cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sulfaatti
Ominaisuudet
Sulfaattibakteereja eli sulfaattia pelkistäviä bakteerisukuja ovat Desulfovibrio, Desulfobacter, Desulfobulbus, Desulfomicrobium, Desulfococcus, Desulfosarcina, Thermodesulfobacterium, Thiocapsa ja Desulfotomaculum.
Käyttö
Sulfaatit ovat tärkeitä niin kemianteollisuudessa kuin biologisissa prosesseissa:
Fagerborgin kirkko
Fagerborgin kirkko (norj. Fagerborg kirke) on Oslossa St. Hanshaugenin kaupunginosassa Stensparken-puiston eteläosassa sijaitseva kirkko. Se valmistui vuonna 1903 ja siinä on sekä uusgotiikan että jugendin piirteitä. Kirkko toimii Fagerborgin seurakunnan pääkirkkona.
Pyhän Kolminaisuuden kirkko
Pyhän Kolminaisuuden kirkko on hyvin yleinen kirkkorakennusten nimi.
Luettelo Romanian kansallispuistoista
Luettelo Romanian kansallispuistoista sisältää Romanian 14 kansallispuistoa.
Pelastusopisto
thumb|250px|Pelastusopisto Pelastusopisto on Kuopiossa sijaitseva valtakunnallinen pelastusalan ammatillinen oppilaitos ja koulutuskeskus. Sen toiminta perustuu lakiin Pelastusopistosta. Pelastusopistoa johtaa rehtorina toimiva Mervi Parviainen.
Pelastusopisto vastaa pelastustoimen ja hätäkeskusten ammatillisesta perus- ja täydennyskoulutuksesta, normaaliolojen häiriötilanteisiin ja poikkeusoloihin varautumiseen tähtäävästä koulutuksesta sekä kansainvälisiin siviilikriisinhallintatehtäviin valmentavasta koulutuksesta. Koulutustehtävän ohella Pelastusopisto huolehtii osaltaan pelastustoimen tutkimus- ja kehittämistoiminnasta. Lisäksi Pelastusopisto vastaa pelastustoimen toimenpiderekisterin (PRONTO) ylläpidosta ja ylläpitää pelastusalan keskuskirjastoa.
Historia
Palomieskoulutus käynnistyi vuonna 1969. Pelastushallinnon koulutuskeskuksen perustamisen myötä vuonna 1979 toiminta laajeni myös väestönsuojelukoulutukseen ja vuonna 1981 aluehälytyskeskusten päivystäjien koulutukseen.
Kalle Könkkölä
Kalle Kustaa Topias Könkkölä (16. tammikuuta 1950 Helsinki – 11. syyskuuta 2018 Helsinki ) oli suomalainen poliitikko ja kansanedustaja.
Pelastusopisto
Historia
Vuonna 1992 Kuopiossa käynnistyi Valtion Pelastuskoulu, jossa koulutettiin miehistöä ja alipäällystöä. Sen sijoituspaikasta oli käyty kova kilpailu eri kaupunkien kesken. Vuonna 1995 Pelastuskoulu yhdistettiin Valtion Pelastusopiston kanssa Pelastusopistoksi.
Kalle Könkkölä
Kalle Könkkölän isä oli insinööri ja äiti konttoristi, ja kuusilapsinen perhe asui isän työn vuoksi muutamia vuosia Äänekoskella, jossa Kalle aloitti koulunkäyntinsä. Synnynnäinen lihassairaus vaikutti hänen liikkumiseensa jo silloin. Perhe asui pitkään Keravalla, jossa isä toimi kaupungin insinöörinä. Könkkölä valmistui ylioppilaaksi vuonna 1969 ja luonnontieteiden kandidaatiksi Helsingin yliopistosta vuonna 1974. Opiskeluaikanaan Könkkölä lähti mukaan opiskelijapolitiikkaan, ja valmistuttuaan hän oli muutamien opiskelijaystäviensä kanssa perustamassa Helsinki-liikettä. Liike osallistui vuoden 1976 kunnallisvaaleihin, mutta ei saanut yhtään ehdokastaan Helsingin kaupunginvaltuustoon.
Pelastusopisto
Historia
Pelastusopiston edeltäjiä ovat Palopäällystökoulu (Helsinki, 1935–1958), Valtion palokoulu (Espoo, 1958–1970), Valtion palo-opisto (Espoo, 1970–1979), Pelastushallinnon koulutuskeskus (Espoo ja Lohja, 1979–1992), Valtion pelastusopisto (Espoo ja Lohja, 1992–1994) ja Valtion pelastuskoulu (Kuopio, 1992–1994), Pelastusopisto vuodesta 1995.
Kalle Könkkölä
Könkkölä teki opintomatkoja Yhdysvaltoihin, Kanadaan, Alankomaihin, Tanskaan ja Ruotsiin. Könkkölä toimi Hengityslaitepotilaat ry:n toiminnanjohtajana vuosina 1974–1997, Tiedotuskynnys-lehden päätoimittajana vuodesta 1975 ja Valtakunnallisen vammaisneuvoston pääsihteerinä vuosina 1998–2003.
Pelastusopisto
Historia
Vuonna 2007 Pelastusopiston yhteyteen perustettiin Kriisinhallintakeskus pitämään yllä kotimaan kriisinhallinnan operatiivisia valmiuksia. Vuoden 2019 siviilikriisihallintalain muutoksen nojalla Kriisinhallintakeskus irtautettiin Pelastusopistosta ja siirrettiin sisäministeriön hallinnon alaisuuteen omaksi itsenäiseksi keskuksekseen.
Kalle Könkkölä
Könkkölä toimi pitkään vammaisten ihmisoikeusjärjestö Kynnyksen puheenjohtajana ja toiminnanjohtajana. Hän oli vammaisten kehitysyhteistyötä tukevan Abilis-säätiön perustaja ja hallituksen puheenjohtaja (2010).
Pelastusopisto
Koulutus
Palopäällystön koulutusohjelma järjestetään yhteistyössä Poliisiammattikorkeakoulun kanssa. Pelastusopisto huolehtii myös pelastustoimen tutkimus- ja kehitystoiminnasta, jota se harjoittaa yhteistyössä muun muassa Savonian ja Kuopion yliopiston kanssa.
Kalle Könkkölä
Könkkölä oli toinen Vihreän liiton ensimmäisistä kansanedustajista vuosina 1983–1987. Eduskunnassa Könkkölä oli sosiaalivaliokunnan jäsenenä. Hän toimi myös Vihreän liiton ensimmäisenä puheenjohtajana vuonna 1987 ja varapuheenjohtajana vuosina 1990–1991. Könkkölä oli Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen vuosina 1985–2004. Eduskunnassa Könkkölältä evättiin aluksi oikeus henkilökohtaiseen avustajaan – nykyistä avustajajärjestelmää ei 1980-luvulla vielä ollut –, mutta Könkkölä vei asian hallinto-oikeuteen, jossa hän voitti juttunsa. Tämän jälkeen eduskunta palkkasi hänelle avustajan sihteerin töitä varten valtion alimmassa palkkaluokassa.
Pelastusopisto
Vuonna 2010 koulutusohjelmiin hyväksytyt ja hakeneet
Vuosittain yksi tai kaksi naista hakee pelastajakurssille. Neljä naista on valmistunut pelastajaksi vuosina 1993–2006. Sen sijaan hätäkeskuspäivystäjäkurssille hakeneista ja valituista yli 90 % on naisia.
Kalle Könkkölä
Könkkölä oli naimisissa arkkitehti Maija Könkkölän (o.s. Elomaa) kanssa, joka kuoli vuonna 2012. Könkkölä kuoli keuhkokuumeeseen sairaalassa syyskuussa 2018.
Pelastusopisto
Tutkimus ja kehitys
Pelastusopiston tutkimus- ja kehittämisyksikkö vastaa pelastustoimen tutkimuksen koordinoinnista Suomessa. Tehtäviin kuuluu analysoida tutkimustarpeita, koota tietoa tutkimuksista seuraamalla ja tekemällä tarvittaessa yhteenvetoja koti- ja ulkomaisista tutkimus- ja kehittämishankkeista sekä tehdä tutkimusta itsenäisesti ja yhteistyössä muiden tutkimuslaitosten kanssa. Erityisenä painopisteenä on edesauttaa tutkimustulosten hyödynnettävyyttä pelastustoimessa mm. integroimalla tutkimustulokset Pelastusopiston opetussisältöihin.
Tutkimus- ja kehittämisyksikössä työskentelee noin 10 henkilöä erilaisissa tutkimus- ja kehityshankkeissa vuosittain. Tutkimus- ja kehittämisyksikön erikoisosaamisalueita ovat informaatioteknologian hyödyntäminen pelastustoimessa, CBRNE ja raja-alueiden onnettomuuksiin varautuminen, tilastotietojen hyödyntäminen sekä tulevaisuus- ja onnettomuustutkinta.
Malpelosaari
pienoiskuva|230px|Malpelosaari pohjoisesta Malpelosaari on Kolumbialle kuuluva Tyynenmeren saari, joka sijaitsee 505 kilometriä länteen Kolumbian rannikosta.
Saari on muodostunut karusta ja paljaasta kivestä, jossa on kolme huippua. Kalliosaari on laajan vedenalaisen selänteen korkein huippu. Kolumbian armeijalla on ollut siellä varuskunta vuodesta 1986. Kymmenen vuotta myöhemmin saaren lähivesistä tehtiin luonnonsuojelualue. Malpelon luonnonsuojelualue on säteeltään vajaa 10 kilometriä oleva ympyränmuotoinen alue, jonka keskipiste on kohdassa 3°58'30N, 81°34'48W. Syvimmillään se ulottuu 3 400 metrin syvyyteen.
Malpelossa elää ainutlaatuinen haipopulaatio. Saaren vesillä uiskentelee satojen vasarahaiden ja haukkahaiden (Carcharhinus falciformis) parvia. Se onkin todella suosittu haisukelluspaikka.
Alueella tavataan 17 merinisäkäslajia, seitsemän merimatelijalajia, 394 kalalajia ja 340 nilviäislajia. Linnuista tunnetaan 25 000 galapagosinnaamiosuulan yhdyskunta ja 59 muuta lajia, joista osa asuu siellä pysyvästi, osa pysähtyy muuttomatkallaan.
Kesällä 2006 Malpelo listattiin UNESCOn maailmanperintöluetteloon.
King of Disco
King of Disco on romanialaisen danceyhtye Akcentin vuonna 2007 julkaistu albumi.
Albumin kappaleista singleinä on julkaistu nimikappaleen lisäksi ”Let’s Talk About It”, ”Phonesex” ja ”I Swear”.
Dai Nippon Butokukai
thumb|right|360px| Dai Nippon Butokukain päämaja ja -[[dojo Butokuden, Kiotossa, vuonna 1932]]
Dai Nippon Butokukai  oli ensimmäinen kansallinen japanilainen budojärjestö. Se perustettiin 1895 Kiotossa tarkoituksena edustaa ja edistää kaikkia japanilaisia klassisia kamppailutaitoja. Dai Nippon Butokukain päämajaksi ja japanilaisten kamppailulajien pääharjoittelupaikaksi perustettiin 1899 Butokudenin harjoitteluhalli. Ensimmäiseksi kendon pääopettajaksi valittiin Hokushin itto-ryū -kenjutsun mestari Naito Takaharu. Judon pääopettajaksi valittiin maineikas judoka Isogai Hajime.
Yhtenäisen miekka-katasarjan luominen
Butokukai keräsi vuonna 1906 teknisen raadin luodakseen Japanin kendolle kansallisen standardi-katasarjan yhtenäistäkseen harjoittelukäytäntöjä koko maassa. Tällöin syntyi kolmen katan sarja: jodan (ten), chudan (chi) ja gedan (jin). Katasarja sai kuitenkin osakseen paljon arvostelua Butokukaissa. Kun kävi ilmeiseksi, että kenjutsu otettaisiin mukaan Japanin kansalliseen liikuntakoulutukseen 1911, sai muutostarve ilmaa siipiensä alle ja uusi komitea muodostettiin viidestä miekkamestarista (kenjutsu): Negishi Shingoro, Tsuji Shimpei, Naito Takaharu, Monna Tadashi ja Takano Sasaburo. Komitea loi Dai Nippon Teikoku Kendo -katan, joka sai lukuisien eri kehitysversioiden jälkeen lopullisen muotonsa vuonna 1912 sisältäen kaikkiaan 10 tekniikkaa pitkää miekkaa vastaan, 7 pitkälle miekalle otachi ja 3 lyhyelle miekalle kodachi. Pariin otteeseen uudelleen nimettynä ja joidenkin muutoksien jälkeen on tuolloin luotu katasarja pohjana nykyiselle Japanin kendoliiton ZNKR kendō no katalle.
Dai Nippon Butokukai toisen maailmansodan aikana
Sodan aikanakin Dai Nippon Butokukaissa oli miljoonia jäseniä (3 178 000 jäsentä maaliskuussa 1941 ). Sodan aikana viisi japanilaista ministeriötä (sisä-, opetus- ja sosiaaliministeriö sekä armeija ja laivasto) ohjasi Dai Nippon Butokukain toimintaa ).
Butokukai toisen maailmansodan jälkeen
Maailmansodan jälkeen Yhdysvaltain miehitetyn Japanin valvontaelin SCAP kielsi Dai Nippon Butokukain toiminnan militaristisena. Panna pyörrettiin vasta Korean sodan alettua 1950. Botukuden avattiin uudelleen vuonna 1952
Uusi Maasjärvi
Uusi Maasjärvi on maaseututaajama Karjalan tasavallan Belomorskin piirissä Sosnavitsan kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Tungutjoen muodostaman järven rannalla 66 kilometriä Sosnavitsasta länteen. Taajamassa on 391 asukasta (vuonna 2013).
Maasjärven kylän länsipuolella sijaitseva Uusi Maasjärvi perustettiin vuonna 1958 lähiympäristön lakkautettujen kylien asukkaita varten. Vuodesta 1960 lähtien se toimi Tunkuan kyläneuvoston ja myöhemmin kylähallinnon keskuksena.
Uudelle Maasjärvelle johtaa sorapäällystetty maantie Pušnoista. Siellä toimii metsäteollisuusyritys ja leipomo. Taajamassa on koulu, terveyspalvelut, posti ja kauppoja. Majoitusta tarjoaa pieni vierasmaja.
Clifton Karhu
Clifton Karhu (23. marraskuuta 1927 Duluth, Minnesota – 24. maaliskuuta 2007 Kanazawa) oli japaninamerikkalainen kuvataiteilija. Hän syntyi Duluthissa ja opiskeli Minneapolisissa Yhdysvalloissa, Minnesotan osavaltiossa, ja asui ja työskenteli Japanissa vuodesta 1955. Hän aloitti maalaamalla öljyväreillä ja akvarelleilla, ja 1960-luvulta alkaen hän teki japanilaistyylisiä värillisiä puupiirroksia.
Karhulla oli laaja näyttely Retretissä vuonna 1990. Hänellä oli suomalaissyntyiset vanhemmat.
John Wayne
Marion Mitchell Morrison (26. toukokuuta 1907 Winterset, Iowa, Yhdysvallat – 11. kesäkuuta 1979 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat ), taiteilijanimeltään John Wayne, oli yhdysvaltalainen elokuvanäyttelijä ja elokuvaohjaaja.
Wayne tuli tunnetuksi etenkin sankarin rooleistaan lännenelokuvissa ja sotaelokuvissa. Hän näytteli pääroolissa 142 elokuvassa, joissa hän edusti lähes aina oikeutta ja hyvyyttä. Hän sai parhaan miespääosan Oscar-palkinnon vuonna 1969.
Varhainen elämä
Ristimänimekseen Wayne sai nimen Marion Robert Morrison. Kun hänelle syntyi pikkuveli, hänen vanhempansa antoivat tälle nimeksi Robert ja vaihtoivat Marionin toiseksi etunimeksi Mitchell. Hän oli viralliselta nimeltään Marion Mitchell Morrison elämänsä loppuun asti.
Morrisonit muuttivat Kaliforniaan vuonna 1914. Aluksi he asuivat alkeellisessa tuvassa ja yrittivät viljellä maata karulla, kalkkarokäärmeitä kuhisevalla seudulla Antelope Valleyssa Los Angelesin pohjoispuolella. Siellä Wayne oppi ratsastamaan, sillä matka lähimpään kylään oli pitkä. Kaksi vuotta myöhemmin perhe muutti Glendaleen, Los Angelesin esikaupunkiin, missä Clyde Morrison sai työtä apteekista. Koulunkäynnin ohella Wayne jakoi lehtiä, toimi apteekin lähettinä ja teki muita sekalaisia töitä.
Koulussa Waynea kiusattiin Marion-etunimestään, sillä se oli yleinen naisen nimi. Paikalliset palomiehet alkoivat pian kutsua paloaseman ohi kouluun kulkenutta Waynea lempinimellä Duke, koska tämä kulki aina samannimisen airedalenterrierinsä kanssa. Wayne piti Dukesta nimenä enemmän kuin Marionista, joten hän käytti yksityiselämässään kutsumanimeä Duke Morrison elämänsä loppuun saakka. Häneen myös viitataan nimellä Duke Morrison yhden varhaisen elokuvansa Words and Music (1929) alkuteksteissä.
Nuoren Waynen vapaa-ajan täytti järjestötoiminta. Wayne oli aktiivinen partiopoikien ja NMKY:n jäsen vuodesta 1919 alkaen. Vuonna 1922 hän liittyi jäseneksi myös vapaamuurareiden Order of DeMolay -nuorisojärjestöön ja kävi heidän kokouksissaan kerran viikossa. Hän kävi myös elokuvissa neljä tai viisi kertaa viikossa.
Wayne kävi Glendalen high schoolia vuosina 1921–1925. Hän pelasi koulunsa amerikkalaisen jalkapallon joukkueessa. Valmistuttuaan high schoolista Wayne pyrki laivastoakatemiaan mutta ei tullut hyväksytyksi. Hän aloitti sen jälkeen lakiopinnot Etelä-Kalifornian yliopistossa. Hän oli päässyt yliopistoon jalkapallostipendillä, ja hän pelasi yliopiston joukkueessa. Kun Wayne loukkasi vuonna 1927 olkapäänsä, hänet pudotettiin jalkapallojoukkueesta ja hän joutui jättämään yliopiston menetettyään urheilijastipendinsä.
Elokuvauran alkuvuodet
Wayne oli kohdannut yliopistoaikoinaan elokuvatähti Tom Mixin, joka antoi vaihtokauppana jalkapallolipuista hänelle töitä lavastemiehenä Foxin tuottamissa lännenelokuvissa. Waynen jalkapallovalmentaja Howard Jonesilla oli myös tapana hankkia pelaajilleen kesätöitä elokuvateollisuuden parista. Wayne esiintyikin jalkapallojoukkueensa kanssa joissain elokuvissa.
Jätettyään yliopiston Wayne palasi töihin Foxille, missä hän pääsi muun muassa avustamaan John Fordin ohjaamissa elokuvissa. Hän esiintyi joissain elokuvissa myös pienissä taustanäyttelijän rooleissa. Vuoden 1929 musikaalielokuva Words and Music oli ensimmäinen, jonka alkuteksteissä hänen nimensä mainittiin. Wayne esitti elokuvassa opiskelijaa.
Kun ohjaaja Raoul Walsh otti Waynen, silloin vielä nimeltään Duke Morrison, elokuvaansa Suuri lännen tie (1930), elokuvayhtiö Fox halusi Morrisonille sopivamman esiintyjänimen. Studiojohtaja ehdotti vapaussodan kenraali "Mad" Anthony Waynen nimeä. Keskustelun jälkeen etunimeksi päätettiin ottaa John.
Suuri lännen tie ei menestynyt, joten tuotantoyhtiö Fox antoi Waynen sopimuksen raueta. Wayne jatkoi pienen budjetin lännenelokuvissa näyttelemistä ja hioi samalla hahmoaan.
Menestyksen vuodet
John Ford otti Waynen lännenelokuvaansa Hyökkäys erämaassa (1939). Wayne esitti elokuvassa Ringo Kidiä, jossa näkyi jo Waynen lännenhahmon tyypilliset piirteet: kovuus, rehellisyys, urheus ja lakonisen laahustava tyyli. Elokuvan myötä Waynen ura lähti nousuun. Hän esiintyi 1940-luvun ja 1960-luvun alun välillä useissa menestyselokuvissa, joista moni oli Fordin ohjaama. Niistä useat olivat lännenelokuvia, mutta Wayne näytteli myös joissain sotaelokuvissa. Waynen tähti alkoi laskea 1960-luvulla kun hänen esittämänsä yksinkertaisen miehekkäät ja isänmaalliset hahmot menettivät elokuvayleisön suosiota. Hän voitti kuitenkin parhaan miespääosan Oscar-palkinnon elokuvasta Kova kuin kivi (1969).
Waynen ensimmäinen ohjaustyö oli Alamo (1960). Hän myös näytteli elokuvassa, mutta ei kuitenkaan saanut työstään suurta kiitosta arvostelijoilta. Waynen ohjaama Vihreät baretit (1968) menestyi hyvin, mutta sai kriitikoilta arvostelua kliseisyydestään ja Vietnamin sodalle myönteisestä propagandistisuudestaan.
Waynen viimeinen elokuva oli Revolverimies (1976), jossa hän esitti syöpään kuolevaa revolverisankaria.
Harris Pollsin joulukuussa 2008 tekemän kyselytutkimuksen mukaan Wayne on Yhdysvaltain kolmanneksi suosituin näyttelijä. .
Valikoitu filmografia
thumb|John Wayne elokuvassa [[Etsijät (elokuva)|Etsijät (1956).]]
Yksityiselämä
John Wayne oli ankara kommunismin vastustaja ja Vietnamin sodan puoltaja. Wayne tunnustautui julkisesti myös valkoisen ylivallan kannattajaksi, omien sanojensa mukaan kunnes mustat voitaisiin opettaa yhteiskuntakelpoisiksi ihmisiksi. Hänen vahva isänmaallisuutensa teki hänestä Yhdysvalloissa monen silmissä kansallissankarin; 72-vuotispäivänään vain vähän ennen kuolemaansa hän saikin Yhdysvaltain Kongressin kultamitalin.
Wayne oli kolme kertaa naimisissa, ja hänen viimeinen avioliittonsa kesti hänen kuolemaansa asti. Hänellä oli seitsemän lasta: neljä ensimmäisestä ja kolme kolmannesta avioliitostaan. Hänen poikansa Patrick Wayne (s. 1939) on elokuvanäyttelijä.
Wayne oli vapaamuurarien jäsen.
Sairaudet ja kuolema
Waynellä diagnosoitiin keuhkosyöpä vuonna 1964. Hänen toinen keuhkonsa poistettiin ja hän toipui.
Vuonna 1979 Waynella todettiin sappirakkoleikkauksen yhteydessä pitkälle edennyt mahasyöpä, johon hän kuoli 11. kesäkuuta samana vuonna.
Stribog
pienoiskuva|Stribogin palvontaa. Kuvitusta kirjasta Schleusing G. A: La religion ancienne et moderne des Moscovites. Amsterdam, 1698. Stribog on slaavilaisessa mytologiassa tuulten jumala. Stribog mainitaan Nestorin kronikassa, ja kiertoilmaus "Stribogin lapsenlapset" viittaa tuuliin. Stribog oli tuulten pääjumala, jonka lisäksi slaaveilla oli myös muita tuulten jumalia. Varpulis synnytti myrskyn äänet, Erisvors oli "pyhän rajuilman" jumala ja Vikhor nostatti pyörteisiä tuulia.
Saaren kartano
Saaren kartano tarkoittaa seuraavia:
Ebioniitit
Ebioniitit (, johdettu ebyonim, ebionim, suom. ”köyhät”), olivat juutalaiskristittyjä synkretistejä, joille Kristus oli vain ihminen, joka kasteessa ”voideltiin Pyhällä Hengellä” ja sai jumalallisen voiman (hieman kuten profeetat). Ebioniitit säilyttivät juutalaiset rituaalit, pitivät kiinni siitä, että vanhurskautus tapahtuu lain töiden kautta, ja pitivät Paavalia luopiona.
Eusebios Kesarealainen sanoo ebioniiteista:
Joillakin ebioniiteilla oli oma evankeliuminsa Ebioniittien evankeliumi, joka pääasiallisesti oli synoptisista, mahdollisesti myös Johanneksen evankeliumista tehty yhdistelmä, johon oli liitetty apokryfisiä otteita. Heillä oli useita ns. apostolihistorioita; heiltä on peräisin myös ns. valeklemensiläinen kirjallisuus. (Vrt. adoptionismi, astekristologia.)
Etiikka
Etiikka (, sanasta, ēthos, vakiintuneet tavat) on tutkimusala, joka tutkii moraalia ja siihen liittyviä kysymyksiä kuten eettisen toiminnan periaatteita, oikeaa ja väärää, hyvää elämää, sekä arvojen ja eettisten väittämien luonnetta.
Perinteisesti länsimainen etiikka on filosofian osa-alue. Länsimaista etiikkaa ja sen tutkimusta kutsutaan myös nimellä moraalifilosofia, moraalioppi tai filosofinen etiikka. Etiikka on sidoksissa muuhun ajatteluun siinä, että vastaukset eettisiin kysymyksiin riippuvat usein vastauksista todellisuuskäsitystä tai muita ajattelun osa-alueita koskeviin kysymyksiin.
Länsimaisen analyyttisen filosofian piirissä tutkitun etiikan kolme keskeistä osa-aluetta ovat metaetiikka, joka tutkii eettisiä käsitteitä ja moraalisen kielen luonnetta ja perustaa, normatiivinen etiikka, joka määrittää eettisiä normeja eli sääntöjä, sekä soveltava etiikka, joka tutkii eettisten arvojen soveltamista. Etiikan muihin osa-alueisiin kuuluu deskriptiivinen eli kuvaileva etiikka, joka pyrkii selittämään ihmisen toimintaa käytännössä. Arvoteoria tutkii arvojen luonnetta.
Yleistä
thumb|200px|[[Onni ihmisen elämän lopullisena päämääränä. Agnolo Bronzinon allegoria, 1564.]]
Metaetiikka
Metaetiikka on etiikan osa-alue, joka tutkii moraalisten arvostelmien ja teorioiden luonnetta, niiden pätevyyden ehtoja sekä eettisten käsitteiden alkuperää ja merkitystä. Metaetiikka tutkii moraalifilosofian kysymyksiä ja mahdollisuutta ennen kaikkea ontologian, epistemologian sekä filosofisen ja empiirisen moraalipsykologian näkökulmista. Metaetiikan alaa ovat muun muassa muiden etiikan osa-alueiden teoreettiset taustaoletukset, ja kysymykset ylipäänsä moraalikäsitteiden mahdollisuudesta. Metaeettisiä kantoja ovat muun muassa moraalinen kognitivismi ja non-kognitivismi, eettinen realismi tai arvo-objektivismi, eettinen tai arvosubjektivismi, sekä eettinen internalismi ja eksternalismi.
Normatiivinen etiikka
Normatiivinen etiikka on eettisten normien filosofista tutkimusta. Se pyrkii vastaamaan kysymykseen siitä, mikä yleisesti ottaen on moraalisesti oikeaa ja väärää toimintaa. Normatiivisen etiikan teoriat yrittävät ilmaista yleisellä tasolla, miksi tietyt teot tai toiminnan lajit ovat oikein tai väärin.
Normatiivisen etiikan tunnetuimmat teoriat jaetaan tavallisesti kolmeen luokkaan: velvollisuusetiikka, seurausetiikka ja hyve-etiikka.
Velvollisuusetiikka
Velvollisuusetiikka eli deontologinen etiikka määrittää tekojen moraalisen arvon teot oikeuttavan yleisen periaatteen perusteella. Velvollisuuseettinen teoria voi antaa esimerkiksi tietyn luettelon teoista, joita saa tai ei saa tehdä (sääntö voi olla esimerkiksi ”tietoisen yksilön tappaminen on aina kiellettyä”). Velvollisuusetiikka voi myös antaa yhden perustavan eettisen säännön, jonka nojalla muut pysyvät eettiset säännöt johdetaan. Velvollisuusetiikan alalajeja ovat kantilainen velvollisuusetiikka, sopimusteoriat, oikeusetiikat, jumalallisen ilmoituksen teoriaan pohjaavat etiikat ja libertaristinen etiikka.
Seurausetiikka
Seurausetiikka määrittää tekojen moraalisen arvon näiden tekojen tarkoitettujen seurausten perusteella. Seurausetiikan tunnetuin muoto on utilitarismi (engl. utility, ”hyöty”). Seurausetiikka voi asettaa esimerkiksi eettisen toiminnan johtavaksi periaatteeksi, että on pyrittävä tekemään tilanteessa aina se teko, jonka seurauksena on kaikkien ihmisten kannalta suurin mahdollinen hyöty. Tämänkaltaiset periaatteet eroavat velvollisuusetiikasta siinä, että velvollisuusetiikan mukaan jotkut tietyt teot ovat aina kiellettyjä, kun taas seurausetiikan perusperiaatteesta seuraa, että joku normaalisti paheksuttavana pidettävä teko voi jossain tietynlaisissa tilanteissa olla moraalisesti hyväksyttävä. Utilitarismin alalajeja ovat aktiutilitarismi ja sääntöutilitarismi.
Hyve-etiikka
thumb|440px|[[Rafael, Hyveen allegoria, 1511. Stanza della Segnatura, Vatikaani.]]
Hyve-etiikassa kysytään, mitä hyveitä moraalisesti toimivalla yksilöllä tulee olla. Hyveinä pidettyjä ominaisuuksia voivat olla esimerkiksi hyväntahtoisuus, rohkeus, ja kohtuullisuus. Hyve-etiikan edustajiin kuuluu Aristoteles. Aristoteleen mukaan yksilön tulee käyttäytyä hyveellisesti ja kehittää hyveitä, sen sijaan että hän tekisi vain yksittäisiä hyviä tekoja. Aristoteleen teos Nikomakhoksen etiikka painottaa esimerkiksi myöhemmän tilanne-utilitarismin tavoin asiayhteyttä — teko, joka on oikein jossain tilanteessa, saattaa olla jossain toisessa tilanteessa väärin. Tällaisen ajattelun vastakohtana voidaan pitää Immanuel Kantin etiikkaa, joka keskittyy lähinnä yksittäisiin tekoihin.
Deskriptiivinen etiikka
Deskriptiivinen eli kuvaileva etiikka on ihmisten eli moraalisten agenttien moraalisen toiminnan ja ajattelun empiiristä tutkimista. Deskriptiiviseen etiikkaan voi kuulua esimerkiksi eettisten sääntöjen, oikeus- ja sovittelukäytäntöjen ja tavallisten yksilöiden tavallisissa elämäntilanteissa tekemien arvovalintojen tutkimista. Samalla deskriptiivinen etiikka lähestyy sosiaalipsykologiaa, sosiologiaa, yhteiskuntatieteitä, politiikan tutkimusta ja taloustieteitä.
Soveltava etiikka
Soveltavan etiikan aloja ovat muun muassa lääketieteen etiikka, bioetiikka, liike-elämän etiikka, ympäristöetiikka, ihmisoikeudet, eläinten oikeudet, viestinnän etiikka, tutkimusetiikka, lainsäädännön etiikka, rakkauden etiikka, tilanne-etiikka, urheilun etiikka ja kansainvälinen etiikka.
Muita etiikan suuntauksia
Lisäksi on olemassa muunlaisia länsimaisen etiikan suuntauksia, jotka ovat syntyneet osaksi arvosteluna edellä esiteltyihin käsityksiin. Näihin uudempiin lähestymistapoihin kuuluvat ainakin seuraavat suuntaukset:
Historiaa
Etiikan katsotaan tulleen länsimaiseen filosofiaan Sokrateen ja sofistien mukana 400-luvulla eaa. Ennen tätä eläneet niin sanotut esisokraatikot käsittivät filosofian lähinnä luonnonfilosofiana eli fysiikkana. Antiikin aikana filosofia jaettiin usein fysiikkaan, etiikkaan ja dialektiikkaan.
Nykyään etiikka on merkittävä osa sekä analyyttistä että mannermaista filosofiaa.
Antiikin etiikka
Keskeinen käsite kaikessa antiikin kreikkalaisessa kulttuurissa ja antiikin etiikassa oli hyve (aretē). Se tarkoitti kaikenlaista luonteen hyvyyttä ja erinomaisuutta. Perinteiset neljä hyvettä olivat käytännöllinen viisaus, kohtuullisuus, oikeudenmukaisuus ja urheus.
Monet sofisteista päättelivät, että perinteiset moraaliarvot olivat vain tapoja ja sopimuksia, ja että hyödyllisintä oli elää omien intressien mukaan ja vaikka toimia epäoikeudenmukaisesti, mikäli siitä ei jäänyt kiinni. Platonin ja Aristoteleen moraalifilosofiset järjestelmät voidaan nähdä järjestelmällisinä pyrkimyksinä vastata tähän haasteeseen.
Platonin varhaisissa dialogeissa Sokrates esitetään etsimässä ennen kaikkea moraalin avainkäsitteiden, kuten ”hyve”, ”oikeudenmukaisuus” ja ”hurskaus”, merkitystä. Platon kytki hyveet sielun sopusointuun, ja niin hyveellinen elämä oli parasta sielulle. Aristoteles katsoi onnellisuuden (eudaimonia) olevan inhimillisen elämän kaikkein korkein päämäärä. Hyveellinen elämä oli elämistä ”kultaisella keskitiellä” järjen ohjaamana.
Kristillinen etiikka
Tuomas määritti neljä kardinaalihyvettä ja kolme teologista hyvettä. Kardinaalihyveet olivat samat kuin antiikin Kreikassa. Ne ovat luonnollisia, luonnossa ilmoitettuja, ja koskevat kaikkia ihmisiä. Teologiset hyveet olivat usko, toivo ja rakkaus. Ne ovat luonnoltaan yliluonnollisia ja erottuvat muista hyveistä siinä, että niiden kohde on Jumala. Älylliset ja moraaliset hyveet puolestaan ovat järkemme käsitettävissä. Tämän vuoksi teologiset hyveet ovat niistä selvästi erillisiä.
Eettinen naturalismi ja utilitarismi
Thomas Hobbes katsoi ihmisten olevan perimmäiseltä luonteeltaan egoistisia, eikä moraalilla ollut hänelle arvoa, ellei se ollut poliittisen auktoriteetin takaama. Hobbesin näkemystä vastustettiin sekä rationalistisin järjen ohjaukseen uskovin (Samuel Clarke, Ralph Cudworth) että ihmisen hyväntahtoisuuteen uskovin perusteluin (Lordi Shaftesbury, Francis Hutcheson). David Hume edustaa ajan brittiläisen moraalifilosofian huipentumaa. Hänelle keskeinen eettinen käsite oli yleisinhimillinen ”sympatia”, kyky asettua muiden asemaan.
Jeremy Bentham oli ensimmäinen modernin utilitarismin muotoilija. Hänelle ”hyödyllisyyden periaate” oli kaiken moraalin ja lainsäädännön koetuskivi. Bentham painotti mielihyväperiaatteen ohjaavan ihmisen käyttäytymistä. Toinen merkittävä hahmo utilitarismin kehitykselle on John Stuart Mill, joka laajensi Benthamin alkuperäistä ajatusta, ja katsoi nautintojen eroavan paitsi määrässä myös laadussa.
Kantilainen ja Kantin jälkeinen etiikka
Immanuel Kantin etiikka ja sen oleellinen osa, kategorinen imperatiivi, olivat jyrkkä vastakohta utilitarismille. Kantin mukaan ainoa itsessään hyvä asia oli ”hyvä tahto”, joka motivoi ihmistä tekemään oman velvollisuutensa pelkästään sen itsensä vuoksi. Moraaliset velvollisuutensa ihminen kykeni päättelemään järjellään. Näin kantilainen etiikka asettuu paitsi utilitarismia myös kaikkea eettistä naturalismia vastaan.
Kantin jälkeisistä 1800-luvun saksalaisista filosofeista Arthur Schopenhaueria, G. W. F. Hegeliä ja Friedrich Nietzscheä yhdistää kantilaisen etiikan vastustus. Schopenhauer vastusti sitä, että Kant erotti moraalin ihmisen luonnollisista tuntemuksista. Hegelin mukaan ihminen saattoi haluta kategorisen imperatiivin mukaiseksi universaaliksi laiksi mitä tahansa, ja ristiriidan havaitseminen saattoi johtua vain siitä, että moraaliarvot olivat jo annettuja. Hegelin mukaan ne tulivat yhteiskunnallisista laitoksista ja käytännöistä. Hänelle etiikka oli ennen kaikkea sosiaalinen ilmiö. Nietzschelle yhtä ”moraalia” ei ollut olemassa, oli vain erilaisia moraaleja.
Nykyajan etiikka
Nykyfilosofiassa moraalifilosofien ensisijaisen kiinnostuksen kohteena on ollut metaetiikka. G. E. Moore arvosteli teoksessaan Principia Ethica niin sanottua naturalistista virhepäätelmää (vertaa Humen laki). Hänen mukaansa hyvää ei voi samastaa mihinkään luonnolliseen ominaisuuteen. Bertrand Russellin mukaan eettiset ilmaisut eivät koske mielen ulkopuolisia tosiasioita, vaan kertoivat tuntemuksista ja haluista. Emotivistit, kuten A. J. Ayer ja Charles Stevenson kannattivat tätä ajatusta.
Jim Walsh
Elämä ja ura
Walsh pelasi vuodet 1949–1952 Stanfordin yliopiston joukkueessa. Baltimore Bullets varasi hänet NBA:han 97. vuorolla vuoden 1952 varaustilaisuudessa. Walsh pelasi amatöörisarjaa Phillips 66ers -joukkueessa ja vuonna 1957 kymmenen ottelua NBA:ta Philadelphia Warriorsissa. Amatöörinä Walsh valittiin Yhdysvaltain miesten maajoukkueen kokoonpanoon Melbournen kesäolympialaisiin 1956, missä maa voitti kultaa. Walsh kuoli vain 45-vuotiaana 4. maaliskuuta 1976: hänelle oli tehty viikkoja ennen kuolemaansa kaksi mahaleikkausta.
Stade de Reims
Stade de Reims on ranskalainen jalkapalloseura, joka on perustettu vuonna 1911. Se pelaa kaudella 2019–2020 maan korkeimmalla sarjatasolla. 1950-luvulla Stade de Reims oli Ranskan menestynein joukkue ja se pelasi vuosina 1956 ja 1959 Euroopan Cupin loppuottelussa. Seuran suurimpia tähtiä ovat olleet Just Fontaine ja Raymond Kopa.
Joukkue kaudella 2019–2020
''Päivitetty 27. syyskuuta 2019.''
Elkasaiitit
Elkasaiitit oli juutalaiskristittyjen lahko, joka syntyi varhain 100-luvulla Jordanin laaksossa. Elkasaiitit ottivat nimensä pyhästä kirjastaan Elkesain kirja, jossa Elkesai kuvaa ilmestystä, jonka hän sai jättiläiskokoiselta enkeliltä, joka oli Jumalan poika ja jota seurasi vastaavankokoinen naishahmo, joka oli Pyhä Henki. Elkasaiitit hylkäsivät Paavalin auktoriteetin (monien muiden juutalaiskristittyjen lahkojen lailla) ja painottivat syntien anteeksisaamista kasteen kautta. Heitä esiintyi vielä 900-luvulla.
Päivi Polo
Päivi Marja-Leena Polo (ent. Päivi Polo-Kantola, s. 1961) on suomalainen naistentautien ja synnytysten erikoislääkäri, perinatologian erikoislääkäri, professori, dosentti, sekä lääketieteen ja kirurgian tohtori, joka johtaa Turun yliopistollisen keskussairaalan naistentautien osastoa.
Polo oli naimisissa poliitikko ja piispa Ilkka Kantolan kanssa vuoteen 2005 saakka.
Ura
Polo valmistui Turun yliopistosta lääkäriksi vuonna 1986 ja tohtoriksi vuonna 1999. Hänen väitöskirjansa käsitteli vaihdevuosien uniongelmia sekä hormonikorvaushoitoja, ja se palkittiin vuoden parhaana väitöskirjana Turun yliopistossa. Polo erikoistui gynekologiaan vuonna 1998, perinatologiaan vuonna 2001 ja unilääketieteeseen vuonna 2016, professorina hän aloitti Turun yliopistossa vuonna 2018. Polo on julkaissut uransa aikana tähän mennessä yhteensä 91 artikkelia, joista 63 on alkuperäisiä artikkeleita kansainvälisesti vertaisarvioiduissa lehdissä. Polo oli Suomen Menopaussitutkimusseuran puheenjohtaja vuosina 2004-2008, nykyään hän on kolmen lehden toimituskunnassa.
Kunniamaininnat ja palkinnot
Lisäksi hän on saanut posteriesitysten palkinnon tieteellisissä tapahtumissa kahdeksan kertaa.
Just Want You to Know
"Just Want You to Know" on yhdysvaltalaisen poikabändin Backstreet Boys pop-kappale. Kappale julkaistiin bändin toisena singlenä heidän vuonna 2005 julkaistulta albumiltaan Never Gone.
Musiikkivideo
Kappaleen "Just Want You To Know" musiikkivideo on parodia 1980-luvun stereotyypillisestä hard rock, heavy metal ja glam metal bändistä Sphynkter. "The Never Gone Videos" -videolla näytetään alkuperäinen video, sekä video jossa bändi esiintyy Sphynkterinä ja laulaa kappaleen "Just Want You To Know". Videon ohjasi Marc Klasfield.
Kappaleet
Vakio/Britannian osa 2
Gourette
42.95806°N, -0.33222°W
Just Want You to Know
Kappaleet
Britannian osa 1
Gourette
Gourette on Ranskassa sijaitseva talviurheilukeskus. Keskus sijaitsee Pyreneiden vuoristossa, Pyrénées-Atlantiquesin departementissa ja Akvitanian alueella.
Hiihtokeskus on osa Eaux-Bonnesin kuntaa ja sijaitsee tämän kuntakeskuksen ja Col d’Aubisquen solan välillä. Hiihtomahdollisuudet ovat keskuksessa hyvät, sillä se tarjoaa Pyreneiden parhaat ja laajimmat mahdollisuudet talviurheiluihin, sillä siellä on 30 merkittyä rinnettä. Hiihtokeskuksen alue sijaitsee 1400 ja 2400 metrin korkeudessa.
St. Hanshaugen
St. Hanshaugen on Oslon kaupunginosa. Se sijaitsee ydinkeskustan pohjoispuolella. St. Hanshaugenin pinta-ala on 3,6 neliökilometriä, ja siellä asuu noin 40 000 ihmistä.
Nimi
St. Hanshaugen on saanut nimensä siellä sijaitsevan samannimisen puiston mukaan, jonka nimi puolestaan juontaa juurensa 1840-luvulle, jolloin siellä alettiin viettää juhannusta (norj. sankthans) muun muassa sytyttämällä suuri kokko.
Just Want You to Know
Kappaleet
Japani
Remix-versiot
Saturnilianismi
Saturnilianismi oli gnostilaisuuden lahko Syyriassa. 100-luvun puolivälissä vaikuttanut Saturninus (eli Satornilus) tähdensi ankaraa askeesia ja pidättymistä sukupuolielämästä. Hänen mukaansa tuntematon Isä loi enkelten valtakunnan, seitsemän enkeliä loi ihmisen ja maailman. Suunnan päätuntomerkkejä on vegetarismi. Enkratismi juontanee juurensa saturnilianismista.
Bogomiilit
pienoiskuva|Bogomiilien leviäminen keskiajalla Bogomiilit olivat 900-luvulla Bulgariaan siirrettyjä paulikiaaneja, jotka saivat nimensä bulgarialaisen papin Bogomilin mukaan. Bogomil antoi liikkeelle myös uuden itsenäisen asun. Heidän mukaansa Saatana, joka samaistui Vanhan testamentin luojajumalaan, oli maailman hallitsija. Vapautuminen pahasta saavutettiin ankaran askeesin avulla. Toisaalta kun Bysantin keisari Aleksios halusi selonteon bogomiilien opista, antoi bogomiilisaarnaaja Zigabamus hänelle selonteon, jossa puhutaan muun muassa Saatanan lankeamisesta, mikä viittaa siihen, ettei ainakaan hänen edustamansa suunta kannattanut Saatanan jumaluutta eikä myöskään dualismia, josta bogomiileja myös epäiltiin.
Bogomiilit saivat niin paljon kannattajia, että heistä tuli vakava kilpailija Bysantin kirkolle, jonka kultin ja organisaation he hylkäsivät täydellisesti. Heidän uskonnollinen julistuksensa perustui suurelta osin vallitsevan yhteiskuntajärjestyksen vastustamiseen.
Bysantti taisteli voimakkaasti bogomiileja vastaan, mutta he kykenivät pitämään puolensa jopa Konstantinopolissa. Liike tukahdutettiin vasta 1100-luvulla, vainojen saavuttaessa lakipisteensä, mutta sitä ei hävitetty kokonaan: Balkanilla sillä oli jatkuvasti tukikohta, ja se liittoutui Bulgariassa ja Bosniassa paikallisten vallanpitäjien kanssa. Bogomiilien lähetyssaarnaajien ja vainoja paenneiden bogomiilien kautta liikkeen ajatukset kulkeutuivat länteen, jossa ne vaikuttivat kataareihin.
Historia
Bogomiilit oli dualistis-manikealainen lahkokunta, joka sai alkunsa Traakiasta, sinne Bysanttilaisen valtakunnan rajavartioiksi siirretyistä armenialaisista ja syyrialaisista paulikiaaneista ja manikealaisista. 900-luvulla oli bogomiilein lahko jo laajalle levinnyt Makedonian ja Bulgarian slaavilaisten keskuudessa. Nimensä se sai bulgaarialaisesta papista Bogumilista, mutta itse he nimittivät itseään "hyviksi kristityiksi". Yksi osa Makedonian slaaveja, dragovitšien heimo Vardarjoen ja Ohridjärven välillä, muodosti kuuluisan, lujasti järjestäytyneen bogomiilisen seurakunnan. 11. vuosisadan alussa oli bogomiilien lahko levinnyt jo Serbiaan ja lännessä Adrianmeren rannikolle Albaniasta Cattaroon saakka. Seuraavan vuosisadan lopulla sai kuitenkin Serbian suurzupani Stefan Nemanja sen juurrutetuksi pois valtakunnastaan. Sen sijaan levisi bogomiilien oppi Hertsegovinaan ja varsinkin Bosniaan, missä ylimystökin sitä suosi, niin että se oli jonkin aikaa vallitsevana uskontona Bosniassa. Myöhemmin lahko levisi Slavoniaan, Syrmiaan ja Kroatiaan. Tämä myöskin patareeneiksi ("isämeidän lukijoiksi", sanasta pater) nimitetty lahko sai paljon tunnustajia myös Pohjois-Italiassa ja Etelä-Ranskassa, missä heidän pilkkanimensä oli bougre (bulgaarialainen). Sekä kirkko että maalliset hallitukset vainosivat bogomiilejä, jotka tuomitsivat esivallan, ylimystön ja rikkaat ja tällaisten mielipiteittensä kautta saavuttivat köyhien kansankerrosten suosion.
Oppi
Opillisesti lahko jakautui kahteen oppikuntaan: ensinnäkin bulgarialaiseen, joka tunnusti olevan vain yhden, hyvän olennon, josta paha olento, saatana, aikojen alussa oli luopunut, ja toiseksi dragovitšiseen, joka piti näitä molempia olentoja alusta asti yhdenarvoisina. Bogomiilien elämä oli ankaraa ja synkkää. Pappeja ja kirkollista jumalanpalvelusta heillä ei ollut, ristinmerkkiä he eivät suvainneet, koska Kristus ei voinut mielihyvällä muistella ristinpuuta, sakramentit he hylkäsivät, Kristus oli lunastanut ihmiset vain oppinsa kautta. He väittivät tuntevansa taivaalliset asiat ja näkevänsä tulevaisuuteen. Vanhan testamentin he hylkäsivät, mutta sen sijaan apokryfiset kirjat levisivät heidän kauttaan laajalle. Vainottuina he tervehtivät turkkilaisia valloittajia pelastajinaan ja kääntyivät, varsinkin Bosniassa, islamin uskoon. Bulgarialaisten bogomiilien jäännökset siirtyivät 1600-luvulla katoliseen uskoon. Bogomiilisyys on hussilaisuutta lukuun ottamatta ainoa uskonnollinen liike slaavilaisten keskuudessa, jonka vaikutukset ulottuivat kauas Länsi-Eurooppaan.
Luettelo Liperin julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä
Luettelo Liperin julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Liperin kunnassa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat.
Sähkön hinta
Sähkön hinta perustuu kilpaillussa avoimessa sähköverkossa kysynnän ja tarjonnan tasapainoon. Monesta muusta hyödykkeestä poiketen sähkön kysynnän ja tarjonnan jatkuva hetkittäinen tasapaino on välttämätön jo sähköverkon teknisen toimivuuden kannalta. Tämän vuoksi hinta voi painua ajoittain jopa negatiiviseksi. Usein loppukuluttajan sähkön hinta on vakioitu jollakin tavalla, ja sähkön todellinen nopeasti vaihtuva hinta koskettaa suoraan vain sähköpörssin toimijoita.
Pohjoismainen sähköverkko ja Nord pool
Sähkön pörssihinnan määräytyminen Pohjoismaissa perustuu neljällä markkina-alueella (Suomi, Norja, Ruotsi, Tanska) tapahtuvaan energianlähteiden (vesivoima, tuulivoima, ydinvoima sekä voimapolttoaineet kivihiili, öljy, maakaasu) tuotantoon ja niihin liittyvien päästöoikeuksien sääntelyyn (päästökauppa), sähkönkulutukseen sekä markkinapsykologiaan. Sähkön pörssihinta ei kuitenkaan ole sama kuin sähkön loppukuluttajan sähköstään maksama hinta.
Pohjoismaissa tukkuhinta, spot-hinta, muodostuu Nord Pool -sähköpörssissä. Sähkön markkinahinta määräytyy kunkin hetken kalleimman tarvittavan voimalaitoksen rajakustannuksen mukaan.
Markkinoiden toimivuus
Ruotsin kilpailuviraston mukaan sähköntuotanto on Pohjoismaissa keskittynyt liian harvoille tuottajille, jotka omistavat yhdessä suuria voimaloita. Koska fossiilisten polttoaineiden päästöoikeudet nostavat kivihiilen tuotantohintaa, tässä järjestelmässä ne samalla nostavat siis yritysten voittoja kaikista energiamuodoista. Suomessa Matti Purasjoki teki KTM:lle selvityksen syyskuussa 2006. Sen sanoma oli sama kuin Ruotsin kilpailuviraston. Purasjoki ehdotti Fortumin hallitsevan markkina-aseman rajaamista. Hän ehdotti uutta valtion yhtiötä ja suurten voimaloiden yhteisomistuksen kieltämistä. Fortum omistaa yhdessä ruotsalaisen Vattenfallin ja saksalaisen E.ONin kanssa ydinvoimaloita Ruotsissa ja venäläisten kanssa ydinvoimaa Venäjällä. Ruotsin kilpailuvirasto pitää harkinnan arvoisena myös Vattenfallin pilkkomista useiksi yhtiöiksi, jolloin tuotanto, sähkön siirto ja myynti eriytettäisiin.
Virtua Fighter (pelisarja)
thumb|300px|Virtua Fighter (1993) Virtua Fighter on Segan julkaisema tappelupelisarja. Pelisarjan on kehittänyt Yu Suzukin alaisuudessa toiminut AM2-pelinkehitysstudio.
Ensimmäisen Virtua Fighterin kolikkopeliversio julkaistiin vuonna 1993. Lockheed Martin ja Sega olivat kehittäneet yhdessä sen laitteiston. Jokaisen uuden laitteistosukupolven julkaisussa (Model 1, Model 2 ja Model 3) esiteltiin myös uusi versio pelistä. Virtua Fighter 2 julkistettiin vuonna 1994 ja Virtua Fighter 3 vuonna 1996. Virtua Fighter 4 julkistettiin Segan uudelle NAOMI-laitteistolle (joka perustui Sega Dreamcast -konsoliin) vuonna 2001.
Virtua Fighter -sarja
Virtua Fighteristä on tehty kaksikautinen animesarja.
Sarja alkaa siitä, kun sarjan päähenkilö Akira Yuki saapuu Chinatowniin, hän on maailmanluokan hakkyokuken - mestari. Akiran isoisä kehotti tätä tutkailemaan "seitsemää tähteä", joiden avulla Akira voittaisi taistelunsa. Kuitenkin, voittosumassa tämän aura muuttuu, eikä hän enää näe tähtiä, mihin päähenkilön isoisä on pettynyt ja kehottaa tätä etsimään tähdet uudestaan. Akira kohtaa Chinatownissa Pai Chan - nimisen nuoren tytön, joka pakenee Koenkan nimistä järjestöä. Koenkanin jäsenet kidnappaavat Pain ja Akira päättää pelastaa tytön, sillä heidän välillään on näkymätön side, jota kumpikaan ei myönnä, ennen ensimmäisen kauden loppua. Akira on myös hyvin vaikuttunut Pain Ensei-Ken - taistelutaktiikasta. Yhdessä he opettavat muaan kiusatulle pojalle taistelutekniikoita, Akiran sanoin "Juokse, niin he näkevät miten heikko olet - Huuda, ettet halua tulla lyödyksi".
Sarjan kolmannessa jaksossa, he tapaavat Bryantin sisarukset, Jackyn ja Sarahin. Jacky on maailmanluokan kuski ja markkinoi uutta pihviä, kun taas Sarah on mukana mallina, mistä Jacky ei erityisemmin pidä, sillä tietää, miten muut miehet katsovat hänen siskoaan. Tämä on siis erittäin suojelevainen pikkusiskoaan kohtaan, sisarusten taistelutekniikat ovat Jeet kune do (Jacky), Sarah puolestaan varioi, mutta juuret tekniikassa ovat myös Jeet kune do:ssa.
Yhdessä nelikko on valmis tuhoamaan Koenkan - järjestön. Eräässä Jackyn kilpailussa, Sarah kidnapataan Kage-Maru nimisen ninjan toimesta, joka puolestaan työskenteli hetkellisesti Koenkanille, sillä järjestö halusi ultimaattisen tappokoneen. Sarah valikoitui uhriksi, sillä oli niin sanottu "heikoin lenkki" ja luotti ihmisiin aivan liikaa. Kolmikko rupeaa jäljittämään Sarahia, se vie heidät mm. New Yorkiin ja Pariisiin.
Jacky saa tietää, että Pain isä, Lau Chan on Koenkanin pääperustaja ja miltei pahoinpitelee tämän, mutta Akira puuttuu tilanteeseen. Pai kertoo totuuden kaksikolle, joista on tullut lyhyen ajan sisään hyviä ystäviä: Pain isä, Lau, haluaa naitattaa ainoan tyttärensä varakkaalle, mutta tunnekylmälle bisnesmiehelle. Pai pakeni ja on ollut siitä lähtien pakosalla Koenkania. Kolmikko päätyy jouluiseen New Yorkiin, jossa he kohtaavat Jimmy - nimisen pojan. Tämä vakuuttaa heille, että tietää Sarahin olinpaikan, se on kuitenkin ansa, oikeasti Jimmy on myös Koenkan - järjestöä. Nelikko ajautuu salaiseen "hupiluolaan", jossa järjestetään kuolemaan johtavia tappeluita. Paikan "hovimestari" lupaa, että jos joku kolmikosta taistelee ja voittaa, he saavat Sarahin takaisin, Jacky on raivoissaan - hänen pikkusiskonsa ei ole kauppatavaraa. Akira suostuu taistelemaan ja kohtaa vaarallisimman painijan koko paikassa, Wolf Hawkfieldin. Akira on aluksi häviöllä, mutta voittaa kuitenkin, tyrmäämällä Wolfin, joka ei kuitenkaan kuole, vaan lupaa auttaa Sarahin etsinnöissä. Akira viedään eräänlaiseen säilöön, jossa Jackykin on. Heille annetaan käsky "Toisen on kuoltava, muuten ette saa Sarahia ikinä takaisin", taustalta kuuluu myös Sarahin vaikerrusta, tosin, se onkin vain äänite. Pai on toisessa huoneessa Jimmyn kanssa, joka on paljastunut Koenkanin jäseneksi, tyttö kuitenkin ylipuhuu Jimmyn pelastamaan itsensä ja muut, sillä huviluolassa on pommi, joka räjähtää hetkenä minä hyvänsä. Jimmy pakenee tunnelistoon, johon Akira seuraa tätä, tapahtuu räjähdys, jonka myötä Pai ja Jacky luulevat Akiran kuolleen. Mikä ei ole totta, myös Wolf on sitä mieltä, että Akira on vielä elossa - niin kuin onkin.
Jacky ja Pai suuntaavat kohti Pariisia, kohdaten vaaroja, sekä auttaen erästä tanssikoulun pitäjää ja tämän tytärtä vuokrasopimuksen uusimisessa.
Enkratismi
Enkratistit (, itsehillintä) olivat askeetikkoja, jotka kieltäytyivät viinistä ja lihasta ja usein myös avioliitosta. Enkratismi juontanee juurensa saturnilianismista, ja lahkon perusti Justinus Marttyyrin (k. 164) oppilas Tatianos käännyttyään pois kristinuskosta. Enkratistit vaikuttivat etenkin syyrialaisessa kirkossa.
Filologia
Filologia on oppiaine, joka tutkii kielen, tekstien ja kulttuurien välistä yhteyttä. Perinteisesti filologialla käsitetään lähinnä vanhojen tekstien (esimerkiksi keskiaikaiset saagat) tutkimusta, mutta useimmat nykyfilologit tutkivat myös moderneja tekstejä liikkuen näin samoilla alueilla kirjallisuustieteen ja kielitieteen kanssa.
Suomessa filologiaa voi opiskella Helsingin, Jyväskylän, Oulun, Tampereen ja Turun yliopistoissa.
Paskareissu
Paskareissu on humoristinen 10-osainen television matkailuohjelma, jossa mediapersoona Ari "Paska" Peltonen esittelee Suomen "kamalimpia" paikkakuntia. Ohjelmassa ei pilkata kyseisiä kohteita, vaan niistä yritetään löytää hyviä puolia. Sarja alkoi Subilla 23. maaliskuuta 2008. Joissakin kohtauksissa usein myös näytetään mustavalkoista kuvaa, jossa näkyvät Peltosen ja kohteiden lisäksi myös ohjelman äänimies ja kuvaaja.
Paskareissun mukaan Suomen paskimmat kaupungit ovat Kouvola, Forssa, Pieksämäki, Riihimäki, Heinola, Kajaani, Pietarsaari, Tornio, Mänttä ja Vantaa. Vantaa ei kuulunut alun perin sarjan kaupunkeihin. Kun kuvausryhmä oli palaamassa kuvauksistaan Heinolasta, he huomasivat, että heiltä puuttui vielä yksi kaupunki. Ryhmän äänimies kertoi olevansa kotoisin Vantaalta, "mistä se sitten tuli mieleen". Peltonen on itse asunut kolme kuukautta Vantaan Koivukylässä. Ari valitsi lopulta Kouvolan Suomen paskimmaksi paikaksi.
Jaksot ohjasi, kuvasi ja editoi Tapio Sovijärvi. Ohjelman taustatoimittajana on Tuomas Enbuske.
Yksittäisissä jaksoissa on myös näyttäytynyt joitakin julkisuuden henkilöitä:
Kouvola
Pieksämäki
Riihimäki
Kajaani
Tornio
Vantaa
Jukka L. Mäkelä
Jukka Mäkelä, oikealta nimeltään Lauri Juhani Mäkelä, (5. helmikuuta 1917 Oulu – 3. syyskuuta 1977 Espoo) oli suomalainen sotakirjailija, joka toimi sotien aikana tiedustelu-upseerina ja käytti näitä kokemuksia pohjana useissa kirjoissaan.
Mäkelän vanhemmat olivat sahanisännöitsijä Viktor Emil Mäkelä ja Anna Rauha Johanna Manner. Hän pääsi ylioppilaaksi 1938 Kuopion yhteiskoulusta.
Mysterio Buffo
Mysterio Buffo tai Mysteerio Buffo  on italialaisen Dario Fon vuonna 1969 käsikirjoittama sarja monologinäytelmiä.
Mysterio tarkoittaa tässä Raamatusta aiheensa ottavia näytelmiä ja buffo, italian sana koominen tai hauska, paljastaa, että kyse on ironiasta ja komediasta. Dario Fo toi vanhoihin teksteihin nykyajan asioita mukaan. Ne perustuvat Raamattu-aiheisiin keskiajan kiertävien teattereiden näytelmiin. Katolinen kirkko, johon näytelmien pilkka syystäkin usein kohdistui, sai lopulta uuden ajan alussa 1400-luvulla toiminnan estettyä jopa teloittamalla esiintyjät.