cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
René Dérency
René Dérency (27. toukokuuta 1925 Sochaux – 18. lokakuuta 1954 Nantes) oli ranskalainen koripalloilija. Hän kilpaili Lontoon kesäolympialaisissa 1948 ja kuului siellä hopeaa saavuttaneeseen joukkueeseen. Dérency kuoli vain 29-vuotiaana auto-onnettomuudessa.
Adil Atan
Atan oli myös olympialaisissa kilpailleen İrfan Atanin kaksosveli.
Annika Kokko
Annika Kokko (s. 1967) on suomalainen poliitikko ja opettaja.
Opetusalalla
Kokko on koulutukseltaan kasvatustieteiden maisteri. Hän on työskennellyt 15 vuotta luokanopettajana hyvinkääläisessä peruskoulun alakoulussa Hämeenkadun koulussa. Huhtikuusta 2008 alkaen hän on toiminut Kansallisen Sivistysliiton opintokeskus Kansion pääsihteerinä ja opintojohtajana.
Politiikassa
Kokko on ollut vuodesta 2001 alkaen Hyvinkään kaupunginvaltuuston jäsen. Hänet valittiin valtuustoon ensi yrittämällä. Hän vaikutti aluksi kristillisdemokraateissa ja huhtikuussa 2003 hänet valittiin puolueen puoluesihteeriksi. Hän sai puoluevaltuuskunnan äänestyksessä 33 ääntä vastaehdokkaanaan Ingrid Heickell, joka sai yhdeksän ääntä. Hän toimi kristillisdemokraattien puoluesihteerinä kevääseen 2007 asti, jolloin hän erosi tehtävästä. Hänen seuraajakseen valittiin Sari Essayah. Kaksien kunnallisvaalien lisäksi Kokko oli kristillisdemokraattien ehdokkaana kaksissa eduskuntavaaleissa, 2003 ja 2007, sekä europarlamenttivaaleissa 2004. Vuoden 2003 vaaleissa hän sai 1 574 ääntä ja vuoden 2007 vaaleissa 2 435 ääntä Uudenmaan vaalipiiristä. Presidentinvaalissa 2006 hän toimi Bjarne Kalliksen kampanjapäällikkönä.
Kokko erosi kristillisdemokraattien jäsenyydestä heinäkuussa 2007 ja liittyi kokoomukseen elokuussa 2007. Kunnallisvaaleissa 2008 hänet valittiin kolmannelle valtuustokaudelleen ja tammikuusta 2009 alkaen hän on toiminut Hyvinkään kaupunginvaltuuston puheenjohtajana.
Yksityiselämä
Kokko on naimisissa ja hänellä on aviomiehensä Harrin kanssa kaksi tytärtä ja yksi poika.
Värikynä
thumb|Värikyniä. thumb|Arkkitehti [[Paul Rudolph (arkkitehti)|Paul Rudolphin värikynillä tehty arkkitehtuuripiirustus, 1979–1981.]] thumb|Muun muassa [[litografiassa käytettävä rasvakynä, joka on edelleen vastaavassa kuorittavassa paperikääreessä kuin värikynät ennen puukuorien käyttöönottoa.]] thumb|Caran d’Achen kaksivärinen kynä. Sinipunakyniä on käytetty paljon koulussa ja käsikirjoitusten merkinnöissä. Värikynä (”puuväri”) on rakenteeltaan lyijykynän kaltainen kynä. Värikynien täyte koostuu erilaisista väripigmenteistä, sideaineista ja täyteaineista.
Värikynät voidaan jakaa vesiliukoisiin ja veteen liukenemattomiin. Jälkimmäisistä käytetään usein englanninkielistä ilmaisua permanent. Vesiliukoisten kynien jälkeä voi laveerata vedellä ja siveltimellä, ja laveerauksen kuivuttua joidenkin kynien jälki ei enää liukene veteen. Veteen liukenemattomien kynien jälki liukenee liuottimiin kuten tärpättiin. Värikynien jälki ei ole täysin hankauksenkestävää, ja joissakin tapauksissa kannattaa käyttää fiksatiivia. Vesiliukoisten ja liukenemattomien välillä ei ole varsinaisia laatueroja; osa värikynissä käytettävistä pigmenteistä ei ole valonkestäviä.
Värikynien historiaa ja valmistajia
Värikyniä on ollut saatavilla 1800-luvun alusta alkaen. Kynissä oli aluksi enimmillään 15-20 värin valikoima. Täytteen pigmenttipitoisuus ei tuolloin ollut vielä kovin korkea, ja täytteessä käytettiin vahaakin vähemmän kuin nykyisin. Niitä ei myöskään markkinoitu taiteilijoille, vaan mainoskäyttöön ja merkkauskyniksi. Saksalaisen A. W. Faberin Faber-Castell Polychromos -kynien 60 värin valikoima tuli markkinoille vuonna 1908, ja vuonna 1924 sveitsiläinen Caran d’Ache alkoi valmistaa taiteilijoille tarkoitettuja värikyniä. Tehtaan perustaja oli nimennyt yrityksen pilapiirtäjä Caran d’Achen mukaan; venäläissyntyisen Ranskassa toimineen piirtäjän taiteilijanimi tuli venäjän kynää tarkoittavasta sanasta (карандаш). Seuraavana vuonna myös saksalainen Schwan-Stabilo alkoi valmistaa värikyniä. Englantilaiset Derwent-kynät tulivat markkinoille 1930-luvulla.
Laajaa värikynien tuotantoa syntyi myös Yhdysvaltoihin, jossa Berol Prismacolor esitteli värikynänsä 1938. Mainosten mukaan niissä oli samettimainen koostumus ja laaja laboratoriotestattu värivalikoima. Myöhemmin Amerikassa perustettiin myös oma yhdistys värikynäpiirtäjille, The Colored Pencil Society of America.
Merkittäviä valmistajia ovat nykyisin myös alankomaalainen Bruynzeel, itävaltalainen Cretacolor, tšekkiläinen Koh-i-noor Hardtmuth sekä saksalaiset Lyra ja Staedtler.
Värikynien valmistus ja raaka-aineet
Värikynät valmistetaan muuten kuten lyijykynät, paitsi että täytettä ei polteta uunissa. Kuumuus muuttaisi väripigmenttejä eivätkä sideaineet kestäisi kuumuutta. Vaha lisätään täytesekoitukseen joko ennen puuvarteen pursottamista tai sitten lyijyt kastetaan sulaan vahaan. Kuivuneet täytteet suljetaan puukuorten sisään. Alkuun värikynät oli kääritty paperiseen päällysteeseen, jota kuorittiin pois tarpeen mukaan.
Alope (mytologia)
Alope oli kreikkalaisessa mytologiassa kaunis kuolevainen nainen, Kerkyonin tytär, jonka Poseidon vietteli.
Suhteesta syntyneen pojan Alope hylkäsi, mutta sitä imetti tamma kunnes paimenet löysivät pojan. Näiden välille syntyi kuitenkin riitaa siitä, kuka saisi pitää pojan yllä olleen kuninkaallisen puvun, ja asia tuotiin Kerkyonin ratkaistavaksi. Tämä tunnisti vaatteet ja määräsi pojan jälleen hylättäväksi - nytkin poika selvisi samoin kuin ensimmäisellä kerralla, ja paimenet nimesivät hänet Hippothooniksi. Alopen Kerkyon määräsi surmattavaksi, mutta Poseidon muutti tämän lähteeksi, jota alettiin kutsua Alopen nimellä.
Martti Mäenpää
Martti Olavi Tuomas Mäenpää (s. 16. maaliskuuta 1950 Seinäjoki) on Teknologiateollisuus ry:n entinen toimitusjohtaja ja Tekesin entinen pääjohtaja.
Hän kirjoitti ylioppilaaksi Seinäjoen lyseosta vuonna 1968, valmistui Teknillisen korkeakoulun sähköosastolta diplomi-insinööriksi 1973, tekniikan lisensiaatiksi 1978 ja tekniikan tohtoriksi 1982.
Mäenpää on ollut tutkijana Suomessa (TKK, VTT), Saksassa (Aachenin teknillinen korkeakoulu) sekä Yhdysvalloissa (Caltech). Tutkijauran jälkeen hän työskenteli strategiajohtajana elektroniikkateollisuudessa (Metra Oyj) ja teollisuusneuvoksena kauppa- ja teollisuusministeriössä. Vuosina 1995–1999 hän toimi Tekesin pääjohtajana ja vuosina 2000–2010 Teknologiateollisuuden toimitusjohtajana.
Mäenpää on ollut hallituksen jäsen Finnverassa, Finprossa ja OPn tutkimussäätiössä sekä puheenjohtajana VTT:n johtokunnassa ja Teollisuussijoituksen sijoitusneuvostossa. Hän on toiminut EU:n hallintoelimissä (CREST, JRC) ja Suomen delegaation puheenjohtajana Euroopan avaruusjärjestössä. Lisäksi Mäenpää on ollut Teknillisen korkeakoulun neuvottelukunnan jäsen sekä jäsen Helsingin yliopiston fysiikan tutkimuslaitoksen (HIP) tieteellisessä neuvottelukunnassa. Hän on edustanut suomalaista teknologiateollisuutta eurooppalaisissa teollisuusjärjestöissä (Orgalime, CEEMET).
Mäenpää on Helsingin yliopiston fysiikan dosentti. Sotilasarvoltaan hän on kapteeni. Mäenpäälle on myönnetty Suomen Leijonan komentajamerkki sekä Teknillisen korkeakoulun ja Helsingin yliopiston pronssinen merkki. Hän on Joensuun yliopiston kunniatohtori.
Colette Aïtelli
Colette Chauvet (o.s. Aïtelli, s. 3. maaliskuuta 1932 Toulon, Var, Ranska – 9. elokuuta 2018 ) oli ranskalainen pikajuoksija.
Colette Aïtelli sijoittui Brysselin EM-kilpailuissa 1950 kuudenneksi 100 metrin juoksussa ajalla 12,5 s ja neljänneksi 4 × 100 metrin viestijuoksussa ajalla 48,5 s. Hän voitti Ranskan mestaruuden 100 metrin juoksussa vuonna 1950 ja 60 metrin juoksussa vuonna 1951. Hänen ennätysaikansa 100 metrillä oli 12,2 s.
Jean-Baptiste Bui Tuân
Jean-Baptiste Bui Tuân (s. 24. kesäkuuta 1928) on vietnamilainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 2. syyskuuta 1955 ja nimitettiin Long Xuyênin koadjuuttoripiispaksi sekä Tabunian titulaaripiispaksi 15. huhtikuuta 1975. Piispaksi vihkiminen seurasi 30. huhtikuuta. Pääkonsekraattorina toimi Michel Nguyên Khác Ngu, jota avusti Réginald-André-Paulin-Edmond Jacq. 30. joulukuuta 1997 Bui Tuânista tuli Long Xuyênin piispa, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 2. lokakuuta 2003.
Per Gedda
Per Olof Harald Gedda (28. elokuuta 1914 Västra Frölunda – 4. heinäkuuta 2005 Tukholma) oli ruotsalainen kilpapurjehtija. Hän sijoittui neljänneksi kahdeksan metrin luokassa Berliinin kesäolympialaisissa 1936 ja saavutti Helsingin kesäolympialaisissa 1952 hopeaa louhi-luokassa. Hän oli Erik Walleriuksen sisaruksen poika.
Käsipallo kesäolympialaisissa 1936
200px|right|Käsipallo Berliinin vuoden 1936 kesäolympialaisissa pelattiin käsipalloa ensimmäisen kerran olympiatasolla. Kerta oli myös viimeinen aina Münchenin vuoden 1972 olympialaisiin asti, jolloin laji palautettiin olympialaisten ohjelmaan.
Berliinin olympialaisten käsipalloturnaus poikkesi paljon nykyisestä, sillä laji käytiin ulkona jalkapallokenttää muistuttavalla peliareenalla. Yhteensä kuusi maata osallistui Berliinin olympialaisten käsipalloturnaukseen: joukkueet jaettiin kahteen kolmen joukkueen lohkoon, jossa ne kohtasivat toisensa kerran. Lohkojen kaksi parasta maata selviytyivät jatkolohkoon, ja alkulohkojen kolmansiksi sijoittuneet joukkueet pelasivat sijoista 5–6.
Jatkolohkossa joukkueet pelasivat toisiaan vastaan kerran, ja lopulliset sijoitukset selvisivät jatkolohkon tulosten perusteella. Isäntämaa Saksan pelaajat saivat kunnian olla kaikkien aikojen ensimmäiset käsipallon olympiavoittajat.
Osallistujat
Jokainen osallistujamaa sai lähettää maksimissaan 22 pelaajan joukkueen. Berliinissä vähintään yhdessä ottelussa käsipalloa pelasi yhteensä 105 pelaajaa seuraavasti:
Mitalistit
200px|right|Olympialaiset
Joseph Mukasa Zuza
Joseph Mukasa Zuza (2. lokakuuta 1955 Malembo – 15. tammikuuta 2015) oli malawilainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Mzuzun hiippakuntaan 25. heinäkuuta 1982 ja nimitettiin sen johtoon 3. maaliskuuta 1995. Piispaksi vihkiminen seurasi 6. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Giuseppe Leanza, jota avustivat Felix Eugenio Mkhori ja Tarcisius Gervazio Ziyaye.
Erik Wallerius
Erik Gustaf Wallerius (16. huhtikuuta 1878 Göteborg – 7. toukokuuta 1967 Göteborg) oli ruotsalainen purjehtija. Hän oli mukana saamassa hopeaa kahdeksan metrin luokassa kesäolympialaisissa 1908 Lontoossa ja sitten voittamassa kultaa kymmenen metrin luokassa kesäolympialaisissa 1912 Tukholmassa. Hän oli Per Geddan setä/eno.
Naisten trap ammunnan maailmanmestaruuskilpailuissa 2010
Naisten trapin maailmanmestaruudesta ammuttiin 31. heinäkuuta 2010. Henkilökohtaisen kilpailun voitti Slovakian Zuzana Štefečeková tuloksella 91 (72+19) ja joukkuekilpailun Italia tuloksella 211, joka on sivuava joukkuemaailmanennätys.
Aikataulu
Suluissa Suomen aika (EEST)
Ennätykset
Ennen MM-kilpailuiden alkua voimassa olleet maailmanennätykset:
Papinsaari (täsmennyssivu)
Papinsaari tarkoittaa seuraavia asioita:
Liettuan sosialistinen neuvostotasavalta (1918–1919)
Liettuan sosialistinen neuvostotasavalta (,, LSSR) oli lyhyen aikaa toiminut neuvostotasavalta. Sen perusti 16. joulukuuta 1918 Vincas Mickevičius-Kapsukasin johtama vallankumoushallitus. Liettuan neuvostotasavalta lakkasi 27. helmikuuta 1919 olemasta sen yhdistyttyä Valko-Venäjän sosialistisen neuvostotasavallan kanssa Liettualais-valkovenäläiseksi sosialistiseksi neuvostotasavallaksi. Vaikka Liettuan neuvostotasavallan johto esitti valtion olleen liettualaisten työläisten perustama, oli se pääosin Neuvosto-Venäjän nukkevaltio ja syy Liettuan–Neuvosto-Venäjän sodalle. Liettualaiset eivät yleisesti kannattaneet neuvostomielisyyttä ja ajoivat omaa kansallista Liettuan tasavaltaa, jonka itsenäisyyden Liettuan neuvosto julisti 16. helmikuuta 1918.
Tausta
Saksan keisarikunta hävisi ensimmäisen maailmansodan ja allekirjoitti Compiègnen aselevon 11. marraskuuta 1918. Saksan armeija alkoi vetäytyä entisen Ober Ostin alueilta. Kaksi päivää myöhemmin Neuvosto-Venäjän johto luopui Brest-Litovskin rauhasta, jossa oli vahvistettu Liettuan itsenäisyys. Neuvosto-Venäjä aloitti offensiivin länteen Viroa, Latviaa, Liettuaa, Puolaa ja Ukrainaa vastaan tarkoituksena aloittaa maailmanvallankumous ja korvata itsenäiset kansalliset liikkeet neuvostotasavalloilla. Puna-armeija seurasi Saksan armeijan vetäytyviä sotilaita ja saapui Liettuaan joulukuun lopulla 1918.
Neuvostotasavallan muodostuminen
Liettuassa kommunistit eivät olleet aktiivisia ennen kesää 1918. Liettuan kommunistinen puolue (LKP) järjestäytyi lokakuussa 1918 puolueen ensimmäisessä kongressissa Vilnassa, johon otti osaa 34 kommunistia. Pranas Eidukevičiksesta tuli puolueen ensimmäinen puheenjohtaja. Puolue päätti seurata Venäjän kommunistisen puolueen esimerkkiä ja järjestää Liettuassa sosialistisen vallankumouksen. 8. joulukuuta LKP muodosti kahdeksasta jäsenestä koostuneen vallankumoushallituksen, jota johti Vincas Mickevičius-Kapsukas. 16. joulukuuta vallankumoushallitus julkaisi manifestin, jossa Liettuan sosialistinen neuvostotasavalta julistettiin perustetuksi. Neuvostotasavallan perustaminen johti Liettuan–Neuvosto-Venäjän sotaan kansallisen Liettuan ja Neuvosto-Venäjän välillä.
Kapsukasin laatimassa manifestin luonnoksessa korostettiin läheisiä suhteita Neuvosto-Venäjään ja manifesti loppui iskulauseeseen: Eläköön Venäjän sosialistinen federatiivinen neuvostotasavalta ja siihen sisältyvä Liettuan neuvostotasavalta! Manifestin lopullisen version laati Venäjän kommunistinen puolue, joka poisti viittaukset Neuvosto-Venäjään. Kapsukas ei halunnut perustaa itsenäistä sosialistista tasavaltaa, koska hän oli kampanjoinut monta vuotta sosialistista patriotismia, separatismia ja Liettuan itsenäistymistä vastaan.
Julistauduttuaan itsenäiseksi neuvostotasavallaksi Liettuan SNT pyysi tukea Neuvosto-Venäjältä. Venäjä tunnusti Liettuan neuvostotasavallan itsenäisyyden 22. joulukuuta. Samana päivänä Puna-armeija miehitti Zarasain ja Švenčionysin. 24. joulukuuta julkistettiin vallankumoushallituksen manifesti Vilnassa. Ilmeisesti väliaikainen hallitus hajosi eikä saanut laajempaa tunnustusta. Liettuan kansallinen armeija ei ollut vielä kunnolla järjestäytynyt, eikä se pystynyt vastustamaan Puna-armeijan etenemistä. 5. tammikuuta 1919 Puna-armeija miehitti Vilnan. Tammikuun loppuun mennessä neuvostotasavallat hallitsivat 2/3 Liettuan pinta-alasta.
Hajoaminen ja jälkiseuraukset
Liettualaiset ja saksalaiset vapaaehtoisjoukot pysäyttivät Puna-armeijan etenemisen 8.–15. helmikuuta 1919 ja estivät kansallisen Liettuan tilapäisenä pääkaupunkina toimineen Kaunasin miehittämisen. Helmikuun lopulla saksalaiset aloittivat hyökkäyksen Latviassa ja Liettuan pohjoisosassa. Sotilaallisten vaikeuksien ja liettualaisten vaikean yhteistyön edessä kommunistit päättivät yhdistää Liettuan neuvostotasavallan ja Valko-Venäjän neuvostotasavallan Liettualais-valkovenäläiseksi neuvostotasavallaksi, jota Kapsukas johti. Kommunistiset puolueet yhdistettiin myös Liettuan ja Valko-Venäjän kommunistiseksi puolueeksi, vaikkakin vain vuotta myöhemmin puolueet jatkoivat toimintaansa erillään.
Neuvostotasavaltojen yhdistämisellä oli kuitenkin pieni vaikutus. Puolan armeija valtasi Vilnan huhtikuussa 1919 Vilnan offensiivissa ja Minskin Operaatio Minskissä Puolan-Neuvosto-Venäjän sodan aikana. Liettualais-valkovenäläinen SNT hajosi.
Asetelman muututtua Puolan-Neuvosto-Venäjän sodassa Neuvosto-Venäjä miehitti Vilnan 14. heinäkuuta 1920. Venäjä ei siirtänyt kaupunkia liettualaiseen hallintoon, kuten oli sovittu Liettuan-Neuvosto-Venäjän rauhassa, joka oli allekirjoitettu vain kaksi päivää aiemmin. Sen sijaan Venäjä suunnitteli vallankaappausta, jossa Liettuan hallitus olisi kaadettu ja neuvostotasavalta palautettu samalla tavoin kuin kävi Valko-Venäjän neuvostotasavallan kohdalla. Neuvosto-Venäjä hävisi kuitenkin Varsovan taistelun ja joutui perääntymään puolalaisten voitettua. Eräiden historioitsijoiden mukaan Liettuan itsenäisyys pelastui sen ansiosta kommunistiselta vallankaappaukselta.
Sotien välisenä aikana Liettuan ja Neuvosto-Venäjän seuraajan Neuvostoliiton ulkosuhteet olivat yleisesti ystävälliset, mutta toisen maailmansodan syttymisen aikana heinäkuussa 1940 Neuvostoliitto miehitti Liettuan. Virallinen neuvostopropaganda kuvasi miehitystä vallankumouksellisten massojen tahdon mukaisena neuvostovallan palauttamisena.
Francisco Carlos da Silva
thumb|right|Francisco Carlos da Silva
Petropavlovsk (1894)
Petropavlovsk oli vuonna 1899 valmistunut Venäjän keisarikunnan laivaston Petropavlovsk-luokan pre-dreadnought-taistelulaiva. Alus upposi Venäjän–Japanin sodan aikana osuttuaan miinaan Port Arthurin edustalla 13. huhtikuuta 1904.
Iho- ja allergiasairaala
thumb|right|300px Iho- ja allergiasairaala on Helsingissä, Meilahden kaupunginosassa sijaitseva sairaala. Se kuuluu HUS-kuntayhtymän HYKS-sairaanhoitoalueeseen. Siellä hoidetaan iho- ja sukupuolitautien sekä allergologian alojen potilaita. Sairaala on jaettu iho- ja sukupuolitautien klinikkaan, jossa sijaitsevat poliklinikka, vuodeosasto, päiväosasto, valohoitokeskus sekä sukupuolitautipoliklinikka, ja allergiaklinikkaan, jossa sijaitsevat poliklinikka sekä lasten ja aikuisten osastot. Sairaalassa on lisäksi allergiatutkimuskeskus, allergeenilaboratorio sekä ihopatologian laboratorio.
Iho- ja allergiasairaalassa tehdään muun muassa atooppisen ihottuman, psoriaasin, astman ja ihosyöpien hoitoon liittyvää kliinistä tutkimusta. Sairaalassa on aloitettu ensimmäisenä maassa lasten ruokasiedätykset (esim. maito, vehnä ja pähkinät). Siitepölyallergiaan on tarjolla uusia hoitomuotoja. Heinänuhaiset saavat avun kielen alle muutamassa sekunnissa liukenevista "timoteitableteista".
Petropavlovsk (1894)
Palvelus
Petropavlovsk lähti lokakuussa 1897 Pietarista Kronstadtiin varustettavaksi. Aluksen tykit asennettiin 1898 ja se siirrettiin edelleen Liepājaan, mistä se palasi Kronstadtiin 1899. Alus määrättiin 5. lokakuuta Kauko-Itään Itä-Aasian laivueeseen ja se saapui 28. huhtikuuta 1900 Port Arthuriin, jossa aluksesta tehtiin Itä-Aasian laivueen komentajan vara-amiraali Skrydlovin lippulaiva.
6-aminopenisillaanihappo
6-aminopenisillaanihappo (C8H12SN2O3) on heterosyklinen orgaaninen yhdiste. Yhdisteen rakenne on perusrunko penisilliiniantibioottien rakenteelle ja sitä käytetään lähtöaineena puolisynteettisten penisilliinien valmistuksessa.
Petropavlovsk (1894)
Palvelus
Vuonna 1900 alus osallistui Kiinan boksarikapinan kukistamiseen ja lokakuussa 1902 kontra-amiraali Oskar Stark vastaanotti laivueenkomentajan tehtävät nostaen lippunsa Petropavlovskille.
6-aminopenisillaanihappo
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö
6-aminopenisillaanihappo on huoneenlämpötilassa kiteistä ainetta. Yhdiste on optisesti aktiivista ja sen kiertokyky laimeassa suolahappoliuoksessa on +273. 6-aminopenisillaanihappo eristettiin ensimmäisen kerran vuonna 1959 Penicillium chrysogenum-kannasta. Yhdiste on antibioottinen, koska se matkii rakenteeltaan eräitä bakteerien soluseinän synteesiin tarvittavia yhdisteitä ja estää soluseinää entsyymien toiminnan.
Petropavlovsk (1894)
Uppoaminen
Helmikuun alussa 1904 keisarillisen Japanin laivasto teki yllätyshyökkäyksen Port Arthuriin. Petropavlovsk ei vaurioitunut yöllisessä torpedohyökkäyksessä, mutta seuraavana päivänä kohdatessaan Japanin laivaston se kärsi lieviä vaurioita. Alukseen osuneet kaksi 12 tuuman ja yksi kuuden tuuman kranaatti surmasivat yhden ja haavoittivat neljää miehistönjäsentä. Alus ampui kaksikymmentä 12 tuuman ja 68 kuuden tuuman kranaattia osumatta japanilaisiin.
6-aminopenisillaanihappo
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö
6-aminopenisillaanihappoa tuotetaan bioteknisellä prosessilla, jossa bentsyylipenisilliini tai fenoksimetyylipenisilliini hydrolysoidaan käyttäen penisilliiniasylaasientsyymiä. 6-aminopenisillaanihappo on keskeinen lähtöaine useiden tärkeiden penisilliiniantibioottien kuten amoksisilliinin ja ampisilliinin valmistuksessa.
Petropavlovsk (1894)
Uppoaminen
Japanilaisten yrityksen sulkea Port Arthurin sataman suu sulkulaivoilla epäonnistuttua amiraali Heihachiro Togo teki uuden suunnitelman. Sataman suu määrättiin miinoitettavaksi ja siten ulos pyrkivät alukset tuhoutuisivat. Neljän torpedovenehävittäjän suojaamaan miinalaiva Korumaru laski 31. maaliskuuta miinoituksen satamansuulle. Venäläisten komentaja amiraali Stepan Makarov sai tiedon miinanlaskusta, mutta hän uskoi alusten olevan alueella partioivia venäläisiä aluksia. Venäjän laivaston hävittäjä Strashnii kohtasi 13. huhtikuuta japanilaisten hävittäjäosaston, mistä seurasi kahakka. Makarov lähetti risteilijä Bayanin hävittäjän avuksi ja risteilijän ilmoitettua havainneensa japanilaisia risteilijöitä Makarov päätti lähteä laivaston päävoimien kanssa merelle.
Makarovin osastoon kuuluivat taistelulaivat Petropavlovsk ja Poltava, neljä risteilijää sekä niitä suojanneet hävittäjät. Japanilaiset kuitenkin vetäytyivät rannikkolinnakkeiden tykkien kantaman ulkopuolelle saaden samalla tuekseen kuusi taistelulaivaa. Makarov joutui siten kääntymään takaisin kohdatakseen satamasta saapuvat kolme taistelulaivaa. Yhdistynyt osasto kääntyi kohti japanilaisia ja noin kaksi mailia rannikosta Petropavlovsk osui miinaan. Alus vei upotessaan mukanaan 27 upseeria ja 652 miestä, joiden mukana amiraali Makarovin. Myös tunnettu venäläinen taidemaalari Vasili Vereštšagin sattui olemaan laivalla ja hukkui sen upotessa.
Jääpallon Ruotsin-mestaruuskilpailut 1927
Vuoden 1927 jääpallon Ruotsin-mestaruuskilpailujen loppuottelussa kohtasivat IK Göta ja Västerås SK.
1. kierros
2. tammikuuta 6. tammikuuta
2. kierros
9. tammikuuta 14. tammikuuta
Neljännesvälierät
16. tammikuuta
Puolivälierät
30. tammikuuta 6. helmikuuta
Välierät
13. helmikuuta
Loppuottelu
27. helmikuuta 1927 Tukholmassa. Yleisöä 8856
Terri Minsky
Terri Minsky on yhdysvaltalainen käsikirjoittaja, tuottaja ja showrunner. Hän on luonut muun muassa Lizzie McGuire -televisiosarjan. Lisäksi hän on kirjoittanut muun muassa Sinkkuelämää -tv-sarjan jaksoja.
Minskyllä on kaksi lasta.
Ratahallintokeskus
Ratahallintokeskus (RHK) oli liikenne- ja viestintäministeriön alainen väylävirasto, joka huolehti Suomen rataverkon ylläpitämisestä, rakentamisesta ja kehittämisestä. RHK vastasi myös ratakapasiteetin jakamisesta ja liikenteenohjauksesta. RHK aloitti toimintansa 1. heinäkuuta 1995, kun Valtionrautatiet-liikelaitos (VR) yhtiöitettiin. 1. syyskuuta 2006 RHK:sta erotettiin Rautatievirasto, joka valvoo rautatiejärjestelmän turvallisuutta ja yhteentoimivuutta Suomessa. Vuonna 2008 liikenne- ja viestintäministeriö käynnisti selvityksen, joka tähtäsi uuden, yhdistetyn väyläviraston perustamiseen. RHK:sta tuli osa tätä virastoa yhdessä Tiehallinnon ja Merenkulkulaitoksen kanssa. Liikennevirasto aloitti toimintansa vuoden 2010 alussa.
RHK:n toiminnan rahoitus tuli pääosin valtion talousarviosta, ja se oli vuosittain noin 350 miljoonaa euroa. RHK osti radanpidon palvelut, kuten ratojen suunnittelun, rakentamisen ja kunnossapidon, ulkopuolisilta yrityksiltä. RHK:n Liikennekeskus valvoi ja koordinoi rautatieliikenteen sujumista. RHK:ssa työskenteli noin 120 työntekijää. Ylijohtaja oli Ossi Niemimuukko ja johtoryhmään kuuluivat investointijohtaja Kari Ruohonen, liikennejohtaja Miika Mäkitalo, kunnossapitojohtaja Markku Nummelin, päälakimies Rami Metsäpelto ja viestintäpäällikkö Timo Saarinen. Virasto sijaitsi Makkaratalossa Helsingin keskustassa.
Aiheesta muualla
Finnish Transport Agency
The Grand Budapest Hotel
Elokuva palkittiin neljällä Oscarilla parhaasta musiikista, lavastuksesta, puvustuksesta ja maskeerauksesta. Elokuva palkittiin myös parhaan musikaali- tai komediaelokuvan Golden Globe -palkinnolla. Se sai viisi Bafta-palkintoa kategorioissa paras alkuperäinen käsikirjoitus, paras musiikki sekä paras lavastus, puvustus ja maskeeraus.
Vastaanotto
Vuonna 2016 The Grand Budapest Hotel äänestettiin BBC:n kyselyssä tämän vuosisadan 25 parhaan elokuvan joukkoon. Äänestäjinä oli 177 elokuva-asiantuntijaa eri puolilta maailmaa. Rotten Tomatoes -sivuston mukaan 256 arvostelun perusteella kriitikoiden arvioista 92 prosenttia oli positiivisia. Metacriticissä elokuvan 48 arvion keskiarvo on 88 pistettä.
JBL (kaiutinmerkki)
JBL on jakaantunut kahteen liiketoiminta-alueeseen: JBL Consumer tekee kaiuttimia kuluttajille, ja JBL Professional huolehtii ammattikohderyhmien äänentoistosta äänitysstudioissa, elokuvateattereissa, muissa julkisissa tiloissa ja konserteissa.
Historiaa
James B. Lansing perusti JBL-yhtiön Kaliforniassa vuonna 1946 lähdettyään pois perustamastaan ammattiäänentoistoon erikoistuneesta Altec Lansing -yhtiöstä. Uuden yhtiön muita perustajia olivat Chauncy Snow ja talousneuvonantaja Chester L. Noble, joiden osuudet Lansing kuitenkin osti pian itselleen. Yhtiön nimi oli aluksi Lansing Sound, mutta Altec Lansingin valitettua liiasta samankaltaisuudesta nimeksi tuli James B. Lansing Sound. Myös tuotteissa James B. Lansing kopioi aluksi suoraan edellisen työnantajansa malleja, mikä kiristi entisestään suhteita Altec Lansingiin.
JBL-yhtiö perustettiin toisen maailmansodan jälkeisessä matalasuhdanteessa, eikä James B. Lansing ollut mikään talousnero. Vaikeuksiin joutuneen yrityksen pelastajaksi tuli ilmailupioneeri Roy Marquardt, joka tarjosi paitsi rahoitusta, myös tuotantotilaa edullisin ehdoin. Kun General Tire Company osti vuonna 1949 Marquardtin yhtiön, se ei ollut kiinnostunut kaiutinverstaasta. Marquardt-yhtiön William Thomas kuitenkin vaihtoi työpaikkaa ja ryhtyi JBL:n varatoimitusjohtajaksi, ja tuotanto siirrettiin pois Marquardtin tiloista.
Yhtiön talousvaikeudet kuitenkin pahenivat niin, että James B. Lansing teki itsemurhan 47-vuotiaana vuonna 1949. JBL-yhtiön onnistui kuitenkin jatkaa toimintaansa Lansingin henkivakuutusrahojen avulla. Yhtiön otti johtoonsa ja omistukseensa William Thomas, joka osti itselleen myös Lansingin lesken kolmasosan osuuden.
JBL:n alkuvaiheen menestys perustui läheiseen yhteistyöhön Alnico-metalliseosta toimittavan Arnold Engineeringin kanssa. Uudesta Alnico V -seoksesta oli mahdollista valmistaa entistä pienempiä mutta silti teholtaan suuria kaiuttimia. James B. Lansingin kuolemasta huolimatta hänen maineensa eli ja auttoi sekä Altec Lansingiä että JBL-yhtiötä parantamaan tunnettuuttaan ja myyntiään 1950-luvulla. Kun kotiäänentoistolaitteiden markkinat alkoivat kehittyä, JBL meni mukaan hifi-liiketoimintaan ja kehitti menestyksekkäitä kaiutinmalleja, kuten pitkänomaista senkkiä muistuttavan Paragon-kaiutinkalusteen, joka tarjosi stereoääntä.
Vuonna 1969 William Thomas myi JBL-yhtiön Harman/Kardon-hifimerkin perustajalle Sidney Harmanille, jonka silloinen yhtiö Jarvis Corporation tunnetaan nyt nimellä Harman International Industries. JBL L100 -kotikaiuttimesta tuli siihen asti myydyin kaiutinmalli maailmassa, ja L-sarja laajeni 1970-luvun kuluessa kattavaksi. Muita JBL:n suosikkimallistoja olivat Ti-sarja sekä ammattikäyttöön 1980-luvun puolivälistä alkaen lanseerattu JBL Control -sarja. High end -huippukaiuttimia myytiin nimillä K2 ja Everest ja edullisempia kuluttajatuotteita nimellä Northridge. JBL:n kaiuttimet saivat THX-standardin myötä yhä vahvemman jalansijan myös elokuvateattereiden monikanavaäänentoistossa. JBL on merkittävä tekijä myös autoteollisuuden äänentoistokomponenttien toimittajana, ja kuluttajavalikoimaan kuuluvat nykyisin myös kuulokkeet ja tietokonekaiuttimet.
Novovoronežin ydinvoimalaitos
Novovoronežin ydinvoimalaitos on Venäjän Voronežin alueella, kolme kilometriä Novovoronežin kaupungin eteläpuolella, Donjoen äärellä sijaitseva ydinvoimalaitos. Voimalaitoksen omistaa ja sen toiminnasta vastaa Venäjän valtion Rosenergoatom-osakeyhtiö.
Voimala sijaitsee 45 kilometriä Voronežin eteläpuolella. Voimalaa varten Donjoen itäpuolelle on padottu ydinvoimalan tarpeita palveleva tekojärvi. Voimala sijaitsee sen eteläpuolella ja Novovoronežin kaupunki tekoaltaan pohjoispuolella. Voimalan kaksi ensimmäistä yksikköä on poistettu käytöstä. Vuonna 2014 alussa käytössä olivat yhä sekä vuosina 1971 ja 1972 valmistuneet VVER-440 -reaktorit (voimalayksiköt 3 ja 4) että vuonna 1980 käyttöönotettu VVER-1000 -reaktori (5. yksikkö).
Kesällä 2008 aloitettiin ydinvoimalan toisen vaiheen ensimmäisen yksikön ja seuraavana toisen yksikön rakentaminen. Rakenteilla olevissa voimalaitosyksiköissä käytetään 1199 megawatin VVER-reaktoreita. Maaliskuussa 2016 aloitettiin 6. yksikön polttoaineen lataus ja tuotantokäyttöön laitos on tarkoitus saada kuluvan vuoden aikana.
Merja Savolainen
Merja Savolainen (s. 4. maaliskuuta 1962) on suomalainen uransa lopettanut jalkapalloilija. Hän edusti muun muassa Pallo-Kerho-37:ää, Turun Palloseuraa, Turun Pyrkivää ja PP-Futista. Hän voitti Suomen mestaruuden Unitedissa kaudella 1990. Savolainen pelasi vuosina 1981–1990 maajoukkueessa 30 ottelua, joissa hän teki yhden maalin.
Give Me Just a Little More Time
"Give Me Just a Little More Time" on cover-kappale Kylie Minoguen albumilta Let's Get to It (1991). Kappaleen julkaistiin alun perin vuonna 1970 ja sen kirjoittivat Edythe Wayne ja Ron Dunbar. Minoguen versio on albumin kolmas single ja se julkaistiin 13. tammikuuta 1992.
Thomas Gordon
Thomas Gordon (11. maaliskuuta 1918 – 26. elokuuta 2002) oli yhdysvaltalainen kliininen psykologi. hän oli Carl Rogersin oppilas ja myöhemmin tämän työtoveri. Hänen menetelmäänsä, jonka hän kehitti lasten ja vanhempien välisten suhteiden kohentamiseksi, on myöhemmin kehitetty yleiseksi kommunikaatiomenetelmäksi, jolla ihmisten välisiä suhteita, myös ammatillisia, voidaan parantaa.
Gordonin menetelmä korostaa toimivaa kommunikaatiota ja ristiriitatilanteiden ratkaisua menetelmällä, jossa molemmat osapuolet voittavat. Siihen kuuluvat myös aktiivinen kuuntelu ja minä-viestintä.
Gordon kirjoitti yhdeksän teosta.
Washington Open (tennis)
Washington Open on heinä-elokuun vaihteessa Washingtonissa, Yhdysvalloissa järjestettävä miesten tennisturnaus. Turnaus järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1969. Turnaus kuuluu ATP World Tour 500 -sarjaan sekä naisten WTA:n International -turnauksiin.
Paini
thumb|Vapaapainiottelu Paini on yleisnimitys aseettomille kaksinkamppailumuodoille, joissa kamppaillaan ilman lyöntejä ja potkuja erilaisia otteita, sidontoja, nostoja, heittoja ja mahdollisesti lukkoja käyttäen.
Vladimir Barmin
Vladimir Barmin (17. huhtikuuta 1909 Moskova, Venäjän keisarikunta – 1993 Moskova, Venäjä) oli neuvostoliittolainen insinööri, joka suunnitteli mm. Baikonurin kosmodromin.
Asteroidi 22254 Vladbarmin nimettiin hänen kunniakseen.
Paini
Nykyisin painista puhuttaessa tarkoitetaan useimmiten olympiakisojen ohjelmassa olevia kreikkalais-roomalaista painia ja vapaapainia (nykyisin mukana myös naispaini) sekä näytösluonteista showpainia. Paini eli pale oli mukana jo antiikin ajan Olympian kisoissa. Painia harrastettiin antiikin Kreikassa miehisen sotilaskunnon parantamiseksi. Nykyisin kilpaillaan myös erilaisissa painimuodoissa kuten brasilialaisessa ju-jutsussa, lukkopainissa, rantapainissa ja venäläisessä sambossa. Monilla kansoilla on omat perinteiset painimuotonsa, kuten mongolialainen paini ja turkkilainen öljypaini. Useiden painilajien maailmanlaajuinen kattojärjestö on kansainvälinen painiliitto UWW. Painissa erityisesti tarvitaan lihasten kuntoa, kestävyyttä, räjähtävyyttä ja koordinaatiota.
Kreikkalais-roomalainen paini on ollut aina olympialaisissa eli jo vuodesta 1896 ja vapaapaini vuodesta 1904.
Kilpailuja
Lajeina kreikkalais-roomalainen-, vapaa- ja naispaini.
Susanna Kuosmanen
Kuosmanen valittiin vuoden naisjalkapalloilijaksi vuonna 1991.
Leo Randolph
Leonard "Leo" Randolph (s. 27. helmikuuta 1958 Tacoma, Washington) on entinen yhdysvaltalainen nyrkkeilijä ja olympiavoittaja.
Randolph voitti 18-vuotiaana Montréalin 1976 olympialaisissa kultaa kärpässarjassa eli alle 51-kiloisissa. Hän sai luovutusvoiton togolaisesta M. Samatovista ja voitti sitten tuomaripistein 4–1 sekä romanialaisen C. Gruescun, irlantilaisen David Larmourin että puolalaisen Leszek Błażyńskin. Loppuottelussa hän voitti kuubalaisen Ramon Duvalónin pistein 3–2.
Randolph voitti ammattilaisten WBA-liiton maailmanmestaruuden 4. toukokuuta 1980 mutta menetti tittelin tyrmäyksellä argentiinalaiselle Sergio Palmalle 9. elokuuta 1980. Hän lopetti nyrkkeilyuransa 22-vuotiaana.
Dilwale (vuoden 2015 elokuva)
Dilwale (suom. ”Suurisydäminen”) on vuonna 2015 ilmestynyt intialainen romanttinen toimintakomediaelokuva, jonka on ohjannut Rohit Shetty. Pääosia näyttelevät Shah Rukh Khan, Kajol, Varun Dhawan ja Kriti Sanon.
Vastaanotto
Box Office India julisti Dilwalen ”semihitiksi”.
Anne Virokannas
Anne Virokannas (s. 17. lokakuuta 1964) on suomalainen entinen jalkapalloilija. Hän edusti urallaan muun muassa Puotinkylän Valttia, Kaunis Nainen Futista, PP-Futista ja Helsinki Unitedia. Hän voitti Suomen mestaruuden Unitedissa kaudella 1990. Virokannas pelasi vuosina 1980–1988 maajoukkueessa 22 ottelua.
Roope Nikkilä
Roope Nikkilä (s. 2. toukokuuta 1990 Tampere) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Ranskan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla FFHG Division 1:n Corsaires de Dunkerquessa. Hän on pelipaikaltaan laitahyökkääjä, mutta Nikkilä osaa pelata myös keskellä.
Ura
Nikkilä on Tapparan kasvatti. Hän siirtyi kesken A-juniorikautensa 2008–2009 Tampereen Ilvekseen, jossa Nikkilä voitti A-nuorten SM-pronssia vuosina 2010 ja 2011. Kaudella 2010–2011 hän Ilveksen paras pistemies tehoilla 22+25=47, joilla Nikkilä sijoittui koko A-nuorten SM-liigan maalipörssissä viidenneksi sekä jakoi pistepörssin seitsemännen sijan Ässien Samuli Virkkusen ja HPK:n Otto Paajasen kanssa. Nikkilä palkittiin kauden päätteeksi sarjan herrasmiespelaajana Jere Lehtinen -palkinnolla.
Kaudella 2010–2011 Nikkilä pelasi myös ensimmäisen ja kauden ainoaksi jääneen SM-liigaottelunsa 22. helmikuuta 2011 Pelicansia vastaan. Hänet merkittiin Ilveksen kolmosketjuun Michael Keräsen ja Henri Tuomisen viereen. Nikkilä sai ottelussa jääaikaa 9.52 minuuttia. Toukokuussa 2011 hän teki kaksivuotisen jatkosopimuksen Ilveksen kanssa. Nikkilä pelasi kauden 2011–2012 aikana kaksi SM-liigaottelua ja pelasi kauden lähes kokonaan lainalla Mestis-joukkue Lempäälän Kisassa. Hän jakoi kahdeksalla osumallaan heikon kauden pelanneen joukkueen sisäisen maalipörssin toisen sijan Tomi Peltosen kanssa edellään Lassi Mattila.
Kauden 2013–2014 Nikkilä aloitti LeKin vahvuudessa. Marraskuussa 2013 joukkue lainasi hänet toistaiseksi voimassa olleella sopimuksella Kiekko-Vantaan riveihin, jossa Nikkilä pelasi kolme ottelua. Kauden 2014–2015 kynnyksellä hän poistui LeKin vahvuudesta ja siirtyi sarjatasoa alemmas Suomi-sarjajoukkue KOOVEE:n riveihin.
Kaudeksi 2015–2016 Nikkilä siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Ranskan toiseksi korkeimmalle sarjatasolle FFHG Division 1:n nousijajoukkue HC Val Vanoiseen. Hän oli joukkueen paras syöttäjä ja toiseksi paras pistemies tehoilla 14+24=38. Nikkilä jakoi myös karsinsarjan pistepörssin voiton viiden muun pelaajan kanssa tehtyään kahdessa ottelussa tehot 1+5=6. Kaudeksi 2016–2017 hän siirtyi toiseen FFHG Division 1:n joukkueeseen, Scorpions de Mulhouseen. Nikkilä voitti joukkueen sisäisen piste-, maali- ja syöttöpörssin tehoilla 15+20=35. Hän jakoi sarjan pistepörssin kahdeksannen sijan HOGLY La Roche-sur-Yonin Josh Ranallin kanssa. Nikkilä voitti myös Mulhousen sisäisen tehotilaston lukemalla +24. Hän voitti kauden päätteeksi FFHD Division 1:n mestaruuden ja oli nostamassa joukkuettaan Ligue Magnusiin. Valmentajat valitsivat Nikkilän sarjan tähdistökentälliseen.
Nikkilä siirtyi kaudeksi 2017–2018 vuoden mittaisella sopimuksella Ligue Magnusin Étoile noire de Strasbourgiin. Hänen ensimmäinen kokonainen pääsarjakautensa toi 33 runkosarjaottelussa tehot 11+12=23, joilla Nikkilä oli joukkueen kolmanneksi paras pistemies. Hän voitti tehoilla 7+2=9 koko karsintasarjan maalipörssin ja sijoittui pistepörssissä toiseksi edellään vain joukkuetoveri ja maanmies Markus Korkiakoski. Kaudeksi 2018–2019 Nikkilä palasi vuoden mittaisella sopimuksella vuotta aiemmin Ligue Magnusiin nousseen Scorpions de Mulhousen riveihin.
Lokakuussa 2019 Nikkilä siirtyi try-outille Saksan kolmanneksi korkeimmalle sarjatasolle Oberliga-joukkue Saale Bulls Halleen. Neljän ottelun jälkeen hän jäi kuitenkin ilman jatkosopimusta. Mestiksen siirtotakarajalla, helmikuussa 2020 Nikkilä siirtyi loppukauden kattavalla sopimuksella Rovaniemen Kiekkoon. Tammikuussa 2021 hän palasi Ranskan FFHG Division 1:een ja siirtyi loppukauden 2020–2021 kattavalla sopimuksella Corsaires de Dunkerqueen oltuaan alkukauden ilman sopimusta.
Wat Tyler Cluverius IV
Wat Tyler Cluverius IV (1934 – 14. helmikuuta 2010 ) oli yhdysvaltalainen laivaston upseeri ja diplomaatti. Hän toimi Yhdysvaltain Bahrainin-suurlähettiläänä 1970-luvulla.
Arlingtonissa Massachusettsissä syntynyt Cluverius varttui Chicagossa. Hän valmistui Northwestern-yliopistosta journalistiksi ja sen jälkeen laivaston upseerikoulusta Rhode Islandilla. Hän kuului sukunsa neljänteen polveen, joka palveli laivastossa, hänen tapauksessaan vuosina 1957–1962. Myöhemmin hän opiskeli lisäksi arabiaa ja sai Indianan yliopistosta maisterin ja sitten tohtorin arvot. Vuonna 1967 hän siirtyi Yhdysvaltain ulkoministeriön palvelukseen, ja hänet nimitettiin maan suurlähettilääksi Bahrainiin harvinaisen nuorena vuonna 1976.
Cluverius poistui ulkoministeriön palveluksesta vuonna 1988 ja siirtyi johtamaan rauhanjärjestöä. Hän kuoli 14. helmikuuta 2010 Clevelandissa Ohiossa sairastettuaan pitkään syöpää ja muistisairautta.
Perhe
Cluverius nai vuonna 1959 Judith Dvorovyn, josta erosi vuonna 1989. Myöhemmin hän avioitui ranskalaissyntyisen ja Israeliin muuttaneen Leah Konstablerin kanssa. He saivat kaksi lasta, jotka olivat Wat Tyler Cluverius V ja Charlotte Cluverius. Jälkimmäinen liittyi suvun tavan mukaan laivastoon.
Flavio Roberto Carraro
pienoiskuva Flavio Roberto Carraro (3. helmikuuta 1932 Sandon di Fossò – 17. kesäkuuta 2022 ) oli italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin kapusiinien papiksi 16. maaliskuuta 1957 ja nimitettiin Arezzo-Cortona-Sansepolcron hiippakunnan johtoon 8. kesäkuuta 1996. Piispaksi vihkiminen seurasi 7. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Silvano Piovanelli, jota avustivat Francesco Gioia ja Giovanni D'Ascenzi.
Carraro sai 25. heinäkuuta 1998 nimityksen Veronan piispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 8. toukokuuta 2007.
Lumilautailu talviolympialaisissa 2010
thumb|215px|Vancouverin olympialaisten halfpipe-rinne vasemmalla. XXI talviolympialaisissa Vancouverissa järjestettiin lumilautailussa kuusi kilpailutapahtumaa. Lumilautakilpailut käytiin Cypress Mountainilla 15.–27. helmikuuta 2010.
Lumikouru
17. helmikuuta
Parisuurpujottelu
27. helmikuuta
<br style="clear:both" />
Lumikouru
18. helmikuuta
<br style="clear:both" />
Lumilautakrossi
thumb|225px|[[Maëlle Ricker juhlii kultamitaliaan. Oikealla pronssimitalisti Olivia Nobs.]] 16. helmikuuta
<br style="clear:left"/>
Parisuurpujottelu
26. helmikuuta
Rautahatin piirikunta
Rautahatin piirikunta on yksi Nepalin 75 piirikunnasta. Se sijaitsee Nepalin Keskisen kehitysalueen Narayanin vyöhykkeen eteläosassa.
Rautahatin piirikunnassa asui vuonna 2011 yhteensä 686 722 henkeä (545 132 as. vuonna 2001). Piirikunnan pinta-ala on 1 126 neliökilometriä ja väestötiheys 610 as./km2. Hallinnollinen keskus on Gaurin rajakaupunki (34 937 as., 2011) Intian rajalla ja linnuntietä noin 105 kilometriä Kathmandusta etelään. Vuonna 2011 Gaur oli piirikunnan ainoa kaupunki, mutta vuonna 2014 kaupungiksi nostettiin myös Chandranigahapur (26 163 as. 2011) ja Garuda. Muutokseen liittyi myös alueliitoksia riittävän suuren kaupunkikoon synnyttamiseksi.
Luonnonmaantieteellisesti piirikunta ryhmitellään yleensä Nepalin Keskiseen alankoon (Terai) kuuluvaksi. Tarkemmassa jaottelussa piirikunnasta 94,4 % sisällytetään alavampaan trooppiseen ja 5,6 % ylempään trooppiseen kasvillisuus/ilmastovyöhykkeeseen.
<gallery widths=170px heights=125px>
Oskar Pihl
Oskar Woldemar Pihl (11. helmikuuta 1890 Moskova – 22. elokuuta 1959 Helsinki) oli suomalainen jalokiviseppämestari ja kunniamerkkien suunnittelija.
Elämä
Oskar Pihl oli kultaseppäsukua sekä äitinsä että isänsä puolelta. Hänen vanhempansa olivat kultaseppämestari Knut Oskar Pihl ja kultaseppämestari August Holmströmin tytär Fanny Florentina Holmström. Hänen sisarensa Alma Pihl oli yksi Fabergén tunnetuimmista korusuunnittelijoista.
Ura
Oskar Pihl aloitti uransa piirtäjänä enonsa, kultaseppämestari Albert Holmströmin (1876–1925) liikkeessä Pietarissa. Holmström oli Fabergén jalokiviseppämestari, jonka työhuone valmisti suurimman osan yrityksen jalokivikoruista. Pihl sai kultasepän koulutuksen Holmströmin työhuoneella.
Työskennellessään Holmströmin työpajassa Pihl suunnitteli Fabergélle useita pieniä esineitä, kuten emaloituja solmioneuloja. Hänen leimansa Fabergélle tekemissään esineissä oli ”OP”.
Venäjän vallankumouksen jälkeen Oskar Pihl muutti Suomeen. Hän opiskeli vuosina 1922–1925 Taideteollisuuskeskuskoulussa Helsingissä ja tuli kultaseppä Alexander Tillanderin yrityksen palvelukseen 1925. Pihl toimi Tillanderilla kultaseppänä ja suunnittelijana ja sittemmin yrityksen taiteellisena johtajana aina kuolemaansa 1959 saakka.
Hänen tunnetuimmat suunnittelutyönsä ovat Suomen Leijonan Ritarikunnan kunniamerkit sekä Suomen Olympialainen ansioristi ja -mitali. Lisäksi hän piirsi Mannerheim-ristin Akseli Gallen-Kallelan suunnittelemien Vapaudenristien pohjalta.
Pihl on saanut Suomen Leijonan I luokan ritarimerkin ja Suomen Valkoisen Ruusun Ritarimerkin.
Maximiliano Asís
César Maximiliano Asís (s. 27. maaliskuuta 1987 San Miguel de Tucumán, Argentiina) on argentiinalainen jalkapalloilija, joka pelaa veikkausliigaseura FC Inter Turun riveissä.
Lance Reventlow
Lance Reventlow (syntymänimeltään Lawrence von Haugwitz-Hardenberg-Reventlow, 24. helmikuuta 1936 Lontoo – 24. heinäkuuta 1972 Aspen, Colorado) oli yhdysvaltalainen F1-kuljettaja ja Cary Grantin poikapuoli. Hän osallistui kolmeen F1-osakilpailuun kaudella 1960. Hän pääsi mukaan kilpailuun ainoastaan Belgian GP:ssä 1960, jossa hän keskeytti eikä saavuttanut pisteitä.
Reventlow oli kreivi Lance von Haugwitz-Hardenberg-Reventlowin ja Barbara Huttonin poika. Hän sai lapsuudessaan kärsiä isänsä välinpitämättömyydestä ja äitinsä huume- ja alkoholiongelmasta. Vanhempiensa avioeron jälkeen Lance ja Barbara muuttivat Yhdysvaltoihin. Barbara meni naimisiin Cary Grantin kanssa, josta tuli siis Lancen isäpuoli.
Reventlowin elämä sisälsi nopeita kilpa-autoja, erilaisia urheilulajeja, naisia sekä tarkkoja elintapoja. Hän perusti 21-22-vuotiaana Los Angelesiin liikkeen, joka valmisti kilpa-autoja Scarabin nimellä. Kilpa-autoilijana hän usein tarkkaili ruokavaliotaan, joi alkoholijuomia kohtuudella ja nukkui 11 tunnin yöunia. Merkittävimmän voittonsa hän sai 22-vuotiaana Bahaman Nassaun Governor's Cup -kilpailusta vuonna 1958 (voiton merkitystä lisäsi entuudestaan, että yhdysvaltalainen auto ja kuljettaja olivat voittaneet kansainvälisissä katukisoissa viimeksi vuonna 1924). Reventlow oli naimisissa näyttelijöiden Jill St. Johnin ja Cheryl Holdridgen kanssa, mutta molemmat liitot kärsivät Reventlowin kilpaharrastuksen vuoksi ja päättyivät avioeroon.
Reventlow menehtyi pienkoneonnettomuudessa yhdessä pilottinsa kanssa Aspenissa vuonna 1972.
KD Slovan
Košarkarsko društvo Slovan on slovenialainen koripalloseura Ljubljanasta. Seuran miesten edustusjoukkue pelaa Slovenian pääsarjassa.
Historia
Seura perustettiin helmikuussa 1951 ja kaksi kuukautta myöhemmin se sai jo pelioikeuden. Vain pari päivää pelioikeuden saamisesta järjesti Slovan jo ensimmäisen turnauksen. Seura pelasi lukion liikuntasalissa koripalloa kaksikymmentä vuotta ennen siirtymistään Dvorana Kodeljevoon.
Husbyn metroasema
Husbyn metroasema on asema Tukholman metron sinisellä linjalla (linja 3). Metroasema otettiin käyttöön 5. kesäkuuta 1977. Asema sijaitsee kalliotunnelissa Husby centrumin alapuolella Kistan ja Akallan metroasemien välissä. Kungsträdgårdenin metroasemalle on asemalta etäisyyttä noin 17 kilometriä.
Girton College
Girton College on yksi Cambridgen yliopiston 31 collegesta ja tunnetaan Cambridgen ensimmäisenä naisopiskelijoille tarkoitettuna collegena. Girton College perustettiin vuonna 1869 Hitchinin kylään 30 mailin päähän Cambridgesta nimellä College for Women. Perustamista oli voimakkaimmin ajamassa Emily Davies. College muutti vuonna 1873 uusiin tiloihin nykyiselle paikalleen, joka sijaitsee kaksi mailia pohjoiseen Cambridgen keskustasta. Etäisyyttä keskustan miescollegeihin pidettiin viktoriaanisten moraalikäsitysten mukaisesti riittävänä. College on saanut nimensä Cambridgen laitamilla sijaitsevasta Girtonin kylästä. Kun Cambridgen yliopiston säännöt vuonna 1948 sallivat yliopiston täysjäsenyyden naisopiskelijoille, Girtonille myönnettiin Newnham Collegen ohella yliopiston täysivaltaisen collegen status. Girton College alkoi hyväksyä miesopettajia vuodesta 1977 ja miesopiskelijoita vuodesta 1979 alkaen.
Martha Lagercrantz
Martha Elise Lagercrantz (14. kesäkuuta 1880 Helsinki – 17. lokakuuta 1963) oli suomalainen taidemaalari.
Martha Lagercrantz opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1910–1912 sekä Turun Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1920-luvulla ja Pariisissa Académie Colarossissa 1928. Hän osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin ja hänen töitään oli esillä Göteborgissa 1946. Lagercrantz toimi opettajana oppikoulussa vuodesta 1914 alkaen.
Podor
thumb|Podorin linnoitusta. thumb|Hotelli entisessä kauppahuoneessa. Podor on kunta ja Podorin departementin hallinnollinen keskus Saint-Louisin alueella Senegalissa. Se sijaitsee Senegaljoen rannalla 205 kilometriä Saint-Louisista koilliseen. Kunnassa on 12 600 asukasta (vuonna 2016, arvio).
Osmo Pertola
thumb|Kokemäen Uuno lavalla hänelle tyypillisessä "puhelinkeskustelussa". Osmo Olavi Pertola (25. maaliskuuta 1927 Kokemäki – 29. lokakuuta 1964 Harjavalta ) oli suomalainen koomikko. Hänet muistetaan Kokemäen Uunona, jonka hahmon Pertola loi 1950-luvulla.
Podor
Maantiede ja asutus
Kaupunki sijaitsee kahden padon tulvilta suojaamalla ranta-alueella. Se käsittää Bir Podorin, Lao Demban, Mbodjènen, Thioffyn, Sinthianen ja Souïman kaupunginosat.
Osmo Pertola
Lapsuus ja nuoruus
Osmo Pertola syntyi maanviljelijäperheeseen Kokemäen Ylistaron kylässä vuonna 1927. Hän oli nelilapsisen perheen toiseksi nuorin lapsi. Vanhin kolmesta veljestä oli vuonna 1921 syntynyt kotiseutuneuvos Esko Pertola, joka tunnetaan Kokemäellä paikkakunnan kansanperinteen ja historian tallentajana.