cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Derrick Green
Derrick Leon Green (s. 20. tammikuuta 1971 Cleveland, Ohio, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen muusikko. Hän on brasilialaisen thrash metal -yhtye Sepulturan nykyinen laulaja ja rytmikitaristi. Hänet valittiin yhtyeeseen vuonna 1997 silloisen laulajan ja rytmikitaristin Max Cavaleran lähdettyä yhtyeestä. Vaikka hänen äidinkielensä on englanti, hän puhuu sujuvasti myös portugalia.
Ennen liittymistään Sepulturaan Green lauloi muun muassa Outfacessä, Krop Acidissa ja viimeisimpänä Alpha Jerkissä. Hän on myös vieraillut muutamilla albumeilla, kuten hardcore punk -yhtye Integrityn Integrity 2000 -albumilla, Biohazardin Uncivilizationilla ja laulanut brasilialaisen elokuvan Lisbela e o Prisioneiron soundtrackilla.
Stratosfääri
thumb|225px|Ilmakehän rakenne Stratosfääri eli yläilmakehä on ylemmän ilmakehän kerros, joka alkaa troposfäärin yläpuolelta, keskimäärin noin 15 kilometrin korkeudesta. Useimmat Maassa tuntemamme sääilmiöt, kuten sateet, tapahtuvat troposfäärissä. Stratosfäärissä ilma johtaa ääntä, mutta siellä ilma on kuitenkin liian ohutta ihmisen hengitettäväksi.
Stratosfäärissä oleva otsonikerros suojaa kasveja ja eläimiä syöpää aiheuttavalta ja tappavalta, Auringosta tulevalta, hyvin lyhytaaltoiselta ultraviolettisäteilyltä. Kosminen säteily synnyttää stratosfäärissä sekundaarisäteilyä.
Stratosfääri on päiväntasaajalla n. 17–50 kilometrin korkeudessa, mutta napa-alueilla stratosfäärin alaraja, tropopaussi, on vain n. 8 kilometrin korkeudessa. Ilmanpaine on stratosfäärissä noin 1/10–1/1 000 siitä mitä maan pinnalla.
Maan stratosfääri mahdollistaa elämän hengissä säilymisen, toisin kuin Venuksessa ja Marsissa, joissa stratosfääriä ei ole. Tropopaussi toimii lukkona, joka estää vesihöyryä pääsemästä ylempään ilmakehään ja hajoamasta siellä Auringon säteilyn vaikutuksesta, jolloin vety haihtuisi avaruuteen. Kylmä stratosfääri ei pysty sisältämään runsaasti vesihöyryä, sillä kylmä ilma sisältää muutenkin vain vähän kosteutta. Tällöin otsonikerroksen yliseen stratosfääriin ei kulkeudu kuin pieni määrä vesihöyryä kerrallaan Auringon ultraviolettisäteilyn hajotettavaksi.
Silti pieniä määriä vesihöyryä pääsee ylempään ilmakehään muun muassa tulivuorenpurkauksissa ja haihtumaan Maasta pois.
Joskus noin 15–35 kilometrin korkeudessa stratosfäärissä muodostuu polaarisia stratosfääripilviä eli helmiäispilviä. Silloin tällöin tulivuorenpurkaukset nostavat stratosfääriin pieniä rikkihappopisaroita, jotka heijastavat pois Auringon säteilyä. Tällöin Maan lämpötila alenee hieman.
Stratosfäärissä on jääkiteitä, joilla on suuri merkitys otsonikadossa. Kun CFC-yhdiste nousee stratosfääriin, niin ne härmistyvät jääkiteisiin ja hajoavat klooriksi joka tuhoaa otsonikerrosta.
Stratosfäärissä ilmalla on oma kiertoliikkeensä, joka ei noudata troposfäärin lakeja. Ilma lämpenee stratosfäärissä otsonin vaikutuksesta huippua kohti mentäessä, mistä johtuen stratosfäärin ilma on vakaassa tilassa. Stratosfäärin yläosaa lämmittää otsonin, vesihöyryn ja hiilidioksidin absorboima Auringon ultraviolettisäteily. Stratosfäärin yläpuolella noin 50–85 kilometrin korkeudessa on mesosfääri. Siellä lämpötila laskee −3 °C:sta −70 °C:een.
Keminmaan vanha kirkko
Keminmaan vanha kirkko (myös Pyhän Mikaelin kirkko) on Keminmaassa sijaitseva keskiaikainen harmaakivikirkko, joka on rakennettu pääosiltaan vuosina 1551–1553. Kirkko on Alatornion kirkon ohella Suomen pohjoisin keskiaikainen kivikirkko ja myös viimeisiä katolisen ajan kirkkorakennuksia Suomessa. Keminmaan vanha kirkko tunnetaan harvinaisista 1680-luvun kattomaalauksista sekä erityisesti lasikantisessa arkussa makaavasta kirkkoherra Nikolaus Rungiuksen muumioituneesta ruumiista. Kirkko poistui käytöstä Keminmaan uuden kirkon valmistuttua 1799, jonka jälkeen se toimi enää hautapaikkana. Kirkkoa restauroitiin useaan otteeseen 1920-luvulta lähtien ja nykyään se on merkittävä turistikohde sekä suosittu vihkipaikka.
Keminmaan kirkot ympäristöineen ovat osa Kemijoen jokivarsiasutuksen kulttuurimaisemaa, jonka Museovirasto on luokitellut valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi. Keminmaan kirkko on myös kesäaikaan avoinna oleva tiekirkko.
Historia
Keminmaan seurakunta perustettiin Pedersören kappeliseurakunnaksi 1320-luvulla. Seudun pysyvä asutus oli vähäistä, joten perustamisen taustalla olivat valtapoliittiset syyt. Perämeren itärannikko oli jo 1200-luvulta lähtien ollut Ruotsin ja Novgorodin kiinnostuksen kohteena. Seurakunnan ensimmäiset kirkot sijaitsivat kolme kilometriä etelämpänä Jokisuun Valmarinniemessä. Alueelta on löydetty kahden puukirkon jäännökset, joista vanhempi rakennettiin 1300-luvun alkupuolella ja toinen 1431. Nykyisen kivikirkon paikalle rakennettiin puukirkko 1400-luvun jälkipuoliskolla. Johannes Messeniuksen mukaan venäläiset polttivat sen 1517, joten kivikirkkoa on saattanut edeltää kaksi puukirkkoa. Vanhemmat lähteet ilmoittavat kivikirkon rakentamisajankohdaksi 1520, mutta vuosirengasajoituksen mukaan runkohuone muurattiin vasta 1550-luvun alussa. Kirkko on valmistunut juuri ennen uskonpuhdistusta, joten useiden 1500-luvun alun kivikirkkohankkeiden tapaan myös Keminmaan kirkko jäi kesken. Rakentamatta jäivät ainakin alkuperäiseen suunnitelmaan kuuluneet runkohuoneen ja sakastin tiiliholvit. Ei ole myöskään varmuutta ehdittiinkö sitä milloinkaan vihkimään katoliseksi kirkoksi. Keminmaan kirkko oli keskiaikaisen Turun hiippakunnan pohjoisin kivikirkko, sillä parinkymmenen kilometrin päässä sijaitseva Alatornion kirkko kuului Uppsalan hiippakuntaan. 1500-luvun vaihteessa Uppsalan hiippakunnan puoleisiin naapuriseurakuntiin rakennettiin useita kivikirkkoja, mutta Suomen puolella Keminmaata lähin on vasta yli 200 kilometrin päässä Kaarlelassa. 1600-luvun lopussa kirkkoon tehtiin laajoja kunnostuksia, mutta seuraavan vuosisadan puolivälissä sen ylläpidosta luovuttiin lähes kokonaan. 1780-luvulla kirkko kävi liian pieneksi kasvaneelle seurakunnalle ja sen vakituisesta käytöstä luovutiin. Samalla tehtiin suunnitelma kirkon laajentamisesta ristikirkoksi. Vastaavia toteutettiin Pohjanlahden molemmin puolin, mutta Keminmaan hanke raukesi, kun syntyi päätös uuden kirkon rakentamisesta.
Uuden kirkon valmistumisen 1799 jälkeen vanhaa käytettiin vielä hautapaikkana ja myöhemmin varastona 1900-luvulle saakka. Vuonna 1896 kirkossa vieraili Muinaistieteellisen toimikunnan taidehistoriallinen retkikunta, johon kuuluivat Emil Nervander, Emil Wikström ja Armas Lindgren. Kirkon huonoon kuntoon kiinnitti huomiota muun muassa piispa J. R. Forsman vuonna 1903 tekemässään piispantarkastuksessa. Pahoin rapistuneen kirkon restaurointi aloitettiin vuosina 1924–1925. Töitä jatkettiin 1932 valtionarkeologi Juhani Rinteen suunnitelmien pohjalta korjaamalla kirkon lattiaa ja asentamalla kirkkosaliin uudet penkit ja esiintymiskorokkeet kesäjuhlia varten. Vuosina 1937–1939 restauroitiin koristemaalauksia, ja 1955–1957 tehtiin konservaattori Thorvald Lindquistin johdolla peruskorjaus, jonka yhteydessä sisustus uusittiin. Korjaustöitä tehtiin jälleen vuosina 1975–1976, ja 2018 kunnostettiin kirkon kattorakenteita sekä päätymuureja.
Arkkitehtuuri
thumb|Kirkon sisätiloja. Keminmaan kirkko kuuluu muiden Pohjanmaan kirkkojen tavoin Suomen keskiaikaisten kivikirkkojen nuorimpaan eli kolmanteen sukupolveen. Kirkko on säilynyt hyvin alkuperäisessä asussaan, koska sitä ei ole laajennettu ja se oli myös pitkään käyttämättömänä. Kirkon runkohuone on ulkomitoiltaan noin 21,5×13,5 metriä. Keskiaikaiset kattotuolit ovat harvinaiset, sillä vastaavia on säilynyt vain muutamassa kirkossa. Runkohuoneeseen liittyy jo vuoden 1530 tienoilla valmistunut sakasti sekä 1660-luvulla muurattu asehuone, jota edelsi puurakenteinen eteistila. Asehuoneen päätykolmio on ilmeisesti vuodelta 1678 ja sisäkaton holvirakenteet vasta 1730-luvun vaihteesta. Asehuoneen vintillä on säilynyt runkohuoneen alkuperäistä paanukattoa. Ulkoseiniä peitti 1660-luvulla tehty rappaus, joka on parhaiten säilynyt runkohuoneen pohjoissivulla. Itäpääty on noin puoli metriä länsipäätyä alempana, joten kirkko on joko vajonnut tai kyseessä on rakennusaikainen virhe. Myös asehuone on kallistunut, minkä vuoksi sen yhtä kulmaa on tuettu betonipilarilla. Kirkon länsipäädyssä ei poikkeuksellisesti ole sisäänkäyntiä tai ikkunaa. Keminmaan ohella länsisisäänkäynti puuttuu ainoastaan Maskun ja Kumlingen kirkoista. Eteläseinän ja kuorin ikkunat ovat alkuperäiset, mutta pohjoisseinän aukko on laajennettu nykyiseen kokoonsa vuonna 1687. Sakastin pohjoisikkuna on tehty keskiaikaisen muurikomeron paikalle vuonna 1774. Pohjoisseinän sisällä on vintille johtava portaikko, joka on muurattu umpeen.
Kirkon kattorakenteista, sisäkatosta ja lattiasta on löydetty lähes 30 puumerkkiä, numeromerkintää tai muuta kaiverrusta. Numerointia on käytetty apuna katon kokoamisessa, ja maatalojen puumerkit kertoivat ilmeisesti työvelvollisuuden suorittamisesta. 1520-luvulta peräisin olevassa asehuoneen ja runkohuoneen välisessä ovessa on lisäksi yli 70 kaiverrusta, joista vanhimmat saattavat olla samalta vuosisadalta. Oven tukkilukko ja metalliosat on taottu vuonna 1669.
Koristemaalaukset
Seinien huonokuntoisista kalkkimaalauksista ainoastaan kuori-ikkunan pieliin maalatut Pietari ja Paavali ovat keskiajalta. 1700-luvun alussa peitetyt maalaukset löydettiin jälleen vuonna 1937. Keskiaikaisissa kivikirkoissa yleisiä vihkiristejä ei ole löydetty yhtään. Vuosina 1687–1693 tehdyistä seinämaalauksista on jäljellä vain haalistuneita katkelmia.
Sisäkaton koristemaalaukset kuvaavat Kristuksen kärsimyskertomusta. Niiden hahmoihin on otettu mallia alankomaalaisen Hendrik Goltziuksen kuparipiirroksista. Maalaukset on katosta löytyvän epäselvän vuosiluvun perusteella tehty vuonna 1681 tai 1687. Aikaisemmin ne ajoitettiin laipion keskellä näkyvän vuosiluvun 1650 perusteella, mutta se on eri käsialaa kuin kärsimyskertomuksen goottilaiset kirjaimet, ja jää myös siihen liittyvien koristeviivojen alle. Vanhempi vuosiluku viittaakin todennäköisesti kattoholvin valmistumisajankohtaan ja koristemaalaukset ovat myöhempiä. Maalausten tekijästä ei ole varmaa tietoa, mutta ne ovat mahdollisesti Pohjanmaalla vaikuttaneen kirkkomaalarin Lars Galleniuksen tuotantoa. Hän suoritti kirkossa erilaisia maalaustöitä 1680-luvulla ja teki myös Tornion kirkon kattomaalaukset vuonna 1688. Maalaukset eivät ole täysin alkuperäisessä kuosissaan, sillä taidemaalari Oskari Niemi restauroi niitä 1930-luvulla rankalla kädellä ja korjasi muun muassa henkilöhahmojen kasvonpiirteitä.
Sisustus ja esineistö
Alttareista ja muista kirkkosalin alkuperäisistä kiinteistä rakenteista ei ole säilynyt tietoja. Lautarakenteinen kattoholvi on valmistunut vuonna 1650. Lehteri rakennettiin 1680-luvulla ja samalla vuosikymmenellä kirkko sai myös penkit, jotka uusittiin jälleen 1731. Nämä penkit puolestaan pistettiin polttopuiksi 1930-luvulla, mikä herätti närkästystä paikallisissa museopiireissä. Kirkkoherra Rungiuksen 1610 lahjoittama saarnastuoli annettiin Rovaniemen kappelikirkkoon ja vaihdettiin kirkkoherra Gabriel Tuderuksen lahjoittamaan vuonna 1678.
Kaksi säilynyttä alttarikaappia ovat peräisin edeltäneistä puukirkoista, joiden lisäksi yksi alttarikaappi on hävinnyt. Puuveistoksia on säilynyt seitsemän. Vanhimmat 1400-luvun lopun Pyhä Anna ja Pyhä Jaakob ovat kotimaista tekoa. Hävinneeseen alttarikaappiin kuuluneet Kristus, Pyhä Olavi ja tuntematon naispyhimys on valmistettu Lyypekissä noin vuonna 1500. Saman tekijän veistos on myös eteläikkunan länsipuolella oleva Pyhä Laurentius. Nuorinta 1500-luvun alusta peräisin olevaa lyypekkiläistä triumfikrusifiksia säilytetään uudessa kirkossa. Kirkon kastemalja ja vihkivesiastia ovat katolilaiselta ajalta. Kastemaljan jalusta on puulustoajoituksen mukaan kaadettu 1620-1650-luvuilla. Lisäksi kirkossa on 1400-luvun puolivälistä peräisin oleva kalkin ja pateenin yhdistelmä. Kirkkosalissa on myös naisille tarkoitettu häpeäpenkki ja asehuoneessa miesten jalkapuu, ruumispaarit sekä puretusta kellotapulista peräisin oleva kellotaulu.
Muumiot
Lattian alle hautaaminen lopetettiin määräysten mukaisesti 1760-luvulla, mutta tapa aloitettiin uudelleen kirkon autioiduttua, ja sitä jatkettiin aina 1870-luvulle saakka. Ainakin 40 vainajaa on kylmän ja kuivan ilman ansiosta säilynyt hyväkuntoisena. Tunnetuin on lasikantisessa arkussa makaava muumio, jota pidetään vuonna 1629 kuolleena kirkkoherra Nikolaus Rungiuksena. Henkilöllisyydestä ei ole täyttä varmuutta, vaan tieto perustuu kansanperinteeseen sekä 1700-luvun alun lähteisiin. Varhaisin maininta muumiosta on vuodelta 1704, ja hieman myöhemmin siitä tuli seurakuntalaisten keskuudessa suosittu nähtävyys, jonka saamaa huomiota on verrattu katolisen ajan pyhäinjäännöksiin. 1800-luvulla muumio sai kirjojen ja sanomalehtien ansiosta myös valtakunnallista julkisuutta. Siitä muodostui turistikohde, jota saavuttiin ihmettelemään ulkomaita myöten. 1930-luvulla muumio siirrettiin lasikantiseen arkkuun ja sijoitettiin nykyiselle paikalleen avattavan lattialuukun alle.
Kirkon ympäristö
Kemijokeen loivasti viettävään rinteeseen rakennettu kirkko sijaitsi alun perin hieman kauempana rantaviivasta, sillä vedenpinta nousi Isohaaran vesivoimalaitoksen rakentamisen johdosta 1940-luvun lopussa. Rantaniityt sekä kirkon edustalla sijainneet saaret jäivät veden alle ja myös joessa kuohunut koski hävisi. Suurin saarista oli markkinapaikkana yli 300 vuoden ajan toiminut Haminasaari. Kirkon ympäristö ja Haminasaari muodostivatkin pitkään Kemin laajan kirkkopitäjän hallinnollisen ja taloudellisen keskuksen. Kirkonmäellä oli kirkkotalleja ja -tupia sekä tilattoman väestön asumuksia. Kirkon ja joen välisellä alueella sijaitsivat myös pitäjäntupa sekä pappila.
Kirkonmäellä on ollut kaksi kellotapulia, joista nuorempi 1751 valmistunut purettiin uuden kirkon rakentamisen alettua 1795. Kirkkoa ympäröinyt hautausmaa poistui myös käytöstä uuden kirkon myötä. Alueella on säilynyt muutamia hautamuistomerkkejä sekä puisten talvihautahuoneiden jättämiä painaumia. Kirkkomaalla on myös 1800-luvulla rakennettu puurakenteinen luuhuone. Kirkon eteläpuolella sijaitsevan vuonna 1859 valmistuneen vanhan pappilan on suunnitellut lääninarkkitehti L. I. Lindqvist. Sen rakennukset ovat edelleen seurakunnan käytössä. Kirkon vieressä on myös Keminmaan kotiseutumuseo, joka toimii vuonna 1849 valmistuneessa pitäjänmakasiinissa. Keminmaan uusi kirkko sijaitsee kivenheiton päässä Rovaniementien eli paikallistie 19575:n länsipuolella.
Helsingin Suomalainen Yhteiskoulu
Helsingin Suomalainen Yhteiskoulu (SYK) on Helsingin Etelä-Haagassa sijaitseva Suomen vanhin suomenkielinen yhteiskoulu. SYK on maksuton yksityiskoulu, joka painottaa kieltenopiskelua. Lukiolla on valtioneuvoston vuonna 1985 myöntämä kielipainotteinen erityistehtävä, ja elokuussa 1990 lukion yhteyteen perustettiin ensimmäisenä Suomessa International Baccalaureate -tutkintoon tähtäävä englanninkielinen IB-linja. SYK:ssa on hyvin runsas kielivalikoima. Koulun rehtorina toimii Sari Tiitta.
SYK käsittää peruskoulun luokat 3–9, suomalaisen opetussuunnitelman mukaisen lukion sekä kansainvälisen IB-linjan. Yhteensä oppilaita on SYK:ssa noin 1 200. SYK:hon pyritään yleensä ala-asteen toiselta luokalta. Hakeminen muille luokille on mahdollista, mutta paikkoja on rajallisesti, ja niistä osa on varattu paluumuuttajille. Kouluun on kuitenkin mahdollista muidenkin päästä luokille 4–9 vapaamuotoisen hakemuksen avulla, johon liitetään viimeisimmän koulutodistuksen kopio. Haku lukioon tapahtuu normaalisti toisen asteen opintojen yhteishaun kautta. Peruskoulu poikkeaa muista tavallisen perusopetuksen yksityisistä järjestäjistä Helsingissä siten, ettei sille ole määritelty oppilaaksiottoaluetta.
Koulu on sijainnut vuodesta 1972 alkaen Helsingin Etelä-Haagassa osoitteessa Isonnevantie 8. Koulun yhteydessä on oma erillinen urheilutalo, johon kuuluu muun muassa liikuntasali, kuntosali sekä koulun oma uimahalli.
Historia
Jo vuonna 1882 alettiin suunnitella uuden yliopistoon johtavan yksityisen suomenkielisen tyttökoulun perustamista Helsinkiin, mutta lopulta perustajat kääntyivätkin yhteiskouluajatuksen kannalle. Malli muodostui myöhemmin merkittäväksi esikuvaksi muille oppikouluille eri puolilla maata. Koulun perustamislupa annettiin vuonna 1886 professori Thiodolf Reinille ja vapaaherra E. G. Palménille. Koulun omisti alkuun joukko yksityisiä henkilöitä ja myöhemmin vuodesta 1892 alkaen osakeyhtiö. Alkuvuosinaan koulu toimi Kampissa useissa osoitteissa, kunnes 1890 valmistui oma koulutalo osoitteeseen Yrjönkatu 24. Sen tieltä purettiin J. V. Snellmanin entinen kotitalo. Koulu toimi Yrjönkadun ja Kalevankadun kulman koulutalossa vuoteen 1937, jolloin valmistui uusi rakennus Etu-Töölöön osoitteeseen Nervanderinkatu 13. Nykyisiin tiloihin Etelä-Haagaan koulu muutti 1972. Nykyisen rakennuksen on suunnitellut arkkitehtipariskunta Heikki ja Kaija Siren. Väinö Vähäkallion suunnittelema Nervanderinkadun koulutalo oli sittemmin Museoviraston tiloina ja vuodesta 2014 siellä on ollut Sibelius-Akatemia, Yrjönkadun talo on purettu.
SYK tunnettiin alusta alkaen uudistusmielisenä, ja monet sen käyttöön ottamat kokeilut ovat sittemmin vakiintuneet koko koululaitokseen. Peruskouluun siirryttäessä 1977 koulun rakenne säilyi entisellään. Elokuussa 1990 koulusta tuli Suomen ensimmäinen IB-lukio, kun kansainväliseen International Baccalaureate -tutkintoon tähtäävä englanninkielinen linja perustettiin.
Tunnettuja alumneja
Vuosien varrella SYK:n entiset oppilaat ovat sijoittuneet merkittäville paikoille yhteiskunnassa muun muassa talouden, tieteen, politiikan ja kulttuurin alueilla.
Kielten opiskelu
SYK:ssa voi opiskella A-kielenä englannin lisäksi saksaa, ranskaa tai venäjää. B-kielenä opiskellaan ruotsia. SYK:ssa oli aiemmin A-kielilinjojen ohella myös lyhyiden vieraiden kielten linja, mutta se lakkautettiin vuonna 2021, ja osa vapautuneista aloituspaikoista siirrettiin A-kielilinjoille. SYK:n tarjoama lyhyiden vieraiden kielten kurssivalikoima säilyi kuitenkin ennallaan
SYK:lla on ystävyyskouluja Saksassa, Ranskassa ja Venäjällä. Lukion opiskelijoista monet osallistuvat Ranskan tai Saksan opiskelijavaihtoon sekä opintomatkoille. Myös venäjänlukijoista monet osallistuvat Moskovan yliopiston kielikurssille.
SYK:ssa voi lukiossa suorittaa ranskan kielenvirallisen kansainvälisen DELF-kielitutkinnon, saksankielisen Deutsches Sprachdiplom -kielitutkinnon ja venäjän kielen Pushkin-kielikokeen.
Koulun tilat
Koulun tiloissa sijaitsee kouluravintola SYKE, jossa oppilaat ja opiskelijat syövät lounasta. Kouluravintolassa on myös aamupalamyynti ja välipalamyynti iltapäivisin. Koulun keittiössä toimii ISS, joka valmistaa kaikki koulun ruoat. ISS vastaa myös koulun siivomisesta. pienoiskuva|Anssi Asunta: Suomalaisen yhteiskoulun kineettinen kuutioveistos (1986) Koulussa sijaitsee myös kirjasto, jossa työskentelee oma kirjastonhoitaja. Koulun erillisellä liikuntatalolla sijaitsee liikuntasali, pukuhuoneet sekä koulun uimahalli, jossa on neliratainen, 25-metrinen uima-allas sekä uinnin harjoitteluallas. Uimahallin pukuhuoneissa on omat erilliset saunatilat tytöille ja pojille. Myös koulun oppilaiden, opiskelijoiden ja henkilökunnan käytössä oleva kuntosali sijaitsee liikuntatalolla.
Lisäksi koulussa on 600-paikkainen juhlasali, jossa järjestetään koulun kevät- ja joulujuhlien lisäksi muun muassa 8.-luokkalaisten esittämä joulunäytelmä ja 9.-luokkalaisten esittämä musikaali.
Koulun pihalla sijaitseva Anssi Asunnan taideteos "Suomalaisen yhteiskoulun kineettinen kuvaveistos" on kuutiolta näyttävä optinen illuusio. Teos tilattiin koulun 100-vuotisjuhlaa varten vuonna 1986.
Opintomenestys
SYK on tullut tunnetuksi menestyksekkäänä oppilaitoksena niin keskiarvorajojen kuin ylioppilaskirjoitustulostenkin perusteella. Erityisesti sen lukion maine on korkealla, ja sitä tituleerataankin yhdeksi Helsingin eliittilukioista.
Ylioppilaskirjoituksissa SYK:n opiskelijat ovat menestyneet erinomaisesti äidinkielen kokeissaan. Esimerkiksi keväällä 2015 koulun 119 ylioppilaasta 95 kirjoitti joko laudaturin tai eximian.
Myös pitkän matematiikan YO-kokeissa menestys on ollut erinomaista; kevään 2021 pitkän matematiikan kirjoittajista 53% kirjoitti joko laudaturin tai eximian ja seitsemän ylioppilasta vastaanotti Teknologiateollisuuden 100-vuotissäätiön stipendin erinomaisesta menestyksestään.
Vuosien 2008–2021 parhaiten ylioppilaskirjoituksissa menestyneiden lukioiden vertailuissa SYK oli ensimmäisellä sijalla kolme kertaa ja sijoilla 2-4 yhteensä yhdeksän kertaa. Sijoilla 5 ja 8 SYK oli yhteensä kaksi kertaa.
SYK:n lukion oppilaat ja opiskelijat ovat menestyneet hyvin ylioppilaskirjoitusten lisäksi monenlaisissa kilpailuissa. Kansallisen Talousguru-kilpailun finaaliin koulun opiskelija on päässyt ainakin 14 kertaa (muun muassa vuosina 2004, 2008 , 2009 , 2010 , 2011 , 2012 , 2013 , 2014 , 2015 , 2016 , 2018 , 2020 , 2022 ja 2023 ). Talousguru-kilpailun ensimmäiset sijat ovat osuneet SYK:n opiskelijoille viidesti (vuosina 2004, 2009, 2010, 2012 ja 2020). Mikään muu Suomen kouluista ei ole voittanut Talousguru-kilpailua yhtä montaa kertaa.
Menestystä on tullut myös muun muassa Oikeusguru-kilpailusta, turvallisuuspolitiikan Turpotietäjä-kilpailusta sekä Euroopan keskuspankin Generation €uro  -rahapolitiikkakilpailusta.
Keskiarvorajat
Helsingin Suomalaisen Yhteiskoulun lukion, erityisesti A-englannin linjan, keskiarvorajat ovat perinteisesti olleet kaupungin korkeimpia. Koulussa on neljä kielilinjaa: A-englannin linja, A-ranskan linja, A-saksan linja ja A-venäjän linja. Viides kielilinja, lyhyet vieraat kielet, lakkautettiin vuonna 2021
A-englannin linjan keskiarvoraja (9,83) oli vuonna 2021 sekä Helsingin että koko maan korkein.
Perinteisesti SYK:ssa muiden kuin A-englannin kielen linjan keskiarvorajat ovat olleet matalampia. Esimerkiksi vuonna 2023 A-ranskan linjan keskiarvoraja oli 9,14, A-saksan 9,08 ja A-venäjän 8,08. Vuonna 2021 A-ranskan linjan keskiarvoraja oli 8,62, A-saksan 8,67 ja A-venäjän 9,08. Vuonna 2018 A-englannin linjan keskiarvoraja oli 9,69, A-ranskan oli 8,75, A-saksan 9,08 ja A-venäjän 8,62. Lyhyiden vieraiden kielten linjan keskiarvoraja oli 9,23.
Teinikunta
SYK:ssa jokainen lukiolainen kuuluu automaattisesti ja maksutta teinikuntaan (lyh. TK). Teinikunta valitsee marras-joulukuussa TK-vaaleissa keskuudestaan teinikunnan hallituksen, johon valitaan neljä ensimmäisen vuoden opiskelijaa (varapuheenjohtaja ja kolme rivijäsentä) ja viisi toisen vuoden opiskelijaa (puheenjohtaja ja neljä rivijäsentä).
Teinikunnan hallituksen tehtävänä on valvoa lukiolaisten etuja, ylläpitää lukiolaisten TK-tilaa sekä järjestää erilaisia tapahtumia ja tilaisuuksia. Näitä tapahtumia ovat muun muassa vaalipaneelit vaalien aikaan, glögitapahtuma joulukuussa sekä erilaiset teemaviikot ja teemapäivät.
Hallitus on myös useampaan otteeseen järjestänyt SYK:n lukiolaisille tarkoitetun "Copa de Kuutio" -jalkapalloturnauksen.
Vuoden sykkiläiset
SYK:n alumniyhdistys Syke ry on valinnut vuodesta 2014 alkaen kaksi vuoden sykkiläistä. Valinnan edellytyksenä on ansioituminen jollakin yhteiskunnallisella alueella tai alalla (esimerkiksi kulttuuri, talous tai teknologia).
Spedós
Spedós on kykladisen kulttuurin aikaisen hautausmaan arkeologinen kohde Náxoksen saarella Kreikassa. Se sijaitsee saaren etelärannikolla Kalantóksen ja Pánermoksen kylien välisellä alueella.
pienoiskuva|vasen|150px|Spedós-tyypin kykladinen idoli, n. 2700–2500 eaa. [[British Museum.]] Spedóksen hautausmaa on ajoitettu varhaiselle kykladiselle kaudelle II (EC II) eli Kéros-Sýros-kulttuurin kaudelle noin ajalle 2800–2300 eaa. Hautausmaalta on löydetty lukuisia kykladisia idoleita, ja siitä ovat saaneet nimensä Spedós-tyypin idolit, jotka edustavat idolien klassisinta ja tunnetuinta tyyppiä. Hautausmaan löytöjä on muun muassa Náxoksen arkeologisessa museossa.
Luettelo vuonna 1942 kuolleista henkilöistä
* Kaatui toisessa maailmansodassa. ** Toisen maailmansodan siviiliuhri.
Doug Sahm and Band
Doug Sahm and Band on Doug Sahmin albumi, joka julkaistiin vuonna 1973.
Biblioteca Nazionale Centrale di Firenze
Kokoelmien alkuperä
Firenzen kansallisen keskuskirjaston voidaan katsoa saaneen alkunsa, kun Antonio Magliabechi lahjoitti kirjakokoelmansa Firenzen kaupungille vuonna 1714. Kokoelma käsitti yli 30 000 nidettä.
Yumiko Shaku
300px|right|thumb|Yumiko Shaku
Biblioteca Nazionale Centrale di Firenze
Kokoelmien alkuperä
Kokoelmat karttuivat melkoisesti, kun Toscanan suurherttua Frans II (1708–1765) määräsi kirjastolle luovutettavaksi kappaleen kaikista Firenzen kaupungissa julkaistuista teoksista vuonna 1737, ja vuodesta 1743 alkaen määräys koski koko Toscanan aluetta.
Yumiko Shaku
Yumiko Shaku (釈由美子, s. 12. kesäkuuta 1978, Tokio) on japanilainen näyttelijä ja malli. Hän aloitti uransa teini-idolina ja gravure-mallina nousten pian suosituksi.
Biblioteca Nazionale Centrale di Firenze
Historia
Kirjasto avattiin yleisön käyttöön vuonna 1747. Vuosien myötä se vastaanotti useita kirjalahjoituksia, ja varsinkin kun luostarit lakkautettiin vuonna 1770, niin niiden kirjastot siirrettiin Firenzeen. Kirjastosta tuli kansalliskirjasto vuonna 1861, ja keskuskirjastoksi se nimettiin vuonna 1885.
Stephen Desberg
Stephen Desberg (s. 10. syyskuuta 1954) on belgialainen sarjakuvakäsikirjoittaja. Tunnetaan Suomessa käsikirjoittamastaan ja Johan De Moorin piirtämästä sarjasta Kaspar Keskiyö.
Annaleena Hakola
Annaleena Hakola (s. 1985) on Hakola-yhtiön toimitusjohtaja ja luova johtaja. Annaleena siirtyi Hakola Huonekalun toimitusjohtajaksi 8.6.2020.
Luovana johtajana Annaleena Hakola on uudistanut perinteisen pohjalaisen perheyrityksen brändiä voimakkaasti kuuden viime vuoden aikana. Hakola sai Vuoden perheyrittäjä 2020 -palkinnon tammikuussa 2021.
Sésklo
Sésklo on esihistoriallisen, neoliittisen kauden asutuksen arkeologinen kohde Thessaliassa Kreikassa. Se on antanut nimensä keskisen neoliittisen kauden Sésklon kulttuurille noin ajalla 5800–5300 eaa. Arkeologinen kohde sijaitsee Vóloksen kunnassa lähellä nykyistä Sésklon kylää, josta se on saanut nimensä. Asutuksen muinaista nimeä ei tunneta.
Historia
pienoiskuva|vasen|240px|Sésklon arkeologista aluetta. pienoiskuva|vasen|240px|Sésklon raunioita.
Sésklon paikka on ollut asuttuna varhaiselta neoliittiselta kaudelta keskiselle pronssikaudelle helladisen kulttuurin ajalle. Ensimmäiset asuttajat saapuivat Séskloon esikeraamisella neoliittisella kaudella noin 6500 eaa. Tuota kautta kutsutaan Proto-Sésklon kulttuuriksi eli Proto-Séskloksi. Asutuksen kukoistuskautta oli keskinen neoliittinen kausi n. 5800–5300 eaa., jonka ajan neoliittista kulttuuria koko Thessaliassa kutsutaan asutuksen mukaan Sésklon kulttuuriksi. Tuohon aikaan asutus oli laajimmillaan.
Sésklo on tärkeä neoliittisen aikakauden löytö, koska se ilmentää monin tavoin neoliittisen kauden ”vallankumousta”, jonka kolme keskeistä uutta tekijää olivat kiinteät asumukset, maanviljely ja karjankasvatus. Obsidiaanin eli laavalasin käyttö työkaluissa kertoo kaupankäynnistä ja yhteyksistä Mílokselle. Keramiikka tehtiin puhtaasti käsin, ja koristeltiin usein maalauksin. Keramiikan polttotekniikan kehitys mahdollisti punaisen kuvituksen vaaleammalla pohjalla.
Asutus paloi keskisen neoliittisen kauden lopulla, ja ainoastaan pieni osa asutettiin uudelleen myöhäisellä neoliittisella kaudella 4000-luvulla eaa. Tuossa vaiheessa paikalle rakennettiin megaron-talo. Muuten löydöt ovat kuitenkin suhteellisen vaatimattomia keskisen neoliittisen kauden löytöihin verrattuna. Paikka säilyi asuttuna varhaisella ja keskisellä pronssikaudella, miltä ajalta on löydetty taloja ja hautoja.
Sésklon arkeologiset kaivaukset on suorittanut Ateenan arkeologinen seura. Ne alkoivat vuosina 1901–1902 Chrístos Tsoúntaksen johdolla ja jatkuivat vuosina 1956–1957, 1962–1968 ja 1971–1976 Dimítris Theocháriksen johdolla.
Rakennukset ja löydökset
pienoiskuva|220px|Sésklon arkeologista aluetta. pienoiskuva|220px|Sésklon esinelöytöjä. [[Kansallinen arkeologinen museo (Ateena)|Kansallinen arkeologinen museo, Ateena.]] pienoiskuva|160px|Nainen lapsen kanssa. Terrakottaa, n. 4800–4500 eaa. Kansallinen arkeologinen museo, Ateena.
Neoliittisen Sésklon paikka sijaitsee Kastrákin kukkulalla ja sen ympärillä lähellä nykyistä Sésklon kylää, noin 15 kilometriä lounaaseen Vóloksesta. Se on tyypillinen neoliittisen kauden asuinpaikka: sen ympärillä oli paljon juoksevaa vettä, maanviljelykseen sopivaa tasankoa ja kukkuloita, ja myös merenranta oli suhteellisen lähellä.
Keskisen neoliittisen kauden asutus oli tiiviiseen rakennettujen talojen muodostama kylä, jonka keskiössä oli suurempi megaron-tyypinen rakennus. Kylän ympärillä on saattanut olla linnoitusmuuri. Tsountás kutsui asutuksen yläosaa kukkulalla nimellä ”akropolis” ja alempaa osaa nimellä ”polis”. Asutus jaetaan tutkimuksessa myös kolmeen osaan niin, että kukkulan aluetta kutsutaan nimellä Sésklo A, sen länsipuolisen tasangon aluetta nimellä Sésklo B ja kukkulan koillispuolista aluetta nimellä Sésklo C. Kukkulan koko on noin 100 x 45 metriä, ja sen alueella on ollut noin 500–800 taloa. Koko asutuksen pinta-ala noin neliömetriä. Löytöjä on tehty noin 3–6 metrin syvyydestä nykyisestä maanpinnasta laskettuna, mikä kertoo alueen pitkästä historiasta.
Megaron
Sésklon ja koko Thessalian alueen merkittävin neoliittinen rakennus on megaron, joka rakennettiin myöhäisellä neoliittisella kaudella Kastrákin kukkulan korkeimmalle kohdalle. Sen ympärillä oli kivetty piha ja kivistä tehty muuri, joka erotti sen asutuksen muista, vaatimattomammista taloista.
Megaron oli rakennettu itä-länsisuunnassa ja koostui länsipään etuhuoneesta sekä päähuoneesta ja takahuoneesta. Rakennuksessa oli kivinen perustus, savitiiliset seinät ja puinen katto. Päähuone oli pohjakaavaltaan lähes neliö ja siinä oli tulisija. Keskellä oli kolme kattoa tukenutta puista pylvästä. Rakennuksesta ovat säilyneet vain perustukset.
Savenvalajan talo
Megaronin vieressä sijaitsee Savenvalajan taloksi kutsuttu talo, joka on tunnistettu keramiikkatyöpajaksi. Sen seinää on säilynyt suhteellisen korkealta. Raunioista on löydetty suuri määrä keramiikka. Rakennuksessa oli keskisellä neoliittisella kaudella kaksi rakennusvaihetta. Se tuhoutui Sésklon tuhonneessa tulipalossa.
Muut talot
Muista taloista suurin on talo numero 50 kukkulan koillisreunalla. Muiden talojen rakennusjäänteet koostuvat pääasiassa pienten talojen kivisistä perustuksista sekä niiden välisistä kapeista kaduista. Taloissa on ollut savitiiliset seinät sekä puiset, savella päällystetyt katot. Sisällä on ollut tulisija. Kukkulalla talot on rakennettu tiiviimmin, kun taas alempana kukkulan ympärillä ne ovat etäämpänä toisistaan.
Esinelöydöt
Sésklosta tehtyihin esinelöytöihin lukeutuu muun muassa obsidiaanista ja piikivestä tehtyjä teriä, kivestä ja luusta tehtyjä työkaluja sekä terrakotasta tehtyjä vaaseja ja figuriineja. Esinelöydöt ovat Vóloksen arkeologisessa museossa.
Mutsuki-luokka
Mutsuki-luokka oli Keisarillisen Japanin laivaston kahdentoista aluksen muodostama hävittäjäluokka. Luokan alukset aloittivat palveluksensa jo hieman ennen toista maailmansotaa, jossa kaikki alukset tuhoutuivat.
Alukset
Vuoden 1923 laivasto-ohjelmaa sisällytetty alusluokka oli paranneltu versio Kamikaze-luokasta. Luokka oli viimeinen, jossa torpedoputket sijoitettiin sillan etupuolelle. Siinä kuitenkin otettiin käyttöön kolmiputkinen torpedoputkisto sekä 610 millimetrin torpedot. Kolmiputkinen torpedojen laukaisualusta mahdollisti laukaisualustojen vähentämisen yhdellä ja siitä huolimatta laukaistavien torpedojen määrä pysyi samana kansitilan säästyessä. Aluksella oli neljä varatorpedoa putkien uudelleen lataamiseksi.
Huhtinen
thumb|right|260px|Sale Huhtisissa thumb|right|260px|Huhtisen koulu Huhtinen on Porvoon kaupunginosa. Suurin osa alueen asutuksesta on rakennettu 1980-luvun loppupuolella. Huhtisissa on suomenkielinen ala-aste, Huhtisen koulu, jota laajennettiin vuosina 2002–2003. Alueella on myös melko paljon opiskelija- ja vuokra-asuntoja. Ennen Huhtisissa toimi tunnettu Hopean talli. Nykyään Hopean talli sijaitsee Gammelbackan vieressä, Uddaksentien varrella. Huhtisen asukasluku on noin 3000.
Huhtisista Porvoon keskustaan on matkaa noin kaksi kilometriä. Keskustan ja Huhtisen välillä kulkee linja-autolinja, jonka vuoroväli on noin 1 tunti.
Seikkailu Etelänavalla
Seikkailu Etelänavalla (Eight Below) on 2006 tehty elokuva jonka ohjasi Frank Marshall. Pääosissa ovat Paul Walker, Jason Biggs, Bruce Greenwood sekä Moon Bloodgood. Elokuvan on tarkoitus viitata sankarikoiriin Taroon ja Jiroon, jotka selviytyivät Alaskan hankalissa olosuhteissa yhden vuoden ilman hoidonpitoa.
Juoni
Eräopas Jerry Shepard (Paul Walker) loukkaantuu ja joutuu jättämään uskolliset rekikoiransa pahan myrskyn armoille. Jerry haluaa keinolla millä hyvänsä pelastaa uskolliset ja rakkaat koiransa. Pelastusretkestä tulee vaikein mitä eräopas Jerry on koskaan suorittanut, mutta uskollisten koiraystävien jälleentapaaminen on Jerrylle tärkein asia, niinpä hän lähtee pelastamaan koiriaan myrskyn armoilta. Tarina kertoo myös koirien näkökulmasta millaista on olla yksin myrskyssä ja pakkasessa vuoden päivät ilman mitään apuja. Tarina kertoo ystävyydestä ja rohkeudesta; koirat näyttävät miten toimia pahemmissakin olosuhteissa.
Koirat
D.J., Koda, Floyd and Buck esiintyvät myös elokuvassa Lumihauvat jossa:
Elinkaarimalli
Elinkaarimalli (, lyh. PPP) on hankintamalli, jossa yksityinen yritys vastaa julkisen hankkeen toteutuksesta kokonaisuutena ja tyypillisesti huomattavasti tavanomaisia sopimuksia pidemmän ajan. Useimmissa elinkaarimallihankkeissa yksityisen palvelutuottajan vastuulle kuuluvat hankkeen suunnittelu, rahoitus, toteutus sekä ylläpito ja palvelujakson pituus on useista vuosista kymmeniin vuosiin.
Yleistä
Elinkaarimallin kaikki kustannukset jaetaan tavallisesti palvelumaksuina koko sopimusjaksolle, eikä toteutus vaadi tilaajalta suuria alkuinvestointeja, kuten tavanomaisissa julkisrahoitteisissa hankkeissa. Tämän ansiosta elinkaarimallit tarjoavat hyvän keinon kalliiden hankkeiden toteuttamiseen myös esimerkiksi laskusuhdanteen aikana. Riippumattomuus vuosittaisista investointibudjeteista mahdollistaa myös monissa tapauksissa tiiviimmän toteutuksen, jonka ansiosta lopputuote saadaan aikaisemmin käyttöön ja hankkeen takaisinmaksu alkaa nopeammin.
Elinkaarimallin etuna pidetään parempaa fokusta hankkeen elinkaaren kokonaiskustannuksiin, kun sekä suunnittelun, rakentamisen, käytön ja ylläpidon riskit ja vastuut ovat samalla osapuolella. Näin esimerkiksi rakentamiskustannuksissa säästämällä ei epäsuorasti aiheuteta ylläpidon kustannusten kohtuutonta nousua. Lisäksi elinkaarimalli tarjoaa julkiselle tilaajalle kokonaispaketin, jonka kustannukset ovat tunnettuja koko sopimuskauden ajan. Tämä helpottaa julkisen toimijan budjetin suunnittelua.
Suomessa suurimmat elinkaarimallihankkeet ovat olleet tiehankkeita. Vuosina 1997-2012 toteutettu valtatien 4 osuus Järvenpää-Lahti oli ensimmäinen Suomessa elinkaarimallilla toteutettu tieprojekti. Elinkaarimallia on hyödynnetty myös julkisten palveluyksiköiden, kuten sairaaloiden ja koulujen toteutuksessa. Esimerkiksi Espoon kaupunki on soveltanut elinkaarimallia jo yli kymmenessä hankkeessa. Tunnetuin niistä on Kaivomestarin kiinteistö, jossa toimivat lukio, uimahalli ja kuntosali.
Kritiikkiä
Elinkaarimallia on arvosteltu köyhän miehen osamaksukauppana, joka syö budjettirahat pitkälle tulevaisuuteen. Sen sanotaan olevan kallis toteuttamismuoto, koska yksityissektorin toimijoiden tulee maksaa voittoa omistajilleen ja niiden lainarahoitus tulee aina kalliimmaksi kuin valtion. Myös elinkaarimallihankkeen tarjouskilpailuun liittyvät kustannukset ovat usein tavanomaista rakentamis- tai suunnittelu- ja rakentamishanketta korkeammat.
Wookieet
Wookieet tai wookiet ovat Tähtien sota -universumissa esiintyviä kuvitteellisia olentoja. Niillä on ruskea karvapeite ja ne ovat kotoisin Kashyyyk-planeetalta. Wookieet ovat isokokoisia, erittäin voimakkaita ja voivat kasvaa erittäin pitkiksi. Tunnetuimmat wookiet ovat Chewbacca ja Tarfful.
Kuvaus
Aikuiset wookieet ovat yleensä pidempiä kuin useimmat ihmiset, kasvaen enimmillään jopa 2,21 metrin pituisiksi. Ne ovat hyvin vahvoja ja voivat jopa repiä viholliselta käsivarren irti. Wookieeiden turkki peittää niiden koko ihon, eivätkä ne koskaan pukeudu suojaaviin vaatekappaleisiin. Wookieeilla on myös pitkä elinkaari ja ne voivat elää vuosisatoja vanhoiksi.
Wookieet ovat hyvin moraalintajuista kanssa. Elämänvelka on heille pyhä asia ja he pysyvät uskollisina heitä auttaneille henkilöille, niin kuin Chewbacca pysyi uskollisena Han Sololle, toimimalla tämän apupilottina Millennium Falcon -kevytrahtialuksella. He myös kohtelevat lähimpiä ystäviään osana ”kunniaperhettään”, Chewbacca nähdessä Hanin ohella myös Leia Organan ja Luke Skywalkerin osana omaa kunniaperhettään.
Pelottavasta ja temperamenttisesta luonteestaan huolimatta, he kykenevät ymmärtämään edistynyttä teknologiaa. Millennium Falconin apupilottina toimimisen lisäksi, Chewbacca ymmärsi myös robotiikkaa ja yritti jopa asentaa C-3PO:n takaisin kokoon Imperiumin vastaiskussa, vaikka ei siinä täysin onnistunutkaan. Chewbacca oppi myös nopeasti ohjaamaan AT-ST-talsijaa Endorin taistelun aikana Jedin paluussa. Wookieet ovat näppäriä valmistamaan erilaisia esineitä etenkin puusta. Wookieeiden käsityötä ovat mm. oevvaor-katamaraanit, jotka esiintyvät Sithin kostossa. Wookieet osaavat valmistaa myös puisia aseita. Heille käsityötaidot ovat eloonjäämistaitoja.
Eläimellisten äänihuultensa vuoksi wookieet osaavat puhua ainoastaan omaa kieltään, shyriiwook, joka muodostuu monimutkaisista karjahduksista. Wookieet ymmärtävät kuitenkin peruskieltä ja on myös ihmisiä, jotka ymmärtävät shyriiwookia, mutta vielä harvempi ihminen osaa itse matkia shyriiwookia.
Nimi ”wookiee” on lähtöisin George Lucasin ensimmäisestä pitkästä elokuvasta THX 1138. Elokuvassa yksi ääninäyttelijöistä improvisoi ajokohtauksen aikana: ”I think I just ran over a Wookiee on the expressway.”
Kashyyyk
Kashyyyk on trooppinen metsäplaneetta ja wookieeiden kotiplaneetta. Planeetan läpimitta oli 12 765 kilometriä ja sillä oli kolme kuuta. Planeetan yleisin kasvi olivat wroshyr-puut, joiden latvoihin wookieet rakensivat kotinsa. Planeetta oli osa Galaktista tasavaltaa ja Kloonisotien jälkeen, kun planeetasta tuli osa Galaktista Imperiumia, wookieet vangittiin ja vietiin orjatyövoimaksi Imperiumin laitoksiin eri puolille galaksia.
George Lucas suunnitteli alun perin, että Endor olisi wookieeiden kotiplaneetta, mutta koska Chewbacca selvästi tunsi hyvin kehittyneen teknologian ja oli Millennium Falconin alupilotti, Lucas tunsi ristiritaa wookieeiden esittämisestä alkukantaisena kansana. Niinpä hän muutti Endorin ewokien kotiplaneetaksi. Kashyyyk itse teki esiintymisensä televisioelokuvassa Star Wars Holiday Special sekä myöhemmin kaanonin ensiesiintymisensä teatterielokuvassa Tähtien sota: Episodi III – Sithin kosto.
Elokuva
Sithin kostossa Kashyyykillä wookieet käyvät sotaa Itsenäisten aurinkokuntien konfederaatiota vastaan ja Yoda matkustaa sinne auttamaan heitä sodankäynnissä. Mutta kun kloonisotilaat saavat käskyn 66, Chewbacca ja Tarfful auttavat Yodan pakoon Kashyyykiltä.
Kaanon
Kashyyyk, joka siihen aikaan tunnettiin myös nimellä G5-623, joutui vaikutusvaltaisen asekauppaa harjoittavan Czerka Arms -yhtiön miehittämäksi. He orjuuttivat wookieet, jotka myöhemmin ajoivat yhtiön pois planeetalta.
Legends
Tuhat vuotta ennen Galaktisen tasavallan muodostamista, Kashyyyk oli osa rakatalaisten Ääretöntä Imperiumia. Rakatalaiset muuttivat planeetan niin, että sen lehvistö muuttui epätavallisen suureksi, sellaiseksi kuin se modernilla aikakaudella tunnettiin. Planeetan pinta peittyi varjoihin kilometrien korkuisten wroshyr-puiden alle. Vaaralliset eläimet asettuivat pinnalle, tehden siitä puiden latvoja vaarallisemman paikan. Planeetan pinnalle oli kätketty Tähtiahjon sijainnin paljastavan tähtikartan palanen.
Marshallin gambiitti
Marshallin gambiitti on espanjalaisen pelin eräs muunnelma. Siinä musta uhraa siirtojen 3...a6 4.La4 Rf6 5.0-0 Le7 6.Te1 b5 7.Lb3 0-0 8.c3 jälkeen sotilaan pelaamalla siirron 8...d5. Gambiitti esiintyi ensimmäistä kertaa turnauspelissä vuonna 1918, kun yhdysvaltalainen Frank James Marshall oli valmistellut avausmuunnelman peliinsä Capablancaa vastaan. Capablanca otti gambiitin vastaan tajutessaan kyseessä olevan valmistellun avausmuunnelman. Hän onnistui torjumaan Marshallin hyökkäyksen ja voitti pelin. Marshall kommentoi muunnelmaansa myöhemmin seuraavasti: ”''Olin analysoinut muunnelmaa useita vuosia ja tulin siihen lopputulokseen, että hyökkäyksen täytyy olla riittävä. Tällä en tarkoita, että musta välttämättä voittaisi; väitän vain, että hyökkäys antaa mustalle paljon voittomahdollisuuksia ja sen pitäisi riittää vähintään tasapeliin.''”
Gambiitin pääjatko on 9.exd5 Rxd5 10.Rxe5 Rxe5 11.Txe5 c6. Muita vaihtoehtoja ovat 9...e4, 11...Rf6 ja 11...Lb7, mutta niitä pidetään heikompina kuin pääjatkoa. Peli voi jatkua vaikka seuraavasti: 12.d4 Ld6 13.Te1 Dh4 14.g3 Dh3 Jatkossa musta voi pelata sellaisia hyökkäyssiirtoja kuin ...Lg4, ...Te8 ja ...f5, jota seuraa ...f4.
Mustan ajatuksena on hyökätä ja luoda heikkouksia valkean kuningassivustaan, jolla ei ole käytännössä yhtään puolustajaa. Monia gambiitin jatkoja on tutkittu hyvinkin pitkälle, jopa yli 30. siirtoon, mutta ratkaisevaa etua kummallekaan pelaajalle ei ole löydetty. Gambiittia vastaan pelattaessa vaaditaan tarkkoja puolustussiirtoja valkealta, ja siksi huonosti teoriaa tunteva ajautuu helposti aikapulaan valkeilla. Näistä syistä Marshallin gambiittia näkee usein aivan suurmestaritasollakin. Sen nykyisiin käyttäjiin kuuluvat muun muassa Levon Aronian, Péter Lékó, Michael Adams, John Nunn sekä Mark Hebden.
Marshallin gambiittia pidetään vaikeana pelattavana valkealle, ja siksi suuri osa maailman huipuistakin välttää sitä erityisillä anti-Marshall-linjoilla. Muun muassa entisen maailman ykköspelaajan ja maailmanmestarin Garri Kasparovin tiedetään välttäneen Marshallin gambiittia. Ensimmäinen vaihtoehto on pelata 8.h3 siirron 8.c3 sijasta. Tämän jälkeen musta ei voi enää pelata siirtoa ...Dh3, joten hänen kannattaa välttää gambiitti. Toinen vaihtoehto on pelata 8.a4. Se uhkaa lyöntiä axb5, joten mustan pitää vastata 8...Lb7. Nyt musta ei voi enää siirtää lähettiään kuningassivustalle, joten valkean kuningasaseman kimppuun hyökkääminen Marshallin gambiitilla ei ole tässä jatkossa kannattavaa.
Walter Model
Walter Model (24. tammikuuta 1891 Genthin, Saksi-Anhalt – 21. huhtikuuta 1945 lähellä Duisburgia) oli saksalainen sotamarsalkka, joka palveli komentajana toisessa maailmansodassa.
Model liittyi Saksan armeijaan vuonna 1909 ja palveli ensimmäisen maailmansodan aikana sekä kentällä että esikuntatehtävissä. Hän toimi aktiiviupseerina myös Weimarin tasavallan aikaisessa Reichswehrissä. Model kannatti kansallissosialistien hallintoa ja hänet ylennettiin 1938 kenraalimajuriksi. Saksan hyökätessä Puolaan syyskuussa 1939 hän komensi neljättä armeijakuntaa ja Ranskan valloituksen yhteydessä seuraavana vuonna hän toimi 16. armeijan esikuntapäällikkönä. Model ylennettiin vuonna 1940 kenraaliluutnantiksi. Operaatio Barbarossan alussa vuonna 1941 hän komensi kolmatta panssaridivisioonaa.
Model oli tähän mennessä saavuttanut maineen toimintakykyisenä ja päättäväisenä komentajana, joten 1942 hänet ylennettiin kenraaliksi ja nimitettiin 9. armeijan komentajaksi itärintamalle. Tässä ominaisuudessa hän osallistui vuoden 1943 Kurskin taistelun suunnitteluun ja auttoi saksalaisia säilyttämään asemansa kyseisessä taistelussa kärsityn tappion jälkeen. Sodan jälkipuolella Modelista tuli yksi Adolf Hitlerin luotetuimmista kenraaleista, osin keskiluokkaisen taustansa ja osin puolueuskollisuutensa vuoksi, sillä Hitler ryhtyi epäilemään suurta osaa aristokraattisesta kenraalikunnasta. Itärintaman alkaessa rakoilla Hitler määräsi Modelin useita kertoja komentajanpaikalta toiselle pelastamaan epätoivoisia tilanteita. Tammikuussa 1944 hänet määrättiin pohjoisen armeijaryhmän, maaliskuussa Pohjois-Ukrainan armeijaryhmän ja heinäkuussa keskustan armeijaryhmän komentajaksi. Maaliskuussa hänet myös ylennettiin sotamarsalkaksi.
Model nimitettiin 17. elokuuta 1944 koko länsirintaman komentajaksi Günther von Klugen tilalle, joka erotettiin, koska häntä epäiltiin osallisuudesta heinäkuun 20. päivän salaliittoon. Model ei kuitenkaan saanut pysäytettyä liittoutuneiden etenemistä Pohjois-Ranskassa, ja syyskuun 1944 alussa Gerd von Rundstedt palasi länsirintaman komentajaksi. Model siirtyi tällöin Hollantiin sijoitetun armeijaryhmä B:n komentajaksi. Hän onnistui torjumaan brittien 1. laskuvarjodivisioonan yrityksen vallata Arnhem ja esti siten liittoutuneita saamasta sillanpääasemaa Reinin luona. Yhdessä Rundstedtin kanssa hän myös suunnitteli saksalaisten vastahyökkäyksen Ardennien taistelussa, joka käytiin vuodenvaihteessa 1944–1945. Sodan lopussa Modelin perääntyvä armeijaryhmä jäi liittoutuneiden saartamaksi Ruhrin alueelle. Model määräsi lopulta 300 000 miestä käsittäneet joukkonsa hajaantumaan, ja teki sen jälkeen itsemurhan 21. huhtikuuta 1945.
Model oli Leninin kaukainen sukulainen.
C. S. Lewis: elämä
C. S. Lewis: Elämä on Alister McGrathin vuonna 2013 ilmestynyt elämäkerta C. S. Lewisistä. Teoksen on suomentanut Anne Leu, ja suomennoksen on julkaissut Perussanoma vuonna 2013.
Väinönputki
Väinönputki (Angelica archangelica) on Euroopassa tavattava sarjakukkaisiin kuuluva monivuotinen kasvi. Väinönputkella tarkoitetaan yleensä alalajia Angelica archangelica subsp. archangelica. Suomessa laji on yleinen Pohjois-Lapissa, mutta rauhoitettu Kainuun ja Pohjois-Pohjanmaan maakuntien eteläpuolella. Väinönputki on vanha rohdos- ja maustekasvi.
Lajin tieteellinen nimi archangelica viittaa taruun, jonka mukaan arkkienkeli Gabriel olisi tuonut väinönputken taivaasta ja opettanut ihmiset käyttämään sitä.
Ulkonäkö ja koko
Väinönputki on tanakka ja suurikokoinen kasvi, jonka niukasti haarovat varret kasvavat jopa 150–200 senttimetriä korkeiksi. Varsi on tavalliseti punakirjava, yläosasta karvainen. Kolmiomaiset lehdet ovat isoja, iso- ja väljätuppisia ja kaksi tai kolme kertaa parilehdykkäisiä. Lehdykät ovat 3–5 senttimetriä pitkiä, puikeita ja epätasaisesti hammaslaitaisia tai liuskaisia. Päättölehdykkä on kolmiliuskainen. Lehtiruoti on liereä. Kukinnon sarjaperät ovat karvaisia tai kaljuhkoja, pikkusarjojen suojus on kukkaperien pituinen. Kukan teriö on valkoinen tai vihertävä. Hedelmä on noin 0,5 senttimetrin pituinen ja miellyttäväntuoksuinen. Väinönputki kukkii heinä–elokuussa.