cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Litóchoro
Kunnallisyksikön osat
Litóchoron kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kylistä, kaupungeista tai muista asutuksista:
Kirsty Coventry
Kirsty Coventry (s. 16. syyskuuta 1983 Harare) on zimbabwelainen uimari ja kaksinkertainen olympiavoittaja.
Sydneyn olympialaisissa 2000 kilpaillessaan Coventry oli vielä lukiolainen, mutta selvisi silti välieriin ensimmäisenä zimbabwelaisuimarina kautta aikojen. Sen vuoksi hänet valittiin Zimbabwen vuoden naisurheilijaksi.
Coventry voitti Ateenan olympialaisissa 2004 kultaa 200 metrin selkäuinnissa, hopeaa 100 metrin selkäuinnissa ja pronssia 200 metrin sekauinnissa. Coventryn kultamitali oli Zimbabwen toinen olympiakultamitali. Ensimmäinen tuli Moskovasta 1980 naisten maahockeystä.
Vuonna 2005 Coventry voitti Montréalin pitkän radan MM-kisoissa kultaa 100 ja 200 metrin selkäuinneissa sekä hopeaa 200 ja 400 metrin sekauinneissa. Hän nosti yksin Zimbabwen mitalitilastossa yhdeksännelle sijalle. Vuoden 2007 Melbournen MM-kisoissa hän saavutti hopeaa 200 metrin selkä- ja sekauinneissa.
Pekingissä 2008 Coventry voitti kolme hopeaa ja yhden kullan. Hän hävisi Stephanie Ricelle sekä 200 että 400 metrin sekauinnissa. Lisäksi 100 metrin selkäuinnissa Coventry jäi hopealle Natalie Coughlinin vietyä kultaa. Kolmen hopean jälkeen Coventry puolusti 200 metrin selkäuinnin olympiakultaa onnistuneesti. Hän voitti kullan maailmanennätysajalla jättäen entisen ennätysnaisen Margaret Hoelzerin toiseksi.
Coventry voitti Rooman MM-kilpailuissa 2009 kultaa 200 metrin selkäuinnissa maailmanennätysajalla 2.04,81. Lisäksi hän sai hopeaa 400 metrin sekauinnissa.
Coventry pitää hallussaan 200 metrin sekauinnin maailmanennätystä lyhyeltä radalta sekä 200 metrin selkäuinnin maailmanennätystä pitkältä ja lyhyeltä radalta. Hän asuu ja harjoittelee Auburnin yliopistossa, Alabamassa.
Kirsty Coventry valittiin Lontoon vuoden 2012 kisojen aikana KOK:n urheilijajäseneksi seuraavaksi kahdeksaksi vuodeksi.
Simon Kollerup
Simon Kollerup (s. 20. toukokuuta 1986) on tanskalainen sosiaalidemokraattisen puolueen poliitikko. Hän toimi Tanskan elinkeinoministerinä vuosina 2019–2022. Kollerup on istunut kansankäräjillä vuodesta 2011.
Potenssi
Potenssi on matemaattinen lyhennysmerkintä, jolla esitetään saman luvun toistuva kertolasku. Esimerkiksi kolmen 2:n tulo lyhennetään 2^3. Toistuvaa lukua kutsutaan kantaluvuksi ja toiston lukumäärää eksponentiksi, jolloin merkinnässä 2^3 luku 2 on kantaluku ja luku 3 on eksponentti. Tällöin sanotaan, että luku 2 korotetaan potenssiin 3. Arkipäiväisemmin sanotaan myös "kaksi potenssiin kolme", "kaksi kolmanteen potenssiin" tai lyhyemmin "kaksi kolmanteen".
Yleisesti voidaan merkitä kantaluvun a korottamista potenssiin n:. Merkintää voidaan lukea myös "a potenssiin n", "a n:nteen potenssiin" tai "a:n n:s potenssi".
Käsitteitä ja merkintätapoja
Luvun a toista potenssia eli a^2 kutsutaan usein luvun a neliöksi ja vastaava kolmatta potenssia a kuutioksi. Siten merkintä 4^2 voidaan lausua "luvun neljä neliö" eli "neljän neliö" ja 4^3 "luvun neljä kuutio" eli "neljän kuutio".
Erityisesti laskimissa käytetään luvun kymmenen potensseille erityistä merkintäänsä. Esimerkiksi 10^2 merkitään 1E+2, joka tarkoittaa. Luku 1 on siis kerroin, kirjain E ilmoittaa, että on kyse kymmenen potensseista, ja +2 tarkoittaa kymmenen positiivista eksponenttia kaksi. Vastaavasti merkittäisiin esimerkiksi muodossa 2,3E+6.
Ominaisuudet
Potenssi ei ole vaihdannainen kuten yhteen- tai kertolasku. Esimerkiksi, 2 + 3 = 3 + 2 = 5 ja 2 · 3 = 3 · 2 = 6, mutta 23 = 8, kun taas 32 = 9.
Potenssi ei ole myöskään liitännäinen. Esimerkiksi (2 + 3) + 4 = 2 + (3 + 4) = 9 ja (2 · 3) · 4 = 2 · (3 · 4) = 24, mutta (2^3)^4 = 8^4 = 4 096, kun taas 2^{(3^4)} = 2^{81} = 2 417 851 639 229 258 349 412 352.
Jos sulkeita ei ole merkitty, lasketaan potenssit alkaen ylimmästä eksponentista:
Eksponenttina positiivinen kokonaisluku
Tulon tekijöiden lukumääriä tarkastelemalla voidaan todistaa seuraavat laskusäännöt päteviksi, kun a ja b ovat reaalilukuja sekä m ja n positiivisia kokonaislukuja:
Eksponenttina nolla
Potenssin tulkinta kertolaskun kautta ei kerro, mitä luvun nollas potenssi olisi: eihän ole olemassa tuloa, jossa on 0 tulon tekijää. Mikäli halutaan, että luku voidaan korottaa myös nollanteen potenssiin, täytyy sopia, mitä nollannella potenssilla tarkoitetaan.
Periaatteessa tämä sopimus voitaisiin tehdä täysin mielivaltaisesti, mutta useimmissa tapauksissa edellä esitetyt potenssin laskusäännöt eivät pätisi nollansilla potensseilla. Kun sovelletaan toista laskusääntöä potenssiin a^0, jossa a on nollasta eroava reaaliluku, saadaan . Siis luvun nollannen potenssin on oltava aina 1, mikäli halutaan laskusäännön pätevän myös tapauksessa m = n. Siksi määritellään a^0 = 1 kaikilla nollasta eroavilla reaaliluvuilla a. Näin määritellen myös muut potenssin laskusäännöt ovat voimassa nollansille potensseille.
Luvun nolla nollannelle potenssille laskusäännöt eivät kuitenkaan anna vastaavia rajoitteita. Siksi 0^0 onkin epämääräinen muoto eli se jätetään yleisesti määrittelemättä. Joissain erikoistapauksissa kuten binomikaavan ja potenssisarjojen yhteydessä määritellään kuitenkin toisinaan 0^0 = 1.
Negatiivinen eksponentti
Toisin sanoen määritellään luvun a n:s negatiivinen kokonaislukupotenssi luvun a^n käänteisluvuksi. Näin määritellen ovat muutkin potenssin laskusäännöt voimassa negatiivisen kokonaislukueksponentin tapauksessa.
Eksponenttina rationaaliluku
Seuraavaksi yleistetään potenssin käsite kaikille rationaalisille eksponenteille, jotta voidaan puhua esimerkiksi potensseista ja. Vaaditaan yhä, että edellä esitellyt potenssin laskusäännöt säilyvät voimassa.
Olkoon n positiivinen kokonaisluku ja a positiivinen reaaliluku. Laskusäännön nojalla on määriteltävä siten, että
Siis on se luku, jonka n:s potenssi on a itse. Tällaista lukua kutsutaan luvun a n:nneksi juureksi. Määritellään sen tähden
Tämän mukaisesti määritellään siis kaikilla. Myös kaikki muut potenssin laskusäännöt ovat voimassa tällaisella rationaalisen eksponentin määrittelyllä.
Miksi kantaluvun on oltava positiivinen?
Koska -1 \neq 1, on joko kiellettävä murtolukueksponenttien laventaminen (ja myös supistaminen) tai sitten rajoituttava vain ei-negatiivisiin kantalukuihin. Jälkimmäinen valinta on luonnollisempi.
Myöskään nolla ei ole sovelias arvo rationaalipotenssin kantaluvulle. Jos nimittäin eksponentti on negatiivinen, päädytään jakamaan nollalla.
Eksponenttina irrationaalinen luku
Potenssiinkorotus on edellä määritelty siten, että eksponentti voi olla mikä rationaaliluku hyvänsä. Voidaan osoittaa, että mitä tahansa irrationaalilukua voidaan arvioida mielivaltaisen tarkasti rationaaliluvuilla. Siksi jokaista irrationaalilukua r kohden on olemassa rationaalilukujen jono siten, että jono suppenee kohti lukua r. Tällöin myös jono  suppenee riippumatta positiivisesta reaaliluvusta a. Irrationaalinen potenssi voidaan täten määritellä raja-arvona
Voidaan osoittaa, että potenssin laskusäännöt ovat voimassa myös irrationaalisen eksponentin tapauksessa. Näin on potenssiinkorotus määritelty kaikilla eksponentin reaalisilla arvoilla. Irrationaalinen eksponentti voidaan määritellä myös infimumin ja supremumin avulla seuraavasti. Olkoon r irrationaaliluku. Kun a > 1, määritellään
Kun, määritellään
Potenssiin perustuvia funktioita
Potenssifunktiossa potenssimerkinnän kantaluku on muuttuja ja eksponentti vakio. Potenssifunktiot ovat yksinkertaisia funktioita, joilla on kuitenkin lukuisia sovelluksia mallinnuksessa. Eksponenttifunktiossa potenssimerkinnän eksponentti on muuttuja ja kantaluku vakio. Myös eksponenttifunktiolla on monia sovelluksia, minkä takia näitä funktioita voidaan pitää tärkeimpinä yleisfunktioina matematiikassa.
Fermat'n pienen lauseen perusteella kaikilla kokonaisluvun potenssiluvuilla on myös se ominaisuus, että vähentämällä jonkin kokonaisluvun potenssista yksi saadaan yhdistetty luku, joka on jaollinen potenssin juurta yhtä pienemmällä luvulla. Esimerkiksi kaikista 18:n potensseista saadaan vähentämällä yksi jokin 17:llä jaollinen luku, esimerkiksi:
Pienoisevankeliumi
Pienoisevankeliumi on Raamatussa Johanneksen evankeliumin kolmannen luvun jae 16 (Joh. 3:16 ). Se on maailman yleisimmin lainattu raamatunkohta. Erityisesti luterilaisessa perinteessä tämän jakeen on katsottu olevan koko Jumalan ilmoitus tiivistettynä, josta johtuukin siitä aikaisemmin käytetty nimitys pikkuraamattu. Pienoisevankeliumi on käännetty yli 2 000 kielelle.
Pienoisevankeliumi on katkelma Jeesuksen keskustelusta korkea-arvoisen Nikodeemuksen kanssa.
Aiheesta muualla
Yohanes 3
Sanni Lehtinen
Sanni Lehtinen (s. 1993) on suomalainen opiskelija- ja mielenterveysvaikuttaja. Koulutukseltaan hän on yhteiskuntatieteiden kandidaatti ja opiskelee kansainvälistä politiikkaa Tampereen yliopistossa. Vuonna 2019 hän toimi Suomen ylioppilaskuntien liiton puheenjohtajana ja 2018 Tampereen yliopiston ylioppilaskunnan puheenjohtajana. Lehtinen on Helsingin yliopiston hallituksen jäsen kaudella 2022–2025.
Vuosina 2020-2021 Lehtinen toimi opiskelijoiden mielenterveyttä ja opiskelukykyä edistävän Nyyti ry:n puheenjohtajana. Hän työskentelee Mielenterveyspoolin hankepäällikkönä. Lehtisen mukaan mielenterveyden palveluihin hakeutumisesta on tärkeää puhua ääneen, jotta apua tarvitsevat uskaltaisivat hakea sitä.
Lehtinen oli vuoden 2021 kuntavaaleissa vihreiden ehdokkaana Helsingissä, mutta jäi valitsematta.
Lehtinen on kirjoittanut yhdessä Amanda Pasasen ja Silja Uusikankaan kanssa teoksen Huijareiden vallankumous — Huijarisyndrooman yhteiskunnallisilla juurilla.
Teokset
Huijareiden vallankumous — Huijarisyndrooman yhteiskunnallisilla juurilla, Vastapaino (2021). Muut tekijät Amanda Pasanen ja Silja Uusikangas. ISBN 9789517689021
Poikakuoro Pirkanpojat
Poikakuoro Pirkanpojat on Tampereella toimiva Tampereen tuomiokirkon poikakuoro, joka on perustettu vuonna 1970. Kuoro on klassinen neliääninen (SATB) poikakuoro. Sen laulajat tulevat Pirkanmaalta. Kuoron ohjelmistossa on muun muassa J.S. Bachin ja W.A. Mozartin musiikkia, isänmaallista musiikkia sekä pop-lauluja. Kuoron esikuvana on ollut helsinkiläinen Cantores Minores, jossa useat sen ensimmäisistä johtajista ovat laulaneet. Kuoron johtajina ovat toimineet Jarmo Kokkonen, Martti Kivivuori, Hannu-Heikki Hakulinen, Markku Ylipää, Olli-Taavetti Kankkunen ja Jussi Kauranen. Nykyinen johtaja Jouni Rissanen aloitti kuoron päätoimisena taiteellisena johtajana vuonna 2011. Pirkanpojat on ensimmäisenä poikakuorona valittu Yleisradion vuoden nuorisokuoroksi kaudella 2006–2007.
Aiheesta muualla
Pirkanpoikien kotisivut
Rauman Poikakuoro
Rauman Poikakuoro on vuonna 1955 perustettu Raumalla toimiva Suomen toiseksi vanhin poikakuoro.
Historia
Kuoro perustettiin Pauli Talvion aloitteesta Rauman Mieslaulajien yhteyteen, josta se itsenäistyi omaksi kuorokseen 1975. Kuoroa johti Erkki Tallila aina vuoteen 1989. Seuraavien vuosien aikana johtajina toimivat Timo Nuoranne, Hannu Lintu sekä David Williamsson. Diplomikuoronjohtaja Guido Ausmaa johti kuoroa vuodesta 1992, Juha Järvinen vuosina 2002–2004, vuosina 2004–2007 Pasi Alonen, vuosina 2007–2009 Anne-Elise Mattila-Anttila, vuosina 2009–2012 Rami Mattila ja vuosina 2012–2015 Lasse Selänne. Nykyisin kuoroa johtavat Niiki Nuutinen ja Timo Katila.
Tomiokan silkkikehräämö
Historia
Edo-kaudella Japani eristäytyi ulkomaailmasta. Kun Edo-kausi päättyi ja Meiji-kausi alkoi, Japani aloitti jälleen ulkomaankaupan. Meiji-kauden alussa Japanin merkittävin vientituote oli raakasilkki, ja merkittävästi lisääntynyt ulkomaankauppa lisäsi silkin kysyntää. Tätä kysyntää varten Japanin hallinto päätti rakentaa maan ensimmäisen modernin silkkikehräämön. Tomiokan kehräämön rakennustyöt aloitettiin vuonna 1871 ja se valmistui vuotta myöhemmin. Käyttöön se otettiin 4. lokakuuta 1872. Se toimi aikansa mallitehtaana muille kehräämöille. Tehtaan rakentamisessa hyödynnettiin ranskalaista asiantuntijaa Paul Brunatia, ja tehtaassa otettiin käyttöön länsimaista teknologiaa. Samoin Tomiokan kehräämöön palkattiin ulkomaalaisia työnjohtajia sekä sinne palkattiin naisia. Ulkomaalaiset työnjohtajat poistuivat vuonna 1876.
Kehräämö myytiin Mitsuille vuonna 1893, kun valtion tehtaita yksityistettiin. Vuonna 1902 kehräämö myytiin Hara Tomitarōlle. Vuonna 1938 kehräämöstä tuli itsenäinen Tomioka Silk Mill Co. Ltd., mutta vuotta myöhemmin siitä tuli osa Katakura Silk-reeling and Spinningia, joka oli Japanin suurin raakasilkin valmistaja. Toisen maailmansodan aikana kehräämöön rakennettiin automaattiset kehräimet. Silkin tuotanto lakkasi Tomiokassa maaliskuussa 1987. Huolimatta tehtaan alasajosta Katakura säilytti suurimman osan rakennuksista. Kehräämö siirtyi vuonna 2005 Tomiokan kaupungin omistukseen. Vuonna 2006 se valittiin osaksi Japanin tärkeää kulttuuriomaisuutta.
Nykypäivä
Nykyään Tomiokan silkkikehräämön omistaa Tomiokan kaupunki. Se toimii museona, jossa voi tutustua silkin valmistamisen historiaan.
Valinta maailmanperintöluetteloon
Tomiokan silkkikehräämö valittiin Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 2014. Se täyttää luettelon kaksi kriteeriä (II ja IV). Sen todettiin kuvastavan hyvin länsimaalaisen teknologian käyttöönottoa Japanissa. Samoin se kuvaa hyvin raakasilkin massatuotannon historiaa. Varsinaisen suojellun alueen koko on 7,2 hehtaaria ja puskurialueen 414,6 hehtaaria. Suojeltuun alueeseen kuuluu kehräämön lisäksi muita rakennuksia.
Yläinen-Elämäinen
Yläinen-Elämäinen on Keski-Suomessa Keuruulla Keuruun taajaman lähellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 4,1 hehtaaria ja se on 550 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,3 kilometriä. .
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Keurusselän alueella (35.62), jonka Elämäistenjoen valuma-alueeseen (35.627) se kuuluu.
D.N.Angel
D•N•Angel on Yukiru Sugisakin piirtämä manga, josta on myös tehty animesarja ja PlayStation 2 -peli.
D•N•Angel-mangan julkaisu alkoi Asuka Magazine -lehdessä vuonna 1997. Vaikkakin kyse on toimintapainotteisesta sarjasta, on D•N•Angelia luonnehdittu sen piirtotyylin, hahmojen ja romanttisen sisällön takia myös shōjo-mangaksi. D•N•Angel on julkaistu myös englanninkielisenä.
Mangasta tuli niin suosittu, että siitä tehtiin myös 26-osainen anime-sarja. D•N•Angel-anime alkoi 3. huhtikuuta 2003 TV Tokyo -kanavalla. Anime ei noudata täysin mangan tarinaa, mutta anime-sarjan päättymisen aikoihin julkaistiin sen tarina myös kahtena erillisenä manga-julkaisuna.
Tarina
D•N•Angelin päähenkilö on Daisuke Niwa, tavallinen 14-vuotias koulupoika. 14 vuotta täytettyään Daisuken elämä muuttuu kertaheitolla. Hänen sisällään heräävät siihen asti uinuneet geenit, joiden ansiosta Daisuke pystyy muuttumaan legendaariseksi taidevarkaaksi, Darkiksi, joka viimeksi nähtiin kymmeniä vuosia sitten.
Eräänä päivänä Daisuke oli vihdoin saanut kerättyä tarpeeksi rohkeutta antaakseen kirjoittamansa rakkauskirjeen ihastukselleen Risalle, mutta tämä halusi heidän pysyvän vain ystävinä. Tapahtuman jälkeen Daisuke muuttuu Darkiksi aina ajatellessaan rakastettuaan. Daisuken äiti innostuu hänen uusista kyvyistään ja näyttää hänelle välillä tarkoituksella Harada Risan kuvaa, jotta Daisuke muuttuisi Darkiksi ja voisi varastaa eri taide-esineitä. Pian kuvioihin astuu myös Satoshi Hiwatari, joka yrittää ottaa selvää Daisuken puuhista. Tarinan myötä hän osoittautuu Darkin/Daisuken viholliseksi, Kradiksi.
Henkilöt
Dark on Daisuken rakkausgeenissä oleva DNA:n pätkä, ja Daisuke muuttuu Darkiksi katsoessaan ihastuksensa Risa Haradan kuvaa. Dark on 17-18 -vuotias nuori mies, ja hänet tunnetaan aavevarkaana. Darkilla on tummat hiukset ja silmät sekä mustat siivet, jotka ovat Daisuken maailmassa kani nimeltä With. Darkilla on ilmeisesti yliluonnollisia voimia, joita hän kanavoi mustan sulan avulla. Darkin vihollinen on Krad, joka on Darkin toinen puoli.
Daisuke on 14-vuotias poika, joka muuttuu syntymäpäivänään Darkiksi. Daisuke on kömpelö ja hieman hömelökin. Hän on ihastunut Risa Haradaan, mutta tunne ei ainakaan aluksi ole molemminpuolinen. Risa pitää kyllä Daisukesta, mutta enemmänkin ystävänä. Daisuke muuttuu Darkiksi katsomalla Risan kuvaa. Myöhemmin Daisuke tajuaa että hän rakastaa Rikua.
Krad on vaaleatukkainen, enkelin näköinen mies jolla on valkoiset siivet. Kradin voimat kanavoituvat valkoisen sulan avulla, ja Krad on muutoinkin hyvin pitkälti Darkin vastakohta. Krad elää Satoshin sisällä samoin kuin Dark Daisuken. Krad uskoo, että hän on ainut ja oikea Krad/Dark, ja hän yrittääkin surmata Darkin moneen kertaan.
Satoshi Hiwatari on Daisuken ikäinen poika. Satoshi on lapsinero ja toimii poliisin palveluksessa, häntä kutsutaankin *nuoreksi päälliköksi*. Satoshi yrittää estää Kradia pääsemästä valtaan ja yleensä onnistuukin siinä kohtalaisen hyvin.
Risa & Riku Harada ovat kaksoset. Daisuke pitää Risasta ja unelmoi tästä alinomaa, mutta kohtalon oikusta päätyykin suutelemaan Rikua Darkiksi muuntautuneena. Riku kuitenkin näkee Daisuken kasvot vilaukselta ja kummastelee, kuinka hän unelmoi pojasta. Risa ihastuu tummaan ja arvoitukselliseen Darkiin, jonka näki televisiossa. Risa pitää Daisukea ystävänään, mutta aika näyttää mitä tapahtuu...
Daisuken äiti ja isoisä ovat kouluttaneet Daisukea pitkään ja alussa Daisuken vapaa-aika menikin tappavia ansoja väistellessä. Juuri he lähettävät varoituskirjeet kohteisiin, joissa aavevaras Dark vierailee.
Avotakka
Avotakka on A-lehtien julkaisema sisustukseen keskittyvä kerran kuussa ilmestyvä aikakauslehti.
Avotakka on ilmestynyt vuodesta 1967 lähtien. Lehden vastaava päätoimittaja on Kari-Otso Nevaluoma. Avotakan lukijamäärä Kansallisen mediatutkimuksen (KMT2020) mukaan on 224 000.
Lehden alkuvuodet
Avotakan ensimmäinen numero ilmestyi syyskuussa 1967. Se oli ilmeeltään nuorekas, värikäs ja radikaali verrattuna siihen saakka ainoaan suomalaiseen sisustuslehteen Kaunis koti, joka esitteli yläluokkaisempia sisustuksia ja suomalaista jo 1950-luvulla maineeseen noussutta muotoilua. Avotakka halusi palvella vaurastuvaa uutta keskiluokkaa ja ensimmäistä yhteistä kotiaan perustavia nuoria pariskuntia. Se toi Suomessa ensi kertaa esiin esimerkiksi muovin käyttöä sisustuksessa sekä tuolloin maailman huipulle noussutta italialaista muotoilua. Avotakan värikkyys ja elitistisyys ei kuitenkaan alkuun löytänyt suurta yleisöä, kunnes 1970-luvun alussa lehti alkoi esitellä julkisuuden henkilöiden koteja ja muuttui vuoden 1973 energiakriisin myötä maanläheisemmäksi sekä säästäväisyyttä ja ympäristöarvoja korostavaksi.
Vuonna 1990 Avotakkaan sulautettiin Yhtyneiltä Kuvalehdiltä vuonna 1984 ostettu Makasiini.
Hillin pallo
Hillin pallo on taivaankappaleen ympärillä oleva vyöhyke, jossa tämän taivaankappaleen vetovoima hallitsee. Esimerkiksi Maan ympärillä on vyöhyke, jolla jokin kappale voi kiertää Auringon sijaan Maata, koska maan vetovoima on tällä alueella voimakkaampi. Hillin pallon määritti amerikkalainen tähtitieteilijä George William Hill. Hillin palloa kutsutaan myös toisen keksijänsä Édouard Rochen mukaan Rochen palloksi.
Hillin pallon merkitys on siinä, että sen sisäpuolella dynamiikka on olennaisesti kahden kappaleen välistä ja muiden taivaankappaleiden vaikutukset vain vähäisiä häiriöitä.
La Serena
La Serena on kaupunki Chilessä, noin 500 kilometriä Santiagosta pohjoiseen. Se sijaitsee Tyynenmeren rannikolla ja aivan Coquimbon vieressä.
Espanjalaiskapteeni Juan Bohón perusti La Serenan vuonna 1544. Paikallinen väestö tuhosi kaupungin vuonna 1549, mutta se rakennettiin uudelleen samana vuonna. Kaupungissa sattui vuosina 1801 ja 1847 kaksi maanjäristystä.
La Serenassa sijaitsevat La Floridan lentoasema ja La Serenan yliopisto. Kaupungissa oli 401 038 asukasta vuoden 2017 väestönlaskennassa. Väestönkasvua oli vuosien 2002 ja 2017 välillä keskimäärin 2 % vuodessa.
Hillin pallo
Hillin pallon laskeminen
Käytännössä vakaita satelliittiratoja on vasta 1/2 – 1/3 Hillin säteen päässä, taannehtivat eli retrogradiset radat ovat vakaampia kuin myötäsuuntaiset radat. Usein käytetään 1/3 Hillin sädettä. Taannehtiva rata on yleisen kiertoliikkeen vastainen: jos Jupiter kiertää Aurinkoa myötäpäivään päin, retrogradinen rata on vastapäivään päin.
Ilveslampi (Keuruu)
Ilveslampi on Keski-Suomessa Keuruulla Kalettoman kylän lähellä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 2,4 hehtaaria ja se on 300 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 650 metriä. .
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Keurusselän alueella (35.62), jonka Elämäistenjoen valuma-alueeseen (35.627) se kuuluu.
Halma
thumb|Halman pelilauta, johon on merkitty kaksin- ja nelinpelin aloitusalueet Halma (muinaiskreikkaa: hyppy) on kahden tai neljän pelaajan lautapeli. Pelin on kehittänyt yhdysvaltalainen kirurgi George Howard Monks vuonna 1883.
Halmaa pelataan 16×16 ruudun laudalla. Pelin tarkoituksena on saada siirrettyä kaikki omat nappulat vastustajan aloitusalueelle ennen kuin tämä ehtii vallata pelaajan oman aloitusalueen. Nappulat voivat hyppiä toistensa yli, mutta ne eivät koskaan lyö toisiaan.
Säännöt
thumb|Puisia halman pelinappuloita
Tavoite
Pelin tavoitteena on siirtää kaikki omat nappulat vastakkaisessa nurkassa sijaitsevalle alueelle.
Australian aavikot
thumb|250px|Australian aavikoiden sijainnit satelliittikuvassa. Australian aavikot sijaitsevat Australian mantereen sisäosissa. Niihin kuuluvat muun muassa Iso Hiekka-aavikko (eng. Great Sandy), Iso Victorian aavikko (Great Victoria) ja Simpsonin aavikko (Simpson).
Maantiede
Australian sisäosion autiomaiden hiekka on enimmäkseen punaista lateriittihiekkaa. Simpsonin aavikolla on jopa 150 kilometrin mittaisia punaisia hiekkaharjuja. Australiassakin on ”maalattu aavikko” (painted desert), jossa vuorten kyljissä näkyy värikkäitä, rapautumisen myötä paljastuneita kalliokerrostumia. Aavikoiden ympärillä on laaja pensasaroalue.
Australian aavikoituminen johtuu muun muassa hepoasteiden korkeapaineesta. Ilmavirtaus on hepoasteilla laskeva Hadleyn kiertoliikkeen vuoksi, mikä aiheuttaa lähes pysyvän korkeapaineen. Hepoasteiden alueille on tyypillistä kuumuus, kuivuus ja heikot tuulet. Australian aavikot johtuvat lisäksi siitä, että alueet sijaitsevat mantereen sisäosissa, minne meristä sadepilviin haihtuva kosteus ei yleensä yllä mantereisuuden vuoksi.
Luettelo Australian aavikoista
Lähde: Geoscience Australia
Voitto Hellsten
Voitto Valdemar Hellsten (15. helmikuuta 1932 Pertteli – 7. joulukuuta 1998 Turku) oli suomalainen pikajuoksija. Hän voitti 400 metrillä olympiapronssia Melbournessa 1956 ja EM-hopeaa Bernissä 1954. Hellsten muistetaan kuitenkin erityisesti menestyksestä Suomi–Ruotsi-maaotteluissa. Urheilu-uransa jälkeen hän oli 1960-luvulla kaksi kautta SDP:n kansanedustajana.
Hellsten harrasti nuorena urheilua monipuolisesti: kesällä juoksua ja korkeus- ja pituushyppyä, talvella hiihtoa. Hänen kasvattajaseuransa oli Salon Vilpas, mutta hän edusti menestyksekkäimmät vuotensa Turun Tovereita. Hellstenin varsinainen kilpaurheilu-ura alkoi vuonna 1949, jolloin hän juoksi 100 metriä aikaan 11,2 ja 200 metriä aikaan 23,2. Hänellä ei ollut varsinaista valmentajaa vaan oppi tuli kirjoista ja muita juoksijoita tarkkaillen.
1950-luvulla Hellsten alkoi juosta myös pidempiä matkoja, jopa 800 metriä. Hän osallistui 33 maaotteluun ja voitti niissä lajinsa 52 kertaa. Erityisesti voitot Suomi–Ruotsi-maaotteluissa toivat hänelle nimityksen Ruotsin-tappaja.
Hellsten kilpaili Helsingin olympialaisissa 1952, jolloin hän karsiutui 100 metrin 1. alkuerissä ajalla 11,1, 200 metrillä 2. alkuerissä ajalla 22,4 ja 4 × 100 metrin viestin alkuerissä ajalla 42,0.
Melbournen olympialaisissa 1956 Hellsten sai pronssia 400 metrillä, Bernin Euroopan-mestaruuskisoissa 1954 hopeaa 400 metrillä ja pronssia 4 × 400 metrin viestissä. Melbournessa juoksemallaan ajalla 46,20 Hellsten sijoittuu edelleen vuonna 2015 Suomen kaikkien aikojen 400 metrin juoksun tilastossa viidenneksi. Viimeisin suomalainen Hellstenin ajan alittaja on ollut Mikael Söderman kesäkuussa 1991.
Hellsten valmistui liikunnanohjaajaksi vuonna 1954 Pajulahden urheiluopistosta. Hän työskenteli Turun kaupungilla vuodet 1955–1991 lukuun ottamatta vuosia 1962–1970, jolloin hän oli eduskunnassa SDP:n kansanedustajana. Hellsten oli myös Turun kaupunginvaltuuston jäsen vuosina 1960–1972. Hän oli presidentin valitsijamies vuosien 1962 ja 1968 vaaleissa. thumb|right|280px|Melbournen vuoden 1956 olympialaisten miesten 400 metrin loppusuora. Voittajana maaliin Yhdysvaltain [[Charlie Jenkins, hopealla Saksan Karl-Friedrich Haas sekä pronssille vierekkäin juoksevat Suomen Voitto Hellstén ja Neuvostoliiton Ardalion Ignatjev.]] Vuonna 1972 julkaistiin Hellstenin omaelämäkerta Voiton ja tappion vuodet.
MG-42
MG-42 on saksalainen toisen maailmansodan aikainen ilmajäähdytteinen ja rullasulkumekanismia käyttävä kevyt konekivääri.
MG-42 suunniteltiin korvaamaan saksalaisten edellinen kevyt konekivääri MG-34, ja se suunniteltiin sodanaikaista massatuotantoa ajatellen: sen valmistaminen oli huomattavasti MG-34:ää yksinkertaisempaa, nopeampaa ja halvempaa. MG-42 vaati noin 75 työtuntia ja maksoi noin 250 Reichsmarkia kappaleelta, kun taas MG-34 vaati jopa 150 työtuntia ja maksoi 312 RM/kpl.
MG-42:n tulinopeus on useimpiin muihin aseisiin verrattuna varsin suuri, 1 500 laukausta minuutissa eli noin kaksinkertainen yleisessä käytössä olevien konekiväärien tulinopeuteen verrattuna. Aseella ammuttu sarja kuulostaa repeytyvän kankaan ääneltä tai kauempaa peltiseltä tärätykseltä, koska yksittäisiä laukauksia ei voinut kuulla. Äänellä oli myös suuri psykologinen vaikutus joukkoihin. Suuren tulinopeuden haittapuoli oli suuri patruunankulutus, ja aseen ilmajäähdytteisyyden vuoksi piippu kuumeni hyvin nopeasti. Tämä ongelma ratkaistiin siten, että piippu oli vaihdettavissa muutamassa sekunnissa pikavaihtomekanismilla toiseen. Aseen mukana toimitettiin kaksi tai kolme vaihtopiippua ja asbestilapanen kuuman piipun poistamista varten. Piippu vaihdettiin noin 250 laukauksen sarjan jälkeen. Piippu kesti 3 500–4 000 laukausta, myöhemmät kovakromatut hiukan enemmän. Yhdysvaltalainen lempinimi aseelle oli Hitler’s Buzzsaw (”Hitlerin sirkkeli”) äänen ansiosta.
Toisen maailmansodan lopun materiaalipulassa MG-42:sta kehitettiin uusi malli nimeltään MG-45 tai MG-42V. MG-42V oli valmistettu huonompilaatuisesta teräksestä, ja se painoi vain 9 kiloa. Koska sen lukosta oli jätetty pois aiemman mallin rullalukkohidastus, sen tulinopeus oli suurempi kuin MG-42:n. Uutta mallia valmistettiin vain kymmenen kappaletta.
MG-42:sta valmistivat Mauser Werke AG Berliinissä, Gustlogg-Werke Suhlissa, Großfuß Döbelnissä, Magnet Berliinissä ja Steyr-Daimler-Puch Wienissä.
MG-42 on edelleen valmistuksessa ja käytössä useissa maissa, Saksassa nimellä MG3 ja yleensä 7,62×51 mm NATO-kaliiperisena.
Aakkula (sukunimi)
Aakkula on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Deskriptiivinen etiikka
Deskriptiivinen etiikka eli kuvaileva etiikka on yksi etiikan osa-alueista, joka kuvailee moraalisia instituutioita ja moraaliteorioita sekä arvioi niiden sisäistä perusteltavuutta. Deskriptiivinen etiikka ei pyri tarjoamaan eettisiä ratkaisuja kuten normatiivinen etiikka, vaan välineitä eettisiin ratkaisuihin. Deskriptiivisessä etiikassa tavoitellaan neutraaliutta. Metaetiikka ja deskriptiivinen etiikka ovat käsitteellisesti lähellä toisiaan. On kiistanalaista, voidaanko moraalifilosofiassa normatiivista ja deskriptiivistä etiikkaa erottaa kokonaan toisistaan, koska pelkkään asioiden kuvaukseenkin voidaan katsoa kuuluvan normatiivisia elementtejä.
Deskriptiivinen etiikka voidaan jakaa moraalin tieteelliseen tutkimukseen sekä käsitteelliseen tutkimukseen. Deskriptiivinen tieteellinen tutkimus keskittyy usein moraalikäyttäytymisen kuvailuun ja selittämiseen, kun taas käsitteellinen tutkimus kattaa moraalifilosofian etiikan perimmäisten käsitteiden kuten esimerkiksi hyveen, hyvän, pahan tai oikeudenmukaisuuden erittelyn.
Kaljunen
Kaljunen on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Passacaglia
Passacaglia (ranskaksi passacaille, espanjaksi passacalle tai pasacalle) on hidas 3/4-tahtilajissa esitetty hovitanssi, jonka nimi tulee espanjan kielen sanoista pasear (kävellä) ja calle (tie). Tämä viittaa tanssin alkuperään: espanjalaiset kitaristit improvisoivat laulujen säkeistöjen välille kadensseja, joiden aikana he saattoivat astella yleisön joukossa.
Myöhemmin passacagliasta kehittyi soitinmusiikin muoto, joka perustuu muuttumattomana toistuvaan melodiakulkuun. Passacaglia on läheistä sukua chaconnelle, jonka toistuva melodia voi kuitenkin esiintyä muuallakin kuin bassolinjassa.
Moíres
Moíres (myös Míres/Mírai) on Kreikan kaupunki sekä samanniminen Faistóksen kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Μοιρών, Dimotikí Enótita Moirón) ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Iraklionin alueyksikössä Kreetan alueella. Koko kunnallisyksikön väkiluku on 11 434 ja varsinaisen Moíresin kaupungin väkiluku 6 379 (vuonna 2011). Moíres on Faistóksen kunnan kuntakeskus.
Moíresin kaupunki sijaitsee Kreetan saaren keskisissä eteläosissa noin 12 kilometriä saaren etelärannikosta sisämaahan. Se on saanut nimensä, suomeksi ”Osuudet” tai ”Maapalat”, siitä, että alueelta on 1500-luvulla jaettu maata turkkilaisia Manner-Kreikasta paenneille muuttajille. Kunnallisyksikkö käsittää alueen saaren etelärannikolla. Rannikolla sijaitsee muun muassa kylä Kaloí Liménes, joka on historiallinen luonnonsatama ja nykyisin turistikohde.
Moíres oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Faistóksen kunnaksi yhdessä Tympákin ja Zaróksen kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Kunnallisyksikön osat
Moíresin kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kylä- ja kaupunkiyhdyskunnista ja asutuksista:
Rob Lowe
thumb|Rob Lowe vuonna 2012. Robert Lowe (s. 17. maaliskuuta 1964 Charlottesville, Virginia) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka parhaiten tunnetaan roolistaan televisiosarjassa West Wing. Hän näytteli myös vuoden 1983 elokuvassa Outsiders – kolmen jengi, joka perustuu S.E. Hintonin kirjaan. Lowe meni naimisiin vuonna 1991 Sheryl Berkoffin kanssa ja parilla on kaksi lasta, Edward Matthew (s. 1993) ja John Owen (s. 1995).
Hän kieltäytyi Greyn Anatomiassa yhden päähenkilön, Derek Shephardin roolista, jonka sittemmin sai Patrick Dempsey. Lowe näytteli presidenttiehdokasta sarjassa Perhesiteet.
PSV Eindhoven
Philips Sport Vereniging eli PSV on eindhovenilainen urheiluseura. Parhaiten se tunnetaan jalkapalloseurana, joka pelaa Alankomaiden pääsarjassa Eredivisiessä.
PSV on yksi Alankomaiden "kolmesta suuresta" jalkapalloseurasta Ajaxin ja Feyenoordin ohella. Seura on lukeutunut Alankomaiden ja Euroopan huippuseuroihin 1970-luvulta lähtien. PSV on Eredivisien historian toiseksi menestynein seura Ajaxin jälkeen voitettuaan 21 mestaruutta. Seura on voittanut kerran sekä Euroopan cupin että UEFA Cupin.
PSV on tullut tunnetuksi erityisesti nuorten pelaajien kehittäjänä. Muun muassa Ruud Gullit, Ronald Koeman, Romário, Ronaldo ja Ruud van Nistelrooy ovat pelanneet seurassa ennen siirtoaan suurempiin sarjoihin.
Historia
Nimensä mukaisesti PSV on perustettu Philipsin työntekijöiden urheiluseuraksi. Seura on perustettu vuonna 1913 juhlistamaan Alankomaiden satavuotista itsenäisyyttä Ranskasta. PSV voitti ensimmäisen Alankomaiden-mestaruutensa vuonna 1929. Seura voitti mestaruuden kerran myös 1930-, 1950- ja 1960-luvuilla.
Varsinaiseksi huippuseuraksi PSV nousi 1970-luvulla. Seura voitti vuosikymmenen aikana Kees Rijversin johdolla mestaruuden kolmesti. Vuonna 1978 PSV voitti UEFA Cupin. Seuran tähtipelaajia noihin aikoihin olivat muun muassa Jan van Beveren, René ja Willy van de Kerkhof sekä Willy van der Kuijlen. thumb|280px|PSV on pelannut koko historiansa ajan kotiottelunsa Philips Stadionilla. Vuosina 1987–1990 PSV:n valmentajana toimi Guus Hiddink. Seura voitti Euroopan cupin vuonna 1988. PSV:n voittajajoukkueen avainpelaajia olivat muun muassa Hans van Breukelen, Eric Gerets, Wim Kieft, Ronald Koeman ja Søren Lerby. Seura voitti Hiddinkin johdolla lisäksi mestaruuden kahdesti. PSV voitti mestaruuden myös Bobby Robsonin johdolla vuosina 1991 ja 1992, Dick Advocaatin johdolla vuonna 1997 sekä Eric Geretsin johdolla vuosina 2000 ja 2001. 1990-luvulla seuraa edustivat muun muassa Romário, Ronaldo, Luc Nilis, Phillip Cocu, Jaap Stam ja Ruud van Nistelrooy.
Vuosina 2002–2006 Hiddink toimi jälleen PSV:n valmentajana. Seura voitti hänen johdollaan kolme mestaruutta. Vuonna 2005 PSV selviytyi Mestarien liigassa välieriin. Hiddinkin aikana seuran avainpelaajia olivat muun muassa Mateja Kežman, Arjen Robben, Mark van Bommel, Alex ja Cocu. Vuosina 2006–2007 PSV:tä valmensi Koeman. Seura voitti hänen johdollaan mestaruuden vuonna 2007. Vuonna 2008 PSV voitti neljännen perättäisen mestaruutensa väliaikaisvalmentaja Sef Vergoossenin johdolla. Samana vuonna seuran päävalmentajaksi tuli Huub Stevens. <!--
Rochen pinta
thumb|250px|Rochen ekvipotentiaalipinta eli kahden tähden "painovoimaraja" thumb|250px|Jättiläiseksi paisuva tähti on ylittänyt Rochen rajansa ja tähdestä virtaa ainetta kaksoistähden toiseen osapuoleen.
Liiketunnistin
thumb|Liiketunnistin. Liiketunnistin on laite, joka tunnistaa liikettä. Niitä käytetään muun muassa murtohälyttimissä, automaattiovissa ja pihavaloissa.
Lajit
Yleisessä käytössä on 4 lajia liiketunnistimia. Ne ovat:
Passiivinen infrapunatunnistin
Laite, joka tunnistaa lämpösäteilyn vaihtelut kohteen liikkeen ansiosta. Sisältää kuoren, linssin, valoherkän kennon ja piirin, joka käsittelee ja lähettää tiedon esimerkiksi releelle.
Rochen pinta
Rochen pinta (joskus Rochen raja) on kahden taivaankappaleen ympärillä oleva kuvitteellinen pinta, joka on kappaleiden vetovoimaraja. Se on raja, jota suuremmaksi laajennuttuaan tähti alkaa vuodattaa massaa tähtien välissä olevan leikkauspisteen L1 kautta toiseen tähteen. Tätä leikkauspistettä kutsutaan Lagrangen pisteeksi.
PSV Eindhoven
Joukkue
''Päivitetty 23. syyskuuta 2017.''
Liiketunnistin
Mikroaalto- ja ultraäänitunnistimet
Sisältää kuoren, lähettimen, vastaanottimen ja tietoja käsittelevän piirin.
Rochen pinta
Tähti voi ylittää eli "täyttää" Rochen rajansa elämänsä loppuvaiheessa, kun vedyn loppumisen seurauksena tähden ydin supistuu ja sen ulkokerrokset laajenevat voimakkaasti. Rochen pintaa on molempia tähtiä ympäröivä gravitaatiokentän ekvipotentiaalipinta, jonka jokaisessa pisteessä gravitaation potentiaalienergia on yhtä suuri.
Liiketunnistin
Herkkyys
Mikäli vartioidussa kohteessa on esimerkiksi lemmikkieläimiä, on tarkoituksenmukaista, etteivät ilmaisimet reagoisi niihin. Ongelma järjestyy säätämällä tunnistin vähemmän herkäksi tai sitten käyttämällä prosessorilla varustettua uudempaa ilmaisinta, joka pyrkii tunnistamaan liikkeen aiheuttajan. Lemmikkieläinten rakennuksessa liikkumisesta aiheutuva ongelma voidaan myös kiertää sillä, että rikosilmoittimelta jätetään kytkemättä liikeilmaisimet päälle lemmikin ollessa yksin kotona ja että pelkkää ulkokuorta, eli ovia ja ikkunoita, valvotaan. Markkinoilla on myös tunnistimia, jotka jättävät lattiatasosta n. 1,2 metrin korkuisen tyhjän valvomattoman alueen, jolloin isokin lemmikki voi liikkua vapaasti huoneistossa.
PSV Eindhoven
Lainassa olevat pelaajat
''Päivitetty 23. syyskuuta 2017.'' -->
Rochen pinta
Jos kappaleiden massat ovat yhtä suuria, Rochen pinta muistuttaa kaksiulotteisessa kuvassa makaavaa kahdeksikkoa tai ääretön-merkkiä. Kolmiulotteisena Rochen pinta on kuin kaksi vesipisaraa vastakkain; "vesipisaroiden" pyöreiden päiden keskipisteissä ovat Rochen pinnan luovat massapisteet, esimerkiksi tähdet.
PSV Eindhoven
Muut lajit
PSV-seuroja on kaikkiaan 17. Seuran tunnetuimpia urheilijoita jalkapalloilijoiden ohella ovat uimarit Pieter van den Hoogenband ja Inge de Bruijn.
Arjas
Arjas on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Rochen pinta
Rochen pinta täyttyy monissa kaksoistähdissä toiselta puolen. Näissä tähdissä massaa virtaa tähdestä toiseen Lagrangen pisteen L1 kautta. Hyvänä esimerkkinä tästä massan siirtymisestä ovat novat.
Rochen pinnan laskemisessa otetaan huomioon painovoimapotentiaali ja keskipakoisvoima.
Rochen pinta on saanut nimensä tähtitieteilijä Édouard Rochelta.
Piquet
Piquet (tai suomeksi piketti) on vanha ranskalainen korttipeli kahdelle. Piquet kuuluu tikkipeleihin, ja pelissä käytetään pakkaa, josta on poistettu kortit 2–6 (32:n kortin "lyhyttä pakkaa" eli nk. piquet-pakkaa). Bridgen suosion myötä piquet on kadonnut harrastaja-kortinpelaajien pelivalikoimasta.
Maebashi
Maebashissa järjestetään vuosittain festivaaleja, kuten Hatsuichi, joka pohjautuu muinaisiin raakasilkin markkinoihin. Neljän päivän pituinen tanabata-festivaali järjestettiin ensimmäisen kerran 1951 ja Maebashi-festivaalit toisen maailmansodan jälkeen, jolloin lähes raunioina olevaa kaupunkia ryhdyttiin rakentamaan uudelleen. Tuolloin niitä kutsuttiinkin Uudelleenrakentamisen festivaaleiksi. 15. elokuuta järjestetään ilotulitus.
Maebashi isännöi yleisurheilun sisäratojen maailmanmestaruuskilpailut 1999.
Flakpanzer Gepard
280px|pienoiskuva|Flakpanzer Gepard Flugabwehrkanonenpanzer Gepard on Saksassa valmistettu, 1960-luvulla kehitetty ja 1970-luvulla käyttöön otettu ilmatorjuntapanssarivaunu. Se on rakennettu Leopard 1 -taistelupanssarivaunun alustalle ja aseistettu kaksitykkisellä Oerlikonin 35 mm KDA -ilmatorjuntatykkijärjestelmällä.
Gepardia valmisti müncheniläinen Krauss-Maffei Wegmann (KMW) ja sitä käytetään Alankomaiden, Belgian, Chilen, Romanian ja Saksan asevoimissa. Siitä ollaan asteittain luopumassa. Saksa on harkinnut tämän tyypin vaunujen luovuttamista sotaa käyvälle Ukrainalle loppukeväällä 2022 DW:n eli Deutsche Wellen mukaan.
Ilmatorjuntakanuunat ovat samat kuin Suomessa käytetyssä T-55-alustalle rakennetussa 90 Marksman -ilmatorjuntavaunussa. Ne ovat 90 kaliiperia pitkät ja niiden tulinopeus on yhteensä 1 100 laukausta minuutissa. Tehokas ampumaetäisyys on noin 3 500 metriä.
Saksan ja Alankomaiden käyttämissä malleissa on erilainen tutkavarustus. Vaunussa on kaksi tutkaa, joita käytetään maalin etsintään ja tähtäykseen, kantamaltaan noin 15 km. Saksalaisessa versiossa on laseretäisyysmittari.
Vuoden 1976 hintatasossa yksi Gepard B2 -ilmatorjuntavaunu maksoi 5,4 miljoonaa Saksan markkaa, kun samalle alustalle rakennettu Leopard 1 A4 -taistelupanssarivaunu maksoi samana ajankohtana 1,4 miljoonaa Saksan markkaa.
Taustaa
Gepard kehitettiin liikkuvan sodankäynnin tarpeisiin lähinnä taistelu- ja rynnäkköpanssarivaunujen suojaamiseen matalalla lentäviä lentokoneita ja helikoptereita vastaan. Sen suoja- ja maasto-ominaisuudet taistelukentällä vastasivat Leopard 1- ja Marder-rynnäkkövaunuja. Gepardia voidaan käyttää myös tärkeiden kohteiden, kuten siltojen ja lentokenttien suojaamiseen. Vaunu oli myös ilmatiivis suojatakseen miehistöä ABC-aseiden vaikutuksilta. Pääaseen valinnassa keskityttiin raskaiden taisteluhelikoptereiden, kuten neuvostoliittolaisen Mil Mi-24, torjuntaan ja panssaroinnissa niiden ampumilta 23 mm kranaateilta suojautumiseen. Vastaava neuvostoliittolainen ilmatorjuntapanssarivaunu oli vuosikymmentä aikaisemmin käyttöön otettu ZSU-23-4.
Tekniikka
Ilmatorjuntapanssarivaunu Gepard perustuu Leopard 1 -taistelupanssarivaunun alustaan. Gepardissa on täydet 360 astetta kääntyvä torni varustettuna kahdella 35 mm Oerlikon ilmatorjuntakanuunalla ja kahdella tutka-antennilla. Hakututka on sijoitettu tornin takaosaan ja edessä putkien välissä ovat maalin seurantatutka ja laseretäisyysmittari. Tykkien putket ovat 90 kaliiperia, eli 3,15 m pitkät. FAPDS-ammuksen lähtönopeus on 1 440 m/s tehokkaan ampumaetäisyyden ollessa enimmillään 5 500 metriä, korkeussuunnassa 3 500 metriä. Vaunun Oerlikon KD:ssä voidaan käyttää kahta ammustyyppiä, tavanomainen käytäntö on 320 ilmatorjuntakranaattia ja 20 panssarikranaattia asetta kohden. Yhteenlaskettu tulinopeus on 1 100 laukausta minuutissa. Sähköisesti käännettävässä tornissa on 40 kW tehoinen generaattori voimanlähteenään 4-sylinterinen 3,8-litran Mercedes-Benz OM 314 monipolttoainemoottori.1980-luvulta lähtien Stinger-ilmatorjuntaohjuksin varustetut taistelijat ovat täydentäneet Gepardin tulivoimaa käyttäen hyväkseen vaunun tutkan valvontakykyä. Ilmatorjuntaohjusten lisäämistä vaunuihin testattiin mutta hankintoja ei tehty. Gepardin kehitystyö alkoi 1963. Vuonna 1969 neljää A-prototyyppiä testattiin sekä 30 mm että 35 mm kanuunoilla. Valinta päätyi vuonna 1970 35 mm kanuunan käyttöön. Kaksitoista toisen vaiheen B-prototyyppiä tilattiin vuonna 1971, samana vuonna Alankomaiden asevoimat tilasi viisi CA-esisarjan vaunua. Vuonna 1973 Saksassa päätettiin tilata Krauss-Maffeilta 432 kappaletta B2-tyypin torneja ja 420 kappaletta vaunualustoja yhteihintaan 1,2 miljardia Saksan markkaa. Ensimmäiset vaunut luovutettiin joulukuussa 1976. Belgia tilasi 55 saman tyyppistä vaunua. Alankomaan asevoimat tilasi kolmessa erässä yhteensä 95 kappaletta CA1, CA2 ja CA3-versiota. Ne oli varustettu Philipsin tutkajärjestelmällä.
Käyttö taistelutoimissa
Saksa on toimittanut 2022 Ukrainaan viitisenkymmentä vaunua. Niitä on ollut tarkoitus käyttää Venäjän "kamikaze-lennokkeja" vastaan, ja ne ovat osoittautuneet tutkansa ja tulinopeutensa ansiosta tehokkaiksi tähän tarkoitukseen.
Montreuillon
Montreuillon on kunta Ranskassa Nièvren departementissa Burgundi-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee Yonnejoen varrella, noin 44 kilometriä Clamecyn kaupungista kaakkoon.
Montreuillonin akvedukti rakennettiin vuonna 1841, ja sen avulla johdetaan vettä Nivernais’n kanavaan. Akvedukti on 152 metriä pitkä, siinä on 13 kaariholvia, ja se kulkee 33,5 metriä alta virtaavan Yonnen yläpuolella. Akveduktin pilareihin on merkitty veden korkeudet suurina tulvavuosina 1866 ja 1910.
Kunnan alueella oleva linna Château de Chassy on rakennettu 1600-luvulla. Samalla paikalla on ollut jo 1200-luvulla linna, jonka avulla pystyttiin hallitsemaan kulkua Château-Chinoniin Yonnen laakson kautta. Linna päätyi Talleyrand-Périgordin suvun omistukseen vuonna 1807, ja vuodesta 1954 vuoteen 1961 taidemaalari Balthus asui siellä maalatakseen maisemia. Linna on ollut historiallisena monumenttina vuodesta 1975 lähtien.
Kunta on osa Morvanin luonnonpuistoa (Parc naturel régional du Morvan).
Patentti
thumb|320px|Patentti. thumb|320px|Patenttistrategiassa on vähän vaihtoehtoja. Patentti on viranomaisen immateriaalioikeuteen kuuluvalla patenttioikeudella antama määräaikainen yksinoikeus jostakin keksinnöstä hyötymiseen. Patentti on luonteeltaan kielto-oikeus, jonka perusteella patentinhaltijalla on oikeus kieltää muilta keksintönsä ammattimainen hyväksikäyttö. Ammattimaista hyväksikäyttöä ovat muiden muassa patentoidun tuotteen valmistus, myynti, käyttö ja maahantuonti tai patentoidun menetelmän käyttö. Patentin määräaikainen yksinoikeus, eli patenttiaika on 20 vuotta, jos patentinhaltija suorittaa vuosittaiset patenttimaksut. Patentti antaa käytännössä monopolin tiettyyn keksintöön, ja patentinhaltija voi sen turvin valmistaa itse keksintöään, myydä patentin tai lisensoida patenttia muille patenttiajan sisällä.
Patentti on voimassa vain sen myöntäneessä maassa. Keksintö on siksi monesti suojattava erikseen eri valtioissa. Patentti haetaan viranomaiselle lähetettävällä patenttihakemuksella. Kansainvälinen patenttiyhteistyösopimus (Patent Cooperation Treaty, PCT) on solmittu helpottamaan hakijan asemaa. Sillä voi aloittaa patentinhaun yhdellä hakemuksella yhdessä virastossa, mutta saada hakemuksen kuitenkin vireille yli 140 maassa. Euroopan patenttivirastosta voi hakea eurooppapatentin 42 maahan (kaikkiin EU-maihin ja moneen sen ulkopuoliseen maahan). Aikaisintaan vuoden 2017 lopulla eurooppapatentin vaihtoehdoksi tulee yhtenäispatentti. Euraasian patenttivirasto myöntää patentin yhdeksään IVY-maahan. Afrikassa on kaksi alueellista patenttijärjestelmää, ARIPO ja OAPI. Suomalaisen patentin myöntää Patentti- ja rekisterihallitus. Viranomaisella on oikeus hylätä patenttihakemus, jos keksintö ei ole riittävän keksinnöllinen tai sellainen on jo patentoitu. Ensimmäisessä tapauksessa voidaan kuitenkin yrittää hakea keksinnölle hyödyllisyysmallia (ns. pikkupatentti).
Patentin myöntämiselle on alun perin varsin käytännöllinen peruste: vastineeksi keksinnön (esimerkiksi valmistusmenetelmän) julkistamisesta keksijä saa rajoitetun yksinoikeuden keksinnön hyödyntämiseen. Siten patenttijärjestelmä, jossa keksinnöt julkistetaan patenttioikeutta vastaan, saattaa keksinnöt yksityiskohtaisesti ja yleisesti saataville, vaikka niitä muut eivät saisi hyödyntää vuosikausiin, ja patenttiajan umpeuduttua keksinnöt ovat vapaasti kaikkien hyödynnettävissä patenttihakemuksen antamalla tarkkuudella. Patentit antavat kannusteen tuotekehitykseen, ja yhteiskunnan ajatellaan hyötyvän patenttien tuotekehitystä lisäävästä vaikutuksesta. Samankaltaisia oikeudellisia suojamuotoja ovat hyödyllisyysmalli, mallisuoja ja tavaramerkki. Joskus keksinnöt pidetään liikesalaisuuksina.
Historiaa
Patenttia muistuttava ”privilegimenettely” oli hallitsijan oikeus antaa monopoliasema tietyn hyödykkeen valmistamiseen. Vanhimpia varsinaisia patenttilakeja oli Venetsian patenttilaki vuodelta 1474, mutta jo yli sata vuotta aikaisemmin sekä Italiassa että Böömissä oli ryhdytty antamaan patentteja etenkin kaivostoiminnassa tarvittaviin laitteisiin ja järjestelyihin. Tämä takasi innovaation luojalle määräajaksi yksinoikeuden keksinnön hyödyntämiseen. Nykyisen patenttikäytännön vanhin suora edeltäjä on Isossa-Britanniassa vuonna 1624 annettu laki, Statute of Monopolies joka rajoitti hallitsijan oikeutta antaa monopoleja. Lakiuudistuksen mukaan monopolin sai antaa vain uusien tuotteiden tai valmistusmenetelmien todellisille keksijöille. Tästä kehittyivät modernit patenttilait, joissa tunnustetaan keksijä ja keksijän oikeus saada suoja keksinnölleen. Yhdysvalloissa moderni patenttilaki saatiin vuonna 1790, Ranskassa vuonna 1791 ja Suomessa vuonna 1898. Ensimmäisen modernin patentin sai Samuel Hopkins potaskan valmistusmenetelmästä. Yksi kuuluisimmista ja rahallisesti tuottavimmista patenteista lienee ollut Alfred Nobelin johtamalle yhtiölle myönnetty patentti dynamiittiin.
Patenttilainsäädäntö vaikutti erittäin merkittävästi teollisuuden kehittymiseen etenkin 1800-luvulla, jolloin uudet synteettiset väriaineet ja myöhemmin uudet lääkkeet olivat usein patenttien suojaamia. Samoin etenkin Yhdysvalloissa rautatietekniikka kehittyi patenttien ja niihin myönnettyjen lisenssien turvin. Kehityksen kääntöpuolikin tuli varhain tutuksi. Juuri Yhdysvalloissa ja Saksassa syntyi patentteihin tukeutuvia kartelleja, joita viranomaiset eräissä tapauksissa joutuivat purkamaan. Tämä ilmiö oli keskeinen Yhdysvaltain radio- ja elokuvatoiminnassa.