cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Operaatio Bodyguard
Operaatio Fortitude South
thumb|150px|FUSAG-joukkojen olkamerkki Liittoutuneiden merkittävin hämäys perustui Hitlerin olemassa olleeseen käsitykseen, jonka mukaan liittoutuneiden joukot nousisivat maihin todennäköisimmin siellä, missä Englannin kanaali on kapeimmillaan. Käytännössä tämä tarkoitti mantereen puolella Ranskan Calaisin seutua. Tarkoituksena oli sitoa saksalaisten joukot pois Normandiasta. Operaatiota varten luotiin kuvitteellinen, miljoonan miehen vahvuinen Yhdysvaltojen ensimmäinen armeijaryhmä (First United States Army Group eli FUSAG), jonka komentajaksi nimitettiin kenraali George S. Patton. Valtavaa armeijakuntaa esitti ainoastaan muutama tuhat yhdysvaltalaissotilasta, jotka kasasivat saksalaisten tiedustelua varten valtavia kenttäleirejä, vanerisia lentokoneiden profiileja, pumpattavia panssarivaunuja sekä muita ilmakuvissa hämääviä rakennelmia. Myös radioliikennettä lisättiin vastaamaan esitettyjen joukkojen kokoa. Operaatio oli menestys ja Hitler uskoi pääiskun kohdistuvan Calaisiin vielä siinä vaiheessa, kun taistelut Normandiassa olivat jo täydessä vauhdissa.
Operaatio Royal Flush
Sitoakseen saksalaisten joukkoja useaan paikkaan liittoutuneet syöttivät saksalaisille tietoja, joiden mukaan liittoutuneet neuvottelivat puolueettomien maiden (Espanja, Ruotsi ja Turkki) kanssa näiden mahdollisuudesta liittyä mukaan sotaan – liittoutuneiden puolelle. Hämäys onnistui ja Saksa joutui pitämään joukkojaan edellä mainittujen maiden rajojen tuntumassa.
Operaatio Vendetta
Ranskan natsimielisille liittoutuneet vuosivat ”tietoja” tulevasta maihinnoususta Ranskan Rivieralle. Tieto maihinnoususta oli oikea, mutta todellinen ajankohta oli vasta muutamaa kuukautta vuodettua tietoa myöhemmin.
Operaatio Zeppelin
Liittoutuneet syöttivät hieman ennen D-Daytä saksalaisille valheellista tietoa, jonka mukaan liittoutuneet olivat aikeissa miehittää Balkanin ja Kreikan. Tämäkin hämäys puri, sillä Normandian maihinnousun alkaessa Kreikkaa oli puolustamassa peräti 25 divisioonaa kokeneita saksalaisia sotilaita.
Rakennusliitto
Rakennusliitto (vuoteen 1991 Rakennustyöläisten Liitto) on Suomen Ammattiliittojen Keskusjärjestöön kuuluva rakennusalan ammattiliitto. Liitto edustaa talonrakennus-, talotekniikka-, maalaus-, lattianpäällystys-, maa- ja vesirakennus-, asfaltti-, vedeneristys- sekä rakennustuoteteollisuuden alojen työntekijöitä. Rakennustyöläisillä on ollut omia ammattiosastoja 1800-luvun lopulta alkaen.
Liiton puheenjohtajina ovat toimineet muiden muassa Aarne Saarinen, Erkki Salomaa ja Aarno Aitamurto. Nykyinen puheenjohtaja on Kimmo Palonen ja varapuheenjohtaja Jyrki Ojanen. Rakennusliitossa on noin 66 000 jäsentä noin kahdessasadassaneljässäkymmenessä ammattiosastossa, joista tamperelainen osasto 10 on isoin. Rakennusliitto on luopunut poliittisista ryhmärakenteista, joten se ei osallistu myöskään SAK:ssa sosiaalidemokraattisen tai vasemmistoliittolaisen ryhmän toimintaan. Rakennusliitto julkaisee kahdeksan kertaa vuodessa ilmestyvää Rakentaja-lehteä.
Liiton edeltäjä oli vuosina 1924–1930 toiminut Suomen Rakennustyöväen Liitto, joka asetettiin toimintakieltoon ja lakkautettiin muiden Suomen Ammattijärjestöön kuuluneiden liittojen tavoin.
Suomen Putkimiesliitto lakkautti toimintansa joulukuussa 1957 ja SPL:n osastot yhdistyivät rakennusliittoon vuoden 1958 alusta alkaen. Vuodesta 1904 alkaen toiminut Suomen Muurarien Liitto yhdistyi rakennusliittoon vuonna 1971, jolloin liittoon muodostettiin muurarien jaosto.
Liittokokousvaalit
Rakennusliiton liittokokousedustajat on valittu suhteellista vaalitapaa käyttäen vuodesta 1971 alkaen.
Hannes Järvimäki
Varhaiset vuodet ja Suomen sisällissota
Helsingissä seitsenlapsiseen kirvesmiehen perheeseen syntynyt Järvimäki kävi kolme vuotta kansakoulua, kunnes aloitti 12-vuotiaana leipurin oppipoikana. Tämän jälkeen hän opiskeli käsityöläiskoulussa ja työskenteli Laatokan Karjalassa Niemiskosken sekä Läskelän paperitehtailla. Myöhemmin Järvimäki teki pelti- ja kuparisepän töitä Helsingissä ja Loviisassa. Sosialidemokraattiseen puolueeseen Järvimäki liittyi 1907 ja Suomen rauta- ja metallityöntekijäin liittoon 1915.
Ennen vuoden 1917 yleislakkoa Järvimäki työskenteli Loviisassa peltiseppänä. Lakon aikana hän oli perustamassa Loviisan työväen järjestyskaartia, jonka esikuntaan hänet valittiin. Sen päällikkönä toimi saksalaisten huhtikuussa 1918 teloittama muurari Kalle Mankonen (s. 1867 ). Sisällissodan sytyttyä Loviisan järjestyskaarti muutettiin punakaartiksi ja lähetettiin helmikuussa 1918 Lahteen, jossa se yhdistettiin Lahden punakaartin I rykmentin 2. pataljoonaan. Järvimäki valittiin myös Lahden punakaartin esikuntaan.
Heinolan ensimmäisen taistelun jälkeisenä päivänä 29. helmikuuta Järvimäki lähetettiin Heinolaan, jossa hänestä tehtiin rintamapäällikkö. Järvimäki johti punaisia Lusissa käydyssä taistelussa 13. maaliskuuta sekä Heinolan toisessa taistelussa kaksi päivää myöhemmin. Punaisten aloitettua vetäytymisen Heinolasta 19. huhtikuuta, Järvimäki osallistui seuraavana päivänä käytyyn Vierumäen taisteluun ja huhtikuun lopulla mahdollisesti vielä Lahden taisteluihin Uudessakylässä sekä Itä-Uudellamaalla saksalaisia vastaan käytyyn Eskilomin taisteluun. Myös hänen isänsä Heikki Järvimäki (s. 1860 ) osallistui sisällissotaan Loviisan punakaartin riveissä ja kuoli Suomenlinnan vankileirillä elokuussa 1918.
Pako Venäjälle
Järvimäki onnistui pakenemaan Suomesta 4. toukokuuta, jolloin hän lähti Kotkan punaisia evakuoineen höyrylaiva Halla XVII:n mukana Kronstadtin kautta Pietariin. Matkan aikana hän tutustui Ruskealasta kotoisin olleeseen räätäliin Albin Sutiseen (s. 1893) sekä myöhemmin Neuvostoliitossa maineikkaan lentäjän uran luoneeseen Otto Kalvitsaan, joiden kanssa hän puolentoista viikon kuluttua matkusti Moskovan koillispuolella sijainneelle Buin pakolaisleirille. Buissa heidän joukkoonsa liittyi loviisalainen työmies Karl Heidemann, jonka kanssa miehet palasivat Pietariin heinäkuun lopussa. Kaupungissa he saivat Evert Elorannalta ja Eino Rahjalta toimeksiannon lähteä vakoojiksi Suomeen, tehtävänään selvittää maan tilannetta vallankumouksellisen toiminnan jatkamista silmälläpitäen.
Aseistetut miehet siirtyivät rajan yli, mutta jäivät kiinni jo Antreassa 2. elokuuta. Sutinen sai surmansa pidätyksen yhteydessä ammuttuaan sitä ennen pistoolillaan häntä kiinniottaneita suojeluskuntalaisia. Kuulusteluissa Järvimäki käytti aluksi nimeä Frans Kalenius, joka oli hänen puolisonsa sukunimi, mutta lopulta hänen oikea henkilöllisyytensä paljastui. Järvimäki tuomittiin 12 vuoden vankeuteen, mutta onnistui pakemaan Suomenlinnan vankileiriltä jo helmikuussa 1919. Hän matkusti salaa Ruotsiin, josta palasi Hanna Malmin avustuksella takaisin Suomeen marraskuussa, tarkoituksenaan organisoida aseellisen vastarinnan jatkamista yhdessä Otto Wille Kuusisen kanssa. Järvimäki paljastui kuitenkin viranomaisille tammikuussa 1920 ja sai saman vuoden joulukuussa 11 vuoden vankeustuomion. Tällä kertaa hän pakeni Tammisaaren vankileiriltä heinäkuussa 1921 ja onnistui siirtymään rajan yli Neuvosto-Venäjälle. Järvimäki asettui aluksi Petroskoihin ja työskenteli Edvard Gyllingin henkilökohtaisena sihteerinä.
Itäkarjalaisten kansannousun puhjettua lokakuussa 1921 Kemin kihlakunta julistettiin sotatilaan, ja sen ylimmäksi elimeksi perustettiin Karjalan ja Muurmannin alueen sotilaallinen vallankumouskomitea, jonka johtoon tuli Gylling ja sihteeriksi Järvimäki. Tammikuussa 1921 hän oli mukana Toivo Antikaisen johtamalla legendaarisella Kiimasjärven retkellä ja helmikuussa 1922 Järvimäki osallistui niin sanottuun läskikapinaan Suomen puolella Itä-Lapissa. Hän suoritti myös punaupseerikurssin Pietarin kansainvälisessä punaupseerikoulussa, josta Järvimäki valmistui syksyllä 1922.
Viimeiset vuodet
Venäjän sisällissodan loputtua Järvimäki työskenteli tehtaanjohtajana Leningradissa, kunnes hänet vuonna 1928 valittiin suomalaisten johdolla rakennetun Kontupohjan paperitehtaan työmaapäälliköksi. Tehtaan valmistumisen jälkeen Järvimäki toimi sen ensimmäisenä johtajana vuosina 1929–1937. Vuonna 1936 hän kävi vielä Suomessa, jolloin Järvimäki oli todistajana kansainvälistäkin huomiota herättäneessä Toivo Antikaisen oikeudenkäynnissä.
Stalinin vainojen alettua vuonna 1935 Järvimäkeä syytettiin ”nationalismista”, koska hän oli perustanut Kontupohjan paperitehtaalle kansallisia työprikaateja. Syytösten taustalla oli Karjalan NKVD:n päällikkönä toiminut latvialainen Karl Tenison. Marraskuussa 1936 NKP:n Karjalan aluekomitean sihteeri Pjotr Irklis lähetti puolueen keskuskomitealle ja Leningradin aluekomitealle kirjelmän, jossa hän hyökkäsi ankarasti Karjalan johtavia suomalaisia kommunisteja vastaan. Heinäkuussa 1937 Järvimäki vangittiin ja julistettiin kansanvihollisiksi yhdessä tehtaan hallinto-osaston johtajana työskennelleen pietarinsuomalaisen Eemil Kalskeen kanssa. Häntä väitettiin vastavallankumouksellisen vakoiluryhmän johtajaksi ja tuomittiin kuolemaan tammikuussa 1938. Järvimäki teloitettiin Petroskoin lähistöllä Sandarmohissa kaksi kuukautta myöhemmin ja haudattiin teloituspaikalle joukkohautaan. Hänet rehalibitoitiin Stalinin kuoleman jälkeen vuonna 1956.
Perhe
Järvimäen puoliso oli Jenny Kalenius, jonka kanssa hän sai kaksi lasta.
Haikara (albumi)
Haikara on Haikara-yhtyeen vuonna 1972 ilmestynyt esikoisalbumi.
Vincent Price
thumb|right|Vincent Price Vincent Leonard Price, Jr. (27. toukokuuta 1911 St. Louis, Missouri, Yhdysvallat – 25. lokakuuta 1993 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen näyttelijä.
Haikara (albumi)
Kokoonpano
Haikara
Vincent Price
Price opiskeli St. Louis Country Day Schoolissa ja Yalen yliopistossa. Hän oli nuoruudessaan kiinnostunut teatterista ja ryhtyi näyttelijäksi vuonna 1935. Hänen ensimmäinen elokuvaroolinsa oli vuonna 1938 elokuvassa Toiminimi järjestää kaiken.
Haikara (albumi)
Kokoonpano
Avustajat
Vincent Price
Price tuli tunnetuksi lukuisten kauhuelokuvien tähtenä ja näytteli useimmissa Roger Cormanin Edgar Allan Poe -filmatisoinneissa. Price muistetaan myös roolistaan elokuvassa Noidantappajat, jossa hän esitti päähenkilö Matthew Hopkinsia.
Haikara (albumi)
Kokoonpano
Tuotanto
Vincent Price
Pitkän uransa jälkipuoliskolla Price ennätti saavuttaa suosiota muiden muassa kauhuelokuvarooleillaan. Uransa aikana hän toimi myös ääninäyttelijänä, ja hän jatkoi uraansa vanhuutensa päiville. Price näytteli puheosuudet Michael Jacksonin Thriller-albumin (1982) nimiraidalla. Myöhäisiin menestyselokuviin kuuluu Saksikäsi Edward (1990).
Price esiintyi urallaan myös paljon radiossa. Hänen tunnetuimpia radiosarjojaan on The Saint (Pyhimys), jossa hän esitti Simon Templaria vuosina 1947–1951 ja 1973–1974. Vuodesta 1983 alkaen hän teki kauhuantologiasarjaa Price of Fear.
Price kuoli 82-vuotiaana sairastettuaan emfyseemaa, keuhkosyöpää ja Parkinsonin tautia. Hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella.
Kulinaristi
Vincent Price oli myös tunnettu kulinaristi ja kirjoitti yhdessä Mary-vaimonsa kanssa kaksi keittokirjaa: Price nimettiin Kalifornian viinien kansainväliseksi lähettilääksi, ja esiintyessään Johnny Carsonin Tonight Showssa 21. marraskuuta 1975 hän valmisti kalaa astianpesukoneessa.
P2PTV
thumb|P2PTV-verkosto jakamassa kolmea videovirtaa. P2PTV on P2P-teknologia, jota ohjelmat käyttävät videokuvan välittämiseen. Tekniikan avulla tehostetaan latausta, koska sen sijaan, että video tulisi yhdestä lähteestä, se tulee myös muilta katselijoilta. P2PTV-tekniikassa ohjelma käyttää hajautettua verkostoa videovirtauksen jakamiseen mikä vähentää ensimmäiseen lähteeseen kohdistuvaa rasitusta sekä toisaalta lisää käyttäjille tarjolla olevan latauskapasiteetin määrää. Tekniikan etuna nähdään esimerkiksi tv-ohjelmien levityskustannusten alenemisen ja globaalin levityksen helppous.
Tekniikka ja käyttö
P2PTV-jakelujärjestelmässä jokainen käyttäjä ladatessaan itselleen videovirtausta jakaa myös samanaikaisesti saamaansa dataa toisille käyttäjille, lisäten siten käytössäolevaa kokonaiskaistaa. Ladatut videovirrat ovat tyypillisesti muutaman minuutin jäljessä alkuperäisestä. Myös kuvanlaatu voi vaihdella suuresti; jakajien lukumäärän lisääntyminen lisää usein kuvanlaatua bittivirran lisääntyessä samanaikaisesti. P2PTV-tekniikan arkkitehtuuri voidaan nähdä reaaliaikaisena versiona BitTorrent protokollasta: jos käyttäjä haluaa katsoa valitsemaansa kanavaa, ohjelma kontaktoi yhteyksiä hallinnoivaan palvelimeen. Tämä etsii tilanteen olemassa olevista jakajista jotka tarjoavat haluttua videovirtaa. Ohjelma tämän jälkeen ohjaa jakajat tarjoamaan videovirtaa käyttäjälle. Palvelin rekisteröi myös samalla käyttäjän ip-osoitteen, joka yhdistetään olemassa olevien jakajien joukkoon. Tämä luo videovirtaa jakavana verkkojen verkon normaalin internetrungon päälle.
Jotkin ohjelmat antavat käyttäjälle mahdollisuuden luoda omia videovirtoja käyttäjän videotiedostoista tai tv-viritinkortista. Monet kaupalliset sovellutukset on kehitetty Kiinassa ja lähettävät vain aasialaisille käyttäjille. Toisaalta myös yhdysvaltalaisille kuluttajille löytyy muutamia vaihtoehtoja, myös isojen julkaisijoiden tarjoamina. P2PTV-ohjelmilla lähetetetyt laittomat videokanavat ovat kasvattaneet viime aikoina suosiotaan Aasiassa.
Sovellutuksia
P2PTV-teknologiaa käyttävät esimerkiksi Joost ja Miro.
Joutsenet kulttuurissa
thumb|[[Magnus Enckell, Mies ja joutsen, 1918.]] Joutsenet ovat olleet kulttuurissa kautta aikojen näkyviä lintuja – esihistorialliselta ajalta 2000-luvun iskelmäkulttuuriin.
Joutsenten sukuun kuuluu kuusi lajia, jotka ovat kaikki suurikokoisia vesilintuja, neljä valkoista, yksi musta ja yksi mustavalkoinen. Huomiota herättävä, iso valkoinen lintu on aina ollut ihmisen huomion kohteena. Sen tahraton valkoisuus ja pariuskollisuus ovat ruokkineet ihmisten mielikuvitusta sukupolvesta toiseen. Valkoisuus on ollut tyypillisesti valon ja puhtauden vertauskuva. Niinpä kristillisessä symboliikassa joutsen kuvastaa Kristuksen kärsimystä. Hindulaisuudessa taas Sarasvati, kirjallisuuden, oppimisen ja viisauden jumalatar, ratsastaa valkoisella joutsenella.
Myytit ja kansanperinne
thumb|left|upright=0.5|Joutsenta ja munaa esittävä kalliopiirros [[Äänisjärvi|Äänisjärveltä.]] Itämerensuomalaiset heimot ovat pitäneet monia vesilintuja pyhinä. Karjalassa kalliopiirroksia tehneitä kutsutaan joskus vesilintukansaksi. On mahdollista, että joutsen oli pyhin linnuista, ja pyhyys saattoi koskea muitakin joutsenia kuin laulujoutsenta. Karjalaisen uskomuksen mukaan joutsenta ei saanut vahingoittaa millään tavalla, ja joutsenen tappajan uskottiin tuhoutuvan pian itsekin. . Joutsen oli uskomusten mukaan kevään tuojana jumalaista alkuperää, ja sen surmaaminen oli rikos joka johtaisi tekijän kuolemaan. Samasta joutsenen ja kuoleman yhteydestä kertoo myös esimerkiksi sortavalalainen kansanuskomus:
Joutsenta onkin siis pidetty yhtenä niistä eläimistä, jotka toimivat yhteytenä tuonpuoleisen Tuonelan ja tämänpuoleisen elävien maailman välillä. Tähän viittaavat muun muassa kertomukset Tuonen joessa uivasta Tuonen joutsenesta. Lemminkäisenkin täytyi kuolla, kun hän yritti pyydystää joutsenta
Koska joutsenella on pitkä kaula, on mahdollisesti ajateltu, että se voisi katsoa maailman eri tasoille. Ollessaan puoliksi sukelluksissa se voisi katsoa kuolleiden maahan, joka sijaitsi joidenkin uskomusten mukaan järven pohjan toisella puolella.
Myös muilla eurooppalaisilla kansoilla on ollut joutseniin liittyviä uskomuksia. Kreikkalaisessa mytologiassa itse ylijumala Zeus muuttui joutseneksi vietelläkseen Leda-neidon sydämen ja keskiaikaisen tarun päähenkilö oli joutsenritari, jonka Richard Wagner poimi Parsifal-sarjaansa samaistaen hänet Lohengriniin. Useille joutsentarinoille onkin yhteistä ihmisen muuttuminen joutseneksi. Usein kyseessä on ollut nuori nainen, kuten Koivistosta talletetun perinnetiedon mukaan:
Useat tarinat yhdistävätkin joutsenen naiseen juuri äänen perusteella. Sekä mykän kyhmyjoutsenen että laulavan laulujoutsenen on väitetty laulavan kuollessaan. Taiteilijan viimeistä työtä kutsutaan tämän johdosta ”joutsenlauluksi”. Kuolinlaululle voi olla myös proosallinen selitys: linnun henkitorvi on niin pitkä, että keuhkoista ulos purkautuva ilma voi saada aikaan huilumaisia ääniä. Myös joutsenen sanskritinkielinen nimi svanati, joka on ollut pohjana myös monien eurooppalaisten kielien joutsen-sanalle, on viitannut alun perin kuuluvaan tai kaikuvaan ääneen.
Joutsenet kuvataiteissa
Suomen kultakauden taiteilijat maalasivat paljon laulujoutsenia ja liittivät sen sekä kalevalaiseen että antiikin aikaiseen tarustoon. Esimerkiksi Magnus Enckell käytti joutsenia teoksissaan Fantasia ja Mies ja joutsen, joissa linnun symboliikka ei liittynyt niinkään kansallisiin perinteisiin vaan enemmänkin antiikin myytteihin, kuten kertomukseen Ledasta ja joutsenesta.
Kalevalan joutsen-myyttiin yhdistyvässä Akseli Gallen-Kallelan Lemminkäisen äiti -maalauksessa Lemminkäisen kohtaloksi koitunut joutsen lipuu Tuonelan virralla. Suomessa symbolismi alkoi kuvataiteista, ja on päätelty Gallen-Kallelan innoittaneen Sibeliusta, joka puolestaan inspiroi Eino Leinoa kirjoittamaan näytelmärunon Tuonelan joutsen.
Darren Aronofskyn ohjaaman elokuvan Black Swan (2010) julisteet syntyivät brittiläisessä suunnittelutoimistossa LaBocassa. Niiden vaikuttimina ovat tšekkiläiset julisteet 1960- ja 1970-luvuilla sekä 1900-luvun alun balettimainokset.
Joutsenet runoudessa ja kirjallisuudessa
Otto Mannisen runoissa Joutsenet ja Joutsenlaulua esitellään puhtautta ja kirkkautta symboloivat joutsenet, jotka pakenevat syksyn tuloa.
Leinon Lapin kesässä joutsenet ovat toivon ja uusien vaikutteiden symbolina. Leinolle runon joutsenella olikin pääasiassa symbolinen merkitys. Se merkitsi toivoa siitä, että ylevät kulttuurielämän aatteet voisivat joskus saada jalansijaa myös Leinon mielestä takapajuisessa Suomessa:
Joutsen esiintyy myös Uuno Kailaan runon Ihmisen määrä viimeisissä säkeissä :
Joutsenet musiikissa
Tšaikovskin Joutsenlammessa musta joutsen esiintyy kuoleman symbolina.
Sibeliuksen Lemminkäinen -sarjan osa Tuonelan joutsen kuuluu orkesterien perinteiseen ohjelmistoon.
Diablon levyllä Eternium on kappale ”Black Swan”, jossa mainitaan Tuonelan joutsen.
Joutsenet muualla kulttuurissa
Laivaston koululaiva Suomen Joutsen sai vuonna 1931 nimensä Bornholmin taistelussa vuonna 1565 ansioituneelta Finska Svan -purjelaivalta. Georg Malmsténin ”Mikkihiiri merihädässä” -laulussa Suomen Joutsen tulee ja pelastaa merihätään joutuneen hiiren. Tapio Rautavaarasta ja Reino Helismaasta kertovassa Timo Koivusalon elokuvassa Kulkuri ja joutsen laulujoutsen on sekä uskollisuuden että vaeltamisen symboli. Elokuva on nimetty Helismaan sanoittaman ja Rautavaaran esittämän kappaleen mukaan. Laulu tunnetaan paremmin alkusanojensa mukaan:
thumb|upright|[[Joutsenon vaakunan suunnitteli Gustav von Numers. Se on jäänyt virallisesta käytöstä kuntaliitoksen myötä vuonna 2009.]]
Laulujoutsen on myös valittu Suomen kansallislinnuksi Suomen Kuvalehden vuonna 1982 järjestämässä äänestyksessä.
Adium
Adium on yleinen pikaviestintäohjelma OS X:lle. Adiumiin on myös mahdollista ladata erilaisia laajennuksia, joilla voi esimerkiksi muuttaa keskusteluikkunan tai kontaktilistan ulkonäköä. Eri kielivaihtoehtoja Adiumissa on yli 20 mukaan lukien suomi. Adium käyttää Cocoa-ohjelmointirajapintaa.
Historia
Adiumin loi alun perin opiskelija Adam Iser. Ensimmäinen versio Adiumista (1.0) julkaistiin syyskuussa 2001. Tämä tuki vain AOL Instant Messengeriä. Adiumin versioluvut ovat siitä lähtien olleet epäloogisessa järjestyksessä. Siihen kuitenkin tuli joitakin uudistuksia aina versioon 1.6 asti, kunnes Adiumin kehitysryhmä aloitti kaiken alusta, suunnitelmana tehdä useaa eri protokollaa tukeva pikaviestintäohjelmaa. Tämän version piti olla versio 2.0, mutta isojen muutosten takia ohjelma päätettiin nimetä "Adium X":ksi. Versionumerointi alkoi esijulkaistusta Adium X 0.50, ja versionumerointi jatkui normaalina aina 0.89.1 versioon asti. Kuitenkin kehittäjät päättivät vaihtaa nimen takaisin Adiumiin ja Adium 1.0 julkaistiin 2. helmikuuta 2007. Suurimpana uudistuksena oli tuki monelle muulle pikaviestiprotokollalle mm. ICQ, MSN Messenger, Yahoo! Messenger, ja Jabber/XMPP (mukaan lukien Google Talk).
Adium on tullut tunnetuksi Macintosh-yhteisössä muun muassa Applen käytettyä sitä verratessa Mac Pron ja Power Mac G5 Quadin suoritustehoja Xcode 2.3:ssa.
Tuetut protokollat
Adium tukee seuraavia protokollia:
Ivonne Leal
Ivonne Leal (s. 27. helmikuuta 1966 San Nicolas de Bari, Kuuba) on kuubalainen entinen keihäänheittäjä. Hänen uransa kohokohta oli kultamitali 1985 Japanin Kōbessa pidetyissä universiadeissa tuloksella 71,82. Tulos on myös hänen henkilökohtainen ennätyksensä.
Leal edusti maataan myös vuoden 1987 yleisurheilun MM-kisoissa Roomassa, jossa hän sijoittui kahdeksanneksi tuloksella 64,90. Aiemmin samana vuonna Leal voitti myös Pan-Amerikan kisojen kultamitalin Yhdysvaltain Indianapolisissa.
Payback Time
Payback Time on virolaisen Marya Roxxin debyyttialbumi. Albumin on tuottanut Kevin Shirley, joka on työskennellyt mm. Led Zeppelinin, Iron Maidenin, Dream Theaterin ja HIMin kanssa. Albumia ei julkaistu alun perin kaupoissa, vaan sen pystyi ostamaan Maryan kotisivuilta vuonna 2009.
Albumi julkaistiin Euroopassa virallisesti 5. lokakuuta 2010.
Albumin tyyli on klassista rockia ja hard rockia. Albumi sisältää 12 kappaletta, mm. Could You, Shine It On ja 21?!. Marya Roxx on saanut vaikutteita monista hard rock ja metal-yhtyeistä, kuten Metallica, Black Sabbath, Judas Priest, Iron Maiden, Pantera, Slayer ja AC/DC.
Olga Jegorova
Olga Nikolajevna Jegorova (, s. 28. maaliskuuta 1972 Novotšeboksarsk) on venäläinen kestävyys- ja keskimatkojen juoksija.
Sekä vuoden 1989 että vuoden 1991 juniorien EM-kisoissa Jegorova saavutti 1 500 metrillä pronssia. Aikuisten sarjoissa hän keskittyi kuitenkin aluksi pitemmille matkoille.
Hänen ensimmäinen arvokisamitalinsa oli 3 000 metrin kultamitali 1997 Pariisin MM-hallikisoista. Myös 1998 Euroopan cupissa hän voitti 3 000 metrin kilpailun ja oli samalla matkalla maailmancupissa viides. 1999 Maebashin MM-hallikisoissa hän oli 3 000 metrillä kuudes ja samalla matkalla saman vuoden Euroopan cupissa kolmas. 1999 Sevillen ulkoratojen MM-kisoissa hän osallistui 5 000 metrille, mutta jäi omassa alkuerässään 15:ksi. Vuotta myöhemmin Sydneyn olympialaisissa hän selviytyi matkalla loppukilpailuun, missä sijoittui kahdeksanneksi.
Abbekerk
pienoiskuva|187x187px|Vaakuna. Abbekerk on kaupunki Medemblikissä, Pohjois-Hollannin maakunnassa Alankomaissa. Se sijaitsee noin 9 kilometriä Hoornista pohjoiseen sekä noin 27 kilometriä Enkhuizenista luoteeseen. Kaupungin väkiluku vuonna 1970 oli 1 426. Abbekerk sai kaupunkioikeudet vuonna 1414.
Olga Jegorova
Vuoden 2002 maailmancupissa Jegorova voitti 5 000 metrin kilpailun. 2003 Firenzessä Euroopan cupissa hän voitti 3 000 metriä. Saman vuoden MM-kisoissa Saint-Denis'ssä hän oli omassa 5 000 metrin alkuerässään kymmenes. Tämän jälkeen hän alkoi keskittyä lyhyemmille matkoille. 2004 Ateenan olympialaisissa hän juoksi 1 500 metriä ja sijoittui kahdeksanneksi. Samana vuonna IAAF:n yleisurheilufinaalissa hän oli kuudes. Vuotta myöhemmin Helsingin MM-kisoissa hän sijoittui hopealle ja oli IAAF:n yleisurheilufinaalissa yhdeksäs.
Vuonna 2008 Jegorova jäi kiinni dopingnäytteensä manipuloinnista. Hänet tuomittiin kahden vuoden kilpailukieltoon yhdessä kuuden muun venäläisen naisyleisurheilijan kanssa. Vuonna 2009 Urheilun kansainvälinen vetoomustuomioistuin CAS muutti Jegorovan kilpailukiellon 2 vuoden ja 9 kuukauden pituiseksi ajalle 31.7.2008–30.4.2011. Samalla hänen kaikki tuloksensa 7.4.2007 lähtien hylättiin.
Abbekerk
Ilmasto
Abbekerkissa lämpimin kuukausi on elokuu ja kylmin tammikuu. Eniten sataa heinä- ja joulukuussa, vähiten huhtikuussa.
Jalomäen umpipiha
thumb|300px|Jalomäen susiportti. Susiportista (rakennuksissa "susiporstuasta") päästiin nopeasti hätyyttämään ja ampumaan lähestyviä petoeläimiä. Jalomäen umpipiha Kullaalla Ulvilassa on kymmenistä harmaakylkisistä rakennuksista koottu Suomen ainoa täydellinen umpipiha. Umpipihoja tiedetään olleen Varsinais-Suomessa jo 1300-luvulla. Rakennustapa oli tunnettu lähinnä läntisessä Suomessa. Molemmat Jalomäen pihat - asuinpiha eli miespiha ja talouspiha eli karjapiha - ovat ulkokehältään täysin umpeen rakennetut ja joka kohdassa umpipihaa voi sateella mennä räystässuojaan. Tilan rakennukset on siirretty nykyiselle paikalleen eri puolilta Satakuntaa perinteisen umpipihan mallin mukaisesti 1970-luvun alkupuolelta alkaen. Ensimmäiset rakennukset tilalle siirrettiin kuitenkin jo 1960-luvun alussa. Jalomäen umpipihassa on harjoitettu maataloutta ja siellä tehtiin muun muassa riihirukiita, riihittiin pellavaa sekä poltettiin hiiltä ja tervaa (viimeisen kerran vuonna 1988). 2000-luvun alussa se muutettiin maatilamatkailukohteeksi. Jalomäen umpipihasta on käytetty myös nimitystä talonpoikaiskulttuurikeskus.
Sijainti
Jalomäen umpipiha sijaitsee aivan Pori–Nokia (Tampere) -tien (valtatie 11) vieressä 20 kilometriä Porista entisessä Kullaan kunnan Levanpellon kylässä, joka on vuodesta 2005 alkaen kuulunut Ulvilan kaupunkiin. Se sijaitsee valtatiestä erkanevan Johan Granlundin tien varrella, joka on saanut nimensä Kullaalla vuodesta 1842 lähtien asuneen Johan Granlundin mukaan.
Miespiha
Suurin asuinrakennus oli alkujaan vuosina 1672–1673 rakennettu savupirtti. Vuosisatojen saatossa savupirtistä rakennettiin savupiipullinen tupa ja rakennusta laajennettiin kahdessa vaiheessa: 1700-luvun lopussa ja vuonna 1918. Toinen asuinrakennus, kulmittain edelliseen on kahdesta erikseen salvotusta tuvasta tehty paritupa. Erilliset tuvat on yhdistetty väliin rakennetulla porstualla, eteisellä ja sen perähuoneella. Toinen tuvista on rakennettu 1843. Suurinta asuinrakennusta vastapäätä on kaksitupainen asuinrakennus, joka on yhdistetty porstualla savupirttiin. Yhä alkuperäisessä asussaan olevan savupirtin ikää ei ole määritetty. Savupirtin kyljessä, kylkiäisenä, on suutarin verstasasunto.
Asuinrakennusten väliin sijoittuvat vaate-, ruoka- ja sahtiaitta. Miespihalta perältä löytyvät maitohuone, luhti, keittokota, porstuallinen savusauna ja käymälä.
Karjapiha
Karjapihassa on navettarakennus, lantala, paja, hiilikoppi, kalastustarvikevaja, nahkiaismertavaja, tahkokatos ja karjakatos ja savupirtin karjapihan puoleinen porstua.
Muut rakennukset
Pihapiirissä on myös esimerkiksi vuonna 1872 rakennettu riihi, 1700-luvulta peräisin olevat luhti ja aitta, sekä toinen aitta 1800-luvun alusta. Jalomäessä toinen savusauna (palvisauna) on sijoitettu jonkin verran pihapiirin ulkopuolelle Joutsijoen (Kokemäenjoen haara) varrelle. Joutsijoki oli aikoinaan uittoväylä, jota pitkin Joutsijärven ympärillä olleet laajat Kullaan metsäalueet hakattiin ja tukin uitettiin Poriin Kokemäenjoen suulla sijaitseville höyrysahoille. Jalomäellä on Joutsijoen varrella uittovälinelato, jossa on esillä Kullaalla käytettyä uittovälineistöä. Tilan alueella on myös kolmiosainen riihi, tervalato, tervahauta, ruiskukoppi, riista-aitta, polttopuulato, kaksi vilja-aittaa ja kaksi olkikattoista niittylatoa. Lisäksi alueella on kahvioksi tehty rakennus.
Jalomäen umpipihan yhteyteen on rakennettu jäljennös metsästys- ja osin kaskitalouden aikaisesta maakodasta. Kodasta kehittynyt maakota tehtiin aikoinaan kaivamalla maahan kuoppa, kuopan päälle salvettiin muutaman hirren korkuinen hirsikehikko ja sen päälle rakennettiin katto. Maapohjaisen rakennuksen lavitsana toimivat multapenkit. Jalomäen umpipihan maa-asunnossa on kuusenjuurista tehdyt puusaranat puuovessa. Maakodan vieressä on umpimähkä, turpeella ja maalla peitelty tulensäilytyspaikka, josta saattoi löytää hiilloksen parinkin viikon ajan.
Rakennusten tulisijat
Jalomäen umpipihan rakennuksissa on esillä 17 erilaista tulisijamallia, muun muassa savupirtin savupiiputon tulisija, vanha Ruotsista omaksuttu savupiipullinen uunimalli, puujalkojen varaan rakennettu kustavilaistyylinen kaappimallinen uuni (v. 1842), ovellinen iso tulisija, jossa pääsi uuninpankolle nukkumaan ja satakuntalaisen (harjavaltalainen) uuniseppä Hartlingin 1800-luvun puolivälissä käsintekemistä kaakeleista tehty kakluuni.
Esineistö
Jalomäen umpipihassa on esillä kattava satakuntalainen talonpoikaisesineistö eri tyylisuuntien aikakausilta. Vanhin huonekalu on keskiajalta, mutta 1700–1800-lukujen satakuntalaiset talonpoikaishuonekalut ovat monipuolisesti esillä ja niitä on kaikilta aikakauden tyylisuunnilta. Jalomäen umpipihassa on myös erittäin runsas kokoelma satakuntalaisia talonpoikaisia tarvekaluja ja muuta pikkuesineistöä.
Muut kokoelmat
Jalomäen umpipihan kokoelmiin kuuluvat myös laaja Vanha Fennica -kokoelma (ennen vuotta 1810 ilmestynyt suomenkielinen kirjallisuus) ja myös hyvin laaja kokoelma vuoden 1810 jälkeistä kirjallisuutta, muun muassa Johan Granlundin ja Elias Lönnrotin kokoelma heidän kirjoittamaansa kirjallisuutta, sekä Lönnrotin käsin kirjoittamat paperit ja reseptit hänen syksyllä 1836 alkaneen seitsemännen matkan alkuajalta. Jalomäen umpipihan kirjaston (Vanha Fennica, taide-, kulttuuri-, kansanperinnekirjat) kokonaismäärä on yli 27 000 kappaletta ja se on tämän sektorin kirjastona merkittävä yksityinen kokoelma. Esineistöön kuuluu myös laaja hopeakokoelma vuosilta 1700-1810. Kokoelmia ei säilytetä Jalomäen umpipihassa, mutta ne ovat nähtävissä tilattaessa. Kokoelmiin kuuluu myös yksi maamme suurimmista kunniamerkkikokoelmista, lähes 2 000 kunniamerkkiä, joka on esillä pysyvästi muualla.
Bålsta
Bålsta on Ruotsissa Uppsalan läänissä sijaitsevan Håbon kunnan keskustaajama. Se sijaitsee noin 50 kilometriä etelään Uppsalasta ja noin 40 kilometriä luoteeseen Tukholmasta. Suuri osa taajaman asukkaista pendelöi joko Uppsalaan tai Tukholmaan. Bålstaan liikennöi Tukholman paikallisjunan linja 35.
Bålstassa sijaitsee Åbergin museo, joka on keskittynyt sarjakuviin.
Marthe Kristoffersen
Marthe Kristoffersen (s. 11. elokuuta 1989) on uransa vuonna 2017 lopettanut norjalainen maastohiihtäjä, joka edusti IL Varden -seuraa.
Maailmancup
Maastohiihdon maailmancupissa Kristoffersen hiihti ensimmäisen kerran kaudella 2007–2008 Beitostølenissä, jossa hän sijoittui 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa sijalle 19. Kaudella 2008–2009 Kristoffersen hiihti Jällivaarassa Norjan voittamassa maailmancup-viestissä ankkuriosuuden Riitta-Liisa Roposta vastaan, voittaen hänet loppukiritaistossa. Kristoffersen otti ensimmäisen palkintokorokesijoituksensa maailmancupissa 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa Lahdessa 8. maaliskuuta 2009 Justyna Kowalczykin ja Charlotte Kallan takana kolmantena. Kaudella 2009–2010 Kristoffersen sijoittui kymmenenneksi Tour de Ski -kiertueen lopputuloksissa. Salpausselän Kisoissa hän kuului Norjan voitokkaaseen viestijoukkueeseen.
Kauden 2010–2011 Kristoffersen aloitti sijoittumalla viidenneksi Jällivaaran 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa. Tour de Skillä hän sijoittui 10 kilometrin yhdistelmäkilpailussa kolmanneksi ja kiertueen lopputuloksissa seitsemänneksi. Kaudella 2011–2012 Kristoffersen hiihti Davosin 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa neljänneksi. Sjusjøenissä hän hiihti toiseksi sijoittuneessa Norjan viestijoukkueessa. Tour de Skin lopputuloksissa Kristoffersen sijoittui viidenneksi. Rybinskin 10 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa hän oli kolmas. Hän sijoittui maailmancupin kokonaiskilpailussa kuudenneksi ja normaalimatkojen cupissa viidenneksi. Kaudella 2012–2013 Kristoffersen kilpaili maailmancupissa vain kahdella paikkakunnalla ollen parhaimmillaan Sotšin 15 kilometrin yhdistelmäkilpailussa 16:s.
Kaudella 2013–2014 Kristoffersen kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran joulukuussa 2013 sijoittuen Lillehammerin 10 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa 27:nneksi. Lahdessa hän sijoittui maaliskuussa 2014 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa 19:nneksi ja Oslossa 30 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa 17;nneksi.
Kaudella 2014–2015 Kristoffersen osallistui viiteen maailmancupin kilpailuun ollen parhaimmillaan 23:s Östersundin 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa. Kaudella 2015–2016 hän kilpaili ensimmäisen kerran joulukuussa 2015 Lillehammerissa sijoittuen 15 kilometrin yhdistelmäkilpailussa 29:nneksi.
Julkinen oikeusapu
Julkinen oikeusapu tarkoittaa yhteiskunnan antamaa oikeudellista neuvontaa ja oikeudellista avustamista sitä tarvitseville henkilöille. Suomessa oikeusapua antavat valtion oikeusaputoimistot sekä yksityiset asianajo- ja lakiasiaintoimistot.
Julkinen oikeusapu on Suomessa järjestetty vuodesta 2002 oikeusapulain nojalla. Se korvasi aiemmat erilliset lait maksuttomasta oikeudenkäynnistä ja yleisestä oikeusavusta.
Oikeusavun hakeminen
Oikeusapua haetaan oikeusaputoimistolta, joka myös päättää avun myöntämisestä. Käytännössä tuomioistuinasioissa voi kääntyä suoraan sen asianajotoimiston tai lakiasiaintoimiston puoleen, jonka palveluita haluaa käyttää. Oikeusaputoimistot toivovat, että oikeusapuhakemukset täytetään ohjatusti itse valitun avustajan kanssa, joka hoitaa hakemuksen oikeusaputoimiston ratkaistavaksi.
Thutmosis I
Thutmosis I (joskus myös Tuthmosis, Thotmes ja Thutmose) hallitsi Egyptiä Uuden valtakunnan 18. dynastian aikana vuosina 1506–1493 eaa. (elinvuodet kiistanalaiset). Ennen tätä hän toimi faarao Amenhotep I:n kanssahallitsijana.
Julkinen oikeusapu
Oikeusavun hakeminen
Muissa kuin tuomioistuinasioissa (esimerkiksi asiakirjan laatiminen, perunkirjoitus, perinnönjako) oikeusapua saa vain oikeusaputoimistosta.
Thutmosis I
Thutmosis oli faarao Amenhotep I:n kenraali. Hänen päävaimonsa oli faarao Ahmosen ja kuningatar Ahmose-Nefertarin tytär Ahmose. Thutmosiksen ja Ahmosen kaksi poikaa, Wadjmose ja Amenmose, kuolivat ennen Thutmosiksen hallituskauden loppua, mutta heidän vanhimmasta tyttärestään tuli faaraokuningatar Hatšepsut. Thutmosiksen sivuvaimonsa Mutneferetin kanssa saaneesta pojasta tuli hänen seuraajansa faarao Thutmosis II.
Julkinen oikeusapu
Oikeusavun hakeminen
Oikeusavun saaminen on sidottu hakijan tuloihin ja varallisuuteen. Ne lasketaan käytettävissä olevien varojen mukaan. Käytettävissä olevissa varoissa otetaan huomioon hakijan ja hänen avio- tai avopuolisonsa kuukausittaiset tulot, välttämättömät menot, varallisuus ja elatusvelvollisuus. Yksin asuva henkilö saa maksutonta oikeusapua, mikäli hänen käytettävissä olevat tulonsa ovat enintään 600 euroa. Avio- tai avoliitossa vastaava määrä on 550 euroa puolisoa kohti. Tätä suuremmat tulot omaavat maksavat oikeusavusta omavastuun, joka kasvaa tulojen mukaan. Oikeusapuun ei ole oikeutettu henkilö jonka käytettävissä olevat tulot ovat yli 1300 euroa (puolisoilla 1200 euroa) kuukaudessa.
On siis huomattava, että puolison tulot voivat johtaa siihen, ettei oikeusapua myönnetä. Näin siitä huolimatta, että hakijan puolisolla ei ole velvollisuutta osallistua asian hoitamisesta aiheutuviin kustannuksiin. Joulukuun 2009 alusta alkaen puolison tulot eivät kuitenkaan enää rajoita rikosasian vastaajan oikeutta saada oikeusapua.
Thutmosis I
Hallitusaikanaan Thutmosis johti useita eri sotilasoperaatiota. Merkittävimpänä näistä oli Hykso-valloittajien ajaminen pois Ala-Egyptistä aina Eufrat-joelle asti. Hän laajensi myös valtakuntaa etelään aina Niilin kolmannelle kataraktille, jossa hänen sanotaan tappaneen omin käsin nubialaisen kuninkaan, joka hänen kenraalinsa Ahmosen mukaan ripustettiin voitonmerkiksi faaraon laivan keulaan hänen palatessaan Thebaan.
Julkinen oikeusapu
Oikeusavun hakeminen
Hakijan taloudellista asemaa ei kuitenkaan tarvitse selvittää silloin, kun hakijalle annetaan vähäistä oikeudellista neuvontaa puhelimitse tai muuta sähköistä etäviestintä käyttäen. Vähäisestä oikeudellisesta neuvonnasta ei peritä omavastuuosuutta.
Thutmosis I
Thutmosis rakensi muiden 18. dynastian faaraoiden tapaan temppeleitä ja monumentteja ympäri maata. Hän muun muassa laajennutti Luxorin temppeliä arkkitehtinsa Inenin avustuksella.
Julkinen oikeusapu
Oikeusavun hakeminen
Oikeusapu ei kata miltään osin vastapuolelle maksettavaa kulukorvausta. Eli oikeusapua saavalla on kuluriski siltä osin, että hän häviää asiansa ja joutuu korvaamaan vastapuolen oikeudenkäyntikulut.
Oikeusapuun kuuluvat etuudet
Oikeusavun myöntäminen kattaa seuraavat kulut:
Thutmosis I
Thutmosiksen hauta oli ensimmäinen Kuninkaiden laaksoon kaivetuista haudoista (KV38), ja se aloitti yleisen käytännön, joka jatkui aina Uuden valtakunnan loppuun asti. Haudasta löytynyt kivinen sarkofagi on nykyään Kairon museossa. Thutmosiksen puinen arkku löytyi Hatšepsutin haudasta (KV20), jonne Thutmosiksen muumio oli todennäköisesti siirretty. Muumiota ei ole kuitenkaan löydetty, mutta arkku on Kairon museossa.
Julkinen oikeusapu
Oikeusapuun kuuluvat etuudet
Valtion varoista suoritetaan oikeusapua saaneen asianosaisen nimeämälle todistajalle maksettavat korvaukset. Muut oikeusapua saaneen tuomioistuimessa tapahtuneesta todistelusta aiheutuneet kustannukset korvataan valtion varoista, jos todistelu on ollut asian selvittämiseksi tarpeen.
Jos muu oikeusapua saanut asiaan osallinen kuin rikosasian vastaaja on määrätty asian selvittämisen vuoksi saapumaan henkilökohtaisesti tuomioistuimeen, korvataan hänen tuomioistuimeen saapumisestaan aiheutuneet kustannukset valtion varoista.
Lisäksi oikeusavun myöntäminen vapauttaa edun saajan velvollisuudesta suorittaa tuomion tai päätöksen täytäntöönpanosta valtiolle suoritettavia ulosottomaksuja ja etukäteen perittäviä kuluja. Kaikki välttämättömät täytäntöönpanokulut suoritetaan valtion varoista, jos niitä ei voida saada vastapuolelta perityiksi.
Oikeusavun myöntäminen toisessa Euroopan unionin jäsenvaltiossa tai Euroopan talousalueeseen kuuluvassa valtiossa vapauttaa edellä tarkoitetulla tavalla ulosottomaksuista ja kuluista, jos tuomio pannaan täytäntöön Suomessa.
Hakijalle, jonka ei katsota tarvitsevan oikeusavustajaa, mutta joka olisi taloudellisen asemansa perusteella oikeutettu oikeusapuun ilman omavastuuosuutta, voidaan oikeusapuna myöntää kaikki edellä mainitut etuudet avustajaa lukuun ottamatta.
Oikeusapuun kuulumattomat asiat
Oikeusapuun ei kuulu avustaminen:
Suhde oikeusturvavakuutukseen
Oikeusapua ei anneta, jos hakijalla on asian käsittelyn kattava oikeusturvavakuutus. Hakijan on selvitettävä omalta vakuutusyhtiöltään vakuutuksen kattavuus. Oikeusapua myönnetään vain niiltä osin kuin vakuutus ei korvaa oikeudenkäyntikuluja tai asiamiehen palkkiota.
Suhde julkiseen puolustajaan
Julkinen oikeusapu on toissijainen suhteessa vakavissa rikoksista epäillylle määrättävästä julkisesta puolustajasta. Julkinen puolustaja ja hänen toimivaltansa määräytyy rikosasioiden oikeudenkäymislain 2 luvun mukaisesti.
Rikoksen uhrin oikeus avustajaan
Tuomioistuin voi määrätä asianomistajalle oikeudenkäyntiavustajan tämän tuloista riippumatta esitutkintaa varten ja silloin, kun asianomistajalla on vaatimuksia virallisen syyttäjän ajamassa asiassa, oikeudenkäyntiä varten:
Suomessa
Oikeusapua myönnetään yksityishenkilöille riita-, rikos- tai hallintolainkäyttöön liittyvissä asioissa. Oikeusapua myönnetään sekä tuomioistuimessa käsiteltäviin asioihin, että muuhun oikeudelliseen neuvontaan. Oikeusapua ei myönnetä, jos asia on vähäinen tai selkeä. Oikeusapua ei saa esimerkiksi avioeron kaltaisiin hakemusasioihin tai verotusta koskeviin asioihin.
Vuonna 2003 oikeusapua haettiin noin 53 000 asiassa. Näistä noin 50 % oli perhe- ja perintöoikeuteen liittyviä asioita. Rikosasioita sekä muita siviilioikeudellisia asioita oli molempia noin 17 % asioista.
Julkinen oikeusapu muualla
Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6. artiklan mukaan valtiolla on rikosasioissa velvollisuus antaa rikoksesta syytetylle oikeusapua, jos syytetty ei itse pysty maksamaan saamastaan oikeusavusta ja oikeudenmukaisuus näin vaatii. Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytännössä tällaisiksi syiksi on katsottu oikeusavun tarve, vähävaraisuus ja oikeudenmukaisuus. Siviili- tai hallinto-oikeudenkäynneistä ei ole olemassa vastaavia säädöksiä.
Kaikissa EU:n jäsenvaltioissa on voimassa ihmisoikeussopimuksen vähimmäistason täyttävä oikeusapujärjestelmä. Suomea vastaava järjestelmä on voimassa muun muassa kaikissa Pohjoismaissa, Saksassa ja Ranskassa.
Kalevanpoika
right|thumb|Kalevinpoika. Kuvitusta [[Kalevipoeg-teokseen. Oskar Kallis]] pienoiskuva|[[Kristjan Raud, "Nukkuva Kalevanpoika"]] Kalevanpojat eli Kalevinpojat ovat suomalaisen kansanperinteen tuntemia muinaisia jättiläisiä. Kalevanpoikien toiminnalla selitetään monia poikkeuksellisia luonnonmuodostelmia, kuten kivien sijaintia. Esimerkiksi Mikael Agricolan mukaan Kalevanpojat olisivat niittäneet valtavia niittyjä yhdessä yössä: "Caleuanpoiat / Nijttut ja muudh löit".
Kalevanpojat tunnetaan myös myöhemmässä, kristinuskon sävyttämässä suomalaisessa mytologiassa, usein pahoina tai arvaamattomina jättiläisinä, jotka saattoivat kaataa viljan tai metsänkin kumoon.
Aiemmissa kertomuksissa kalevanpojista heidät kuvataan kuitenkin inhimillisinä sankarihahmoina. Väinämöisen, Ilmarisen, Joukahaisen, Kullervon ja Lemminkäisen sanotaan olevan kalevanpoikia. Historiantutkija Aulis Ojan vuonna 1969 esittämän spekulatiivisen hypoteesin mukaan termi olisi alkujaan tarkoittanut ehkä yläluokkaista soturia, jotka kirkon ja vieraan vallan vastaisina raivattiin perusteellisesti uuden järjestyksen tieltä.
1700-luvulla elänyt kansanperinteiden keräilijä Kristfrid Ganander kertoi Mythologia Fennicassa 1785 kalevanpoikien olleen Kalewa-nimisen jättiläisen 12 vahvaa poikaa jotka rakensivat linnoja eripuolille Suomea. Nimeltä Ganander mainitsee kuusi sekä myös heidän asuinpaikkakuntansa: Hiisi (Paltamo), Ilmarinen (Häme), Wäinämöinen (Suomi), Liekiöinen (Savo), Soini (Liminka) ja Kihawanskoinen. Myös muita luetteloita Kalevanpojista ovat varhaiset kansanperinteen kerääjät merkinneet muistiin tai luoneet. Erään väitteen mukaan Kalevan kahdestatoista pojasta syntyi kaksitoista eläinradan tähtikuviota.
Kalevan ja Untamon suvut
Erään perinteen mukaan Kalevan suku on Untamon suvun vihollinen. Tässä yhteydessä Kalevan sukua kutsutaan myös Kalervon suvuksi, kuten Kalevala-eepoksessa. Untamon tapaiset nimet olivat joskus käytössä Länsi- ja Lounais-Suomessa, ja nimien mukaan on nimetty paikkoja. Länsi- ja Lounais-Suomessa on kansanperinteitä, joiden mukaan Untamon tyyppinen sana merkitsee uudisasukasta tai on kylän perustajan nimi. Samoilla alueilla paikallinen kansanperinne pitää Kalevanpoikia vihollisina ja uudisasukkaita pakenevina jättiläisinä.
Eräs tähän perinteeseen liittyvä Kalevanpoika on nimeltään Kullervo, jota koskevat runot on kerätty Inkeristä. Kullervo osoittaa jo vauvana olevansa väkivahva, eikä häntä saada tapettua yrityksistä huolimatta. Kullervo-taru on ainoa Inkeristä taltioitu taru Kalevalassa.
Kalevanpojat historiallisina henkilöinä
Kalevanpoikatarinoita esiintyy pääasiassa Lounais-Suomessa. Paltamon kirkkoherra Juhana Cajanus kuitenkin väitti 1600-luvulla, että hän oli saanut Kainuusta tietoja, joissa Kalevanpojat näyttäytyvät historiallisina hahmoina.
Paltamon jättiläisten poikkeuksellisen pituuden takana on ollut AIP-geenivirhe, joka aiheuttaa muun muassa jättikasvuisuutta.
Patrice Lair
Patrice Lair (s. 16. kesäkuuta 1961) on ranskalainen jalkapallovalmentaja ja entinen keskikenttäpelaaja.
Ura
Lairin oma pelaajaura eteni Ranskan alasarjajoukkueissa. Hän aloitti valmentajana vuonna 1991 US Saint-Malon pelaaja-apuvalmentajana ja toimi samassa roolissa myöhemmin ESA Brivessa. Lopetettuaan aktiiviuransa vuonna 2000 hän liittyi Stade Reimsin organisaatioon toimien edustusjoukkueen apuvalmentajana ja reservijoukkueen päävalmentajana.
Vuonna 2005 Lair siirtyi Montpellier HSC:n naisten edustusjoukkueen päävalmentajaksi. Hän luotsasi seuran naisten Ranskan cupin mestaruuteen 2006 ja 2007 sekä kahdesti toiseksi maan pääsarjassa. Hän jätti joukkueen kahden kauden päätteeksi. Helmikuussa 2010 Lairin ura jatkui Ruandassa, jossa hän toimi maajoukkueen teknisenä johtajana ja alle 17-vuotiaiden joukkueen päävalmentajana.
Kesällä 2010 Lair palasi naisjalkapallon pariin, kun hänestä tuli Olympique Lyon Fémininin päävalmentaja. Lairin johdolla Lyon voitti neljä perättäistä Ranskan mestaruutta sekä kaksi Naisten Mestarien liigan mestaruutta. Lair jätti Lyonin kauden 2013/14 päätteeksi tuplamestarina.
Kesällä 2016 Lairista tuli PSG Fémininin päävalmentaja. Lair jätti tehtävänsä kauden päätteeksi. Lairilta jäi terveyssyiden vuoksi väliin Ranskan cupin loppuottelu, jossa PSG voitti Lyonin.
Lair palasi kesällä 2018 miesten jalkapallon pariin, kun hänestä tuli Chamois Niortaisin päävalmentaja. Hänet siirrettiin sivuun tehtävistään joulukuussa 2018 Niortin ollessa Ligue 2:ssa seitemäntenä.
Kesällä 2019 Lair teki sopimuksen Ligue 2:een pudonneen Guingampin kanssa. Guingampin menestys Lairin johdolla jäi vaisuksi ja joukkue vajosi kohti sarjan häntäpäätä. Seura erotti Lairin syyskuussa 2019, kun Guingamp oli voittanut vain kaksi kahdeksasta sarjaottelustaan.
Suuret sävelet (Paula Koivuniemi)
Suuret sävelet on Paula Koivuniemen vuonna 2001 julkaistu kokoelma-albumi, joka sisältää 40 kappaletta hänen vuosina 1983–1999 levyttämistään albumeista. Albumi sisältää kaksi CD-levyä ja sen on julkaissut BMG Finland Oy
Rafain (voivodi)
Rafain (voivodi) oli unkarilainen aatelinen, joka toimi Transilvanian voivodina vuosina 1217 - 1218 kuningas Andreas II:n nimittämänä. Rafain toimi useissa eri edustustehtävissä ennen Transilvanian voivodin tehtävää.
Spiro Agnew
Spiro Theodore Agnew (9. marraskuuta 1918 – 17. syyskuuta 1996) oli Yhdysvaltain presidentti Richard Nixonin varapresidenttinä vuosina 1969–1973. Agnew toimi myös 55:ntenä Marylandin kuvernöörinä 1967–1969. Hän joutui eroamaan varapresidentin tehtävistä hieman ennen presidentti Nixonin eroa veropetoksen vuoksi.
Poliittinen ura
Agnew'n poliittinen ura alkoi vuonna 1962, kun hänet 44-vuotiaana valittiin Baltimoren piirikunnan johtajaksi. Demokraattipuolue oli pitänyt piirikunnan johtajan paikkaa hallussaan 1800-luvun lopulta lähtien ja Agnew'sta tuli republikaanien nouseva tähti Marylandin osavaltiossa. Neljä vuotta myöhemmin, vuonna 1966, hänet valittiin äänivyöryllä osavaltion kuvernööriksi. Vuonna 1968 Richard Nixon valitsi hänet varapresidenttiehdokkaakseen tiedusteltuaan aiemmin varapresidenttiehdokkaaksi Kalifornian kuvernööriä Ronald Reagania. Presidentinvaalissa Nixon ja Agnew kukistivat demokraattien presidenttiehdokkaan, Lyndon Johnsonin varapresidenttinä toimineen Hubert Humphreyn ja tämän varapresidenttiehdokkaan Edmund Muskien.