cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Enfarce
Esikoislevyllä vierailevat seuraavat muusikot: Matias Kupiainen (Stratovarius), Mika Tyyskä (Mr. Fastfinger) sekä Francesco Fareri.
URI
URI (Uniform Resource Identifier) on merkkijono, jolla kerrotaan tietyn tiedon paikka (URL) tai yksikäsitteinen nimi (URN). Erityisesti URIn erikoistapausta URL:ää (Uniform Resource Locator) käytetään osoittamaan WWW-sivuja.
URI, URL ja URN
URI sisältää tietoverkossa sijaitsevan tiedon tunnisteen: se voi sisältää sijainnin, nimen tai molemmat. URL sisältää tiedon, jolla tieto voidaan hakea (tiedon sijainti).
Kaikki URL-tiedot ovat URI-tietoja, mutta kaikki URI-tiedot eivät ole URL-tietoja. URI voi sisältää myös skeemoja, joiden avulla voidaan vain yksikäsitteisesti nimetä tieto: URN ei sisällä tiedon sijaintia.
Yleinen URIn rakenne on :n mukaan seuraava: URI = scheme:[//authority]path[?query][#fragment] Vähintään skeema (scheme) ja polku (path) ovat sen pakolliset osat (URN).
pienoiskuva|oikea|350px|Yleinen URIn rakennekaavio.
URL (Uniform Resource Locator) sisältää tiedon hakemiseen tarvittavan tiedon kuten protokollan ja palvelimen: https://fi.wikipedia.org/w/wiki.phtml?title=URI#URI_ja_URL
URN (Uniform Resource Name) on URI-skeema, jonka avulla ei voi löytää tietoa, vaan se yksikäsitteisesti nimeää jonkin tiedon (ei sisällä protokollaa tai palvelintietoa).
Esimerkiksi seuraava URN-skeema nimeää kirjan ISBN-numeron avulla: urn:ISBN:952-9842-34-1
HTTP-skeema
Omistaja on tavallisesti DNS-nimi, mutta se voi olla myös IP-osoite. Polku on vinoviivoilla (/) tarkennettu tiedon sijaintipaikka omistajan sisällä. Useimmiten se kuvaa hakemistorakennetta, ja toiminto voi olla esimerkiksi lisätieto halusta muuttaa tietoa. Toiminto koostuu usein et-merkein (&) erotelluista muuttuja-arvopareista, joiden osat on eroteltu yhtäläisyysmerkillä (=). http://www.example.com/tiedot.php?nimi=Matti+Meikalainen&osoite=Aleksanterinkatu+50A
Lopussa voi olla vielä ristikkomerkillä (#) erotettuna tiedon osan kuvaava tunniste. Tätä tietoa ei kuitenkaan lähetetä verkon ylitse, vaan käyttäjälle etsitään tiedosta kyseinen kohta paikallisesti.
Osana omistajaa voidaan myös kertoa HTTP-palvelimen käyttämän TCP-portin numero kaksoispisteen jälkeen. Oletuksena porttinumero on 80, mutta se voi olla esimerkiksi 8080, jos samassa tietokoneessa halutaan käyttää useita palvelimia yhtä aikaa. http://www.example.com:8080/
Tämä saattaa kuitenkin olla mahdotonta käytettäessä IPv6-osoitteita, jotka on jaettu kaksoispisteillä. Tällöin IP on ympäröitävä hakasulkein. http://[2001:0db8:85a3:08d3:1319:8a2e:0370:7334]:8080/
XML-nimiavaruudet
XML-nimiavaruudet kuvataan URI-tyyppisesti merkkijonolla, joka yksikäsitteisesti määrittelee käytettävän nimiavaruuden. Se on tyypiltään kuten URL: http://omistaja/tunnus
Se ei kuitenkaan välttämättä ole käyttökelpoinen WWW-sivuna. (On toki suositeltavaa, että URL:n takaa löytyy jonkinlainen kuvaus käytetystä nimiavaruudesta.) Koska tämä tunnus muistuttaa HTTP-skeeman mukaista URL:ää, mutta ei ole käytettävissä WWW-sivuna, se ei itse asiassa ole määritelmän mukainen URI.
Töölönlahti
400px|pienoiskuva|Töölönlahtea Töölönlahti on merenlahti Helsingissä ydinkeskustan pohjoispuolella, Keskuspuiston eteläpäässä. Töölönlahti on yhteydessä avomereen Kruunuvuorenselältä alkavan salmen kautta, jonka osilla on nimet Siltavuorensalmi, Kaisaniemenlahti ja Eläintarhanlahti. Viimeksi mainitusta Töölönlahden erottaa rautatiepenger, jonka ali johtaa vain kapea vesiväylä.
Yleiskuva
Töölönlahden länsirannalla sijaitsevat Suomen Kansallisooppera ja -baletti ja Finlandia-talo sekä niiden välissä Hesperian puisto. Itärannalla on Linnunlaulun huvila-alue. Pohjoisrantaa pitkin kulkee Helsinginkatu, jonka toisella puolella on Eläintarhan puistoalue ja siellä lähellä Töölönlahtea Talvipuutarha. Töölönlahtea ympäröi joka puolelta yhteensä 2,2 kilometrin pituinen jalankulku- ja pyörätie, joskin osa Linnunlaulun huviloista on tien ja rannan välissä. Vuonna 2012 valmistui uusi jalankulku- ja pyöräliikenteen väylä Baana, joka on rakennettu entiseen satamaradan kuiluun ja jonka tarkoituksena on parantaa Töölönlahden saavutettavuutta. Etenkin kesäisin Töölönlahden ympäri juokseminen on suosittu lenkkeilykierros. Kesäisin keskellä Töölönlahtea toimi suihkulähde vuoteen 2011 saakka, jolloin se säästösyistä suljettiin.
Historia
pienoiskuva|Töölönlahti koillisen suunnasta vuonna 1912. Lahden rannalla näkyy [[Töölön sokeritehdas.]] Töölönlahti on alun perin ollut osa salmea, joka on kiertänyt nykyisen Kruununhaan alueen ja erottanut sen mantereesta irralliseksi saareksi. Kun Helsingin kaupunki perustettiin nykyiselle paikalleen 1640-luvulla, salmi oli kuitenkin jo soistunut umpeen kapeimmasta kohdastaan, nykyisen Esplanadin puiston kohdalta, ja sen itäpuolinen alue oli saanut nimen Vironniemi. Töölönlahden eteläpäästä jatkui Esplanadin tienoille vielä 1800-luvun alussa pitkä ja kapea Kluuvinlahti. Töölönlahden pohjoispuolella Keski-Pasilan ratapihan paikalla oli Töölönjärvi, joka sai vetensä Ilmalan soilta ja joka laski Töölönjokea pitkin Töölönlahteen.
1800-luvun aikana Helsingin kaupungin kasvaminen muokkasi Töölönlahden alueen nykyiseen muotoonsa. Matala ja mutainen Kluuvinlahti täytettiin ja otettiin rakennuskäyttöön. 1860-luvulla rakennettu rautatiepenger erotti Töölönlahden ja Eläintarhanlahden toisistaan, ja lahden eteläpäätä täytettiin pääratapihan leviämisen tieltä. Pasilan Töölönjärvi kuivattiin 1870-luvulla, jolloin myös Töölönjoen virtaus ehtyi. Alppipuistossa vanha jokijuoma on paikoitellen padottu lammiksi. Myös Töölönlahden täyttämistä on ehdotettu muun muassa vuoden 1918 Pro Helsingfors -asemakaavaehdotuksessa. 1930-luvulla esillä olleista täyttösuunnitelmista luovuttiin, kun hanketta pidettiin kalliina ja lahden pohjaolosuhteiden vuoksi vaikeana.
Töölönlahti on rehevöitynyt 1700-luvulta alkaen veden vähäisen vaihtuvuuden seurauksena. Tähän on kuitenkin alettu hakea muutosta lisäämällä veden vaihtuvuutta tuottamalla Humallahdelta putken kautta puhtaampaa vettä Töölönlahteen. Projekti aloitettiin elokuussa 2005. Töölönlahdelta Töölön toiselle puolelle Taival­lahdelle on myös aikaisemmin suunniteltu Hesperian kanavana tunnettua kilometrin mittaista vesiväylää.
Luonto
Töölönlahti rantoineen on myös monipuolinen luontokohde. Töölönlahdella pesi vuonna 2020 muun muassa erittäin uhanalainen nokikana, jolla oli kahdeksan pesää. Samoin lahdella pesi silmälläpidettävä silkkiuikku, jolla oli 8 pesää. Kaksi kyhmyjoutsenparia pesi lahdella. Toiselle kyhmyjoutsenperheelle kuoriutui seitsemän poikasta lahden eteläosassa, mutta pohjoisosan kyhmyjoutsenperheen pesintä epäonnistui. Munia oli ilmestynyt pesään, mutta poikasia ei näkynyt. Telkkä on pesinyt lahden rannalla olevassa pöntössä. Lahdella on pesinyt myös sinisorsia ja vaarantuneita haapanoita. Harmaahaikara kalastaa usein lahdella ja pikku-uikkua on nähty useampana vuotena. Töölönlahti kerää syksyisin runsaasti sorsalintuja, kuten haapanoita, tukkasotkia, harmaasorsia ja myös uiveloita näkyi vuonna 2020.
Töölönlahden eteläpuolelle Töölönlahden puistoon valmistui vuonna 2016 puiston peruskorjauksen yhteydessä monimuotoinen kaupunkiniitty vanhan ratapihan paikalle. Niityllä kasvaa runsaasti erilaisia kasvilajeja. Töölönlahden harvinaisin kasvilaji löytyi Töölönlahden etelärannalta jo vuonna 1981 mutta määritettiin lajilleen unkarinsaraksi (Carex melanostachya) vasta 1986. Kyseessä on pohjoismaiden ainoa esiintymä. Kukaan ei tiedä, miten kasvi on Töölönlahdelle tullut ja kuinka kauan se on siellä ollut. Paikka on "pohjoismainen pyhiinvaelluskohde", johon kasveista kiinnostuneet ihmiset tulevat lajia katsomaan.
Geon luontopäivänä toukokuussa 2010 havaittiin Töölönlahdella yli 750 eläin- ja kasvilajialajia
Aiheesta muualla
60.18056°N, 24.93611°W
Camille Ayglon-Saurina
Camille Ayglon-Saurina (o.s. Ayglon, s. 21. toukokuuta 1985 Avignon) on ranskalainen käsipalloilija. Hän pelasi Ranskan maajoukkueessa ensimmäisen maaottelunsa maaliskuussa 2007. Hän on saavuttanut olympiahopeaa Rio de Janeirossa 2016. Ayglon-Saurina oli mukana Pekingin olympialaisissa 2008 ja Lontoon olympialaisissa 2012, joissa molemmissa Ranska sijoittui viidenneksi. Hän voitti maailmanmestaruuden Saksassa 2017 ja Euroopan-mestaruuden Ranskan kotikisoissa 2018. Seuratasolla hän on edustanut ranskalaista Nantes Atlantique Handballia vuodesta 2018.
Attila (albumi)
Attila on alankomaalaisen Shocking Blue -yhtyeen vuonna 1972 julkaistu kuudes studioalbumi. Levyltä julkaistiin single ”Rock in the Sea”, joka nousi yhtyeen kotimaassa sijalle 14. Vuonna 1998 Attila julkaistiin samalla CD:llä Inkpot-albumin kanssa. Kyseinen levy kantoi nimeä Inkpot & Attila.
Renato Rossini
thumb|275px|Renato Rossini alias Howard Ross elokuvassa 5 bambole per la luna d'agosto (1970). Renato Rossini (s. 10. tammikuuta 1941 Rooma) on italialainen elokuvanäyttelijä.
Eino Nikkilä
Eino Johannes Nikkilä (13. huhtikuuta 1904 Pirkkala – 27. toukokuuta 1985 Järvenpää) oli suomalainen kansatieteilijä ja valokuvaaja.
Helsingin yliopistossa opiskellut Nikkilä osallistui 1920–1930-luvuilla useille ns. kotiseuturetkille, joita yliopiston eri osakunnat järjestivät. Niiden tarkoituksena oli tallentaa maaseudun katoavaa elämäntapaa. Satakuntalaiseen osakuntaan kuulunut Nikkilä suuntasi matkansa luonnollisesti kotimaakuntaansa. Erityisesti häntä kiehtoi maakunnan karu pohjoisosa, Etelä-Pohjanmaan ja Hämeen rajaseutu. Nikkilä teki myös useita retkiä Porin pohjoispuoliselle rannikkoalueelle. Kokemäenjoen laakson sekä Ala-Satakunnan hän sen sijaan jätti kokonaan huomiotta.
Nikkilän varhaisimmat valokuvat ovat Suoniemen Sarkolasta vuodelta 1929. Muita hänen merkittävimpiä kuviaan olivat muun muassa ajoverkkokalastus Merikarvialla vuonna 1934 ja kutunjuuston valmistus Tyrväällä 1938. Vuonna 1935 Nikkilä tallensi onnistuneimmat otoksensa, kun hän kuvasi Iisakki Juholaa valmistamassa eränkävijöiden ikivanhaa muinaisruuhea, haapiota, Ahlaisten Uksjärvellä. Sadan kuvan sarjaa pidetään suomalaisen etnografisen valokuvauksen mestariteoksena. Aiheesta valmistui Nikkilän johdolla myös elokuva, josta on kuitenkin säilynyt vain katkelmia.
Yhteensä Nikkilä kuvasi retkillään noin 1 400 valokuvaa. Myöhemmin Järvenpäässä asuessaan hän kuvasi muun muassa Jean Sibeliuksen hautajaisia vuonna 1957. Jatkosodan aikana Nikkilä oli mukana Valtion tieteellisessä Itä-Karjalan toimikunnassa, joka teki tutkimuksia suomalaisten miehittämillä alueilla Itä-Karjalassa. Eino Nikkilän kirjallinen tuotanto käsittää lähinnä Satakuntalaisen osakunnan Satakunta-sarjassa julkaistuja artikkeleita. Lisäksi hän julkaisi teoksen Suksien tarina (WSOY 1966), joka on kattavimpia Suomessa tehtyjä tutkimuksia muinaisista suksilöydöistä.
Kamtšadaalit
Kamtšadaalit on itelmeeneistä aikaisemmin käytetty nimitys. Nykyään sillä tarkoitetaan Kamtšatkan niemimaan vanhojen venäläisasukkaiden ja heihin sulautuneiden itelmeenien muodostamaa kansanryhmää, joka puhuu äidinkielenään venäjää. Kamtšadaaleilla on laissa tunnustettu Venäjän vähälukuisen alkuperäiskansan asema.
Vuoden 2002 väestönlaskennassa rekisteröitiin 2 293 kamtšadaalia ja vuonna 2010 yhteensä 1 927. Eräiden arvioiden mukaan heitä on noin 8 000.
Ryhmä on syntynyt Kamtšatkalle 1600-luvun lopulla saapuneiden venäläisten kasakoiden ja talonpoikien sekä itelmeenien välisten seka-avioliittojen tuloksena. Itelmeenit venäläistyivät nopeimmin Kamtšatkajoen laaksossa, jossa syntynyt uusi etninen ryhmä on säilyttänyt parhaiten identiteettinsä. Aikaisemmin kamtšadaaleiksi kutsuttiin myös kaikkia alueen venäläisiä.
Eräs tunnetuimpia kamtšadaaleja lienee hiihdon nuorin olympiavoittaja Veronika Stepanova.
Sokerideittailu
Sokerideittailu eli sugardating on suhde, jossa vanhempi ja varakkaampi osapuoli sponsoroi nuorempaa seuralaistaan. Yleensä kyse on vanhemman miehen (sugar daddy) ja nuoremman naisen (sugar babe) välisestä suhteesta, jossa mies tukee naista taloudellisesti. Kyse voi olla esimerkiksi puhelinlaskun tai vuokran maksamisesta, yhteisestä lomamatkasta tai lahjojen antamisesta. Myös vanhemman naisen (sugar mama) ja nuoremman miehen (toy boy) sekä sugardaddyn ja toy boyn väliset suhteet ovat yleisiä. Sokerideittailua on kutsuttu myös ”prostituution harmaaksi alueeksi”, sillä joissakin tapauksissa seksin myyminen on osa sokerideittailua. Ylen MOT:n ja A-Studion vuonna 2018 tekemän selvityksen mukaan sokerideittailun ohessa käydään usein avointa seksikauppaa.
Pohjoismaissa sokerideittailu on ollut erityisen suosittua Tanskassa, jossa sokerideittisivustoilla on ainakin 45 000 jäsentä. Britanniassa ja Yhdysvalloissa sokerideittailu on ollut opiskelijoiden keino ansaita lisärahaa, sillä lukukausimaksut ovat näissä maissa hyvin korkeat. Sokerideittailu on kasvava ilmiö myös Suomessa.
Simon Aspelin
Simon Olof Karl Aspelin (s. 11. toukokuuta 1974 Saltsjöbaden) on ruotsalainen tennispelaaja. Ammattilaiseksi vuonna 1998 siirtyneen Aspelinin parhaat saavutukset tulivat nelinpelistä. Nelinpelissä hän voitti urallaan 12 ATP-turnausta, mukaan lukien Yhdysvaltain avointen mestaruus vuonna 2007.
Vuonna 2008 Aspelin saavutti Thomas Johanssonin kanssa hopeaa Pekingin olympialaisten nelinpelissä. Loppuottelussa he hävisivät sveitsiläisparille Roger Federer / Stanislas Wawrinka.
Aspelin päätti uransa heinäkuussa 2011.
Pargas Kungörelser – Paraisten Kuulutukset
Pargas Kungörelser – Paraisten Kuulutukset on Paraisilla ilmestyvä paikallislehti. Lehti on Sanomalehtien liiton jäsen ja ilmestyy kerran viikossa torstaisin. Lehden levikki oli noin 4500 kappaletta vuonna 2016. Lehti on perustettu vuonna 1912 ja sitä julkaisee vuodesta 1974 vuonna 1968 perustettu Förlags Ab Sydvästkusten, jonka julkaisuihin kuuluu myös vuonna 1824 perustettu Åbo Underrättelser.
Fredrik Emvall
Karl Arne Fredrik Emvall (s. 28. kesäkuuta 1976 Växjö, Ruotsi) on ruotsalainen entinen jääkiekkoilija ja maailmanmestari. Hän oli pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä, mutta Emvall osasi pelata myös keskellä. Hän pelasi koko ammattilaisuransa ajan Linköping HC:n Elitserien-joukkueessa, jossa Emvall pelasi yhteensä 497 runkosarjaottelua tehopistein 66+68=134 ja keräten 359 jäähyminuuttia sekä 74 playoff-ottelua tehopistein 11+10=21 ja keräten 56 jäähyminuuttia. Emvall on joukkueen seurahistorian toiseksi eniten runkosarjaotteluita (538) pelannut pelaaja Magnus Johanssonin jälkeen. Kaudella 2007–2008 hän toimi Linköpingin kapteenina. Emvall kuului myös Ruotsin vuoden 2006 maailmanmestarijoukkueeseen. Hänet tunnettiin pelityyliltään lähinnä työteliäänä kahden suunnan hyökkääjänä. Linköping on jäädyttänyt Emvallin pelinumeron 33. Hän toimii nykyään seuran toimitusjohtajana.
Seuraura
Emvall on Tingsryds AIF:n kasvatti. Hän debytoi seuran miesten joukkueessa vain 16-vuotiaana tuolloin Ruotsin kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla maan II-divisioonassa kaudella 1992–1993. Kaudeksi 1993–1994 joukkue nousi sarjatasoa ylemmäs I-divisioonaan. Emvall löi itsensä sarjassa läpi kaudella 1998–1999, jolloin hän oli Tingsrydin paras maalintekijä ja toiseksi paras pistemies Larry Pilutin jälkeen tehoilla 26+16=42.
Emvall oli kaudella 2002–2003 kahdeksalla osumallaan Linköpingin toiseksi paras maalintekijä Brian Felsnerin jälkeen. Kaudella 2003–2004 hän nousi joukkueen varakapteeniksi. Emvall teki Elitserienin yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 11+11=22. Hän oli puolivälierissä Linköpingin paras maalintekijä Mikael Håkansonin kanssa kahdella osumallaan. Kaudella 2006–2007 Emvall teki Elitserienin yhden kauden maaliennätyksensä ja sivusi piste-ennätystään tehoilla 12+10=22, joilla hän jakoi joukkueensa sisäisen maalipörssin kolmannen sijan Mikael Håkansonin ja Joakim Erikssonin kanssa. Emvall voitti pudotuspeleissä Linköpingin sisäisen tehotilaston lukemalla +6. Hän voitti kauden päätteeksi Elitserien-hopeaa.
Kaudella 2007–2008 Emvall toimi Linköpingin kapteenina. Hän voitti kauden päätteeksi Elitserien-hopeaa. Toukokuussa 2010 Emvall ilmoitti lopettavansa pelaajauransa. 16. lokakuuta 2014 ottelussa MODO Hockeyta vastaan Linköping jäädytti hänen pelinumeronsa 33, jonka seura nosti Saab Arenan kattoon.
Emvall aloitti Linköpingin toimitusjohtajana kaudella 2014–2015.
Maajoukkueura
Emvall edusti Ruotsia MM-kilpailuissa vuosina 2006 ja 2007, joista ensimmäinen turnaus päättyi maailmanmestaruuteen. Hänet valittiin Ukrainaa vastaan pelatun avausottelun päätteeksi joukkueensa ottelun parhaaksi pelaajaksi. Yhteensä Emvall on pelannut 43 A-maaottelua tehopistein 7+13=20. Hän teki A-maajoukkuedebyyttinsä Karjala-turnauksen Jönköpingissä pelatussa avausottelussa 10. marraskuuta 2005 Tšekkiä vastaan. Ensimmäisen A-maajoukkuemaalinsa Emvall teki kolmannessa ottelussaan 13. marraskuuta 2005 Helsingin Hartwall Arenalla turnauksen isäntäjoukkue Suomea vastaan.
Anne Parnila
Anne Parnila (s. 24. heinäkuuta 1967) on suomalainen jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilija.
Kävelemisen taito
thumb|150px|Teoksen kirjoittaja Henry David Thoreau. Kävelemisen taito on Henry David Thoreaun essee kävelemisestä ja luonnosta. Se ilmestyi ensimmäisen kerran The American Monthlyn kesäkuun numerossa 1862. Esseessä ylistetään villiä ja vapaata luontoa. Aloituskappaleessa kirjoitetaan:
Anne Parnila
Keskikentällä pelanneen Parnilan ura SM-sarjassa alkoi Puotinkylän Valtista 1984. Hän pelasi seurassa kolme kautta, jonka jälkeen hän siirtyi Herttoniemen Tovereihin. Parnila voitti HerTossa vuosina 1987–1989 pelatessaan Suomen cupin kolmesti. Kaudeksi 1990 Parnila siirtyi Helsingin Jalkapalloklubiin. Hän pelasi HJK:ssa neljä kautta ja voitti Suomen-mestaruuden 1991 ja 1992 sekä cupin kolmesti vuosina 1991–1993. HJK:sta Parnila lähti Malmin Palloseuraan, jossa hän voitti mestaruuden 1994. Kolmen MPS-kauden jälkeen Parnila pelasi SM-sarjassa vielä Tikkurilan Palloseurassa, Sibbo-Vargarnassa ja Puistolan Urheilijoissa. Hän kävi myös Yhdysvalloissa Franklin Pierce Collegen joukkueessa pelaamassa yliopistosarjaa 1996 ja 1997.
Kävelemisen taito
Thoreau kirjoittaa luonnossa kävelemisen nautinnosta ja kertoo välttävänsä teitä ja kaupunkeja. Villin luonnon lisäksi kirjoittaja myös ylistää luonnonmukaista ihmistä. Thoreau esittää, että ihmisellä on aina ollut historiansa aikana halu vaeltaa nimenomaan idästä länteen.
Anne Parnila
Maajoukkueessa Anne Parnila pelasi vuosina 1988–1998 yhteensä 39 maaottelua, joissa hän teki neljä maalia.
Pelaajauran jälkeen Parnila ryhtyi valmentajaksi. Hän aloitti SM-sarjan AC Vantaan apuvalmentajana kaudella 2000. Sen jälkeen hän on valmentanut muun muassa Puistolan Urheilijoita, Malmin Palloseuraa, FC Honkaa ja Helsingin Jalkapalloklubia. Parnila voitti valmentajana sekä mestaruuden että cupin Malmin Palloseurassa kaudella 2003. Parnila on seurajoukkueiden ohella toiminut myös tyttöjen maajoukkueiden valmennusryhmissä. Kauden 2008 jälkeen hän on keskittynyt pelkästään maajoukkuevalmennukseen, missä hänen vastuullaan ovat alle 19-, 18- ja 17-vuotiaiden maajoukkueet.
Karpolla on asiaa
Karpolla on asiaa oli suomalainen vuosina 1983–2007 lähetetty reportaasityyppinen televisio-ohjelma. Ohjelma esitettiin ensimmäisen kerran kesäkuussa vuonna 1983. Ohjelmaa toimitti pääasiassa toimittaja Hannu Karpo ja tuotti hänen Pallosalama Oy -tuotantoyhtiönsä. Ohjelma oli joillakin tuotantokausilla nimeltään Karporaattori tai Kyllä kansa tietää. Ohjelmaa toimitti myös Hannu Karpon poika Sampo Karpo. Katsojia ohjelma keräsi loppuaikoina keskimäärin puoli miljoonaa jaksolta, Finnpanelin mukaan viikolla 17/2007 ohjelma keräsi 564 000 katsojaa. . Vielä vuonna 1993 sarjan jakso saattoi kerätä 1,4 miljoonaa katsojaa.
Anne Parnila
Marraskuusta 2011 lähtien Anne Parnila on toiminut Helsinkiläisen FC Viikinkien tyttöjen 98- ja 99- ikäluokkien vastuuvalmentajana Hän toimii edelleen joukkueen valmentajana myös kaudella 2014. Kaudella 2015 hän valmentaa HJK TBSM joukkuetta. HJK TBSM joukkueen johtohahmona toimii Nelli Pentti.
Karpolla on asiaa
Karpo toi ohjelmassaan pääasiassa esiin suomalaisessa yhteiskunnassa epäoikeudenmukaisesti kohdeltuja ihmiskohtaloita ja myös muita yhteiskunnallisia aiheita, muun muassa tieliikenteeseen liittyen. Ohjelma toi kuuluisuutta muun muassa "Nilsiän öljysheikkinä" tunnetulle yrittäjälle Tauno Kuosmaselle ja hyrynsalmelaiselle sääennustajalle, sammakkoprofessoriksi ristitylle Taisto Heikkiselle.
Walesin prinssin saari (Kanada)
Walesin prinssin saari on saari pohjoisessa pohjoisessa Kanadassa. Se kuuluu Kanadan arktisten saarten ryhmään, sen länsipuolella sijaitsee Victoriansaari, itäpuolella Somersetinsaari ja pohjoispuolella sijaitsevat Kuningatar Elisabetin saaret. Saari on matalahko ja kasvillisuudeltaan tundraa. Saari jakautuu osittain Nunavutin Qikiqtaalukin alueen ja Kitikmeotin alueiden puolelle. Saarella ei ole pysyvää asutusta. Walesin prinssin saaren pinta-ala on noin 33 339 km², saari on 40. suurin saari maailmassa ja 10. suurin Kanadassa. Saaren korkein kohta on nimeämätön huippu saaren koillispuolella (73.8°N, -97.83333°W), joka kohoaa 320 metriä merenpinnan yläpuolelle.
Karpolla on asiaa
Ohjelmassa jaettiin haastateltaville muun muassa poron kylmäsavupaistia ja 100 euron seteleitä kehystettynä.
Walesin prinssin saari (Kanada)
Ensimmäiset eurooppalaiset saarella olivat vuonna 1851 Francis Leopold McClintockin lähettämät koiravaljakot, jotka etsivät kadonnutta John Franklinia ja hänen retkikuntaansa. left|200px|Tarkempi kartta saaresta
Karpolla on asiaa
Ohjelman viimeinen jakso esitettiin 5. toukokuuta 2007. Jakson pituus oli perinteisestä puolituntisesta poiketen tunnin pituinen, ja siinä tehtiin katsaus menneiden vuosien aiheisiin ja ohjelmiin. Toukokuussa 2009 MTV3:lla alettiin näyttää Karpon parhaat -nimistä sarjaa, jonka jaksot on koostettu Hannu Karpon vuosien varrella tekemistä jutuista ja samalla katsastetaan mitä kyseisille henkilöille tai asioille tapahtui ohjelman jälkeen. Karpon parhaiden toinen tuotantokausi alkoi 22. toukokuuta 2010.
Walesin prinssin saari (Kanada)
Maapallon magneettinen pohjoisnapa sijaitsi 1900-luvun puolivälissä Walesin prinssin saaressa, mutta on sittemmin siirtynyt pohjoisemmaksi ja on nykyään hieman Ellesmerensaaren länsipuolella.
Kuusenkynsikääpä
Kuusenkynsikääpä (Trichaptum abietinum) on yksivuotinen kääpälaji. Sen itiöemä on 1–4 cm leveä ja noin puoli senttiä paksu. Yläpinta on takkukarvainen ja vaihtelee väriltään vaaleanharmaasta valkoiseen. Terävä reuna on usein hiukan punertava, vanhat yksilöt ovat vihreänsävyisiä niissä kasvavien levien takia. Pillistö on vaalean nahanruskea ja sokkeloinen. Mallossa on kuohkea yläpinta ja tiivis alempi osa; malto on noin 1 mm:n paksuinen. Kuusenkynsikääpä muuttuu kuivuessaan jäykäksi ja kiertyy alaspäin. Kuusenkynsikäävät kasvavat päällekkäisinä kerroksina kuolleissa havupuissa esimerkiksi myrskytuhoalueilla. Kynsikäävät ilmaantuvat ensimmäisinä lahottajina kuolleeseen puuhun, kun taas toiset valtaavat puun vasta kun rihmasto alkaa kuolla. Hyvin yleinen koko Suomessa.
Soutu kesäolympialaisissa 1952 – miesten perämiehellinen kaksikko
Helsingin olympiakisojen soudun perämiehelliseen kaksikkoon osallistui 15 venekuntaa. Kilpailut suoritettiin 20.-23. heinäkuuta Meilahden väliaikaisella soutustadionilla.
Alkuerät
Jokaisesta erästä kaksi nopeinta välieriin, muut 1.keräilyeriin.
1.erä
2.erä
3.erä
4.erä
Ensimmäiset keräilyerät
Erien voittajat 2.keräilyeriin. Muiden kilpailu päättyy.
1.erä
2.erä
Välierät
Kummankin erän voittaja loppukilpailuun, muut 2.keräilyeriin.
1.erä
2.erä
Toiset keräilyerät
1.erä
2.erä
3.erä
Lehtimäki Group
Lehtimäki Group (virallisesti Lehtimäen Matkat Oy) on suomalainen linja-autoyrityskonserni, johon kuuluvat emoyhtiön osana matkatoimisto Lehtimäki Matkat sekä Lehtimäen Liikenne Oy:hyn kuuluvat tilausajoja ajava Lehtimäki Tilausajot ja paikallisliikennettä ajava Lehtimäki Liikenne. Lehtimäki Group on Lehtimäen Matkat Oy:n aputoiminimi. Lehtimäen Liikenne osti vuonna 2006 Arolan Kuljetuksen, 2011 Töysan Linjan liiketoiminnan Helsingissä, sekä 2013 aiemmin Helsingin Bussiliikenteen omistaman Suomen Turistiauto Oy:n.
Yhtiön perustaja, talousneuvos Alarik Lehtimäki (1906–1981) aloitti liikennöitsijän uransa vuonna 1932 Lahden sisäisessä liikenteessä, joka kasvoi vauhdikkaasti sotavuosiin saakka. Vuosi 1952 oli käännekohta Lahden seudun liikenteessä, sillä tällöin lahtelaiset liikennöitsijät perustivat Lahden Liikenne Oy:n, johon myös Alarik Lehtimäki liittyi osakkaaksi. Uudelle yhtiölle siirtyi Lehtimäeltä parikymmentä autoa ja Lehtimäelle itselleen jäi vain linja Lahdesta Nastolan Villähteelle. Nastolaan syntyi 1950-luvulla kuitenkin nopeasti uutta teollisuutta, mikä merkitsi kasvua myös Lehtimäen yhtiön toiminnalle. Vuosina 1961–1969 yhtiö hankki joka vuosi neljä uutta linja-autoa, eikä tänä aikana yhtäkään autoa poistettu käytöstä. Yritys muutettiin osakeyhtiöksi vuonna 1968. 1980-luvulla yhtiön johdossa toimivat Alarik Lehtimäen pojat, toimitusjohtaja Leo Lehtimäki ja korjaamopäällikkö Pekka Lehtimäki. Vuonna 1987 yhtiöllä oli 24 linja-autoa, siinä työskenteli 38 henkilöä ja sen liikevaihto oli noin 7,3 miljoonaa markkaa.
Lokakuussa 2022 Vekka Group osti Lehtimäen Liikenne Oy:n, poislukien Lehtimäen Matkat.
Paikallisliikenteen reitit
Lehtimäki Liikenne liikennöi Nastolan Uudestakylästä Lahteen ja Hollolaan. Se liikennöi myös Hollolan kouluvuoroja.
Voinosalo
Voinosalo on kylä Leningradin alueen Jaaman piirin Kattilan kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Länsi-Inkerin ylängöllä Tolbovkajoen yläjuoksulla kolme kilometriä Kattilan taajamasta etelään. Kylässä on 25 asukasta (vuonna 2010).
Voinosalon luota on löydetty keskiaikainen asuinpaikka, hautakumpuja ja kiviristejä. Hautojen esineistö viittaa slaavilaiseen asutukseen. Toldogan vatjalaispogostaan kuulunut kylä mainitaan ensimmäisen kerran Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa vuonna 1499/1500. Tuolloin se oli yksi alueen raudantuotannon keskuksista.
Peter von Köppenin mukaan Voinosalon asukkaat olivat venäläisiä, jotka kuuluivat Kattilan ortodoksiseen seurakuntaan. Kylän talonpojat olivat 1860-luvulle saakka tilanomistajan maaorjia. Sen jälkeen he kuuluivat kyläkuntana Kattilan volostiin. Vuonna 1899 kylässä oli 82 taloutta ja 410 asukasta, joista viisi oli ”sekoittuneita” ja loput venäläisiä. Neuvostoaikana Voinosalo kuului Suuren-Rutjan ja vuodesta 1954 lähtien Kattilan kyläneuvostoon.
Angelniemen Ankkuri
frame|Seuran logo Angelniemen Ankkuri (AngA) on salolainen suunnistusseura. Seura perustettiin vuonna 1946. Seuran alkuperäinen kotikunta Angelniemi liittyi osaksi Halikon kuntaa vuonna 1967 ja se puolestaan Salon kaupunkiin vuonna 2009.
Angelniemen Ankkuri on voittanut kertaalleen Jukolan viestin, Venlojen viestin ja Tiomilan. Seuraa ovat edustaneet muun muassa Johanna Asklöf, Kirsi Boström, Ari Kattainen, Mika Kuisma, Marika Mikkola, Matti Mäkinen, Dmitri Tsvetkov ja Seppo Väli-Klemelä.
Angelniemen Ankkuri järjestää vuosittain osanottajamäärältään Suomen toiseksi suurimman viestisuunnistustapahtuman Halikko-viestin. Lisäksi seura järjestää keväisin Ankkurirastit. Vuonna 2006 seura järjesti Jukolan viestin yhdessä Salon Viestin ja Salon Vilppaan kanssa. 6.–10. kesäkuuta 2009 Angelniemen Ankkuri järjesti suunnistuksen maailmancupin kaksi osakilpailua ja avoimet Pohjoismaiden mestaruuskilpailut.
Superhero Diaries – Part I
Superhero Diaries – Part I on power metal -yhtye Enfarcen ensimmäinen albumi. Se julkaistiin 30. huhtikuuta 2014.
Levy on konseptilevy, joka kertoo tarinaa Steel Enforcer -nimisestä supersankarista. Sankari päätyy Maahan, jossa hän paiskii töitä pahuuden poistamiseksi ja tämän tehtyään ajautuu työttömyyden kurimukseen ja seurauksiin.
Albumin ensimmäinen single ”I’m a Hero” julkaistiin 22. helmikuuta 2014. Albumi sisältää cover-version Bonnie Tylerin hitistä Holding Out for a Hero.
Valentin Oleinik
Valentin Oleinik (18. heinäkuuta 1939 – 12. helmikuuta 1987 ) oli neuvostoliittolainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija, jonka menestysvuodet ajoittuivat 1960-luvulle.
87 kilogramman painoluokassa kilpaillu Oleinik voitti maailmanmestaruuden 1966 Toledon kisoissa. Vuotta myöhemmin Bukarestin MM-kisoissa hän sijoittui hopealle kuten myös 1968 Mexico Cityn olympialaisissa. Neljä vuotta aikaisemmin Tokion olympialaisissa hänen sijoitukensa oli ollut neljäs.
Seuratasolla Oleinik edusti Spartakia.
F. G. Spackman
F. G. Spackman (1878 – 30. toukokuuta 1942) oli brittiläinen jalkapalloilija. Hän pelasi Upton Park FC:lle ja voitti joukkueineen kultaa vuoden 1900 kesäolympialaisissa Pariisissa.
Beth Phoenix
thumb|Beth Phoenix voitettuaan ensimmäisen kerran WWE Women's Championshipin. Beth Phoenix (oik. Elizabeth Kocanski, s. 24. marraskuuta 1980) on yhdysvaltalainen showpainija. joka ei paini enää.
Lopetusliikkeenä hän käytti Glam Slamia. Kocanski on naimisissa entisen WWE- supertähden Adam Copelandin alias Edgen kanssa, ja heillä on yhteinen tytär.
Bidhya Devi Bhandari
Bidhya Devi Bhandari (s. 19. kesäkuuta 1961 Mane Bhanjyang, Nepal) on nepalilainen poliitikko ja maan nykyinen presidentti. Bhandari on maan ensimmäinen naispresidentti. Hän on Nepalin kommunistisen puolueen varapuheenjohtaja. Bhandari toimi puolustusministerinä vuosina 2009–2011.
...ja Helena soittaa (vuoden 1951 elokuva)
...ja Helena soittaa on Lasse Pöystin ohjaama suomalainen elokuva vuodelta 1951. Elokuva on Pöystin esikoisohjaus. Elokuva pohjautuu Aino Räsäsen romaaniin ... ja Helena soittaa (1950) ja on toinen Helena-elokuva.
Bidhya Devi Bhandari
Tausta ja yksityiselämä
Bhandari syntyi keskiluokkaiseen perheeseen vuonna 1961 Nepalin itäosissa. Hänen vanhampansa olivat nimeltään Ram Bahadur Pandey ja Mithila Pandey. Hänellä on neljä nuorempaa sisarusta. .
Koulutukseltaan Bhandari on kandidaatti Tribhuvanin yliopistosta.
...ja Helena soittaa (vuoden 1951 elokuva)
Juoni
Kolmiodraamassa maatilan poika Arttu (Jussi Jurkka) lähtee sotaan vapaaehtoisena. Kun hänen paluunsa viivästyy, hänen morsiamensa Elina (Leena Häkinen) lupautuu haavoittuneena palanneelle rovastin pojalle Karille (Leif Wager). Kun Arttu palaa, myös hänen äitinsä puuttuu sotkun selvittämiseen. Kirjan suhteen tarinaa on tiivistetty ja osittain muutettu, henkilökuvia muokattu ja lisätty joitakin uusia henkilöhahmoja. Lisäksi elokuvan loppu poikkeaa sekä kirjasta että elokuvan käsikirjoituksesta.
Bidhya Devi Bhandari
Tausta ja yksityiselämä
Bhandari oli naimisissa tunnetun nepalilaisen kommunistijohtajan, Madan Bhandarin, kanssa. Parilla on kaksi lasta. Bhandari jäi leskeksi miehensä kuoltua vuonna 1993. . Hän jäi pois politiikasta mentyään naimisiin ja palasi kuvioihin miehensä kuoleman jälkeen.
Poliittinen ura
Bhandari liittyi kommunistisen puolueen nuorisojärjestöön vuonna 1980. Vuosina 2007–2015 hän toimi Koko Nepalin naistenliiton puheenjohtajana.
...ja Helena soittaa (vuoden 1951 elokuva)
Vastaanotto
Aikalaisarvioissa Lasse Pöysti sai ensi elokuvansa ohjaajana varsin myönteisen vastaanoton. Esimerkiksi Eugen Terttula (Suomen Sosialidemokraatti) kirjoitti: ”Lasse Pöysti rikastuttaa – niin uskaltaa sanoa – jo tällä ensimmäisellä ohjaustyöllään kotimaista elokuvaa.” Samalla linjalla on Juha Nevalainen (Ilta-Sanomat), joka kiittää elokuvaa tyylikkääksi. Elokuvan heikkoudet löytyivät Aino Räsäsen tarinasta, jota esimerkiksi Ville Repo (Uusi Suomi) piti pintapuolisena, kepeänä ja hajanaisena. Näyttelijät eivät saaneet erityisemmin kehuja, mutta sen sijaan kuvaaja Esko Töyri ja säveltäjä Einar Englund saivat.
Tv-kriitikko Arto Pajukallio (Helsingin Sanomat) pitää filmiä neljästä Helena-elokuvasta parhaana.
Elokuvan yleisömenestys oli vuoden 1952 keskitasoa selvästi parempi, vaikka tuona vuonna kotimaisista elokuvista oli jopa ylitarjontaa.
Bidhya Devi Bhandari
Poliittinen ura
Miehensä kuoleman jälkeen tämän vaalipiirissä Kathmandussa järjestettiin ylimääräiset vaalit parlamenttipaikan täyttämiseksi. Bhandari asettui ehdolle ja voitti nousten tällöin ensimmäistä kertaa parlamenttiin vuodeksi. Hän uusi paikkansa vuoden 1994 ja 1999 vaaleissa. Vuonna 1997 toimi lyhyen aikaa myös maansa ympäristöministerinä.
Maaliskuussa 2018 hänet valittiin uudelleen toiselle kaudelle. Vuonna 2015 hänet oli valittu Nepalin ensimmäiseksi naispresidentiksi. Häntä tuki hallitseva kommunistipuolueiden mudostama liittouma ja vastaehdokasta tuki kongressipuolue. Valinnan suoritti valitsijakokous, jossa oli mukana maan parlametin ja aluehallintojen edustajia. Nepalin presidentin rooli on lähinnä seremoniallinen, mutta maan ensimmäinen naispresidentti on kuitenkin huomattavan arvovaltainen henkilö maassa.
Munanjohdinsyöpä
Suomessa todettiin kolmekymmentä tapausta vuonna 2005. Tauti ei aiheuta varhaisia oireita, mutta levinneenä siihen liittyy tavallisimmin vuotohäiriöitä ja alavatsakipuja. Sairautta hoidetaan leikkauksin ja solunsalpaajin. Synnytys näyttää alentavan sairastumisvaaraa munanjohdinsyöpään.
Vaikka munanjohdin- ja munasarjasyövät ovat hyvin lähellä toisiaan, osataan ne nykyisin erottaa toisistaan entistä paremmin. Tämä selittää osaksi viime vuosikymmeninä tapahtuneen munanjohdinsyövän esiintyvyyden selvän nousun. Sairauden viisivuotiseloonjäämisennuste on 33 %.
Muun syövän leviäminen munanjohtimiin on paljon yleisempää kuin syövän alkaminen niistä.
Erkkola (mopo)
Erkkola oli Eino Erkkolan ja hänen poikansa Matti Erkkolan Ilmajoen Koskenkorvalla 1950-luvulla kehittämä invalidimopo. Erkkola-mopon merkittävin ostajakunta muodostui sotainvalideista. Erkkoloiden elinkaari ylsi 1980- ja 1990-lukujen taitteeseen asti, jolloin Erkkolan invamopo- ja pyörätuolitehtaan liiketoiminnan osti Instrumentariumin tytäryhtiö, lahtelainen Merivaara Oy. Se katsoi ajokuntoisia sotainvalideja olevan liian vähän, eikä pitänyt noin 200 kappaleen vuosimyyntiä enää kannattavana.
Tekniikka
Erkkola-mopossa oli edessä yksi ohjaava pyörä ja takana kaksi pyörää, joista toinen oli vetävä. 1,5 hevosvoiman moottori sijaitsi kuljettajan vieressä vasemmalla. Mopo käynnistettiin narusta vetämällä. Mopossa oli putkirunko, joka oli aluksi avoin, mutta 1960- ja 1970-lukujen vaihteen paikkeilla jalkatilan suojuksen ylle lisättiin tuulilasi ja katos.
Ajoneuvon moottoriteho nostettiin 1980-luvun lopulla lainmuutoksen jälkeen 2,4 hevosvoimaan. Samalla narukäynnistyksen tilalle asennettiin sähköstartti ja sähköjärjestelmän jännite nostettiin 12 volttiin. Viimeisten Sachs-moottorien vaihteisto oli kaksivaihteinen automaatti, jossa oli mukana peruutusvaihde, jolloin mopoa ei tarvinnut peruuttaa kävelykepillä tai kainalosauvalla työntäen.
Moottorina käytettiin myös sähköstartilla varustettua Morinin moottoria sen jälkeen, kun Sachs-moottorin valmistus loppui 1991.
Claude Buckenham
Claude Percival Buckenham (16. tammikuuta 1876 Herne Hill – 23. helmikuuta 1937 Dundee) oli brittiläinen jalkapalloilija ja kriketinpelaaja. Hän pelasi jalkapalloa Upton Park FC:lle ja voitti joukkueineen kultaa vuoden 1900 kesäolympialaisissa Pariisissa. Hänet kuitenkin tunnetaan paremmin kriketistä. Hän pelasi sitä vuosina 1899–1914 ja osallistui Test-otteluihin Etelä-Afrikassa 1909–1910.
1,3-propaanidioli
1,3-propaanidioli on kahdenarvoinen alkoholi eli dioli, koska se sisältää kaksi hydroksyyliryhmää (-OH). Se on palavaa ja puhtaassa muodossaan väritöntä ja hajutonta nestettä. 1,3-propaanidiolin kemiallinen kaava on C3H8O2 ja rakennekaava HOCH2 CH2CH2OH. 1,3-propaanidiolista käytetään myös nimiä 1,3-propyleeniglykoli ja propaani-1,3-dioli. Tämän yhdisteen isomeeri on haaroittunut 1,2-propaanidioli eli propyleeniglykoli.
1,3-propaanidiolin moolimassa on 76,094 g/mol, sulamispiste −32 °C, kiehumispiste 214 °C, suhteellinen tiheys 1,05 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3), taitekerroin 1,438-1,44, leimahduspiste 140 °C ja CAS-numero 504-63-2. 1,3-propaanidiolin liukoisuus veteen on 20 °C:n lämpötilassa 100 g/l.
Valmistus ja käyttö
1,3-propaanidiolia valmistetaan hydrolysoimalla akroleiinia, jolloin muodostuu 3-hydroksipropanaalia. 3-hydroksipropaanaalista 1,3-propaanidioli saadaan katalkyyttisellä vedytyksellä. Tämän prosessin saanto on kuitenkin huono, joten korvaavia synteesimenetelmiä on pyritty kehittämään. Tällainen on esimerkiksi etyleenioksidin hydroformylaatio rodiumfosfiinikatalyytin läsnä ollessa. 1,3-propaanidiolia käytetään 1,3-dioksaanien, polyestereiden ja eräiden muiden yhdisteiden valmistuksessa.
Katso myös
1,3-propaanidiolia lyhyempi suorista dioleista on 1,2-etaanidioli ja vastaavasti yhtä pidempi on 1,4-butaanidioli.
IK Hakarpspojkarna
Seuran miehet ovat voittaneet Tiomilan vuonna 1995 ja Jukolan viestin 1992. Suunnistuksen maailmanmestari Mattias Karlsson edustaa seuraa.
Syyrian sisällissodan rauhanvälitysyritykset
Syyrian sisällissodan rauhanvälitysyritykset ovat kansainvälisiä ja Syyrian sisäisiä yrityksiä luoda rauha Syyriaan, jonka sisällissota alkoi vuoden 2011 kansannoususta. Yritykset ovat olleet kuusi vuotta kestäneessä sisällissodassa tuloksettomia.
Arabiliitto
Syyrian hallitus koetti rauhoittaa protestointia keväällä 2011 lakkauttamalla virallisesti poikkeustilan ja lupaamalla uudistuksia. Arabiliitto ja YK koettivat sodan alkuvuosina 2011–12 luoda Syyriaan rauhaa ulkoapäin. Mutta tämä oli mahdotonta, kun kumpikaan osapuoli ei noudattanut tulitaukoja ja suurvallat kiistelivät tilanteen ratkaisusta. Arabiliitto vaati Syyrian hallitusta lopettamaan verenvuodatuksen 28. elokuuta 2011 ja laati rauhaan tähtäävän tiekartan. Syyrian hallitus hyväksyi tiekartan, muttei noudattanut sitä. Venäjä ja Kiina estivät 5. lokakuuta 2011 YK:n päätöslauselman, jossa Syyrian hallituksen käyttämä väkivalta tuomittiin ja maalle olisi jopa määrätty pakotteita.
Arabiliiton tarkkailijat saapuivat Syyriaan 22. joulukuuta 2011. Oppositio moitti tarkkailuoperaatiota farssiksi, koska muutamat tarkkailijat eivät kyenneet estämään väkivaltaa. Hallitus epäili tarkkailijoiden luotettavuutta. Arabiliitto veti tarkkailijansa 28. tammikuuta 2012 pois, kun väkivalta oli kiihtynyt muun muassa. Homsissa.
Kofi Annan, YK-tarkkailijat
Venäjä ja Kiina estivät YK-päätöslauselman, koska siihen ei ollut tehty Venäjän vaatimia muutoksia. Länsimaiden edustajat raivostuivat tästä. Huhtikuussa 2012 yritettiin tulitaukoa, mutta sitä noudatettiin alun alkaenkin vain osin ja se petti nopeasti. YK:n tarkkailijat saapuivat Syyriaan 15. huhtikuuta 2012 valvomaan tulitaukoa. Joukossa oli myös suomalaisia. YK-tarkkailijat ilmoittivat 27. huhtikuuta vakavista tulitaukorikkomuksista. Kun kapina laajeni, täysi sisällissota käynnistyi kesällä 2012. YK:n tarkkailijoihin suhtauduttiin vihamielisesti sekä hallituksen että kapinallisten kannattajien taholta. Tarkkailijoita kohti saatettiin tulittaa. Kun taistelut kiihtyivät kesäkuun puolivälissä, YK-tarkkailijat keskeyttivät tyonsä ja he jättivät Aleppon turvattomuuden takia. YK veti elokuussa tarkkailijansa pois. Kofi Annan jäi pois Syyrian rauhanprosessista elokuun lopussa, koska häntä "osoiteltiin sormella ja nimiteltiin" YK:n turvallisuusneuvostossa, ja koska hän ei saanut kylliksi tukea.
Brahimi ja Geneven keskustelut
YK:n Syyria-erityslähettilääksi tuli nyt Lakhdar Brahimi. Brahimi muun muassa koetti saada sotijat 26. lokakuuta 2012 alkavaan tulitaukoon, joka petti nopeasti. Vuoden 2013 alussa Assad esitti oman rauhansuunnitelmansa. joka sulki pois hallituksen pettäneet tahot ja jätti hänet itsensä valtaan. Oppositio ei hyväksynyt tätä ehdotusta. Opposition tukijamaat ja YK-lähettiläs Brahimi tuomitsivat sen, koska pitivät sitä aiemman toistoja ja tyhjinä lupauksina. Yhdysvallat sai Syyrian presidentin luovuttamaan enimmät maan kemialliset aseet ilmaiskuilla uhkaamalla.
Wienin keskustelut
Syyskuussa 2015 saatiin paikallinen pari viikkoa kestänyt tulitauko Zabadaniin. Seitsemäntoista valtiota, mukaan luettuna Iran, pitivät rauhankokouksen Wienissä 30. lokakuuta 2015. Rauhankokous päättyi erimielisyyteen Assadin tulevaisuudesta. Kun opposition tukijamaat halusivat siirtää Assadin vallasta pois. Varsinkin Iran vastusti tätä. . Marraskuussa 2014 jatkuneissa Wienin neuvotteluissa tärkeimmät kriisin eri osapuolia tukeneet ulkovallat sopivat, että Syyrian sodan rauhanneuvottelut oli määrä aloittaa 1. tammikuuta. Tavoitteena oli siirtymäkausi ja tulitauko. .
YK:n päätöslauselma
YK:n turvallisuusneuvosto päätti joulukuussa Syyrian sisällissodan rauhansuunnitelmasta. Mutta tulitauon aikaansaaminen näytti epävarmalta. Ulkovallat kiistelivät yhä Assadin asemasta.
Yhdysvallat ja Venäjä 2016
Yhdysvallat ja Venäjä neuvottelivat elo-syyskuun vaihteessa 2016 pyrkien luomaan yhteisen Syyria-linjan. Vaikka neuvotteluissa edistyttiin paljon, Venäjä muutti ehtoja eikä sopimukseen tälläkään kertaa päästy. Sitten Venäjä ja Yhdysvallat sopivat yhteistä toimista jihadistiryhmiä vastaan. Syyria suostui tulitaukoehdotukseen. Se lupasi lopettaa kapinallisalueiden pommituksen. Tämäkin tulitaukoehdotus näytti epävarmalta varsinkin kapinallisten mielestä.
Hallituksen ja kapinallsten asejoukot rikkoivat syyskuun tulitaukoa ensimmäisen vuorokauden aikana monin paikoin. Tulitauko piti seuraavana päivinä melko hyvin. Mutta loppuviikolla sitä rikottiin jo ainakin pari kertaa tunnissa. 17. syyskuuta Yhdysvallat pommitti vahingossa Venäjän tukeman Syyrian hallituksen sotilaita, mikä laukaisi kiistan Venäjän ja Yhdysvaltain välille. Hallitus pommitti Aleppoa ainakin pariin otteeseen. Tämä oli merkki tulitauon romahduksesta. Hallituksen armeija pyrki valtaamaan piirittämänsä Aleppon osan. Se tapahtui raskaiden ilmaiskujen tuella. Venäjä puolusti ilmasikuja, koska piti niitä välttämättöminä terrorismin torjunnassa. Yhdysvaltain ulkoministeri Kerry uhaksi vetäytyä yhteistysötä taistelussa Isisiä vastaan, jos Aleppon pommitukset eivät lopu. Riitelystä huolimatta suurvallat yrittivät syyskuun lopussa yhä neuvotella toisesta tulitauosta.
Finnderby
Tapahtuman pääkilpailu on Finnderby-luokka, joka on kansainvälinen kolmen tähden kilpailuksi luokiteltu estekilpailu. Perinteiseen Finnderby-rataan sisältyy paljon erikoisesteitä. Myös muita eritasoisia esteluokkia sekä muiden lajien kilpailuluokkia ratsastetaan. Vuoden 2010 Finnderbyn yhteydessä järjestettiin kahden tähden kansainvälinen Mannerheim-kenttäkilpailu, kenttäratsastuksen SM-kilpailu sekä kansallisen tason kouluratsastusluokkia.
Useimmin Finnderbyn on voittanut Christopher Wegelius, neljä kertaa vuosina 1973, 1975, 1984 ja 1994. Kahdesti ovat voittaneet Daniel Schultze (1982 ja 1987), Mikael Forsten (1996 ja 1997), Pinja Immonen (2001 ja 2002) sekä Mikael Wahlman (2012 ja 2015). Ratsuista kaksi voittoa ovat saavuttaneet Forstenin hollanninpuoliveriori Invitation, Immosen tilastoruuna Ramzes ja Wahlmanin Silvercup. Vuonna 2016 Finnderbyn voitti John Antell.
Marconi
Marconi on italialainen sukunimi:
Lapinleuku
Lapinleuku tai lyhyemmin vain leuku on Lapissa poromiehillä yleisesti käytössä oleva isokokoinen (harvemmin yli 30 cm) tupessa kannettava veitsi, jota ei käytetä juurikaan tavallisen puukon tapaan vuolemiseen, vaan se palvelee enemmän vesurin tapaan lyöntityökaluna vaivaiskoivuista ja muista puumaisista varvuista nuotioon puita kerättäessä. Myös lihan ja ruhojen paloitteluun se on tehokas työkalu. Leu’un teräkulma (teroituskulma) on yleensä jyrkempi kuin puukon; tämä yhdessä ison koon ja leveän terän kanssa aiheuttavat leu’un huonon soveltuvuuden vuolemiseen. Vuolemista varten lapissa kannetaankin vyöllä myös pienempää puukkoa, jota saamelainen kutsuu nimellä unnaniibbáš ( ”pieni veitsi”; leuku puolestaan on stuorraniibi, "iso veitsi" ). Leukua ja puukkoa kannetaan usein samassa kaksoistupessa. Lappalainen vuolupuukko, ja varsinkin sen tuppi, on koristeellisempi kuin useimpien muiden suomalaisten puukkojen, mutta on käytettävyydeltään yhtä hyvä. Perinteinen tuppi on ollut puoliksi luusta tehty.
Nyttemmin valmistetaan puukon kokoluokkaa olevia pienempiä leukuja. Terän leveyden ja kärjen pyöreyden vuoksi tämäkin leu’un pienennetty versio, ”turistipuukko”, on käyttöominaisuuksiltaan tavallista puukkoa huonompi ja pienuutensa vuoksi hakkaamiseen liian kevyt.
Leu’un tuppi on myös koristeellinen; sen alapäähän muotoillaan tuppinahan kärjestä joskus "tuuliläppä", kalanpyrstömäinen koriste, toisinaan taas tupen koko alaosa valmistetaan luusta tai sarvesta. Erot ovat perinteisesti seutukohtaisia. Leu’ulle on tunnusomaista, että se uppoaa tuppeensa lähes kokonaan, vain kourainta leveämpi ponsi päätyheloineen jää näkyviin.
Pisteporstua
Pisteporstua oli irrallisista ranteen paksuisista riu'uista tai halkaistuista aidaksista tehty oveneteisrakennelma, jossa puut asetettiin toinen pää maata vasten, toinen pää vinosti pystyyn nojalleen seinää tai räystästä vasten. Se toimi ulko-oven edessä tuulen- ja sateensuojana sekä joskus myös keittokatoksena, jossa oli avoliesi patoineen. Pisteporstua juontui keilamaisesta kodasta. Sen käyttö loppui ensiksi asuinrakennuksen oven edestä ja myöhemmin saunan edestä peseytymispaikkana ja navetan edestä hauderehun teossa tarvittavan kuuman veden lämmityspaikkana.
Riu'ut ladottiin vierekkäin joko seinän suuntaisesti tai puolikaaren muotoon siten, että keskellä oli pidempiä riukuja. Muuten puut katkottiin vain summittaisesti saman mittaisiksi, joten puolen metrinkin pituuserot olivat tavallisia. Jos riukuseinä tehtiin halkaistuista kuusipuista eli haljispuolikkaista, aseteltiin ne sileä puoli ulospäin. Seinästä saatettiin tehdä myös kaksinkertainen, jolloin alemman kerroksen raot peitettiin päällimmäisen kerroksen haljispuolikkailla.
Vanhin kirjallinen maininta suomalaisesta pisteporstuasta on vuodelta 1656 Huittisista. Länsi-Suomen viimeiset pisteporstuat toimivat pelkkinä oveneteissuojina. Keski- ja Itä-Suomessa niitä käytettiin myös keittopaikkoina. Kansatieteilijä Niilo Valonen on arvellut pisteporstuan syntyneen myöhäisrautakauden salvotun pirtin ja vanhan kartiomaisen erillisen keittokodan yhdistelmänä. Syyksi hän arvelee sitä, ettei pirtin kiukaassa ollut kunnon liettä eikä paistouunia, vaan keittäminen tapahtui keittokodassa ja paistaminen ulos rakennetussa uunissa. Pisteporstuassa nämä tulisijat olivat lähellä ja suojassa. Varhaiskeskiajalla Suomeen levisi lännestä savutupa, jossa oli sekä keittämiseen että paistamiseen soveltuva tulisija, ja pisteporstuan tehtäväksi jäi vain suojan antaminen. Toisen teorian mukaan pisteporstua syntyi vain pirtin oven sääsuojaksi, ainakin talviaikaiseksi suojaksi tuiskuja vastaan.