cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Linjatiikeritetra
Linjatiikeritetra (Hydrocynus vittatus) on tetrakaloihin kuuluva kala, joka on levinnyt laajalle alueelle Saharan eteläpuolisen Afrikan suuriin jokiin ja järviin. Lajin yksilöt ovat hopeisen värisiä, ja niiden suussa on 16 terävää hammasta. Koiraat ovat noin 50 senttimetrin ja naaraat jopa 70 senttimetrin mittaisia. Linjatiikeritetralle kelpaa ravinnoksi mikä tahansa saatavissa oleva kala.
Ulkonäkö ja koko
Linjatiikeritetranaaraat ja -koiraat ovat samannäköisiä, mutta naaraat kasvavat jopa yli 70 senttimetriä pitkiksi, kun koiraat jäävät noin 50-senttisiksi. Suurin kalastettu yksilö on ollut 15,5 kilogramman painoinen. Kalan vartalo on sukkulamainen. Sen evät ovat teräväkärkiset ja peräevä selvästi haarukkamainen. Pää on iso, ja kummassakin vahvassa leuassa on kahdeksan ulkonevaa ja terävää hammasta.
Nuoret linjatiikeritetrat ovat hopeisia, ja vartalon pitkittäiset juovat alkavat näkyä noin 50 millimetriä pitkillä kaloilla. Täyskasvuisetkin yksilöt ovat hopeisia, mutta niiden selät ovat sinertävän kiiltäviä ja niiden kyljissä on mustia juovia. Rasvaevä on musta, ja perävän väritys vaihtelee keltaisesta verenpunaiseen. Myös muut evät ovat kelta-punaisia.
Levinneisyysalue ja elinympäristö
Linjatiikeritetra elää makeissa vesissä suurimmassa osassa Saharan eteläpuolista Afrikkaa. Länsi- ja Keski-Afrikassa sitä tavataan Senegal-, Ouémé-, Niger-, Cross-, Sanaga- ja Kongojokien vesistöissä sekä Tšadjärven valuma-alueella. Koillisesta Afrikasta lajia on tavattu Valkoisesta-Niilistä ja Sinisestä-Niilistä sekä Niilistä aina Nasserjärvelle asti. Itä-Afrikassa linjatiikeritetra elää Tanganjikajärvessä ja sen merkittävimmissä laskujoissa, Albertjärvessä, Turkanajärvessä, Rukwajärvessä, Rufigi- ja Ruahajoissa sekä Shirejoen alajuoksulla. Eteläisessä Afrikassa lajia esiintyy Sambesin, Okavangon, Saven, Limpopon ja Pongolan valuma-alueilla (ei kuitenkaan Sambesin sivujoessa Kafuessa eikä Malawijärvessä).
Linjatiikeritetra suosii lämpimiä ja hapekkaita vesiä, ja se elää pääasiassa suurissa joissa ja järvissä.
Käyttäytyminen
Linjatiikeritetra saalistaa mitä tahansa kaloja, joita on saatavilla. Sen pääsaaliskaloja ovat Brycinus-, Micralestes-, Barbus- ja Limnothrissa-sukujen kalat. Lisääntyminen tapahtuu yleensä joka vuosi muutamien päivien aikana yleensä joulu-tammikuussa, kun sateet ovat kasvattaneet jokien virtausta. Linjatiikeritetrat vaeltavat lisääntymisaikana jokien yläjuoksuille ja pienempiin virtoihin, joissa naaras laskee suuren määrän munia matalassa vedessä ruohon korsien tai muiden veden alla olevien kasvien joukkoon. Nuoret yksilöt elävät kasvillisuuden suojissa, kunnes tulvavesi pakottaa ne sieltä pois.
Mietiskelyjä ensimmäisestä filosofiasta
thumb|180px|Teoksen Mietiskelyjä ensimmäisestä filosofiasta kansi.
Mietiskelyjä ensimmäisestä filosofiasta, alaotsikoltaan jossa todistetaan Jumalan olemassaolo ja sielun kuolemattomuus, on René Descartesin kirjoittama filosofinen, metafysiikkaa käsittelevä tutkielma. Se julkaistiin vuonna 1641 latinaksi nimellä Meditationes de prima philosophia, in qua Dei existentia et animae immortalitas demonstratur ja vuonna 1647 ranskaksi nimellä Méditations Metaphysiques, minkä vuoksi se tunnetaan myös nimellä Metafyysisiä mietiskelyjä.
Mietiskelyjä ensimmäisestä filosofiasta koostuu kuudesta "meditaatiosta" eli mietiskelystä, joissa Descartes hylkää ensin kaiken uskon asioihin jotka eivät ole täydellisen varmoja ja pyrkii sitten esittämään, mitä voidaan tietää varmuudella. Teos muodostaa Descartesin metafyysisen järjestelmän tarkimman esityksen ja hänen aiemmin teoksessaan Metodin esitys (1637) esittämänsä filosofisen järjestelmän laajennoksen. Descartesin metafysiikkaa on esitetty myös teoksessa Filosofian periaatteet (1644), jonka hän tarkoitti filosofian opaskirjaksi.
Teosta lukiessa on tärkeää huomata, että Descartes pyrkii johdattamaan lukijansa tietyn ajatteluketjun läpi vaiheittaisesti. Hän aloittaa täydellisestä skeptisismistä ja pyrkii tarjoamaan siihen ratkaisun eli löytämään jotain varmaa, jota ei voi epäillä. Siksi häntä ei tulisi lukea niin, että hän esittää eri osissa ristiriitaisia näkemyksiä, epäillen ensin jotain, jota pitää myöhemmin varmana. Teosta lukiessa esitettyjen argumenttien järjestys on merkityksellinen.
Teoksen rakenne viittaa uskonnolliseen mietiskelyyn ja hengellisiin harjoituksiin. Siinä annetaan ymmärtää, että Descartes on käyttänyt jokaiseen mietiskelyyn yhden päivän.
Teoksen historia
Descartes suunnitteli tärkeintä teostaan vuosien ajan. Pian sen jälkeen kun hän oli muuttanut Ranskasta Hollantiin vuonna 1629 hän ilmoitti kehittäneensä todistuksen Jumalan ja sielun olemassaolosta. Hän halusi hioa esityksensä mahdollisimman täydelliseksi ennen kuin julkaisisi sen. Descartes esitteli uusia ideoitaan lyhyesti jo vuonna 1637 ilmestyneessä Metodin esityksessä, joka julkaistiin ranskankielisenä. Mietiskelyjä ensimmäisestä filosofiasta hän kuitenkin kirjoitti latinaksi, sillä omien sanojensa mukaan hän ei halunnut epätavallisen metodinsa muodostuvan ”houkutukseksi heikommille hengille”. Käsikirjoitus valmistui keväällä 1640. Marraskuussa 1640 Descartes lähetti sen Pariisiin ystävälleen isä Marin Mersennelle pyytäen tätä toimittamaan sen julkaisukuntoon sekä huolehtimaan julkaisemisesta. Teos ilmestyi elokuussa 1641 Pariisissa Michel Solyn julkaisemana otsikolla Renati Descartes Meditationes de Prima Philosophia in qua Dei existentia et animae immortalis demonstratur.
Descartes haki teoksellaan aikansa oppineiden yhteisön hyväksyntää. Alkuperäiseen painokseen sisältyy Pariisin Sorbonnen yliopiston teologiselle tiedekunnalle osoitettu kohtelias ja juhlava saatekirje. Siinä Descartes viittaa myös 5. Lateraanikonsiilin vuonna 1513 hyväksymään päätökseen, jossa katolinen kirkko oli kutsunut filosofit esittämään todistuksia sielun kuolemattomuuden puolesta. Alaotsikostaan huolimatta Mietiskelyjä ensimmäisestä filosofiasta ei itse asiassa sisällä mitään todistusta sielun kuolemattomuudesta. Vuoden 1642 toisessa painoksessa alaotsikko oli korjattu muotoon joissa todistetaan Jumalan olemassaolo ja ihmissielun ero ruumiista.
Descartes halusi saada teoksellaan aikaan avoimen keskustelun, jossa hän voisi vastata mahdolliseen arvosteluun ja vastaväitteisiin. Hänen pyynnöstään Mersenne lähetti Mietiskelyjen käsikirjoituksen ennen sen julkaisua useille filosofeille, teologeille ja loogikoille pyytäen kirjallisia kommentteja. Kuudet vastaväitteet, joista monet ovat hyvin laajoja, julkaistiin yhdessä Descartesin kirjoittamien vastausten kanssa Mietiskelyjen ensimmäisessä painoksessa. Viisien ensimmäisten vastaväitteiden kirjoittajat olivat julkaisujärjestyksessä: (1.) hollantilainen teologi, veli Johannes Caterus (Johan de Kater) kahden muun katolisen papin avustamana; (2.) Mersenne itse; (3.) Pariisissa maanpaossa asunut englantilainen filosofi Thomas Hobbes; (4.) teologi ja loogikko Antoine Arnauld; sekä (5.) filosofi Pierre Gassendi. Kuudennet vastaväitteet ovat Descartesin itsensä järjestämä kokoelma sekalaisia huomautuksia, joiden osalta yksittäisten argumenttien esittäjiä ei tunneta. Osa niistä on Mersennen, osa jesuiittaisä Pierre Bourdinin, joka kirjoitti myös ensipainoksen ulkopuolelle jääneet kaikkein laajimmat seitsemännet vastaväitteet. Ne liitettiin teoksen toiseen painokseen yhdessä Descartesin kirjoittaman, Ranskan jesuiittojen johtajalle Jacques Dinet’lle suunnatun valituskirjeen kanssa. Lisäksi salanimellä Hyperastispes esiintynyt tuntematon henkilö tai henkilöryhmä kirjoitti liian myöhään kustantajalle lähetetyt kahdeksannet vastaväitteet, jotka jätettiin pois molemmista painoksista. Nämä vastaväitteet ja Descartesin niihin kirjoittama vastaus ovat säilyneet.
Descartes kohteli osaa vastaväittäjistä kuten Arnauldia hyvin kunnioittavasti ja vastasi heille harkitusti. Sen sijaan vastaukset kolmansiin ja viidensiin vastaväitteisiin ovat ylimalkaisempia ja epäkunnioittavampia. Descartes ei mahdollisesti tiennyt tuolloin vielä tuntemattoman Thomas Hobbesin olleen kolmansien vastaväitteiden takana.
Käännökset
Mietiskelyjä ensimmäisestä filosofiasta käännettiin Descartesin äidinkielelle eli ranskaksi vuonna 1647. Ranskannos sisältää paljon kohtia, joissa lauseiden merkitys on oleellisesti muuttunut alkuperäisestä. Vaikka Descartes tiettävästi tarkistikin itse käännöksen ja teki siihen korjauksia, monet latinan- ja ranskankielisen version eroista on oletettu kääntäjien tekemiksi virheiksi. Tutkijat pitävät teoksen autenttisimpana versiona vuoden 1642 latinankielistä toista painosta, johon on korjattu ensimmäisen painoksen sisältämät runsaat painovirheet.
Teos on suomennettu kolmesti. Ensimmäinen on nimellä Metafyysillisiä mietelmiä ilmestynyt Philip Suurosen suomennos vuodelta 1899. J. A. Hollon suomennos ilmestyi vuonna 1956 nimellä Metafyysisiä mietiskelyjä osana Descartes-kokoelmaa Teoksia ja kirjeitä. Muista suomennoksista poiketen se on tehty ranskankielisestä laitoksesta eikä latinankielisestä alkutekstistä. Kolmas, Tuomo Ahon ja Mikko Yrjönsuuren tekemä suomennos ilmestyi vuonna 2002 osana Descartesin koottuja teoksia. Se on ainoa suomennos, joka sisältää myös vastaväitteet ja Descartesin niihin kirjoittamat vastaukset.
Ensimmäinen mietiskely
Ensimmäinen mietiskely: Mitä voidaan epäillä on kirjoitettu ensimmäisessä persoonassa ja dialektiseen tyyliin. Se etenee kolmessa tasossa repimällä alas yleisiä ajatuksia, periaatteenaan, että kaikkeen mikä on epävarmaa pitää suhtautua niin kuin se olisi väärin. Descartes kuitenkin havaitsee, että mielellä on tapana uskoa kaikkea minkä se havaitsee ja siksi tahdon tulee tieten tahtoen olettaa kaikki aikaisemmat uskomukset vääriksi. Tämän tueksi hän käsittelee kolmea tasoa (tai antaa kolme esimerkkiä), joiden vuoksi kaikkea voidaan epäillä. Nämä ovat: aistien valheellisuus, unien valheellisuus ja pahan demonin eli kartesiolaisen demonin (deus deceptor, "pettävä jumala") hypoteesi. Lopulta Descartes katsoo vain ajattelun ja olemassaolon koskemattomiksi. Niiden välistä suhdetta Descartes käsittelee enemmän toisessa mietiskelyssä.
Descartes aloittaa ensimmäisen mietiskelyn toteamalla, että on omaksunut elämänsä aikana lukuisia vääriä uskomuksia. Hän ymmärtää, että hänen on pakko aloittaa täysin alusta, jos hän haluaa saavuttaa tieteessä mitään järkähtämätöntä ja kauan kestävää. Tämän vuoksi hän päättää olla tekemättä arvostelmia mistään, mikä voi olla vähänkin epävarmaa — "mielipiteet, jotka eivät ole aivan varmoja ja epäilyksettömiä, pitää yhtä huolellisesti jättää hyväksymättä kuin ilmeisen epätodet". Jokaisen yksittäisen uskomuksen arviointi erikseen kestäisi liian kauan — siksi hänen tulee löytää joku tapa hylätä kaikki uskomukset kerralla.
Ensimmäisenä Descartes käsittee aisteja, joiden kautta kaikkein todentuntuisimmat vaikutelmat tulevat, mutta joiden epäluotettavuuden voi ymmärtää siitä, että aistit ovat pettäneet häntä ennenkin. Jos aistien välittämä tieto on pettänyt häntä kerrankin, aistit voivat pettää häntä nytkin, ja "on järkevää olla koskaan luottamatta täydellisesti sellaiseen mikä on milloinkaan johtanut meitä harhaan".
Descartes myöntää kuitenkin, että on hyvin vaikea todella ajatella, että hän ei olisi siinä missä vaikuttaa olevan ja pitäisi kädessään sitä paperia, joka siinä vaikuttaa olevan, jne. Kuinka aistit voisivat pettää niin perusteellisesti? Niinpä hän jatkaa tarjoamalla vielä vahvemman syyn epäillä uskomuksiaan. Hullu tai uneksiva voi kuvitella mitä vain. Hulluuden mahdollisuuden Descartes sivuuttaa kuitenkin melko nopeasti, keskittyen sen sijaan uneksimisen mahdollisuuteen. Unessa hän voisi hyvinkin kuvitella olevansa siinä missä on, vaikka olisi todellisuudessa sängyssä umpiunessa.
Vaikka kuhunkin näistä liittyvät seikat voivat tehdä inhimilliset havainnot vääriksi, Descartes katsoo, etteivät ne kuitenkaan kykene tekemään vääriksi sitä, mitä "näytämme" havaitsevan. Esimerkiksi unet ja kuvitelmat voivat olla valheellisia, mutta niissä esiintyvät värit ovat silti aina olemassa. Sama pätee muihin maailman yleiskäsitteisiin, universaaleihin. Tästä seuraisi, että ainakin aritmetiikka ja geometria ja muut sen kaltaiset tieteet, jotka eivät oleta yksittäisolioiden olemassaoloa, olisivat päteviä (kaksi plus kolme on viisi sekä valveilla että unessa), kun taas fysiikka, tähtitiede ja muut yksittäisolioita tarkastelevat ja niiden olemassaolon olettavat tieteet olisivat epäiltäviä (paikka ja aika eivät toimi unessa kuten hereillä).
Lopulta kaikki palautuu kuitenkin Jumalaan, joka voi tehdä mitä tahansa, kuten saada aikaan sen, ettei maata, taivasta eikä mitään muutakaan ole olemassa, vaikka Descartesista siltä näyttäisi. Jos Jumalaa ei olisi ja kaikki, kuten Descartes, olisi saanut alkunsa sattumalta, olisi vielä todennäköisempää, että hän olisi aina väärässä kaikessa. Kumpikin seikka saisi aikaan sen, että hän voisi erehtyä jopa niin itsestään selvänä pitämässään asiassa kuin siinä, onko kaksi plus kolme viisi, erehtyväthän muutkin asioissa, joita pitävät mielestään selvinä. Itse Jumalaa Descartes ei kuitenkaan voi pitää pettäjänä, koska petoksellisuus ei sovi Jumalan täydellisyyteen. Sen sijaan hän käyttää ajatuksen apuna käyttämästään yliluonnollisesta pettäjästä ilmaisua "äärimmäisen mahtava ja viekas paha henki".
Tällaista täydellistä epäilyä, sekä epäilyksen tilan saavuttamista että sen ylläpitämistä, Descartes pitää itsekin vaikeana. Ihmismielellä on tapana palata lopulta totuttuihin ajatuskuvioihin. Täydellisen epäilyn saavuttamiseksi Descartes soveltaa liioiteltua eli hyperbolista epäilyä, jossa hän pettää ajatuksiaan ja kääntää ne väkisin päinvastaiseen suuntaan kuin yleensä. Näin yhdensuuntainen harhaluulo voidaan kumota päinvastaisella harhaluulolla.
Ensimmäisen mietiskelyn jälkeen Descartes on päässyt siis siihen, ettei hän voi pitää mitään varmana: jos joku muuten näyttäisikin olevan varmaa, pettävä demoni voisi aina saada aikaan, että sekin olisi todellisuudessa valheellista.
Toinen mietiskely
Toinen mietiskely: Ihmismielen luonteesta: se tunnetaan paremmin kuin ruumis esittää ajattelumallin, jota kutsutaan joskus representationalismiksi, vastauksena ensimmäisen mietiskelyn epäilyihin. Descartes identifioi tässä teoriassa viisi askelta:
Descartes väittää, että tämä representationaalinen teoria kytkee maailman irti mielestä ja johtaa tarpeeseen rakentaa jonkinlainen silta tämän ajatusten ja todellisuuden välisen kuilun yli ja tarjota näin "hyvät syyt" uskoa, että ajatukset kuvaavat ulkopuolista todellisuutta oikein. Seuraava katkelma kuvaa, kuinka Descartes asettaa sillan ensimmäisen lankun paikalleen ja astuu saavuttamastaan täydellisestä epäilystä yhden varman asian totuuteen:
Toisin sanoen tietoisuudesta seuraa automaattisesti yksilön olemassaolo. Tämä tunnetaan Descartesin kuuluisana argumenttina "cogito, ergo sum", "ajattelen, siis olen". Tämä argumentin tunnetumpi sanamuoto on peräisin hänen aiemmasta teoksestaan Metodin esitys.
Descartes yrittää ensin lähestyä edes yhtä asiaa koskevaa varmuutta ajattelemalla, että jos joku laittaa ajatuksia hänen päähänsä, ainakin tämän Jumalan tai demonin on oltava olemassa. Sitten hän kuitenkin ryhtyy pohtimaan, eikö voisi olla niin, että hän itse olisikin näiden ajatusten lähde. Ainetta ja siten ruumista ei kuitenkaan, kaiken epäilyn mukaan, ollut olemassa. Tämä ei kuitenkaan tarkoittanut sitä, ettei "minä" itse voinut olla olemassa, aineettomana.
Kun Descartes on todistanut olemassaolonsa, hän jatkaa etsimällä tarkempaa vastausta sille, mikä tämä "minä" on. Hän hylkää tyypillisen menetelmän, käsiteanalyysin, määrittelyjen löytämiseksi, koska määrittelyssä käytetyt sanat tulisi myös määritellä. Sen sijaan hän etsii "luonnollisia" ja "itsestäänselviä" termejä joita ei tarvitse määritellä tällä tavalla, vaan joiden merkitys voidaan yksinkertaisesti "nähdä". "Monimutkaisia termejä" voidaan rakentaa näistä "itsestäänselvistä" totuuksista.
Descartes analysoi omaa "luonnollista" käsitystä itsestään, ja toteaa aina ajatelleensa olevansa sielu ja ruumis. Kaikkea niihin liittyvää, kuten ravitsemusta, liikkumista ja aistimista voi kuitenkin epäillä. Ainoastaan ajattelua hän ei voi ottaa itseltään pois. Muita voi olettaa vain mielikuvitukseen perustuen, eikä se tuota varmaa tietoa. Näin ensimmäinen Descartesin "itsestäänselvistä" totuuksista on todistus hänen olemassaolostaan, kääntyneenä hänen oman päänsä sisälle:
Määritelläkseen itsensä ja havaintokykynsä tarkemmin, Descartes ottaa esimerkiksi palan vahaa. Hän päättelee, ettei vaha ole vahaa kokonsa, muotonsa, kiinteytensä, lämpötilansa, värinsä, makunsa, tuoksunsa tai siitä kopautettaessa lähtevän äänen puolesta, koska ne kaikki muuttuvat kun vahan laittaa esimerkiksi tulen läheisyyteen, mutta vaha on silti vahaa. Tämän vuoksi Descartes tekee eron tavallisen aistimuksen ja arvostelman välille. Descartes toteaa, että:
Jos vahan subtanssi voidaan tietää tällä tavoin, saman täytyy koskea myös itseämme:
Toisen mietiskelyn jälkeen Descartes on päässyt siis siihen, että pelkkä ajatteleva mieli on olemassa ja sekä aistiminen että kuvitteleminen ovat nekin loppujen lopuksi ensisijaisesti ajattelemista ja todistavat vain ajattelevan mielen olemassaolosta.
Kolmas mietiskely
Kolmas mietiskely: Jumalasta: että hän on olemassa rakentaa edellä esitetyn ajatuksen "olen olemassa" pohjalle — Descartes pyrkii todistamaan myös, että "en ole yksin". Matkan varrella hän ratkaisee skeptisen kriteerin ongelman eli regressioargumentin seuraavan kaltaisella argumentilla:
Käyttäen kriteerinään selkeyttä tai selväpiirteisyyttä, Descartes pyrkii todistamaan, ettei ole yksin, vaan että myös Jumala on olemassa. Hän valitsee tämän menetelmän, koska ilman tietoa siitä, onko Jumala olemassa vai onko hän kartesiolainen demoni, ei ole mahdollista käsitellä kartesiolaisen demonin haastetta tiedolle todellisuudesta, eli hän ei voisi jatkaa lainkaan pidemmälle, koska ei voisi tietää mihin voi luottaa.
Tämän vuoksi Descartes jakaa ensin hänellä olevat ideat kolmeen luokkaan: synnynnäiset ideat, ulkopuolelta tulevat ideat ja hänen keksimänsä ideat. Jotta hän voisi olla varma siitä, että ideoilla, jotka vaikuttavat tulevan hänen ulkopuoleltaan, on mitään tekemistä minkään ulkopuolisen kanssa, hän määrittelee seuraavaksi kausaliteettiin liittyvän periaatteen: syyn tulee olla yhtä todellinen kuin seurauksen. Esimerkiksi, jos norsun kuva saa aikaan ajatuksen norsusta, kuvan tulee olla vähintään yhtä todellinen kuin ajatuksen. Jos näin ei olisi, kuva ei olisi voinut tuottaa ajatusta.
Descartes esittää kaksi argumenttia Jumalan olemassaolon todistukseksi. Ensimmäinen on ontologisen todistuksen eräs muoto ja alkaa sillä premissillä, että kaikilla on ajatus Jumalasta. Toinen on pohjimmiltaan kosmologinen todistus ja alkaa sillä tosiasialla, että minä on olemassa.
Argumentti 1
Argumentti 2
Näiden argumenttien perusteella Descartes katsoo osoittaneensa, ettei ole yksin maailmankaikkeudessa, koska myös äärettömän älykäs, voimallinen ja täydellinen substanssi on olemassa. Hän katsoo myös todistaneensa, että tämä Jumala ei voi olla kartesiolainen demoni.
Neljäs mietiskely
Neljäs mietiskely: Todesta ja epätodesta käsittelee ongelmaa, joka seuraa edellä käsitellyistä. Jos sekä "minä" että "Jumala" ovat kummatkin olemassa, ja jos Jumala on täydellisen hyvä ja kaiken olemassa olevan syy, miksi maailmassa on virhettä ja vääryyttä?
Descartesin argumentti keskittyy olemassaolon suureen ketjuun, jossa Jumalan täydellinen hyvyys on suhteessa hänen täydelliseen olemassaoloonsa. Toisessa päässä on täydellinen olemattomuus, joka on samalla myös pahan ääripää. Ihmiset ovat näiden kahden ääripään välissä ja he ovat vähemmän "todellisia" tai "hyviä" kuin Jumala, mutta "todellisempia" ja "parempia" kuin olemattomuus. Näin erehtyminen (osana pahaa) ei ole positiivista todellisuutta, vaan ainoastaan oikean tiedon puuttumista. Näin sen on mahdollista olla olemassa myös täydellisen erehtymättömän Jumalan yhteydessä.
Descartes myös myöntää kaksi seikkaa, jotka saattaisivat mahdollistaa hänen kykynsä erehtyä. Ensinnäkin hän huomaa, että on hyvin mahdollista että hänen rajoitettu tietämyksensä estää häntä ymmärtämästä, miksi Jumala päätti luoda hänestä sellaisen, että hän voi tehdä virheitä. Jos hän pystyisi näkemään asiat, jotka Jumala voi nähdä alueeltaan täydellisesti ja rajattomasti, hän ehkä pitäisi erehtymisen mahdollisuutta parhaana valintana. Hän käyttää tätä hyökätessään aristoteelista syiden teoriaa vastaan. Aristoteleen kuvaamista syistä viimeinen oli olion päämääräsyy ("se mikä sen tarkoitus on"), mutta Descartes katsoo, että koska hän ei voi täydelisesti käsittää Jumalan mieltä, on mahdotonta ymmärtää tieteen kautta täydellisesti "miksi"-tyyppisiä kysymyksiä — hän joutuu tyytymään "kuinka"-tyyppisiin kysymyksiin.
Toisekseen Descartes huomaa, että Jumalalla on kyky luoda paljon asioita, joista hän olisi vain yksi. Ehkä erehtyminen ilmenee vain tarkasteltaessa yksilöä ja häviää jos tarkastellaankin kokonaisuutta — vaikka hän ei vielä olekaan varma minkään muun kuin itsensä ja Jumalan olemassaolosta.
Viimeisenä neljäs mietiskely laittaa erehtymisen jumalallisten lahjojen, ymmärryksen ja tahdon, välisen ristiriidan nimiin. Ymmärrys (samoin kuin muisti, mielikuvitus, jne.) on annettu epätäydellisenä, kun taas tahto eli valinnan vapaus voidaan antaa vain joko kokonaisuudessaan tai ei lainkaan. Kun hänelle annetaan tietty määrä ymmärrystä ja hän tämän jälkeen tekee tahdollaan valintoja tämän ymmärryksen alueen ulkopuolelta, hän päätyy virheisiin. Näin Jumala ei ole luonut ja antanut hänelle mitään erityistä erehtymisen kykyä — Jumalan antamat lahjat, ymmärrys ja tahto, ovat kummatkin hyviä ja ainoastaan niiden väärä käyttö, eli arvostelman tekeminen silloin kun se ei olisi ollut luvallista, tuottaa virheitä.
Viides mietiskely
Viides mietiskely: Aineellisten olioiden olemuksesta ja jälleen Jumalan olemassaolosta alkaa pyrkimyksellä laajentaa tunnettujen asioiden joukkoa itsestä ja Jumalasta myös ulkopuolisiin aineellisiin oliohin. Samalla Descartes käsittelee ajatuksia, jotka koskevat näitä ulkopuolisia olioita, ja päätyy toiseen loogiseen todistukseen Jumalan olemassaolon puolesta.
Ennen ulkopuolisten aineellisten olioiden olemassaolon käsittelyä Descartes katsoo tarpeelliseksi käsitellä niiden ominaisuuksia. Hän katsoo, että oliot voidaan jakaa niihin, joita koskevat ideat ovat tarkkoja ja niihin, joita koskevat ideat ovat epämääräisiä. Ensin mainittuihin lukeutuvat ulottuvuus, kesto ja liike. Näitä geometrisia ideoita ei voi tulkita väärin tai yhdistellä niin, että niistä tulisi vääriä, ja niiden ajatukset löytyvät hänen mielestään, vaikka niitä ei ehkä olisi olemassa mielen ulkopuolella lainkaan. Esimerkiksi, kolmion kulmat ovat aina yhteenlaskettuna 180 astetta ja kolmion pisin sivu on aina suurinta kulmaa vastassa, vaikka kolmio järjestettäisiin miten. Näis Descartes ajattelee, että näillä totuuksilla on luonto tai olemus itsessään, täysin riippumatta hänen ajatuksistaan tai mielipiteistään.
Vaikka Descartes oli jo aiemmin katsonut todistaneensa Jumalan olemassaolon, tämä todistus antaa hänelle mahdollisuuden lakata epäilemästä "kirkkaiden ja selkeiden" ideoiden totuutta. Kun Jumalan olemassaolo on varmaa, kaikki epäilys siitä, ovatko asiat totta vai harhaa, voidaan unohtaa. Descartes katsoo, että ilman tätä varmaa tietoa korkeimman olennon olemassaolosta minkään muun tieton varmuudesta ei olisi takeita.
Kuudes mietiskely
Kuudes mietiskely: Aineellisten olioiden olemassaolosta ja mielen ja ruumiin reaalisesta distinktiosta käsittelee edelleen ulkopuolisten aineellisten olioiden olemassaolon mahdollisuutta. Hän sanoo, että sellaisia olioita voi olla olemassa yksinkertaisesti koska Jumalalle on mahdollista luoda sellaisia.
Tietäen, että tällaisten olioiden olemassaolo on mahdollista, Descartes ryhtyy käyttämään mielessä olevien kuvien yleisyyttä todisteena. Tätä varten hän tekee eron mielikuvituksen eli mielessä olevien kuvien ja puhtaan ymmärryksen välille. Ensin mainittu on kuin mielessä oleva valokuva ja jälkimmäinen jotain joka ymmärretään, mutta ei kuvallisena. Hän selvittää tätä esimerkillä:
Descartes ei ole kuitenkaan vielä todistanut, että tällaisia olioita on olemassa, vain, että niiden olemassaolo selittäisi hyvin tällaiset mielen toiminnot. Todistuksen saavuttamiseksi hän tarkastelee uudelleen mietiskelyjensä alkuehtoja — että aisteihin ei voi luottaa ja että sillä, mitä hän on oppinut luonnostaan, ei ole paljon painoarvoa. Hän kuitenkin näkee nämä argumentit uudessa yhteydessä: ensimmäisten mietiskelyjen jälkeen hän on vakuuttunut itsensä ja täydellisen, ei pettävän, Jumalan olemassaolosta. Siksi Descartes katsoo voivansa hypätä suoraan ruumiin (res extensa, ”ulottuvainen asia”) ja sielun (mielen; res cogitans, ”ajatteleva asia”) eron ja aineellisten olioiden olemassaolon todistamiseen:
Todistus, että ruumis ja sielu ovat erillisiä
Todistus, että ulkoisia aineellisia asioita on olemassa
Näiden kahden argumentin avulla Descartes on häivyttänyt solipsismin ja skeptisismin ja vaikuttaa onnistuneen määrittelemään todellisuuden kolmiosaiseksi: Jumala (ääretön), sielut ja materiaaliset asiat (kummatkin äärellisiä). Hän päättää käsittelemällä todellisuuteen kuuluvia seikkoja, joita jotkut voisivat pitää epäjohdonmukaisina, kuten aistimukset amputoiduista raajoista, vesipöhö ja unet.
Vastaväitteet ja Descartesin vastaukset
Esipuheessa Descartes oli kirjoittanut: "[...] pyydän siis myös lukijoilta, että he muodostaisivat Mietiskelyistä käsityksensä vasta sitten, kun ovat vaivautuneet lukemaan kaikki nämä vastaväitteet ratkaisuineen".
Vastaväittäjät tekevät useita huomautuksia Descartesin argumenteista ja menetelmästä. Jotkut vastaväitteet osoittavat, että vastaväittäjä on ymmärtänyt Descartesin väärin. Näihin Descartes vastaa usein lyhyesti ja torjuvasti. Monet vastaväitteet ovat kuitenkin hyvin vahvoja ja joissain tapauksissa on kiistanalaista, onnistuuko Descartes vastaamaan niihin tyydyttävästi.
Joitakin merkittävämpiä vastaväitteitä ovat:
Vastaväitteet Jumalan olemassaolon todistuksille:
Vastaväitteet tietoteorialle:
Vastaväitteet mielenfilosofialle:
Kategoriat
Kategoriat ( tai Praedicamenta) on Aristoteleen logiikan alan Organon-kokoelmaan kuuluva teos, joka käsittelee termien luokittelua. Se jakaa termit kymmeneen kategoriaan.
Historia
Organon (”Väline”) on kokoelma Aristoteleen logiikkaa ja metodiikkaa koskevia kirjoituksia. Sen nimitys tulee siitä, että sen osa-alueiden hallitsemisen katsotaan antavan filosofille tarvittavat ajattelun välineet kaikkien muiden asioiden käsittelyyn, sekä tieteessä että yleensäkin kaikessa järkevässä ajattelussa ja väittelyissä. Se sisältää Kategorioiden lisäksi viisi muuta teosta.
Organoniin luetuista teoksista Kategoriat kuuluu Aristoteleen varhaisimpiin teoksiin. Varhaisella keskiajalla aina 1100-luvulle saakka Kategoriat oli teoksen Tulkinnasta ohella ainoa Aristoteleen teos, joka oli tunnettu latinankielisessä lännessä, kunnes muut Aristoteleen teokset käännettiin kreikasta latinaksi. Näin teoksen historiallinen vaikutus on ollut monia muita Aristoteleen teoksia suurempi.
Aristoteleen nimiin on pantu myös toinen Kategoriat-niminen teos, joka ei ole ollut osa Organonia. Siitä on säilynyt nykyaikaan ainoastaan katkelmia.
Sisältö
Kategoriat käsittelee yksinkertaisissa väitelauseissa eli subjekti–predikaatti-muotoisissa lauseissa esiintyvien termien loogista muotoa.
Aristoteleen mukaan kaikki mahdolliset loogisissa väitelauseissa esiintyvät termit voidaan luokitella kymmeneen kategoriaan. Nämä kategoriat ovat:
Väittelijä voi siis aloittaa väitelauseen analysoimisen pilkkomalla sen ensin yksittäisiin termeihin, ja sitten luokittelemalla termit lueteltuihin kategorioihin. Tämän jälkeen niiden välisiä totuusarvoja on helpompi puntaroida. Oleminen itsessään ei ole yksi kategorioista; sen sijaan olemisella voidaan nähdä yhtä monta eri merkitystä kuin kategorioita on.
Ei tiedetä, miksi Aristoteles päätyi juuri näihin kymmeneen kategoriaan. Voidaan ajatella, että kategoriat luettelevat kaikki mahdolliset kustakin asiasta (ihminen, kappale jne.) kysyttävissä olevat asiat (kysymykset on esitetty suluissa). Kategoriat ovat jossain määrin sukua kreikan kielen sanaluokille, mutta Aristoteleen tarkoituksena ei ollut varsinaisesti kieliopillinen käsittely.
Sérgio Manoel Júnior
Sérgio Manoel Júnior (s. 2. maaliskuuta 1972 Santos) on brasilialainen entinen jalkapalloilija.
Aune Siimes
Siimes opiskeli Taideteollisessa korkeakoulussa 1932–1933 ja työskenteli Arabialla 1932–1964. Hänet tunnetaan erityisesti ohuista, reliefikuvioiduista kulhoistaan.
Rosa Lappi-Seppälä
Rosa Lappi-Seppälä (s. 4. marraskuuta 1974) on suomalainen jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilija, joka toimii Saudi-Arabian naisten jalkapallomaajoukkueeen päävalmentajana. Pelaajaurallaan Lappi-Seppälä voitti muun muassa kahdeksan Suomen mestaruutta ja pelasi 21 A-maaottelua.
Pelaajana
Lappi-Seppälä aloitti jalkapallon kahdeksanvuotiaana Käpylän Pallossa, josta hän siirtyi Puotinkylän Valtin kautta Helsingin Jalkapalloklubin junioreihin vuonna 1989. Ensimmäisen SM-sarjaottelunsa Lappi-Seppälä pelasi vuonna 1990. HJK:ssa hän voitti vuosina 1991–2000 kahdeksan Suomen mestaruutta ja viisi Suomen Cupia. Hän edusti pääsarjatasolla myös FC Unitedia, FC Espoota, Ålanbd Unitedia ja Puistolan Urheilijoita. Vuodesta 1994 lähtien Lappi-Seppälä pelasi kesät Suomessa ja talvikauden ulkomailla Belgiassa, Yhdysvalloissa ja Italiassa useassa eri seurassa. Belgiassa hän voitti mestaruuden Anderlehtin joukkueessa ja edusti Yhdysvalloissa USL-liigan Miami Glidersia. Vuodesta 1999 lähtien hän pelasi neljä kautta Italian Serie A:ssa, jossa hänen parhaat saavutukset olivat toinen sija ja cup-voitto AC Foronissa vuonna 2002. Lappi-Seppälä oli tuolloin myös koko liigan kolmanneksi paras maalintekijä 18 maalillaan.
Lappi-Seppälä pelasi ensimmäiset A-maaottelunsa vuonna 1995, jonka jälkeen hän palasi maajoukkueeseen jälleen 1998. Maajoukkueessa Lappi-Seppälä pelasi 21 maaottelua, joissa hän teki yhden maalin.
Valmentajana
Pelaajauransa jälkeen Lappi-Seppälä on toiminut valmentajana. Hän on valmentanut EIF:n naisten joukkuetta vuodesta 2012. Lisäksi hän on toiminut tyttöjen aluevalmentajana Etelä-Suomen alueella. Vuonna 2023 hän siirtyi Saudi-Arabian naisten jalkapallomaajoukkueen päävalmentajaksi.
Yksityiselämä
Rosa Lappi-Seppälän isä on suomentaja Jyrki Lappi-Seppälä ja isoisä oli arkkitehti Jussi Lappi-Seppälä. Hänen puolisonsa on urheilutoimittaja Mitri Pakkanen.
Muuta
Lappi-Seppälä on voittanut myös salibandyn Suomen mestaruuden VFT:ssä kaudella 1998–1999.
Thomas Beecham
thumb|Thomas Beechamia esittävä karikatyyri vuodelta 1910. Thomas Beecham (29. huhtikuuta 1879 St. Helena – 8. maaliskuuta 1961 Lontoo) oli 1900-luvun alkupuolen merkittävin brittiläinen kapellimestari. Hän perusti useita brittiläisiä orkestereita mukaan lukien New Symphony Orchestran, Lontoon filharmonisen orkesterin ja Royal Philharmonic Orchestran.
San Franciscon maanjäristys 1906
thumb|Näkymä San Franciscosta maanjäristyksen jälkeen. San Franciscon vuoden 1906 maanjäristys oli Kaliforniassa 18. huhtikuuta 1906 tapahtunut tuhoisa maanjäristys, joka hävitti San Franciscon kaupungin sitä seuranneiden tulipalojen saattelemana lähes täysin. Järistys alkoi kello 5.12 paikallista aikaa ja kesti 45–60 sekuntia. Sen magnitudi oli 7,7–7,9. Järistyksen seurauksena kuoli yli 3 000 henkeä ja kodittomaksi jäi 250 000 ihmistä.
Maantiede
Maanjäristyksen keskus oli Tyynessämeressä aivan San Franciscon kaupungin edustalla. Järistyksen aiheutti San Andreasin siirroksen äkillinen liikahtaminen.
Maanjäristyksen seuraukset
Maanjäristyksessä kotinsa menettäneistä ihmisistä monet muuttivat läheiseen Oaklandin kaupunkiin, joka kasvoi maanjäristyksen seurauksena nopeasti.
Olettamuksen mukaan maanjäristyksen seurauksena sai alkunsa käytäntö katujen nimien valamisesta risteysalueiden reunakiviin. Syyksi mainitaan maamerkkien ja tienviittojen tuhoutuminen järistyksessä niin pahoin, että pelastushenkilöstöllä oli vaikeuksia suunnistaa kaupungin raunioissa. Reunakiveen valetun tien nimen pitäisi pysyä luettavissa onnettomuuden uusiutuessa. Todellisuudessa menettely määrättiin otettavaksi käyttöön jo järistystä edeltävän vuoden lopulla.
Sanjay Gandhi
Sanjay Gandhi (14. joulukuuta 1946 – 23. kesäkuuta 1980) oli intialainen poliitikko. Sanjay Gandhi syntyi vuonna 1946, hänen äitinsä oli Intian kansalliskongressin johtaja Indira Gandhi ja hänen isänsä oli myös poliitikko Feroze Gandhi. Sanjaysta odotettiin kansalliskongressin seuraavaa johtajaa äitinsä jälkeen, mutta hän kuoli lento-onnettomuudessa vuonna 1980.
Paavo E. S. Elo
Paavo Elias Samuli Elo (20. elokuuta 1911 Ähtäri – 17. lokakuuta 1963 Turku) oli suomalainen opettaja ja kirjallisuudentutkija.
Rata-arvo
Rata-arvot eli rataelementit määrittävät yksikäsitteisesti taivaankappaleen sijainnin tiettynä ajankohtana ellipsiradalla tai vastaavalla. On vakiintunut käytäntö ilmoittaa tietyt rataelementit, joista voidaan laskea kappaleen paikka tiettynä ajankohtana eli eepokkina. "Puhtaat" taivaankappaleiden radat ovat ympyröitä, ellipsejä, paraabeleja, hyperbelejä tai suoria viivoja. Käytännössä kappaleiden radat ovat ajan mukana muuttuvia, jolloin rataelementit on laskettava monimutkaisilla yhtälöillä, jotka antavat rataelementit jonkin ajanhetken ympäristössä. Näitä kutsutaan radan oskuloiviksi elementeiksi.
Periaatteessa rataelementit ovat siis vakioita, mutta muiden planeettojen, tähtien, kuiden tms. aiheuttamat häiriöt muuttavat niitä. Vain tietyt ellipsiradat ovat aurinkokunnassa pitkillä, miljardien vuosien ajanjaksoilla, suhteellisen vakaita.
Ratatilavektorit
Kappaleen rata voidaan ilmaista ilmoittamalla sen paikka- ja nopeusvektorit jollakin mielivaltaisella ajanhetkellä. Rataliikkeen energian lisäksi myös rataan liittyvä kulmamomentti on säilyvä suure.
Keplerin rataelementit eli elliptiset rataelementit
Tavallisimmin taivaankappaleen rataa kuvataan ns. elliptisillä rataelementeillä. Periaatteessa muitakin vastaavia kuuden vakion yhdistelmiä on olemassa (mm. Delaunayn rataelementit), mutta elliptisten elementtien geometrinen havainnollisuus tekee niistä verrattoman käytännöillisiä. Elliptiset elementit ovat
Katso myös
Orbite
Ipy
Ipy oli muinaisessa Egyptissä palvottu virtahepojumalatar. Hänellä ei ilmeisesti ollut omia temppeleitä, mutta häntä palvottiin laajalti.
Ipy kuvataan ihmismäisenä kahdella jalalla seisovana virtahepona. Hänet on hyvin helppo sekoittaa Taweretiin, joka on ulkomuodoltaan täysin samankaltainen. Ipy suojeli erityisesti kuninkaallista perhettä sekä äitejä ja lapsia.
Muhammetkalyi Abylgaziev
Ennen pääministerikauttaan Abylgaziev oli työskennellyt presidentin neuvonantajana.
Itä-Falkland
Itä-Falklandin pinta-ala on 6 605 km². Saarella oli 2 197 asukasta vuonna 2001, mikä on enemmistö koko Falklandinsaarten väestöstä. Vuonna 1996 väkiluku oli 2 352.
Itä-Falklandilla sijaitsee Falklandinsaarten pääkaupunki Stanley. Saari on 140 kilometriä pitkä ja 88 kilometriä leveä. Sen korkein kohta kohoaa 705 metriin merenpinnasta.
William Milliken
William Grawn Milliken (26. maaliskuuta 1922 Traverse City, Michigan – 18. lokakuuta 2019 ) oli yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko. Hän oli 44. Michiganin kuvernööri vuosina 1969–1983.
Millikenin isä James T. Milliken toimi pormestarina ja osavaltion senaattorina. Myös hänen isoisänsä oli osavaltion senaattori. Milliken palveli toisessa maailmansodassa Yhdysvaltain maavoimien ilmavoimissa. Hän istui Michiganin senaatissa vuosina 1961–1964 ja toimi 52. Michiganin varakuvernöörinä vuosina 1965–1969. Kuvernöörinä hän on Michiganin historian pitkäaikaisin. Hänestä tuli kuvernööri, kun George W. Romney jätti tehtävänsä siirtyäkseen ministeriksi. Hänet valittiin sitten neljälle kokonaiselle kaudelle vuosina 1970, 1974 ja 1978. Nykyisin kuvernööri voidaan valita vain kahdeksi kaudeksi.
Millikenin seuraajaksi kuvernöörinä tuli James Blanchard.
Milliken on maltillinen republikaani. Hän tuki vuoden 2004 presidentinvaaleissa John Kerryä George W. Bushin sijasta. Vuoden 2008 presidentinvaaleissa hän tuki aluksi John McCainia, mutta muutti kantansa Obamaa vastaan hyökänneen kampanjoinnin takia. Hän arvosteli puoluettaan siirtymisestä "jäykkyyden" suuntaan. Vuonna 2010 hän tuki liikemies Rick Snyderia republikaanien ehdokkaaksi Michiganin kuvernööriksi.
Brendan Malone
Brendan Malone (s. 21. huhtikuuta 1942) on yhdysvaltalainen koripallovalmentaja, joka toimii nykyisin Orlando Magicin apuvalmentajana.
Malone toimi Toronto Raptorsin päävalmentajana kauden 1995–1996 ajan. Seuraavan kerran hän toimi päävalmentajana NBA:ssa Cleveland Cavaliersissa kaudella 2004–2005. Malone valmensi joukkuetta kahdeksantoista ottelun ajan.
Sanomalaite M 90
Sanomalaite M 90 (lyh. SanLa) on Suomen puolustusvoimien käyttämä digitaalinen, mikroprosessoriperustainen laite, jolla voitiin lähettää ja vastaanottaa sekä vapaa- että määrämuotoisia sanomia ja käsitellä niitä paikalliskäytössä.
Sanomaliikenteen siirtoteinä voitiin käyttää puhelin- ja radioyhteyksiä. Sanomien lähettäminen ja vastaanottaminen tapahtuivat salattuna lähettävän laitteen muistista vastaanottavan laitteen muistiin (QUASI ON-LINE).
Emily Clark
Emily Clark (s. 28. marraskuuta 1995 Saskatoon, Saskatchewan) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa hyökkääjänä. Hän on Kanadan maajoukkueen pelaajana saavuttanut olympialaisissa yhden kulta- ja yhden hopeamitalin sekä MM-kilpailuissa kaksi kultaa, neljä hopeaa ja yhden pronssin. Seuratasolla hän edustaa Wisconsinin yliopistoa. Clark voitti olympiakultaa Pekingin olympialaisissa 2022 ja saavutti olympiahopeaa Pyeongchangissa 2018. MM-kilpailuissa hän voitti kultaa vuosina 2021 ja 2022 ja saavutti hopeaa vuosina 2015, 2016, 2017 ja 2023 sekä pronssia vuonna 2019. Alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa hän voitti kultaa vuosina 2012 ja 2013.
Sanomalaite M 90
Salattu sanoma lähetettiin viestiyhteyttä käyttäen laitteen lähetysmuistista vastaanottavan laitteen muistiin, jossa se muutettiin automaattisesti selväkieliseen muotoon. Sanoma voitiin lukea vastaanottavan laitteen näytöltä, tulostaa kirjoittimelle ja tarvittaessa lähettää eteenpäin. Tyypillinen tavanomaisen sanoman lähetysaika oli muutamia sekunteja.
Sanomalaitteesta on olemassa kevyempi versio, partiosanomalaite, joka suunniteltiin tiedustelijoita varten. Se on normaalia sanomalaitetta pienempi ja kevyempi; siinä on vähemmän muistia, pienempi näyttö ja pienempi näppäimistö. Lisäksi oli olemassa ilmavalvontapääte, jota käytettiin aisti-ilmavalvontatehtävissä havaintojen viestittämiseen.
Sanomalaitteen suunnitteli ja valmisti Nokia.
Muuta
Nokian valmistamien sanomalaitteiden kehitysmallit voi nähdä Museo Militariassa Hämeenlinnan Linnankasarmilla.
Salauksenpurkuun käytettävän teknologian kehityksen myötä sanomalaitteen salauksen vahvuus heikentyi. Vuodesta 2013 lähtien sanomalaite korvattiin Panasonic CF-U1 Toughbook tablet-tietokoneella, joka on iskun-, veden- ja pölynkestävä. Tabletissa käytetään Windows 7 Professional -käyttöjärjestelmää ja sen päällä erilaisia sovelluksia, kuten sanomalaitteen ominaisuudet sisältävä MATI (Maavoimien tietojärjestelmä) ja tykistön tulenjohtosovellus.
Raimo Sariola
Raimo Olavi Sariola (s. 5. toukokuuta 1953 Jyväskylä) on suomalainen sellisti ja Sibelius-Akatemian sellonsoiton lehtori.
Collegium Musicum Turku
alt=|pienoiskuva|Collegium Musicum Turku Collegium Musicum Turku (CMT, ent. Kampus sinfonietta) on Turun yliopiston piirissä toimiva sinfoniaorkesteri, jonka soittajista suurin osa opiskelee turkulaisissa korkeakouluissa. Vuoden 2013 alusta lähtien orkesterin kapellimestarina ja taiteellisena johtajana on toiminut Satu Simola. Keväällä 2019 orkesteri voitti 1. palkinnon European Music Festival for Young People -orkesterikisoissa Belgian Neerpeltissä.
Raimo Sariola
Raimo Sariola jakoi Turun sellokilpailun ensimmäisen palkinnon Timo Hanhisen kanssa 1972 ja sai kolmannen palkinnon kansainvälisissä sellokilpailuissa Bristolissa 1977. Hän on konsertoinut kotimaan lisäksi Pohjoismaissa, Keski-Euroopassa, Yhdysvalloissa ja Kaukoidässä. Sariola on levyttänyt muun muassa Jean Sibeliuksen sellosävellykset (Finlandia Records) sekä Einojuhani Rautavaaran konserton Radion sinfoniaorkesterin kanssa (Windsor CT).
Collegium Musicum Turku
Historia
Orkesteri perustettiin alun perin vuonna 1927 ja sen toiminta jatkui aina 1990-luvun alkupuolelle asti. Uusi opiskelijaorkesteri Turun yliopistolle syntyi vuonna 2004, kun kapellimestari Markus Yli-Jokipii perusti Kampus sinfonietan. Vuoden 2012 alusta Kampus sinfonietta otti käyttöönsä vanhan emo-orkesterinsa nimen ja jatkaa näin Turun yliopiston orkesteriperinteitä nimellä Collegium Musicum Turku.
Raimo Sariola
Raimo Sariola on toiminut vuodesta 1980 lähtien Sibelius-Akatemian sellonsoiton lehtorina. Hän on pitänyt mestarikursseja kotimaan lisäksi muun muassa Ruotsissa ja Latviassa. Sibelius-Akatemian solistisen osaston johtajana hän toimi 1990–1993 ja 2. vararehtorina 1993–1996.
Collegium Musicum Turku
Historia
CMT:n kapellimestareina ovat vuosien 1927-2012 aikana toimineet mm. Rudolf Nienstedt, Juhani Numminen, Ilari Lehtinen, Osmo Vänskä sekä Markus Yli-Jokipii, joka johti orkesteria vuosina 2004-2012. Vuosina 2008-2010 orkesterin nimikkosäveltäjänä toimi Lauri Mäntysaari. Orkesterin solisteina ovat viime vuosina esiintyneet mm. sopraanot Kaisa Ranta, Mia Heikkinen ja Pia Pajala, urkurit Markku Hietaharju ja Marko Hakanpää, klarinetisti Henna Jämsä sekä alttoviulisti Riikka Repo.
Ohjelmisto ja kokoonpano
CMT esiintyy erilaisissa kokoonpanoissa jousikvartetista aina sinfoniaorkesteriin saakka. Sen ohjelmistoon kuuluu useita klassis-romanttisen orkesterimusiikin perusteoksia, kuten Ludwig van Beethovenin, Franz Schubertin ja Jean Sibeliuksen sinfonioita. Orkesteri soittaa myös kevyttä musiikkia, ja sen viime vuosina järjestämät Swing & Dance -tanssiaiset ovat olleet suosittuja tapahtumia.
Orkesterin taustaorganisaatio on Collegium Musicum Turku ry, joka on Turun yliopiston ylioppilaskunnan alajärjestö.
Aiheesta muualla
Collegium Musicum Turku
Española
Española on vanhin ja eteläisin  saari Ecuadorille kuuluvilla Galápagossaarilla. Se on muodostunut yhdestä, jo sammuneesta tulivuoresta, jonka kaldera on keskellä saarta.
Españolalla on hyvin vähän kasvillisuutta. Sen laajat hiekkapohjaiset lahdet houkuttelevat paikalle merileijonia. Saarella on myös endeemisiä lintulajeja. Monet matkailijat tulevat sinne katsomaan albatrosseja ja sinijalkasuulia. Melkein kaikki maailman galapagosinalbatrossit pesivät Españolalla.
Vladimir Solouhin
Vladimir Aleksejevitš Solouhin (, 14. kesäkuuta 1924 Alepinon kylä – 4. huhtikuuta 1997 Moskova) oli venäläinen sekä neuvostoliittolainen runoilija ja kirjailija. Solouhin vaikutti Vladimirin alueella, joka sijaitsee keskisellä Venäjällä Vladimirin läänissä. Hänen teoksiaan suomennettiin.
Vladimir Solouhin varttui maanviljelijäperheen poikana, ja hän innostui runoudesta jo varhain. Solouhin kävi aluksi teknillisen koulun, mutta esitti itse oman elämänsä taitekohtana olleen moskovalaiseen Gorkin kirjallisuusinstituuttiin pääsyn vuonna 1946, jolloin hän oli 22 vuoden ikäinen. Myöhemmin Solouhin alkoi kirjoittaa novelleja sekä proosatekstejä, sekä tiettävästi yhden romaaniteoksen nimeltä Leskenlehti (Mat-matšeha).
Alexandre Torres
Jalkapallomaajoukkue
Torres debytoi Brasilian maajoukkueessa 1992.
Tortuga
Tortuga on saari Karibianmeressä Haitin kaupungin, Port-de-Paix'n, edustalla. Saari muodostaa oman kunnan nimeltään La Tortue. Eurooppalaisista ensimmäisenä sen löysi Kristoffer Kolumbus vuonna 1492 ensimmäisellä matkallaan. Tortugan pinta-ala on 180 km² ja saaren asukasluku oli vuonna 2009 noin 35 000. Nimi on Kolumbuksen antama, ja tarkoittaa kilpikonnaa.
Tortuga oli 1600-luvulla tunnettu merirosvojen keskus, ja populaarikulttuurissa sitä on hyödynnetty esimerkiksi Pirates of the Caribbean -elokuvissa, joissa Tortuga toimii merirosvosatamana.
Historia
Ensimmäiset Tortugalle rantautuneet eurooppalaiset olivat espanjalaiset Kristoffer Kolumbuksen ensimmäisen tutkimusmatkan aikana. Kolumbuksen laivat purjehtivat Kuuban ja Haitin erottavalla salmella 6. joulukuuta 1492 havaitessaan saaren ääriviivat aamu-usvassa. Saari muistutti Kolumbuksen mielestä kilpikonnan kuorta, ja niinpä hän nimesi sen Tortugaksi.
Tortugan eurooppalaisen asutuksen alun muodosti vain muutama espanjalainen siirtokuntalainen. Vuonna 1625 ranskalaisia ja englantilaisia uudisasukkaita siirtyi Tortugaan aiottuaan ensin asuttaa Hispaniolan saaren. Don Fadrique de Toledon johtamat espanjalaisjoukot hyökkäsivät ranskalaisten ja englantilaisten siirtokuntalaisten kimppuun vuonna 1629, minkä jälkeen he linnoittivat saaren ja karkottivat muiden kansallisuuksien edustajat. Ranskalaiset kuitenkin palasivat ja ottivat linnoituksen haltuun vuonna 1630, kun Espanjan armeija oli lähtenyt vapauttamaan Hispaniolaa ranskalaisasuttajista.
Vuodesta 1630 Tortuga oli jakautunut ranskalaiseen ja englantilaiseen siirtokuntaan, mikä mahdollisti bukanieereille saaren käyttämisen päätukikohtanaan. Vuonna 1633 saaren plantaaseille tuotiin Afrikasta ensimmäiset orjat, joiden käyttö loppui kuitenkin vuoteen 1635 mennessä. Tähän vaikuttivat jatkuvat välikohtaukset siirtokuntien välillä ja vaikeus hallita orjia.