on jäänyt vaikuttamaan eräissä myöhemmissä nuorisokulttuureissa ja protestiliikkeissä.
Etymologia
Sana hippi (engl. hippie) tulee afroamerikkalaisissa jazzklubeissa 1940- tai 1950-luvulta alkaen käytetystä adjektiivista hip, jolla tarkoitettiin tietoisuutta uusimmista trendeistä. Trenditietoinen henkilö oli hipster, josta hippie oli diminutiivimuoto. Jotkut lehtimiehet alkoivat 1960-luvulla käyttää sanaa San Franciscoon syntyneestä vastakulttuurista, minkä jälkeen se levisi yleiseen käyttöön ja yhdistyi yksinomaan kyseiseen vastakulttuuriin. Hipit harvoin kuitenkaan itse käyttivät tätä nimitystä itsestään.
Tausta
thumb|”Flower Power” -pakettiautot [[Rauhanmerkki|rauhanmerkkeineen olivat hippiliikkeen ulkoisia tunnuksia.]] Hippiliikkeen esimuotoja on tunnistettu eräissä 1800-luvun lopun ja 1900-luvun alun kulttuuriliikkeissä, kuten saksalaisessa Lebensreformissa. Varsinainen hippiliike syntyi Yhdysvalloissa 1960-luvun alussa beatnik-liikkeen ja folkmusiikkipiirien pohjalta. Eräs hippikulttuurin syntymän kannalta tärkeä tekijä oli Jack Kerouacin vuonna 1957 julkaistu kirja Matkalla, jossa tekijä kertoi omakohtaisista yhteiskunnan ulkopuolelta kerätyistä kokemuksistaan ja tämän elämän mukanaan tuomasta vapaudesta sekä päihdekokeiluista. Kirja tarjosi nuorisolle houkuttelevan kuvauksen vaihtoehtoisesta maailmasta, ja siitä tuli suosittu.
Vuonna 1963 professori Leary erotettiin virastaan kielteisen julkisuuden takia. Hän perusti ”Sisäisen vapauden kansainvälisen liiton” ja vakuuttui yhä enemmän psykedeelien myönteisestä vaikutuksesta ihmisten henkisessä kehityksessä. Learyllä oli vahva kytkös seuraavien vuosien yhdysvaltalaisiin hippeihin.
Hippiliikkeen synty ja kukoistus
Hippiliikkeen katsotaan kiteytyneen ja saaneen nimensä San Franciscossa sijaitsevassa Haight-Ashburyn kaupunginosassa noin vuosina 1965–66. Myös Kalifornian toiseen suurkaupunkiin, Los Angelesiin, muodostui hippiyhteisö. Haight-Ashburyn löysivät 1960-luvun alkupuolella beatnikit, jotka olivat paenneet pois läheiseltä North Beachilta vuokrien nousun ja lisääntyvän turismin jaloista. Paikka veti puoleensa myös yliopistokaupunki Berkeleyn radikaaleja, muusikoita ja eri alojen taiteilijoita, ja siitä kehittyi vapaamielinen ja monirotuisten ihmisten täyttämä vastakulttuurin keskus. Tämä yhteisö houkutteli joukkoonsa myös kotinsa monista eri syistä jättäneitä nuoria. 1800-luvulla rakennetut hatarat ja ränsistymään päässeet vuokratalot kelpasivat edullisuutensa takia asunnoiksi hipeille ja beatnikeille. Vuoden 1966 aikana hipeistä tuli Haight-Ashburyn suurin väestöryhmä.
Ensimmäinen San Franciscon hippiyhteisön suuri tapahtuma oli Human Be-In -niminen katujuhla tammikuussa 1967. Tilaisuutta mainostettiin suurin julistein ”Heimojen kokoontumisena”. Tarkoituksena oli yhdistää hipit, kansalaisoikeustaistelijat ja erilaiset radikaalit ryhmittymät toisiinsa. Näin yhdistyneellä vaihtoehtokulttuurilla uskottiin olevan paljon paremmat mahdollisuudet vaikuttaa tulevaisuuteen. Golden Gate Parkin nurmikoille levittäytyneet 30 000 ihmistä seurasivat tapahtumaa kuunnellen paikallisten yhtyeiden happorockia ja nauttien tarjolla olevaa ilmaista marihuanaa. Tilaisuus ei yleisömenestyksestä huolimatta pystynyt yhdistämään vastakulttuurin eri ääripäitä toisiinsa.