cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Gent
Gentin kaupungin nykyisellä alueella on ollut tiettävästi asutusta jo pronssikaudella johtuen alueen hedelmällisestä maaperästä sekä jokien läheisyydestä. Kaupungin historia lasketaan useimmiten alkaneen 500-luvulla, kun nykyisen keskustan alueelle perustettiin katolisia luostareita. Luostareiden ympärille alkoi kasvaa tiheämpää asutusta, ja nämä aluksi erilliset asutuskeskittymät kasvoivat hiljalleen yhteen suuremmaksi kokonaisuudeksi. Gent oli noin vuodesta 1000 aina 1200-luvun lopulle Euroopan toiseksi suurin kaupunki Pariisin jälkeen. Tuohon aikaan muun muassa Lontoo ja Moskova olivat vielä pienempiä. Historiallisesti Gent tunnetaan muun muassa keisari Kaarle V:n syntymäpaikkana sekä Gentin rauhan allekirjoituspaikkana.
Gent on tunnettu myös monitieteellisestä yliopistostaan, joka sijoittuu säännöllisesti kansainvälisissä vertailuissa maailman 150 parhaan yliopiston joukkoon Belgian toiseksi parhaana yliopistona Leuvenin yliopiston jälkeen. Gentin yliopisto on historiallisesti ensimmäinen yliopisto Belgiassa, jossa alettiin antaa opetusta vain hollannin kielellä vuodesta 1916 alkaen. Gentin yliopistossa kartoitettiin vuonna 1972 ensimmäistä kertaa maailmassa yhden geenin perimä, eli sekvensoitiin M2-bakteriofagin kuoriproteiinin geenin nukleotidijärjestys.
Moorgaten metro-onnettomuus
thumb|Onnettomuus tapahtui [[Moorgaten asema|Moorgaten metroasemalla.]] Moorgaten metro-onnettomuus tapahtui 28. helmikuuta 1975 kello 8.46 Lontoon metrossa. Northern Line -linjan Moorgateen saapumassa ollut juna ajoi aseman ohi ja törmäsi laiturin lopussa tunnelin peräseinään. Onnettomuudessa kuoli 43 ihmistä.
Onnettomuus on vakavin Lontoon metrossa rauhan aikana sattunut ja kuolonuhrien määrässä mitattuna toiseksi suurin Lontoon joukkoliikenteessä (suurin ovat 7. heinäkuuta 2005 tapahtuneet pommi-iskut). Onnettomuuden syytä ei ole koskaan saatu varmuudella selvitettyä.
Sen lisäksi, että Moorgaten aseman eteläosa, jossa onnettomuus tapahtui, jouduttiin onnettomuuden jälkeen rakentamaan kokonaan uudelleen, onnettomuuden seurauksena kehitettiin automaattinen järjestelmä junien pysäyttämiseksi tunnelin päättyessä.
Tapauksen yksityiskohdat
Juna 272 oli lähtenyt kello 8.39 Drayton Parkista Moorgaten asemalle, jossa sen oli määrä pysähtyä laiturille 9 seitsemän minuuttia myöhemmin. Juna koostui kahdesta vuonna 1938 valmistuneesta yksiköstä, joissa oli kolme vaunua.
Junan lähestyessä pääteasemaa se ei jarruttanut, vaan kiihdytti. Junan vauhti ennen asemaa olleessa vaihteessa oli noin 55 kilometriä tunnissa. Asemalaiturin päässä oli 20 metriä pitkä varatunneli, jossa oli punainen opastin, hiekkakasa ja sen takana hydraulinen puskuri tiiliseinän edessä. Junan nopeus hidastui sen törmätessä hiekkakasaan, mutta nopeus oli silti 65 kilometriä tunnissa junan osuessa puskuriin. Ensimmäinen soitto hätäkeskukseen vastaanotettiin 8.53.
Yksi onnettomuutta pahentanut asia oli se, että tunneli oli rakennettu isompia junia varten – se oli 4,9 metriä korkea, kun junan korkeus oli vain 2,88 metriä. Tämän vuoksi junan toinen vaunu nousi ensimmäisen päälle ja murskasi sen. Kolmas vaunu halkesi pituussuunnassa. Pelastustoiminta oli vaikeaa, koska tilaa oli vähän ja vaunut olivat sotkeutuneet toisiinsa. Lisäksi tunnelissa oli kuuma ja ilmanvaihto oli heikko. Kesti yli 12 tuntia ennen kuin viimeinen selviytynyt henkilö saatiin pelastettua, ja etuohjaamoon päästiin vasta neljän päivän kuluttua.
Mahdolliset syyt
Onnettomuuden syytä ei koskaan saatu tyydyttävästi selvitettyä. 56-vuotias kuljettaja Leslie Newson oli työskennellyt Lontoon metrossa vuodesta 1969 ja oli terve eikä käyttänyt alkoholia tai huumeita.
Poliisitutkimuksessa selvisi, ettei hänellä tiettävästi ollut syytä itsemurhaan. Hänen taskustaan löytyi 300 puntaa, joilla hän oli ajatellut ostaa tyttärelleen auton päästyään töistä.
Newson piti onnettomuuden sattuessa kättään kuolleen miehen kytkimellä, laitteella joka kytkee jarrut, mikäli siitä päästetään irti. Hän ei myöskään ollut yrittänyt suojata kasvojaan ennen törmäystä. Silminnäkijät kertoivat hänen nostaneen junan nopeutta ennen törmäystä. Ohjaamon tehonsäätökahvaa tutkimalla saatiin selville, että moottorit olivat vetotilassa ennen törmäystä.
Tohtori P. A. B. Rafflen mielestä Newsonille olisi voinut tulla harvinainen aivokohtaus, jossa aivot jatkavat toimintaa, mutta ruumiin ohjaaminen on mahdotonta. Se selittäisi, miksi Newson piti kuolleen miehen kytkintä edelleen pohjassa eikä yrittänyt estää onnettomuutta mitenkään, ja miksi Newson istui silminnäkijöiden mukaan penkillä normaalisti ja katsoi eteenpäin junan ohittaessa aseman.
Toisaalta rautatiekirjailija Piers Connor, joka oli myös entinen metronkuljettaja ja tunsi Newsonin, on ehdottanut, että Newsonin ajatukset lähtivät harhailemaan ratkaisevalla hetkellä ennen onnettomuutta. Teoriaa heikentää se, että juna ajoi asemaa edeltäviin vaihteisiin ylinopeudella ja monet matkustajista olivat lentäneet penkeiltä tai kaatuneet. Jos Newson olisikin haaveillut, tämän olisi pitänyt herättää hänet takaisin reaalimaailmaan.
Onnettomuuden seuraukset
Kansallinen rautatieyhtiö British Rail huolestui onnettomuuden jälkeen samanlaisen tapauksen sattumisesta rautateillä. Ensimmäinen korjaustoimenpide oli se, että pääteasemaa lähestyttäessä opastin ei näyttäisi normaalia ”aja”-opastetta, vaan rajoittavampaa opastetta. Tällöin junaan asennettu kulunvalvontajärjestelmä soittaisi ohjaamossa äänimerkin, joka pitäisi hyväksyä tai tapahtuisi hätäjarrutus.
Moorgaten asemalla paljastettiin muistolaatta onnettomuuden vuosipäivänä 2014. Läheisellä Finsbury Squarella on muistokivi.
Scott Speedman
Scott Speedman (s. 1. syyskuuta 1975) on kanadalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten televisiosarjasta Felicity ja Michael Korvinin roolista kauhuelokuvassa Varjojen valtakunta.
Jaakko Korhonen
Jaakko Henrik Korhonen (30. toukokuuta 1890 Käkisalmi, Viipurin lääni – 4. syyskuuta 1935 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä, ohjaaja ja Näyttämöopiston opettaja.
Elämä ja ura
Korhosen teatteriura alkoi Viipurissa maineikkaan Suomalaisen Maaseututeatterin lyhytikäiseksi jääneessä teatterikoulussa. Teatteri kiersi ympäri Suomea, mutta johtajakiistat ja talousvaikeudet ajoivat sen kriisiin. Korhoselle tarjottiin näyttelijän välikirjaa syksyllä 1910. Loppukeväällä 1911 Maaseututeatteri vieraili Tampereella, jolloin Korhonen teki välikirjan Tampereen Teatterin johtajan Pekka Alpon kanssa. Hän palasi Viipuriin syksyllä 1914, ja pari vuotta myöhemmin hänet kutsuttiin Suomen Kansallisteatteriin Helsinkiin.
Kansallisteatterissa Korhonen näytteli muun muassa Henrik Ibsenin näytelmissä Yhteiskunnan tukipylväät (ensi-ilta 21. huhtikuuta 1922) ja  Nukkekoti (ensi-ilta 13. joulukuuta 1930). Kun Korhosen tuleva puoliso Heidi Blåfield sai paikan näyttelijäharjoittelijana Kansallisteatterista vuonna 1921, rakkaus leimahti, ja pari avioitui vuonna 1922. Korhonen ja Blåfield saivat kaksi tytärtä, Marja Kyllikin ja Heidi Elinan. Avioliitto päättyi eroon ennen Korhosen puolison varhaista kuolemaa. Korhosen välit anoppiinsa olivat huonot, mutta lämpenivät Heidi Blåfieldin kuoleman jälkeen.
Jaakko Korhosen elokuvaura alkoi mykkäelokuvan klassikoissa Nummisuutarit sekä Koskenlaskijan morsian vuonna 1923. Hänen vaimollaan oli naispääosa molemmissa elokuvissa. Vuonna 1931 hän ohjasi ja käsikirjoitti kaksi äänielokuvaa: Rovastin häämatkat ja Aatamin puvussa ja vähän Eevankin. Samana vuonna hän sai ensimmäisen äänielokuvaroolinsa Tukkipojan morsiamessa. Merkittävin rooli äänielokuvassa Korhosella on vuonna 1935 valmistuneessa Syntipukissa. Hän näyttelee tavaratalon johtaja Vaaraa, joka iskee silmänsä Ester Toivosen tulkitsemaan tasokkaaseen myyjättäreen Irja Saloon.
Uran päätös
1930-luvun alussa Korhonen loukkasi jalkansa näyttämöllä. Polveen kehittyi pahalaatuinen sidekudoksen kasvain sarkooma. Elämänsä viimeiset viikot Korhonen vietti entisten appivanhempiensa luona Mäntässä Pohjois-Pirkanmaalla. Hän kuoli Helsingin Diakonissalaitoksella. "Jaakko-kulta, juna lähtee kohta", sanoi Lydia Blåfield kuolemansairaalle entiselle vävylleen saattaessaan tätä Helsinkiin lähtevälle junalle Korhonen ei halunnut tyttäriään kuolinvuoteensa äärelle, koska halusi varjella äitinsä menettäneitä lapsia uudelta järkytykseltä. Suruviesti saapui Kansallisteatteriin, joka peruutti sen iltaisen näytäntönsä. Korhosen ja Blåfieldin orpotyttärille perustettiin rahasto turvaamaan heidän koulutuksensa.
Humppa-Veikot (vuoden 1969 albumi, HSLP 102)
Humppa-Veikot (julkaistu Scandia-yhtiön levynumerolla HSLP 102) on vuonna 1969 ilmestynyt Kullervo Linnan Humppa-Veikkojen singlelevyjen kokoelma. Levyllä ovat laulusolisteina Teijo Joutsela, Iris Kangasniemi ja Annikki Tähti. Levytykset ovat vuosilta 1960−1961.
Robert Burton
thumb|Robert Burton, 1635 Robert Burton (8. helmikuuta 1577 – 25. tammikuuta 1640) oli englantilainen oppinut, joka työskenteli Oxfordin yliopistossa. Hänen tunnetuin teoksensa The Anatomy of Melancholy julkaistiin vuonna 1621.
Elämä
Robert Burton syntyi Lindleyssä, Leicestershiressä. Hänen vanhempansa olivat Ralph ja Dorothy Burton. Robertin veli oli muinaistutkija William Burton. Burton vietti suurimman osan elämästään Oxfordissa. Hän opiskeli useita eri aineita, mukaan lukien matematiikkaa, sekä perehtyi astrologiaan. Hän suorittu vuonna 1614 kandidaatin tutkinnon jumaluusopista.
Melankolian määritelmä ja hoito
Burtonin teos The Anatomy of Melancholy julkaistiin useana niteenä, jotka käsittelivät melankolian eri osa-alueita. Hän pyrki määrittelemään melankolian ja tarkastelemaan sen syitä sekä esitti erilaisia hoitokeinoja. Burton oli omien sanojensa mukaan itse taipuvainen raskasmielisyyteen, mikä oli hänelle motivaationa melankoliasta kirjoittamiseen (”I write of Melancholy, by being busie to avoid melancholy”).
Burtonin määritelmän mukaan melankolia oli sekä fysiologinen että analoginen sairaus. 1600-luvun tieteessä vallalla ollutta humoraalioppia seuraten Burton kytki melankolian mustan sapen liiallisuuteen elimistössä, joka puolestaan oli yhteydessä maa-elementtiin ja Saturnus-planeettaan. Vaikka taipumus melankoliaan oli synnynnäistä, Burton katsoi myös ympäristön ja henkilön omien toimien vaikuttavan melankolisen tilan syntyyn. Ajalleen epätyypilliseen tapaan Burton katsoi myös sosioekonomisten seikkojen, kuten köyhyyden, voivan aiheuttaa melankoliaa.
Melankolian hoito- ja ehkäisykeinoiksi Burton esitti erilaisia yrtti- ja toimintaterapioita. Italialainen renessanssifilosofi Marsilio Ficino (1433–1499) oli esittänyt musiikin, raittiin ilman, hyvien tuoksujen ja maukkaan ruuan auttavan melankoliaan. Burton lisäsi näiden hoitojen joukkoon suosituksia melankolikoille välttää liiallista lukemista, hakeutua muiden ihmisten seuraan ja pyrkiä elämään ylipäänsä tasapainoista elämää.
Burtonin mukaan melankoliaan liittyi taipumus haluta surmata itsensä. Kytkemällä itsemurhan psykologiseen tilaan, kuten melankoliaan, Burtonin kirjoitukset loivat pohjaa itsemurhan dekriminalisoinnille ja sekularisoitumiselle.
Laihalammi (Ylöjärvi, Kyrönlahti)
Laihalammi on Pirkanmaalla Ylöjärvellä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Lavajärven valuma-alueeseen. Laihalammi on osa Karhejärven aluetta.
Maantieto
Lampi on 250 metriä pitkä, 100 metriä leveä ja sen pinta-ala on 1,4 hehtaaria. Se sijaitsee metsämaastossa, joka on soistuvaa aluetta. Lampeen laskee kolme suo-ojaa ja sen luusuasta, joka on lammen luoteispäässä, lähtee laskuoja Koikeroiseen. Laskuojaa kutsutaan Syväojaksi ja se on 600 metriä pitkä. Rantaviiva on puoli kilometriä pitkä ja lampi on asumaton. Lammen lähelle johtaa tie Kyörnlahdelta kantatieltä 65.
Historiaa
Vanhassa Ylöjärven pitäjänkartassa 1840-1850-luvuilta lammen nimi kirjoitettiin "Likalammi". Sillä oli laskuoja, joka johti Koikeroiseen nykyiseen tapaan. Vuoden 1962 peruskartassa sen nimi oli nyt "Laihalampi", mutta se muutettiin seuraavassa vuoden 1982 peruskartassa muotoon "Laihalammi".
Tsutomu Seki
Tsutomu Seki (s. 3. marraskuuta 1930 Kōchi) on japanilainen tähtitieteilijä. Hänen nimensä muistetaan varsinkin Ikeya-Sekin komeetasta, jonka hän ja Kaoru Ikeya havaitsivat vuonna 1965.
Seki on uransa aikana löytänyt myös kolmattasataa asteroidia. Hän on Geisein observatorion johtaja.
Yleisluistelun Suomen-mestaruuskilpailut 1970
Suomen yleisluistelumestaruuksista kilpailtiin vuonna 1970 Tampereella 10.–11. tammikuuta (miehet) ja Joensuussa 7.–8. helmikuuta (naiset).
Ukrainan hryvnia
Hryvnia eli grivna (vanha suomenkielinen vastine riuna,, hryvnja, IPA: ) on Ukrainan rahayksikkö. Sen lyhenne on ukrainaksi ”грн.”, ’hrn’. Kansainvälinen ISO 4217 -lyhenne on UAH. Hryvnia on ollut Ukrainan rahayksikkö vuodesta 1996.
Hryvnian symboli on ukrainan pieni kyrillinen kursiivi Г|he (г), jossa on kaksi vaakasuoraa poikkiviivaa. Symbolille on varattu merkki U+20B4 Unicode 4.1:ssä, mutta harvat ohjelmistot näyttävät sitä vielä oikein.
Historia
Kiovan Venäjän aikana sanalla hryvnia tarkoitettiin kaulakorua. 700–800 -luvuilla sitä käytettiin painoyksikkönä erityisesti kaupankäynnissä. Ensimmäiset kolikot otettiin käyttöön Ukrainassa Vladimir Suuren aikana 900–1000 -lukujen vaihteessa. Kultakolikot (zlatnyk) ja hopeakolikot (sribljanyk) jäivät pois käytöstä feodaaliaikana, jolloin Ukraina oli hajanainen. Kolikkojen sijasta rahana käytettiin tavallisesti hopeaharkkoja, joita kutsuttiin hryvnioiksi.
Ukrainan kriisi ja kurssin lasku
Ukrainan talous oli pahoissa vaikeuksissa jo ennen kriisiä. Sen talous oli pienempi kuin vuonna 1992. Vuoden 2012 bruttokansantuote oli esimerkiksi puolet pienempi kuin Valko-Venäjän, jonka asukasluku oli 33 miljoonaa pienempi.
16. maaliskuuta 2013 1 hryvnia vastasi 0,094 euroa ja 1 euro 10,631 hryvniaa. Kurssi kääntyi laskuun vallankumoukseen ja Ukrainan kriisiin johtaneiden poliittisten epävakauksien alettua. Helmikuussa 2014 maan keskuspankki lakkasi tukemasta valuuttaa ja omaksui joustavan vaihtokurssin, ja hryvnian kurssi painui ennätyksellisen alas suhteessa Yhdysvaltain dollariin. Edellisvuoden valuutan arvoon verrattuna tapahtunut 21 prosentin lasku oli rajuin, joka tapahtui uutistoimisto Bloombergin seuraamien 175 kansainvälisen valuutan joukossa. Huhtikuussa poliittisen tilanteen kärjistyminen ja kiista kaasun hinnasta Venäjän kanssa laski kurssia entisestään ja tapahtunut lasku oli jo 32 prosenttia.
7. marraskuuta Ukrainan keskuspankki ilmoitti luopuvansa epävirallisen tavoitekurssin puolustamisesta. Samana päivänä Ukraina tiedotti venäläisjoukkojen siirtyneen maansa alueelle. Ilmoituksilla oli välitön vaikutus kurssiin, joka putosi päivän aikana. Epävirallinen tavoitekurssi oli ollut 12,95 hryvniaa yhtä dollaria kohti, mutta päivän iltana dollarilla sai jo 14,47 hryvniaa.
3. elokuuta 2014 1 hryvnia vastasi 0,06 euroa ja 1 euro 16,03 hryvniaa. Helmikuussa 2015 hryvnian kurssin laskua saattoi kuvata syöksyväksi. Hryvnian kurssi olikin menettänyt arvoaan kaikista valuutoista eniten vuoden sisään. 23. helmikuuta 2015 yksi euro vastasi 31,65 hryvniaa. Syöksyn hillitsemiseksi Ukrainan keskuspankki ilmoitti uusista toimenpiteistä, joihin kuului mm. maahantuojien valuuttakontrollin tiukentaminen.
7. toukokuuta 2018 1 hryvnia vastasi 0,03 euroa ja 1 euro vastasi 31,21 hryvniaa. Vuoden 2014 jälkeen Ukrainan poliittisilla tapahtumilla on ollut yleensä näkyvä vaikutus Hryvnian vaihtokurssiin, mutta sittemmin se on stabilisoitunut kansainvälisen taloudellisen avun, maataloustuotteiden viennin ja varsinkin ulkomailla asuvien ukrainalaisten rahalähetysten ansiosta.
Duncan Cole
Duncan Edward Cole (12. heinäkuuta 1958 – 21. toukokuuta 2014) oli uusiseelantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän oli pituudeltaan 174-senttimetrinen. Hän pelasi Uuden-Seelannin lisäksi Australiassa. Hän pelasi Uuden-Seelannin maajoukkueessa 58 maaottelua.
Cole edusti sarjatasolla Uudessa-Seelannissa North Shore Unitedia ja Australiassa Canberra Cityä. Hän pelasi Uuden-Seelannin maajoukkueessa 58 maaottelua ja teki niissä neljä maalia vuosina 1978–1988. Hän kuului Uuden-Seelannin joukkueeseen MM-kilpailuissa 1982 ja pelasi yhden ottelun kokonaan sekä tuli kahdessa muussa ottelussa vaihtopelaajana kentälle.
Meritie – Navigoinnin historia
Meritie – Navigoinnin historia on John Nurmisen Säätiön julkaisema historiateos, jonka kirjoittaja on Donald S. Johnson ja päätoimittajana on säätiön puheenjohtaja Juha Nurminen. Teos syntyi heidän viisivuotisen yhteistyönsä tuloksena. Heidän lisäkseen kirjan tekemisessä on ollut mukana asiantuntijoista koostuva toimituskunta. Teos tuo esiin niitä syitä, miksi eurooppalaiset merenkulkijat lähtivät maailman ääriin, mutta ensisijaisesti se kertoo merenkuluntaidoista. Kirjan ilmestymisen jälkeen Juha Nurminen palkittiin tiedonjulkistamisen elämäntyöpalkinnolla.
Heidi Blåfield
Elämä
Heidi Blåfield syntyi Hugo ja Lydia Blåfieldin perheeseen, joka oli 1800-luvun lopussa asettunut Mänttään, pohjoiselle Pirkanmaalle. Hänen isänsä oli köyhtynyt aatelismies Hugo Blåfield joka toimi Mäntän postimestarina. Perheessä oli myös viisi muuta lasta: Haidi, Seidi, Saidi, Henrik ja Erik. Jo varhaisessa iässä Heidi Blåfield lähetettiin asumaan Helsinkiin, jossa hän suoritti keskikoulun ja pääsi sen jälkeen ulkoministeriön konttoriapulaiseksi. Vuonna 1918 hän matkusti Tanskaan, jossa suoritti lentolupakirjan. Vuonna 1921 hän sai paikan näyttelijäharjoittelijana Suomen Kansallisteatterissa. Hänen koenäytäntönsä Elisa Doolittlen roolissa Bernard Shawn näytelmässä Pygmalion oli menestys. Syksyllä 1923 Heidi Blåfield kiinnitettiin Kansallisteatterin vakituiseen näyttelijäkuntaan. Hänen tuleva aviomiehensä Jaakko Korhonen oli kuulunut samaiseen teatteriin vuodesta 1916. Hääkellot soivat 1922. Nuoripari muutti Helsingin Töölön kaupunginosaan Sallinkadun moderneihin uudisrakennuksiin. He saivat kaksi tytärtä: Marjan ja Heidin. Avioliitto tuli pian tiensä päähän.
Meritie – Navigoinnin historia
Sisältö
Teoksen kuva-aineisto on peräisin eri puolilta maailmaa lähes sadasta museosta ja kirjastosta. Teoksen on Englannissa julkaissut brittiläinen merikirjallisuuteen erikoistunut kustantamo Conway Maritime Press nimellä The History of Seafaring – Navigating the World's Oceans.
Heidi Blåfield
Elämä
Heidi Blåfieldin elokuvaura alkoi vuonna 1923 valmistuneissa, Erkki Karun ohjaamissa mykkäelokuvan klassikoissa Nummisuutarit ja Koskenlaskijan morsian. Jälkimmäistä kehuttiin aikoinaan Suomen parhaimmaksi elokuvaksi ja se on myyty yli kymmeneen maahan. Blåfieldin filmiura jatkui neljän elokuvan verran, jokaisessa hänellä oli naispääosa. Vuonna 1927 valmistui Lappiin sijoittunut Noidan kirot, jossa Blåfield tulkitsi Utuniemen Selmaa. Hänen viimeinen elokuvatyönsä oli vuonna 1929 valmistunut, sittemmin tuhoutunut Juhla meren rannalla.
Meritie – Navigoinnin historia
Sisältö
Teos esittelee löytöretkien motiiveja, joita olivat kaupallisten lähtökohtien ohella myös uskonnolliset, sotilaalliset ja valtapoliittiset motiivit. Teoksen kuvituksena käytetyistä kartoista osa on peräisin John Nurmisen Säätiön omista karttakokoelmista.
Käännökset
Teos on julkaistu myös Ranskassa, Saksassa, Espanjassa ja Portugalissa kunkin maan kielellä. Teos on valittu vuonna 2007 Frankfurtin kirjamessujen parhaaksi kirjaksi.
Taipaleen koulu (Rovaniemi)
Taipaleen koulu on peruskoulu Rovaniemellä Kivitaipaleessa. Koulussa on vuosiluokat 1-6. Sinne kuljetetaan oppilaita myös lähikylistä (muun muassa Narkauksesta ja Välijoelta). Taipaleen koulu on ainoa alakoulu Ranuantien suunnalla ja siksi oppilaat tulevat laajalta alueelta. Koulussa on kolme vakituista opettajaa, ja sen oppilasmäärä on vakiintunut noin 50 tienoille. Koulu täytti 90 vuotta keväällä 2014, kouluun otettiin ensimmäiset oppilaat vuonna 1924.
Koulussa tehtiin merkittävä remontti vuoden 2002 aikana, missä koululle rakennettiin liikuntasali ja yhteistyössä Rovaniemen seurakunnan kanssa ruokasali ja kerhotila. Lisäksi uuteen osaan rakennettiin yksi luokkahuone ja väestönsuoja.
Bignall
Bignall voi tarkoittaa seuraavia:
Juraj Mikúš (jääkiekkoilija, 1987)
Juraj Mikúš (s. 22. helmikuuta 1987 Skalica, Tšekkoslovakia) on slovakialainen jääkiekkoilija. Mikúš on pelipaikaltaan keskushyökkääjä ja laukoo oikealta. Mikúš pystyy pelaamaan kaikkia hyökkääjän paikkoja. Hänen vahvuutensa ovat nopeudessa, kiekonsuojaamisessa, maskipelaamisessa ja pelinrakentamisessa. Hänen heikkoutensa ovat puolustuspelissä.
Seuraura
Mikúš on HK 36 Skalican kasvatti. Hän pelasi ensimmäiset miesten pelinsä joukkueessa Slovakian Extraligassa kaudella 2003–2004 vain 16-vuotiaana. Mikúš teki tulokaskaudellaan 2004–2005 46 ottelussa tehot 6+6=12. NHL-joukkue Montreal Canadiens varasi hänet neljännellä kierroksella 121. pelaajana kesällä 2004.
Kaudeksi 2007–2008 Mikúš palasi Skalicaan, jossa hän oli 21 maalillaan joukkueen toiseksi paras maalintekijä Žigmund Pálffyn jälkeen ja neljänneksi paras pistemies. Kaudella 2008–2009 Mikúš oli tehoilla 31+59=90 sarjan paras syöttäjä ja toiseksi paras pistemies joukkuetoveri Pálffyn jälkeen. Myös pudotuspeleissä hän jakoi pistepörssin kakkossijan Pálffyn jälkeen. Mikúš valittiin kauden päätteeksi sarjan tähdistökentälliseen.
Heinäkuussa 2009 Mikúš teki sopimuksen suomalaisen SM-liigajoukkueen Turun Palloseuran kanssa. Muutaman viikon päästä hän kuitenkin siirtyi NHL-joukkue Los Angeles Kingsiin käytyään aluksi joukkueen leirillä. Täten Mikúš purki sopimukseen sisältyneen NHL-pykälän myötä sopimuksen TPS:n kanssa kanssa. Hänen sopimus mahdollisi paluun Eurooppaan, mikäli hänelle ei olisi auennut pelipaikkaa. Mikúš pelasi koko kauden 2009–2010 AHL:ssä Manchester Monarchsissa.
Maajoukkueura
Mikúš edusti Slovakiaa MM-kilpailuissa vuosina 2008, 2009 ja 2012.
Lyckselen rautatieasema
Lyckeselen rautatiasema on rautatieliikennepaikka Lyckselen kunnan keskustaajamassa, Ruotsin rataverkkoon kuuluvalla poikkirataosalla.
Liikennepaikka avattiin yleiselle liikenteelle 16. joulukuuta 1924, kun rataosuus Hällnäsistä Lyckseleen avattiin liikenteelle. Samana vuonna Lyckseleen rakennettiin puinen, puolitoistakerroksinen asemarakennus. Liikennepaikka toimi pääteasemana 1. joulukuuta 1930 saakka, jolloin rataosuus Lycksele–Åskilje–Storuman avattiin yleiselle liikenteelle.
Henkilöliikenne välillä Storuman–Lycksele lakkautettiin 9. kesäkuuta 1992, ja kolme vuotta myöhemmin henkilöliikenne päättyi myös välillä Hällnäs–Lycksele. Henkilöliikenteen viimeisenä vuonna henkilöliikenteestä vastasi Länstrafiken i Västerbotten.
Lycksele on suurin paikkakunta rataosan varrella, ja siellä kuormataan suurin osa rataosan liikenteestä. Lycksele on myös rataosan ainoa varsinainen väliasema, muut rataosan väliliikennepaikat on luokiteltu linjavaihteiksi.
Savijoki
Savijoki voi tarkoittaa seuraavia:
Brian Turner
Brian Alfred Turner (s. 31. heinäkuuta 1949 East Ham, Englanti) on uusiseelantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän pelasi Uuden-Seelannin lisäksi Englannin ja Australian sarjoissa. Hän pelasi Uuden-Seelannin maajoukkueessa 59 maaottelua.
Turner kuului Englannissa Chelsean ja Portsmouthin miehistöihin ja pelasi sen jälkeen kausina 1970–1972 Brentfordissa noin 90 liigaottelua. Uudessa-Seelannissa hän edusti Mount Albert-Ponsonbya, Three Kings Unitedia, University-Mount Wellingtonia, Gisborne Cityä, Papatoetoeta ja Bay Olympicia sekä Australiassa Blacktown Cityä ja Wollongong Wolvesia.
Turner pelasi Uuden-Seelannin maajoukkueessa 59 maaottelua ja teki niissä 21 maalia vuosina 1967–1982. Hän kuului Uuden-Seelannin joukkueeseen MM-kilpailuissa 1982 ja pääsi vaihtopelaajana kentälle viimeisessä alkulohko-ottelussa Brasiliaa vastaan.
Yhdeksännen sukupolven pelikonsolit
Pelikonsolien yhdeksäs sukupolvi on jatkoa kahdeksannen sukupolven konsoleille. Yhdeksännen sukupolven konsoleista ensimmäinen oli PlayStation 5, joka julkaistiin huhtikuussa 2019 ja tuli markkinoille 10. marraskuuta 2020. Microsoft julkaisi oman Xbox Scarlett -koodinimellä kehitettävän Xbox Series X -konsolin tulevan loppuvuonna 2020, ja myöhemmin myös Xbox Series S -konsolin. Ne tulivat markkinoille 10. marraskuuta 2020.
Muut
Valve Corporation paljasti heinäkuussa 2021 Steam Deckin, joka on kädessä pidettävä pelikonsolin ja henkilökohtaisen tietokoneen yhdistelmä. Deckissä käytetään vastaavaa tekniikkaa kuin Sonyn ja Microsoftin konsoleissa, mutta se toimii kädessäpidettävänä josta johtuen siinä on myös eroja. Steam Deckissä on kuitenkin eroja akun riittävyyden vuoksi kuten käytettävä muistityyppi, vähemmän suoritinytimiä ja vähemmän grafiikkaprosessorin yksiköitä. Tämän myötä myös virrankulutus on merkittävästi pienempi. Deck on myös avoin alusta, jota voi muokata enemmän. Steam Deck julkaistiin 25. helmikuuta 2022.
Lisäksi markkinoille ovat tulleet suoratoistoa käyttävät pilvipelipalvelut Google Stadia ja Amazon Luna.
Gerda Lassooy
pienoiskuva|200px|Gerda Lassooy vuonna 1970 Gerarda ("Gerda") Hendrica Maria Lassooy (22. elokuuta 1952 Amsterdam, Pohjois-Hollanti) on alankomaalainen entinen uimari, joka osallistui kotimaansa riveissä kesäolympialaisiin 1972. Siellä hän karsiutui alkuerissä 200 ja 400 metrin sekauinneissa.
Yleisön pyynnöstä: Humppa-Veikot solisteineen
Yleisön pyynnöstä: Humppa-Veikot solisteineen on Humppa-Veikot -yhtyeen studioalbumi vuodelta 1972.
Aistulf
thumb|Aistulf kuvattuna 700-luvulla lyötyyn kolikkoon. Aistulf (k. 756) oli langobardien kuningas vuosina 749–756. Hän seurasi valtaistuimella veljeään Ratchisia, joka luopui kruunusta ja vetäytyi luostariin. Aistulf jatkoi langobardien laajentumispolitiikkaa ja hyökkäsi paavia ja Bysantin alueita vastaan. Vuonna 751 hän valloitti Ravennan, Bysantin päätukikohdan Italiassa, ja uhkasi myös Roomaa. Paavit eivät enää luottaneet heikoksi käyneeseen Bysanttiin, vaan kääntyivät frankkien major domusten eli käskynhaltijoiden puoleen.
Paavi Gregorius III oli jo vuonna 741 pyytänyt major domus Kaarle Martelia hyökkäämään langobardeja vastaan, mutta Kaarle oli kieltäytynyt, sillä frankkien valtakunnan asiat estivät häntä lähtemästä Italiaan.
Lopulta Paavi Stefanus II onnistui saamaan Kaarle Martelin pojan Pipin Pienen sotaretkelle langobardeja vastaan. Pipin oli julistautunut frankkien kuninkaaksi vuonna 751, ja Stefanuksen edeltäjä, paavi Sakarias oli antanut kirkon siunauksen Pipinin kuninkuudelle. Vastalahjaksi Pipin lupautui kirkon suojelijaksi. Pipin marssi armeijoineen Italiaan ensin 754 ja uudelleen 756 lyöden langobardit. Sen jälkeen hän luovutti sopimuksen mukaisesti paaville Rooman ja Ravennan välisen alueen, Ravennan eksarkaatin.
Aistulf kuoli vuonna 756 pudottuaan metsästysretkellä hevosen selästä. Hänen seuraajansa kuninkaana oli Desiderius, langobardien viimeinen kuningas.
Taoudénit
Taoudénit (myös Taoudenni, Taoudeni, Taudeni) on syrjäinen suolakaivospaikkakunta Timbuktun alueen Timbuktun piirin Salamin kunnassa Malin pohjoisosassa. Se sijaitsee keskellä Saharan autiomaata 664 kilometriä Timbuktusta pohjoiseen. Vuoden 2009 väestönlaskennan mukaan Taoudénitissa oli 115 asukasta, kaikki miehiä.
Suola louhitaan käsin muinaisen suolajärven pohjasta, leikataan levyiksi ja kuljetetaan kuorma-autoilla tai kameleilla Timbuktuun. Taoudénitin azalait ovat Saharan viimeisiä toimivia kamelikaravaaneja. 1960-luvun lopulla Moussa Traorén valtakaudella paikkakunnalle rakennettiin vankila, jonka vangit pakotettiin työskentelemään louhoksilla. Vankila suljettiin vuonna 1988.
Taoudénitin alue on perusteilla oleva hallintoalue Malin pohjoisosassa.
Ilmasto
Satojen kilometrien päässä ihmisasutuksesta sijaitseva Taoudénitin allas on yksi maailman kuumimmista alueista. Sen äärimmäisen kuuman ja kuivan aavikkoilmaston keskimääräiset enimmäislämpötilat ovat heinäkuussa lähellä 48 °C ja jopa viileimpänä aikana joulu-tammikuussa yli 26 °C. Keskimääräinen sademäärä on 10 millimetriä vuodessa.
Suolakaivos
thumb|250px|Taoudénitin suolalevyjä [[Moptin satamassa.]] Varhaisin maininta Taoudénitista on timbuktulaisen historioitsijan al-Sadin teoksessa Tarikh al-Sudan. Sen mukaan marokkolaiset hyökkäsivät vuonna 1586 Taghazan suolakaivoksille 150 kilometriä Taoudénitista luoteeseen, minkä seurauksena osa työläisistä siirtyi Tawdaniin. Édouard Cortier kävi Taoudénitissa ranskalaisen kameliratsastajajoukon kanssa vuonna 1906 ja julkaisi ensimmäisen kuvauksen kaivoksista. Tuolloin paikkakunnan ainoa rakennus oli Smidan linnoitus eli ksar, jonka rauniot ovat yhä näkyvissä 600 metriä vankilarakennuksesta pohjoiseen.
Taoudénitin kaivokset sijaitsevat muinaisen suolajärven pohjalla. Työläiset käyttävät alkeellisia hakkuja kaivaakseen kuoppia, jotka ovat yleensä viisi metriä leveitä ja neljä metriä syviä. Aluksi he kaivavat pois puolitoista metriä punaista savea, sen jälkeen useita kerroksia heikkolaatuista suolaa ja pääsevät vasta sitten käsiksi kolmeen hyvälaatuiseen suolakerrokseen. Suola leikataan 110 x 45 senttiä leveiksi ja viisi senttiä paksuiksi levyiksi, jotka painavat noin 30 kiloa. Kaksi hyvälaatuista kerrosta ovat riittävän paksuja, jotta ne voidaan halkaista kahtia, jolloin kolme kerrosta tuottavat yhteensä viisi levyä. Kun suola on siirretty pois kuopan pohjalta, työläiset ryhtyvät kaivamaan sen reunoja muodostaen syvennyksiä, joista saadaan lisää suolaa.
Vuosina 2007–2008 Taoudénitissa oli noin 350 kaivajaryhmää, jotka koostuvat yleensä yhdestä kokeneesta ja kahdesta muusta työläisestä. Yhteensä kaivajia oli siis noin tuhat. Miehet asuvat heikkolaatuisista suolaharkoista valmistetuissa alkeellisissa majoissa ja työskentelevät louhoksilla lokakuusta huhtikuuhun välttäen vuoden kuuminta aikaa, jolloin paikalla on vain kymmenkunta henkeä.
Suolalevyt kuljetetaan autiomaan läpi Araouanen keitaan kautta Timbuktuun. Aikaisemmin ne vietiin aina kameleilla, mutta viime aikoina osa suolasta on kuljetettu nelivetoisilla kuorma-autoilla. Kamelimatka Timbuktuun kestää noin kolme viikkoa ja yksi kameli voi kantaa neljä tai viisi levyä. Yleinen käytäntö on, että neljästä Timbuktuun kuljetetusta levystä yksi kuuluu kaivajille ja kolme muuta ovat maksua kamelinomistajille.
1900-luvun puoliväliin saakka suola kuljetettiin kahdella suurella azalaiksi kutsutulla kamelikaravaanilla, joista toinen lähti Timbuktuun marraskuun alussa ja toinen kauden päättyessä maaliskuun lopussa. Amerikkalainen antropologi Horace Miner, joka vietti Taoudénitissa seitsemän kuukautta, arvioi että vuoden 1939–1940 talvikaravaani käsitti yli 4000 kamelia ja kokonaistuotanto oli 35 000 suolalevyä. Jean Clauzelin mukaan Timbuktuun saapunut suolamäärä kasvoi vuoden 1926 10 515 levystä 160 000 levyyn (4800 tonniin) vuosina 1957–1958. 1970-luvun alussa tuotanto kuitenkin väheni ja vuosikymmenen lopulla se oli 50 000 ja 70 000 levyn välillä.
Vankila
Moussa Traorén hallintokauden aikana vuonna 1969 Taoudénitiin rakennettiin vankila ja armeijan vartioasema. Vankilassa pidettiin poliittisia vankeja kunnes se suljettiin vuonna 1988. Monet vangeista olivat valtion virkamiehiä, joita syytettiin juonittelusta järjestelmää vastaan. Vangit työskentelivät suolalouhoksilla, joissa monet heistä kuolivat. Vankilarakennuksen raunioiden itäpuolella on 140 erillistä hautaa käsittävä hautausmaa. Noin kahdestatoissa nimetyssä haudassa lepäävät muun muassa:
Fingersoft
Fingersoft on suomalainen videopelejä kehittävä yritys, joka tunnetaan Hill Climb Racing -peleistä.
Historia
Loppuvuonna 2011 Toni Fingerroosin piti valita työnhaun ja oman yrityksen perustamisen välillä, sillä kaikki varat, joita oli varattu Sonyn PlayStationiin tulevan pelin kehittelyyn oli käytetty. Hän löi vetoa itsensä kanssa ja alkoi kehittää mobiilisovelluksia Android-laitteisiin. Hän työskenteli yksin ja julkaisi uusia sovelluksia parin päivän välein nähdäkseen nousevatko ne lentoon. Fingersoftin hän perusti vuonna 2012 yhdessä avovaimonsa ja Teemu Närhen kanssa, josta tuli yrityksen toimitusjohtaja. Yrityksen nimen Fingerroos oli keksinyt jo 10-vuotiaana, kehittäessään ensimmäisen pelinsä. Rally 94 -peliä pelattiin hänen mummonsa vanhalla läppärillä. Helmikuussa 2012 hän julkaisi Cartoon Camera -sovelluksen, jonka avulla käyttäjät saattoivat muokata valokuvansa näyttämään luonnoksilta tai piirustuksilta. Sovellus ladattiin nopeasti 10 miljoonaa kertaa. Fingersoft julkaisi muitakin kamerasovelluksia, joita ladattiin kymmeniä miljoonia kertoja.
Syyskuussa 2012 julkaistu Hill Climb Racing -peli sai alkunsa fysiikan testailusta. Pelin grafiikkaa tehtiin Fingerroosin tuttavapiirissä freelance-pohjalta, mutta koodauksen hän teki kokonaan itse, tehden sen parissa pari kuukautta 16-tuntisia päiviä. Uudelle rallipelille saatiin edullisesti näkyvyyttä, kun sitä mainostettiin kamerasovellusten käyttäjille, muutoin yhtiö ei juuri käyttänyt rahaa maksettuun käyttäjähankintaan. Kuukausi Android-julkaisun jälkeen pelistä julkaistiin myös iOS-versio. Ensimmäisten 12 kuukauden aikana Hill Climb Racing -peliä ladattiin yli 100 miljoonaa kertaa. Peli sai näkyvyyttä ladatuimpien pelien listoilla Android-puhelinten markkinapaikoilla kuten Google Playssa, mikä tuotti jatkuvasti lisää latauksia. Marraskuussa 2012 yhtiössä oli 2 työntekijää ja kolmannen palkkausta suunniteltiin.
August Horch
thumb|210px|Horchin muistolaatta thumb|150px|left|August Horch thumb|250px|August Horch ja Horch-auto (1908) August Horch (12. lokakuuta 1868 Winningen – 3. helmikuuta 1951) oli saksalainen insinööri ja autoilun uranuurtaja. Hän perusti Audin tehtaan.
Fingersoft
Historia
Vuonna 2013 Hill Climb Racing oli Yhdysvaltojen 10. ladatuin peli ja koko maailman 7. ladatuin peli. Fingersoft juhli sadan miljoonan latauksen rajapyykkiä ja pelin ensimmäistä vuosipäivää julkaisemalla pelistä lokalisoidut versiot Espanjassa, Saksassa, Venäjällä, Ranskassa, Puolassa ja Japanissa. Yrityksen ensimmäisen, 14 kuukauden mittaisen, tilikauden liikevaihto oli yli 15 miljoonaa euroa.
August Horch
Horch työskenteli Karl Benzille vuodesta 1896 vuoteen 1899, jolloin hän perusti A. Horch & Cie -yhtiön Kölnissä. Yhtiön ensimmäinen auto valmistui 1901. A. Horch & Cie muutti 1902 Reichenbachiin ja 1904 Zwickauhun. Horch jätti yhtiön vuonna 1909 erimielisyyksien takia ja perusti kilpailevan yhtiön Zwickauhun nimeltä Horch Automobil-Werke GmbH. Lakikiistan takia Horch-nimen käytöstä hänen joutui vaihtamaan yhtiönsä nimen. Yhtiön uudeksi nimeksi tuli vuonna 1910 Audi Automobilwerke GmbH. Horch on yläsaksan murretta, ja tarkoittaa kuulehan. Nimi vaihdettiin vain vastaavaan latinan sanaan.
Fingersoft
Historia
Vuonna 2014 yrityksellä oli 12 työntekijää. Alkuaikoina yhtiön toimisto sijaitsi aluksi Kempeleessä sijaitsevassa omakotitalossa, jossa toimiston kalustukseen kuului muun muassa poreallas ja biljardisali. Yritys alkoi myös julkaista muiden pelejä, esimerkiksi Viima Games Oy:n Fail Hard -pelin, irlantilaisen SixMinute-yrityksen Pick A Pet -mobiilipelin sekä turkulaisen Tribeflamen Benji Bananas -pelin.
Syyskuussa 2015 Fingersoft ja rakennusliike Rakennusteho Group ostivat Oulun torinrannassa Aleksanterinkadun varrelle sijainneen korttelin rakennukset, joissa oli toiminut Oulun yliopiston arkkitehtiosasto.
Vuonna 2016 Fingersoft julkaisi Hill Climb Racing 2 -pelin, jossa oli moninpeliominaisuus. Fingersoft kunnosti tiloja Oulun pelikampukselle Rakennustehon kanssa. Fingersoft investoi uusiin tiloihin yli 4 miljoonaa euroa. Vuoden 2016 liikevaihto oli lähes 16 miljoonaa euroa.
Vuonna 2017 Fingersoft muutti Oulun pelikampukselle, jossa vuokralaisena toiminut Oulun ammattikorkeakoulun Game Lab järjesti myös opetusta. Pelikampus jakoi myös rahoitusta uusille peliyhtiöille. Rahoitusten hakijoiden joukosta Fingersoft valitsi Kampuspilotti-hankkeeseen kaksi yritystä, mobiilipelejä kehittävän Meizi Gamesin ja pelipalvelu Steamiin pc-peliä työstävän Ironsightin. Fingersoftin liikevaihto oli lähes 30 miljoonaa euroa.
Vuoteen 2018 mennessä Fingersoftin julkaisemia pelejä oli ladattu maailmanlaajuisesti yhteensä yli miljardi kertaa. Yhtiö ei julkaissut uusia pelejä, mutta sen liikevaihto oli 21 miljoonaa euroa.
Vuonna 2019 Teemu Närhi luopui omasta tahdostaan toimitusjohtajan tehtävistä ja siirtyi Fingersoftilla koodaajaksi. Fin­ger­sof­tin uutena toi­mi­tus­joh­ta­jana aloitti Celine Pasula. Helmikuussa 2021 toimitusjohtajana aloitti Jaakko Kylmäoja.
Vuonna 2020 Kiinan markkinoilla Fingersoft toimii yhteistyössä MyGamez-yrityksen kanssa, jonka kehitykseen se on sijoittanut..
Organisaatio
Fingersoftin emoyhtiö on Finger Group. Fingersoftin toiminta on jaettu niin, että Fingersoft Oy vastaa operatiivisesta pelikehityksestä ja Hill Climb Racing Oy omistaa hittipelin brändin. Vuonna 2020 Fingersoftissa työskenteli 69 henkilöä.
Fingersoft toimii Oulun keskustassa kampuksella, jonne se on kerännyt myös muita paikallisia pelistudioita. Toni Fingerroos vaikuttaa yhtiön hallituksessa.
Tuotteet
Yhtiö on kehittänyt Hill Climb Racing ja Hill Climb Racing 2 -pelit ja julkaissut muun muassa pelit Benji Bananas, Fail Hard ja Make More.
Pinaattikeitto
Pinaattikeitto on tyypillisesti maitopohjainen ja melko sakea keitto, joka nimensä mukaisesti sisältää pinaattia. Koska pinaatti sisältää kalsiumia sitovaa oksaalihappoa, se yhdistetään ruoanlaitossa usein maitotuotteisiin. Pinaattikeiton kanssa syödään usein keitettyjä munia. Pinaattikeittoa myydään eineksinä ja pakasteina, ja sitä tarjotaan myös esimerkiksi kouluissa.
Zuginjärvi
Zuginjärvi on Keski-Sveitsissä sijaitseva järvi. Järven vedet laskevat Lorzen kautta Reussiin.
Järvi sijaitsee Zugin, Luzernin ja Schwyzin kantoneiden alueella. Suurimmat kaupungit järven rannalla ovat Zug, Cham, ja Arth. Järvellä on SGZ-yhtiön reittilaivaliikennettä ympäri vuoden.
Verenpainelääke
Verenpainelääkkeet ovat lääkkeitä, joita käytetään verenpainetaudin eli koholla olevan verenpaineen hoitoon.
Tällä hetkellä verenpainetaudin hoidon tavoite on alentaa verenpaine tasolle alle 140/85 mmHg. On osoitettu, että lääkkeitä käyttämällä systolisen eli yläpaineen laskeminen 10 mmHg:lla ja diastolisen eli alapaineen 5 mmHg:lla vähentää aivohalvauksia 30–40 % ja vakavia sepelvaltimotautitapahtumia 16 %, iäkkäillä ja keski-ikäisillä suhteellisesti yhtä paljon. Verenpainetaudin ensisijaishoitona ovat kuitenkin elämäntapamuutokset, kuten ruokavalion muuttaminen terveellisemmäksi, painon pudottaminen, liikunnan lisääminen ja tupakoinnin lopettaminen.
Ryhmät
thumb|40 mg Propral -tabletteja. Verenpainelääkkeet jaotellaan muun muassa seuraaviin ryhmiin (alla on myös luetteloitu joitain esimerkkejä kustakin ryhmästä):
pienoiskuva|Lasix on eräs furosemidin myyntinimistä.
Jukka Pennanen
Jukka Mikko Pennanen (s. 1. marraskuuta 1952 Lahti) on suomalainen upseeri ja kenraalimajuri evp.
Henkilöhistoria
Pennanen syntyi johtaja Aaro Pennasen ja Airi Itkosen perheeseen. Hän avioitui Sirkka Hertzin kanssa 1977. Ylioppilaaksi Pennanen tuli 1971, Kadettikoulusta hän valmistui 1977 ja suoritti Sotakorkeakoulun 1987. Pennanen suoritti maanpuolustuskurssin 1995, ylemmän päällystön kurssin 1996 ja ylimmän johdon kurssin 2005. Lisäksi hän on opiskellut Saksassa Führungsakademiessa ja Sveitsissä.
Sotilasura
Pennanen toimi Itä-Suomen sotilasläänin komentajana 1. tammikuuta 2008 – 30.10.2011 välisen ajan. Sitä ennen hän palveli Itäisen maanpuolustusalueen esikunnassa erityistehtävissä. Pennanen on aikaisemmin toiminut Karjalan Prikaatin komentajana, Suomen sotilasasiamiehenä Berliinissä ja Varsovassa, Läntisen maanpuolustusalueen esikunnassa osastopäällikkönä ja vanhempana osastoesiupseerina, Panssarikoulun johtajana 1997-1999, Panssariprikaatissa esikuntapäällikkönä ja toimistopäällikkönä, Maanpuolustuskurssien ja Maanpuolustuskorkeakoulun opettajana sekä ensin mainitun apulaisjohtajana sekä Pääesikunnan jalkaväkitoimiston päällikkönä ja Etelä-Suomen sotilasläänin esikunnassa toimistoupseerina.
Prikaatikenraaliksi Pennanen ylennettiin joulukuussa 2004 ja kenraalimajuriksi joulukuussa 2007.
Yhdenvertaisuus- ja tasa-arvolautakunta
Yhdenvertaisuus- ja tasa-arvolautakunta on Suomen oikeusministeriön yhteydessä toimiva toimielin. Se aloitti toimintansa vuonna 2015 kun tasa-arvolautakunta ja syrjintälautakunta yhdistettiin.
Lautakunta käsittelee yhdenvertaisuuslaissa ja tasa-arvolaissa sille osoitetut asiat. Lakeja koskevan asian voi saattaa lautakunnassa vireille tuomioistuin, tasa-arvovaltuutettu sekä työnantajajärjestö taikka työntekijöiden ammattijärjestö. Tasa-arvolakiin perustuvaa kannetta käsittelevä tuomioistuin voi pyytää lausuntoa lain soveltamisesta asiassa, jossa vaaditaan hyvitystä syrjinnän kiellon rikkomisen perusteella.
Lautakunta voi kieltää syrjinnän jatkamisen tai uusimisen ja asettaa uhkasakon määräyksen noudattamisen tehosteeksi sekä tuomita sen maksettavaksi.
Lautakunnan asettaa nelivuotiskaudeksi Suomen valtioneuvosto. Sen muodostavat puheenjohtaja (vuodesta 2015 Helsingin yliopiston valtiosääntöoikeuden professori Tuomas Ojanen ) ja 12 jäsentä.
Tasa-arvolautakunta toimi aiemmin Suomen sosiaali- ja terveysministeriön yhteydessä, mutta oli toiminnassaan ministeriöstä riippumaton. Lautakunnassa oli puheenjohtaja ja neljä varsinaista jäsentä. Jäsenet edustavat tasa-arvoasioiden asiantuntemusta sekä työmarkkinajärjestöjä. Lautakunnan puheenjohtajana toimi 2011–2016 Tuulia Riikonen.
Ollierin tauti
Ollierin tauti eli enkondromatoosi on sairaus, josta kärsivällä esiintyy useita enkondroomia. Arviolta yksi ihminen 100 000:sta sairastaa sitä. Häiriö on yleensä sporadinen. Siihen liittyy pahanlaatuisten muutosten vaara; enkondroomista voi kehittyä kondrosarkoomia. Maffuccin oireyhtymää sairastavilla esiintyy enkondroomien lisäksi hemangioomia.
Espoon Vesi
Espoon Vesi oli espoolainen vesiyhtiö, jolla oli puhdistamo Espoon Suomenojalla. Vuodesta 2010 lähtien Espoon ja koko pääkaupunkiseudun vesihuollosta on huolehtinut Helsingin seudun ympäristöpalvelut HSY. Pääkaupunkiseudulle vesijohtovedet tulevat nykyään Päijännetunnelista.
Ennen Espoon Vettä Espoossa toimi Espoon Vesihuolto Oy vuosina 1957–1965. Tämän jälkeen vesilaitos kunnallistettiin, ja vesilaitoksesta tuli liikelaitos 1994.
Sysert
thumb|125px|Sysertin vaakuna. Sysert on kaupunki Sverdlovskin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Obin vesistöön kuuluvan Sysert-joen varrella 50 kilometriä Jekaterinburgista etelään. Kaupungin kautta kulkee Moskovan ja Tšeljabinskin välinen M5-valtatie. Asukkaita on 20 700 henkeä (vuonna 2009).
Paikkakunta on syntynyt vuonna 1732 perustetun rautatehtaan yhteyteen. Myöhemmin siitä tuli Sysertin vuoriteollisuusalueen keskus. Vuoteen 1932 saakka nimenä oli Sysertski Zavod (”Sysertin tehdas”). Vuonna 1946 Sysertista tuli kaupunki. Nykyään siellä on mm. metalliteollisuutta ja posliinitehdas.
Nähtävyyksiin kuuluu kaupungin keskustassa sijaitseva, 1800-luvulla rakennettu Sysertin tehtaan masuuni, kotiseutumuseo ja Sysertissä syntyneen kirjailija Pavel Bažovin kotimuseo. Kaupungin luonnonkaunis ympäristö on suosittua lomanviettoseutua.
Abdelkader Ghezzal
Abdelkader Ghezzal (, s. 5. joulukuuta 1984 Décines-Charpieu, Rhône, Ranska) on algerialainen uransa lopettanut jalkapalloilija. Hyökkääjänä pelannut Ghezzal edusti viimeksi Serie B:ssa pelaavaa Calcio Comoa.
Hänen nuorempi veljensä Rachid pelaa jalkapalloa Lyonissa.
Seurajoukkueura
Ghezzal kiinnostui jalkapallosta, kun hänen isoisänsä Djilali oli kehottanut Ghezzalin isää Mohammedia viemään kuusivuotiaan pojan jalkapallokouluun. Ghezzal nostettiin 12-vuotiaana Vaux-en-Velin nuorten joukkueeseen. Sittemmin Ghezzal kävi pelaamassa Olympique Lyonin junioreissa ennen palaamistaan takaisin Vaux-en-Velinin junioreihin.
Ammattilaisuransa Ghezzal aloitti Ranskassa Saint-Priestin joukkueessa, josta hän siirtyi vuonna 2005 yhden kauden jälkeen Italiaan kokeilemaan parempaa onnea uransa menestyksen kannalta. Ghezzal siirtyi aluksi Serie B:ssä pelanneeseen Crotoneen. Ensimmäisen kauden aikana Ghezzal pelasi kuusi ottelua, ja hänet lainattiin kesken kauden puoleksi vuodeksi Bielleseen, joka pelasi Serie C2 -tasolla. Ghezzal onnistui tekemään yhdeksän maalia 12 ottelussa.
Kaudeksi 2006–2007 Crotone lainasi Ghezzalin Pro Sestoon, joka pelasi Serie C1 -tasolla. Hän kuului joukkueen vakiopelaajiin pelattuaan kauden aikana 31 ottelua, joissa hän onnistui tekemään yhdeksän maalia. Ghezzal palasi lainasopimuksen jälkeen takaisin Crotoneen, joka oli pudonnut kaudeksi 2007–2008 Serie C1:een. Paluu takaisin Crotoneen oli Ghezzalin kannalta menestyksekäs, sillä hän teki 19 maalia pelaamissaan 37 ottelussa. Tämä herätti myös ylemmän sarjatasojen seurojen kiinnotuksen, ja kesäkuussa 2008 hän allekirjoitti alustavasti sopimuksen Serie A:ssa pelanneen Genoan kanssa, mutta joukkueen oltua valmis lainaamaan hänet heti Serie B:hen, Ghezzal halusi vaihtaa seuraa.
AC Siena
Heinäkuussa 2008 Ghezzal siirtyi toiseen Serie A:ssa pelanneeseen seuraan Sienaan, joka oli kiinnostunut Ghezzalin onnistuttua tekemään 20 maalia Crotonen paidassa. Ghezzal siirtyi Genoasta Sienaan yhteissopimuksella ja allekirjoitti Sienan kanssa neljän vuoden sopimuksen. Hän pelasi ensimmäisen Serie A -ottelunsa sarjan toisella kierroksella 14. syyskuuta 2008 Cagliaria vastaan. Ghezzal teki ottelussa myös avausmaalinsa Sienan paidassa. Yhteensä hän pelasi kauden aikana 37 ottelua, joissa syntyi viisi maalia.
Kuninkaansaari
Saaren nimenä on vanhoissa kartoissa ollut muiden muassa Bockholmen (1640-luvulla), Båck-Hollmen (1775) ja KungsHolmen (1778). Viimeksi mainittu nimi tuli käyttöön Ruotsin kuninkaan Kustaa III:n vierailtua Suomenlinnassa vuonna 1775. Vuodesta 1855 ruotsinkielinen nimi on ollut nykyisessä muodossa. Suomalaisena käännösnimenä oli 1920-luvulla käytössä Kuningassaari ja 1940-luvulta lähtien Kuninkaansaari.
Abdelkader Ghezzal
AC Siena
Toisella kaudella Ghezzal aloitti kautensa jälleen tekemällä kauden ensimmäisessä ottelussaan maalin, mutta tällä kertaa AC Milania vastaan. Milan voitti kuitenkin ottelun 1–2, Ghezzalin tasoitusmaalista huolimatta. Hänen kauden toinen maali syntyi vasta kuudennellatoista kierroksella Udinesea vastaan. Seuraavan kerran Ghezzal onnistui maalinteossa vierasottelussa Juventusta vastaan. Ottelun aikana Ghezzal teki kaksi maalia, joista jälkimmäinen syntyi rangaistuspotkusta. Maalien myötä ottelu päättyi 3–3. Ghezzal onnistui tekemään toistamiseen kaksi maalia yhden ottelun aikana, mutta tällä kertaa AS Baria vastaan. Molemmat osumat olivat tasoitusmaaleja. Siena voitti ottelun 3–2. Kauden päätyttyä hänelle kirjattiin 30 ottelua, joissa syntyi kuusi maalia. Lisäksi kauden aikana Ghezzal sai yhteensä kahdeksan keltaista korttia. Joukkueen pudottua Serie B:hen Ghezzal ilmoitti toukokuussa 2010 jättävänsä seuran, koska ei haluasi pelata Serie B:ssä.
AS Bari
1. heinäkuuta 2010 Bari ilmoitti tehneensä Sienan kanssa yhteisomistussopimuksen, jonka myötä Ghezzal siirtyi neljän vuoden sopimuksella Bariin ja vaihtokaupassa Siena sai Pedro Kamatan ja Filippo Carobbion. Ghezzal on joukkueensa viidenneksi parhaiten palkattu pelaaja, hän ansaitsee arviolta 600 000 euroa vuodessa.