cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Latojärvi (Ylöjärvi)
Maantietoa
Järven pinta-ala on 4,9 hehtaaria ja se on 600 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,4 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Jakaman valuma-alueella (35.34), jonka Parkusjoen alaosan alueeseen (35.342) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 133,1 metriä mpy.
Kukkatalo
Kukkatalo on Netflixin esittämä meksikolainen televisiosarja. Sen päärooleissa ovat Verónica Castro, Cecilia Suárez, Aislinn Derbez, Darío Yazbek Bernal, Arturo Ríos, Paco León, Juan Pablo Medina, Luis de la Rosa, María León ja Isela Vega.
Suomessa sarja alkoi samanaikaisesti Netflixissä.
Alamaailma
Alamaailma on Josef von Sternbergin ohjaama mykkäelokuva, joka julkaistiin vuonna 1927.
Juoni
Riehakas gangsteripomo Bull Weed kuntouttaa entisen lakimiehensä alkoholismista, mutta ongelmia syntyy kun tämä rakastuu Weedin tyttöystävään.
Tuotanto
Alun perin Arthur Rossonin piti ohjata elokuva, mutta hän sai potkut Paramount Picturesilta. Elokuvan kirjoitti Ben Hecht sekä sovitti Charles Furthman ja Robert N. Lee. Tuottajina toimivat B. P. Schulberg ja Hector Turnbull, kuvauksesta vastasi Bert Glennon ja leikkauksesta E. Lloyd Sheldon.
George Bancroftin esittämä gangsterin rooli oli mallinnettu irlantilais-amerikkalaisen rikollisjengiläisen Tommy O’Connorin pohjalta. O’Connor ampui Chicagon poliisipäällikön Padraig O’Neilin vuonna 1923, mutta pakeni kolme päivää ennen teloitustaan eikä häntä saatu enää koskaan kiinni.
Bessiebelle
pienoiskuva|Järvi Bessiebellessä Bessiebelle on Australian Victoriassa sijaitseva kylä. Vuoden 2011 väkiluvunlaskennassa Bessiebellen väkiluku oli 176.
Chaohu
pienoiskuva|Chaohun rautatieasema. Chaohu on piirikuntatason kaupunki Anhuin maakunnassa Kiinassa. Hallinnollisesti se kuuluu prefektuuritason kaupunki Hefeihin.
Chaohun väkiluku on 920 000 ja pinta-ala 2 046 neliökilometriä.
Chaohun pormestari on Zhang Sheng ja puolueen sihteeri on Hu Qisheng.
Aleksandr Kuprin
Aleksandr Ivanovitš Kuprin ; (7. syyskuuta (J: 26. elokuuta) 1870 Narovtšat, Penzan kuvernementti, Venäjä – 25. elokuuta 1938 Leningrad, Neuvostoliitto ) oli venäläinen kirjailija, lentäjä, toimittaja ja seikkailija.
pienoiskuva|200px|Aleksandr Kuprin 1910-luku
Kuprin sai sotilaskoulutuksen ja harjoitti sen jälkeen useita ammatteja. Hän asui vuosina 1907–1919 useaan otteeseen Suomessa ja oli maanpaossa vuodesta 1919, ensin Helsingissä, muutti sittemmin Pariisiin, josta palasi Neuvostoliittoon vuonna 1937.
pienoiskuva|200px|Aleksandr Kuprin 1914
Kuprin oli kirjailijana realisti ja kirjoitti novelleja ja romaaneja, jotka kuvasivat erilaisten ammattialojen edustajia, kuten sotilaita, kalastajia ja talonpoikia.
Hän oli omana aikanaan erittäin suosittu ja hänet tunnetaan kertomuksista, joissa tapahtumat saavat yllättävän käänteen. Kuprin kirjoitti myös pidempää proosaa. Romaani Kaksintaistelu (Pojedinok, 1905, suom. 1906 ja 1968) kuvaa nuoria sotilashenkilöitä ja heidän puolisoitaan. Teos ilmestyi vuonna 1905 ja sen nähtiin heijastavan syitä juuri hävittyyn Japanin-sotaan. Sosiaalista kantaa ottavia teoksia olivat Moloh (Moolokin kita, 1896) ja Kuoppa (Jama, 1915, suom. 1967). Moolokin kita on tehdas, joka imee työläisten voiman. Kuoppa puolestaan kertoo bordellin asukkaiden ja asiakkaiden elämästä. Tätä sentimentaalista teosta on joskus kutsuttu naturalismin ilmentymäksi venäläisessä kirjallisuudessa.
Kuprinin teosten suomennoksia on julkaistu tekijänimillä A. Kuprin, A. I. Kuprin ja Alexander Kuprin.
Rolando Arrojo
Rolando Arrojo (s. 1968) on kuubalainen eläkkeellä oleva baseballpelaaja, joka voitti muun muassa olympiakultaa vuonna 1992 ja maailmancupin kultaa vuonna 1994.
Katariina Saksi-Lauenburgilainen
thumb|Kuningatar Katariina puolisonsa Kustaa Vaasan vieressä hautamonumentissa Uppsalassa.
Katariina Saksi-Lauenburgilainen (myös Katariina Saksilainen, 24. syyskuuta 1513 Ratzeburg – 23. syyskuuta 1535 Tukholma) oli Ruotsin kuningatar vuosina 1531–1535. Häntä pidetään uudenaikaisen Ruotsin ensimmäisenä kuningattarena. Hän oli ensimmäinen Kustaa Vaasan kolmesta puolisosta.
Elämä
Katariinan vanhemmat olivat herttua Magnus I Saksi-Lauenburgilainen (k. 1543) ja Katarina Braunschweig-Wolfenbütteliläinen. Hän sai protestanttisen kasvatuksen ja avioitui 18-vuotispäivänään 24. syyskuuta 1531 Tukholmassa Ruotsin kuninkaan Kustaa Vaasan kanssa. Huomenlahjaksi Katariinalle luvattiin Korsholman, Kalmarin ja Öölannin läänit. Avioliiton taustalla oli poliittisia syitä: Saksi-Lauenburgin herttuakunta sijaitsi strategisesti tärkeässä paikassa. Avioliiton avulla Kustaa Vaasa loi myös yhteyden vanhaan Bjälbo-sukuun, josta Katariina polveutui äidinäitinsä Katarina Pommerilaisen kautta,ja hän sai tärkeitä kontakteja saksalaisiin ruhtinaisiin. Kaiken lisäksi Katariinan sisar Dorothea Saksi-Lauenburgilainen oli avioitunut Tanskan kruununprinssin Kristianin kanssa, joten Kustaa pystyisi vahvistamaan Ruotsin siteitä sekä Tanskaan että Saksaan.
Nord-Flyg
Laivasto
Yhtiön laivasto toukokuussa 2009:
Katariina Saksi-Lauenburgilainen
Elämä
Vanha ruotsalainen kirjallisuus kuvailee Katariinaa oikulliseksi, kylmäkiskoiseksi ja alati kriittiseksi kaikkea ruotsalaista kohtaan. Avioliittoa on kuvailtu onnettomaksi, mutta asiakirjoista on toisaalta päätelty aivan päinvastaista. Väitettä surkeasta liitosta on sanottu Kustaan vihollisten Lyypekin ja Rostockin valheelliseksi propagandaksi.
Kuolema
Kustaan viholliset levittivät huhua, että tämä olisi myötävaikuttanut vaimonsa kuolemaan lyömällä häntä vasaralla. Tutkijat eivät ole löytäneet Katariinan pääkallosta tai luurangosta mitään väkivaltaan viittaavaa.
Katariina, samoin kuin Kustaa Vaasan myöhemmät puolisot Margareeta Leijonhufvud ja Katariina Stenbock, otettiin Helsingin paikannimistöön vuonna 2003.
Lapset
Katariina Saksi-Lauenburgilaiselle ja Kustaa Vaasalle syntyi yksi poika:
Karnevaali (elokuva)
Karnevaali on vuonna 1939 julkaistu Reinhold Schünzelin ohjaama yhdysvaltalainen musikaalidraamaelokuva, jonka pääosissa ovat Joan Crawford, James Stewart, Lew Ayres ja Lewis Stone. Crawford näyttelee Marya, näyttelijätärtä, joka menee vihille luistelijan kanssa ja kohtaa ongelmia sekä uransa että parisuhteensa osalta.
Hans Stoiber
Hans Helmut Stoiber (11. lokakuuta 1918 Zell am See – 10. tammikuuta 2015) oli itävaltalainen runoilija. Hän osallistui vuoden 1936 Berliinin olympialaisiin, joissa voitti pronssia lyriikkakirjallisuudessa teoksellaan ”Der Diskus”. Lyriikan lisäksi Stoiber opiskeli myös oikeustieteitä sekä toimi vahvasti mukana ympäristönsuojeluvaltuustossa, jossa vaikutti Itävallan luonnonsuojelu- ja kansallispuistohankkeisiin.
Karnevaali (elokuva)
Karnevaali perustuu Leonard Praskinsin tarinaan, jonka pohjalta itse Praskins, Florence Ryerson ja Edgar Allan Woolf laativat käsikirjoituksen. Harry Rapf toimi elokuvan tuottajana ja Franz Waxman sävelsi elokuvaan musiikin. Metro-Goldwyn-Mayer toimi elokuvan tuotantoyhtiönä ja jakelijana.
Karnevaali kuvattiin MGM:n studioilla Kalifornian Culver Cityssä 1,1 miljoonan dollarin budjetilla. Elokuva on sekä mustavalkoinen että värillinen. Elokuvan lyhytkestoinen värillisyys saatiin Technicolor-menetelmällä. Elokuva leikattiin raskaasti; Crawfordin esittämät kaikki kolme kappaletta leikattiin pois elokuvasta.
Paskolampi (Ylöjärvi, Poikelus)
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 2,5 hehtaaria ja se on 400 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,0 kilometriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Jakaman valuma-alueella (35.34), jonka Parkusjoen alaosan alueeseen (35.342) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 141,7 metriä mpy.
Jokijärvi (Ylöjärvi, Poikelus)
Jokijärvi on Pirkanmaalla Ylöjärvellä Poikeluksen kylän lähellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 1,8 hehtaaria ja se on 200 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 550 metriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Jakaman valuma-alueella (35.34), jonka Parkusjoen alaosan alueeseen (35.342) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 128 metriä mpy.
Qianshan
Qianshan on piirikuntatason kaupunki prefektuuritason kaupunki Anqingissa Anhuin maakunnassa Kiinassa.
Qianshanin väkiluku on 580 000 vuoden 2010 lopussa ja pinta-ala 1 686 neliökilometriä.
Qianshanin postinumero on 246300.
Papíkio
Papíkio eli Aïtóvouno (Αϊτόβουνο) on vuori Rodópivuorilla Länsi-Traakiassa koillisessa Kreikassa. Sen korkeus on 1 483 metriä.
thumb|left|240px|Komotinín kunnan Itéan kylä ja Papíkio-vuori. Papíkio sijaitsee Rodópin alueyksikössä noin 14 kilometriä luoteeseen Komotinísta lähellä Bulgarian rajaa. Vuori on pääosin metsäinen.
Bysanttilaisella ajalla 1000–1200-luvuilla vuoren alue on ollut merkittävä luostarielämän keskus Traakiassa. Alueella on suoritettu arkeologisia kaivauksia vuodesta 1983. Niissä on löydetty kuuden luostarin paikat.
Russki Standart
Russki Standart on venäläinen votkamerkki. Russki Standartin valmistus aloitettiin vuonna 1998. Sen alkoholipitoisuus on 40 tilavuusprosenttia. Tehdas sijaitsee Pietarissa, ja vesi otetaan Laatokasta.
Russki Standart osti verkkotunnuksen Vodka.com 4. joulukuuta 2006; yhtiö maksoi siitä kolme miljoonaa dollaria (kaksi miljoonaa euroa).
Eri versiot
Russki Standart -vodkaa valmistetaan neljänä eri versiona:
Jaan Rekkor
Jaan Rekkor (3. huhtikuuta 1958 Juuru, Viro ) on virolainen näyttelijä. Hän on näytellyt sekä Endla-teatterissa että Eesti Draamateaterissa ja sen ohella tehnyt lukuisia rooleja erinäisissä elokuva- ja televisiotuotannoissa.
Lapsuus ja nuoruus
Hõredan kylässä syntynyt Rekkor kävi koulunsa Märjamaan kauppalassa, mistä hän jatkoi Tarton yliopistoon ja edelleen Viron musiikki- ja teatteriakatemiaan näyttelijäopintojen pariin. Rekkor valmistui 1982.
Teatteriura
Rekkor aloitti näyttelijänuransa Endla-teatterissa Pärnussa 1982. Vuonna 2005 hän aloitti Eesti Draamateaterin palveluksessa. Rekkorin ensimmäinen roolitehtävä Draamateaterissa oli Othellon nimiosa. Rekkor on jatkanut uraansa kumpaisenkin teatterin riveissä.
Endla-teatterissa Rekkorin rooleja ovat olleet muun muassa James Tyrone (Saatuse heidikute kuu, 1989), Don Juan (Don Juan, 1990), Tolari (Parvepoisid, 2002) ja Heinrich IV (Heinrich IV, 2012).
Elokuva- ja televisiotyöt
Rekkorin ensimmäinen merkittävä filmirooli oli Jaanus Roog elokuvassa Nipernaadi (1983). Teoksen ohjasi Kaljo Kiisk. Vuonna 1986 hän näytteli Jaan Kreuksin roolin niin ikään Kiiskin ohjaamassa elokuvassa Saja aasta pärast mais. Vuonna 1989 Rekkor näytteli Peeter Kängseppin roolin Jüri Sillartin ohjaamassa historiallisessa draamassa Äratus, joka kertoo Neuvostoliiton väestönsiirtoihin liittyneestä Operaatio Priboista.
Vuonna 1992 Rekkor näytteli Munan roolin Mati Põldren ohjaamassa elämäkerrallisessa draamassa Need vanad armastuskirjad, joka kertoo muusikko Raimond Valgresta. Vuonna 1997 hän näytteli Hardi Volmerin ohjaamassa historiallisessa komediassa Minu Leninid. 2000-luvulla Rekkor näytteli muun muassa komediassa Röövlirahnu Martin ja draamakomediassa Koer, lennuk ja laulupidu. Rasmus Merivoon ohjaamassa musiikkikomediassa Buratino Rekkor teki Carabas Barabasin roolin.
2010-luvulla Rekkor on näytellyt muun muassa fantasiaelokuvassa Väikelinna detektiivid ja valge daami saladus sekä draamassa Polaarpoiss.
Televisiossa Rekkor debytoi 1995 herra Saulin roolissa minisarjassa Wikmani poised. Vuonna 2001 hän näytteli Martin roolin suomalaisessa minisarjassa Vaarallista kokea. Vuosina 2006–2007 Rekkor näytteli Rein Pihelgas -nimistä rikoskomissaariota rikossarjassa Ohtlik lend sekä vuosina 2010–2013 samaa hahmoa Ain Prosan ohjaamassa komediallisessa rikossarjassa Kättemaksukontor. Lisäksi Carmen Mikiver näytteli Rein Pihelgan vaimoa Ivia molemmissa sarjoissa. Hyvin verrattavissa Kotikatu ja Uusi päivä -sarjojen Mirja Mäkimaahan.
Shortland Street
Shortland Street on televisioyhtiö TVNZ:n esittämä uusiseelantilainen saippuasarja.
Joseph Dickson
Joseph Dickson -nimisiä henkilöitä ovat muun muassa seuraavat:
Párnonas
Párnonas, antiikin Parnon , on vuori ja vuorijono Peloponnesoksen niemimaalla Kreikassa. Sen korkeus on 1 936 metriä.
thumb|left|240px|Párnonas-vuorten maisemia. Párnonas-vuoret sijaitsevat Peloponnesoksen kaakkoisosassa ja erottavat Lakonian tasangon Arkadiasta ja Argoliinlahden rannikosta. Etelässä vuorijono ulottuu Maléan niemimaalle. Párnonaksen korkeimman huipun nimi on Megáli Toúrla (Μεγάλη Τούρλα). Se sijaitsee linnuntietä noin 27 kilometriä itään Spártin kaupungista.
Pekunitsa
thumb|Pekunitsan kirkko. Pekunitsa on kylä ja maalaiskunta Leningradin alueen Volossovan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Pietarin ja Narvan välisen maantien varrella 21 kilometriä Volossovasta pohjoiseen. Kunnassa on 4 951 ja kylässä 4 190 asukasta (vuonna 2017).
Maantiede
Pekunitsan kunnan pinta-ala on 181,59 neliökilometriä. Se rajoittuu idässä Volossovan piirin Seltsan, etelässä Lopitsan, Terpitsan ja Simetsan, luoteessa Jaaman piirin Ahokylän sekä pohjoisessa Lomonosovin piirin Kaprion ja Lopuhkinan kuntiin. Pinta-alasta 51,0 prosenttia on metsää, 43,1 prosenttia maatalousmaata ja 4,9 prosenttia asuinaluetta.
Alue on kumpuilevaa Inkerin ylänköä, jossa tavataan karstikuoppia. Vesistöjä ovat muutamat lammet ja pienet järvet. Hyötykaivannaisiin kuuluu turve.
Asutus
Kunnan hallinnollinen keskus on Pekunitsan kylä. Siihen kuuluu lisäksi 21 muuta kylää: Homutta (ven. Gomontovo), Ivanskoi (Ivanovskoje), Kaikino, Karstala (Karstolovo), Kirova (Kirovo), Korotsa (Korostovitsy), Markkova (Markovo), Miesnova (Mestanovo), Pieni-Teskova (Maloe Teškovo), Priiskova (Krasnoje Bryzgovo), Raitsa (Raditsy), Rukkulitsa (Rukulitsy), Sinkutsa (Sinkovitsy), Suomen-Laskutsa (Bolšije Laškovitsy), Suuri-Teskova (Bolšoje Teškovo), Sääpitsä (Zjabitsy), Tehlitsä (Teglitsy), Tuomarinautio (Tomarovo), Vanha-Pekunitsa (Staryje Begunitsy), Vennäin-Laskutsa (Laškovitsy) ja Vennäin-Priiskova (Russkoje Bryzgovo).
Yli 80 prosenttia väestöstä asuu Pekunitsan kylässä. Yli sadan asukkaan kyliä ovat Suuri-Teskova, Ivanskoi ja Miesnova. Kesäasukkaiden määräksi arvioidaan 2 700 henkeä. Kunnan alueella sijaitsee Kirovskojen puutarhapalsta-alue.
Historia
Pekunitsasta ja sen lähikylistä on löydetty keskiaikaisia kurgaanihautoja. Suomen kaartin upseerien vuonna 1873 hautakummuista kaivamat esineet ovat nykyään Suomen kansallismuseon kokoelmissa. 1700-luvulla perustetun Pekunitsan ortodoksiseurakunnan jäsenistä valtaosa oli venäläisiä, mutta vielä 1800-luvun lopulla eräissä kylissä (Korotsa, Raitsa, Tehlitsä, Toikana, Vanha-Pekunitsa, Vennäin-Laskutsa) asui inkerikkoja, jotka tosin jo tuolloin puhuivat sujuvaa venäjää. Seudun inkerinsuomalaiset kuuluivat Kupanitsan ja Moloskovitsan luterilaisiin seurakuntiin. 1800-luvun lopulla alueelle muutti paljon virolaisia, jotka perustivat vuonna 1902 oman Teskovan seurakunnan.
Liikenne, talous ja palvelut
Keskuskylän palveluihin kuuluvat lastentarha, peruskoulu, ammattikoulu, pieni poliklinikka, kirjasto, taidekoulu, kulttuuritalo, joukko kauppoja ja kaksi kahvilaa.
Nähtävyydet ja matkailu
Kulttuuriperintökohteita ovat keskiaikaiset hautakummut sekä sisällissodan ja toisen maailmansodan aikaiset hautapaikat. Markkovan kylässä on säilynyt Neuvostoliiton sankarin Pietari Tiikkiläisen kotitalo. Muita nähtävyyksiä ovat Vlasovon kartanoalue Kirovan kylässä, Sinkutsan ja Tehlitsän kartanoiden puistoalueet ja arkkienkeli Mikaelin kirkko Pekunitsassa. Kunnassa ei ole matkailupalveluja.
Pelinaío
Pelinaío (myös Πελινναίο, Pelinnaío; ) on vuori Chíoksen saarella Kreikassa. Se on saaren korkein vuori ja sen korkeus on 1 297 metriä.
thumb|left|240px|Pelináio-vuoren maisemia. Pelinaío sijaitsee Chíoksen pohjoisosassa. Sen lähellä sijaitsevat muun muassa kylät Spartoúnta, Kámpia, Víki ja Amádes. Vuoren korkeimman huipun nimi on Agía Triáda (Αγία Τριάδα). Pelinaío on koko Egeanmeren saarten korkeimpia vuoria.
Kishiwada
Kishiwada on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kansain alueella Osakan prefektuurissa. Se sijaitsee Tyynenmeren Osakanlahden rannalla prefektuurin eteläosassa Osakan ja Sakain eteläpuolella. Kaupungissa on 197 629 asukasta (vuonna 2017) ja sen pinta-ala on 72,32 neliökilometriä. Kishiwada on nimitetty yhdeksi Japanin erityiskaupungeista.
Kishiwada on pitkänomaisen muotoinen kaupunki, joka ulottuu pohjoisen teollistuneelta ja tiheään asutetulta Osakanlahden rannikkoalueelta etelään korkealle vuoristoon Wakayaman prefektuurin rajalle. Kishiwada kehittyi 1600-luvulta alkaen Kishiwadan daimiokunnan linnanaluskaupunkina. Meiji-kaudella 1800-luvun lopulla sinne syntyi kehruuteollisuutta, myöhemmin muun muassa metalli- ja koneteollisuutta sekä Osakanlahden täyttömaalle 1960-luvulta lähtien puunjalostus- ja terästeollisuutta. Kaupunkioikeudet Kishiwadalle myönnettiin vuonna 1922. Se tunnetaan erityisesti Kishiwadan linnasta ja Danjiri-festivaalista. Kishiwadaa palvelevat JR Nishi-Nihonin Hanwa-linja ja Nankai-rautateiden Nankai-päälinja.
Tongo
Tongo on kaupunki Upper East Ghanassa Ghanan valtiossa.
Tongossa on myös Tongo Whistling Rocks eli paikka jossa on erikoisia kiviä.
Luettelo Suomen kuntavaalien ääniharavista
Luettelo Suomen kuntavaalien ääniharavista sisältää vuosina 1996–2017 järjestetyissä kuntavaaleissa eniten ääniä saaneet ehdokkaat. Luettelo sisältää kaikki yli 7 000 ääntä saaneet.
Vaarallista kokea
Vaarallista kokea on kolmiosainen suomalainen televisiosarja vuodelta 2001. Sarjan käsikirjoitti Harri Virtanen ja ohjasi Sina Kujansuu. Se perustuu runoilija Aila Meriluodon päiväkirjakokoelmaan vuosilta 1953–1975.
Vaarallista kokea kertoo Meriluodon elämästä 1950–1970-luvuilla. Hänen avioliittonsa Lauri Viidan kanssa on päättynyt ja hän on neljän lapsen yksihuoltaja. Kunkin jakson teemana on Meriluodon suhde kulloiseenkin mieheen, mutta taustalla jyllää Meriluodon ja Viidan kompleksinen rakkaussuhde. Meriluoto analysoi suhdetta toistuvasti, yrittää saada otteen Viidasta.
Osa 1: Cege, pappi
Aila yrittää suhdetta kirkkoherra Cegen kanssa. Cegellä on vaimo ja lapsia. Aila muuttaa siitä huolimatta Lappiin Cegen luo. Järjestely toimii huonosti, sillä Cegen vaimo Anna asuu saman pappilan katon alla. Lauri tulee paikalle. Runoilijantyössään Ailalla on meneillään Aniaran käännös ruotsista suomeksi, ja hän tapaa runon kirjoittajan Harry Martinsonin Tukholmassa. Jakson kesto 44'34".
Osa 2: Mart, psykiatri
Lauri haluaa Ailan pois pappilasta. Hän riehuu pappilan tiloissa - poliisi tulee ja vie hänet. Ailan suhde pappi Cegeen päättyy. Aila rakastuu psykiatri Mart Sarnetiin, joka on naimisissa Silvin kanssa, Martilla ja Silvillä on yhteisiä lapsia. Aila tapaa Martin Göteborgissa, missä he kirjautuvat hotelliin, jossa he rakastelevat. Aila matkustaa Suomeen vanhempiensa luo maaseudulle. Mart tulee perässä, perhe mukanaan. Suhde kuihtuu. Jakson kesto 43'24".
Osa 3: Asarias, yksikiveksinen
Ailan uusin teos saa tyrmistyneen vastaanoton: sen sisältöä pidetään liian seksuaalisena. Aila viettää aikaansa maaseudulla Asariaksen luona. Lauri on ollut jo kauan kuollut ja on vahvasti mukana Ailan elämässä. Asarias avaa Ailan "Lauri-hanat": Aila alkaa kirjoittaa teosta Lauri Viidan elämästä. Tässä vaiheessa eletään 1970-luvun puoltaväliä, Ailan lapset ovat varttuneet jo nuoriksi aikuisiksi ja avioliitosta Laurin kanssa on kulunut parisenkymmentä vuotta. Lopussa pidetään juhlat. Aila tapaa professori Jouko Paakkasen, sarja päättyy. Jakson kesto 46'48".
Tuotanto
Vaarallista kokea -sarjan kuvasi Jarkko T. Laine, lavasti Kristine Elo ja Pirko Koski ja puvusti Seija Lappalainen. Musiikista vastasi Vesa Mäkinen.
KCET
KCET on losangelesilainen televisioasema, joka kuuluu Public Broadcasting Serviceen. Asema lähettää ohjelmaa kanavapaikalla 28 ja sen televisiostudio sijaitsee Hollywoodissa. Aseman lähetin sijaitsee Mount Wilsonin huipulla Los Angelesin piirikunnassa.
KCET ja KTLA ovat ainoat televisioasemat Hollywoodissa. Kaikki muut ovat lähteneet muihin kaupunginosiin tai kaupunkeihin.
KCET aloitti 28. syyskuuta 1964, kun se solmi sopimuksen National Educational Television in kanssa. KCET oli toinen yritys perustaa koulutuksellinen asema Los Angelesin alueelle. Etelä-Kalifornian yliopiston hallinnoima KTHE aloitti lähetyksensä samalla paikalla 29. marraskuuta 1953. KTHE oli yhdysvaltain toinen koulutuksellinen asema. Se aloitti vain kuusi kuukautta houstonilaisen KUHT-aseman jälkeen. KTHE kuitenkin ajautui taloudellisiin ongelmiin yhdeksän kuukauden toiminnan jälkeen ja joutui lopettamaan toimintansa.
KCET:n studio sijaitsee Hollywoodin historiallisella alueella. Vuosien 1912–1970 paikkaa käytettiin elokuva- ja televisiostudioina. KCET hankki alueen vuonna 1971 Fordin ja Michael Connellin säätiöiden tukemana.
KCET:n kanavapaikalta tulee ohjelmaa viideltä kanavalta. Aseman kanavat ovat KCET, KCET Desert Cities, KCET Orange, V-ME ja PBS World.
Bruno Fattori
Bruno Fattori (31. maaliskuuta 1891 Senigallia – 15. lokakuuta 1985 Pisa) oli italialainen runoilija. Hän osallistui vuoden 1936 Berliinin olympialaisiin, joissa voitti hopeaa lyriikkakirjallisuudessa teoksellaan ”Profili Azzurri” (”Azzurrin julkisuuskuva”). Olympiateos on kadonnut.
Bogue-luokka
Taustaa
Saadut kokemukset Long Island- ja Charger-luokista sekä Britannian kasvava tarve saada lisää saattuetukialuksia palvelukseen johtivat Yhdysvaltain tekemään päätökseen vuoden 1941 lopulla siirtää lisää C3-tyypin kauppa-aluksia muutettavaksi tehtävään.
Muutostyöt
Luokan alukset valmistettiin käyttämällä kahtakymmentä tyypin 3C rahtialuksen runkoa. Muutostöistä pääosa tehtiin Seattle-Tacoma Shipbuilding Corporationilla ja muutama alkupään muutos tehtiin Ingalls Shipbuildingilla Pascagoulassa Mississipissä ja Western Pipe and Steel Companyllä San Franciscossa Kaliforniassa.
Eroina edeltäneeseen Charger-luokkaan olivat hieman suuremmat hangaaritilat ja lentokansi, 3 tonnin lentokoneen ilmaan saattava katapultti, kaksi 6,5 tonnin hissiä lentokoneiden siirtämiseksi kannelle. Tärkein ero oli turbiinimoottorien käyttöönotto, mikä nosti alusten nopeutta. Hintana oli kuitenkin toimintasäteen pieneneminen, mikä seurasi hieman pienemmästä öljyvarastosta.
Perään asennettiin 5 tuuman tykki ja 20 millimetrin tykit keulaan sekä lentokannen sivuun rakennetuille hyllyille. Kaikkiaan 20 millimetrin tykkejä oli aluksi 10 kappaletta. Alkupään aluksista osa jäi aluksi ilman tykkejä, kun odotettiin kaksiputkisia 40 millimetrin tykkejä asennettavaksi. 40 millimetrin aseita asennettiin lopulta vain neljä.
Pimeälampi (Ikaalinen)
Pimeälampi on Pirkanmaalla Ikaalisissa Juhtimäen kylän lähellä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Blue Jasmine
Elokuvan ensi-ilta oli Yhdysvalloissa 26. heinäkuuta 2013 ja Suomessa se oli 30. elokuuta 2013.
Cate Blanchett palkittiin roolistaan parhaan naispääosan Oscarilla, Golden Globella, BAFTAlla ja SAG-palkinnolla.
Arvostelut
Rotten Tomatoes -sivuston mukaan kriitikoiden arvosteluista 91 % oli positiivisia perustuen 193 arvosteluun.
Pahnuslampi
Pahnuslampi on Pirkanmaalla Ikaalisissa Juhtimäen kylän lähellä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 2,5 hehtaaria ja se on 300 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 700 metriä.
Tongcheng (Anhui)
pienoiskuva|Tongcheng Anqingissa. Tongcheng on piirikuntatason kaupunki prefektuuritason kaupunki Anqingissa Anhuin maakunnassa Kiinassa.
Pahnuslampi
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Jakaman valuma-alueella (35.34), jonka Parkusjoen alaosan alueeseen (35.342) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 149,7 metriä mpy.
Pimeälampi (Ikaalinen)
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 1,8 hehtaaria ja se on 450 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 900 metriä.
Tongcheng (Anhui)
Tongchengin väkiluku oli 750 000 vuoden 2010 lopussa ja pinta-ala on 1 472 neliökilometriä.
Pimeälampi (Ikaalinen)
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Jakaman valuma-alueella (35.34), jonka Parkusjoen alaosan alueeseen (35.342) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 150,1 metriä mpy.
Tongcheng (Anhui)
Tongchengin postinumero on 231400.
Profítis Ilías
Profítis Ilías (, ”Profeetta Elia”) on Kreikassa yleinen paikannimi, joka liittyy usein paikalla sijaitsevaan profeetta Elialle omistettuun kirkkoon tai kappeliin. Tällaisia kirkkoja on usein erityisesti korkeilla tai paikallisesti merkittävillä vuorilla, mistä syystä nimi on yleinen vuoren tai sen korkeimman huipun nimi. Nimi voi viitata muun muassa seuraaviin paikkoihin:
MSC
MSC voi tarkoittaa
Xintai
pienoiskuva|Xintai Shandongissa Xintai on kaupunki Kiinan Shandongissa. Vuonna 2010 Xintain asukasluku oli 1 315 942.
Xintain pinta-ala on 1 933 km2.
Łódźin itäinen piirikunta
Łódźin itäinen piirikunta on yksi Łódźin voivodikunnan piirikunnista. Sen väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 72 179. Piirikunta on jaettu kuuteen maalaiskuntaan, jotka ovat Andrespol, Brójce, Koluszki, Nowosolna, Rzgów sekä Tuszyn ja niissä on kylien lisäksi kolme kaupunkia; Koluszki, Rzgów ja Tuszyn. Hallintokeskus Łódź muodostaa oman kaupunkipiirikuntansa.
Brzezinyn kaupunkikunta ja Brzezinyn, Dmosinin, Jeżówin sekä Rogówin maalaiskunnat siirrettiin 1. tammikuuta 2002 Łódźin itäisestä piirikunnasta ja niistä muodostui uusi Brzezinyn piirikunta.
Łódźin itäisen piirikunnan pinta-alasta 24,3 prosenttia oli metsän peitossa vuonna 2018.
Łódźin itäisen piirikunnan työttömyysaste oli vuoden 2018 lopussa 6,2 prosenttia. vasen|pienoiskuva|220px|Piirikunnan väestöpyramidi 2014. Vuoden 2019 lopussa Łódźin itäisessä piirikunnassa oli 72 179 asukasta, joista 52 prosenttia naispuolisia ja 48 prosenttia miespuolisia. Puolan väestönlaskennassa 2011 väkiluvun laskettiin olevan 68 061 ja sen ennakoidaan vuoteen 2050 mennessä kasvavan 81 140 asukkaaseen. Alle 18-vuotiaat muodostivat vuoden 2019 lopussa 18,8 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäiset 60,1 prosenttia ja eläkeikäiset 21,1 prosenttia väestön keski-iän ollessa 41,6 vuotta. Elävänä syntyneiden määrä oli vuonna 2019 yhteensä 662 lasta.
Kohtalon tuomio
Kohtalon tuomio (The Postman Always Rings Twice, 1946) on draama-film noir, joka pohjautuu James M. Cainin vuoden 1934 romaaniin Vahinko kello kaulassa (vuoden 1970 suomennos; toinen suomennos vuonna 1990 nimellä Postimies soittaa aina kahdesti). Elokuva on romaanin tunnetuin sovitus ja sen rooleissa ovat Lana Turner, John Garfield, Cecil Kellaway, Hume Cronyn, Leon Ames ja Audrey Totter. Ohjaajana toimi Tay Garnett ja musiikin sävelsivät George Bassman ja Erich Zeisl (jälkimmäinen ilman mainintaa).
Elokuva on romaanin kolmas filmatisointi, mutta ensimmäinen sen alkuperäisellä nimellä ja ensimmäinen englanniksi. Tätä ennen elokuva oli kuvattu nimillä Viimeinen tienhaara Ranskassa vuonna 1939 sekä Riivaajat Italiassa vuonna 1943.
Juoni
Frank Chambers (John Garfield) on kulkuri, joka pysähtyy aterioimaan maaseudun ruokabaariin ja päätyy työskentelemään siellä. Baaria pyörittää kaunis nuori nainen Cora Smith (Lana Turner) ja hänen huomattavasti vanhempi aviomiehensä Nick (Cecil Kellaway).
Frank ja Cora ajautuvat suhteeseen pian tapaamisensa jälkeen. Cora on kyllästynyt elämäntilanteeseensa: hän on naimisissa miehen kanssa jota ei rakasta, ja töissä ruokabaarissa jonka haluaisi omistaa. Hän ja Frank suunnittelevat murhaavansa Nickin voidakseen aloittaa uuden elämän yhdessä menettämättä baaria. Heidän ensimmäinen murhayrityksensä menee pieleen, mutta ennen pitkää he onnistuvat.
Paikallinen syyttäjä Kyle Sackett (Leon Ames) aavistelee, että jotakin on tapahtunut, mutta häneltä puuttuvat todisteet sen osoittamiseksi. Yrittäen saada Coran ja Frankin kääntymään toisiaan vastaan, hän syyttää vain Coraa rikoksesta. Vaikka pariskunta kääntyykin toisiaan vastaan, Coran asianajajan nokkela juoni estää Coran täyttä tunnustusta päätymästä syyttäjän käsiin. Syyttäjän taktiikan epäonnistuessa tuottamaan uusia todisteita, Cora hyötyy sovitteluratkaisusta, jossa tunnustaa syyllistyneensä tappoon ja saa ehdonalaisen tuomion.
Frank ja Cora saavat myrskyisän parisuhteensa rauhoittumaan ja suunnittelevat yhteistä tulevaisuutta. Mutta juuri kun he valmistautuvat elämään "elämänsä onnellisesti loppuun asti", Cora kuolee auto-onnettomuudessa. Vaikka kyseessä oli oikeasti onnettomuus, sen hämärät olosuhteet johtavat siihen, että Frankia syytetään kolarin lavastamisesta. Hänet tuomitaan kuolemaan Coran murhaamisesta.
Frank on epäuskoinen saadessaan tiedon, että hänen viimeinen armahduspyyntönsä on hylätty — häntä ollaan teloittamassa rikoksesta, johon hän on syytön. Mutta kuullessaan viranomaisten löytäneen viimein kiistämättömiä todisteita siitä, että hän on syyllinen Nickin murhaan, Frank hyväksyy tulevan kuolemansa kaasukammiossa myöhästyneenä rangaistuksena tehdystä rikoksesta, vaikka hänen virallinen tuomionsa tulikin Coran tappamisesta.
Alanen Päällystenlammi
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 0,9 hehtaaria ja se on 150 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 400 metriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Jakaman valuma-alueella (35.34), jonka Parkusjoen alaosan alueeseen (35.342) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 113,4 metriä mpy.
Madisonin piirikunta (Ohio)
Maantiede
Madisonin naapuripiirikuntia ovat Union pohjoisessa, Franklin idässä, Pickaway kaakossa, Fayette etelässä, Greene lounaassa, Clark lännessä ja Champaign luoteessa.
thumb|left|Madison County Courthouse, Madisonin piirikunta
Väestö
Piirikunnassa oli vuoden 2010 väestönlaskennassa 43 435 ihmistä. Etniset ryhmät jakautuvat valkoisiin, joita on 90,9%, mustiin (6,8%), alkuperäisamerikkalaisiin (0,3%) ja aasialaisiin (0,6%).
Kotitalouden mediaanitulo on 54 366 dollaria ja köyhyysrajan alapuolella oli 10,5% väestöstä 2007–2011 välisenä aikana.
Margareeta Leijonhufvud
thumb|200px|Ruotsin kuningattaren Margareetan hautamuistomerkki Kustaa Vaasan hautamonumentissa.|alt= Margareeta Erikintytär Leijonhufvud (1. tammikuuta 1516 Ekebergin säteri, Lillkyrka, Närke – 26. elokuuta 1551 Tynnelsön linna, Mälaren) oli Ruotsin kuningatar 1536–1551. Hän oli Kustaa Vaasan toinen puoliso ja tulevien kuninkaiden Juhana III:n ja Kaarle IX:n äiti.
Tausta
Margareeta oli Erik Abrahamsson Leijonhufvudin ja Ebba Eriksdotter Vaasan kolmas tytär. Hänellä oli kolme vanhempaa sisarusta: Abraham, Birgitta ja Anna, joka kuitenkin kuoli jo nuorena. Hänellä oli myös kolme nuorempaa sisarusta: Anna, Sten ja Märta. Hän oli ainoastaan nelivuotias, kun hänen isänsä teloitettiin Stortorgetilla Tukholman verilöylyssä 8. marraskuuta 1520. Margareeta oleskeli syksyn 1520 ajan äitinsä ja sisarustensa kanssa Västeråsin luostarissa, mikä saattoi pelastaa heidät verilöylyltä. Luostarista he muuttivat takaisin Ekebergin säteriin. Margareetan koulutuksesta ei ole tarkkaa tietoa.
Margareeta muutti äitinsä ja sisarustensa kanssa Lon linnaan Gräfsnäsiin Anten-järven rannalle, 20 kilometriä Nossebrosta etelään ja noin 80 kilometriä Göteborgista koilliseen. Margareetasta kasvoi siro ja noin 155 cm pitkä nainen.
Kuningattarena
thumb|Tarun mukaan kuningas [[Kustaa Vaasa rakastui Margareetaan vierailullaan Lon linnassa, ja kosi tyttöä myöhemmällä käynnillään. Tuolloin Margareeta säikähti niin, että hän pakeni ullakolle ja piiloutui kirstuun. Kuvassa asetelma Gräfsnäsin linnassa.]] Kuningas Kustaa Vaasan ensimmäinen puoliso Katariina Saksi-Lauenburgilainen kuoli 23. syyskuuta 1535. Kustaalla oli ollut vaikeuksia löytää ensimmäistä puolisoaan, eikä hän halunnut enää toista puolisoa etsiessään neuvotella ulkomaisten hovien kanssa. Ottaessaan puolison ruotsalaisesta aatelissuvusta hän saattaisi myös vahvistaa asemaansa valtakunnan sisällä. Edellä mainituista syistä hän rajasikin tällä kertaa etsinnät ruotsalaisiin naisiin. Margareeta oli jo salakihloissa Svante Sturen kanssa, kun Kustaa kosi häntä. Kihlaus purettiin, ja Svante Sture sai puolisokseen Margareetan nuoremman sisaren Märta Erikintytär Leijonhufvudin. Margareeta ja Kustaa avioituivat Uppsalan tuomiokirkossa 1. lokakuuta 1536.
Häiden jälkeen Margareeta ja Kustaa viettivät aikaa Mälarenin ympäristössä: Västeråsissa, Tre Kronorin linnassa Tukholmassa ja Gripsholmin linnassa. Margareeta sairastui, mikä viivästytti matkantekoa. Helmikuussa 1537 pariskunta vieraili Ekebergissä, jossa kuningas myönsi Margareetan äidille luvan kerätä viljelijöiltä eräänlaista veroa. Hän myönsi äidille kevään mittaan myös verohelpotuksia.
Margareeta oli puolisoaan 20 vuotta nuorempi, mutta ikäerosta huolimatta hän sopeutui hyvin rooliinsa. Omalla lempeänystävällisellä tavallaan hän vaikutti rauhoittavasti Kustaa Vaasaan. Liittoa Margareetan kanssa on pidetty Kustaan elämän onnellisimpana aikana. Asiakirjojen perusteella Margareetan valta oli huipussaan 1540-luvun alkupuoliskolla. Hän oli puolisonsa läheinen neuvonantaja ja teki maakauppoja omiin nimiinsä suullisesti naisten kesken. Margareeta oli mukana Kustaa Vaasan ja Kristian III:n tapaamisessa 1541, jonka aikana he keskustelivat Ruotsin ja Tanskan välisestä yhteistyöstä: Eerikin ja Tanskan kruununprinssin naimakaupoista. Margareeta ei kuitenkaan osallistunut neuvotteluihin. Yksi kuningattaren tärkeimmistä tehtävistä oli kotitaloudesta huolehtiminen: hänen vastuullaan olivat talous, alaiset ja linnojen varastot. Hän piti yllä hyviä välejä ja diplomaattisia suhteita Sturen suvun ja ulkomaisten kuningattarien kanssa sekä armahti alamaisia.
Kuoleman jälkeen
Helsingin Vanhaankaupunkiin perustettiin Margareeta Leijonhufvudin puisto vuonna 2003. Kustaa Vaasan ensimmäinen ja kolmas aviovaimo otettiin Helsingin paikannimistöön samana vuonna.
Lapset
Margareeta synnytti kymmenen lasta kolmentoista vuoden aikana. Näistä kahdeksan selvisi lapsuusvuosiensa yli, mikä on poikkeuksellisen korkea osuus 1500-luvun mittapuulla.
Suomen Lennätinlaitos
Suomen lennätinlaitos oli vuosina 1918–1927 toiminut suomalainen keskusvirasto, joka vastasi lennätinasioista.
Autonomian aika
Suomen lennätinverkoston rakentaminen alkoi sotalaitoksen tarpeita varten Krimin sodan aikana. Helsingin ja Pietarin välinen sähkölennätinyhteys valmistui vuonna 1855, ja samana vuonna annettiin keisarillisella määräyksellä valtiolle yksinoikeus lennätinlinjojen omistukseen. Useimmissa maissa lennätin toimi postilaitoksen yhteydessä, mutta Suomen lennätinosasto (vuodesta 1874 Suomen lennätinpiiri) oli alkuaan yksi Venäjän lennätinlaitoksen 18:sta piiristä, ja sitä johdettiin Pietarista käsin. Sen asemapaikaksi määrättiin vuonna 1859 Turku, mutta se siirrettiin jo vuonna 1864 Helsinkiin.
Lennätinlaitoksen palvelukseen otettiin ensi sijassa naisia. He olivat ensimmäisiä virkapukuisia naisvirkailijoita. Naisten palkkaaminen muihinkin virastojen, konttorien, kauppapuotien ja teollisuuden tehtäviin lisääntyi 1870-luvulta alkaen.
Itsenäisen Suomen lennätin
Suomen itsenäistymisen jälkeen Vaasan senaatti päätti 13. helmikuuta 1918 lennätinlaitoksen ottamisesta Suomen valtion haltuun. Myöhemmin samana vuonna perustettiin keskusvirastona Suomen lennätinlaitos, jolle alistettiin myös puhelintoimi. Lennätinlaitos yhdistettiin 1. kesäkuuta 1927 alkaen Postihallituksen kanssa uudeksi Posti- ja lennätinhallitukseksi.
Pääjohtajat
Titteli vuoteen 1918 päällikkö; vuodesta 1918 pääjohtaja
William Yule
William Yule (s. ) on skotlantilaissyntyinen psykologi ja King’s College Londonin soveltavan lapsipsykologian emeritusprofessori. Hänet tunnetaan muun muassa epidemiologisista tutkimuksistaan sekä lasten traumaperäisen stressihäiriön (PTSD) asiantuntijana. Hän toimi lasten mielenterveyden asiantuntijapsykologina ja tutkijana jo Herald of Free Enterprisen laiva-onnettomuuden (1987) jälkeen. Hän oli vuodesta 1993 Unicefin neuvonantaja entisen Jugoslavian alueen sisällissotien aikana (vuodesta 1993) ja on toiminut myös brittien terveydenhoidon asiantuntijaryhmässä, joka auttoi Sri Lankan sisällissodan jälkeen löytämään käytännöllisiä ratkaisuja sotatilan synnyttämien traumaoireuden hoitamiseen. Hän on toiminut asiantuntijana myös usean suuronnettomuuden jälkeisten mielenterveyspalvelujen käynnistämisessä.
Yule valmistui psykologiksi Aberdeenin yliopistosta vuonna 1962.
Professori Yule sai Euroopan psykologiliittojen federaation (EFPA) kahden vuoden välein jaettavan Aristotele-palkinnon vuonna 2007.
Jänönraatosammal
Jänönraatosammal (Tetraplodon mnioides) on tiheinä tuppaina kasvava pieni lehtisammal. Se kasvaa vain 2–4 cm pitkäksi. Teräväkärkiset lehdet ovat melko leveät ja niissä kulkee selvä keskisuoni. Varsien tyvet ovat toisissaan kiinni ruskean juurtumahapsihuovaston avulla. Pitkän ja vankan pesäkeperän päässä oleva itiöpesäke tuoksuu pystyasennossa erittäin epämiellyttävältä. Pesäkeperä on nuorena oranssi ja muuttuu vanhemmiten punaiseksi. Jänönraatosammal kasvaa yleensä eläinten raadoilla ja luilla Pohjois-Suomessa. Etelässä se on harvinainen.
Eteenpäin – elämään
Eteenpäin – elämään on Toivo Särkän ja Yrjö Nortan ohjaama suomalainen draamaelokuva vuodelta 1939. Elokuva perustuu Juhani Tervapään eli Hella Wuolijoen näytelmään Justiina (1937). 1900-luvun sortovuosista alkavat tapahtumat sijoittuvat kartanomiljööseen. Näytelmä oli Tervapään teoksista ensimmäinen, johon Suomen Filmiteollisuus osti filmausoikeudet päästäkseen osalliseksi kirjailijan saamasta suosiosta. Käsikirjoituksessa suuri osa näytelmän yhteiskunnallisista aineksista on peitetty ja elokuva on sen sijaan kertomus epäsäätyisestä rakkaudesta.
Tarinassa kartanon nuori herra Robert rakastuu piikatyttö-Justiinaan, mutta myöntyväisyyslinjaa ajava senaattori-setä estää avioliiton. Hän häätää veljenpoikansa kaupunkiin ja Justiina synnyttää lapsen, jonka hän kasvattaa yksin. Kevytmielisen laulajattaren kanssa avioitunut, laamanniksi ylennyt Robert palaa parinkymmenen vuoden kuluttua lapsuudenkotiinsa, jossa tapaa poikansa ja tämän äidin. Elokuvaa on luonnehdittu suureksi isänmaalliseksi rakkaustarinaksi.
Näyttelijät
Kreditoimattomat näyttelijät
Juoni
Vuodet kuluvat. Sukunimensä Harmaalahdeksi muuttanut Robert työskentelee Helsingissä asianajajana ja avioituu laulajatar Hilda Ålenin kanssa. Heille syntyy Riikka-tytär. Robert valitaan eduskuntaan, missä hän puhuu aviottomien lasten oikeuksien puolesta. Tällä välin Justiina kasvattaa poikaansa Olavia yksin, seuraa Robertin uraa lehdistä ja sivistää itseään paikallisen tohtorin lainaamilla kirjoilla. Kansalaissodan aikana hän estää punaisten pääsyn kartanoon.
Olavi varttuu nuorukaiseksi ja työskentelee kartanon puutarhurina. Juorujen perusteella hän tietää Robertin isäkseen ja haluaisi lukea ylioppilaaksi. Robert ylenee maaherraksi, mutta Hilda-vaimon ylellinen elämäntyyli saattaa hänet talousvaikeuksiin; hän eroaa virastaan tyytyen laamannin arvoon. ”Suvun jatkumisen” nimissä senaattori myöntyy ennen kuolemaansa testamenttaamaan kartanon Robertille.
Ruustinna paljastaa Robertin isyyden laamannittarelle, joka raivoissaan vaatii Olavia ja Justiinaa lähtemään talosta. Robert kuitenkin pitää kiinni lupauksestaan antaa Olavin jäädä, ja senaattorska ilmoittaa tarvitsevansa Justiinaa tämän asuttamassa alatalossa. Kiukunpurkauksen jälkeen laamannitar alistuu järjestelyyn.
Robert ja Justiina tapailevat toisiaan ja lähentyvät uudelleen. Olavi viettää aikaa Riikan ja laamannittaren seurassa laiminlyöden äitiään. Robert aikoo virallisesti tunnustaa Olavin pojakseen, mitä laamannitar pitää skandaalina. Robert sanoo ottavansa elämänsä omiin käsiinsä, kutsuu vaimoaan ”vieraaksi talossa” ja tunnustaa tämän läsnä ollessa rakastavansa Justiinaa. Laamannitar uhkaa kostaa.
Robertin ollessa kaupunkimatkalla laamannitar viettelee Olavin suutelemaan itseään. Riikka yllättää heidät sylikkäin ja päästää huudon. Olavi syöksyy ulos ja hyppää korkealta kalliolta mereen satuttaen päänsä kiveen. Hänet pelastetaan tajuttomana rantaan ja viedään alataloon, kun laamannitar kieltää tuomasta häntä kartanoon. Robertin palatessa selvittämään asiaa laamannitar kieltää tytärtään puhumasta, mutta hädissään Riikka paljastaa isälleen kaiken. Laamannitar yrittää selittää, mutta Robert tarttuu raivoissaan aseeseen ja uhkaa ampua vaimonsa. Justiinan väliintulon ansiosta laukaus suuntautuukin kattoon.
Laamannitar suostuu eroon ja lähtee kartanosta. Robert, Justiina ja senaattorska kokoontuvat toipuvan Olavin sairasvuoteen äärelle, uuden yhteisyyden vallitessa. Robert ja Justiina kulkevat käsikkäin kohti kartanoa ja kääntyvät luottavaisesti toistensa puoleen.
Tuotanto
Eteenpäin – elämään perustui Hella Wuolijoen salanimellä Juhani Tervapää kirjoittamaan yhteiskunnalliseen näytelmään Justiina, jonka kantaesitys oli Helsingin Kansanteatterissa 15. syyskuuta 1937. Nimensä elokuva sai eräästä Justiinan loppurepliikistä. Kyseessä oli ensimmäinen Wuolijoen tuotanto, johon Suomen Filmiteollisuus osti filmausoikeudet. Aikaisemmat Wuolijoki-filmatisoinnit Juurakon Hulda (1937) ja Niskavuoren naiset (1938) olivat kilpailevan yhtiön Suomi-Filmin tuottamia.
Ryhtyessään kirjoittamaan elokuvakäsikirjoitusta Särkkä käänsi näytelmän ylösalaisin. Melodraama yhdistyy näytelmässä terävään näkemykseen naisen asemasta, sääty-yhteiskunnan epäkohdista ja työväenliikkeen synnystä. Elokuvasovituksessa Särkkä vesitti reippaasti yhteiskunnallisia aineksia ja korosti sen sijaan Justiinan ja laamannin rakkaustarinaa. Wuolijoen näytelmä keskittyi nimenomaisesti Justiinan kasvutarinaan, mutta mahdollisesti omien elämänkokemuksiensa innoittamana Särkkä nosti elokuvan päähenkilöksi keski-ikäisen laamannin, joka on jo vuosia elänyt onnettomassa avioliitossa mutta haluaa aloittaa uuden elämän.
Mansour Ojjeh
Mansour Akram Ojjeh (25. syyskuuta 1952 – 6. kesäkuuta 2021 ) oli saudiarabialaissyntyinen ranskalainen liikemies, yrittäjä ja luxemburgilaisen TAG:n yhtiön omistaja. Hän omisti myös 15 % McLaren Groupista sekä 10 % Asprey ja Garrard jalokivialan yrityksistä.
Eteenpäin – elämään
Tuotanto
Elokuvasovituksen ajallisia kiinnekohtia ovat vuosien 1902–1904 kutsuntalakot ja vapaussota 1918, toisaalta myös Iris Uurron vuonna 1930 ilmestynyt romaani Ruumiin ikävä. Aikadimensio on näin runsas neljännesvuosisata. Useita näytelmän sivuhenkilöitä esiintyy myös elokuvassa, toisaalta siihen on lisätty senaattori Harmelius, joka näytelmässä esiintyy vain puheessa. Elokuvan näyttelijöistäkin osa oli samoissa rooleissa kuin Kansanteatterissa. Elokuvatarkastamo leikkasi 15 sekuntia loppupuolen kohtauksessa tapahtuvasta Emmi Jurkan ja Leo Lähteenmäen pitkästä suudelmasta.
Elokuvan ulkojaksoja kuvattiin kesällä ja syksyllä 1938 Helsingissä sekä Oulunkylässä Vantaanjoen varrella. Peltovainiokohtaus tehtiin Porvoossa Bergstan kartanon mailla. Näkymää on myös Espoon Kilon rautatieasemalta laamannittaren saapuessa Harmaalahteen. Harmaalahden kartanoa esittää Herttoniemen kartano, jonka ympäristössä kuvattiin. Sisäkuvia varten käytettiin SF-studiota Fredrikinkadulla.
Hahmojen esitystapa
Elokuvasovitusta varten Särkkä muutti myös laamannin tyypitelmän kokonaan toisenlaiseksi. Näytelmässä laamanni on samanlainen itsekeskeinen vätys kuin useimmat Wuolijoen näytelmien miehet, mutta Särkkä ja Tauno Palo muovasivat hänestä sympaattisen ja suoraselkäisen ihmisen, joka saa toisen mahdollisuuden onneen ja myös tarttuu tilaisuuteen. Justiinan hahmo muuttuu elokuvan alun nuoresta aktivistitytöstä vahvaksi aikuiseksi. Hän menettää ensirakkautensa ja pettyy elämässään, mutta vuosien kuluessa hänestä tulee voimakas, pystyvä nainen, joka kannattaa sosialismia ja on kasvattanut poikansakin saman aatteen hengessä.
Naispääosaa esittänyt Regina Linnanheimo oli kuvausten aikaan vasta 23-vuotias, eikä pelkkä maskeeraus riittänyt tekemään hänestä vanhemman näköistä. Hän ratkaisi ikäongelman madaltamalla ääntään varttuneemman Justiinan roolissa ja muuttamalla nuoren Tiinan lintumaisen nopeat liikkeet iän karttuessa raskaammiksi ja hitaammiksi.
Arviot
Vuoden 1991 televisioesityksen yhteydessä arvioitiin, ettei elokuva tehnyt oikeutta Wuolijoen näytelmälle. Katso-lehden arviossa sitä kritisoitiin jäykästä ohjauksesta ja yliampuvasta näyttelemisestä.
Aleksei Osipov
Aleksei Osipov (1888 Sippola – toukokuu 1918 Hamina) oli Suomen sisällissodan aikana punaisten päällikkönä Savon rintamalla ja toimi sodan loppuviikkoina käytännössä koko rintaman ylipäällikkönä. Voikkaalta kotoisin ollut Osipov oli taitava ja miehistön kunnioittama päällikkö, jota kutsuttiin ”Voikkaan Mannerheimiksi”.
Lapsuus
Osipovin isä Ulian Osipov (1846–1907) oli muuttanut tsaarin armeijan sotamiehenä Helsinkiin Pihkovasta ja hänen äitinsä Antoinette Emelie Forsström (1846–1920) puolestaan oli Vihdistä kotoisin ollut suomenruotsalainen. Osipovin perhe asui aluksi Sippolassa, jossa myös Aleksei syntyi. Lapset olivat Venäjän kansalaisia, mutta esimerkiksi Aleksei ei puhunut venäjää ennen lähtöään asepalvelukseen vuonna 1915. Ulian Osipov oli aluksi työssä Turpaan ruutitehtaalla, mutta tehtaan tuhouduttua räjähdyksessä 1890, hän muutti perheineen työhön Kymintehtaalle.
Sisällissota
Aleksei Osipov yleni asepalvelusta suorittaessaan Venäjän keisarillisen armeijan aliupseeriksi ja taisteli itärintamalla saksalaisia vastaan. Kuusankoskelle hän palasi kesällä 1917. Suomen sisällissotaan Osipov lähti punakaartin Kymintehtaitten rykmentissä, jota komensi voikkaalainen puuseppä Oskar Sundman. Nuoruudessaan iltamarettelöitsijänä mainetta saanut Osipov osoittautui sodan aikana kyvykkääksi ja vastuuntuntoiseksi johtajaksi. Hän itse selitti, ettei hän taistellut aatteen vuoksi vaan virkavaltaa vastaan tuntemansa kaunan takia.
Sodan loppuvaiheissa toukokuun alussa 1918 Osipov joukkoineen pyrki viivyttämään Kouvolaa kohti eteneviä valkoisia, jotta paikkakunnalle ruuhkautuneet pakolaisjoukot pääsisivät siirtymään Kotkaa kohti. Käytyään kotonaan Kuusankoskella, Osipov lähti Kotkaan yhdessä morsiamensa, punaisten sairaanhoitajana toimineen Maija Rasilaisen kanssa tarkoituksenaan paeta Neuvosto-Venäjälle. He yrittivät turhaan päästä ohikulkeneeseen pakolaislaivaan Haminan edustalla sijaitsevasta Majasaaresta. Osipov teki morsiamensa kanssa kaksoisitsemurhan, kun he arvelivat saarta lähestyvän valkoisten etsintäpartion veneen.
Muuta
Valkoiset teloittivat Kuusankoskella Aleksei Osipovin vanhimman veljen Antti (Adrian) Osipovin (s. 1879) kostoksi siitä, etteivät saaneet Alekseita käsiinsä. Antti Osipov oli vakaumuksellinen pasifisti ja tolstoilainen, joka ei ollut osallistunut sotaan millään tavoin.
Kesällä 2012 Aleksi Osipov ja Maija Rasilainen saivat oman muistomerkin Haminan Majasaareen. Sen on suunnitellut kotkalainen kuvataiteilija Seppo Heinonen. Toukokuussa 2015 ilmestyi heidän tarinansa kertova kirjailija Martti Linnan romaani Kaksi hautaa saarella.