cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Johannes (Viipurin lääni)
Historiaa
Johannes kuului Viipurin kirkkopitäjään, joka syntyi 1200-luvun lopulla joko kolmannen ristiretken aikana tai hiukan sitä ennen pakanuuden aikaisen kihlakuntajaon pohjalle. Torkkeli Knuutinpojan ristiretken seurauksena Johannes tuli liitetyksi läntisen roomalais-katolisen kirkon piiriin. Katolisen kirkon aika päättyi 1500-luvulla toimeenpannun uskonpuhdistuksen yhteydessä ja Suomen kirkko muuttui luterilaiseksi. Varhaisin maininta Johanneksen kappeliseurakunnasta (alun perin Kakin kappeli, Cakoin Cappelle) on noin vuodelta 1640. On myös esitetty olettamus, että Johanneksesta olisi tullut erityinen rukoushuonekunta jo vuonna 1617. Ensimmäiset asiakirjamaininnat Johanneksen kirkosta ovat vuosilta 1656–1658, jolloin sen oletetaan sijainneen pienellä Kirkkosaarella Kirkkoniemen ja Kakinniemen välissä. Kirkkoniemessä kirkon tiedetään sijainneen vuonna 1699. Perimätiedon mukaan tämä kirkko tuhoutui isonvihan aikana ja uusi rakennettiin Kirkkoniemelle entisen raunioille. Olemassa olevat asiakirjat kuitenkin antavat aiheen olettaa, että tämä kirkko on ollut pystyssä vielä vuonna 1773. 1750-luvulla se oli niin huonokuntoinen, että toukokuussa 1755 aloitettiin uuden kirkon rakennustyöt Vaahtolassa. Juhannuspäivänä 1756 toimitettiin juhlalliset vihkiäiset. Runsaat sata vuotta palveltuaan se oli jo kuitenkin niin laho ja ahdas, että v. 1860 ruvettiin miettimään uuden kirkon rakentamista. Varojen puutteessa rakennustyöt kuitenkin jouduttiin siirtämään niin, että vasta heinäkuussa 1888 vihittiin käyttöön arkkitehti Wileniuksen suunnittelema goottilaistyylinen punatiilikirkko. Vuonna 1992 pystytettiin kirkon raunioille ja sankarihauta-alueelle muistomerkit Johannekselaiset ry:n toimesta.
Kun ruotsalaisperäisiä pappeja alettiin Vanhan Suomen aikana epäillä valtiollisesta vehkeilystä, kiellettiin vuonna 1794 papinvirkoihin pääsy muilta kuin valtakunnan alamaisilta. Neljä vuotta myöhemmin kiellettiin kaikki opiskelu vieraissa valtakunnissa. Näiden toimien seurauksena syntyi pappispula. Johanneksen pappina toimi tuolloin Fredrik Gustaf Palmaeus (k. 1803). Palmaeus rupesi pitämään Johanneksessa papinkoulua antaen suomenkielistä opetusta kaikissa jumaluusoppiin kuuluvissa aineissa. Tämä "ensimmäinen suomalainen yliopisto" valmisti kymmenkunta uutta pappia "Vanhan Suomen" seurakuntien tarpeisiin.
Kylät 1939
Alakirjola, Haltiansaari, Hannukkala, Huistuppula, Huunonsaari, Hylkiälä, Kaijala, Kaislahti, Karhula, Kivitokee, Kolmikesälä, Koskijärvi, Kukkola, Lippola, Niemelä, Päätilä, Revonsaari, Riionsaari, Rokkala, Räihälä, Tikkala, Vaahtola, Villinsaari.
Lukuvuonna 1937–1938 kunta oli jaettu 12 koulupiiriin.
Väestö
thumb|Itämeri Johanneksen kirkonkylän eli Vaahtolan rannalta nähtynä.Seuraavassa kuvaajassa on esitetty Johanneksen väestönkehitys kymmenen vuoden välein vuosina 1880–1940.
Sotien jälkeen
thumb|Johannes-juhlat Liedon Loukinaisten koululla 25. heinäkuuta 2015; Johannes-seuran puheenjohtaja Janne Aso luovuttaa [[Karjalan Liitto|Karjalan liiton ja seuran omia mitaleja ansioituneille jäsenille.]]Johanneksen pitäjän kulttuuriperintöä ylläpitää Johannes-seura ry, jonka toiminta painottuu johannekselaisten evakoiden pääsijoituspaikkakunnille Kaarinaan, Lietoon, Paimioon ja Piikkiöön. Seura on muun muassa vuodesta 1950 lähtien järjestänyt Johannes-juhlat näiden uusien paikkakuntien vuorotellessa juhlien isäntinä. thumb|Johanneksen kirkko sijaitsi tällä paikalla vuosina 1888–1940. Johannes-seura pystytti paikalle muistomerkin.
Koillis-Pirkanmaan seutukunta
pienoiskuva|Koillis-Pirkanmaan seutukunnan sijainti Suomessa vuonna 2000. Koillis-Pirkanmaan seutukunta oli Pirkanmaalla sijainnut Suomen seutukunta. Siihen kuuluivat Mänttä, Kuorevesi ja Vilppula.Seutukunta lakkautettiin yhdessä Itä-Pirkanmaan ja Pohjois-Pirkanmaan seutukuntien kanssa vuonna 2001 ja niiden alueista muodostettiin uusi Ylä-Pirkanmaan seutukunta. Kuorevesi lakkautettiin samalla, ja se liitettiin Jämsään, joka sijaitsee Keski-Suomessa Jämsän seutukunnassa.
Santamäki
Santamäki voi tarkoittaa seuraavia maantieteellisiä kohteita:
Suomen rataverkolla on aiemmin ollut useita Santamäki-nimisiä linjavaihteita.
2024
2024 (MMXXIV) on tuleva karkausvuosi, joka alkaa maanantaista.
Huhtikuu
pienoiskuva|oikea|Auringonpimennyksen näkyvyys ja kellonajat, jolloin pimennys on nähtävissä missäkin. Pimennys näkyy parhaiten tummansinisellä merkityllä alueella.
Hapoel Hadera FC
Hapoel Hadera–Giv'at Olga "Shulem Schwarz" Football Club on jalkapalloseura Haderan kaupungista. Seura pelasi kaudella 2018–19 Israelin pääsarjassa Ligat ha’Alissa. Seura on perustettu 1930-luvulla, mutta se lakkautettiin Israelin itsenäisyyssodan aikana. Toimintaa jatkettiin sodan päätyttyä vuonna 1949. Vuonna 2006 Haderan jalkapalloseurat yhdistyivät yhdeksi seuraksi, jonka nimeksi tuli Hapoel Ironi Eran Hadera. Vuonna 2015 FC Givat Olga yhdistyi Hapoel Haderaan.
Pohjois-Pirkanmaan seutukunta
pienoiskuva|Pohjois-Pirkanmaan seutukunnan sijainti Suomessa vuonna 2000. Pohjois-Pirkanmaan seutukunta oli Pirkanmaalla sijainnut Suomen seutukunta. Siihen kuuluivat Kuru, Ruovesi ja Virrat. Seutukunta lakkautettiin vuonna 2001 yhdessä Itä-Pirkanmaan ja Koillis-Pirkanmaan seutukuntien kanssa ja niiden alueista muodostettiin uusi Ylä-Pirkanmaan seutukunta.
Vainio
Vainio on isohko peltoalue.
Vainio tai Wainio on myös suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Pessimismi
Käsite pessimismi on lähtöisin latinan sanasta pessimus, “pahin”. Pessimismi on optimismin antiteesi. Optimisti suhtautuu tulevaisuuteen toiveikkaasti, kun taas pessimistin odotukset ovat lohduttomia. Pessimismi tarkoittaa toivotonta asennetta suhteessa elämään ja olemassaoloon, ja siihen liittyy näkemys siitä, että tuska ja pahuus vallitsevat maailmassa. Maija-Riitta Ollilan mukaan pahimman varalle varautuminen tekee pessimistinä olemisesta voimavaroja kuluttavamman kuin optimismista.
Pessimismi uskonnoissa ja filosofiassa
Myös idän uskonnoissa on samantyyppisiä näkemyksiä. Buddhalaisuudessa ajatellaan, että ihmisen pyrkimykset ja halut johtavat vain tuskaan ja pahuuteen. Korkein päämäärä ja täyttymys on nirvana, joka merkitsee yksilön kaikkien pyrkimysten ja olemassaolon lakkaamista. Hindulaisuuden pääsuuntausten mukaan maailma taas on paitsi tuskaa ja pahuutta täynnä, myös vain pelkkä harhakuva.
Kristillisyyden ytimeen kuuluu ajatus siitä, että maailma, jossa elämme, on langennut. Siellä ihmisen järki ja tahto ovat rappeutuneet, ja lopullinen pelastus ja puhdistautuminen voidaan saavuttaa vasta tuonpuoleisessa.
Filosofiassa pessimismi oli vahva virtaus 1800-luvulla, ja se ilmeni muun muassa Arthur Schopenhauerin ja Karl Robert Eduard von Hartmannin ajattelussa. Martin Heidegger kehitti 1900-luvulla pessimistissävytteisen eksistentialistisen filosofian. Heideggeria askarruttivat kuolema, tyhjyys ja ahdistus, ja hän katsoi, että ihmisen vapauden korkein aste oli kuolevaisuuden hyväksyminen.
Sisko Hanhijoki
Reeta Sisko Hanhijoki (o.s. Markkanen, s. 25. huhtikuuta 1962 Rautalampi) on suomalainen pikajuoksija. Hän edusti aktiiviurallaan Vesannon Urheilijoita. Hanhijoen valmentajina toimivat Risto Kuusimäki, Topi Simonen sekä Petteri Jouste.
Hanhijoella on Kalevan kisoista 14 mestaruutta 100 ja 200 metriltä. Vuosien 1984 ja 1993 välillä hän ei SM-kisoissa 100 tai 200 metrin juoksuissa sijoittunut kertaakaan kahden parhaan ulkopuolelle. SM-hallikisoista Hanhijoella on myös 14 mestaruutta 60 ja 200 metriltä. Hän on Johanna Halkoahon jälkeen eniten hallimestaruuksia voittanut yleisurheilija.
FC Ashdod
Football Club Ironi Ashdod on jalkapalloseura Ashdodin kaupungista. Seura pelasi kaudella 2018–19 Israelin pääsarjassa Ligat ha’Alissa.
Ed Reed
Edward Earl Reed Jr. (s. 11. syyskuuta 1978, St. Rose, Louisiana) on yhdysvaltalainen entinen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja. Reed pelasi 12 NFL-liigassa ollen aikansa parhaita takapuolustajia. Hänet muistetaan etenkin urastaan Baltimore Ravensissa.
Uralaan Reed voitti Super Bowlin kerran, hänet valittiin yhdeksän kertaa NFL:n tähdistöotteluun Pro Bowliin sekä viisi kertaa liigan All-Pro -kentälliseen. Hänet valittiin Pro Football Hall of Fameen vuonna 2019.
NFL-ura
Baltimore Ravens varasi Miamin yliopistossa pelanneen Reedin vuoden 2002 NFL:n varaustilaisuudessa, ensimmäisen kierroksen 24. pelaajana. Reed oli yhdessä tukimies Ray Lewisin kanssa Ravensin puolustuksen tärkeimmät pelaajat ja liigan tähtiä. Reed valittiin muun muassa NFL:n vuoden puolustajaksi kaudella 2004.
Ravens ei uusinut Reedin pelaajasopimusta kauden 2012 jälkeen, joten hän siirtyi Houston Texansiin. Reed ei pelannut Texansissa entisellä tasollaan ja hänen sopimuksensa purettiin kesken kauden. Hän siirtyi loppukauden mittaisella sopimuksella New York Jetsiin.
Reed ei pelannut kaudella 2014. Toukokuussa 2015 Reed ilmoitti lopettavansa pelaajauransa.
George S. Kaufman
pienoiskuva|Kaufman vuonna 1928 George S. Kaufman (16. marraskuuta 1889 – 2. kesäkuuta 1961) oli yhdysvaltalainen näytelmäkirjailija, teatteriohjaaja ja journalisti. Hän oli mukana kirjoittamassa kahta Pulitzer-palkittua näytelmää (Of Thee I Sing, 1932 ja You Can't Take it With You, 1937). Hän sai myös Tony-palkinnon parhaasta näytelmän ohjauksesta (Guys and Dolls, 1950).
Kaufmanin vanhemmat olivat saksanjuutalaisia. Hän oli kahdesti naimisissa. Hänen ensimmäinen vaimonsa oli kirjoittaja Beatrice Bakrow. Myöhemmin oli naimisissa näyttelijä Leueen MacGrathin kanssa.
John Waters
thumb|John Waters vuonna [[2007 Cannesin elokuvajuhlilla.]]
John Samuel Waters, Jr. (s. 22. huhtikuuta 1946, Baltimore, Maryland) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja, joka tunnetaan parhaiten elokuvistaan Pink Flamingos (1972), Cry-Baby (1990) ja Dirty Shame (2004). Waters on tunnettu Baltimoren pahana poikana; kirjailija William S. Burroughs nimitti häntä "roskan paaviksi".
Watersin elokuvaura
Waters kertoo saaneensa innoitusta yhtä lailla korkeakulttuurista kuin populaarikulttuurista ja eksploitaatioelokuvista. Hänen ihanteisiinsa kuuluvat Rainer Werner Fassbinder, Herschell Gordon Lewis, Federico Fellini, Walt Disney, Russ Meyer ja Ingmar Bergman.
Watersin elokuvien tunnistettavin piirre on epäsovinnainen huumorintaju, jossa tabuja rikotaan suruitta ja pilaillaan sovinnaisten normien ja hyvän maun kustannuksella. Hänen varhaiskauden elokuvissaan ihmiset esimerkiksi syövät koiran ulosteita, syntymäpäivillä esiintyy laulava peräaukko, transvestiitteja ja muita kulttuurin hämärästä marginaalista ponnistavia kummallisuuksia, joita esitellään varsin laveasti.
Watersin myöhemmissä töissä on itseisarvoinen šokeeraaminen jäänyt vähemmälle, ja ne keskittyvät enemmän leikittelemään vaikkapa nostalgisen 1950-luvun rock 'n' roll -nuorisoelokuvan tyylilajeilla (Cry Baby) tai puolustamaan independent-elokuvia, kuten elokuvassa Cecil B. Demented (2000). Waters on myös kirjoittanut kirjoja, joista tunnetuin on varmasti hänen varhaiskauden elokuviensa tekemisestä kertova Shokkiarvo: hyvällä maulla tehty kirja huonosta mausta (suom. 1989).
Johannes
Johannes on heprealaisperäinen miehen etunimi, joka tarkoittaa "Jahve on armollinen" (Yochanan). Se on ollut 1800-luvun lopusta lähtien toiseksi käytetyin miehen etunimi Suomessa, ja vuoden 2019 loppuun mennessä se on annettu 255 835 miehelle sekä alle 46 naiselle. Suomessa Johannes on yleisessä käytössä sekä tässä latinalaisperäisessä muodossaan että monina muunnoksina, kuten Juhani, Juha, Juhana, Juho, Jukka, Jussi, Janne, Hannes ja Hannu, joista jotkut ovat almanakassa Johannes Kastajan perinteisenä muistopäivänä eli vanhana juhannuspäivänä 24. kesäkuuta, toiset taas apostoli ja evankelista Johanneksen päivänä 27. joulukuuta. Johanneksesta ovat kehittyneet myös slaavilainen nimi Ivan ja siitä suomalainen Iivana. Eri maissa siitä on käytössä monia muitakin, alkuperäisestä usein huomattavasti poikkeavia muunnoksia.
Useimmista kuninkaista, joiden nimi on ollut jokin Johannes-nimen muunnelma kuten John, Johan, Johann tai Jean, on suomen kielessä perinteisesti käytetty nimeä Juhana. Nimeä Johannes käytetään kuitenkin Suomessa tämän nimisistä paaveista ja Bysantin keisareista. Vastedes kruunun saavien nimet on päätetty säilyttää suomen kielessäkin alkuperäisessä muodossaan.
Johanneksen sisarnimi on Johanna.
Paaveja
Johannes Paavali:
Muita hallitsijoita
(Katso myös: Juhana)
Hayden Fry
thumb|Hayden Fry hänen kunniakseen järjestetyssä paraatissa vuonna 2009. John Hayden Fry (28. helmikuuta 1929 – 17. joulukuuta 2019 ) oli yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon valmentaja. Hän on kuulunut College Football Hall of Fameen vuodesta 2003.
Talousliberalismi
Talousliberalismi tarkoittaa markkinaliberalismin (tai klassisen liberalismin) taloudellisia näkökohtia kuten vapaakauppaa sekä verotuksen ja talouden sääntelyn vähyyttä.
Hayden Fry
Fry palasi merijalkaväestä vielä Odessaan, josta ura vei lopulta Eteläiseen metodistiyliopistoon, Pohjois-Texasin yliopistoon ja Iowan yliopistoon. Fryn menestyksekäs ura kesti vuosikymmeniä, kunnes hän ilmoitti vetäytymisestään 22. marraskuuta 1998 saatuaan raskaita hoitoja eturauhassyöpään.
Talousliberalismi
Henkilö voi olla talousliberaali olematta kuitenkaan arvoliberaali. Markkinaliberaali tarkoittaa henkilöä, joka on sekä talous- että arvoliberaali; Yhdysvaltojen ulkopuolella usein sanotaan vain ”liberaali”. Klassiset liberaalit olivat melkein poikkeuksetta markkinaliberaaleja, siis myös talousliberaaleja.
Jukka Junttila
Jukka Junttila (s. 6. syyskuuta 1959 Hattula) on tamperelaisen levy-yhtiön Hiljaiset Levyt perustaja.
Junttila toimi puuhamiehenä vuonna 1985 perustetussa Hiljaisessa Kulttuuriyhdistyksessä. Yhdistys julkaisi Hiljainen Kesä -pienlehteä, suomalaista sarjakuvaa (muun muassa Nalle Virolainen, Tapani Rytöhonka ja Kivi Larmola), kirjoja sekä muutaman kaitafilmillä kuvatun lyhytelokuvan. Hiljainen Kulttuuriyhdistys alkoi sittemmin julkaista levyjä, mitä toimintaa jatkamaan perustettiin levymerkki Hiljaiset Levyt. Junttila on lisäksi toimittanut Pienlevyluettelo-kirjoja ja Soundin Demoefekti-palstaa, lisäksi Junttila on kirjoittanut esittelytekstin / historiikin usean kymmennen yhtyeen levyyn kansivihkoon (kuten Absoluuttinen Nollapiste (yhtye), Kollaa kestää (yhtye), Pojat (yhtye), Ratsia (yhtye), Vaavi, Punkrock Jukebox -sarja, jne.).
Junttila on myös levyttänyt muutaman kappaleen Tampere No-stars -kokoonpanolla (”Osta levysi Oskulta” kokoelmalle Runeberginkatu 10 ja ”Jukka Junttila kustantaa meidän levyn” kokoelmalle Toinen käsittely – Kunnianosoitus Alivaltiosihteerille). Hän on myös laulanut kappaleen ”Adverts Blues” Alivaltiosihteerin albumille Yhteiskunta – rakenne ja toiminta. Junttila on ohjannut Alivaltiosihteerin musiikkivideon ”Nasta kaupunki” ja Punk Lurex OK:n musiikkivideon ”Arvojärjestys”.
Julkaisut
Jukka Junttila on kirjoittanut tietokirjat:
Wallina Valtin
Wallina Valtin (1866–1952) oli Turun Hamburger Börs -hotellin johtaja 50 vuotta vuosina 1894–1947. Virolais-ruotsalaistaustainen Valtin muutti Suomeen Ruotsista 1890-luvulla ja osti Hamburger Börs -ravintolan 28-vuotiaana vuonna 1898. Vuonna 1904 Valtin avasi ravintolan yhteyteen hotellin, joka laajennettiin myöhemmin torin puolelle jugendtyyliseen rakennukseen.
Valtinista löytyneiden tietojen mukaan hän palkkasi lähinnä naisia, harrasti voimailua ja kiersi kieltolakia. Valtin myös auttoi nuoria naisia kouluttautumaan myöntämällä vuosien aikana heille apurahoja. Hänellä oli ottotytär.
Joe Staley
Joe Staley (s. 30. elokuuta 1984, Rockford, Michigan) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan hyökkäyksen linjamies. Hän pelaa tällä hetkellä NFL-liigan San Francisco 49ersissa.
NFL-ura
Keski-Michiganin yliopiston joukkueessa pelannut Staley varattiin vuoden 2007 NFL:n varaustilaisuuden ensimmäisellä kierroksella, koko tilaisuuden 28. pelaajana. Ennen tilaisuutta hän oli väläyttänyt atleettisuuttaan, juoksemalla NFL:n pelaajavertailussa 40 jaardin testissä linjamiehelle erinomaisen ajan 4,7 sekuntia.
Staley teki ennen kautta 2009 49ersin kanssa kuuden vuoden jatkosopimuksen, joka pitää hänet joukkueessa kauden 2017 loppuun saakka. Hänet valittiin NFC-konferenssin joukkueeseen vuoden 2011 tähdistöotteluun Pro Bowliin.
Staleyllä on hyökkäyksen linjamiehelle harvinaisesti NFL-urallaan sekä tehty maali että vastaanotettu syöttö. Maali tuli kaudella 2008 ottelussa New York Jetsiä vastaan 49ersin vastaanottajan Jason Hillin rähmättyä pallon maaliviivalla, josta Staley onnistui sen poimimaan. Vastaanotettu syöttö tuli kaudella 2011, pelinrakentaja Alex Smithin heitettyä hänelle 17 jaardin arvoisesti, ottelussa Cleveland Brownsia vastaan.
Muuta
Staleylla on oma internet-ohjelmansa, "The Joe Show", jossa hän humoristisesti haastattelee muita 49ersin pelaajia.
Carl Filip Lindfors
Lindfors oli maanviljelijä ja maatalouden kehittäjä, joka omisti Tiittalan kartanon ja harrasti kasvien ja eläinten tutkimista. Hänellä oli huomattava täytettyjen lintujen kokoelma, joka siirrettiin Savonlinnaan hänen kuoltuaan. Lindfors oli talonpoikaissäädyssä Juvan tuomiokunnan edustaja valtiopäivillä 1888.
China Northwest Airlines
thumb|250px|Yhtiön Airbus A300-600R. thumb|250px|Yhtiön A300-600R vuonna 2000. China Northwest Airlines oli yksi Kiinan kansantasavallan ulkomaanlentoyhtiöistä. Sillä oli toimistoja Venäjällä Habarovskissa ja Irkutskissa, Pohjois-Koreassa Pjongjangissa, Etelä-Koreassa Soulissa ja Japanissa Nagoyassa. Nimensä mukaisesti (Kiinan luoteiset lentolinjat) se vastasi Kiinan ulkomaanlennoista luoteeseen. Vuonna 2002 yhtiö liitettiin China Eastern Airlinesiin.
Laivasto
Toimintansa aikana China Northwest Airlines käytti seuraavia konetyyppejä:
Buren (täsmennyssivu)
Buren voi tarkoittaa seuraavia:
Scion xA
Scion xA on Toyotan Scion-merkin alla Yhdysvalloissa myymä pikkuauto, jota myydään Japanissa nimellä Toyota ist. Se perustuu ensimmäisen sukupolven Toyota Yarisiin.
Mallivuodeksi 2006 xA sai kevyen faceliftin. vasen|pienoiskuva|Facelift-mallin Scion xA. xA:n tuotanto päättyi joulukuussa 2006. xA:n korvaaja, xD tuli myyntiin elokuussa 2007.
Aiheesta muualla
Toyota Ist Toyota ist トヨタ・ist
Carthago Novan piiritys
Carthago Novan piiritys käytiin toisen puunilaissodan aikana vuonna 209 eaa. Piirityksessä roomalaisen kenraali Publius Cornelius Scipion joukot valloittivat Carthago Novan, joka oli karthagolaisten tärkein kaupunki Hispaniassa.
Cannaen taistelussa 216 eaa. karthagolainen kenraali Hannibal oli lyönyt suuren roomalaisarmeijan. Siitä lähtien roomalaiset välttivät taistelukosketusta Hannibalin armeijan kanssa ja yrittivät sulkea sen eteläiseen Italiaan.
Taustaa
Cannaen taistelun jälkeen roomalaiset lähettivät joukkojaan Iberian niemimaalle (Hispania) estäen näin sotatarvikkeiden kuljetuksen Hannibalille. 217 eaa. Scipio saapui Iberiaan. Hän nousi maihin Emporionissa, joka oli kreikkalainen siirtokunta. Scipiolla oli mukanaan 10 000 miestä, joten Hispaniassa olevan roomalaisarmeijan koko nousi 28 000 jalkaväkimieheen ja 3 000 ratsumieheen.
Scipio alkoi heti koota tietoa vihollisen ryhmityksistä ja vahvuudesta. Rohkaisevat tiedot kertoivat, että Karthagon Hispaniassa olevat kolme armeijaa olivat erillään toisista. Karthagolaisten armeijat olivat vähintään saman kokoisia tai suurempia ja taistelukokemukseltaan parempia. Sen sijaan, että Scipio olisi haastanut yhden karthagolaisten armeijoista taisteluun, hän päätti iskeä vihollisen tärkeimmälle tukialueelle Iberian niemimaalla, Carthago Novaan.
Carthago Nova
Carthago Nova oli puunilaisvallan ylpeyden vahva vertauskuva. Kaupungin satama oli suurempi kuin muiden karthagolaiskaupunkien, ja siellä oli aarrekammioita ja hallinnon asiakirjoja sekä lukuisia aatelisperheitä. Siellä oli myös suuret muona- ja ammusvarastot, joten sen valtaaminen olisi suunnaton moraalinen isku viholliselle. Uusi Karthago oli kuitenkin linnoitettu kaupunki, jonka eteläpuolella oli meri ja pohjoispuolella laguuni. Sinne pääsi siis vain mantereen suunnasta kapeaa kannasta pitkin. Kaupunkia ympäröi muuri, jonka pituus oli noin 4 000 metriä.
Kaupungin varuskunnan päälliköllä Magolla oli käytössään vain noin 1 000 vakinaista koulutettua sotilasta ja 2 000 miestä nostoväkeä, jotka olivat kohtuullisesti aseistettuja. Nämä tiedot lisäsivät entisestään Scipion valtaushaluja. Kukin karthagolaisarmeija oli ainakin kymmenen päivämarssin päässä kaupungista, joten Scipion täytyi valloittaa kaupunki mahdollisimman nopeasti.
Scipio hankki Tarracosta käsiinsä kalastajia ja merimiehiä, jotka kävivät säännöllisesti veneillään Uudessa Karthagossa. Nämä kertoivat, että kaupungin pohjoispuolella olevan suolajärven pystyi laskuveden aikana ylittämään kahlaamalla. Tästä tiedosta oli Scipiolle taistelussa paljon hyötyä. Mutta vielä jäi kysymys, miten hänen miehensä pystyisivät taistelemaan tiensä läpi kaupungin muurin.
Scipion hyvälle ystävälle ja vanhimmalle upseerille Laeliukselle alistettiin 35 kaleerin eskaaderi, jonka oli määrä hyökätä mereltä päin. Scipio julisti, että meren jumala Neptunus oli luvannut tulla apuun. Polybios piti tätä tosin vain kyynisenä sotajuonena.
Ensimmäinen hyökkäys
Hyökkäys alkoi seuraavana päivänä kahdelta suunnalta. Tikkaita kantaen miehet lähtivät rynnäkköön kohti vihollisen muureja, samaan aikaan kun Laeliuksen kaleerit hyökkäsivät mereltä päin.
Mago määräsi heti nostoväen syöksymään ulos pääportista aikeenaan katkaista roomalaishyökkäyksen kärjen ennen kuin tämä ehtisi muurille asti. Suunnilleen samanvahvuiset joukot iskivät yhteen. Taistelu oli alussa erittäin tasaväkistä. Scipiolla oli kuitenkin enemmän reservejä käytettävissään. Karthagolaiset joutuivat perääntymään ja jotkut joutuivat pakokauhun valtaan rynnätessään kohti porttia. Scipio käski tällöin lisää miehiä ja tikasosastoja yrittämään muurin valtausta. Hän itse meni lähelle taistelua miestensä nähtäväksi, tosin kolmen kilpiä pitelevän miehensä suojaamana. Roomalaiset uskoivat sotilaiden taistelevan paremmin kun näkivät komentajansa.
Roomalaiset pääsivät muureille asti, mutta hyökkäys kilpistyi karthagolaisten vastarintaan ja tikkaisiin liittyviin ongelmiin: jotkin tikkaat olivat liian lyhyitä ja heikkoja, ja ne jotka ylsivät muurien päälle olivat helposti kaadettavissa. Muureilta lensi keihäitä ja nuolia hyökkääjiä vastaan, ja kaikki roomalaishyökkäykset torjuttiin. Scipio keskeytti tällöin hyökkäyksen huomattuaan, että ne eivät tuottaneet tulosta. Roomalaiset vetäytyivät leiriinsä lepäämään ja ryhmittymään uudelleen.
Toinen ja ratkaiseva hyökkäys
Myöhemmin päivällä roomalaiset tekivät uuden hyökkäyksen. Entistä enemmän tikkaita tuotiin paikalle ja legioonalaiset yrittivät murtautua kaupunkiin väkisin. He eivät kuitenkaan saaneet karthagolaisten vastarintaa murrettua.
Oli tullut jo ilta ja kaupungin pohjoispuolella olevan laguunin veden pinta oli laskenut. Scipio kokosi 500 miehen rynnäkköosaston, jonka oli määrä kahlata laguunin poikki ja kiivetä tikkailla muurin ylitse. Scipion oppaat näyttivät osastolle tien ja se pääsi huomaamatta muurille asti. He huomasivat, että se oli vartioimaton ja kiipesivät tikkaita pitkin muurille, jonka jälkeen jatkoivat pääportille asti ja kävivät puolustajien kimppuun takaapäin. Pääportti oli pian hallussa ja se murrettiin. Legioonalaiset rynnäköivät portista sisään kaupungin sokkeloisille kujille. Sotilaita oli käsketty tappaa kaikki vastaantuleva, mutta ryöstely piti aloittaa vasta voiton jälkeen, jotta tilanne ei riistäytyisi käsistä.
Scipio johti yhden taisteluosaston kanssa kohti erästä kukkulaa, jota Magon palkkasoturit puolustivat. Roomalaiset olivat kuitenkin täysin ylivoimaisia ja pian koko kaupunki oli vallattu. Tämän jälkeen annettiin sotatorvella lupa järjelmälliseen ryöstelyyn. Sotasaalis huutokaupattiin liikemiehille ja voitot jaettiin koko armeijalle.
Taistelun jälkeen
Carthago Novan menettäminen oli karthagolaisille musertava isku. Se käytännössä muutti koko Hispanian voimatasapainon. Roomalaiset saivat haltuunsa muun muassa heittokoneita ja sotalaivoja. Kaupungista tuli Scipion tärkeä tukikohta.
Trenčínin alue
Trenčínin alue (Trenčiansky kraj) on hallinnollinen alue Slovakian länsiosassa. Alueen hallinnollinen keskus on Trenčín ja toinen tärkeä kaupunki on Prievidza. Alueen pinta-ala on 4 501 km² ja asukasluku oli 594 328 vuonna 2011.
Aluetta ympäröivät Trnavan, Nitran, Banská Bystrican ja Žilinan alueet sekä Tšekki.
Trenčínin alue jakautuu yhdeksään piiriin (okresky):
Rigoletto
Rigoletto on Giuseppe Verdin kolminäytöksinen ooppera, jonka libreton on kirjoittanut Francesco Maria Piave. Libretto perustuu Victor Hugon näytelmään Le roi s'amuse (Kuningas huvittelee). Teos sai ensi-iltansa Venetsiassa La Fenice -teatterissa 11. maaliskuuta 1851. Rigoletto on Verdin "romanttisen trilogian" ensimmäinen ooppera. Yhteistä näille kaikille teoksille oli yhteiskunnan hylkimä keskushenkilö sekä heidän musiikillinen erottuvuutensa edellisistä oopperoista; Rigolettossa rujo kyttyräselkä hovinarri, Trubaduurissa mustalaisnainen Azucena ja La Traviatassa kurtisaani Violetta Valéry. Nämä "romanttisen trilogian" teokset kuuluvat nykyisin jokaisen oopperatalon perusohjelmistoon.
Oopperan synty
Verdi valitsi v. 1850 libretisti Francesco Maria Piaven kanssa aiheeksi Victor Hugon näytelmän Le Roi s'amuse ennen kuin oli säveltänyt Stiffelion. Näytelmän perusajatuksen mukaan hovinarri halusi tappaa koko val­takun­nan hallitsijan. Libretto valmistui lokakuussa ja joulukuussa Venetsian oopperan La Fenicen johtaja Carlo Marzari kir­joitti Verdille ilmoittaen, että "moraa­liton ja säädytön" La Maledi­zione libretto ei läpäissyt sensuuria. Piave kirjoitti uuden version nimeltä Il Duca di Vendome. Nyt valtakunta vaihtui Mantovan herttuakunnaksi mutta juoneen jäi epäloogisuuksia. Sensuuri ja La Fenicen johto hyväksyivät muutoksen, mutta Verdi ei ollut siihen tyytyväinen. Juonen ristiriitaisuudet korjattiin ja muun muassa päähenkilö Triboulet muu­tettiin Rigolettoksi. Verdi sai tahtonsa läpi ja päähenkilöstä tuli kyttyräselkäinen hovinarri. Rigoletto sävellettiin 40 päi­vässä v. 1851. Teos sai lopullisen hyväksymisen sensuurilta vain 4 viikkoa ennen aiottua ensi-iltaa. Esitys oli täydellinen menestys.
Suomessa Rigoletto sai ensiesityksensä Helsingissä vuonna 1879, suomeksi käännettynä se esitettiin ensimmäisen kerran vuonna 1917.
Musiikki
Verdi laittoi kirouksen koko oopperan teemaksi. Se on alkusoitossa ja jokainen näytös päättyy kiroukseen. Oopperan juoni on looginen ja selkeä, keskushenkilöt on kuvattu hienosti ja elävästi, kaikilla heillä on omat huippuhetkensä. Ainoa päähenkilöistä, jolla ei ole omaa aariaa on Maddalena. Hän on kuitenkin tasavertaisena mukana III näytöksen kvartetissa. Verdin kekseliäisyyttä kuvaa myös III näytöksen myrskykohtauksessa näyttämöntakainen kuoro, joka humisee tuulena. Musiikillisesti ooppera etenee intensiivisesti ilman taukoja ja se on täynnä hienoja ja mieleenpainuvia aarioita ja duettoja. Kolmas näytös on kokonaisuudessaan täydellinen ja sen helmenä on kvartetti Bella figlia dell'amore.
Rigoletto tarjoaa kolmelle pääroolin esittäjälle paljon mehukasta laulettavaa, Erityisesti baritoneille Rigoleton rooli on aina ollut eräänlainen mittapuu. Kaikkien aikojen kuuluisin Rigoletto oli ehkä italialainen Tito Gobbi, joka myös vanhoilla päivillään opetti roolin tulkintaa Suomen kuuluisimmalle Rigoletolle, Usko Viitaselle. Muita kuuluisia Rigolettoja ovat olleet Titta Ruffo, Giuseppe De Luca, Leonard Warren, Sherrill Milnes, Renato Bruson sekä Leo Nucci. Gildan, Rigoleton tyttären, roolista muistetaan muun muassa Lina Pagliughi, Joan Sutherland, Anna Moffo, Maria Callas ja Renata Scotto. Mantuan Herttua on kuuluisimpia tenorirooleja mieleenpainuvine aarioineen. Ehkä parhaiten Herttuan roolista muistetaan Luciano Pavarotti, jonka tunnusaarioihin kuuluisa "La donna è mobile" kuului. Muita kuuluisia herttuoita ovat olleet muun muassa Enrico Caruso, Jussi Björling, Giuseppe di Stefano ja Alfredo Kraus.
Tapahtumapaikka ja -aika ja oopperan kesto
Aika: 1500-luku	 Paikka: Mantova
Kesto: I näytös 55’, II näytös 30’ ja III näytös 35’ Yhteensä n. 2h
I. Näytös
1. Kohtaus
Mantovan Herttuan palatsissa juhlat ovat ylimmillään. Herttua kertoo Borsalle kirkossa nähneensä tun­temattoman ja kauniin naisen, jonka hän haluaisi saada. Öisin naisen luona vierailee salaperäinen mies. Herttua toteaa Questa o quel­la (Tämä tai tuo, se on samanteke­vää) ja vie tanssin pyörteisiin Kreivitär Cepranon. Hovinarri Rigoletto pilkkaa aisankannattajaa Kreivi Cepranoa. Marullo kertoo hovimiehille hämmästyt­tävänä uutisena Rigolettolla olevan "rakastajattaren". Suuttunut Kreivi Ceprano päättää kostaa Rigolettolle. Musiikki keskeytyy Kreivi Monteronen tullessa sisään ja hän syyttää Herttuaa tyttärensä häpäisemisestä. Monterone pidätetään ja Rigoletto kääntyy pilkkaamaan Monteronea. Monterone langettaa kirouksen Rigolettolle. Rigoletto pelästyy ja vaikenee, Monterone viedään pois.
2. Kohtaus
II. Näytös
Herttua on onneton, palattuaan Rigoletton taloon hän huomasi sen tyhjäksi. Herttua suree menetettyä valloitustaan Parmi veder le lagrime (Luulen näkeväni hänen kyyneleensä) mutta ilostuu kun kuulee salaliittolaisten ryös­täneen Rigoletton "rakastajattaren". Herttua vie Gildan pois ja ”lohduttaa” häntä omalla tavallaan.
Rigoletto saapuu epätoivoisena palatsiin ja saa selville Gildan olevan siellä. Hovimiehille Rigoletto tunnustaa Gildan olevan hänen oma tyttärensä. Rigoletto purkaa vihaansa Cortigia­ni, vil razza dannata (Hovimie­het, kiro­tut). Lopussa hän isänä rukoilee ja anoo nöyränä hovimiehiltä Gildaa takaisin. Gilda saapuukin tukka hapsottaen ja kertoo tarinansa isälleen Tut­te le feste al tempio (Joka pyhäaamu). Kreivi Monterone vie­dään vankilaan teloitettavaksi ja Rigoletto saa muistutuksen kirouksesta. Rigoletto vanno Herttualle kostoa Sì, vendetta, tremenda vendetta (Kosto, kaamea kosto). Gilda anoo turhaan isältään armoa Herttualle.
III. Näytös
Rigoletto ja Gilda ovat näkymättömissä Sparafucilen majatalon ulkopuolella. Gilda on korviaan myöten rakastunut Herttuaan ja tänä iltana Gildan pitäisi omakohtaisesti nähdä millainen hulttio Herttua todellisuudessa on. Herttua saapuukin majataloon ja laulaa La donna è mobile (Na­inen on huikentelevainen). Sparafucilen sisar Maddalena toimii houkutuslintuna ja liittyy Herttuan seu­raan. Upean kvartetin aloittaa Herttua Bella figlia dell’amore (Kaunis rakkauden lap­si) ja muut liittyvät siihen vuorollaan.
Sparafucile ja Rigoletto sopivat Herttuan murhaamisesta. Palkkamurhaaja saa heti puolet palkkiosta ja loput kun Rigoletto saa ruumissäkin. Ennen poistumistaan Rigoletto käskee Gildan pukeutua pojaksi ja aamulla hänen tulee lähteä kokonaan pois kaupungista.
Myrsky nousee. Herttua kuiskuttelee Maddalenalle ja menee nukkumaan. Maddalena on ihastunut Herttuaan ja pyytää ettei tätä tapettaisi. Gilda palaa po­jaksi pukeutunee­na ja kuulee Sparafucilen ja Maddalenan keskustelun. Sparafucile ei voi pettää asia­kastaan mutta suostuu säästä­mään Herttuan, jos ennen puoltayötä tulisi joku ma­jataloon. Gilda päättää uhrata oman ­henkensä Herttuan puolesta ja koputtaa oveen. Gilda astuu sisään ja Sparafucilen tikari välähtää pimeydessä.
Myrsky on laantunut, Rigoletto saa ruumissäkin ja maksaa. Rigoletto nauttii kostostaan, mutta äkkiä hän kuulee kaukaisuudessa Herttuan iloisen äänen La donna è mobile. Peloissaan Rigoletto avaa sä­kin ja näkee kauhistuneena kuolemaisillaan olevan Gildan. Onneton isä jyskyttää turhaan hädissään majatalon ovea. Isä katselee kuolevaa tytärtään. Gilda kuiskaa ‘Rakastin häntä liian paljon ja nyt kuolen hänen takiaan’. Gilda pyytää isältään anteeksiantoa Lassu - in cielo (Tuo­lla taivaassa). Rigoletto on suunniltaan ja epätoivonen, kosto on kääntynyt häntä itseään vastaan. Ah, La maledizione! soi orkesterista oopperan lopuksi.
Lyijy
Lyijy on hiiliryhmään kuuluva metallimainen painava alkuaine, jonka kemiallinen merkki on Pb ja CAS-numero 7439-92-1. Jaksollisessa järjestelmässä lyijy on 82. alkuaine.
Ominaisuudet
thumb|290px|Lyijykuutio thumb|290px|Lyijy[[malmikivi]] Lyijy on sinertävänharmaa, kiiltävä ja pehmeä metalli, jonka vetolujuus on huono. Ilmassa lyijy hapettuu ja sen pinnalle muodostuu nopeasti himmeän harmaa emäksinen karbonaattikerros. Lyijy ja kaikki sen yhdisteet ovat myrkyllisiä, ja nykyään lyijyn käyttöä pyritään vähentämään ympäristönsuojelullisista ja terveydellisistä syistä.
Kuumennettaessa lyijy reagoi helposti muun muassa hapen, rikin ja halogeenien kanssa. Laimeisiin happoihin se liukenee huonosti, sillä happojen muodostamat suolat estävät hapon syövyttävää vaikutusta. Typpihappoon ja kuumaan väkevään rikkihappoon lyijy liukenee helposti. Tärkeitä lyijymineraaleja ovat lyijyhohde PbS, serusiitti PbCO3, ja anglesiitti PbSO4.
Käyttö
Yhdisteissä lyijy on +II:n ja +IV:n arvoinen. Lyijy (II) oksidia eli lyijyoksidi tai lyijymonoksidi PbO, käytetään lasien ja emalien valmistukseen. Ruskea lyijyoksidi eli lyijydioksidi PbO2, on voimakas hapetin, jota käytetään esimerkiksi akuissa. Mönjää Pb3O4, käytetään lyijylasin valmistukseen ja korroosionestopigmenttinä. Lyijytetraetyyliä Pb(C2H5)4, käytettiin aiemmin moottoripolttoaineissa ehkäisemään ”nakutusta”.
Lyijyä käytetään erityisesti laitteisiin, jotka joutuvat kosketuksiin rikkihapon kanssa, sekä säteily­suojaukseen. Lyijy on myös tärkeä seosmetalli. Kovalyijyjä käytetään muun muassa kaapeleiden vaippoihin, kemian­teollisuuden laitteisiin ja akkuihin.
Rooman valtakunnassa lyijystä tehtiin vesijohtoja ja toisinaan ruokailuvälineitäkin. Lyijysuoloja käytettiin makeuttamaan viinejä. Ruokailuvälineistä lyijyä joutui vähitellen ihmisten elimistöön, ja tästä aiheutuvia myrkytyksiä on epäilty yhdeksi syyksi valtakunnan rappeutumiseen.
Eräitä lyijy-yhdisteitä, lyijyvalkoista, on aikaisemmin käytetty myös väripigmenttinä valkoisissa maaleissa. 1960-luvulle saakka käytännössä kaikki valkoiset maalit sisälsivät lyijyä. Tietoisuus lyijyn terveyshaitoista vähensi lyijyn käyttöä maaleissa 1970-luvulla, eikä lyijyä nykyisin enää maaleissa käytetä. Sen on korvannut etenkin titaanivalkoinen eli titaanidioksidi.
Lyijyä on käytetty myös veneiden pohjamaaleissa. Myrkyllisyytensä ansiosta lyijy estää tehokkaasti eliöiden kasvun veneen pohjassa. Lyijyä sisältävien pohjamaalien käyttö on lopetettu ympäristöhaittojen takia.
Lyijyä on käytetty historiassa kauneuden­hoidossa vaalean ihon aikaansaamiseksi muun muassa antiikin Kreikassa ja Roomassa – tosin tuhoisin seurauksin. Kaunottarien iho kärsi verenmyrkytyksestä, minkä takia he käyttivät entistä suurempia määriä lyijynvalkoista kasvojensa peittämiseen. Kesti vuosisatoja, ennen kuin lääkärit saivat viimein todistettua lyijyn myrkyllisyyden ja voiteen käyttö lakkasi. Vielä 1700-luvullakin lyijyä käytettiin kauneudenhoidossa.
Lyijy saasteena
Lyijyä on ilmassa pieninä hiukkasina. Lyijyä pääsee ilmaan maan eroosiossa, tulivuorien purkauksista, merivesien vaahdoista ja pensaspaloista. Lyijyn luonnollinen pitoisuus ilmassa on vähemmän kuin 0,1 mikrogrammaa kuutiometriä kohden. Lyijyä vapautuu ilmaan metalli­teollisuudesta, hiili­voimaloista, kemian­teollisuudesta ja paristo­teollisuudesta. Ennen suurin päästöjen aiheuttaja oli moottoriliikenne, mutta siirryttyä lyijyttömään bensiiniin ilman lyijypitoisuus putosi 98 %. Huoneilmaan lyijyä voi vapautua, jos lyijymaalattuja seiniä hiotaan tai käsitellään epäasiallisesti. Lyijyä sisältäviä maaleja ei enää käytetä asunto- ja toimistorakentamisessa, mutta silta- ja teollisuusrakentamisessa niitä vielä käytetään. Eläimet joutuvat alttiiksi lyijylle syödessään kasveja joihin lyijy on laskeutunut. Myös ilmakehässä ja vesissä oleva lyijy voi helposti joutua eläinten elimistöön.
Terveysvaikutukset ihmiselle
Lyijyä voi joutua elimistöön maaperästä, lyijymaalia sisältävistä leluista, saastuneesta ruoasta tai vedestä. Etenkin kaakaota ja viljaa sisältävät ruoat sisältävät runsaasti lyijyä.
Lyijy imeytyy elimistöön nieltynä tai hengityselimistön kautta, terveysvaikutukset ovat molemmissa tapauksissa vastaavat. Kesällä 2007 vedettiin 15 miljoonaa lelua pois myynnistä lyijyvärin vuoksi. Lyijylle ei ole todettu alarajaa, jossa sillä ei olisi haitallisia vaikutuksia. Pienet lapset ja sikiöt ovat helpommin riskialttiita johtuen heidän pienestä koostaan ja heidän kehonsa kasvamisesta ja kehittymisestä. He varastoivat kehoonsa 50 % niellystä lyijystä. Lapset altistuvat aikuisia enemmän lyijylle, koska he nielevät enemmän likaa ja pölyä käsistään ja leluistaan.
Lyijy vaikuttaa lähes kaikkiin kehon kudoksiin. Myrkytyksen ensimmäisinä oireina esiintyy usein päänsärkyä ja vatsakipuja. Pitkäaikaisemman altistumisen haittavaikutuksia ovat:
Vanhoja uskomuksia lyijyn ominaisuuksista
Lyijyä pidettiin antiikin aikana taikavoimaisena aineena. Niinpä kaulassa pidetty lyijylevy suojasi uskomuksen mukaan lemmentaikoja vastaan. Keskiajan alkemistit uskoivat, että lyijy on sukua kullalle. Heidän tarinoissaan kerrottiin, kuinka lyijy oli saatu muuttumaan kullaksi sirottelemalla viisasten kiveä sulaan lyijyyn. Lyijyn arveltiin olevan maanpäällinen vastine planeetta Saturnukselle ja sen ominaisuuksiksi ajateltiin kylmyys ja märkyys.
Xochicalco
thumb|200px|Xochicalco
Xochicalco on muinainen rauniokaupunki Meksikossa, läntisessä Morelosin osavaltiossa 38 km lounaaseen Cuernavacasta nykyisestä Méxicosta etelään. Siellä olevassa taiteessa on mayojen ja Teotihuacánin vaikutteita. Xochicalcon mahti oli huipussaan noin 750–900 Teotihuacánin luhistuttua ja ennen tolteekkien nousua, aikana jolloin monet paikalliset keskukset kukoistivat Meksikon keskiylängöllä. Xochicalco sattoi klassisen kauden lopuilla kilpailla Teotihuacánin kanssa. Uskotaan Xochicalcon vaikuttaneen tolteekkien valtakunnan syntyyn.
Xochicalco nousi suureksi paikalliseksi mahdiksi sen jälkeen kun suuren valtakunnan keskus Teotihuacán luhistui noin 650 jaa. Historiallisesti paikkaa pidetään myöhäisklassisena. Myöhäisklassiselle ajalle oli tyypillistä uusien kansallisuuksien saapuminen ja paikalliskulttuurien kehittyminen.
On epäilty Xochicalcon ja Teotihuacánin kukoistaneen vähän aikaa rinnakkain ja Xochicalcon kukistaneen Teotihuacánin. Mahdollisesti misteekit valtasivat jossain vaiheessa Xochicalcon ja Cholulan.
Xochicalco merkitsee nahuatlin kielessä Kukkatalon paikkaa eli uhripaikkaa. Paikka on asuttu jo 200 eaa. Nopea kaupungin kasvu tapahtui 600-750 jaa. Muita saman ajan Xochicalcon kanssa kilpeilevia keskuksia olivat Teotenango Tolucan laaksossa ja Cacaxtla Tlaxcalan osavaltion lounaisosassa ja hieman myöhemmin Tula nykyisen Hidalgon osavaltion eteläosassa. Ehkä Caxatlasta on tullut alueen mayavaikutteet.
Kaupungissa asui noin 15 000-30 000 asukasta ja sen ala oli useita neliökilometrejä. Kaupunki oli mäellä ja sitä ympäröivät suurelta osin muurit ja penkereet samoin kuin Caxcatlaa. Tämä kertoo kaupungin sotaisesta historiasta. Xochicalcon kirjoituksessa on yhtäläisyyksiä nahuatlin ja misteekin kanssa.
Xochicalco mainitaan paikaksi, missä Ce Acatl Topiltzin Quezalcoatl, tuleva tolteekkikuningas, vietti lapsuutensa ehkä 800-luvulla. Saattaa ollakin, että Tulan alulla on jotain tekemistä Xochicalcon kanssa.
Noin vuonna 900 Xochicalco paloi laajalti ja monista merkeistä päätellen se hylättiin nopeasti. Kaupunki tyhjeni asukkaista, joko väestö pakeni tai pakkosiirrettiin pois. Pieni jäännösväestö jäi kukkulan alarinteille. Noin 1200 jaa. paikalle saapui nahuatlia puhuvia tlahuica-ihmisä, jotka ovat nykyisten Morelosin osavaltion alkuperäisvaltion esi-isiä.
thumb|right|500px|Xochicalcon sulkakäärmejumalan temppeli.
Katso myös
18.80389°N, -99.29592°W
Hapoel Ramat Gan Giv'atayim FC
Hapoel Ramat Gan Giv'atayim Football Club on jalkapalloseura Ramat Ganin ja Giv'atayimin kaupungeista. Seura pelasi kaudella 2018–19 Israelin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Liga Leumitissa. Seuralla on yksi Israelin mestaruus vuodelta 1964. Israelin Cupin se on voittanut 2003 ja 2013.
Renée Zellweger
Zellweger on tullut kuuluisaksi Bridget Jones -elokuvien pääosan esittäjänä. Hän on esiintynyt pääosissa myös elokuvissa Chicago, jossa hänen laulajan kykynsä pääsevät esille, ja Nurse Betty. Hänen tunnettuihin elokuviinsa kuuluu myös komedia Me kaksi & Irene.
Zellweger on saanut Oscarin lisäksi neljä Golden Globea, kolme Screen Actors Guildin palkintoa ja yhden Bafta-palkinnon. Hän on myös Hasty Pudding Theatricalsin "Vuoden nainen" (2009) ja vakiinnuttanut itsensä yhtenä Hollywoodin parhaiten palkatuista naisnäyttelijöistä.
Varhainen elämä
Zellweger syntyi Texasin Katyssa 25. huhtikuuta 1969. Hänen isänsä Emil Erich Zellweger työskenteli sähköinsinöörinä ja on kotoisin Sveitsistä, Sankt Gallenin Aun pikkukylästä. Renée Zellwegerin äiti Kjellfrid Irene (omaa sukua Andreassen) on kotoisin Norjasta ja varttui Kirkkoniemellä ja Ekkerøyssa, ja on kveeniläistä ja äitinsä puolelta suomensaamelaista syntyperää. Kjellfrid on työskennellyt sairaanhoitajana ja kätilönä; hän muutti Yhdysvaltojen Texasiin työskentelemään kotiopettajattarena norjalaiselle perheelle. Emil-isä vietti useita vuosia nuoruudessaan toisen maailmansodan jälkeisinä vuosina Australiassa ennen muuttoaan Yhdysvaltoihin. Zellwegerin vanhemmat olivat menneet vihille vuonna 1963. Hänella on myös veli Andrew "Drew", joka on syntynyt 15. helmikuuta 1967. Drew työskentelee markkinointipäällikkönä viiniteollisuudessa. Zellweger on kuvaillut varttuneensa "laiskojen katolilaisten ja episkopaalisten" perheessä.
Ollessaan yläasteella Zellweger harrasti aktiivisesti jalkapalloa, koripalloa ja baseballia. Hän kävi koulua Katy High Schoolissa, missä hän oli cheerleader, voimistelija ja jäsenenä kerhoissa. Hänet äänestettiin viimeisenä high school -vuotenaan unelmien treffikaveriksi. Zellweger valmistui high schoolista vuonna 1987. Ensin toimittajan urasta haaveillut Zellweger meni high schoolin jälkeen Austinin Texasin yliopistoon, jossa hänen pääaineenaan oli englannin kieli. Alussa hän otti draamakurssin täydentääkseen vain tutkintonsa taiteen alalla, mutta kokemus sai hänet rakastamaan näyttelemistä. Tähän aikaan Zellweger elätti itsensä tarjoilijan töillä Austinin Sugar's Go-Go -erotiikkabaarissa. Zellweger on sanonut, että hän ansaitsi Screen Actors Guildin korttinsa tekemällä Coors Light -oluelle mainoksen ollessaan collegessa. College-aikoinaan hän myös teki pienen osan Austinissa kuvatussa kauhukomediaelokuvassa Suuteleva zombie (1993), mutta hänen kahden repliikin roolinsa leikattiin pois elokuvasta.
Zellweger valmistui collegesta vuonna 1991. Valmistumisensa jälkeen hänen ensimmäinen työnsä oli naudanlihamainoksessa. Tällöin hän kävi samalla koe-esiintymässä moniin rooleihin ympäri Houstonia.
Uran alku ja nousu
Vielä Texasissa asuessaan Zellweger esiintyi muutamissa elokuvissa. Hän näytteli televisioelokuvassa Tappamisen maku (1992), jota seurasi toinen televisiotuotanto Nebraskan nuori murhaaja (1993). Seuraavana vuonna Zellweger näytteli Ben Stillerin ohjausdebyytissä Reality Bites (1994) ja elämäkertaelokuvassa Kahdeksan sekuntia, jonka ohjasi John G. Avildsen.
Zellwegerin ensimmäinen pääosa oli vuoden 1994 kauhuelokuvassa Texasin moottorisahamurhaaja – uusi sukupolvi, jossa hänen vastanäyttelijänään oli Matthew McConaughey. Zellweger näyttelee teini-ikäistä Jennyä, joka lähtee aikaisin tanssiaisista kolmen ystävänsä kanssa, mutta matka päättyy auto-onnettomuuteen. Onnettomuus johtaa ystävykset murhanhimoisen perheen luokse, jota johtaa ikoninen Leatherface. Zellwegerin seuraava elokuva oli Love and a .45 (1994), jossa hän näyttelee Starlene Cheathamia, joka suunnittelee ryöstöä poikaystävänsä kanssa. Zellwegerin roolisuoritus toi hänelle Independent Spirit -ehdokkuuden. Zellweger muutti sittemmin Los Angelesiin, missä hän sai rooleja elokuvista Empire Records – menoa ja musaa (1995) ja Avara maailma (1996). Zellwegeristä tuli kuuluisa kautta maailman naispääosastaan elokuvassa Jerry Maguire – elämä on peliä (1996), joka oli ilmestymisvuotensa yhdeksänneksi menestynein elokuva. Jerry Maguiressa Zellweger näytteli vastanäyttelijänsä Tom Cruisen hahmon ihastettua. Dorothy Boydin rooli toi Zellwegerille kahdeksan eri palkintoehdokkuutta, joista hän voitti kolme.
Zellweger sai myöhemmin roolin arvostetussa Se mikä on totta -elokuvasta, joka sai ensi-iltansa vuonna 1998. Elokuvassa Zellwegerin vastanäyttelijöinä ovat William Hurt ja Meryl Streep. Zellweger sai roolisuorituksestaan New York Film Critics Circle -ehdokkuuden. Zellweger voitti ensimmäisen Golden Globensa parhaasta naispääosasta Neil LaButen menestyneestä draamakomediaelokuvasta Nurse Betty (2000), jossa hänellä on vastanäyttelijänään Morgan Freeman. Samana vuonna Zellweger näytteli Jim Carreyn kanssa komediaelokuvassa Me kaksi & Irene.
Menestyksen aikaa: Bridget Jones ja Chicago
thumb|left|upright|Zellweger vuonna 2009. Vuonna 2001 Zellweger sai arvostetun pääosan Bridget Jonesina romanttisesta komediaelokuvasta Bridget Jones – elämäni sinkkuna, jossa hänen vastanäyttelijöinään ovat Hugh Grant ja Colin Firth. Bridget Jones perustuu vuonna 1996 ilmestyneeseen Helen Fieldingin kirjoittamaan samannimiseen romaaniin. Zellwegerin valinnasta tuli paljon kiistoja, koska hän ei ollut brittiläinen eikä ylipainoinen. Roolituksen aikana Zellweger kertoi, että hän oli liian laiha pullean Bridget Jonesin rooliin, joten hän nopeasti lihotti itsensä vaadittuun painoon ja opetteli brittiaksentin. Elokuva oli sekä taloudellisesti että kriittisesti menestys, ja Zellwegerin roolisuoritus Bridgetinä sai ylistävää kritiikkiä. Rooli toi Zellwegerille hänen ensimmäisen parhaan naispääosan Oscar-ehdokkuuden. Lisäksi Zellweger oli ehdolla muun muassa Bafta-palkintoon, Screen Actors Guild -palkintoon ja Golden Globeen. People-lehti valitsi Zellwegerin 50 maailman kauneimman ihmisen joukkoon vuonna 2001. Samana vuonna hän pääsi myös E! Entertainmentin vuoden 20 parhaan viihdyttäjän listalle.
Vuonna 2002 hän näytteli Michelle Pfeifferin kanssa draamaelokuvassa Valkoinen oleanteri. Samana vuonna Zellweger näytteli Roxie Hartia sekä taloudellisesti että kriittisesti menestyneessä musikaalielokuvassa Chicago, jonka ohjasi Rob Marshall. Elokuva oli ehdolla kolmeentoista Oscar-palkintoon, joista se voitti kuusi; elokuva voitti muun muassa parhaan elokuvan Oscar-palkinnon. Zellweger sai roolisuorituksestaan kiitettävää palautetta ja voitti toisen Golden Globensa parhaasta naispääosasta ja Screen Actors Guild -palkinnon. Lisäksi hän oli ehdokkaana Roxie Hartin roolista parhaan naispääosan Oscar-palkintoon ja parhaan naispääosan Bafta-palkintoon.
2003–
thumb|upright|Zellweger [[Beatrix Potter – taiteilijaelämää -elokuvan ensi-illassa vuonna 2006.]] Vuonna 2004 Zellweger voitti ensimmäisen Oscar-palkintonsa parhaasta naissivuosasta ja kolmannen Golden Globensa Anthony Minghellan elokuvasta Päämääränä Cold Mountain (2003), jossa hän näytteli Jude Law'n ja Nicole Kidmanin kanssa. Samana vuonna Zellweger uusi roolinsa Bridget Jonesina Elämäni sinkkuna jatko-osaan Bridget Jones: Elämä jatkuu, josta Zellweger sai Golden Globe -ehdokkuuden. Elämä jatkuu menestyi kuitenkin heikommin kuin ensimmäinen Bridget Jones. Entertainment Weekly -lehden lukijat äänestivät Zellwegerin tammikuussa vuonna 2003 Hollywoodin toiseksi parhaaksi naisnäyttelijäksi; ykkössijalle oli kivunnut Reese Witherspoon.