cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Antikommunismi
Pääsyn rajoitukset Yhdysvaltoihin
Yhdysvaltain lain mukaan sellaisten ihmisten pääsyä ei voida sallia Yhdysvaltoihin, jotka ovat tai ovat olleet kommunistisen puolueen tai minkä tahansa muun totalitaarisen järjestön jäseniä tai sidoksissa siihen. Joitakin poikkeuksia kuitenkin on. Joskus on mahdollista saada vapautus tutkimatta jättämisestä.
Perustuslaillinen oikeistopuolue
Perustuslaillinen oikeistopuolue (, lyhenne POP) oli vuosina 1973–1992 toiminut suomalainen kaksikielinen oikeistopuolue.
Lakitieteen lisensiaatti varatuomari Georg C. Ehrnrooth johti perustuslaillisia vuosina 1974–1992, ja puolue henkilöityi pitkälti häneen. Ehrnrooth oli 1970-luvun tunnetuimpia Urho Kekkosen politiikan vastustajia yhdessä Suomen Maaseudun Puolueen Veikko Vennamon, Ruotsalaisen Kansanpuolueen Victor Procopén ja Kansallisen Kokoomuksen Tuure Junnilan kanssa.
Puolue perustettiin nimellä Suomen Perustuslaillinen Kansanpuolue (SPK) (Finlands Konstitutionella Folkparti). Nimi vaihdettiin vuonna 1976 Perustuslailliseksi Kansanpuolueeksi (PKP) (Konstitutionella Folkpartiet) ja 1980 Perustuslailliseksi oikeistopuolueeksi. Puolueen jäseniä tai kannattajia kutsuttiin perustuslaillisiksi. Nimitystä ei tule sekoittaa sortokausien venäläistämistoimia vastustaneisiin perustuslaillisiin.
Gérard Lopez
Gérard Lopez (s. 27. joulukuuta 1971) on luxemburgilais-espanjalainen yrittäjä ja liikemies. Hän on Eric Luxin ohella Genii Capitalin perustajaosakas ja toimii yhtiön puheenjohtajana. Hän toimi myös puheenjohtajana Formula 1-talli Lotus F1 Team -tallissa. Vuonna 2014 Lopez nousi Lotus-tallin tallipäälliköksi kun Éric Boullier siirtyi McLarenin tallipäälliköksi.
Perustuslaillinen oikeistopuolue
POP osallistui viimeisen kerran eduskuntavaaleihin vuonna 1991. Puolue jäi paikoitta ja se poistettiin puoluerekisteristä. Toukokuussa 1992 POP päätti lopettaa toimintansa puolueena. Järjestö kuitenkin jatkoi ”poliittis-aatteellis-isänmaallisena” yhdistyksenä, ja nimeksi vaihdettiin Perustuslaillinen Oikeisto. Yhdistys osallistui lokakuun kunnallisvaaleihin.
Vuonna 1983 POP:llä oli noin 3 000 jäsentä. Jäsenkunta oli keskittynyt pääkaupunkiseudulle ja ruotsinkieliselle Pohjanmaalle. Yksittäisistä kunnista puolueen kannatus oli suurinta Kauniaisissa, jossa se sai seitsemän prosenttia äänistä vuoden 1976 kunnallisvaaleissa. Puolueen pääasiallinen kannattajakunta koostui ruotsinkielisen yläluokan edustajista.
POP:n naisjärjestöä johtivat muun muassa Salme Katajavuori ja Marjatta Tuderus.
Perustaminen
SPK:n kannattajakortteja alettiin kerätä keväällä 1973 ja järjestö merkittiin puoluerekisteriin lokakuussa 1973. Keskeisin henkilö hankkeen taustalla oli RKP:n kansanedustaja Georg C. Ehrnrooth, joka oli puolueensa oikeistosiiven johtaja. Hän erosi RKP:stä vastalauseena presidentti Kekkosta myötäilleelle linjalle. Ehrnrooth oli yhdessä Victor Procopén kanssa kritisoinut puoluejohtaja Jan-Magnus Janssonia. Janssonin tarkoituksena oli pitää RKP hallituskelpoisena. Ehrnrooth näki RKP:n ja kokoomuksen tuen Kekkosen uudelleenvalinnalle 1973 merkiksi suomettuneisuudesta, eikä varsinkaan hyväksynyt sitä, että valinta suoritettiin poikkeus­lailla. Ennen kaikkea Ehrnrooth piti asiaa perustuslaillisena periaatekysymyksenä, jossa valtiosääntö sivuutettiin ja kansalaiset sysättiin syrjään.
Neuvotteluihin SPK:n muodostamisesta osallistui 5–6 kokoomuksen kansanedustajaa. Mukaan hankkeeseen meni kuitenkin lopulta vain Salme Katajavuori. Katajavuori palasi kokoomukseen muutaman vuoden jälkeen.
Aatemaailma
Puolue piti ideologisina perusarvoinaan kotia, uskontoa ja isänmaata.
Puolue korosti toiminnassaan perustuslaillisuutta, isänmaallisuutta, ja antikommunismia sekä Kekkos-vastaisuutta. Myös kristillisyydellä oli tärkeä asema Ehrnroothin ja puolueen aatemaailmassa. Vahvassa konsensusilmapiirissä perustuslailliset olivat valtakunnan toisinajattelijapuolue. Äärivasemmisto leimasi Ehrnroothin "äärioikeistolaiseksi" ja "fasistiseksi". 1970- ja 1980-luvuilla puolue vaati äärivasemmiston vallan kaventamista, kansanvallan ja perustuslaillisuuden lisäämistä sekä ulkopolitiikan muuttamista isänmaallisempaan suuntaan. Puolue vaati myös sosiaalista hyvinvointia, parlamentarismia ja vapaampaa keskustelua Suomen ulkopolitiikasta. Kekkos-vastaisuus oli suurin syy leimaamiseen.
POP tuki 1980-luvulla afganistanilaisten taistelua Neuvostoliiton miehitystä vastaan. Afgaanikapinallisia osallistui POP:n vuoden 1986 puoluekokoukseen.
POP vaati Suomen liittymistä EY:hyn ensimmäisenä Suomen puolueista vuonna 1988.
Eduskuntaryhmä
Puolueella oli oma eduskuntaryhmänsä vuosina 1973–1979 ja 1983–1987. Ryhmään kuului enimmillään kaksi edustajaa vuosina 1973–1975, kun siihen liittyi Ehrnroothin lisäksi Salme Katajavuori kokoomuksesta, 1977–1979, kun kokoomuksen Kullervo Rainio siirtyi perustuslaillisiin, ja 1986–1987, kun Ulla Bogdanoff (tuolloin Lehtinen) loikkasi SMP:stä.
Sosialidemokraatteja eduskunnassa vuosina 1948–1951 edustanut Toivo Pyörtänö johti POP:n Pohjois-Hämeen piirijärjestöä.
Perustuslain päivä
1970-1980-luvuilla puolueen suurimpia juhlapäiviä oli 17. heinäkuuta vietettävä Perustuslain päivä. 17. heinäkuuta 1919 vahvistettiin Suomen tasavaltainen hallitusmuoto. Myöhemmin päivää vietettiin virallisesti Kalevi Sorsan aloitteesta 1992 nimellä Kansanvallan päivä. Päivä oli vuoden 1994 kalenterissakin, mutta sitä ei ole enää vietetty kuin satunnaisesti.
Kunnallisvaalit
Kunnallisvaaleissa perustuslailliset asettivat ehdokkaita parhaimmillaan 52 kunnassa (1976). Paikkakunnat ja ehdokkaat vähenivät tasaisesti seuraavissa vaaleissa ja vuonna 1988 puolueella oli oma lista enää viidessä kunnassa. Puolue sai jokaisissa vaaleissa yli puolet äänistään Helsingistä, jonka kaupunginvaltuustoon nousi puheenjohtaja Ehrnroothin suosion myötä muitakin puolueen edustajia. Ehrnrooth valittiin valtuustoon vielä vaaleissa 1992 Perustuslaillisen Oikeiston yhteislistalta. Helsingin lisäksi perustuslaillisia valittiin Espoon (1976–1984), Kauhajoen (1976–1980), Kauniaisten (1976–1988), Kirkkonummen (1976–1980), Kristiinankaupungin (1976–1980), Närpiön (1976–1988), Pedersören kunnan (1976–1988) ja Sipoon (1976–1984) valtuustoihin.
Presidentinvaalit
Vuoden 1978 presidentinvaaleissa puolueen ehdokkaana oli sosialidemokraatti Ahti M. Salonen. Salonen erotettiin SDP:stä ehdokkuutensa vuoksi. Salonen suostui perustuslaillisten ehdokkaaksi, koska hän arvosteli presidentti Kekkosen politiikkaa ja SDP tuki Kekkosta. PKP sai vaaleissa 6 valitsijamiestä ja 82 478 ääntä (3,4 %).
Vuoden 1982 presidentinvaaleissa POP asettui tukemaan SDP:n Mauno Koivistoa, minkä Koivisto itse koki varsin kiusalliseksi. Koiviston suostumusta POP:n ehdokkaaksi ei kysytty. Sosialismin vastustamisella maineensa hankkineen puolueen asettuminen sosialidemokraattisen puolueen ehdokkaan taakse herätti myös yleistä ihmetystä. Puolueen tarkoituksena olikin torjua ns. mustana hevosena pidetty Ahti Karjalainen. POP:n sisällä ei oltu kuitenkaan yksimielisiä asettumisesta Koiviston taakse; esimerkiksi Ahti M. Salonen hyökkäsi Hufvudstadsbladetille vaalien edellä antamassaan haastattelussa rajusti Koivistoa vastaan luonnehtien tätä "marxilaiseksi sosialistiksi". POP sai näissä vaaleissa 9 532 ääntä (0,2 %), mutta ei yhtään valitsijamiestä.
Ylioppilaskuntien vaalit
Perustuslaillisen Kansanpuolueen kannatus ruotsinkielisten opiskelijoiden keskuudessa oli laajaa. Muun muassa Åbo Akademis Studentkårin vaaleissa perustuslaillisten kannatus oli 1970- ja 1980-luvun vaihteessa neljänneksen luokkaa. Valtakunnallisesti perustuslailliset opiskelijat saivat vuosina 1973–1981 0,5–3,3 prosenttia äänistä ja parhaimmillaan 26 edustajaa vuonna 1979.
Pasuuna
Pasuuna (myös vetopasuuna) on vaskipuhallin. Muiden vaskipuhaltimien tapaan ääni muodostetaan pasuunalla niin, että tiukasti puristettujen huulien välistä puhalletaan suukappaleeseen. Soittimen sisällä oleva ilmapatsas alkaa värähdellä, mikä puolestaan synnyttää äänen. Valtaosassa pasuunoista on luisti, jolla muutetaan soittimen pituutta ja näin muokataan äänenkorkeutta.
Yleisimmin käytetty tenoripasuuna on B-vireinen soitin, joka soi B-trumpettia oktaavia matalammalta ja B-tuubaa oktaavia korkeammalta. Musiikki kirjoitetaan tyypillisesti soivalle korkeudelle (C-vireeseen), eli kirjoitetun ja soitetun musiikin sävellajit vastaavat toisiaan toisin kuin esimerkiksi trumpetin kohdalla. Brass band -musiikissa pasuuna tosin katsotaan yleensä transponoivaksi soittimeksi.
Pasuuna on erittäin monipuolinen soitin. Sitä käytetään tyylillisesti monentyyppisessä musiikissa, esimerkiksi sinfoniaorkestereissa, useimmissa muissa puhallinsektiota käyttävissä musiikin tyyleissä sekä erityisesti jazzissa ja big band -kokoonpanoissa. Pasuunan aggressiivinen ääni on saanut jalansijaa jopa heavy metalissa ja vastaavissa musiikkilajeissa. Esimerkiksi Clutch-yhtyeen levyllä The Elephant Riders vuodelta 1998 kuullaan joillain raidoilla Delfeayo Marsalis soittamassa pasuunaa.
Rakenne
thumb|400px|Kaaviokuva tenoripasuunasta Pasuuna on pääasiassa sylinterin muotoinen metalliputki, joka on taivutettu s-kirjaimen muotoon. Putki valmistetaan yleensä messingistä, mutta myös muita metalliseoksia käytetään. Normaalisti messinkiset soittimet lakataan ulkopinnalta.
Pasuuna koostuu kolmesta erillisestä osasta: suukappaleesta, luistista ja kello-osasta. Äänen ulostulokanava on kello, joka laajenee kartion muotoon. Kellosta taaksepäin putki kaartuu U-kirjaimen muotoiselle mutkalle (vrt. kvarttiventtiilipasuuna); tässä kohdassa sijaitsee pasuunan viritysputki.
Luisti liittyy kello-osaan yleensä mutterin välityksellä. Luisti on pasuunalle ominainen osa, eikä sitä tavallisesti ole muissa vaskisoittimissa. Luistissa on kaksi putkea päällekkäin: ulompaa putkea liikuttamalla sisäänpuhallettujen ilmasykäyksien putkissa kulkema matka muuttuu ja samalla muuttuu niiden värähtelytaajuus. Tämä värähtelytaajuuksien muutos kuullaan eri sävelkorkeuksina.
Luistissa käytetty metalliseos ja pinnoite vaikuttavat soittimen soitettavuuteen. Erityisesti nopeatempoisissa sävelkuluissa voidaan suosia "kevennettyä" luistia, joka voi olla esimerkiksi nikkelin ja alumiinin seos eli lejeerinki. Useampikerroksinen kovalakkakerros suojaa luistia kolhuita ja vääntymiltä, kun luisti on tehty melko pehmeästi metallista, esimerkiksi messingistä tai nikkeli-alumiini-seoksesta.
Soittaja puhaltaa luistin toisessa päässä sijaitsevaan suukappaleeseen. Suukappaleiden koot ja muodot vaihtelevat. Suukappaleiden kokomerkitä eli kuppileveys vaihtelee yleensä väleillä 2–7 ja 47–58. Kokonumeron perässä voi olla kirjain, joka kertoo suukappaleen eli kupin syvyydestä ja muodosta. Esimerkiksi suukappale 7C on syvempi kuin 7B tai 7A, ja 7A on tässä tapauksessa syvyydeltään matalin. Suukappale 6C on taas ympärysmitaltaan pienempi kuin 7C, mutta yhtä syvä suhteessa kokoon.
Erilaisilla suukappaleilla voidaan helpottaa eri korkuisten sävelkulkujen soittamista. Kupiltaan matalampi ja ympärysmitaltaan pienempi suukappale mahdollistaa korkeampien äänien tavoittelun. Syvempi ja ympärysmitaltaan suurempi suukappale taas helpottaa matalien äänien tavoittamista. Musikkityylistä riippumatta useat ammattipasunistit pitävät pasuunakoteloissaan useita suukappaleita.
Niin kutsutuissa konserttipasuunoissa on kello-osan yläosassa ylimääräinen venttiilikoneisto ja kierreputkisto eli kvarttiventtiili. Nimensä mukaisesti venttiili alentaa pasuunan sävelkorkeutta kvartilla. Kvarttiventtiili vähentää luistin kauimmaisten asentojen käyttötarvetta ja aikaansaa vireen vaihtumisen B:stä F:ään eli kvartilla. Näin voidaan soittaa matalimpia väliääniä, joita huulitekniikalla ei tavoiteta. Bassopasuunoissa on yleensä kaksi venttiiliä, jotka muuttavat soittimen F-, G- tai Des-vireiseksi.
Kvarttiventtiilin malleja on muutamia, joista yleisin on kääntösylinteri- eli akseliventtiili. Akseliventtiili-kvarttiventtiilipasuunan liipaisin on yleensä symmetrinen, joten sen voi vaihtaa akselin päästä toiseen ilman työkaluja. Näin pasuunan voi helposti säätää sekä vasen- että oikeakätisiin soittotapoihin sopivaksi. Kello-osaa kannattelevan käden peukalolla 'painetaan' kvarttiventtiilin sivussa olevaa liipaisinta, jolloin putkien risteyskohdassa eli sylinterissä oleva venttiili kiertyy pystysuunnassa putkeen verrattuna. Liipaisimen painaminen siis johtaa sisään puhalletun ilman luistin pituutta vastaavan kierreputkiston kautta kelloon.
Pasuunan varianteissa, esimerkiksi venttiili- ja hybridipasuunassa, on kolme venttiiliä kuten trumpetissa.
Venttiilipasuuna
Venttiilipasuuna on pasuunan variantti, jossa putkistoa jatketaan luistin sijasta muiden vaskisoittimien tapaisella venttiilikoneistoilla eli yleensä pumppuventtiileillä. Pumppuventtiilit ohjaavat ilman kahteen eri rinnakkaiseen ja lyhyempään putkistoon venttiilien vierellä, jolloin saavutetaan taas yhdeksän eri yhdistelmää (vrt. kromaattinen asteikko). Yleisimmin käytössä on tenoriventtiilipasuuna, jonka pituus vastaa tavallista vetopasuunaa aisoineen. Alttoventtiilipasuuna on kooltaan lyhyt ja kontrabassopasuuna taas pitkä.
Adolphe Saxin kehittämän venttiilipasuunan rakenne poikkeaa tavallisesta pasuunasta: trumpetin tavoin siinä on kolme venttiiliä. Periaatteena on yksi venttiiliasentojen yhdistelmä kutakin vetopasuunan aisan asentoa kohti. Aisan seisemän perusasentoa ylennyksineen ja alennuksineen sisältää 32 eli 9 eri kromaattisen sävelasteikon ääntä, johon 3 venttiilillä päästään.
Venttiilipasuunan basso- tai kontrabassoversio on nimeltään cimbasso. Sitä käytetään melkeinpä ainoastaan Giuseppe Verdin ja Giacomo Puccinin säveltämän taidemusiikin esittämiseen.
Venttiilipasuuna oli suosituin 1800-luvulla, kun kierto- ja mäntäventtiilisoittimet kehittyivät nopeasti edistyneen teknologian ansiosta. Vetopasuunan suosio ohitti venttiilipasuunan jälleen 1800-luvun lopulla, kun varmatoimisia ja korkealuokkaisia vetopasuunoita valmistettiin massatuotantona. Vaikka vetopasuuna on säilyttänyt suosionsa, myös venttiilipasuuna on pysynyt suosittuna esimerkiksi Itävallassa, Italiassa, Böömissä, Määrissä, Slovakiassa, Espanjassa, Portugalissa, Etelä-Amerikassa ja Intiassa, joissa se paikoitellen on jopa lähes syrjäyttänyt vetopasuunan.
Hybridipasuuna
Hybridityyppisissä pasuunoissa on vetopasuunan luisti ja venttiilipasuunalle ominainen venttiilikoneisto. Tällainen on esimerkiksi Superbone, jota käytti Maynard Ferguson.
Ääniala
Perustyyppistä pasuunaa kutsutaan myös nimellä tenoripasuuna. Muita muunnoksia ovat sopraanopasuuna eli vetotrumpetti, alttopasuuna ja bassopasuuna. Alttopasuuna on tenoripasuunaa pienempi ja vastaavasti bassopasuuna tenoripasuunaa kookkaampi. Lisäksi on olemassa hyvin harvinaiset kontrabassopasuuna ja pikkolopasuuna.
Soittaminen
thumb|200px|Tenoripasuuna ilman kvarttiventtiiliä
Vetopasuuna
Pasuunaa pidellään vasemmalla kädellä suunnilleen kello- ja luistiosan välisestä liittymäkohdasta niin, että kello-osa nojaa vasenta olkapäätä vasten. Oikea käsi pitelee kiinni luistista, ja suu on kiinni suukappaleessa. Pasunisti säätelee äänenkorkeutta muuttamalla luistin asentoa, kun taas venttiileillä varustetun vaskipuhaltimen soittaja säätelee äänenkorkeutta venttiileillä. Luistin asentoja kutsutaan vedoiksi, ja niitä on seitsemän kappaletta. Luistin asennot sijaitsevat aisalla summittaisesti: siten pasuunan soittaminen vaatii tarkkaa kuuloa, jotta sävelet soivat puhtaasti. Jokaista vetoa kohden on mahdollista tuottaa useampi ääni, kun soittaja säätää huuliensa asentoa ja ilmanpainetta.
Pasuunan ääni on huomattavasti trumpettia pehmeämpi ja yleissävyltään käyrätorvea tummempi. Ääneen on toisaalta mahdollista saada enemmän terävyyttä kuin baritonitorven tai tuuban ääneen. Bassopasuuna on tenoripasuunaa muhkeasointisempi, alttopasuunan ääni taas muistuttaa jossakin määrin alttotorvea. Pasuunalle tyypillinen erikoisuus on glissandon helppo aikaansaanti, eli ääni 'liukuu' sävelkorkeudesta toiseen: Tällöin soittaja puhaltaa tasaisesti ja liikuttaa luistia joko alhaalta ylös tai ylhäältä alas. Pasuunan kanssa voi käyttää erilaisia sordiinoja eli kellon eteen tulevia vaimentimia. Sordiino muokkaa äänensävyä. Tavallisimpia vetopasuunamerkkejä ovat muun muassa Bach, Yamaha, Conn (yleensä orkesteripasuunoita), King, Olds, Besson ja Getzen (kevyempi musiikki), Arnolds & Sons ja Jiggs (harjoittelupasuunat).
Venttiilipasuuna
Erityisesti nopeat kuviot ja kuljetukset on helpompi tuottaa venttiilipasuunalla. Monet soittajat kuitenkin pitävät venttiilipasuunan ääntä vetopasuunan tuottamaa ääntä tukkoisempana ja vähemmän avoimena, minkä vuoksi sitä ei juuri käytetä orkesteriteoksissa. Poikkeuksiakin on: Giuseppe Verdi suosi venttiilipasuunaa, koska sillä voi toteuttaa nopeita sävelkulkuja. Monet jazz-trumpetistit käyttävät venttiilipasuunaa satunnaisesti toisena soittimenaan, koska B-viritteisessä tenoriventtiilipasuunassa on sama sormio kuin B-viritteisessä trumpetissa. Tunnettuja B-viritteistä tenoriventtiilipasuunaa soittavia muusikoita ovat esimerkiksi Maynard Ferguson, Bob Brookmeyer, Rob McConnell, Bob Enevoldsen ja Duke Ellingtonin orkesterin Juan Tizol.
Inkeroisten tehtaankirkko
Inkeroisten tehtaankirkko (Tehtaanmäen kirkko) on Inkeroisten kartonkitehtaan omistajien vuonna 1910 tehtaan työväestölle ja ympäristön asukkaille rakennuttama kivikirkko. Kirkon suunnitteli Birger Federley. Kirkkoon mahtuu noin 300 henkeä. Kirkko rakennettiin Inkeroisten kylään tehtaanmäelle, työväestön asuntojen läheisyyteen.
Sippolan kunnan papisto toimitti kirkon jumalanpalvelukset. Tehtaan kirkon seurakunta liitettiin vuoden 1999 alussa Anjalankosken seurakuntaan. Anjalankosken seurakunta kuuluu Kouvolan seurakuntayhtymään.
Belal Mansoor Ali
Belal Mansoor Ali, (, alkuperäiseltä nimeltään John Kipkorir Yego, s. 17. lokakuuta 1988) on Keniasta lähtöisin oleva keskimatkojen juoksija, joka tätä nykyä edustaa Bahrainia.
Ali sijoittui St. Etiennen maastojuoksun MM-kisoissa 2005 kymmenenneksi nuorten sarjassa. 17. heinäkuuta 2005 hän voitti alle 18-vuotiaiden MM-kisoissa Marrakechissa 1 500 metrillä kultaa ajalla 3.36,98. Kolme viikkoa myöhemmin aikuisten arvokisoissa Helsingin MM-kisoissa hän karsiutui 1 500 metrillä, mutta sijoittui 800 metrillä seitsemänneksi ajalla 1.45,55. Seuraavana vuonna Ali karsiutui Moskovan sisäratojen MM-kisoissa 800 metrin alkuerissä ja juoksi Fukuokan maastojuoksun MM-kisoissa nuorten sarjassa kahdenneksikymmenenneksiensimmäiseksi. Pekingin nuorten MM-kisoissa hän voitti pronssia 1 500 metrillä ja sijoittui 800 metrillä seitsemänneksi.
Ali karsiutui Osakan MM-kisoissa 2007 800 metrin alkuerissä, mutta juoksi 1 500 metrillä yhdenneksitoista ajalla 3.36,44. Kauden lopussa IAAF:n yleisurheilufinaalissa hän oli 800 metrillä kolmas ja 1 500 metrillä kuudes. Valencian sisäratojen MM-kilpailuissa 2008 hän karsiutui alkuerissä 1 500 metrin juoksussa. Pekingin olympialaisissa hän sijoittui 1 500 metrillä seitsemänneksi ja karsiutui 800 metrillä välierissä. IAAF:n yleisurheilufinaalissa hän oli 1 500 metrillä seitsemäs. Berliinin MM-kilpailuissa 2009 hän sijoittui 1 500 metrillä yhdeksänneksi ja karsiutui 800 metrillä välierissä. IAAF:n yleisurheilufinaalissa hän oli 1 500 metrillä kuudes. Dohan sisäratojen MM-kilpailuissa 2010 hän karsiutui 800 metrillä alkuerissä. Maanosien cupissa Splitissä 2010 hän sijoittui 800 metrillä kolmanneksi. Lontoon olympialaisissa 2012 hän oli 1 500 metrillä kymmenes.
Alia epäiltiin syntymäaikansa väärentämisestä vuoden 2005 alle 18-vuotiaiden MM-kisojen jälkeen, mutta IAAF vapautti hänet syytteistä seuraavana vuonna.
Brigantit
thumb|Briganttien alue nykyisen [[Englanti|Englannin kartalla.]] Brigantit (lat. Brigantes) olivat muinaisessa Britanniassa asunut kelttiläinen heimo. Briganttien alue oli Antoninuksen vallin eteläpuolella, ulottuen Humberin jokisuualueelle idässä ja Mersey-joelle lännessä. Roomalaiset löivät brigantit kahdesti, ennen kuin alistivat heimon lopullisesti noin vuonna 155.
Alue
Ison-Britannian lisäksi Ptolemaioksen mukaan brigantteja asui Irlannissa saaren lounaisnurkassa. On mahdollista että alueen asukkailla oli sama nimi vain sattumalta, mutta esimerkiksi molemmilla alueilla sekä Irlannissa ja Isossa-Britanniassa vaikutti myöhemmin sama Brigidin kultti, mikä saattaa viitata tiiviimpiin kulttuurillisiin yhteyksiin saarten välillä. Ptolemaios on kuitenkin ainoa historiallinen lähde, joka mainitsee Irlannin brigantit.
Brigantes ja brigantii-nimillä kutsuttuja heimoja on saattanut olla myös Galician alueella nykyisessä Espanjassa ja Alppien alueella, joilta tunnetaan Brigantium-nimisiä paikannimiä. Kulttuuri on yhdistetty usein belgeihin ja briganttien alue jäi kulttuurin ulkopuolelle.
Historia
Osissa Isoa-Britanniaa myöhäisellä esihistoriallisella ajalla vallinneesta kulttuurista on käytetty joskus nimitystä rautakausi C, jolle tyypillisiä piirteitä ovat myöhäisen La Tènen kulttuurin metalliesineet, ruukut ja kolikot. Julius Caesar kuvaili sisämaan brittien pukeutuvan eläinten nahkoihin ja harjoittaneen paimentolaisuutta. Brigantit ovat mahdollisesti kuuluneet näihin Caesarin kuvailemiin sisämaan britteihin, vaikkakin heidän tiedetään harjoittaneen myös maataloutta. Briganttien sittemmin tunnetulla alueella oli myös harvempaan rakennettuja linnavuoria verrattuna Englannin eteläosiin tai Walesiin. Briganttien alueen suurempiin keskuksiin lukeutuivat Ingelborough ja Stanwick. Löydöt etenkin Stanwickista ovat olleet runsaita ja paikka on ehkä ollut jonkinlainen pääkaupunki.
Ptolemaioksen ohella briganteista kertoi roomalainen historioitsija Tacitus. Tacitus käsittelee ajanjaksoa Claudiuksen Britannian valloituksesta kuvernööri Agricolan kauteen 43–85 jaa. Tacitus keskittyy briganttien yhteydessä kertomaan etenkin näiden kuningatar Cartimanduan ja tämän aviomiehen sisällissodasta. Myöhemmin brigantteja käsitellään lähinnä vain osana suurempaa roomalaista Britanniaa, eikä ole selvää miten briganttien civitas toimi. Joistakin roomalaisista kirjoituksista voidaan kuitenkin päätellä heimoidentiteetin säilyneen roomalaisen vallan alaisuudessakin. On epäselvää säilyikö briganttien heimoidentiteetti vielä roomalaisajan jälkeenkin. Roomalaisajan jälkeen Britannian pohjoisosaan muodostui Rhegedin kuningaskunta, mutta sen tarkkaa sijaintia ei tiedetä eikä näin ole selvää, vastasiko se mahdollisesti briganttien entistä civitas-aluetta.
Paimenmatara
Paimenmatara (Galium album) on valkokukkainen voimakastuoksuinen monivuotinen kasvi.
Ulkonäkö ja koko
Paimenmataran varsi voi kasvaa metrin mittaiseksi ja kasvupaikoille muodostuu usein takkuinen, rönsyllinen kasvusto. Koheneva varsi on särmikäs, kalju ja tyvestä vankka. Lehdet ovat tasasoukan suikeita tai pitkulaisia ja ne kasvavat kiehkuroina 6–8 lehden ryhminä varren ympärillä. Leveimmillään lehdet ovat kärkiosastaan, ja ovat lyhytotaisia ja usein hieman nahkeita. Pienet, 3–5 mm leveät tuoksuttomat kukat sijaitsevat laajoina harsuina viuhkoina kasvin latvassa. Niissä on tyypillisesti neljä valkoista terälehteä. Paimenmatara kukkii kesä-elokuussa.
Paimenmatara risteytyy helposti keltamataran (G. verum) kanssa. Lajien risteymä tunnetaan nimellä piennarmatara (G. × pomeranicum). Risteytyminen on harvinaistanut merkittävästi keltamataran esiintymiä Suomessa. Paimenmataraa muistuttavat saksanmatara eli etelänpaimenmatara (Galium mollugo) ja Etelä-Suomessa lehtimetsässä hyvin harvinaisena kasvava harsomatara (Galium intermedium).
Levinneisyys
Paimenmataraa tavataan yleisenä koko Euroopassa ja paikoitellen myös Pohjois-Afrikassa. Ihmisen mukana laji on levinnyt vieraslajiksi myös muun muassa Pohjois-Amerikkaan. Suomessa paimenmatara on yleinen koko maassa pohjoista Lappia lukuun ottamatta.
Elinympäristö
Paimenmatara kasvaa tuoreilla ja kuivilla niityillä, laitumilla ja tienvierillä.
Larry Norman
Larry David Norman (8. huhtikuuta 1947 – 24. helmikuuta 2008) oli yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä ja tuottaja. Hän tuli kansainvälisesti tunnetuksi rockvaikutteisella nykygospelillaan. Normanin äänitteet ovat merkittäviä kristillisistä aiheistaan, ja häntä pidetään usein "kristillisen rockmusiikin isänä". Normanin sanotaan vaikuttaneen merkittävästi moniin muusikoihin, sekä kristittyihin että ei-kristittyihin.
Norman on pitkään liitetty 1960-luvun lopun ja 1970-luvun alun Jesus People -liikkeeseen, vaikka on kirjoitettu, että "hän ei pidä itseään osana nuorisoon suuntautunutta ajan 'Jeesus-liikettä'".
Norman äänitti musiikkia vuodesta 1966, ja häneltä ilmestyi useita albumeita. Normanin ensimmäinen albumi I Love You äänitettiin kun hän lauloi yhtyeessä People!, ja albumi julkaistiin vuonna 1968. Yhtyeen singlenä julkaistu cover The Zombiesin nimikappaleesta meni sijalle 7 Billboardin top 20 -listalla saman vuoden kesäkuussa. Norman jätti People!-yhtyeen 1969, jolloin hän julkaisi sooloalbumin Upon This Rock ja on sen jälkeen esiintynyt sooloartistina, ja hän on levyttänyt sekä valtavirran levy-yhtiöille että riippumattomille levymerkeille.
Norman syntyi Corpus Christissä, Texasissa, mutta muutti kolmevuotiaana perheensä kanssa San Franciscoon. Hän oli suosionsa huipulla 1970-luvulla, mutta jatkoi uraansa 2000-luvulle saakka.
Normanilla oli vuonna 1972 rooli Larry Hagmanin ohjaamassa elokuvassa Valuvan kuoleman kosto.
Larry Normanin elämästä julkaistiin dokumentti lokakuussa 2008.
Varhaiset vuodet
Larry Norman syntyi Corpus Christissä, Texasissa 8. huhtikuuta 1947. Muutettuaan kolmivuotiaana perheensä kanssa San Franciscoon, Kaliforniaan, Norman kiinnostui Elvis Presleyn musiikista. Tänä aikana Larry kulki isänsä seurassa, kun tämä teki lähetystyötä vankiloissa ja sairaaloissa. Yhdeksänvuotiaana Larry alkoi kirjoittaa ja soittaa rock and roll -kappaleita koulussa, ja hän kokeili ja yhdisti hengellistä sanomaa musiikkiinsa.
Vuonna 1959 Norman esiintyi radio- ja televisiojuontaja Ted Mackin ohjelmassa The Original Amateur Hour CBS-kanavalla. Lähdettyään kotoaan 1960-luvun puolivälissä Norman muutti San Joséen, Kaliforniaan ja meni mukaan paikallisiin rockmusiikkipiireihin. Hän lämmitteli sellaisia esiintyjiä kuin The Doors ja Jimi Hendrix.
People!
Tämä menestys loppui kuitenkin lyhyeen, koska pian ilmeni kiistaa yhtyeen jäsenten ja levy-yhtiön välillä. Ensinnäkin jäsenet Normania lukuun ottamatta alkoivat harjoittaa skientologiaa ja vaativat muilta jäseniltä: "Meidän kaikkien on harjoitettava skientologiaa tai ette voi jäädä yhtyeeseen." Norman ja Mason kieltäytyivät.
thumb|Larry Norman esiintymässä San Jose Rocks Hall of Famessa 19. lokakuuta 2007.
Normanin lähdöstä huolimatta yhtyeen toinen albumi Both Sides of People vuonna 1969 sisälsi Larry Normanin säveltämän "She's a Dancer" -kappaleen. Norman ja Mason palasivat yhtyeeseen vuonna 1974 soittaakseen hyväntekeväisyyskonsertin Kalifornian yliopistossa. Myöhemmin julkaistiin myös livealbumi ''Larry Norman and People! – The Israel Tapes - 1974 A.D''.
"The Trilogyn" äänitys
Vuonna 1969 Norman äänitti ensimmäisen sooloalbuminsa Upon This Rock Capitol Recordsilla. Norman kertoi myöhemmin Contemporary Musicians -lehdelle albuminsa tavoitteistaan:
"Halusin hylätä perinteisen gospelmusiikin, murtaa kirkon ovet ja päästää hipit ja prostituoidut pyhäkköön... Halusin kertoa nälkäisten ruokkimisesta, maailmalle menemisestä... [Mielestäni] suuri osa nykyaikaisesta musiikista oli aneemia ja tarvitsi muutosta."
Vaikka vanhoilliset, uskonnolliset ryhmät eivät aina pitäneet Normanista, hänen musiikkinsa toi hänelle suuren ihailijajoukon vastakulttuuriliikkeissä. Vaikka Normanilla oli sopimus Capitol Recordsin kanssa, Paul McCartney otti yhteyttä häneen keskustellakseen tämän musiikista. Tämä tapaaminen rohkaisi Larrya, vaikka hän hieman ilkkui McCartneyta toisen albuminsa sanoituksissa ("Dear John, who's more popular now? I´ve been listening to some of Paul's new records. Sometimes I think he really is dead." kappaleelta "Reader's Digest". Katso Paul on kuollut.)
Vuonna 1972 päästyään MGM-levymerkille Norman äänitti toisen studioalbuminsa Beatles-tuottaja George Martinin kanssa. Albumin nimeksi tuli Only Visiting This Planet. Samana vuonna Normanilla oli rooli elokuvassa Valuvan kuoleman kosto.
Vuonna 1973 Norman julkaisi MGM:llä albumin So Long Ago the Garden. Norman kuitenkin uskoi, että levy-yhtiö puuttui hänen albumiensa aiheisiin, joten Norman jätti MGM:n ryhtyäkseen riippumattomaksi artistiksi.
Riippumattomana muusikkona
Jätettyään MGM:n Normania nimitettiin "itsepäisen riippumattomaksi artistiksi" 3 vuosikymmenen ajan. Norman tuotti suurimman osan musiikistaan luovina vuosinaan 1966–1978 aina People!-albumeistaan soolojulkaisuihinsa kuten Something New Under the Son. Kuolemaansa saakka hän julkaisi jatkuvasti albumeita ja äänitteitä levymerkillään Solid Rock Records.
Omien äänitteidensä lisäksi Larry Norman tuotti muutaman muun riippumattoman esittäjän musiikkia kuten Randy Stonehill ja Salvation Air Force. Maineikkain ja kiistellyin Normanin levymerkillä julkaistu albumi oli Daniel Amosin Horrendous Disc, jonka tuotti Mike "Clay" Stone.
Darkwave
Darkwave viittaa kattoterminä 1970-luvun lopulla kehittyneeseen populaarimusiikin suuntaukseen, joka syntyi  uuden aallon rockmusiikin yhteydessä. Darkwave perustui samoille lähtökohdille kuin uusi aalto, mutta se lisäsi niihin synkeitä ja syvällisiä sanoituksia sekä surumielisen pohjavireen.
Larry Norman
Riippumattomana muusikkona
Vuonna 1981 Norman ja hänen isänsä perustivat levymerkin Phydeaux Records vastatakseen siihen, että markkinoilla myytiin Normanin musiikin bootleg-äänitteitä. Normanin mukaan keräilijöiden joukossa hänen vinyylialbumeitansa myydään 400 dollarin hinnoilla.
Darkwave
Darkwave liitetään myös 1970–1980-luvun vaihteen tyylillisiin uudistuksiin. 1980-luvulla darkwave-suuntauksen sisällä kehittyi monipuolinen alakulttuuri.
Larry Norman
Riippumattomana muusikkona
Vuonna 1989 Larryn ja hänen veljensä Charlesin oli tarkoitus esiintyä Moskovassa, Neuvostoliitossa. Norman vihjaa, että hän ja hänen veljensä sairastuivat syötyään aterian, joka tarjottiin heille "erityisruokalistalta". Pian jälkeenpäin Normanin huoneeseen tuli kolme sairaanhoitajaa ("kehoiltaan kuin [amerikkalaisen] jalkapallonpelaajat", Norman kuvaili), jotka kehottivat Normania menemään sairaalaan. Norman alkoi epäillä ja kieltäytyi. Neuvostoliiton armeijan henkilökunta perui konsertin 20 minuuttia esityksen alettua. Tapauksesta huolimatta Norman palasi Venäjälle ja esiintyi Moskovan olympiastadionilla vuonna 1990. Tehtyään seitsemän menestyksekästä esitystä tuolla stadionilla Norman järjesti kaupunkiin yhtiönsä Solid Rock Recordsin sivukonttorin.
Darkwave
1990-luvun alusta lähtien darkwave-nimitystä on käytetty kapeammassa merkityksessä musiikista, joka yhdistää aineksia goottirockista ja elektronisesta musiikista, kuten synthpopista, industrialista sekä neofolkista ja keskiajan musiikista. Darkwavea pidetään toisinaan myös dark ambientin melodisempana sukulaisena.
Larry Norman
Rock- ja folkmusiikkiin
"Se on kuin jäävirta...se kasvaa, ja sitä ei voi pysäyttää."
Darkwave
1980-luku
pienoiskuva|Italialainen darkwave yhtye The Frozen Autumn. Termiä on tiettävästi käytetty ensimmäisen kerran 1980-luvulla kuvaamaan synkkää muunnelmaa uuden aallon ja post-punkin musiikista eli varhaisesta goottirockista. Tyyliä ei tuolloin vielä kutsuttu "goottilaiseksi" muualla kuin Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Ranskassa se tunnettiin nimillä coldwave tai dark synthpop ja Saksassa nimellä electrowave. Darkwave viittaa synkeisiin tai tunnelmallisiin elektronisiin musiikkiyhtyeisiin, kuten Anne Clark, Fad Cadget, Psyche ja Depeche Mode tai varhaisiin goottirockyhtyeisiin kuten Bauhaus, Joy Division, The Cure ja Cocteau Twins.
Larry Norman
Rock- ja folkmusiikkiin
Vuonna 1971 Time-lehti uutisoi Jeesus-liikkeen kasvusta, ja vaikka Larry Norman otti etäisyyttä siihen, hänestä oli tullut liikkeen seuraajien suosituimpia muusikoita. Time uutisoi, että Eric Claptonista oli tullut "Jeesus-liikkeen käännynnäinen" ja eräässä vuoden 1971 kansijutussa mainittiin liikkeen vaikuttamia jäseniä yhtyeistä Peter, Paul, and Mary ja Fleetwood Mac. Johnny Cash mainittiin myös, ja hän tuotti myöhemmin The Gospel Road -albumin ja videon.
Darkwave
1980-luku
Sen jälkeen kun uusi aalto -suuntaus kuihtui 1980-luvun lopulla, darkwave selvisi ja koki alkusysäyksen, johon vaikuttivat yhtyeet kuten Deine Lakaien, The Frozen Autumn, Love Is Colder Than Death, Love Like Bloodin varhainen musiikki, The Garden Of Delight ja Wolfsheim. Kaikkia näitä yhtyeitä oli innoittanut 1980-luvun musiikki.
Larry Norman
Rock- ja folkmusiikkiin
Norman pyrki auttamaan muusikoita, jotka kärsivät päihdeongelmista 1970-luvulla. Hän aloitti näyttelijöille ja muusikoille suunnatun raamattupiirin nimeltä "The Vineyard". Sen kasvettua folk rock artisti Bob Dylan osallistui myös opetukseen. Jälkeenpäin Dylan tutustui Normanin levyihin Only Visiting This Planet ja So Long Ago the Garden. Tänä aikana Dylan julkaisi kolme albumia, jotka olivat tyyliltään samanlaisia kuin Normanin: Slow Train Coming (1979), Saved (1980) ja Shot of Love (1981).
Darkwave
1980-luku
Samaan aikaan joukko saksalaisia yhtyeitä kuten Das Ich, Goethes Erben, Relatives Menschsein ja Lacrimosa kehittivät mahtipontisemman tyylin nimeltä neue deutsche todeskunst (uusi saksalainen kuoleman taide), joka oli höystetty saksankielisillä, runollisilla ja vertauskuvallisilla sanoituksilla. Musiikillisen käännekohdan jälkeen darkwave kattoterminä katosi käytöstä 1990-luvun lopulla. pienoiskuva|[[Hollantilainen darkwave trio Clan of Xymox.]] Kapeassa merkityksessä darkwave viittaa sekoitukseen eri musiikkityylejä, erityisesti rockin (coldwave, goottirock) ja elektronisen musiikin (synthpop, ambient ja industrial). Tämä termin käyttö on säilynyt nykyisiin piireihin. 1980-luvulla merkittävimmät darkwavea soittaneet yhtyeet olivat Attrition, Clan of Xymox, Die Form, In The Nursery ja Pink Industry. Vaikka ne yhdistettiin gootti-, darkwave- ja industrial-suuntauksiin, olivat yhtyeet aiemmin jokseenkin sopimattomia noihin suuntauksiin.
Larry Norman
Rock- ja folkmusiikkiin
Vaikka Norman sanoi vuoden 1984 haastattelussa, että hän ei tuntenut Dylania kovin hyvin, hän muisti ajatelleensa, että "Tämä on paras albumi, jonka olen koskaan kuullut." kun Slow Train Coming julkaistiin. Hän sanoi albumista: "En tule koskaan kirjoittamaan noin hyvää albumia, hän ei tule koskaan kirjoittamaan noin hyvää albumia - kukaan ei kykene siihen. Se kosketti minua joka osa-alueella. Tiedäthän miehet kamppailussa, niin kuin Dylan oli, kun hän kuoli itsellensä ja tuli kristityksi, ne ovat mielenkiintoisia... Pelkäsimme kaikki, että amerikkalaisen mielettömyyden evankelinen yksinkertaisuus vaikuttaisi häneen liikaa ja kirjoittaisi albumin, joka ei olisi hänen runouden lahjansa arvoinen. Tämä albumi on kuin rukous, se on kaunis rukous, sosiaalinen yhteys. Se on yhteys kaikille harhanäköisille ihmisille, jotka ovat vihaisia."
Darkwave
1990-luku
Kuitenkin 1990-luvun alussa kun saksalaiset yhtyeet, kuten esimerkiksi Das Ich, Deine Lakaien ja Diary of Dreams jatkoivat goottilaisen musiikin yhdistämistä post-industrialiin, alkoi darkwave vakiintua lajitermiksi. Muut yhtyeet kuten Silke Bischoff, In My Rosary, Engelsstaub, Annabelle's Garden ja Canticum Funebris liittivät synthpopiin tai goottirockiin aineksia neofolk-suuntauksesta. Tämän suhteen erikoinen on saksalainen yhtye Sopor Aeternus & the Ensemble of Shadows, joka yhdistää goottirockia folkloren ja keskiajan musiikin kanssa.
Éric Boullier
Éric René Boullier (s. 9. marraskuuta 1973, Laval, Ranska) on ranskalainen kilpainsinööri. Hän on myös F1-talliyhdistys FOTA:n varapuheenjohtaja.
Darkwave
1990-luku
Pian jälkeenpäin Yhdysvalloissa termi darkwave yhdistettiin levy-yhtiöön Projekt Records, joka käytti sanaa painetussa myyntiluettelossaan. Projekt Recordsin yhtyeiden kuten Lycian, Black Tape for a Blue Girl ja Love Spirals Downwards tunnistettavia piirteitä olivat hidas ja tunnelmallinen naislaulu, joka oli ollut joiden 1980-luvun yhtyeiden kuten Attributionin tunnuspiirteitä. Tätä musiikkityyliä kutsuttiin usein ethereal darkwaveksi tai etherealiksi. Levy-yhtiöllä on myös ollut yhteyksiä Attrition-yhtyeeseen, jonka kappaleita oli mukana yhtiön varhaisilla kokoelmilla. Toinen samantyylinen levy-yhtiö on Tess Records, jolla oli yhtyeet This Ascension, Faith and the Muse ja vuodelta 1997 Clan of Xymox, joka palasi enemmän 1980-luvun tyyliinsä soitettuaan yli kymmenen vuotta synthpopia.
Larry Norman
Rock- ja folkmusiikkiin
Irlantilainen laulaja-lauluntekijä Van Morrison ja yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä John Mellencamp ovat sanoneet ihailevansa Larry Normanin musiikkia. Yli 300 artistia on tehnyt covereita Normanin kappaleista, mukaan lukien Sammy Davis Jr.
Darkwave
Kritiikki
Eräät henkilöt goottispiireissä, kuten englantilaisskenen historioitsija Mick Mercer, ovat kritisoineet darkwave-termin käyttöä sanoen, että se on vain tapa välttää termin "goottilainen" käyttöä. Heidän mielestään darkwave ja goottielektro ovat yksi ja sama asia.
Larry Norman
Rock- ja folkmusiikkiin
Rockhistorioitsija Walter Rasmussenin väittämän mukaan Pete Townshend myönsi kerran, että The Whon vuoden 1969 albumi Tommy sai innoituksensa People!:n kappaleesta "Epic". Townshend on kuitenkin sittemmin kieltänyt yhteyden.
Darkwave
Aiheesta muualla
Kuolleen musiikin yhdistys
Larry Norman
Punkiin ja vaihtoehtorockiin
Punkpiireissä ja "Shalom Fellowship" -yhteisössä toimineet U2:n jäsenet sanoivat olevansa Larry Normanin musiikin "ihailijoita". Molemmat artistit soittivat konsertteja Yhdistyneen kuningaskunnan Greenbelt Festival-tapahtumassa vuonna 1982.
Éric Boullier
Vuodet 2010–2013 Boullier toimi Lotus F1 Teamin ja sitä edeltäneen Renault’n tallipäällikkönä. Vuodet 2014–2018 Boullier toimi McLarenin tallipäällikkönä. Hän irtisanoutui McLarenilta 4. heinäkuuta 2018.
Larry Norman
Punkiin ja vaihtoehtorockiin
Pixiesin Black Francis (oikealta nimeltään Charles Thompson IV, myöhemmin taiteilijanimeltään Frank Black) tutustui Larry Normanin musiikkiin 13-vuotiaana nähtyään hänet konsertissa. Tänä aikana Thompson sanoi Normanista: "Minusta uskonnolliset ihmiset eivät tainneet juuri kunnioittaa Larry Normania... hänellä kun oli kapinallisempi rock'n'roll-tyyppinen maine." "Pukeuduin kuin hän, näytin samalta kuin hän, hän oli ehdoton idolini." Basisti Kim Dealin mukaan Pixiesin vuoden 1987 ep:n Come On Pilgrim nimi on peräisin iskulauseesta, jota Norman käytti konserteissaan. Samoin kappaleessa "Levitate Me" on samantapainen Normanin iskulause. Äänittäessään Pixiesin albumia Surfer Rosa tuottaja Steve Albini tunnisti Pixiesin viittaukset ja ymmärsi, että hänellä ja Black Francisilla oli molemmilla "sama viehtymys" Normanin musiikkiin. He keskustelivat Larry Normanista pitkään äänittäessään albumia. U2:n jäsenet esittelivät Normanin Black Francisille, kun Pixies esiintyi heidän kanssaan samalla kiertueella 1992. Frank Blackin soololevy Frank Black and the Catholics (1998) sisältää coverin Larry Normanin kappaleesta "Six-Sixty-Six." Vuonna 2005 hän esiintyi Larry Normanin kanssa konsertissa, jonka odotettiin jäävän Normanin viimeiseksi. Parivaljakko esitti Normanin vuoden 1978 kappaleen "Watch What You're Doing."
Larry Normanin veli Charles Normal on vaihtoehtorockkitaristi, joka esiintyi myös kesän 2005 konsertissa. Hän soittaa nykyisin yhtyeessä Guards of Metropolis (aiemmin Softcore) sekä Frank Blackin Catholics-taustayhtyeessä.
Nykyajan kristilliseen musiikkiin
Larry Normanin suhde kristinuskon kirkkoon ja nykyajan kristilliseen musiikkiin on ollut vuosia eripurainen. Portlandin uutis- ja radioasema KXL:n mukaan Normanin yhteiskunta-asema aiheutti kiistaa vanhoillisten kristittyjen joukossa. Hänen näkemyksensä rasismista ja köyhyydestä toivat hänelle tappouhkauksia 1970-luvulla. Kristillisissä kirjakaupoissa Normanin musiikki oli julistettu pannaan, ja se on yleisesti vielä voimassa. Pannaan julistaminen ei johtunut ainoastaan Normanin yhteiskunta-asemasta, vaan myös hänen suosimastaan seurastaan. Norman sanoi eräässä haastattelussa:
Porsche Supercup Unkarin Grand Prix 2006
Porsche Supercup Unkarin Grand Prix 2006 oli Porsche Supercup -kauden 2006 kymmenes osakilpailu, joka ajettiin 6. elokuuta Hungaroringin moottoriradalla Unkarissa. Kilpailu ajettiin Formula 1:sten Unkarin GP:n ohessa.
Éric Boullier
Ura
Boullier on valmistunut ranskalaisen Institut Polytechnique des Sciences Appliquees insinööritieteiden koulusta, jossa hän opiskeli ilmailu- ja avaruusaluksien suunnittelua. Vuonna 2008 Boullieristä tuli Gravity Sport Managementin toimitusjohtaja.
Sijoitusyhtiö Genii Capital osti vuonna 2009 Renault F1 Team -tallin, ja Boullier nimettiin vuoden 2010 alussa sen tallipäälliköksi. Vuonna 2012 Boullier jatkoi Lotus F1 Team -nimeä kantavan tallin tallipäällikkönä. Vuoden 2014 alussa hän erosi Lotuksen tallipäällikön tehtävistä, ja myöhemmin hän siirtyi McLarenin kilpailutoimintojen johtajaksi. Samalla hänet nimitettiin Martin Whitmarshin tilalle tallin uudeksi tallipäälliköksi. Heinäkuussa 2018 Boullier irtisanoutui McLarenin tallipäälikön paikalta. Ratkaisun taustalla olivat McLarenin heikot suoritukset edeltävinä vuosina.
III (Atomirotan albumi)
III on Atomirotan kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 13. huhtikuuta 2018. Se debytoi Suomen virallisen listan sijalla 4, ja fyysisen albumilistan sijalla 2. Albumi valittiin ilmestymisensä tiimoilta Radio Helsingin viikon levyksi.
Kappalemateriaalista vastaavat Rane Raitsikka ja Mikko Sarjanen ovat kuvailleet albumia edeltäjiään syvällisemmäksi. Albumilla vierailevat Guns N’ Rosesin Dizzy Reed, Queens of the Stone Agen ex-rumpali Gene Trautmann sekä Sami Yaffa.
Vastaanotto
Albumi sai pääosin hyvän vastaanoton. Helsingin Sanomien Jarkko Jokelainen sanoi viimeistään kolmannen levyn vakiinnuttaneen yhtyeen omaleimaisen konseptin. Soundin Antti Granlund totesi yhtyeen tuoneen albumillaan suomirockin 2010-luvulle, ja piti rytmikkään urbaaneita rockkappaleita mallin ottamisen arvoisina. Keskisuomalaisen Arttu Seppänen kuvaili albumia yhtyeen eheimmäksi, mutta totesi kappaleiden sanoitusten olevan varsin yksipuolisia.
Larry Norman
Nykyajan kristilliseen musiikkiin
"Kirkot eivät aikoneet hyväksyä minua, kun näytän katutyypiltä pitkissä hiuksissa ja farkuissa. He eivät pitäneet äänittämästäni musiikista, ja minulla ei ollut halua julistaa ilosanomaa kääntyneille."
Kysyttäessä onko hänen vuoden 1969 albuminsa Upon This Rock "kristillinen", Norman vastasi:
"Ei, se ei ollut kristillinen albumi niille uskoville, jotka halusivat, että kaikki pitää sanoa selkeästi. Se oli enemmänkin katutappelu. Sanoin [kristityille]...Tämä albumi ei ole teille." Vuonna 1984 Norman sanoi mielipiteensä kristillisestä musiikista: "Olen tyytyväinen siihen, mitä Englannissa ja Euroopassa tapahtuu...mutta en ole järin innoissani kristillisen musiikin kaupallistumisesta Yhdysvalloissa." Kaksi vuotta ennen vuoden 1984 haastattelua hän valitti, että kristillinen musiikki tarkoittaa yleensä "kehnoa ajattelua, epärehellisiä kielikuvia ja huonoa runoutta" ja sanoi, että "En ole koskaan päässyt sen järkytyksen yli, kuinka huonoja ne sanoitukset ovat."
Kuitenkin viime vuosina monet nykyajan kristillisen musiikin esittäjät ovat nimenneet Normanin musiikkinsa vaikuttajakseen, erityisesti kristillisen rockmusiikin alalajissa. Hänet mainitaan usein vaikuttajaksi Keith Greenin ja Randy Stonehillin kristinuskoon kääntymiseen. (Molemmista nimittäin tuli kristillisiä artisteja.) Hän antoi haastatteluja lehdille, jotka käsittelevät nykyajan kristillistä musiikkia ja otti vastaan alan palkintoja. Kysyttäessä suhteestaan nykyajan kristilliseen musiikkiin ja omaan musiikkiinsa, Norman vastasi: "Olen iloinen, jos olen rohkaissut muita artisteja."
thumb|Simpsonit-sarjakuvan parodia Larry Normanista.
Kuolema
Norman kuoli 24. helmikuuta 2008 kotonaan Salemissa, Oregonissa perheensä ja ystäviensä läheisyydessä. Päivää aiemmin hän kirjoitti viestin kotisivulleen koskien sydänsairauttaan:
"Olo on kuin olisin Cracker Jack -[karkki]pakkauksessa oleva yllätyspalkinto, jota Jumalan käsi kurottaa nostaakseen minut ylös. Olen ollut kuukausien ajan lääkityksessä. Haavani suurenevat koko ajan. On vaikeata hengittää. Olen valmis lentämään kotiin. En ole täällä kauempaa. En voi sille mitään. Sydämeni on liian heikko. Haluan sanoa hyvästit kaikille. Menneinä aikoina olette avomielisesti tukeneet minua rukouksin ja taloudellisesti, ja tarvitsemme varmaan vieläkin tukea. Haluan tulla haudatuksi yksinkertaisessa honka-arkussa, jossa on kukkia sisällä. Haluaisin työntää pimeyden pois niin urheasti kuin voin. Sivuilleni tulee tietoa hautajaisistani, jos jotkut teistä haluavat osallistua. Emme tiedä päivää, jolloin kuolen. Hyvästi, näkemiin, tapaamme vielä."
Yksityiselämä
Larry Norman on maineikas erikoisesta luonteestaan. Q.Stone-yhtyeen Sakari Löytty on kuvaillut Kotimaa-lehden jutussa, että "Larry oli jonkin sortin luova hullu. Hän saattoi nukkua studion nurkassa ja yhtäkkiä vetää hienoja ideoita takataskustaan." Mikko Löytty kertoo Soundi-lehden haastattelussa, että Normanin kanssa oli aluksi pelottavaa työskennellä: ”Se oli semmoinen singahteleva kumiukko, josta ei ikinä tiennyt, mitä se seuraavaksi tekisi.”
Norman oli kahdesti naimisissa, molemmat liitot päättyivät eroon. Hänen entisiin ystäviinsä kuului kristityt muusikot Randy Stonehill, Daniel Amos, Tom Howard ja Steve Scott. Normanin kuoleman jälkeen World-lehti uutisoi, että Larrylla oli suhde australialaisen naisen, Jennifer McCallumin kanssa vuoden 1988 kiertueen aikana. Heille syntyi avioliiton ulkopuolinen poikalapsi. McCallumin sanoi julkistaneensa tiedon vasta nyt, koska Daniel Robinson, Larryn poika, oli jätetty osattomaksi Normanin testamentista.
Dokumentti
Vuonna 2008 Normanin elämästä tehtiin dokumentti Fallen Angel: The Outlaw Larry Norman. Sen tuotti David DiSabatino, joka on tehnyt dokumentin myös Lonnie Frisbeesta. Dokumentti näytettiin Chicagon Wheaton Collegessa lokakuussa 2008, samassa yhteydessä Randy Stonehillin konsertin kanssa.
Diskografia
1960-luvulta alkaen Larry Norman on osallistunut yli 90 albumin tekoon, mukaan lukien kokoelmalevyt ja konsertti-bootleg-äänitteet. Nämä äänitteet on julkaistu eri levy-yhtiöillä ja eri esittäjien kanssa. Alla on mainittu osa Normanin tuotannosta.
Lastensairaala
thumb|Lastensairaalan potilas St. Louisissa Lastensairaala on sairaala, joka keskittyy hoitamaan kasvuikäisiä. Erilliset lastensairaalat yleistyivät 1900-luvulla, kun lasten sairaanhoito erikoistui omaksi lääketieteen haarakseen. Tyypillisesti lastensairaalassa kiinnitetään enemmän huomiota potilaiden psykososiaaliseen puoleen: vanhempien vierailuja helpotetaan ja pitkäaikaispotilaat voivat saada kouluopetusta.
Lastensairaalat Suomessa
Suomen ensimmäinen lastensairaala, myöhempi Lastenklinikka, perustettiin Helsinkiin vuonna 1893. Se hoiti potilaita keskosista 16-vuotiaisiin, joskus 18-vuotiaisiin, asti. 1900-luvun alkupuolella lastensairaaloita perustettiin muihin suuriin kaupunkeihin, muun muassa Tampereelle. Tietyt hoidot, kuten syöpäpotilaiden kantasolusiirrot ja vaativa lasten sydänkirurgia, oli kuitenkin keskitetty koko maassa Helsingin Lastenklinikalle.