cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lusigny-sur-Barse
thumb|250px|Lusigny-sur-Barsen kirkko Lusigny-sur-Barse on kunta Auben departementissa Champagne-Ardennen hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 1 449 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Lusigny-sur-Barsen pinta-ala on 38 neliökilometriä.
Dino Dvornik
Miljenko "Dino" Dvornik (20. elokuuta 1964 – 7. syyskuuta 2008) oli kroatialainen muusikko. Hän oli kotoisin Splitistä.
Lapsuudessaan 1970-luvulla Dvornik esiintyi isänsä, maineikkaan näyttelijän Boris Dvornikin, elokuvissa ja televisio-ohjelmissa. 1980-luvulla hän siirtyi muusikonuralle ja on 1990-luvulta lähtien keskittynyt tekno-musiikkiin. Hänen tunnetuin kappaleensa on Ništa kontra Splita, millä hän voitti Splitin musiikkifestivaalien kilpailun.
Sittemmin hän esiintyi perheensä kanssa tosi-tv-ohjelmassa Dvornikovi.
Suomalaiset
Suomalaiset ovat suomen kieltä puhuva itämerensuomalainen kansa ja etninen ryhmä, joka kuuluu suomalais-ugrilaisiin ja uralilaisiin kansoihin.
Suomalaisten alkuperä on muiden itämerensuomalaisten kansojen tavoin Volga-, Oka- ja Kama-jokien alueella, nykyisen Venäjän alueella. Suomalaisten esivanhemmat saapuivat Suomeen noin 800-luvulta alkaen ennen ajanlaskun alkua Väinäjoen ja Pohjois-Viron kautta. Suomalaiset koostuvat suomen kielen eri murteita puhuvista ja eri puolille Suomea asettuneista heimoista, kuten varsinaissuomalaisista, hämäläisistä, karjalaisista, savolaisista ja kainuulaisista. Suomalainen nykyinen kulttuurillinen identiteetti syntyi Ruotsin ja Venäjän vallan alla, kun suomalaiset kamppailivat säilyttääkseen kansallisen itsenäisyytensä ja omalaatuisuutensa.
Pääosa suomalaisista asuu Suomessa, jossa he muodostavat valtaosan väestöstä. Historiallisen ajan muuttoliikkeiden myötä heitä asuu myös Suomen ulkopuolella. Huomattavimmat ulkosuomalaisten ryhmät ovat siirtolaisiksi 1860-luvulta alkaen lähteneet amerikansuomalaiset sekä pitkäaikaisen muuttoliikkeen myötä syntyneet ruotsinsuomalaiset. Jälkimmäisiin kuuluviksi lasketaan usein myös metsäsuomalaiset ja länsipohjalaiset. Muita suomalaisryhmiä ovat 1600-luvun muuttoliikkeiden seurauksena syntyneet inkerinsuomalaiset, 1700-luvulla syntyneet kveenit sekä 1800-luvun lopun muuttoliikkeiden pohjalta syntyneet kanadansuomalaiset ja kuolansuomalaiset.
Mussy-sur-Seine
thumb|250px|St. Pierre es Liens'n kirkko Mussy-sur-Seine on kunta Auben departementissa Champagne-Ardennen hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 1 277 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Mussy-sur-Seinen pinta-ala on 28 neliökilometriä.
Suomalaiset
Kielihistoria
Suomen kieli (johon usein lasketaan kuuluvaksi myös kveeni ja meänkieli) kuuluu uralilaisten (ja suomalais-ugrilaisten) kielten itämerensuomalaiseen ryhmään. Siihen kuuluvat suomen ohella karjala, lyydi, inkeroinen, viro (ja eteläviron kieliryhmän kielet, kuten võro), liivi, vatja ja vepsä. Suomen kielen kehitysvaiheita ennen sen syntyä ovat olleet kantasuomi, joka jakautuu varhaiskantasuomeen, keskikantasuomeen ja myöhäiskantasuomeen, suomalais-volgalainen kantakieli, suomalais-permiläinen kantakieli, suomalais-ugrilainen kantakieli sekä uralilainen kantakieli. Uralilaisen kantakielen alkukodin on ehdotettu sijainneen pääpiirteissään Kaman ja Vjatkan alueella. Suomalais-ugrilaisten kielten, eli itämerensuomen varhaisen esivaiheen, on katsottu levinneen Itämeren alueelle noin 1900 eaa., jolloin aiemmin idässä vaikuttaneet kulttuurit levisivät Seima-Turbino-ilmiön myötä länteen. Kielenvaihtoja on Suomessa vuosituhansien kuluessa todennäköisesti tapahtunut useita ja alueella on saatettu puhua sellaisia kieliä, joista on jäänyt jäljelle vain yksittäisiä sanoja ja paikannimiä.
Varsinaista myöhäiskantasuomea, eli itämerensuomalaisten kielten yhteistä esivaihetta puhuttiin Suomenlahden molemmin puolin yli 2 000 vuotta sitten. Suomen murteet ja niiden pohjalta myöhemmin kehittynyt suomen kieli muodostuivat rautakaudella, noin 800-luvulla.
Esihistoria
pienoiskuva|Suomalaisten esivanhempien lähtöalueena olleen [[Volga-joen maisemaa nykyisen Venäjän alueella.]] Suomalaisten alkuperä on muiden länsiuralilaisten ja itämerensuomalaisten kansojen tavoin Volga-, Oka- ja Kama-jokien välillä nykyisen Venäjän alueella. Tällä alueella syntyi myös tulevien itämerensuomalaisten geneettinen perusta. Suomalaisten esivanhemmat alkoivat siirtyä Dneprin yläjuoksulle ja sieltä Väinäjoen yläjuoksulle, josta he lopulta siirtyivät jokea pitkin kohti Itämerta 1250–1000-luvuilla ennen ajanlaskun alkua. Viroon he saapuivat noin 1100–100-luvuilla ennen ajanlaskun alkua.
Syytä suomalaisten esivanhempien vaellukselle ei tiedetä, mutta se ei ollut yhden suuren ihmisryhmän vaeltamista kuormastojen kanssa, vaan se koostui monien ryhmien liikkumisesta pitkin länteen vieviä vesireittejä ja niiden varrelle rakennettuja linnoitettuja asuinpaikkoja. Itämerensuomalaisten pääjoukko saavutti Suomen lounaisrannikon noin 800-luvulla ennen ajanlaskun alkua.
Suomalainen aineellinen kulttuuri itsenäistyi tästä laajemmasta itämerensuomalaisesta kulttuurista 600–700-luvuilla ja 800-luvulle tultaessa Suomessa vallinnut metalliesinekulttuuri, erityisesti naisten korut ja eri asetyypit, olivat kehittyneet omintakeiseksi ja niillä oli kotoperäisiä piirteitä runsaammin kuin milloinkaan aiemmin. Tämän kehityksen pyrkimyksenä oli mahdollisesti tarkoitus ilmaista erityistä ”suomalaista” identiteettiä, joka syntyi mielikuvasta yhteisestä alkuperästä ja keskinäisestä samankaltaisuudesta. Samaa ajankohtaa voidaan pitää laajasti katsottuna itsenäisen suomen kielen syntyajankohtana, vaikkakin sen esihistoria ulottuu muiden itämerensuomalaisten kielten tavoin pitkälle menneisyyteen.
Ristiretkiajalla Suomen kulttuurialueet voidaan jakaa naisten käyttämien korujen perusteella lounaissuomalaiseen, hämäläiseen ja savolais-karjalaiseen kulttuurialueeseen. Tämän aluejaon voidaan nähdä edustavan tunnettuja suomalaisia heimoja.pienoiskuva|[[Suomalaiset heimot|Suomalaisten heimojen pääryhmien alueet noin vuonna 1150.|200x200px]]
Varhaiset maininnat historiallisissa lähteissä
Suomalaisten lisäksi monissa varhaishistoriallisissa lähteissä on kirjoitettu myös muista suomalaisista heimoista, kuten hämäläisistä, karjalaisista. Hämäläiset (Yem) mainitaan ensimmäisen kerran Novgorodin ensimmäisessä kronikassa vuoden 1042 kohdalla ja karjalaiset arviolta 1060–1080-luvuilla kirjoitetussa tuohikirjeessä 590.
Suomea ja suomalaisia koskevia lähteitä tunnetaan 1100-luvulta parikymmentä. Näistä noin puolet ovat syntyneet Paavin kuuriassa ja loput pääasiassa Novgorodin kronikoissa. Näitä aikalaistietoja täydentävät 1200- ja 1300-luvuilla kirjoitetut lähteet, kuten Pyhän Eerikin legenda, Pyhän Henrikin legenda, sekä Eerikinkronikka. 1200-luvulta tunnetaan noin kaksisataa Suomea koskevaa kirjallista lähdettä.
Suomalaiset Ruotsin vallan aikana
Ruotsi valloitti Suomen maahan tehtyjen ristiretkien myötä. Uusien vallanpitäjien myötä suomalaiset Moisioiden suurtalonpojat joutuivat luopumaan asemastaan ja heidän tilansa joutuivat Ruotsin kruunun ja katolisen kirkon omistukseen. Ruotsin vallan aikana Suomi oli riistomaa. Suomen kieli oli vaarassa näivettyä, sillä sitä ei voinut käyttää viranomaisten kanssa, eikä sillä kirjoitettu sanomalehtiä tai laadittu riittävästi tietokirjallisuutta. Ruotsin vallan ajan suomalaisia pidettiin erillisenä kansana. Kielikysymyksestä johtuen sillä ei ollut samoja oikeuksia kuin ruotsalaisilla ja heitä pidettiin primitiivisempinä kuin ruotsalaisia tai saksalaisia ja heidän kieltään alempiarvoisena.
Ruotsin kruununprinssi Aadolf Fredrik totesi vuonna 1746, että Suomi oli Ruotsin varasto ja suojamuuri. Ruotsin suurvalta-aika 1617–1721 vei hengen kaikkiaan arviolta noin 110 000 suomalaiselta sotilaalta, mikä oli tuon ajan väkilukuun suhteutettuna sama määrä kuin 1900-luvun Suomessa heitä olisi kuollut yli miljoona.
1700-luvun viimeisinä vuosikymmeninä Turun akatemiassa heräsi erityisesti Henrik Gabriel Porthanin, ”Suomen historian isän”, vaikutuksesta entistä vakavampi mielenkiinto Suomen historiaa ja suomalaista kansanrunoutta kohtaan. Historioitsija Juha Mannisen mukaan Porthan toimi myöhemmin 1800-luvulla J. V. Snellmanin ajaman ”kansallisen heräämisen” innoittajana.
Suomalaiset Venäjän ajalla
Vaikka 1700-luvun puolessavälissä oli syntynyt käsite suomalaisista omana kieli- ja kulttuuriryhmänään, varsinainen suomalainen identiteetti syntyi suomalaiskansallisen liikkeen, fennomanian, myötä 1800-luvulla, jolloin syntyi myös suomalainen kansallisuusaate. Varsinkin 1900-luvun alun menestys urheilukilpailuissa oli merkityksellistä suomalaisen kansallistunnon kannalta.
1860-luvulta alkaen Pohjois-Amerikkaan alkoi muodostua amerikansuomalaisten ja 1880-luvulta alkaen kanadansuomalaisten yhteisöjä. Michiganin yläniemimaan alueen suomalaissiirtolaisilla oli hyvät suhteet seudun alkuperäisväestöön ojibwayintiaaneihin, josta osoituksena ovat monet seka-avioliitot. Seka-avioliittojen jälkeläiset ovat usein vaalineet enemmän intiaani- kuin suomalaisjuuriaan. Yläniemimaalla monilla ojibwayheimon jäsenillä on suomalainen sukunimi. Osaa suomalaisten ja intiaanien jälkeläisistä kutsutaan fintiaaneiksi.
Staryi Oskol
Staryi Oskol on kaupunki ja kaupunkipiiri Belgorodin alueella Venäjällä. Kaupunki sijaitsee Oskol-joen varrella, ja sen asukasluku on 221 163 (2010).
Suomalaiset
Suomalaiset toisen maailmansodan jälkeen
Toisen maailmansodan aiheuttama 400 000 karjalaisen evakuoiminen Neuvostoliitolle luovutetuilta alueilta jätti jälkensä suomalaisten geeniperimään. Vaikka evakuointi tapahtui melko lyhyellä aikavälillä, se vaikutti enemmän väestön sekoittumiseen kuin 1950-luvulla alkanut kaupungistuminen ja maaltamuutto.
Staryi Oskol
Staryi Oskol perustettiin vuonna 1593 alun perin linnoitteeksi osana Moskovaa suojannutta linnoitusketjua. 1600-luvulla Krimin tataarit ja ukrainalaiset kasakat ryöstivät sen. Staryi Oskolissa taisteltiin Venäjän sisällissodassa ja toisessa maailmansodassa. Toisen maailmansodan jälkeen kaupunki teollistui, ja väkiluku alkoi kasvaa.
Suomalaiset
Suomalaiset toisen maailmansodan jälkeen
Karjalaisten perimän osuus kasvoi erityisesti Uudellamaalla sekä Lounais-Suomessa. Karjalainen sukutausta kasvoi sodan jälkeen myös Pohjanmaalla, mutta se hävisi jo pitkälti 1950-luvulle tultaessa karjalaisten muuttaessa alueelta muualle Suomeen. Evakoiduilla karjalaisilla on eniten geneettistä yhteyttä suhteessa Lounais-Suomeen, Keski-Suomeen ja Savo-Karjalaan.
Sodan jälkeisenä aikana vähiten geenit ovat sekoittuneet entisen Vaasan läänin alueella. Muutokset olivat vähäisiä myös Savo-Karjalassa ja Kainuussa. Eniten geeniperimä on puolestaan muuttunut entisessä Turun ja Porin läänissä, Uudellamaalla ja Hämeessä. Näillä alueille hyvin yleinen lounaissuomalainen alkuperä laski vuosina 1930–1980 yli 20 prosenttiyksikköä.
Staryi Oskol
Staryi Oskol on tärkeä rautamalmin kaivoskaupunki, jonka rautamalmivarannot ovat yhdet maailman suurimmista. Kaupungissa kaivetaan yli kahdeksan miljoonaa tonnia rautamalmia vuodessa.
Suomalaiset
Genetiikka
pienoiskuva| Suomalaisten geneettinen hienorakenne ennen 1950-lukua sekä murrealueet. Kartan oikealla puolella oleva puurakenne esittää populaatioiden välisiä suhteita geneettisen etäisyyden avulla mitattuna. Suomalaisten geenit ovat peräisin ensimmäisistä Suomen alueella asuneista väestöistä sekä vuosituhansien saatossa vähitellen idästä, lännestä ja etelästä Suomeen muuttaneilta ihmisiltä. Suomalaisten geneettinen perusta luotiin muiden itämerensuomalaisten kansojen tavoin kuitenkin Volga-, Oka- ja Kama-jokien välillä nykyisen Venäjän alueella ennen näiden ryhmien vaellusta länteen.
Suomalaisten geenejä pidetään eurooppalaisina vaikkakin ero keskieurooppalaisten geeneihin on selkeä. Eri alueilla elävien ihmisten ja erityisesti Itä- ja Länsi-Suomen geeniperimässä on selkeästi havaittavia eroja. Itä- ja länsisuomalaisten geneettinen ero on suurempi kuin länsisuomalaisten ja ruotsalaisten. Nämä erot näkyvät esimerkiksi tautiperinnössä sekä laktoositoleranssin levinneisyydessä, mikä saapui Suomeen ensimmäisen kerran maata viljelleen vasarakirveskulttuurin mukana. Itäsuomalaisten ja etenkin miesten Y-kromosomeissa on itäinen alkuperä ja yhteys muihin suomalais-ugrilaisiin kansoihin. Yhtenä kokonaisuutena tarkasteltaessa suomalaiset sijoittuvat Euroopan reunalle, mutta kuitenkin selvästi erilleen esimerkiksi Volgan-Uralin väestöstä.
Staryi Oskol
Staryi Oskolin ystävyyskaupunki on ollut vuodesta 1987 lähtien Salzgitter sekä vuodesta 1989 alkaen Mänttä (nykyään Mänttä-Vilppulan kaupunki).
Suomalaiset
Genetiikka
Suomalaismiesten y-kromosomien yleisimpiä haplotyyppejä ovat N1c (59 %), I1a (28 %), R1a (5 %) ja R1b (3,5 %). Suomalaismiesten yleisin haplotyyppi N1c on yleinen pohjoisessa Euraasiassa ja sitä löytyy Suomen lisäksi pääasiassa nykyisten Viron, Latvian, Liettuan ja Venäjän alueilta. Haplotyypin on arvioitu olevan noin 10 000–20 000 vuotta vanha ja sen on arvioitu saapuneen Eurooppaan noin 12 000–14 000 vuotta sitten idästä. Euroopan alkuperäiset metsästäjä-keräilijät, jotka asuttivat mantereella laajoja alueita ennen ensimmäisten maanviljelijöiden saapumista, olivat geneettisesti lähimpänä nykyisiä suomalaisia.
Tautiperintö
Suomalainen tautiperintö tarkoittaa noin neljääkymmentä perinnöllistä sairautta, jotka ovat harvinaisia kaikkialla muualla paitsi Suomessa, ja osa on myös Pohjois-Ruotsissa huomattavasti yleisempiä kuin muualla maailmassa. Yleensä taudinkantajat tai heidän esi-isänsä ovat kotoisin tietyiltä alueilta. Suurin osa suomalaiseen tautiperintöön kuuluvista sairauksista on autosomaalisten geenien aiheuttamia ja resessiivisesti periytyviä, kaksi on X-kromosomissa resessiivisesti periytyviä ja kaksi autosomeissa dominoivasti periytyviä. Tiettyä yksittäistä tautia sairastavia syntyy Suomessa alle kymmenen vuodessa.
Suomi oli 1960-luvulla maailman kärjessä keski-ikäisten miesten sydänkuolleisuudessa. Sydäntaudeissa on alueellisia eroja, ja ne ovat paljon yleisempiä Itä- ja Koillis-Suomessa kuin Lounais-Suomessa. Suomalaisten geeniperimän tuottama alttius sydänsairauksiin ei kuitenkaan poikkea muista kansoista.
Suomalaisten fyysinen antropologia
Suomalaisten fyysistä antropologiaa tutkineen dosentti Markku Niskasen mukaan suomalaiset ovat geneettisesti kaukasideja eli eurooppalaisia. Tallinnan yliopiston antropologin Leiu Heapostin vuonna 2014 julkaiseman tutkimuksen mukaan suomalaiset ja virolaiset ovat eräitä maailman pitkäkasvuisimmista etnisistä ryhmistä. Tutkimuksessa mukana olleista ryhmistä vain suomenruotsalaiset olivat pidempiä. Suomalaisten nenät ovat keskimäärin toiseksi korkeimpia ja kapeimpia eri itämerensuomalaisista kansoista. Vain virolaisten nenät ovat korkeampia ja kapeampia, joskin merkittävällä osalla suomalaisistakin on. Muihin tutkimuksen etnisiin ryhmiin verrattuna vain unkarilaisilla ja suomenruotsalaisilla oli korkeammat ja kapeammat nenät. Tutkimus perustuu virolaisten antropologin Karin Markin vuosina 1955–1976 keräämään aineistoon. Tutkimukseen osallistui liki 13 000 ihmistä 133 eri etnisestä ryhmästä, ja siinä tarkasteltiin 32 eri piirrettä. Näistä ryhmistä 12 oli suomalais-ugrilaisia kansoja.
Alueelliset erot
Vakiintuneen jaottelun mukaisesti suomen murteet jakautuvat länsi- ja itämurteiksi. Myös Suomen kansankulttuuri jakautuu selvästi kahtia itäiseen ja läntiseen kulttuurialueeseen. Itä- ja länsisuomalaisten, tai Suomen eri heimojen, kuten hämäläisten ja karjalaisten välisiä kulttuurieroja ovat kuvanneet kirjallisuudessa niin Sakari Topelius kuin Volter Kilpikin. Maan sisäinen muuttoliike on tasoittanut kulttuurieroja, mutta monia eroja voidaan edelleen havaita itä- ja länsisuomalaisten välillä.
Michael Weatherly
Michael Manning Weatherly Jr (s. 8. heinäkuuta 1968) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan varsinkin televisiorooleista sarjoissa Dark Angel, NCIS Rikostutkijat sekä Bull. Hänellä on ollut osia myös elokuvissa.
Weatherlyn vanhemmat ovat Patricia O'Hara ja Michael Weatherly Sr., ja hän syntyi New Yorkissa, mutta varttui Fairfieldissä, Connecticutissa. Hän valmistui Brooks Schoolista Massachusettsissa vuonna 1986.
Weatherly oli 1990-luvulla naimisissa näyttelijä Amelia Heinlen kanssa. Ennen avioeroaan pari sai yhden pojan. Nykyään Weatherly on naimisissa Bojana Jankovićin kanssa, ja heillä on tytär.
Sutemi
Sutemi on japanilainen budōkäsite, joka liittyy hyökkäämiseen japanilaisissa kamppailulajeissa. Se on päättäväisyyttä ja sitoutumista hyökkäämiseen, silläkin uhalla että hyökkääjä asettaa itsensä alttiiksi vastustajan vastahyökkäykselle tai muulle tekniikalle, oman suojauksen avautuessa, ja vaikka siitä voisi äärimmäisenä seurauksena olla oma vahingoittuminen tai jopa kuolema.
Lassakuume
Lassakuume on arenaviruksen aiheuttama verenvuotokuume. Sen isäntänä on rotta, jonka virusta sisältävä virtsa leviää pölyn ja elintarvikkeiden välityksellä ihmiseen.
Lassakuume tarttuu myös sekundäärisesti ihmisestä ihmiseen.
Tautia esiintyy endeemisenä Länsi-Afrikassa. Tautiin ei ole rokotetta (tilanne 2018).
Lassakuumeen kuolleisuus on nykyään noin 2 prosenttia.
Etymologia
Nimensä lassakuume on saanut nigerialaisesta Lassan kaupungista, jonka ympäristössä diagnosoitiin taudin ensimmäiset tieteellisesti todennetut tapaukset vuonna 1969.
Esiintyvyys
Lassakuumetta esiintyy Länsi-Afrikassa arviolta 100 000–300 000 tartuntaa vuodessa. Arvioiden tekeminen tosin on hankalaa muun muassa tilastoinnin ja terveydenhuollon puutteellisuuksien takia. Esimerkiksi Nigerian tautikeskus pyrkii osaltaan seuraamaan tautia.
Oireet
Taudin oireet ilmenevät 1–3 viikon kuluessa tartunnasta
Hoito
Lassakuumeen diagnosointi on hankalaa, koska sen oireet ovat moninaiset ja epämääräiset. Ne muistuttavat ebola- ja Marburg-virusinfektioita sekä malariaa.
Lääkityksenä on ribaviriini (Copegus, Rebetol) -antiviruslääke.
Cuth Harrison
Tilastot ja saavutukset F1-sarjassa
(avain)
Organisation Todt
Organisation Todt (OT) oli vuosina 1933–1945 natsi-Saksan hallinnon osa, laajoja rakennushankkeita toteuttava organisaatio. Todt rakensi sotilaallisia kohteita ja laitteita, infrastruktuuria ja muita Saksan valtakunnalle merkittäviä kohteita. Toiminta-alue käsitti Saksan lisäksi valloitetut alueet ja liittolaismaat. Laajimmillaan Todtilla oli palveluksessaan yli miljoona työntekijää, lisäksi käytettiin laajamittaisesti pakkotyövankeja. Suomessa järjestö toimi vuosina 1941–1944.
Joni Haverinen
Joni Henri Haverinen (s. 17. toukokuuta 1987 Uusikaupunki) on suomalainen entinen jääkiekkopuolustaja, joka pelasi viimeiseksi II-divisioonan HC Vantaassa.
Organisation Todt
Työvoima
Organisation Todt käytti työvoimana pääasiassa ulkomaalaisia työläisiä tai sotavankeja, mutta myös sellaisia saksalaisia sotilaita, joiden merkitys taistelijoina oli vähäinen. Alun perin työväki koostui lähes yksinomaan saksalaisista työläisistä, mutta vuodesta 1939 alkaen suurehko osa heistä siirrettiin sotilasosastoihin tai varusteluteollisuuteen. Heidät korvattiin aluksi valloitettujen maiden niin sanotuilla vapaaehtoisilla työntekijöillä, mutta pian yhä useammin pakolla otetuilla työläisillä. thumb|150px| [[Eduard Dietl ja valtakunnanministeri Albert Speer Rovaniemen lentokentällä talvella 1944.]] Vuonna 1943 Organisation Todtin palveluksessa laskettiin olevan noin 800 000 henkilöä, joista noin neljäsosa oli saksalaisia ja kolme neljäsosaa muista maista. Vuoden 1944 lopussa Organisation Todtin vahvuus oli kasvanut niin, että siihen kuului 1 360 000 henkilöä. Näistä muita kuin saksalaisia oli noin puolet, 700 000 henkilöä.
Joni Haverinen
Seuraura
Haverinen on Helsingin IFK:n kasvatti. Hän voitti joukkueessa C-nuorten Suomenmestaruuden vuonna 2003, B-nuorten Suomenmestaruuden vuonna 2005 ja SM-hopeaa vuonna 2004 sekä A-nuorten SM-pronssia vuosina 2004 ja 2007. Haverinen pelasi ensimmäiset miesten pelinsä kaudella 2005–2006, jolloin hän pelasi kaksi Mestis-ottelua alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa. Ensimmäiset SM-liigaottelunsa Haverinen pelasi HIFK:ssa seuraavalla kaudella 2006–2007. Hän nousi joukkueeseen kevätkaudella ja teki yhdeksässä runkosarjaottelussa tehot 1+1=2, jotka syntyivät runkosarjan viimeisellä kierroksella 6. maaliskuuta 2007 vieraissa Tampereen Ilvestä vastaan.
Organisation Todt
Organisaatio
left| 250px|OT:n työntekijän käsivarsinauha Todtin organisaatio jakautui työyhtymiin. Nämä toimivat määrätyllä maantieteellisellä alueella, esimerkiksi Skandinaviassa tai jossakin määrätyssä maassa. Työyhtymistä saatettiin erottaa suurehko, 5 000–15 000 miehen osasto, joita tällöin kutsuttiin työjoukoksi, esimerkiksi Skandinavian Einsatsgruppe Wikingistä oli erotettu Einsatz Finnland. Työjoukko jakaantui 1 000–5 000 miehen työkomppanioihin. Työkomppanioilla oli useita yleensä enintään 1 000:n miehen työmaita. Kokoonpano ja vahvuudet kuitenkin vaihtelivat runsaasti.
Joni Haverinen
Seuraura
Kausi 2007–2008 oli Haveriselle varsinainen tulokaskausi SM-liigassa. Hän pelasi suurimman osan kaudestaan kuitenkin lähinnä hajavaihtoja ja teki 32 runkosarja- ja seitsemässä playoff-ottelussa kaksi syöttöpistettä. Kaudella 2008–2009 Haverisen rooli kasvoi ja hän pelasi suurimman osan kaudestaan Ilkka Heikkisen puolustajaparina. Haverinen sai peliaikaa myös erikoistilanteissa ja hän teki myös SM-liigan yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 2+9=11. Haverinen ei lopulta onnistunut kovin hyvin odotettua suuremmassa roolissaan varsinkaan kevätkaudella. Tammikuussa 2009 hän teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen HIFK:n kanssa.
Organisation Todt
Organisaatio
Organisation Todtin henkilökunta oli Saksan sotilaslain alaista. He eivät osallistuneet kuitenkaan taisteluihin, eikä heille annettu taistelukoulutusta. Saksalaisilla Organisation Todtin työntekijöillä oli järjestön tunnuksilla varustettu asepuku, jota ei jaettu muille työläisille.
Joni Haverinen
Seuraura
Kaudeksi 2010–2011 Haverinen siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Hämeenlinnan Pallokerhon riveihin. Selkävaivat pilasivat hänen alkukautensa, jonka takia Haverinen pelasi vain 35 runkosarjaottelua. Hän kuitenkin onnistui roolissaan. Elokuussa 2011 Haverinen teki vuoden mittaisen sopimuksen Mestis-joukkue Kiekko-Vantaan kanssa. Hänen sopimuksessaan oli ns. "liigapykälä", joka koski myös ulkomaille siirtymistä. Haverinen käytti sen jo alle viikko sopimuksensa allekirjoittamisen jälkeen siirryttyään Slovakian Extraligan HC Banská Bystricaan. Joulukuussa 2011 hän purki kuitenkin omasta aloitteestaan sopimuksen joukkueen kanssa ja palasi Suomeen. Haverinen palasi noin viikko tämän jälkeen kahden viikon mittaiselle try-outille Kiekko-Vantaan joukkueeseen. Hän ehti pelata siellä vain neljä ottelua, kunnes Haverinen siirtyi vuodenvaihteessa loppukaudeksi Italian Serie A:ssa pelaavan Alleghe Hockeyn riveihin paikkaamaan loukkaantuneen Michael Schutten jättämää aukkoa.
Organisation Todt
Organisaatio
Toimitsijoiden virka-arvot olivat epäyhtenäiset, sillä osa noudatti Wehrmachtin sotilasarvoja, kun puolestaan osa vastasi Schutzstaffelin nimikkeitä kapteeni tai majuri. Lisäksi oli järjestön omia virkanimikkeitä, kuten OT-mies, kantatyöläinen , työnjohtaja , mestari , rintamanjohtaja , ylivääpeli , rakennusjohtaja ja yksikönjohtaja.
Majakkalaiva Storbrotten
thumb|Majakkalaiva Storbrottenin [[ankkurit muistomerkkinä Merenkulkulaitoksen toimitalon edessä Porkkalankadulla Helsingissä; etualalla sieniankkuri.]] Storbrotten oli majakkalaiva, jonka sijoituspaikka oli vaarallinen matalikko Ahvenanmerellä Lågskäristä pohjoiseen. Matalikko päätettiin jo vuonna 1903 merkitä majakkalaivalla; sijoituspaikan vaarallisuuden vuoksi aluksen tulisi ehdottomasti olla konekäyttöinen. Aluksia ehti olla kaksi samannimistä.
Ensimmäinen alus valmistuu
Määräraha saatiin hiukan myöhemmin, ja uusi höyrykäyttöinen majakkalaiva Storbrotten valmistui Kone ja Silta Oy:n telakalla Helsingissä vuonna 1907.
Joni Haverinen
Seuraura
Haverinen jatkoi kaudella 2012–2013 pelejään Valko-Venäjän Ekstraligan H’K Njoman Hrodnassa. Marraskuussa 2012 hän palasi sieltä loppukauden kattavalla sopimuksella Kiekko-Vantaan riveihin. Siirtotakajalla, tammikuun 2013 lopulla Haverinen siirtyi loppukaudeksi SM-liigaan ja Kalevan Pallon joukkueeseen.
Krasnogvardeiskin piiri
Krasnogvardeiskin piiri tarkoittaa seuraavia hallintoalueita:
Joni Haverinen
Seuraura
Kaudeksi 2013–2014 Haverinen siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Vaasan Sportiin. Helmikuussa 2014 hän palasi loppukaudeksi Kiekko-Vantaan riveihin, josta Sportiin puolestaan siirtyi Oskari Manninen. Kaudeksi 2014–2015 Haverinen siirtyi Kazakstanin mestaruussarjassa pelaavan Aristan Temirtaun riveihin. Hän kuitenkin joutui jättämään joukkueen taloudellisista syistä marraskuussa 2014 ja samassa kuussa Haverinen siirtyi Puolaan Polska Hokej Ligan Podhale Nowy Targiin. Hän voitti kauden päätteeksi pronssia ja teki huhtikuussa 2015 vuoden mittaisen jatkosopimuksen joukkueen kanssa.
New Castle (Delaware)
thumb|New Castlen vanha oikeustalo. New Castle on kaupunki New Castlen piirikunnassa, Delawaren osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Se sijaitsee noin kymmenen kilometriä etelään osavaltion suurimmasta kaupungista Wilmingtonista. Vuoden väestönlaskennassa New Castlen asukasluku oli 4 862. Pinta-alaltaan kaupunki on 8,3 neliökilometrin suuruinen, ja asukastiheys on 616 as./km².
Majakkalaiva Storbrotten
Ensimmäinen alus valmistuu
Alus oli hyvin samanlainen kuin kuusi vuotta aiemmin valmistunut majakkalaiva Äränsgrund; siinä oli suojaava sääkansi ja uutuutena erilliseen lyhtykojuun keulamaston huippuun sijoitettu asetyleenivalo; perämaston huipussa oli varalla normaali kolmelyhtyinen öljyvalo; aluksessa oli myös paineilmakäyttöinen sumusireeni eli tyfooni, jonka varalaitteena oli höyrysireeni. Höyrykattila oli hiilipolttoinen. Miehistöä oli 11 henkeä.
New Castle (Delaware)
New Castlen ensimmäiset eurooppalaiset asukkaat olivat hollantilaisia, jotka saapuivat alueelle vuonna 1651. Alueelle annettiin nimi Fort Casimir. Ruotsalaisten otettua alueen hallintaansa vuonna 1654 se sai nimen Trefaldigheet. Myöhemmin, hollantilaisten valloitettua alueen takaisin, se nimettiin New Amsteliksi. Sir Robert Carrin johdolla brittiläiset ajoivat hollantilaiset pois alueelta vuonna 1664 ja vaihtoivat alueen nimen New Castleksi.
Organisation Todt
Toiminta Saksan ulkopuolella
Organisation Todt toimi myös muissa maissa. Näihin perustettiin omat paikalliset järjestönsä, kuten Einsatzgruppe Russland Nord, jonka toiminta-alue oli Latvia, Liettua ja Viro. Suomessa palveli Todtin työjoukko Einsatzt Finnland, joka kuului Skandinavian (Norjan) organisaation työyhtymän Einsatzgruppe Wikingin alaisuuteen.
Toiminta Suomessa
Einsatz Finnland perustettiin vuonna 1941. Joukko oli itsenäinen, liikkuva rakennusvirasto, jonka miesvahvuus oli noin 7 000 miestä, jotka edustivat 17 eri kansallisuutta. Lisäksi käytettiin yleisesti vankityövoimaa. Suurimpia työkohteita olivat Jäniskosken voimalaitoksen teräsbetonisen pommisuojakuvun rakentaminen, Hyrynsalmen–Kuusamon kenttärata, Kolosjoen kaivoksen maanalaisen kakkossulattamon rakennustyöt sekä lukuisat sillanrakennuskohteet ja tienrakennustyöt Pohjois-Suomessa. Turvatakseen Petsamon nikkelin saannin ja Pohjois-Norjan päävaltatien puolustuksen Todt teki mittavia linnoitustöitä Lapissa ja rakensi esimerkiksi vahvat Sturmbock- ja Schutzwall-pääpuolustusasemat sekä Rovaniemen Ringwall-puolustusaseman etelästä suuntautuvaa hyökkäystä vastaan.
Einsatz Finnlandin esikunta, sairaala, päävarasto, suutarin- ja räätälinverstaat, autonkorjauspajat sekä huoltokeskus sijaitsivat Rovaniemellä. Lisäksi yksikölle oli vuokrattu Rovaniemen Puusepäntehdas. Komentajana toimi yleisrintamanjohtaja ja ylirakennusneuvos  August Michahelles (1903–1985). Hän oli suunnitellut muun muassa rakennushankkeena erittäin vaativan Kehlsteinstraßen, valtakunnankansleri Adolf Hitlerin Kotkanpesään johtavan noin 6,5 kilometriä pitkän vuoristotien Obersalzbergissä. Vuosina 1939–1941 Michahelles oli toiminut Organisation Todtin rakennusjohtajana Pfalzissa, Brysselissä ja Danzigissa, kunnes hänet nimitettiin 16. lokakuuta 1941 Einsatz Finnlandin johtajaksi Rovaniemelle.
Heinäkuussa 1944 Michallesia seurasi 36-vuotias rakennusneuvos diplomi-insinööri Fritz Autenrieth (s. 16. maaliskuuta 1908), joka oli aluksi virka-arvoltaan rintamanylijohtaja (Oberfrontführer), mutta joka ylennettiin vuonna 1944 rintamanpääjohtajaksi (Hauptfrontführer).
Majakkalaiva Storbrotten
Ensimmäisen Storbrottenin tuhoutuminen
Alus tuhoutui ajomiinaan 18. syyskuuta 1922; vain neljä miestä pelastui.
Kosminen taustasäteily
Kosminen taustasäteily tai avaruuden taustasäteily tai kolmen kelvinin säteily on kaikkialle havaittavaan maailmankaikkeuteen suhteellisen tasaisesti jakautunutta mikroaaltosäteilyä. Kosmisen taustasäteilyn aallonpituus vaihtelee noin yhdestä millimetristä noin yhteen senttimetriin. Aallonpituusjakaumaltaan se vastaa lämpösäteilyä, joka tulee noin 2,725 kelvinin lämpöisestä mustasta kappaleesta. Wienin siirtymälain mukaisesti tämä merkitsee, että sen spektrin huippu on aallonpituuden 1,06 mm kohdalla. Kosmisen taustasäteilyn lämpötila on myös vastaavasti yhtä kuin galaksienvälisen avaruuden lämpötila.
Kosminen taustasäteily on jäänne maailmankaikkeuden historian alkuvaiheilta, jolloin nykyistä paljon tiheämpi ja lämpimämpi maailmankaikkeus koostui lähinnä vapaasta säteilystä ja vetyplasmasta. Maailmankaikkeuden laajentuessa ja viilentyessä noin 380 000 vuoden ikäisenä alkoi muodostua kevyitä alkuaineita: vetyä ja heliumia. Vaihetta kutsutaan rekombinaatioksi. Tämän alkuvaiheiden säteilyn hiljalleen viilentyvät jäänteet ovat edelleen havaittavissa kosmisena taustasäteilynä.
Kosminen taustasäteily on heikkoa, ja sen havaitsemiseen vaaditaan hyvin tarkkaa vastaanotinta. Ensimmäisen kerran kosmista taustasäteilyä havaitsivat Arno Allan Penzias ja Robert Woodrow Wilson 1960-luvulla. Aluksi he epäilivät säteilyn lähteeksi laitteistoa itseään tai Maan ilmakehää. Penzias ja Wilson saivat havainnostaan Nobelin fysiikanpalkinnon vuonna 1978.
Synty
Kosminen taustasäteily syntyi maailmankaikkeuden ollessa noin 380 000 vuoden ikäinen, jolloin 2 900 kelvinin lämpötilassa ensimmäiset atomit syntyivät rekombinaatiossa ytimistä ja elektroneista. Maailmankaikkeus muuttui läpinäkyväksi mahdollistaen näin säteilyn kulun. Säteily, joka alun perin lähti punertavana hohtona koostuen infrapunasäteilystä ja näkyvästä valosta, on punasiirtymän takia muuttunut lyhytaaltoiseksi radiosäteilyksi. Aallonpituus on ehtinyt kasvaa yli tuhatkertaiseksi, eli taustasäteilyn punasiirtymä z=1000. Tässä aaltojen venymisprosessissa säilyi kuitenkin säteilyn ”mustan kappaleen säteilyn” luonne, mikä teoreettisesti voidaan näyttää toteen. Säteilyn spektri on niin sanottu Max Planckin spektraalikäyrä.
Majakkalaiva Storbrotten
Ensimmäisen Storbrottenin tuhoutuminen
Aluksen tilalle sijoitettiin koneeton varamajakkalaiva Reserv I, mutta se osoittautui nopeasti sopimattomaksi Ahvenanmeren oloihin. Uusi alus olisi saatava.
Uusi Storbrotten
thumb|Uusi majakkalaiva Storbrotten ankkurissa asemapaikallaan. Turussa Vulcan Oy:n telakalla oli rakenteilla alun perin venäläiseksi miinanraivaajaksi tarkoitettu ja sittemmin S/S Arandan kaltaiseksi kelirikkoalukseksi suunnitellun aluksen runko, josta päätettiin tehdä uusi majakkalaiva; ehdokas soveltui tarkoitukseen hyvin, koska siihen kuului jo alun perin korkea suojaava sääkansi. Nyt uutta tehtävää varten alukseen lisättiin kuusi pitkää ja leveää palleköliä sekä kansirakennuksen katolle sijoitettiin majakkatorni; valo toimi ajan tavan mukaan asetyleenillä. Alukseen asennettiin Suomen ensimmäinen nautofoni eli sähkökäyttöinen sumusireeni ja uusimpana uutuutena vedenalainen äänimerkinantolaite.
Kosminen taustasäteily
Tutkimus ja ominaisuudet
300px|pienoiskuva|[[WMAP-satelliitin havaintojen pohjalta luotu kartta kosmisen taustasäteilyn jakautumisesta (2003). Kuvan pienimmät yksityiskohdat vastaavat suurimpia nykyisin tunnettuja rakenteita, ns. galaksimuureja (tunnetaan myös nimellä galaksifilamentti).]] 300px|pienoiskuva|[[Planck-satelliitin havaintojen pohjalta luotu tarkempi kartta kosmisen taustasäteilyn jakautumisesta (2013).]] 300px|pienoiskuva|Tärkeimpien kosmista taustasäteilyä tutkineiden satelliittien tulosten tarkkuuden vertailu. Vasemmalta oikealle: [[COBE (1989), WMAP (2001) ja Planck (2009).]] Kosmisen taustasäteilyn olemassaolo ennustettiin 1940-luvulla (George Gamow), ja sen löysivät sattuman kautta radioteleskoopilla yhdysvaltalaiset fyysikot Arno Allan Penzias ja Robert Woodrow Wilson vuonna 1965. Penziasin ja Wilsonin löytöön asti pysyvän tilan teorialla (tunnetaan myös jatkuvana luomisena) oli edelleen vankka kannattajajoukkonsa (muun muassa Fred Hoyle), mutta säteilyn olemassaolon paljastuminen oli uusi merkittävä todiste alkuräjähdyksen puolesta.
Majakkalaiva Storbrotten
Uusi Storbrotten
Alus valmistui kevääksi 1925 ja aloitti palveluksensa saman tien.
Kosminen taustasäteily
Tutkimus ja ominaisuudet
Huomattava edistysaskel taustasäteilyn tutkimuksessa tapahtui, kun NASAn vuonna 1989 laukaistu COBE-satelliitti havaitsi siinä pieniä, noin 0,0005 prosentin suuruisia epätasaisuuksia. Ne kertovat aineen tiheysvaihteluista varhaisessa maailmankaikkeudessa, ja niistä arvellaan kasvaneen ne ainetiivistymät, joista gravitaation vaikutuksesta syntyivät galaksit ja yhä suuremmat rakenteet.
Majakkalaiva Storbrotten
Uusi Storbrotten
Aluksen uppoama oli 305 tonnia ja höyryhiilikoneiston teho 260 hevosvoimaa - siis alus oli suurin ja tehokkain lajissaan. Miehitystä oli 11 henkeä. Sen muista majakkalaivoista selvästi poikkeava ulkomuoto kertoi selvästi, että alus oli alun perin suunniteltu aivan muihin tehtäviin; tämä ei kuitenkaan ollut pahasta, sillä alus olikin yllättäen huomattavasti merikelpoisempi kuin useimmat muut majakkalaivat.
Storbrotten oli talvisodan aikana paikallaan; sen miehistölle annettiin kiväärit panoksineen ja kehotettiin olemaan tarkkana. Mitään ei tapahtunut ennen kuin alus siirtyi talvehtimaan jouluna 1940, palaten asemapaikalleen seuraavana keväänä.
Joni Haverinen
Seuraura
Kaudella 2015–2016 Haverinen sijoittui tehoilla 11+21=32 PHL:n puolustajien pistepörssissä toiseksi edellään vain KS Torunin Jevgeni Žylinskiyn jälkeen. Hän voitti kauden päätteeksi pronssia. Toukokuussa 2016 Haverinen teki taas vuoden mittaisen jatkosopimuksen Podhale Nowy Targin kanssa.
Kosminen taustasäteily
Tutkimus ja ominaisuudet
Myöhemmin NASAn vuonna 2001 laukaistu WMAP-satelliitti on lähettänyt kymmeniä kertoja COBEa tarkempia tuloksia taustasäteilyn suuren mittakaavan epätasaisuuksista. WMAPin havaintojen pohjalta on luotu mm. kartta kosmisen taustasäteilyn jakautumisesta havaittavaan maailmankaikkeuteen.
Myöhemmin NASAn ja Euroopan avaruusjärjestön yhteistyössä vuonna 2009 laukaisema Planck-satelliitti on tarkentanut kuvaa kosmisesta taustasäteilystä ennestään. Satelliitin havaintojen pohjalta on luotu toistaiseksi tarkin kartta kosmisesta taustasäteilystä.
Joni Haverinen
Maajoukkueura
Haverinen pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2007 ja alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2005.
Majakkalaiva Storbrotten
Uusi Storbrotten
Jatkosodan alussa operaatio Kilpapurjehduksen eli sotalaivojen Ahvenanmaan vesille siirtämisen lopuksi majakkalaiva poistettiin paikaltaan ja se siirtyi Turkuun; Ahvenanmeren majakkalaiva toimi vuodet 1943–1944 vartiomoottoriveneiden emälaivana. Kesäajoiksi alus maalattiin sotalaivanharmaaksi naamiomaalauksineen ja talveksi kalkkimaalilla valkoiseksi.
Merenmittaajien tukialukseksi
Sodan jälkeen, kunhan Ahvenanmeren ja Märketin miinakentät oli raivattu sekä aseistus ja muu ylimääräinen sotavarustus poistettu ja punainen ulkomaalaus palautettu ennalleen, entinen työ jatkui aina vuoteen 1959 asti. Silloin alus korvattiin valopoijulla ja muutettiin merenmittaustukialukseksi Hollmingin Rauman telakalla; lyhtytorni, raskas tukkiankkuri ja keulimmainen sieniankkuri poistettiin sekä alukseen rakennettiin lisää hyttejä; lopuksi punaiset kyljet maalattiin muiden mittausalusten tapaan valkeiksi.
Entisen majakkalaivan uudeksi nimeksi annettiin Pauha Pohjanlahden karikkojen mukaan ja aluksesta tuli Pohjanlahtea kartoittavan 1. merenmittausretkikunnan tukialus; kaikki suuren retkikunnan väki ei mahtunut alukseen vaan loput majapaikat ja mittausaineiston käsittelyssä tarvittava piirustussali sijoitettiin toiseen entiseen majakkalaivaan tukialus Kuohuun, entiseen Plevnaan, jota Pauha hinasi perässään. Paksu musta hiilensavu merkitsi retkikunnan vaiheita.
Mittausalueella alukset kiinnittyivät vierekkäin. Varsinaisen mittaustyön tekivät erilliset mittausveneet, jotka tukeutuivat Pauhaan, jonka konehuoneen yhteyteen oli rakennettu erillinen korjauspaja mittausveneiden moottoreille.
Aluksessa oli loppuun asti vanhanaikainen avoin komentosilta, joten nahkatakit ja suojalasit olivat hyvinkin tarpeen myötätuuleen ajettaessa, kun paksu kerros kivihiilennokea laskeutui savupiipusta sillan ylle.
Saimaan vesille
Kun 1. merenmittausretkikunta sai uuden aluksen vuonna 1978, Pauha siirrettiin Saimaalle, mihin se sopi äärimmäisen huonosti syväyksen ja hiilestyksen vuoksi. Kun tukialus Linssi ja koneeton tukialus Sesta valmistuivat vuonna 1979, majakkalaiva myytiin; Pauha jäi kylmilleen odottamaan tulevaa. Tämä ei luonnollisesti ollut hyväksi laivalle.
Tuhoutuminen
Kaksi vuotta entinen tukialus makasi Lappeenrannassa; vuonna 1980 uusi omistaja sai hankittua hinaajan: entinen majakkalaiva aiottiin hinata Helsinkiin, jossa se olisi uusittu uuteen käyttöön. Mistään ei enää löytynyt tarpeellisia konemiehiä eikä liioin merelle siirtoon kelvollista päällikköä, jotta alus olisi voitu tuoda omalla koneellaan, kuten olisi ollut järkevintä; lisäksi kattilat olisi pitänyt katsastaa. Näin hinaaminen oli ainoa vaihtoehto; Saimaan kanavasta yhdistelmä selvisi hyvin eivätkä neuvostoliittolaisetkaan huomautelleet mitään.
Kuitenkin meren puolella hinaaja Sisu sai vielä Neuvostoliiton alueella entisen Pitkäpaaden kohdalla konevian ja voimakkaan luoteistuulen takia alukset joutuivat karille; pelastusristeilijä Wilhelm Wahlforss irrotti hinaajan karilta ja hinasi sen Kotkaan telakalle, mutta Pauha jäi auttamatta matalikolle; neuvostoliittolainen byrokratia hidasti apuuntuloa niin pahoin, että hinaajan vaaratilanne oli päässyt kehittymään niin vaikeaksi, ettei hinattavaan ehditty keskittää muuta huomiota kuin kerätä siellä olleet muutamat miehet turvaan, joten Pauha ehti ajautua tällä välin liian kauas matalikolle, jonne se sai sillä näkymin toistaiseksi jäädäkin. Ainoa suomalaisten tekemä pelastusyritys jäi tuloksettomaksi ja majakkalaivan hylyn jäännökset makaavat edelleen samalla matalikolla jäiden raunioittamina.
Muistomerkki
Storbrottenissa majakkalaivakautena palvellut sieniankkuri ja pienempi kahdesta tukkiankkurista olivat muistomerkkinä Merenkulkulaitoksen toimitalon edessä, aluksi Olympialaiturin luona ja sittemmin Porkkalankadulla.
Kun laitos jaettiin moneen osaan ja Porkkalankadun talo meni Meritaito Oy:lle, myös ankkurit sekä aulassa muistomerkkeinä ollut entinen luotsilippu siirrettiin Kotkan Merikeskus Vellamoon. Niin ikään muistomerkkinä ollut Suomen ensimmäinen automaattinen majakkapylväs joka hankittiin alun perin Lågskärin majakkaan, irtosi muuton aikana nosturin kiinnikkeistä jolloin putoaminen särki prismat ja valolaitteen. Särkyneiden ja jäljelle jääneiden osien kohtalosta ei ole tiedotettu.
Thad Luckinbill
Thad Luckinbill (s. 24. huhtikuuta 1975) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Luckinbill tunnetaan parhaiten televisiosarjasta Tunteita ja tuoksuja, jossa hän on esittänyt marraskuusta 1999 J. T. Hellstromia. Hänellä on ollut rooleja myös elokuvissa, kuten Just Married (2003) ja Sleepover (2004).
Thad Luckinbill meni maaliskuussa 2007 naimisiin näyttelijä Amelia Heinlen kanssa. Heillä on marraskuussa 2007 syntynyt poikalapsi.
Liberté
Liberté (”Vapaus”) on Guinean kansallislaulu aina maan itsenäistymisestä vuonna 1958. Laulun ovat säveltäneet Kodofo Moussa ja Fodeba Keida, sen kirjoittaja on tuntematon.
Leif Lindgren
Leif Lindgren voi tarkoittaa seuraavia:
Yhdysvaltain väestönlaskentavirasto
Yhdysvaltain väestönlaskentavirasto (, virallisesti Bureau of the Census) on Yhdysvaltain kauppaministeriön yksikkö, jonka tehtäväksi on Yhdysvaltain perustuslaissa määritelty valtion väestönlaskenta. Perustuslaki määrää, että väestönlaskenta on tehtävä vähintään kymmenen vuoden välein. Näin kullekin osavaltiolle voidaan määrittää oikea osuus Yhdysvaltain edustajainhuoneen paikoista. Virasto on myös vastuussa tilastojen keräämisestä kansakunnasta, sen ihmisistä ja taloudesta.
Väestönlaskentaviraston budjetti ja työntekijämäärä vaihtelevat suuresti vuosittain. Väestönlaskentojen aikaan viraston budjetti moninkertaistetaan ja se palkkaa kymmeniätuhansia osa-aikaisia työntekijöitä.
Väestönlaskenta on Yhdysvalloissa suoritettu kymmenen vuoden välein aina vuodesta 1790.
Amelia Heinle
pienoiskuva|Amelia Heinle Amelia Heinle (s. 17. maaliskuuta 1973) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Heinlellä on ollut lukuisia televisiorooleja mm. sarjoissa Loving, The City ja All My Children. Maaliskuussa 2005 hän korvasi Heather Tomin Victoria Newmanin roolissa sarjassa Tunteita ja tuoksuja.
Heinle on ollut kahdesti naimisissa. Ensimmäinen avioliitto Michael Weatherlyn kanssa 1990-luvulla jäi lyhytikäiseksi. Heinlella ja Weatherlyllä on vuonna 1996 syntynyt poika. Vuonna 2007 Heinle meni uusiin naimisiin Thad Luckinbillin kanssa, jonka kanssa hän sai marraskuussa 2007 poikalapsen.
Lhasan rautatieasema
29.625°N, 91.06861°W Lhasan rautatieasema on rautatieliikennepaikka Tiibetin rautatien päässä Lhasassa. Asemalta liikennöi päivässä kahdeksan junavuoroa.
Viron hallitus
thumb|Viron hallitus toimii [[Toompean mäellä Tallinnassa sijaitsevassa Stenbockin talossa.]]
Viron hallitus Viron tasavallan ylintä toimeenpanovaltaa käyttävä valtioelin, jonka toimintaa ohjaavat Viron perustuslaki sekä muut lait. Hallitus tunnetaan myös nimellä Viron valtioneuvosto, mutta näiden välillä ei ole oikeastaan eroa, koska presidentin instituutiolla on hyvin symbolinen luonne, eikä hänellä ole toimeenpanovaltaa.
Hallitus vastaa maan sisä- ja ulkopolitiikasta, jonka muotoilee maan parlamentti Riigikogu, jolle hallitus on täydellisesti vastuussa. Pääministeri edustaa näin ollen maan todellista poliittista johtajuutta, joka tekee päätökset koko Viron tasavallan toimeenpanevan vallan nimissä. Hallituksen virallisena lehtenä toimii valtioneuvoston kanslian julkaisema Riigi Teataja, joka julkaisee asetukset ja tiedot uusista päätöksistä ja laeista.
Rumilly-lès-Vaudes
thumb|250px|Rumilly-lès-Vaudes'n kirkko Rumilly-lès-Vaudes on kunta Auben departementissa Champagne-Ardennen hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 484 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa.Rumilly-lès-Vaudesin pinta-ala on 42 neliökilometriä.
Viron hallitus
Hallitus vastaa:
Ministerit
Hallituksessa voi olla korkeintaan 15 ministeriä. Presidentin on kolmen päivän kuluessa vahvistettava Riigikogun valitsema hallituksen muodostaja eli pääministeri. Tämän jälkeen presidentti nimittää muut ministerit tehtäviinsä pääministerin ehdotusten mukaisesti. Pääministerin apuna toimii valtioneuvoston kanslia.
Vuodesta 2002 alkaen valtioneuvoston ministerin salkuiksi ovat vakiintuneet seuraavat:
Andrus Ansipin II hallituksessa oli lisäksi väestöministerin (rahvastikuminister) salkku, joka ensin merkittiin salkuttomaksi. Salkuttomia ministereitä on ollut erityisesti 90-luvun alun ja puolivälin hallituksissa. Yksi erikoisuus oli salkuton euroministeri (portfellita eurominister). Viron uudelleen itsenäistymisen aikana muita ministerin salkkuja ovat olleet tie- ja liikenneministeri (eri nimikkeillä kuten transpordi- ja sideminister ja teede- ja sideminister), uudistusministeri (reformiminister), (teollisuus- ja) energiaministeri (energeetikaminister ja tööstus- ja energeetikaminister), työministeri (tööminister), kauppaministeri (kaubandusminister). Ennen yhtenäistä sosiaaliministerin salkkua vuonna 1992 oli sen tehtävät jaettu kahdelle erilliselle sosiaalihuoltoministerin (sotsiaalhooldusminister) ja terveydenhoitoministerin (tervishoiuminister) salkuille.
Hallitusten politiikka ja hallituspuolueet
Uudelleen itsenäistyneen Viron hallitukset olivat lyhytikäisiä, eivätkä ne istuneet täyttä vaalikautta. Myöhemmin poliittinen tilanne on tosin vaikuttanut vakiintuvan, kun pääministeri Andrus Ansip johti maata huhtikuusta 2005 maaliskuuhun 2014. Usein hallitus on kestänyt noin kaksi vuotta.
Virossa hallitukset ovat kaatuneet verrattain pieniinkin kiistoihin. Yleensä jonkin hallituskumppanipuolueen epäluottamuslause on johtanut koko hallituksen kaatumiseen. Monesti hallituksen ovat joutuneet muodostamaan kaksi pahinta vastustajaa, jolloin hallituspohja on ollut jo heti hutera, varsinkin jos se on jouduttu tekemään vähemmistöpohjalle.
Vaikka hallitukset ennen Ansipin hallituksia vaihtuivat tiheästi, politiikan talousliberaali suuntaus pysyi yhtenäisenä. Oma virolainen ilmiönsä on myös, se ettei vasemmistolla ole ollut jalansijaa Riigikogussa hallituksista puhumattakaan. Ansipin II hallitus oli ensimmäinen, jossa oli mukana sosiaalidemokraatit, jotka eivät kuitenkaan halua profiloitua erityisesti vasemmistolaisena. Sen sijaan Viron lehdissä Keskustapuoluetta on kutsuttu vasemmistolaiseksi, koska se ei ole tukenut hallitusten talousliberaalia politiikkaa.
Monet Viron puolueista ovat itsenäistymisen jälkeen 1990-luvulla olleet liberaaleja ja keskustalaisia. Hallituksessa istuneista puolueista tärkeimmät ovat olleet Isänmaaliitto, Viron reformipuolue, Viron Keskustapuolue, Viron Kansanliitto, Maltilliset ja Res Publica. Isänmaaliitto ja Res Publica yhdistyivät ja ovat nykyisessä hallituksessa nimellä Isänmaan ja Res Publican liitto. Maltilliset tunnetaan nykyään sosiaalidemokraatteina. Myös puolueet ovat olleet hallitusten tapaan epävakaita, kun ne ovat muuttaneet nimiään, hajonneet tai yhdistyneet toisiin. Esimerkiksi 1990-luvun alun ja puolen välin valtapuolue Kokoomuspuolue katosi puoluekartalta vuonna 2000.
Ministeriöt
Virossa on 11 ministeriötä
Väliaikainen hallitus (maapäivien hallitus) 1918-1919
Lyhenteiden selitykset:
TE– Viron työpuolue (Eesti Tööerakond) DB - Demokraattinen blokki (Eesti Demokraatlik Blokk) (Demokraattisen puolueen (Eesti Demokraatlik Erakond), Talonpoikaisliiton (Maarahva Liit) ja radikaalidemokraattien (Eesti Radikaaldemokraatlik Erakond) muodostama liberaalinen vaaliliitto.) ESDTP – Viron sosiaalidemokraattinen työväenpuolue (Eesti Sotsiaaldemokraatiline Tööliste Partei)
{|
Perustavan kokouksen hallitus 1919-1921
Lyhenteiden selitykset:
{|
Riigikogun hallitus
Lyhenteiden selitykset:
Vasemmisto:
Keskusta:
{|
Presidentin hallitukset 1938–1940
{|
Viron tasavallan pakolaishallitus 1944–1992
{|
Uudelleen itsenäistyneen Viron hallitukset
Lähde:
Siperian historia
1200-luvulla mongolit valloittivat vielä nimettömän alueen Uralin itäpuolelta. Mongolien ote alueeseen kuitenkin heikkeni, ja erillisestä Sibirin (Siperia) valtakunnasta mainitaan vuonna 1406. 1440-luvulla Siperia itsenäistyi lopullisesti mongolien Kultaisen ordan hajotessa, ja muodostui Siperian kaanikunta.