cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Wetzlar
Maantiede
pienoiskuva|vasen|Wetzlarin katedraali. Gießenin kaupunki sijaitsee 12 kilometrä Wetzlarista itään. Vuonna 1977 Wetzlar, Gießen ja 14 muuta kuntaa yhdistettiin Lahnin kaupungiksi. Järjestely purettiin 1979 ja kaupungit ovat taas erilliset.
Kaupunginosat
Wetzlar on jaettu kahdeksaan kaupunginosaan (Stadtteile):
Talous
Kaupungissa toimii useita tunnettuja optisen alan yrityksiä, kuten kameravalmistajat Leica ja Minox sekä kiikareita valmistavat Jena ja Zeiss.
Koulutus
Wetzlarissa ei ole yliopistoa, mutta lähin yliopisto sijaitsee Gießenissä. Gießen-Friedbergin ammattikorkeakoululla on joitakin yksiköitä myös Wetzlarissa.
Ystävyyskaupungit
Lähde:
Sebastian Booker
Sebastian Booker (s. 15. heinäkuuta 1993) on suomalainen koripalloilija, pelipaikaltaan takamies. Bookerin kasvattajaseura on Namika Lahti, jonka riveissä hän teki liigadebyyttinsä joulukuussa 2010 pelatussa ottelussa Tampereen Pyrintöä vastaan. Lahden jälkeen hän on pelannut Forssan Koripoikien ja Vaasan Salaman riveissä. Booker siirtyi elokuussa 2014 Korisliiga-joukkue Kauhajoen Karhuun. Hän ja Karhu purkivat kaksivuotisen sopimuksensa yhteisymmärryksessä marraskuussa 2015. Hän siirtyi jatkamaan kautta I-divisioona B:n Espoo Basket Teamin. Vuonna 2017-2018 Booker voitti 1-divisioona B:n mestaruuden ylivoimaisesti Loimaan Bisonsin riveissä joukkueen hävittyä vain kaksi ottelua, yhden runkosarjassa ja yhden pudotuspeleissä, olleen samalla joukkueen paras suomalainen pelaaja. Vuonna 2018 Sebastian solmi 1+2-vuotisen sopimuksen kouvojen kanssa, mutta sopimus purettiin yhteisymmärryksessä.Sebastian Bookerin loukkaannuttua.
Booker edusti Suomen U20-maajoukkuetta poikien PM-kilpailuissa vuonna 2013.
Pulliainen
Pulliainen on suomalainen sukunimi. Vuonna 2012 nimeä kantoi 1 026 henkilöä. Tunnettuja nimen kantajia ovat muun muassa:
Gregorius I
Pyhä Gregorius I (Gregorius Suuri) (noin 540 – 12. maaliskuuta 604) oli kirkonopettaja ja toimi paavina 3. syyskuuta 590 – 12. maaliskuuta 604. Paavina Gregorius oli Rooman kirkon aseman merkittävä rakentaja. Hän aloitti suuren käännytystoiminnan ja varmisti verotuksellaan kirkon taloudellisen riippumattomuuden. Hänen työtään oli myös kirkkoisä Augustinuksen ajatuksen ”kirkosta Jumalan valtakunnan edustajana maan päällä” vakiintuminen.
Martti Luther ja muut protestanttiset reformaattorit väittivät kirkon rappion ja pimeän keskiajan alkaneen Gregoriuksesta. Tämä korosti askeesia ja itsensä kuolettamista, kehitti kiirastulioppia ja edisti pyhimysten kunnioitusta.
Elämä ennen paaviutta
Kun hänen isänsä kuoli, Gregorius muutti sukupalatsinsa luostariksi. Siellä hän alkoi noudattaa askeettista benediktiiniläistä elämäntapaa ja vaaransi terveytensä ylenmääräisellä paastoamisella.
Vuonna 578 Gregoriuksesta tuli paavin päätöksellä yksi seitsemästä Rooman diakonista. Samaan aikaan paavilla oli ongelmia langobardien kanssa, jotka uhkasivat koko Italiaa. Paavi pyysi suojelusta Bysantin keisarilta Tiberius II Constantinukselta, mutta tämän lähettämä Bysantin armeija ei ollut järin tehokas langobardeja vastaan, minkä vuoksi Rooma oli alituisessa uhassa.
Gregorius toimi myös kuusi vuotta paavin lähettiläänä Konstantinopolissa keisarin hovissa. Gregoriuksen kanssa Konstantinopoliin matkusti myös joitain hänen tuntemiaan henkilöitä hänen munkkivuosiltaan, joiden kanssa hän vietti Konstantinopolissa aikaansa rukoillen ja lukien pyhiä kirjoituksia. Konstantinopolissa viettämänään aikana Gregorius myös joutui riitoihin Konstantinopolin patriarkka Eutykhioksen kanssa riidassa, joka koski ylösnousemusta, ja tarkemmin ylösnousseen ruumiin olemusta. Bysantin keisari ratkaisi riidan toteamalla, että Gregorius oli kiistassa oikeassa. Samalla Konstantinopolin patriarkan aiheesta kirjoittama kirja määrättiin poltettavaksi. Gregoriuksen ja patriarkan kiista oli ollut niin ahdistava, että he molemmat sairastuivat sen vuoksi. Gregorius kuitenkin parani, mutta patriarkka kuoli sairauteensa vuonna 582. Konstantinopolin vuosien jälkeen Gregorius palasi kotiluostariinsa, missä hänestä tuli apotti.
Paavina vuodet 590–604
thumb|left|upright|Sebastiano Ricci, Paavi Gregorius I puhuu Taivaaseen, alttaritaulu, 1700. Gregorius valittiin paaviksi 50-vuotiaana vuonna 590 vastoin omaa tahtoaan. Valinta tapahtui poikkeuksellisen yksimielisesti.
Karamelodiktstipendiet
Stipendi on ollut arvoltaan 20 000 kruunua (vuonna 2007 25 000 kruunua). Lisäksi voittaja saa ison tötterön karkkia. Palkinto jaetaan 29. toukokuuta Hagaparkenissa maanantaiaamuna touko-kesäkuun vaihteessa. Tarjolla on paistettua kyyhkyä, josta moni tosin kieltäytyy.
Gregorius I
Paavina vuodet 590–604
Keskiajan paaviuden voidaan katsoa alkaneen Gregoriuksen tultua valituksi paaviksi vuonna 590. Gregorius I oli paaviuden historian kannalta erittäin merkittävä henkilö, ja hänen pontifikaattinsa aikana vuosina 590–604 voidaankin katsoa läntisen kristillisyyden kirkon siirtyneen uuteen aikakauteen. Myöhemmin Gregoriukselle annettiin lisänimi Suuri, mikä on harvinainen kunnianosoitus kirkossa.
Gregorius oli ensimmäinen paaviksi valittu munkki ja hänestä tuli koko keskiajan ihannepaavi. Gregorius oli pätevä hallintomies, kokenut juristi ja taitava diplomaatti. Hänen tekoihinsa lukeutuu muun muassa paavillisen keskushallinnon järjestäminen, eikä hän ollut suinkaan pelkkä uskonnollinen johtaja vaan tämän lisäksi myös maallinen hallitsija ja yksi historian merkittävimmistä paaveista.
Gregorius kutsui itseään ”Jumalan palvelijoiden palvelijaksi”, joka vielä nykyäänkin on yksi paavillisen vuosikirjan ensimmäisellä sivulla olevista arvonimistä. Titteli kuvasti paitsi Gregoriuksen käsitystä itsestään nöyränä munkkina, se myös toimi vastavetona Konstantinopolin piispalle, joka oli alkanut kutsua itseään ”ekumeeniseksi patriarkaksi”.
Maatilojen organisointi
Gregoriuksen aikaan kirkko oli Italian suurin maanomistaja ja Gregorius organisoi maantilojen hoidon: torpparit viljelivät maita ja tuotto meni luostareille, papistolle ja köyhille. Hän tehosti viljelysmenetelmiä, tilojen hallintaa sekä huolehti, ettei viljelijöiden oikeuksia poljettu.
Gregoriuksen toimintaan maatilauudistuksessa kuului myös se, että maatilojen johtajat siirrettiin paavin suoraan alaisuuteen. Jokainen maatilan johtaja joutui vuosittain raportoimaan maatilansa toiminnasta suoraan paaville ja merkitsemään tulonsa muistiin.
Gregoriuksen uudistusten vuoksi paavin tulot lisääntyivät huomattavasti. Saamillaan rahoilla Gregorius saattoi uudistaa paavillista hallintojärjestelmää ja luoda siitä tehokkaamman. Gregorius ei kuitenkaan käyttänyt kaikkia rahoja hallintokoneistonsa ylläpitämiseen ja luomiseen, vaan hän myös harjoitti hyväntekeväisyyttä hallitsemillaan alueilla. Gregoriuksen tiedetään käyttäneen rahaa myös sosiaalisten epäkohtien korjaamiseen, minkä lisäksi hän myös jakoi hallitsemillaan alueilla viljaa köyhille. Tällainen toiminta takasi paaville myöhemmin hyvän maineen, minkä vuoksi syntyi myös Gregoriuksen yhteyteen usein liitetty legenda Roomaa piinanneesta ruttoaallosta. Legendan mukaan Gregoriuksen pontifikaatin eli paavinkauden ensimmäisenä vuonna Roomaa koetteli ruttoepidemia, minkä lopettamiseksi Gregorius I:n kerrotaan järjestäneen suuren kulkueen, jonka lopuksi arkkienkeli Mikaelin kerrotaan ilmestyneen kansalle ja ilmoittaneen ruttoepidemian päättyneen.
Maatilauudistuksena ohella Gregorius myös valvoi, että piispoiksi nimitettiin virkaan kykeneviä miehiä, jotka useimman olivat hänen tuttujaan Roomasta ja sen luostareista. Gregorius I arvosti piispannimityksiä päättäessään ehdokkaiden hurskautta ja oppineisuutta, mutta hän kiinnitti huomiota myös maallisiin asioihin – jopa sota-ansioihin.
Ulko- ja sisäpoliittiset suhteet
thumb|upright|[[Francisco de Zurbarán, Pyhä Gregorius I, 1626–1627.]]
Gregorius Suuren aikana nykyisen Italian alue kuului Ravennan eksarkaattiin, joka kuului Bysantin valtakunnalle. Paavi Gregorius tunnusti tämän ylivallan. Vihollisten uhatessa Rooman kaupunkia Bysantin keisarista ja Ravennan eksarkista ei kuitenkaan ollut apua, joten olosuhteiden pakossa paavin oli neuvoteltava heidän kanssaan ja lahjottava heitä.
Gregoriuksen politiikka langobardeja kohtaan oli vastakohtana Bysantin käskynhaltijoille, jotka suhtautuivat passiivisesti langobardien muodostamaan uhkaan. Gregorius toimi aktiivisesti Rooman suojelemiseksi langobardeilta, mihin kuului esimerkiksi vuonna 592 solmittu rauhansopimus Ariulf-nimisen langobardiherttuan kanssa. Myöhemmin Ariulf tosin rikkoi sopimuksen ja aikoi valloittaa Rooman, mutta Gregorius sai hänet lahjottua luopumaan yrityksestä.
Maallisen vallan heikkous siis pakotti – tai toisesta näkökulmasta katsottuna mahdollisti – hänet ottamaan vastuuta myös maallisesta hallinnosta Rooman lähiseuduilla: näillä toimillaan hän aloitti Kirkkovaltion rakentamisen Keski-Italiaan sekä verotusjärjestelyillään varmisti kirkon taloudellisen riippumattomuuden. Näin paavista tuli käytännössä Italian niemimaan maallinen hallitsija.
Konstantinopolissa lähettiläänä ollessaan Gregorius huomasi, että keisarilla oli yksinvalta uskonasioissa. Hän ymmärsi, ettei hänen kannattanut yrittääkään levittää ajatusta paavin uskonnollisesta ylimmästä vallasta itään, joten hän päätti keskittyä länteen. Paavi Gregorius solmi tärkeitä suhteita Ranskan ja Espanjan hallitsijoihin sekä lähetti kotiluostarinsa johtajan ja neljäkymmentä munkkia Isoon-Britanniaan käännyttämään pakanoita. Gregorius esiintyikin lännessä kristittynä johtajana ja käskijänä sekä idässä keisarin uskollisena alamaisena.
Lähetystyö
thumb|left|upright|[[Antonello da Messina, Pyhä Gregorius I, 1473.]]
Nähdessään englantilaisia sotavankeja Rooman orjatorilla paavi Gregorius päätti, että englantilaisista (lat. anglii) oli tehtävä enkeleitä (lat. angelii) ja lähetti kotiluostarinsa johtajan Augustinuksen neljänkymmenen muun munkin kanssa Englantiin. Tämän tapauksen historiallisuus ei tosin ole varmaa, eikä kertomuksella juuri katsota olevan lähdearvoa. Liber Pontificalis -teos käsittelee Gregoriuksen käännytysohjelmaa vain hyvin lyhyesti, eikä anna sille selvää syytä:
Gregorius antoi Augustinukselle ohjeet kuinka pakanoita tulisi käännyttää ja nämä ohjeet myöhemmin otettiin kirkkolakiin ja niitä noudatettiin koko keskiajan.
Gregorius kirjoitti muun muassa seuraavaa:
Gregoriuksen suhtautuminen käännytystyöhön oli käytännönläheistä ja suvaitsevaista, mikä näkyy hänen kirjoittamistaan ohjeista käännyttäjille. Gregorius ei esimerkiksi halunnut ei-kristillisiä kulttipaikkoja tuhottavan, vaan ne piti ainoastaan vihkiä kristityiksi. Lisäksi Gregorius ei vaatinut käännyttäjiä kitkemään vanhoja tapoja, vaan sulauttamaan ne kristilliseen oppiin. Esimerkiksi eläinuhrit sallittiin, kunhan uhraukset suoritettiin kristillisinä juhlapäivinä Jumalalle omistettuina.
Englannissa Gregoriuksen lähettiläät otettiin lämpimästi vastaan, sillä Kentin kuninkaan Ethelbertin vaimo oli itsekin kristitty. Myöhemmin myös itse kuningas kääntyi kristityksi ja otti vastaan hänelle tarjotun kasteen.
Englannista tehtiin lähetystyötä manner-Eurooppaan ja samalla luotiin henkinen perusta Länsi-Euroopalle. Läntisestä Euroopasta tuli Gregorius I:n tavoitteiden mukaisesti alue, jolla paavia kuunneltiin ja joka oli uskollinen paaville.
Vaikka käännytystyö osoittautui hedelmälliseksi Englannissa – esimerkiksi pelkästään yhden joulujumalanpalveluksen yhteydessä kerrottiin kastetun enemmän kuin kymmenentuhatta anglosaksia – ei paavi Gregoriuksella silti ollut mahdollisuutta saada kontrollia Englannin maallisesta tai sotilaallisesta vallasta. Kristinuskon levittämisessä Gregorius kuitenkin onnistui, ja hänen pyrkimyksiinsä ulkoisten kääntymysten ohella kuului muuttaa koko anglosaksinen arvomaailma lähemmäs kristillistä.
Läntisissä suhteissaan Gregorius toimi käskijänä, ja muille läntisen Euroopan ruhtinaille kirjoittaessaan hän puhutteli näitä ”poikinaan”. Samanaikaisesti Gregorius I osasi esiintyä Konstantinopolille keisarin alamaisena. Toimintansa ansiosta Gregorius ei joutunut hankaluuksiin vahvan Bysantin kanssa, ja samalla hän saattoi lujittaa paavillista valtaa lännessä.
Kirjoitukset
thumb|[[Jusepe de Ribera, Pyhä Gregorius I, noin 1614. Pyhä Henki kuvattuna kyyhkysen muotoon sanelee paavi Gregoriukselle.]]
Gregorius kirjoitti paljon ollessaan paavi, ja hän oli myös ensimmäinen paavi, jonka kirjeenvaihdon tiedetään säilyneen. Tämän johdosta Gregorius kuvattiinkin varsinkin keskiaikaisessa taiteessa kirjoittamassa. Usein Gregoriukseen liittyvissä kuvissa hänen vierelleen kuvattiin Pyhää Henkeä symboloiva kyyhkynen, joka saneli ohjeita paavin korvaan. Gregoriuksen ajalla eläneet ihmiset kokivatkin paavin kirjoittamat tekstit juuri Pyhän Hengen sanelemiksi.
Gregorius kirjoitti raamatunselityksiä ja saarnoja. Näistä merkittävimmät ovat Jobin kirjan kommentaari Moralia in Job, joka on patristisen kirjallisuuden laajimpia teoksia, Hesekielin kirjaa tulkitsevat saarnat Homilia in Ezechielem, papin kutsumusta käsittelevä Regula Pastoralis, jota on sanottu keskiajan merkittävimmäksi johtamistaidon oppikirjaksi sekä kansantajuisempi saarnakokoelma 40 evankeliumisaarnaa.
Gregorius pyrki kirjoittamaan helppolukuista tekstiä, jotta lukijat ymmärtäisivät hänen sanomansa. Paavin teokset oli tarkoitettu Gregoriuksen papistolle, jonka joukossa oli paljon enemmän tai vähemmän oppineita ihmisiä, jotka kuitenkin osasivat lukea ja ymmärsivät paavin tekstien sanoman.
Hänen teoksensa levisivät laajalle alueelle ja Gregoriuksesta tuli keskiajan luetuimpia ja vaikutusvaltaisempia kirjailijoita. Hänen suosituimmassa teoksessaan Dialogit I–IV käsiteltiin italialaisia pyhimyksiä ja heidän ihmetekojaan. Gregoriuksen tarkoituksena oli näyttää aikalaisilleen, että askeetteja oli myös Italiassa eikä vain idässä. Gregoriuksen tekstit eivät olleet suosittuja vain paavin vaikutusalueella Italiassa ja Länsi-Euroopassa, vaan hänen teoksiaan käännettiin ranskan, italian ja englannin kielien lisäksi myös kreikaksi ja arabiaksi.
Gregorius I:n perintö
thumb|left|upright|Gregorius Suuri. Kuva on peräisin 1300-luvulta.
Paavi Gregorius I kärsi elämänsä aikana useasti heikosta terveydestä. Viimeisten elinvuosiensa aikana hän kärsi esimerkiksi kihdistä ja mahakatarrista. Toimittuaan paavina lähes neljätoista vuotta Gregorius kuoli vuonna 604. Hän jäi historiaan yhtenä merkittävimmistä paaveista ja äärimmäisen tärkeänä hahmona keskiajan paaviuden kannalta.
Gregoriuksen pontifikaatin eli paavinkauden vaikutukset ulottuvat monella eri osa-alueella pitkälle. Hänen vaikutuksena niin kirkkoon, paaviuteen kuten myös Euroopan maalliseen valtaan oli suurta. Gregoriuksen merkittävyydestä kirkolle kertoo muun muassa se, että hänestä käytetään lisänimeä Suuri. Kyseinen lisänimi on myönnetty Gregoriuksen lisäksi vain kahdelle muulle paaville. Arnold J. Toynbeen mukaan Gregoriuksen vaikutus Länsi-Euroopan kehitykseen on ollut jopa niin suuri, että häntä suuremmalla syyllä kuin ketään muuta yksittäistä henkilöä voitaisiin suorastaan pitää länsi­maisen kulttuurin perustajana, joka suunnilleen hänen aikanaan alkoi kehittyä silloin jo tuhoutuneen antiikin kreikkalais-roomalaisen kulttuurin seuraajaksi.
Paavin maallisen vallan kehityksen kannalta Gregorius oli erittäin merkittävä henkilö, ja hänen toimintansa maalliselta vallaltaan heikossa Italiassa loi pohjaa paavin tulevalle valta-asemalle. Samoin Gregorius I:n käännytystoiminta Englannissa ja muualla läntisessä Euroopassa oli merkittävää, ja useat hänen seuraajansa jatkoivatkin hänen aloittamaansa työtä.
Myös Gregorius I:n ulkopoliittiset suhteet olivat merkittäviä. Esimerkiksi ennen Gregorius I:n aikaa kielelliset ja kulttuuriset erot olivat pitäneet paavin ja germaanikansat erillään, mutta Gregorius I pyrki määrätietoisesti järjestämään suhteita eri germaanijohtajiin. Tämä politiikka paitsi pelasti Rooman langobardeilta, myös aikaansai sen, että useat germaanit kääntyivät areiolaisuudesta katolilaisuuteen.
Maallisten ja uskonnollisten ansioidensa lisäksi paavi Gregoriuksella oli merkittävä osa myös keskiaikaisessa kirjallisuudessa. Paavi Gregorius olikin yksi katolisen kirkon merkittävimmistä kirjailijoista. Esimerkiksi Gregoriuksen sielunhoitoa käsittelevästä kirjasta tuli keskiaikaisen kirkon peruskirja. Kirjalliset työt oikeuttivat Gregoriuksen saamaan paikan kirkon tärkeiden opettajien joukossa. Paavi Gregoriuksen katsotaan myös kuuluvan tärkeimpiin kirkkoisiin.
Katolisen kirkon liturgian keskuksena vielä 1960-luvulle saakka ollut gregoriaaninen kirkkolaulu nimettiin Gregorius I:n mukaan, koska paavina hän vahvisti toimillaan latinan kielistä liturgiaa ja myös perusti Roomaan koulun laulajia varten. Tämän vuoksi Gregorius I:n katsotaan katolisena pyhimyksenä olevan juuri laulajien suojelija. Pyhimyksenä Gregorius I:n muistopäivää vietetään katolisessa kirkossa 3. syyskuuta sekä ortodoksisessa kirkossa hänen kuolinpäivänään 12. maaliskuuta. Pyhimystaiteessa hänen tunnusmerkkeinään käytetään muun muassa kyyhkystä, rukousnauhaa ja paavin kolmikerroksista tiaaraa.
Arvostelua
Vaikka Gregorius I:tä pidettiin katolisessa kirkossa koko keskiajan ihannepaavina ja vaikka hänet usein esitettiin muiden suurten kirkkoisien joukossa näiden vertaisena, esitettiin häntä kohtaan myös jonkin verran arvostelua. Pääosa tästä kritiikistä oli Martti Lutherin ja tämän kannattajien esittämää, ja he katsoivat Gregoriuksen muun muassa aiheuttaneen koko katolisen kirkon rappion alkamisen. Samoin uskonpuhdistajat katsoivat, että juuri Gregorius I aloitti pimeän keskiajan. Gregorius I korostikin ja arvosti useita asioita, joita vastaan Luther ja muut reformaattorit hyökkäsivät. Esimerkiksi kiirastuliopin edelleen kehittäminen ja pyhimysten kunnioituksen edistäminen kuuluivat Gregorius I:n toimiin.
Kaibiles
Erikoisjoukkojen prikaati "Kaibil"  eli Kaibiles on Guatemalan asevoimien erikoisjoukkojen prikaati, joka on erikoistunut viidakkosodankäyntiin ja kapinoiden torjumiseen. Kaibilesin jäsenet ovat tunnettuja selviytymistaidoistaan ja erikoisjoukkona sitä pidetään yhtenä Latinalaisen Amerikan vaarallisimmista.
Kaibiles-sotilaat erottautuvat muista armeijan joukoista tummanpunaisella baretilla, jonka lakkimerkki on koristeltu kiiltävällä miekanterällä ja tekstillä "Kaibil". Prikaatin motto on ranskalaista rojalistikenraalia Henri de la Rochejaqueleinia mukaillen: "Jos etenen, seuraa minua. Jos pysähdyn, yllytä minua etenemään. Jos vetäydyn, tapa minut."
Perustaminen
Guatemalan sotilashallitus perusti 5. joulukuuta 1974 kommandokoulun kouluttamaan maalle erikoisjoukkoja. Kolme kuukautta myöhemmin 5. maaliskuuta 1975 se nimettiin Kaibilin kouluksi. Nimi viittaa 1500-luvulla eläneeseen mam-kansan heimopäällikkö Kayb'il B'alamiin, joka onnistui vuonna 1525 kukistamaan konkistadori Pedro Alvadaron johtamat espanjalaisjoukot.
Alun perin koulutuskeskus sijaitsi maatiloilla El Infierno ja La Pólvora  Melchor de Mencosin kunnassa, Peténin departementissa, mistä keskus siirrettiin 12. tammikuuta 1989 Peténin departementin Poptúnissa sijaitsevaan entiseen 23. sotilaspiirin tukikohtaan. Vuosina 2008–2013 prikaati toimi Puerto Barriosissa Izabalin departementissa entisen 6. sotilaspiirin tiloissa. Kesäkuussa 2013 se siirtyi sille varta vasten tarkoitettuihin tiloihin Poptúnissa, Peténin departementissa.
Kaibiles-joukkojen virallinen nimi on vaihtunut seuraavasti:
Toiminta
Kaibiles osallistui 1980-luvulla hallituksen puolella Guatemalan sisällissotaan, jonka aikana yksikkö tuhosi kokonaisia kyliä. Yksi tunnetuimmista tapauksista oli vuonna 1982 tapahtunut Dos Erresin verilöyly, jossa Kaibilesin sotilaat kiduttivat, raiskasivat ja surmasivat Dos Erresin kyläläisiä. Arvioiden mukaan vähintään noin 350 siviiliä menetti henkensä verilöylyssä. Kun sisällissota päättyi vuonna 1996, Guatemalan hallitus päätti Yhdistyneiden kansakuntien pyynnöstä tutkia Kaibilesin suorittamia ihmisoikeusloukkauksia ja paljasti yksikön suorittamat joukkomurhat. Elokuussa 2011 kolme entistä Kaibilesin kommandoa ja yksi upseeri tuomittiin elinkautiseen vankeusrangaistukseen.
pienoiskuva|vasen|Kaibiles operaatioharjoituksissaan [[Poptúnissa 12.9.2010]]
Sisällissodan jälkeen Kaibiles-erikoisjoukkojen maine oli varsin kyseenalainen. Joulukuussa 1996 presidentti Álvaro Arzú ilmoitti aikovansa säilyttää Kaibiles-joukot ja käyttää näitä huume- ja rikollisliigojen vastaisessa taistelussa. Myöhemmin kuitenkin selvisi, ettei vuoden 1996 rauhansopimus mahdollistanut tällaisia suunnitelmia. Lopulta huhtikuussa 2008 katolisen kirkon asettama "Historiallisen muistin toipumisen yleishiippakunnallinen projekti" (Proyecto Interdiocesano de Recuperación de la Memoria Histórica) vaati Kaibiles-joukkojen lopettamista. Helmikuussa 1999 YK:n asettama totuuskomissio "Historian selventämisen komissio" (Comisión para el Esclaracimiento Histórico, CEH) kiinnitti erityistä huomiota Kaibiles-joukkoihin ja sen brutaaliin koulutukseen. Sen mukaan Kaibiles on koulittu "tappokone." Joulukuussa 1998 sotilasaikakauslehti Jane's Intelligence Review kertoi, ettei Guatemalan armeija aio lakkauttaa Kaibiles-erikoisjoukkojaan. Samalla se kertoi, että tuolloin ko. joukot koostuivat kouluttajakomppaniasta ja kahdesta 162 miehen vahvuisesta kommandokomppaniasta, jotka jakautuivat neljään 38 miehen joukkueeseen, jotka taas jakautuivat yhdeksän miehen ryhmiin.
Nykyisin Kaibiles on osallistunut Yhdistyneiden kansakuntien MONUC-rauhanturvaoperaatioon Kongon demokraattisessa tasavallassa. 23. tammikuuta 2006 kahdeksan Kaibilesin jäsentä kaatui ja viisi haavoittui sissien hyökkäyksessä Garamban kansallispuistossa. Sotilaiden ilmoitettiin olleen osana salaista sotilasoperaatiota, jonka tarkoituksena oli pidättää Lord's Resistance Armyn vaikutusvaltaisimpiin jäseniin kuuluva Vincent Otti, joka ilmeisesti LRA:n komentajien käskystä surmattiin marraskuun alussa 2007.
Koulutus
pienoiskuva|[[Yhdysvaltain merijalkaväki|Yhdysvaltain merijalkaväen sotilaat antavat Kaibiles-sotilaille koulutusta amfibisesta sodankäynnistä. (Kuva otettu 17.2.2011)]]
Guatemalan puolustusministeriön mukaan Kaibiles-sotilaista koulutetaan korkealuokkaisia, hyvän fyysisen ja henkisen kestävyyden omaavia eliittijoukkoja. Kaibiles on tunnettu ankarasta koulutusjaksostaan, jonka aikana alokkaiden täytyy viettää 40 vuorokautta syrjäisessä viidakkoleirissä El Infiernossa. Sotilaskoulutuksen aikana alokkaat pakotetaan puremaan pää irti elävältä kanalta. CEH-komission mukaan Kaibiles-sotilaat tappavat eläimiä ja sen jälkeen syövät näiden raakaa lihaa ja juovat verta rohkeuden osoituksena. Lisäksi se on todennut koulutusmetodien olevan äärimmäisen julmia.
Värväytyminen on vapaaehtoista. Ennen sisäänpääsemistä kuitenkin tulee suorittaa useita fyysisiä ja psykologisia testejä. Koulutusjakso järjestetään kaksi kertaa vuodessa ja se kestää 60 päivää. Yläikäraja on 28 vuotta. Yhdellä koulutusjaksolla on vain 64 osallistujaa. Koskaan kymmentä sotilasta enempää ei ole valmistunut yhdeltä kurssilta. Joskus myös ulkomaalaisten asevoimien sotilaille annetaan mahdollisuus koulutukseen, mitä pidetään etuoikeutena ja kunniana.
Kommandot koulutetaan sissisodankäyntiin, sissien vastaisiin operaatiohin, sotilaskäyttäytymiseen, kartanlukuun, psykologiseen valmistatumiseen, sotilastiedusteluun ja vastatiedusteluun. Koulutukseen kuuluu myös yksikön oma taistelulaji nimeltä Temv-K'a, viestintäopinnot, selvitymistekniikat, havainnointikurssit, sotilasvaellus, erikoisaseet, räjäytystyöt ja erikoislääkintä.
Vaikka alun perin yksikkö on perustettu sissien vastaista toimintaa varten, keskittyy se nykyisten tarpeiden mukaisesti terrorismin-, sieppausten- ja huumeidenvastaiseen toimintaan.
Koulutuksen aikana jokaisella sotilaalle on taistelupari cuaz (kekchin kielellä "veli"), jonka kanssa toimitaan yhdessä koko koulutuksen ajan. Taistelupari on tiivis yksikkö: he syövät, työskentelevät ja nukkuvat yhdessä. Jos toinen tekee virheen, myös toinen kärsii seuraukset. Koulutus ei välitä vuorokaudenajoista, vaan se suoritetaan niin yöllä kuin päivälläkin. Unta saa vain kolme tuntia päivässä, jos oikeus nukkumiseen on myönnetty. Lisäksi heidät koulutetaan syömään kaikkea mikä liikkuu.
Heteroosi
Heteroosi (risteytyselinvoima) on heterotsygoottisilla yksilöllä toisinaan ilmenevä parempi elinvoimaisuus. Se johtuu yksilön suotuisasta geeniyhdistelmästä. Monet yksilön kannalta edulliset alleelit dominoivat tällöin haitallisempia, resessiivisiksi jääviä alleeleja ja haitalliset ominaisuudet peittyvät (positiivinen epistasia).
Merkitys tuotannon tehostamisessa
thumb|150px|Heteroosia hyödyntämällä saadaan suurempia [[kananmuna|kananmunia.]] Yhdysvalloissa kehitetty hybridimaissi on heteroosin hyväksikäytön vanhimpia ja laajimpia sovelluksia. Maissin heterotsygoottisuus mahdollisimman monen geenin osalta varmistetaan kaksoisristeytyksellä. Suomessa vastaavanlaista menetelmää on käytetty muun muassa sokerijuurikkaan viljelyssä.
Eläimiinkin perustuvaa tuotantoa voidaan tehostaa heteroosilla. Suomessa näin tehdään yleisesti muun muassa kanojen lihan- ja munantuotannossa. Jalostuskanaloissa selvitetään parhaat risteytykset ja tuotetaan niiden poikaset. Poikaset myydään kanankasvattajille. Hybridikanat tuottavat enemmän munia (n. 10 %) ja kasvavat isommiksi kuin kanat, joihin heteroosia ei sovelleta.
Heteroosi ei ole pysyvää jalostusta, sillä sen vaikutus heikkenee seuraavissa sukupolvissa. Myönteisten alleeliparien määrä vähenee, sillä alleelit yhdistyvät sattumanvaraisesti ja homotsygoottien määrä lisääntyy.
Dick Garmaker
Richard Eugene ”Dick” Garmaker (29. lokakuuta 1932 Hibbing, Minnesota – 13. kesäkuuta 2020) oli yhdysvaltalainen koripalloilija.
Garmaker syntyi Minnesotan Hibbingissä ja valmistui Minnesotan yliopistosta. Hänet varattiin NBA:han kahdesti, vuoden 1954 yhdeksännellä kierroksella ja 1955 Minneapolis Lakersin alueellisena varauksena. Garmaker pelasi NBA:ssa vuosina 1955–1961 joukkueinaan Lakers ja viimeisen puolentoista kauden ajan New York Knicks. Hän pelasi ammattilaisuransa aikana neljässä NBA:n tähdistöottelussa, ja vuonna 1957 hänet valittiin sarjan kakkostähdistöjoukkueeseen. Garmaker kuoli 87-vuotiaana 13. kesäkuuta 2020.
Jerry Houser
Jerry Houser (s. 14. heinäkuuta 1952 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja ääninäyttelijä.
Houserin ura alkoi 1970-luvulla kun hän vieraili eri televisiosarjoissa ja elokuvissa. Hän tulikin tunnetuksi vuoden 1977 elokuvasta Lämäri. Kuitenkin 1980-luvulta lähtien Houser on toiminut enemmän ääninäyttelemisen parissa kimeän äänensä myötä ja onkin esiintynyt animaatiosarjojen lisäksi tv-mainoksissa.
Meteoriparvi
thumb|[[Leonidit|Leonideja nähtynä avaruudesta.]] Meteoriparvella tarkoitetaan Maan ilmakehään tulevia meteoreja, jotka tulevat tietystä taivaan suunnasta tiettyinä päivinä vuodesta. Meteoriparvet ovat yleensä törmäyksissä hajonneiden isompien kappaleiden tai ohi kulkeneen komeetan jäännöksiä. Usein nämä jäännökset kulkevat samaa rataa kuin komeetta aiemmin. Maapallon kohdatessa tämän radan sille jääneet hiukkaset törmäävät Maan ilmakehään. Siihen osuminen aiheuttaa valoilmiön, ja ne näkyvät maassa tähdenlentoina.
Vaikka meteoriparveen kuuluvat meteorit näkyvätkin ympäri taivasta, perspektiivistä johtuen ne näyttävät tulevan säteittäisesti jostakin tietystä taivaan kohdasta. Tätä kohtaa kutsutaan parven radiantiksi. Meteoriparvet nimetään joko sen tähdistön mukaan, jonka alueella radiantti sijaitsee (esimerkiksi Perseidit ja Perseuksen tähdistö), tai meteoriparven aiheuttaneen komeetan mukaan.
Merkittäviä meteoriparvia tunnetaan parisenkymmentä. Näiden parvien maksimin aikaan nähdään 5–100 tähdenlentoa tunnissa. Jotkin parvet saattavat aiheuttaa niin sanottuja meteorimyrskyjä, jolloin aktiivisuus voi nousta tuhansiin tähdenlentoihin tunnissa.
The Atomic Bitchwax
The Atomic Bitchwax on yhdysvaltalainen stoner rock -yhtye, joka perustettiin joulukuussa 1992 New Jerseyn Long Branchissä. Yhtyeelle ominaista on raskas ja psykedeelinen soitto. Vain noin puolet heidän kappaleistaan sisältävät laulua, loput ovat instrumentaalisia.
Skotlannin kansalliskirjasto
thumb|270px|Skotlannin kansalliskirjaston laajennusosa (vuodelta 1989). Skotlannin kansalliskirjasto (, lyh. NLS;, ) on Edinburghin kaupungissa toimiva Skotlannin kansalliskirjasto. Kirjasto on yksi Britannian kolmesta kansalliskirjastosta (British Libraryn ja Walesin kansalliskirjaston ohella) ja se on yksi kuudesta vapaakappaleoikeuskirjastosta Britanniassa tai Irlannissa. Skotlannin kansalliskirjaston vapaakappaleoikeus on peräisin vuodelta 1710.
Skotlannin kansalliskirjasto juontaa historiansa vuonna 1689 perustettuun Edinburghin asianajajien (tiedekunnan) kirjastoon. Vuonna 1925 tämä yksityinen kirjasto muutettiin asetuksella Skotlannin kansalliskirjastoksi. Kansalliskirjaston rakennukselle (George IV Bridge -rakennus) saatiin sekä yksityistä lahjoitusrahaa (huomattavana lahjoittajana Sir Alexander Grant of Forres), että valtion budjettirahaa. Rakennustyöt alkoivat 1938, ja saatiin valmiiksi 1956. Kansalliskirjastolle valmistui uudisrakennus (Causewayside-rakennus) Edinburghin eteläosaan vuosina 1989 ja 1995. Vuonna 2016 Glasgow’n Kelvin Halliin avattiin kansalliskirjaston yleisötiloja.
Kirjasto on eräs wikipedistin palkanneita kansalliskirjastoja. Kansalliskirjasto on panostanut voimakkaasti aineistonsa digitalisointiin. Syyskuussa 2015 rapotoitiin, että kolmannes kirjaston kokoelmista oli tuotu kirjaston käyttäjien saataville verkkoon.
Parthia
Parthia (persiaksi اشکانیان, Aškāniān ) oli historiallinen valtio nykyisen Iranin alueella. Parthialaiset olivat paimentolaiskansa, joka muutti Persiaan (Iran) noin vuonna 1000 eaa. He elivät persialaisten ja seleukidien vallan alla 300-luvulle eaa. saakka. Tuolloin seleukidien parthialainen vasalli perusti itsenäisen valtion, joka säilyi melkein 500 vuotta.
Parthiaa hallitsi arsakidien dynastia. Alun perin Parthian ydinalueet olivat nykyisessä Luoteis-Iranissa, mutta suurimmillaan se kattoi koko nykyisen Iranin sekä merkittäviä alueita muun muassa Mesopotamiassa ja Seleukidien valtakunnan alueilla. Parthia muodostui merkittäväksi viholliseksi Roomalle, jonka laajentumista itään se merkittävästi rajoitti.
Tiedot parthialaisista ovat hajanaisia puutteellisen lähdeaineiston takia. Parthian historia tunnetaan lähinnä ulkomaisten historioitsijoiden kertomuksista, kolikkolöydöistä ja piirtokirjoituksista. Jopa siitä miksi parthialaiset itseään kutsuivat on erimielisyyksiä. Useat kreikkalaiset kirjailijat kuten Apollodoros Artemitalainen ja Isidoros Kharaksilainen elivät Parthian vallan alla ja heidän tuotantoaan on säilynyt fragmentaarisesti.
Parthialaisten valta perustui yhdistelmään paimentolaisheimon sissisodankäyntiä ja imperiumin hallintaan soveltuvaa organisointikykyä. Parthialaisten armeija oli huonosti järjestelty, mutta riittävän vahva vaativaan erämaataisteluun. Tunnusomaisinta armeijalle olivat katafraktit ja ratsastavat jousimiehet. Vasallivaltiot muodostivat ilmeisesti suuren osan valtakunnan alueista ja hellenistisillä kaupungeilla oli tietty autonomia.
Satraappikunta
Parthian ydinalueet sijaitsivat Kaspianmeren lounaispuolella. Se oli Akaimenidien valtakunnan satraappivaltio, jonka Aleksanteri Suuri valloitti vuoden 330 eaa. tienoilla. Aleksanterin kuoleman jälkeen Parthian hallinto annettiin Nikanorille vuonna 323 eaa. Vuoden 320 eaa. jaossa Parthia annettiin Filippokselle. Filipposta seurasi Peithon. Vuodesta 311 eaa. Parthia oli osa Seleukidien valtakuntaa, jota satraapit hallitsivat seleukidien vasalleina.
Andragoras (k. 238 eaa.) oli viimeinen seleukidien satraapeista seleukidikuninkaiden Antiokhos I Soter ja Antiokhos II Theos alaisuudessa. Andragoras pyrki irtautumaan Seleukidien valtakunnasta, kun seleukidien huomio oli toisaalla konfliktissa Egyptin Ptolemaiosten kanssa. Hän lyötätti uhmakkaasti kolikoita, joissa oli hänen nimensä ja hän itse kuninkaallinen diadeemi päässään. Baktrian Diodotos I:n, joka taisteli samanaikaisesti irtautuakseen seleukideista, oli Andragonaan naapuri ja mahdollisesti liittolainen.
Valtakunta
Arsakeen jälkeläiset hallitsivat siihen asti kunnes Antiokhos III Suuri valtasi Parthian 209 eaa., valtasi pääkaupungin Hekatompyloksen ja jatkoi edelleen Hyrkaniaan. Parthian kuningas Arsakes pyrki neuvottelemaan rauhan, ilmeisesti onnistui tässä ja Parthia tunnusti seleukidien ylivallan. Antiokhos jatkoi itään Baktriaan ja edelleen Intiaan.
Vasta 100-luvulla eaa. parthialaiset kykenivät hyödyntämään seleukidivaltakunnan jatkuvan rappeutumisen. Parthia valloitti kaikki seleukidien alueet itäisessä Syyriassa. Kun he olivat vallanneet Heratin, kauppa Silkkitiellä käytännössä pysähtyi ja Baktriassa sijainnut Kreikkalais-baktrialainen kuningaskunta oli tuhoontuomittu.
Seleukidit yrittivät rajoittaa parthialaista ekspansiota. Antiokhos IV:n kuoltua 164 eaa. parthialaiset hyödynsivät seleukidien jatkuvia vallanperimysriitoja ja valloittivat lisää alueita. Vuonna 139 eaa. Parthian kuningas Mithridates I vangitsi seleukidihallitsija Demetrios II Nikatorin ja piti häntä vankina yhteensä kymmenen vuoden ajan. Samaan aikaan Mithridateen joukot etenivät Mesopotamiaan ja Meediaan.
Noin vuodesta 130 eaa. parthialaiset kärsivät skyyttien hyökkäilyistä, joissa sekä kuninkaat Fraates II että Artabanos I kuolivat. Skyytit hyökkäsivät uudestaan vuoden 90 eaa. tienoilla, jolloin he asettivat kuningas Sanatrukesin valtaan.
Hallinto
Meedian, Assyrian, Babylonian ja Elamin valloitusten jälkeen parthialaiset joutuivat yhä enemmän huolehtimaan valtakunnan hallinnosta. Näiden maiden aikaisempi eliitti oli kreikkalaista ja uusien hallitsijoiden piti sopeutua helleenien tapoihin, jos he halusivat pysyä vallassa. Parthia omaksuikin hellenistisen kulttuurin sekä hallintorakenteen. Näin ollen kaupungit saivat säilyttää muinaiset erioikeutensa ja suurelta osin myös siviilihallintonsa. Parthia hellenisoitui monilta osin. Esimerkiksi kolikkojen tekstit kirjoitettiin kreikkalaisin aakkosin, tapa joka jatkui 100-luvulle jaa. asti, jolloin kreikantaito Parthiassa alkoi kadota.
Toinen inspiraation lähde oli Akaimenidien dynastia, joka oli aiemmin hallinnut Persiaa. Hovissa puhuttiin persiaa ja kuninkaat kutsuivat itseään "kuninkaiden kuninkaiksi" kuten Akaimeniditkin. Arvonimi sinänsä oli osuva, sillä Parthialaisten valvonnassa oli tiettävästi noin 18 vasallikuningasta aina Armenian kuninkaasta lähtien. Hovi kierteli ympäriinsä kaupungista toiseen.
Imperiumi ei ollut kovin keskittynyt. Maakuntia johtivat lähes autonomisesti käskynhaltijat, jotka olivat usein hallitsijahuoneen jäseniä. Kieliä, kansoja ja talousjärjestelmiä oli monia. Löyhät siteet valtakunnan eri osien välillä olivat keskeisellä sijalla sen säilymisen kannalta. 100-luvulla jaa. roomalaiset valloittivat tärkeimmän pääkaupungeista Ktesifonin yhteensä kolmasti vuosina 116, 165 ja 198. Valtakunta kuitenkin säilyi hajanaisuutensa takia. Toisaalta tämä hallintomalli, jossa valtio muodostui rypäästä kuningaskuntia, provinsseja ja kaupunkivaltioita myös heikensi merkittävästi valtion kykyä toimia. Tämä nähdään Parthian laajentumisen pysähtymisenä Mesopotamian ja Persian valloitusten jälkeen.
Paikallisilla vahvoilla miehillä oli tärkeä osa valtakunnan hallinnossa ja kuningas joutui kunnioittamaan heidän erivapauksiaan. Monet aristokraatit saivat äänestää kuninkaan neuvostossa ja jokaisella aristokraatilla oli oma armeija. Jos valtakunnan hallitsija oli heikko, eripura aateliston keskuudessa usein kasvoi ja uhkasi koko maan turvallisuutta.
Valtakunnan osien itsenäisyydestä kertoo niiden oikeus lyödä omia kolikoita, joka oli antiikin aikana harvinaista. Parthialaiset eivät paikallisiin asioihin liiemmin puuttuneet kunhan eliitti muisti maksaa veronsa Parthian kuninkaalle. Järjestelmä mitä ilmeisimmin toimi ja kaupungit kuten Ktesifon, Seleukeia, Ekbatana, Hekatompylos, Nisā ja Susa kukoistivat. Kuningas sai tuloja verojen lisäksi tietulleista, joita kertyi Silkkitieltä.
Armeija
right|thumb|100px|Jäljennös parthialaisesta jousiampujasta Parthialaisten armeija oli vahva, vaikkakaan ei hyvin järjestetty. Siihen kuului ratsastavia jousimiehiä, haarniskoituja jalkamiehiä ja rengaspanssarilla varustettua raskasta ratsuväkeä, katafrakteja. Parthialaiset olivat tunnettuja parthialaisesta laukauksesta, jossa ratsuväki esittää pakenevansa, mutta kääntyykin satulassa ampumaan nuolia taka-ajajiaan kohti. Ratsuväki olikin Parthian armeijan päävoima ja nopeasti liikkuvat parthialaiset ratsuväkimiehet olivat hankala vastus, jos vastustajalla oli vähän tai ei ollenkaan ratsuväkeä. Esimerkiksi Carrhaen taistelussa vuonna 53 eaa. parthialaisten ratsastavat jousimiehet aiheuttivat raskaan tappion roomalaisille, joiden joukot koostuivat pääasiassa jalkaväestä. Ratsuväkeä käytettiin pääasiassa nopeisiin iskuihin vihollisen huoltolinjoja vastaan. Parthialaisten jalkaväkimiehet olivat sen sijaan huonolaatuisempia.
Yhteydet Kiinaan ja laajentuminen Intiaan
Kiinalainen tutkimusmatkailija Zhang Qian, joka vieraili Baktriassa ja Sogdianassa, kertoi Parthian, jota hän kutsuu hallitsijasuvun nimestä juontuvalla nimellä "Ānxī" (kiinaksi 安息), olevan edistynyt ja kaupungistunut sivilisaatio. Hän kertoi asukkaiden viljelevän maata ja kasvattavan viiniä. Hänen mukaansa parthialaisilla oli satoja erikokoisia kaupunkeja, joista suurimmat linnoitettuja. Zhang Qianin matkan jälkeen suhteet Kiinan, Keski-Aasian ja Parthian välillä vilkastuivat. Sekä Kiina että Parthia lähettivät lähetystöjä toistensa luo.
Ensimmäisellä vuosisadalla Parthialaiset alkoivat myös laajentua itään. He valtasivat osia Baktriasta ja nykyisen Pakistanin alueelta. Eräs valloittajista nimeltään Gondofares julistautui vuoden 20 jaa. tienoilla itsenäiseksi Parthiasta ja perusti Intialais-parthialaisen kuningaskunnan.
Kensington and Chelsea
Kensington and Chelsean alueella sijaitsee useita yliopistoja, museoita ja suuria tavarataloja sekä suurlähetystöjä. Kaupunkipiiri on yksi Lontoon kalleimmista asuinalueista, ja vuonna 2004 siellä asui suurempi osuus ylimmän tuloluokan (vuositulot yli 60 000 puntaa) ihmisiä kuin millään muulla alueella.
Parthia
Suhteet Roomaan
Vuonna 53 eaa. roomalainen sotapäällikkö Crassus hyökkäsi Parthiaan, mutta parthialainen komentaja, jota länsimaisissa lähteissä sanotaan Surenaksi, peittosi hänet Carrhaen taistelussa. Tästä alkoi lähes kolme vuosisataa kestänyt sotien kausi maiden välillä. Jalkaväkeen luottaville roomalaisille ratsuväkeä kattavasti hyödyntävät parthialaiset osoittautuivat vaikeaksi palaksi. Toisaalta parthialaisille tuotti vaikeuksia miehittää valloitettuja alueita, sillä heidän taitonsa piirityssodankäynnistä olivat puutteelliset. Tämän johdosta kumpikaan osapuoli ei onnistunut ottamaan ratkaisevaa voittoa toisesta.
Vuonna 39 eaa. Antonius vastasi lähettämällä Publius Ventidius Bassuksen ja useita Caesarin veteraanilegioonia turvaamaan vallatut alueet Roomalle. Pakoros ja Labienus kuolivat ja Eufratista tuli jälleen valtakuntien raja. Antonius aikoi kostaa Crassuksen kuoleman ja hyökkäsi 36 eaa. Mesopotamiaan mukanaan Legio VI Ferrata ja muita yksiköitä sekä ratsuväkeä. Antoniuksen eteneminen pysähtyi kuitenkin Armeniaan, kun hänen täytyi jälleen kerran palata sotimaan yhtä Rooman lukuisista sisällissodista. Lopulta Octavianuksen noustua ensimmäiseksi keisariksi hänen tuleva seuraajansa Tiberius neuvotteli rauhan kuningas Fraateksen kanssa 20 eaa.
Sotiminen Rooman ja Parthian välillä jatkui 60-luvulla jaa. Armenia oli nyt Rooman vasalli, mutta kuningas Vologases I nimitti silti Armenialle uuden hallitsijan. Roomalaiset hermostuivat ja Gnaeus Domitius Corbulo hyökkäsi Armeniaan. Lopputuloksena Armenian kuningas sai kruununsa uudestaan Roomassa keisari Nerolta. Imperiumit sopivat kompromissin, jonka mukaan vastedes Armenian kuningas olisi parthialainen prinssi, mutta hänen nimittämisensä vaati hyväksynnän roomalaisilta.
Lopunajat
Armeniasta tehty kompromissi toimi aikansa, mutta se ei kattanut tilannetta, jossa Armenian kuningas syrjäytettiin. Vuoden 110 jälkeen Vologases III hankkiutui eroon Armenian kuninkaasta ja Rooman keisari Trajanus vastasi tähän hyökkäämällä Parthiaan. Sota alkoi vuonna 114 ja parthialaiset kärsivät suuria tappioita. Rooma valloitti Armenian ja seuraavana vuonna hän marssi etelään, jolloin parthialaiset joutuivat vetäytymään. Vuonna 116 Trajanus valloitti Ktesifonin ja perusti Assyrian ja Babylonian provinssit. Myöhemmin samana vuonna hän valtasi pääkaupungin Susan ja korvasi kuningas Osroes I:n omalla nukkehallitsijallaan Parthamaspateksella. Parthian sisäinen heikkous oli osasyynä tähän katastrofiin. Ensimmäisellä vuosisadalla Parthian aateliston valta oli kasvanut. Lisäksi Arsakidien sisäiset välienselvittelyt heikensivät maata.
Nyt Rooman vallan alle joutuneet paikalliset kuitenkin tunsivat uskollisuutta Parthiaa kohtaan ja kapinoita puhkesi. Samoihin aikoihin ympäri Rooman valtakuntaa hajallaan olleet juutalaiset olivat levottomia ja Trajanus joutui vetäytymään kukistaakseen heidän kapinointinsa. Trajanuksen seuraaja Hadrianus luopui Trajanuksen valloittamista alueista vuonna 117.
Vuonna 161 kuningas Vologases IV julisti sodan Roomalle ja valtasi Armenian. Roomalaisten hidas vastahyökkäys johti vuonna 165 Ktesifonin menetykseen ja parthialaiset pelastuivat vain molempia valtakuntia riepotelleen kulkutaudin ansiosta. Rooman keisarit Lucius Verus ja Marcus Aurelius laajensivat Rooman alueita pohjoiseen Mesopotamiaan, mutta alue oli epävakaa ja valloituksen ylläpito vaati paljon resursseja.
Kolme vuosikymmentä myöhemmin roomalaiset sotivat taas keskenään ja kuningas Vologases V yritti saada Mesopotamian takaisin Parthialle. Septimius Severus pysäytti kuitenkin hyökkäyksen. Ktesifon vallattiin jälleen vuonna 198 ja sotasaalista virtasi Roomaan. Kulta ja hopea lykkäsivät talouskriisiä Euroopassa, mutta ryöstelyn seuraukset Parthiassa olivat synkät.
Köyhtyneellä Parthialla ei enää ollut toivoa alueiden takaisinvaltaamisesta. Aateliston valta vahvistui yhä kuninkaiden kustannuksella ja vasallikuninkaiden uskollisuus oli heikoissa kantimissa. Vuonna 224 Persian vasallikuningas Ardašir kapinoi ja valloitti kaksi vuotta myöhemmin Ktesifonin. Tällä kertaa se oli Parthian loppu ja sen korvasi uusi Persia sassanidien johdolla.
Pirttikylän baptistiseurakunta
Pirttikylän baptistiseurakunta oli vuonna 1903 perustettu baptistiseurakunta, joka toimi Pirttikylässä. Nykyisin seurakunta toimii Närpiön baptistiseurakunnan rukoushuoneyhdistyksenä.
Seurakunnan johtajana toimi vuosina 1903–1926 Erik Jansson, vuosina 1925–1928 Emil Ljungkvist ja vuodesta 1928 K. J. Bengs. Vuonna 1931 seurakunnan jäsenmäärä oli 39. Seurakunnan kappeli rakennettiin vuonna 1906 ja kappelissa oli istumapaikat 175 henkilölle.
Sari Juntunen
Sari Juntunen (o.s. Juhola, s. 25. marraskuuta 1964) on suomalainen kestävyysjuoksija ja maratonin kaksinkertainen Suomen mestari. Juntunen voitti SM-kultaa maratonilla vuosina 1992 ja 1998. Hän on saavuttanut yhteensä kuusi SM-mitalia.
Ben Elf
alt=|pienoiskuva|Taikuri Ben Elf Ben Elf (s. 1988) on Helsingissä asuva suomalainen taikuri. Elf esiintyy yritys-, messu- ja yksityistilaisuuksissa. Näiden lisäksi hän toimii taikurina Bisnestaikurit Oy:lle. Sivutoimisesti hän opettaa taikuriopettajana Linnanmäen sirkuskoulussa. Hän on Suomen Taikapiiri Ry:n ja Suomen Taikurit ry:n jäsen. Elf aloitti esiintymisen vuonna 1998. Elf:illä on esityksissään visuaalisia silmänkääntö- ja sorminäppäryysilluusioita, sekä mentalismi-illuusioita, mitä ovat esimerkiksi illuusion luonti ajatusten lukemisesta, ennalta tietämisestä ja kaukonäköisyydestä.
Our Story
Our Story on yhdysvaltalaisyhtye Makon kappale. Sen julkaisi Ultra Records yhtyeen uran toisena singlenä 12. elokuuta 2014. Kappaleeseen liittyvä virallinen musiikkivideo julkaistiin 13. elokuuta 2014. Ensimmäisen kahden viikon aikana kappaletta ladattiin 50 000 kopiota.
Kappalelista
Digitaalinen lataus
Kōji Kondō
Kōji Kondō (s. 13. elokuuta 1961, Nagoya) on japanilainen säveltäjä, joka on tullut tunnetuksi lukuisista videopelisävellyksistään, jotka kaikki ovat olleet Nintendon peleihin. Kondō loi alkuperäisen Super Mario -tunnusmusiikin, joka lukeutuu maailman tunnetuimpiin videopelimusiikkeihin. Kondō toimii edelleen aktiivisesti videopelien säveltämisessä ja hänen tunnetuimpia teoksiaan ovat The Legend of Zelda -pelien musiikit.
Kōji Kondō pitäytyy sävellyksissään varsin tarkasti japanilaisen musiikkikulttuurin rajoissa (vaikka poikkeuksiakin on) toisin kuin monet muut japanilaiset videopelimusiikin säveltäjät, joiden tuotokset kuulostavat usein paljon länsimaisemmilta.
Akari Takeuchi
Akari Takeuchi (jap. 竹内朱莉; s. 23. marraskuuta 1997 Saitama) on japanilainen poplaulaja ja Angermen toisen sukupolven jäsen ja johtaja.
Lapsuus
Akari Takeuchi syntyi 23. marraskuuta 1997 Saitamassa, Japanissa. Hänellä on yksi veli.
Ura
Takeuchi liittyi Hello! Projectin silloiseen harjoittelijaryhmään, Hello Pro Eggsiin, vuonna 2008 yhdessä Mizuki Fukumuran ja Rie Kanekon kanssa. Cuten Maimi Yajima toimi Takeuchin roolimallina, sillä hän ihaili serkkuaan ja tämän idoliuraa. Takeuchi toimi Minimonin uudistetussa versiossa, Shin Minimonissa vuonna 2009 yhdessä Karin Miyamoton, Kanon Fukudan ja Linlinin kanssa.
Takeuchi osallistui S/mileagen toisen sukupolven koe-esiintymisiin 2011. Hänet valittiin ryhmän sub-jäseneksi yhdessä Kana Nakanishin, Meimi Tamuran, Fuyuka Kosugan ja Rina Katsutan kanssa. Takeuchi julkistettiin S/mileagen kokonaisvaltaiseksi jäseneksi 16. lokakuuta.
Takeuchista tuli Angermen johtaja kesäkuussa 2019, sillä alkuperäinen johtaja Ayaka Wada jätti ryhmän.
Koripallon naisten Euroopan-mestaruuskilpailut 1938
Vuoden 1938 koripallon naisten Euroopan-mestaruuskilpailut pelattiin Italiassa 12.–16. lokakuuta viiden maajoukkueen voimin. Kyseessä oli historian ensimmäinen koripallon naisten EM-lopputurnaus. Italia voitti sarjamuotoisena pelatussa turnauksessa mestaruuden, joka on vuoteen 2022 mennessä maan ainoa. Hopeaa saavutti Liettua ja pronssia Puola.
Sijoitukset
thumb|250px|Kuva Italia–Liettua-ottelusta.
Antti Hanhivaaran katoaminen
Antti Hanhivaara katosi 14. lokakuuta 2006 Inarissa 21-vuotiaana. Hän opiskeli eräoppaaksi.