cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Toinen Tšetšenian sota
Sodan alku
Elokuussa 1999 Šamil Basajevin ja Khattabin johtamat islamilaistaistelijat tunkeutuivat Tšetšeniasta Dagestaniin ja perustivat sinne valtion nimeltä ”Pohjois-Kaukasian islamilainen tasavalta”, jota oli tarkoitus laajentaa muuallekin Kaukasiaan. . Seuraavien viikkojen aikana Venäjän joukot valtasivat alueet takaisin.
Syyskuussa 1999 Dagestanissa ja Venäjän eri osissa räjäytettiin kerrostaloja. Iskuissa kuoli 300 ihmistä. Venäjän viranomaiset syyttivät iskusta tšetšeenejä ja heitä tukeneita islamilaistaistelijoita.
Venäjä vaati syyskuun lopussa jyrkin sanoin Tšetšenian presidentti Aslan Mashadovia pidättämään terroristi Šamil Basajevin, mutta Mashadov ei suostunut. Vaikka Basajev ei ollutkaan poliittisesti suosittu Tšetšeniassa, hänellä oli ulkomaisia tukijoita ja sen verran vaikutusvaltaa maassa, ettei Mashadov kyennyt pidättämään häntä.
Sota ja Groznyin valtaus
23. syyskuuta venäläiset pommittivat Groznyia ensimmäistä kertaa neljään vuoteen. Mashadov julisti Pyhän sodan, mikä oli liikekannallekutsu kaikille aikuisille miehille.
1. lokakuuta Venäjän pääministeri Vladimir Putin lähetti joukot Tšetšeniaan.
Joulukuussa 1999 Mashadov julisti että Groznyia puolustetaan viimeiseen asti. Venäläiset kehottivat siviilejä poistumaan kaupungista 11. joulukuuta mennessä, minkä johdosta Euroopan unioni uhkasi Moskovaa pakotteilla. Läntisten lähteiden mukaan Groznyssä oli tuolloin 50 000 ihmistä. Venäläiset viranomaislähteet ovat väittäneet siellä olleen vain toistakymmentätuhatta ihmistä. Kaupungista taisteltiin viikkojen ajan kovasti, ja helmikuussa 2000 Venäjä valtasi sen.
Sissisota
Presidentiksi vuodenvaihteessa noussut Putin julisti että kaupunki oli vallattu, mutta taistelut jatkuivat vuorilla.
Lokakuussa 2002 ryhmä tšetšeenimilitantteja otti 700 henkeä panttivangeiksi moskovalaisessa teatterissa. Välikohtauksessa sai surmansa 130 henkeä, useimmat heistä turvallisuusjoukkojen vapautusiskussa. Tapahtuman jälkeen Venäjä voimisti iskujaan Tšetšeniassa.
Beslanin koulukaappauksessa vuonna 2004 kuoli 340 lasta. Venäjä syytti kaappauksesta kansainvälisiä terroristeja ja etsintäkuulutti Mashadovin ja Basajevin.
Sisseillä on epäilty olevan yhteyksiä al-Qaidaan, mutta niitä ei ole voitu todistaa.
Lokakuussa 2004 Alu Alhanov valittiin Tšetšenian presidentiksi. Seuraavassa helmikuussa kapinallisjohtaja Mashadov tarjosi tulitaukoa ja yritti taivutella venäläisiä rauhanneuvotteluihin. Alhanovin hallitus vaati Mashadovia antautumaan. Mashadov sai surmansa maaliskuussa venäläisjoukkojen erikoisoperaatiossa.
Sodan päättyminen
Venäjä ilmoitti lopettaneensa terrorisminvastaisen operaationsa 16. huhtikuuta vuonna 2009.
Sotarikokset
Sekä Venäjän joukot ja heitä tukevat tšetšeenit että heitä vastustavat tšetšeeniseparatistit rikkoivat törkeästi ihmisoikeuksia ja sodan sääntöjä toisessa Tšetšenian sodassa. Venäjän tekemistä ihmisoikeusrikoksista on raportoinut muun muassa kansainvälinen ihmisoikeusjärjestö Human Rights Watch ja Euroopan neuvosto.
Tiedot sodan uhrien määrästä ovat hyvin epävarmoja. Venäjä on myöntänyt 4 572 sotilaan menehtyneen vuoden 2002 loppuun mennessä, mutta esim. venäläisten sotilaiden äitien järjestön tietojen mukaan kaatuneita sotilaita olisi noin kolminkertainen määrä. Kuolleiden tšetšeenien lukumäärä on paljon korkeampi ja myös vielä epävarmempi: venäläisten sotilaslähteiden mukaan yli 20 000 kapinallista on kuollut, mutta tšetšeenilähteiden mukaan luku on yli puolet pienempi. Tšetšeenien mukaan sodan siviiliuhrien määrä on huomattavasti yli 10 000, joidenkin arvioiden mukaan peräti 250 000. Tšetšenian sisäisten pakolaisten määrän arvioidaan olevan yli 230 000.
Kritiikki sanomalehdissä ja kirjoissa
Venäjälläkin riippumattomat tiedotusvälineet ovat kritisoineet avoimesti Tšetšenian sotaa, muun muassa viikkolehti Novaja gazeta. Sodanvastustuksestaan tuli kuuluisaksi myös Novaja Gazetan toimittaja Anna Politkovskaja, jolta on ilmestynyt muun muassa kirja Toinen Tšetšenian sota. Aleksandr Litvinenko ja Juri Felštinski julkaisivat aluksi Venäjältä paenneen oligarkki Boris Berezovskin tuella kirjan Venäjä kuilun partaalla – turvallisuuspalvelut demokratian uhkana. Kirjan mukaan FSB teki terrori-iskut Moskovassa ja muualla, ja pani ne tšetšeenien syyksi. Siten Venäjän hajoamista pelkäävät poliitikot saivat syyn tšetšeenien separatismin kukistamiseen. Putin pystyi kirjan mukaan häikäilemättömästi ratsastamaan juonitellen aloitetulla sodalla presidentiksi, kun esiintyi kovaotteisena terroristi-tšetšeenejä vastaan taistelevana sankarina.
Sekä Litvinenko että Politkovskaja murhattiin.
Juraj Slafkovský
Juraj Slafkovský (s. 30. maaliskuuta 2004 Košice, Slovakia) on slovakialainen jääkiekkoilija ja olympiamitalisti, joka pelaa NHL-seura Montreal Canadiensin organisaatiossa. Seura varasi hänet koko NHL:n varaustilaisuuden 2022 ensimmäisenä pelaajana, jolloin Slafkovskýsta tuli kaikkien aikojen ensimmäinen NHL:ään ykkösenä varattu slovakialaispelaaja sekä Suomen sarjoista varattu pelaaja. Hän on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä, mutta Slafkovský osaa pelata myös keskushyökkääjänä.
Eino Auer
Eino Hannes Auer (31. toukokuuta 1898 Pori – 22. lokakuuta 1941 Kiestinki) oli suomalainen kirjailija ja kääntäjä. Hän kirjoitti myös pakinoita nimimerkillä Solmu.
Juraj Slafkovský
Vuoden 2021 maailmanmestaruuskilpailujen avausottelussa Slafkovskýsta tuli modernin ajan maailmanmestaruuskilpailujen historian nuorin pelaaja 17 vuoden, seitsemän viikon ja kolmen päivän ikäisenä. Slafkovský voitti pronssimitalin talviolympialaisissa 2022, ja hänet valittiin turnauksen arvokkaimmaksi pelaajaksi, kun hän teki seitsemässä ottelussa seitsemän maalia.
Eino Auer
Auer kävi kuusi luokkaa Porin lyseota ja suoritti Ateneumissa piirustuskurssin. Hän oli kesällä 1916 Satakunnan Sanomain aputoimittajana. Auer meni ensimmäisen maailmansodan aikana vapaaehtoisena Venäjän armeijan palvelukseen. Hän kävi Pietarissa Vladimirin sotaopiston vänrikkikurssin. Suomen itsenäistyttyä hän palveli Terijoen rajavartiopataljoonassa. Myöhemmin hän oli kirjastoapulaisena Porissa ja toimittajana Satakunnan Kansa-lehdessä 1922–1923.
Jatkosodan aikana Auer palveli kapteenina JR 53:ssa. Hän kaatui Kiestingissä lokakuun lopulla 1941. Hänet on haudattu Hietaniemen hautausmaalle.
Juraj Slafkovský
Seuraura
Kaudeksi 2018–2019 vain 14-vuotias Slafkovský siirtyi Itävaltaan RB Hockey Academyn B-nuoriin, mutta hän siirtyi kuitenkin kesken kauden Tšekkiin HK Hradec Královén organisaatioon. Slafkovský pelasi kauden suurimmaksi osaksi seuran C-nuorissa, joiden paras pistemies ja syöttäjä hän oli pudotuspeleissä tehopistein 5+9=14. Hän pelasi kauden aikana myös neljä ottelua Hradec Královén U19-junioreissa.
Slafkovský siirtyi kaudeksi 2019–2020 vain 15-vuotiaana Suomeen ja Turun Palloseuran organisaatioon. Hän pelasi kautensa suurimmaksi osaksi seuran B-nuorissa, joiden paras pistemies ja maalintekijä Slafkovský oli tehopistein 22+30=52, joilla hän jakoi koko B-nuorten SM-sarjan pistepörssin kymmenennen sijan KalPan Rasmus Kuirin ja Jokereiden Olli Östermanin kanssa. Slafkovský pelasi kauden aikana myös neljä ottelua TPS:n A-nuorissa ja kaksi ottelua C-nuorissa.
Kauden 2020–2021 Slafkovský pelasi suurimmaksi osaksi TPS:n U20-joukkueessa, jossa hän pelasi 16 runkosarjaottelua tehopistein 8+5=13 ja kaksi pudotuspeliottelua tehopisteittä, mutta Slafkovskýn kautta lyhensi kuudella viikolla kuitenkin olkapäävamma. Kaudeksi 2021–2022 hän teki kaksivuotisen juniorisopimuksen TPS:n SM-liigajoukkueen kanssa.
OHL-joukkue Erie Otters varasi Slafkovskýn 90. pelaajana CHL:n varaustilaisuudessa 2021. Hän aloitti kauden 2021–2022 kuitenkin TPS:n SM-liigajoukkueessa, jossa Slafkovský pelasi ensimmäisen miesten pääsarjaottelunsa vain 17-vuotiaana Mestarien liigan kolmannella kierroksella 3. syyskuuta 2021 vieraissa saksalaista Fischtown Pinguinsia vastaan. Hänet merkittiin TPS:n nelosketjun vasempaan laitaan Juhani Jasun ja Topias Haapasen viereen. Slafkovský sai ottelussa jääaikaa 13.15 minuuttia. Ensimmäisen SM-liigaottelunsa hän pelasi runkosarjan kolmannella kierroksella 15. syyskuuta 2021 vieraissa JYPiä vastaan. Slafkovský merkittiin TPS:n kakkosketjun oikeaan laitaan Mitch Hultsin ja Tyler Steenbergenin viereen. Hän sai ottelussa jääaikaa 16.25 minuuttia. Liigauransa avausmaalin Slafkovský teki 2. joulukuuta 2021 Oulun Kärppiä vastaan. Hänestä tuli 17 vuoden, kahdeksan kuukauden ja kolmen päivän ikäisenä liigahistorian nuorin maalin tehnyt ulkomaalaispelaaja sekä ensimmäinen maalinteossa onnistunut alle 18-vuotias ulkomaalaispelaaja. 22. tammikuuta 2022 Slafkovský kohotti käsivarsiaan ja taklasi Kärppien Jaakko Niskalaa päähän sillä seurauksella, että Niskala loukkaantui. Slafkovskýlle tuomittiin tilanteesta 5+20-minuutin ottelurangaistus ja hänet asetettiin kuuden ottelun mittaiseen pelikieltoon. Slafkovskýn tulokaskausi toi kaikkiaan 31 runkosarjaottelussa tehopisteet 5+5=10 ja 18 pudotuspeliottelussa tehopisteet 2+5=7. Hän voitti kauden päätteeksi SM-hopeaa. Mestarien liigassa Slafkovský pelasi neljä ottelua tehden yhden syöttöpisteen.
Slafkovskýn odotettiin yleisesti tulevan varatuksi kolmen ensimmäisen pelaajan joukossa NHL:n varaustilaisuudessa 2022, jossa selkeänä ennakkosuosikkina pidettiin jo monta vuotta Shane Wrightia. Kesäkuussa 2022 kanadalaisen The Sports Network-kanavan asiantuntija Bob McKenzie listasi hänet rankingissaan hieman yllättäen ensimmäiseksi ohi Wrightin. Lopulta koko varaustilaisuuden isäntäjoukkueenakin toiminut Montreal Canadiens varasi Slafkovskýn ensimmäisenä pelaajana. Hänestä tuli kaikkien aikojen ensimmäinen NHL:ään ykkösenä varattu slovakialaispelaaja sekä Suomen sarjoista varattu pelaaja. Slafkovskýn jälkeen kakkosena varattiin Šimon Nemec, joten he molemmat tekivät historiaa, kun aiemmin pienimmällä numerolla NHL:ään on slovakialaisista varattu Marián Gáborikin kolmantena vuonna 2000.
Alle viikko NHL-varauksensa jälkeen Slafkovský teki Montreal Canadiensin kanssa kolmivuotisen tulokassopimuksen.
Maajoukkueura
Slafkovský edusti Slovakiaa Pekingin olympiakisoissa 2022, jolloin hän voitti pronssia. Turnauksen avausottelussa Suomea vastaan Slafkovský teki kaksi maalia. Hänestä tuli kaikkien aikojen kolmas kaksi maalia olympialaisissa tehnyt alle 18-vuotias pelaaja, kun edellisen kerran saavutukseen ylsivät Yhdysvaltain Ed Olczyk ja Kanadan Kirk Muller Sarajevossa 1984. Hän oli turnauksen nuorin pelaaja. Myös pronssiottelussa Ruotsia vastaan Slafkovský teki kaksi maalia, joista ensimmäinen jäi Slovakian 0–4-voittoon päättyneen ottelun voittomaaliksi. Jälkimmäinen syntyi vastustajan tyhjään maaliin. Hänen osumansa ratkaisivat joukkueelle pronssia ja kaikkien aikojen ensimmäisen olympiamitalin jääkiekossa. Slafkovský teki turnauksessa kaikkiaan seitsemän maalia, joilla hän voitti turnauksen piste- ja maalipörssin. Slafkovský valittiin myös turnauksen arvokkaimmaksi pelaajaksi ja tähdistökentälliseen.
Slafkovský pelasi myös maailmanmestaruuskilpailuissa vuosina 2021 ja 2022. Hänet valittiin ensimmäisen turnauksen kisajoukkueeseen hieman yllättäen vain 17-vuotiaana ennen ensimmäistäkään miesten sarjaottelua. Slafkovský teki A-maajoukkuedebyyttinsä ennen maailmanmestaruuskilpailuja Kaufland Challengessa 21. huhtikuuta 2021 Piešťanyssa Latviaa vastaan. Hänet merkittiin Slovakian nelosketjun vasempaan laitaan Andrej Kollárin ja Adrián Holešinskýn viereen. Slafkovský teki ottelussa ensimmäisen A-maajoukkuemaalinsa, kun hän ratkaisi joukkueelleen 1–0-voiton jatkoajalla, kun erää oli pelattu vain 52 sekuntia. Maalin syötti Slafkovskýn joukkuetoverina TPS:ssä pelannut Samuel Kňažko. Slafkovský pelasi ensimmäisen maailmanmestaruuskilpailujen ottelunsa turnauksen avausottelussa 21. toukokuuta 2021 Latvian Riiassa Valko-Venäjää vastaan, jolloin hänestä tuli modernin ajan maailmanmestaruuskilpailujen historian nuorin pelaaja vain 17 vuoden, seitsemän viikon ja kolmen päivän ikäisenä. Aiempaa ennätystä piti hallussaan vain muutaman tunnin ajan aiemmin samana päivänä ensimmäisen maailmanmestauuskilpailujen ottelunsa pelannut Italian Thomas Galimberti.
Vuoden 2022 turnauksessa Slafkovský voitti Slovakian sisäisen piste- ja syöttöpörssin tehopistein 3+6=9, joilla hän oli myös turnauksen tehokkain alle 20-vuotias pelaaja. Valmentajat valitsivat Slafkovskýn joukkueensa turnauksen yhdeksi kolmesta parhaasta pelaajasta. Hänet valittiin myös Kazakstania vastaan pelatun alkulohkon ottelun päätteeksi Slovakian ottelun parhaaksi pelaajaksi. Slafkovský pelasi myös Pekingin olympiakisojen 2022 karsinnoissa. Yhteensä Slafkovský on pelannut 32 A-maaottelua tehopistein 8+8=16.
Slafkovský pelasi myös alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuissa vuosina 2021 ja 2022. Jälkimmäisessä turnauksessa hänet valittiin Ruotsia vastaan pelatun alkulohkon ottelun päätteeksi Slovakian ottelun parhaaksi pelaajaksi. Turnaus kuitenkin keskeytettiin useassa joukkueessa ilmenneiden koronavirustartojen vuoksi. Kun turnaus järjestettiin uudelleen, Slovakia sijoittui 9. sijalle.
Slafkovský pelasi myös alle 18-vuotiaiden Hlinka Gretzky Cupissa vuonna 2021, jolloin hän saavutti joukkueineen hopeaa. Slafkovský jakoi tehopistein 3+6=9 Slovakian sisäisen syöttöpörssin voiton Filip Mešárin ja Alex Čiernikin kanssa sekä sijoittui sisäisessä pistepörssissä toiseksi edellään Dalibor Dvorský. Yhteensä hän on pelannut 14 nuorten ja 28 poikien maaottelua. Lisäksi hän on kuulunut Slovakian alle 16-vuotiaiden maajoukkueen kapteenistoon.
Pelityyli
TPS:n U20-joukkueen päävalmentajan Hermanni Vidmanin YLE Urheilulle toukokuussa 2021 antaman haastattelun yhteydessä Slafkovskýa luonnehdittiin voimahyökkääjän tyyliseksi pelaajaksi, jolle käy pelissä melkein mikä tahansa rooli. Hänellä mainittiin olevan opittavaa puolustuspelissä, mutta Slafkovskýlla on kuitenkin paljon enemmän lahjakkuutta hyökkäyssuuntaan. Hänen mainittiin myös tottuneen pelaamaan ennakkoluulottomasti vanhempien pelaajien kanssa, varsinkin maalinedustalla. Myöhemmin samassa kuussa Vidman luonnehti Slafkovskýa Iltalehden haastattelussa:
Vidman on verrannut Slafkovskýa pelityyliltään hänen maanmieheensä Marián Hossaan, jonka hän on maininnut itsekin esikuvakseen. Slafkovský on maininnut toiseksi suosikkipelaajakseen myös Patrick Kanen.
Johanna Käkönen
Johanna Käkönen (s. 27. toukokuuta 1992 Mynämäki) on suomalainen pesäpalloilija. Hän on pelannut naisten Superpesiksessä Turku-Pesiksen joukkueessa kausina 2011–2012, Rauman Lukossa kaudella 2013 ja Kankaanpään Mailassa kaudella 2015. Kaudella 2019 hän pelaa Superpesiksessä Mynämäen Vesan riveissä. Hänen kasvattajaseuransa on Laitilan Jyske, jota hän edusti vuoteen 2010 saakka.
Libitina
Libitina oli roomalainen hautajaisten ja vainajien jumalatar. Hän valvoi vainajille tehtyjä kunnianosoituksia. Libitinalla oli temppelit Esquilinus- ja Aventinus-kukkuloilla, joista hautausurakoitsijat (libitinarii) saivat lainata ruumispaareja ja muita hautajaismenoissa tarvittavia välineitä. Amfiteatterin portti, jonka kautta kuolleet gladiaattorit kannettiin ulos, oli nimeltään Porta Libitinensis. Runoudessa Libitina oli kuoleman metafora.
Kuoleman kentät
Kuoleman kentät (The Killing Fields) on Roland Joffén ohjaama brittiläinen sotadraama, joka valmistui vuonna 1984. Elokuvan on käsikirjoittanut Bruce Robinson ja keskeisimmissä rooleissa ovat Sam Waterston, Haing S. Ngor, John Malkovich ja Julian Sands.
Elokuva pohjautuu kambodžalaisen toimittaja Dith Pranin kokemuksiin punaisten khmerien hallinnosta ja sitä edeltäneestä tapahtumista.
Kuoleman kentät voitti kolme Oscar-palkintoa seitsemästä ehdokkuudestaan. Haing S. Ngor voitti parhaasta miessivuosasta, Chris Menges parhaasta kuvauksesta ja Jim Clark parhaasta leikkauksesta. Ngor sai lisäksi BAFTAn ja Golden Globen roolityöstään. Elokuva voitti kokonaisuudessaan kahdeksan BAFTA-palkintoa.
British Film Instituten valitsemat asiantuntijat äänestivät Kuoleman kentät vuonna 1999 yhdeksi kaikkien aikojen sadasta parhaasta brittielokuvasta. The New York Timesin kriitikot valitsivat sen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa. American Film Institute valitsi elokuvan vuonna 2006 listalleen sadasta kaikkien aikojen innostavimmasta elokuvasta.
Oscarit
Ehdokkaana:
BAFTAt
Ehdokkaana:
Golden Globet
Ehdokkaana:
Isohaarahaukka
Isohaarahaukka (Milvus milvus) on keskikokoinen päiväpetolintulaji.
Koko ja ulkonäkö
Isohaarahaukka on väriltään ruosteenruskea. Sen syvälovinen pyrstö on tiilenpunainen ja pää harmahtava. Mustakärkisten siipien alapinnalla erottuu laaja valkea alue. Se on haarahaukkaa (Milvus migrans) kirkasvärisempi ja solakampi. Isohaarahaukan pituus on noin 61–66 senttimetriä, siipiväli noin 175–195 senttimetriä, ja paino noin 757–1 221 grammaa.
Levinneisyys
Isohaarahaukka pesii siellä täällä ympäri Eurooppaa, luoteisimmassa Afrikassa, Kanariansaarilla sekä miltei hävinneenä Kap Verdellä. Laji on ihmisvainon takia voimakkaasti taantunut pääosassa esiintymisaluetta. Euroopassa vahvin kanta on Saksassa. Etelä-Ruotsin kanta kasvaa hitaasti. Euroopassa pesii 19 000–25 000 paria, mikä on 95 % koko maailman populaatiosta. Suomessa sitä tavataan satunnaisesti mutta lähes vuosittain. Laji on havaittu Suomessa 50–60 kertaa. . Pohjoisimmat populaatiot ovat muuttolintuja, jotka talvehtivat Välimerenmaissa.
Elinympäristö
Isohaarahaukka suosii avoimia ympäristöjä, kuten ruoho- ja viljelysmaita sekä avoimia metsämaita.
Lisääntyminen
Isohaarahaukka käyttää muun muassa vanhoja hiirihaukan tai korpin pesiä. Pesä on tavallisesti lehtipuussa, joskus harvoin kalliojyrkänteellä. Pesä voi olla käytössä useita vuosia peräkkäin, joskus jopa 17 vuotta. Se verhoilee pesänsä mitä kummallisimmilla aineksilla, niistä on löydetty muun muassa alusvaatteita ja nallekarhuja. Pesään naaras munii 1–4 munaa, tavallisimmin kaksi, joita haudotaan 31–32 päivää. Haudonta alkaa jo ensimmäisestä munasta, joten kolmimunaisen pesyeen haudonta kestää noin 38 päivää. Naaras hoitaa pääosan hautomisesta, joskin koiras voi päivällä hautoa lyhyitä hetkiä, alle puoli tuntia kerrallaan. Naaras lämmittää ja hoivaa poikasia ensimmäiset kaksi viikkoa, jolloin koiras huolehtii poikueen ravinnosta. Myöhemmin molemmat emot saalistavat. Poikaset oppivat lentämään noin seitsemän viikon ikäisinä, mutta jos ravintoa on ollut niukasti, voi lentoonlähtö onnistua vasta 60–70 päivän iässä. Poikaset lähtevät syysmuutolle vanhempiensa kanssa. Laji on sukukypsä kaksivuotiaana.
Isohaarahaukka voi toisinaan risteytyä haarahaukan kanssa. Tällainen haarahaukan ja isohaarahaukan pari yritti pesiä myös Suomessa vuonna 2016, mutta pesintä epäonnistui.
Ravinto
Isohaarahaukka syö lähinnä haaskoja sekä pieniä nisäkkäitä ja lintuja. Sille kelpaavat kuitenkin myös sammakkoeläimet, matelijat, kalat ja kastemadot.
Torvikukka
Torvikukka (Salpiglossis sinuata) on koisokasvien heimoon kuuluva laji. Se on kotoisin Chilestä. Kasvi on 50–70 cm korkea. Varressa on paljon haaroja. Lehdet ovat väriltään vaaleanvihreitä. Kukkien värisävyjä ovat valkoisen, keltaisen, punaisen, liilan ja sinisen sävyt. Kukat ovat muodoltaan torvimaiset, ja niiden terälehdissä suonet ovat hyvin nähtävissä. Torvikukka kukkii heinäkuulta elokuulle. Kasvi menestyy aurinkoisella, multavalla ja ravinteikkaalla kasvupaikalla. Koristekasvina torvikukan esikasvatus on Suomessa aika aloittaa huhtikuulla, ja taimet istutetaan ulos kun ei enää ole hallanvaaraa. Istutusväli on 25 cm.
Sukupuolisensitiivinen sosiaalinen nuorisotyö
Sukupuolisensitiivinen sosiaalinen nuorisotyö on työmuoto, jossa tiedostetaan, miten sukupuoli ja muut ihmisyyden piirteet vaikuttavat ihmisen kasvuun, kehitykseen ja hyvinvointiin; miten ihmisiä kohdataan ja kohdellaan, millaisia mahdollisuuksia heille elämässä avautuu ja millaisista mahdollisuuksista he tulevat poissuljetuiksi. Sukupuolisensitiivistä sosiaalista nuorisotyötä on tehty Suomessa vuodesta 1998 alkaen Suomen Setlementtiliiton Upea minä -tyttötyöhankkeen käynnistyttyä. Hankkeen tuloksena ensimmäinen Tyttöjen Talo® perustettiin Helsinkiin vuonna 1999.
Sukupuolisensitiivinen sosiaalinen nuorisotyö voidaan kiteyttäen määritellä seuraavasti:
Perusta
Sukupuolisensitiivisyydelle läheisiä käsitteitä ovat muun muassa sukupuolitietoisuus, tasa-arvokasvatus, normitietoisuus ja -kriittisyys sekä moninaisuuskasvatus. Intersektionaalisuuden huomioivassa sukupuolisensitiivisessä sosiaalisessa nuorisotyössä pyritään dialogisen toiminnan keinoin edistämään tasa-arvoa, yhdenvertaisuutta ja sosiaalista oikeudenmukaisuutta yksilö-, yhteisö- ja yhteiskuntatasolla.
Sukupuolisensitiivisellä sosiaalisella nuorisotyöllä ei ole yhtä yhtenäistä taustateoriaa. Sosiaalipedagogiikka tarjoaa kuitenkin hyvän kehyksen hahmottaa sukupuolisensitiivisyyden ja sosiaalisen nuorisotyön keskeisiä toimintaperiaatteita ja yleisiä tavoitteita. Sosiaalipedagogiikan lisäksi kriittinen, feministinen ja positiivinen pedagogiikka vahvistavat omilla näkökulmillaan sukupuolisensitiivisen sosiaalisen nuorisotyön teoreettista taustaa ja ammatillisen toiminnan perusteita.
Ammatillisesti sukupuolisensitiivinen sosiaalinen nuorisotyön on luonteeltaan alati kehittyvää, jossa teoria, käytäntö ja toiminnan kriittinen reflektio muodostavat erottamattoman kokonaisuuden. Sukupuolisensitiivisen sosiaalisen nuorisotyön toimijan kompetenssi rakentuu eettisestä, reflektiivisestä, teoreettisesta ja käytännöllisestä osaamisesta.
Tavoitteet
Yleisinä tavoitteina ovat kasvurauhan mahdollistaminen, yksilön ja yhteisöjen mahdollisuuksien rikastuttaminen, subjektiuden ja toimijuuden vahvistaminen ja hyvinvoinnin edistäminen. Sukupuolisensitiivisellä sosiaalisella nuorisotyöllä osallistutaan rakentamaan tasa-arvoista, yhdenvertaista ja sosiaalisesti oikeudenmukaista maailmaa, jossa jokainen voi sukupuolesta tai muista ihmisyyden piirteistä riippumatta:
Valtakunnallinen sukupuolisensitiivisen sosiaalisen nuorisotyön verkosto
Loisto setlementti ry koordinoi valtakunnallista sukupuolisensitiivisen sosiaalisen nuorisotyön verkostoa “suseverkostoa”. Koordinoinnin tarkoituksena on mahdollistaa yhteisön toimijoiden välinen tuloksellinen asiantuntijayhteistyö  ja vahvistaa sukupuolisensitiivisen sosiaalisen nuorisotyön osaamista terveys-, sosiaali-, kasvatus- ja nuorisoalalla. Tällä hetkellä yhteisöön kuulu yhteensä noin 120 ammattilaista 14 eri järjestöstä ympäri Suomen.
David Bottrill
David Bottrill on kanadalainen musiikkituottaja, joka on voittanut kolme Grammy-palkintoa.
Jouttijärvi (Orivesi, Myllykylä)
Jouttijärvi on Pirkanmaalla Oriveden Myllykylän lähellä sijaitseva järvi.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Venehjoen valuma-alueella (35.74), jonka Taipaleenjoen alaosan alueeseen (35.743) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 134,4 metriä mpy. Siihen ei ole johdettu metsäojia, mutta sille on kaivettu laskuojan alku koneellisesti ja ojan jatkoa kutsutaan Jouttiojaksi. Jouttioja laskee 1,7 kilometrin päässä Myllyjärven luoteisrantaan saarta vastapäätä. Myllyojan laskujoki Taipaleenjoki laskee Nihuanjärveen.
Kasvilammas
thumb|Kasvilammas [[Claude Duretin piirrustuksessa vuodelta 1605.]] thumb|[[Hans Sloanen piirros Kiinasta hankkimastaan kasvilampaasta vuodelta 1698.]] Kasvilammas oli nimensä mukainen myyttinen kasvin ja eläimen sekoitus, johon uskottiin aikanaan luonnontieteilijöiden ja tutkimusmatkailijoiden keskuudessa. Kasvilampaasta käytettiin useampia eri nimiä, kuten Skyyttian lammas, Tartarian kasvilammas ja borametz.
Kasvilampaan olemassaolosta ja sen piirteistä kävivät tieteellistä keskustelua 1500-luvulla eläneet italialaiset oppineet Gerolamo Cardano ja Giulio Cesare della Scala. Cardanon mukaan kasvilampaan olemassaolo ei tuskin ollut edes mahdollista. Lammas tarvitsee syntyessään kohdun lämpöä, jota maassa ei ollut. Kasvissa ei niinkään voinut virrata verta ilman sydäntä. Toisaalta Cardano huomioi myös, että meressä eli kasveja muistuttavia eläimiä. Niinpä hänen mielestään maalla elävä kasvi olisi periaatteessa mahdollinen, jos sen ympäristö olisi oikeanlainen. Oikeanlaista ympäristöä hän kuvaili puolestaan "tiheänä" ilmana. Mahdollisen kasvilampaan hän uskoi kykenevän samanlaisiin aistimuksiin, kuin nilviäiset ja kalat. Della Scalla kirjoitti vastineen Cardanolle ja sepitti ivalliseen sävyyn kasvilampaan ominaisuuksia. Hän mainitsi kasvilammasta tavattavan tartarien mailla. Kasvilampaalla oli "jalat, kavio, korvat ja koko pää, paitsi sarvet". Ravinnokseen se käytti ympärillään kasvavaa kasvillisuutta. Jos kasvilammas söi kaiken ruohon vierestään se kuihtui eli kuoli.
Henna Nurmi
Henna Nurmi (s. 3. tammikuuta 1992 Mynämäki) on suomalainen pesäpalloilija. Hänen kasvattajaseuransa on Laitilan Jyske. Hän on pelannut naisten Superpesiksessä kaudella 2019 Mynämäen Vesan riveissä, jota hän on edustanut vuodesta 2012 alkaen. Rauman Lukon joukkueessa hän pelasi viisi Superpesiksen ottelua kaudella 2017.
Nina Temple
Nina Temple (s. 1956) on brittiläinen kommunisti. Hän toimi Ison-Britannian kommunistisen puolueen viimeisenä johtajana vuosina 1989–1991. Hän oli siten puolueen ensimmäinen ja ainoa naispuolinen johtaja. Puolueen seuraajaksi perustettiin Demokraattinen vasemmisto -niminen puolue. Senkin johtoon nousi Temple.
Temple liittyi nuorten kommunistien liittoon jo 13-vuotiaana ja toimi myöhemmin sen johdossa. Hän oli 44-vuotias, kun hänellä todettiin Parkinsonin tauti.
Moreirense FC
Moreirense Futebol Clube on jalkapalloseura Moreira de Cónegosin kaupungista. Seura pelaa kaudella 2018–2019 Portugalin korkeimmalla sarjatasolla Primeira Ligassa. Seura voitti Taça da Ligan kaudella 2016–2017.
Ensimmäinen Tšetšenian sota
Ensimmäinen Tšetšenian sota käytiin Venäjän ja Tšetšenian välillä vuosina 1994–1997. Sota johtui siitä, että tšetšeenien itsenäisyyttä ajavat tahot julistivat maan itsenäiseksi Neuvostoliiton hajottua.
Neuvostoliiton hajotessa kaikki neuvostotasavallat itsenäistyivät. Tšetšeeno-Ingušetia oli kuitenkin ollut ainoastaan autonominen osa Venäjän sosialistista federatiivista neuvostotasavaltaa, eikä Venäjä suhtautunut suopeasti sen itsenäisyyspyrkimyksiin. Kantaan vaikutti osaltaan mahdollisesti Tšetšenian halki kulkeva tärkeä öljyputki, joka yhdisti Azerbaidžanin öljykentät satamiin Mustallamerellä. Vuosituhannen vaihteessa Venäjä rakennutti uudet Tšetšenian kiertävät putkistot.
Ennen sotaa
Vuonna 1991 Neuvostoliitto hajosi. Tšetšenian kommunistijohtaja Doku Zavgajev syöstiin vallasta. Kaappausta johti tšetšeenipoliitikko Džohar Dudajev, entinen Neuvostoliiton ilmavoimien kenraali.
Dudajev voitti marraskuun presidentinvaalit yli 90 %:n kannatuksella. Hän julisti Tšetšenian itsenäiseksi melkein heti vaalien jälkeen. Venäjä ei hyväksynyt vaalitulosta. Samassa kuussa Georgia tunnusti Tšetšenian. Samaa ei tehnyt Venäjä, Yhdysvallat tai moni muukaan maa. Kansainvälisesti katsoen Tšetšenia jäi yksin. Pinnalta katsoen Venäjä näytti luovuttavan. Venäjä ja Tšetšenia sopivat venäläisten vetäytymisestä maasta toukokuussa 1992 ja sotilaat poistuivat maasta heinäkuussa 1992. Venäjän vetäydyttyä maasta vuoden 1992 kesällä jäljelle jäi runsaasti aseita. Venäläiset antoivat puolet aseistaan tšetšeeneille. Osin tämä johtui käytännön tilanteen tunnustamisesta: neuvostosotilaat olivat alkaneet myydä aseita paikallisille jo vuosia ennen Neuvostoliiton hajoamista. Myös Venäjän valtio myi merkittävän määrän aseita Dudajevin hallinnolle. Vain osa aseista päätyi kuitenkin Tšetšenian viralliselle armeijalle – suuri osa jäi yksityishenkilöille ja erilaisille epävirallisille ryhmille. Jo marraskuussa 1992 sota uhkasi Tšetšeniassa, kun Venäjä miehitti tšetšeenien ja inguušien rajan ainakin muodollisesti inguušien ja osseettien välisen konfliktin takia. Tämän takia Tšetšenia pani asevoimansa liikekannalle, mutta sota ei silti alkanut vielä.
Rikollisuus rehotti Tšetšeniassa ja johti siihen, että Venäjällä tšetšeeni liitettiin monesti mafiaan. Jeltsin ei halunnut neuvotella Dudajevin kanssa henkilökohtaisesti vuosina 1992–1994. 1990-luvun alussa Tšetšenian sotaa ajoivat kansallisuusministeri Shahrai ja hänen seuraajansa Jegorov vielä jyrkemmin. Vuonna 1992 Dudajevin syrjäyttämistä yritettiin sisäministeriön joukkojen ja KGB:n avulla. Yritysten epäonnistuttua Venäjä yritti tukea kapinaliikkeitä Dudajeviä vastaan. Kapinaliikkeissä oli mukana jopa entisiä rikollisia, kuten Ruslan Labazanov. Vuonna 1993 Dudajev oli ajautunut pahaan konfliktiin parlamentaarisen oppositionsa kanssa ja hänet koetettiin murhata toukokuussa 1993.
Salaiset operaatiot
Venäjä pidättäytyi täysimittaisista hyökkäyksistä aina vuoteen 1994 saakka. Syksyllä 1994 Venäjän erikoisjoukot koettivat monta kertaa syöstä Dudajevin vallasta, mutta kaikki yritykset epäonnistuivat. Lokakuussa 1994 Venäjän turvallisuuspalvelun tukemat sissijoukot yrittivät vallankaappausta, joka sekin epäonnistui. Heinäkuussa 1994 tšetšeenirikolliset kaappasivat bussin Mineralnyje Vodyn lähistöllä. Tätä ja muita kaappauksia on pidetty joko aitoina tšetšeenirikollisten toimina tai Venäjän turvallisuuspalvelun toteuttamina provokaatioina. Jotkut pitävät heinäkuun 1994 bussikaappausta viimeisenä syynä siihen, että Venäjä aloitti toimet Dudajevia vastaan.
Kapinalliset tšetšeenijoukot hyökkäsivät Groznyin keskustaan 26. marraskuuta 1994 panssareiden turvin. Todellisuudessa suuri osa kapinallisista oli Venäjän asevoimien sotilaita, joilla oli sopimus maan turvallisuuspalvelun kanssa. Hyökkäystä tukivat myös lentokoneet. ”Kapinalliset” kuitenkin saarrettiin ja väijytettiin. Gantemirovin ja Tamanin eliittidivisioonan sotilaat eivät mahtaneet Shamil Basajevin ja Ruslan Gelajevin sissijoukoille mitään. Tosin venäläiset tarkka-ampujat ampuivat monta vastarintamiestä katoilta. Venäjä ei julkisesti tunnustanut armeijansa sotivan Tšetšeniassa. Nämä Venäjän armeijan sotilaat olivat solmineet sopimuksen maansa turvallisuuspalvelun kanssa.
Sota
thumb|275px|Venäläinen sotilas Groznyin taistelujen keskellä. Jeltsin määräsi sadat panssarivaunut ja miehistönkuljetusajoneuvot tunkeutumaan Groznyiin aamunkoitteessa 11. joulukuuta.
Monet tšetšeenit pakenivat Groznyista vuoristojen kyliin, Ingušiaan tai Dagestaniin, mutta silti kaupunkiin jäi paljon tšetšeenejä ja venäläisiä. Edetessään kohti Groznyita venäläiset sotilaat ampuivat osaksi holtittomasti. Venäjän federaation alueet Tatarstan, Jakutia ja Karjala tuomitsivat hyökkäyksen. Paikalle saapuneet toimittajat raportoivat venäläisten sotilaiden huonosta moraalista, turhautuneisuudesta, runsaasta alkoholin käytöstä ja ryöstelyistä. 15. joulukuuta mennessä oli kuollut satoja siviilejä. Kozyrev lupasi sodan ratkeavan muutaman päivän kuluessa. Läntistä osastoa johtanut kenraali Ivan Babitshev pysäytti kolonnansa menetettyään 10 % ajoneuvoista. Hän kommentoi sotaretkeä televisiossa ja sanoi sen olevan laiton.
Dudajev ehdotti sodan lopettamiseksi kansanäänestystä Tšetšenian itsenäisyydestä. Venäläiset alkoivat pommittaa Groznyita yöllä 17. joulukuuta 1994 ja tulittaa tykeillä kolme päivää myöhemmin.
Jeltsin piti ensimmäisen televisioidun puheensa Tšetšenian sodasta 27. joulukuuta. Hän kertoi, että saarto Groznyin ympärillä on tiivis ja kaupunki on pian venäläisten hallussa ja lupasi, että ilmapommituksissa pidetään taukoa siviilien suojelemiseksi.
Sotilaiden äidit -järjestö arvosteli sotaa julkisesti ja kertoi että äidit halusivat poikansa pois sodasta. Äitejä matkusti Tšetšeniaan neuvottelemaan tšetšeenien kanssa.
Vuoden 1995 uudenvuodenaaton hyökkäys Groznyihin epäonnistui sotilaskolonnan ajettua kaupungin keskustassa tšetšeenien väijytykseen. Tšetšeenit tuhosivat panssarit singoin ja polttopulloin. Venäläiset sotilaat hajaantuivat pieniksi ryhmiksi. Tšetšeenit saattoivat tuhota suojatta jääneet venäläiset sotilaat. Hallitus ei saanut suljettua vapaata tiedonvälitystä. Moskovan televisiossa näytettiin romuksi palaneita panssareita ja kasoihin koottuja venäläissotilaiden ruumiita.
Venäjän 40 000 sotilaan joukot valtasivat lopulta Groznyin kaupunkialueet tammikuun loppuun mennessä. Tšetšeenit jatkoivat vastarintaa seuraavan 20 kuukauden ajan, ja taisteluissa menehtyi tuhansia. Groznyin keskusta oli käytännössä tuhottu, ja BBC:n arvioiden mukaan konfliktin aikana kuoli yli satatuhatta ihmistä, joista monet olivat siviileitä.
Maaliskuun alun tienoilla Groznyi oli vallattu ja venäläiset ilmoittivat ensimmäisen taisteluvaiheen päättyneen. Mutta tämä ei lopettanut sotaa. Nyt Tšetšeniaan saapui sisäministeriön joukkoja. Turvallisuuspalvelu loi vankileirejä, joissa tšetšeenejä kidutettiin ja tapettiin.
Shamaskin kylässä oli 2 000 kyläläistä ja pakolaista ennen Venäjän joukkojen tuloa. Venäläiset epäilivät kylässä olevan taistelijoita. Venäläiset saartoivat kylän tulittaen sitä yön yli. Aamulla sisäministeriön erikoisjoukot OMON:it menivät kylään. Joukot sytyttivät taloja ja ihmisiä liekinheittimillä, käyttivät väkivaltaa ja pakottivat väestöä seulontaleireihin. Kolmen päivän jälkeen joukot olivat tuhonneet 300 taloa. Tšetšeenejä kuoli kylässä 248 ja katosi 250.
Taisteluihin osallistui jonkun verran islamilaisia taistelijoita muista maista, mutta enimmäkseen sota oli Tšetšenian kansallinen itsenäisyyskamppailu. Zelimkhan Jandarbijevin ympärillä oli radikaali islamistiryhmä, mutta Dudajev oli vanha neuvostokenraali jolle uskonasiat olivat jääneet vieraiksi.
Loppukesällä 1995 islamilaiset taistelijat aloittivat terrori-iskut kostoksi venäläisten toimille. Basajevin miehet kaappasivat Budjonnovskojessa sairaalan ottaen noin tuhat panttivankia. Yli sata venäläistä kuoli operaatiossa kaappauksen päättämiseksi. Dudajev tuomitsi Budjonnovskojen tapahtumat, mutta seuraava isku näytti saaneen hänen hyväksyntänsä.
Joulukuussa 1995 Salman Radujev teki sissi-iskun Gudermesiin. Venäläisten pommitus tuhosi enemmän rakennuksia ja siviilejä kuin sissejä. Parin kuukauden päästä Radujev valtasi Dagestanissa Kizjarissa lentokentän ja rautatieaseman epäonnistuttuaan hyökkäyksessään kaupungin helikopteritukikohtaan. Sissit ottivat noin 2 000–3 000 panttivankia eri puolilta kaupunkia. Kun venäläiset hyökkäsivät sairaalaan, sissit alkoivat tappaa panttivankejaan, ja venäläiset vetäytyivät. Dagestanin viranomaiset neuvottelivat Budjonnovskojen mallin mukaisen pakosopimuksen sisseille, jotka alkoivat palata kotimaahansa panttivangit mukanaan. Venäläiset hyökkäsivät sissejä vastaan Pervomaiskojen kylässä. Sissit hyökkäsivät kylän poliisiasemalle. Jeltsin lupasi rangaista bandiitteja tai terroristeja käyttäen tarkka-ampujia. Nyt toinen ryhmä, jotka olivat Turkissa asuvia abhaaseja ja tšetšeenejä, kaappasi matkustajalautan Mustanmeren satamassa. Venäläiset pommittivat Pervomaiskojeta raketinheittimin, ja monet Radujevin sissit pakenivat vieden 80 panttivankia. Venäjän hyökkäyksessä kuoli 69, joista 28 siviilejä.
Tammikuussa 1996 Tšetšenian presidentiksi valittiin Doku Zjuganov. Dudajev julisti hänen olevan venäläisten nukkehallitsija. Huhtikuussa 1996 Venäjän armeijan ohjus tappoi Džohar Dudajevin, jonka satelliittipuhelin oli onnistuttu paikantamaan. Hänen seuraajakseen nousi varapresidentti Jandarbijev. Venäjän presidentti Boris Jeltsin ja Jandarbijev solmivat toukokuussa lyhytaikaisen tulitauon.
Maaliskuussa 1996 sissit valtasivat Groznyin kolmeksi päiväksi ottaen sotasaalista. . Jeltsinin voitettua kesän 1996 presidentinvaalit, hän perui Tšetšenian sodan lopettamiseen liittyvät lupauksensa. Venäläiset eivät purkaneet tiesulkuja ja joukot hyökkäsivät Gekhin ja Mahketyn kyliin. Uusi tšetšeenijohtaja Jandarbijev majaili Mahketyssa, mistä onnistui joukkoineen pakenemaan hyökkäystä. Monia siviilejä kuoli, myös lapsia. Kuukautta myöhemmin räjähti moskovalaisissa raitiovaunuissa kaksi pommia. Moskovan kansallismielinen pormestari Juri Luzhkov syytti iskuista kaupungin tšetšeenejä. Hän määräsi poliisit kostamaan iskut kaupungin tšetšeeneille. Epäiltiin että sodan kannattajia tukevat salaisen poliisin miehet tekivät pommi-iskut syyttäen tšetšeenien syyksi.
Basajevin johtamat sissit valtasivat Groznyin elokuussa 1996. Moskova lähetti Lebedin neuvottelemaan sodan lopettamisesta. Lebed ja Mashadov allekirjoittivat Hasavjurtin sopimuksen, johon kuuluivat tulitauko, venäläisten vetäytyminen ja viiden vuoden sisällä aloitettavat itsenäisyysneuvottelut.
Venäjä hävisi sodan muun muassa heikon sotilastaidon ja huonon mediakontrollin takia. Tšetšeenit käyttivät mediaa tehokkaasti hyväksi. Venäläisten ylimielisyys ja toisaalta tšetšeenien Venäjän asevoimien tuntemus sekä tietotekniikan, kuten matkapuhelimien, internetin ja satelliittipuhelimien käyttö auttoivat heitä. Venäläiset eivät osanneet vastata tšetšeenien sissitaktiikkaan, joka perustui yllätyksiin ja yötoimintaan. Venäjä menetti sodassa noin 30 000 sotilasta.
Sotarikokset ja kansainvälisen yhteisön reaktiot
Sota oli hyvin epäinhimillistä puolin ja toisin. Venäläiset rikkoivat ihmisoikeuksia, mutta kansainvälisten sopimisten ja lain vastaisiin toimiin syyllistyivät myös tšetšeenit. Human Rights Watch -järjestön raportin mukaan venäläiset surmasivat siviileitä ja kiduttivat kapinallisiksi epäilemiään tšetšeenimiehiä. Tšetšeenit surmasivat kiinni saamiaan venäläislentäjiä, ottivat venäläissairaalan panttivangeiksi ja käyttivät siviilisairaalaa suojakilpenään.
Kansainvälinen yhteisö tunnusti sodan Venäjän sisäiseksi asiaksi. ETYJin määrittelemät normit asettavat myös ”sisäisille turvallisuusoperaatioille” väkivallan käytön suhteen kohtuullisuusrajoituksia ja kiinnittävät erityistä huomiota siviiliväestön suojelutarpeeseen. Venäjä oli sitoutunut näihin muodollisesti, mutta rikkoi niitä jatkuvasti, ja useat eurooppalaiset järjestöt vaativat asiaan puuttumista.
ETYJ aloitti toimintansa Tšetšeniassa huhtikuussa 1995, ja pysyi maassa vuoteen 2001 asti. Sen tavoitteena oli edistää ihmisoikeuksia ja kriisinhallintaa sekä tukea avustusjärjestöjen työtä. Sen tarkkailijat olivat riippuvaisia Venäjän suojelusta, ja käytännössä ne pystyivät vain avustamaan joissakin neuvotteluissa.
Sodan jälkimainingit
Elokuussa 1996 solmittu Hasavjurtin sopimus oli ensimmäisen Tšetšenian sodan päätepiste. Varsinainen rauhansopimus allekirjoitettiin Kremlissä toukokuussa 1997.
Vuonna 1997 kapinallisjohtaja Aslan Mashadov valittiin Tšetšenian presidentiksi. Venäjä tunnusti hänen hallituksensa mutta ei ottanut kantaa Tšetšenian itsenäisyyteen.
Venäjän kannalta katsoen sota ei ratkaissut Tšetšenian kysymystä. Aikaa myöten osaltaan tämäkin vei toiseen sotaan, jossa Venäjä menestyi paremmin.
Love (Loven albumi)
Love on samannimisen yhtyeen esikoislevy vuodelta 1966. Sen julkaisi Elektra Records.
Albumi nousi parhaimmillaan Yhdysvaltain virallisen albumilistan sijalle 57, ja sitä myytiin noin 150 000 kappaletta.
Scheveningen
thumb|Scheveningeniä iltavalaistuksessa. thumb|Scheveningenin laituri (2011). Scheveningen on kaupunginosa Haagissa Alankomaissa. Scheveningen on nykyaikainen merenrantakaupunki, joka on tunnettu matkailukohteena.
Scarborough (North Yorkshire)
Scarborough on noin asukkaan kaupunki ja  asukkaan hallintopiiri (borough) North Yorkshiren kreivikunnassa Pohjois-Englannissa. Hallintopiiri sijaitsee Pohjanmeren rannikolla lähes kokonaisuudessaan North York Moorsin kansallispuiston rajojen sisäpuolella. Eskdale pohjoisessa ja Derwentjoki etelässä halkovat laajoja kanervanummia, joilla on siellä täällä lammastiloja ja uudelleenistutettua metsää. Kallioisella merenrannalla on useita pieniä kalastajakyliä. Suurin osa hallintopiirin väestöstä elää Scarboroughin, Fileyn ja Whitbyn rannikkokaupungeissa.
Scarboroughin kaupungissa oli kristillinen kappeli jo vuonna 1000. Norjan kuninkaan Harald Ankaran sotajoukot tuhosivat sen vuonna 1066. Vanhakaupunki levittäytyy sataman ympärille, ja moderni kaupunki on rakennettu kalkkikivitörmälle 30–70 metriä merenpinnan yläpuolelle. Scarboroughissa on rautatieasema, josta pääsee esimerkiksi Yorkiin. Kaupunki on ollut suosittu lomakohde 360 vuoden ajan. Se on myös tärkeä konferenssipaikka ja eläkeläisten suosima asuinpaikka.
Paavo Erkko
Paavo Erkko (21. kesäkuuta 1896 Helsinki – 8. heinäkuuta 1936 Helsinki) oli suomalainen maataloustutkija, maaviljelijä ja Helsingin Sanomien apulaisjohtaja. Erkko toimi Maatalouden Työtehoseuran johtajana ja tutki maatalouden työtehokysymyyksiä.
Bysantin keisarinna
Bysantin eli Itä-Rooman keisarinnat olivat myöhäisantiikin ja keskiajan Bysantin valtakunnan eli Itä-Rooman keisarien vaimoja tai joissain harvinaisissa tapauksissa valtakunnan hallitsijoita. Keisarinnat Irene, Zoe ja Theodora hallitsivat valtakuntaa itsevaltiaina. Monet keisarinnat olivat myös ns. valta valtaistuimen takana heidän alaikäisten poikiensa ja veljiensä ollessa hallitsijoita vain nimellisesti.
Paavo Erkko
Paavo Erkon vanhemmat olivat Helsingin Sanomien päätoimittaja Eero Erkko ja Maissi Erkko. Hän pääsi ylioppilaaksi 1917 Helsingin maanviljelyslyseosta ja valmistui Helsingin yliopistosta agronomiksi 1921 ja filosofian kandidaatiksi 1922. Erkko oli opiskeluaikanaan harjoittelemassa Leteensuon koeasemalla ja kiinnostui siellä suoviljelystä.
Bysantin keisarinna
Keisarin puolison arvonimi oli aluksi augusta kuten Rooman valtakunnassa. Keisari Herakleios vaihtoi vanhat latinalaiset arvonimet uusiin kreikkalaisiin. Keisarinnan uudeksi arvonimeksi tuli kreikaksi kuningatarta tarkoittava basilissa.
Paavo Erkko
Erkko osallistui Suomen sisällissotaan valkoisten puolella Uudenmaan rakuunarykmentissä oltuaan ensin punaisten vankina Tampereella.
Bysantin keisarinna
Luettelo Bysantin keisarinnoista
Luettelo ei ole täydellinen.
Paavo Erkko
Erkko perehtyi valmistumisensa jälkeen kesällä 1922 valtion apurahan turvin suoviljelystoimintaan Saksassa ja Pohjoismaissa. Hän toimi vuodesta 1922 alkaen maanviljelijänä hoitaen vuokraamaansa virkataloa Tammelan pitäjän Teurolla. Erkko oli Maatalouden Työtehoseuran johtajana 1926–1936. Hän tutki maatalouden työtehokysymyksiä, julkaisi teoksia alalta ja oli Suomen Maataloustieteellisen Seuran jäsen. Vuoden 1936 alussa Erkko tuli Helsingin Sanomien talousosaston palvelukseen apulaisjohtajaksi. Hän oli Helsingin Sanomien johtokunnan jäsen ja toimi Helsingin Uusi Kirjapaino Oy:n tilintarkastajana.
Bysantin keisarinna
Teodosiuksen dynastia
thumb|200px|right|Keisarinna [[Theodora (500-luku)|Theodoraa esittävä mosaiikki.]]
Paavo Erkko
Paavo Erkko kuoli 40-vuotiaana tapaturmaisesti 8. heinäkuuta 1936. Paavo Erkon veljiä olivat Helsingin Sanomien päätoimittaja Eljas Erkko ja kemian alan diplomi-insinööri Eero O. Erkko.
Bysantin keisarinna
Herakleiosten dynastia
right|thumb|300px|Raha jossa keisarinna [[Irene (Bysantin keisarinna)|Ireneä esittävä kuva.]]
Amorinen dynastia
right|thumb|300px|Keisarinna [[Zoe|Zoe Porfyrogenitaa ja hänen miehensä Konstantinos IX:a esittävä mosaiikki.]]
Makedonialainen dynastia
right|thumb|200px|Keisarinna Ireneä (Piroska) esittävä mosaiikki Hagia Sofiassa.
Syväjärvi (Orivesi, Untava)
Syväjärvi on Pirkanmaalla Oriveden Untavan lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 6,4 hehtaaria, se on 500 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Se on Sääksjärven eteläpuolella sijaitseva metsäjärvi, jolla ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,4 kilometriä ja sen rannat ovat pääasiassa metsämaata.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Venehjoen valuma-alueella (35.74), jonka Taipaleenjoen alaosan alueeseen (35.743) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 148,9 metriä mpy. Siihen on johdettu kolme soiden kuivatusojaa ja sen laskuoja lähtee järven itäpäästä. Laskuoja laskee noin 600 metrin päähän Sääksjärven Uitinsalmeen.
Tony
Tony on miehen etunimi, lyhentymä latinalaisesta Antonius-nimestä ja sen englantilaisesta vastineesta Anthony.
Suomessa nimi esiintyy tavallisimmin muodossa Toni. Muodossa Tony se on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu vuoden 2019 loppuun mennessä noin 3 600 miehelle ja noin 60 naiselle. Tonyn nimipäivä on suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan 17. tammikuuta. Suomen­kielisen kalenterin mukaan sama päivä on muun muassa Tonin nimipäivä.
Itävaltalainen holokaustin muistotyöpalvelu
Itävaltalainen holokaustin muistotyöpalvelu (Gedenkdienst) on vaihtoehto Itävallan pakolliselle ase-/siviilipalvelukselle. Siihen osallistuvat palvelevat joukkotuhojen muistolle perustetuissa instituutioissa.
1991 Andreas Maislinger alkoi kehittää itsenäistä, joskin pitkälti hallituksen rahoittamaa järjestöä, jonka nimeksi tuli Austrian Holocaust Memorial Service. Itävaltalaisen holokaustin muistotyöpalvelun tarkoitus on tunnustaa Itävallan osa holokaustin kollektiivisesta vastuusta. Muistotyöpalvelu tarjoaa apua holokaustiin liittyville arkistoille ja museoille. Vuodesta 1992 lähtien työhön on lähetetty noin 400 harjoittelijaa.
Itävaltalaisen holokaustin muistotyöpalvelujärjestö perusti "Itävaltalaisen holokaustin muistopalkinnon" ( "AHMA") vuonna 2006.
Itävaltalainen ulkomaillapalvelus on järjestön perusta, ja Itävallan hallitus on valtuuttanut sen lähettämään harjoittelijoita kumppanuusorganisaatioissa maailmanlaajuisesti.
Vepsä (Kuhmo)
Vepsän kylä sijaitsee Etelä-Kuhmossa Vepsänjoelta Nurmesrajalle saakka. Lännessä on naapurikylänä Katerma ja idässä Korpisalmi.
Asuttaminen
Vepsälle on tullut ensimmäinen asukas 1600-luvulla Pihlajanvaaralle (nykyinen Toivola). Myöhemmin asukkaita tuli lisää Vepsänjärven rannoille sekä myös Kuhmon kirkonkylälle päin. Varhaisina aikoina oli toistakymmentä taloa sekä joitakin pienempiä mökkejä, joista pulavuosina moni autioitui. Toimeentulo oli silloin paljolti kalastuksen ja metsästyksen sekä muutaman lehmän ja ns. pienkarjan varassa. Myöhemmin metsätyöt antoivat mahdollisuuksia lisäansioihin.
Maanviljely nykyään
Traktoreiden ja muiden koneiden yleistyessä 1950-luvulla peltojen pinta-alat lisääntyivät vähitellen. Nykyisin on Vepsällä maidontuotantoon erikoistuneita karjatiloja kuusi. Viljelysalat ovat vuokrapellot mukaan luettuna keskimäärin 40 ha:n paikkeilla ja työkoneet ovat tarvittavan tehokkaita.
Kulkuyhteydet
Vepsä oli pitkään ”korvessa”, sillä sinne ei ollut tietä. Tieyhteydet kuitenkin paranivat lopulta:
Luonnonkapitalismi
Luonnonkapitalismi on ajattelutapa, jossa kapitalismia laajennetaan ottamaan huomioon laajempi kokonaisuus kuin pelkkä taloudellinen rationaalisuus. Siinä lisätään ihmisten tuottamiin pääomiin luonnon tuottamat pääomat, jolloin saadaan neljä talouden kannalta olennaista pääomatyyppiä: thumb|[[Amory Lovins, yksi Natural Capitalism -kirjan tekijöistä ja Rocky Mountain -tutkimuslaitoksen johtaja.]]