cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Luomuhappo
Ura
Freakdance Records julkaisi 2004 Luomuhapon seuraavan albumin Pog-O-Matic Pogómen 3000000. Äänitettä painettiin 700 kpl ja se myi loppuun lyhyessä ajassa. Joulukuussa 2005 Luomuhappo julkaisi Borealophitecus (suom. "pohjoisen apina") -nimisen albumin kasetilla, josta tehtiin sata yksitellen numeroitua kopiota. Albumi on myös ladattavissa ilmaiseksi Freakdance Recordsin nettisivulta, yhtä vain kasetilta löytyvää salaraitaa lukuun ottamatta.
Keväällä 2007 hongkongilainen Faerie Dragon -levymerkki julkaisi maailmanlaajuisesti lisensoidun digipak-uusintapainoksen Luomuhapon Pog-o-Matic Pogómen 3000000 -albumista.
2007 Häkkinen siirtyi tuottamaan taustoja Hulabaloo-nimiselle kotimaiselle rap-duolle käyttäen taiteilijanimeä Puukko-Jere. 3rd Rail Music julkaisi yhtyeen Sirkusteltta-nimisen debyyttialbumin toukokuussa 2008.
Freakdance Records julkaisi helmikuussa 2012 Luomuhappo-albumin. Pallit ja Sielu-albumi tuli maailmanlaajuiseen jakeluun CD- ja digitaaliformaatissa. Kotimainen hiphop-artisti Pyhimys on albumilla vierailevana artistina kappaleessa "Sputnik", lisäksi levyllä on Luomuhapon remix-versio Trio Tetris-yhtyeen kappaleesta "Kappahalli".
Metro International
Metro International on ruotsalainen mediatalo, jonka pääkonttori sijaitsee Luxemburgissa. Metro julkaisee ilmaisjakelulehtiä arkipäivisin ympäri maailman. Metro perustettiin Tukholmassa vuonna 1995. Pääkonttori siirrettiin Lontooseen vuonna 1998 ja sittemmin Luxemburgiin.
Metroa on julkaistu pääkaupunkiseudulla vuodesta 1999 alkaen. Lehden Helsingin-painos siirtyi Sanoman omistukseen 1. syyskuuta 2006. Samaan konserniin kuului jo ennestään Uutislehti 100. Uutislehti 100 ja Metro jatkoivat aluksi ilmestymistään rinnakkain profiloituen hieman eri kohderyhmiin ja jakelualueisiin. Myöhemmin Uutislehti 100 lakkautettiin ja muutamia sen osastoja, kuten suosittu tekstiviestipalsta, siirrettiin Metroon. Metro-lehden nimeksi muutettiin HS Metro vuonna 2016. Keväällä 2020 ilmoitettiin HS Metro-lehden lopettamisesta. Viimeisen numeron ilmestymispäivä oli 17. huhtikuuta 2020.
Historia
Metro-konseptin loi ruotsalainen mediayhtiö Modern Times Group. Ensimmäinen Metro-lehti näki päivänvalon Tukholmassa helmikuussa 1995. Metro irrottautui Modern Times Groupista omaksi yhtiökseen Metro International S.A:ksi elokuussa 2000 ja se on listattu Tukholman pörssiin. Metro laajenee voimakkaasti uusille markkinoille ja on maailman suurin ja nopeimmin kasvava kansainvälinen kaupunkilehti. Tällä hetkellä Metro ilmestyy 21 maassa ja yli 100 suurkaupungissa. Lukijoita on päivittäin yli 21 miljoonaa.
Metron julkaisukaupungit
linkki=https://fi.wikipedia.org/wiki/Tiedosto:MetroNewspaperMap.PNG|pienoiskuva|500x500px|Maat, joissa Metro ilmestyy (merkitty vihreällä).
Sosnowiec
Sosnowiec  on kaupunki Etelä-Puolassa, Katowicen naapurissa. Vuonna 2010 siellä oli 218 422 asukasta. Sosnowiec on perinteinen kaivoskaupunki jossa on ollut raskasta teollisuutta, mutta viime vuosikymmeninä se on kehittänyt kaupan ja palvelualan työpaikkoja. Kaupungissa toimii Sleesian yliopisto, teknillinen korkeakoulu ja lääketieteellinen akatemia.
Aiheesta muualla
alt=Sosnowiecin keskustaa|vasen|pienoiskuva|250x250px|Sosnowiecin keskustaa
Habarovskin aluepiirin lippu
thumb|250px|Habarovskin aluepiirin lippu Habarovskin aluepiirin lippu on Venäjällä sijaitsevan Habarovskin aluepiirin tunnus. Se hyväksyttiin käyttöön 28. heinäkuuta 1994 ja sen mittasuhteet ovat 2:3. Lippu on jaettu keskeltä kahdeksi yhtäsuureksi palkiksi, joista ylempi on valkoinen ja alempi vaaleansininen. Vasemmassa kulmassa on vihreä tasasivuinen kolmio. Sininen symboloi kauneutta, lempeyttä ja suuruutta kuten myös alueen suuria vesivaroja. Vihreä symboloi toivoa, iloa ja yltäkylläisyyttä sekä alueen kasvillisuutta ja eläimiä, "taigan rajatonta merta". Valkoinen symboloi puhtautta, hyvyyttä ja viattomuutta (vaatimattomuutta). Valkoinen väri edustaa myös pilvetöntä, rauhallista taivasta ja alueen asukkaiden puhtaita ajatuksia.
Rita Levi-Montalcini
Rita Levi-Montalcini (22. huhtikuuta 1909 Torino – 30. joulukuuta 2012 Rooma ) oli italialainen neurologi. Hänelle myönnettiin vuoden 1986 Nobelin lääketieteen palkinto yhdessä yhdysvaltalaisen Stanley Cohenin kanssa. Palkinto annettiin solujen kasvutekijöihin liittyvistä solubiologiaa mullistaneista tutkimuksista. Levi-Montalcini oli 103-vuotiaana pisimpään elänyt Nobel-palkinnon saaja. Hän oli Italian elinikäinen senaattori vuodesta 2001.
Nobel-palkinto
Nobel-palkinto annettiin solujen ja elinten kasvun ymmärtämisestä. Levi-Montalcini ja Stanley Cohen löysivät hermokasvutekijän (Nerve Growth Factor, NGF) ja epidermaalisen kasvutekijän (Epidermal Growth Factor, EGF). He osoittivat, miten solun kasvua ja erilaistumista säädetään. Löydöt olivat uraauurtavia perustutkimuksen kannalta. Ne auttoivat myös ymmärtämään monia tauteja kuten dementiaa ja kasvaimia sekä haavojen paranemista. Keksinnön uskottiin parantavan hoitomenetelmiä ja edistävän lääkkeiden kehitystä. NGF oli ensimmäinen tunnettu neurotrofinen tekijä. Neurotrofiset tekijät ovat valkuaisaineita, jotka säätelevät hermoston kehitystä ja toimintaa. Hermon kasvutekijän tuotanto lisääntyy tulehduksissa ja niillä on yhteyksiä moniin sairauksiin, muun muassa Alzheimerin tautiin, masennukseen, kipuun ja astmaan. EGF stimuloi ihon ja silmän sarveiskalvon kehitystä. Myöhemmin Cohen ja muut osoittivat, että EGF stimuloi useiden erilaisten solujen kehitystä. Myöhemmin on löydetty useita muitakin kasvutekijä, kuten DGF, interleukiini FGF ja ECGF.
Ura
Levi-Montalcini päätti opiskella lääketiedettä perhetuttavan kuoltua syöpään. Hän opiskeli Torinossa lääketiedettä 1930–1936 Giuseppe Levin ohjaamana. Valmistuttuaan hän työskenteli Levin assistenttina. Benito Mussolinin vuonna 1938 julistama Manifesto della Razza ja juutalaisvastaiset lait heikensivät hänen tieteellistä uraansa Italiassa. Syyskuussa 1946 hän sai professori Victor Hamburgerilta kutsun lukukaudeksi Washingtonin yliopistoon St. Louisissa (Missouri, Yhdysvallat). Lukukausi venyi 30 vuodeksi. Yhdysvalloissa hän eristi yhteistyössä Cohenin kanssa epidermaalisen kasvutekijän (Epidermal Growth Factor, EGF) syöpäkudoksesta, jossa hermot kasvoivat nopeasti. He loivat käsitteen neurotrofinen tekijä. Levi-Montalcini sai professorin arvon vuonna 1958. Vuodesta 1962 hän työskenteli sekä Roomassa että St. Louisissa. Hän ohjasi Roomassa neurobiologian tutkimuskeskusta 1961–1969 ja solubiologian laboratoriota 1969–1971.
Perhe
Levi-Montalcinin perhe on sefardijuutalainen. Isä Adamo Levi oli sähköinsinööri ja lahjakas matemaatikko. Äiti Adele Montalcini oli lahjakas maalari. Vanhin veli Gino Levi-Montalcini (k. 1974) oli kuuluisa italialainen arkkitehti ja professori Torinossa. Viisi vuotta vanhempi sisko Anna elää Torinossa. Kaksossisko Paola Levi-Montalcini (k. 2000) oli tunnettu maalari. Levi-Montalcini on kirjoittanut omaelämäkerran vuonna 1988: In Praise of Imperfection: My Life and Work. Basic Books, New York.
Palkinnot ja kunnianosoitukset
Vuonna 1968 Levi-Montalcini valittiin kymmenentenä naisena Yhdysvaltain kansallisen tiedeakatemian jäseneksi. Hän sai Nobel-palkinnon vuonna 1986. Samana vuonna hänelle myönnettiin myös Albert Lasker -palkinto lääketieteellisestä perustutkimustyöstä.
Vuonna 1987 hän sai National Medal of Sciencen. Palkinnon myöntää Yhdysvaltain presidentti merkittävästä tieteellisestä saavutuksesta.
Vuonna 2001 Italian presidentti Carlo Azeglio Ciampi nimitti Levi-Montalcinin Italian elinikäiseksi senaattoriksi.
Mark Jordon
Mark Jordon (s. 25. tammikuuta 1965 Oldham, Lancashire, Englanti) on englantilainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten konstaapeli Phil Bellamyn roolista englantilaisessa draamasarjassa Sydämen asialla. Hän näytteli konstaapeli Bellamya sarjassa 15 vuoden ajan 1992–2007. Lisäksi hän on näytellyt lukuisissa muissa sarjoissa, kuten Kyläsairaala, Coronation Street ja Emmerdale. Jordon on myös ohjannut ja tuottanut vuonna 2006 ilmestyneen lyhytelokuvan To the Sea Again.
Yksityiselämä
Jordon meni naimisiin näyttelijä Siobhan Finneranin kanssa vuonna 1997, pari erosi vuonna 2014.Heillä on kaksi lasta, Joseph ja Poppy. Jordon seurustelee nykyään Emmerdale-näyttelijä Laura Nortonin kanssa.
Gabi Hakanen
Kari ”Gabi” Uolevi Hakanen (s. 3. marraskuuta 1962 Jyväskylän maalaiskunta) on Jyväskylästä kotoisin oleva suomalainen äänittäjä, äänilevytuottaja ja muusikko. Musiikkiura alkoi Imatralla 1970-luvun lopulla. Musiikkialalla hän on toiminut päätoimisesti vuodesta 1981 lähtien. Työpaikkoja ovat olleet mm. Musiikki-Fazer 1983–1990 (City Musiikki, Levy Forum) ja Oy EMI Finland Ab (kotimaisen tuotannon päällikkö / A&R manager) 1992–1999 ja 2004–2009. Hakanen perusti Kauko Röyhkän kanssa vuonna 1990 Herodes-levy-yhtiön, jonka artisteja olivat tuolloin mm. Kauko Röyhkä, Tuomari Nurmio, Sir Elwoodin hiljaiset värit, Wilma, Maritta Kuula ja Ali Alikoski. Herodes myytiin EMI:lle vuonna 1992 Hakasen siirryttyä monikansallisen yhtiön A&R-tuottajaksi.
Hakanen on tuottaja-uransa lisäksi soittanut myös useissa suomalaisissa yhtyeissä. Ensimmäinen oma levyttänyt yhtye Stressi sijoittui jaetulle toiselle sijalle Rockin SM-kisoissa vuonna 1980. Stressi-yhtyeen esikuvina toimi musiikillisesti ja tyylillisesti Devo, Kraftwerk ja Gary Numan. Stressi julkaisi urallaan yhden, bändin nimeä kantaneen albumin vuonna 1981 Musiikki-Fazerin Kräk!-levymerkillä. Yhtyeen muita jäseniä olivat mm. Martti Salminen (Zen Cafe, Kauko Röyhkä Combo), Mauri Sumen (EVE, Leningrad Cowboys, elokuvasäveltäjä) ja Jesu Hämäläinen (Pelle Miljoona ja Yö).
Hakanen muutti Helsinkiin vuonna 1983, jolloin hänet pestattiin Musta Paraati -yhtyeeseen. Muita bändejä tai artisteja, joiden kanssa hän on esiintynyt livenä, ovat mm. Jimi Sumen Project, Musta Paraati, Pin Ups, Jari Loisa (ex Siberia), Kauko Röyhkä Combo, Irwin Goodman ja Tapio Liinoja.
Huhtikuussa 2012 Hakanen otti vastaan Sony Music Finlandin A&R-tuotantojohtajan tehtävät samalla kun Hakasen yhtiökumppani Wemppa Koivumäki otti vastaan Sony Music Finlandin toimitusjohtajan tehtävät. Ratas Music Group Oy jatkaa toimintaansa omana yksikkönä Hakasen ja Koivumäen alaisuudessa.
Musiikkidokumentteja ja -videoita Hakanen alkoi tehdä vuonna 2009. Valmistuneet dokumentit ovat: Esko Salminen - Minä ja Shakespeare (2009), Ilkka Alanko - Poplaulajan työpäivä (2010), Happoradio - Jälkiä 2001 - 2011 (2011), Topi Sorsakoski - Tummansininen sävel (2011), Neljä Ruusua - Haloo dokumentti (2012), Haloo Helsinki! - Maailma on tehty meitä varten kesäkiertue (2012), Tapani Kansa - Suomiviihteen elävä legenda (2013) ja Irina - Mikä mahtaa olla in? (2014). Musiikkivideoita ovat mm. Haloo Helsinki! -yhtyeen "Huuda!", "Maailma on teht meitä varten", "Carpe Diem", "Vieri vesi vieri", "Maailman toisella puolen" ja "Kuule minua", Ilkka Alanko "Kullanhuuhtoja", Irina "Jälki" ja The Blanko "Feel".
Hakanen on toiminut myös monta vuotta ESEK:n äänitejaoston jäsenenä ja varapuheenjohtajana. ESEK:n toiminta muuttui vuoden 2013 alussa MES:ksi (Musiikinedistämissäätiö), jonka puheenjohtajana Hakanen toimii. Vuoden Tuottaja Emma-palkinnon Hakanen sai yhdessä Rauli "Rake" Eskolinin kanssa vuonna 2003 Tiktakin, CMX:n ja Happoradion tuotannoista, 2013 Haloo Helsinki! -yhtyeen Vuoden Pop-albumista "Maailma on tehty meitä varten", sekä 2015 Haloo Helsinki! -yhtyeen Vuoden albumista ja Vuoden Pop-albumista "Kiitos ei ole kirosana".
Hakanen perusti uuden musiikkiyhtiön Vallila Music House Oy:n.
Nummijärven kirkko
Nummijärven kirkko on Kauhajoella, Nummijärven kylässä sijaitseva puukirkko. Sen rakentaminen aloitettiin vuonna 1929 valtioneuvoston myönnettyä kyläläisille maa-alueen ja rakennustarpeita hautausmaan ja rukoushuoneen rakentamiseksi. Kirkon suunnittelusta vastasi arkkitehti Matti Visanti ja kirkko valmistui lopulta vuonna 1934.
Nummijärven kirkko voidaan jakaa kahteen eri osaan. Kirkkosali on suorakaiteen muotoinen ja siitä erottuu tätä tilaa matalampi siipirakennus. Siipirakennuksessa sijaitsevat sakasti sekä seurakuntasali, joka on mahdollista ovia avaamalla yhdistää osaksi kirkkosalia.
Kirkossa tehtiin korjauksia vuoden 1984 aikana. Tuolloin tehtyjen parannusten suunnittelusta vastasi alkuperäisen arkkitehdin poika, Markus Visanti yhdessä vaimonsa Irmelin kanssa.
Kauhajoen muut kirkot
Kauhajoella sijaitsee kaksi muuta kirkkoa:
Vladimir Vikulov
Vikulov oli parhaita pelinrakentajia 1960- ja 1970-luvuilla. Hänen ketjukavereinaan pelasivat muun muassa Anatoli Firsov, Viktor Polupanov, Valeri Harlamov, Aleksandr Maltsev, Boris Aleksandrov ja Viktor Žluktov. Vikulov pelasi 520 liigaottelua tehden 283 maalia Neuvostoliiton mestaruussarjassa vuosina 1964–1979. Hän edusti TsSKA Moskovaa ja SKA Leningradia. Neuvostoliiton maajoukkueessa hän pelasi 195 maaottelua tehden 109 maalia vuosina 1965–1979.
Vikulov voitti Neuvostoliiton maajoukkueessa olympiakultaa Grenoblessa 1968 ja Sapporossa 1972, seitsemän maailman- ja kuusi Euroopan mestaruutta.
Vikulov kuoli Moskovassa 9. elokuuta 2013, 67-vuotiaana.
Allan Hallila
pienoiskuvaAllan Tuomas Hallila (16. lokakuuta 1917 Seinäjoki – 16. tammikuuta 1978 Seinäjoki) oli suomalainen kenraali.
Hallila avioitui 1942 Eila Maija Alastalo (s. 12.10.1919, Ruovesi) kanssa. Avioparille syntyivät lapset Anja Marjatta (s. 23.10.1943), Erkki Antti (s. 17.4.1946) ja Heikki Tuomas (s. 26.3.1949).
Lahden seutukunta
Väestönkehitys
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty seutukunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.
Simone Sannibale
Simone Sannibale (s. 10. maaliskuuta 1986 Albano Laziale, Italia) on italialainen jalkapalloilija, joka edustaa Serie A -seura Laziota. 186 senttimetriä pitkän Sannibalen pelipaikka on puolustaja.
Sannibale on Lazion oma kasvatti, joka nousi edustusjoukkueen rinkiin ensimmäisen kerran vuonna 2004. Hän ei kuitenkaan ole toistaiseksi saanut peliaikaa liigaotteluissa, vaan hankkinut pelikokemusta lainavisiiteillä alasarjaseuroihin.
Matti Joensuu
Matti Heikki Sakari Joensuu (4. toukokuuta 1915 Janakkala – 17. lokakuuta 2003 Helsinki) oli suomalainen pappi. Joensuu, joka oli kirkollisen avioliittoneuvonnan uranuurtaja Suomessa, toimi Kirkon perheasiaintoimikunnan perheasiain sihteerinä 1953–1965 ja 1968–1978 sekä Kirkkojen maailmanneuvoston perheasiaintuntijana Genevessä 1965–1968. Hän kirjoitti muun muassa teokset Vaikea avioliitto, Avoliitto, avioliitto, perhe ja Työtoveruus ja intiimisuhteet sekä muistelmateoksen Perheiden kanssa naimisissa.
Valerio Arri
Valerio Arri (22. kesäkuuta 1892 – 2. heinäkuuta 1970) oli italialainen kestävyysjuoksija ja olympiamitalisti. Hän voitti pronssia maratonilta Antwerpenin olympialaisista 1920 Jüri Lossmannin ja Hannes Kolehmaisen jälkeen juostuaan ajan 2.36.32,8.
Irina Hazova
Irina Hazova (, o.s. Artemova, s. 20. maaliskuuta 1984 Sarov, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen maastohiihtäjä.
Hazova – tuolloin vielä Artemova – sai junioreiden MM-kilpailuissa pronssia 15 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa Sollefteåssa 2003. Seuraavana talvena hän voitti Strynissä junioreiden maailmanmestaruuden 5 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa, 15 kilometrin perinteisen tyylin yhteislähtökilpailussa ja 4 × 5 kilometrin viestissä. Sapporon MM-kilpailuissa 2007 hän oli yhdistelmäkilpailussa 24:s. Vancouverin olympialaisissa 2010 hän sijoittui parisprintissä Natalja Korosteljovan kanssa pronssille, yhdistelmäkilpailussa 13:nneksi ja 10 kilometrillä 20:nneksi.
Hazova jäi kesällä 2007 kiinni dopingin käytöstä ja sai kahden vuoden kilpailukiellon.
Hazova lopetti uransa maastohiihtäjänä vuonna 2015.
Horacio Accavallo
thumb|Horacio Accavallo ja Katsuyoshi Takayama. Horacio Accavallo (14. lokakuuta 1934 Villa Diamante, Lanús, Argentiina – 13. syyskuuta 2022 ) oli argentiinalainen kärpässarjan (50 kg) nyrkkeilijä. Hän otteli ammattilaisena vuosina 1956—1967 ja saavutti 75 voittoa, joista 34 tyrmäyksellä, kaksi häviötä ja kuusi ratkaisematonta.
Accavallo nyrkkeili alkuaikoinaan pääasiassa kotimaassaan Argentiinassa, missä hän oli melko ylivoimainen. 1. maaliskuuta 1966 hän voitti Tokiossa WBA ja WBC:n 15-eräisessä mestaruusottelussa Katsuyoshi Takayaman. Accavallo oli ollut hallitsevan maailmanmestarin Salvatore Burrunin ykköshaastaja, ja kun tämä ei ollut suostunut ottelemaan Accavalloa vastaan, menetti hän mestaruutensa, joka ratkaistiin Accavallon ja Takayaman välillä.
Accavallo lopetti nyrkkeilyuransa hallitsevana WBA ja WBC-maailmanmestarina puolustettuaan mestaruutta 15-eräisessä kamppailussa Hiroyuki Ebiharaa vastaan.
Aiheesta muualla
luettelo ammattinyrkkeilyotteluista boxrec.comissa
Fantastinen sinfonia
Fantastinen sinfonia op. 14 on Hector Berliozin säveltämä orkesteriteos vuodelta 1830. Sinfonian alaotsikko kuuluu: ”Episodi erään taiteilijan elämästä.”
Vaikka sinfonian taustalla on Berliozin ja näyttelijätär Harriet Smithsonin myrskyisä rakkaustarina, on sinfonia omistettu Venäjän keisarille Nikolai I:lle.
Ensimmäinen osa
thumb|right|Sinfonian johtoaihe.
Fantastisen sinfonian ensimmäinen osa "Unelmia, intohimoja" (Rêveries. Passions) kertoo taiteilijan pakkomielteestä: hän kaipaa ihanteellista rakastettua. Hän kohtaa neidon, joka on juuri sellainen kuin taiteilija on unelmissaan toivonut. Hän rakastuu tähän epätoivoisesti, mikä herättää hänessä iloa, mustasukkaisuutta ja raivoa. Mutta lopussa korostuvat taiteilijan tuntema lempeys ja suru sekä uskonnon suoma lohtu.
Osan alku on hidas ja täynnä uneliasta melankoliaa. Sinfonian johtoaihe perustuu Berliozin nuoruudensävellykseen.
Käyrätorvien ja viulujen arpeggioiden jälkeen musiikki kiihtyy, ja pian viulut ja huilu soittavat taiteilijan rakastettua kuvaavan teeman, joka toistuu eri muodoissa kaikissa sinfonian osissa ja toimii näin sitä yhdistävänä motiivina. Kehittely- ja kertausjaksossa musiikki muuttuu energiseksi. Sitten orkesterin nopeiden ja dramaattisuutta tavoittelevien sointujen jälkeen kuullaan viipyilevänä soiva osio, kooda – religioso.
Toinen osa
Toisessa osassa ”Tanssiaiset” (Un Bal) taiteilija uneksii olevansa tanssiaisissa. Hän näkee tanssijoiden joukossa vilahduksen rakastetustaan, mikä saa hänen mielensä kuohumaan.
Harppujen arpeggiot ja viulut luovat tunnelman tanssisalonkiin ja melkein heti tämän jälkeen viulut aloittavat tanssimelodian, jota harput säestävät. Yhtäkkiä sävellaji vaihtuu pahaenteisesti, kun johtoaihe (rakastetun teema) kuullaan uudelleen huilun ja oboen soittamana, valssin rytmeihin sekoittuneena. Tunnelma tyyntyy pian ennalleen valssin tahtien voimistuessa. Pitkähkössä loppuosassa klarinetit soittavat soinnukkaan osan, mutta juuri kun musiikki saa tanssijat pyörähtelemään pitkin lattiaa, johtoaihe palaa hetkeksi, ennen kuin tanssi päättyy kiihkeään lopukkeeseen.
Kolmas osa
Kolmannessa osassa ”Kohtaus maalla” (Scène aux champs) taiteilija on maaseudulla. Hän kuuntelee kahden paimenen laulavan sveitsiläistä melodiaa Ranz des vaches (jolla kutsuttiin lehmät lypsettäviksi) ja toivoo yksinäisyytensä jäävän väliaikaiseksi. Synkät ajatukset painavat hänen mieltään, mutta lopulta hän tyyntyy. Sitten paimenet kutsuvat jälleen karjaa, mutta saavat vastaukseksi vain ukkosen jyrinän.
Seuraavaksi kuullaan toisen paimenen soittavan englannintorvea ja toisen paimenen vastaavan oboella. Viulut ja huilu soittavat pitkän ja surullisen melodian, johon orkesteri kohta yhtyy. Bassoäänet rikkovat rauhan ja saavat vastauksekseen rakastetun teemasta tutun melodian, jonka soittavat unohtumattomasti huilu ja oboet. Seuraa myrskyisä osio, jonka jälkeen paimenteema tuo rauhan takaisin. Osa päättyy paimenten soittamien huilujen surullisiin säveliin, johon patarummut vastaavat ukkosen jyrähtelyä jäljitellen.
Neljäs osa
Osassa ”Marssi mestauslavalle” (Marche au Supplice) taiteilija kuvittelee tappaneensa rakastettunsa. Hänet on tuomittu kuolemaan, ja häntä viedään mestauslavalle kansan seuratessa hänen kulkuaan.
Rummut, matalat jouset ja kivahtelevat pasuunat luovat osan alkuun dramaattisen jännityksen. Pian marssimelodian jälkeen vaski- ja puupuhaltimet soittavat äänekkäästi. Juuri ennen dramaattista huipentumaa rakastetun teema kuullaan nopeasti klarinetilla soitettuna, minkä jälkeen giljotiini kirskahtaa ja osa päättyy viimeisiin äänekkäisiin tahteihin.
Viides osa
Viimeinen osa ”Uni noitasapatista” (Songe d'une nuit du Sabbat) kuvaa taiteilijaa noitien, aaveiden ja hirviöiden ympäröimänä Kyöpelinvuorella.
Johtoaihe kuullaan jälleen, mutta tällä kertaa se soi irvokkaassa ja vääristyneessä muodossa, ja kalmantanssi parodioi sielunmessua (Dies irae). Rakastettu on saapunut noitasapattiin, ja kaikki tervehtivät häntä.
Johtoaihe soi nyt tanssimuodossa pilkallisesti Es-vireisellä klarinetilla. Sitten Dies irae kuullaan pahaenteisten kellojen kumahdellessa. Tätä seuraa fugato, jossa orkesterin soitinryhmät jäljittelevät toisiaan. Dies irae palaa ja liittyy noitien orgioihin.
Berliozin orkesteritehot
Fantastisen sinfonian keskeisimpiin piirteisiin kuuluu Berliozin mestarillinen, uraauurtava soitinnus. Hän ei käyttänyt vain harvinaisia soittimia, vaan hän yhdisteli niitä uudella tavalla. Sinfonian orkesterikokoonpanossa on mm. neljä fagottia, neljä erityyppistä klarinettia, suuret kellot (C ja G), kornetit, trumpetit, neljä harppua ja englannintorvet. Soitinnuksessa hyödynnetään myös stereoefektejä: 1. ja 2. viulut on sijoitettu kapellimestarin vasemmalle ja oikealle puolelle, samoin kaksi harppua vasemmalle ja kaksi harppua oikealle puolelle orkesteria. Myös patarumpuja käytetään uudenlaisella tavalla – lähes solistisesti – kolmannessa osassa.
Viimeisen osan Dies irae -jaksossa käytetään ofikleideja (nykyisen tuuban edeltäjiä), neljää fagottia, Es-vireistä klarinettia ja kahta kelloa. Osan lopussa luodaan aavemaista tunnelmaa jousien pizzicatoilla, jotka kuvaavat luurankojen tanssia.
Myöhäinen kevät
Tarina kertoo Norikosta, joka elää tyytyväisenä leskeksi jääneen isänsä kanssa eikä tunnu kiirehtivän naimisiin. Professori-isä kuitenkin haluaisi hänen vakiintuvan ja juonittelee sisarensa kanssa Norikoa järjestettyyn avioliittoon. Elokuvan pääosassa on Setsuko Hara, jolle tämä on ensimmäinen yhteistyö Ozun kanssa.
Juoni
Professori Shūkichi Somiyalla (Chishū Ryū) on yksi lapsi, 27-vuotias naimaton tytär Noriko (Setsuko Hara), joka huolehtii isänsä arkisesta selviytymisestä. Tavattuaan sisarensa Masan (Haruko Sugimura) isä vakuuttuu, että tytär on saavuttanut avioliiton solmimisiän. Noriko on hänen avustajansa Hattorin (Jun Usami) läheinen ystävä, ja Masa pyytää Somiyaa kysymään Norikolta, kiinnostaako tätä Hattori. Käy kuitenkin ilmi, että Hattorilla on jo kihlattu, jonka kanssa hän on aikeissa avioitua.
Somiyan kiotolainen, ystävä professori Onodera tulee käymään Somiyan luona. Noriko saa tietää, että leski Onodera on mennyt uudestaan naimisiin, ja hän ilmaisee Onoderalle, että hänen mielestään se on vastenmielistä, jopa luonnotonta. Onodera kiusaa häntä kiusaamistaan moisesta ajatuksesta. Samalla Masa painostaa Norikoa naimakauppojen välittäjälle tapaamaan sopivaa kandidaattia, joka muistuttaa Gary Cooperia. Noriko kieltäytyy ja sanoo, ettei isänsä takia halua mennä naimisiin. Jos hän menisi naimisiin, isä jäisi yksin ja avuttomaksi. Masa sanoo, että hän on aikeissa toimia hänen isänsä ja leskirouva Miwan puhemiehenä, niin että isällä olisi joku, joka pitäisi hänestä huolta.
Nō-näytelmän esityksessä Somiya nyökkää rouva Miwalle, mikä herättää Norikon mustasukkaisuuden. Kun isä yrittää taivutella häntä avioliittovälittäjälle, hän samalla kertoo olevansa menossa naimisiin rouva Miwan kanssa. Tuohtuneena Noriko päättää mennä tapaamaan puolisoehdokasta. Ihmeekseen hän huomaa tämän miellyttäväksi. Masa taivuttelee häntä naimisiin. Isänsä avioliittoaikeiden kannustamana Noriko myöntyy tätinsä ehdotukseen ja suostuu avioitumaan.
Isä ja tytär Somiya lähtevät viimeiselle yhteiselle matkalle Kiotoon, missä he tapaavat Onoderan ja tämän perheen. Noriko muuttaa suhtautumistaan Onoderan avioitumiseen huomatessaan että tämän uusi vaimo on oikein mukava. Pakatessaan matkalaukkujaan kotimatkaa varten Noriko kysyy Somiyalta, miksi he eivät voi olla niin kuin he nyt ovat; hän asuu tyytyväisenä isänsä luona, eikä avioliitto saisi häntä yhtään onnellisemmaksi. Somiya pitää hänelle lyhyen puhuttelun pyytäen häntä ponnistelemaan avioliiton onnen eteen yhdessä puolisonsa kanssa. Noriko pahoittelee aiempia ajatuksiaan ja suostuu menemään naimisiin.
Vihdoin Noriko lähtee hääpäivänään. Norikon eronnut ystävä Aya (Yumeji Tsukioka) jää Somiyan kanssa baariin niin pitkäksi aikaa, että saa kuulla tämän tunnustavan, että avioituminen rouva Miwan kanssa oli pelkkä metku saada Noriko naimisiin. Aya liikuttuu hänen uhrauksestaan ja lupaa tulla usein käymään, mutta Somiya joutuu palaamaan takaisin ja hänellä on edessään yksinäinen koti-ilta.
Teemat
Elokuva valmistui, kun toisen maailmansodan päättymisestä oli kulunut neljä vuotta. Maassa olevan voittajan läsnäoloon viittaavat vain pari englanninkielistä mainos- ja tiennimikylttiä. Ozun aiheena on hyvinvoivan perheen elämä, johon yhteiskunnan mullistukset eivät vaikuta. Tyttären siirtyminen vanhasta kulttuurista uuteen kuvataan tämän suostumisella avioliittoon, aluksi vastahakoisesti, mutta siirtyen vähitellen huumorin kautta odottavalle mielelle. The New York Timesin kriitikon Vincent Canbyn mukaan Ozulle on luonteenomaista liittää onni vaivannäköön. Hänen mukaansa elokuvan koskettavuuden salaisuus on siinä, että Ozu säilyttää henkilöhahmojen yksityisyyden, suojaa hahmon ajatuksia, niin että ne lopultakin jäävät katsojalle arvoitukseksi.
Elokuvan haikean fatalistisessa sävyssä ilmentyy alistuminen vanhan Japanin katoamiseen. Elokuvan hidasta mietiskelevää tunnelmaa välittämään Ozu käyttää luonnon kuvia. Ozu myös upottaa juoneen jaksoja, joissa katsoja saa tuntumaa japanilaiseen perinteeseen, kuten nō-teatteriin.
Vastaanotto
Vuonna 2018 BBC:n kansainvälinen asiantuntijaraati äänesti sen kaikkien aikojen sadan parhaan ei-englanninkielisen elokuvan joukkoon.
Mazda E-1600
Mazda E-1600 on Mazdan ensimmäinen Euroopan markkinoilla myyty pakettiauto, jota valmistettiin vuosina 1978–1984. E-1600:n 1,6-litrainen moottori on etuistuinten alla.
Antti Heikkinen (toimittaja)
Antti Juhani Heikkinen (s. 29. huhtikuuta 1985 Nilsiä) on suomalainen toimittaja ja kirjailija.
Heikkisen esikoisromaani Pihkatappi ilmestyi vuonna 2013 ja sai Savonia-palkinnon vuonna 2014. Teos sai myös Kalevi Jäntin palkinnon ja oli ehdolla Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkinnon saajaksi. Savonia-palkinnon jakaneen raadin mukaan ”Esikoiskirjailija Heikkinen osoittaa suomalaisen maaseudun olevan vielä voimissaan. Hänen kuvaamansa hahmot ovat tuttuja jo ensi virkkeestä. Lähihistoria ja suuri yhteiskunnallinen murros Kekkosen ajasta EU-Suomeen kuvautuvat elävällä tavalla pienen kylän kautta. Jatkumon katkeaminen sukutilan pidossa on kipeä asia molemmille osallisille sukupolville. Heikkinen on tuonut savon murteen kaunokirjallisuuteen uskottavasti. Hän kirjoittaa murteen omalla tavallaan uusiksi yltäkylläisesti ja ymmärrettävästi.”
Syksyllä 2014 ilmestyi Heikkisen kirjoittama Juice Leskisen elämäkerta Risainen elämä. Sen pohjalta on tekeillä myös Antti Heikki Pesosen käsikirjoittama ja Teppo Airaksisen ohjaama elokuva. Syksyllä 2015 ilmestyi Heikkisen kirjoittama kirjailija Heikki Turusen elämäkerta Turjailija. Hän kirjoittaa elämäkertaa myös metsäkoneyhtiö Ponssen perustaja Einari Vidgrénistä. Syksyllä 2016 ilmestyi Heikkisen kirjoittama Jaakko Tepon elämäkerta. Myös Heikkisen toinen romaani, Matkamies maan, ilmestyi syksyllä 2016. Se valittiin Savonia-palkintoehdokkaaksi.
Heikkinen työskenteli toimittajana Pitäjäläinen-paikallislehdessä, kunnes irtisanoutui ja jättäytyi vapaaksi taiteilijaksi vuoden 2017 alussa. Kirjoittamisen lisäksi Heikkinen näyttelee, laulaa ja tekee stand up -komiikkaa. Hän näytteli Kuopion kaupunginteatterin Pihkatappi-näytelmässä syksyllä 2015. Heikkinen on näytellyt aiemmin Nilsiän Harrastajateatterissa ja Joensuussa Utran Uudessa Teatterissa. Hän asuu ja työskentelee Nilsiässä.
Kofun
right|thumb|Andonyaman kofun.
Kofun tarkoittaa 200–600-luvuilla rakennettuja megaliittisia hautoja tai tumuluksia Japanissa. Ne ovat antaneet nimen Japanin historian Kofun-kaudelle. Suurin osa kofuneista on avaimenreiän muotoisia kumpuja, lähes ainutlaatuisia muinaiselle Japanille. Kofuneiden päälle ja ympärille asetettiin niitä suojaamaan ja rajamaan haniwa-terrakottaveistoksia.
Historiaa
Kofunit olivat Japanin Yamato-kauden ylimystön hautoja. Kofuneita tehtiin erityisen paljon Kofun-kaudella 300–552. Kofunien rakentaminen aloitettiin jo hieman aiemmin. Vanhimman japanilaisen kofunin on sanottu olevan Hokenoyaman kofun Sakuraissa 200-luvulta. Avaimenreiän muotoisten kofuneiden rakentaminen levisi koko maan alueelle Yamatosta (Tōhokua lukuun ottamatta) 400-luvulla. Kofuneiden leviämisen uskotaan todistavan Yamaton hovin vallan laajenemisesta. Mutta joidenkin mukaan se liittyy yksinkertaisesti kulttuurin leviämiseen. Tällöin sillä olisi juuri poliittista merkitystä. Kofuneita rakennettiin myös 400-luvulla Gayassa Korean eteläosassa.
Kofunien ominaisuudet
Yleisin kofun-tyyppi muistuttaa ylhäältä katsoen avaimenreikää. Niitä kutsutaan japanissa nimellä zempō-kōen-fun. Mutta kofun voi olla myös ylhäältä katsoen pyöreä (empun), neliömäinen (hōfun) tai kahden suorakaiteen yhdistelmä (zempō-kōhō-fun).
Kofuneiden koot vaihtelevat muutamien metrien kokoisista kummuista yli 400 metriin. Suurin kofun on Daisen kofun Sakaissa Osakan prefektuurissa. Sen on sanottu olevan keisari Nintokun hauta. Vuonna 1972 Asukasta löydetty ryöstämätön Takamatsuzukan kofun paljasti joitakin yksityiskohtia. Kofunin sisälle oli maalattu värikkäitä kuvia, jotka esittävät hovia tai tähtikuvioita. Kiviarkku oli laitettu hautakammioon ja esineitä, miekkoja ja pronssipeilejä, asetettu siihen ja sen ulkopuolelle.
Stefan Stambolov
thumb|Stefan Stambolov Stefan Nikolov Stambolov (12. helmikuuta (J: 31. tammikuuta) 1854 Tărnovo, Rumelia – 18. heinäkuuta (J: 6. heinäkuuta) 1895 Sofia) oli bulgarialainen poliitikko, joka toimi Bulgarian ruhtinaskunnan itsevaltaisena pääministerinä vuosina 1887–1894. Hänet tunnettiin lempinimellä ”Bulgarian Bismarck”.
Stambolovin isä oli majatalonpitäjä. Hän opiskeli pari vuotta Odessassa Venäjällä, mutta joutui lähtemään kaupungista oltuaan mukana nihilistien kokouksessa. Hän liittyi jo nuorena turkkilaisten valtaa vastustaneiden bulgaarien maanalaiseen liikkeeseen ja oli lähellä Bukarestista käsin toiminutta Ljuben Karavelovin ja Hristo Botevin johtamaa emigranttipiiriä. Stambolov johti vuosina 1875 ja 1876 pienimuotoisia turkkilaisvastaisia kansannousuja, jotka eivät kuitenkaan menestyneet. Venäjän ja Turkin sodassa 1877–1878 hän taisteli bulgarialaisten sissien mukana turkkilaisia vastaan. Bulgarian saatua sodan jälkeen autonomian 1878 Stambolov valittiin maan uuteen kansalliskokoukseen (săbranie). Hän kuului siellä liberaaliryhmään, jolla oli jännittynyt suhde ruhtinas Aleksanteri I:en.
Stambolov valittiin vuonna 1884 kansalliskokouksen puhemieheksi. Vuoden 1885 tapahtumien aikana hän kannatti Itä-Rumelian yhdistämistä Bulgariaan Venäjän vastustuksesta huolimatta, ja saatuaan ruhtinas Aleksanterin tukemaan liitosta Stambolov antoi hänelle täyden tukensa. Kun Venäjän masinoima sotilasvallankaappaus elokuussa 1886 pakotti Aleksanterin luopumaan kruunusta, Stambolov perusti Tărnovossa ruhtinaalle lojaalin kilpailevan hallituksen, joka muutamassa päivässä kukisti kaappaajien Sofiaan perustaman hallituksen ja palautti Aleksanterin tilapäisesti valtaan. Kun Aleksanteri syyskuun 1886 alussa Venäjän epäluottamuksen vuoksi luopui toistamiseen kruunusta, Stambolovista tuli hallitusvaltaa käyttäneen kolmihenkisen valtionhoitajakunnan ja siten tosiasiallisesti koko Bulgarian johtaja. Venäjän sekaantumisyrityksistä piittaamatta hän järjesti Saksi-Coburg-Gotha-sukuisen ruhtinas Ferdinandin valinnan Bulgarian uudeksi hallitsijaksi 7. heinäkuuta 1887. Kun ruhtinas Ferdinand kruunattiin 14. elokuuta samana vuonna, Stambolov siirtyi valtionhoitajakunnan johdosta maan pääministeriksi, mutta säilytti tosiasiassa aiemman valtansa. Hän jatkoi yhtäjaksoisesti pääministerinä toukokuuhun 1894 saakka.
Stambolov pyrki säilyttämään Bulgarian itsenäisyyden suurvaltojen puristuksessa. Hänen valtakautenaan Bulgarian ja Venäjän välit säilyivät kireinä, sen sijaan Bulgarian suhteet Turkkiin lämpenivät. Tukea Venäjää vastaan haettiin varsinkin Itävalta-Unkarilta. Bulgaria lisäsi myös vaikutusvaltaansa Makedonian alueella, vaikka Stambolov ei tukenutkaan makedonialaisten kumousliikehdintää. Bulgariassa syntyi useita venäläismielisiä ja ruhtinassukua vastaan tähdättyjä salaliittoja, joiden tukahduttamiseksi Stambolov omaksui diktatorisia keinoja. Epäonnistuneiden kapina- ja attentaattiyritysten johtajia rangaistiin ankarasti ja useat oppositiojohtajat joutuivat pakenemaan maasta. Sotaministeri Mihail Savovin perheeseen liittynyt avioliittoskandaali horjutti Stambolovin uskottavuutta keväällä 1894. Lopulta pääministerinsä valtaan kyllästynyt ruhtinas Ferdinand syrjäytti tämän 31. toukokuuta 1894 ja nimitti hänen seuraajakseen Konstantin Stoilovin. Tämän jälkeen Stambolov alkoi arvostella julkisuudessa voimakkaasti Bulgarian uutta hallitusta ja ruhtinas Ferdinandia, mutta joutui samalla poliittisten vihollistensa vainoamaksi. Hän joutui niin parlamentaarisen tutkinnan kuin henkilökohtaisen ahdistelun kohteeksi, eivätkä viranomaiset antaneet hänelle lupaa poistua maasta.
Stambolov joutui heinäkuussa 1895 keskellä katua Sofiassa julman hyökkäyksen ja puukotuksen kohteeksi, ja menehtyi kolme päivää myöhemmin. Murhaajien arveltiin olleen katkeria makedonialaisia.
Alcanena
Alcanena on kunta Portugalissa ja sen pinta-ala on 127,3 km². Asukkaita kunnassa on noin 14 000. Kunta koostuu kymmenestä freguesiasta ja kunta sijaitsee Santarémin piirissä. Kunnan pormestari on Fernanda Asseiceira. Kunnan vapaapäivä on helatorstaina.
Keskitriaskausi
Keskitriaskausi, lyhenne Tr2, oli triaskauden keskimmäinen epookki, joka tunnetaan Euroopan kerrostumissa myös nimellä Muschelkalk. Kausi oli 245 ± 1,5 - 228 ± 2 miljoonaa vuotta sitten. Epookilla eli esimerkiksi nisäkkäiden kantamuotoja terapsideja. Varhaisimmat dinosaurukset elivät keskitriaksen alkupuolella, Anisus-vaiheessa.
Karl Oskar Elfving nuorempi
Karl Oskar Elfving (27. toukokuuta 1872 Vaasa – 1. kesäkuuta 1946 Helsinki) oli suomalainen metsätalousasiantuntija ja -vaikuttaja.
Passio (filosofia)
Passio (< lat. patior, ”kärsiä”, ”sallia”) on filosofian käsite, joka tarkoittaa subjektin voimakasta tunnetilaa, johon voi sisältyä esimerkiksi innostusta ja intohimoa, ja joka vaatii usein toimintaa.
Stoalaisuus
Passiot voidaan jakaa nelikenttään, jossa kaksi passioista liittyy johonkin, jonka ihminen arvostelee hyväksi (nautinto, halu), ja kaksi johonkin, jonka ihminen arvostelee pahaksi (kärsimys, pelko). Toisaalta kaksi liittyy nykyhetkeen (nautinto, kärsimys) ja toisaalta kaksi tulevaisuuteen kohdistuvaan odotukseen (halu, pelko).
Aristotelismi ja skolastiikka
Latinankielisessä filosofiassa 1600-luvulle asti latinan sana passio tarkoitti vaikutuksen kohdetta tai tulosta. Aristoteleen kategorioihin kuului kahdenlaisia toimintaan liittyviä ominaisuuksia, joita olivat aktit ja passiot. Tällöin akti liittyi toimiluvan subjektiin ja passio sen kohteeseen (objektiin). Myöhäiskeskiajalla ja uuden ajan alussa sanalle kehittyi erityismerkitys, jossa passioksi kutsuttiin erityisesti mielen tapahtumaa, joka oli jonkin ulkoisen aiheuttama (esimerkiksi havainto). Yhtenä tällaisten ulkoisten vaikutusten tuloksena syntyneiden mielen tapahtumien ryhmänä tunteet eli emootiot saivat erityisen merkityksen. Niinpä sanaa passio käytetään toisinaan yksinomaan tunteista.
Otohime
Otohime eli Toyotama-hime on kuvitteellinen prinsessa ja jumalatar japanilaisessa mytologiassa, merenjumala Ryūjin vanhin tytär. Tarinban mukaan Otohime meni naimisiin Hōri-metsästäjän kanssa ja synnytti pojan, josta tuli ensimmäisen keisarin, Jinmun, isä. Synnytettyään poikansa Otohime muuttui lohikäärmeeksi ja lensi pois.
Otohimen mukaan on nimetty laite, joka tuottaa ääniä, joilla häveliäät henkilöt voivat peittää vessassakäyntinsä äänet japanilaisessa käymälässä. Otohime-laitteen nimi kirjoitetaan jumalattaren nimestä poiketen merkillä, joka tarkoittaa ääntä.
Kämmekkäkasvien kasvatus
thumb|Cattleya ruukkukasvatuksessa
Onnibus
thumb|Onnibussin kaksikerroksinen linja-auto Helsingin ja Turun välisellä moottoritiellä linjalla F1 matkalla Helsingistä Turkuun. Onnibus (yrityksen käyttämä kirjoitusasu OnniBus.com) on suomalainen linja-autoliikennöitsijä, jonka Pekka Möttö ja Lauri Helke perustivat vuonna 2011. Onnibussin liikennöinnin aloitus perustui Suomen joukkoliikenteen sääntelyn purkuun. Hallituksen puheenjohtajana on ollut lokakuusta 2018 alkaen Antti Norrlin. Yhtiö myytiin lokakuussa 2018 Koiviston Auto Oy:lle, myyjinä muun muassa suurin omistaja brittiläisen Brian Souterin sijoitusyhtiö Souter Investment. Myöhemmin CapMan on ostanut Koiviston Auton.
Kämmekkäkasvien kasvatus
Historiaa
Kiinassa on jo pitkään viljelty ainakin Dendrobium- ja Cymbidium-sukujen lajeja. Kauiten viljelyssä ollut laji lienee Cymbidium goeringii, jota sanotaan kasvatetun ainakin 2500 vuoden ajan. Molempien sukujen lajit ovat yhä suuressa suosiossa niin Kiinassa kuin Japanissakin.
Onnibus
Onnibus-konseptissa paikat ovat kysyntäperäisesti hinnoiteltuja ja liikennöinti tapahtuu pääsääntöisesti korkeakapasiteettisilla kaksikerroslinja-autoilla suorinta ja nopeinta reittiä kaupunkikeskustojen välillä. Edullisuuden mahdollistaa linja-autojen hyvä täyttöaste ja Internet pääasiallisena myyntikanavana.
Kämmekkäkasvien kasvatus
Historiaa
Euroopassa orkideoiden viljely alkoi Isossa-Britanniassa 1700-luvun puolivälissä. Tuon ajan britannialaisia kasvihuoneita on toisinaan kutsuttu "orkideoiden hautausmaaksi": niiden kuumankostean ilmaston uskottiin jäljittelevän trooppisten sademetsien olosuhteita, mutta kasvien hoidossa ei otettu huomioon sitä, että huomattava osa trooppisista kämmekkäkasveista kasvaa luonnossa viileämmillä vuoristoseuduilla, ja puiden rungolla kasvaessaan ne altistuvat erityisesti kuivina kausina ajoittaiselle kuivuudelle.
Onnibus
Kaksikerroksisten Onnibussien verkostoa täydentää tiheämpi Onnibus FLEX, joka tarkoittaa Koiviston Auton uudelleenbrändättyjä pikavuoroja. Onnibussin liput voi ostaa Internetin lisäksi R-kioskeista.
Kämmekkäkasvien kasvatus
Historiaa
1800-luvun alun näyttävämmät orkidealöydöt, kuten legendaariseksi noussut Cattleya labiata (joka saapui Eurooppaan pakkausmateriaalina, mutta joka päätyi kuitenkin William Cattleyn kokoelmaan, missä se myös kasvatti suuret kukkansa), saivat aikaan valtavan "orkideakuumeen" sen ajan Euroopassa. 1800-luvun orkideametsästäjien usein traagiset tarinat ovat nykyään orkideaharrastajien hyvin tiedossa. Kun kämmekkäkasvien luonnollisia kasvupaikkoja alettiin paremmin ymmärtää, opittiin niiden kasvatusta vähitellen, ja 1800-luvun loppupuolelle tultaessa alettiin kasveja jopa pienessä määrin tuottamaan siemenestä. Kämmekkäkasvien siemenkasvatus on vaikeaa niiden tarvitseman sienijuuren vuoksi, mutta ennen nykyisten keinotekoisten siemenkasvatusmenetelmien kehitystä saatiin siemenet itämään emokasvin tyvelle kylvämällä.
Onnibus
Toiminnan taustaa
EU-asetuksen 1370/2007 ja siihen perustuvan Suomen uuden joukkoliikennelain perustella Suomen bussiliikennemarkkinat vapautuvat vaiheittain vuosikymmeniä kestäneestä sääntelystä. Uudessa joukkoliikennelaissa bussiyhtiöiden vanhat linjaliikenneluvat on muutettu siirtymäajan liikennöintisopimuksiksi, jotka päättyivät vaiheittain vuoteen 2019 mennessä. Käytännössä kaupunkiliikenteessä muutokset tapahtuivat suurelta osin 1.7.2014, kun taas kaukoliikenteessä vanhojen lupien suoja poistui useissa vaiheissa pääasiassa 1.7.2014–3.12.2019 välisenä aikana. Poikkeuksena tästä muutamilla reiteillä vanhat luvat lakkasivat jo aiemmin, kuten Tampere–Pori-väli kokonaan 31.12.2011 ja Jyväskylä–Vaasa kesällä 2012. Muutoksen seurauksena kaupunkimainen liikenne järjestetään viranomaisvetoisesti eli PSA-malleilla (brutto- tai nettokustannuskilpailutuksena), kun taas kaukoliikenne järjestetään markkinaehtoisesti eli reittiliikennelupamallilla.
Kämmekkäkasvien kasvatus
Risteytystyö
Kämmekkäkasvit ovat usein herkästi keskenään risteytyviä. Johtuen kasvien erikoistumisesta eri pölyttäjiin, ei ristipölytyksen vaara luonnossa ole yleensä kovin suuri, minkä vuoksi siitepölyn itämiselle läheisen lajin luottipinnalla ei ole muodostunut esteitä.
Onnibus
Kaukoliikenne
Onnibus aloitti liikennöinnin omalla kalustollaan Tampere–Pori-reitillä 1. tammikuuta 2012. Onnibus-nimi alkoi kehittymään useamman linja-autoliikennöitsijän muodostamaksi markkinointiyhteenliittymäksi. Liikenneverkosto laajeni liittämällä olemassa olevia linjoja osaksi Onnibussin toimintaa, kuten Lapin matkojen yhteydessä Keskimatkat Oy:n liittyessä osaksi Onnibussia.
Kämmekkäkasvien kasvatus
Risteytystyö
Ensimmäiset risteymät kehitettiin 1800-luvun puolivälissä, ja sittemmin on rekisteröity jo yli 100 000 risteymää, joista monet ovat kahden tai useamman suvun välisiä.
Onnibus
Kaukoliikenne
Markkinointiyhteistyö kuitenkin hajosi toukokuussa 2014, kun yhteistyökumppanit aloittivat toiminnan OnniExpressin nimissä. Samaan aikaan Onnibus tiedotti laajentavansa toimintaa ja vaihtavansa nimensä OnniBus.comiksi. Tämä liittyi yhtiön ulkomaisen yhteistyökumppanin kanssa tehtyyn uuteen strategiaan. Onnibus ja OnniExpress ajautuivat nimiriitaan ja tekivät valituksia ja rikosilmoituksia toistensa toiminnasta. Nimiriidassa OnniBus.com sai tehtyä sovinnon marraskuussa 2014 Oulun Onnikka Oy:n kanssa, mutta muiden yhtiöiden osalta tilanne jäi edelleen kiistanalaiseksi. Marraskuussa 2015 Keskimatkat Oy lopetti OnniExpress-nimen käytön markkinoinnissa ja tilalle otettiin uusi nimi PoriExpress. Markkinaoikeus antoi nimikiistaan ratkaisunsa huhtikuussa 2016. Markkinaoikeus kielsi kolmelta OnniExpressin perustajajäseneltä nimen käytön markkinoinnissaan ja velvoitti yhtiöt maksamaan OnniBus.comille yhteisvastuullisesti tavaramerkkioikeuden loukkauksesta aiheutuneesta vahingosta yhteensä 40 000 euroa.
Kämmekkäkasvien kasvatus
Risteytystyö
Kämmekkäristeymien suuren määrän vuoksi poikkeaa niiden nimeäminen muiden kasvien nimeämisestä. Jokaiselle uudelle, rekisteröitävälle risteymälle on annettava nk. grex-nimi, josta ilmenee sen sukutaulu aina alkuperäisiin risteytyksessä käytettyihin lajeihin saakka. Lajike on kämmekkäkasveilla melko harvinainen käsite, sillä niiden kasvullinen lisääminen on hidasta. Joidenkin sukujen lajeja osataan kuitenkin nykyään lisätä tehokkaasti meriesteemilisäyksen avulla.
Onnibus
Kaukoliikenne
Joulukuussa 2015 OnniBus.com osti OnniExpressistä irtautuneen Åbus-halpabussibrändin Leiniön Liikenne Oy:ltä.
Kämmekkäkasvien kasvatus
Risteytystyö
Grex-nimi kirjoitetaan lajikenimistä poiketen ilman yksinkertaisia heittomerkkejä, mutta lajikenimen tavoin sen jokaisen sanan tulee alkaa isolla alkukirjaimella, ja kirjainten tulee olla muutoin normaalin tekstin kaltaisia, esimerkiksi Vuylstekeara Cambria. Jos nimen perään kirjoitetaan lajikenimiä, tulisi nimestä esimerkiksi Vuylstekeara Cambria 'Blush'.
Onnibus
Kaukoliikenne
OnniBus.com oli vuoden 2017 alussa Kampin kaukoliikenneterminaalin suurin liikennöitsijä matkustajamäärällä mitattuna.
Kämmekkäkasvien kasvatus
Trooppisten orkideoiden kasvatusmenetelmiä
Erityisesti päällyskasveina luonnossa kasvavien lajien viljelyssä opittiin pian ottamaan huomioon näiden juurien suuri ilmantarve. Useimmat epifyyttiorkideat eivät siedä juurillaan pysyvää kosteutta, sillä ne ovat luonnossa sopeutuneet ajoittaiseen kuivumiseen. Niinpä nykyisin ehkäpä suosituin harrastajien käyttämä kasvualusta on paloiteltu puiden kaarna, joka lahoaa hitaasti, tarjoaa juurille riittävästi metabolismiin tarvittavaa ilmaa ja joka on suhteellisen steriiliä tuhoeläimistä. Usein kastelutarpeen vähentämiseksi lisätään kasvualustaan muitakin aineita, esimerkiksi sammalta. Puuhiilen puolestaan uskotaan lisäävän kasvualustan ikää, sillä se kestää tuoretta kaarnaa paremmin lahoamista.
Onnibus
Kaukoliikenne
Vuosina 2013–2014 Onnibus julkaisi asiakaslehti Onnikasta. Se ilmestyi yhteensä viisi kertaa.
Kämmekkäkasvien kasvatus
Trooppisten orkideoiden kasvatusmenetelmiä
Joskus käytetään kasvatusastioina puurimoista valmistettuja "orkideakoreja" tai reiällisiä ruukkuja, joiden tarkoituksena on lisätä kasvualusta ilmavuutta. Koska monien päällyskasviorkideoiden juuret kykenevät yhteyttämään, suositellaan joskus käytettäväksi valoa läpäiseviä ruukkuja. Tässä tapauksessa muoviruukkuja suositellaan usein lasiruukkujen sijaan, koska muoviruukut johtavat hitaammin lämpöä pois juuristosta.
Robert Brandt
Robert Brandt (s. 21. lokakuuta 1982 Helsinki) on suomalainen pikaluistelija.
Kämmekkäkasvien kasvatus
Trooppisten orkideoiden kasvatusmenetelmiä
Koska monet orkidealajit tulevat vuoristoseuduilta, joissa yöt voivat olla hyvinkin kylmiä ja päivät taas melko lämpimiä, tarvitsevat useimmat lajit hyvin kasvaakseen ja kukkiakseen selvän eron yö- ja päivälämpötilojen välillä. Juuristo kuitenkin kasvaa usein parhaiten lämpimissä olosuhteissa, minkä vuoksi kasteluvesi suositellaan lämmitettäväksi.
Onnibus
Kaupunkiliikenne
pienoiskuva|Onnibus Oy:n aiemmin liikennöimä [[Tampereen seudun joukkoliikenne|Tampereen seudun joukkoliikenteen bussi. Nykyään linjalla liikennöi Pirkanmaan Tilausliikenne.]] Kaupunkiliikenteessä oli vuonna 2013 suuri määrä kilpailutuksia, joiden kohteena olleet liikennöintisopimukset alkoivat 1.7.2014. Onnibus osallistui kaupunkiliikenteen kilpailutuksiin Seinäjoella, Tampereen seudulla (linja 25, Pirkkala, Lempäälä-Kangasala, Nokia), Turussa, Jyväskylässä, Oulussa, Joensuussa ja Lahdessa. Onnibus voitti Tampereen linjan 25 ja valtaosan Jyväskylän paikallisliikenteestä.
Kämmekkäkasvien kasvatus
Trooppisten orkideoiden kasvatusmenetelmiä
Monilla kämmekkälajeilla on hidaskasvuinen juuristo, jonka toipuminen kestää pitkään. Tästä syystä tulisi kyseisten lajien tarpeetonta istuttamista välttää. Useimmilla näistä lajeista nimittäin juuret tarttuvat kasvualustaansa tiukasti, ja saattavat tuhoutua kasvualustaa vaihtaessa.
Robert Brandt
Seuratasolla Helsingin Työväen Luistelijoita edustava Brandt sijoittui yleisluistelun EM-kilpailuissa vuonna 2006 30:nneksi, vuonna 2008 25:nneksi ja vuonna 2013 26:nneksi. Marraskuussa 2013 Brandt palasi maailmancup-kilpailuihin kuuden vuoden tauon jälkeen.
Onnibus
Kaupunkiliikenne
Tampereella Onnibus aloitti kaupungin sisäisen linjan 25 liikennöinnin alkaen 12. elokuuta 2013. Sopimuksen arvo oli yli kahdeksan miljoonaa euroa.
Kämmekkäkasvien kasvatus
Trooppisten orkideoiden kasvatusmenetelmiä
Koska puiden rungoilla ravinteita on saatavana vain rajoitetusti, suositellaan käytettäväksi mahdollisimman puhdasta kasteluvettä, esimerkiksi sadevettä puhtailla alueilla. Ravinteita kasteluveteen lisätään usein vähemmän kuin monilla muilla huonekasveilla.
Onnibus
Kaupunkiliikenne
Souterin mukaantulon seurauksena Onnibus päätti keskittyä kaukoliikenteeseen. Yhtiö ilmoitti luopuvansa kaupunkiliikenteestä myyden paikallisliikenteen Koiviston Auto -konsernin emoyhtiö Metsäpietilä Oy:lle huhtikuussa 2014. Koska kunnallisia hankintasopimuksia ei voi siirtää kolmannelle osapuolelle, toimintojen siirto tapahtui seuraavasti: Onnibus Oy:n osakkaat myivät yhtiön koko osakekannan Metsäpietilä Oy:lle, joka muutti yhtiön nimen Kalevan Liikenne Oy:ksi. Ennen kauppaa Onnibus Oy oli myynyt kaukoliikennetoimintansa ja Onnibus-nimen Pileus Oy:lle, jonka omistajina olivat Onnibus Oy:n vanhojen omistajien lisäksi Souter Investments. Pileus Oy muutti nimensä OnniBus.com Oy:ksi toukokuussa 2014.