cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen historia
Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen historia alkaa puolueen perustamisesta nimellä Suomen Työväenpuolue. Sosialidemokraattinen puolue perustettiin keskieurooppalaisen esimerkin mukaisesti vuonna 1899. Puolueen ohjelman perustan muodosti Forssan ohjelma (1903), joka pohjautui saksalaiseen Erfurtin ohjelmaan (1891). Forssan ohjelma oli puolueen käytössä 49 vuotta. Sosialidemokraattisen Puolueen historiaan kuuluu läheinen yhteistyö Ruotsin vastaavan puolueen, Ruotsin sosiaalidemokraattisen työväenpuolueen kanssa. Sosialidemokraattisia presidenttejä ovat olleet Mauno Koivisto, Martti Ahtisaari ja Tarja Halonen.
Puolueen perustaminen 1899 ja nimen muutos 1903
right|thumb|SDP:n Oulun puoluekokous vuonna 1906.
Itsenäisyystaistelu
SDP osallistui tsaarinvallan vastaiseen maanalaiseen ja laittomaan toimintaan perustamalla paikallisia ja salaisia aktivistiosastoja puoluesihteeri Matti Turkian johdolla. On arvioitu, että työläisaktivisteja olisi ollut noin viisituhatta. He hyväksyivät venäläistä sortovaltaa vastaan tehtävät attentaatit. Toiminta sisälsi attentaattien lisäksi myös aseiden salakuljetusta, vallankumouksellisen kirjallisuuden levittämistä ja venäläisten vallankumouksellisten auttamista. Monien Venäjällä tehtyjen attentaattien jäljet johtivat Suomeen ja niistä uutisoitiin suomalaisissa sanomalehdissä, minkä vuoksi toukokuussa 1907 SDP kielsi jäseniltään kaiken avunannon venäläisille kumousvoimille. Puolueen radikaalit eivät kieltoa noudattaneet, vaan heillä oli suoria yhteyksiä Venäjän vallankumouksellisiin myöhemminkin.
Eduskuntapuolueeksi ja senaattiin
Venäjän vuoden 1905 vallankumous ja suurlakko joukkoprotesteineen toi Suomeen yksikamarisen 200-paikkaisen eduskunnan ja yleisen ja yhtäläisen äänioikeuden, joka oli puolueen ohjelman vaatimuslistalla. Suomen Sosialidemokraattiselle Puolueelle uudistukset olivat suuri voitto ja puolueeseen liittyi työväen lisäksi runsaasti sivistyneistöä. Tästä sivistyneistösiivestä käytettiin nimitystä "marraskuun sosialistit". Vuonna 1906 SDP oli jäsenmäärältään suhteellisesti suurin sosialistinen puolue Euroopassa. Uudistusten avulla saavutettuja tuloksia vähensi kuitenkin tsaarin haluttomuus vahvistaa merkittäviä valtiopäivillä tehtyjä päätöksiä.
Ensimmäisissä eduskuntavaaleissa SDP nousi suureksi puolueeksi. Vuoden 1916 vaaleissa se sai haltuunsa enemmistön, 103 paikkaa. Tämän seurauksena nimitettiin maailman ensimmäinen sosialistienemmistöinen senaatti, puheenjohtajanaan Oskari Tokoi. Tämä sosiaalidemokraattien hallitsema eduskunta hyväksyi Venäjän maaliskuun vallankumouksen jälkeen kesällä 1917 valtalain, jossa eduskunta julistettiin korkeimman vallan haltijaksi Suomessa. Eduskunnassa vähemmistöön jääneiden porvareiden suosituksesta Venäjän väliaikainen hallitus hajotti eduskunnan valtalain vastaisesti. . Seuranneissa vaaleissa puolue koki vaalitappion ja joutui oppositioon. Seuraava senaatti oli kokonaan porvarillinen.
Ylimääräinen puoluekokous
Puoluetoimikunta kutsui suurlakon jälkitunnelmissa koolle ylimääräisen puoluekokouksen, jossa piti määritellä puolueen tuleva suunta ja toimintalinja. Kahden päivän keskusteluissa 25.-26. marraskuuta erottuivat kaksi ryhmää. Parlamentarismin puolesta puhuivat Eetu Salin, Taavi Tainio, Seth Heikkilä, Anton Huotari, K. H. Wiik ja Väinö Tanner. Vallankumouksellisella linjalla olivat puoluetoimikunnan jäsenten O. W. Kuusisen, Kullervo Mannerin ja Yrjö Sirolan lisäksi myös Eero Haapalainen, Ali Aaltonen ja Väinö Jokinen. Paikalle olivat saapuneet myös venäläiset bolševikit Aleksandra Kollontai ja Josif Džugasvili. Džugasvili piti kokouksessa puheen, jossa hän kannusti Suomen työläisiä ottamaan vallan käsiinsä ja lupasi heille apua yrityksessä. Yritykset eri toimintalinjojen välisen sovinnon löytämiseksi epäonnistuivat. Äänestyksessä parlamentaarisen linjan kannattajat jäivät vähemmistöön vallankumouksellisten voittaessa äänin 44-59.
Itsenäisyysjulistus 1917 ja sisällissota 1918
Eduskunnan porvarillinen enemmistö julisti Suomen itsenäiseksi 6. joulukuuta 1917. SDP vastusti julistusta, koska halusi, että Suomi itsenäistyisi yhteisymmärryksessä Venäjän kanssa. Julistuksen jälkeen porvarit ja SDP pääsivät kuitenkin sopuun, ja molempien tahojen tukema valtuuskunta kävi pyytämässä Venäjän bolševikkihallitukselta hyväksyntää itsenäisyydelle, ja myös sai sen.
SDP:n puolueneuvosto kokoontui 23. tammikuuta 1918. Kokouksessa puolue taipui punakaartilaisten vaatimukseen täydentää puoluetoimikuntaa äärimmäisen vasemmiston edustajilla. Puoluetoimikuntaan valittiin Otto Wille Kuusinen, Kullervo Manner, Yrjö Sirola, Edward Gylling, Matti Turkia, K. H. Wiik, Antti Kiviranta, Adolf Taimi, Evert Eloranta, Eero Haapalainen, Lauri Letonmäki ja Emil Elo. Puoluetoimikunta asetti keskuudestaan toimeenpanevan komitean, joka ryhtyi välittömästi valmistelemaan aseellista vallankumousta. Toimeenpanevaan komiteaan valittiin Haapalainen, Taimi, Eloranta, Letonmäki, Elo, Kiviranta ja Sirola. Komitea antoi punakaarteille määräyksiä vallankumouksen aloittamiseksi ja suostutteli venäläisiä aktiiviseen yhteistyöhön. Tammikuun 26. päivän vastaisena yönä venäläiset aseistivat punakaartit Helsingissä ja useilla muilla paikkakunnilla. Punakaarteihin kuului tässä vaiheessa 30 000 aseistettua suomalaista miestä.
SDP:n puoluetoimikunnan toimeenpaneva komitea antoi aseellisen vallankumouksen aloittamisesta määräyksen punakaartin yleisesikunnalle. Sen mukaan työväenkaartit piti panna liikekannalle kolmen päivän sisällä tammikuun 26. päivä alkaen ja erillisessä luettelossa mainitut henkilöt määrättiin vangittaviksi. Punakaartilaiset kaappasivat vallan suomalaisten valitsemalta porvarilliselta eduskunnalta Etelä-Suomessa 28. tammikuuta 1918. Suomen sisällissodassa punaisen puolen hallitukseen, Kansanvaltuuskuntaan, kuului sosiaalidemokraattien jäseniä ja suuri osa puolueen jäsenistä toimi punaisten puolella.
Sisällissodan jälkeen
Punaisten hävittyä sodan monet sosiaalidemokraattien johtajista ja aktiiveista pakenivat Venäjälle, jossa bolsevikit olivat ottaneet vallan. Puolueen aiempi puheenjohtaja Otto Wille Kuusinen nousi ajan mittaan Josif Stalinin hallinnossa Kommunistisen internationaalin ja Neuvostoliiton kommunistisen puolueen korkeimpaan johtoon.
Puolueen uusi linja määriteltiin Julistuksessa Suomen työväelle. Se oli maltillisten sosiaalidemokraattien laatima tiedonanto, jota levitettiin Helsingin valtauksen jälkeen saksalaisista lentokoneista vielä punaisten hallussa olleille alueille.
FutureSex/LoveSounds
FutureSex/LoveSounds on Justin Timberlaken toinen sooloalbumi, joka julkaistiin 12. syyskuuta 2006. Albumin singlekappaleista ”SexyBack” ja ”My Love” nousivat suuriksi hiteiksi ympäri maailman.
Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen historia
Sisällissodan jälkeen
Uudelleenperustettu puolue otti vallankumousta vastustavan, länsieurooppalaisen reformistisen kannan yhteiskunnan uudistamiseen ja teki pesäeron vallankumouksellisiin. Seuraavissa vaaleissa 1919 puolueen kannatus osoittautui suunnilleen aiemman kaltaiseksi, vaikka iso joukko työväkeä oli kuollut sisällissodassa, joutunut pakenemaan Neuvosto-Venäjälle tai menettänyt kansalaisluottamuksensa sisällissotaa seuranneissa oikeudenkäynneissä. Vaaleissa SDP oli käyttänyt Sorron yöstä nouskaa -nimistä vaalijulistusta, jonka teksti oli ollut rajua ja iskevää. Oikeusministeri Karl Söderholm oli määrännyt sen takavarikoitavaksi. Määräys oli kuitenkin tullut myöhässä, ja monet lehdet olivat kirjoittaneet julistuksesta ja viranomaisten yrityksestä estää sen jakelu.
Kommunistit erkanevat omaksi puolueeksi
Neuvosto-Venäjälle paenneet puolueen radikaalit perustivat elokuussa 1918 Moskovassa Suomen kommunistisen puolueen, joka otti lähtökohdakseen bolševikkien mallin mukaisen vallankumouksellisen ohjelman. Kommunistinen puolue joutui kuitenkin toimimaan Suomessa maanalaisena. Vasemmistososialistien oppositio hajotti O. W. Kuusisen johdolla vuoden 1919 puoluekokouksessa Tannerin johtaman SDP:n kahteen osaan, minkä seurauksena seuraavana vuonna perustettiin Suomen Sosialistinen Työväenpuolue. 1920-luvulla kommunistinen Suomen Sosialistinen Työväenpuolue seuraajajärjestöineen vei eduskuntavaaleissa osan sosiaalidemokraattien paikoista. Suomen sosialidemokraattinen nuorisoliitto ja Suomen sosialidemokraattinen naisliitto valitsivat sisällissodan jälkeen liittolaisekseen Suomen Sosialistisen Työväenpuolueen. Myös Suomen Ammattijärjestön enemmistö oli Suomen Sosialistisen Työväenpuolueen kannattajilla. Sosiaalidemokraattien kannatus ja paikkamäärä eduskunnassa nousi jälleen selkeästi, kun valtiovalta 1930-luvulla esti kommunistien yritykset kaikissa muodoissaan osallistua vaaleihin. Vuonna 1919 puolueella oli 67 022 jäsentä. 1920-luvun alussa jäsenmäärä laski ollen pienimmillään vuonna 1924 (25 123). Vuosina 1925–1939 jäsenluku vaihteli välillä 24 000 – 37 000. Perusjärjestöjä puolueeseen kuului vuosina 1919–1939 hieman yli tuhat.
FutureSex/LoveSounds
Albumilla vierailee monia huippunimiä, esimerkiksi Timbaland, T.I. ja Three 6 Mafia.
Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen historia
Hallitusyhteistyöhön
Vuoden 1930 puoluekokouksessa, Kaarlo Harvalan noustua puheenjohtajaksi, Väinö Tanner saavutti puolueessa kiistattoman johtoaseman. Tanner pystyi puolustamaan työväestön etuja vaikeassa tilanteessa ja hän sai siten myös puolueensa vasemmiston luottamuksen. Sosiaalidemokraatit pyrki Tannerin johdolla yhteistyöhön poliittisen keskustan kanssa torjuen samalla yhteistyön kommunistien kanssa. Lähentyminen johti hallitusyhteistyöhön Maalaisliiton kanssa vuonna 1937. Sosiaalidemokraatit hyväksyttiin osan oikeistoa keskuudessa, pohjoismaista kehitystä seuraten, demokraattiseksi voimaksi, jonka kanssa saattoi tehdä yhteistyötä. Hallitusyhteistyötä vastusti entinen puoluesihteeri K.H. Wiik, joka kannattajineen erotettiin puolueesta 1937. Erotettuihin kuuluivat myös Kominternin kansanrintamapolitiikkaa Suomen oloihin soveltamaan pyrkineet vasemmistolaiset sivistyneistön edustajat.
1940-luku
Talvisodan jälkeen syksyllä 1940 puolueen eduskuntaryhmästä erotettiin viisi kommunisteja ja Neuvostoliiton politiikkaa sympatisoinutta kansanedustajaa, jotka sittemmin muodostivat Sosialistisen eduskuntaryhmän ja tulivat tunnetuksi ”kuutosina”. Myös jatkosota aiheutti puolueen sisällä ristiriitoja, kun osa puolueen kansanedustajistakin asettui arvostelemaan Suomen ulkopolitiikkaa. Jatkosodan loppupuolella (1943–1944) puolueessa vahvistui niin sanottu rauhanoppositio, joka teki yhteistyötä ruotsinkielisten liberaalien ja ammattiyhdistysliikkeen kanssa.
Jatkosodan päätyttyä sosiaalidemokraattien piirissä käytiin lyhyen aikaa keskustelua puolueen yhtymisestä vaaliliittoon kommunistien ja kuutosten muodostaman Suomen Kansan Demokraattisen Liiton (SKDL) kanssa. Hankkeen kannattajat jäivät kuitenkin puolueessa vähemmistöön. Tammikuussa 1945 puoluetoimikunta hylkäsi SKDL:n tekemän vaaliliittotarjouksen äänin 5–4, mikä merkitsi samalla kansanrintamapoliitikan hylkäämistä. Kahden työväenpuolueen välit muodostuivat erittäin huonoiksi.
SDP:n sisällä käytiin valtataistelua niin sanottujen asevelisosialistien ja heitä vastustaneen opposition välillä. Puoluekokousta oli jouduttu sodan takia siirtämään vuodesta 1942 marraskuulle 1944. Se järjestettiin 25. marraskuuta varsin myrskyisissä tunnelmissa. Oppositio hyökkäsi J. W. Kedon ja Mauno Pekkalan johdolla rajusti Väinö Tanneria ja hänen kannattajiaan vastaan jatkosotaan liittyvistä hallituksen päätöksistä, mutta jäi kokouksessa tehdyissä äänestyspäätöksissä tappiolle. Jakolinjat tulevalle puoluehajaannukselle olivat jo nähtävissä. Puolueen puheenjohtajaksi Väinö Salovaaran tilalle valittiin kompromissina tuore valtiovarainministeri Onni Hiltunen ja puoluesihteeriksi Unto Varjonen. Järjestösihteeriksi puoluetoimikunta myöhemmin valitsi Suomen Aseveljien Liiton tehtävissä toimineen Väinö Leskisen. Tanneria ei valittu puolueen luottamustehtäviin.
Kesäkuun 1946 puoluekokouksessa opposition kannattama K.-A. Fagerholm hävisi puheenjohtajakilvan Emil Skogille. Oppositio ei saanut yhtään edustajaa puoluetoimikuntaan, mikä jyrkensi vastakkainasettelua puolueen sisällä. Unto Varjonen luopui puoluesihteerin tehtävästä. Hänen tilalleen valittiin järjestösihteeri Leskinen. Syksyllä 1946 SDP käynnisti ”taistelevaksi sosialidemokratiaksi” kutsutun kampanjan, joka oli suunnattu kommunisteja vastaan. Sen tunnetuin osa oli maaliskuussa 1947 käynnistetty ”Jo riittää” -julistekampanja, jonka suosio auttoi SDP:tä päihittämään SKDL:n ensin kevään 1947 SAK:n edustajakokousvaaleissa, sitten joulukuun 1947 kunnallisvaaleissa ja lopuksi heinäkuun 1948 eduskuntavaaleissa. Vuoden 1948 vaalien jälkeen muodostettiin Fagerholmin johtama sosiaalidemokraattinen vähemmistöhallitus ja SKDL syrjäytettiin oppositioon. Sosiaalidemokraattien yhteistyö kansandemokraattien ja kommunistien kanssa katkesi useaksi vuosikymmeneksi.
Idänsuhteiden merkitys
1950-luvulla puolue ajautui vaikeaan tilanteeseen, kun Neuvostoliiton taholta suhtauduttiin Väinö Tanneriin vihamielisesti ja vuonna 1956 presidentiksi valitun Urho Kekkosen hyvät idänsuhteet kasvattivat hänen ja Maalaisliiton sisäpoliittista valtaa. Kun sosiaalidemokraatit valitsi vuonna 1957 puheenjohtajakseen sotasyyllisyysoikeudenkäynnissä tuomitun Tannerin ja puoluesihteeriksi niin kutsuttuihin ”leskisläisiin” kuuluvan Kaarlo Pitsingin, puolueen idänsuhteet kärsivät. Tämä johti vuoden 1958 vaihteessa kriisiin, kun Neuvostoliitto ei hyväksynyt Suomeen enää hallitusta, jossa puolue oli mukana. Alkoivat yöpakkaset eli Neuvostoliiton diplomaattinen ja kauppapoliittinen painostus Suomen hallituksen kaatamiseksi. Hallitus kaatui ja alkoi sosiaalidemokraattien pitkä oppositiokausi ulkopoliittisesti arveluttavana puolueena. Puolueessa huomattiin myös, että tasavallan presidentti Urho Kekkonen ei ollut tilanteessa tukenut Suomen hallitusta. Kun puolue yritti yhdessä laajan puoluerintaman Honka-liiton kanssa syrjäyttää Kekkosta 1962 presidentinvaalissa ajauduttiin jälleen ulkopoliittiseen kriisiin (noottikriisi) Neuvostoliiton kanssa. Kekkosen ainoa merkittävä vastaehdokas, oikeuskansleri Olavi Honka vetäytyi vaaleista, Kekkonen voitti vaalit ja sosiaalidemokraattien paitsioasema suomalaisessa politiikassa oli täydellinen.
Kehitys kylmän sodan ajoista 2000-luvulle
thumb|right|Vuoden 1972 vaalijuliste Sisä- ja kunnallispolitiikassa puolue liittoutui 1950-luvulla ja 1960-luvun alussa usein kokoomuksen kanssa. Tätä liittoa on kutsuttu aseveliakseliksi. Erityisen merkittäväksi akseli nousi teollisuuspaikkakunnilla kuten Tampereella ja Helsingin maalaiskunnassa (sittemmin Vantaalla). Aseveliakseli piti hallitsemillaan paikkakunnilla muut puolueet poissa kunnallishallinnon merkittäviltä paikoilta vuosikymmenten ajan. Muutenkin SDP:n suosio alkoi nousta merkittävästi 1960-luvulla, ja se oli sisäpolitiikassa johtava puolue suurimman osan 1970-luvusta ja koko 1980-luvun.
Tannerin vetäydyttyä puolueen johdosta vuonna 1963 alkoi puolue Rafael Paasion aikana rakentaa parempia suhteita Kekkoseen ja Neuvostoliittoon. Maalaisliitto oli hyödyntänyt SDP:n pitkää oppositiokautta tekemällä yhteistyötä SDP:n pienryhmien, kuten simoslaisten, sekä kommunistien kanssa. Epäluulot olivat syvät, mutta toisaalta puolueessa haluttiin hallituskelpoisuutta ja eheyttää puolue. Ratkaisevaa oli Kekkosen idänpolitiikan hyväksyminen ja Neuvostoliiton luottamuksen saavuttaminen.
Kehitystä helpotti monikin tekijä. Puolue saavutti vuoden 1966 eduskuntavaaleissa huomattavan vaalivoiton, joka lisäsi sen merkittävyyttä. Asevelisosialistit olivat jääneet vähemmistöön ja puolueeseen oli ilmaantunut 1960-luvun lopun vasemmistoradikalismin aallonharjalla runsaasti uusia nuoria kykyjä, esimerkiksi Paavo Lipponen ja Erkki Tuomioja. Myös kommunistinen vasemmisto oli muutoksen kourissa. Vuonna 1966 kommunistien ammattiyhdistyssiipi Aarne Saarisen johdolla syrjäytti Aimo Aaltosen stalinistisiiven puolueen johdosta. Myös vasemmistoyhteistyö näytti mahdolliselta. Rafael Paasion vuosina 1966–1968 ja Mauno Koiviston vuosina 1968–1970 johtamat hallitukset toimivatkin kansanrintamapohjalta. Koiviston hallituksen aloittaessa työnsä SDP oli kuitenkin vielä puheenjohtaja Paasion puolueneuvostolta saaman kritiikin johdosta epäyhtenäinen.
1960- ja 1970-luvun vaihteessa sosiaalidemokraattien piirissä vaikutti muutamia vuosia niin sanottu pälkäneläisyys, joka oli opiskelijaradikalismin synnyttämä sävyltään äärivasemmistolainen ilmiö. Liike hajosi ja sen toiminta hiipui vuoden 1971 aikana. Myöhemminkin puolueen nuorempien jäsenten parissa vaikutti vasemmistolainen suuntaus, jonka kannattajista monet vastustivat vuoden 1973 EEC-sopimusta.
Puolueen uusi rooli oli toimia Kekkosen tapaan sillanrakentajana idän ja lännen välillä. Sosiaalidemokraateilla oli tässä tietty tilaus, kun Sosialistisen internationaalinkin piirissä osa veljespuolueista halusi ulos vanhoista kommunismin vastaisista asemista. Kalevi Sorsan johtamassa puolueessa ei ollut enää asevelisosialistilinjalle sijaa. 1970-luvulla puolueen suhteet Neuvostoliiton kommunistiseen puolueeseen kehittyivätkin toimiviksi. Puolueen asema muodostui erittäin vahvaksi Suomen sisäpolitiikassa. Merkittävä osa hallituksista rakennettiin 1970- ja 1980-luvuilla punamultapohjalle, jota täydensivät useasti SKDL ja liberaalit. Sorsa toimi pääministerinä vuosien 1972 ja 1987 välisenä aikana kaikkiaan 3 652 vuorokautta ja on edelleen Suomen pitkäaikaisin pääministeri. Kekkosen jouduttua sairauden vuoksi eroamaan vuonna 1981 seuraavaksi presidentiksi nousi sosiaalidemokraattien Mauno Koivisto, mikä vahvisti puolueen asemaa entisestään.
Uudistusmielisen Mihail Gorbatšovin nousu Neuvostoliiton kommunistisen puolueen pääsihteeriksi vuonna 1985 muutti pian myös Suomen poliittista ympäristöä.
Lipposen kausi
Puolue koki kriisin, kun sen puheenjohtaja Ulf Sundqvist sai syytteet miljoonien markkojen taloudellisesta huolimattomuudesta ns. Sundqvist-jupakassa. Ulf Sunqvist erosi ja hänen tilalleen valittiin 1993 Paavo Lipponen. SDP:n kannatus mielipidemittauksissa nousi vuoden 1993 keväällä, jolloin Antero Kekkonen oli vt. puheenjohtaja, 30 prosentin tuntumaan. Nousu jatkui seuraavana vuonna lähes 35 prosenttiin, mikä oli siihen mennessä suurin sotien jälkeisen ajan Suomessa millekään puolueelle mitattu kannatuslukema.
Lipposesta tuli sosiaalidemokraattien murskavoiton myötä sinipunahallituksen pääministeri ja keulahahmo. Lipposen pääministerikausilla Suomi liikkui lähemmäs Euroopan unionin ydintä.
Heinäluoman kausi
thumb|200px|SDP:n vuonna 2020 valittu puheenjohtaja Sanna Marin. Suomen Ammattiliittojen Keskusjärjestö SAK:ssa toiminut Eero Heinäluoma valittiin SDP:n puheenjohtajaksi Jyväskylän puoluekokouksessa 10. kesäkuuta 2005 kolmivuotiselle kaudelle. Puolue sai eduskuntavaaleissa 2007 historiansa siihen mennessä toiseksi alhaisimman vaalituloksen ja jäi oppositioon, kun perustettiin Vanhasen II hallitus.
Urpilaisen kausi
Eduskuntavaaleissa 2011 SDP:n kannatus jatkoi laskua siihen mennessä alimmalle tasolleen Suomen historiassa. Koska keskustan kannatus laski alemmaksi, SDP:stä tuli toiseksi suurin puolue. SDP liittyi Kataisen sateenkaarihallitukseen. Sillä oli kuusi ministeriä hallituksessa. SDP sai hallitusohjelmassa ajettua läpi vaalilupauksensa, ettei eläkeikää nosteta tuolla vaalikaudella. Joidenkin arvioiden mukaan SDP menestyi neuvotteluissa paremmin kuin kokoomus.
Vuoden 2012 presidentinvaalissa SDP:n ehdokas Paavo Lipponen jäi viidenneksi 6,7 prosentin kannatuksella. Tulos oli SDP:n neljäs peräkkäinen vaalitappio. Puoluesihteeri Mikael Jungner ilmoitti 25. tammikuuta ettei jatkaisi tehtävissään puoluekokouksen jälkeen. SDP:n puoluekokouksessa 25. helmikuuta 2012 Jungnerin seuraajaksi valittiin SAK:n viestintäpäällikkö Reijo Paananen.
Kunnallisvaaleissa 2012 SDP:n kannatus laski siihen mennessä kaikkien aikojen alimmalle tasolle ollen 19,6 %. Puolue menetti 54 198 ääntä edellisiin kuntavaaleihin verrattuna. Kyseessä oli SDP:n viides vaalitappio peräjälkeen ja myös viides vaalitappio Urpilaisen puheenjohtajakaudella.
Rinteen kausi
Vuonna 2014 SDP:n puheenjohtajaksi valittiin Antti Rinne. Vuoden 2015 eduskuntavaaleissa SDP:n äänestäjien määrä laski sen historian alimmalle tasolle. Kuntavaaleissa 2017 puolueen kannatus oli 19,4 %.
Kesällä 2018 puolueen kyselykannatus oli 21,6 %. Vain 3 %:n mielestä SDP:n kannatus perustui tällöin edes toissijaisesti Rinteen esiintymiseen julkisuudessa, 8 %:n mielestä syynä oli "SDP:n poliittisten avausten ja ehdotusten hyvyys", 61 %:n mielestä "yleinen kyllästyminen hallitusta kohtaan". Rinteen mukaan ihmiset tajuavat, että SDP:llä on visio 2030-luvulle.
Marinin kausi
Joulukuussa 2019 Antti Rinne erosi pääministerin tehtävästä mm. Postin omistajaohjaukseen liittyvistä seikoista johtuen. Rinteen erottua pääministerin tehtävästä hallituksen johtoon nousi tamperelainen Sanna Marin, joka oli ollut Rinteen hallituksen liikenne- ja viestintäministeri. Rinne jatkoi puolueen puheenjohtajana elokuun 2020 puoluekokouseen asti, jossa Marin valittiin puolueen puheenjohtajaksi.
Nordicom
Nordicom on pohjoismaisen viestinnän- ja mediatutkimuksen keskus, joka sijaitsee Göteborgin yliopistossa. Nordicomin tehtävänä on koota ja välittää media- ja viestinnäntutkimuksen tuloksia sekä kasvattaa näin ymmärrystä median roolista yhteiskunnassa. Nordicom harjoittaa julkaisutoimintaa, edistää pohjoismaisten tutkijoiden välistä vuorovaikutusta, seuraa mediakenttää ja kokoaa tietoa poliittisten päätösten tueksi sekä toimii yhteistyökumppaneina viranomaisten ja muiden organisaatioiden kanssa toteutettavissa hankkeissa. Keskuksen ensisijaisia kohderyhmiä ovat tutkijat, media-alan ammattilaiset, päätöksentekijät politiikassa ja eri organisaatioissa, opettajat ja kouluttajat, kirjastotyöntekijät sekä opiskelijat.
Nordicom julkaisee kahta lehteä. Nordicom Review on englanninkielinen tieteellinen vertaisarvioitu julkaisu, joka ilmestyy kaksi kertaa vuodessa. Lisäksi vuosittain julkaistaan erikoisnumeroita (Special Issues). Nordic Journal of Media Studies ilmestyy kerran vuodessa. Artikkeleiden julkaisukieli on englanti.
Nordicom toimii myös media- ja viestintätieteellisten kirjojen kustantajana. Vuosittain julkaistaan 5–10 nimikettä.
Nordicom pitää lisäksi yllä NordMedia Network -yhteisöä, joka on pohjoismaisille ja pohjoismaisesti suuntautuneille mediatutkijoille suunnattu sivusto. Sivustolla on esimerkiksi avoin asiantuntijatietokanta, joka korvaa Nordicomin aiemmat tutkimustietokannat. Myös joka toinen vuosi pidettävän mediatutkimuksen NordMedia-konferenssin kotisivu sijaitsee sivustolla.
Suomessa Nordicom teki aiemmin säännöllistä yhteistyötä Tampereen yliopiston viestintätieteiden tiedekunnan kanssa. Vuosina 1980–2018 Nordicom julkaisi myös akateemista aikakauslehteä nimeltä Nordicom-Information, joka oli suunnattu laajemmalle media- ja viestintätieteistä kiinnostuneelle yleisölle. Se ilmestyi kaksi kertaa vuodessa sekä painettuna että verkossa. Julkaisukielinä olivat skandinaaviset kielet ja englanti.
Nordicomin rahoittajina toimivat Pohjoismainen ministerineuvosto, Ruotsin kulttuuriministeriö ja Göteborgin yliopisto. Keskus on perustettu 1970-luvun lopussa.
Kaikki oikein
Kaikki oikein on vuonna 2018 ensi-iltansa saanut suomalainen komediaelokuva, jonka on ohjannut Lenka Hellstedt. Se perustuu Anna-Leena Härkösen samannimiseen romaaniin vuodelta 2014.
Pediní
Pediní on Kreikan kaupunki, joka kuuluu hallinnollisesti Ioánninan kuntaan, Ioánninan alueyksikköön ja Epeiroksen alueeseen. Sen väkiluku on 2 871 (vuonna 2011).
Innocence Project
Innocence Project on yhdysvaltalainen yleishyödyllinen järjestö, jonka tavoitteena on vapauttaa väärin perustein vankeuteen tuomittuja ihmisiä todistamalla heidän syyttömyytensä. Se toteuttaa tavoitettaan hyödyntämällä DNA-tutkimuksia, sekä pyrkimällä uudistamaan rikoslainsäädäntöä niin, ettei vastaavia epäoikeudenmukaisia tuomioita enää ilmenisi. Organisaation perustivat Barry C. Scheck ja Peter J. Neufeld vuonna 1992. Järjestö toimi aluksi Yeshivan yliopiston Benjamin N. Cardozo School of Law:ssa, mutta erosi siitä itsenäiseksi järjestöksi vuonna 2004. Järjestön perustamisen jälkeen yli 200 rikoksista tuomittua vankia on DNA-tutkimusten perusteella todettu syyttömiksi ja vapautettu. Osa syyttömiksi todetuista oli tuomittu kuolemaan ja he odottivat tuomion täytäntöön panemista vangittuna. Organisaatiolla on jatkuvasti arvioitavanaan 6 000–8 000 tapausta. Lisäksi se vastaanottaa vuosittain noin 3 000 uutta avunpyyntöä vankeuteen tuomituilta, jotka haluavat todistaa syyttömyytensä.
Pediní
Pedinín pieni kaupunki sijaitsee noin kahdeksan kilometriä etelään Ioánninan keskustasta. Pediní muodostaa myös laajemman kaupunkiyhdyskunnan (Δημοτική Κοινότητα Πεδινής, Dimotikí Koinótita Pedinís), johon kuuluvat varsinaisen Pedinín kaupungin lisäksi kylät Chioniása ja Ftéri. Koko yhdyskunnan väkiluku on 3 149.
Kaikki oikein
Elokuva kertoo suomalaisesta pariskunnasta, joka voittaa lotossa. Elokuvan pääosissa näyttelevät Antti Luusuaniemi ja Elsa Saisio. Muissa rooleissa ovat muun muassa Jenni Kokander, Malla Malmivaara, Pirjo Lonka, Lotta Lindroos, Ylermi Rajamaa, Kristiina Halttu, Timo Lavikainen, Pamela Tola, Juha Muje, Sinikka Sokka ja Aksa Korttila.
Pediní
Aiemmin kaupunki kuului Bizánin kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Ioánninan kunnan Bizánin kunnallisyksikköön.
Innocence Project
Organisaatiota on kritisoitu siitä, että se vahingoittaa yhteisöä ja uhrien perheitä nostamalla esiin vanhoja rikostapauksia. Organisaation on vastannut kritiikkiin toteamalla ettei väärien ihmisten tuomitseminen palvele uhrien etuja.
Kaikki oikein
Elokuva sai ensi-iltansa 12. tammikuuta 2018
Total Annihilation
Pelin ovat kehittäneet Chris Taylor ja Cavedog Entertainment. Se oli ensimmäinen reaaliaikainen strategiapeli, jossa oli kolmiulotteiset yksiköt ja maasto. Se on yksi maailman suosituimmista reaaliaikaisista strategiapeleistä, jota pelataan yhä aktiivisesti.
Pelin ideana on koota tarpeeksi metalleja ja energiaa, jotta voisi rakentaa riittävän hyviä yksiköitä, ja lopulta tuhota niillä vihollinen. Pelin neljä yksikköluokkaa ovat kbotit (kävelevät mechat), "perinteiset" ajoneuvot, laivat ja lentokoneet (päivitetyssä versiossa on myös ilmatyynyihin perustuvia aluksia, tämä nostaa yksikköluokkien määrän viiteen). Peliä voi pelata yksinpelinä tietokonetta vastaan tai moninpelinä.
Wargaming.net osti 2013 Chris Taylorin perustaman uuden Gas Powered Games -pelistudion ja Atarin huutokaupasta oikeudet pelisarjaan.
Tarina
Total Annihilation sijoittuu kaukaiseen aikaan, jolloin Galaksissa vallitsi rauha. Tätä paratiisia ohjattiin tieteen ja teknologian kädellä, ja tämä käsi tunnettiin keskitettynä tekoälynä nimeltään Core. Core havaitsi hallinnassaan olevien kansalaisen elämän rajallisuuden, ja kehitti prosessin, jolla heidän turvallisuutensa voitaisiin taata lopullisesti. Prosessia kutsuttiin nimellä "patterning", ja sillä pystyttiin siirtämään kansalaisen mieli tietokoneeseen ja sieltä kestäviin koneisiin. Core määräsi että kaikille kansalaisille oli tehtävä näin.
Jotkut kuitenkin vastustivat tätä lakia, sillä se merkitsisi biologisen elämän päättymistä galaksissa. He pakenivat galaksin reunoille ja perustivat kapinaliiton nimeltään Arm. Sota alkoi, vaikkei kumpikaan osapuoli myöntänyt sitä aloittaneensa. Arm käytti armeijoissaan kloonausta ja taistelupukuja, kun taas Core kopioi parhaiden sotilaittensa mielen tuhansia kertoja, siirtäen ne sitten taistelukoneisiinsa. Sota raivosi 4 000 vuotta tuhoten miljoona maailmaa, ja tuhlaten galaksin kaikki resurssit tehden siitä asumiskelvottoman erämaan.
Molemmat osapuolet ovat pelin alussa raunioina, heidän sotakompleksinsa ja sivilisaationsa ovat lähes mennyttä. Kerran niin mahtavista armeijoista on jäljellä vain jäänteitä, mutta ne ovat valmiita taistelemaan kuolemaan saakka. Molempien osapuolten tavoite on vastapuolen Täydellinen Tuhoutuminen.
Peli alkaa tilanteesta, jossa pelaajan valitsema osapuoli on häviön partaalla. Pelaaja löytää ja aktivoi puolensa viimeisen Komentajan. Yksikön, joka pystyy yksin rakentamaan kokonaisia armeijoita. Pelin edistyessä Pelaaja hallitsee Komentajaa ja sen armeijoita, vallaten planeetan toisensa perään takaisin viholliselta. Peli rytmittyy uudelle planeetalle hyökkäämisestä, taisteluista planeetalla, ja lopulta planeetan galaktisen portin valtaamiseen vihollisen kynsistä. Galaktisen portin vaatima huikea energiamäärä sallii vain Komentajan lähettämisen seuraavalle planeetalle. Kampanja huipentuu hyökkäykseen vastapuolen kotiplaneetalle, ja pelaajan puolen voittoon. Virallisessa tarinassa kampanjan voittaa ARM, joiden Komentaja onnistuu valtaamaan Core:n metallisen kotiplaneetan Core Primen. Voitokas komentaja löytää CORE:n komentajan, ja lopettaa galaktisen sodan murskaamalla perivihollisensa henkilökohtaisesti.
Ominaisuudet
Total Annihilationissa oli ensimmäistä kertaa 3D-yksiköt strategiapelien historiassa. Se sisälsi 150 yksikköä (lisäosineen 230). Cavedog julkaisi vielä kuusi ilmaista ladattavaa yksikköä. Armille Flean, Scarabin ja FARKin ja Corelle Immolatorin, Hedgehogin ja Necron. Fanisivut sisältävät yhteensä yli 6 000 yksikköä jotka ovat mahdollista ladata peliin kuitenkin vain 500 yksikköä kerrallaan. Eri puolten yksiköt ovat lähes täysin toistensa kopioita, mutta Armin yksiköt ovat keskimäärin hiukan nopeampia, Coren yksiköt hiukan järeämpiä. Yksikkörajoitus oli 200 mutta lisäosien kautta se nousi 250. Totala.ini tiedostoa muokaten sen rajoituksen voi nostaa 500. Nykypäivänä voi olla jopa 5 000 yksikön rajoituksia. Taisteluita käydään koko tunnetussa avaruudessa: vesiplaneetoilla, vulkaanisilla planeetoilla, jäämyrskyissä, meteorisateessa ja Coren täyttä metallia olevalla keskusplaneetalla.
Total Annihilationissa on hyödyllinen käskynjako. Pitämällä shift-nappulan pohjassa pelaajat voivat antaa yksiköilleen moninkertaisia käskyjä. Esimerkiksi rakennusajoneuvo rakentaa ensin lasertykin, sitten tehtaan ja sen jälkeen aloittaa partiokierroksen.
Tekoäly, moninpeli ja fysiikkamallinnus
Peli oli monessa suhteessa huomattavasti aikaansa edellä, ja suuremmilla yksikkömäärillä se pyöri hyvin vasta tietokoneilla, jotka julkistettiin monta vuotta pelin julkistamisen jälkeen. Mullistavinta pelissä on sen fysiikkamallinnus; ammusten lentoradat lasketaan oikeasti, joten muun muassa maastoa voi käyttää suojana ja korkealle sijoitetut tykit kantavat matalalle sijoitettuja kauemmas.
Lisäksi pelin resurssisysteemi eroaa merkittävästi muista siinä että Total Annihilationissa ei ole mitään rajoitteita resurssien määrälle; resurssit eivät koskaan lopu vaan niitä voi tuottaa eksponentiaalisesti enemmän pelin kuluessa jos rakentaa resurssientuottoyksiköitä. Pelin moninpeli on jossain määrin buginen ja rajoittunut, joten ilman kolmansien osapuolten tekemiä moninpelilisiä peli ei päässyt oikeuksiinsa.
Lisäosat
Total Annihilationille on julkaistu kaksi lisäosaa: Core Contingency ja Battle Tactics.
Core Contingency
The Core Contingency jatkaa Arm-tarinan loppua, kun Armin Komentaja voitti Coren 4000 vuotta kestäneessä Galaktisessa Sodassa. Kuitenkin Coren Komentaja selviää ja aloittaa uuden salaisen tehtävän: etsiä muinainen muukalaisten artefakti. Artefaktin voisi muuttaa superaseeksi, joka tuhoaisi koko galaksin.
The Core Contingency lisää molemmille osapuolille 12 tehtävän kampanjan ja bonustehtävän, joka on mahdollista suorittaa vain Hard-vaikeustasolla. Lisäosa sisältää myös 75 uutta yksikköä ilmatyynyaluksista Coren jättiläismäisiin Krogoth Kbotteihin. 53 uutta karttaa, jotka sisältävät paratiiseja, sumuplaneettoja, kristallimaailmoja, kaupunkeja, koralleja jne.
Battle Tactics
Toinen jatko-osa TA-sarjalle. Joukkoja tulee vain 4 mutta karttoja ja tehtäviä on tulee lisää. Tämä versio ei ole fanien mielestä yhtä hyvä kuin edelliset, pienen sisällön ja juonen puuttumisen takia.
Spring
Ruotsalainen Swedish YankeeSpankers-klaani (Clan-SY) on tehnyt pelille moninpelejä varten lisätoimintoja sisältävän demo recorderin, joka pelin nauhoittamisen lisäksi lisää peliin lisäominaisuuksia, muun muassa paremman kommunikaation moninpelissä pelaajien välille. Viime aikoina Clan-sy on tehnyt omaa ilmaista Total Annihilation -klooniaan Springiä, joka pelimoottoriltaan on hyvin lähellä alkuperäistä Total Annihilationia, mutta tarjoaa paremmat moninpelitoiminnot sekä hienomman grafiikan.
Dead Rabbits
Dead Rabbits oli New Yorkissa Yhdysvalloissa 1850-luvulla toiminut jengi, joka oli aikaisemmin ollut osa Roach Guards -jengiä. Jengi toimi roomalaiskatolisten irlantilaisten maahanmuuttajien keskuudessa Manhattanin Five Pointsissa. Dead Rabbits nimen Rabbits on todennäköisesti tullut väärinkuulemisen seurauksena iirin kielen sanasta ráibéad (’peljättävä/kartettava mies’), joka on sekoitettu englannin kielen sanaan rabbit (’kaniini’). Jengin toiminta-alue oli Bowery-kadun alue, pohjoiseen Five Pointsista. Dead Rabbitsin päävastustaja Manhattanin alueella oli alueen johtaviin jengeihin kuulunut Bowery Boys.
Dead Rabbits -mellakat vuonna 1857
thumb|400px|Piirros Dead Rabbits -mellakasta 4.–5. heinäkuuta 1857. Kesällä 1857 eräs Bowery Boysien ja Dead Rabbitsien välinen kahakka kasvoi paripäiväiseksi mellakaksi. Ajanjaksolla 4.–5. heinäkuuta arvellaan keskenään tapelleiden jengiläisten määrän olleen 800–1 000 henkilöä, joiden lisäksi satoja muita ryösteli lähiseutua. Ainakin kahdeksan ihmistä sai surmansa mellakassa ja 30–100 henkeä loukkaantui pahoin.
Teenage Color
Teenage Color on ranskalaisen elektronisen musiikin artistin Collegen esikois-EP. EP julkaistiin 3. maaliskuuta 2008.
Vierumäki-yhtiöt
Vierumäki-yhtiöt omistavat Vierumäen urheiluopiston ja hallinnoivat opiston alueella tapahtuvaa toimintaa. Konserni koostuu useista yhtiöistä, joista merkittävimmät ovat Vierumäki Country Club Oy ja Suomen Urheiluopiston Kannatusosakeyhtiö. Enemmistön, 51 prosenttia, molemmista yhtiöistä omistaa Mika Anttosen omistama Keele Oy. Toinen merkittävä omistaja on Jääkiekkosäätiö sr.
Dead Rabbits
Dead Rabbits -mellakat vuonna 1857
Suomennos: Tiiliskivet, kivet ja mailat lentivät sakeasti ympäriinsä ja ikkunoista ammuttiin kaikkiin suuntiin. Miehet juoksivat villisti ampumalla toisiaan aseillaan. Haavoittuneet makasivat jalkakäytävillä ja heitä tallottiin. Rabbits yhdisti hädän ja sekasorron pakottamalla antagonistinsa Bayard-kadulle Boweryyn. Sitten karkulaiset pakenivat ja vahvistuessaan kääntyisivät takaa-ajajiensa eteen ja pakottaisivat vetäytymään Mulberry-, Elizabeth- ja Baxter-kaduille.
Vierumäki-yhtiöt
Yhtiöt työllistävät ympäri vuoden noin 300 henkilöä ja lisäksi kesäisin 30–60 henkilöä.
Yhtiöiden historia alkaa vuodesta 1927, jolloin perustettiin Suomen urheiluopisto. Opiston perustamisessa aloitteentekijänä oli Tahko Pihkala.
Päijät-Hämeen liitto myönsi Vierumäki-yhtiöille Päijät-Häme-mitalin vuonna 2007.
Antti Tikkanen
Antti Tikkanen (s. 3. toukokuuta 1980 Oulainen) on suomalainen viulisti. Hän on lähtöisin Pohjois-Pohjanmaalta mutta on sittemmin asettunut Helsinkiin. Hän aloitti viulunsoiton 7-vuotiaana ja pääsi vuonna 1997 opiskelemaan Sibelius-Akatemiaan, jossa häntä opetti aluksi Lajos Garam ja sitten Mi-kyung Lee. Hänen muita opettajiaan ovat olleet Zinaida Gilels, Pavel Vernikov ja Kreeta-Maria Kentala (barokkiviulu) sekä Eurooppalaisessa kamarimusiikkiakatemiassa Hatto Beyerle ja Johannes Meissl.
Video
Video tarkoittaa teknologiaa, jossa sähköisiä signaaleja käsitellään niin, että niistä saadaan liikkuvaa kuvaa. Videoteknologia on kehitetty pääasiassa televisiota varten. Videokuvaa käytetään myös teollisuudessa, tieteellisissä kohteissa, tehtaissa ja turvallisuuskäytössä (valvontakamerat). Muut videon käyttömuodot pohjautuvat yleensä television videoformaattiin.
Siguldas bobsleja un kamaniņu trase
Siguldas bobsleja un kamaniņu trase on kelkkailurata Siguldassa Latviassa. thumb|300px|right|Rataprofiili. thumb|300px|right|Radan alin lähtöpaikka.
Historia
1960-luvun lopussa Siguldan kaupunginvaltuusto hyväksyi uuden kelkkailuradan rakentamisen, mutta vasta vuonna 1986 kelkkailurata valmistui neuvostoliittolaisten harjoittelukeskukseksi. Vuoden 2008 remontissa radalle asennettiin keinotekoinen jäädytysjärjestelmä ja vuonna 2014 radan infrastruktuuria modernisoitiin.
Asiakaskokemus
Asiakaskokemus (englanniksi customer experience eli CX ) viittaa organisaation ja asiakkaan väliseen vuorovaikutussuhteeseen. Asiakaskokemus koostuu mielikuvista ja tunteista, jotka syntyvät asiakkaalle kaikista kohtaamisista yrityksen edustajien, kanavien ja palveluiden kanssa. Hyvä asiakaskokemus tarkoittaa, että yksilön kokemus vastaa hänen odotuksiaan. Asiakkaat vastaavat eri tavoin yrityksen suoraan ja epäsuoraan yhteydenottoon. Suora yhteys liittyy ostoon tai käytön aloittamiseen. Epäsuoraa yhteydenottoa ovat mainonta, uutisraportit, suunnittelemattomat tapaamiset myyntiedustajien kanssa, sekä yritykseen liittyvät suositukset ja kritiikki. Asiakaskokemus kattaa asiakaspalvelun laadun, mutta myös mainonnan, pakkausten, tuotteiden ja palveluiden ominaisuudet, tuotteen helppokäyttöisyyden ja luotettavuuden.
Video
Termiä video on käytetty myös synonyyminä videokasetille, ja vastaavasti videot videonauhurille.
Asiakaskokemus
Asiakaskokemuksen mittaaminen
Asiakaskokemusta voi mitata erilaisilla mittareilla. Näitä ovat:
Asiakaskokemusta voidaan mitata myös poistuneiden asiakkaiden määrää, keskimääräistä käsittelyaikaa tai sitä, saatiinko asiakkaan ongelma ratkaistua ensikontaktilla.
Antti Tikkanen
Tikkanen on esiintynyt keskeisimpien suomalaisorkesterien solistina ja toiminut kamarimusiikin puolella jousikvartetti Meta4:n jäsenenä. Hän on järjestänyt Kamari Soi! -tapahtumaa Oulaisissa ja perustanut viulistipuolisonsa Minna Pensolan kanssa Punavuoren Kamarimusiikkiyhdistyksen Helsingissä. Vuonna 2014 hänestä tuli Suomalaisen barokkiorkesterin taiteellinen johtaja. Hän käyttää instrumenttinaan Suomen Kulttuurirahaston Ex-Berglund-viulua (Stradivarius).
Vuonna 2021 Tikkanen ja Minna Pensola valittiin Kuhmon kamarimusiikkijuhlan taiteellisiksi johtajiksi.
Caterina Fake
pienoiskuva Caterina Fake (s. 1969) on yhdysvaltalainen yrittäjä ja liikenainen. Hän perusti verkkosivustot Flickr vuonna 2004 ja Hunch vuonna 2007. Fake on toiminut usean voittoa tavoittelemattoman järjestön edunvalvojana ja ollut Etsyn puheenjohtajana (joka on on amerikkalainen verkkokauppasivusto, joka keskittyy käsin tehtyihin tai vintage-esineisiin ja käsityötarvikkeisiin). Roolistaan Flickrin luomisessa Fake listattiin Time-lehden Time 100 vaikutusvaltaisimman listalle, ja hänet on tunnustettu Piilaaksossa työstään enkelisijoittajana.
Zou Yan
Zou Yan (鄒衍; pinyin: Zōu Yǎn; Wade-Giles: Tsou Yen), 305–240 eaa., oli taistelevien läänitysvaltioiden kaudella elänyt kiinalainen filosofi ja yleisnero. Hän kehitti kiinalaista kosmologiaa tutkimalla Yin-Yang-oppia. Zou Yan yhdisti siihen kiinalaisen astrologian opin viidestä elementistä sekä kehitti ajatuksen kuinka nämä suhtautuvat toisiinsa.
Historioitsija Sima Qian mainitsee hänet teoksessaan Shiji, jonka mukaan Zou Yan toimi opettajana kuuluisassa Jixia-akatemiassa. Kaikki hänen alkuperäiset kirjoituksensa ovat kadonneet, osa jo ilmeisesti melko varhain hänen kuolemansa jälkeen. Zoun nimiin on kuitenkin laitettu teksti Yueling, joka sisältyy nykyiseen Riittien kirjaan.
Myöhemmin filosofi Dong Zhongshu yhdisti Zou Yanin kosmologiset opit Kungfutsen sosio-poliittiseen filosofiaan. Tämän seurauksena Han-dynastian aikana Zou Yanin kosmologiasta tuli keskeinen osa kiinalaista kosmologista ajattelua.
Wappingin rautatieasema
Wappingin rautatieasema on London Overgroundin asema Wappingissa, Tower Hamletsin alueella Lontoossa. Asema on Overgroundin East London Linen käytössä ja se sijaitsee Thamesin pohjoisrannalla Lontoon matkakortin maksualueella 2.
Wappingin asemalta kulkee junia pohjoiseen kohti Highbury & Islingtonia ja Dalston Junctionia sekä etelään New Crossin, Crystal Palacen ja West Croydonin suuntiin.
Pohjalla
Pohjalla tarkoittaa seuraavia asioita:
Crass
Crass on englantilainen vuosina 1977-1984 toiminut anarkopunkyhtye, joka tulkitsi anarkian poliittisena ideologiana ja elämäntapana. Crass teki tunnetuksi anarkistiliikkeen punkalakulttuurissa ajaen sanaa eläinten oikeuksista, suorasta toiminnasta ja ympäristönsuojelusta. Yhtye omasi tee se itse -etiikan. Yhtyeen jäsenet maalasivat graffiteja Lontoon metroon ja valtasivat taloja. Yhtye esiintyi mustiin armeijan ylijäämävaatteisiin. Yhtyettä on sanottu taidepunkiksi, koska yhtye käyttää vapaata improvisaatiota ja runoutta.
Helgolandin taistelu
Helgolandin taistelu voi viitata seuraaviin tapahtumiin:
Bortlen asteikko
Bortlen asteikko on mitta-asteikko, jonka avulla voidaan määrittää tähtitaivaan ja tähtien kirkkausaste tietyllä alueella. Asteikko määrittää tarkkailtavien kohteiden selkeyden sekä valosaasteesta koituvan häiriön. John Bortlen luoma järjestelmä julkaistiin vuoden 2001 Sky & Telescope -lehden numerossa. Asteikko ulottuu luokasta 1 (pimein mahdollinen taivas) luokkaan 9 (erittäin valosaastunut).
Mantuloiskimalainen
Mantuloiskimalainen (Bombus bohemicus) on kimalaisten sukuun ja siellä loiskimalaisten alasukuun kuuluva mesipistiäislaji. Se on Suomen yleisin loiskimalaislaji.
Bortlen asteikko
Bortlen luokitukset eri valosaastetyypeille:
Mantuloiskimalainen
Koko ja ulkonäkö
Mantuloiskimalaisnaaras on musta, mutta keskiruumiin etuosa on leveälti keltainen ja takaruumiin kärkiosa laajasti valkoinen. Myös takaruumiin etuosassa sekä keskiruumiin sivuilla ja takaosassa voi olla keltaista karvoitusta. Koiras muistuttaa naarasta väritykseltään, mutta yksilökohtaista vaihtelua keltaisen värin määrässä on enemmän. Siivet ovat tummahkot. Kooltaan mantuloiskimalainen on 12–20 mm.
Levinneisyys
Mantuloiskimalainen on Euroopan yleisimpiä loiskimalaisia ja sen esiintymisalue ulottuu Espanjan ja Italian pohjoisosista napapiirin pohjoispuolelle. Myös Aasian pohjoisosissa se on laajalti levinnyt, mutta etelämpänä elinalueet keskittyvät vuoristoihin. Pohjois-Amerikassa lajin kannat ovat romahtaneet. Suomessa se on yleisin loiskimalainen ja esiintyy koko maassa pohjoisinta Lappia lukuun ottamatta. Myös Norjassa se on alasukunsa yleisin laji.
Elinympäristö ja elintavat
Mantuloiskimalainen on pääasiassa mantukimalaisen pesäloinen, mutta sen tiedetään loisineen myös kangaskimalaisella. Naaras aloittaa mantukimalaispesän etsinnän jo toukokuussa ja sellaisen löydettyään tunkeutuu pesään. Piiloteltuaan jonkin aikaa keräämässä itseensä pesän ominaistuoksua, se surmaa alkuperäisen kuningattaren ja alkaa munia omia muniaan, joista syntyvää loiskimalaisjälkikasvua mantukimalaistyöläiset hoivaavat.
Laji viihtyy aukeissa ympäristöissä sekä valoisissa kangasmetsissä. Koiraat käyvät loppukesällä monilla erilaisilla kukilla. Naaraat käyvät kukilla keväällä ennen kuin valtaavat pesän.
Euroopassa ja Aasiassa mantuloiskimalainen on laajalle levinnyt ja yleisimpiä loiskimalaislajeja, mutta Pohjois-Amerikassa sen kannat ovat romahtaneet siinä määrin, että IUCN pitää lajia siellä äärimmäisen uhanalaisena. Uhanalaisuuden asteen ollessa hyvin erilainen esiintymisalueen eri osissa, kansainvälisesti se on luokiteltu puutteellisesti tunnetuksi. .
Matic Skube
Matic Skube (s. 23. helmikuuta 1988 Kranj) on slovenialainen alppihiihtäjä.
Skube kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Levin pujottelussa marraskuussa 2006. Ensimmäiset maailmancup-pisteensä hän sai oltuaan 22:s Lenzerheiden pujottelussa maaliskuussa 2007. Parhaimmillaan hän on ollut kahdestoista Adelbodenin pujottelussa tammikuussa 2011.
Skube voitti pujottelun Slovenian-mestaruuden 2008 ja 2010. Hän on voittanut myös Euroopan cupin pujottelukilpailun Meribelissa helmikuussa 2010.
Dong Zhongshu
Dong Zhongshu (董仲舒; pinyin: Dǒng Zhòngshū; Wade-Giles: Tung Chung-shu), 179 eaa. – 104 eaa. oli Han-dynastian aikaan elänyt kiinalainen filosofi. Häntä pidetään yhtenä merkittävimmistä kungfutselaisista ajattelijoista, sillä kungfutselaisuus saavutti Kiinan keisarivallan virallisen ideologian aseman juuri Dongin esittämässä muodossa.
Dong omaksui vaikutteita Xunzin ajatuksista. Hänen mukaansa keisari on vallastaan velkaa Taivaalle, mutta myös vastuussa alamaisilleen heidän hyvinvoinnistaan, jota Taivas puolestaan valvoo. Dong kokosi kungfutselaisen viiden hyveen (wǔ lùn) pohjalta kolme johtoliekaa (sān gāng): ruhtinas johtaa ministereitä, isä johtaa poikia ja aviomies johtaa vaimoa. On merkillepantavaa, että nämä kolme johtoliekaa ovat tiukasti hierarkkisia suhteita ja siten oikeastaan ilmentävät legalistista eivätkä niinkään kungfutselaista ajattelutapaa. Viidessä vakiossa (wǔ cháng) Dong myös lisäsi Mengzin neljän hyveen joukkoon luotettavuuden, jolla hän pyrki osoittamaan, että alamaisten tulee osoittaa uskollisuutta keisarille.
Dong sai keisari Wun määräämään viisi klassikkoa hovioppineiden pakolliseksi oppimateriaaliksi ja tämän toteuttamiseksi valtion pääkaupunkiin perustettiin vuonna 124 eaa. keisarillinen akatemia Taixue, joka koulutti virkamiehiä keisarivallan tarpeisiin. Samaan aikaan Dong muodosti kungfutselaisista yhteiskunnallisista opeista sekä yin-yang-opista synkretistisen oppirakennelman, joka vuonna 136 eaa. nousi keisarillisella määräyksellä Kiinan viralliseksi ideologiaksi.
Teemu Koskinen
Teemu Juhani Koskinen (s. 26. toukokuuta 1980) on suomalainen näyttelijä.
Ura
Porista kotoisin oleva Koskinen valmistui teatteritaiteen maisteriksi Tampereen yliopiston näyttelijäntyön laitokselta vuonna 2009. Hän on näytellyt muun muassa Kouvolan Teatterissa, Tampereen Työväen Teatterissa ja 2010-luvulla useita vuosia Kotkan kaupunginteatterissa.
Koskinen on näytellyt useita musikaalirooleja, kuten Big Deal West Side Storyssa. Pyynikin kesäteatteri tuotti kesällä 2017 musikaaliversion Hella Wuolijoen klassisesta maalaisdraamasta Niskavuoren nuori emäntä. Koskinen näytteli Iso-Marttia.
Koskisella on ollut muutamia sivurooleja suomalaisissa elokuva- ja televisiotuotannoissa, kuten Pirttinen elokuvassa Tali-Ihantala 1944 (2007).
Koskisen ääniala on tenori. Hänen erityistaitojaan on muun muassa butō.