cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Viisi rikottua kameraa
Juoni
Jokaisella viidestä kamerasta on oma tarinansa. Palestiinalainen Emad Burnat on opetellut kuvaamaan, ja hän hankkii ensimmäisen kameransa kun hänen neljäs poikansa Gibreel syntyy vuonna 2005. Samaan aikaan hänen kotikyläänsä Bil'iniin rakennetaan separaatiomuuria, ja kyläläiset nousevat hanketta vastaan.
Seuraavan vuoden ajan Burnat kuvaa poikansa varttumisen ohessa kylänsä kamppailua, jota kaksi hänen parasta ystäväänsä johtaa. Tapahtumat alkavat pian vaikuttaa hänen ja hänen perheensä elämään: heitä pelottavat päivittäiset pidätykset, väkivaltaiset kohtaukset, oliivipuita kaatavat puskutraktorit, kuolemantapaukset ja öiset ratsiat. Burnat itse veljineen ja ystävineen kuitenkin välttyy luodeilta ja pidätyksiltä. Tapahtumien dokumentointiin käytetyt kamerat kuitenkin tuhotaan yksi toisensa jälkeen.
Vuonna 2009 Burnat ottaa yhteyttä israelilaiseen elokuvantekijä Guy Davidiin, ja he päättävät tehdä kameroista ja niiden edustamasta tarinasta elokuvan.
Taustaa
Israel aloitti Länsirannan separaatiomuurin rakentamisen Bil’inin kylässä Palestiinassa vuonna 2005. Kun kyläläisille kävi ilmi, että heidän viljelymailleen rakennettavaa muuria varten viljelyalasta takavarikoitaisiin puolet, he aloittivat vastarinnan, johon liittyi myös israelilaisia ja kansainvälisiä rauhanaktivisteja. Burnat sai kameransa noihin aikoihin ja alkoi dokumentoida vastarintaliikettä.
Vuonna 2007 Israelin korkein oikeus määräsi muurin siirrettäväksi, ja neljä vuotta myöhemmin, sen jälkeen kun osa viljelymaista palautettiin kylän asukkaille, mielenosoitukset lopetettiin.
Vaikka Burnat’n ja muiden Bil’inin asukkaiden vastustus oli väkivallatonta, israelilaissotilaat käyttivät väkivaltaa: palestiinalaisia hakattiin, ammuttiin ja pidätettiin laittomasti.
Ensimmäisen vuoden ajan Burnat kuvasi lähinnä aktivistien tarpeisiin. Hänen kuvaamaansa aineistoa käytettiin todistusaineistona israelilaisessa oikeusistuimessa ja sitä julkaistiin myös YouTubessa liikehdinnästä tiedottamiseksi.
Kun mediassa alettiin kiinnittää huomiota Bil’inin tilanteeseen, Burnat'n kuvaama aineisto sai kansainvälistä tunnustusta ja sitä alkoivat näyttää paikalliset ja kansainväliset uutistoimistot. Burnat'sta tuli Reutersin freelance-kuvaaja ja hänen kuvaamaansa aineistoa käytettiin kyläläisten taistelusta kertovissa dokumenttielokuvissa, esimerkiksi Shai Carmeli Pollacin elokuvassa Bil’in, my love sekä Guy Davidin ja Alesandre Goetschmannin elokuvassa Interrupted Streams.
Studio 54
Studio 54:n vapaaseen ilmapiiriin kuuluivat alastomuus tanssilattialla, paidattomat tarjoilijapojat, erilaisia seksuaalisia suuntauksia edustanut asiakaskunta ja häikäilemättömän valikoiva ovimieskäytäntö, joka suosi julkisuuden henkilöitä tai muuten sopivan näköisiä asiakkaita. Vakiokävijöihin kuuluivat Mick Jagger, Andy Warhol, Liza Minnelli, Michael Jackson ja monet muut kuuluisuudet. Paikka symbolisoi siirtymistä 1970-luvun vapaamielisyydestä ja hedonismista 1980-luvun juppikulttuuriin.
Studio 54:stä tehtiin 1990-luvun lopulla parikin elokuvaa, Mark Christopherin 54 (1998) ja Whit Stillmanin The Last Days of Disco (1998).
Viisi rikottua kameraa
Esituotanto
Vuonna 2009 Välimeren alueen elokuvakehitysprojekti Greenhouse pyysi Burnat’ta kehittelemään dokumenttia. Projektissa keskityttiin vastarintaliikkeeseen ja erityisesti aiemmin samana vuonna mielenosoituksessa Bil'inissä kuolleeseen Bassem Abu-Rahmeen. Hankkeen ajauduttua vaikeuksiin Burnat otti yhteyttä Guy Davidiin, jonka ensimmäinen täyspitkä dokumenttielokuva Interrupted Streams oli julkaistu Jerusalemin kansainvälisillä elokuvajuhlilla 2010.
Davidi hahmotteli Burnat’lle uuden idean: Burnat kertoisi tarinan omasta kuvaajanäkökulmastaan. Davidi ehdotti lisäksi, että elokuva jäsentyisi Burnat’n kameroiden ympärille. Burnat'n oma perhe-elämä tuotaisiin elokuvaan kotivideoiden kautta.
Burnat jatkoi kuvaamista uuden idean pohjalta, keskittyen enemmän tapahtumien omassa perheessään aiheuttamiin reaktioihin. Muut, kuten Guy Davidi kuvasivat joitain avainkohtauksia, joilla kertomusta täydennettiin ja joilla Burnat itse tuotiin mukaan tarinaan.
Leikkaus
Vuodesta 2009 lähtien Davidi työskenteli elokuvan kerronnan ja jäsentelyn parissa. Vuonna 2011 ranskalainen leikkaaja Véronique Lagoarde–Ségot liittyi projektiin ja leikkasi elokuvan lopullisen, 90-minuuttisen elokuvateatteriversion sekä 52-minuuttisen televisioversion. Elokuva etenee päiväkirjan lailla kronologisessa järjestyksessä viidessä eri jaksossa, joista kukin edustaa yhden vuosien varrella käytetyn kameran tarinaa.
Esipuheessa ja elokuvan lopussa Burnat’lla on kaikki viisi särjettyä kameraa pöydällä edessään. Kohtaus kuvattiin kuudennella kameralla, joka säilyi ehjänä. Kamerakohtaisten jaksojen ja loppusanojen edellä elokuvassa näytetään jaksokohtaiset otsikot. Itse tarina esitetään vuoroin kylän tapahtumien, vuoroin Burnat’n perhetapahtumien välityksellä.
Kolmannen kameran tarinasta alkaen perheen tarina ja henkilökohtaiset tarinat sulautuvat yhä enemmän yhteen kylän liikehdinnän kanssa. Burnat’n rooli elokuvan protagonistina korostuu, kun hänet suljetaan kotiarestiin ja kun luoti osuu suoraan hänen kolmanteen kameraansa.
Rahoitus
Ohjaaja Guy Davidin mukaan elokuva sai aluksi rahoitusta israelilaisen säätiön käynnistämältä Greenhouse-projektilta (jota puolestaan rahoitettiin Euroopasta), sittemmin Ranskan ja Alankomaiden televisiolta ja lopulta myös Israelin televisiolta ja New Israel Fund -rahastolta, jotka ”olivat hyvin innoissaan” elokuvasta ja tukivat ”muutenkin kuin rahallisesti”. Rahoitusta saatiin myös Yhdysvalloista, Kanadasta ja Aasiasta.
Arvostelut
Viisi rikottua kameraa on saanut paljon myönteisiä arvosteluja. Elokuvan tuoreusluokittelu Rotten Tomatoes -sivustolla on 39 arvostelun pohjalta yhteensä 95 %. The New York Timesin A.O. Scottin mukaan elokuva on ”visuaalinen omaelämäkerta ja sellaiseksi vaatimaton, vankka ja liikuttava taideteos”, ja ansaitsee arvostusta lisäksi Burnat'n ”äänen lyyrisestä herkkyydestä sekä hänen tarkkasilmäisyydestään.” Artinfo-lehden J. Hobermanin mukaan dokumentti on ”mukaansatempaava alusta alkaen” ja sen näkeminen saa pohtimaan, millaista olisi nähdä ”mustan alabamalaisen kaitafilmi kansalaisoikeusliikkeen taistelusta”. Time Out New Yorkin Joshua Rothkopf antoi elokuvalle neljä tähteä ja kuvaili sitä ”ylpeän uhmakkaaksi” teokseksi, joka on omistettu yhteisölle ja on sen jäsenten luomus, joka paljastaa ”paljolti kertomatta jääneitä yksityiskohtia” elämästä Länsirannalla.
Carnal Demise (albumi)
Carnal Demise on saman nimisen yhtyeen esikoisalbumi. Se julkaistiin vuonna 2012 levymerkillä Inverse Records.
Evelyn Insam
Evelyn Insam (s. 10. helmikuuta 1994 Brixen) on italialainen mäkihyppääjä.
Insamin ensimmäinen kilpailu Continental Cupissa oli 18. tammikuuta 2006 Toblachissa. Hän sijoittui kilpailussa 32:nneksi. Hänen ensimmäinen palkintokorokesijansa Continental Cupissa tuli Toblachin osakilpailusta 21. tammikuuta 2009, jolloin hän sijoittui toiseksi. Maailmancupissa Insam kilpaili ensimmäisen kerran Lillehammerissa 3. joulukuuta 2011 ollen tuolloin kilpailun kuudes. Palkintokorokkeelle hän on sijoittunut kaksi kertaa: toiseksi Schonachin osakilpailussa tammikuussa 2013 ja kolmanneksi Râșnovissa maaliskuussa 2014.
Insam on osallistunut nuorten MM-kilpailuihin kuusi kertaa. Ensimmäisen kerran hän osallistui Zakopanessa vuonna 2008. Hän oli normaalimäen kahdeksas. Vuoden 2009 nuorten MM-kilpailuissa Štrbské Plesossa Insam oli jälleen kahdeksas. Vuonna 2010 Hinterzartenissa hän oli 12:s. Otepäässä 2011 Insamin sijoitus oli viides. Vuonna 2011 Insam myös osallistui ensimmäisen kerran aikuisten MM-kilpailuihin. Oslossa hän sijoittautui normaalimäen kahdeksanneksi. Vuonna 2012 nuorten MM-kilpailuissa Erzurumissa Insam oli neljäs. Ensimmäisen kerran hän pääsi nuorten MM-kilpailuissa palkintopallille Liberecissä 2013, voittaen hopeaa normaalimäestä. Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 2013 Insam oli normaalimäen kahdeksas. Sekajoukkuemäessä hän oli seitsemäs Italian joukkueen kanssa. Sotšin olympialaisissa 2014 hän oli viides.
Nydamin suolöydöt
thumb|Nydamin vene museossa thumb|Nydamin veneen halli Gottorfin linnan vieressä Nydamin suolöydöt ovat Etelä-Jyllannista noin kahdeksan kilometriä Sønderborgista pohjoiseen sijaitsevasta Nydamin suosta tehdyt arvokkaat rautakautiset löydöt. Ensimmäisessä löydössä vuosilta 1859–1864 oli muun muassa kolme venettä, aseita ja koruja, jotka olivat peräisin 300-luvulta. Yksi veneistä tuhoutui Saksan-Tanskan sodassa vuonna 1864, kun se joutui sotilaiden polttopuuksi. Myöhemmässä löydössä vuodelta 1988 oli metalliesineitä 400-luvun puolivälistä. Kaivaukset ovat jatkuneet ja vuonna 2011 on löytynyt neljäs vielä ensimmäistä löytöä suurempi vene, jota ei kuitenkaan kyetty rekonstruoimaan.
Löytöjen historia
thumb|Näkymä Nydamin suolta nykyaikana Löydöt teki Conrad Engelhardt (1825-1881), joka oli tullut ensimmäisen Saksan-Tanskan sodan jälkeen alueelle opettajaksi. Paikkoja oli vapautunut, kun saksalaismielisiä virkamiehiä oli erotettu. Engelhardt vastasi paikallisesta Jespersenin muinaislöytökokoelmasta. Hän sai paikallisilta maanviljelijöiltä ja turpeenostajilta vinkkejä löytöpaikoista ja alkoi itse tehdä kaivauksia. Vuonna 1859 hän alkoi kaivaa Nydamin suon alueella. Toinen Saksan-Tanskan sota puhkesi 1863, kun hän oli löytänyt kolme venettä ja paljon muita esineitä, muun muassa yli 400 miekkaa. Sodan seurauksena Schleswigin herttuakunta liitettiin Saksaan ja vene joutui Saksan haltuun. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Versailles’n rauhan sopimuksen mukaisesti 1920 Schleswigissä järjestettiin kansanäänestys, jonka seurauksena alue Flensburgin pohjoispuolelta liitettiin Tanskaan ja Nydamin suo siirtyi taas Tanskalle. Tanskan kansallismuseon meriarkeologinen instituutti on tehnyt vuoden 1984 jälkeen alueella tarkempaa kartoitusta ja löytänyt Nydamin veneeseen kuuluvia osia kuten todennäköisesti keulakoristeina käytettyjä puisia päitä.
Suolöydöt
thumb|Miekkalöytöjä Nydamin suohon on kätketty esineitä jopa kahdeksana eri ajankohtana. Näistä neljä suurinta ajoittuvat välille 200-400 j.Kr, jolloin suo oli järvi. Aarteita on upotettu on vielä noin v. 475. Muutamat pohjoismaiset laivalöydöt ovat olleet venehautauksia, joissa vene on muiden varusteiden kanssa haudattu merkkihenkilön mukana. Nydamin vene näyttää kuitenkin tulleen haudatuksi sotasaaliina. Se on mahdollisesti uhrattu kiitokseksi voitosta. Suosta on löytynyt paljon aseita ja niistä voidaan päätellä jotakin senaikaisen sotajoukon varustelusta. Yleisin varuste oli keihäs tai peitsi. Toinen yleinen ase oli miekka.
Nydamin vene
thumb|Nydamin veneen sisänäkymä thumb|Nydamin veneen perä ja peräairo Nydamin vene, jota kokonsa puolesta voi kutsua myös laivaksi, on kolme tonnia painava, 23 metriä pitkä ja vajaat kolme metriä leveä. Sen rakentaminen on ajoitettu puiden vuosirenkaiden perusteella vuosiin 315-320. Vene on säilynyt suossa hyvin ja on nykyään nähtävillä Gottorfin linnan museossa Schleswigissa Saksassa. Tämä vene on limilaidoitettu ja tammipuinen. Tacitus mainitsee kirjoissaan pohjoisen veneen rakennustavan olleen limisaumainen, joten tämä löytö osoittaa Tacituksen olleen asiasta perillä. Laivan pohjamuoto on syvä V, joten se on ollut ilmeisesti hyvin kiikkerä. Löydettäessä siinä olikin noin 1000 kg painolasti. Laivassa ei ollut köliä, vaan 14.3 metriä pitkä, varsin leveä pohjalankku. Se, sekä nokkapuu, peräranka ja laitalankut kiinnitetty toisiinsa rautaniiteillä ja puutapeilla. Laitojen viisi lankkua ja kaaret oli sidottu niinipunoksella lautoihin veistettyihin kohoamiin, kuten oli tyypillistä tuon ajan laivoissa. Soutajia laivassa oli 15 paria. 3,5-metristen airojen lyhyyden vuoksi souturytmi on ollut nopea. Vuonna 1993 löytyi veneen peräsinairo, joka oli sijainnut tyyrpuurin puolella. Mastolle ei ole löytynyt paikkaa, joten todennäköisesti aluksessa ei koskaan ole ollut purjetta.
Nancy Friday
Nancy Colbert Friday (27. elokuuta 1933 Pittsburgh, Pennsylvania – 5. marraskuuta 2017 New York, New York) oli yhdysvaltalainen naisten seksuaalisuutta ja siihen suhtautumista käsittelevästä tuotannostaan tunnettu kirjailija. Hänen tunnetuin teoksensa on esikoisteos, naisten haastatteluiden ja kirjeiden perusteella heidän seksuaalisia fantasioitaan käsittelevä Salainen puutarha.
Friday syntyi Pittsburghissa ja kasvoi Etelä-Carolinan Charlestonissa, missä hän kävi collegeen valmistavaa tyttöjen oppilaitosta. Hän opiskeli Wellesley Collegessa Massachusettsissa valmistuen 1955. Friday työskenteli toimittajana The San Juan Island Times -lehdessä ja myöhemmin aikakauslehdissä New Yorkissa, Englannissa ja Ranskassa ennen ryhtymistään vapaaksi kirjailijaksi. Hänen ensimmäisestä kirjastaan, naisten haastatteluihin ja kirjeisiin perustuvasta vuonna 1973 ilmestyneestä My Secret Gardenista tuli bestseller. Myöhemmässäkin tuotannossaan hän käytti haastattelumuotoa käsitellessään mm. äitiyden, tyttärenä olemisen, mustasukkaisuuden, vihan, feminismin ja BDSM:n sekä kauneuden teemoja.
Nancy Fridayn tuotannossa korostuu ajatus, että naiset on usein kasvatettu tietynlaiseen naiseuden ideaaliin, joka on ajastaan jälkeen jäänyt ja rajoittava. Hänen naisten seksuaalisia fantasioita paljastavat kirjoituksensa tarkastelevat sitä, miten ideaalikäsitys naiseudesta ei kuvaa monien naisten todellista sisäistä maailmaa ja että avoimuuden lisääminen auttaa näitä naisia toteuttamaan ja ilmaisemaan itseään paremmin ja nauttimaan elämästään. Seksuaalisen maailman ilmaisuun kohdistuvat rajoitukset eivät ole peräisin kenenkään tietoisesta pahasta tahdosta vaan sosiaalisista odotuksista. Sekä naiset että miehet hyötyvät hänen mukaansa yhtä lailla mahdollisuudesta olla avoimempia, vapaamielisempiä ja kantaa ottavampia (participatory) itsensä toteuttamisessa.
Friday on kertonut, että hän päätyi kirjoittamaan naisten seksuaalisista fantasioista 1960-luvun lopulla siksi, että aihepiiri oli vielä jokseenkin käsittelemätöntä ja tuona aikana lisääntyi tiedonhalu seksistä ja naisten seksuaalisuudesta. Hänen mukaansa oli yleinen uskomus, ettei naisilla ole seksuaalisia kuvitelmia.
Kallioaratti
Kallioaratti (Psittacara wagleri) on eteläamerikkalainen papukaija, jonka elinympäristö ulottuu Kolumbiasta Venezuelaan, Ecuadoriin ja Peruun. George Robert Gray kuvaili lajin holotyypin Bogota 1845. Laji on nimetty Johann Georg Waglerin kunniaksi.
Aappo Jurvelin
Aappo Jurvelin (23. helmikuuta 1870 Utajärvi – 14. tammikuuta 1962 Utajärvi) oli suomalainen Utajärven Ahmaskylällä asunut kansanparantaja ja maanviljelijä. Jurvelin tunnettiin luunmurtumien ja jäsenvikojen korjaajana sekä kotieläinten parantajana.
Oravan talossa Utajärven kirkonkylässä syntynyt Jurvelin muutti jo 6-vuotiaana setänsä kanssa tämän ostamaan Siiran taloon. Jurvelinin setä myi myöhemmin Siiran talon ja osti Säräisniemeltä Nuutilan talon. Aappo Jurvelin palveli täällä renkinä kuuden vuoden ajan. Palkasta säästämilään rahoilla hän osti sitten Kiviharjun talon Utajärven Ahmasjärven rannalta. Jurvelin raivasi tilalleen lähes 20 hehtaaria uutta peltoa kuokalla ja lapiolla. Hän jäi leskeksi ja joutui hoitamaan yksin sekä emännän työt että myös perheen kaksi lasta.
Jurvelin oli oppinut parantajan taidot isältään Pekka Pekanpoika Jurvelinilta, joka taas oli saanut ne omalta isältään Utajärven lukkarina toimineelta Pekka Jurvelinilta ollessaan tämän apulaisena. Lukkarin toimeen kuului aikoinaan myös välskärin tehtävät. Aappo Jurvelin harjoitti parantajantointaan talonpidon ohella ja hänen luonaan kävi potilaita ympäri Suomea. Jurvelin kävi myös itse potilaidensa luona. Hän hoiti enimmäkseen käsi- ja jalkavammoja, mutta asetteli myös selkä- ja niskanikamia paikoilleen. Jurvelin hoiti myös eläimiä ja korjasi erityisesti hevosten sijoiltaan menneitä jalkoja. Jurvelin hankki myös kevätmarkkinoilta talven aikana savotoilla huonoon kuntoon ajettuja hevosia, hoiti ne kesän aikana terveiksi ja myi hevoset sitten syysmarkkinoilla.
Nergal
Nergal voi tarkoittaa:
Välimatkataulukko
Välimatkataulukko on taulukollinen esitys, jonka avulla voidaan määrittää kahden kaupungin välinen matka.
Käyttö
Välimatkataulukkoa käytetään usein siten, että valitaan yläriviltä jokin kaupunki matkan alkukaupungiksi ja äärimmäiseltä pystyriviltä loppukaupunki, tai mahdollisesti toisinpäin. Näiden sarakkeiden leikkauspiste ilmaisee kaupunkien välimatkan. On myös kolmiomaisia välimatkataulukoita, joita luetaan kahden sarakkeen päätyihin merkittyjen kaupunkien, ja niiden leikkauskohdan avulla.
Määränpäänä Graceland
Määränpäänä Graceland on Demian Lichtensteinin ohjaama yhdysvaltalainen toimintaelokuva vuodelta 2001. Elokuvan pääosissa esiintyvät Kurt Russell ja Kevin Costner.
Elokuva ehdolla Golden Raspberry Awardseissa, huonoimpana elokuvana.
Juoni
Elokuva kertoo rikollisjoukosta, joka aikoo ryöstää kasinon Elvikseksi pukeutuneena. Hyvin alkanut keikka kuitenkin saa ikävän lopun, kun ryöstöretki päättyy ammuskeluun ja yksi ryhmän jäsen kuolee pakomatkalla. Porukan jakaessa rahoja ryöstön suunnittelija Thomas J. Murphy haluaa, että ryöstössä kuolleen kumppanin rahat annetaan tämän omaisille. Hanson ei tähän suostu ja uhittelee Murphya aseella. Rauhoituttaan hän panee aseensa pois, mutta Murphy ampuu hänet oitis. Joukon rippeet lähtevät hautaamaan ruumista, mutta Murphy pettää muut ja ampuu Gusin ja Michaelin. Michael kuitenkin tointuu ja toteaa selvinneensä luotiliivien ansiosta. Tästä alkaa ryöstösaaliin raivokas metsästys.
Reaaliaikainen kinemaattinen mittaus
Reaaliaikainen kinemaattinen mittaus (Real Time Kinematic, RTK) on etenkin maanmittauksessa käytettävä GPS-satelliittipaikannuksen mittausmenetelmä, jossa tehdään paikannussatelliitin kantoaallon vaihetta ja mittaustukiasemaa hyväksi käyttäen tarkkuusmittauksia.
Menetelmä
Mittauksessa tarvitaan yksi tarkkaan tunnetussa pisteessä sijaitseva referenssimaa-asema. Mittauksissa saadaan reaaliajassa senttimetriluokan paikannustarkkuus.
Tavallisessa satelliittipaikannuksen mittauksessa paikantava vastaanotin vertaa satelliittien lähettämää koodia laitteen itsensä generoimaan koodiin ja mittaa näiden vertailujen perusteella satelliitin lähettämän signaalin kulkuaikaa. Neljän satelliitin lähetyksiä seuraamalla vastaanotin laskee paikkansa. Mittaustarkkuus riippuu mm. vastaanottimen elektroniikasta GPS:n C/A-signaali lähettää bittejä 0,98 mikrosekunnin välein - vastaanottimen tarkkuus on 1% tästä eli noin 0,01 mikrosekuntia, joka vastaa kolmen metrin paikkavirhettä. Sotilaallinen P(Y)-signaali lähetetään kymmenkertaisella tahdilla, joten paikannuksen epätarkkuus pienenee 30 senttimetriin. Muita paikannuksen tarkkuutta heikentäviä seikkoja ovat mm. ilmekehän vesihöyryn määrä ja ionosfäärin varaukset, jotka heikentävät tyypillisen tarkkuuden 15 metriin - tätä voidaan korjata tekemällä mittaukset kahdella eri taajuudella.
RTK-mittauksessa on samankaltainen vertailuperiaate mutta se käyttää kantoaaltoa signaalina eikä sen kuljettamaa koodia. GPS:n C/A-koodi lähetetään L1-taajuudella (1575,42 MHz) vaiheen muuttuessa 1,023 MHz taajuudella. Paikannustarkkuus voi nousta 1%:iin kantoaallon pituudesta eli 19 cm:stä (L1) tai 24 cm (L2).
RTK-mittauksessa vaikeutena on vaihesignaalien vertailu, joka ratkaistaan tilastollisilla menetelmillä. Käytännössä RTK-mittauksessa tarvitaan yksi maa-asema, joka palvelee lukuisia liikkuva mittausyksiköitä. Maa-asema välittää mittaamansa kantoaallon vaiheen mittauslaitteille. Tällöin mittaustarkkuus maa-asemaan verrattuna voi rajallisella mittausalueella olla millimetrin tarkka. Mittalaitteet vastaanottavat kahdella taajuudella - tällöin tavanomaisesti mittaustarkkuus on 1 cm ± 2 ppm vaakasuunnassa ja 2 cm ± 2 ppm pystysuunnassa.
Käyttö
RTK-menetelmää ei juuri käytetä rakentamisen ja maanmittauksen ulkopuolella.
Nina Lobova
Nina Romanivna (Lobova) Getsko ( Гецко; s. 20. heinäkuuta 1957 Zestaponi) on Neuvostoliittoa edustanut käsipalloilija. Hän kilpaili vuoden 1976 kesäolympialaisissa Montrealissa ja kuului siellä kultaa voittaneeseen joukkueeseen.
Suunnistuksen maailmanmestaruuskilpailut 1981
Suunnistuksen maailmanmestaruuskilpailut 1981 pidettiin 4.–6. syyskuuta 1981 Sveitsin Thunissa. Kyseessä olivat lajin yhdeksännet maailmanmestaruuskilpailut. Sekä miehet että naiset kilpailivat yhdellä henkilökohtaisella matkalla ja viestissä.
Miesten henkilökohtainen kilpailu
Matkan pituus 14,1 km.
Naisten henkilökohtainen kilpailu
Matkan pituus 8,7 km.
Pekka Piekäinen
Pekka Martti Piekäinen (30. joulukuuta 1945 – 25. joulukuuta 2004) oli suomalainen hopea- ja kelloseppä, joka toimi vuosina 1971–1989 turkulaisen Auran Kultaseppä Oy:n pääsuunnittelijana. Hän tuli tunnetuksi muun muassa hopeisista korukelloista, joita valmistettiin Turussa yhteistyössä sveitsiläisten kellotehtaiden kanssa. Myöhemmin hän perusti saman alan yrityksen PlatinOro Oy. Hänet palkittiin vuonna 1980 taideteollisuuden valtionpalkinnolla.
Pekka Piekäisen isä oli kelloseppämestari Martti Piekäinen (1911–1978), jonka liike on toiminut vuodesta 1939 Helsingin Töölössä. Poika oli isänsä opissa ja valmistui Kelloseppäkoulusta vuonna 1965.
Kun Auran Kultaseppä Oy myytiin vuonna 1989 Hopeakeskukselle (nyk. Kultakeskus), Piekäinen jäi pois yrityksestä ja perusti Annakaisa Laakson kanssa oman yrityksen PlatinOro Oy:n Piikkiöön. Vuonna 1996 se muutti Turkuun, jossa se yhä toimii.
Vuonna 1975 Piekäisen tuotannosta tehtiin näyttely Helsingin Finnish Design Centeriin. Näyttelyssä oli koruja ja kelloja sekä kodin hopeaesineitä. Vuonna 1980 Piekäinen sai taideteollisuuden valtionpalkinnon. Vuonna 2002 hänet valittiin vuoden kultasepäksi.
Pekka Piekäinen kuoli vuonna 2004.
Volkswagen Group MLB -pohjalevy
Volkswagen Group MLB -pohjalevy (saks. Modularer Längsbaukasten) on Volkswagen Groupin kehittämä modulaarinen pohjalevy autoille, joissa moottori on sijoitettu pitkittäin. Se otettiin ensimmäisenä käyttöön Audi A5:ssä vuonna 2007. MLB:n etuja aiempiin pohjalevyratkaisuihin verrattuna ovat rakenteiden keveys, monikäyttöisyys ja alhaisemmat valmistuskustannukset.
Fareyn jono
Oletetaan, että m on positiivinen kokonaisluku. Fareyn jonolla Fm tarkoitetaan tällöin niiden välillä [0,1] olevien murtolukujen kasvavaa jonoa, jotka:
- ovat supistetussa muodossa (ts. osoittajan ja nimittäjän) suurin yhteinen tekijä on 1 ja
- nimittäjä on pienempi tai yhtä suuri kuin m.
Esimerkiksi:
Fareyn jonojen historiaa
Fareyn jonot on nimetty brittiläisen mineralogin (kidetutkijan) John Fareyn mukaan. Hänen näitä jonoja koskeva kirjoitelmansa julkaistiin lehdessä nimeltä Philosophical Magazine vuonna 1816. Farey esitti väittämän, että jonon kukin jäsen voidaan laskea sen lähimpien naapurien ns. medianttina ts. jakamalla näiden lukujen osoittajien summa niiden nimittäjien summalla. Farey ei kuitenkaan tiettävästi itse todistanut väittämäänsä. Todistuksen esitti ensimmäisenä Cauchy kirjassaan Exercises de mathématique. Saman tuloksen oli kuitenkin esittänyt toinen matemaatikko C. Haros jo vuonna 1802. Harosin artikkeli ei kuitenkaan liene ollut Fareyn tai Cauchyn tiedossa. On siis lähinnä historiallinen sattuma, että jonot kantavat edelleen Fareyn nimeä.
Välittömän edeltäjän ja seuraajan laskeminen
Tarkastellaan Fareyn jonoa, jossa nimittäjien maksimiarvo on m.
Lukua \frac{p}{q}, missä , välittömästi seuraava luku voidaan laskea kaavoista
missä r on luvun p modulaariaritmetiikan käänteisluku modulo q, ts. , ja tarkoittaa pyöristystä alaspäin lähimpään kokonaislukuun (ns. porrasfunktio).
Vastaavasti lukua \frac{p}{q} välittömästi edeltävä luku \frac{p}{q} voidaan laskea kaavoista missä r on kuten edellä. Tarvittavat modulaariaritmetiikan käänteisluvut voidaan laskea tehokkaasti ns. laajennetun eukleideen algoritmin avulla.
Kaavat ovat erityisen käyttökelpoisia tarkasteltujen lukujen ollessa suuria, esimerkiksi kymmenien tai satojen numeroiden mittaisia.
Taipaleenkylä (Alavus)
Taipale – paikallisten puhekielessä Taipaleenkylä – on Alavudella sijaitseva kylä. Kylän postiosoite on 63370 Taipalus, minkä vuoksi kylää kuulee joskus kutsuttavan myös Taipaluksenkyläksi. Kylä sijaitsee Alavuden ja Peräseinäjoen välisen tien varrella. Molempiin mainittuihin taajamiin on Taipaleenkylästä noin 15 kilometrin matka. Kylässä on kaksi järveä: Iso-Allasjärvi ja Vähä-Allasjärvi. Iso-Allasjärven äärellä on kylän yleinen uimaranta. Lisäksi kylässä on urheilukenttä ja pururata, sekä talvisin valaistu latu. Taipaleenkylän 89-vuotias koulu lopetti toimintansa toukokuussa 2008. Ilman elintarvikemyymälää kylä on ollut vuoden 1995 alusta alkaen. Pankki lopetettiin vuonna 1996.
Miroslava Jaškovská
Miroslava Jaškovská (s. 5. maaliskuuta 1955 Čeladná) on entinen tšekkiläinen maastohiihtäjä, joka edusti aktiiviurallaan Tšekkoslovakiaa. Hän oli mukana voittamassa Tšekkoslovakialle MM-pronssia 4×5 kilometrin viestistä Falunin MM-kisoissa 1974. Jaskovskán lisäksi joukkueeseen kuuluivat Alena Bartošová, Gabriela Sekajová ja Blanka Paulů. Jaskovská hiihti viestissä kolmannen osuuden.
Jurtta
thumb|[[Sergei Prokudin-Gorskin ottama värivalokuva Uzbekkinainen jurtan ovensuussa Turkestanissa vuodelta 1911.]] Jurtta eli kibitka on pohjaltaan kehän muotoinen, ikkunaton ja kupukattoinen kuljetettava paimentolaismaja. Jurtan runko on koottu ohuista puusäleistä ja katettu huovalla. Rakennelman keskellä on tulisija ruoanlaittoa ja lämmitystä varten. Jurttaa käyttävät useat mongoli- ja turkkilaiskansat Pohjois- ja Keski-Aasiassa.
Mongoliassa jurtasta käytetään nimitystä гэр [ger]. Se on myös jaettu perinteisesti niin, että miehen puoli on jurtan läntinen tai vasen puoli ja naisen puoli itäinen tai oikeanpuoleinen. .
Rainer Mahlamäki
Rainer Allan Mahlamäki (s. 12. kesäkuuta 1956 Ilmajoki) on suomalainen kansainvälisesti palkittu arkkitehti ja Oulun yliopiston arkkitehtuurin professori.
Ilmajoen Huissilla maanviljelijäperheessä varttunut Mahlamäki pääsi ylioppilaaksi Ilmajoen lukiosta 1975 ja muistaa kuvaamataidon opettaja Oiva Polarin vihjanneen hänelle arkkitehdin työstä. Mahlamäki valmistui vuonna 1987 Tampereen teknillisestä yliopistosta, mutta kertoo aluksi epäilleensä uravalintaansa katsellessaan 1970-luvun lopun masentavia elementtitalotyömaita.
Rainer Mahlamäki on toiminut arkkitehtuurin professorina Oulun yliopistossa vuodesta 1997 lähtien. Hän sai rakennustaiteen Suomi-palkinnon vuonna 1996. Taiteen Suomi-palkinto hänelle myönnettiin vuonna 2008, ja vuonna 2017 hän sai pohjoismaisen Prinssi Eugenin mitalin, joka oli sitä aiemmin myönnetty suomalaisista arkkitehdeista Alvar Aallolle, Viljo Revellille, Reima Pietilälle, Juha Leiviskälle ja Kristian Gullichsenille.
Mahlamäki on suunnitellut rakennuksia myös ulkomaille. Keväällä 2013 valmistui Mahlamäen suunnittelema puolanjuutalaisten historian museo Varsovassa. Se avattiin virallisesti lokakuussa 2014. Rakennus voitti vuonna 2014 ensimmäistä kertaa jaetun Arkkitehtuurin Finlandia -palkinnon. Vuonna 2015 rakennus pääsi Mies van der Rohe -kilpailussa 40 finaalipaikasta kilpailleen ehdotuksen joukkoon.
Päivä lepokodissa
Päivä lepokodissa on suomalainen televisionäytelmä vuodelta 1967. Se on Kaj Kauhasen suomennos ja Mirjam Himbergin ohjaus neuvostoliittolaisen Valentin Katajevin komediasta Lepokoti. Näytelmä kertoo huolintamiehestä, joka yrittää tavoittaa lepokodissa hoitoja saamassa olevaa esimiestään.
HC 05 Banská Bystrica
HC 05 Banská Bystrica on slovakialainen jääkiekkoseura, joka pelaa Tipos Extraligassa. Joukkue perustettiin vuonna 2005 kun SaHK Iskra Banská Bystrica lopetti toimintansa.
Joukkueenjohto
Lähde: EliteProspects
Marija Litošenko
Marija Petrivna Litošenko (s. 24. syyskuuta 1949 Kiova) on Neuvostoliittoa edustanut entinen käsipalloilija. Hän kilpaili vuoden 1976 kesäolympialaisissa Montrealissa ja kuului siellä kultaa voittaneeseen joukkueeseen.
Venäjän jääpallon naisten mestaruussarja
Venäjän jääpallon naisten mestaruussarja (ven. Чемпионат России среди женских команд, Tšempionаt Rossii sredi ženskih komаnd) on naisten jääpallon pääsarja Venäjällä. Sitä hallinnoi Venäjän jääpalloliitto. Sarjan voittaja on naisten jääpallon Venäjän mestari. Venäjän naisten jääpallomestaruus ratkaistiin ensimmäisen kerran 1993, jota aiemmin oli kilpailtu Neuvostoliiton mestaruudesta.
Kaudella 2013–2014 sarjassa pelaa neljä joukkuetta. Hallitseva mestari on DJuSŠ Rekord.
Mona Carita (albumi)
Mona Carita on Mona Caritan vuonna 1979 julkaistu esikoisalbumi.
Marian Ilitch
Marian Ilitch (s. 1933) on yhdysvaltalainen yritysjohtaja, perijätär ja miljardööri. Hän on Yhdysvaltain kolmanneksi suurimman pizzeriaketjun (Little Caesars) omistaja; tällä detroitilaisella yhtiöllä on yli 3 600 toimipistettä ja se teki 3,9 miljardin dollarin liikevaihdon vuonna 2016. Little Ceasarsin ohella Ilitchin perheellä on määräysvalta detroitilaisissa Motor City Casinossa, Detroit Tigers -baseballjoukkueessa, Detroit Red Wings -jääkiekkojoukkueessa, ja Olympia Entertainment -yhtiössä. Sijoituksia hallitaan Ilitch Holdings -holdingyhtiön välityksellä. Maaliskuussa 2018 yhdysvaltalainen talousjulkaisu Forbes arvioi hänen varallisuudekseen 5,2 miljardia dollaria.
Marian Ilitch on makedonialaisten maahanmuuttajinen tytär. Hän on leski, ja puoliso Mike Ilitchin (1929–2017) kanssa perhe sai seitsemän lasta. Yhdessä edesmenneen puolisonsa kanssa Ilitch on lahjoittanut miljoonia dollareita hyväntekeväisyyteen. He perustivat Little Caesars Amateur Hockey -ohjelman (1968), joka on tarjonnut jääkiekkoilumahdollisuuksia kymmenille tuhansille lapsille ja nuorille. Little Caesars Love Kitchen -ohjelman puitteissa heidän yrityskonserninsa on jaellut yli kolme miljoonaa pizzaa. Ilitch Charities ja siihen liittyvien Detroit Red Wings -säätiön ja Detroit Tigers -säätiön kautta he ovat lahjoittaneet kymmeniä miljoonia dollareita rahaa tai vastaavaa tarpeessa oleville tahoille. Lisäksi pariskunta on lahjoittanut lähes 50 miljoonaa dollaria Detroitin Wayne State Universitylle.
Marian Ilitch on palkittu useilla paikallisilla, kansallisilla ja kansainvälisillä tunnustuksilla.
Kuubanaratti
Kuubanaratti (Psittacara euops) on Kuuban kotoperäinen papukaija. Laji eli myös Isla de la Juventudilla mutta on sieltä hävinnyt. Johann Georg Wagler kuvaili lajin holotyypin Kuubasta 1832.
Niko Markkula
Niko Markkula (s. 27. kesäkuuta 1990 Jyväskylä) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa kaudella 2022 Veikkausliigassa pelaavaa Seinäjoen Jalkapallokerhoa. Pelipaikaltaan hän on oikea laitapuolustaja tai laitalinkki.
Markkula pelasi JJK:n riveissä 2008–2012 Ykköstä ja Veikkausliigaa ja on myös seuran oma kasvatti. Ensimmäisiä kertoja Markkula pääsi JJK:n edustusjoukkueen mukaan vuonna 2008. Veikkausliigassa hän on pelannut syksyyn 2019 mennessä kahdeksan kautta yhteensä 129 ottelua, joissa on syntynyt viisi maalia. Vuoden 2012 joulukuussa Markkula allekirjoitti sopimuksen ruotsalaisen Eskilstuna Cityn kanssa. Heinäkuussa 2013 Eskilstuna City ja Markkula purkivat sopimuksen yhteisymmärryksessä. Syksyn 2013 JJK-pelien jälkeen Markkula siirtyi Ykkösessä pelanneen FC Hakan riveihin. Haka-kauden jälkeen hän palasi kuitenkin kasvattajaseuraansa JJK:hon keväällä 2015. Keväällä 2017 Markkula siirtyi FC Interin riveihin, mutta joutui aluksi jalkavaivojen vuoksi olemaan syrjässä peleistä. Markkula oli joukkueessa voittamassa kaudella 2019 SM-hopeaa.
Uolevi Vahteristo
Uolevi Alarik Vahteristo (29. huhtikuuta 1928 Vihti – 19. kesäkuuta 2013) oli suomalainen näyttelijä, joka tunnettiin erityisesti monista Televisioteatterin rooleistaan.
Vahteristo näytteli yli 70 suomalaisessa elokuvassa, televisionäytelmässä ja -sarjassa.
Maskun ja Mynämäen kihlakuntien tuomiokunta
Maskun ja Mynämäen kihlakuntien tuomiokunta oli Turun hovioikeuspiiriin kuulunut kihlakunnantuomarin virka-alue. Maskun ja Mynämäen kihlakunnat oli yhdistetty yhdeksi tuomiokunnaksi jo ennen vuotta 1680 ja 1680–1693 niihin oli liitettynä myös Vehmaan kihlakunta. Maskun ja Mynämäen kihlakuntien tuomiokunta jaettiin kahdeksi eri tuomiokunnaksi kirjelmällä 30. joulukuuta 1793. Näin muodostettiin Maskun kihlakunnan tuomiokunta ja Mynämäen kihlakunnan tuomiokunta.
Vuoden 1680 tuomiokirjan mukaan tuomiokuntaan kuuluivat:
Kuninkaallisessa kirjeessä 16 elokuuta 1693 määrättiin otettavaksi käyttöön seuraava jako:
Isonvihan (1713–1721) aikana pidettiin viimeiset käräjät ennen keskeytystä kesällä 1713 ja käräjien pito aloitettiin uudelleen vuoden 1721 lopulla. Pikkuvihan (1742–1743) aikana pidettiin kaikki käräjät.
Vuonna 1776 tehtiin järjestely, jonka mukaisesti tuomiokuntaan kuuluivat seuraavat käräjäkunnat:
Jääpallon Ruotsin 1.divisioonan kausi 1941
Jääpallon Ruotsin Division I:n kausi 1941 pelattiin neljässä kuuden joukkueen lohkossa, joiden voittajat pelasivat välierät ja loppuottelun vuoden 1941 Ruotsin jääpallomestaruudesta. Jokaisen lohkon kaksi heikointa joukkuetta putosi Divion II:en, josta nousi tilalle kahdeksan joukkuetta.
Alkuohkot pelattiin yksinkertaisina sarjoina, välierissä oteltiin kaksoisotteluin ja loppuottelu pelattiin kerrasta poikki -periaatteella 2. maaliskuuta Tukholman stadionilla.
Loppuottelu
2. maaliskuuta 1941 Tukholma.
Judas Priestin diskografia
Judas Priest on brittiläinen metallimusiikkia esittävä yhtye, jonka kitaristi K. K. Downing ja basisti Ian Hill perustivat Birminghamissa vuonna 1969. Yhtye on uransa aikana julkaissut 18 studioalbumia, viisi livealbumia ja neljä kokoelma-albumia, ja yhtyeen tuotantoa on myyty maailmanlaajuisesti yli 50 miljoonaa kappaletta. Yhtyeen nykyisessä kokoonpanossa vaikuttavat Hill, laulaja Rob Halford, kitaristit Glenn Tipton ja Richie Faulkner sekä rumpali Scott Travis. Judas Priestin viimeisin studioalbumi on vuonna 2018 julkaistu Firepower.
Böle
Böle voi tarkoittaa seuraavia maantieteellisiä kohteita:
Chelsean posliinitehdas
thumb|Katukauppias noin vuodelta 1760 Chelsean posliinitehdas oli varhainen englantilainen posliinitehdas, joka toimi vuosina 1745–1770 Lontoon Chelseassa. Sen perusti hopeaseppä Nicholas Sprimont, joka jatkoi hopeaesineiden valmistamista posliinin rinnalla. Tehdas sijoittui lähelle Ranelaghin puistoa, missä liikkui kuninkaallisia ja ylhäisöä. Yksi Sprimontin suojelijoista oli Cumberlandin herttuan sihteeri. Tämän avulla Sprimont onnistui hankkimaan Meissenin posliinia, ja monet Chelsean varhaisista esineistä olivatkin kopioita Meissenin posliinista.
Chelsea tähtäsi selvästi ylellisyystuotteiden markkinoille. Tehdas keskittyi lähinnä posliinisiin koriste-esineisiin, ja 1760-luvulla se teki myös astioita rokokootyyliin. Tähän saatiin vaikutteita ranskalaisesta Sèvresin posliinista. Tehtaan leimana oli aluksi kolmio, vuodesta 1752 ankkuri. Ensimmäisten vuosien eli "kolmio-kauden" tuotteet ovat läpikuultavia ja erittäin kiiltäviä. Astioissa ei ole juuri koristelua, ja niiden muoto muistuttaa klassisten hopeaesineiden muotoa. Kun ankkuri tuli käyttöön leimassa, posliinimassan koostumusta muutettiin eikä se ole enää yhtä läpikuultavaa. Koristeluissa näkyy vaikutteita Japanista ja Meissenistä. Ankkurikaudella alettiin tuottaa myös luonnollisen näköisiä pienoispatsaita eläimistä ja hedelmäasetelmista. Kun Ranskan Sèvres syrjäytti Meissenin esikuvana, myös tehtaanmerkki vaihdettiin punaisesta ankkurista kultaiseen ankkuriin.
Vuonna 1770 tehdas siirtyi derbyläisen William Duesburyn omistukseen, ja senjälkeinen tuotanto tunnetaan "Chelsea-Derbyn" posliinina. Tehdas toimi samalla paikalla vuoteen 1784, jolloin sen koneet ja muotit siirrettiin Derbyyn. Vuonna 2010 Derbyn kaupunginmuseo sai kokoelmiinsa yli seitsemäntuhatta muottia ja esinettä Chelsean ja Derbyn tehtailta.
HMS Hart
HMS Hart on ollut kolmentoista Britannian Kuninkaallisen laivaston aluksen nimenä.
A-puoli ja B-puoli
A-puoli ja B-puoli ovat termejä, jotka viittaavat 78 ja 45 tuuman vinyylinauhoituksien kahteen puoleen, joita käytetään singleissä ja EP-levyissä. A-puoli sisältää useimmiten nauhoituksen, jolle artisti, nauhoittaja tai levy-yhtiö yrittää ensin saada aikaiseksi myyntiä ja sen jälkeen airplay-soittoja sekä mahdollisesti hittikappaleen roolin. B-puoli (tai ”kääntöpuoli”) on toisen asteen nauhoite, jolla on omanlaisensa historia: Jotkut artistit, kuten Elvis Presley, The Beatles ja Oasis, julkaisivat B-puolia, joita pidettiin yhtä vahvoina kuin A-puolia ja tulivat itsenäisesti hiteiksi. Creedence Clearwater Revivalilla oli hittejä, yleensä tahattomasti sekä A- että B-puolen julkaisuilta.
Luettelo Orkneysaarten saarista
thumb|Orkneysaaret Tämä on luettelo Orkneysaarten saarista. Saarista on lueteltu ainoastaan asutut tai pinta-alaltaan yli 0,15 km2 olevat.
Fredriksberg
Fredriksberg tai Frederiksberg voi tarkoittaa muun muassa seuraavia:
Differentiaalinen GPS
Differentiaalinen GPS-paikannus (DGPS) on GPS-paikannuksen alueellinen tarkennusmenetelmä. Se käyttää tarkkaan paikannettuja kiinteitä maa-asemia, jotka mittaavat GPS-signaaleista alueellisen paikannusvirheen ja välittävät paikannukseen korjaustiedon alueella liikuville laivoille jne.
Ilmailu
DGPS:n nähdään aikanaan korvaavan lentokoneiden laskussa käytettävän ILS-paikannuksen. Ilmailussa Yhdysvaltain, Kanadan ja Meksikon alueella toimii WAAS DGPS-järjestelmä. EU:n kehittämä EGNOS-järjestelmä on otettu käyttöön 1. lokakuuta 2009. EGNOS on laajemman Galileo-palvelun edeltäjä.
Reino Lahtinen
Reino Johannes Lahtinen (8. tammikuuta 1918 Helsingin pitäjä – 27. marraskuuta 1988 Tampere) oli suomalainen näytelmäkirjailija ja televisiokäsikirjoittaja.
Reino Lahtisen vanhemmat olivat tiilenpolttaja Kalle Lahtinen ja sekatyöläinen Fanny Lindgren. Lahtinen kävi kansakoulun ja työskenteli ennen päätoimiseksi kirjailijaksi ja käsikirjoittajaksi ryhtymistään 1962 leipurina sekä Alkon palveluksessa pesukonemiehenä, myyjänä ja apulaisesimiehenä.
Aiheesta muualla
Käsikirjoittaja Reino Lahtinen esittelee Rintamäkeläiset-sarjan (Yle Elävä arkisto)
Kruunuaratti
Kruunuaratti (Aratinga auricapillus) on Brasilian Bahiasta Paranáan elävä papukaija, josta tunnetaan kaksi alalajia. Heinrich Kuhl kuvaili lajin holotyypin Bahiasta 1820.
Koko ja ulkonäkö
Kruunuaratti on hyvin tyypillinen Aratinga-aratti. Se on suurimmaksi osaksi vihreä, sen siiven- ja pyrstön kärjet ovat siniset. Sen alavatsa on punertavan oranssi, ja nimensä mukaisesti sillä on oranssi-punainen "kruunu" otsallaan ja päälaellaan. Nokka on musta ja jalat harmaat. Silmää ympäröi vaalea, paljas ihokehä. Pitkän pyrstönsä kanssa lajin pituus nokasta pyrstön kärkeen on noin 30 senttiä ja se painaa noin 140-150 grammaa.
Lemmikkinä
Suomessa kongonkaija on harvinainen lemmikki.
Kruunuaratin hoito ei eroa juuri lemmikkilintujen perushoidosta. Voidakseen hyvin se tarvitsee omanlajisen tai vähintään samaa sukua olevan lintutoverin, runsaasti tilaa, lajityypillisiä tarpeita tyydyttävän ruokavalion, riittävästi virikkeitä, lintulähtöiset käsittely- ja koulutustavat sekä päivittäistä vapaanaoloa häkistä turvalliseksi tehdyssä sisätilassa.
Laji kuuluu CITES II/B-liitteeseen, jonka vuoksi lajilla kauppaa käytäessä on yksilöllä oltava vähintään lintuun liitettävä alkuperätodistus. Myös lajia pesittäessä on molemmilla vanhemmilla oltava alkuperätodistukset.
Nykyaikainen
Nykyaikainen on Mona Caritan kolmas studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 1981 levymerkillä Fazer Finnlevy.
Albumia myytiin kultalevyn verran. Arvostelijoita se ei kuitenkaan ihastuttanut, vaan esimerkiksi Helsingin Sanomien Markku Fagerlund arveli albumia ostettavan edellisten Mona Caritan levyjen tavoin nätin ja seksikkään kansikuvan takia: ”Mona Carita on söpö tyttö, mutta laulaa hän ei osaa.”
6 nimmt!
Peli etenee niin, että kaikki pelaajat pelaavat kädestään samanaikaisesti yhden kortin pöydälle. Kortit käydään läpi pienimmästä alkaen siten, että kortti lisätään aina siihen pinoon, jonka päällimmäinen kortti on pienempi kuin pelattu kortti, mutta kuitenkin mahdollisimman lähellä pelattua korttia. Jos joku pelaaja pelaa kortin, joka on kaikkia pinojen päällimmäisiä kortteja pienempi, joutuu kyseinen pelaaja poimimaan yhden pöydässä olevista pinoista. Jos taas joku pelaaja pelaa kortin, josta tulee jonkin pinon kuudes kortti, joutuu pelaaja ottamaan pinon viisi edellistä itselleen. Pöydältä nostettuja kortteja ei saa ottaa käteen pelattavaksi, vaan kukin pelaaja sijoittaa ne omaan "sarvipääpakkaansa". Pelin tarkoituksena on välttää miinuspisteitä, joita tulee "sarvipääpakan" korttien sarvipäistä.
Peliä pelataan tarvittaessa useampia kierroksia, kunnes joku pelaajista saa 66 pistettä. Tämän jälkeen pelaajien käsissä olevat kortit pelataan loppuun ja lopussa vähiten pisteitä kerännyt pelaaja on voittaja.
Kauppakeskus Kupiainen
Kupiainen on kauppakeskus Kiteen keskustassa. Kauppakeskuksessa on 15 liikettä ja pysäköintihalli.
Laajennus 2007
Kauppakeskus Kupiaisessa aloitettiin mittavat laajennus- ja muutostyöt vuonna 2007. Kauppakeskuksen K-Supermarket laajeni Suomen suurimmaksi ja keskuksen alakerrokseen valmistui Kiteen ensimmäinen pysäköintihalli. Kauppakeskuksen kokonaispinta-ala on 12 000 neliömetriä.
Äiti Peloton ja hänen lapsensa
Äiti Peloton ja hänen lapsensa on Bertolt Brechtin kirjoittama sodanvastainen näytelmä. Näytelmä sai ensiesityksensä Brechtin ohjaamana Zürichin Schauspielhausissa 1941.
Raleigh-Durhamin kansainvälinen lentoasema
thumb|Raleigh-Durhamin kansainvälisen lentoaseman tervetulokyltti Raleigh-Durhamin kansainvälinen lentoasema sijaitsee 14 kilometrin päässä Morrisvillen kaupungista koilliseen Waken piirikunnassa Pohjois-Carolinassa Yhdysvalloissa. Vuonna 2014 sitä käytti 9 545 360 matkustajaa.
Yasemin Smit
Miloushka Yasemin Smit (s. 21. marraskuuta 1984 Amsterdam) on alankomaalainen vesipalloilija. Hän kilpaili vuoden 2008 kesäolympialaisissa Pekingissä, jossa hän voitti joukkueineen kultaa vesipallossa.
Feliciano López
López voitti kauden 2004 päätteeksi uransa ensimmäisen ATP-turnauksen Wienissä, jolloin hän kaatoi finaalissa Guillermo Cañasin luvuin 6–4, 1–6, 7–5, 3–6, 7–5. Lisäksi hän ylsi samalla kaudella myös uransa ensimmäiseen nelinpelivoittoon Tukholmassa parinaan Fernando Verdasco. Lópezin toinen kaksinpelin turnausvoitto tuli helmikuussa 2010 Johannesburgissa, jonka finaalissa hän voitti Stéphane Robertin luvuin 7–5, 6–1. Tämän jälkeen hän on voittanut kaksinpeliturnauksen Eastbournessa vuosina 2013 ja 2014, Gstaadissa vuonna 2016 sekä Lontoon Queen's Clubilla vuonna 2017. Nelinpelin hän on voittanut Marc Lópezin parina Dohassa ja Ranskan avoimissa vuonna 2016 sekä Barcelonassa vuonna 2018. Yhdysvaltain avoimissa 2017 Lópezit ylsivät nelinpelin loppuotteluun.
Olarin ostoskeskus
thumb|Olarin ostoskeskus Olarin ostoskeskus on Espoossa Olarin kaupunginosassa Kuitinmäessä sijaitseva ostoskeskus. Ostoskeskuksen alueella on S-market, R-kioski, pizzeria, apteekki, pubeja, ravintoloita, seurakunnan ja Espoon kaupungin nuorisotilat, päiväkoti ja kampaamo. Ostoskeskuksen vierestä kulkee useita bussilinjoja eri puolille Espoota. Ostoskeskuksen osoite on Kuunkatu 3.
Feliciano López
Grand Slam -turnauksissa López on yltänyt puolivälieriin Wimbledonissa vuosina 2005, 2008 ja 2011 sekä Yhdysvaltain avoimissa 2015. Neljännelle kierrokselle hän on selviytynyt Wimbledonissa vuosina 2002, 2003 ja 2014, Ranskan avoimissa vuonna 2004, Yhdysvaltain avoimissa vuosina 2007 ja 2010 sekä Australian avoimissa vuosina 2012 ja 2015.
Vuonna 2008 López kuului Davis Cupin voittaneeseen Espanjan joukkueeseen. Loppuottelussa Argentiinaa vastaan hän voitti kaksinpelissä Juan Martín del Potron sekä nelinpelissä Fernando Verdascon parina argentiinalaisparin Agustin Calleri / David Nalbandian. Espanja voitti loppuottelun pistein 3–1. Vuoden 2009 loppuottelussa Espanja voitti Tšekin pistein 5–0, ja López voitti Verdascon kanssa nelinpelissä Tomáš Berdychin ja Radek Štěpánekin lukemin 7–6(7), 7–5, 6–2.
Rianne Guichelaar
Rianne Dorian Guichelaar (s. 16. elokuuta 1983 Enschede) on alankomaalainen vesipalloilija. Hän kilpaili vuoden 2008 kesäolympialaisissa Pekingissä, jossa hän kuului kultaa voittaneeseen joukkueeseen.
Juho Kuorikoski
Juho-Kustaa Juhani Kuorikoski (s. 14. marraskuuta 1983 Kaustinen) on suomalainen toimittaja, tietokirjailija ja pelisuunnittelija. Kuorikoski on aiemmin työskennellyt Järviseudun Sanomien päätoimittajana sekä muun muassa Pohjalaisen ja Ilkan uutistoimituksissa. Hän on myös Pelit-lehden vakituinen avustaja ja Platonic Partnership -pelistudion yksi perustaja.
Kuorikoski tunnetaan myös tietokonepelien historiaa käsittelevistä tietokirjoistaan. Hän julkaisi pakinakokoelman Kapteenin lokikirja vuonna 2013. Hän on kirjoittanut tietokirjan Sinivalkoinen pelikirja Suomen pelialan historiasta. Vuonna 2014 ilmestyneen Sinivalkoisen pelikirjan painokustannukset kerättiin joukkorahoituksen avulla. Teos julkaistiin englanniksi kahdella eri nimikkeellä. Neogames rahoitti käännöstyön ja tuotti kirjasta pienen painoksen nimellä Play Finland. Yhdysvalloissa toimiva McFarland & Company -kustantamo julkaisee kirjan nimellä Finnish Video Games − A History and Catalog. Sinivalkoisen pelikirjan lisäksi Kuorikoski on kirjoittanut kirjat Suuret seikkailupelit – tietokonepelien klassikot sekä X-COM – tietokonepelien klassikot ja Commodore 64 – tasavallan tietokone, jotka on julkaissut Minerva kustannus. Gaudeamus on puolestaan julkaissut Pelitaiteen manifestin ja Pelien Suomi – tarinoita kotimaiselta pelialalta.
Pelitaiteen manifesti -kirjassaan Kuorikoski analysoi pelejä vertaamalla niitä perinteisiin taidemuotoihin samaan tapaan kuin Henry Bacon kirjassaan Seitsemäs taide vertasi elokuvaa muihin taidemuotoihin. Kuorikoski päätyy nostamaan digitaaliset pelit kirjallisuuden, kuvanveiston, maalaustaiteen, arkkitehtuurin, teatterin, elokuvan ja musiikin rinnalle. Kuorikosken mukaan pelien taidemuodon ydin on vuorovaikutus, jossa pelin kokija sen tekijän ohella rakentaa myös omia merkityksiään.
Kuorikoski palkittiin huhtikuussa 2014 järjestetyssä Finnish Game Awardsissa Sinivalkoisesta pelikirjasta vuoden pelialan vaikuttajana. ”Power Player of the Year” -palkinto jaettiin tuolloin ensimmäistä kertaa. Vuonna 2017 Kuorikoski palkittiin pohjoismaisella joukkorahoittajapalkinnolla hänen hyvin menestyneistä kirjaprojekteistaan. Kuorikosken tietokirjojen tuotantokustannukset on kerätty joukkorahoituksen kautta.
Kuorikoski on yhtiökumppaneittensa kanssa suunnitellut ja toteuttanut seikkailupeli Lydian (2017 ja 2018), joka käsittelee alkoholismia. Lydia sai Pelit-lehden Kyöpeli-patsaan lukijaäänestyksessä vuoden 2017 parhaasta kotimaisesta pelistä. Yhdessä koomikko Iikka Kiven kanssa hän on suunnitellut toimittajan työstä kertovan humoristisen Nintendo-pelin, joka julkaistaan vuoden 2023 toukokuussa.
Kuorikoski sairastaa kakkostyypin kaksisuuntaista mielialahäiriötä, jossa hypomaaniset toimeliaisuuden kaudet vuorottelevat syvien masennusjaksojen kanssa.
Kuorikoski on valmistunut tekniikan insinööriksi ohjelmistosuunnittelun alalta Seinäjoen ammattikorkeakoulusta 2008 ja filosofian maisteriksi viestintätieteistä Vaasan yliopistosta 2012.
Hän työskentelee Centria-ammattikorkeakoulussa TKI-asiantuntijana.
Mikä fiilis!
Mikä fiilis! on Mona Caritan neljäs ja viimeinen studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 1983 levymerkillä Fazer Finnlevy.
Antonio Spavone
Antonio Spavone (s. 2. kesäkuuta 1994 Napoli) on italialainen moottoriurheilija.