cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tukholman metro
Junat
Suurin osa vaunuista on 2000-luvun taitteessa valmistettua Vagn 2000 (C20)-mallityyppiä. Junayksikön pituus on 46,5 metriä, ja täysimittaisessa junassa on yhteenkytkettynä kolme yksikköä. Varsinkin yöaikaan liikenteessä on usein myös lyhyempiä, kahden yksikön ja joskus jopa yhden yksikön mittaisia lyhennettyjä junia. Yksikössä on 126 istuma- ja 186 seisomapaikkaa, jolloin koko junan kapasiteetti on yli 1 000 matkustajaa.
Vanhempia, 1970- ja 80-luvuilla valmistettuja vaunuja on yhä käytössä sinisellä ja punaisella linjalla. Yksi junayksikkö on 17,62 metriä pitkä, 2,8 metriä leveä ja 3,8 metriä korkea. Vaunussa on 48 istumapaikkaa. Laituripituus mahdollistaa enintään kahdeksan vaunun yhteenkytkemisen. Alkuperäisistä vaunusarjoista on jäljellä enää C6H, C14 ja C15, ja nekin on määrä poistaa käytöstä vuoteen 2021 mennessä.
Vuonna 2019 punaisella linjalla on tarkoitus ottaa käyttöön 48 uutta C30-mallinimeä kantavaa junaa. Niissä penkit ovat junan toisella laidalla sivuttain, ja lisäksi ovien määrää on lisätty. Muutokset vähentävät istuinpaikkoja, mutta tehostavat junan lastaamista ja purkamista sekä nostavat kokonaismatkustajamäärää.
Asemat
Suljetun lippujärjestelmän takia jokaisella aseman sisäänkäynnillä on portit, jotka avautuvat lippua näyttämällä - asemalta poistuessa lippua ei tarvitse näyttää. Jokaisella sisäänkäynnillä on myös ns. stationvärd, jonka tehtävänä on valvoa porttien väärinkäyttöä, avustaa matkustajia ja myydä lippuja. Tämän johdosta suurimmalla osasta asemia on vain yksi lippuhalli, jolla saattaa olla useampia sisäänkäyntejä.
Kaikki asemat ovat täysin esteettömiä, sillä jokaisella asemalla on vähintään yksi hissi. Puolen metrin päässä laiturin reunasta on korostereuna. Lähes jokaisella asemalla siirtymä junan ja laituritason välillä on myöskin täysin esteetön. Aivan suurempia asemia ja syvempiä asemia lukuun ottamatta asemilla on verrattain paljon portaita, ja liukuportaiden määrä on melko pieni. Toisaalta myös suurimmalta T-Centraleninkin asemalta löytyy paljon portaita liukuportaiden rinnalta. Pisimmiltä siirtymäkäytäviltä löytyy myös liukukäytäviä.
Matkustajainformaatio
pienoiskuva|Vihreän linjan C20-juna sisältä
Jokaisella linjalla on oma tunnusvärinsä, joka on merkittynä linjakarttoihin ja joihinkin asemaopasteisiin. Sen sijaan junat ovat aina sinisiä. Linjoilla on myös numerot, mutta junissa lukee vain sen määränpää ilman linjanumeroa.
Uusissa junissa on automaattiset kuulutukset seuraavan aseman nimestä. Tärkeimpien vaihtoasemien kohdalla ilmoitetaan myös vaihtoyhteydet ja ovien avautuessa junan määränpää. Vanhemmissa junissa kuljettaja kuuluttaa itse, ja myös uudemmissa hän voi halutessaan varoittaa esimerkiksi ovien sulkeutumisesta. Uusien junien sisällä on näyttö, jossa lukee seuraavan aseman nimi, junan pysähtyessä sen määränpää ja aika ajoin erilaisia turvallisuuteen liittyviä tiedotteita. Junan sisällä on jokaisella ovella myös pelkistetty metrolinjaston kartta ja turvallisuusohje.
Laitureilla, aseman sisäänkäynneillä ja pitkien siirtymien varsilla on näyttöjä, joiden ylärivillä lukee seuraavan junan määränpää ja aika lähtöön ja alarivillä rullaavana seuraavat lähdöt ja mahdollisesti poikkeustiedotteita. Staattiset opasteet ovat olleet perinteisesti sinikeltaisia, mutta muun muassa T-Centralenin ja Liljeholmenin asemilla on otettu käyttöön uusia, harmaita opastetauluja.
Kuulutukset ovat vain ruotsiksi, mutta suurin osa muusta materiaalista on aina myös englanniksi. Lisäksi T-Centralenilla ja joissakin metrokartoissa myös tunnelbana-nimi on käännetty suomen/englannin metro-vastikkeen lisäksi saksaksi U-Bahn.
Tulevaisuus
2020-luvulla metroa laajennetaan useisiin suuntiin sekä nykyisillä linjoilla että yhdellä kokonaan uudella linjalla. Yhteistä laajennuksille on se, että ne kytkevät metroverkkoa paremmin muuhun Tukholman alueen raideliikenteeseen ja mahdollistavat uusien asuinalueiden rakentamisen. Laajennustöiden arvioitu kustannusarvio on lähes 30 miljardia kruunua.
Tukholman seudun kunnat, Ruotsin valtio ja Tukholman läänin maakäräjät ovat sopineet yhdessä vuonna 2013 joukkoliikenteen parantamiseen tähtäävistä toimenpiteistä, kuten muun muassa metron laajentamisesta Nackaan, Barkarbyhyn, Kungsträdgårdenin ja Gullmarsplanin välille sekä uudesta linjasta Arenastadeniin.
Sinistä linjaa jatketaan kummastakin päästä: Akallasta linja jatkuu Barkarbyn asemalle, jossa on vaihtoyhteys paikallisjuniin. Kokonaan maan alle rakennettavan, neljän kilometrin pituisen osuuden varrelle valmistuu lisäksi Barkarbystadenin asema palvelemaan samannimistä uutta asuinaluetta. Rakentaminen aloitettiin vuonna 2018, ja radan on tarkoitus avautua liikenteelle vuonna 2026.
Toisesta päästä sinistä linjaa jatketaan Kungsträdgårdenilta meren alla Södermalmin ja Sicklan kautta Nackaan. Uudet, maanalaiset asemat valmistuvat Sofiaan, Hammarbyn kanavaan, Sicklaan, Järlaan ja Nackan keskukseen. Linjauksen tavoitteena on paitsi parantaa merkittävästi kasvavan Nackan kunnan joukkoliikenneyhteyksiä myös keventää metron tämänhetkiseen pullonkaulaan, Slussenin ja T-Centralenin välille kohdistuvaa ruuhkaa. Meren alituksen takia rata kulkee nykymetroon verraten syvällä: esimerkiksi Sofian asema joudutaan rakentamaan yli sadan metrin syvyyteen, eli lähes kaksi kertaa syvemmälle kuin esimerkiksi Helsingin metron syvimmät kohdat. Asemalle tullaan kulkemaan liukuportaiden sijasta vain suurehkoilla pikahisseillä. Lisäksi uusi rata kytketään nykyiseen vihreän linjan Hagsätran haaraan rakentamalla yhdysraide Sofian ja Gullmarsplanin välille. Rata nousee nykyisen radan tasalle niin syvältä, että nykyiset Globenin ja Enskede gårdin asemat joudutaan korvaamaan uudella, syvemmälle rakennettavalla asemalla. Gullmarsplanin nykyisen asemahallin alle rakennetaan sinisen linjan oma asemahalli 70 metrin syvyyteen. Uuden, 12,5 kilometriä pitkän radan rakentaminen sijoittuu vuosille 2018−2030.
Kokonaan uusi, keltainen linja, rakennetaan nykyisen vihreän linjan asema Odenplanilta Arenastadeniin Solnan kunnan alueelle. Tälle 4,6 kilometriä pitkälle radalle on suunniteltu rakennettavan kaksi uutta asemaa, Hagastadeniin ja Arenastadeniin; lisäksi Hagalundiin tehdään asemavaraus. Arenastaden on aluksi linjan pääteasema, mutta linjaa on suunniteltu jatkettavan myöhemmin pohjoiseen. Odenplanilla linja kytkeytyy nykyiseen vihreän linjan rataan kohti etelää, jossa keltaiselle linjalle annetaan vihreän linjan jompikumpi pääteasemista, Skarpnäck tai Farsta strand. Rakennustyöt aloitettiin vuonna 2018 ja liikenne uudella linjalla alkanee vuonna 2028.
Kasvavan junamäärän johdosta vihreän linjan Hagsätran haaralla olevaa Högdalenin varikkoa laajennetaan maan alle, ja lisäksi se kytketään uudella yhdysradalla Farsta strandin haaraan.
Michael Powell
Michael Latham Powell (30. syyskuuta 1905 Bekesbourne, Kent, Englanti – 19. helmikuuta 1990 Avening, Gloucestershire, Englanti) oli brittiläinen elokuvaohjaaja.
Hänet tunnetaan ennen kaikkea Emeric Pressburgerin kanssa ohjatuista ja käsikirjoitetuista elokuvista 1940-luvulla (Ystävykset (1943), Kysymys elämästä ja kuolemasta (1946), Musta narsissi (1947) ja Punaiset kengät (1948)). Powellin omista ohjaustöistä tunnetuin on Kurkistelija (1960), jonka saamat murskaavat arvostelut käytännössä lopettivat Powellin ohjaajanuran Britanniassa.
Vuodet ennen Pressburgeria
Powell aloitti elokuva-alalla 1920-luvun puolivälissä still-valokuvaajana ja näyttelijänä. Hän oli käsikirjoittajana Hitchcockin Puhtauden lunnaissa. 1930-luvun alussa hän pääsi itse ohjaamaan elokuvia. Hänen ensimmäinen merkittävä ohjaustyö oli The Edge of the World 1937.
Ennen kuin yhteistyö Pressburgerin kanssa alkoi tosissaan, Powell ohjasi vielä yksinään muutamia elokuvia. Tunnetuin niistä on Bagdadin varas (1940).
Powellin ja Pressburgerin yhteistyö (1939-1957)
Powell ja Pressburgerin tutustuivat 1938, kun Alexander Korda oli antanut Powellille ja Pressburgerille tehtäväksi pelastaa Kaksoisagentti -elokuva. He muokkasivat yhdessä elokuvan kokonaan uudelleen. He halusivat hyödyntää elokuvan menestystä ja tekivät yhdessä Contraband-elokuvan (1940), jonka pääosia näyttelivät Kaksoisagentin tähdet Conrad Veidt ja Valerie Hobson.
Powell ja Pressburger perustivat oman The Archers -tuotantoyhtiön 1942 ja sen ensimmäinen elokuva oli Yksi pommikoneistamme on kadoksissa (1942) British National Filmsille. Yhteistyö näkyi myös alkuteksteissä: heidän kaikki Archer-elokuvat on ”kirjoittanut, tuottanut ja ohjannut Michael Powell ja Emeric Pressburger”.
Seuraavana vuonna he aloittivat yhteistyön Rank Organisationin kanssa. Ensimmäinen elokuva Rankille oli Ystävykset. Se kertoo kaunistelematta eversti Clive Candyn elämästä buurisodassa ja kahdessa maailmansodassa. Niin kaunistelematta, että pääministeri Winston Churchill yritti estää elokuvan tekemisen ja ensi-illan jälkeen viranomaiset yrittivät myös estää elokuvan viennin Yhdysvaltoihin. Elokuvaa pidetään Powellin ja Pressburgerin ensimmäisenä mestariteoksena ja varsinkin sen Technicolor-kuvausta on ylistetty.
NHL Slapshot
NHL Slapshot on Wiille kehitetty NHL-aiheinen jääkiekkovideopeli. Se korvaa aiempien vuosien menetykset, sillä Wii:lle ei ole aiempina vuosina NHL-pelisarjan peliä, kuten PlayStation 3:lle ja Xbox 360:lle. Peliohjaimena käytetään Wii Remoteen liitettyä mailaa, jota oikealla tavalla heiluttamalla saadaan aikaiseksi laukaus tai taklaus. Peliohjain|thumb|right Pelissä ei pysty ottamaan tappeluita tai taklaamaan maalivahtia ja harhautuksia on vain yhdenlaisia.
Michael Powell
Powellin ja Pressburgerin yhteistyö (1939-1957)
Canterburyn tarinoita (1944) sijoittuu sota-ajan Kentiin ja käyttää Chaucerin teemoja. Se oli ensimmäinen Powell ja Pressburger -elokuva, joka oli floppi. Myrskyöitä -elokuvan (1945) he tekivät odottaessaan Technicolor-kameroita, joita he tarvisivat seuraavaan elokuvaansa.
Kysymys elämästä ja kuolemasta (1946) on romanttinen fantasiaelokuva. Siinä lentäjä, jonka olisi pitänyt kuolla, jääkin henkiin, rakastuu ja leikkauspöydällä ollessaan joutuu tuonpuoleisessa valamiehistön eteen. Elokuvan maanpäälliset osuudet ovat Technicolor-väreissä ja tuonpuoleiseen sijoittuvat osuudet taas mustavalkoisia. Se on myös yksi heidän suosituimmista elokuvistaan.
Sitä seurannut Musta narsissi (1947) kertoo anglikaaninunnien koettelemuksista, kun he perustavat koulun ja sairaalan Himalajan syrjäiseen kolkkaan. Elokuvaa on mainittu ”eroottisimmaksi brittiläiseksi elokuvaksi kautta aikojen”.
Powellin ja Pressburgerin uran kuuluisin ja menestynein elokuva on balettiaiheinen Punaiset kengät (1948), jota on usein sanottu kaikkien aikojen parhaimmaksi balettiaiheiseksi elokuvaksi. Elokuvan kuuluisimpiin kohtauksiin kuuluu 17 minuuttia kestävä balettikohtaus elokuvan lopulla.
Punaisten kenkien pitkä ja kallis jälkituotanto aiheutti välirikon Rankin kanssa. Sen jälkeen Powell ja Pressburger siirtyivät Alexander Kordan London Filmsiin. Heidän ensimmäinen elokuva siellä oli Osasto X 43 (1949), joka sai harvinaisen myönteisen vastaanoton brittikriitikoilta, mutta ei kuitenkaan menestynyt teattereissa.
Yhteistyö Kordan kanssa ei kuitenkaan sujunut hyvin. Lumotun veren (1950) pääosaa näytteli David O. Selznickin puoliso Jennifer Jones ja oikeuden päätöksellä Selznick leikkasi (ja kuvasi osittain uudelleen) elokuvasta uuden version Yhdysvaltoja varten. Pettävä Punainen neilikka (1950) ei myöskään onnistunut hyvin. Korda olisi halunnut musikaaliversion ensimmäisestä Punainen neilikka -elokuvasta, mutta sen sijaan siitä tuli pukudraama, josta voi nähdä mihin kohtaan musiikkinumerot olisivat sijoittuneet.
Heidän viimeinen elokuva Kordalle Hoffmanin seikkailut (1951) onnistui jo paremmin. Se perustui Jacques Offenbachin oopperaan Hoffmannin kertomukset. Tyyliltään se oli jatkoa Punaisille kengille. Se ei ollut suuri menestys mutta tuotti sentään voittoa.
Hoffmannin seikkailut oli sopimuksen mukaisesti viimeinen elokuva Kordalle. Sen jälkeen kaksikko otti kolmen vuoden tauon yhteistyöstä. Powell kirjoitti ja tuotti näytelmiä ja Pressburger muun muassa ohjasi ainoan elokuvan yksinään (Twice Upon a Time, 1953).
Tauon jälkeen Powell ja Pressburger tekivät 1955 musikaalin Lepakko Johann Straussin operetin pohjalta. Sitä seurasi 2. maailmansotaan sijoittunut Taistelulaivan viimeiset päivät (1956). Heidän – ja The Archerin – viimeiseksi elokuvaksi jäi Kenraali katoaa (1957).
Kaksikko työskenteli vielä kahdesti yhdessä elokuvissa They're a Weird Mob (1966) ja The Boy Who Turned Yellow (1972). He kirjoittivat myös yhdessä romaaniversion Punaisista kengistä The Red Shoes (1978, ISBN 0-8044-2687-2).
Viimeiset vuodet (1957-1983)
Powell jatkoi ohjaajanuraa, kun yhteistyö Pressburgerin kanssa oli päättynyt. Hän ohjasi 1960 Kurkistelija-elokuvan, joka käsitteli voyeurismia, elokuvaa ja väkivaltaa. Elokuvan saama murskaava kritiikki lopetti Powellin uran Britanniassa. Nykyään elokuvaa pidetään klassikkona. Kurkistelijan jälkeen Powell ohjasi muutamia televisiotöitä muualla Euroopassa ja Yhdysvalloissa. Powellia ruvettiin (jälleen) arvostamaan uudelleen 1970-luvun lopulta lähtien Francis Ford Coppolan ja Martin Scorsesen ansiosta, joille Powell oli ollut esikuva.
Powellin ja Pressburgerin elokuvat
Jos toisin ei mainita, Powell ja Pressburger tuottivat, ohjasivat ja käsikirjoittivat elokuvat yhdessä.
Kaikkien naisten monni
Kaikkien naisten monni on Lasse Pöystin ohjaama suomalainen elokuva vuodelta 1952.
Sen on tuottanut Mauno Mäkelä, ja sen ensi-ilta oli 4. heinäkuuta 1952 Helsingissä Bio Rexissä ja Tuulensuussa. Elokuvan alkuperäisidea perustuu Joel Laikan romaaniin Aikamiehen aapinen vuodelta 1945. Elokuvakäsikirjoituksessa käytetty työnimi oli ...Nieminen tulee.
Kaikkien naisten monni oli nuoren Pöystin tilaisuus kokeilla kykyjään ohjaajana ja käsikirjoittajana näyttelijäntyön ohella. Fennada-Filmi tehtaili 1952–1958 sotilasfarssin vuosittain, ja tämä oli ensimmäinen. Pöystin esittämä alokas Nieminen on lukutaidoton, mikä luonnollisesti aiheuttaa hämminkiä varuskunnassa.
Kotimainen elokuvatuotanto kärsi aihepulasta, ja 1950-luvun liukuhihnatuotannon vuosina määrä oli laatua tärkeämpää. Kuten lähes kaikki suomalaiset tuon aikakauden komediaelokuvat, myös tämä elokuva sai kriitikoilta kylmän vastaanoton. Arviossa elokuvan on sanottu sisältävän kliseitä kliseiden perään.
Kornettikalat
Kornettikalat (Fistulariidae) on putkisuukaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan lämpimistä vesistä kaikista valtameristä.
Lajit ja anatomia
Varhaisimmat kornettikalojen heimoon kuuluvien lajien fossiilit on ajoitettu eoseenikaudelle. Nykyään heimossa elää 1 suku ja 4 lajia. Lajit ovat kornettikala (Fistularia corneta), oliivikornettikala (F. petimba), puikkokornettikala (F. commersonii) ja sinikornettikala (F. tabacaria). Tyypillisiä piirteitä heimon lajeille on erittäin pitkulainen ruumis. Suurimmat heimon kaloista voivat kasvaa 1,8–2 m pitkiksi. Kornettikaloilla on hyvin pitkä putkimainen kuono, jonka päässä suu sijaitsee. Muita tyypillisiä piirteitä ovat lyhyet ja lähellä pyrstöä sijaitsevat selkä- ja peräevät sekä haarautunut pyrstöevä, jonka kakasi keskimmäistä ruotoa ovat pidentyneet. Kornettikalalajit ovat suomuttomia ja niiden väritys vaihtelee sinisestä ruskeaan tai punaiseen.
MSC Sinfonia
MSC Sinfonia on MSC Cruisesin Ranskassa 2002 valmistunut risteilyalus. Alus risteilee Välimerellä. Laivan omista aikanaan Festival Cruises, kunnes MSC osti sen vuonna 2004.
Rakentaminen
Alus tilattiin Chantiers l'Atlantiquen St. Nazaire telakalta Ranskasta. Sen köli laskettiin telakkanumerolla X31 ja alus laskettiin vesille 4. maaliskuuta 2001. Alus luovutettiin 18. huhtikuuta 2002 genovalaiselle Festival Cruisesille. Se kastettiin 19. huhtikuuta St. Nazairessa European Stariksi.
Liikennöintihistoria
Alus aloitti ensimmäisen risteilynsä Barcelonasta 25. huhtikuuta 2002. Festival Cruises yhtiön ajauduttua talousvaikeuksiin alus pidätettiin Barcelonassa 19. tammikuuta 2004. Alus myytiin heinäkuussa huutokaupalla napolilaiselle MSC Cruises Limitedille, joka kastoi aluksen MSC Sinfoniaksi.
Vuonna 2005 alus aloitti risteilyt uusissa väreissä.
Jyväskylän yliopiston kemian laitos
pienoiskuva|oikea|Kemian laitoksen sisäänkäynti Jyväskylän yliopiston kemian laitos on yksi Jyväskylän yliopiston matemaattis-luonnontieteellisen tiedekunnan neljästä laitoksesta. Kemian laitoksen tutkimuksen ja koulutuksen pääalueet ovat rakenne- ja synteesikemia, uusiutuvat luonnonvarat ja elinympäristön kemia, laskennallinen kemia ja spektroskopia sekä kemian opettajien koulutus. Laitoksen johtajana toimii professori Mika Pettersson.
Kemian alan tulevaisuuden haasteita ovat esimerkiksi energiaan, ympäristöön ja luonnon monimuotoisuuteen liittyvät kysymykset. Alan koulutuksella pyritään vastaamaan näihin haasteisiin. Koska tutkimuskohteet ovat yleensä laajoja kokonaisuuksia, tarvitaan useiden alojen asiantuntijoiden yhteistyötä. Siksi kemian laitos tekee poikkitieteellistä tutkimusyhteistyötä Nanotiedekeskuksen sisällä. Lisäksi laitoksella on yhteistoimintaa yrityksien kanssa.
Opiskelijoita kemian laitoksella on noin 460 ja sieltä valmistuu vuodessa noin 30 maisteria ja 10 tohtoria.
Opiskelu
Kemian alalla voi Jyväskylän yliopistossa suorittaa luonnontieteiden kandidaatin (alempi korkeakoulututkinto) ja filosofian maisterin (ylempi korkeakoulututkinto) tutkinnot sekä filosofian lisensiaatin ja filosofian tohtorin jatkotutkinnot. Luonnontieteiden kandidaatin tutkintoon kuuluvat opinnot voidaan suorittaa kolmessa vuodessa, ja ne muodostavat pohjan maisteriopinnoille, jotka voidaan suorittaa kahdessa vuodessa.
Opetuksen painopisteet ovat epäorgaaninen ja analyyttinen kemia, fysikaalinen kemia, orgaaninen kemia sekä opettajakoulutus. Kandidaatin tutkinnon pääaine on kemia. Opintojen alkuvaiheessa kemian kandidaattiohjelmaan hyväksytty opiskelija voi hakea kemian opettajakoulutukseen. Kemian opiskelijoiden on mahdollista opiskella kemistiksi ja hankkia sen rinnalle opettajan pedagoginen pätevyys (niin sanottu kaksoistutkinto). Kemian opiskelija voi opintojensa alkuvaiheessa hakea opiskelemaan myös nanotieteitä erityiseen nanotieteisiin painottuvaan kandidaattiohjelmaan (kemian kandidaattiohjelma, nanotieteiden opintosuunta).
Jyväskylän yliopiston kemian laitokselle on kesällä 2015 myönnetty viideksi vuodeksi (2015–2020) myönnetty Chemistry Eurobachelor Diploma luonnontieteiden kandidaatin tutkinnolle. Opintojen täyttäessä tietyt kriteerit ja sisällöt voi opiskelija saada kandidaatin tutkinnon ohella maininnan Eurobachelor-vaatimusten täyttämistä opinnoistaan.
Maisterin tutkinnon kemian laitoksella voi suorittaa seuraavissa maisteriohjelmissa :
Kemian opettajan maisterin tutkinnon pääaine on kemia. Lisäksi maisterin tutkinnon voi suorittaa kansainvälisessä nanotieteen maisteriohjelmassa (Master's Degree Programme in Nanoscience, Specialisation in Chemistry).
W Motors
W Motors on autovalmistaja, joka julkaisi ensimmäisen autonsa Lykan HyperSportin tammikuussa 2013.
Jyväskylän yliopiston kemian laitos
Tutkimus
Jyväskylän yliopiston kemian laitos harjoittaa kokeellista ja teoreettista perustutkimusta sekä perustutkimusta soveltavaa tutkimusta. Laitoksen toiminnan pääalat eli vahvuusalueet ovat:
Panu Kalmi
Panu Kalmi (s. 6. maaliskuuta 1971 Hyvinkää) on taloustieteen professori Vaasan yliopistossa. Hän on toiminut tässä tehtävässä elokuusta 2011 lähtien. Lisäksi hän toiminut dekaanin ja varadekaanin tehtävissä. Aiemmin Kalmi on työskennellyt muun muassa Helsingin kauppakorkeakoulun vs. professorina ja akatemiatutkijana Aalto-yliopistossa.
Kalmi valmistui ylioppilaaksi Hyvinkään yhteiskoulusta vuonna 1990. Valtiotieteiden maisteriksi hän valmistui Helsingin yliopistosta joulukuussa 1996. Hän väitteli tohtoriksi Kööpenhaminan kauppakorkeakoulusta vuonna 2002.
Panu Kalmi toimi Taloustieteellisen Yhdistyksen puheenjohtajana vuosina 2012–2013. Hän sai vuonna 2013 Vaasan yliopiston vuoden tutkimusteko -palkinnon ja vuonna 2015 Warren Samuels -palkinnon Allied Social Sciences Associationin (ASSA) konferenssissa San Franciscossa. Palkinto myönnetään vuosittain parhaalle ASSA-konferenssissa esitettävälle sosiaalisen taloustieteen alaan kuuluvalle tutkimukselle.
Kalmi on tehnyt tutkimusta muun muassa osuustoiminnasta, pankeista ja taloudellisesta lukutaidosta. Hänen tämänhetkinen tutkimustoimintansa keskittyy erityisesti nuorten ja lasten taloudellisen osaamisen ja tietämyksen parantamiseen. Kalmilla on ollut aiheesta 2010-luvulla kaksi Suomen Akatemian tutkimushanketta, joista jälkimmäinen liittyi pelien ja pelillisyyden hyödyntämiseen talousopetuksessa.
Kalmi on naimisissa Riikka Kalmin (o.s. Hakala) kanssa ja heillä on yksi lapsi (s. 2008).
Jyväskylän yliopiston kemian laitos
Rakenne- ja synteesikemia
Rakenne- ja synteesikemia kattaa perinteisistä kemian osa-alueista epäorgaanisen ja orgaanisen kemian. Tutkimusprojektit ovat tyypillisesti luonteeltaan poikkitieteellisiä. Ne voivat liittyä esimerkiksi supramolekyylikemiaan, organometallikemiaan tai materiaalitieteeseen. Tutkimus painottuu kemiallisten yhdisteiden rakenteen ja ominaisuuksien määrittämiseen. Samalla selvitetään, miten kyseisiä yhdisteitä voidaan valmistaa. Tarkastelun kohteena voivat olla yksittäiset molekyylit tai useiden molekyylien muodostama nanomittakaavan rakenne. Siinä kohdin tutkimusala lähestyy nanotieteellistä tutkimusta. Aineiden rakenteellista tutkimusta tehdään kemian laitoksen omien laboratorioiden lisäksi Jyväskylän yliopiston Nanotiedekeskuksessa (Nanoscience Center, NSC), jossa on nanorakenteiden tutkimukseen ja valmistamiseen tarvittavia laitteistoja: puhdastila, häiriösuojatut mittaushuoneet sekä laserlaboratoriot.
Rakenne- ja synteesikemiallisen tutkimuksen avulla pyritään ymmärtämään erilaisten kemiallisten prosessien toimintaperiaatteita. Tutkimustuloksia voidaan hyödyntää erilaisissa käytännön sovelluksissa. Rakenne- ja synteesikemian soveltavan tutkimuksen kohteita ovat mm. lääke- ja luonnonaineiden valmistaminen synteettisesti, erilaiset materiaalisovellukset sekä katalyytit.
Uusiutuvat luonnonvarat ja elinympäristön kemia
Vahvuusalue Uusiutuvat luonnonvarat ja elinympäristön kemia on osa kemian laitoksen soveltavaa tutkimusta, joka liittyy metsäteollisuuteen, paperiteollisuuteen sekä ympäristökemiaan ja siihen liittyvään analytiikkaan. Tutkimuksen avulla selvitetään esimerkiksi luonnonaineiden kemiallisia ominaisuuksia ja uusiutuvan energian eri muotoja. Laitoksella tutkitaan myös, kuinka biomassaa voidaan eri tavoin hyödyntää kemiallisesti ja termokemiallisesti. Tutkimuksen avulla voidaan esimerkiksi kehittää teollisuusprosessien toimintaa yhteistyössä yritysten kanssa.
Rotu
Rotu on biologinen termi, jota käytetään useimmiten kuvaamaan jalostuksen tuloksena syntynyttä eläinryhmää, jolla on tietyt ennalta määritellyt pysyvät ominaisuudet. Kasvitieteessä rodulla tarkoitetaan yleensä toisistaan jonkin tai joidenkin pysyvien ominaisuuksien perusteella poikkeavia populaatioita tai populaatiojoukkoja. Tätä termiä käytetään usein esimerkiksi, jos ei haluta luokittelun tasoa erityisesti sitoa johonkin tiettyyn taksonomiseen kategoriaan, kuten esimerkiksi alalajiin tai muunnokseen. Kasveista puhuttaessa käytetään yleensä rodun synonyymina lajia ja alarodusta lajiketta, mutta lajiketta ei suositella käytettäväksi puhuttaessa luonnonkasveista, ainoastaan viljelykasveista.
Jyväskylän yliopiston kemian laitos
Uusiutuvat luonnonvarat ja elinympäristön kemia
Uusiutuviin luonnonvaroihin ja elinympäristöön kohdistuva kemian tutkimus linkittyy Jyväskylän yliopiston poikkitieteelliseen bioresurssitutkimukseen. Tutkimusta koordinoi Resurssiviisausyhteisö, joka on Jyväskylän yliopistossa toimiva monitieteinen tieteellisen tutkimuksen ja yhteiskunnallisen vaikuttamisen verkosto. Resurssiviisausyhteisön tutkimuksen avulla pyritään parantamaan luonnonvarojen käytön kestävyyttä ja hallintaa. Yhteisön johtajana toimii professori Janne Kotiaho bio- ja ympäristötieteiden laitokselta.
Rotu
Rotua käytetään joskus alalajin synonyyminä, mutta varsinkin koti- ja lemmikkieläimistä puhuttaessa rotu tarkoittaa alalajia suppeampaa jaottelua, joka perustuu morfologisiin seikkoihin. Koska termillä rotu ei ole olemassa yksiselitteistä luonnontieteellistä määritelmää, pyritään koko sanaa välttämään luonnontieteellisessä kielenkäytössä. Sitä korvaamaan on pyrkimys käyttää termejä, esimerkiksi alalaji (subspecies), muunnos (varietas), alamuunnos (subvarietas), muoto (forma) ja alamuoto (subforma).
Jyväskylän yliopiston kemian laitos
Laskennallinen kemia ja spektroskopia
Laskennallinen kemia ja spektroskopia tarkastelevat molekyylitasolla tapahtuvia fysikaalisia ja kemiallisia prosesseja. Lisäksi selvitetään näiden prosessien toimintaa. Perustutkimuksen avulla saatavaa tietoa pyritään soveltamaan erilaisissa käytännön sovellutuksissa. Tietokoneavusteinen laskennallinen kemia on yksi viime aikoina kehittyneistä monitieteisistä tutkimusmenetelmistä. Menetelmä tukee ilmiöiden kokeellista tutkimusta, koska sen avulla voidaan ennustaa ja todentaa havaittavia ilmiöitä. Huomattava osa laskennallisesta kemiasta, ja varsinkin spektroskopia, sivuaa nanotieteellistä tutkimusta. Kemian laitos tekee spektroskopiassa tutkimusyhteistyötä Nanotiedekeskuksen (NSC) kanssa.
Kemian opettajien koulutus
Kemian opetuksen vahvuusalueen tutkimus tarkastelee kemian opetusta ja siihen liittyviä ilmiöitä perusopetustasolta yliopisto-opetukseen asti. Kemian opettajien koulutusta on 2010-luvulla uudistettu. Opetuksen ja kurssisisältöjen kehittämisellä pyritään valmistamaan opettajia paremmin kohtaamaan tulevaisuuden pedagogisia kysymyksiä. Siihen vastataan esimerkiksi kehittämällä ja monipuolistamalla kemian opettamisen käytäntöjä sekä opettajuutta. Muutoksilla pyritään lisäksi vastaamaan mm. opiskelijavalintaan ja opintojen etenemiseen liittyviin haasteisiin. Kemian laitos kehittää kemian opettajien koulutusta oppilaslähtöisesti ja erityistä huomiota kiinnitetään pedagogisiin valmiuksiin. Kemian opetusta kehitetään esimerkiksi soveltamalla monipuolisia ja moderneja oppimismenetelmiä. Opettajien koulutus tapahtuu tutkimuslähtöisesti ja siinä hyödynnetään kemian laitoksen tutkimuksellisia vahvuusalueita.
W Motors
Yritys
Yrityksen perustivat Libanonissa heinäkuussa 2012 Sari El Khalil ja Ralph Debbas. Yrityksen päämaja sijaitsee Dubaissa.
Mallit
Fenyr SuperSport -mallien toimitus alkoi vuoden 2018 lopulla. Uuden mallin odotetaan tulevan markkinoille vuonna 2019.
Omien superautojensa kehittämisen lisäksi W Motors on kehittänyt kiinalaisen sisaryrityksen, ICONIQ Motorsin, ensimmäisen ajoneuvon - täysin sähköisen monikäyttöisen ajoneuvon ICONIQ Seven.
Yhtiön ensimmäinen tuotantolaitos valmistuu vuonna 2019. Tehdas tuottaa nykyisiä ja tulevia W Motors -malleja, mukaan lukien sähkö- ja polttomoottoriajoneuvot.
In the Line of Duty 4
In the Line of Duty 4 (, Wong ga si je ji IV: Jik gik jing yan) on vuonna 1989 ensi-iltansa saanut hongkongilainen rikoselokuva. Se on samalla neljäs osa In the Line of Duty elokuvasarjassa. Elokuvan on ohjannut Yuen Woo-ping ja käsikirjoittanut Anthony Wong yhdessä Cheung Chi-Singin ja Kim Yipin kanssa. Pääosissa näyttelivät Cynthia Khan ja Donnie Yen.
Juoni
Etsivät Yeung ja Donnie yrittävät saada kiinni huumeita myyvän rikollisjärjestön. Kesken tutkimusten satamalla työskentelevä laiton maahanmuuttaja Luk sekaantuu sotkuun mukaan, kun hän on todistamassa tiedustelupalvelun agentin kuolemaa. Luk lavastetaan syylliseksi, mutta hän onnistuu pakenemaan poliisiasemalta ystävänsä luokse. Pian hänen peräänsä säntäävät palkkamurhaajat, joiden tehtävänä on saada selville Lukilla olleen kameran filmirullan sijainti. He tappavat Lukin ystävän ja Luk pakenee takaisin Hongkongiin. Yeung ja Donnie käsketään luovuttamaan Luk kapteeni Michael Wongin avustuksella takaisin Yhdysvaltoihin. Yeung uskoo Lukin olevan syytön, kun taas hänen parinsa Donnie epäilee Lukin syyttömyyttä. Kaksikon erimielisyyksistä huolimatta he saavat selville huumekartellin olevan kytköksissä CIA:n agenteihin, jotka yrittävät peitellä jälkiään Lukin kustannuksella.
Tanskan saaret
Tanskan saaret muodostavat 30 % Tanskan pinta-alasta. Tanskan osista vain Jyllanti ei ole saari. Tanskalla tarkoitetaan tässä artikkelissa vain Skandinaviaan kuuluvaa osaa kuningaskunnasta. Kun mukaan otetaan Tanskan kuningaskunnan muut osat eli Färsaaret ja Grönlanti, muuttuu tilanne olennaisesti.
Tanskalla on 406 saarta, joista suurimmat ovat Sjælland, Vendsyssel-Thy, Fyn, Lolland ja Bornholm. Saarista 78 on asuttuja. Vuonna 2016 Sjællandin saarella, jossa sijaitsee maan pääkaupunki Kööpenhamina, asui noin 46 % Tanskan 5,7-miljoonaisesta väestöstä. Fynin saarella asui 9 % maan asukkaista. Bornholmilla oli vuonna 2016 asukkaita 39 847. Sen asukasluku on laskenut edellisen 8 vuoden aikana 12 %. Useimpiin Tanskan asuttuihin saariin on kiinteä tieyhteys mantereelta. Asuttuja saaria, joihin ei pääse tietä pitkin, on 43, ja niillä on noin 60 000 asukasta. Näistä suurin osa asuu Bornholmilla.
Kenguruntassut
Kenguruntassut eli kengurunkäpälät (Anigozanthos) on kasvisuku yksisirkkaisiin kuuluvassa kenguruntassukasvien (Haemodoraceae) heimossa. Suvussa on 11 lajia, joita kasvaa alkuperäisenä Länsi-Australiassa. Kenguruntassuja käytetään huone- ja leikkokasveina.
Abd al-Malik ibn Marwan
thumb|Arabikolikko vuosilta 696-699. Kuvassa kalifi Abd al-Malik, toisten mukaan Messias. Abd al-Malik ibn Marwan oli Lähi-idän arabivaltakunnan kalifi vuodesta 680 tai 685 vuoteen 705. Hänestä tiedetään joko paljon tai vähän sen mukaan, miten paljon luotetaan hänestä kertovaan islamilaiseen perimätietoon, joka on kirjoitettu 800- ja 900 -luvuilla.
Abd al-Malik otti käyttöön arabian hallintokielenä, kun hänen edeltäjänsä Muawija oli käyttänyt kreikkaa. Persiaan hän nimitti kuvernöörikseen ja varakuninkaakseen kenraalinsa Al-Hajjaj ibn Yusuf in (693–714). Al-Malik antoi uuden sysäyksen valloituksille, jotka suuntautuivat ensin Afrikkaan ja sitten Iraniin. Valloitukset jatkuivat Walid I:n aikana ja johtivat lännessä Espanjan ja Idässä Syndin ja Transoxianan valtaamiseen. Kalifaatin rajat siirtyivät tällöin Euroopan mantereelle, Induksen laaksoon ja Kiinaan. Al-Malik rakennutti vuonna 691 Jerusalemiin Kalliomoskeijan, erikoisen temppelin, jossa ei ollut moskeijaan tai kirkkoon kuuluvaa rukoussalia eikä islamilaista rukoussuuntaa osoittavaa mihrabia. Kalliomoskeijan seiniä kiertää al-Malikin uskonnollinen julistus, joka on historiallinen dokumentti arabivaltakunnan uskonnosta 600-luvun lopulla.
Ristiriitaisia mielipiteitä on esitetty siitä, miksi kultin keskukseksi valittiin Jerusalem eikä Mekkaa, ja mitä Kalliomoskeijan julistus kertoo al-Malikin uskonnosta. Erilaisia näkemyksiä on esitetty myös al-Malikin taustasta, valtaan nousun tavasta ja ajankohdasta sekä al-Zubayrin kapinaliikkeestä ja sen kukistamisesta.
Al-Malikin tausta
Muawijan pojista hallitsijoina ei ole säilynyt arkeologista tietoa, joten he eivät ehkä koskaan olleet hallitsijoita. Sama koskee Tabarin mainitsemaa al-Malikin isää Marwania, josta ei löydy arkeologista tietoa. Gross, Ohlig, Popp ja Puin kirjoittavat, että ainoa arkeologinen dokumentti, joka yhdistää toisiinsa sanat "Abd al-Malik" ja "Marwan", on arabialais-sassanidinen kolikko, jossa on teksti APDULMALIK-I MRWANAN. Al-Malikin isännimeä "ibn Marwan" on pidetty käännösvirheenä, sillä alkuperäinen teksti tarkoittaa syyroarameaksi luettuna "mies Mervistä", mikä viittaa Merv in kaupunkiin Persian Khorasanissa. Abd al-Malik ei siten olisi "Marwanin poika" vaan "merviläinen".
Islamilaiset lähteet
Islamilaisen perimätiedon mukaan al-Malikin hallintoa oli edeltänyt hallitsijana Muawija I (661–680). 800-luvun lopulla kirjoittanut al-Tabari katsoi Muawijan aloittaneen umaijadisuvun dynastian arabien hallitsijoina Damaskoksessa. Islamilaisen perimätiedon mukaan valta siirtyi Muawijalta hänen pojalleen Jazid I:lle (680–682), jota seurasi tämän poika Muawija II (683–684).
Sen jälkeen valta siirtyi Muawijan pojilta tämän serkulle Marwan ibn al-Hakam (684–685), joka oli ollut kolmannen oikeaan johdetun kalifi Uthmanin suosikki ja hänen tärkein neuvonantajansa Medinassa. Tabarin mukaan Marwania seurasi hallitsijana hänen poikansa Abd al-Malik vuonna 65 (685 jaa.)  Tabarin mukaan al-Malikin isän nimi oli näin ollen Marwan, mistä seuraa al-Malikin nimenä "ibn Marwan".
Al-Malikin valta ei kuitenkaan heti ollut täydellinen, sillä al-Tabarin mukaan Abdallah ibn al-Zubayr ( 624–692 ) oli hänen vastustajansa Mekassa vuosina 683–692. Vuonna 690 kalifi voitti kapinalliskenraali Musabin, Abdallah ibn az-Zubayrin veljen, ja seuraavana vuonna valloitti Medinan sekä 692 Mekan, jolloin vasta al-Malikista tuli koko valtakunnan kiistaton hallitsija.
Arkeologiset lähteet
Arkeologiset kolikkolöydöt ovat antaneet perimätiedosta poikkeavan kuvan tapahtumista ja vallanperimyksistä. Niiden nojalla Muawija hallitsi Damaskoksessa ainoastaan vuoteen 58 (678 jaa.) eikä 661, sillä tämän jälkeen hänen nimeään ei esiinny arkeologisissa lähteissä. Abd al-Malik nousi valtaan jo vuonna 60 (680 jaa.) eikä 685, sillä tästä löytyy todiste Darabissa lyödystä kolikosta, jossa hänen nimensä ohella oli teksti "uskovien komentaja". Arkeologisten tietojen nojalla hän todellisuudessa hallitsi vuodet 60–81, mikä vastaa vuosia 680–705 jaa.
Volker Popp pitää väitettä al-Zubayrin hallitusvallasta Mekassa epäuskottavana. Kaikki häntä koskevat kolikkotiedot ovat Farsista vuosilta 673–680. Kolikkotekstit on tehty keskipersialaisella kirjaimistolla ja rahoissa on kuva zarathustraisesta tulitemppelistä. Hänen nimensä voi tulkita tarkoittavan farsilaista kotipaikkaa: "Abdallah Zubirilainen".
Numismaatikko Volker Popp katsoo, että arkeologinen aineisto on luotettavampaa kuin al-Tabarin selostus, joka on ajallisesti myöhäinen ja perustuu suullisiin lähteisiin. Popp toteaa, että Tabari siirtää al-Zubayrin vastakalifaatin alkamisen kymmenellä vuodella eteenpäin, vuodesta 53 vuoteen 63. Hän arvelee, että kyseessä on ollut kirjallinen sommitelma, missä al-Zubayrin "oikeauskoinen" vastakalifaatti on haluttu sijoittaa symmetrisesti vuoteen 63, koska se olisi tällöin ollut tarkalleen Muhammedin hidzran ja abbasidien vallankumouksen (126 jälkeen hidzran) puolivälissä.
Al-Malikin politiikka
Abd al-Malik otti käyttöön arabian hallintokielenä, kun Muawija oli käyttänyt kreikkaa. Persian alueelle hän nimitti kuvernöörikseen ja varakuninkaakseen kenraalinsa Al-Hajjaj ibn Yusuf in (693–714). Al-Malik antoi myös uuden sysäyksen valloituksille, jotka suuntautuivat ensin Afrikkaan ja sitten Iraniin. Valloitukset jatkuivat Walid I:n aikana ja johtivat lännessä Espanjan valloitukseen ja Idässä Syndin ja Transoxianan  valtaamiseen, jolloin kalifaatin rajat siirtyivät Euroopan mantereelle, Induksen laaksoon ja Kiinaan.
Abd al-Malikilla oli rauhansopimus Bysantin kanssa, jonka nojalla al-Malik maksoi veroa Bysantille ja jakoi eräiden raja-alueiden (Kypros, Armenia, Georgia) verotuotot sen kanssa.
Uskontopolitiikka
thumb| Abd al-Malikin aikana lyödyssä kolikossa näkyy kristillisiä symboleja, jotka poistuivat hänen hallintokaudellaan. Merkintä M tarkoittaa rahan arvoa. Kun al-Malik tuli valtaan hänen kalifaattinsa oli uskonnollisesti kirjava. Kaupunkien asukkaat olivat yleensä kristittyjä. Iranissa useimmat heistä olivat Jeesuksen kahtalaiseen luontoon uskovia nestoriaaneja, Armeniassa Jeesuksen yhteen luontoon uskovia monofysiitteja, jotka Syyriassa tunnettiin jakobiitteina. Egyptissä koptit jakoivat Nikean uskontunnustuksen mukaisen käsityksen Kristuksesta. Arabien valtaosa oli vielä pakanoita; Iranissa oli edelleen zarathustralaisia ja manikealaisia, ja valtakunnassa oli luonnollisesti juutalaisia. Koska syyrialaisia väestöjä yhdisti sama kieli eli aramea juutalaisten ja kristittyjen uskonnolliset näkemykset lähestyivät toisiaan.
600-luvun alussa käyty sota Bysantin ja sassanidivaltakunnan välillä oli osoittanut sen voimanlisän, minkä valtionuskonto voi antaa. Volker Poppin mukaan myös Abd al-Malik halusi vakiinnuttaa valtakunnassaan yhteisen uskon, joka lujittaisi hänen asemaansa. Hän nojautui silloin kotiseutunsa Mervin uskonnollisiin käsityksiin. Kalifi Abd al-Malikin edustamasta uskonnosta on erilaisia käsityksiä. Jos luotetaan islamilaiseen perimätietoon, kuten muslimit ja useimmat arabistit tekevät, katsotaan, että al-Malik oli muslimi, vaikka ei kaikkein hartainta laatua. Skeptikot ovat rakentaneet uudenlaista kuvaa al-Malikista arkeologisen todistusaineiston varassa.
Abd al-Malikin lyömistä kolikoista ei enää löydy ristiä kuten Muawijan aikana. Uutena kuva-aiheena on Volker Poppin tulkinnan mukaan kivistä tehty röykkiö, ”todistuskivi” eli Yagar Sahaduta. Se liittyy Raamatun tarinaan. Jaakob näki unessa näyn, jossa Jumala lupasi hänelle ja hänen jälkeläisilleen maan, jossa hän lepäsi. Herättyään Jaakob pystytti päänaluskiven patsaaksi ja antoi paikalle nimen Bethel eli Jumalan talo (1. Moos. 28: 12–22). Kolikon tunnus korosti sitä, että arabivaltio nojasi Jumalan kanssa tehtyyn sopimukseen. Vastineeksi kuuliaisuudesta Jumala oli antanut Jaakobin jälkeläisille oikeuden luvattuun maahan. Se oli myös osoitus al-Malikin eskatologisesta opista, jossa Palestiina korostui lopun aikojen tapahtumapaikkana.
Ristin katoaminen osoitti halua erottautua Bysantin käyttämistä tunnuksista. Uusi symboli, todistuskivi, ankkuroi arabivaltakunnan kuvastoa vanhatestamentilliseen, abrahamilaiseen perintöön. Ristisymboli ei toisaalta idän kirkoissa ollut tärkeä, koska niissä ei uskottu Jeesuksen ristiinnaulitsemisella olleen samaa erityismerkitystä kuin latinalaisessa ja kreikkalaisessa kristinuskossa. Jonkin aikaa risti korvattiin kolikoissa palmulla, jonka juurella Jeesus teki ihmeen, kun pyhä perhe oli pakenemassa Egyptiin. Siihen liittyvä tarina löytyy Pseudo-Matteuksen evankeliumista.
Jerusalemin Kalliomoskeija
thumb|Jerusalemiin vuonna 691 rakennettu Kalliomoskeija ja sen friisiteksti kertovat kalifi al-Malikin omaksumasta uskonnosta.
Abd al-Malik antoi kirjoittaa kristologisen uskontunnuksensa temppelin sisällä olevan kahdeksankulmaisen arkadin mosaiikkifriisiin. Idea oli peräisin Konstantinopolista, missä keisari Herakleios oli antanut kirjoittaa Hagia Sofian eteistilaan vuonna 638 idän kirkoille kompromissiksi tarkoitetun tarjouksensa oikeasta uskosta. Kalifi esittää mosaiikkifriisissä valtionuskontonsa ytimen. Kalliomoskeijan friisiteksti on tärkein arkeologinen arabialaislähde islamin kehityksen varhaisvaiheista 600-luvulla. Kalliomoskeijan teksti koostuu melkein kokonaan lauseista, jotka löytyvät myöhemmin Koraanista joka sellaisenaan tai pienin muutoksin. Mukana on myös katkelma Herran siunauksesta eli Aaronin siunauksesta sekä Daavidin rukouksesta Vanhassa Testamentissa. Tekstin ydinsanomana on monoteismi, jonka avainlause kuuluu: ”Ei ole muuta jumalaa kuin Jumala” (la ilah illa Allah wahdadu). Se on arabiankielinen käännös lauseesta, joka esiintyy 300-luvulta lähtien juutalais-kristillisissä kirjoituksissa ja etenkin samarialaisessa liturgiassa. Lause on nykyisin islamin uskontunnustuksen eli shahadan tautologinen alkuosa.
Muhammadismi
Kalliomoskeijan mosaiikkifriisissä esiintyy myös aivan uusi ilmaisu: muhammad rasul Allah. Lause esiintyy kerran sisäkehässä ja viidesti ulkokehässä. Myöhemmin siitä tulee islamin uskontunnustuksen jälkimmäinen osa, joka luetaan: ”Muhammed on Jumalan lähettiläs”. Muhammed, joka tullaan myöhemmin tuntemaan islamin profeettana ja keskushenkilönä, astuu näin historian näyttämölle. Kalliomoskeijan friisikirjoitus ei tosin ole sanan varhaisin esiintymiskerta. Sana muhammad (arab. "ylistetty") ilmestyy aluksi kolikoihin, joita lyödään ilmeisesti kalifi Abd al-Malikin kapina-armeijan vanavedessä. Ensimmäisen kerran se esiintyy Iranin alueella lyödyissä arabialaisissa rahoissa vuonna 659 ja myöhemmin vuonna 672. Kolikoissa sana esiintyy muodossa MHMT. Vuonna 687 Teheranissa lyödyssä rahassa on paitsi ”muhammad” myös ensi kertaa ilmaisu ”rasul(a)llah”. Kolikkoteksti siirtyy kohti länttä ja löytyy kalifi Abd al-Malikin hallintokauden kahdessa kolikossa, jotka on lyöty Damaskoksessa vuosina 690–691. Myös niissä se esiintyy muodossa muhammad rasul Allah. Muhammed ei siten tee ensiesiintymistään Arabian niemimaalta käsin vaan saapuu kolikkotekstinä Iranista, kunnes sana vuonna 691 saavuttaa pääkaupungin ja tulee kirjatuksi lauseena ”Muhammad rasul Allah” Kalliomoskeijan seinään Jerusalemissa. Muhammed-tekstin myötä ristin käyttö loppuu valtiollisissa julistuksissa.
Nimitys ”lähettiläs” tarkoitti ”profeettaa” (nabi). Profeetat olivat lähettiläitä silloin, kun he olivat saaneet ilmestyksensä kirjana. Vanhan testamentin mukaisesti profeetat olivat oman kansansa pelastajia. Pelastuminen tapahtui Jumalan kanssa tehdyn sopimuksen avulla. Nooa pelasti perhekuntansa tulvalta, Loot tulelta ja Mooses meren aalloilta. Volker Poppin mukaan Jeesus liittyi tähän joukkoon ”muhammedina” eli seemiläisten ja erityisesti arabien profeettana. Hänen kirjansa oli Injil eli evankeliumi. Jeesuksesta olisi näin ensin tullut Abd Allah eli Jumalan palvelija kalifi Muawijan aikana ja nyt muhammad rasul Allah, eli Jumalan ylistetty tai valittu lähettiläs. Jälkimmäistä ilmaisua ei löydy vielä Muawijan aikaisista piirtokirjoituksista Gadaran kylpylästä (662) tai Saysadin padosta (678) joissa molemmissa kalifia kutsutaan ”Jumalan palvelijaksi”. Abd al-Malikin veljen Egyptissä rakennuttaman Fustatin sillan (688) piirtokirjoituksesta ei liioin löydy sanaa Muhammed, vaikka se edeltää vain kolmella vuodella Kalliomoskeijan rakentamista. Muhammed-sana alkaa yleistyä jyrkästi vuoden 691 jälkeen. Sitä ennen sanaa ei juuri löydy, mutta sen jälkeen Muhammed on jokaisessa virallisessa julistuksessa.
Nevon ja Korenin mukaan Kalliomoskeijan teksti todistaa 690-luvun käännekohdasta arabiuskonnon kehityksessä. Abd al-Malik määritteli Kalliomoskeijan tekstin avulla valtionuskontonsa sisällön. Hän halusi nostaa oman oppinsa samaan asemaan, joka zarathustalaisuudella oli sassanidien valtakunnassa ja nikealaisella kristinuskolla Bysantissa, jonne al-Malik edelleen klienttinä maksoi veroa.
Al-Malikin myötä suhtautuminen kristittyihin muuttui kielteisemmäksi. Jättivaltakunnan uskonnollinen yhtenäisyys ei silti vielä toteutunut. Esimerkiksi Pohjois-Afrikassa painetut kolikot eivät sisältäneet muhammad – viestiä. Ne olivat latinankielisiä ja käyttivät perinteisiä siunausformuloita, jotka areiolaiseen tapaan korostivat Jumalan ykseyttä. Kolikoita ei muuallakaan painettu pelkästään arabiaksi vaan käytettiin paikallisia kieliä.
Al-Zubayr
Islamilaisen perimätiedon mukaan al-Malik kävi aluksi sotaa al-Zubayria vastaan, jonka valtakeskus oli Mekassa. Al-Malikin kenraali Al-Hajjaj ibn Yusuf valtasi kaupungin ja kukisti kapinan vuonna 692. Tabari kertoo, että taistelu Mekan laaksossa kesti kuusi kuukautta ja 17 yötä tai kahdeksan kuukautta ja 17 yötä. Ibn Yusuf käytti heittokoneita, joilla kaupunkia pommitettiin niin, että "taivas jyrisi ja salamoi". Taistelun yksityiskohdista Tabari ei kerro enempää, mutta selostaa sanatarkasti sen kuluessa käydyt keskustelut. Al-Zubayrin valtaa Mekassa pidetään selityksenä siihen, miksi Al-Malik ohjasi pyhiinvaelluksen Jerusalemiin.
Kolikkotiedot antavat tapahtumista erilaisen kuvan. Muawijan valtaa vuoteen 678 asti seurasi al-Zubayrin rinnakkainen kalifikausi Farsissa vuodesta 673 lähtien. Vuonna 680 kalifaatti siirtyi al-Malikille, mutta al-Zubayr pysyi Farsin kuvernöörinä vuodet 680–689.
Bysantti
Kun rauhansaopimus Bysantin kanssa päättyi vuonna 692, al-Malikin veli Muhammad voitti Bysantin armeijan Vähä-Aasiassa ja ryösteli Anatolian sydänmaita. Kalifien linjaksi Anatoliassa muodostui myöhemminkin se, että vuoristoista aluetta voitiin kesäisin jihadin hengessä ryöstellä, mutta tyhjäksi kaluttua ja talvella kylmää ylänköä ei kannattanut ottaa pysyvästi haltuun.
Afrikka
Umaijadit olivat sisällissodan aikana menettäneet Afrikan, mutta al-Malkin lähettämä armeija otti berbereiltä uudelleen haltuun Kairouanin kaupungin Tunisiassa, josta tehtiin valtakeskus ja valloitti bysanttilaisilta Karthagon satamakaupungin. Tunisiasta länteen olevat Algeria ja Marokko olivat Afrikan itärannikkoa vähemmän roomalaistuneet, ja niissä elävien berberien voittaminen kesti pitempään. Kuvernööri Musa vei valtauksen päätökseen vuonna 708, jolloin Tangerista tehtiin varuskuntakaupunki.
Espanja
Valloituksesta raportoiva ainoa aikalaislähde on tuntemattoman tekijän mahdollisesti Toledossa kirjoittamaVuoden 754 kronikka". Se kertoo, että vuonna 712 Roderik teki epäonnisen hyökkäyksen Tarikin joukkoja vastaan, jotka olivat jo pitkään hävittäneet kaupunkeja Espanjassa. Kronikan mukaan emiiri Musa nousi toisen armeijan kanssa samana vuonna maihin Cadizissa ja eteni Toledoon ja Pohjois-Espanjassa Zaragosaan. Musa ulotti kronikan mukaan heti valtansa lähes koko niemimaalle. Visigoottien hallituskaupungissa Toledossa valloittajat teloittivat entisen valtaeliitin apunaan prinssi Oppa, entisen kuningas Wittizan veli. Valloittajat saivat luultavasti apua myös Espanjan sorretulta juutalaisväestöltä. Valtausarmeijoiden kooksi on arveltu 15 000 miestä. Berberit olivat sen suurin ryhmä, eikä mukana ollut arabijoukkoja ainakaan kalifaatin sydänalueilta. Myöhäisen arabilähteen mukaan Tarikin joukkoihin kuului 17 arabia ja 12 000 berberiä. Kyse oli siten pääosin pohjoisafrikkalaisin voimin tehdystä invaasiosta.
Koillis-Iran ja Transoxiana
Koillis-Iranin ja Transoxianan valloitus pääsi käyntiin al-Malikin vakiinnutettua valtansa. Silkkitien varrella olleet alueet olivat varakkuutensa takia houkutteleva kohde, mutta tarkkaa tietoa ei ole valloitusten etenemisestä. Korealainen munkki Huichao liikkui alueella 720-luvulla ja raportoi, että nykyisessä Pohjois-Afganistanissa sijaitseva Balkh oli "arabien valvonnan ja sorron alla." Sogdia, Buhara ja Samarkand olivat myös arabien hallussa. Huichao ei silti nähnyt islamista mitään merkkejä; sen sijaan väestö oli buddhalaista ja zarathustralaista.
Seuraaja
Vuonna 705 kalifiksi nousi al-Malikin poika Walid I (705–714).
Jokihyyppä
Jokihyyppä on 29–32 cm pitkä. Sen siipien yläpinta on punaruskea, otsaharja ja pyrstö mustat, muut osat harmaa-valkoiset.