cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Duaalikappale
Itseduaaliset polytoopit ja tessellaatiot
Itseduaalisia äärettömiä säännöllisiä hyperbolisia tessellaatioita ovat:
Christoffer H. Ericsson
Christoffer Henry Ericsson (5. maaliskuuta 1920 Helsinki – 6. elokuuta 2009 Helsinki) oli suomalainen meri- ja taidehistorioitsija, professori ja kapteeniluutnantti.
Ericssonin vanhemmat olivat taiteilijat Henry Ericsson ja Mariquita Björnberg. Hän jäi orvoksi 13-vuotiaana vanhempen kuoltua auto-onnettomuudessa vuonna 1933 ja kasvoi sitten sukulaisten luona Suomessa ja Italiassa. Hän aloitti jo tällöin antiikkiesineiden keräilyn päästyään tutustumaan kreikkalais-roomalaiseen antiikin maailmaan. Ericsson valmistui ylioppilaaksi vuonna 1940. Hän suoritti asepalveluksen vuosina 1939–1944 ja haavoittui kaksi kertaa sotien aikana.
Sotavuosien jälkeen Ericsson toimi veneenveistäjänä, venetelakan johtajana ja muissa merenkulkualan tehtävissä vuosina 1948–1963. Hän oli perustamansa Anchor Shipping Co Ab:n varustamon toimitusjohtajana 1951–1960. Ericsson oli valtion arkeologisen toimikunnan, myöhemmin Museoviraston, merihistorian toimiston päällikkönä 1968–1979 ja oli tällöin perustamassa Suomen merimuseota Helsingin Hylkysaareen. Ericsson valmistui filosofian kandidaatiksi 1967, maisteriksi 1968 ja lisensiaatksi 1977. Hän väitteli filosofian tohtoriksi 1980 ja hänen väitöskirjansa käsitteli Rooman renessanssin arkkitehtuuriluonnoksia.
Ericsson oli Jyväskylän yliopiston taiteentutkimuksen apulaisprofessorina 1979–1984 ja tämän jälkeen hän toimi vielä klassillisen arkeologian dosenttina Helsingin yliopistossa 1985–1987 ja Åbo Akademissa 1982–1988. Hän oli myös Suomen Ateenan instituutin säätiön hallituksen jäsen ja instituutin ystäväyhdistyksen lehden Helikonin päätoimittaja.
Christoffer Ericssonn Helsingin yliopiston taidehistorian laitokselle lahjoittama antiikkesinekokoelma on Helsingin yliopistomuseossa. Hän lahjoitti grafiikkakokoelmansa ja antiikin aikaisten rahojen kokoelmansa Jyväskylän yliopistolle.
Ericsson kirjoitti myös meriaiheisia romaaneja ja esseekokoelmia.
Hierre
Hierre on hakkeesta valmistettua puukuitumassaa, jota käytetään paperin valmistukseen. Valmistusprosessia kutsutaan hiertämiseksi. Pääasiassa hierrettä valmistetaan havupuista. Vaikka hierteen optiset ja pintaominaisuudet ovat hieman hioketta huonommat, niin paremman lujuutensa takia se soveltuu myös hienojen paperilajien valmistukseen.
Suomessa hierrettä valmistetaan männystä ja kuusesta. Suomalaisen metsäteollisuuden suuri etu on hierteestä valmistettu korkealuokkainen paperi, joka tunnetaan myös maailmalla.
Alaskanvatukka
Alaskanvatukka (Rubus spectabilis) on vadelman sukuinen kasvi. Se kasvaa 1–4 m korkeaksi. Lehdet ovat kolmilehdykkäiset, 7–22 cm leveät. Kukat ovat punaiset tai punavioletit, marjat ovat kellanpunaiset tai oranssit, vadelman muotoiset ja noin 2 cm leveät.
pienoiskuva|120px|vasen|Marja. Alaskanvatukasta on jalostettu lajikkeita myös koristekasveiksi, joita kasvatetaan kukkiensa tähden. Marjat ovat syötäviä, oranssit paremman makuisia kuin punaiset. Niissä on paljon C-vitamiinia.
Formula 3000 -kausi 2000
Formula 3000 -kausi 2000 oli FIA:n International Formula 3000 -sarjan 16. kausi. Kausi alkoi 8. huhtikuuta Italian San Marinosta ja päättyi 26. elokuuta Belgiaan. Kilpailut ajettiin Formula 1 -sarjan kisaviikonloppujen yhteydessä.
Kauden mestaruuden voitti brasilialainen Bruno Junqueira. Toiseksi sijoittui ranskalainen Nicolas Minassian ja kolmanneksi australialainen Mark Webber.
Living Loud
Living Loud oli englantilaisten heavymuusikoiden levytysprojekti, jossa soittivat Uriah Heepin entinen rumpali Lee Kerslake ja yhtyeen entinen basisti Bob Daisley, nykyään Deep Purplessa vaikuttavat kitaristi Steve Morse sekä kosketinsoittaja Don Airey. Laulajana toimi muun muassa Cold Chisel ja INXS kokoonpanoissa ollut Jimmy Barnes.
Kirsi Kinnunen
Kirsi Kinnunen (s. 1960 Rovaniemi) on suomalais-ranskalainen sarjakuva-alan vaikuttaja. Hän on työskennellyt kääntäjänä, agenttina ja asiantuntijana ja asunut Ranskassa vuodesta 2001 lähtien.
Kinnunen opiskeli romaanista filologiaa ja journalismia Turun, Jyväskylän ja Tampereen yliopistossa. Hän on kääntänyt sarjakuvia paitsi suomesta ranskaksi ja ranskasta suomeksi myös ruotsista ranskaksi. Hänen ensimmäinen käännöksensä oli Kalervo Palsan Kuolema ja intohimo, joka julkaistiin ranskaksi nimellä La Mort et la passion vuonna 1989. Hän on kääntänyt suomesta ranskaksi noin 70 suomalaista sarjakuvateosta ja noin 20 kirjaa sekä suomentanut noin 170 kirjaa.
Kinnuselle myönnettiin Sarjakuvaneuvos-palkinto vuonna 2011 ja valtion ulkomainen kääntäjäpalkinto toukokuussa 2021 ensimmäisenä sarjakuva-alan edustajana.
Simon Pahnilan museo
thumb|270x270px|oikea|Pahnilan päärakennus elokuussa 2020. Simonkylällä sijaitseva Pahnilan kotiseutumuseo on alkuperäisellä paikallaan oleva maatila, jonka pihapiiri on yhä lähes täysin 1886 perustetussa muodossaan. Museon vanhimmat rakennukset ovat 1800-luvun lopulta, ja esinekokoelma suurelta osin taloon alun perin kuulunutta.
Päärakennus on tyypillinen simolainen talonpoikaistalo, jossa on korkea kivijalka ja mutterikuisti. Päärakennuksen lisäksi pihapiiriin kuuluu liiteri, navetta, talli-maitohuone, savusauna, riihi ja elohuone. Tilalla oli aikanaan noin 60-70 ha maata, 5-6 lehmää, 2 hevosta, sekä vasikoita, lampaita ja kanoja. Elanto saatiin maanviljelyksestä ja lohenkalastuksesta.
Museo sijaitsee Simonkylällä, joka on valtakunnallisesti merkittävä rakennettu kulttuuriympäristö ja valtakunnallisesti arvokas maisema-alue. Kylän läpi kulkeva Simonkyläntie on osa valtakunnallisesti merkittävää Pohjanmaan rantatie tä, ja noin 3 km matkalta museotie tä. Alueen historiaan voi tutustua myös Simon maankohoumapuiston reittien ja opasteiden kautta. <mapframe latitude="65.632365" longitude="25.044708" zoom="10" width="265" height="250" align="right"> { "type": "FeatureCollection", "features": [ {     "type": "Feature", "properties": {"title": "Simon Pahnilan kotiseutumuseo", "marker-symbol": "museum", "marker-color": "0050d0"}, "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [ 25.041861304657093,         65.6291237349059        ]      }    }  ] }
Supayalat
Supayalat (1859 tai 1860 – 1925) oli Burman eli nykyisen Myanmarin viimeisen kuninkaan Thibawin vaimo ja maan kuningatar. Supayalatin on usein kuvailtu käyttäneen maan todellista valtaa heikon miehensä kulisseissa. Burman Konbaung-dynastian itsenäisyys päättyi brittien vastaisessa kolmas anglo–burmalaisessa sodassa vuonna 1885. Hallitsijapari karkotettiin Intian Ratanagiriin. Thibaw kuoli vuonna 1916 ja Supayalatin sallittiin palata Burmaan kolme vuotta myöhemmin. Hän vietti lopun elämäänsä kotiarestissa köyhissä olosuhteissa Rangoonissa.
Elämäkerta
thumb|vasen|Supayalat ja hänen miehensä [[Thibaw valokuvassa Burman leijonavaltaistuimella.]] Supayalat syntyi eri lähteiden mukaan joko vuonna 1859 tai 1860. Hänen äitinsä oli Burman kuningas Mindonin leski Sinpyumashin. Supayalatin aviomies Thibaw oli Mindonin poika toisen vaimon kautta ja näin myös Supayalatin velipuoli. Thibaw nousi Burman kuninkaaksi isänsä kuoltua käydyn verisen valtaistelun jälkeen vuonna 1878. Thibawin nostattivat valtaan Burman hovi, jonka jäsenet pitivät nuorta kuningasta helposti ohjailtavana.
Thibawia on pidetty isäänsä heikompana hallitsijana. Supayalatin ja ministeri Taingda Mingyin onkin katsottu käyttäneen todellista valtaa kuninkaan taustalla. Supayalatin uskotaan myös sekaantuneen miehensä 80–100 sukulaisen joukkomurhaan helmikuussa 1879. Hänen miehensä sai verilöylyn jälkeen pahan maineen, mutta samalla oli raivattu tieltä monet hänen mahdollisista kilpailijoistaan. Supayalat tunnettiin aikalaislähteissä julmana ja ahneena, sekä kateellisena miehelleen. On tosin mahdollista, että aikalaislähteet ovat liioitelleet hänen mainettaan. Supayalat itse kiisti useampaan otteeseen syyllisyytensä vuoden 1879 murhiin. Hänen vaikutusvaltansa mieheensä oli kuitenkin selvä. Supayalat esimerkiksi esti miestään ottamasta uusia vaimoja, kun taas esimerkiksi Mindonilla oli ollut yli sata jalkavaimoa. Thibawin valtakaudella Supayalatilla oli myös vaikutusta Burman hovin jyrkkään kantaan brittejä vastaan. Epäonnistunut diplomatia ja brittien provosointi esimerkiksi tullimaksuilla johti osaltaan kolmanteen ja viimeiseen anglo–burmalaiseen sotaan. Kyse oli kuitenkin myös valtakamppailusta brittien ja Ranskan välillä. thumb|Supayalatin ja Thibawin neljä tytärtä valokuvassa vuodelta 1914. thumb|Supayalatin hauta [[Yangonissa eli entisessä Rangoonissa.]] Brittijoukot hyökkäsivät Burmaan vuonna 1885, kun burmalaiset olivat kieltäytyneet noudattamasta brittien antamaa uhkavaatimusta esimerkiksi maan ulkopolitiikan hallinnasta. Lyhyen sodan päättyessä britit saapuivat maan pääkaupunki Mandalayihin 28. marraskuuta. He valtasivat Mandalayn Kultaisen palatsin ja vangitsivat hallitsijaparin. Supayalat, Thidaw ja parin tyttäret karkotettiin Brittiläisen Intian Ratanagiriin. Tuhannet burmalaiset olivat seuraamassa hallitsijaparin siirtoa Mandalaysta heidät Intiaan vieneelle laivalle Iravadi-joella. Thidaw kuoli sydänkohtaukseen Intiassa vuonna 1916. Kolme vuotta myöhemmin Supayalatin sallittiin palata Burmaan. Hän vietti loppuelämänsä kotiarestissa Rangoonissa. Burmassa hänestä tuli nousevan kansallisen liikkeen tärkeä symboli ja hän säilytti brittienvastaiset mielipiteensä loppuunsa saakka. Tästä huolimatta hän eli Rangoonissa varsin köyhissä olosuhteissa. Supayalat kuoli vuonna 1925 ja hänelle järjestettiin juhlalliset hautajaiset.
Supayalat sai Thibawin kanssa kaikkiaan kuusi lasta. Parin ainoa poikalapsi kuoli vain kuuden kuukauden ikäisenä. Kirjailija F. Tennyson Jesse kuvaili Supayalatia teoksessaan The Lacquer Lady.
Moskovanvesikoira
Moskovanvesikoira (Московский Водолаз, Moskovsky Vodolaz) on sukupuuttoon kuollut venäläinen koirarotu.
Skärlandet
Skärlandet on saari Suomen Raaseporin kaupungissa, Etelä-Suomen läänissä. Se kuuluu Suomenlahden rannikkoseutuun, ja on yksi Tammisaaren sisäsaariston suurimmista saarista. Saarella asuu vakituisesti 190 asukasta.
Saari on pinta-alaltaan noin 13,6 neliökilometrin suuruinen, ja sen alueella esiintyy maankohoamista. Skärlandet on myös yksi Ympäristöministeriön määrittelemistä valtakunnallisesti arvokkaista maisema-alueista Suomessa.
Lorne Atkinson
Lorne Charles Atkinson (8. kesäkuuta 1921 Vancouver, Brittiläinen Kolumbia, Kanada – 23. huhtikuuta 2010 Vancouver, Brittiläinen Kolumbia, Kanada) oli kanadalainen ratapyöräilijä. Atkinson kilpaili vuoden 1948 kesäolympialaisissa maantieajon yksilössä ja joukkueessa, 1 000 metrin aika-ajossa ja 4 kilometrin joukkuetakaa-ajossa edustaen Kanadaa.
Skärlandet
Aiheesta muualla
59.90833°N, 23.475°W
Maurice Evans (näyttelijä)
thumb|210px|Maurice Evansin 1950-luvun promokuva televisiosarjaan Hallmark Hall of Fame. Maurice Herbert Evans (3. kesäkuuta 1901, Dorchester – 12. maaliskuuta 1989, Rottingdean) oli englantilais-yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan monista rooleistaan yhdysvaltalaisissa Shakespeare-elokuvissa. Muista rooleista tunnetuimpia ovat Dr. Zaius elokuvassa Apinoiden planeetta (1968) ja Vaimoni on noita televisiosarjassa Samantha Stephenin isän Mauricen rooli (1964–1971).
Evans näytteli ensimmäistä kertaa brittielokuvassa vuonna 1930 elokuvassa White Cargo. Hän muutti 1930-luvulla Yhdysvaltoihin. Evans sai Yhdysvaltain kansalaisuuden vuonna 1941 ja liittyi armeijaan vuonna 1942. Toisessa maailmansodassa hän yleni majuriksi ja palveli viihdytysjoukoissa Tyynellä valtamerellä. Yhdysvalloissa hän esiintyi monissa Shakespearen näytelmien rooleissa teatterissa ja esiintyi yhdysvaltalaisessa elokuvassa ensimmäistä kertaa vasta vuonna 1951 (Kind Lady, naispääosassa Ethel Barrymore). Myöhempia elokuvarooleja olivat muun muassa Caesar elokuvassa Androkles ja leijona (1952), Hutch elokuvassa Rosemaryn painajainen (1968). Hän oli mukana myös Apinoiden planeetan jatko-osassa Paluu apinoiden planeetalle (1970). Hänellä oli rooleja myös useissa TV-sarjoissa ja televisioelokuvissa (Macbeth, Hamlet, Dial M for Murder jne.).
Evans muutti takaisin Englantiin 1960-luvun lopulla. Hän kuoli hoitokodissa 87-vuotiaana Rottingdeanissa lähellä Brightonia. thumb|200px|Maurice Evans ja Elizabeth Montgomery televisiosarjassa Vaimoni on noita (1971).
Pasiphaë (kuu)
Pasiphaë on Jupiteria retrogradiseen suuntaan kiertävä epäsäännöllinen Pasiphaë-ryhmän kuu.
Kuu löydettiin vuonna 1908. Se sai alkuun nimen 1908 CJ, koska ei oltu varmoja, kiersikö kappale Jupiteria vai oliko se itsenäinen asteroidi. Kun varmistui, että kappale kiertää Jupiteria, sai se nimen Jupiter VIII. Nykyisen nimensä kuu sai vasta vuonna 1975. Vuosien 1955–1975 välillä sitä kutsuttiin aina silloin tällöin Poseidoniksi.
Kiertorata
Pasiphaën mukaan on nimetty Pasiphaë-ryhmä, jonka suurin kappale Pasiphaë on. Kuu kiertää Jupiteria erittäin suuri-inklinaatioisella ja eksentrisellä radalla. Kuun, kuten myös kuuryhmän kappaleiden, ratoja häiritsee jatkuvasti aurinkotuuli ja muiden aurinkokunnan kappaleiden gravitaatio.
Fyysiset ominaisuudet
Kuun arvioitu halkaisija, noin 58 kilometriä, tekee siitä aurinkokunnan kolmanneksi suurimman epäsäännöllisen kuun heti Himalian ja Elaran jälkeen. Spektroskooppimittauksista on päätelty, että Pasiphaë on muiden Pasiphaë-ryhmän jäsenten tapaan Jupiterin kaappaama c-luokan asteroidi.
Tweedinvesispanieli
Tweedinvesispanieli (Tweed Water Spaniel) on sukupuuttoon kuollut skotlantilainen koirarotu.
Douglasin piirikunta (Nevada)
Douglasin piirikunta on Yhdysvaltojen Nevadan osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 48 905 vuonna 2019. Piirikunnan hallintokeskus on Mindenin kunta. Piirikunta perustettiin vuonna 1861.
Tweedinvesispanieli
Ulkonäkö
Ulkonäöltään tweedinvesispanieli oli lähempänä kiharakarvaista noutajaa kuin tyypillistä spanielia. Väritys vaihteli keltaisesta ruskeaan.
Orlan (tanssitaitelija)
Orlan (s. 30. toukokuuta 1947 Saint-Étienne, Ranska) on ranskalainen multimedia- ja performanssitaiteilija sekä ensimmäinen taiteilija, joka käytti plastiikkakirurgiaa taiteellisena ilmaisuvälineenä. The Reincarnation of Saint Orlan oli vuosina 1990-1993 tehty taideprojekti, jonka aikana Orlanille suoritettiin yhdeksän plastiikkakirurgista leikkausta, joiden tarkoitus oli saada hänet muistuttamaan taideteosten hahmoja kuten Mona Lisaa. Osa leikkauksista lähetettiin suorana satelliittikuvana ympäri maailmaa ja Orlan mm. vastaili katsojien kysymyksiin leikkauksen aikana.
Tweedinvesispanieli
Luonne ja käyttäytyminen
Rotua kuvaillaan poikkeuksellisen älykkääksi ja kekseliääksi.
Alkuperä
Rotu oli kotoisin Scottish Bordersissa sijaitsevan Tweedjoen alueelta, missä se työskenteli vedestä noutavana koirana. Muilla Skotlannin alueilla se oli harvinainen. Siitä tiedetään varsin vähän, mutta se tunnetaan kuitenkin yhtenä kultaisennoutajan kantaroduista.
Rakkolanjoki
Rakkolanjoki on Suomen Etelä-Karjalan Lappeenrannasta alkava ja Venäjän Leningradin alueen Viipurin piirissä virtaava 56 kilometriä pitkä joki, joka muodostaa Hounijoen vesistön koko pääuoman. Joki laskee Suomenlahdella Viipurinlahteen Viipurissa. Venäjänpuoleinen osuus, jonka pituus on 27 kilometriä, sijaitsee entisten Vahvialan kunnan ja Viipurin maalaiskunnan alueella.
Joen kulku
Rakkolanjoki alkaa Lappeenrannan taajaman etelälaidalta ja virtaa ensin etelään Heinsuolle, sitten länteen Kaipian kautta yhdystien 14821 ali Sinkkolan Kalliokoskelle, josta se kääntyy 10 kilometriksi kohti etelää. Siellä se laskee Haapajärven pohjoisrantaan. Haapajärvi on yli kolme kilometriä pitkä. Joki jatkaa samannimisenä järven eteläpäästä Jussilanlahdelta kohti kaakkoa. Joki alittaa taas yhdystien ja tekee pian Saarensuulla jyrkän mutkan pohjoiseen ja pian Lyijysissä toisen mutkan kohti kaakkoa. Joki ylittää Venäjän rajan 3,5 kilometrin päässä Keskisaarella.
Venäjän puolelle Rakkolanjoki siirtyy Keskisaaren kylässä lähellä Vainikkalaa. Hounijoki yhtyy Rakkolanjokeen Nurmissa, joka sijaitsee 15 kilometriä ja Hanhijoki 3,5 kilometriä joensuusta. Joki laskee Viipurinlahteen Viipurin länsipuolella lähellä Tienhaaran (, entinen Ykspäänkylä) kylää.
Venäläisessä vesistörekisterissä joen numero on 01040300512102000008041.
Luontoarvoja
Hounijoella ja Rakkolanjoella on teetettiin koskiselvitys, jossa kartoitetiin kosket, vaellusesteet ja joen kunto. Selvityksen mukaan joen Suomen puolisella osalla on runsaasti koskia esimerkiksi taimenen kutupaikoiksi. Monet vaellusesteet ovat jo rapautumassa käytön puutteesta, mutta estävät edelleen vaelluskalojen nousun yläjuoksulle. Tukinuiton jäljiltä monet kosket ovat kivettymiä ja kaipaavat kunnostusta.
Historiaa
Ennen 1940-luvulle asti joen pääuoman ylä- ja keskijuoksua kutsuttiin Rakkolanjoeksi ja Lautalanjoeksi, sekä joen alajuoksua Ykspäänjoeksi. Vuonna 1947 nimeämiskomissio ehdotti Ykspään kylän nimeksi Seleznjova ja joen nimeksi annettiin Seleznjovka. Nämä vahvistettiin vuonna 1949.
Rakkolanjoen rannalla on sijainnut myös Hovinmaan paperitehdas.
Hounijoen vesistö
Hounijoen vesistöalueen valuma-alueen pinta-ala on 621,65 neliökilometriä. Siitä kuuluu Suomelle noin 370 neliökilometriä ja Venäjälle noin 252 neliökilometriä. Valuma-alueen järvisyys on 2,86 %.
Huonekasvi
thumb|[[Anopinkieli on eräs tyypillinen huonekasvi]] Huonekasvi on kasvi, jota kasvatetaan sisätiloissa ruukussa, jossa on kasvualustana multaa. Huonekasveja pidetään usein asuinhuoneistoissa ja toimistoissa koristeina ja puhdistamassa sisäilmaa. Huonekasveja voi ostaa esimerkiksi kukkakaupoista, tavarataloista ja toreilta.
Huonekasvien historiaa
1800-luvulla kasvivalikoima laajeni entisestään biedermeieraikaan ja huonekasveista pääsivät nauttimaan myös varakkaat porvarit kaupunkiasunnoissaan. Vuosisadan vaihteessa myös tavallinen kansa pääsi kasvattamaan kasveja, kuten pelargoneja (Pelargonium) ja verenpisaroita (Fuchsia).
1920-luvulla kasvit eivät olleet erityisesti suosiossa. 1990-luvulla huonekasvit kasvattivat nopeasti suosiotaan harrastuksena ja tärkeänä osana arkielämää. Sanotaankin, että nykyisin eletään kasviharrastajien kulta-aikaa. Yhteydet kaukaisiin maihin ovat nopeat ja hyvät ja nykyään suomalaisista kukkakaupoista löytyykin mitä moninaisin kirjo erilaisia sekä tavallisia että eksoottisia kasveja.
Huonekasvien luokittelu
Sisällä kasvatettavat kasvit jaetaan yleensä kukkiviin kasveihin ja viherkasveihin. Ne voidaan jakaa myös tarkemmin jaoteltuna viiteen eri ryhmään niiden ominaisuuksien perusteella.
Sisustus ja koristelu
Huonekasveja käytetään nykyään tärkeänä osana sisustusta, kuuluvathan kasvit jo luonnollisena osana monien sisustusarkkitehtien suunnitelmiinkin. Kasveilla sisustaminen on lisääntynyt koko ajan ja niiden käyttö on monipuolistunut. Kasveja on totuttu näkemään melkein kaikkialla, kuten laitoksissa, kouluissa, työpaikoilla ja sairaaloissa. Tutkimustieto kasvien ominaisuuksista on parantunut ja se lisää huonekasvien suosiota. Tiedetään, että kasvit poistavat stressiä ja puhdistavat ilmasta epäpuhtauksia. Huonekasvit ovat sisustuksessa erittäin monikäyttöisiä ja niistä riittää lukuisia vaihtoehtoja eri tyylisuuntauksiin.
Koti koristellaan usein kauden kasveilla vuodenaikojen mukaan. Keväällä myynnissä oleva kevätesikko (Primula veris) viestii monille keväästä ja kesän odotuksesta. Jouluksi myyntiin tulee lukuisia värimuunnelmia joulutähdestä (Euphorbia pulcherrima) ja Jaloritarinkukka (Hipeastrum x hortorum), jota kutsutaan amaryllikseksi tai jouluamaryllikseksi, on monelle ehdoton joulukukka.
Esteettisyys ja kyky puhdistaa huoneilmaa
Kasvit ja yleensäkin lähes kaikki elävä koetaan rentouttavana ja virkistävänä, etenkin vihreä väri koetaan rentouttavaksi ja turvalliseksi. Se saa ihmiset tuntemaan itsensä turvatuiksi ja suojassa oleviksi. On tutkittu, että kasvit työpaikoilla parantavat työntekijöiden viihtyvyyttä, positiivista ilmapiiriä sekä työtehoa. Kasveilla on suora vaikutus ihmisen hyvinvointiin. NASA on tutkinut laajalti kasvien kykyä puhdistaa rakennusten sisäilmaa NASA Clean Air Studyssa ja on todettu, että huonekasvit kykenevät poistamaan ilman epäpuhtauksia tehokkaasti kasvista riippuen.
Huonekasvien hoito
Jotta huonekasvit menestyisivät ja viihtyisivät, niiden hoidossa tulee huomioida muutama seikka:
Enrico Colantoni
Enrico Colantoni (s. 14. helmikuuta 1963 Toronto) on kanadalainen näyttelijä, joka näytteli muun muassa kanadalaisessa komediassa Ammu vaan! (Just Shoot Me!). Hän on näytellyt Keith Marsia televisiosarjassa Veronica Mars ja vieraillut Monkissa.
Colantoni opiskeli Toronton yliopistossa psykologiaa ja sosiologiaa, kunnes siirtyi American Academy of Dramatic Artsiin, New Yorkiin. Hän valmistui Yale School of Dramasta, voittaen Carol Dye Awardin.
Uraanin esiintyminen
250px|thumb|Uraanimalmi on kertynyt maankuoreen vuosimiljoonien saatossa erilaisten geologisten prosessien tuloksena.
Uraanin esiintyminen maankuoressa on seurausta geologisista prosesseista, jotka ovat rikastaneet uraanin suhteellista osuutta maapallon pintakerroksissa. Maankuoressa uraani on edelleen rikastunut lukuisten prosessien kautta erilaisiksi esiintymiksi. Koska uraaniesiintymiä muodostuu monia eri väyliä, on uraani tyypillinen lognormaalisti maankuoreen jakautunut metalli. Nykyisin uraani on merkittävä energianlähde, joten sen saatavuudella ydinpolttoaineeksi on huomattavaa taloudellista merkitystä.
Tunnetut taloudelliset uraanivarannot ovat NEA:n ja IAEA:n tekemän inventaarin mukaan noin 4,7 miljoonaa tonnia, joka riittää nykykulutuksella noin 85 vuodeksi. Tämän lisäksi tulevat kuitenkin maankuoren toistaiseksi löytämättömät uraaniesiintymät, joissa arvioidaan olevan hyödyntämiskelpoista uraania vielä moninkertainen määrä. Uraania on maapallolla myös merivedessä kaikkiaan noin viisi miljardia tonnia. Yhdysvaltojen energiaministeriön tutkijat ovat malmikartoituksien perusteella todenneet, että ”uraanin saatavuus ei ole ydinvoiman kehitystä rajoittava tekijä” ja IAEA:n ydinenergiaosaston johtajan Juri Sokolovin sekä NEA:n pääjohtajan Luis Echávarrin yhteisen kannan mukaan uraania riittää tarpeeksi näköpiirissä olevaan tulevaisuuteen.
Uraanin alkuperä
thumb|250px|Aurinkokunta syntyi, kun tähtienvälinen aines kertyi painovoiman vaikutuksesta auringoksi ja sitä kiertäviksi planeetoiksi. Maapallon uraanivarat ovat peräisin aurinkokunnan syntyajoilta siitä tähtienvälisestä aineksesta, josta aurinko ja planeetat ovat tiivistyneet. Tässä aineksessa arvioidaan syntyprosessia kuvaavien teoreettisten mallien pohjalta olleen painossa mitattuna noin 41 miljardisosaa uraania (wppb) ja astrofysikaalisten havaintojen pohjalta noin 57 wppb, todellisen arvon ollessa siis todennäköisesti jossain 50 wppb:n tienoilla. Ottaen huomioon uraanin radioaktiivisen hajoamisen, maapallolla kokonaisuudessaan nykyisin lienee 10 wppb uraania. Toisin sanoen maapallolla on kaikkiaan noin 63 biljoonaa tonnia uraania.
Vaikka uraanin kokonaismäärä onkin valtaisa, jos se jakaantuisi tasan maapallon materiassa, ei sen taloudellinen hyödyntäminen olisi mahdollista. Kannattava uraanikaivostoiminta ei onnistuisi ilman uraanin geologisten prosessien kautta tapahtunutta rikastumista tiettyihin kivilajeihin. Jos maapallon kasautuminen olisi tapahtunut kylmässä, ilman kiviaineksen sulamista, näin saattaisi ollakin.
Maapallon sisäosien korkea lämpötila johtuu osittain siellä olevan uraanin hajoamisesta. Sen vuoksi maapallon aines on pääosin sulaa. Maan radioaktiiviset aineet yhdessä painovoiman puristusvaikutuksen kanssa kuumentavat planeetan sisukset niin, että mineraalit sulavat nesteeksi. Syntyhistoriansa alkuvaiheessa maapallon arvioidaan fysikaalisten mallien ja geologisen aineiston perusteella olleen kokonaan sula.
Suuren ionikokonsa ja radioaktiivisen lämmönkehityksen johdosta uraani hakeutuu sulassa aineksessa matalan sulamislämpötilan jakeeseen ja sitä myöten maan vaippaan ja kuoreen. Aikojen kuluessa magman kierto on rikastanut maankuoren uraanipitoisuuden huomattavan korkeaksi. Geologisten mallien pohjalta arvioidaan, että peräti kaksi kolmannesta maapallon 63 biljoonan tonnin uraanivarannosta on kertynyt maankuoreen, jossa on ainoastaan 0,4 % maapallon kokonaismassasta. Magmakivien vertaaminen rautameteoriitteihin, joissa on säilynyt varhaisen aurinkokunnan kemiallinen koostumus, osoittaa arvion vähintään oikean suuntaiseksi.
Uraani maankuoressa
Uraania on sen fysikaalisten ominaisuuksien ja geologisten prosessien seurauksena kertynyt maankuoreen erittäin korkeita pitoisuuksia verrattuna sen yleiseen esiintymiseen. Keskimäärin uraania on maankuoressa noin 4 miljoonasosaa, joten se on varsin yleinen metalli – suurin piirtein yhtä yleinen kuin tina ja satoja kertoja yleisempi kuin harvinaiset metallit kuten kulta. Uraani myös säilyy muuttumattomana halki geologisten prosessien, toisin kuin fossiiliset polttoaineet, jotka saattavat palaa tai haihtua ilmakehään vuosimiljoonien kuluessa. Pois lukien uraanin hitaan radioaktiivisen hajoamisen, kaiken maapallon syntyhetkellä olleen uraanin pitäisi siis edelleen olla planeetalla.
Alkuaineiden geologisessa jakautumisessa ratkaisevaa on minkälaiset ja ennen kaikkea kuinka monet erilaiset prosessit rikastavat ja köyhdyttävät mineraaleja kyseisen alkuaineen suhteen. Alkuaineet, jotka kertyvät esiintymiksi vain pienellä määrällä geologisia prosesseja voidaan odottaa jakautuvan multimodaalisesti, kun taas aineet, joita rikastavat lukuisat erilaiset prosessit rikastavat jakautuvat lognormaalisti. Kuvallisesti esitettynä multimodaalisessa jakaumassa on nähtävissä useita piikkejä, joista kukin vastaa yhtä kyseistä alkuainetta rikastaneista geologisista prosesseista. Jos kutakin prosessia tarkasteltaisiin erikseen, olisi näkyvissä luonnollisesti vain yksi piikki, joka kuvastaisi sitä pitoisuutta, johon kyseisellä prosessilla on taipumus alkuainetta kasata. Kun ne summataan, saadaan ”monipiikkinen” eli multimodaalinen jakauma.
Kun rikastavia geologisia prosesseja on tarpeeksi, yksittäiset piikit alkavat erottua entistä heikommin toisista ja käyrä tasoittuu. Lognormaalisti jakautuvan alkuaineen kohdalla rikastavia prosesseja on niin monia, että kutakin prosessia kuvaavat piikit menevät päällekkäin ja summautuvat jakaumaksi, jossa yksittäiset piikit eivät enää erotu multimodaalisesti. Jakauman huippu asettuu sellaiseen pitoisuuteen, jossa rikastavien prosessien määrä on suurin.
Urani on tyypillinen lognormaalisti jakautuva alkuaine, sillä uraania rikastavia prosesseja ja erilaisia esiintymätyyppejä tunnetaan varsin runsaasti. Jakauman huippu osuu huomattavasti rikkaampiin esiintymiin kuin mitä maankuoren keskimääräinen uraanipitoisuus on. Malminetsinnän kannalta uraani on siis otollinen metalli, koska uraanin fysikaaliset ominaisuudet kasaavat siitä luonnostaan hyvin monipuolisiksi rikkaiksi esiintymiksi.
Magmakiviprosessi maankuoren rikastajana
thumb|250px|Magmakiviprosessissa kiviaines kiertää merten hautavajoamista pitkin vuosimiljoonia kohti subduktiovyöhykettä. Hautavajoamien nuori magmakivi on uraanin suhteen köyhää, kun taas vanhat subduktiovyöhykkeen kivet sisältävät runsaasti uraania.
Uraanin kertyminen maankuoreen saa alkunsa magman kierrosta, joka rikastaa uraanin pitoisuutta maapallon pintakerroksissa. Nuori, vasta jähmettynyt kiviaines on suhteellisen köyhää uraanin suhteen, vanhoissa magmakivissä uraanin pitoisuus on huomattavasti korkeampi. Tämä johtuu siitä, että suuri ionikoko saa uraanin hakeutumaan osittain sulaan ainekseen ja kohoamaan vaipassa maankuoreen muiden suurten ionien kuten natriumin kanssa. Toisaalta uraanin radioaktiivisuus toimii lämmönlähteenä, joka muiden lämpöä tuottavien aineiden tapaan saa uraanin kulkeutumaan vaipasta kohti pintaa ja tunkeutumaan maankuoreen.
Uraanin taipumus kohota sulassa kiviaineksessa pintaan on maapallon geologiaa merkittävästi määrittävä tekijä. Jos uraani ja muut raskaat radioaktiiviset aineet hakeutuisivat maapallon ytimeen, olisivat magmavirtaukset huomattavasti voimakkaampia, mikä näkyisi vallitsevia oloja selvästi epävakaampana tektoniikkana. On kyseenalaista voisiko niin suurten geologisten voimien repimällä maapallolla esiintyä nestemäistä vettä ja siten elämää.
Subduktiovyöhykkeillä, joissa mannerlaatan kiviaines painuu alemmas ja sulaa, kivinäytteet sisältävät tyypillisesti painossa mitattuna noin 2 miljoonasosaa (wppm) uraania. Merten hautavajoamissa puolestaan, jossa magmasta muodostuu uutta kalliota, kivinäytteet sisältävät tavallisesti noin 0,1 wppm uraania. Tämä on seurausta kivien erilaisesta geologisesta historiasta: vanhaan, maankuoressa pitkään olleeseen kiveen, joka subduktiovyöhykkeillä sulaa uudestaan, on ehtinyt kertyä edellä kuvatun kulkeutumisprosessin seurauksena runsaasti uraania. Vasta syntyvään kiveen uraania sitä vastoin ei ole vielä ehtinyt kertyä. Jatkuvasti toistuvana tämä kiertoprosessi on rikastanut maankuoren uraanipitoisuuden sen nykyiselle korkealle tasolle.
thumb|250px|Elliot Laken pyriitti sisältää suuria määriä uraania, mutta myös titaania, toriumia, kalsiumia ja rautaa. Uraani on varsin tavallinen sivutuote monissa muita metalleja tuottavissa kaivoksissa. thumb|250px|[[Oklon luonnon ydinreaktorit (1) ovat saaneet alkunsa kun hiekkakivessä (2) on pohjaveden mukana muodostunut erittäin rikas uraanimalmikerros (3) graniitin (4) päälle. Reaktoreiden synnyttämät "ydinjätteet" ovat nykyisin suuren kiinnostuksen kohteena, sillä ne ovat pysyneet aloillaan jo vuosimiljoonien ajan.]]
Uraaniesiintymien muodostuminen
Jotkin uraaniesiintymät ovat suoraa seurausta magmakiviprosessin aikaansaamasta rikastumisesta. Tällaisia esiintymiä hyödyntävät muun muassa Joachimsthalin kaivokset Tšekissä ja Ison Karhujärven Kanadassa. Pääasiassa magmakiviprosessi yksin ei kuitenkaan riitä rikastamaan uraanin pitoisuutta tarpeeksi korkeaksi, jotta syntyisi nykykaivostoiminnalle kannattavia malmeja.
Myöhemmin pohjavesiliikkeet ovat saattaneet uraanin entistä enemmän liikkeelle, minkä seurauksena merten, vesistöjen ja pohjavesien uraanipitoisuudet kasvavat edelleen hitaasti. Pääosin uraanipitoisuus vesistöissä pysyy kuitenkin edelleen kaukana saturaatiotasosta. Paikoitellen maapallon historiassa on esiintynyt alueita, joissa veden kemia on muuttunut pitkäksi aikaa pelkistäväksi. Aikojen kuluessa näille alueille on kertynyt merkittäviä määriä uraania. Huomattava täten syntynyt uraaniesiintymä on esimerkiksi Coloradon ylängön mesozooinen hiekkakivi.
Myös valtamerissä esiintyy alueita, joissa veden happipitoisuus on alhainen veden vähäisen vaihtuvuuden vuoksi. Näillekin paikoille uraanilla on taipumus kertyä. Näin ovat muodostuneet esimerkiksi Chattanoogan mustan savikiven uraaniesiintymät Yhdysvalloissa Tennesseessä. Myös fosfaattikiviin kertyy täten usein huomattavia määriä uraania.
Oklossa Gabonissa uraani on pohjaveden mukana kertynyt poikkeuksellisen rikkaiksi esiintymiksi. 1,7 miljardia vuotta sitten, kun uraanin fissiilin isotoopin U-235 pitoisuus oli isotooppien eri puoliintumisajoista johtuen vielä 3 % verrattuna nykyiseen 0,7 %:iin, käynnistyi Oklon esiintymässä useita luonnon ydinreaktoreita, joissa pohjavesi toimi neutronimoderaattorina ja jäähdytteenä. Reaktorit toimivat hyvinkin neljännesmiljoona vuotta. Niistä jälkeen jääneet luonnolliset "ydinjätteet" ovat viime vuosina saaneet runsaasti mielenkiintoa keinotekoisen ydinjätteen loppusijoituksen suhteen, sillä Oklon reaktoreiden polttoaineen jäänteet ovat säilyneet kalliossa näihin päiviin asti.
Uraanivarat ja -varannot
Uraanilla on suuri taloudellinen merkitys ja se on huomattava kaivannainen. Sitä on kulutettu kautta vuosisatojen jossain määrin, lähinnä seosmetallina, mutta uraanin nykyisen suuruinen kysyntä sai alkunsa fission keksimisen jälkeen. Ensimmäinen käytännöllinen sovellus fissiolle oli ydinaseissa, ja ne olivatkin uraanin massakäytön ensimmäisten vuosikymmenten ajan sen merkittävä käyttökohde. Nykyisin maapallon ydinaseinventaarin kokonaismäärä on supistuva, joten asekäyttö ei enää synnytä uraanin nettokysyntää.
thumb|250px|Uraanin pääasiallinen käyttötarkoitus nykyisin on ydinpolttoaineena ydinvoimaloissa. Uraanin pääasiallinen käyttötarkoitus nykyisin on voimalaitoksissa, ydinenergian tuotannossa. Uraanin riittävyys on siis energiataloudelliselta kannalta hyvin keskeinen asia. Uraaniesiintymiä arvioidessa ratkaisevassa asemassa on esiintymien hyödynnettävyys tekniseltä ja taloudelliselta kannalta, koska suurimmatkaan määrät uraania eivät hyödytä energiantuotantoa, jos niiden saattaminen energiakäyttöön aiheuttaa enemmän kustannuksia kuin hyötyä.
Luonnonvaroista puhuttaessa varannolla (engl. reserve) tarkoitetaan sitä osaa esiintymistä, joka on jo löydetty ja joka tiedetään nykytekniikalla vallitsevassa markkinatilanteessa kannattavaksi hyödyntää. Varoilla (engl. resource) puolestaan tarkoitetaan kallioperässä olevia esiintymiä, joita toistaiseksi ei vielä tunneta. Tunnetut varannot muodostavat siis vain pienen, toistaiseksi tunnetun osan maankuoren kokonaisvaroja.
Lisäksi varannon kokoon vaikuttaa se, että malmin määrä kasvaa kun raaka-aineen hinta nousee. Malmi on mineraali, joka sisältää metallia tarpeeksi, jotta sen käyttö on taloudellista. Malmivarannot riippuvat kulloisestakin markkinatilanteesta: hinnan nousu siis laajentaa malmivarantoa, koska jo tunnetuista esiintymistä köyhemmätkin muuttuvat taloudellisesti kannattaviksi hyödyntää. Malmivaranto voi laajentua myös kaivostekniikan kehityksen tai uusien löydettyjen esiintymien kautta.
Europia
Europia oli antiikin kreikkalainen eeppinen runoelma, joka kertoi Europan tarinan sekä tätä seuranneita myyttejä Sikyonin ja Korintin kaupunkien näkökulmasta. Se ei ole säilynyt nykyaikaan, mutta siitä tunnetaan katkelmia.
Uraanin esiintyminen
Uraanivarannot
Hyvin harvat uraaniesiintymät ovat tiedettyjä historiallisista syistä tai sattumalta löydettyjä; pääosa tunnetaan tietoisen malminetsinnän johdosta. Maailmassa on ollut menneinä aikoina kaksi merkittävää uraaninetsintäbuumia: toisen maailmansodan jälkeen ydinaseiden aiheuttama ja 1972 alkaen energiakriisin aiheuttama.
Europia
Eepoksen kirjoittajana pidettiin myöhemmän antiikin aikana Eumelos Korinttilaista. Hänen nimiinsä on laitettu myös eepokset Titanomakhia ja Korinthiaka. Usein näihin runoelmiin viitataan kuitenkin ilman kirjailijan nimeä. Runoelmat saattoivat yhdessä muodostaa eräänlaisen ”korinttilaisen kykloksen” eli Korintin kaupunkiin liittyneen tarupiirin.
Uraanin esiintyminen
Uraanivarannot
1970-luvun jälkeen uraanin aktiivinen etsintä on ollut hyvin vähäistä, koska silloin löydetyt esiintymät ovat ajanoloon osoittautuneet selvästi luultua rikkaammiksi ja ydinenergian käytön kasvu on ollut arvioitua hitaampaa. Tämä johtuu öljyn ja muiden fossiilisten polttoaineiden ennakoitua suuremmasta käytöstä. Uraanista saatava energia on myös kasvanut ydintekniikan kehityksen myötä ja ydinaseriisunnasta on saatu plutoniumia hävitettäväksi voimalaitoksissa, mikä vähentää luonnonuraanin kysyntää. thumb|250px|Yksi nykyaikaisen malminetsinnän työkaluista on lentokoneella tehtävät magnetometriset ja spektrometriset havainnot. Kuvan lentokoneessa magnetometri näkyy peräsimen takana valkoisena puomina. 60-luvulta lähtien ilmamittaukset ovat suuresti helpottaneet ja nopeuttaneet geologien töitä. Nykyiset varannot ovat siis pääosin vuosikymmeniä sitten tehdyn etsintätyön tulosta. Geologit kuitenkin arvioivat (ks. esim.    ), että varantoa voitaisiin tarvittaessa laajentaa nopeasti uusilla etsinnöillä, kuten 1950- ja 1970-luvuilla tehtiin. Uraanin hinnan nousu viime vuosina onkin uudistanut kiinnostusta uraaninetsintään. Hinnan ja malminetsinnän välinen mekanismi muodostaa takaisinkytkennän, joka tasapainottaa uraanin hintaa samoin kuin muidenkin luonnonvarojen. Raakauraanin hyvin alhainen osuus ydinsähkön hintarakenteessa mahdollistaa köyhienkin esiintymien taloudellisen hyödyntämisen.
Europia
Eepos vaikuttaisi kertoneen enemmän siitä, kuinka Kadmos etsi Europaa, kuin Zeuksen tekemästä Europan sieppauksesta. Europan lisäksi runoelma käsitteli laajalti muun muassa Dionysokseen liittyviä myyttejä.
Heikki Väyrynen
Heikki Allan Väyrynen (18. toukokuuta 1888 Pielisjärvi – 29. elokuuta 1956) oli suomalainen geologi. Väyrynen toimi Teknillisessä korkeakoulussa geologian ja mineralogian professorina vuodesta 1940.
Uraanin esiintyminen
Uraanivarannot
Maailman ydinvoimajärjestö (World Nuclear Association, WNA) arvioi, että maailman uraanikaivoksissa ja muissa hyvin tutkituissa esiintymissä on noin 1,32 miljoonaa tonnia uraania, joka olisi jalostettavissa 40 $/kg markkinahinnalla. Tämä on kuitenkin vain pieni osa laajempia uraanivarantoja, joita kallioperässä tiedetään olevan malminetsinnän perusteella.
Heikki Väyrynen
Heikki Väyrysen mukaan on nimetty mineraali väyryneniitti.
Älä kysy kuolleilta, he sanoivat
Älä kysy kuolleilta, he sanoivat on Eleanoora Rosenholmin toinen, vuonna 2008 julkaistu studioalbumi.
Uraanin esiintyminen
Uraanivarannot
Uraanin tunnetusta varannosta pidetään kansainvälisesti kirjaa. YK:n atomienergiajärjestö IAEA ja OECD:n NEA kokoavat joka toinen vuosi jäsenmaista tiedot tunnetuista uraaniesiintymistä. Jäsenmaat ilmoittivat vuonna 2005 uraanivarannoikseen runsaat 3,8 miljoonaa tonnia alle 80 $/kg hinnoilla. Jos uraanin hinta nousisi 130 $/kg:n, varannot kasvaisivat yli 4,7 miljoonalla tonniin. Lisäksi jäsenmaat arvioivat, että 10 miljoonaa tonnia lisävarantoja löytyvän toistaiseksi taloudellisesti arvioimattomista esiintymistä. Lisäksi noin 40 % maailman ydinsähköstä tuotetaan tällä hetkellä kaivostoimintaa kaipaamattomista polttoaineenlähteistä, kuten vanhoista varastoista, käytetyn ydinpolttoaineen jälleenkäsittelystä sekä ydinaseriisunnasta.
Älä kysy kuolleilta, he sanoivat
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 17.
Ilich Ramírez Sánchez
Ilich Ramírez Sánchez (s. 12. lokakuuta 1949), joka tunnetaan myös nimillä Carlos ja Shakaali, on venezuelalaissyntyinen terroristi, joka toimi 1970-luvulla.
Uraanin esiintyminen
Uraanivarannot
Maailman ydinvoimajärjestön arvion mukaan kaivoksissa tällä hetkellä tunnettu uraani riittää nykykulutuksella ydinvoimaloiden tarpeisiin noin kahdeksikymmeneksi vuodeksi. Euroopan komission raportin mukaan nykyiset uraanivarannot riittävät nykytuotannolla 42 vuodeksi. Jos otetaan kaivoksissa olevien varantojen lisäksi huomioon tunnetut taloudelliset uraanivarannot IAEA:n ja NEA:n inventaarion mukaisesti, riittäisivät ne nykyisen ydinvoimatuotannon tarpeisiin noin kahdeksi sadaksi vuodeksi.
Ilich Ramírez Sánchez
Sánchez syntyi Caracasissa Venezuelassa. Hänen isänsä oli marxilainen asianajaja, joka antoi pojalleen etunimen Ilich Leninin mukaan. Ilich Ramírez Sánchez kävi koulunsa Caracasissa ja liittyi kommunistisen puolueen nuorisojärjestöön vuonna 1959. Vanhempiensa eron jälkeen hän muutti äitinsä kanssa Lontooseen, jossa hän jatkoi opiskelujaan. Äidinkielensä espanjan lisäksi Sanchez puhuu arabiaa, venäjää, englantia ja ranskaa.
Älä kysy kuolleilta, he sanoivat
Tuotantotiedot
Albumin ovat säveltäneet Mika Rättö, Pasi Salmi ja Noora Tommila, Olli Joukio, Tuomas Niskanen, Alpo Nummelin, Jussi Reunamäki ja Turo Sinkkonen. Levyllä esiintyy edellisten lisäksi virailijana myös Harri Sippola. Kappaleet on sanoittanut Mikä Rättö.
Ilich Ramírez Sánchez
Sánchez jatkoi opintojaan Moskovassa Patrice Lumumban Kansojen ystävyyden yliopistossa (RUDN), josta hänet erotettiin vuonna 1970.
Uraanin esiintyminen
Uraanivarannot
Poliittisessa keskustelussa uraanivarantoja koskevat arviot esitetään joskus kuin niiden ehtyminen merkitsisi käytettävissä olevien uraanivarojen kaikkinaista loppumista (ks. esim. ). Tällöin ei kuitenkaan uraanivarannon ja uraanivarojen välillä ole tehty tarpeellista eroa. Vaikka toistaiseksi tuntemamme uraanivaranto onkin varsin rajallinen, on se vain pieni osa kaikista niistä uraanivaroista, joita maankuoresta ei vielä ole löydetty, mutta joiden geologian nojalla tiedetään siellä olevan.
Eri arvioita uraanivaroista
[[Tiedosto:Uranium resources.png|thumb|280px|Uraanin riittävyys on sitä suurempi, mitä enemmän varoja hyväksytään arvioon mukaan. Luvut ilmaisevat varojen keston vuosissa nykykulutuksella.
]]
Tunnetut uraanivarannot on kattavasti kartoitettu NEA:n ja IAEA:n selvityksessä, joka on käsitelty edellä. Koska niin kauan kuin selvitystä on tehty, on tunnettujenkin uraanivarantojen riittävyys ylittänyt 50 vuotta, on kiinnostus kokonaisuraanivarojen arvioimiseksi ollut jokseenkin vähäistä. Vertailun vuoksi vuonna 1972 kuparin tunnetut varannot olisivat riittäneet silloisella kulutuksella 36 vuodeksi, kullan 11 vuodeksi, lyijyn 26 vuodeksi, elohopean 13 vuodeksi, tinan 17 vuodeksi ja sinkin 23 vuodeksi.
Uraanivarantoja on siis aina kulutukseen verrattuna tunnettu suhteellisen runsaasti. Nykyisinkin IAEA:n ydinenergiaosaston johtajan Juri Sokolovin ja NEA:n pääjohtajan Luis Echávarrin yhteisen kannan mukaan uraania riittää tarpeeksi näköpiirissä olevaan tulevaisuuteen. Seuraavassa esitellään eräitä arvioita uraanivarojen koosta.
IAEA:n ja NEA:n inventaari IAEA:n ja NEA:n uraanin inventoinnista vastaavat tutkijat ovat arvioineet, että tavanomaisista lähteistä saatavat hyödynnettävät uraanivarat ovat yli 17 miljoonaa tonnia. IAEA ja NEA ovat lisäksi arvioineet fosfaattiesiintymien sisältävät noin 35 miljoonaa tonnia uraania, jotka riittäisivät riippuen uraaninen kysynnän kasvusta noin 350–450 vuodeksi. Tämän lisäksi mahdollisesti hyödynnettävissä olevia epätavanomaisisa lähteissä olevia varantoja on yli 4 miljardia tonnia.
Käytettävissä olevan energian eli eksergian määrässä mitattuna Stanfordin yliopiston ilmasto- ja energiatutkimusprojektissa on arvioitu maankuoren sisältävän 1 000 tsettajoulen uraanivarat. Uraanin sisältämät eksergiavarat ovat noin nelinkertaiset hiileen, yhdeksänkertaiset öljyyn ja kaksikymmenkertaiset maakaasuun verrattuna. Kuitenkin uraania käytetään tällä hetkellä huomattavasti vähemmän kuin muita energiavaroja.
USA:n energiaministeriön kartoitus Tähän mennessä kattavimman geologisen selvityksen maankuoren uraanivaroista ovat laatineet Yhdysvaltojen energiaministeriön tutkijat energiakriisin aikaan. Tarkoitus oli selvittää ydinvoiman potentiaalia fossiilisten polttoaineiden korvaajana. Eri mineraalien tiedetään geologisten tutkimusten ja niiden syntyä koskevan tietouden perusteella sisältävän uraania vaihtelevissa, niille kullekin tyypillisissä pitoisuuksissa. Yhdistämällä toisaalta tiedot eri mineraalien yleisyydestä maankuoressa ja toisaalta tiedot niiden uraanipitoisuuksista, saatiin arvio maailman kokonaisuraanivarojen suuruudesta.
Energiaministeriön tutkijat joutuivat arvioissaan nojautumaan tunnettuihin esiintymätyyppeihin, joten he saattoivat aliarvioida rikkaiden uraaniesiintymien kokonaismäärää huomattavastikin jos jotain merkittäviä toistaiseksi tuntemattomia esiintymiä jäi arvion ulkopuolelle. Virhearvion mahdollisuutta kuitenkin pienentää 60-luvun alusta järjestelmällisesti tehdyt kattavat malminetsintälennot, jotka perustuvat maaperän säteilymittauksille. On siis epätodennäköistä, että ainakaan kovin huomattavia ennestään tuntemattomia rikkaita uraaniesiintymätyyppejä enää löydettäisiin.
Tällä hetkellä uraanin etsinnässä huomio keskittyy esiintymiin, joissa uraania on enemmän kuin 1 000 ppm. Tällaisia uraanipitoisuuksia sisältävät pääasiassa suonimaiset uraaniesiintymät, pegmatiitit, inkonformiteettiesiintymät, alluviumkivettymät ja hiekkakivet. Näissä esiintymissä on maankuoressa arviolta 90 miljoonaa tonnia uraania. Esiintymän pitoisuuden laskeminen 2–10 kertaa pienemmäksi laajentaa erityisesti alluvium- ja hiekkakiviesiintymien kokonaismäärää vielä 100 miljoonalla tonnilla, joka yli kaksinkertaistaa mainitut uraanivarat. Vulkaanisten esiintymien mukaan lukeminen alentaa pitoisuutta edelleen kertaluokalla, mutta laajentaa varoja peräti kahdella miljardilla uraanitonnilla. Koska uraanin vuosikulutus mitataan kymmenissä tuhansissa tonneissa on selvää, että uraanin geologinen niukkuus ei näköpiirissä olevassa tulevaisuudessa merkittävästi rajoita uraanin saatavuutta.
Uraanin hinnan yhteys uraanivarojen kokoon
thumb|280px|Uraani jakautuu maankuoressa lognormaalin jakauman mukaisesti, kun esiintymien koko esitetään pitoisuuden funktiona. Kuviossa pystyakselilla on varojen koko tonneissa, vaaka-akselilla uraanipitoisuus miljoonasosina. Tällä hetkellä hyödynnettävien esiintymien kohdalla kuvaan hahmotellun jakaumakäyrän kulmakerroin m = +3,5 suhteessa 2-kantaisen logaritmisen asteikon askelväleihin. Huomioiden pystyakselin [[logaritminen asteikko|logaritmisen asteikon nähdään, että tällä alueella pitoisuuden puolittuminen kymmenkertaistaa saatavilla olevien varojen koon. ]]
Esiintymien hyödynnettävyyden kannalta olennaista on uraanin hinta ja sitä myöten uraanin kaivostoimintaan käytettävissä oleva panos. Uraanin geologian johdosta suhteellisen pieni nousu uraanin hinnassa voi kasvattaa erittäin huomattavasti taloudellisesti kannattavia uraanivaroja, esimerkiksi hinnan kaksinkertaistuminen johtaa varojen kymmenkertaistumiseen. Tämäkin tulee ottaa huomioon kun arvioidaan uraanin riittävyyttä. Kalliimmalla hinnalla kaivostoimintaan voidaan kuluttaa enemmän resursseja, joten saatavilla olevan uraanin määrä kasvaa koska yhä köyhemmät esiintymät muuttuvat hyödynnettäviksi.
Koska uraanin kertymiseen esiintymiin on hyvin runsaasti erilaisia mekanismeja, on uraani tyypillinen lognormaalisti maankuoreen jakautunut alkuaine. Tämän hetkinen kaivostoiminta keskittyy malmeihin, joiden hyödyntäminen on kannattavaa uraanin nykyisellä noin 25 $/kg pitkän aikavälin hintatasolla. Kun tällä alueella tutkitaan uraanin jakaumakäyrää, voidaan arvioida kuinka paljon köyhempiin esiintymiin siirtyminen kasvattaisi uraanivaroja. Oheisessa kuvassa uraanin jakaumakäyrä on esitetty 2-kantaisella logaritmisella asteikolla. Sille on piirretty tangentti alueelle, johon malminetsinnän mielenkiinto tällä hetkellä keskittyy. Kun tangentille lasketaan kulmakerroin logaritmisen asteikon askelvälien suhteen, saadaan sille noin arvo +3,5.
Koska 2-kantaisella logaritmisella asteikolla yksi askelväli merkitsee aina mitatun suureen kaksinkertaistumista, voidaan arvioida, että kaksinkertaistamalla kaivostoimintaan käytetty panos, kasvavat kannattavat uraanivarat 23,5-kertaisiksi, eli yli kymmenkertaisiksi. Edelleen tämän arvion perusteella uraanivarat 300-kertaistuisivat jos uraanin hinta kymmenkertaistuisi. Viime vuosina uraanin maailmanmarkkinahinta todella on yli kymmenkertaistunut ; jos edes osa tuosta hinnannoususta on pysyvää, on seurauksena taloudellisesti kannattavien uraanivarojen kasvaminen aivan uuteen suuruusluokkaan. Kaivosyhtiöt ovatkin jälleen käynnistäneet uraanin etsintätoimintaa eri puolilla maailmaa.