cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Irukandji
Myrkytysoireet
Irukandjin osuma ei heti aiheuta minkäänlaista tuntemusta, mutta 5–45 minuutin kuluttua uhri kokee voimakasta pää- tai selkäsärkyä sekä kipuja lihaksissa ja vatsassa. Myös ahdistus, pahoinvointi ja levottomuus kuuluvat oireisiin. Joissakin tapauksissa myrkky voi aiheuttaa vaarallisen keuhkopöhön, joka useasti johtaa kuolemaan. Tämän takia on itsestään selvää, että oireet vaativat sairaalahoitoa. Magnesiumin käyttöä irukandjin polttaman hoidossa on tutkittu.
Levinneisyys
Irukandjia tavataan laajalti alueella Australiasta Intiaan ja Thaimaahan sekä Afrikkaan. Merten lämpötilojen kohotessa irukandjien määrä on lähes kolminkertaistunut.
Dennis O’Flaherty
Dennis O'Flaherty on yhdysvaltalainen televisiokäsikirjoittaja. Hän sai Edgar Allan Poe -ehdokkuuden elokuvasta Hammett – tehtävä Chinatownissa vuonna 1984. Sittemmin O'Flaherty keskittyi käsikirjoittamaan jaksoja animaatiosarjoihin ja on uransa aikana käsikirjoittanut useita supersankari teemaisia sarjoja, kuten BraveStarr, Kapteeni N, Turtles – mutanttikilpikonnat, Batman ja Prätkähiiret. O'Flaherty kokeili myös näyttelemistä jo 1950-luvun lopulla ja teki usein cameorooleja elokuvissa, kuten The Proper Time, Capricorn yksi ja Kovat kostajat.
Dornier Do 19
thumb|Dornier Do 19. Dornier Do 19 oli saksalainen 1930-luvulla rakennettu nelimoottorinen strategisen pommikoneen prototyyppi.
Kehitys- ja käyttöhistoria
Alkuvuodesta 1935 Luftwaffen esikuntapäällikön kenraaliluutnantti Walther Weverin, joka tunnettiin strategisten pommikoneiden puolestapuhujana, vaikuttamana Saksan ilmailuministeriön RLM:n (Reichsluftministerium) tekninen toimisto julkisti vuodesta 1933 lähtien valmistellun spesifikaation pitkän matkan strategisen pommikoneen kehittämisestä. Tähän projektiin, joka tunnettiin epävirallisesti nimellä Ural bomber, antoi omat suunnitelmansa kesällä 1935 kaksi lentokonevalmistajaa, Dornier ja Junkers. Suunnitelmia tutkittuaan RLM määräsi molemmat valmistamaan kolme prototyyppiä, joille osoitettiin mallinumerot 19 (Dornier) ja 89 (Junkers).
Dornierin pääsuunnittelija Claude Dornier kehitti koneen aiempien, hyviksi koettujen konstruktioiden pohjalta. Esimerkiksi koneen siipenä käytettiin Dornierin lentoveneistä tuttua profiililtaan paksua ja jänneväliltään pitkää siipeä. Kaksisalkoinen siipi oli päällystetty metallilevyllä. Metallista niittaamalla valmistettu runko oli tyypiltään kuorirakenteinen. Koneen päälaskuteline oli rakenteeltaan Dornier Do 17 -pommikoneessa käytetyn kaltainen, ja telineen lisäksi myös koneen kannuspyörä oli sisäänvedettävä.
Weverin saatua surmansa lento-onnettomuudessa huhtikuussa 1936 hänen seuraajakseen valittiin kenraaliluutnantti Albert Kesselring, joka suhtautui strategisiin pommikoneisiin epäillen ja halusi kehittää Luftwaffea taktisempaan suuntaan. Ohjelmaa kuitenkin jatkettiin vuoden verran, kunnes se Kesselringin painostuksesta peruutettiin lopullisesti.
Ensimmäinen Dornier Do 19 -prototyyppi, Bramo 322H-2-moottoreilla varustettu V1 (Wnr.701, siviilitunnus D-AGAI), lensi ensilentonsa 28. lokakuuta 1936 lentäjänään Egon Fath. Ensilennon jälkeiset koelennot osoittivat prototyypin olevan suorituskyvyltään suunniteltua heikomman, lähinnä raskaaseen pommikoneeseen vajaatehoisen moottorityypin takia. Dornierin suunnitteluryhmä kohtasi myös rakenteellisia ongelmia: staattiset testit osoittivat koneeseen suunniteltujen tykkitornien rasittavan liikaa rungon keskikohtaa, joka oli suunniteltu liian heikoksi. Rakenteen vahvistaminen olisi heikentänyt entisestään vajaatehoisilla moottoreilla varustetun koneen suorituskykyä, tästä syystä V1-prototyyppi jätettiin aseistamatta, ja kevyempien tykkitornien asennus sekä runkorakenteen vahvistaminen ja muut pienemmät muutokset päätettiin toteuttaa rakenteilla olevaan V2-prototyyppiin.
Tehokkaammilla BMW 132F-moottoreilla varustettu ja rakenteeltaan vahvistettu V2-prototyyppi oli lähes valmis, kun RLM peruutti strategisen pommikoneen kehittämiseen tähtäävän ohjelman 29. huhtikuuta 1937. Prototyypeistä V2 ja V3 romutettiin, V1 muunnettiin kuljetuskäyttöön sopivaksi ja sitä käytettiin vielä vuonna 1939 Saksan hyökätessä Puolaan.
Tekniset tiedot
(Dornier Do 19 V1)
Norris Weese
Norris Lee Weese (12. elokuuta 1951 Baton Rouge, Louisiana – 20. tammikuuta 1995) oli yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelinrakentaja. Hän pelasi Chalmette High Schoolin ja Mississippin yliopiston joukkueissa ja yhden kauden The Hawaiians -seurassa World Football Leaguessa. Tämän jälkeen hän liittyi National Football Leagueen; hänet varattiin vuoden 1974 NFL:n varaustilaisuuden neljännellä kierroksella 99. pelaajana.
Weesen seurana oli vuosina 1976–1979 Denver Broncos. Hänet nimitettiin aloittavaksi pelinrakentajaksi vuonna 1979, mutta polvivamma päätti hänen uransa samana vuonna. Myöhemmin Weesestä tuli julkinen tilintarkastaja Denverissä. Hänellä oli vaimo ja lapsia. Hän kuoli luusyöpään 43-vuotiaana.
Sillat (kappale)
"Sillat" on toinen single suomalaisen rap-artisti Cheekin yhdeksänneltä studioalbumilta Alpha Omega. Single julkaistiin 14. lokakuuta 2015. Kappaleella on mukana Ilta. Kappaleen ovat säveltäneet Cheek ja Antti Riihimäki, ja sen on sanoittanut Cheek. Kappaleen jousiosuudet soittaa Bratislavan sinfoniaorkesteri.
"Sillat" sijoittui Suomen virallisen listan singlelistalla parhaimmillaan ensimmäiseksi ja latauslistalla kolmanneksi. Molemmat sijoitukset tulivat ensimmäisellä listaviikolla 43/2015. Kappale pysyi singlelistan ykkösenä myös seuraavan viikon. Yhteensä listaviikkoja kertyi singlelistalla 11 ja latauslistalla kuusi.
Cheek ja Ilta esittivät kappaleen Nenäpäivä-show'ssa Yle TV2:lla 6. marraskuuta 2015 ja Voitolla yöhön -ohjelman Unicef-spesiaalissa MTV3:lla 29. marraskuuta 2015. Kappaleesta ei tehty varsinaista musiikkivideota, mutta 19. marraskuuta 2015 julkaistiin YouTube-videopalvelussa video, jossa kappaleen yhteydessä on videomateriaalia Alpha Omega -albumin kansikuvauksista. Video on katsottu noin 3,5 miljoonaa kertaa.
Nigel Mansell
Nigel Ernest James Mansell (s. 8. elokuuta 1953 Upton-upon-Severn, Englanti, Iso-Britannia) on englantilainen autourheilija, joka kilpaili Formula 1 -sarjassa vuosina – ja –.
Hän osallistui urallaan 187 kilpailuun, joissa ajoi 31 voittoa, 32 paalupaikkaa ja 30 kilpailun nopeinta kierrosta. MM-pisteitä Mansell keräsi urallaan 482. Mansellilla on eniten keskeytyksiä F1-maailmanmestareista. Ennen mestaruutta Mansell ajoi kolmasti MM-pisteissä toiseksi.
Hän voitti urallaan maailmanmestaruuden kahdessa arvostetussa autourheilusarjassa, ensin Formula ykkösissä vuonna ja heti seuraavana vuonna silloisen CART (nyk. Champ Car)-sarjan mestaruuden tulokaskaudellaan, johon kukaan muu ei ollut vielä pystynyt ennen häntä. Mansell on myös Mario Andrettin, Emerson Fittipaldin ja Jacques Villeneuven lisäksi ainoa, joka on voittanut sekä Formula 1 että CART-sarjan mestaruudet.
Mansell ajoi pääuransa jälkeen Grand Prix Masters -sarjassa vuosina 2005–06.
1978–1979
Mansellin ensimmäinen kausi Formula kolmosissa alkoi hienosti, kun hän starttasi debyyttikilpailuun paalulta ja ajoi maaliin toisena. Auto ei kuitenkaan ollut kilpailukykyinen, koska sopimus Unipartin kanssa pakotti tallia käyttämään heikkoja Triumphin moottoreita, kun taas huipputallit käyttivät Toyotan koneita. Kolmen seitsemännen ja viimeisessä kilpailussa neljännen sijan ajanut Mansell päätti lähteä tallista. Seuraavaksi kaudeksi hän osti kuljettajan sopimuksen Dave Price Racing -tallista. Mansell voitti ensimmäistä kertaa Formula 3 -sarjassa Silverstonen radalla maaliskuussa ja sijoittui kahdeksanneksi maailmanmestaruuskamppailussa. Hänen kilpailu-uransa oli kuitenkin vaakalaudalla jouduttuaan suureen kolariin, josta hän kuitenkin selvisi luun murtumilla. Lotus-tallin pomo Colin Chapman kuitenkin oli kiinnittänyt huomiota Mansellin ajotaitoihin ja antoi hänelle testikuljettajan sopimuksen Lotuksen Formula 1 -tallista.
Lotus: 1980–1984
Mansellin taidot testikuljettajana vakuuttivat Colin Chapmanin ja hän antoikin Mansellille tilaisuuden osallistua kolmeen Grand Prix:hin vuonna. Debyyttikilpailussaan Itävallan GP:ssa hän kuitenkin keskeytti auton hajottua (hän sai myös ohjaamoon vuotaneesta polttoaineesta palovammoja). Toisessa kilpailussa Nigelin oli jälleen tyytyminen keskeytykseen. Kolmannessa kilpailussa hän karsiutui ja sen jälkeen Lotus jatkoi kauden loppuun yhdellä autolla, jota käytti tallin ykköskujettaja Mario Andretti. Hän kuitenkin ilmoitti siirtyvänsä kauden päätteeksi Alfa Romeolle, joten Lotukselle jäi tyhjä kuljettajan paikka seuraavalle kaudelle.
Mansell valittiin Lotuksen kuljettajaksi kaudelle. Hän onnistui ajamaan kauden viidennessä ja uransa seitsemännessä kilpailussa kolmanneksi, jonka lisäksi hän saavutti myös kaksi pistesijaa ajamalla neljänneksi ja kuudenneksi.
thumb|260px|left|Mansell vuonna 1984 [[Team Lotus|Lotus-autollaan.]]
Kaudella Mansell suunnitteli kilpailua myös Le Mansin 24 tunnin ajossa Formuloiden ohella ansaitakseen enemmän rahaa. Colin Chapman kuitenkin uskoi, että Mansell altistuu tarpeettomille riskeille ja maksoi 10 000 puntaa hänelle, jottei hän ottaisi osaa kilpailuun. Chapman solmi Mansellin kanssa myös kauden loppuun asti kestävän sopimuksen, joka teki hänestä myöhemmin miljonäärin.
Chapmanin ja Mansellin välille kehittyi läheinen ystävyyssuhde, mutta Mansell koki järkytyksen Chapmanin yllättäen kuollessa 1982. Mansell kertoi myöhemmin, että "osa minua kuoli hänen kanssaan. Olen menettänyt perheenjäseneni." Chapmanin kuoleman seurauksena suhteet Lotukseen heikkenivät.
Mansell ajoi sopimuksen loppuun asti ennen kuin hänen siirrostaan Wiliamsille ilmoitettiin. Mansellin paikan Lotuksella otti brasilialainen Ayrton Senna.
Williams: 1985–1988
thumb|260px|right|Mansell [[Saksan Grand Prix 1985|Saksan GP:ssä 1985.]] Mansell siirtyi Williamsille vuonna 1985 vuoden 1982 maailmanmestari Keke Rosbergin tallikaveriksi. Mansellin ensimmäiset kisat menivät taisteluun viimeisistä pistesijoista. Syksyllä Belgian GP:ssä hän nousi viimein ensi kertaa palkintokorokkeelle Williamsilla oltuaan toinen. Kolme viikkoa myöhemmin Mansell voitti ensimmäisen kilpailunsa Euroopan GP:n ja kaksi viikkoa myöhemmin Etelä-Afrikan GP:n. Loppupisteissä Mansell oli kuudes Rosbergin ollessa kolmas.
Seuraavaksi kaudeksi hänen tallikaverikseen tuli kaksinkertainen maailmanmestari Nelson Piquet Rosbergin lähdettyä Mclarenille. Williams-Hondat hallitsivat kautta ottaen yhdeksän voittoa. Mansell voitti viisi kilpailua: Belgian, Kanadan, Ranskan, Britannian ja Portugalin GP:t. Viimeiseen kilpailuun lähdettäessä Mansellilla oli seitsemän pisteen etumatka toisena olleeseen Alain Prostiin. Mansellin mestaruus näytti varmalta, kunnes 19 kierrosta ennen maalia, Nigelin rengas räjähti ja voittoon ajanut Prost nousi mestaruuteen.
Seuraavalla kaudella Willams nousi kiistattomasti parhaaksi talliksi. Mansell voitti osakilpailun peräti kuudesti (San Marinon, Ranskan, Britannian, Itävallan, Espanjan ja Meksikon GP:n), mutta tasaisesti palkintosijoille ajanut Piquet oli saanut isoimman otteen mestaruuteen kun kaudesta oli jäljellä kaksi kilpailua. Piquet'n mestaruus sinetöityi kun Mansellin kausi päättyi kohtalokkaaseen ulosajoon.
Kausi 1988 meni heikommin Williamsin menettäessä Hondan moottorit Mclarenille ja joutuessa käyttämään Juddin moottoreita. Autoa vaivasi heikko luotettavuus, josta johtuen Mansell pääsi vain kahdesti maaliin kaudella ollen Isossa-Britanniassa ja Espanjassa toinen. Sijoitus pisteissä oli yhdeksäs.
Ferrari: 1989–1990
Kaudelle 1989 Mansell siirtyi Williamsilta Ferrarin talliin, viimeisenä itse Enzo Ferrarin valitsemana kuljettajana talliin. Ferrarilla Mansellin tallikaveriksi tuli itävaltalainen Gerhard Berger. Ferrarilla Mansell menestyi jo alusta alkaen ja voitti ensimmäisen kilpailunsa tallissa. Mansell oli viimeisin debyyttikilpailunsa Ferrarilla voittanut kuljettaja ennen Kimi Räikköstä ja vuotta. Mansell nautti suurta arvostusta Ferrarin kannattajien, tifosien, keskuudessa ja saikin lempinimen "il leone", leijona.
Kausi 1989 oli kuitenkin lopulta kohtalainen Mansellille, vaikka hän voittikin kahteen otteeseen kauden aikana. Ferrarin oikukas vaihdelaatikko aiheutti hänelle monta keskeytystä, ja sen lisäksi hänet hylättiin kahdesti kauden aikana. Mansell sijoittui lopulta neljänneksi mestaruustaulukossa.
Kaudelle 1990 Mansell sai uuden tallikaverin, kun vanha kilpakumppani Alain Prost siirtyi McLarenilta Ferrarin riveihin. Kauden 1989 tallikaveri Gerhard Berger siirtyi Prostin tilalle McLarenille. Kauden aikana Mansell joutui tunnustamaan hallitsevan maailmanmestarin paremmakseen ja joutui katsomaan sivusta Prostin ja brasilialaisen Ayrton Sennan välistä kamppailua mestaruudesta. Mansell kuitenkin onnistui voittamaan yhden kilpailun kauden aikana ja nappaamaan muutaman palkintokorokesijan. Hän sijoittui viidenneksi MM-pisteissä.
Williams: 1991–1992
thumb|left|200px|Nigel Mansell vuoden 1991 [[Yhdysvaltain Grand Prix 1991|Yhdysvaltain GP:ssä.]] Edellisen kauden osoittauduttua pettymykseksi, Mansell ilmoitti lopettavansa uransa. Frank Williams suostutteli Mansellin palaamaan ja lupasi tälle Williamsin ykköskuskin paikan ja Mansell palasi entiselle työnantajalleen.
Williamsilla oli käyttössään tehokkaat Renault'n moottorit, ja Mansellin tallikaverina toimi Riccardo Patrese. Vaikka kauden ensimmäisessä kilpailussa näyttikin siltä, että Prost ja Senna taistelisivat jälleen keskenään mestaruudesta, Prostin ongelmaksi koitui Ferrarin epäluotettavuus. Näin Mansell nousi kamppailemaan mestaruudesta voitettuaan kesällä kolme peräkkäistä kilpailua. Epäonni vaivasi kuitenkin edelleen englantilaista, joka menetti viimeisetkin mestaruusmahdollisuutensa kauden toiseksi viimeisessä kilpailussa Suzukassa, jossa hän pyörähti hiekoille jo ensi kierroksilla.
Kaudella 1992 asiat olivat kuitenkin toisella lailla. Williamsilla oli selvästi paras auto käytössään, ja se näkyi jo aikaisessa vaiheessa. Mansell voitti kauden alussa 5 ensimmäistä kilpailua peräkkäin ja oli kuudennessa toinen. Ainoa uhkaaja oli tallikaveri Patrese. Kaikkiaan Mansell voitti kauden aikana yhdeksän kilpailua, ajoi 14 paalupaikkaa ja keräsi 108 MM-pistettä, jotka säilyivät pitkään ennätyksinä (Michael Schumacher rikkoi piste-ennätyksen kaudella 2001 ja voittoennätyksen kaudella 2002. Sebastian Vettel rikkoi paalupaikkaennätyksen kaudella 2011). Ylivoimaisesta mestaruudesta kertoi se, että Mansell varmisti maailmanmestaruutensa jo elokuussa Unkarin GP:ssä, kun viisi kilpailua oli vielä ajamatta.
Kauden 1992 jälkeen Mansell ilmoitti lopettavansa kilpailemisen Formula ykkösissä, osittain sen takia, että F1-kilparadoille palaava Alain Prost tulisi olemaan hänen tallikaverinsa kaudella 1993 ja että Mansell oli riitautunut tallipäällikkö Frank Williamsin kanssa.
Newman/Haas Racing 1993–1994
thumb|right|260px|Mansell vuonna [[1993 CART-autollaan.]] Mansell ei kuitenkaan lopettanut kilpailemista kokonaan vuoden 1992 mestaruuteen, vaan siirtyi Pohjois-Amerikassa ajettavaan IndyCar-sarjaan. Mansell liittyi Newman/Haas Racingin talliin, jossa hän korvasi Formula 1 -uralle lähteneen Michael Andrettin.
Mansell teki IndyCar-historiaa, kun hän otti ensimmäisenä tulokaskuljettajana paalupaikan ja voiton kauden avauskilpailussa Australiassa. Pari viikkoa myöhemmin Mansell loukkasi selkänsä, kun hän ajoi rajusti ulos Phoenixissa pidetyssä kilpailussa. Mansell ajoi hyvin Indy 500:sessa ja johtikin kilpailua, vaikka kyseessä oli Mansellin ensimmäinen ovaaliradalla ajama kilpailu. Mansell kuitenkin menetti johtonsa kilpailun aikana ja sijoittui lopulta kolmanneksi. Mansell voitti debyyttikautensa aikana yhteensä viisi kilpailua ja pääsi sen lisäksi palkintokorokkeelle viidesti. Mansell voitti IndyCar-mestaruuden ja nousi niiden kuljettajien joukkoon, jotka ovat voittaneet sekä F1- että IndyCar-mestaruuden.
Mansellin IndyCar-ura jatkui vielä kaudella 1994, mutta menestys ei enää ollut samanlaista kuin edeltäneellä mestaruuskaudella. Mansell riitautui IndyCar-legenda Mario Andrettin kanssa ja putosi fanien suosiosta kauden aikana. Suosion menetystä kuvaa hyvin heikon kysynnän takia peruttu nimikirjoitustilaisuus.
Kausi 1994 oli Mansellin viimeinen Pohjois-Amerikassa.
Williams: 1994
Ayrton Sennan kuoltua San Marinon GP:ssä kauden 1994 alussa Williams kaipasi huippukuljettajaa Damon Hillin rinnalle. Testikuljettaja David Coulthard oli korvannut Sennan jo parissa kilpailussa, mutta Williamsin tähtäimessä oli vuoden 1992 F1-maailmanmestari Mansell. Mansell lopulta teki loppukauden kattavan sopimuksen ja ajoi ensimmäisen kilpailunsa Ranskassa, josta tuloksena oli keskeytys. Paluukilpailunsa jälkeen Mansell palasi Pohjois-Amerikkaan, jossa hänellä oli samanaikaisesti sopimus IndyCar-sarjassa mutta ajoi vielä kauden kolme viimeistä kilpailua Williamsin väreissä. Mansell otti uransa viimeisen voiton 41-vuotiaana Australiassa, jossa ajettiin kauden viimeinen osakilpailu. Mansellin voitto jäi Michael Schumacherin ja Damon Hillin välisen mestaruustaiston ratkaisseen kolarin varjoon, jossa Schumacher oli tarkoituksella ajanut Hilliä päin ja ratkaissut mestaruuden itselleen.
McLaren: 1995
Ennen vuotta 1995 oli liikkeellä huhuja, joiden mukaan Mansell olisi jäämässä Williamsille seuraavaksi kaudeksi, mutta huhut lyötiin laudalta, kun Mansell teki sopimuksen McLaren-Mercedeksen kanssa. Mansell sai tallikaverikseen suomalaisen Mika Häkkisen. Mansellilta odotettiin paljon McLarenilla, mutta visiitti osoittautui pettymykseksi. Kauden alussa Mansell ei edes mahtunut autoon, joten häneltä jäi kauden ensimmäiset kilpailut väliin. Mansell lopulta pääsi tositoimiin kauden kolmannessa kilpailussa, josta saldona oli vaatimaton kymmenes sija. Mansell oli jatkuvasti tallitoveriaan Häkkistä hitaampi. Kauden neljäs ja samalla Mansellin uran viimeinen F1-kilpailu tuotti keskeytyksen. Mansell aiheutti eripuraa jatkuvalla autoon kohdistuneella valittamisellaan, ja tallipäällikkö Ron Dennis jälkikäteen onkin sanonut, että Mansellin hankkiminen oli virhe. Mansellin korvasi hänen tilallaan alkukauden ajanut Mark Blundell.
McLarenin jälkeen Mansell oli vielä pariin otteeseen F1-testeissä muutaman tallin kanssa, mikä antoi vihiä vielä uudesta paluuyrityksestä, mutta Mansellin F1-ura päättyi lopullisesti.
Ford: 1998
Formula 1 -uran loputtua Mansell pysyi vielä kilparadoilla. Mansell ajoi Britannian vakioautojen mestaruussarjassa kolme kilpailua vuoden 1998 aikana. Mansellin ensiesiintyminen Fordin ratissa tapahtui Donington Parkin radalla. Hän keskeytti ensimmäisen sprinttilähdön kolmen kierroksen jälkeen, minkä takia hän starttasi päälähtöön sijalta 19. Pääkilpailun aikana sääolot kuitenkin muuttuivat, ja rata tuli märäksi. Mansell oli kilpailun kärjessä muutamaan otteeseen mutta oli lopulta viides. Mansell keskeytti molemmat lähdöt Brands Hatchissa ja oli sijoilla 14 ja 11 Silverstonessa ollen kokonaistilastossa sijalla 18, 21:stä kilpailijasta.
Team Altech: 2005–2007
Vuonna 2005 Mansell ilmoitti palaavansa kilparadoille vastaperustettuun Grand Prix Masters -sarjaan, jossa koko kuljettajisto koostui entisistä vähintään 45-vuotiaista F1-kuljettajista. 52-vuotias Mansell voitti vuoden 2005 ainoan Masters-lähdön. Toiseksi kilpailussa sijoittui Emerson Fittipaldi ja kolmanneksi Mansellin Williams-aikojen tallitoveri Riccardo Patrese. Ennen kilpailua koettiin kiistanalaisia hetkiä, kun kilpailuun jo mukaan ilmoittautunut Alain Prost jätti tulematta paikalle ja perui osallistumisensa.
Vuodelle 2006 oli suunnitteilla neljä Grand Prix Masters -osakilpailua, ja Manselilla oli sopimus koko kaudelle Team Altechin kanssa. Neljästä kilpailusta kaksi ajettiin. Kauden toiseksi kaavailtu kilpailu Italian Monzassa jouduttiin perumaan meluhaittojen takia, ja kauden viimeiseksi kaavailtu Etelä-Afrikassa ajettava kilpailu peruttiin niin ikään. Mansell voitti kauden ensimmäisen kilpailun Qatarissa ja keskeytti kauden kolmannessa, Isossa-Britanniassa ajetussa kilpailussa.
Grand Prix Masters -sarja oli jo suunniteltu vuodelle 2007, mutta sarjaa järjestänyt yhtiö Delta Motorsport ajautui konkurssiin syyskuussa 2007 ja koko kausi jäi ajamatta.
Muuta
Mansellin pojat Greg ja Leo ovat myös kilpa-ajajia, joiden kanssa hän osallistui vuonna 2010 Le Mansin 24 tunnin ajoihin, jotka päättyivät keskeytykseen.
F1-tulokset kausittain
(Kilpailut, jotka on vahvennettu, saavutti paalupaikan)
Superkondensaattori
pienoiskuva|Superkondensaattoreita Superkondensaattori on kondensaattori, johon voidaan varastoida poikkeuksellisen suuri määrä energiaa, eli saavutetaan korkea energiatiheys verrattuna tavallisiin kondensaattoreihin. Yksinkertaistettuna superkondensaattori on kondensaattori, jonka elektrodien pinta-alaa on kasvatettu suuren varauskyvyn saamiseksi. Superkondensaattori eroaa käyttöominaisuuksiltaan muista kondensaattoreista erityisesti epätyypillisen pienen sisäisen resistanssin vuoksi.
Superkondensaattori saattaa muodostua merkittäväksi osaksi sähköautojen tekniikkaa, koska se kaupallisesti toteutuessaan mahdollistaa sähköenergian varastoinnin pienempään tilaan kuin nykyiset akkutekniikat ja mahdollistaisi minuuteissa tapahtuvan latauksen, kun nykyakuilla lataus kestää tunteja. Sähköautojen valmistaja ZENN on investoinut merkittävästi EEStor-yhtiöön, joka kehittää superkondensaattoritekniikkaa.
Elektrodit
Superkondensaattorin elektrodit ovat kauttaaltaan ohuita kerroksia, jotka ovat päällystettyjä ja jotka ovat sähköisesti yhdistettyjä johtavaan, metalliseen virranottimeen. Elektrodeilla pitää olla hyvä sähkönjohtavuus, korkea lämmönkesto, kemiallinen stabiilius, korroosionkesto ja suuri pinta-ala suhteessa määrään ja massaan. Muita vaatimuksia ovat ympäristöystävällisyys ja matala hinta.
Tuplakerroksen määrä ja superkondensaattoriin varastoitu yksikköjännite pseudokapasitanssissa ovat pääosin elektrodin pinnan toimintoja. Siksi superkondensaattorin elektrodit on tyypillisesti valmistettu huokoisesta, sienimäisestä materiaalista, jolla on erittäin suuri pinta-ala, kuten aktiivihiilestä. Lisäksi elektrodimateriaalin kyky suorittaa faradisia varauksen siirtoja tehostaa kokonaiskapasitanssia.
Yleisesti, mitä pienempiä elektrodin huokoset ovat, sitä suurempia ovat kapasitanssi ja energiatiheys. Kuitenkin pienemmät huokoset lisäävät vastaavaa sarjaresistanssia ja pienentävät tehotiheyttä. Sovellukset, joissa kulkee korkea sähkövirta vaativat suuremmat huokoset ja pienempiä sisäisiä häviöitä, kun korkean energiatiheyden sovelluksissa tarvitaan pieniä huokosia.
EDLC:n elektrodit
Yleisimmin superkondensaattoreissa käytetty elektrodimateriaali on hiili useissa allotrooppisissa muodoissaan. Hiilipohjaiset elektrodit esiintyvät pääasiassa staattisessa kapasitanssissa, vaikka voi ilmetä myös pieni määrä pseudokapasitanssia riippuen huokoskoosta. Hiilen huokosten koot vaihtelevat mikroporeista (<2 nm) mesoporeisiin (2-50 nm). Ainoastaan mikroporeet edistävät pseudokapasitanssia.
Aktiivihiili
Aktiivihiili (AC) oli ensimmäinen EDLC elektrodeille valittu aine. Vaikka sen sähköinen johtokyky on 0,003% siitä, mitä metalleilla on, se on superkondensaattoreja varten tarpeeksi.
Aktiivihiili on erityisen huokoinen hiilen muoto, jolla on spesifinen pinta-ala. Tyypillinen likiarvo on, että 1 grammalla on 1 000-3 000 neliömetrin pinta-ala.
Kiinteä aktiivihiili (CAC) on eniten superkondensaattoreille käytetty elektrodiaine ja se saattaa olla halvempi kuin muut hiilijohdannaiset. Se on tuotettu aktiivihiilijauhosta, jotka on puristettu haluttuun muotoon, muodostaen tukkeuman laajaan huokosjakaumaan.
Aktiivihiilikuidut
Aktiivihiilikuidut (ACF) on tuotettu aktiivihiilestä ja ovat tyypillisesti halkaisijaltaan 10 μm. Niillä voi olla mikrohuokosia erittäin kapealla huokosjakaumalla, jota pystytään vaivattomasti kontrolloimaan. Aktiivihiilikuidun pinta-ala kudottuna tekstiilinä on noin 2 500 m2/g. Aktiivihiilikuitujen elektrodien etuna on alhainen sähköinen vastustuskyky pitkin lävistäjää ja hyvä kontakti kerääjään. Niin kuin aktiivihiilelle, myös aktiivihiilikuidun elektrodeille ilmenee pääsääntöisesti kaksikerros kapasitanssi pienellä määrällä pseudokapasitanssia niiden mikrohuokosten kautta.
Hiiliaerogeeli
Hiiliaerogeeli on erittäin huokoista, synteettistä, ultrakevyttä materiaalia, joka on johdettu orgaanisesta geelistä, jossa geelin nestemäinen komponentti on korvattu kaasulla ja jäljelle jää säikeinen silikaattirakenne.
Aerogeelielektrodit valmistetaan resorsinoliformaldehydin aerogeelin protolyysilla ja niiden johtavuus on parempi kuin useimpien aktiivihiilten. Aerogeelielektrodit mahdollistavat ohuet ja mekaanisesti vakaat, muutaman sadan mikrometrin paksuiset elektrodit, jotka ovat huokoskooltaan yhtenäisiä. Aerogeelielektrodit antavat mekaanista- ja tärinävakautta hankalien ympäristöjen superkondensaattoreille.
Tutkijat ovat luoneet hiiliaerogeelielektrodin, jonka gravimetrinen tiheys on n. 400–1200 m2/g ja tilavuuden kapasitanssi on 104 F/cm3. Tästä saadaan energiatiheys 325 kJ/kg (90Wh/kg) ja tehotiheys 20 W/g.
Standardiaerogeelielektrodeilla on pääasiassa kaksikerroksinen kapasitanssi. Aerogeelielektrodit, jotka sisältävät komposiittimateriaalia voivat lisätä pseudokapasitanssia suuresti.
Karbidi-pohjainen hiili
Karbidijohdannainen hiili on joukko hiilimateriaaleja, jotka on johdettu karbidin esiasteista, kuten kaksiosaisesta silikonikarbidista tai titaniumkarbidista ja jotka on puhdistettu hiileksi fysikaalisilla tai kemiallisilla prosesseilla.
Karbidijohdannaiset hiilet voivat ilmentää suuria pinta-alueita ja muuttuvia huokosten halkaisijoita, joilla maksimoidaan ionien sulkeutuminen, mikä puolestaan kasvattaa pseudokapasitanssia johtuen faradisten H2 molekyylien absorptiosta. Karbidijohdannaisten hiilten huokosrakenne tarjoaa niille jopa 75 prosenttia korkeamman energiatiheyden kuin perinteisillä aktivoiduilla hiilillä.
Grafeeni
Grafeeni on yhden atomin paksuinen grafiittilevy, jossa atomit ovat järjestäytyneet heksagoniseen kaavaan. Grafeenia kutsutaan myös nanokomposiittipaperiksi. Grafeenille voidaan määrittää pinta-ala, joka voi tarjota kapasitanssille jopa 550 F/g teoreettisen arvon. Grafeenin etu aktivoituihin hiiliin nähden on sen korkeampi sähkönjohtokyky.
Yksi sovellusmuoto on grafeenipohjainen superkondensaattori, jossa käytetään limittäin pinottuja ja kaareutuneita grafeenilevyjä muodostaen saavutettavia ja kastuvia (engl. wettable) mesohuokosia. Ionisoidut elektrolyytit pystyvät hyödyntämään tällaisia huokosia 4,0 V saakka. 85,6 Wh/kg (308 kJ/kg) energiatiheys saavutetaan tällöin huoneen lämmössä, mikä vastaa perinteistä nikkelimetallihydridiakkua, mutta saavutettava tehotiheys on tällöin 100-1000 kertaa suurempi.
Grafeenin kaksiulotteinen rakenne helpottaa sen lataamista ja latauksen purkautumista. Vertikaalisissa levyissä varauksen kuljettajat pystyvät nopeasti liikkumaan elektrodin syvempään rakenteeseen tai sieltä pois, mikä kasvattaa sähkövirran suuruutta. Tällaiset kondensaattorit ovat soveltuvia 100/120 hertsin suodattimien sovelluksiin, joihin taas hiilipohjaiset superkondensaattorit eivät sovellu.
Hiilinanoputket
Hiilinanoputket ovat hiilimolekyylejä, joilla on sylinterimäinen nanorakenne. Ne ovat rakenteeltaan onttoja ja niiden seinät muodostuvat yhden atomin paksuisista grafeenilevyistä. Nämä levyt asettuvat tarkkaan, diskreettiin kulmaan, josta puhutaan myös kiraalisena kulmana. Kiraalinen kulma ja säde kontrolloivat eri ominaisuuksia, kuten sähkönjohtavuutta, elektrolyyttien kastumista ja ionien absorboitumista. Nanoputket voidaan luokitella yksi- tai moniseinäisiin nanoputkiin. Jälkimmäinen muodostuu yhdestä tai useammasta putkesta, jotka kapseloivat yksiseinäisen nanoputken muodostaen maatuskan tapaisen rakenteen. Yksiseinäisten nanoputkien halkaisija on suuruudeltaan yhdestä kolmeen nanometriä. Moniseinäisellä nanoputkella on paksummat koaksiaaliset seinät, joiden välissä 0,34 nanometrin välit.
Nanoputket voivat kasvaa kerääjäsubstraatissa, esimerkiksi silikonilevyssä. Tyypillinen pituus on tällöin 20-100 mikrometriä. Hiilinanoputket voivat myös merkittävästi parantaa kondensaattorin tehoa niiden kastuvan pinnan ja suuren johtavuuden ansiosta.
Ionikoon ja elektrodi-elektrolyytin kastuvuuden on tutkittu vaikuttavan merkittävästi sähkökemialliseen käyttäytymiseen. Niiden on tutkittu vaikuttavan myös joustaviin yksiseinäisiin hiilinanoputkiin perustuvissa superkondensaattoreissa, joissa erilaisissa yksimolaarisissa vesipohjaisissa elektrolyyteissä oli eri anioneja ja kationeja. Empiiriset tutkimukset ovat myös osoittaneet, että joustavien superkondensaattorien elektrodien väliin tulisi kohdistaa riittävästi painetta vesipohjaisen elektrolyytin tehostamiseksi.
Pseudokondensaattorien elektrodit
Pseudokapasitanssi syntyy faradisten elektrodireaktioiden kautta. Pseudokapasitanssia on aina myös hiilestä valmistetuissa kaksoiskerroselektrodeissa, mutta sen määrä on suhteellisen alhainen. Kaikille pseudokondensaattorielektrodeille on muodostunut myös kaksoiskerroskapasitanssia.
Metallioksidit
Siirtymämetallien jaksolliset ominaisuudet poikkeavat paikoin muista pääryhmistä, mikä mahdollistaa muun muassa korkean varaustiheyden. Korkea varaustiheys, eli atomin koon ja varauksen suhde, tekee siirtymämetalleista erittäin hyviä varauksen siirtäjiä. B. E. Conway tutki siirtymämetallioksidien elektrodeja, joiden pseudokapasitanssit olivat suuria. Tutkimus osoitti, että siirtymämetallien oksidit, mukaan lukien rutenium, iridium ja rauta, sekä sulfidit, kuten mangaani- ja titaanisulfidit, voivat synnyttää vahvoja faradisia elektronin siirtoreaktioita matalalla resistanssilla. Esimerkiksi ruteniumdioksidin ja rikkihappoelektrolyytin yhdistelmällä voidaan tuottaa 720 F/g kapasitanssi ja 26,7 Wh/kg energiatiheys
Varaamisen tai varauksen purkautumisen jänniteväli on noin 1,2 V per elektrodi. Näiden elektrodien 720 F/g:n pseudokapasitanssi on noin 100 kertaa korkeampi kuin aktiivihiilielektrodeilla saavutettava kaksoiskerroskapasitanssi. Nämä siirtymämetallioksidielektrodit tarjoavat erinomaisen palautuvuuden, noin muutama satatuhatta sykliä. Rutenium on kuitenkin kallista ja 2,4 V:n jänniteikkuna tälle kondensaattorille rajoittaa niiden soveltuvuutta armeija- ja avaruussovelluksissa.
Vuonna 2014 𝑅𝑢𝑂2 superkondensaattori saavutti 502,78 F/g:n ominaiskapasitanssin ja alueellisen 1,11 F/cm2 kapasitanssin johtaen 39,28 Wh/kg energiatiheyteen ja 128,01 kW/kg tehotiheyteen yli 8 000:lla tasaiseen tahtiin pyörivällä syklillä. Kondensaattori ankkuroitiin grafeenivaahtoelektrodiin, joka oli peitetty pinnanmyötäisesti hybridiverkostolla, joka puolestaan koostui 𝑅𝑢𝑂2 nanohiukkasista ja ankkuroiduista hiilinanoputkista.
Ruteniumoksideja halvempia raudan, vanadiinin, nikkelin sekä koboltin oksideja on testattu vesipohjaisilla elektrolyyteillä, mutta mitään ei ole testattu niin paljon kuin mangaanidioksidia. Mikään näistä oksideista ei kuitenkaan ole kaupallisessa käytössä.
Hybridisuperkondensaattoreiden elektrodit
Kaikki kaupalliset hybridisuperkondensaattorit ovat asymmetrisiä. Niissä yhdistyvät elektrodi, jolla on suuri määrä pseudokapasitanssia sekä elektrodi, jolla on suuri määrä kaksoiskerroskapasitanssia. Tällaisissa systeemeissä faradinen elektrodi, jolla on suurempi kapasitanssi, tarjoaa korkean energiatiheyden, kun taas ei-faradinen kaksoiskerroskondensaattorielektrodi mahdollistaa korkean voimatiheyden. Hybridisuperkondensaattorin etu verrattuna symmetriseen kaksoiskerroskondensaattorielektrodiin on sen korkeampi ominaiskapasitanssiarvo sekä korkeampi jännite ja vastaavasti korkeampi ominaisenergia.
Komposiittielektrodit
Hybridisuperkondensaattoreissa olevat komposiittielektrodit rakentuvat hiilipohjaisista materiaaleista, jotka sisältävät pseudokapasiteettisesti aktiivisia materiaaleja kuten metallioksideita ja johtavia polymeerejä. Vuodesta 2013 suurin osa superkondensaattorien tutkimuksesta on keskittynyt komposiittielektrodeihin.
Nanoputket mahdollistavat metallioksidien tai sähköä johtavien polymeerien homogeenisen jakautumisen, kasvattamalla samalla pseudokapasitanssia sekä kaksoiskerroskapasitanssia. Nämä elektrodit saavuttavat korkeampia kapasitansseja kuin puhtaat hiili-, metallioksidi- tai polymeeripohjaiset elektrodit. Tämä johtuu nanoputkien rakenteesta, joka mahdollistaa yhtenäisen päällystämisen pseudokapasiteettisilla materiaaleilla sekä kolmiulotteisen varausten jakautumisen.
Elektrolyytit
Elektrolyytit koostuvat liuottimista ja liuenneista aineista, jotka hajoavat positiivisiksi kationeiksi ja negatiivisiksi anioneiksi, ja tekevät elektrolyytistä samalla sähköä johtavan. Mitä enemmän ioneja elektrolyytti sisältää, sitä parempi sen johtavuus on. Superkondensaattoreissa elektrolyytit ovat sähköisesti johtava yhteys kahden elektrodin välillä. Lisäksi elektrolyytit tarjoavat molekyylejä erottavaan yksöiskerrokseen Helmholtzin kaksoiskerroksessa.
Elektrolyytti määrittää kondensaattorin käyttöjännitteen, lämpöalueen, sarjaresistanssin ja kapasitanssin. Samalla aktivoidulla hiilielektrodilla vesiliukoisen elektrolyytin kapasitanssiarvo on 160 F/g, kun orgaaninen elektrolyytti saavuttaa vain arvon 100 F/g.
Elektrolyytin tulee olla kemiallisesti inertti eikä se saa reagoida muiden kondensaattorin materiaalien kanssa, jotta voidaan varmistaa kondensaattorien sähköisten parametrien pitkäaikainen ja vakaa käytös. Elektrolyytin viskositeetin tulee olla tarpeeksi alhainen kastellakseen elektrodien huokoisen, sienimäisen rakenteen. Ideaalia elektrolyyttiä ei ole olemassa, mikä pakottaa tekemään kompromisseja suorituskyvyn ja muiden vaatimusten välillä.
Separaattorit
Separaattorien tulee fyysisesti erottaa kaksi elektrodia estääkseen suoran kontaktin aiheuttama oikosulku. Se voi olla erittäin ohut (millimetrin pari sadasosaa) ja sen tulee olla erittäin huokoista, jotta vastaava sarjaresistanssi voidaan minimoida. Separaattorien tulee myös olla kemiallisesti inerttejä suojellakseen elektrolyyttien vakautta ja johtamista.
Brian McFadden
Sooloura
Brian jätti Westlifen 9. maaliskuuta 2004 aloittaakseen soolouran. Hän esiintyi Westlifessa nimellä Bryan mutta päätti sittemmin valita syntymänimensä Brian.
Brian julkaisi debyyttisinglensä "Real to Me" syyskuussa 2004 ja se meni suoraan ykköseksi Britannian listalla. "Irish Son" julkaistiin marraskuussa ja se sijoittui kuudenneksi. Albumi Irish Son sai kuitenkin vain top 30 -sijoituksen ja kolmas single "Demons" meni sijalle 28 toukokuussa 2005.
"Irish Son" -kappaleen musiikkivideo oli hyvin kiistanalainen, koska siinä nähtiin katolinen koulu Dublinissa ja sanoitukset antoivat ymmärtää, että Briania olisi pahoinpidelty sellaisessa, vaikka hän ei koskaan käynyt kyseistä koulua. Laulu arvostelee katolisen kirkon väitettyä negatiivista otetta irlantilaisesta yhteiskunnasta entisaikoina. Brian tosin laulaa kyseisessä kappaleessa "it was leaving that saved me".
25. tammikuuta
25. tammikuuta on gregoriaanisen kalenterin mukaan vuoden 25. päivä. Vuodesta on jäljellä 340 päivää (karkausvuonna 341).
Muistopäiviä
Katso myös: kalenteri ~ 24. tammikuuta, 26. tammikuuta
Brian McFadden
Yksityiselämä
McFadden meni naimisiin Atomic Kitten -yhtyeen entisen laulajan, Kerry Katonan kanssa vuonna 2002. Heillä on kaksi lasta Molly ja Lilly Sue. Syyskuussa 2004 pari ilmoitti eroavansa. Brian oli kihloissa laulaja Delta Goodremin kanssa, mutta pari erosi vuonna 2011.
Fritz Sauckel
thumb|200px|right|Fritz Sauckel Fritz Sauckel (Ernst Friedrich Christoph Sauckel, 27. lokakuuta 1894 – 16. lokakuuta 1946) oli korkea-arvoinen virkamies ja Gauleiter natsi-Saksassa. Hän oli ”työvoiman hankinnan täysivaltainen päällikkö” vuodesta 1942 sodan loppuun asti. Sauckel syntyi Hassfurt-am-Mainissa lähellä Bambergia postimiehen ja ompelijattaren ainoana lapsena. Sauckelin koulunkäynti jäi lyhyeksi hänen äitinsä sairastuttua. Hän liittyi viisitoistavuotiaana Norjan ja Ruotsin kauppalaivastoon purjehtien ympäri maailmaan nousten täysmatruusiksi (Vollmatrose). Ensimmäisen maailmansodan alkaessa Sauckel oli saksalaisessa aluksessa matkalla Australiaan, kun alus otettiin kiinni. Hän oli internoituna Ranskassa elokuusta 1914 aina marraskuuhun 1919. Palattuaan Saksaan Sauckel sai tehdastyötä Schweinfurtissa ja opiskeli tekniikkaa Ilmenaussa vuosina 1922–1923. Hän liittyi Saksan kansallissosialistiseen työväenpuolueeseen vuonna 1923 (jäsen 1 395). Sauckel avioitui samana vuonna ja sai kaiken kaikkiaan kymmenen lasta. Hän pysyi puolueen jäsenenä sen lakkauttamisajan ja liittyi julkisesti uudelleen jäseneksi vuonna 1925. Sauckel nimitettiin puolueen Thüringenin aluejohtajaksi (Gauleiter) vuonna 1927 ja hänestä tuli osavaltion hallituksen jäsen 1929. Kansallissosialistisen puolueen valtaannousun jälkeen vuonna 1933 hänet ylennettiin Thüringenin valtionhoitajaksi ja Reichstagin jäseneksi. Sauckel sai myös SA:n ja SS:n Obergruppenführerin kunnia-arvon vuonna 1934. Toisen maailmansodan aikana Sauckel toimi Kasselin sotilaspiirin valtakunnan puolustuskomissaarina (Reichsverteidigungskommissar Wehrkreis IX) ennen nimitystään työvoiman hankinnan täysivaltaiseksi päälliköksi (Generalbevollmächtigter für den Arbeitseinsatz) 21. maaliskuuta 1942 Albert Speerin suosituksesta. Hän oli suoraan Adolf Hitlerin alainen nelivuotissuunnittelutoimiston kautta ohjaten ja määräten Saksan työvoimasta. Vastatakseen lisääntyneeseen työvoiman tarpeeseen Sauckel hankki väkeä vallatuilta alueilta. Vapaaehtoisen työväen määrä oli kuitenkin riittämätön ja pakkovärväys otettiin käyttöön muutaman kuukauden kuluessa. Viidestä miljoonasta Saksaan tuodusta työläisestä noin 200 000 oli vapaaehtoisesti tulleita. Pääosa hankituista työläisistä oli peräisin itäisiltä alueilta, jossa työvoiman hankintakeinot olivat useasti hyvin raakoja.
Nürnbergin oikeudenkäynti
Sauckel oli syytettynä Nürnbergin oikeudenkäynnissä salaliitosta tehdä rikoksia rauhaa vastaan sekä hyökkäyssodan suunnittelusta, käynnistämisestä ja käymisestä sekä sotarikoksista ja rikoksista ihmisyyttä vastaan. Hän puolustautui väittämällä, ettei Arbeitseinsatzilla ”ollut mitään tekemistä hyväksikäytön kanssa. Se on taloudellinen prosessi työvoimatarpeen tyydyttämiseksi”. Hän kielsi, että kyseessä olisi ollut orjatyö tai että oli tarkoitus raadattaa ihmiset kuoliaiksi (työllä tuhoaminen) tai että työläisiä olisi kohdeltu huonosti. Sauckel todettiin syylliseksi sotarikoksiin sekä rikoksiin ihmisyyttä vastaan ja hirtettiin yhdeksän muun tuomitun kanssa 16. lokakuuta 1946. Hänen viimeiset sanansa olivat: ”Ich sterbe unschuldig, mein Urteil ist ungerecht. Gott beschütze Deutschland!” (Kuolen viattomana, tuomioni on epäoikeudenmukainen. Jumala suojelkoon Saksaa!).
Saksan Grand Prix 1990
Saksan Grand Prix 1990 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 29. heinäkuuta 1990 Hockenheimringillä Länsi-Saksassa. Kilpailun voitti McLarenilla ajanut Ayrton Senna, jolle voitto oli kauden neljäs. Saksat yhdistyivät noin kaksi kuukautta kilpailun jälkeen.
Senna siirtyi voittonsa ansiosta takaisin MM-sarjan kärkeen ohittamalla Alain Prostin neljällä pisteellä.
Kumanovon taistelu (2015)
Kumanovon taistelu oli yhteenotto 9.–10. toukokuuta 2015 Pohjois-Makedonian eli tuolloisen Makedonian tasavallan poliisin ja asemiesten välillä Kumanovossa lähellä Makedonian Kosovon vastaista rajaa. Yhteenotto alkoi poliisien saavuttua kaupunkiin saamansa vinkin jälkeen, josta alkoi tulitaistelu asemiesten kanssa, jotka olivat Makedonian tasavallan viranomaisten mukaan tulleet paikalle Kosovon puolelta. Yhteenotossa kuoli 8 poliisia ja 14 asemiestä.
Tausta
Makedonian albaanivähemmistö kapinoi vuonna 2001, mutta taistelut päättyivät Makedonian tasavallan hallituksen annettua albanialaisille lisää oikeuksia. Makedonialaisten ja albanialaisten välit pysyivät kuitenkin kireinä. Albanialaiset muodostavat noin neljänneksen Pohjois-Makedonian väestöstä. Ennen Kumanovon taistelua maassa oli myös poliittinen kriisi, kun maan oppositio syytti hallitusta väärinkäytöksistä ja esimerkiksi salakuuntelusta. Makedonian poliisin mukaan huhtikuussa 2015 noin 40:n miehen joukko oli ylittänyt Kosovon rajan vallaten poliisiaseman Gosincen kylässä ja vaatien albanialaisvaltion perustamista.
Taistelu
Tulitaistelu Kumanovossa alkoi lauantaina 9. toukokuuta, kun vinkin saaneet poliisit saapuivat kaupunkiin. Sisäministeriön edustajan myöhemmin antaman lausunnon mukaan albanialaisten aseryhmää johtivat kosovolaiset Sami Ukshini, Beg Rizaj, Dem Shehu, Muhamet Krasniqi ja Mirsad Ndrecaj. Kaksi heistä oli entisiä Kosovon vapautusarmeijan jäseniä. Varsinainen taistelu käytiin 9. toukokuuta, mutta Reutersin mukaan kaupungissa tulitettiin vielä seuraavana päivänä. Useat rakennukset Kumanovossa tuhoutuivat tulituksen aikana. Taistelussa kuoli lopulta 8 poliisia ja 14 asemiestä, joiden lisäksi 37 poliisia haavoittui. 30 asemiestä antautui poliisille sunnuntaina 10. toukokuuta. 18 heistä oli Kosovon ja 11 Makedonian kansalaisia. Mukana oli myös yksi Albanian ja Saksan kansalainen.
Seuraukset
230px|thumb|Tuhoutunut talo taistelujen jälkeen 15. toukokuuta. Taistelun jälkeen EU ja Nato vetosivat Makedonian vakauden puolesta. YK:n pääsihteeri Ban Ki-moon sanoi olevansa huolestunut yhteenotoista ja vetosi myös rauhan puolesta. Taistelun jälkeen Makedoniaan julistettiin kahden päivän suruaika. Asiantuntijat ja läntiset diplomaatit pelkäsivät Reutersin mukaan maan poliittisen kriisin osapuolten mahdollisesti lietsovan etnisiä kiistoja oman asemansa parantamiseksi. Oppositiossa olevien sosiaalidemokraattien johtaja Zoran Zaev epäili antamassaan haastattelussa hallituksen olleen yhteenoton taustalla. Pohjois-Makedonia on Euroopan unionin ehdokasjäsenmaa ja ehdokkuus oli osa vuoden 2001 rauhansopimusta.
Audrey Horne
Audrey Horne on vuonna 2002 perustettu norjalainen hard rock -yhtye, jonka kotikaupunki on Bergen. Yhtye otti nimensä Sherilyn Fennin esittämältä Twin Peaks -televisiosarjan hahmolta. Vaikka osa yhtyeen jäsenistä soittaa tai on aiemmin soittanut black metal -yhtyeissä kuten Enslaved ja Gorgoroth, Audrey Hornen musiikkia voidaan kuvata raskasmelodiseksi hard rockiksi.
Historia
Audrey Hornen perustivat vuonna 2002 Torkjell Rød, Arve Isdal, Thomas Tofthagen, Kjetil Greve, Tom Cato Visnes ja Herbrand Larsen.
Debyyttialbumi No Hay Banda
Audrey Horne julkaisi alkuvuodesta 2005 ensimmäisen EP:nsä, joka oli neljä kappaletta sisältävä Confessions & Alcohol. Yhtyeen debyyttialbumi No Hay Banda julkaistiin saman vuoden huhtikuussa. Albumi äänitettiin Studio Bergenissä, Norjassa. Se on Audrey Hornen ja Joe Barresin yhteistuotanto. Barresi miksasi albumin Bay 7 -studiossa Los Angelesissa.
Albumi sai yleisesti hyvät arvostelut ja se voitti Norjassa Spellemann-palkinnon Metal-luokassa vuonna 2006. Onnettomien olosuhteiden vuoksi he eivät saaneet niin paljoa keikkoja kuin halusivat, mutta yleisöjen vastaanotot olivat hyviä. He kiersivät keikoilla suurimmaksi osaksi Norjan yökerhoissa.
Le Fol ja uudet muutokset
Vuonna 2007 Herbrand Larsen (koskettimet) ja Tom Cato Visnes jättivät yhtyeen. Tom Cato halusi panostaa enemmän Gorgorothiin ja Saghiin. Herbrand Larsen taas lähti, koska hän tarvitsi enemmän aikaa työhönsä peruskoulun opettajana. Herbrand on jatkanut työtä yhtyeen studiolla sekä kosketinsoittajana että tuottajana.
Elokuussa 2007 Audrey Horne julkaisi toisen albuminsa Le Fol on Indie Recordingsin tuottama. Tämäkin levy äänitettiin Norjassa Studio Bergenissä. Yhtye olisi halunnut työskennellä Joe Barresin kanssa tälläkin levyllä, mutta hänellä oli kiireinen aikataulu ja levyn tekoa olisi jouduttu lykkäämään vähintään kuusi kuukautta eteenpäin, joten yhtye päätti jatkaa omillaan.
Levyn tuotti Isdal yhteistuotannossa Herbrand Larsenin kanssa. Larsen soitti tuottamisen lisäksi kaikkien levyllä olleiden kappaleiden kosketinosuudet. Le Fol sai hyvät arvostelut sekä Norjassa että kansainvälisissä lehdissä. Audrey Horne nimettiin Grammy-ehdokkaaksi Best Metal Act -luokassa myös vuonna 2008.
Tällä kertaa Audrey Horne soitti jälleen suurimmaksi osaksi klubikeikkoja. Vuoden 2008 lopussa he lähtivät Euroopan kiertueelle. Sen aikana he soittivat yhteensä 40 keikkaa puolessatoista kuukaudessa. Kiertue alkoi 6. marraskuuta 2008 Kööpenhaminasta ja loppui Bergeniin. Kiertue vieraili Tanskassa, Saksassa, Belgiassa, Iso-Britanniassa, Alankomaissa, Ranskassa, Espanjassa, Italiassa, Itävallassa, Sloveniassa, Sveitsissä, Tšekissä, Puolassa, Liettuassa, Latviassa, Virossa, Suomessa, Ruotsissa ja viimeisenä kotimaassaan Norjassa. Uuvuttava aikataulu otti veronsa Toschien äänestä: sillä oli tuskaista laulaa ja se sai hänet lopettamaan tupakoinnin.
Kolmas levy
Syyskuussa 2009 yhtye lyöttäytyi jälleen yhteen Joe Barresin kanssa hänen JHOC -studiolleen (Joe House of Compression) Los Angelesiin ja teki kolmannen levynsä. Audrey Hornen tuotti jälleen Indie Recordings. Julkaisu oli asetettu helmikuun lopulle tai maaliskuun alkuun vuodelle 2010.
JHOC-studiolla nauhoitettiin vain rummut, kitara ja laulu. Sen jälkeen yhtye palasi Bergeniin, jossa se nauhoitti Conclave Studiolla loput musiikit. Kaikki Conclave Studiolla nauhoitettu musiikki lähetettiin Joe Barresille Los Angelesiin.
Erkki Mutru
Erkki Taneli Mutru (18. marraskuuta 1910 Suurpäälä, Säkkijärvi – 18. helmikuuta 1990 Tampere) oli suomalainen kirjailija ja runoilija. Mutru toimi ammattikoulun suomen kielen ja kirjallisuuden opettajana.
Varakkaan maatalon poikana syntynyt Mutru opiskeli 1930-luvulla Helsingin yliopistossa ja valmistui filosofian maisteriksi. Mutru osallistui talvisodan rintamataisteluihin ja jatkosodan aikana hän oli Rovaniemen komendanttivirastossa sekä Päämajan Sotilashallinto-osaston Henkisen huollon toimistossa. Sodan jälkeen evakoksi joutunut Mutru toimi ammattikoulun opettajana Tampereella.
Turun Vesihuolto
alt=Turun Vesihuollon auto.|pienoiskuva|Turun Vesihuollon auto. Turun Vesihuolto Oy on Turun kaupungin omistama yhtiö, joka huolehtii Turun vesihuoltopalveluista. Turun Vesihuolto jakelee asukkaille puhtaan veden, kerää jäteveden ja toimittaa sen Kakolan jätevedenpuhdistamolle. Yhtiön toimitusjohtaja on Irina Nordman.
Turun Vesihuolto julkaisee kaksi kertaa vuodessa Vesi.-lehteä, joka jaetaan kaikille turkulaisille julkisena tiedotteena.
Vesi pumpataan Kokemäenjoesta
Turun vesijohtovesi on peräisin Kokemäenjoesta. Turun Seudun Vesi Oy pumppaa veden joesta ja esikäsittelee sen Huittisten esikäsittelylaitoksessa, jossa vedestä poistetaan kiintoaines.
Tämän jälkeen vesi johdetaan Virttaankankaan harjuun imeytysaltaiden kautta. Vesi virtaa harjussa kolme kuukautta, jonka aikana se puhdistuu luonnonmukaisesti. Harjussa veden pH-arvo ja kovuus korjautuvat myös luonnollisin keinoin optimitasolle.