cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pokémon Red ja Blue
Pelaaminen ja tarina
Pelin alussa Pokémon-asiantuntija professori Oak antaa pelaajalle Pokémonin: pelaaja voi valita Bulbasaurin, Squirtlen ja Charmanderin välillä. Kävelemällä pitkässä ruohikossa pelaaja kohtaa villejä Pokémoneja, joita voi pyydystää heikentämällä mutta kuitenkaan päihittämättä niitä ja heittämällä niitä kohden Poké-pallon. Poké-pallot ovat esineitä, joihin Pokémoneja voi kutistaa ja joissa niitä voi kuljettaa ympäriinsä. Pelisarja on saanut nimensä tämän mukaan: Pokémon on lyhenne sanoista pocket (tasku) ja monster (hirviö). Kutistettaessa Poké-palloihin Pokémoneista tulee taskukokoisia. Pelaajalla voi olla kerrallaan mukana korkeintaan kuusi Pokémonia. Jos pelaaja pyydystää niitä enemmän, ylimääräiset menevät varastoon.
Villien Pokémonien lisäksi pelaaja ottelee muita kouluttajia vastaan. Lähes jokaisessa kaupungissa ja kylässä on salijohtaja, kouluttaja, jonka voittamalla pelaaja saa arvomerkin. Voittamalla kaikki kahdeksan salijohtajaa pelaaja pääsee Pokémon-liigaan ottelemaan sen vahvimpia kouluttajia, eliittinelosia, ja lopulta itse liigan mestaria vastaan.
Pelaaja voi vaihtaa Pokémoneja tai otella muiden pelaajien kanssa yhdistämällä kaksi Game Boyta linkkikaapelilla toisiinsa. Pelin kummassakin versiossa, Redissä ja Bluessa, on 139 Pokémonia, joten kaikki 150 Pokémonia voi kerätä vain vaihtamalla niitä versioiden välillä. Lisäksi jotkut Pokémonit kehittyvät vain vaihtamalla ja vaihdetut Pokémonit saavat kokemuspisteitä puolet nopeammin kuin vaihtamattomat. 151. Pokémonin, Mewin, voi virallisesti saada vain pelien valmistajalta, mutta niin sanotun Mew Glitchin avulla sen voi saada kuka vain.
Ottelut
thumb|left|Pelin ottelunäkymä. Kuvassa pelaajan Pokémon, Charmander, ottelee vastustajan Squirtlea vastaan.
Otteluissa Pokémoneja käytetään yksi kerrallaan, mutta hahmon voi vaihtaa toiseen milloin tahansa. Pokémonit oppivat erilaisia liikkeitä. Yksi hahmo voi osata kerrallaan korkeintaan neljä eri liikettä. Hahmoilla on myös 15 erilaista tyyppiä. Jokaisella hahmolla on yksi tai kaksi tyyppiä ja jokaisella tyypillä on vahvuutensa ja heikkoutensa, minkä vuoksi jokin tyyppi voi otteluissa saada kivi, paperi ja sakset -tyylisesti edun toiseen nähden. Tulityyppi (Fire) esimerkiksi on vahva ruohotyyppiä (Grass) vastaan, joka taas on vahva vesityyppiä (Water) vastaan, joka puolestaan on vahva tulityyppiä vastaan.
Pokémoneilla on erilaisia tunnuslukuja: Attack-luvun perusteella määräytyy, kuinka paljon hahmon fyysiset iskut tekevät tuhoa, Defense-luvun perusteella taas kuinka paljon hahmo kestää fyysisiä iskuja. Pokémon, jolla on korkeampi Speed-luku, tekee vuoron ensimmäisen liikkeen. Special-luvun perusteella määräytyy, kuinka voimakkaita hahmon erikoisiskut ovat ja kuinka hyvin se kestää vastustajan erikoisiskuja. Lisäksi näitä lukuja voi ottelun aikana tietyillä liikkeillä väliaikaisesti nostaa tai laskea.
Suunnittelu ja kehitys
Satoshi Tajiri oli keräillyt lapsena hyönteisiä, ja kehitti siitä idean pelistä, jossa pelaajat voisivat vaihtaa hirviöitä keskenään. Kun Game Boy ilmestyi vuonna 1989, Tajiri perusti Game Freakin, joka alkoi vuonna 1990 kehittää Pokémon-pelejä. Pelejä kutsuttiin aluksi nimellä Capsule Monsters, mutta tavaramerkkiongelmien vuoksi nimi piti muuttaa. Siitä tuli CapuMon ja KapuMon ja lopulta Pocket Monsters. Shigeru Miyamoto ehdotti Tajirille, että pelistä tehtäisiin erilaisia kasetteja, joilla olisi erilaisia hirviöitä ja pelaajien tulisi vaihtaa niitä eri versioiden välillä. Taiteilija Ken Sugimori, Tajirin pitkäaikainen ystävä, johti Pokémonien suunnittelua ja piirtämistä. Hänen johtamansa alle kymmenhenkinen ryhmä suunnitteli hahmot ja Sugimori viimeisteli suunnitelmat. Hän piirsi jokaisen Pokémonin eri kulmista, jotta grafiikkaosasto voisi renderöidä hahmot kunnolla. Pelien musiikin sävelsi Junichi Masuda, joka on myöhemmin ohjannut Pokémon-pelejä. Pelit saatiin valmiiksi lokakuussa 1995. Ne yritettiin aluksi saada julkaistuksi loppuvuoden myyntiin, mutta siitä myöhästyttiin ja lopulta Pokémon Red ja Green ilmestyivät Japanissa helmikuussa 1996. Pelien kehittely oli kestänyt poikkeuksellisen pitkään ja Game Boyta alettiin jo pitää hiipuvana pelikonsolina. Saman vuoden lokakuussa Blue julkaistiin erikoisversiona, jota sai vain postimyynnistä. Bluessa oli uutta grafiikkaa ja dialogia. Se tuli yleiseen myyntiin vuonna 1999.
Kun pelejä alettiin kääntää japanista englanniksi, kävi ilmi, että pitkän kehitysjakson vuoksi lähdekoodi oli hauras, joten tekstejä ei voinut vain kääntää vaan pelit oli uudelleenohjelmoitava alusta alkaen. Pelien amerikkalaiset lokalisoinnit perustuivat japanilaisen Bluen ohjelmointiin ja grafiikkaan, mutta Pokémonien levinneisyys oli sama kuin Red ja Green -peleissä. Nintendon amerikkalainen tytäryhtiö Nintendo of America (NOA) uskoi aluksi, etteivät pelit vetoaisi amerikkalaisiin lapsiin ja asetti Pohjois-Amerikan markkinoinnin vähimmäisvaatimukseksi, että pelit julkaistaisiin samanaikaisesti kaikkien muiden Pokémon-tuotteiden kanssa. NOA käytti pelien mainontaan lopulta valtavasti rahaa: on väitetty, että mainoskulut olivat yli 50 miljoonaa dollaria. Lisäksi lokalisointiryhmä varoitti, ettei amerikkalainen yleisö välttämättä hyväksyisi söpöjä hirviöitä, ja ehdotti, että Pokémoneista tehtäisiin lihaksikkaampia. Nintendon silloinen toimitusjohtaja Hiroshi Yamauchi kuitenkin vastusti tätä. Hänen mielestä hahmojen erilaisuus saattaisi vedota länsimaalaisiin. Käännösversiot Pokémon Red ja Blue ilmestyivät Yhdysvalloissa vuonna 1998.
Vastaanotto
Vuonna 2010 Guinness World Records ilmoitti Pokémon Redin, Bluen ja Greenin olevan eniten myynyt japanilainen roolipeli: niitä oli myyty 31,38 miljoonaa kappaletta. Vuoden 2007 loppuun mennessä Rediä ja Blueta oli myyty pelkästään Yhdysvalloissa yhteensä 9,85 miljoonaa kappaletta.
Pokémon-pelien suosion kasvaessa julkaistiin myös lukuisia oheistuotteita: lokakuussa 1996 ilmestyi niihin perustuva keräilykorttipeli Pokémon Trading Card Game, huhtikuussa 1997 alkoi Pokémon-televisiosarja ja vuonna 1998 ilmestyi elokuva Pokémon – Mewtwon vastaisku. Tsunekazu Ishihara vastasi oheistuotteiden lisensoinneista ja antoi luvan monelle tuotteelle varmistaakseen kehitteillä olevien uusien Pokémon-pelien suosion. Hän suhtautui televisiosarjaan kuitenkin epäillen, koska ei olettanut sen kestävän puolta vuotta tai vuotta kauemmin ja pelkäsi, että sarja loppuisi ennen uusien pelien ilmestymistä.
Vuonna 2010 Pokémon-yhtiön toimitusjohtaja Tsunekazu Ishihara arvioi Pokémon Redin ja Bluen suosion syyksi kuulopuheen kautta leviävät kehut, median ja etenkin CoroCoro Comic -lehden sekä peliin piilotetun Mew-hahmon. Pelin tuotannon loppuvaiheessa pelikasetille syntyi 300 tavua vapaata tilaa, kun debuggeriohjelma poistettiin. Vaikka ohjelmoijia oli kielletty muokkaamasta pelin koodia debuggauksen jälkeen, he lisäsivät vapaalle tilalle uuden Pokémon-hahmon, Mewin. Sen ei ollut tarkoitus esiintyä pelissä, mutta se voitaisiin julkistaa, jos siihen tulisi sopiva tilaisuus. Ohjelmointivirheen vuoksi pelaajat saivat kuitenkin tietää Mewistä. Huhtikuun 1996 CoroCoro Comicissa ilmoitettiin, että kaksikymmentä halukasta voisivat saada Mewin kasetilleen. Halukkaita ilmoittautui 78 000. Redin ja Greenin myynti moninkertaistui, mutta kesti yli puolitoista vuotta ensimmäisten pelien julkaisusta, että Pokémon-pelit olivat viikon myydyin peli Japanissa.
Jatko-osat
Pokémon Redin ja Greenin julkaisun jälkeen Game Freak oli alkanut kehittää uusia ja lopullisiksi ajateltuja Pokémon-pelejä, Pokémon Goldia ja Silveriä. Niitä tehtiin kolme ja puoli vuotta ja ne ilmestyivät marraskuussa 1999. Goldin ja Silverin kehitystyön aikana oli ehditty tehdä pelit japanilainen Blue, Yellow, Pikachu-virtuaalilemmikki ja Pokémon Stadium Nintendo 64 -pelikonsolille sekä Redin ja Greenin amerikkalaiset versiot.
Pokémon-pelit jaetaan sukupolviin. Samaan sukupolveen kuuluvat pelit, jotka ovat pelimekaniikaltaan samankaltaisia. Red, Green, Blue ja Yellow muodostavat pelisarjan ensimmäisen sukupolven. Näiden jälkeen ilmestyneet Gold, Silver ja Crystal muodostavat toisen sukupolven. Ensimmäinen ja toinen sukupolvi ovat yhteensopivia siten, että niitä 151:tä Pokémonia, jotka esiintyvät kummassakin sukupolvessa, voi vaihtaa linkkikaapelin avulla keskenään. Goldin ja Silverin mukana ilmestyneitä uusia Pokémoneja ei voi siirtää ensimmäisen sukupolven peleihin. Kolmas sukupolvi ei ole yhteensopiva ensimmäisen ja toisen kanssa, mutta siitä alkaen kaikki myöhemmät sukupolvet ovat olleet yhteensopivia keskenään.
Redistä ja Bluesta julkaistiin vuonna 2004 Game Boy Advancelle uudet versiot Pokémon FireRed ja LeafGreen.
MissingNo.
MissingNo. on Redissä ja Bluessa Pokémon-hahmona esiintyvä ohjelmointivirhe, joka sotkee pelin grafiikkaa. Hahmon avulla pystyy monistamaan haluamaansa esinettä pelissä. Videopelien ohjelmointivirheiden luovaa käyttöä tutkinut sosiologi William Sims Bainbridge kuvailee MissingNo.:a yhdeksi kaikkien aikojen suosituimmaksi videopelien ohjelmointivirheeksi.
Pavel Popovitš
thumb|200px|Popovitš (vasemmalla) neuvostoliittolaisessa [[Sojuz 14 -aiheisessa postimerkissä.]]
Pavel Romanovitš Popovitš (, Pavlo Romanovytš Popovytš; 5. lokakuuta 1930 – 30. syyskuuta 2009  Hurzuf, Ukraina ) oli ukrainalainen kosmonautti. Avaruuslennot, joille hän osallistui, olivat Vostok 4 vuonna 1962, jolloin hän oli 4. neuvostoliittolainen ja kaikkiaan kuudes ihminen maan kiertoradalla, ja Sojuz 14 vuonna 1974.
Popovitš otettiin vuonna 1960 mukaan avaruusohjelmaan, josta hän vetäytyi vuonna 1982. Hänelle myönnettiin Neuvostoliiton sankarin arvonimi.
Robert Catesby
thumb|right|Robert Catesby Robert Catesby (1573 Lapworth, Warwickshire – 8. marraskuuta 1605 Staffordshire) oli katolisen ruutisalaliiton johtaja. Salaliiton tavoitteena oli räjäyttää Englannin parlamenttirakennus 5. marraskuuta 1605. Salaliitto kuitenkin paljastui ja ruutitynnyrit tehtiin vaarattomiksi ennen kuin mitään vahinkoa pääsi syntymään.
Catesby syntyi vahvasti katoliseen perheeseen. Kuningatar Elisabet I:n aikana Catesbyn isä Sir Williamia vainottiin hänen kieltäydyttyään tunnustamasta Englannin kirkkoa. Ennen ruutisalaliittoa Robert Catesby oli sekaantunut yhdessä Essexin 2. jaarlin Robert Devereux’n kanssa epäonnistuneeseen yritykseen syrjäyttää Elisabet I vallasta vuonna 1601. Catesbyä ei teloitettu sillä hänen roolinsa syrjäyttämisyrityksessä oli vähäinen, mutta häntä sakotettiin niin ankarasti että hän joutui luopumaan kartanostaan Chastletonissa.
Ruutisalaliiton paljastuttua Catesby ja muut salaliittolaiset pakenivat Midlandsiin. Catesby sai surmansa kolme päivää salaliiton paljastumisen jälkeen Holbeach Housessa Staffordshiressä häntä pidättämään tulleiden upseerien kanssa käydyssä tulitaistelussa.
Konstantin Taipale
Taipaleen vanhemmat olivat Virolahdella syntynyt teknikko Aleksander Konstantininpoika Taipale (s. 1856) ja Jekaterina Alekseintytär. Perhe asui Virolahdella, Viipurissa ja sitten Pietarissa. Konstantin Taipale kävi Pietarissa Pyhän Annan kirkon klassista koulua 1892–1901 ja pääsi sieltä ylioppilaaksi 1901. Hän opiskeli sitten kemiaa Pietarin yliopistossa ja työskenteli vuonna 1904 puolen vuoden ajan Saksassa Strassburgissa professori Timmen laboratoriossa. Taipale valmistui 1906 ja hän hankki vielä orgaanisen kemian opettajan pätevyyden.
Taipale oli 1907 Polyteknisen instituutin vanhempana assistenttina ja mallikappalemuseon johtajana, työskenteli sitten puoli vuotta Saksassa Leipzigin yliopistossa ja toimi vuodesta 1908 alkaen Pietarin yliopiston analyyttisen ja fysikaalisen kemian assistenttina. Vuonna 1925 hänestä tuli Leningradin valtionyliopiston apulaisprofessori ja kvantitatiivisen analytiikan laboratorion johtaja. Hän oli Nekrasovin opettajakorkeakoulun orgaanisen kemian professorina 1919–1923 ja Valtiollisen ensimmäisen tupakkatrustin tieteellisen laboratorion johtajana 1925–1935.
Taipaleesta tuli Leningradin yliopiston orgaanisen kemian professori 1930 ja vuodesta 1935 hän oli orgaanisen kemian jatko-opiskelijoiden yksikön johtaja. Leningradin Tieteellisen seuran jäsen hänestä tuli 1932. Taipale oli vuonna 1930 mukana kirjoittamassa kemian oppikirjaa Sbornik Referatov po Himii ja hän sai vuonna 1928 Venäjän kemian seuran myöntämän A.  A. Voskresenskin ja  N. N. Zininin palkinnon. Taipaleesta tuli kemian tohtori 1935. Hän vieraili elokuussa 1935 Suomessa todennäköisesti professori Gustaf Kompan kutsumana. Komppa oli vieraillut syyskuussa 1934 Leningradissa Dmitri Mendelejevin syntymän 100-vuotisjuhlissa.
Taipaleen terveys alkoi heiketä 1930-luvun puolivälissä. Hänen eläkeanomustaan ei kuitenkaan hyväksytty ja hän kuoli sydänkohtauksen marraskuun lopulla 1937. Taipale haudattiin Bogolovskojen hautausmaalle Leningradiin.
Konstantin Taipale oli naimisissa vuodesta 1909 Jekaterina Isaakovna Roosenoorin (s. 1886) kanssa, jonka 1907 syntyneen Juri-pojan Taipale otti nimiinsä 1916. Perheessä oli myös tytär Galina (s. 1910) ja poika Andrei (Antti, s. 1916). Taipaleen kuoltua Jektarina pääsi nähtävästi muuttamaan Suomeen 1938 ja Galina ja Andrei muuttivat puolestaan Saksaan samana vuonna. Juri (Yrjö) oli muuttanut Suomeen jo 1930-luvun alkupuolella.
Yrjö (Juri) Taipale oli Suomeen siirryttyään työssä ensin Arabian tehtailla ja sen jälkeen hän toimi professori Gustaf Kompan yksityisassistenttina Teknillisen korkeakoulun kemian laitoksella. Yrjö Taipale keksi uuden menetelmän posliinin kultausta varten ja perusti tätä varten Suomen Kiiltokulta Oy:n 1934. Suomen Kiiltokulta Oy:ssä (vuodesta 1936 Kemiallinen teollisuus Oy) kehitettiin sitten myös menetelmä, jolla öljytuotteita voitiin regeneroida jäteöljystä ylikuuman vesihöyryn avulla. Sotavuosina menetelmää käytettiin Suomessa voiteluaineiden tuottamiseen kierrätetystä jäteöljystä.
Bistro
Bistro ( tai bistrot) on ranskalaisen ravintolakulttuurin piirissä tunnettu viini- tai oluttupa, usein myös epämuodollinen ruokaravintola, jossa tarjotaan kotiruokaa tai muita yksinkertaisia annoksia. Bistro on edullisempi kuin varsinainen ruokaravintola eikä sillä usein ole pysyvää à la carte -ruokalistaa, vaan päivän annokset on kirjoitettu liitutaululle. Bistro on usein myös kortteliravintola eli kulmakunnan asukkaiden kokoontumispaikka (vert. pub), jossa bistron isäntä tai emäntä toivottaa vieraat tervetulleiksi ja ohjaa pöytiin. Alun perin bistrojen isäntäväki on valinnut asiakaskuntansa, ei-toivotuille asiakkaille on oltu vain "viileän asiallisia".
Ravintolatyyppien väliset erot ovat pieniä, ja Helsingin Sanomien 1990-luvun kirjeenvaihtajan Patrick Le Louarnin mukaan myös nimellä café, bar tai brasserie (suom. "kahvila", "baari" ja "panimo") itseään kutsuvat paikat ovat Ranskassa useimmiten bistroja. Aiemmin erona oli, että bistrossa tarjoillaan enimmäkseen viiniä, brasseriessa olutta, mutta tämäkin ero on hämärtynyt. Niin sanotut gourmet-bistrot voivat kilpailla hienoimpien ruokaravintoloiden kanssa jopa Michelin-tähdistä.
Bistrojen historian sanotaan juontavan Boulanger-nimiseen keittokauppiaaseen, joka toi kauppaansa myös muutaman pöydän asiakkailleen. Etymologisesti sanan bistro juuret saattaa erään teorian mukaan viitata "paikkaan, jossa juodaan pahaa viiniä", toisen tarinan mukaan se juontaa juurensa venäläisten kasakoiden "Bystro! Bystro!" -huutoihin (Nopeasti! Nopeasti!). Sana vakiintui ranskan kieleen 1800-luvun lopulla.
Samantapaisia epämuodollisia ravintolatyyppejä ovat italialainen trattoria ja osteria, espanjalainen bodega, brittiläinen pub, saksalaiset Bierstube ja Gasthaus, kreikkalainen taverna ja ruotsalainen krog eli krouvi.
Lyonin kaupungissa sijaitsevat liha- ja sisäelinruokia tarjoilevat bistrot tunnetaan nimellä bouchon.
Heinrich Noë (pikakirjoittaja)
Heinrich Karl Noë (italiassa nimellä Enrico Noë, 18. kesäkuuta 1835 Jihlava – 29. joulukuuta 1914 Wien) oli opettaja, joka sovitti saksalaisen Gabelsbergerin pikakirjoitusjärjestelmän italian kielelle.
Noë opiskeli Padovassa ja toimi opettajana Venetsiassa, Splitissä, Triestessä ja vuodesta 1869 Grazissa. Hän laati Franz Xaver Gabelsbergerin saksankielisen pikakirjoitusjärjestelmän pohjalta italian kielelle soveltuvan järjestelmän ja julkaisi sen vuonna 1863. Järjestelmästä tuli pian Italian suosituin pikakirjoitusjärjestelmä.
BBC Television Shakespeare
BBC Television Shakespeare on brittiläinen William Shakespearen näytelmien televisioversioiden sarja, jonka on luonut Cedric Messina. BBC Television Shakespeare esitettiin Iso-Britanniassa alun perin 3. joulukuuta 1978 – 27. huhtikuuta 1985. Sarjaan kuuluu 37 televisioitua Shakespearen näytelmää.
Sarjaa on esitetty myös nimillä The Shakespeare Collection (Iso-Britannia) ja The Complete Dramatic Works of William Shakespeare (Yhdysvallat).
New York Times Building
Aiheesta muualla
40.75639°N, -73.99°W
Herra Huu (piirrossarja)
Herra Huu on tšekkoslovakialainen vuonna 1990 valmistunut 13-osainen animaatiosarja. Sarja perustuu suomalaisen kirjailijan Hannu Mäkelän luomaan samannimiseen hahmoon.
Poecilium
Poecilium on sarvijäärien heimoon kuuluva kovakuoriaissuku. Suvun lajimäärä vaihtelee eri lähteissä. Maailmanlaajuisesti sukuun kuuluu noin 20 lajia. Suomessa suvun lajeista on tavattu vain yksi: leppäjäärä (Poecilium alni).
Herra Huu (piirrossarja)
Suomessa jaksot 1–7 julkaistiin VHS-kasetilla, jonka julkaisi Forum Film Oy Ab. Suomenkielisinä ääninäyttelijöinä toimivat Heikki Määttänen, Misa Palander ja Jukka Voutilainen.
Jaksot
Jaksojen tšekinkieliset nimet:
Juha (vuoden 1999 elokuva)
Juha on Aki Kaurismäen ohjaama mustavalkoinen mykkäelokuva, jonka ensi-ilta oli vuonna 1999. Se perustuu Juhani Ahon jo kolme kertaa aiemmin filmattuun romaaniin Juha vuodelta 1911. Elokuvan pääosissa ovat Kati Outinen ja Sakari Kuosmanen. Anssi Tikanmäen elokuvaan säveltämää musiikkia julkaistiin levyllä Juha - The Soundtrack of the Film by Aki Kaurismäki with Original Score by Anssi Tikanmäki (Johanna Kustannus Oy / Bardi Oy 1000 600042, 1999).
Tarina
Maatalossa yksinkertaista elämää viettävien Juhan ja Marjan luo saapuu Shemeikka, joka houkuttelee Marjan mukaansa Helsingin iloihin. Marja lähtee, mutta perillä paljastuu hänen joutuneen monien muiden tyttöjen tavoin hämärään peliluolaan ilolinnuksi. Juha lähtee etsimään Marjaa ja kostaa Shemeikalle.
Vastaanotto
Juha sai Berliinin elokuvajuhlilla 1999 uuden elokuvan tuomariston kunniamaininnan.
Hassan Zirak
pienoiskuva|Hassan Zirak Hassan Zîrak tai Hesen Zîrek (1921 – 26. kesäkuuta 1972) on kurdilainen laulaja. Hän syntyi Harmilissa (kurdiksi Hermêl), joka on pieni kylä Bokanissa (kurdiksi بۆکان) Itä-Kurdistanissa.
Zîrak oli innokas esiintyjä jo hyvin nuorena. Vuonna 1953 hän meni Etelä-Kurdistaniin, Irakin pohjoisosaan. Siellä hän nauhoitti lauluja, jotka päättyivät Radio Bagdadiin. Vuonna 1957 tultuaan takaisin Itä-Kurdistaniin hän sai kasaan yhtyeen ja nauhoitti monta kurdinkielistä laulua. Nämä kappaleet päättyivät paikallisen yleisradioon nimeltään Kermānšāh.
Zîrakilla ja hänen vaimollaan Midya Zandilla on kaksi tytärtä, Arezo ja Sakar, jotka asuvat Teheranissa.
Hassan Zîrak kuoli syöpään. Hänet haudattiin synnyinkaupunkiinsa Bokaniin.
Steve Hillage
thumb|right|250px|Hillage lavalla Gongin kanssa vuonna 1974 Stephen "Steve" Simpson Hillage (s. 2. elokuuta 1951 Lontoo) on brittiläinen muusikko, joka soittaa pääasiassa kitaraa. Hän aloitti varsin kokeellisen ja psykedeelisen uransa 1960-luvun lopulla ja on ollut tekemisissä muun muassa progressiivisen rockin niin sanotun Canterburyn koulukunnan ja elektronisen tanssimusiikin kanssa. Erilaisten sooloprojektiensa lisäksi hän on vaikuttanut esimerkiksi yhtyeissä Gong ja System 7.
Pilvi Moilanen
Pilvi Moilanen (s. 17. lokakuuta 1972) on aktiiviuransa päättänyt suomalainen keskimatkojen juoksija. Hän edusti koko urheilu-uransa ajan Oulun Pyrintöä ja hänen valmentajanaan toimi Jussi Saarela. Kalevan kisoista Moilanen saavutti pronssia 800 metrin juoksussa vuonna 1992. Lisäksi hän oli viestijuoksun SM-kisoissa mukana voittamassa kolmea mitalia; pronssia 4 x 400 metrin viestijuoksusta vuonna 1993 sekä kahta hopeaa 4 x 800 metrin viestijuoksusta vuosina 1990 ja 1993. Sisäratojen SM-kilapialuista Moilanen voitti hopeaa 800 metrin juoksussa vuonna 1990. Virallisissa kilpailuissa hän ei ole esiintynyt vuoden 1994 jälkeen.
Burjaatin kieli
Levinneisyys ja puhujamäärä
Burjaattia puhutaan Venäjällä lähinnä Burjatiassa, Irkutskin alueella (Ust-Ordynskin Burjatia, Nižneudinskin piiri, Ziman piiri) sekä Taka-Baikalian aluepiirissä (Agan Burjatia, Akšan piiri, Kyran piiri, Karymskojen piiri, Šilkan piiri). Mongoliassa burjaatteja asuu Dornodin ja Selengen aimakeissa ja Kiinassa Sisä-Mongolian Hulunbuirin alueella.
Vuoden 1989 väestönlaskennan mukaan burjaatin puhujia oli Venäjällä 375 900 henkeä, joista 229 800 Burjatiassa, 45 900 tuolloisessa Ust-Ordynskin Burjatian ja 42 500 Agan Burjatian autonomisessa piirikunnassa. Burjaattien autonomioissa asui 84,7 puhujien kokonaismäärästä. Mongoliassa puhujia arvioitiin olevan noin 45 000 ja Kiinassa 6 000 henkeä.
Vuonna 1989 Venäjän burjaateista 86,6 % puhui burjaattia äidinkielenään ja 2,5 % toisena kielenä. Vuonna 2002 79,3 % burjaateista osasi burjaattia. Kansallisuudeltaan burjaateista 96,3 % osaa venäjää (85,7 % vuonna 1989).
Burjatiassa burjaattia osaa 23,6 %, Ust-Ordynskin Burjatiassa 34,0 % ja Agan Burjatiassa 62,2 % koko väestöstä. Venäjää koko väestöstä osaa Burjatiassa 98,6 %, Ust-Ordynskin Burjatiassa 98,4 % ja Agan Burjatiassa 94,9 %.
Vokaalit
Vokaalit voivat esiintyä sekä pitkinä että lyhyinä. |-viivalla on erotettu pyöreys: oikealla pyöreä ja vasemmalla lavea.
Konsonantit
Sanaloppuiset soinnilliset konsonantit äännetään soinnittomina: esim. [b] -> [p]. Äng-äänne esiintyy burjaatissa vain kirjainyhdistelmissä ⟨нг⟩ ja⟨хг⟩. |-viivalla on erottettu sointi: oikealla soinnillinen ja vasemmalla soinniton.
Historia ja murteet
Burjaattien esi-isiä ovat Baikalin ympäristöön 900–1000-luvuilla asettuneet mongoliheimot. Yhtenäinen mongolin kieli alkoi eriytyä eri kieliksi 1200–1300-luvuilla mongolivaltakunnan hajottua. Burjaatin kielen syntyyn vaikutti puhujien maantieteellinen eristyneisyys sekä seudun alkuperäisten asukkaiden, evenkien ja turkkilaisten heimojen kielistä omaksutut piirteet. Burjaattien ja venäläisten kontaktit alkoivat 1600-luvulla, mutta voimakas venäläisvaikutus syntyi vasta neuvostoaikana. Kielikontaktit ovat vaikuttaneet varsinkin burjaatin fonetiikkaan ja sanastoon.
Kieli jakautuu 16 murteeseen, jotka kuuluvat läntiseen, itäiseen ja eteläiseen ryhmään. Murrejako heijastaa vanhaa heimojakoa. Siihen ovat vaikuttaneet myös taloudelliset ja uskonnolliset eroavaisuudet. Länsimurteissa on enemmän venäläisiä lainasanoja, itä- ja etelämurteissa uskontoon liittyviä kiinalaisia ja tiibettiläisiä lainoja. Nykyään murre-erot ovat tasoittumassa.
Kirjakieli
Burjaattien ja halhamongolien yhteisen kirjakielen käyttöä jatkettiin 1920-luvulla. Mongolien kieli- ja kulttuuriyhteyttä korostaneita kielitieteilijöitä alettiin kuitenkin pian syyttää panmongolismista ja porvarillisesta nationalismista. Vuonna 1931 otettiin käyttöön latinalainen kirjaimisto ja alettiin kehittää erillistä burjaatin kirjakieltä. Vuonna 1939 siirryttiin venäläiseen kirjaimistoon, johon liitettiin kolme burjaatin äänteitä osoittavaa lisämerkkiä: ө, ү ja һ. Kirjakielen normien perustaksi määriteltiin itämurteisiin kuuluva Horin murre. Samalla pyrittiin karsimaan mongolismeja ja neologismeja, jotka korvattiin venäläisillä ja kansainvälisillä sanoilla.
Burjaatin kirjaimisto
Nykytilanne
Vuonna 1992 Burjatiassa hyväksyttiin kielilaki, joka antaa burjaatille virallisen kielen aseman venäjän kielen rinnalla. Nykyään burjaattia käytetään opetuskielenä koulujen alaluokilla. Ylemmillä luokilla ja keskiasteen oppilaitoksissa sitä opetetaan aineena. Burjaatinkielistä opetusta annetaan ja sitä opetetaan aineena myös Irkutskin alueella ja Zabaikaljen aluepiirissä, joissa kielellä ei ole virallista asemaa.
Burjaatiksi julkaistaan oppikirjoja sekä kauno- ja lastenkirjallisuutta. Sillä ilmestyy sanomalehtiä, kirjallisuuslehti ja lastenlehti. Kieltä käytetään myös radiossa ja televisiossa. Ulan-Udessa toimii burjaatinkielinen teatteri.
Kaksikielisyydestä ja burjaattien osittaisesta venäläistymisestä huolimatta burjaatin kielen asema on melko vakaa, eikä sitä voida pitää akuutisti uhanalaisena.
Varg Vikernes
Varg Vikernes (ent. Kristian Vikernes, s. 11. helmikuuta 1973 lähellä Bergeniä) on norjalainen muusikko, kirjailija ja tubettaja. Black metalin syntyvuosina 1980- ja 1990-lukujen vaihteessa hänet tunnettiin myös nimellä Count Grishnackh. Norjan mediassa hänet tunnettiin tuolloin myös nimellä Kreivi (norj. Greven). Varg Vikernes on saanut black metal -piirien ulkopuolellakin julkisuutta 1990-luvulla tekemiensä kirkkoihin kohdistuneiden tuhopolttojen ja Mayhem-kitaristin Øystein "Euronymous" Aarsethin murhan takia.
Vikernesin ura muusikkona
Vikernes nousi Tolkien- ja ásatrú-vaikutteisen yhden miehen musiikkiprojektinsa Burzumin myötä black metal -alakulttuurin nimeksi. Nykyään häntä pidetään yhtenä black metalin tärkeimmistä vaikuttajista.
Burzumin musiikki on minimalistista ja keskitempoista black metalia, mutta Vikernesin vankilassa tekemät kaksi albumia Daudi Baldrs ja Hliðskjálf sisältävät ásatrú-aiheista ambient-musiikkia. Myös edellisillä albumeilla on ambient-vaikutteisia kappaleita. Kappaleet ovat monesti 8–20-minuuttisia, hypnoottisia ja monikerroksisia teoksia, joissa on käytetty mahdollisimman karua äänimaailmaa ja alkeellista tuotantoa. Vikernesin oma suosikkialbumi on vuonna 1994 ilmestynyt Hvis Lyset Tar Oss. Hän julkaisi seuraavan albuminsa, Belus, 8 kuukautta vankilasta vapautumisen jälkeen, vuonna 2011 albumin Fallen, vuonna 2012 albumin Umskiptar ja vuonna 2013 uusimman albuminsa nimeltään Sôl austan, Mâni vestan (suom. 'Auringosta itään, kuusta länteen'). Vikernes ilmoitti 2013 blogissaan lopettavansa black metalin tekemisen ja siirtyvän kokonaan ambient-tyylisen musiikin tuottamiseen.
Vikernes on soittanut myös muun muassa Old Funeralissa ja basso-osuudet Mayhemin De Mysteriis Dom Sathanas -albumille vuonna 1993. Hän on myös kirjoittanut sanoitukset viiteen Darkthronen kappaleeseen.
Vankeustuomio
Vikernes joutui vuonna 1994 vankilaan saatuaan ankarimman Norjan lain tunteman rangaistuksen, eli 21 vuotta vankeutta. Syynä tähän olivat kolmen kirkon tuhopolttaminen Oslossa, Skjoldissa ja Åsanessa, yksi tuhopolton yritys, kuolemantuottamus (Erään kirkkopalon yhteydessä yksi palomies sai surmansa) sekä Mayhemin entisen kitaristin Øystein "Euronymous" Aarsethin murha. Tuhopolttojen vuoksi Varg Vikernes on myös tuomittu maksamaan eri tahoille vahingonkorvauksia. Ilman korkoja vahingonkorvaussumma nousee yhteensä noin 40 miljoonaan Norjan kruunuun (noin 5 miljoonaa euroa).
Hän sai vuonna 2014 puolen vuoden ehdollisen vankeustuomion Ranskassa, jossa hän asuu. Syynä olivat yllyttäminen rotuvihaan ja sotarikosten puolustaminen.
Øystein Aarsethin murha
Vikernesin vuonna 1993 tekemä murha on yhä motiiveiltaan epäselvä, ja sen on arveltu liittyvän 1990-luvun alussa Norjassa vaikuttaneen black metal -kulttuurin sisäpiirin valtakiistoihin. Motiivina pidettiin myös Aarsethin velkaa Vikernesille levy-yhtiönsä Deathlike Silence Productionsin julkaisemien Burzum-albumien tuotoista. Vikernesillä ja Aarsethillä oli pitkään jatkuneita erimielisyyksiä, ja Vikernesin puheet olivat saaneet Aarsethin epäedulliseen valoon muiden sisäpiiriin kuuluneiden silmissä.
Vikernes kuuli Mayhemin silloiselta kitaristilta Snorre Vestvoldilta (tunnettu myös Thorns-yhtyeestä), että Aarseth uskoi kaikkien ongelmien johtuvan Vikernesistä ja että hänen surmaamisensa ratkaisisi ongelmat. Aarseth oli kertonut Vestvoldille, kuinka hän veisi Vikernesin metsään, sitoisi hänet, kiduttaisi kuoliaaksi ja kuvaisi tapahtuman.
Vikernes ja Vestvold ajoivat 10. elokuuta 1993 Bergenistä Osloon tapaamaan Aarsethiä. Tässä vaiheessa Vikernesin mukaan mitään suunnitelmia Aarsethiä vastaan ei vielä ollut, vaan tarkoitus oli vain keskustella erimielisyyksistä. Vestvold jäi tupakoimaan ulos, kun Vikernes meni tapaamaan Aarsethia. Vikernes oli kuullut monelta taholta, että Aarsethilla olisi suunnitelmia tappaa hänet. Vikernesin kertoman mukaan Aarseth meni paniikkiin, kun Vikernes ilmestyi yllättäen hänen asuntoonsa. Tästä syystä Aarseth potkaisi Vikernesiä rintaan. Vikernes kaatoi itsepuolustukseksi Aarsethin maahan, josta hän nousi ja lähti juoksemaan asunnossaan tavoitellakseen keittiöveistä. Vikernes tiesi, että Aarsethillä oli asunnossaan haulikko ja luuli Aarsethin tavoittelevan sitä, joten hyökkäsi tämän perään taskuveitsen kanssa. Aarseth epäonnistui keittiöveitsen tavoittelussa.
Vikernes iski veitsellä Aarsethia, joka lähti pakenemaan asunnosta. Rappukäytävässä Aarseth hakkasi ovia ja huusi apua. Vikernes seurasi perässä iskien Aarsethia taskuveitsellä muutamia kertoja. Aarseth rikkoi käytävässä lampun ja sai siitä lasinsiruja, jotka lisäsivät verenvuotoa. Ulkona he tapasivat järkyttyneen Vestvoldin. Tappelu lakkasi hetkeksi, kun Aarseth pyysi Vikernesiä rauhoittumaan. Aarseth kuitenkin kävi vielä kerran Vikernesin kimppuun, jolloin Vikernes löi taskuveitsen terän Aarsethin kallosta läpi.
Vikernesin vaiheet vankilassa ja sen jälkeen
Vikernes toi vankila-aikanaan ahkerasti ilmi poliittisia näkemyksiään. Hänet opittiin tuntemaan innokkaana aasainuskon puolestapuhujana. Hänen perustamakseen lasketaan muun muassa Heidnische Front -niminen järjestö, joka pyrkii levittämään esikristillisiä germaanisia pakanauskontoja. Vikernes on usein yhdistetty saatananpalvontaan tai satanismiin, mutta hän itse on kiistänyt nämä väitteet sanoen pitävänsä saatananpalvontaa ja satanismia osana vastustamaansa kristinuskoa.
Lokakuussa 2003 Vikernes jätti palaamatta lomalta Tønsbergin avovankilaan. Laajojen poliisitoimien ansiosta hänet löydettiin melko pian karkumatkan alettua. Kaapatulla autolla liikkunut Vikernes oli raskaasti aseistautunut poliisien pysäyttäessä hänet, mutta ei kuitenkaan käyttänyt aseitaan. Hän oli suunnitellut pakenevansa Norjasta ja värväytyvänsä Ranskan muukalaislegioonaan päästäkseen karkuun poliisia ja Aarsethin murhasta suuttuneita vastustajiaan. Vikernes sai pakoyrityksestään 14 kuukauden lisän rangaistukseensa, ja hänet siirrettiin Trondheimin vankilaan. Sittemmin Vikernes suoritti rangaistusta Tromssan vankilassa. Varg Vikernes anoi ehdonalaiseen vapauteen pääsyä kesäkuussa 2006, mutta Norjan oikeusministeri hylkäsi anomuksen. Vikernesin kuitenkin ennakoitiin pääsevän ehdonalaiseen vapauteen huhtikuussa vuonna 2008, jolloin hän oli suorittanut rangaistustaan yli 14 vuoden ajan. Se ei toteutunut, ja kesäkuussa 2008 Vikernes sai taas Norjan oikeusministeriöltä kielteisen vastauksen armahdusanomukseen. Kriminalomsorgen-viraston lausunnon mukaan Vikernes ei ollut valmis vapautumaan, minkä väitteen Vikernes kiisti haastatteluissa jyrkästi. Vikernes ilmoitti vapautumisensa jälkeen vetäytyvänsä julkisuudesta ja halveksimastaan nykymaailmasta Norjan maaseudulle Telemarkiin "terveellisen maanviljelyelämän pariin ja Äiti Maan syleilyyn". Vikernes piti mahdollisena, että hän julkaisee kirjan salanimellä ja tekee ehkä muutaman Burzum-albumin, mutta ilmoitti, että muuta hänestä ei sen jälkeen enää kuulla.
Vikernes vapautui ehdonalaiseen 22. toukokuuta 2009 oltuaan vankilassa liki 16 vuotta. Vapautumisestaan lähtien hän on asunut perheensä kanssa Ranskassa.
Vapautumisensa jälkeen Vikernes on julkaissut uusia Burzum-albumeja. Vikernesillä on vaimo ja kahdeksan lasta, vuonna 1993 syntynyt tytär ja 2007 syntynyt poika. Vaimonsa kanssa hänellä on seitsemän lasta.
Heinäkuussa 2013 Vikernes pidätettiin Ranskassa epäiltynä joukkomurhan suunnittelusta, mutta hänet vapautettiin pian, koska todisteita ei löytynyt. Vikernesin asianajaja totesi, että Vikernes on survivalisti, mutta ei terroristi.
Varg Vikernesin maailmankatsomus
Vikernes kertoo käyttäneensä itsestään nimitystä saatananpalvoja lyhyen aikaa 1990-luvun alussa, mutta lähinnä julkisuushaun vuoksi. Eräs kiistoista Aarsethin (Euronymous) kanssa johtui siitä, että Aarseth halusi Mayhemin musiikin olevan vieläkin saatanallisempaa, kun taas Vikernes kannatti pakanallista filosofiaa. Vikernes näkee saatananpalvonnan olevan liian riippuvainen kristinuskosta ja haluaa näin katkaista kaikki siteet kyseiseen uskontoon.
Vikernes on monesti yhdistetty kansallissosialismiin. Omien sanojensa mukaan hän kuitenkin eroaa kansallissosialisteista siinä, että hän ei halua kannattaa mitään sosialismi-nimistä aatetta. Vikernes pitää muinaisskandinaavista yhteiskuntajärjestelmää nykyistä kapitalismia parempana ja näkee kulutusyhteiskunnan ja ympäristön saastumisen äärimmäisen vaarallisena asiana. Vikernes on halunnut myös tehdä eroa natsismiin sen slaaveja sortavan asenteen vuoksi, mutta suosii silti natsiretoriikkaa ja meemejä, kuten triplasulkuja, ThuleanPerspective -YouTube-videoissaan. Nykyistä ajatteluaan hän kutsuu odalismiksi, joka viittaa omiin sukujuuriin, vanhakantaiseen uskontoon, isänmaahan ja heimoperinteeseen.
Vikernes suhtautuu jyrkän kielteisesti huumeisiin ja lääkkeisiin. Vuonna 2010 Burzumin kotisivuilla julkaistussa haastattelussa Vikernes totesi, että hän on aikaisemmin syönyt kasvisruokapainotteisesti syömättä punaista lihaa, mutta luopunut sittemmin tästä. Tuolloin hän arveli, että ihmiskunta voisi paremmin ilman karjankasvatusta.
Mösjö
Mösjö on järvi Saltvikin ja Sundin rajalla Ahvenanmaan itäosassa. Sen pinta-ala on 24,1 hehtaaria. Etäisyys Maarianhaminasta on 24 kilometriä pohjoiskoilliseen. Altaan eteläosa on Sundin alueella, pohjoisosa Saltvikin alueella.
Maantiede
Mösjön pituus etelästä pohjoiseen on 1,5 kilometriä. Järven leveys lännestä itään on 100–200 metriä. Saaria ei ole. Järveä reunustaa suurelta osin metsämaa, etelässä ja pohjoisessa avautuu vainioita. Mösjön kaakkoinen ranta on jyrkkä, 40 metrin korkeuskäyrä kulkee noin 20 metrin päässä rantaviivasta. Dragödaberget järven itärannalla kohoaa yli 60 metriä merenpinnan yläpuolelle eli noin 60 metriä Mösjön pinnan yläpuolelle. Mösjötä ympäröi pienten järvien alue: lännessä on Askarträsk, etelässä Kvärsjö, kaakossa Borgsjö, koillisessa Mora träsk ja luoteessa Kolmilan. Mösjöhön virtaa laskuoja kaakosta, Mösjön pohjoisrannalta lähtee laskuoja Mora träskiin.
Mösjö (82.A42.1.003) kuuluu vesistöalueeseen 82.042A, joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Saaristomeren rannikkoalueen ja Ahvenanmaan päävesistössä (82). Alueeseen 82.042A kuuluu Mösjön lisäksi Moraträsk ja Tjärnan.
Sundin kahdeksastatoista järvestä Mösjö on kolmanneksi laajin. Neljänneksi laajin on Storträsket Mösjön kaakkoispuolella.
Röyhkeä diplomaatti
Röyhkeä diplomaatti on 27. joulukuuta 2007 MTV3:lla alkanut suomalainen komediasarja. Sarjan ovat käsikirjoittaneet Mari Perankoski, Juha Jokela, Johanna Vuoksenmaa, Miira Karhula, Outi Ikonen ja Olli Haikka.
Juoni
Sarja kertoo Ulkoministeriön kauppapoliittisesta osastosta ja sen työntekijöistä. Merita Laurén (Miitta Sorvali) on poliittisesti epäkorrektein ja epäpätevin apulaisosastopäällikkö, joka ei osaa ottaa työtänsä liian vakavasti. Osastolle saapuu harjoittelija Liisa (Mari Perankoski), jonka hartioille jää kaikki osaston työt. Merita inhoaa Liisaa ja käyttää häntä hyväksi. Suomen kansainvälisiä suhteita ylläpitäessä työt osastolla sujuvat siinä sivussa.
Mahmoud Asgari ja Ayaz Marhoni
Mahmoud Asgari ja Ayaz Marhoni olivat iranilaiset 18-vuotias mies ja alaikäinen poika, jotka hirtettiin 19. heinäkuuta 2005 Koillis-Iranissa Mašhadissa tuomittuina 13-vuotiaan pojan raiskauksesta. Ennen hirttämistä he saivat 228 raipaniskua alkoholin juomisesta, rauhanhäirinnästä ja varkaudesta.
Länsimaisessa mediassa on myöhemmin väitetty tuomioiden johtuneen homoseksuaalisuudesta. Tapaus sai suurta julkisuutta ja tarina on jäänyt elämään tässä muodossa. Väitteen tuomioiden liittymisestä homoseksuaalisuuteen esitti ilmeisesti alun perin brittiläinen OutRage!-järjestö.
Brittiläinen Pet Shop Boys -yhtye omisti vuonna 2006 julkaisemansa Fundamental -albumin Asgarille ja Marhonille.
Skynyrd’s Innyrds
Skynyrd's Innyrds on yhdysvaltalaisen southern rock -yhtye Lynyrd Skynyrdin vuonna 1989 julkaistu kokoelmalevy, joka sisältää yhtyeen tunnetuimpia hittejä ja pari aiemmin julkaisematontakin kappaletta.
Hippothontis
Hippothontis (, myös Hippothōntis, tai Hippothoōntis, ) oli antiikin ajan Attikan eli Ateenan kaupunkivaltion muodostaneen alueen fyle eli ”heimo” tai ennemminkin äänestyspiiri, joka perustettiin Kleistheneen uudistuksessa vuonna 508 eaa. Fylen eponyymi heeros oli Hippothoon, Poseidonin ja Alopen poika, ja sen alkuperäinen numero oli VIII.
Fyleen kuului alun perin 17 demosta, muun muassa Ateenan satamakaupunki Pireus sekä heeros Hippothoonin kotipaikkana pidetty ja Eleusiin mysteereistä tunnettu Eleusis. Myöhemmin osa demoksista siirrettiin perustettuihin uusiin fyleihin, ja pienimmillään fyleen kuului 13 demosta. Niin kutsuttujen makedonialaisten fylejen (Antigonis, Demetrias) lakkauttamisen jälkeen osa demoksista palautettiin Hippothontis-fyleen. Kuten kaikilla fyleillä, fylen demokset oli jaetty kolmeen trittykseen ja sillä oli yhteensä 50 edustajaa Ateenan bulessa eli neuvostossa. Fyle säilyi käytössä antiikin ajan lopulle saakka.
Dimension Zero
Dimension Zero on ruotsalainen thrash/melodinen death metal -yhtye, joka perustettiin Göteborgissa vuonna 1995. Yhtyeen jäsenet ovat In Flamesin kitaristi Jesper Strömblad ja toinen kitaristi Glenn Ljungström. Ennen rumpalina toiminut Jocke Gothberg liittyi myöhemmin laulajana yhtyeeseen ja rumpujen taakse asettui Hans Nilsson.
Glenn Ljungström erosi yhtyeestä vuonna 2003, mutta liittyi takaisin vuonna 2005.
Osku (järjestö)
Suomen Opiskelija-Allianssi – OSKU ry on vuonna 2001 perustettu ammatillisen toisen asteen opiskelijoiden opiskelija- ja nuorisojärjestö, joka järjestää tapahtumia ja koulutuksia, tarjoaa tukea opiskelijatoimintaan liittyvissä asioissa ja ajaa toisen asteen edunvalvonnallisia tavoitteita. Se on uskonnollisesti sekä puolue- ja ammattiyhdistyspoliittisesti sitoutumaton. Vuodesta 2006 lähtien järjestö on julkaissut vuosittain valtakunnallisesti jaettavaa AMIS-lehteä ja vuodesta 2009 lähtien ammatillisten opiskelijoiden arvoja ja asenteita tutkivaa AMIS-tutkimusta.
Historia
OSKU perustettiin vuonna 2001 Suomen kauppaopiskelijoiden liitto SKOL ry:n sekä Suomen Terveydenhuolto- ja Sosiaalialan Opiskelijoiden Liitto Terhol ry:n pohjalle. OSKUn perustaneet ammattiin opiskelevat halusivat tarjota ammattiin opiskeleville täysin sitoutumattoman järjestön.
OSKU on järjestänyt erilaisia kampanjoita ammatillisen toisen asteen puolesta ja tutkinut ammattiin opiskelevien arvoja ja asenteita vuodesta 2009 lähtien AMIS-tutkimuksellaan.
Toiminta
OSKU ry on toisen asteen ammatillisten opiskelijoiden oma etu-, palvelu- ja harrastejärjestö. Se järjestää vuosittain tapahtumia ja koulutuksia sekä jäsenistölleen että opiskelijakunnille eri puolilla Suomea. Järjestö on julkaissut vuosina 2006-2019 AMIS-lehteä, jota jaettiin valtakunnallisesti.
Henkilöjäsenet saavat osoitukseksi OSKUn jäsenyydestä opiskelijakortin, joka oikeuttaa muun muassa valtakunnallisiin opiskelija-alennuksiin sekä paikallisiin etuihin. Järjestön jäseneksi voivat liittyä henkilöjäsenten ohella myös ammatillisten oppilaitosten opiskelijakunnat. Jäsenopiskelijakunta saa koulutusta sekä tukimateriaaleja opiskelijakuntatoiminnan kehittämiseen omassa oppilaitoksessaan. Järjestö tarjoaa lisäksi tukea, neuvontaa ja opastusta opiskelijatoimintaan liittyvissä asioissa. Jäsenyys on opiskelijakunnille maksuton.
Tavoitteita
OSKU ajaa muun muassa seuraavia edunvalvonnallisia tavoitteita:
Hallitus
OSKUssa ammattilliset opiskelijat tekevät itse toiminnan ja päätökset. Ylin päättävä elin on kerran vuodessa järjestettävä liittokokous, jossa kellä tahansa jäsenellä tai jäsenopiskelijakunnalla on äänioikeus. Liittokokous järjestetään vuosittain marraskuussa. Liittokokousten välillä liittohallitus toimeenpaneeliittokokouksessa tehtyjä päätöksiä. Hallitukseen kuuluu puheenjohtajan ja varapuheenjohtajan lisäksi varsinaisia- sekä varajäseniä.
Liittohallituksen jäsenet ovat luottamushenkilöitä. He opiskelevat kukin tahoillaan, mutta ovat yleensä aktiivisia omassa opiskelijakunnassaan tai -yhdistyksessään. Liittohallitus valitsee työntekijät ja päättää työryhmien yms. nimeämisestä.
Hallitus ohjaa toimiston työskentelyä ja liiton toimintaa liittokokousten välillä. Puheenjohtaja ja varapuheenjohtaja työskentelevät päivittäin toimiston tukena vastaten omista sektoreistaan, muut hallituksen jäsenet osallistuvat päätöksentekoon ja toimintaan mm. hallituksen kokouksissa ja työryhmissä. Hallituksen jäsenet edustavat OSKUa myös useissa sidosryhmien ja yhteistyökumppaneiden toimielimissä.
Liittohallitus 2023
Vuonna 2023 OSKU ry:n liittohallitukseen kuuluvat:
Toimisto
OSKUlla on myös palkattuja työntekijöitä, joihin kuuluu pääsihteeri, opiskelijatoiminnan koordinaattori, edunvalvonnan koordinaattori, jäsenpalvelu- ja toimistosihteeri sekä viestinnän suunnittelija. Toimiston esihenkilönä toimii pääsihteeri.
Muinaisen Egyptin kirjallisuus
Muinaisen Egyptin kirjallisuus sisältää erityylisiä ja eritasoisia kirjallisia tekstejä vuosilta 3150-300 eaa.
Proosaa edustivat lähinnä kansantarinat ja eroottiset runot. Tietokirjallisuudessa lääketieteelliset tekstit olivat tavallisia. Hengellistä kirjallisuutta olivat faaraon ylistämiseksi kirjoitetut runot ja kuolemankirjallisuus, niin kuin Kuolleiden kirja ja Vanhan Valtakunnan aikaiset arkkutekstit. Edellä mainittuja käyttivät tavallisen ylimystön jäsenet, mutta viimeksi mainitut oli varattuja kuninkaallisille. Muinaisen Egyptin historian kaikkina aikakausina suosittiin filosofista elämänohjekirjallisuutta, joka kirjoitettiin useimmiten Isältä pojalle -muotoon.
Koska lukutaitoisten osuus väestöstä oli pieni, vain muutamia prosentteja, kirjallista perinnettä vaalivat papit ja kirjurit. Monet kirjurioppilaat kirjoittivat muistiin tai jäljensivät vanhoja kansantarinoita. Perinteistä hieroglyfikirjoitusta kirjoitettiin temppelien seinille. Yksinkertaistettua hieraattista kirjoitusta käytettiin virallisissa papyrusasiakirjoissa.
Katujen kasvatit
Pääosissa elokuvassa ovat James Spader, Kim Richards, Paul Mones ja Robert Downey Jr. Elokuva kertoo nuoresta Morganista (Spader) joka muuttaa Los Angelesiin ja joutuu pian ongelmiin paikallisten nuorten jengiläisten kanssa. Tapahtumia vaikeuttaa entisestään kun Morgan rakastuu jengipomon tyttöystävään Frankieen (Richards).
Juoni
Ensimmäisen koulupäivän aikana Morgan oli päässyt tutustumaan uuteen kaveriin Jimmyyn (Robert Downey Jr.), joka oli pyytänyt häntä tulemaan kuuntelemaan bändiään illalla. Illalla Morgan lähtee kuuntelemaan Jimmyn bändiä jossa on paljon lukiolaisia paikalla kuuntelemassa bändia. Paikalla on myös jengiläiset ja jengin johtajan Nickin (Paul Mones) tyttöystävä Frankie (Kim Richards) johon Morgan iskee silmänsä ja joka ottaa hänet puoliväkisin tanssilattialle. Nick ja muut jengiläiset huomaavat tämän ja illan päätteeksi Morgan joutuu jengiläisten pahoinpitelyn kohteeksi.
Elokuvan edetessä Morgan joutuu useasti ongelmiin jengiläisten kanssa, koska on ihastunut Frankieen ja myös Frankiellä herää tunteet Morgania kohtaan. Tilanne kärjistyy kun Morgan pyytää Frankien hänen kotiin syömään ja Nick kavereineen näkevät tämän tilanteen. Tilanteessa Nick ampuu Morganin isää ja tämän tilanteen seurauksesta Frankie irtaantuu lopullisesti Nickistä hänen sekoavan käytöksen takia. Nick sekoaa tilanteesta entistä pahemmin ja kidnappaa Frankien ja Morgan toimii tilanteessa ja lähtee lopulliseen välienselvittelyyn Nickin ja jengiläisten kanssa. Lopussa Morgan joutuu pahoihin yhteydenottoihin jengiläisten kanssa. Nick saa lopussa surmansa pudotessaan varaston ylemmältä tasolta tapellessaan Morganin kanssa.
Vastaanotto
Video-oppaassa vuodelta 1994 Sam Inkinen kuvasi elokuvaa ”tyypilliseksi mutta katsottavaksi teinileffaksi” ja antoi sille kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Dion (Koile-Syyria)
Dion (, myös ; ) oli antiikin aikainen kaupunki Koile-Syyriassa nykyisen Syyrian alueella. Se oli yksi Dekapoliin kaupungeista. Kaupungin sijaintipaikkaa ei tunneta täydellä varmuudella, mutta nykyisin sen sijaintipaikkana pidetään yleensä nimellä Tell al-Ashari tunnettua telliä eli rauniokumpua, josta on löydetty antiikin aikaisen kaupungin jäänteet. Aiemmin Dion oletettiin usein samaksi kaupungiksi kuin Kapitolias (Beit Ras) sillä ajatuksella, että Kapitolias olisi ollut Dionin myöhemmän roomalaiskauden aikainen vaihe.
Maantiede
Dion sijaitsi Damaskoksesta Dekapoliin alueelle ja Juudeaan johtaneella tiellä. Kaupunki on tutkimuksen historiassa sijoitettu useisiin eri paikkoihin, ja välillä sijainti on katsottu kokonaan tuntemattomaksi. Tästä johtuen kaupunkia ei ole merkitty esimerkiksi Barrington Atlas of the Greek and Roman World -teoksen karttoihin. Sijainti Tell al-Asharissa vastaa kuitenkin hyvin antiikin aikaisia kuvauksia. Lisäksi sitä ympäröivältä alueelta ei ole löydetty merkkejä siitä, että se olisi kuulunut millekään toiselle Dekapoliin kaupungeista.
Dionin oletetun kukkulan eli Tell al-Asharin pituus on noin 400 metriä, leveys noin 250 metriä ja korkeus ympäröivään tasankoon nähden noin 30 metriä. Kaupungin akropoliina toimi kukkulan korkein kohta sen pohjoispäässä. Kukkulan länsipuolella oli suuri rotko Wadi al-Ehrer, jonka pohjalla virtasi joki. Stefanos Byzantionlaisen mukaan seudun vesi oli epäterveellistä.
Tell al-Asharin rauniokumpu sijaitsee nykyisen Syyrian eteläosissa Dar'an maakunnassa lähellä nykyistä Alashaaryn kylää, noin viisi kilometriä pohjoiseen Mzeribistä, viisi kilometriä länteen Tafasista ja noin 15 kilometriä luoteeseen Daraasta.
Historia
Tell al-Asharin kukkulalla on ollut asutusta viimeistään keskisellä pronssikaudella. Tämän muinaisaikaisen asutuksen nimeä ei tunneta. Myöhempi Dion oli taustaltaan hellenistinen kaupunki, ja se perustettiin oletettavasti Aleksanteri Suuren sotaretken jälkeen, jolloin alueelle asettui entisiä makedonialaisia sotilaita. Dionilaiset esittivät perustajakseen Aleksanterin itse, mutta todennäköisemmin perustaminen tapahtui ehkä Perdikkaan tai Antigonoksen aikana. Stefanos Byzantionlaisen mukaan kaupunki sai nimensä Makedonian Dionista.
Josephus mainitsee Dionin viidesti. Aleksanteri Jannaios valtasi kaupungin ensimmäisellä vuosisadalla eaa. Herodes Suuri voitti nabatealaiset taistelussa Dionin lähellä vuonna 31 eaa. Roomalaiset antoivat ilmeisesti Dionin monien muiden kaupunkien ohella Herodeksen valtaan tämän eläessä. Muutoin se kuului aluksi Syrian provinssiin. Arabian provinssin perustamisen vuonna 106 jaa. jälkeen Dion siirrettiin siihen.