cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Breitkopf & Härtel
Breitkopf & Härtel tuki kansainvälistä uraansa aloittelevaa Jean Sibeliusta vuodesta 1883 alkaen ja kustansi monien Sibeliuksen teosten julkaisun. Vuonna 1998 kustantamo alkoi julkaista Sibeliuksen teosten kriittistä kokonaislaitosta nimellä Jean Sibelius Works yhteistyössä Kansalliskirjaston ja Sibelius-Seuran kanssa.
Lennart Kalliomäki
Juho Lennart Kalliomäki (29. elokuuta 1927 Honkajoki – 29. heinäkuuta 1986 ) oli suomalainen lääkäri, joka oli vuodesta 1976 Turun yliopiston sisätautiopin professori.
Kalliomäen vanhemmat olivat maanviljelijä Juho Kalliomäki ja Julia Eufrosyne Talonen ja puoliso vuodesta 1951 sairaanhoitaja Ulla Helenä Melkkilä. Kalliomäki tuli yliopilaaksi Kauhajoen yhteiskoulusta 1945 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1951. Tohtoriksi hän väitteli 1953 ja sai sisätautien erikoislääkärin pätevyyden 1955. Sisätautiopin dosentti Kalliomäestä tuli 1957. Hän työskenteli uransa alkuvaiheessa sekä sisätautien lääkärinä että Turun yliopiston tutkijana. Kalliomäen tutkimusaloja olivat kliininen sisätautioppi ja reumasairaudet.
George Weah
George Manneh Oppong Ousman Weah (s. 1. lokakuuta 1966 Monrovia, Liberia ) on liberialainen poliitikko ja entinen jalkapalloilija. Hänet valittiin maansa presidentiksi vuoden 2017 joulukuussa.
Tausta ja yksityiselämä
Weah syntyi vuonna 1966 Monroviassa. Hän pelasi jalkapalloa jo lapsuudessaan kotikutoisella jalkapallolla. Weah'n isä, William T. Weah, työskenteli mekaanikkona ja äiti, Anna Quayeweh Weah, torimyyjänä. Perheessä oli yhteensä 13 lasta ja kasvatukseen osallistui hänen syvästi uskovainen kristitty isoiäiti, jonka usko on vaikuttanut Weah'n uskonnolliseen vakaumukseen myöhemmin. Etniseltä taustaltaan Weah on sekä kru että bassa.
Weah on sekä Liberian että Ranskan kansalainen. Hän osaa sujuvaa ranskaa.
Uskonnolliselta vakaumukseltaan Weah on protestantti. Vuonna 2001 Weah kertoi harjoittaneensa islamia kymmenen vuoden ajan, mutta kääntyi sittemmin kristinuskoon.
Vuodesta 1992 lähtien Weah on ollut naimisissa Clar Weah'n kanssa. Parilla on sekä omia että adoptoituja lapsia.
Jalkapalloura
Weah on ainoa afrikkalainen, joka on valittu urallaan sekä Euroopan parhaimmaksi jalkapalloilijaksi että Fifan vuoden pelaajaksi. Molemmat huomionosoitukset lankesivat vuonna 1995. Samana vuonna hän voitti kahdeksalla maalilla Euroopan mestareiden liigan maalikuninkuuden ja hänet kruunattiin myös Afrikan parhaaksi – titteli, jonka hän oli jo saanut kahdesti aiemminkin (1989 ja 1994) ja jonka hän oli saava vielä 1996. Weah on sotien runteleman Liberian kautta aikain menestynein urheilija.
Ennen Euroopan kentille lähtöään Weah ehti pelata Afrikassa kotimaansa ohella myös Norsunluurannikon ja Kamerunin pääsarjoissa. Tonnere Yaounden paidassa hän voitti vuonna 1988 Kamerunin mestaruuden, minkä jälkeen Arsène Wenger pestasi taitavan pallonkäsittelijän ja maaliahneen laitahyökkääjän Monacoon vain 20 000 dollarin siirtosummalla. Monacon väreissä Weah teki neljän kauden ja 103 ottelun aikana Ranskan pääsarjassa 47 maalia. Saaliksi tuli kaksi pronssi- ja sitten kaksi hopeasijaa sekä Ranskan Cup mestaruus 1991.
Kesällä 1992 Weah lähti Paris Saint-Germainiin, jossa hän pelasi kolme kautta. Hän siirtyi keskushyökkääjäksi ja viimeisteli kaikkiaan 96 sarjaottelussa 32 maalia. Ensimmäisenä vuonna PSG juhli Ranskan cupin voittoa ja liigahopeaa, toisena mestaruutta ja kolmantena jälleen sekä Cupia että liigacupia ja liigapronssia.
Vaikka Weah oli ehtinyt olla jo 15 vuotta poissa synnyinmaastaan, hän ei ollut hylännyt juuriaan ja unohtanut Liberiaa. Huolimatta siitä, että hän perusti perheen New Yorkiin, häntä kutsittiin Liberiassa nimellä Kuningas George. Miljoonaomaisuuden pelaajana ansainnut keskushyökkääjä rahoitti usean vuoden ajan käytännössä yksin Liberian maajoukkueen toiminnan. Vuonna 1994 Weah teki yhteistyötä Unicefin kanssa tuoden julkisuutta rokotuskampanjalle Liberiassa. Weah rahoitti FIFA:n ja CAF:n kilpailuiden osallistumismaksuja, varustekuluja sekä lentolippuja vierasotteluihin. Maksumiehelle löytyi aina vakiopaikka kokoonpanosta. Pääsy MM-kilpailuihin jäi kuitenkin haaveeksi. Liberia putosi vuoden 2002 lopputurnauksesta vain yhden pisteen erolla. Menestystä ei kuitenkaan muuten juuri tullut, eikä Weah ehtinyt esiintyä pitkällä urallaan kuin kahdesti (1996, 2002) Afrikan mestaruusturnauksessa. Hän päätti lopettaa maajoukkueuransa jälkimmäiseen turnaukseen. Weah pelasi maajoukkueessa kaikkiaan 61 ottelua, joista viimeisen hän pelasi vielä vuoden 2018 syksyllä Liberian ja Nigerian välisessä Weahin pelinumeron 14 jäädyttämisen kunniaksi pelatussa maaottelussa.
Poliittinen ura
Marraskuussa 2004 julisti aikomuksekseen ryhtyä presidenttiehdokkaaksi. Weahin ehdokkuus kyseenalaistettiin sillä hänellä on Ranskan kansalaisuus ja hän oli asunut New Yorkissa monen vuoden ajan. Ehdokkuus kuitenkin hyväksyttiin elokuussa 2005. Vaalien ensimmäisellä kierroksella Weah keräsi eniten ääniä, mutta ei kuitenkaan saanut täydellistä äänten enemmistöä. Toisella kierroksella 2005 Weahin vastaehdokas Ellen Johnson-Sirleaf voitti vaalit.
Vuonna 2011 Weah oli presidenttiehdokas Winston Tubmanin varapresidenttiehdokas. He eivät kuitenkaan tulleet valituiksi.
Vuonna 2014 Weah valittiin Liberian senaattiin. Tuolloin hän myös alkoi edustamaan demokraattisen muutoksen kongressia. Hänen senaatorinvirkansa päättyi tammikuussa 2022, kun hänet valittiin maansa presidentiksi.
Presidenttinä
Huhtikuussa 2016 Weah ilmoitti asettuvansa ehdolle vuoden 2017 presidentinvaaleissa. Hän selvisi toiselle kierrokselle yhdessä istuvan varapresidentin Joseph Boakain kanssa, ja voitti tämän saatuaan 61,5 % äänistä. Weah'n varapresidenttiehdokas oli entisen presidentin, Charles Taylorin, ex-vaimo, Jewel Taylor.
Weah vannoi virkavalansa 22. tammikuuta 2018. Kyseessä oli ensimmäinen rauhanomainen vallanvaihto sitten vuoden 1944, ja virkaanastujaisia katsomaan tulleet kansalaiset jonottivat tunteja.
Lokakuussa 2022 Weah lähti maasta aluksi osallistuakseen ulkomailla kansainväliseen kokoukseen ja sitten vieraili Qatarissa jalkapallon MM-kisoissa, jossa hänen poikansa edusti Yhdysvaltoja. Lisäksi Weah osallistui kokouksiin Marokossa, Egyptissä, Ranskassa, Monacossa ja Yhdysvalloissa. Marraskuussa hän ilmoitti palaavansa Liberiaan 18. joulukuuta mennessä. Tämä herätti paljon kritiikkiä nousevien elintasokustannusten kanssa painiskelevien liberialaisten keskuudessa. Liberian Joseph Boakai sanoi maan kulkevan "autopilotilla". Liberiassa on tarkoitus toteuttaa väestönlaskenta vuonna 2023 ennen samalle vuodelle suunniteltuja parlamenttivaaleja.
Kunnianosoituksia
Vuonna 1997 Unicef nimesi Weah'n hyväntahdonlähettilääkseen.
Weah on kunniatohtori kolmessa eri yliopistossa: AME Zion University (1997), Cuttingtonin yliopisto (2018) ja Liberian yliopisto (2018).
Virkansa puolesta Weah on myös liberialaisten ritarikuntien suurmestari:
Mariaaniensorsa
Mariaaniensorsa on sukupuuttoon kuollut lintu, jota tavattiin Mariaanien saaristossa.
Age of Consent
Age of Consent on Virgin Steele -yhtyeen neljäs albumi vuodelta 1988. Levyllä kuullaan myös Judas Priest -cover "Desert Plains". Age of Consent jäi 80-luvulla vähälle huomiolle, mutta julkaistiin myöhemmin remasteroituna uudelleen. Virgin Steele esittää kappaletta Burning of Rome nykyäänkin keikoilla.
Subtítulo
Subtítulo on folklaulaja Josh Rousen kuudes studioalbumi, joka julkaistiin 21. maaliskuuta 2006.
Belgian Grand Prix 1989
Belgian Grand Prix 1989 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 27. elokuuta 1989 sateisella Spa-Francorchampsin radalla Belgiassa. Kilpailun voitti McLarenilla ajanut Ayrton Senna, jolle voitto oli kauden viides. McLarenin menestystä täydensi Alain Prost toisella sijallaan.
Millennium-teknologiapalkinto
alt=Millennium-teknologiapalkinto|pienoiskuva|Millennium-teknologiapalkinnon jakaa Tekniikan akatemia -säätiö joka toinen vuosi.
Héctor Rueda Hernández
pienoiskuva|Héctor Rueda Hernández Héctor Rueda Hernández (9. marraskuuta 1920 – 1. marraskuuta 2011) oli kolumbialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 15. joulukuuta 1946 ja nimitettiin Bucaramangan hiippakunnan piispaksi 6. toukokuuta 1960. Piispaksi vihkiminen seurasi 19. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Giuseppe Paupini.
Millennium-teknologiapalkinto
Millennium-teknologiapalkinto on joka toinen vuosi jaettava suomalainen kunnianosoitus ihmisten elämän laatua parantavan teknologian kehittäjille. Palkintosumma on yli miljoona euroa. Palkittu saa rahapalkinnon lisäksi tunnustuksena kuvanveistäjä Pekka Jylhän suunnitteleman ”Milky Way”-palkintoesineen. Millennium-teknologiapalkinnolla pyritään myös kasvattamaan Suomen mainetta korkean teknologian maana. Palkinnon jakaa Tekniikan Akatemia-säätiö (TAF, ent. Millennium-palkintosäätiö), ja sen suojelijana toimii tasavallan presidentti.
Kovan viikon ilta
Kovan viikon ilta on Yle TV1:llä 15. huhtikuuta 2023 alkanut ajankohtaisiin aiheisiin keskittyvä poliittinen satiiriohjelma. Ohjelmaa juontaa koomikko Jukka Lindström. Ohjelmassa on viikoittain vaihtuvat kolme panelistia ja yksi vieras keskustelemassa ajankohtaisista aiheista.
Héctor Rueda Hernández
14. joulukuuta 1974 Bucaramanga korotettiin arkkihiippakunnaksi, ja Rueda Hernández jatkoi sen johtamista arkkipiispana. 7. marraskuuta 1991 hänet nimitettiin Medellínin arkkipiispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 13. helmikuuta 1997.
Millennium-teknologiapalkinto
Vuodesta 2021 alkaen palkintoa on juhlistettu kansainvälisellä Millennium Innovation Forum -konferenssilla, joka järjestetään yhdessä palkintoseremonian kanssa. Palkinnon nimeä kantavat myös lapsille ja nuorille vuonna 2018 lanseerattu Millennium Youth Prize -haastekilpailu ja vuonna 2021 ensi kertaa järjestetty Millennium Graduate Student Contest (ent. Millennium Pitching Contest), jossa jatko-opiskelijat esittelevät tutkimustaan lyhyen pitchin muodossa. Orpon hallitus suunnittelee palkinnon lakkauttamista.
Héctor Rueda Hernández
Rueda Hernández osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen.
Millennium-teknologiapalkinto
Historiaa
Ideaa palkinnosta kehiteltiin Suomen akateemisissa teknologiapiireissä, ja sen julkisti akateemikko Pekka Jauho vuonna 1999​. Samana vuonna yhdysvaltalainen Arthur J. Collingsworth toi suomalaisille poliitikoille ajatuksen, että Suomi olisi ihanteellinen maa jakamaan kansainvälistä teknologiapalkintoa​. Riippumattoman säätiön perustamista ehdotti työryhmä, jota johti Teknillisten Tieteiden Akatemian esimies Jaakko Ihamuotila​. Suomen teknologiapalkintosäätiö perustettiin joulukuussa 2002, ja sen ensimmäisenä asiamiehenä toimi diplomi-insinööri Ossi Kokkonen.
Vuosina 2004–2009 Millennium-palkintosäätiön asiamiehenä toimi Tekniikan Akatemian toiminnan käynnistämisestäkin vastannut tekniikan tohtori Tapio Alvesalo. Tämän jälkeen asiamiehenä ovat toimineet tekniikan tohtori Ainomaija Haarla (2009–2013), tekniikan tohtori Juha Ylä-Jääski (2013–2017), tekniikan tohtori Ari Ahonen (2018–2019) ja tekniikan tohtori Markku Ellilä (2019–).
Jakoperusteet
Millennium-teknologiapalkinnon sääntöjen (Terms of Reference) mukaan palkinto korostaa tieteen ja innovaatioiden merkitystä ihmiskunnan hyvinvoinnille ja tasa-arvolle. Palkinto myönnetään uraauurtavalle teknologian innovaatiolle, joka:
• parantaa elämänlaatua
• edistää kestävää kehitystä, kuten maapallon resurssien tehokasta käyttöä, biodiversiteettiä, tai ilmastonmuutosten vaikutusten lieventämistä
• luo käytännön sovellutuksia, joilla on maailmanlaajuista kaupallista potentiaalia
• luo uutta saavutettavaa sosioekonomista arvoa
Palkinto perustuu nimeämisille, joita otetaan vastaan organisaatioilta (esim. yliopistot, tutkimuslaitokset, yritykset, yhteisöt) kaikkialta maailmasta. Nimeämisiä arvioi kansainvälinen palkintolautakunta, jonka työtä tukee esiraati ja vaihtuvat ulkopuoliset asiantuntijat. Tekniikan Akatemia -säätiön hallitus valitsee voittajan kansainvälisen palkintolautakunnan ehdotuksen perusteella.
Palkitut
* Palkintoseremonia siirrettiin COVID-19-pandemian vuoksi ja järjestettiin 18.5.2021.
Evandro
Evandro Goebel, yleensä vain Evandro (s. 23. elokuuta 1986 Blumenau, Brasilia) on brasilialainen jalkapalloilija. Hän edustaa Portugalin Primeira Ligassa pelaavaa Portoa ja on pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja.
Seurajoukkueura
Evandro siirtyi portugalilaisseura Estoriliin kesällä 2012 serbialaisesta Belgradin Punaisesta tähdestä. Hän teki ensimmäisen maalinsa joukkueessa 27. tammikuuta 2013 ottelussa Olhanensea vastaan.
Lopulta kuukausia kestäneen tarkkailun jälkeen Evandro siirtyi Portoon kesällä 2014.
Verinahka
thumb|3.Verinahka
Runsasverisuoninen verinahka eli korium eli dermis sijaitsee orvaskeden alla ihossa. Verinahka on pääasiassa sidekudosta, jossa on runsaasti kollageenisyitä ja kimmosäikeitä. Verinahka kollageenisyineen antaa koko iholle mekaanista kestävyyttä, jota orvaskedellä (epidermis) ei juurikaan ole.
Verinahka eli dermis muodostuu kahdesta kerroksesta nystykerroksesta ja verkkokerroksesta. Verinahan tärkeimmät tehtävät ovat ihon mekaaninen tukeminen ja pinnallisen ihon ravitseminen.
Koriumin verisuonista siirtyy ravintoaineita diffuusion välityksellä verisuonettomaan epidermiin ja samalla poistuu kuona-aineita koriumiin.
Ihon aistien reseptorit, hermopäätteet, sijaitsevat verinahassa.
Verinahassa sijaitsevat myös hikirauhaset, talirauhaset ja karvatupet.
Jane Eyre
Jane Eyre on englantilaisen kirjailijan Charlotte Brontën vuonna 1847 julkaistun teoksen Kotiopettajattaren romaanin päähenkilö. Kotiopettajattaren romaani on kenties Brontën kuuluisin teos.
Elämäkerta
Orpo, rikkaiden sukulaisten sorron alla elävä Jane on alistuva kymmenenteen ikävuoteensa saakka. Sitten hän puhkeaa kapinoimaan, mikä ei ollenkaan miellytä rikasta tätiä, joka lähettää pikku Janen kouluun. Koulussa Jane oppii totiseksi ja tunteensa tarkasti salaavaksi. Kahdeksan vuotta koulua käytyään Jane päättää yrittää selviytyä omillaan ja lähtee Thornfield-nimiseen kartanoon, jonka isännän herra Rochesterin kanssa hän menee monien mutkien kautta naimisiin.
Hakkilan kivisilta
Sillan vieressä kulkee Honkanummelta Piispankylään ulottuva pitkä Tikkurilantie, ja pienen matkan päässä idässä kulkee Vanha Porvoontie. Sillan maisemallisesti arvokkaassa ympäristössä on jonkin verran asutusta sekä Jokiniemen muinaispuisto, jossa on suoritettu arkeologisia kaivauksia. Kivisilta on Vantaan kaupungin vanha rakennuskulttuurikohde ja osa Museoviraston valtakunnallisesti merkittäväksi luokitteleman Kuninkaantien kulttuuriympäristöä. Silta on suojeltu asemakaavassa.
Noin kolmesataa metriä etelämpänä Keravanjoen ylittää toinenkin kevyen liikenteen silta, Jokipakanpolun silta, kun taas pohjoisessa seuraava ylityspaikka on vasta noin kolmen kilometrin päässä Koivukylänväylällä, jossa on autotien lisäksi joulukuussa 2020 valmistunut uusi kevyen liikenteen silta.
Historia
pienoiskuva|265px|Keravanjoen maisemaa vuonna 1918. Tuolloin 20-vuotias kivisilta oli vielä melko uusi, ja sitä käytettiin joen pääasiallisena ylityspaikkana. Hakkilan kivisillan suunnitteli insinööri Herman Norrmén vuonna 1896, ja se valmistui vuonna 1898. Helsingin maalaiskunnan rahoittama silta rakennettiin osaksi Turun–Viipurin Suurta Rantatietä eli Kuninkaantietä. Ennen kivisillan rakentamista joen ylitti luhistumaisillaan oleva puusilta, josta on jäänyt jäljelle kivituet molemmin puolin jokirantaa kivisillan viereen. Toinen Kuninkaantiehen kuuluva vanha silta Vantaalla on puinen Vantaankosken silta.
Kivisiltaa käytettiin aikanaan myös tieliikenteessä ja jopa raskaassa liikenteessä, ja sitä kuvattiin kapeaksi ja vaaralliseksi. Viereinen Tikkurilantien betoninen palkkisilta valmistui kivisillan viereen vuonna 1980.
Luettelo Euran julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä
Luettelo Euran julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Euran kunnassa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat. Euraan on liitetty Hinnerjoen, Honkilahden ja Kiukaisten kunnat.
Hakkilan kivisilta
Rakenne
thumb|265px|Sillan uudet puiset kaiteet pystytettiin peruskorjauksen yhteydessä vuonna 2017. Alavaan jokimaastoon rakennettu Hakkilan silta on yksiaukkoinen graniittinen kiviholvisilta. Rakentamisessa on käytetty sekä leikattuja graniittiharkkoja että luonnonkivilohkareita. Päältä silta on asfaltoitu. Kivisillan kaiteet ovat muuttuneet useasti vuosikymmenien aikana. Vuonna 2017 teräskaiteet vaihdettiin peruskorjauksen yhteydessä puisiin.
Sodexo
pienoiskuva|Logo Sodexo (entinen Sodexho Alliance) on kokonaisvaltaisia tilapalveluja tarjoava kansainvälinen yritys. Yhtiön perusti Pierre Bellon Marseillessa vuonna 1966 nimellä Société d'Exploitation Hôtelière (Sodexho) tuottamaan palveluja jokilaivoille. Yhtiö on yksi maailman suurimmista ateria-, toimitila- ja kiinteistöpalvelujen tarjoajista.
Sodexolla on 460 000 työntekijää 72 maassa ja se on maailman 19. suurin työnantaja. Sodexo-konserni on noteerattu sekä Pariisin että New Yorkin pörsseissä. Yhtiön liikevaihto oli 20,4 miljardia euroa elokuun 2018 lopussa päättyneellä tilikaudella. Yhtiö on laajentunut mm. yritysostoin.
Sodexo työllistää Pohjoismaissa (Suomi, Ruotsi, Norja, Tanska) noin 11 000 työntekijää. Heistä noin 2 000 työskentelee Suomessa. Sodexon edeltäjä Suomessa oli vuonna 1979 perustettu Polarkesti. Sodexo Oy:n liikevaihto oli elokuun lopussa 2019 päättyneellä tilikaudella 139 miljoonaa euroa, mikä teki siitä Suomen toiseksi suurimman ravitsemisalan yrityksen Compass Groupin jälkeen.
Kritiikkiä
Sodexo on pyrkinyt nostamaan profiiliaan Stop Hunger -kampanjalla ja yhteistyöllä esimerkiksi Magic Johnsonin kanssa.
Pizza Express
Pizza Express on vuonna 1984 perustettu pizzeria-ketju, joka aloitti ensimmäisenä Suomessa pizzojen kotiinkuljetuksen.
Ketjulla on Suomessa 24 pizzeriaa mm. Helsingissä, Vantaalla, Espoossa, Nurmijärvellä ja Sipoossa.
Ten Thousand Fists
Ten Thousand Fists on Disturbedin kolmas studioalbumi. Se nauhoitettiin tammi- ja kesäkuun 2005 välisenä aikana. Levy julkaistiin 20. syyskuuta 2005, jolloin edellisen albumin, Believen julkaisusta oli kulunut kolme vuotta ja kolme päivää.
Ten Thousand Fists nousi ilmestyessään billboardin listan ykköseksi, ja 6. tammikuuta 2006 se myi Yhdysvalloissa platinaa.
Albumilta julkaistu single "Land of Confusion" on cover-versio Genesiksen samannimisestä kappaleesta vuodelta 1986. Singleinä julkaistiin sen lisäksi "Guarded", "Stricken" ja "Just Stop".
Kappale "Decadence" oli mukana Need for Speed: Most Wanted -kaahailupelin soittolistassa.
Pentaseeni
Ominaisuudet
thumb|left|250px|Kiinteää pentaseenia Huoneenlämpötilassa pentaseeni on kiteistä ja väriltään tummansinistä violetin kiillon omaavaa kiinteää ainetta. Yhdiste on veteen liukenematonta ja liukenee vain hieman eräisiin orgaanisiin liuottimiin kuten bentseeniin tai nitrobentseeniin. Kuumennettaessa pentaseenia alennetussa paineessa se sublimoituu noin 300 °C:n lämpötilassa ja hajoaa kuumennettaessa normaalissa ilmanpaineessa. Keskimmäisen bentseenirenkaan aromaattinen luonne on muita renkaita heikompi ja se voi toimia dieeninä Diels–Alder-reaktioissa. Pentaseeni on puolijohde ja puhtaassa pentaseenissa elektronien liikkuvuus pii/piidioksidi substraatille saostettuna on 1,5 cm2/V·s ja eräille polymeeripinnoille saostettuna päästään liikkuvuuteen 3,0 cm2/V·s.
Valmistus ja käyttö
Pentaseenia voidaan valmistaa lähtemällä m-ksyleenistä tai 4-bentsyyli-1,3-dimetyylibentseenistä ja bentsoyylikloridista alumiinikloridin läsnä ollessa tai tereftaloyylikloridin ja o-tolyylimagnesiumbromidin välisellä reaktiolla tai pelkistämällä 6,13-pentaseenikinonia. Tuote puhdistetaan sublimoimalla alennetussa paineessa tai adsorptiokromatografialla. thumb|left|250px|[[Tunnelointimikroskooppikuva pentaseenimolekyyleistä nikkelipinnalla]]
Pentaseenia voidaan käyttää orgaanisten puolijohteiden valmistamiseen. Orgalmana on, että saostuksessa täytyy käyttää hyvin alhaisia paineita ja yhdiste on huonosti liukeneva useimpiin liuottimiin. Tämän vuoksi on kehitetty johdannaisia, jotka muodostavat substraatin pannalla kuumennettaessa pentaseenia.
Kehä II
thumb|Kehä II etelän suuntaan thumb|[[Hiidenkallion tunneli]] Kehä II, toiselta nimeltään Kilonväylä eli seututie 102 on uusin pääkaupunkiseudun kehäteistä. Nykyisellään Kehä II ei ole Helsingin niemeä itä–länsisuunnassa kiertävä kehätie, kuten Kehä I ja Kehä III, vaan ulottuu ainoastaan Länsiväylältä Turuntielle palvellen eteläisen ja keskisen Espoon etelä–pohjoissuuntaista liikennettä. Tärkeänä poikittaisyhteytenä tie on kuitenkin nimetty kehätieksi. Tietä on aiemmin suunniteltu jatkettavaksi erilaisilla laajuuksilla. Suunnitelmat eivät kuitenkaan ole edenneet, ja niille tehtyjä tilavarauksia on poistettu kaavoituksesta 2020-luvun vaihteessa.
Vuoden 2013 aikana valmistui Kehä II:lle uusi liittymä Suurpeltoon.
Vilkkaimmillaan Kehä II on Länsiväylän ja Turunväylän välillä, jossa liikenne on keskimäärin noin 51 500 ajoneuvoa vuorokaudessa (vuonna 2013).
Äidinmaito
thumb|400px|Kaksi näytettä saman äidin samalla kerralla tuottamasta maidosta. Vasemmalla ensimmäinen näyte, oikealla myöhempi näyte.
Kehä II
Kehä II:lla vastakkaisiin suuntiin johtavia kaistoja ei ole erotettu fyysisesti pohjoisosissa.
Äidinmaito
Äidinmaito on äidin rintamaitoa eli rintojen maitorauhasista erittyvää maitoa, joka on tarkoitettu ihmislapsen ensisijaiseksi ravinnoksi ensimmäisen elinvuoden ajan ja osaksi monipuolista ravintoa sen jälkeen. Lapsen ruokkimista rintamaidolla suoraan nisästä kutsutaan imettämiseksi.
Kehä II
Kehä II:n jatkaminen
Kehä II:ta suunniteltiin ensimmäisen vaiheen valmistumisesta lähtien jatkettavaksi seudun muille pääteille. Alueen kunnista Espoo kannatti tien rakentamista täysimittaisena nelikaistaisena ratkaisuna Turuntieltä Vihdintielle ja sieltä Hämeenlinnanväylälle. Helsinki vastusti alun alkaen jatkoa Vihdintieltä eteenpäin, mutta joutui myöntymään hankkeen jatkosuunnitteluun Pääkaupunkiseudun yhteistyön nimissä. Jatkosuunnittelussa yhteistyöhön Espoon, Vantaan ja valtion kanssa oli ehto Länsimetron asettamiselle kehätietä vielä kiireellisemmäksi liikennehankkeeksi.
Äidinmaito
Eritys
Äidinmaitoa alkaa erittyä rinnoissa raskauden alussa istukan synnyttyä, kun prolaktiinin määrä lisääntyy äidin veressä, estrogeenin ja keltarauhashormonin väärä vähenee, ja rintarauhanen kasvaa. Maidoneritystä nännistä stimuloi vauvan imevä suu.
Kehä II
Kehä II:n jatkaminen
Espoo ajoi hanketta 2020-luvun vaihteeseen saakkaa Helsingin vastustuksesta huolimatta. Aika ajoi kuitenkin raskaasta tieyhteydestä ohi, ja jatkeelle osoitetut tilavaraukset poistettiin vuosikymmenen lopulla Pääkaupunkiseudun maankäyttöä ohjaavista Uudenmaan maakuntakaavasta ja vuoden 2019 MAL-suunnitelmasta.
Äidinmaito
Koostumus
Rintamaito sisältää kaikki ne ravintoaineet, joita lapsi tarvitsee kasvuunsa ja kehitykseensä. D-vitamiinia siinä ei tosin yleensä ole riittävästi, mikä voi johtua äidin vähäisestä D-vitamiinin saannista.
Kehä II
Kehä II:n jatkaminen
Jatkohanketta on arvosteltu muun muassa negatiivisten ympäristövaikutusten, alati kasvavan yksityisautoilun sekä ulkoilualueiden tuhoutumisen vuoksi. Aikaisemmin tietä on suunniteltu jatkettavaksi Hämeenlinnanväylältä edelleen Helsingin Keskuspuiston pohjoisosan halki Tuusulanväylälle, mutta tältä osin suunnitelma on jo hylätty.
Tuusulanväylältä itään johtaa 1980-luvulla rakennettu Tapaninkyläntie ja sen jatke Suurmetsäntie. Nykyisellään ne ovat vain paikallisia kokoojakatuja, mutta alun perin oli suunnitelmissa, että nekin myöhemmin muutettaisiin Kehä II:n jatkeiksi.
Äidinmaito
Koostumus
Äidinmaidon koostumus on yksilöllistä. Sadan gramman annos rintamaitoa sisältää keskimäärin 7,4 grammaa hiilihydraattia, 3,5 grammaa rasvaa ja 1,1 grammaa proteiinia. Energiaa annoksessa on noin keskimäärin 65 kilokaloria, josta keskimäärin 47 prosenttia tulee rasvasta, 46 prosenttia hiilihydraatista ja 7 prosenttia proteiinista.
Rintamaidon hiilihydraatti on maitosokeria eli laktoosia. Rintamaito sisältää myös oligosakkarideiksi kutsuttuja hiilihydraatteja. Ne eivät imeydy lapsen elimistöön, vaan toimivat suolistomikrobien ravintona ehkäisten samalla mahdollisten taudinaiheuttajien lisääntymistä. Rintamaidon oligosakkaridit säätelevät myös immuunitoimintaa.
Rintamaidon rasvahapoista tyydyttyneitä on 45 %, yksittäistyydyttymättömiä 40 % ja monityydyttymättömiä noin 15 %. Tyydyttyneen rasvan osuus ei riipu äidin ruokavaliosta. Proteiineista noin 36 % on kaseiineja, toiset 36 % alfa-laktalbumiinia, noin 9 % immunoglobuliineja ja noin 18 % laktoferriiniä.
Rintamaidon sisältämät vasta-aineet suojaavat vauvaa infektioilta. Muutamana synnytyksen jälkeisenä päivänä erittyvässä äidinmaidossa on erittäin paljon immunologisesti vaikuttavia aineita. Tässä maidossa on vain vähän laktoosia ja vähemmän kalsiumia ja kaliumia kuin myöhemmin erittyvässä tavallisessa rintamaidossa. Natriumia, kloridia ja magnesiumia sen sijaan on enemmän.
Rintamaitoon erittyy imettäjän käyttämiä lääkkeitä, joista imeväiseen päätyy keskimäärin alle 1 prosentti. Vastasyntyneen elimistön kyky käsitellä lääkeaineita on kuitenkin kehittymätön.
Plastron (miekkailu)
thumb|Urheilumiekkailussa käytetyt välineet: 1. Miekkailutakki 2. Hansikas 3. Vartalojohto (eli niin sanottu körppäri) 4. Kalpoja 5. Miekkailuhousut 6. Maski 7. Plastron (eli vartalosuoja) Plastron eli suojaliivi on miekkailussa käytetty suojavaruste, jota pidetään miekkailutakin alla. Miekkailun sääntöjen mukaan plastron on valmistettava 800 newtonia vastustavasta kankaasta. Alle 12-vuotiaille riittää 350 newtoninen. Plastronin tarkoitus on tarjota lisäsuojaa mahdollisesti  miekkailutakin saumojen läpi tulevilta pistoilta.
Srbuk
Srbuhi Sargsyan (, s. 3. huhtikuuta 1994 Jerevan, Armenia) tunnettu myös taiteilijanimellään Srbuk, on armenialainen laulaja. Hän nousi ensimmäistä kertaa kuuluisuuteen kilpailessaan vuonna 2010 Armenian The X Factor -kilpailussa, sijoittuen toiseksi. Vuonna 2018 hän osallistui X-Factor Ukraine -kilpailuun, sijoittuen neljänneksi.
Lapsuus
Sargsyan syntyi 3. huhtikuuta 1994 Jerevanissa, Armeniassa. Hän opiskeli Komitas State Conservatory of Yerevan -koulussa, jossa hän opetteli soittamaan qanun-nimistä soitinta.
Ura
Vuonna 2010, Srbuk koe-esiintyi Armenian The X Factorin ensimmäisellä tuotantokaudella. Koe-esityksessään hän lauloi Sian "Soon We'll Be Foundin". Srbuk liittyi Garik Papoyanin joukkueeseen ja saavutti toisen sijan. Vuonna 2012, hän perusti oman yhtyeensä nimeltä Allusion. Vuonna 2014, hän oli mukana featuring-artistina Papoyanin singlellä nimeltä "Boat". Boat oli osa soittolistaa venäläiseen elokuvaan nimeltä Лёгок на поми́не.
Vuonna 2016, Srbuk julkaisi ensimmäisen singlensä nimeltä "Yete Karogh Es". Vuonna 2018, hän kilpaili The Voice of Ukraine -kilpailun kahdeksannella tuotantokaudella, jossa häntä valmensi ukrainalainen laulaja Potap. Kilpailussa Srbuk sijoittui neljänneksi. Marraskuussa 2018 ilmoitettiin, että Srbuk edustaisi Armeniaa vuoden 2019 Eurovision laulukilpailussa Tel Avivissa, Israelissa. Heti julkistuksen jälkeen Armenian yleisradioyhtiö Public Television company of Armenia (AMPTV) avasi laulujentekijöille mahdollisuuden lähettää kappaleitaan Srbukin mahdolliseksi euroviisukappaleeksi.
Honda MBX
Honda MBX oli Hondan valmistama kaksitahtinen moottoripyörä. Sitä valmistettiin 50-, 80- ja 125-kuutioisena vuosina 1983–1986.
3-sylinterinen Honda MVX ja sen yksisylinterinen 125-kuutioinen pikkusisko MBX, olivat Hondan ensimmäisiä todellisia yrityksiä vallata 2-tahtisten moottoripyörämarkkinat 1980-luvun alussa. MBX 125 ei tullut Japanin markkinoille lainkaan, sen sijaan Euroopassa sitä myytiin melko hyvin, ei kuitenkaan yhtä paljon kuin Yamahan RD-sarjaa. MBX:n korvasi Hondan 125-kuutioisten katupyörien mallistossa Honda NS.
Artikkeli
Tekniikan Maailma -lehden numerossa 2/1985 esitellään lopputulokset kolmen Suomessa aikanaan myydyimmän kevytmoottoripyörän 10 000 km:n ajotestin tuloksista. Testattavat pyörät olivat Honda MBX 125 F, Kawasaki AR 125 ja Yamaha RD 125 LC.
Kaltimonkosken voimala
Kaltimonkosken voimala on Joensuun Enossa Pielisjoen Kaltimonkoskessa oleva vesivoimalaitos, jonka on rakennuttanut Oy Kaukas Ab. Voimalaitoksen rakentaminen alkoi 1956 ja se aloitti sähkönjakelun vuonna 1958. Sen putouskorkeus on 10 metriä ja teho 24 MW. Laitoksen omistaa nykyisin UPM.
Nancy Ramey
Nancy Jane Ramey (myöh. Lethcoe, s. 29. kesäkuuta 1940 Seattle) on yhdysvaltalainen kilpauimari. Hän menestyi 1950-luvun lopulla perhosuinnissa.
Bronopoli
Bronopoli eli 2-bromi-2-nitro-1,3-propaanidioli (dioli) on palava orgaaninen yhdiste, joka on huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan kiinteää, hajutonta, väritöntä tai valkoista, kiteistä ainetta. Sen kemiallinen kaava on C3H6BrNO4 ja rakennekaava HOCH2CBr(NO2)CH2OH. Bronopolista käytetään myös nimeä ß-bromi-ß-nitrotrimetyleeniglykoli.
Bronopolin moolimassa on 199,988 g/mol, sulamispiste 120–122 °C, tiheys 1,1 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3) ja CAS-numero 52-51-7. Bronopoli liukenee veteen, alkoholeihin, asetoniin, etyyliasetaattiin ja muihin poolisiin liuottimiin.
Ainetta käytetään teollisuudessa limaa tuottavien mikro-organismien torjunnassa sekä siemenviljan käsittelyssä. Bronopolia käytetään myös liimoissa ja maaleissa, puunsuoja-, pesu- ja desinfiointiaineissa sekä antiseptisenä säilöntäaineena kosmetiikka- ja hygieniatuotteissa.
Kalvaario
Kalvaario tarkoittaa seuraavia:
Laestadianernas Fridsföreningars Förbund
Laestadianernas Fridsföreningars Förbund r.f. (lyhennetään LFF) on ruotsinkielisten ja kaksikielisten lestadiolaisten rukoushuoneyhdistysten muodostama organisaatio Suomessa. Järjestöllä on kahdeksan jäsenyhdistystä Pohjanmaalla ja yksi Helsingissä. Jäsenyhdistykset ovat itsenäisiä ja päättävät omista asioistaan, kun taas LFF koordinoi yhteisiä työmuotoja, kuten lähetystyötä. LFF julkaisee myös lehteä, jonka nimi on Sions Missionstidning (suomennettuna Siionin Lähetyslehti). LFF toimii yhteistyössä suomenkielisen sisarjärjestönsä Lähetysyhdistys Rauhan Sanan (LYRS) kanssa, sekä norjalaisten ja ruotsalaisten itälestadiolaisen haaran organisaatioiden kanssa.
Historia
Sions Missionstidningiä julkaistiin epäsäännöllisesti 1910-luvulta lähtien ja säännöllisesti vuodesta 1925. Tuolloin ruotsinkielinen lestadiolaisliike otti vastuun lehdestä. Vuosina 1920–1934 syntyi lestadiolaista herätystä Pedersören Kolpissa ja Siipyyn Skaftungissa.
Lestadiolaisuuden jakaututui Oulun kokouksessa kahteen leiriin vuonna 1934. Seuraavana vuonna ruotsinkieliset lestadiolaiset kokoontuivat Luotoon varmistamaan lehden jatkuvuus ruotsinkielisen lestadiolaisliikkeen piirissä. Asia vahvistettiin Närvilän rukoushuonneella elokuussa 1935. Samalla korostettiin ruotsinkielisten lestadiolaisten tunnustavan samaa uskoa, kuin aikaisemmin ruotsinkielisellä Pohjanmaalla.
Vuosien 1930–1980 välisenä aikana aluelle rakenettiin neljä lestadiolaista rukoushuonetta. Bosundiin rakennettiin uusi rukoushuone vuonna 1954. Toinen rukoushuone rakennettiin niin ikään Luotoon Risohällille. Vaasan tilat osoitteessa Kalastajankatu 5 myytiin ja lestadiolaiset saivat rukoushuoneen ja tilat samalla tontilla sijaitsevasta asuintalosta. Pietarsaareen rakennettiin uusi rukoushuone vuonna 1972.
Vaikutusalue
Ruotsinkielisen Pohjanmaan lestadiolaisuutta esiintyy runsaimmin Pedersören rovastikunnan alueella. Pienempiä lestadiolaiskeskittymiä on muun muassa Vaasassa ja Siipyyssä sekä pienempiä yhteisöjä Pirttikylässä, Övermarkissa ja Kristiinankaupungissa.
Savo-Karjalan vihreät
Savo-Karjalan vihreät on Vihreän liiton piirijärjestö Savo-Karjalan vaalipiirissä. Järjestö muodostettiin vuoden 2013 alussa, kun Pohjois-Karjalan vaalipiirissä toiminut Pohjois-Karjalan Vihreät ja Pohjois-Savon vaalipiirissä toiminut Pohjois-Savon vihreät yhdistyivät vaalipiiriuudistusta seuraten. Fuusio toteutettiin siten, että Pohjois-Savon piiri muutti nimensä sekä sääntönsä ja Pohjois-Karjalan piiriyhdistys asetettiin lepäämään.
Aluevaalit
Yhdistys kattaa sekä Pohjois-Karjalan että Pohjois-Savon hyvinvointialueet.
Luettelo Pornaisten julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä
Luettelo Pornaisten julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Pornaisten kunnassa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat.
Heysel/Heizelin metroasema
Heysel (Heizel) on Brysselin metron asema Brysselin kaupungin alueella. Sitä käyttävät linjan 6 junat.
Frederick William Faber
pienoiskuva|Frederick William Faber Frederick William Faber (28. kesäkuuta 1814 Calverley – 26. syyskuuta 1863 Lontoo) oli brittiläinen teologi ja virsirunoilija.
Heysel/Heizelin metroasema
Vuonna 1985 avatun aseman lähellä sijaitsevat vuoden 1958 maailmannäyttelyalue, Kuningas Baudouinin stadion, Atomium ja Bruparck-huvipuisto.
thumb|left|[[Expo 58 -alue.]]
Frederick William Faber
Faber opiskeli Oxfordissa University Collegessa. Hän oli kalvinisti, kunnes ryhtyi tulevan kardinaali John Henry Newmanin seuraajaksi. Hän kääntyi katolilaiseksi vuonna 1845 ja perusti pian sen jälkeen Birminghamissa yhteiselämää ilman valan vannomista viettäneen Wilfridians-uskonyhteisön. Sittemmin yhteisö liitettiin oratoriaaneihin. Vuonna 1849 yhteisölle avattiin Lontoossa toiminut haara, jota Faber johti kuolemaansa saakka.
Yrjö Pesonen (poliitikko)
Antti Yrjö Pesonen (27. joulukuuta 1888 Kauhava – 2. maaliskuuta 1966 Oulu) oli suomalainen poliitikko. Pesonen toimi Maalaisliiton kansanedustajana vuosina 1919–1922 edustaen Oulun läänin eteläistä vaalipiiriä. Pesonen toimi myös Oulujoen kunnanvaltuuston jäsenenä. Politiikan ulkopuolella Pesonen toimi maanviljelijänä Oulujoella, Liitto-lehden toimittajana Oulussa 1930–1935, Pohjois-Suomen keskinäisen vakuutusyhtiön tarkastajana 1935–1950 ja ylitarkastajana Oulussa 1950–1963, katokassojen tarkastajana Pohjois-Suomessa 1924–1925 sekä Maalaisliiton Oulun läänin eteläisen vaalipiirin piirisihteerinä. Pesosen vanhemmat olivat kirkkoherra Erik Pesonen ja Alma Emilia Ottelin. Pesosen puoliso vuodesta 1913 oli Martta Elviira Korhonen. Pesoselle myönnettiin talousneuvoksen arvonimi vuonna 1953.
Frederick William Faber
Faber sai vuonna 1847 katolisen pappisvihkimyksen. Hänet muistetaan pääasiassa virsiteksteistään, joista suosituimpiin kuuluvat "Hark! Hark, my soul" ja "My God, how wonderful thou art". Hänen muita kirjallisia julkaisujaan olivat Lives of Modern Saints (1847), The Foot of the Cross (1858) ja Notes on Doctrinal Subjects (kaksi osaa, julkaistu 1866).
Hänen virtensä "There is a wideness in Gods mercy" on suomeksi Ruotsin kirkon virsikirjassa, virsi 285 "Syvyyksistään hyvyys Herran". Virren suomennos on Anna-Maija Raittilan vuonna 1996 tekemä käännös Britt G. Hallqvistin ruotsinkielisestä Faberin virren käännös-muokkauksesta.
Lennart Segerstråle
thumb|upright|Lennart Segerstråle 1910-luvulla. Lennart Rafael Segerstråle (17. kesäkuuta 1892 Helsingin maalaiskunta – 11. huhtikuuta 1975 Kauniainen) oli suomalainen kuvataiteilija ja graafikko.
Elämäkerta
Lennart Segerstålen isä oli lehtori Knut Albert Segerstråle, ja äiti oli taidemaalari Hanna Frosterus-Segerstråle. Hänen sisaruksiaan olivat kirjailija Solveig von Schoultz, eläintieteilijä Sven Segerstråle ja arkkitehti Ellen Segerstråle. Lennart Segerstråle valmistui metsänhoitajaksi 1915, mutta vuodesta 1919 hän omistautui yksinomaan taiteen tekemiseen ja maalasi paljon muun muassa laatukuvia ja eläinaiheita. Sisällissodan aikana Segerstråle toimi valkoisten komppanianpäällikkönä Hämeen rintamalla. Padasjoen suojeluskunnan päällikkö hän oli vuosina 1918–1920.
Segerstråle opiskeli Helsingin yliopiston piirustussalissa 1910–1911 ja myöhemmin Kööpenhaminassa Det kgl. Akademiet for de Skjønne Kunster -oppilaitoksessa vuonna 1929. Hänen töitään oli mukana monissa Suomen Taiteilijain näyttelyissä vuosina 1913–1967. Segerstråle osallistui myös moniin ulkomailla pidettyihin näyttelyihin.
Teoksellaan Varför Moralisk upprustning (1967) hän ilmaisi osallistuvansa MRA-liikkeeseen, joka oli moraalisuutta korostanut kansainvälinen hengellinen järjestö.
Segerstråle sai professorin arvonimen vuonna 1963.
Taiteilijana
Taiteilijana Segerstråle oli itseoppinut. Hänen taideopintonsa koostuivat harjoittelusta piirustussalissa sekä ulkomaanmatkoista. Erityisesti Italian varhaisrenessanssin monumentaalimaalaukset vaikuttivat hänen omaan tuotantoonsa osoittamalla freskotekniikan ja suurten pintojen mahdollisuuksia. Hän löysi oman tyylinsä 1920-luvulla työskennellessään suurten koristelutehtävien parissa. Seuraavaksi hän teki lasimaalauksia, jotka ovat siirtymävaihe kohti suurten freskojen haastetta. Hän sai freskoihinsa vaikutteita Norjasta.
Uskonnolliset aiheet nousivat 1950-luvulla Segerstrålen tuotannon keskiöön, ja hän maalasi niitä useisiin kirkkoihin. Päätyönsä hän kuitenkin teki jo 1940-luvulla maalatessaan Helsinkiin Suomen Pankin niin sanotut Finlandia-freskot Suomi herää ja Suomi rakentaa (1942–1944). Niiden suurissa henkilösommitelmissa on symbolistisesti kuvattu Suomen taistelua toisen maailmansodan aikana ja sen jälkeistä jälleenrakennustyötä. Kuvat ovat askeettisesti väritettyjä ja muodoltaan tyyliteltyjä. Suurten töiden ohella Segerstråle teki puupiirroksia, etsauksia, kuivaneulatöitä ja litografioita.
Mary Sears
Mary Jane Sears (s. 10. toukokuuta 1939 Portsmouth, Virginia) on yhdysvaltalainen kilpauimari. Hän menestyi 1950-luvulla rinta- ja perhosuinnissa.
Sears voitti Pan-Amerikan kisoissa 1955 kultaa 4 × 100 metrin sekauintiviestissä ja saavutti hopeaa 200 metrin rintauinnissa. Melbournen kesäolympialaisissa 1956 hän sijoittui seitsemänneksi 200 metrin rintauinnissa ja saavutti pronssia 100 metrin perhosuinnissa ajalla 1.14,4 Yhdysvaltain uimarien ottaessa kolmoisvoiton.
Napanuora
thumb|240px|[[Istukka|Istukan lapsenpuolinen osa esillä muutama minuutti syntymän jälkeen. Napanuora näkyvissä yläosassa.]]
Raimo Karlsson
Raimo ”Sumo” Johan Hilding Karlsson (18. helmikuuta 1948 Helsinki – 27. helmikuuta 2007 Phuket, Thaimaa) oli suomalainen painija, joka voitti urallaan 9 Suomen mestaruutta yli 100-kiloisten sarjassa. Hän kuoli sukellusmatkalla Thaimaan Phuketissa.
Napanuora
Napanuora on ihmisillä noin 50 cm pitkä ja 2 cm leveä kierteinen ”putki”, joka lähtee sikiön navasta ja päättyy äidin istukkaan sikiön puoleiselle pinnalle. Sen tehtävänä on suorittaa sikiön ja äidin välinen aineenvaihdunta, jonka avulla sikiö saa ravintoa ja happea, sekä poistaa kuona-aineet. Napanuorassa kulkee kaksi napavaltimoa ja yksi napalaskimo. Myös muilla istukkanisäkkäillä ihmisen lisäksi on napanuora.
Raimo Karlsson
Karlssonin aktiiviura painijana kesti 1960-luvulta 1980-luvun alkuun ja hän saavutti urallaan lukuisia mitaleita. Urallaan häm edusti Viipurin Voimailijoita.
Napanuora
Synnytyksen jälkeen verenkierto napasuonissa taukoaa, mutta jälkivuodon ehkäisemiseksi se sidotaan läheltä vatsan pintaa lujasti, ennen kuin se katkaistaan. Jäänyt tynkä kutistuu, ja arpi jää napana vatsan pinnalle.
Jill Hennessy
Jillian Noel Hennessy (s. 25. marraskuuta 1968 Edmonton, Alberta) on kanadalainen näyttelijä, joka tunnetaan televisiosarjoista Kova laki ja Yli synkän virran.
Lapsuus
Hennessy syntyi Edmontonissa, Albertassa. Hänen isänsä, John Hennessy, oli lihamyyjä, joka vaati huomattavasti matkustamista ja johti perheen toistuviin muuttoihin. Hänen äitinsä, Maxine, jätti perheen vuonna 1982, ja Jillin kasvatti osittain hänen isänäitinsä, Eleanor, joka asui Kitchenerissä, Ontariossa. Hänellä on nuorempi veli, John Hennessy Jr., ja identtinen kaksoissisko Jacqueline, joka on sanomalehtitoimittaja ja televisiojuontaja Kanadassa. Hennessyllä on irlantilaiset, ranskalaiset, ruotsalaiset ja italialaiset sukujuuret isänsä puolelta, ja suurimmaksi osaksi Ukrainan, kuten myös Itävallan, mustalaissukujuuret äitinsä puolelta. Hän valmistui Grand River Collegiate Institute:sta Kitcheneristä, Ontariosta.
Ura
Hennessy ja hänen siskonsa esittivät kaksoispuhelintyttöjä elokuvassa Erottomattomat vuonna 1988. Hänet listattiin lyhyeksi ajaksi Dana Scullyksi Salaiset kansiot -sarjaan. Hennessy on kuuluisin rooleista Claire Kincaidina Kova laki -sarjassa (1993–1996) ja Jordan Cavanaugh'na Yli synkän virran -sarjassa. Vuonna 1999 Hennessy näytteli Lisaa lesbo-elokuvassa Chutney Popcorn, ja vuonna 2000 hän kirjoitti, tuotti ja apuohjasi indie-elokuvan The Acting Class.
9. kesäkuuta 2007 Hennessy pääsi Kanadan Walk Of Fameen.
Yksityiselämä
Hennessy on naimisissa ravintoloitsija Paolo Mastropietron kanssa. Heillä on kaksi lasta, syyskuussa 2003 ja marraskuussa 2007 syntyneet pojat.
Pariisin metro
undefined thumb|250px|Pariisilainen metrojuna sisältäpäin. Pariisin metro (, Le métro) on Ranskan pääkaupungin Pariisin metrojunajärjestelmä. Pariisin metron suurimpia asemia ovat esim. Châtelet (Châtelet Les Halles), République, Nation, Montparnasse Bienvenüe, Gare du Nord, Gare Saint-Lazare, Gare de Lyon, Charles de Gaulle Étoile ja Denfert Rochereau.
Pariisin metro koostuu kuudestatoista linjasta. Numeroin 1–14 nimettyjen päälinjojen lisäksi on olemassa lyhyet linjat 3bis ja 7bis, jotka lähtevät eräiltä linjojen 3 ja 7 väliasemilta. Lisäksi linja 13 haarautuu pohjoisessa kahtia ja linja 7 etelässä. Pariisin metro kuuluu Euroopan suurimpiin metroverkostoihin: sen pituus on 218 kilometriä ja siihen kuuluu yli 300 asemaa. Joka päivä sen sisällä tehdään yli 9 miljoonaa metrojunamatkaa.
Pariisin metro on Lontoon (1863), Chicagon (1892), Glasgow'n (1896) ja Budapestin (1896) metrojen jälkeen maailman viidenneksi vanhin. Ensimmäinen linja (Porte de Vincennes – Porte Maillot) otettiin käyttöön 19. heinäkuuta maailmannäyttelyn vuonna 1900 pitkän poliittisen kädenväännön jälkeen. Alun perin metrosta suunniteltiin kuusilinjaista, mutta jo vuonna 1913 se käsitti kymmenen linjaa. Linja 14 on uusin ja täysin automatisoitu.
Pariisin metroasemia osoittaa METRO-merkki tai joskus pelkkä M-kirjain. Hector Guimardin suunnittelemat art nouveau -tyyliset metroasemien sisäänkäynnit ovat erittäin tunnettuja. Näistä sisäänkäynneistä on jäljellä 86. Metroverkostoa täydentävät vielä RER-lähijunat (Réseau Express Régional).
Linjat
thumb|250px|Pariisin metron ja RER:n linjakartta. thumb|250px|Näkymä La Fayetten metroasemalta.
Historia lyhyesti
Ensimmäinen linja avattiin ilman sen kummempia seremonioita 19. heinäkuuta 1900 Pariisin maailmannäyttelyä varten. Linjasto kasvoi nopeasti ensimmäiseen maailmansotaan mennessä. Laajennuksia esikaupunkeihin tehtiin 1930-luvulla. Verkosta tuli lähes täysimittainen toisen maailmansodan jälkeen. Metrossa otettiin käyttöön uusia junia kapasiteetin lisäämiseksi. Tulevaisuuden suunnitelmia rajoitti moni tekijä verkossa, kuten asemien lyhyt väli. Ratkaisuna perustettiin toinen verkko, RER, jota alettiin kehittää 1960-luvulla. 1990-luvulla avattiin automaattilinja 14 helpottamaan RER-linja A:n ruuhkaa.
Nimen "metro" etymologia
Nimi "Métro" oli lyhennetty nimi verkon alkuperäisen ylläpitäjän Compagnie du chemin de fer métropolitain de Paris nimestä. Nykyään Régie Autonome des Transports Parisiens ylläpitää metroa. Nimestä métro tuli niin suosittu, että se lainattiin useimpiin kieliin tarkoittamaan maanalaista rautatietä. Nykyään metro on käytetyin nimi maanalaisesta rautatiestä.
Junien kulkuajat
thumb|250px|Metron lippuautomaatti Junat kulkevat yleensä noin kello 05.00–01.00 joka päivä. Viimeinen juna saapuu pääteasemalle aina aikataulujen mukaisesti klo 01.15. Kuitenkin perjantain, lauantain ja pyhäpäivän vastaisina öinä liikenne jatkuu vielä tunnin pidempään, joten silloin viimeinen juna saapuu pääteasemalle kello 02.15. Yleensä uudenvuodenyönä sekä monien juhlien aikana metroliikenne jatkuu läpi yön.
Lippujen osto
Lipun junaan voi ostaa kioskista tai lipunmyyntiautomaateista. Laitureille pääsee automaattiporttien läpi antamalla laitteelle lippunsa. Tarkastettuaan lipun laite sylkäisee sen takaisin matkustajalle. Metron normaali lippu on "T+". Se on voimassa 90 minuuttia ja se tarkoitettu vain yhdelle yhdensuuntaiselle matkalle. Lippua voi käyttää metron lisäksi myös raitiovaunuissa ja busseissa. Lippu maksaa kaksi euroa. Kymmenen lipun sarjalippu Carnet maksaa alle viisitoista euroa. Tarjolla on myös viikon tai kuukauden ajan voimassa oleva kausilippu, Carte Orange. Lisäksi on tarjolla vuoden ajan voimassa oleva Intégrale (Imagine R opiskelijoille). Jos tarkoituksena on tehdä pikavisiitti Pariisiin, tarjolla on Paris Visite eli yhden, kahden, kolmen tai viiden päivän turistilippu. Pariisin metrossa voi käyttää myös Navigo Cardia, RFID:hen perustuvaa älykorttia. Se on korvaamassa Carte Orangen.
Yleiskatsaus
Pariisin metrojärjestelmässä on noin 215 kilometriä rataa sekä 300 yksittäistä asemaa. Asemien keskimääräinen välimatka on noin 562 metriä. Junat pysähtyvät kaikilla asemilla. Junien keskinopeus on 35 km/h ja suurin sallittu nopeus 70 km/h lukuun ottamatta automaattilinjaa 14, jossa se on 80 km/h. Junat kulkevat oikealla puolella. Raiteen leveys on sama kuin Ranskan rautateiden raiteiden leveys. Junien profiili on kuitenkin pienempi kuin SNCF:n tavallisten junien. Junissa on kolmesta kuuteen vaunua. Vaunumäärä on aina vakio samalla linjalla. Virta juniin saadaan virtakiskosta, josta tulee 750 voltin tasavirtaa (vrt. Helsingin metro).
Varhaisimpien linjojen suuntaukset kulkevat usein katujen alla niiden suuntaisesti. Esimerkiksi linja yksi noudattaa hyvin pitkälti Champs-Élyséesin ja Rue de Rivolin linjausta, koska tunnelit oli helpompi rakentaa katujen kuin rakennusten alle. Uudempien linjojen tunnelit ovat syvemmällä maan alla ja ne kulkevat usein rakennuskorttelienkin ali.
Eri linjat eivät yleensä kulje samoja raiteita pitkin. Paikoitellen kaksi linjaa kulkee muutaman kilometrinkin lähes vierekkäin samansuuntaisesti, mutta sellaisissakin tapauksissa kummallakin on oma tunnelinsa. Vaihtoasemilla matkustajat voivat joutua kulkemaan pitkiäkin matkoja tunneleissa siirtyäkseen yhden linjan asemalaiturilta toiselle.
Kalusto
Vaunuissa voi olla joko teräspyörät ("MF", matériel fer) tai kumirenkaat ("MP", matériel pneu). Alla on lueteltu Pariisin metrossa nykyisin käytettävät junamallit. Eri versiot on numeroitu suunnitteluvuoden mukaan, ei valmistusvuoden.
Historia
thumb|250px|Metron alkuaikoina tunnelit tehtiin kaivamalla ensin syvennys ja sen jälkeen peittämällä se. Pariisin kaupunki ja olemassa olevat rautatieyhtiöt ajattelivat jo vuonna 1845 metron rakentamista kaupungin keskustaan. Rautatieyhtiöt halusivat laajentaa olemassa olevia linjojaan maan alle, mutta Pariisi tahtoi uuden ja itsenäisen verkon. Erimielisyys jatkui vuodesta 1856 vuoteen 1890. Sinä aikana Pariisin väkiluku kasvoi voimakkaasti ja liikenne lisääntyi massiivisesti. Hankala tilanne laittoi vauhtia rakentajiin ja antoi kaupungille tilaisuuden toteuttaa visionsa.