cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Doping
Antidopingtoiminta Suomessa
Suomessa laadittiin ensimmäisiä dopingaineiden käyttöä koskevia kansallisia säännöksiä 1980-luvulla. Kansallinen Dopingtoimikunta KDT perustettiin vuonna 1984. Kansainvälinen Olympiakomitea hyväksyi Suomen ensimmäisen dopingtestauslaboratorion (nykyisin Yhtyneet Medix Laboratoriot Oy). Vuonna 1990 dopingvalvonta siirtyi Suomessa Liikuntalääketieteen ja testaustoiminnan edistämisyhdistys Liite r.y:n yhteydessä toimineelle Suomen Antidoping -toimikunnalle. Samana vuonna Suomi ratifioi Euroopan neuvoston dopinginvastaisen yleissopimuksen. Dopingvalvontaa haluttiin kehittää Suomessa vahvasti vuoden 2001 hiihdon MM-kilpailujen jälkeen joukon suomalaisia jäätyä kiinni dopingaineiden käytöstä. Päätettiin perustaa uusi, opetus- ja kulttuuriministeriön veikkausvoittovaroin rahoittama, itsenäinen organisaatio. Suomen Antidopingtoimikunta ADT ry:n perustamiskokous pidettiin 8.11.2001.
Eettiset asiat nousivat esiin yhä enenevissä määrin. OKM aloitti kattavat selvitykset urheilun uusien valtiosopimusten hoitamisesta käytännössä. Opetus- ja kulttuuriministeri Sanni Grahn-Laasonen asetti 18.11.2015 Urheilun eettisten asioiden neuvottelukunnan. Suomen urheilun eettinen keskus SUEK ry perustettiin 28.1.2016. Yhdistyksen tehtävät ovat antidopingtoiminta, kilpailumanipuloinnin ehkäisy, katsomoturvallisuuden ja -viihtyisyyden edistäminen sekä muuden urheilun eettisten asioiden edistäminen. SUEKin tavoitteena on yhteistyössä muiden urheilutoimijoiden kanssa taata kaikille yhdenvertainen oikeus eettisesti kestävään urheiluun. Toiminnan tarkoituksena on puhtaan urheilun, turvallisuuden ja reilun pelin puolustaminen, urheilun maineen parantaminen, urheilutoimijoiden suojelu, urheilun eettisen pohjan vahvistaminen sekä urheilun oikeudenmukaisuuden ja rehellisyyden takaaminen.
(kilpailujen aikana ja kilpailujen ulkopuolella esimerkiksi harjoituskaudella ja kilpailujen välillä)
S0. Myyntiluvattomat lääkeaineet
S1. Anaboliset aineet
S2. Peptidihormonit, kasvutekijät, vastaavat aineet ja mimeetit
S3. β2-agonistit
S4. Hormoneihin ja aineenvaihduntaan vaikuttavat modulaattorit
S5. Diureetit ja peiteaineet
M1. Veren ja sen komponenttien manipulaatio
M2. Kemiallinen ja fysikaalinen manipulaatio
M3. Geenidoping
Anabolisilla aineilla tarkoitetaan yleisesti anabolis-androgeenisiä steroideja, jotka ovat testosteronin synteettisiä johdoksia. Anabolisia aineita ovat myös muut aineet, joilla pystytään vaikuttamaan elimistön anaboliaan. Yleisimpiä urheilussa käytettyjä anabolisia aineita ovat testosteroni ja sen johdokset, kasvuhormoni, insuliini, istukkahormoni, klenbuteroli ja erilaiset hormonien esiasteet, prohormonit.
Testosteroni ja muut anaboliset steroidit vaikuttavat pääosin kiinnittymällä solunsisäiseen androgeenireseptoriin. Sen dopingkäytössä tähdätään lihasten ja sitä kautta voiman kasvuun. Testosteroni vaikuttaa myös luita vahvistamalla, aineenvaihduntaa lisäämällä ja punasolujen määrää kasvattamalla. Muista anabolisista aineista insuliinia käytetään, koska sillä oletetaan olevan anabolisia ominaisuuksia ja vain vähäisiä haittavaikutuksia. Kasvuhormonilla pyritään lisäämään IGF-1:sen määrää. Istukkahormoni lisää miehillä testosteronin tuotantoa, ja sitä käytetään yleensä kivesten toiminnan palauttamiseen anabolisten steroidien käytön jälkeen.
Anabolisten steroidien käyttöön liittyy useita terveysriskejä. Niiden käyttö aiheuttaa aina häiriöitä elimistön hormonitasapainossa, mikä näkyy naisilla maskulinisoitumisena ja miehillä kivesten surkastumisena ja rintarauhasten liikakasvuna. Lisäksi ne voivat aiheuttaa hedelmättömyyttä ja erektiohäiriöitä. Anabolisten steroidien käyttäjien riski sairastua sydän- ja verisuonitauteihin on lisääntynyt. Anaboliset aineet aiheuttavat lisäksi maksavaurioita, kehon ääriosion kasvua ja ihomuutoksia, erityisesti aknea.
thumb|left|[[Erytropoietiini|EPO-hormoni.]] Hormoneista ja muista vastaavista aineista on kielletty punasolutuotantoa lisäävät aineet, istukkahormoni, luteinisoiva hormoni, insuliinit, kortikotropiinit ja kasvuhormonit, joista osa on kielletty myös niiden anabolisten vaikutusten takia. Erytropoietiinia eli epoa käyttävät erityisesti kestävyysurheilijat, sillä se parantaa hapenottokykyä. Epolla on kuitenkin monia sivuvaikutuksia, ja se nostaa esimerkiksi veritulpan riskin.
Antidopingsäännöstössä on kielletty aineet, joilla pyritään vaikuttamaan hormonireseptoreiden tai tiettyjen entsyymien toimintaan. Säännöstössä aineet on eritelty viiteen kategoriaan, aromataasi-inhibiittoreihin, selektiivisiin estrogeenireseptorin modulaattoreihin (SERM), muihin antiestrogeenisiin aineisiin, myostatiinin toimintoja modifioiviin aineisiin ja metabolisiin modulaattoreihin. Aromataasi-inhibiittorit estävät aromataasientsyymin toimintaa ja vähentävät näin estrogeenin määrää veressä. SERM-valmisteet on monimuotoinen ryhmä, jotka vaikuttavat jossain kudoksissa antiestrogeenisesti ja joissain päinvastoin. Myostatiini on proteiini, joka estää lihasten liikakasvua.
Diureetit ovat lääkeaineita, joiden vaikutuksesta veden ja suolojen erittyminen virtsaan lisääntyy. Diureetteja käytetään erityisesti alempaan painoluokkaan pääsemiseksi, mutta niillä pyritään myös peittämään muiden dopingaineiden käyttöä. Diureettien haittavaikutuksia ovat nestetasapaino- ja elektrolyyttihäiriöt, heikotus ja verenpaineen lasku.
Kielletyt menetelmät
Kaikki dopingnäytteen manipuloinnit ja manipuloinnin yritykset ovat kiellettyjä. Tällaisia manipulointitapoja ovat muun muassa virtsanäytteen vaihtaminen tai turmeleminen. Lisäksi suonensisäiset nesteenvaihdot eli infuusiot ovat kiellettyä tietyissä rajoissa. Fyysisiä manipulointimenetelmiä ovat katetrointi ja näytteen vaihtaminen. Tällaisten menetelmien käyttäminen pitäisi kuitenkin olla äärimmäisen vaikeaa, jos dopingtestissä noudatetaan määriteltyä protokollaa. Dopingnäytteitä voi manipuloida lisäksi erilaisilla kemiallisilla peiteaineilla. Esimerkiksi kihtilääkkeenä käytetty probenesidi estää munuaisissa dopingaineiden erittymisen virtsaan.
Geenidoping on kehittynyt lääketieteellisenä sivutuotteena. Sen taustalla olevat biotekniset sovellutukset ovat kehitetty geeniterapiaan, jossa useimmiten siirretään virheellisen geenin rinnalle toimiva, jonkin sairauden parantava geeni. Urheilijoilla geeniterapian käyttö ei kuitenkaan yleensä tähtää sairauksien hoitoon vaan suorituskyvyn parantamiseen. Geenidopingin kohteina voi käytännössä olla mikä tahansa geeni, joka vaikuttaa liikkeiden suorittamiseen, hapen kuljetukseen, lihasten kasvuun, kivunlievittämiseen tai hermojen ja lihasten yhteistyöhön.
Kilpailun aikana kielletyt aineet ja menetelmät
thumb|215px|[[Efedriiniä sisältäviä vanhoja lääkkeitä.]] S6. Piristeet
S7. Huumaavat kipulääkkeet
S8. Kannabinoidit
S9. Glukokortikoidit
Kilpailussa kielletyt aineet on puolestaan luokiteltu neljään ryhmään: piristeisiin, huumaaviin kipulääkkeisiin, kannabinoideihin ja glukokortikoidehin. Näitä aineita ei testata harjoituskaudella.
Kilpailutilanteessa lähes kaikki piristeet ovat kiellettyjä. Piristeitä käytetään, koska ne lisäävät vireystilaa ja vähentävät väsymyksen tunnetta. Piristeisiin kuuluu huumeita, kuten kokaiini ja amfetamiini johdannaisineen. Toisaalta ryhmä sisältää monia tavanomaisia nuhan ja yskän hoitoon käytettyjä aineita, kuten efedriini, pseudoefedriini ja norefedriini.
thumb|left|215px|[[Hamppu|Hampusta saatavat kannabinoidit ovat kiellettyjä, koska ne ovat urheiluhengen vastaisia.]] Huumaaviin kipulääkkeisiin kuuluu voimakkaita morfiinin kaltaisia lääkkeitä. Ne pystyvät parantamaan urheilusuoritusta, johon saattaa liittyä hetkellisiä voimakkaita kipuja. Lisäksi tarkkuuslajeissa niistä voi olla hyötyä rauhoittavien vaikutusten ansiosta. Kannabinoidit on kielletty lähinnä siksi, että niiden käyttö on urheiluhengen vastaista. Niiden vaikutus on kuitenkin lähes kaikissa urheilulajeissa suoritusta heikentävä.
Tietyissä urheilulajeissa kielletyt aineet
beetasalpaajat ovat kielletty vain joissakin urheilulajeissa. Beetasalpaajia käytetään lääketieteessä muun muassa kohonneen verenpaineen hoitoon ja estämään sydäninfarktin uusiutumista. Keskittymiskykyä ja tarkkuutta vaativissa urheilulajeissa niitä käytetään niiden keskushermostoa rauhoittavan, sydämensykettä alentavan ja vapinaa poistavan vaikutuksen takia.
KAMU-kielletyt aineet ja menetelmät urheilussa
Suomen urheilun eettinen keskus SUEK ry julkaisee vuosittain Maailman antidopingtoimisto WADAn kiellettyjen aineiden ja menetelmien luetteloon pohjautuvan luettelon KAMUn. SUEKin internetsivujen sekä tulevan mobiilisovelluksen KAMU -lääkeluettelot ja haut pohjautuvat Lääketietokeskuksen luetteloihin. Näitä päivitetään kuukausittain uusien markkinoille tulevien lääkevalmisteiden osalta. Urheilijan tulee varmistaa, että hänellä on pääsy ajan tasalla oleviin tietoihin. Lääkehaussa voi tarkistaa vain Suomesta saatavia resepti- ja itsehoitolääkevalmisteita. Lääkehaku ei sisällä erityislupavalmisteita. Mikäli Dopingaineryhmät ja dopingaineet -osassa on eri kieliversioiden tai käännösten aiheuttamia ristiriitaisuuksia, noudatetaan WADAn englanninkielisiä asiakirjoja.
Erivapaus urheilijan lääkityksessä
Erivapausmenettely (Therapeutic Use Exemption, TUE) mahdollistaa urheilijoiden oikeuden urheilla ja kilpailla sairaudestaan riippumatta sekä saada tarvitsemansa lääkitys tai hoito. Sairaus voi olla lyhytkestoinen kuten allerginen kohtaus tai koko elämän kestävä kuten esimerkiksi diabetes. Lääkityksen tai menetelmän tulee olla urheilijan hoidon kannalta välttämätön, eikä muuta vaihtoehtoista sallittua hoitoa ole. Urheilija ei myöskään saa saada lääkityksestä tai menetelmästä etua muihin urheilijoihin nähden.
Olympialaisissa ja paralympialaisissa urheilijoiden hakemukset arvioi vielä uudelleen Kansainvälinen Olympiakomitea tai Kansainvälisen Paralympiakomitean riippumaton Erivapauslautakunta.
Maailman antidopingtoimisto WADA monitoroi niin kansalliset kuin kansainväliset erivapauspäätökset. WADA voi myös uudelleen arvioida päätökset. Heidän tehtävänä on taata, että linja on yhteneväinen niin kansainvälisesti kuin eri lajien välillä. WADA voi peruuttaa jo myönnetyn erivapauden, jos erivapauskriteerit eivät täyty.
Erivapaus voidaan myöntää mille tahansa WADAn kiellettyjen aineiden ja menetelmien luettelossa mainitulle hoitomuodolle, jos urheilija pystyy osoittamaan, että jokainen seuraavista ehdoista täyttyy:
a. Kielletyn aineen tai menetelmän käyttö on urheilijan hoidon kannalta välttämätöntä, ja siitä pidättäytyminen aiheuttaisi merkittävää haittaa urheilijan terveydelle.
b. Kielletyn aineen tai menetelmän hoidollinen käyttö ei saa tuottaa urheilijalle ylimääräistä hyötyä terveisiin urheilijoihin verrattuna. Hoito ei saa kohottaa urheilijan suorituskykyä korkeammalle tasolle kuin millä se olisi ilman sairauden aiheuttamaa haitallista vaikutusta suorituskykyyn. Kielletyn aineen tai menetelmän käyttöä elimistön omien hormonien luonnostaan matalan tason nostamiseksi ei katsota hyväksyttäväksi hoitokeinoksi.
c. Kielletyn aineen tai menetelmän käyttöä ei ole mahdollista korvata muulla asianmukaisella hoitovaihtoehdolla.
d. Kielletyn aineen tai menetelmän käytön syy ei saa olla seurausta aiemmasta (ilman erivapautta tapahtuneesta) kielletyn aineen tai menetelmän käytöstä, mikäli kyseinen aine tai menetelmä on ollut kielletty käytön ajankohtana.
Dopingvalvonta
thumb|Dopingvalvontapiste Taiwanin ympäriajossa.
WADA
Maailman antidopingtoimisto WADA perustettiin 1999. Sen tehtävänä on yhtenäistää maailmanlaajuista antidopingtyötä ja -sääntöjä, puolustaa urheilun eettisyyttä ja taata urheilijoiden oikeusturva. Yksi sen tärkeimmistä tehtävistä on Maailman antidopingsäännöstön sekä siihen liittyvien standardien tekeminen. Kansainvälisiä standardeja ovat:
Lisäksi sen tehtäviin kuuluvat alueellisten antidopingohjelmien kehittäminen, kansainväliset viestintä- ja kasvatusohjelmat, tutkimustyö ja dopinglaboratorioiden akkreditointi. WADA saa rahoituksensa Kansainväliseltä olympiakomitealta ja jäsenvaltioilta.
WADA laati 2002 Maailman antidopingsäännöstön, johon kuuluvat testausta, kiellettyjen aineiden listaa, erityislupia, yksityisyyden suojaa ja dopinglaboratorioita koskevat standardit. Kaikki merkittävät kansainväliset urheilujärjestöt hyväksyivät säännöstön Ateenan vuoden 2004 olympialaisiin mennessä.
Uusin Maailman antidopingsäännöstö tuli voimaan 1. tammikuuta 2015. Säännöstön allekirjoittaneiden järjestöjen tulee varmistaa, että niiden omat säännöt eivät ole ristiriidassa WADAn antidopingsäännöstön kanssa. Suomen antidopingsäännöstö noudattaa WADAn Maailman antidopingsäännöstöä. Suomen antidopingsäännöstö koskee koko suomalaista järjestäytynyttä urheilua.
Säännöstön ulkopuolella ovat kuitenkin jotkut pohjoisamerikkalaiset ammattilaissarjat, kuten NHL ja NBA. Näidenkin sarjojen pelaajat joutuvat kuitenkin noudattamaan olympialaisiin osallistuessaan WADAn sääntöjä.
Testit
thumb|Testejä tutkiva italialainen antidopinglaboratorio. Dopingtestejä suoritetaan sekä kilpailuissa että niiden ulkopuolella ja pääsääntöisesti ilman ennakkoilmoitusta. Testeissä voidaan ottaa virtsa- ja/tai verinäyte. Näytteen ottaa aina antidopingorganisaation valtuuttama dopingtestaaja. Pääosa testeistä on virtsatestejä, mutta myös veritestejä tehdään virtsatestien rinnalla kiellettyjen aineiden ja menetelmien tunnistamiseksi, seulontatarkoituksessa tai urheilijan yksilöllisen profiilin luomisessa. Hemoglobiini-, hematokriitti- ja retikulosyyttiarvoja käytetään EPO-testin seulontaa varten, mutta varsinainen EPO-testi tehdään kuitenkin virtsasta. Verinäyte ei korvaa virtsanäytettä, vaan ne otetaan rinnakkain.
Kilpailuissa urheilijat valitaan testeihin sijoituksen perusteella, arvalla tai he ovat nimettyjä. Valintakriteerit vaihtelevat lajista ja kilpailusta toiseen. Dopingtestirthmän jäsen kutsuu henkilökohtaisesti urheilijan dopingtestiin. Tämän jälkeen dopingtestiryhmän edustaja valvoo urheilijaa aina dopingtestin loppuun asti. Ennen testiin saapumista urheilija voi valvotusti esimerkiksi osallistua palkintoseremoniaan, lehdistötilaisuuteen, tehdä loppuverryttelyn tai osallistua mahdollisiin jäljellä oleviin lajeihin. Kilpailujen ulkopuoliseen dopingtestiin kutsuminen tapahtuu yleensä urheilijan harjoittelupaikalla tai kotona. Dopingtestiohje.
Dopingtestausasemalla urheilijan tulee todistaa henkilöllisyytensä ja antaa tarveittavat tiedot dopingtestipöytäkirjaan muun muassa yhteystiedot ja lääkitys viimeisen seitsemän päivän ajalta. Urheilijan valitsee itse näytteenantomukin. Näytteenantoa tulee valvomaan aina urheilijan kanssa samaa sukupuolta oleva dopingtestiryhmän jäsen. Ennen näytteenantoa urheilijan tulee pestä kädet ja riisua vaatteensa polvien ja keskirinnan väliseltä alueelta ja käsistä kyynärpäistä alaspäin. Näin pyritään varmistamaan, ettei näytettä voi manipuloida.
Virtsaa tarvitaan näytteeseen vähintään 90 millilitraa. Urheilija jakaa näytteen itse valitsemiinsa A- ja B-pulloihin. Avonaista näytettä käsittelee vain urheilija. Urheilija sinetöi pullot ja testaaja tarkastaa sinetöinnin. Tämän jälkeen täytetään pöytäkirja, johon on laitettu myös A- ja B-pullojen koodinumerot. Urheilijalla on mahdollisuus kommentoida dopingtestiä. Lopuksi urheilija, hänen mahdollinen edustajansa ja testaaja allekirjoittavat pöytäkirjan. Urheilija saa pöytäkirjasta oman kopionsa.
Näyte lähetetään WADAn akkreditoimalle laboratoriolle, joka tutkii A-näytteen ja säilöö B-näytteen. Näytteiden vastaanoton jälkeen laboratorio tarkastaa näytteen kuljetusketjun, näytteen kuljetuslaukun sinetöinnit sekä pullot. A-näyte analysoidaan aina ensin, jos näyte osoittautuu positiiviseksi, B-näyte voidaan vaatia tutkittavaksi tietyn ajanjakson kuluessa. Urheilijalla on oikeus olla paikalla B-näytteen analyysissa. Jos B-näyte vahvistaa A-näytteen tuloksen asiaa hallinnoiva antidopingorganisaatio jatkaa tapauksen käsittelyä. Doipingtestinäytteet käsitellään laboratoriossa nimettöminä. Nykyisen säännöstön mukaan näytettä voidaan säilyttää kymmenen vuotta.
Suomen dopingtestitilastot vuodesta 2000.
Rangaistukset
Maailman antidopingsäännöstö 2015 mukaan rangaistukset vakavista tarkoituksellisista dopingrikkomuksista kovenevat. Toisaalta rangaistuksista päätetään aiempaa joustavammin ja harkitummin. Suomessa Antidopingasioiden valvontalautakunta antaa rangaistussuositukset SUEKin hallinnoimissa dopingrikkomuksissa. Urheilijan kansallinen lajiliitto määrää lopullisen sanktion.
Dopingrikkomuksesta voidaan esimerkiksi mitätöidä kilpailutulos, hylätä tietyn urheilutapahtuman tulokset, määrätä urheilun toimintakieltoon tai antaa kirjallinen varoitus. Dopingin käytöstä urheilija saa yleensä 1–4 vuoden maailmanlaajuisesti voimassa olevan urheiluntoimintakiellon, joka kieltää urheilun lisäksi myös kaiken toiminnan järjestäytyneen urheilun parissa. Dopingaineiden levittämistä ja dopingin edistämistä pidetään käyttämistä törkeämpänä tekona, joten niistä määrätään yleensä vähintään neljän vuoden toimintakieltoon. Osa törkeämmistä teoista voi olla myös rikos. Dopingrikokset lisättiin Suomen rikoslakiin 1.9.2002.
Käytön yleisyys ja motiivit
Yleisurheilun vuoden 2011 MM-kisojen osanottajista yli 30 prosenttia myönsi käyttäneensä dopingia uransa aikana, kun asiaa kysyttiin anonyymisti. Kyselystä tehdyn tutkimuksen mukaan 44 prosenttia osanottajista oli käyttänyt dopingia (luottamusväli 39 % - 48 %). Silti vain 0,5 prosenttia testatuista jäi kiinni. IAAF:n ja WADA:n erimielisyydet lykkäsivät tutkimuksen julkistuksen vuoteen 2017.
Venäjän yleisurheilumaajoukkueen osallistuminen vuoden 2016 olympialaisiin kiellettiin Venäjän valtion dopingohjelman vuoksi.
Dopingin käytön yleisyyden mittaaminen on ongelmallista, sillä harva suostuu puhumaan julkisesti käytöstään seuraamusten pelosta. Wada teki vuonna 2009 melkein 278 000 dopingtestiä, ja niistä 2,02 prosentista löytyi epänormaaleja löydöksiä. Lisäksi osa epänormaaleista löydöksistä selittyy urheilijoiden luvallisella lääkkeiden käytöllä. Australiassa testattiin vuosina 2008–2009 noin 7 500 urheilijaa. Näytteistä vain 0,6 prosenttia oli epäilyttäviä ja 0,39 prosenttia johti dopingtuomioon. Testiaineiston perusteella dopingin käyttö on suhteellisen harvinaista, ja ehkä alle prosentti urheilijoista käyttää dopingia. Toisaalta monilla on huomattavasti pessimistisempi kuva dopingin käytön yleisyydestä. Lisäksi esimerkiksi Suomessa urheiluyleisö pitää todennäköisenä sitä, että ilman dopingia ei pysty pääsemään huipulle.
Urheilijoiden asenteita dopingin käyttöä kohtaan on tutkittu vähän, mutta australialaisprofessori R. J. Donovan työryhmineen kehitti niin sanotun sport drug control -mallin selittämään urheilijan asennetta. Sen mukaan dopingasenteeseen vaikuttavat kuusi tekijää, käytön haitat, käytön hyödyt, referenssiryhmän vaikutus, henkilökohtainen moraali, organisaation arvovalta ja urheilijan persoonallisuus. Näiden lisäksi aineiden hinta ja saatavuus vaikuttavat myös dopingin käyttöön. Mallin perusteella todennäköisyys käytölle on suurin, kun uhat koetaan pieniksi ja hyödyt suuriksi, urheilija suhtautuu dopingiin neutraalisti, sääntöjen arvovalta koetaan alhaiseksi, urheilijaan vaikuttava viiteryhmä on kannustava. Lisäksi urheilijan persoona vaikuttaa; esimerkiksi huonon itsetunnon omaavat urheilijat tai riskien ottajat saattavat käyttää dopingia helpommin.
Dopingista voi saada hyötyä käytännössä kaikkiin urheilulajeihin, mutta erityisesti lajit, joissa vaaditaan kestävyyttä, voimaa tai räjähtävää voimaa ovat kaikista alttiimpia dopingin käytölle. Urheilijan yksilöllisiä motiiveja dopingille ovat erityisesti suorituskyvyn parantaminen, loukkaantumisista tai sairauksista toipuminen ja nopeampi palautuminen. Harvoin urheilijan päätökseen kuitenkaan vaikuttavat pelkästään tietyt yksilölliset motiivit, vaan dopingin käyttöön voivat vaikuttaa myös monet ulkopuoliset tekijät. Yksi suuri vaikuttaja on huippu-urheilun aiheuttama suuri paine. Painetta voivat aiheuttaa esimerkiksi jatkuva kilpaileminen tai heikkojen tulosten aiheuttama huono julkisuus, ja joukkueisiin pääsevät ja sponsorirahoja saavat vain parhaat, mikä voi aiheuttaa valintapainetta. Kilpailukalenteri voi olla myös niin täynnä, ettei urheilijalle jää kunnolla aikaa levätä. Lisäksi kilpakumppaneiden dopingin käytöt tai epäillyt dopingin käytöt lisäävät painetta yksittäiselle urheilijalle alkaa itsekin käyttää dopingia.
Eri lajien välillä motiivitkin vaihtelevat huomattavasti. Substance Use & Misuse -lehdessä vuonna 2011 julkaistussa tutkimuksessa tutkittiin pyöräilijöiden, kehonrakentajien ja jalkapalloilijoiden dopingin käyttöä. Pyöräilijöiden tärkeimmät motiivit olivat kunnon ylläpitäminen ja rankan harjoittelun aiheuttamien sairauksien tai vammojen estäminen. Käytetyimpiä aineita olivat glukokortikoidit. Lisäksi merkittävänä tekijänä oli suorituskyvyn lisääminen. Kehonrakentajien selvästi yleisin syy dopingin käytölle oli lihasmassan kasvattaminen, ja anaboliset steroidit olivatkin ylivoimaisesti käytetyin dopingaine. Toisaalta kehonrakentajat eivät välttämättä pidä dopingia vaarallisena, ja he saattavat kokea steroidit luonnollisena tapana lisätä lihasmassaa. Koko lajin ilmapiiri on siis dopingmyönteinen, mikä oli myös iso syy, miksi kehonrakentajat käyttivät dopingia. Jalkapalloilijoiden yleisimpiä dopingaineita olivat kannabinoidit. Niiden käyttö liittyy pääsääntöisesti tietynlaiseen bilekulttuuriin, mutta osaltaan niitä käytetään myös peleistä aiheutuvan ahdistuneisuuden hoitoon. Suorituskykyä parantavien aineiden tärkein käyttösyy oli puolestaan lihasvoiman kasvattaminen.
Doping eläinkilpailuissa
Dopingia käytetään myös eläinkilpailuissa. Eläimiin ei voi kuitenkaan soveltaa samaa dopingsäännöstä kuin ihmisiin, sillä eläimet eivät itse voi päättää dopingin käytöstään. Ihmiset pystyvät itse päättämään voittamisen edestä suorittamista riskeistä, mutta eläimillä ei tätä mahdollisuutta ole vaan ihmiset päättävät eläinten puolesta. Eläinkilpailujen dopingvalvonnassa keskeinen kysymys onkin eläinsuojelu. Esimerkiksi Suomessa eläinsuojelulaki kieltää keinotekoisen vaikuttamisen eläimen suorituskykyyn.
Dopingin salliminen
Monet urheilijat, tutkijat ja muut kommentoijat sallisivat dopingin käytön urheilussa. He perustelevat asiaa useilla eri tavoilla ja vaativat testien lopettamista. Usein dopingin kannattajat painottaisivat, että lääkärin valvonnassa doping pitäisi sallia.
Dopingin sallijoiden mielestä nykyinen järjestelmä on epäreilu, sillä köyhät, lahjakkaat ja rehelliset urheilijat ovat kilpailussa valmiiksi heikommassa asemassa dopingia käyttäviin kilpakumppaneihinsa verrattuna. Dopingtestit ovatkin suhteellisen tehottomia, ja monet käyttävät dopingia eivätkä jää ikinä kiinni. Joidenkin mielestä säännöt ovatkin täysin turhia, jos niitä pystyy helposti rikkomaan. Doping saattaa olla tällaisten kommentoijien mielestä epäeettistä, mutta se pitäisi sallia, koska testit ovat toimimattomia.
Dopingrikokset
thumb|Yhdysvaltain huumepoliisin, [[DEA|DEA:n takavarikoimia anabolisia steroideja.]] Rikoslaissa määritellään dopingrikos, joka sisältää dopingaineiden valmistuksen, maahantuonnin, myynnin, välittämisen tai muun levittämisen, tai edellä mainittujen yrityksen. Rikoksena pidetään myös hallussapitoa, jos tarkoituksena on levittää dopingainetta.
Dopingaineita tuodaan Suomeen huomattavasti enemmän kuin niiden käytöstä jäädään kiinni. Tullin mukaan dopingrikoksia paljastui vuonna 2007 121 kappaletta, joista törkeitä tapauksia oli sama määrä kuin vuonna 2006 eli 12. Dopingaineita takavarikoitiin vuonna 2007 hieman yli 77 000, kun ennätysvuonna 2006 takavarikkojen määrä oli 12 miljoonaa kappaletta. Hormonivalmisteet salakuljetetaan maahan yleensä Bangkokista, Venäjältä, Espanjasta sekä myös Saksasta. Tullissa arvellaan, että aineiden kotikutoinen valmistus on kasvava trendi.
Kuntodoping
Dopingaineiden ja -menetelmien käyttö yhdistetään yleensä huippu-urheiluun, ja kansainväliset ja lajikohtaiset dopingsäädöksetkin on luotu säätelemään vain kilpaurheilua. Monet kuntoilijatkin käyttävät dopingaineita suoritustensa parantamiseksi, mutta he eivät riko niin sanottuja urheilun moraalisia arvoja eivätkä esimerkiksi Suomessa lakia. Huippu-urheilijat käyttävät dopingaineita menestyäkseen kilpailuissa, mutta kuntoilijoiden dopingissa motiivit kohdistuvat pääasiallisesti oman kehonsa muokkaamiseen. Kuntodopingissa suosituimmat aineet ovat erilaiset testosteronivalmisteet, anaboliset steroidit, efedriini ja klenbuteroli.
Dopingaineita käytetään huippu-urheilun lisäksi neljän eri syyn takia. Ensimmäinen ryhmä käyttää dopingaineita käytännössä samasta syystä kuin urheilijatkin, eli heidän tavoitteena on mahdollisimman hyvä urheilusuoritus. Doping onkin heille osa kurinalaista harjoittelua, ja tähän ryhmään kuuluvat voimailijat ja harrasteliikkujat. Toisen ryhmän tärkein tavoite on yhteiskunnan asettamien ulkonäkökriteerien täyttäminen, ja ryhmään kuuluvat esimerkiksi harrastekehonrakentajat tai tavalliset kuntoilijat, jotka tavoittelevat niin sanottua rantakuntoa. Dopingia voidaan käyttää myös ammatillisten tavoitteiden takia, ja tähän ryhmään kuuluvat erityisesti henkilöt, jotka tarvitsevat fyysistä voimaa ammatissaan. Neljäs ryhmä on järjestäytynyt rikollisuus, jossa dopingin tarjoamasta lisävoimasta voi olla hyötyä esimerkiksi rikollisten välienselvittelyssä.
Steve Howe
Stephen James ”Steve” Howe (s. 8. huhtikuuta 1947 Lontoo ) on brittiläinen kitaristi.
Howe tunnetaan parhaiten progressiivisen rock -yhtyeen Yesin kitaristina ja hän on myös säveltänyt yhtyeen musiikkia sekä yksin että yhdessä muiden jäsenten kanssa.
Ensimmäisen kitaransa Howe sai 12-vuotiaana opetellen itse soittamaan levyjä kuuntelemalla. Hän ihaili Chet Atkinsia, Les Paulia sekä Frank Beecheria, joka oli Bill Haleyn taustayhtyeen His Cometsin kitaristi.
Howe on voittanut viisi kertaa peräkkäin Guitar Player -lehden äänestyksen sarjassa "Best Overall Guitarist". 1981 hänet valittiin ensimmäisenä lehden "Gallery Of Greats" -kunnialistaan. Muut listalla ovat Steve Morse ja Eric Johnson.
Yhtyeet ennen Yesiä
Ensimmäiseen yhtyeeseen The Syndicats hän liittyi vuonna 1963 ja oli siinä kaksi vuotta. 1965 Howesta tuli rhytm&blues-yhtye The In Crowdin kitaristi. Yhtyettä johti laulaja Keith West. Tämä yhtye teki kolme singleä, minkä jälkeen sen kokoonpano muuttui ja Steve Howe jäi ainoaksi kitaristiksi. Yhtyeen nimeksi muutettiin Tomorrow’ksi tyylin muuttuessa psykedeeliseksi. Yhtye teki vahvan singlen My White Bicycle ja edelleen albumin Tomorrow. Howe oli mukana Keith Westin soolohittisinglellä Excerpt from Teenage Opera. Tomorrow-yhtye esiintyi muutaman kerran nimellä Keith West & Tomorrow, koska promoottorit kiinnittivät huomionsa hittiin vaatien vastahakoista yhtyettä soittamaan sitä, vaikkakin esiintymispalkkiot nousivatkin 150 punnasta 400 puntaan. Yhtye hajosi psykedelisen tyylin huippukauden mentyä.
Vuonna 1968 hän perusti ensimmäisen oman yhtyeensä The Bodast. Se sai managereikseen Deep Purplen asioita hoitaneet managerit Tony Edwardsin ja John Colettan. Tähän aikaan Howelle tarjottiin paikkaa yhtyeistä The Nice ja Jethro Tull, mutta hän kieltäytyi, kuten myös rumpali Carl Palmerin ja kosketinsoittaja Vincent Cranen tarjouksesta liittyä perusteilla olleeseen Atomic Roosteriin, koska asiat näyttivät olevan vahvalla pohjalla. Jethro Tullista kieltäytymiseen vaikutti, että tarjolla oli nimenomaan kitaristin paikka ilman säveltämisen tarvetta tai mahdollisuutta.
Kesken albumin äänitysten tuli tieto, että yhdysvaltalainen MGM-levy-yhtiö lopettaa Englannin toimintansa, minkä johdosta yhtye hajosi. Albumia ei alun perin julkaistu, mutta se ilmestyi ensin 1981 nimellä The Bodast Tapes ja uudelleen 2017 CD-versiona nimellä Towards Utopia.
1980-luku ja eteenpäin
Yesin hajottua 1981 Howe oli mukana Asia-superyhtyeessä yhdessä basisti-laulaja John Wettonin, rumpali Carl Palmerin ja kosketinsoittaja Geoff Downesin kanssa. Yhtyeen ensimmäinen albumi Asia oli suuri menestys erityisesti Yhdysvaltojen suurimpana hittinään ”Heat of The Moment”. Pian erilaiset näkemykset sekä Wettonin alkoholiongelmat turhauttivat Howen ja hän erosi yhtyeestä Alpha-albumin ja kiertueen jälkeen. Hän vieraili siinä satunnaisesti, kunnes yhtye kokoontui 2006 alkuperäisessä kokoonpanossaan. Vuonna 1982 Howe soitti Dixie Dregs -yhtyeen albumilla Industrial Standard Steve Morsen kanssa tämän säveltämän akustisen kitaradueton "Up In The Air". Hän soitti akustista kitaraa Yesissäkin vaikuttaneen Trevor Hornin tuottaman Frankie Goes to Hollywoodin albumin Welcome to The Pleasuredome (1984) nimikappaleella. Howen yhdessä entisen Genesis-kitaristi Stephen Hackettin kanssa perustaman GTR-yhtyeen tuotanto jäi yhteen albumiin (GTR, 1986) Hackettin halutessa jatkaa soolouraansa. Queen-yhtyeen albumilla Innuendo (1991) Howe soittaa nimikappaleen akustiset kitaraosuudet.
Howe on ollut sittemmin mukana uudelleenkootussa Yesissä sekä erilaisissa sen musiikkiin liittyvissä kokoonpanoissa ja projekteissa kuten Anderson-Bruford-Wakeman-Howe sekä yhteistyössä Renaissance-yhtyeen laulajan Annie Haslamin kanssa tehdyssä uusintaversiossa Going for the One -albumin kappaleesta "Turn of The Century". Vuonna 1992 Howen akustinen soolokappale "Masquerade" Yesin Union-albumilta oli ehdolla Grammy-palkinnon saajaksi parhaana instrumentaaliesityksenä. Asia-yhtyeestä Howe erosi lopullisesti 2013 voidakseen keskittyä paremmin Yesiin sekä sooloprojekteihinsa. Howe esittää akustisia soolokonsertteja, joihin kuuluu sekä Yesin aikaisia kappaleita että soolouran sävellyksiä. Hänellä on merkittävä kitaroiden ja sukulaissoittimien kokoelma.
Levytyksiä
Yhtyeiden ohella Howe on julkaissut lukuisia soololevyjä. Lisäksi hän on tehnyt yhteistyötä sekä yksittäisillä kappaleilla että albumeilla ja sessiomuusikkona. Tunnetuimpia ovat Yes ja Asia.
Syndicats
Yhtye teki kolme singleä 1964 - 1965
The In Crowd singlet
Tästä kokoonpanosta kehittyi Tomorrow.
Steve Howe Trio
Paul Sutin featuring Steve Howe
Esimerkkejä soololevytyksistä
Lisäksi Howe on julkaissut Homebrew - sarjaa, joka koostuu vuosien varrelta erilaisista demo-versioista ja niiden sovituksista pääosin yksin esitettyinä mm. rumpukoneiden avulla. Kappaleiden nimet poikkeavat julkaistuista versioista.
Home rule
Home rule oli nimitys Irlannille tavoitellulle itsehallinnolle, jota yritettiin toteuttaa useita kertoja 1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alussa. Irlanti kuului tuolloin Isoon-Britanniaan. Home rulea kannatti pääosa Irlannin poliitikoista, ja moninkertaisen pääministerin William Gladstonen ansiosta myös Britannian liberaalipuolue ryhtyi tukemaan sitä. Britannian konservatiivipuolue sekä Irlannin unionistit vastustivat home rulea kiivaasti ja onnistuivat useita kertoja estämään sen toteuttamisen. Ensimmäinen home rule -lakiesitys hylättiin parlamentin alahuoneessa vuonna 1886. Toinen esitys hyväksyttiin alahuoneessa vuonna 1893 mutta hylättiin ylähuoneessa. Kolmas esitys saatiin vuonna 1914 hyväksyttyä, mutta ensimmäinen maailmansota esti sen toteutumisen ja Irlannin nationalistien mielenkiinto alkoi siirtyä täyden itsenäisyyden tavoitteluun. Lopulta itsehallinto toteutettiin vuonna 1921 Pohjois-Irlannissa, kun taas muusta Irlannista tuli kokonaan itsenäinen valtio.
Valladolid (maakunta)
Valladolid on maakunta läntisessä Espanjassa Kastilia ja Leónin itsehallintoalueen keskiosassa. Sen rajanaapureita ovat Zamoran, Leónin, Palencian, Burgosin, Segovian, Ávilan ja Salamancan maakunnat.
Home rule
Itsehallintokamppailun alku 1870-luvulla
Termin ”home rule” teki tunnetuksi protestanttinen poliitikko Isaac Butt, joka perusti vuonna 1870 Home Government Association (vuodesta 1873 Home Rule League) -nimisen järjestön. Sen tavoitteena oli saada Irlannille oma parlamentti ja itsehallinto. Vuoden 1874 vaaleista alkaen enemmistö Irlannin edustajista Britannian parlamentin alahuoneessa oli home rule -liikkeen kannattajia, mikä teki siitä poliittisesti vaikutusvaltaisen tekijän. Buttin maltillinen politiikka vaikutti kuitenkin melko tehottomalta, sillä brittiläiset puolueet eivät olleet halukkaita tukemaan Irlannin itsehallintoa. Niinpä Buttin syrjäytti nopeasti vuonna 1875 parlamenttiin valittu Charles Stewart Parnell, josta tuli home rule -liikkeen kiistaton johtaja Buttin kuoltua vuonna 1879. Parnell kannatti hyökkäävämpää politiikkaa ja jarrutuskeskustelujen käyttöä huomion saamiseksi Irlannin asioille parlamentissa. Hän lisäsi puolueensa ohjelmaan myös vaatimuksen maareformista ja muista yhteiskunnallisista uudistuksista. 1880-luvulta alkaen myös Irlannin katolinen papisto alkoi tukea Parnellin home rule -liikettä. Vuodesta 1882 Parnellin parlamentissa johtama ryhmä tunnettiin nimellä Irlantilainen puolue tai home rule -puolue.
Valladolid (maakunta)
Maakunnan 521 130 (vuonna 2017) asukkaasta lähes kaksi kolmannesta asuu pääkaupungissa Valladolidissa, joka on myös itsehallintoalueen pääkaupunki. Maakunnassa on yhteensä 225 kuntaa, joista yli kolmannes on alle 200 asukkaan kyliä.
Home rule
Ensimmäinen ja toinen home rule -esitys
thumb|pysty=1.3|Pääministeri [[William Gladstone puolustaa ensimmäistä home rule -lakiesitystä alahuoneessa 8. huhtikuuta 1886. Illustrated London News -lehdessä julkaistu piirros.]] Vuoden 1885 parlamenttivaaleissa Parnellin puolue sai alahuoneessa vaa’ankieliaseman liberaalien ja konservatiivien välissä. Tässä tilanteessa liberaalien johtaja Gladstone päätti liittoutua irlantilaisten kanssa ja lupasi ryhtyä tukemaan home rulea. Lordi Salisburyn johtamat konservatiivit eivät hyväksyneet tätä, ja Irlannin itsehallintokysymyksestä tuli seuraavien kolmen vuosikymmenen ajaksi kaikkein voimakkaimmin Britannian pääpuolueita erottanut kiistakysymys. Gladstone kohosi helmikuussa 1886 irlantilaisedustajien tuella pääministeriksi ja antoi huhtikuussa ensimmäisen home rule -lakiesityksen, mutta se ei saanut yksimielistä tukea edes hänen omalta puolueeltaan. Esitys hylättiin alahuoneen käsittelyssä.
Seuraavana vuonna Salisbury palasi pääministeriksi ja pysyi vallassa viisi vuotta. Sinä aikana Irlantilainen puolue hajaantui sisäisesti Parnellin yksityiselämää koskeneen skandaalin seurauksena ja Gladstonen painostuksesta Parnell syrjäytettiin. Gladstone palasi pääministeriksi vuonna 1892 ja esitteli vuonna 1893 parlamentille toisen home rule -lakiesityksen. Tällä kertaa se hyväksyttiin alahuoneessa, mutta konservatiivien hallitsema ylähuone hylkäsi sen. Parnellin erosta alkanut Irlantilaisen puolueen sisäinen hajaannus jatkui vuoteen 1900, jolloin John Redmond sai puolueen yhdistettyä.
Kolmas home rule -esitys
Tämän jälkeen konservatiivit olivat yli vuosikymmenen ajan vallassa ja pyrkivät murentamaan Irlannin itsehallintovaatimusten pohjan toteuttamalla Irlannissa muita toivottuja uudistuksia. Niistä merkittävin oli vuonna 1903 säädetty niin sanottu Wyndhamin laki, joka antoi vuokraviljelijöille mahdollisuuden lunastaa vuokratilat itselleen edullisilla ehdoilla ja valtion tuella. Liberaalipuolue palasi valtaan vuonna 1906 mutta ei ryhtynyt välittömästi ajamaan uutta home rule -esitystä. Uuden esityksen arveltiin kokevan edellisen kohtalon, sillä konservatiiveilla oli edelleen pysyvä enemmistö ylähuoneessa. Tilanne muuttui, kun liberaalit vuoden 1910 vaaleissa menettivät enemmistönsä myös alahuoneessa ja jäivät jälleen riippuvaisiksi Irlantilaisen puolueen tuesta. Herbert Henry Asquithin liberaalihallitus sääti vuonna 1911 Parliament Act -lain, joka muutti ylähuoneen absoluuttisen veto-oikeuden vain lykkääväksi veto-oikeudeksi ja poisti siten kyseisen esteen.
Vuonna 1912 Asquithin hallitus antoi kolmannen home rule -lakiesityksen parlamentin käsittelyyn. Sen mukaan Irlantiin perustettavan parlamentin toimivaltaan olisivat kuuluneet muut asiat paitsi ulko- ja sotapolitiikkaa sekä imperiumia ja kruunun asemaa koskeneet päätökset. Irlantilaiset olisivat saaneet edelleen valita myös 42 edustajaa Ison-Britannian parlamenttiin. Ylähuone käytti lykkäysoikeuttaan ja hylkäsi lain kahdesti vuoden 1913 aikana. Esitys sai vastaansa varsinkin Edward Carsonin johtamien Ulsterin unionistien militantin vastarinnan, sillä he pelkäsivät Irlannin itsehallinnon jättävän protestantit enemmistönä olevien katolisten ylivallan alle. Lähes 450 000 ulsterilaista allekirjoitti Ulsterin liittokirjana (Ulster's Solemn League and Covenant) tunnetun adressin, jossa he julistivat käyttävänsä ”kaikkia tarpeellisia keinoja kukistaakseen home rule -salaliiton”. Unionistit perustivat tammikuussa 1913 Ulsterin vapaaehtoisjoukot turvatakseen vastaisuudessa oman asemansa väkivalloin. Radikaalia separatismia edustaneet Irlannin tasavaltalaiset perustivat marraskuussa samana vuonna omaan käyttöönsä Irlannin vapaaehtoisjoukot.
Vaadittuaan aluksi home rulen torjumista kokonaan Carson tyytyi lopulta vaatimukseen, että Ulsterin alue tulisi jättää pois tulevan itsehallinnon piiristä. Konfliktia pelännyt kuningas Yrjö V suositteli tätä hallitukselle, mutta Asquith kieltäytyi aluksi. Lakiesitys hyväksyttiin alahuoneessa kolmannen kerran 25. toukokuuta 1914, ja sen odotettu voimaanastuminen näytti johtavan sisällissodan uhkaan Irlannissa. Lopulta hallitus kuitenkin lupasi, että Ulsterin alueen yhdeksän kreivikuntaa saisivat halutessaan jättäytyä tilapäisesti tulevan itsehallinnon ulkopuolelle kolmeksi tai kuudeksi vuodeksi. Tämä tilapäiseksi ajateltu ratkaisu herätti tyytymättömyyttä varsinkin Irlannin nationalisteissa, joille Irlannin jakaminen kahtia oli ajatuksena mahdoton hyväksyä. Väkivallan uhka Ulsterissa näytti pahenevan, kun maaliskuussa 1914 Curraghin varuskunnan brittiläiset upseerit ilmoittivat kieltäytyvänsä toimimasta unionistien vapaaehtoisjoukkoja vastaan, mikäli heidät siihen määrättäisiin. Ensimmäisen maailmansodan puhkeaminen ehkäisi lopulta välittömät väkivaltaisuudet Irlannissa. Home rule -laki astui nimellisesti voimaan 18. syyskuuta 1914, mutta sen toimeenpano jäädytettiin toistaiseksi sotatilan vuoksi.
Tie Irlannin itsenäisyyteen
Maailmansodan aikana home rule -liikkeen kannatus hiipui. Liberaalit ja konservatiivit muodostivat yhteishallituksen, jolloin Irlantilainen puolue menetti vaa’ankieliasemansa. Puolueen johtaja Redmond oli sitoutunut tukemaan Ison-Britannian sotaponnistuksia, mikä alkoi sodan pitkittyessä vieraannuttaa hänen kannattajiaan ja lisätä vallankumouksellisten separatistien kannatusta. Vuoden 1916 pääsiäiskapinan ankara tukahduttaminen ja pelko kutsuntojen toimeenpanosta Irlannissa viimeistelivät tämän kehityksen. Irlantilaisen puolueen kannatus romahti joulukuun 1918 parlamenttivaaleissa ja suurin osa Irlannin edustajainpaikoista meni radikaalille tasavaltalaiselle Sinn Féin -puolueelle, jonka edustajat kieltäytyivät vastaanottamasta paikkojaan ja perustivat sen sijaan oman parlamentin Dubliniin tammikuussa 1919. Se julisti Irlannin itsenäiseksi tasavallaksi.
Vuonna 1920 David Lloyd Georgen hallitus sääti Government of Ireland Act -lain, jonka mukaan Irlanti jaettaisiin kahteen erilliseen itsehallintoalueeseen: Ulsterin kuudella kreivikunnalla olisi oma parlamentti ja muun Irlannin 26:lla kreivikunnalla omansa. Näiden oli määrä nauttia suunnilleen aiempien home rule -esitysten laajuisesta itsehallinnosta. Tämä laki tuli voimaan Pohjois-Irlannissa, ja Belfastin parlamentti aloitti toimintansa kesäkuussa 1921, mutta Sinn Féinin vastarinta esti lain toimeenpanon muussa Irlannissa. Irlannin vapaussota päättyi heinäkuussa 1921 solmittuun aselepoon ja joulukuussa allekirjoitettuun Ison-Britannian ja Irlannin sopimukseen, jolla 26:sta kreivikunnasta muodostettiin Irlannin vapaavaltio. Se merkitsi home rulea pidemmälle vietyä ratkaisua, mutta Irlanti jäi vielä dominion asemaan. Vuoden 1937 perustuslainmuutos vahvisti käytännössä Irlannin täydellisen itsenäisyyden lakkauttamalla kenraalikuvernöörin viran ja Ison-Britannian hallitsijan veto-oikeuden Irlannin asioissa. Irlanti katkaisi muodollisestikin suhteensa vanhaan emämaahan eroamalla vuonna 1949 Brittiläisestä kansainyhteisöstä.
Buddy DeSylva
Alkuvuodet ja opiskelu
George Gard DeSylva syntyi 27. tammikuuta 1895 New Yorkissa ja vietti lapsuutensa Kaliforniassa. Hänen isänsä oli portugalilaissyntyinen näyttelijä ja äiti kalifornialaisen šeriffin tytär. Vanhemmat erosivat pian Georgen syntymän jälkeen. DeSylva esiintyi jo neljävuotiaana vaudevillen laulu- ja tanssiesityksessä, mutta joutui lopettamaan esiintymisen viisivuotiaana isoisänsä painostuksesta. High schoolissa ja collegessa ollessaan hän opiskeli viulunsoittoa ja oli usein poissa koulusta kirjoittaakseen musiikkia. Hänen vuonna 1915 kirjoittamansa näytelmä Nobody Loves a Fat Man esitettiin koulun päättäjäisissä ja sai innostuneen vastaanoton. Viulunsoittoa DeSylva ei koskaan oppinut, mutta sen sijaan hän opetteli professorinsa tyttären avustuksella soittamaan ukulelea. Myöhemmin hän pääsi opiskelemaan Etelä-Kalifornian yliopistoon Los Angelesiin.
Changhua
Changhua (myös Zhanghua, Jhanghua; ) on kaupunki Taiwanin länsiosassa. Vuoden 2018 arvion mukaan siellä asui 232 729 asukasta.
Changhua tunnetaan suuresta Buddhan patsaastaan. Betonista tehty patsas on 30 metriä korkea, ja sijaitsee Baguavuoren huipulla. Se näkyy selkeällä säällä koko kaupunkiin.
Buddy DeSylva
New York
DeSylva alkoi työskennellä Tin Pan Alleyllä lauluntekijänä. Jolson käytti hänen kirjoittamiaan kappaleita tähdittämässään vuoden 1918 Broadway-musiikkinäytelmässä Sinbad. Näistä kappaleista, joihin kuului muun muassa ”I’ll Say She Does”, tuli DeSylvan ensimenestys ja seuraavina vuosina hän kirjoittikin kappaleita useisiin musikaaleihin. Hänen sanoittamastaan Jerome Kernin sävellyksestä ”Look for the Silver Lining” tuli hitti vuonna 1920. DeSylva jatkoi myös yhteistyötään Al Jolsonin kanssa; Jolson esitti Broadwaylla muun muassa DeSylvan ja Louis Silversin kappaleen ”April Showers” ja kirjoitti yhdessä DeSylvan kanssa sanat Joseph Meyerin vuoden 1924 sävellykseen ”California Here I Come”.
Vuodesta 1922 lähtien DeSylva kirjoitti musiikkia George White’s Scandals -musikaalisarjaan. Hän sanoitti useita George Gershwinin kappaleita, mukaan lukien vuoden 1924 ”Somebody Loves Me” (yhdessä Ballard MacDonaldin kanssa) ja ”Why Do I Love You” (yhdessä Ira Gershwinin kanssa). Vuonna 1925 hän sanoitti James F. Hanleyn sävellyksen ”Just a Cottage Small by the Waterfall”.
Vuonna 1925 DeSylva lyöttäytyi yhteen säveltäjä Ray Hendersonin ja sanoittaja Lew Brownin kanssa, ja kolmikosta tuli nopeasti yksi Broadwayn ja Hollywoodin menestyksekkäimmistä lauluntekijäryhmistä. He kirjoittivat musiikin vuoden 1926 George White’s Scandalsiin ja useisiin muihin Broadway-näytelmiin, mukaan lukien Good News (1927), Manhattan Mary (1927), Hold Everything (1928) ja Flying High (1930). He myös tekivät musiikkia Jolsonin elokuviin Sonny Boy ja It All Depends on You ja julkaisivat itsenäisiä populaarimusiikkikappaleita. He perustivat oman julkaisuyhtiönsä vuonna 1927. Yhtiö myytiin Warner Brothersille vuonna 1930 osana yhteensä 8 000 000 dollarin kauppaa. DeSylvasta, Hendersonista ja Brownista tehtiin vuonna 1956 elokuva Kaikki riippuu sinusta.
Elokuvatuottajana
Henderson ja Brown palasivat New Yorkiin vuonna 1931 DeSylvan jäädessä Kaliforniaan työskentelemään elokuvatuottajana. Hän kuitenkin teki edelleen musiikkia myös Broadwaylle, mukaan lukien vuoden 1932 näytelmään Take a Chance. Hän tuotti muun muassa lapsitähti Shirley Templen elokuvat Pikku eversti (1935), Rikas tyttöraukka (1936) ja Pikku salamatkustaja (1936). Vuonna 1939 hän muutti New Yorkiin ja perusti musiikkijulkaisuyhtiön, mutta palasi vuonna 1941 Hollywoodiin. Hän toimi Paramount Picturesilla vastaavana tuottajana vuodesta 1941 vuoteen 1944. Vuonna 1942 hän perusti Johnny Mercerin kanssa levy-yhtiö Capitol Recordsin.
DeSylva kuoli 11. heinäkuuta 1950 Los Angelesissa.
Luettelo näytelmistä
Alla on lueteltu alkuperäiset Broadway-näytelmät, joihin DeSylva sanoitti tai sävelsi musiikkia.
Ærøn kunta
thumb|right|250px|Kartta kunnan alueella sijaitsevista seurakunnista.
Ærø on Etelä-Tanskan alueella Tanskassa sijaitseva kunta. Vuoden 2020 huhtikuussa kunnassa oli 5 971 asukasta, ja sen pinta-ala oli 90,1 neliökilometriä. Kunnan keskustaajama on nimeltään Ærøskøbing.
Seurakunnat
Seuraavassa on esitetty luettelo kunnan alueella sijaitsevista seurakunnista. Luettelon numerot viittaavat oheisen kartan numeroihin.
Lapin sivistysseura
Vuonna 1932 Lapin sivistysseura perusti Sápmelaš-lehden. Sivistysseura myös julkaisi saamenkielistä kirjallisuutta, mukana uskonnollisia teoksia.
Piennarnahkajäkälä
Piennarnahkajäkälä (Peltigera ponojensis) on nahkajäkälien sukuun kuuluva jäkälä. Sen yläpinta on harmaa tai ruskettuva ja huopakarvainen. Alapinnan suonet ovat vaaleita. Liuskat ovat noin yhden senttimetrin levyisiä. Kasvaa paljaalla kivennäismaalla teiden varsilla ja kedoilla.
Contessina de’ Bardi
Contessina de’ Bardi (n. 1400 – 1473) oli Firenzen hallitsija Cosimo de’ Medicin vaimo.
Elämäkerta
Contessina de’ Bardin tarkkaa syntymävuotta ei tunneta. Eri lähteissä mainitaan vuodet 1391, 1392 ja 1400. Vuosista 1400 lienee todennäköisin. Contessina de' Bardi meni naimisiin Cosimo de’ Medicin kanssa vuonna 1414 ja häntä olisi pidetty tuohon aikaan varsin vanhana naimisiin menijänä, jos aiemmat syntymävuodet pitäisivät paikkansa. Contessina de’ Bardin isä Alessandro di Sozzo Bardi oli Vernion kreivi ja äiti Cammilla Elcin kreivi Raniero di Galdo Pannochieschin tytär. Contessinalla ja Cosimolla oli kolme poikaa: Piero, Giovanni ja Lorenzo.