cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nižni Novgorod
Neuvostoaika 1917-1990
vasen|pienoiskuva|[[Voitonpäivä Mininin ja Pozharskin-aukiolla 9. toukokuuta 1945,'.]] Volgan ja Okan yli ei ollut pysyvää siltaa ennen Lokakuun vallankumousta vuonna 1917. Tilapäisiä siltoja rakennettiin messutapahtumien ajaksi. Ensimmäisen sillan rakentamisen Volgan yli aloitti Moskova–Kazan -rautatieyhtiö vuonna 1914, mutta se valmistui vasta Neuvostoliiton aikakaudella, kun rautatie Kotelnitšiin avattiin liikenteelle vuonna 1927.
Karviaiskoiso
Viljely Suomessa
Karviaiskoiso kasvaa Suomessa yksivuotisena ja tuottaa hedelmiä etenkin etelässä.
Nižni Novgorod
Neuvostoaika 1917-1990
Neuvostoaikana kaupungista tuli merkittävä teollisuuskeskus. Henry Ford auttoi 1920-luvun lopulla rakentamaan suuren kuorma- ja traktoritehtaan (GAZ) lähettämällä kaupunkiin amerikkalaisia insinöörejä ja mekaanikkoja, mukaan lukien tuleva työväenjohtaja Walter Reuther. Gorkin autotehdas (GAZ) avattiin vuonna 1932 Neuvostoliiton ja Fordin autotehtaan yhteistyön tuloksena.
Toisen maailmansodan aikana kaupungissa tuotettiin merkittävä osa Neuvostoliiton sotakalustosta. GAZ valmisti GAZ-MM-kuorma-autoja, BA-64-panssariautoja, T-60 ja T-70-panssarivaunuja ja SU-76-rynnäkkötykkejä. Lentokonetehdas №21 (nykyisin Sokol) Semjon Lavotškinin johdolla tuotti kolmanneksen hävittäjistä. Krasnoje Sormovo (tehdas №112) valmisti sukellusveneitä ja vetureita ja 30 prosenttia T-34-panssarivaunuista. Tykkitehdas №92 valmisti tykistökalustoa ja radiopuhelintehdas №197 (nykyinen Nitel) viestintäkalustoa. Vuodesta 1941 vuoteen 1943 Gorki joutui natsi-Saksan iskujen ja pommitusten kohteeksi. Sodan kaksi ensimmäistä vuotta Luftwaffe pommitti näitä tehtaita: Molotovin autotehdas (nykyisin GAZ), Vallankumouksen moottori (nykyisin Rumo), Leninin Radioelektroninen laitos (Nitel) ja lentokonetehdas №21 (Krasnoje Sormovo).
Yksittäiset tiedustelulennot Gorkin yli alkoivat syksyllä 1941. Saksalaiset lentokoneet lensivät erittäin korkealla ja jäivät leijumaan autotehtaan ylle. Ensimmäinen Ju-88 -tiedustelukone ilmestyi taivaalle kaupungin ylle 9. lokakuuta klo 13.00. Pommitukset kaupungin läheisyydessä alkoivat 22. lokakuuta, ja osuivat lähiöalueella hisseihin ja varastoon Dzerzhinskin lähellä. 784. ilmatorjunta joukko-osasto osallistui kaupungin puolustukseen. Kremlin ja Aleksanteri Nevskin katedraalin torneihin, jota käytettiin satamavarastona, asennettiin ilmatorjunta-aseita. Ne puolustivat Okan ja Volgan siltoja sekä Kremliä ja messualuetta, joissa sijaitsivat kaupungin ja alueen viranomaiset.
Kaupungin massiivisimmat pommitukset tapahtuivat kesällä 1943. Saksan ilmavoimat tuhosivat lähes kokonaan Gorkin autotehtaan (GAZ). Tehtaan korjaaminen kesti 100 päivää. Korjaustyö alkoi jo pommi-iskujen aikana ja jatkui kiihtyvällä vauhdilla. pienoiskuva|Sverdlov pääkatu (nykyinen Bolšaja Pokrovskaja) ja Minin-aukio neuvostoajalla ennen vuotta 1990.
Rakennus- ja kokoonpanoryhmiä houkuteltiin Moskovasta, Uralilta, Siperiasta ja Keski-Aasiasta. Henkilöstön kokonaismäärä oli noussut 35 000:een. Propagandatukea varten tehtaalla alkoi työskennellä 7. kesäkuuta alkaen Pravda-sanomalehden liikkuva toimitus. Ensin käynnistettiin pyöräosasto ja tärkeimmät korjaustyöt saatiin päätökseen neljässä kuukaudessa. Gorkin autotehtaan uudellenrakentamisen päättymisen virallinen päivämäärä on 28. lokakuuta 1943. Sinä päivänä lähetettiin Josif Stalinille raportti, jonka allekirjoitti 27 000 rakentajaa.
Saksalaiset pommittivat Gorkia ensi kertaa 4. marraskuuta 1941 operaatiossa, joka liittyi Moskovasta käytävään taisteluun. Pommitukset jatkuivat helmikuussa 1942 ja saman vuoden kesällä sekä marraskuussa. Pitkän tauon jälkeen Gorkia pommitettiin uudelleen seitsemänä yönä 4.–8., 10.–11., 13.–14. ja 21.–22. kesäkuuta 1943 osana kesän suurhyökkäystä. Samalla iskettiin myös muihin Volgan alueen teollisuuskeskuksiin, Jaroslavliin ja Saratoviin.
Suuren osan neuvostoaikaa se oli suljettu kaupunki ulkomaalaisilta Neuvostoliiton sotilastutkimus- ja tuotantolaitosten turvallisuuden vuoksi, vaikka se oli suosittu pysähdyspaikka kotimaisille matkailijoille, jotka risteilivät Volgaa ylös ja alas jokilaivoilla. Miljooonakaupungin katukartatkin olivat myynnissä vasta 1970-luvun puolivälissä.
Vuonna 1970 kaupungille myönnettiin Neuvostoliiton korkeimman neuvoston puheenjohtajiston asetuksella Leninin kunniamerkki. Mátyás Rákosi, Unkarin kommunistipuolueen maanpaossa 1956 lähtien ollut entinen pääsihteeri kuoli kaupungissa vuonna 1971. Fyysikko ja nobelisti Andrei Saharov karkotettiin kaupunkiin vuosiksi 1980–1986, jotta hänen yhteytensä ulkomaalaisiin vaikeutuisivat. Vuonna 1985 kaupungissa aloitettiin metroliikenne. Kaupungin ”suljettu” asema päättyi, kun alkuperäinen nimi Nižni Novgorod palautettiin vuonna 1990.
Neuvostovallan jälkeinen aika 1990-
Vuonna 2016 Venäjän presidentti avasi uuden Suuren Isänmaallisen Sodan 70-vuotisen Voiton muiston Tehtaan, joka on osa Almaz-Antein sotateollisuuskonsernia. Kaupungin 800-vuotisjuhlia vietettiin 21. elokuuta 2021. Venäjän keskuspankki laski liikkeelle Nižni Novgorodin 800-vuotisjuhlan muistorahan.
Teollisuus
Kaupungissa on GAZ:n (Gorkovski Avtomobilnyi Zavod) tehdas, joka tunnetaan Gorkin autotehtaana. Tehdas valmistaa Gazel-paketti- ja -avolava-autoja, ja se on aiemmin valmistanut Volga-henkilöautoja. Kaupungissa on myös suuri lasitehdas sekä Kaskol-lentokonetehdas.
Liikenne
Kaupungissa toimii maanalainen, Nižni Novgorodin metro. Rautatieyhteydet ovat hyvät, junat pääkaupunki Moskovaan lähtevät pääasiassa Nižni Novgorodin Moskovan rautatieasemalta. Matka-aika suurnopeusjuna Sapsanilla Moskovaan oli alle neljä tuntia vuoden 2013 alussa; matka-aikaa pyritään rataa parantamalla lyhentämään yli tunnilla. Myös kaupungin keskustasta noin 18 kilometriä lounaaseen sijaitsevaa kansainvälistä lentoasemaa uusitaan kymmenvuotisella modernisointihankkeella.
Urheilu
Kaupungin jääkiekkoseura Torpedo pelaa KHL-liigassa, jääpalloseura Start pelaa Venäjän jääpallon superliigassa, ja jalkapalloseura FK Volga pelaa Venäjän valioliigassa. Nižni Novgorod oli yksi FIFAN vuoden 2018 jalkapallon MM-kisojen isäntäkaupungeista.
Keltainen jäänsärkijä
Keltainen jäänsärkijä on Juha Vainion sanoittama suomenkielinen versio The Beatlesin kappaleesta Yellow Submarine. Sen levyttivät Simo Salminen ja Spede Pasanen 8. syyskuuta 1966. ”Keltainen jäänsärkijä” menestyi Suomessa paremmin kuin alkuperäisversio, sillä se oli sekä marraskuun että joulukuun 1966 listalla sijalla kolme.
Kappaleen ensimmäiset sanat parodioivat J. L. Runebergin Sotilaspoika-runoa. Sanat ”Lisää liksaa!” sekä viimeisen kertosäkeen aikana laulun päälle huudettu ”Värssy Wällärille pojat!” ovat viittaus jäänmurtajalakkojen johtamisesta tunnettuun Merimiesunionin puheenjohtaja Niilo Wälläriin.
Vuoden 1966 lopulla uuden jäänmurtajalakon uhatessa Matti Kuusla pyysi Wälläriä johtamaan Ylioppilaskunnan Laulajia kappaleen esityksen taltioinnissa Me krokotiilit -viihdeohjelmaa varten. Esityksessä Wälläri kysyy ”Saisinko minäkin laulun” viimeisen kertosäkeen aikana. Seuraavan jäänmurtajalakon aikana Simon ja Speden levyttämä kappale olikin Yleisradiossa soittokiellossa.
Kappale on julkaistu muun muassa kokoelma-albumilla 20 suosikkia – Rotestilaulu.
Sillihai
Sillihai (Lamna nasus) on suurikokoinen hailaji ja yksi nopeimmista haista. Sillihai on piikkihain ohella ainoa Suomessa tavattu hailaji.
Sillihain liha on arvostettu ruoka-aine, ja laji on taloudellisesti tärkeä kalateollisuudelle. Varsinkin keitoksi laitettavista evistä maksetaan paljon.
Itämerellä sillihaita kulkeutuu satunnaisesti suolapulssien mukana. Yksi yksilö on tavattu 1940-luvulla raahelaisen kalastajan verkosta kuolleena.
Sillihain kannat ovat monin paikoin vähentyneet ylikalastuksen takia. Siksi sitä on ehdotettu suojeltavaksi. YK:n CITES-kokouksessa vuonna 2007 se jätettiin suojelun ulkopuolelle muun muassa suurten kalastusmaiden Norjan, Japanin ja Kiinan vastustuksen vuoksi. Vuonna 2013 sillihai pääsi CITES-suojelun piiriin.
Ulkonäkö ja koko
Sillihai on sukkulanmuotoinen hai jolla on suuret tummat silmät ja pienet hampaat. Sen selkäpuoli on tummanharmaa, vatsapuoli valkoinen. Se kasvaa tyypillisesti noin 175 cm pitkäksi.
Showdown
Showdown on suomenruotsalainen tanssiyhtye, kotoisin enimmäkseen Varsinais-Suomen Kemiönsaarelta. Yhtye perustettiin 1980-luvun alkupuolella. Se on osallistunut kaksi kertaa Syksyn sävel -laulukilpailuun, vuosina 1986 (2. sija) ja 1987 (1. sija).
Matka 2: Salainen saari
Matka 2: Salainen saari on vuonna 2012 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen toiminta-seikkailuelokuva, jonka on ohjannut Brad Peyton. Elokuva on jatko-osa vuoden 2008 elokuvalle Matka maan keskipisteeseen. Elokuvan pääosia näyttelevät Dwayne Johnson, Michael Caine, Josh Hutcherson, Vanessa Hudgens, Luis Guzmán ja Kristin Davis.
Juoni
Sean Anderson lähtee äitinsä uuden miesystävän Hankin kanssa etsimään kadonnutta isoisäänsä Alexanderia, joka katosi yrittäessään löytää kadonnutta saarta.
Torsten Korkkinen
pienoiskuva|Torsten Korkkinen
Torsten Erik Einar Korkkinen (31. lokakuuta 1912 Nakkila – 3. helmikuuta 1969 Karstula) oli Mannerheim-ristin ritari numero 28. Sotilasarvoltaan hän oli majuri. Koulutukseltaan hän oli agrologi ja työskenteli sodan jälkeen maanviljelijänä omistamallaan tilalla Hyvinkään Kytäjällä. Nimityshetkellä hän oli sotilasarvoltaan vänrikki.
Korkkiselle paljastettiin muistolaatta Hyvinkään vanhassa kirkossa kesäkuussa 2008. Hänen muistolaattansa löytyy myös hänen entisen koulunsa, Hämeenlinnan lyseon tiloista.
Korkkinen ampui 20 vuotta nuoremman morsiamensa ja itsensä 3.2.1969. Syyksi arveltiin taloudellisia vaikeuksia.
Kääpiövesikauris
Kääpiövesikauris eli afrikankääpiökauris (Hyemoschus aquaticus) on Afrikassa elävä sorkkaeläin. Se on suurin kääpiökaurislaji ja muodostaa heimossa oman Hyemoschus-sukunsa. Myskihirvien ja vesikauriin tavoin kääpiövesikauriskoirailla on pidentyneet yläkulmahampaat, joita ne käyttävät taisteluissaan. Sarvet puuttuvat kokonaan.
Koko ja ulkonäkö
pienoiskuva|vasen|Kääpiövesikauriin kallo Kääpiövesikauris on heimonsa kookkain laji. Arviot ruumiin pituudesta vaihtelevat 60 ja 102 senttimetrin välillä ja säkäkorkeudesta 30,5 ja 55 senttimetrin välillä. Lyhyen, pörröisen, alhaalta valkoisen hännän pituus on 7,5–17 senttimetriä. Aikuisen yksilön paino vaihtelee 7–16 kilogramman välillä. Koiraan keskipaino on 9,7, naaraan 12 kilogrammaa. Kääpiövesikauris on niitä harvoja sorkkaeläimiä, joilla naaraat ovat koiraita suurempia. Vastasyntyneen poikasen painoa ei tunneta.
Muiden kääpiökauriiden tavoin kääpiövesikauris on vankkarakenteinen, pyöreäselkäinen ja lyhytkaulainen. Takaruumis on eturuumista korkeampi, mikä johtuu lihaksikkaista takajaloista. Jalat ovat ruumiinkokoon suhteutettuna lyhyet ja ohuet. Kinnerniveltentakana on mustan, kiiltävän ihon muodostama laikku. Nelivarpaiset, hyvin kehittyneet sorkat muistuttavat sian sorkkia.
Loimaan kotiseutumuseo
thumb|Museo elokuussa 2012. Loimaan kotiseutumuseo on vuonna 1855 rakennetussa viljamakasiinissa sijaitseva museo, jonka toiminta käynnistyi talkoovoimin kerätystä ja lahjoituksina saadusta esineistöstä. Museo avattiin vuonna 1962. Esineistöä on noin viisi tuhatta kappaletta. Museo sijaitsee Kanta-Loimaan kirkonmäellä, ja sitä ylläpitää Loimaa-Seura ry. Museorakennuksena toimivan luonnonkivistä rakennetun viljamakasiinin lahjoitti yhdistyksen käyttöön paikallinen manttaalikunta.
Kääpiövesikauris
Koko ja ulkonäkö
Kääpiövesikauriin kiiltävä turkki on selkäpuolelta punertavan ruskea, vatsapuolelta valkoinen. Ruumista kirjovat silmiinpistävät valkoiset poikittaisjuovat ja selän pystysuorassa rivissä kulkevat valkoiset täplät. Leukaa, kurkkua ja rintaa peittää karkea karva, jossa on valkoinen, V-kirjaimen muotoinen kuvio. Juovat ja täplät auttavat kääpiövesikaurista sulautumaan varjoisaan metsäympäristöön.
Pää on pieni, suippo ja kapea. Nahkamaisessa kuonossa on viillonmuotoiset sieraimet, jotka muistuttavat jonkin verran virtahevon läppämäisiä sieraimia ja ovat sopeutuneet lajin tapaan paeta veteen. Kaula on lyhyt ja paksu, korvat pienet ja pyöreät. Silmät ovat suuret. Sarvia ei ole kummallakaan sukupuolella, mutta aikuisen koiraan yläkulmahampaat saattavat työntyä huulten välistä ulos saakka. Niitä käytetään taisteluissa aseina. Myös naaraan kulmahampaat ovat suurentuneet, mutta ovat lyhyemmät ja tylpemmät. Myskihirvillä ja vesikauriilla on samanlaiset kulmahampaat kuin kääpiövesikauriilla, mutta suuremmat. Maha on kolmilokeroinen. Koirailla on alaleuassa ainutlaatuiset hajurauhaset, jotka puuttuvat kaikilta muilta heimon lajeilta.
Liikkuessaan kääpiövesikauris pitää päänsä alhaalla, mikä saa eläimen näyttämään lähes kartiomaiselta. Muoto auttaa sitä kulkemaan miltei läpitunkemattoman kasvillisuuden läpi. Kasvillisuuden aiheuttamilta vammoilta sitä suojaavat myös kilpenä toimiva turkki ja selkäpuolen luja iho. Paksu iho ulottuu myös takamukseen ja kaulaan, joissa on paksut lihakset. Paksun ihon ja lihaksiston tarkoituksena saattaa olla ehkäistä taisteluvammoja, joita pitkät kulmahampaat voisivat aiheuttaa.
Levinneisyys ja elinympäristö
Kääpiövesikaurista tavataan Länsi- ja Keski-Afrikassa. Sen esiintyminen painottuu rannikon läheisyyteen. Länsi-Afrikassa sen levinneisyys ulottuu Sierra Leonesta ja Kaakkois-Guineasta Liberiaan, Norsunluurannikon eteläosiin ja Lounais-Ghanaan. Keskisessä Afrikassa sen levinneisyys kattaa sademetsäalueen, joka ulottuu Nigerjoen itäpuolisesta Nigeriasta Etelä-Kameruniin, Gaboniin, Angolan Cabindan maakuntaan, Kongon tasavaltaan ja Kongon demokraattiseen tasavaltaan. Kääpiövesikauriin arvellaan hävinneen Ugandasta, mutta ainakin ennen sitä tavattiin maan läntisimmissä osissa. Sitä on havaittu myös Pohjois-Angolan Lunda Norten maakunnasta Kasaijoen läheltä, mikä on eteläisin havainto lajista.
Kääpiövesikauriin elinympäristöä ovat jokilaaksojen, puronvarsien ja soiden läheisyydessä sijaitsevat alankomaan sademetsät. Kääpiövesikaurista tapaa vain harvoin yli 250 metrin päässä lähimmästä makean veden lähteestä. Sitä tavataan usein varttuneissa ylänkömetsissä. Vaikka se elää aina jokien ja purojen läheisyydessä, varsinaisilla soilla se ei ole erikoistunut elämään.
Vuonna 1999 kannan kokonaismääräksi arvioitiin noin 280 000 yksilöä ja se luokitellaan elinvoimaiseksi lajiksi. Iturin metsässä esiintymistiheydeksi on raportoitu 1,5–5,0 eläintä neliökilometriä kohden, Gabonissa jopa 28 yksilöä neliökilometriä kohden.
Käyttäytyminen
Kääpiövesikauris on arka ja piilotteleva. Se liikkuu yksinomaan öisin. Päiväsaikaan se lepää, ja on yleensä piiloutunut esimerkiksi puunrunkojen väliin, kaatuneiden puiden, tai aluskasvillisuuden joukkoon, mutta lepää yllättävän usein myös avoimemmassa paikassa. Naaras on koirasta aktiivisempi, mutta sekin viettää 40 prosenttia yöstä lepäillen. Huomaamattomana pysyäkseen kääpiövesikauris luottaa suojaväriinsä ja liikkumattomuutensa. Lepäävä kääpiövesikauris voi päästää vain muutaman metrin päähän, ennen kuin pakenee vastaantulijaa. Se on ainoa pieni sorkkaeläin, joka aktiivisesti kätkeytyy sukeltamalla veden alle. Hyvästä uima- ja sukellustaidostaan huolimatta kääpiövesikauris väsyy vedessä nopeasti. Sukelluksissa olevia eläimiä kuvatessa on huomattu, että ne liikkuvat puronpohjan tasolla askeltaen tavalla, joka muistuttaa virtahevon vastaavaa käyntiä. Kääpiövesikauris ui vastavirtaan. Se nousee rantaan kohdalla, jossa on yläpuolella suojaavaa rantakasvillisuutta tai suojaavaa rantatörmää.
Kääpiövesikauris on pääosin yksineläjä. Naaraat ovat paikkauskollisia ja voivat pysyä samalla reviirillä koko ikänsä. Koiraiden reviirit ovat suurempia ja menevät päällekkäin naaraiden reviirien kanssa. Koiraan reviirillä on yleensä kaksi naarasta. Eräällä Ivindo-joen saarella tehdyn tutkimuksen mukaan naaraan reviiriln koko on 13–14 hehtaaria, koiraan reviirillä 20–30 hehtaaria. Kahden Iturin metsässä elävän radiopannoitetun naaraan käyttämät elinalueet olivat kooltaan 22 ja 24 hehtaaria. Koiras pitää reviiriä hallussaan enimmillään vuoden, ennen kuin toinen koiras tulee sen tilalle. Kääpiövesikauriit voivat olla toisiaan kohtaan aggressiivisia. Eräiden tutkijoiden mukaan tämä viittaa sosiaalisen hierarkian puuttumiseen. Koiraat käyvät taisteluja keskenään naaraita useammin, yleensä reviirikiistojen takia. Taistelut ovat useimmiten lyhyitä. Niissä ne säntäävät toisiaan kohden suu avoinna, tönien toisiaan kuonoillaan ja yrittäen purra toisiaan kulmahampaillaan ja alaleuan etuhampaillaan. Kääpiövesikauriilla on ihossaan useassa kohtaa hajurauhasia, joita ne käyttävät luultavasti lajinsisäiseen viestintään. Ne liittyvät luultavasti parittelukäyttäytymiseen, mutta niitä saatetaan käyttää myös kemialliseen viestintään makuupaikoilla. Ritualisoidusta reviirin merkitsemisestä ei kuitenkaan ole todisteita. Naarasta kosiskelevan koiraan on kuvattu naarasta lähestyessä ja seuratessa päästävän lyhyitä parahduksia. Paikalliset Mbuti-pygmit kertovat lajin päästävän öisin erityisiä ”puuskutus”-huudahduksia öisin.
Lisääntyminen
pienoiskuva|Täytetty kääpiövesikauris Lontoon luonnonhistoriallisessa museossa Koska kääpiövesikauris elää metsän suojissa, sen elinkaaresta tiedetään vain vähän, ja eri lähteissä on ristiriitaisia kertomuksia. Naaras synnyttää ilmeisesti yhden poikasen kerrallaan, kerran vuodessa. Neljä nisää viittaavat siihen että poikasia voisi olla enemmänkin. Kantoaika kestää 6–9 kuukautta, joidenkin lähteiden mukaan vain neljä. Emo imettää poikasta 3-6 tai jopa yhdeksän kuukautta.
Metsästys ja suojelu
Kääpiövesikauriin lihaa pidetään herkullisena ja sitä metsästetään innokkaasti. Kisanganin alueella sen ”valkoista” lihaa on verrattu osin liioitellusti kalanlihaan. Paikalliset asukkaat pitävät kääpiövesikaurista epätavallisen älykkäänä ja nokkelana selviytymään vaaratilanteista. Alueilla, missä sen metsästys on sallittua, jahti onnistuu parhaiten otsalamppua käyttäen pimeän tulon jälkeen. Iturin metsän keskiosissa mbuti-pygmit metsästävät kääpiövesikaurista verkoilla. Jatkuvasta metsästyksestä huolimatta ne muodostavat edelleen noin viisi prosenttia heidän saaliistaan. Kannan säilyminen johtuu osin siitä, että he välttävät jokiympäristöä, jossa lajiin törmää tödennäköisimmin. Metsästysansat ovat suurin vaara kääpiövesikauriille. Eräällä Iturin metsässä pyydystetyllä naaraalla oli etujalassaan ansan aiheuttama kuoliomainen vamma. Tästä huolimatta se oli normaalipainoinen ja kantoi synnytysvalmista poikasta.
Kääpiövesikaurista pidetään taantuvana lajina. Se on saattanut kadota suuresta osasta Länsi-Afrikkaa. Suurimmat uhat ovat elinympäristöjen häviäminen ja bushmeat-metsästys. Lajia tavataan usealla suojelualueella.
Luokittelu
Kääpiövesikauriista on kuvattu kolme alalajia: Nimialalaji H. a. aquaticus Sierra Leonesta, H. a. batesi Kamerunista, ja H. a. cottoni Iturin metsästä, mutta niiden validius on kyseenalainen, eikä kääpiövesikauriista eroteta nykyään alalajeja. Sekä levinneisyysalueen länsireunan, että itäreunan yksilöiden sieraimet ovat kuitenkin kapeammat kuin niiden välissä elävillä lajitovereilla.
Kääpiövesikaurista pidetään heimonsa alkeellisimpana lajina. Sen kehityslinja saattoi erota muista nykyisistä kääpiökaurislajeista jo yli 35 miljoonaa vuotta sitten. Sen luuranko on monilta osin täysin samanlainen kuin mioseenikautisella kääpiökauriilla, Dorcatheriumilla. Níiden on arveltu kuuluvan jopa samaan sukuun. Sukujen hampaistoissa on kuitenkin eroja. Ensimmäiset kääpiövesikauriin fossiilit kaivettiin vuosina 1998 ja 2003 Tugenin kukkuloilta Pohjois-Keniasta, ja ovat 5,3–4,5 miljoonan vuoden takaa varhaiselta plioseenikaudelta.
After Hours
After Hours on kanadalaisen R&B-laulaja The Weekndin neljäs studioalbumi, joka julkaistiin vuoden 2020 maaliskuussa levy-yhtiöiden XOn ja Rebublic Recordsin toimesta. Ennen albumin julkaisua, artisti itse vahvisti, että After Hours tulisi olemaan tyyliltaan erilainen verrattuna hänen vuonna 2016 julkaistuun Starboy-albumiinsa. After Hours sisältää vaikutteita dreampopin ja uuden aallon musiikkigenreistä, ja sen kappaleet käsittelevät teemoja, kuten ylimielisyyttä, itsevihaa ja röyhkeyttä.
Albumilta julkaistiin neljä singleä ”Heartless”, ”Blinding Lights”, ”In Your Eyes” ja ”Save Your Tears”, joista kolme nousi listaykkösiksi useissa maissa sekä myivät platinaa. Albumi sai ylistystä myös kriitikoilta, ja se nousikin US Billboard 200 -listan kärkeen, pysyen siellä neljä viikkoa putkeen. After Hours ei jäänyt ainoastaan Yhdysvaltojen sisäiseksi menestykseksi vaan se saavutti huippupaikan myös kahdessakymmenessä muussa maassa, lukuunottaen Suomessa.
Albumin musiikkivideot on ohjannut suomalainen Anton Tammi.
Taustaa ja julkaisu
Helmikuussa 2020 The Weeknd ilmoitti 48-sekuntia pitkällä teaserilla, että albumin nimeksi tulee After Hours. Pari päivää tämän jälkeen albumin julkaispäivämäärä ilmoitettiin, 20. maaliskuuta, ja sen lisäksi After Hoursin samanniminen kappale julkaistiin singlenä. 17. marraskuuta, viimeisellä viikolla ennen After Hoursin julkaisua, The Weeknd jakoi albumin kappalelistan, ja kaksi päivää myöhemmin ilmoitti, että albumi osoitetaan fanille ja XO Podcastin isännälle, Lancelle, joka menehtyi edellisenä yönä. 23. maaliskuuta, vain kolme päivää albumin virallisen julkaisun jälkeen, julkaistiin sen deluxe-versio, joka sisälsi viisi remixiä.
Seitsemän päivää myöhemmin, My Dear Melachonyn kaksoisvuosipäivänä, uudistettu deluxe julkaistiin, joka sisälsi alkuperäisten kappaleiden ja remixien lisäksi kolme uutta bonuskappaletta. Myöhemmin The Weeknd julkaisi uuden EP-levyn nimeltä After Hours (Remixes), joka nimensä mukaisesti sisälsi deluxe-version ja yleisölle uusia remixejä.
Vastaanotto
After Hours on kriitikoiden laajasti ylistämä albumi. Metacriticissä albumi on saanut pisteiksi 80/100 perustuen noin 970 arvosteluun ja AnyDecentMusic? kokosi useiden musiikkisivustojen arvosteluista After Hoursin keskiarvoksi yhteensä 7.7/10.
Candance McDuffie albumia ylisti Consequence of Soundissa kirjoittaessaan "sitä myötä kun hän [The Weeknd] kehittyy, hän jatkaa itsensä uudelleenkeksimistä ja tietää tasan tarkkaan miten saada fanit koukkuun. Ja After Hours on todiste siitä, että hän ei ole vielä valmis; itse asiassa hän on vasta aloittelemassa." Exclaim!-sivuston arvostelija Jacob Carey puolestaan kirjoitti, että "After Hours tuntuu olevan The Weekndin oma versio Vegasista - paikasta, jossa hemmottelua, itsevihaa ja röyhkeyttä ei vain oteta vastaan, vaan siihen myös rohkaistaan." The Guardianin kriitikko Michael Craigg kehui albumia, ylistäen sen "kerronnan yhteneväisyyttä" ja sanoen "kappaleet sulautuvat toisiinsa, ja ääniviittaukset ovat täynnä siistittyjä säikeitä, jotka aiemmin olisi jätetty purkautumaan. Tasapainottamalla hänen musiikillisen persoonallisuutensa kahta puolta, After Hours tuntuu ensimmäiseltä The Weekndin albumulta hetkeen, joka tarjoaa selkeän, uniikin näkemyksen turhauttavan abstraktisuuden sijaan." NME:n toimittaja Luke Britton kutsui After Hoursia "The Weekndin parhaimmaksi albumiksi."
Jon Dolan kirjoitti Rolling Stoneen, että "albumi saavuttaa tasapainon The Weekndin varhaisten EP-levyjen ja My Dear Melancholyn synkän melodraaman sekä vuoden 2016 albumin Starboyn popmaisuuden välillä." Variety-lehden toimittaja Jem Aswad After Hoursia puolestaan kommentoi seuraavasti: "The Weeknd aloittaa uuden aikakauden toistaiseksi parhaiten toteutetulla albumillaan After Hours." Hän lopetti arvostelun sanomalla "After Hours on yksi viime vuosikymmenen menestyneimmistä sävellyksistä, joka testaa innovaatioiden ja kaupallisuuden tasapainoa." David Smyth ylisti kappaletta "Blinding Lights" Evening Standardissa, mutta kritisoi albumia sanomalla, että kappaleiden taso laskee loppua kohden.
Ali-ihminen
Ali-ihminen on natsien usein käyttämä termi ihmisryhmistä, jotka rotuoppien mukaan olivat ala-arvoisia arjalaisiin verrattuna. Näihin lukeutuivat juutalaiset, itäslaavit, puolalaiset, romanit, altailaiset ja afrikkalaiset. Termiä käytettiin myös värillisistä, aasialaisista ja rotujen välisistä liitoista syntyneistä.
Kansallissosialistinen järjestelmä vainosi ja tuhosi laajasti ali-ihmisiksi luokiteltuja väestönosia. Juutalaiset ja romanit oli tarkoitus hävittää lopullisessa ratkaisussa täydellisesti, kun taas slaavit (pääasiassa venäläiset) oli Idän yleissuunnitelmassa tarkoitus saksalaistaa tai karkottaa Siperiaan.
Termi ali-ihminen on peräisin amerikkalaisen rasistin ja eugeenikon Lothrop Stoddardin kirjasta The Revolt Against Civilization: The Menace of the Under Man, joka on julkaistu saksaksi nimellä Der Kulturumsturz: Die Drohung des Untermenschen. Natsiteoreetikko Alfred Rosenberg esittää kirjassaan ''Der Mythus des 20. Jahrhunderts'' nimenomaan Stoddardin teoksen lähteenä ali-ihmisen käsitteelle.
Araneomorphae
Araneomorphae (pihtileukahämähäkit, synonyymi Labidognatha) on yksi kolmesta hämähäkkien osalahkosta. Siihen kuuluvilla lajeilla on useita anatomisia piirteitä, joita pidetään hämähäkkien lahkossa kehittyneimpinä. Kaikki Suomessa esiintyvät hämähäkit kuuluvat pihtileukahämähäkkeihin, samoin yli 90 %:n enemmistö maailman muista hämähäkkilajeista.
Piirteitä
Osalahkoon kuuluvilla hämähäkeillä on useita tärkeitä anatomisia piirteitä, jotka erottavat ne alkeellisempina pidetyistä ryhmistä. Saalistuksen kannalta tärkeänä seikkana eläimen kelikerit (koukkuleuat) liikkuvat sivusuunnassa, minkä vuoksi myös leukapiikit ("myrkkyhampaat") ovat sivusuuntaiset. Tämä mahdollistaa leukapiikkien upottamisen suurempaankin saaliiseen paljastamatta eläimen haavoittuvaa vatsapuolta. Leukapiikkien suunta onkin yleensä ensimmäinen asia, jota hämähäkkien määrityskaavoissa kysytään.
Kehruurauhasia, jotka sijaitsevat takaruumiin kärjessä, on lähes aina kahdesta kolmeen paria. Kehruurauhasten yhteydessä saattaa esiintyä erityinen anatominen rakenne, kehruulevy (cribellum), joka sotkee hämähäkin erittämän seitin villamaiseksi. Tällöin saalis sotkeutuu seittirihmojen hienorakenteeseen mekaanisesti, eikä hämähäkki tarvitse seittiinsä liimaa. Kuivuvan liiman puuttuessa hämähäkin ei tarvitse uusia seittiään usein. Aikaisemmin kehruulevyn esiintymisen ajateltiin olevan taksonomisesti merkittävä piirre, mutta myöhemmin on osoitettu, että joissakin heimoissa esiintyy sekaisin lajeja, joilla levy on ja joilta se puuttuu.
Pihtileukahämähäkeillä on takaruumissaan pääsääntöisesti vain yksi pari lehtikeuhkoja. Kuitenkin heimojen Hypochilidae sekä Gradungulidae edustajilla keuhkoja on kaksi paria. Joiltakin heimoilta lehtikeuhkot ovat kokonaan surkastuneet, jolloin hengityselimenä toimii vain ilmaputkisto.
Entelegyynit ja haplogyynit
Pihtileukahämähäkit voidaan jakaa edelleen kahteen alaryhmään, joilla ei kuitenkaan ole varsinaista taksonomista asemaa. Jako perustuu sukuelinten rakenteeseen.
Heimot
Maailmanlaajuisesti alalahkoon kuuluu 92 heimoa.
Leijonat 2012
Leijonat 2012 on vuoden 2012 Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailujen virallinen kokoelma-albumi, joka julkaistiin 18. huhtikuuta 2012. Levyllä on muun muassa virallinen tunnus- ja maskottikappale, DJ Slow’n esittämä ”Hockey Bird (in the Zone)”. Albumi on jatkoa edellisvuonna julkaistulle Leijonat 2011 -kokoelmalle, joka oli Suomessa eräs kyseisen vuoden myydyimmistä levyistä.
Musiikki
Albumi sisältää MM-kilpailujen virallisen musiikin, ja sillä on kaikkiaan kahdeksantoista suomalaisartistin esittämää kappaletta, joista noin 70 prosenttia on uutta materiaalia. Levyllä on virallisen tunnus- ja maskottikappaleen lisäksi mukana muun muassa kaksi nimekästä kokoonpanoa: Tuomas Holopaisen, Jari Sinkkosen, Marko Annalan ja Kuisma Aallon muodostama Karelian Division (”Suomi!”) sekä Vesku Jokinen & Sundin pojat, joka esittää oman versionsa kappaleesta ”Olen suomalainen”. Muita levyn kappaleita ovat esimerkiksi JVG:n ja Freemanin ”Karjala takaisin”, Axl Smithin ”Get Louder” sekä Klamydia-yhtyeen ”Poika pysyy Suomessa”. Antero Mertarannan ”Kaverit on komeasti palkittu” kunnioittaa Suomen sotaveteraaneja. Näiden uusien kappaleiden lisäksi levyllä on myös vanhempaa tuotantoa, kuten Sakari Kuosmasen esittämä ”Finlandia”.
Julkaisu
Kokoelman kappalelista oli tarkoitus julkistaa tiedotustilaisuudessa perjantaina 23. huhtikuuta. Lista vuosi kuitenkin julkisuuteen etuajassa, sillä Levykauppa Äx asetti albumin omalla internetsivullaan ennakkomyyntiin ilmoittaen samalla levyn sisällön. Levykauppa Äx kertoi saaneensa tiedon kappaleista Sonyn lähettämästä tiedotteesta, jossa ei sen mukaan kuitenkaan mainittu aikarajaa sille, milloin listan saisi julkaista.
Sony Music Entertainment julkaisi Leijonat 2012 -albumin sekä CD-levynä että digitaalisesti 18. huhtikuuta 2012. Albumi debytoi Suomen virallisella listalla viikolla 17/2012 nousten sijalle 12. Se jäi sen parhaaksi sijoitukseksi.
Gerhard Barkhorn
Hän lensi yli 1 100 taistelulentoa ja ampui alas 301 vihollisen lentokonetta. Barkhornin pudotussuhde oli 3.67. Suurimman osan ilmavoitoistaan hän saavutti itärintamalla Jagdgeschwader 52:ssa, jossa lensivät myös Erich Hartmann ja Günther Rall.
Barkhorn joutui jättämään taistelutehtävät loukkaannuttuaan laskeutumisessa 21. huhtikuuta 1945. Sodan lopussa hän antautui amerikkalaisjoukoille ja oli vangittuna syyskuuhun 1945 asti.
Barkhorn palasi Luftwaffen palvelukseen 1956, jolloin häntä alettiin perehdyttää suihkukonelentämiseen jälleen seuranaan muun muassa Hartmann ja Rall sekä Johannes Steinhoff ja Friedrich Obleser. Hän yleni myöhemmin kenraalimajuriksi.
Barkhorn menehtyi sairaalassa Kölnissä 8. tammikuuta 1983 jouduttuaan vaimonsa Christlin kanssa auto-onnettomuuteen kaksi päivää aiemmin.
Jabla
Jabla (, myös esimerkiksi Jablah, Jableh, Jable, Jabala) on Välimeren rannikkokaupunki Syyrian Latakian maakunnassa. Se on Jablahin piirikunnan keskus. Vuoden 2004 väestönlaskennassa kaupunkiin kirjattiin 53 989 ja koko piirikuntaan 196 171 asukasta.
Maantiede
Jablah sijaitsee linnuntietä noin 208 kilometriä Syyrian pääkaupunki Damaskoksesta pohjoiseen ja 22 kilometriä maakuntakeskus Latakiasta kaakkoon. Turkin raja on noin 54 kilometriä kaupungin keskustasta pohjoiseen.
Historia
thumb|vasen|Roomalaisen teatterin rauniot. Nykyistä Jablahia asuttivat aikanaan foinikialaiset ja se oli tärkeä alueellisen kaupan keskus. 400-luvulla eaa. kaupungista tuli doorialainen siirtokunta ja myöhemmin sen valtasi Rooman valtakunta. Arabit valtasivat kaupungin Bysantin valtakunnalta vuonna 638. Sittemmin Bysantti valtasi kaupungin takaisin kahteen otteeseen. Ensin kaupungin valtasivat Nikeforos II Fokas ja myöhemmin Johannes I Tzimiskes vuonna 975. Muslimit valtasivat sen vuonna 1080 ja vuonna 1108-9 heitä seurasivat ristiretkeläiset. Kaupunki luovutettiin genovalaisille ja sinne asetettiin katolilainen piispa. Saladin valtasi kaupungin vuonna 1188 ja vuosien 1192 ja 1285 sen omistuksesta kamppailiat temppeliherrat ja johanniitat.
Egyptin mamelukkisulttaani Qalawun valtasi kaupungin vuonna 1285 ja Osmanien valtakunta vuonna 1516. Kaupunki kuului Osmanien valtakuntaan seuraavien viiden vuosisadan ajan. Syyrian sisällissodan alussa maaliskuussa 2011 Jablassa ja läheisissä Latakian ja Baniyasin kaupungeissa järjestettiin hallituksen vastaisia mielenosoituksia ja saman vuoden huhtikuussa turvallisuusjoukot tulittivat paikallisia.
Liikenne
Aivan kaupungin koillispuolella on sekä siviili- että sotilaslentoliikennettä palveleva Latakian lentoasema, viralliselta nimeltään Bassel al-Assadin kansainvälinen lentoasema (IATA: LTK, ICAO: OSLK). Jablan lentotukikohdan toiminta vilkastui merkittävästi elo-syyskuussa 2015, kun Venäjä toi sotavoimiaan tukikohtaan, laajensi sitä ja ryhtyi muun muassa ilmavoimillaan aktiivisemmin osallistumaan sotilaallisesti Syyrian sisällissotaan Syyrian hallituksen joukkojen liittolaisena. Lokakuussa 2015 tukikohtaan kuljetettiin myös Iranin merijalkaväen sotilaita.
Magaramkentin piiri
thumb|175px|Magaramkentin piiri Dagestanin kartalla. Magaramkentin piiri on kunnallinen itsehallintoalue Dagestanissa Venäjällä. Vuonna 1943 perustetun piirin pinta-ala on 655 neliökilometriä. Asukkaita on 60 700 henkeä (vuonna 2009).
Magaramkentin piiri sijaitsee Dagestanin kaakkoisosassa Samurjoen alajuoksulla. Koillisessa se rajoittuu Kaspianmereen, etelässä Azerbaidžanin tasavaltaan ja Dokuzparan piiriin sekä lännessä ja luoteessa Ahtyn, Kurahin, Suleiman Stalskin ja Derbentin piireihin.
Kylät ovat etupäässä vuoristosta muuttaneiden siirtolaisten perustamia. Vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan asukkaista 95,7 % on lezgejä ja 1,7 % venäläisiä. Pääelinkeino on puutarha- ja viininviljelyyn keskittynyt maatalous sekä maataloustuotteiden jalostus. Piirin alueella toimii rajavartiosto ja neljä tulliasemaa.
Nähtävyyksiin kuuluu Samurin suiston subtrooppinen liaanimetsä, vuonna 1855 rakennettu Magaramkentin kaarisilta sekä vuonna 1822 pystytetty Horelin kylän moskeija.
Murronvuoren kalliomaalaus
Murronvuoren kalliomaalaus sijaitsee Saimaalla Pihlajavedellä Savonlinnassa Etelä-Savossa. Kalliomaalaus ajoitetaan väljästi kivikauteen.
Kallio ja sen sijainti
Saimaan Pihjalajavedellä sijaitsee iso Saukonsaari, jonka pohjoisosassa olevassa Enoniemessä maalauskallio on. Murronvuori nousee lohkareisena suoraan vedestä, ja pienessä suojaisessa pystykalliossa on suojaisa puoliluola, jonka vieressä maalaukset sijaitsevat.
Maalaus
Maalaus on kolmiosainen. Oikealla reunalla reunalla on suurehko punaväriläiskä, jossa on epävarmasti tunnistettavia kuvioita. Kuviot voivat esittää kämmenpainaumia, mutta tunnistus on vielä epävarmaa. Vasemmalle päin on vielä kaksi punavärialuetta, mutta niissä ei ole tunnistettavia kuvioita. Punaväri on joka kohdassa sekä kulunutta että suttaantunutta.
Kari Järvinen
Kari Järvinen on ainakin seuraavien henkilöiden nimi:
Wenchangin avaruuskeskus
pienoiskuva|Raketti Wenchangin avaruuskeskuksessa Wenchangin avaruuskeskus (Wenchang Satellite Launch Center WSLC) on rakettien laukaisukeskus Kiinassa Hainan-saaren koilliskulmalla.
Keskuksesta laukaistiin ensimmäinen Pitkä marssi 5 -kantoraketti 3. marraskuuta 2016.
Ebba Thomsen
Ebba Ove Thomsen (31. toukokuuta 1887 Kööpenhamina – 18. joulukuuta 1973 Kööpenhamina) oli tanskalainen näyttelijä.
Wenchangin avaruuskeskus
Laukaistavat avaruusalukset ovat miehittämättömiä. Keskuksesta laukaistaan polaariradan ja geosynkronisen radan satelliitteja ja interplanetaarisia avaruusluotaimia. Keskuksen latitudi on 19 astetta pohjoista leveyttä, mikä tekee siitä Kiinan avaruuskeskuksista sijainniltaan sopivimman pienen inklinaation laukaisuihin.
Ebba Thomsen
Ebba Thomsen syntyi muotisuunnittelija Ove Thomsenin perheeseen. Hän opiskeli näyttelemistä Mathilde Nielsenin johdolla ja debytoi Uudessa teatterissa vuonna 1910. Vuodesta 1912 lähtien Thomsen työskenteli Nordisk Filmillä, jossa hänestä tuli Valdemar Psilanderin rinnalla yksi yhtiön suurimmista tähdistä. Thomsen teki yhteensä noin 75 mykkäelokuvaa.
Vuonna 1917 Thomsen perusti miehensä Thorleif Lundin kanssa matkailuyrityksen Norjaan. Hankkeen epäonnistuttua hän palasi Tanskaan, jossa hän teki vuosina 1918–1920 muutaman elokuvan Astra-yhtiölle. Vuosina 1920–1925 Thomsen työskenteli jälleen Nordiskilla. Hän päätti näyttelijänuransa Dagmar-teatterissa vuonna 1930. Vuonna 1952 Thomsen teki vielä sivuosan elokuvassa Husmandstøsen.
Postseksuaalisuus
Postseksualismi-käsitteellä tarkoitetaan ranskalaisen queer-teoreetikko Michel Foucault'n seksuaalipoliittisista näkemyksistä vaikutteita saanutta tietoisesti keinotekoista elämäntapaidentiteettiä, jonka tavoitteena on käsitteellinen pakeneminen seksuaalisuuden ”tunnustuksellisesta” jäsentämistavasta. Postseksuaalisesta näkökulmasta raja seksuaalisen ja ei-seksuaalisen välillä on mielivaltainen, eikä sen avulla ole mahdollista mitata ihmissuhteiden aitoutta.
Postseksuaalista elämänpolitiikkaa levitettiin Suomessa Postgender ry:n ryhmätoiminnassa 1990-luvulla. Yhdistyksen piirissä otettiin muun muassa käyttöön ”osittaisparisuhteen” käsite. Käsitteellä viitataan järjestelyyn, jossa osapuolet sitoutuvat sellaiseen ihmissuhteeseen, jossa on joitakin parisuhdemaisia piirteitä, mutta jota jäsennetään ”osittaisena”.
Hot in the Shade
Hot in the Shade on yhdysvaltalaisen rockyhtye Kissin viidestoista studioalbumi. Albumin tuottivat yhtyeen laulaja ja rytmikitaristi Paul Stanley sekä laulaja ja basisti Gene Simmons. Albumi on nauhoitettu Hollywoodissa, Kaliforniassa The Fortress-äänitysstudiolla heinä-elokuussa vuonna 1989, ja albumi miksattiin Los Angelesin Cheerokee-äänitysstudiolla vuoden 1989 elokuussa, kunnes se lopulta julkaistiin 17. lokakuuta 1989.
Straight edge
thumb|250px|Straight Edge -elämäntavan luonut Minor Threat esiintymässä [[Washington (DC)|Washingtonissa vuonna 1981.]] thumb|250px|Straight edge -elämäntyyliä ilmentäviä kangasmerkkejä. Straight edge on elämäntapa ja alakulttuuri, jonka edustajat pidättäytyvät käyttämästä päihteitä (tupakkaa, alkoholia ja huumeita). Joskus tähän elämäntapaan liitetään myös veganismi, sekä eläinten oikeudet. . Suomessa Straight edge -aatteen kannattajia kutsutaan "streittareiksi".
Straight edge -kulttuuriin liittyvät vahvasti musiikkityylit punk ja erityisesti hardcore punk. Straight edge on yksi hardcore punkin alalaji. Straight edge -liike kehittyi Minor Threat -yhtyeen sanoituksesta kappaleessa ”Straight edge”, jossa liikkeen perusidea tuodaan esille. Siihen kuuluu myös punkille ominainen rasismin ja homofobian vastaisuus, feminismi sekä antitotalitarismi.
1980-luvulla aatetta musiikillisesti jatkoivat Yhdysvalloissa muun muassa Gorilla Bisquits, 7 Seconds, Judge, Youth Of Today ja Project X. 1990-luvulle tultaessa Straight edge ja siihen yhdistettävä eläinoikeusaate saivat uuden äänen metal-hardcore yhtye Earth Crisisin EP- ja albumijulkaisuista.
Streittariuden tunnus on kämmenselkään piirretty X-kirjain. Alun perin tällä merkinnällä järjestyksenvalvojat merkitsivät ovella punk-yhtyeiden keikoille pyrkineet alaikäiset, jolloin merkityille ei myyty alkoholia.
Fesikh
pienoiskuva|Fesikh. Fesikh eli muumiokala on perinteinen egyptiläinen kalaruoka. Ruokaa varten Välimeressä ja Punaisessa meressä elävä mulloihin kuuluva särjenomainen kala ensin kuivataan auringossa, sitten sen annetaan käydä suurissa paljuissa 40 päivää ennen suolausta ja vakuumiin pakkausta. Käymisen takia kalan haju on erittäin voimakas.
Kalan valmistus on tarkkaa työtä, ja sen valmistusohjeet periytyvät perheissä, joiden ammattia kutsutaan fasakhani.
Rengaskissahai
Rengaskissahai (Galeus melastomus) tai rengashai on alle metrin pituinen kissahai. Sen selkä ja kyljet ovat harmahtavan punaiset, ja niissä on tummia läikkiä joiden ympärillä vaaleampi rengas. Rengaskissahaita esiintyy Euroopassa Atlantin rannikolla ja Välimerellä, Afrikan länsirannikolla Angolaan asti sekä Madeiran lähivesillä.
Fesikh
Fesikhiä syödään Egyptissä tuhansia vuosia vanhan Sham el-Nessim -juhlan aikana.
Hot in the Shade
Albumin kappaleista "Hide Your Heart", "Forever" ja "Rise to It" julkaistiin singlet. Näistä kolmesta ylivoimaisesti suurin menestys oli hitiksi noussut balladi "Forever", joka nousi Yhdysvaltain singlelistalla parhaimmillaan kahdeksanneksi. Näitä singlekappaleita esitettiin ahkerasti albumia seuranneella Hot in the Shade Tour-kiertueella, mutta ne ovat käytännössä häipyneet Kissin ohjelmistossa kiertueen päätyttyä. "Foreveria" yhtye esitti aktiivisesti koko maskittoman aikakautensa loppuun eli vuoteen 1996 asti, jonka jälkeen kappaletta on esitetty satunnaisesti. Paul Stanley sen sijaan on esittänyt "Hide Your Heartia" ahkerasti vuosien 1989 ja 2006-2007 kiertueillaan sooloartistina. Albumi itse sijoittui Yhdysvalloissa Billboardin listalla parhaimmillaan sijalle 29. Pienehköä suosiota saavutti myös rumpali Eric Carrin tulkitsema kappale "Little Caesar", joka on ainoa Kissin studioalbumille päätynyt kappale, jossa päälauluvastuun kantaa Carr. Kyseisellä kappaleella Carr soittaa rumpujen ohella myös bassoa, ja Bruce Kulick soittaa sekä soolo- että rytmikitaraa Paul Stanleyn ja Gene Simmonsin laulaessa taustalaulua.
Hot in the Shade ylitti kultalevyrajan Yhdysvalloissa 20. joulukuuta 1989, mutta se jäi ainoaksi maskittoman Kissin 1980-luvulla julkaistuksi studioalbumiksi, joka ei ylittänyt platinalevymyyntiä.
Joe Theismann
Joseph Robert ”Joe” Theismann (s. 9. syyskuuta 1949 New Brunswick, New Jersey) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen ja kanadalaisen jalkapallon entinen ammattilaispelaaja. Hän oli pelipaikaltaan pelinrakentaja.
Pelaajana
Ennen ammattilaisuraansa Theismann pelasi kaudet 1968–1970 Notre Damen yliopiston amerikkalaisen jalkapallon joukkueessa. Hänen saavutuksiinsa yliopistourheilussa kuuluvat muun muassa Cotton Bowlin voitto tammikuussa 1971 ja sijoittuminen toiseksi äänestyksessä vuoden 1970 Heisman Trophyn, amerikkalaisen jalkapallon parhaan yliopistopelaajan palkinnon, saajasta. Hänet valittiin vuonna 2003, yli kolmekymmentä vuotta yliopistovuosiensa jälkeen, College Football Hall of Fameen.
Theismann sai NFL-varauksen, kun Miami Dolphins varasi hänet numerolla 99 vuoden 1971 NFL:n varaustilaisuuden neljännellä kierroksella. Hän ei kuitenkaan pelannut Dolphinsissa otteluakaan, vaan pelasi kaudet 1971–1973 Toronto Argonautsissa kanadalaisen jalkapallon ammattilaissarja CFL:ssä. Hän pelasi vuonna 1971, ensimmäisellä CFL-kaudellaan, Grey Cupin loppuottelussa ja hänet valittiin kahdesti, vuosina 1971 ja 1973, CFL:n tähdistöotteluun.
Theismannin pelaajaura päättyi loukkaantumiseen. New York Giantsin Lawrence Taylorin suorittama taklaus 18. marraskuuta 1985 pelatussa ottelussa johti hänen oikean jalkansa sääri- ja pohjeluun murtumiseen, eikä hän kyennyt tekemään myöhemmin paluuta. Theismann pelasi NFL-urallaan 167 runkosarjaottelua, joista 124 aloituskokoonpanossa, ja hänellä on hallussaan monia Washington Redskinsin seuraennätyksiä syötöissä. Hän on muun muassa eniten syöttöyrityksiä tehnyt (3 602) ja onnistuneita syöttöjä antanut (2 044) pelaaja seuran historiassa. Hänet on nimetty Redskinsin Ring of Fameen.
Pelaajauran jälkeen
Pelaajauransa jälkeen Theismann on toiminut urheilukommentaattorina monen eri televisiokanavan amerikkalaisen jalkapallon lähetyksissä, kaudella 1985 ABC:llä, kausina 1986–1987 CBS:llä, kausina 1988–2006 ESPN:llä ja kaudesta 2010 alkaen NFL Networkilla. Hänen ensimmäinen lähetyksensä kommentaattorina oli ABC:n lähetys San Francisco 49ersin ja Miami Dolphinsin välisestä Super Bowl XIX -ottelusta. Hänen kanssaan selostamossa olivat Frank Gifford ja Don Meredith, jolle lähetys oli puolestaan viimeinen urheilukommentaattorina. Hän on myös ollut tekemässä kirjoja, muun muassa kirjan The Complete Idiot's Guide to Football, toiminut United Football Leaguessa pelaavan Florida Tuskersin pääomistajana ja puheenjohtajana sekä toiminut ravintoloitsijana.
Yksityiselämä
Theismann on ollut vuodesta 1996 naimisissa Robin Smithin kanssa, mitä ennen hän on ollut naimisissa kahdesti. Hänellä on kolme lasta ensimmäisen vaimonsa Shari Brownin kanssa, kaksi poikaa ja tytär.
Mustikkahaka
Mustikkahaka on Heinolan kaupunginosa keskustasta noin kaksi kilometriä pohjoiseen. Tämä lähiötyyppinen alue on rakennettu omakotitaloalueiden keskellä olleeseen umpimetsään 1970-luvun alussa. Niinpä siellä on lähes ainoastaan kerrostaloja. Luonnonläheisen ja varsin väljän Mustikkahaan palveluita olivat elintarvikemyymälä Siwa ja paikallinen baari. Siellä on myös lasten urheilukenttä sekä paikallisen setlementtiyhdistys Jyränkölän ylläpitämä päiväkahvila ja kerhotila. Mustikkahaassa pitkään ollut kaupungin päiväkoti lopetti toimintansa vuonna 2012 ja rakennus purettiin kesän 2013 aikana. Alueen läpi kulkee paikallisbussin reitti. Asukkaita Mustikkahaassa on noin 2 000.
Hawthorne-ilmiö
Hawthorne-efekti eli Hawthorne-ilmiö on etenkin sosiologiassa ja sosiaalipsykologiassa (mutta myös kasvatus- ja kehityspsykologiassa) käytetty termi, jolla viitataan sosiaalisista tekijöistä johtuviin muutoksiin ihmisten käyttäytymisessä. Nimitys on peräisin Hawthornen tehtailta, missä tutkittiin työympäristön vaikutusta työntekijöiden tuottavuuteen. Termiä käytti tiettävästi ensimmäistä kertaa French vuonna 1953 julkaistussa kirjassa.
Hawthornen tehtaiden tutkimus
Etenkin tunnetuimman relehuoneessa tehdyn tutkimusosion tulokset tulkitaan usein Hawthorne-ilmiöksi, jossa tutkimuksen kohteena olevat henkilöt muuttavat toimintaansa, koska tietävät olevansa tarkkailun kohteena. Toisaalta jotkut tutkijat kuten Stephen Jones kiistävät Hawthorne-ilmiön olemassaolon. Brannigan ja Zwerman taas esittävät, että ”todellinen Hawthorne-ilmiö” oli tehtaiden ihmissuhteissa tapahtunut muutos, jonka mahdollisti uudenlainen tieteellinen johtamistapa.
Määritelmä
Hawthorne-ilmiö-termi määritellään kirjallisuudessa monella eri tavalla. French kirjoittaa Hawthornen tehtaiden tutkimuksesta:
Davisin ja Shackletonin teoksessa on kaksi erilaista määritelmää Hawthorne-ilmiölle:
Estonian uppoamisen salaliittoteoriat
thumb|Estonian onnettomuuden muistomerkki Tukholmassa. ([[Mirosław Bałka, 1997)]] Estonian uppoamisen salaliittoteoriat ovat onnettomuustutkintakomission lopullisesta raportista poikkeavia spekulatiivisia teorioita matkustaja-autolautta M/S Estonian uppoamisesta 28. syyskuuta 1994. Uppoamissyiksi on esimerkiksi ehdotettu venäläistä asemateriaalia, joka olisi räjähtäessään upottanut aluksen. Myös Venäjän mafian on epäilty upottaneen aluksen räjähteillä. Muutamien laivan miehistöön kuuluneiden henkilöiden on myös väitetty kadonneen pelastumisen jälkeen.
Kun Estonia oli uppoamassa, joissakin laivoissa havaittiin valaisematon tuntematon alus, joka kulki suoraan poispäin Estoniasta. Pelastuneiden silminnäkijähavaintojen mukaan alukseen olisi nostettu merestä tai pelastuslautalta kaksi ihmistä.
Estonian salaperäinen lasti
Estonian on väitetty myös kuljettaneen usein arkaluontoista lastia, kuten entisen Neuvostoliiton ydinasemateriaalia ja muuta asetekniikkaa Itämeren yli Ruotsiin ja edelleen länteen, ja siksi entiset KGB:n tai jonkin muun organisaation agentit olisivat asettaneet Estonian keulaan, visiirin lukkoihin ja vedenpinnan alle räjähteitä, jotka olisivat upottaneet aluksen. Viron parlamentti ja Ruotsin armeijan virkamieslähteet ovat myöntäneet, että Estonialla kuljetettiin aseita ainakin kahdesti ennen onnettomuutta, mutta näiden lähteiden mukaan onnettomuusyönä ei olisi ollut vastaavia kuljetuksia.
Ennen laivan viimeiselle matkalle lähtöä sinne oli viety tullin ohi kaksi kuorma-autollista rahtia, jolla oli yhdysvaltalainen sotilassaattue. Lastiperämies lisäsi toisen kuorma-autoista Estonian lastiluetteloon käsin. Vuonna 1999 saksalaisen tutkimusryhmän johtava laiva-asiantuntija, onnettomuustutkija ja kapteeni Werner Hummel sai Viron laivaviranomaisilta kopion Estonian lastiluettelosta ja valvontakameran tallenteesta. Lastiluettelosta löytyi vielä kolmas käsin lisätty kuorma-auto, jota ei löytynyt Estlinen lastiluettelosta. Käytännössä tämä on kuitenkin lauttaliikenteessä yleistä, sillä lastia voidaan kirjata laivaan vielä hieman ennen lähtöä, jolloin kaikkia dokumentteja ei välttämättä saada aina valmiiksi etukäteen.