cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
GSM
SIM-kortti
Yksi GSM-järjestelmän parhaista ideoista oli tilaajan tunnistuksen erottaminen puhelimesta erilliselle älykortille (SIM). Tämän ansiosta GSM-verkon käyttäjät voivat vaihtaa hyvin helposti puhelinta tai operaattoria. Joihinkin puhelimiin voi myös asentaa kaksi SIM-korttia, jolloin puhelinta voi käyttää kahden eri tilaajan lukuun. SIM-kortille voidaan lisätä myös muita toimintoja, kuten mobiiliraha.
SIM-kortista löytyy kolme versiota ja ne ovat suurimmasta pienimpään mini SIM, micro SIM ja nano SIM.
Verkkovierailu
GSM:n käyttäjät voivat käyttää omaa puhelintaan ja omaa SIM-korttiaan likimain jokaisessa maailman maassa. Jos oma puhelin ei toimi ulkomaisessa verkossa, käyttäjä voi siirtää oman SIM-korttinsa paikallisen GSM-puhelimeen. Vaikka verkkovierailu teknisesti onnistuisikin, muiden kuin hätäpuhelujen soittaminen edellyttää että käyttäjän operaattori ja ulkomainen verkko-operaattori ovat tehneet verkkovierailusopimuksen. Jos näin ei ole, tai jostain syystä ei halua käyttää omaa puhelinliittymää ulkomailla, voi hankkia paikallisen, tilapäisen prepaid-liittymän. EU on asettanut ylärajan jäsenmaidensa roaming-maksuille. Jäsenmaiden välisten puheluiden hintoja lasketaan porrastetusti, ensimmäisen kerran näin tapahtui elokuussa 2008, jonka jälkeen niitä alennettiin vuosittain vuoteen 2011 saakka. Vuonna 2017 roaming-maksut poistuvat EU-alueella, mutta operaattorit voivat periä "kohtuuttomasta käytöstä" lisämaksun.
GSM-verkot
GSM-verkot koostuvat mobiilikeskuksista (MSC), tukiasemista (BS) ja niiden ohjausyksiköistä (BSC). GSM-verkot perustuvat digitaaliseen ISDN-puhelinverkkoon.
GSM-verkot Suomessa
Suomen ensimmäinen GSM-toimilupa myönnettiin Radiolinjalle (nykyinen Elisa) 1. lokakuuta 1990. Tuolloin Telecom Finlandilla (nykyinen Telia Finland) oli hallussaan NMT-matkapuhelinverkot, joten paikallisten oli aloitettava uudella tekniikalla.
GSM-verkkojen rakentaminen Suomeen alkoi 1990-luvun taitteessa. PTL-Tele (vuoden 1994 alusta Telecom Finland Oy, nykyinen Telia Finland) rakensi verkkonsa lukuisilla pienitehoisilla tukiasemilla. Finnet-ryhmän omistuksessa ollut Radiolinja sen sijaan asensi harvempaan suuritehoisia tukiasemia.
Valtioneuvos Harri Holkeri soitti maailman ensimmäisen julkisen puhelun kuluttajille avatussa GSM-verkossa 1. heinäkuuta 1991. Hän soitti Helsingin Esplanadinpuistosta Tampereen apulaiskaupunginjohtajalle Kaarina Suoniolle. Ensimmäisestä puhelusta Holkeri sai muistoksi ikioman GSM-numeron 950-1791. Tätä ennen, verkon ollessa vielä rakenteilla, ensimmäisen puhelun oli soittanut Helsingin Puhelinyhdistyksen toimitusjohtaja Kurt Nordman Puhelinlaitosten liiton puheenjohtaja Aarno Tanhuanpäälle. Täsmällisesti ottaen Holkerin puhelu ei kuitenkaan ollut ensimmäinen vaan muutamaa tuntia ennen Holkerin puhelua Nokian insinööri Pekka Lonka oli jo soittanut GSM-puhelun Marjo Jousiselle Saloon varmistaakseen verkon toiminnan.
Liikkeelle laskettiin myös 2 000 lyhytnumeroa, jotka kaikki ovat edelleen käytössä. Numerot ovat nykyään muotoa 050-1xxx sekä 050-2xxx. Myöhemmin Radiolinja laski liikkeelle myös viisinumeroisia liittymänumeroita numeroavaruudesta 050-6xxxx.
GSM 900 sai suuren suosion ja käyttäjämäärän voimakas lisääntyminen uhkasi tukkeuttaa järjestelmän. Tämän vuoksi oli välttämätöntä perustaa rinnalle DCS 1800 -matkapuhelinjärjestelmä, jota kutsutaan myös GSM 1800:ksi. Koska DCS 1800 toimi 1 800 MHz taajuudella eikä sen kantavuus ollut lyhyemmän aallonpituuden vuoksi niin hyvä kuin GSM 900:lla, rakennettiin GSM 1800 ensimmäisenä sinne, missä GSM 900 -verkko oli ruuhkautunut. Tämän vuoksi erotukseksi ensimmäisestä GSM-järjestelmästä, GSM 1800:sta puhuttiin city-GSM:nä eli kaupunki-GSM:nä. Vanhemmat GSM-puhelimet eivät kyenneet hyödyntämään uutta verkkoa, vaan tätä varten asiakas joutui hankkimaan uuden kaksitaajuuspuhelimen. Telecom Finland kannusti kaksitaajuuspuhelimien hankintaan alentamalla GSM 1800 -verkossa soitettujen puhelujen minuuttiveloituksia. Näitä kutsuttiin lähialueiksi. Jatkossa kaikkien uusien puhelimien ollessa kaksitaajuuspuhelimia erillishinnoittelusta lopulta luovuttiin.
Helsingissä Helsingin Puhelinyhdistys HPY ja Telia (ruotsalaisen Telian suomalainen silloinen tytäryhtiö) tarjosivat vuosituhannen vaihteen tienoilla pelkästään 1 800 MHz verkossa toimivia niin kutsuttuja citypuhelimia ja niiden liittymiä. Näillä oli etuinaan edullisemmat minuuttiveloitukset, mutta rajoittuneen kuuluvuusalueen ja hintakilpailun painaessa minuuttiveloitushintoja kautta linjan, ne vähitellen katosivat markkinoilta.
Kun Helsingin Puhelin Oyj (HPY) irtautui Finnet-ryhmästä, se kaappasi Radiolinjan pääosakkaana itselleen. Yhtiö valloitti myös muutaman muun entisen Finnet-yhtiön, kuten Tampereen Puhelin Oyj:n (TPO) (Vanha nimi jäi suojaamatta, joten nyt Tampereen alueella toimii jälleen Finnetin alaisena samanniminen yhtiö.) Myöhemmin kaikki uuteen konserniin kuuluneet yhtiöt fuusioitiin lopullisesti toisiinsa ja koko yhtiö alkoi käyttää nimeä Elisa.
Finnet-ryhmä alkoi rakentaa omaa verkkoaan Radiolinjan siirryttyä yksin Elisan hallintaan. Tässä verkossa toimivien, Finnet-ryhmän omien palvelujen, sekä nykyisin myös mobiiliverkon markkinoinnissa käytetään DNA-tuotenimeä.
Vuoden 2001 aikana lisättiin Suomessa käytettäviin matkapuhelinverkkoihin tietoliikennettä varten GPRS-pakettiradiopalvelu, jonka avulla parannettiin matkapuhelinten WAP- ja Internet-palveluiden toimivuutta.
Ahvenanmaan Ålcom on alkanut poistamaan GSM-verkkoa käytöstä.
Signaloinnin ja datan luottamuksellisuus
SIM-kortti sisältää 64-bittisen salakirjoitusavaimen (Kc) muodostamiseen tarkoitetun A8-algoritmin. Avain muodostetaan SIM-kortissa käyttäen autentikoinnin yhteydessä saatua satunnaislukua (RAND) sekä yksilöllistä avainta (Ki). Salakirjoitusavainta (Kc) käytetään salakirjoittamaan ja purkamaan dataa ja puhetta päätelaitteen ja tukiaseman välillä. Salakirjoitusavain voidaan tarvittaessa myös vaihtaa lennosta.
Puhe ja data päätelaitteen ja verkon välillä salakirjoitetaan A5-algoritmilla. Salakirjoitettu liikenne alkaa verkon lähettäessä salakirjoituspyynnön päätelaitteelle. Päätelaite vastaanottaa pyynnön ja aloittaa salakirjoituksen ja purkamisen käyttäen A5-algoritmia ja salakirjoitusavainta (Kc).
Tilaajan identiteetin luottamuksellisuus
Jotta tilaajan identiteetin luottamuksellisuus varmistettaisiin, GSM-verkoissa käytetään tilapäistä tilaajan identiteettiä (Temporary Mobile Subscriber Identity, TMSI). TMSI lähetetään päätelaitteelle autentikoinnin ja salakirjoitusoperaatioiden suorittamisen jälkeen. Päätelaite kuittaa vastaanottaneensa TMSI:n.
GSM-verkkojen algoritmeista
Autentikointiin käytetty A3-algoritmi ja salakirjoitusavaimen (Kc) luomiseen käytetty A8-algoritmi ovat samankaltaisia ja ne on usein toteutettu yhtenä algoritmina nimeltään COMP128. Algoritmista on sittemmin julkaistu uudempia versioita (COMP128/2 ja COMP128/3), joissa on tehty parannuksia tietoturvaan.
Myös A5-algoritmista on useita eri versioita:
GSM-puhelimien ja -verkkojen valmistajia
GSM-verkkoja valmistavat tai ovat valmistaneet Ericsson, Nokia Networks, Nortel, Motorola, Alcatel-Lucent ja Huawei.
Muut käytöstä poistuneet matkapuhelinjärjestelmät
GSM-järjestelmien merkittävin kilpailija 2G-puhelimissa oli CDMA, jota käyttävät eivät tyypillisesti toimineet GSM-verkossa tai toisin päin. Aikaisemmin käytetyt WCDMA-puhelimet toimivat myös GSM-verkossa.
Pituusmerkki
Käyttö
Pituusmerkkiä käytetään erityisesti pitkien vokaalien sekä toonien merkitsemiseen.
Pitkien vokaalien merkintä
Pituusmerkkiä käytetään pitkien vokaalien merkitsemiseen havaijissa, latviassa, liettuassa, liivissä ja maorissa. Sitä käytetään sanakirjoissa usein myös muinaiskreikan ja latinan pitkien vokaalien merkitsemiseen. Näiden lisäksi sitä käytetään samaan tarkoitukseen japanin Hepburn-järjestelmän mukaisessa latinisaatiossa ja sanskritin IAST-standardin mukaisessa translitteroinnissa.
Havaijissa pituusmerkkiä kutsutaan nimellä kahakō. Se on peräisin sanoista kaha ’merkki’ ja kō ’pitkä’. Sitä kutsuttiin aikaisemmin nimellä mekona, joka on havaijin kieleen mukautettu muoto alkuperäisestä kreikan sanasta makros. Pituusmerkki esiintyy kirjaimissa ā, ē, ī, ō ja ū ja se ilmaisee, että kyseinen vokaali ääntyy pitkänä.
Latviassa pituusmerkki esiintyy neljässä vokaalissa: ā, ē, ī ja ū. Se osoittaa, että vokaali ääntyy pitkänä.
Liettuan ainut kirjain, jossa on pituusmerkki, on ū //. Pituusmerkki osoittaa, että vokaali ääntyy pitkänä. Liettuassa on myös muita pitkiä vokaaleja, mutta niiden merkitsemiseen käytetään ogonekia, joka ennen osoitti äänteen nasaalisuutta, sekä yhdessä tapauksessa yläpuolista pistettä. Muut pitkää vokaalia osoittavat kirjaimet ovat ą //, ę //, ė //, į //, y // ja ų //.
Toonien merkintä
Pituusmerkkiä käytetään pinyin-järjestelmän mukaisessa mandariinikiinan latinisaatiossa ensimmäisen toonin merkkinä. Kansainvälisessä foneettisessa aakkostossa pituusmerkki osoittaa keskitoonia.
Pituusmerkki-kirjaimet tietokoneessa
Pituusmerkkiä käytetään latinalaisessa, kreikkalaisessa ja kyrillisessä kirjaimistossa. Unicode-merkistöön sisältyvät seuraavat koostemerkit, joissa on pituusmerkki:
Koostemerkit tarkenäppäimellä
Pituusmerkin sisältävien koostemerkkien tuottamista varten on laajennettuun suomalaiseen näppäimistöön lisätty erityinen tarkenäppäin, joka liittyy samaan näppäimeen kuin perinteinen treeman (¨) tarkenäppäin (Å-kirjaimen oikealla puolella). Pituusmerkki-kirjaimen voi tuottaa painamalla ensin treeman näppäintä yhdessä sekä AltGr-näppäimen että vaihtonäppäimen kanssa ja sitten erikseen kantakirjaimen näppäintä (tarvittaessa yhdessä vaihtonäppäimen kanssa):
Tarkenäppäin ei ensi painalluksella näytä tekevän mitään, mutta se jättää järjestelmän odottamaan seuraavaa näppäilyä, joka kertoo, mihin kirjaimeen pituusmerkki on tarkoitus liittää. Teknisesti tarkenäppäin väliaikaisesti muuttaa näppäinasettelua, niin että seuraavaksi painettava näppäin ei tuotakaan tavanomaista kirjainta vaan siihen perustuvan koostemerkin.
Yhdistyvä pituusmerkki
Pituusmerkki-kirjaimen ei aina tarvitse olla koostemerkki, sillä Unicode-merkistöön sisältyy myös niin sanottu yhdistyvä pituusmerkki (U+0304, ), jonka voi liittää periaatteessa mihin tahansa kantamerkkiin. Yhdistyvä tarke on kirjoitusmerkki, joka ei vie rivillä lainkaan tilaa vaan asemoituu edeltävän kirjoitusmerkin yläpuolelle; esimerkiksi tässä ā on muodostettu tavallisesta a-kirjaimesta (U+0061) ja sen perään lisätystä yhdistyvästä pituusmerkistä. Fontista ja ohjelmistosta tosin riippuu, miten hyvin yhdistyvä tarke käytännössä osuu kohdalleen, ja jos fontissa ei ole lainkaan yhdistyvää pituusmerkkiä, kantamerkin perässä voi sen sijaan näkyä puuttuvaa merkkiä osoittava nelikulmainen korvikekuvio.
Yhdistyvän pituusmerkin lisäksi Unicode merkistössä on yhdistyvä yläviiva (U+0305, ), joka on määritetty hieman pitemmäksi kuin pituusmerkki. Perättäisiin kantamerkkeihin yhdistyvien yläviivojen pitäisi periaatteessa muodostaa yhtenäinen pitkä y̅l̅ä̅v̅i̅i̅v̅a̅, mutta fontista, kantakirjainten leveydestä ja tekstin välistyksestä riippuu, tapahtuuko niin käytännössä.
Itsenäiset pituusmerkit
Latin 1 ‑merkistöön sisältyy myös erillinen pituusmerkki (¯ U+00AF, tai toisinaan overline, overbar), joka ei ole tarke vaan itsenäinen rivin yläosaan asemoituva vaakaviiva. Joissain fonteissa se näyttää aivan samanlaiselta kuin pituusmerkki-tarke ilman kantakirjainta, mutta toisinaan se on selvästi pitempi, joten fontista riippuen useasta perättäisestä pituusmerkistä (¯¯¯¯¯) muodostuu joko katkonainen tai yhtenäinen pitkä yläviiva. Laajennetulla suomalaisella näppäimistöllä erillinen pituusmerkki voidaan tuottaa painamalla tarkenäppäimen jälkeen välilyöntinäppäintä tai painamalla tarkenäppäintä kaksi kertaa peräkkäin:
Unicode-merkistössä on lisäksi niin sanottu tarkkeenomainen pituusmerkki (ˉ U+02C9, ), joka on yleensä aivan samannäköinen kuin pituusmerkki-tarke ilman kantakirjainta. Se on tarkoitettu käytettäväksi lähinnä kielitieteellisissä yhteyksissä. Sen suhde Latin 1 ­‑pituusmerkkiin on kuitenkin epäselvä, sillä niiden mahdollista merkityseroa ei ole Unicode-standardissa täsmennetty.
Kathryn Morris
Kathryn Morris (s. 28. tammikuuta 1969 Cincinnati, Ohio) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Megapenthes
Megapenthes on kreikkalaisessa mytologiassa kahden eri hahmon nimi.
Megapenthes, Menelaoksen poika
Megapenthes oli Menelaoksen ja aitolialaisen orjattaren Pieriin tai Tereiin poika, joka syntyi Troijan sodan aikana. Menelaos järjesti Megapentheelle häät Ifilokhen, spartalaisen Alektorin tyttären, kanssa.
Menelaoksen kuoltua hän ja hänen veljensä Nikostratos karkottivat isänsä puolison Helenan maasta, joka pakeni Rhodokseen Polykson luo.
Koska Megapenthes oli orjattaren poika, häntä ei pidetty riittävän arvokkaana hallitsemaan Lakedaimonon perillisiä vaan Spartan kuninkaaksi nimitettiin Orestes, Agamemnonin poika.
Megapenthes, Proitoksen poika
Megapenthes oli Tirynsin kuninkaan Proitoksen ja Stheneboian ainoa poika. Hän oli Argeuksen ja Ifianeiran isä, ja jotkin lähteet mainitsevat myös Anaksagoraan hänen pojaksensa; vaihtoehtoisesti hän oli Argeuksen poika.
Hasis
thumb|Vaaleaa marokkolaista hasista. thumb|right|Sebsi (Marokon) Hasis tarkoittaa päihdehampusta eroteltuja kannabinoidipitoisia hartsirauhasia, jotka puristetaan tavallisesti yhteen kiinteäksi kannabistuotteeksi. Päihteenä hasis vaikuttaa sinänsä kuten kannabiksen kukintokin, marihuana, mutta voi olla valmistustavastaan johtuen tuntuvasti vahvempaa. Hasiksen valmistaminen, hallussapito, myyminen sekä käyttäminen on Yhdistyneiden kansakuntien Huumausaineyleissopimuksen alla useimmissa maissa laitonta.
Hasista käytetään yleensä polttamalla sitä vesipiipussa, tai sekoitettuna tupakkaan. Huumeella on pitkät perinteet Himalajan läheisyydessä Nepalissa, Intian pohjoisosassa, ja Marokon sekä Libanonin tapaisissa Välimeren alueen maissa. Myös yleisemmässä islamilaisessa kulttuuripiirissä hasis-perinnettä riittää — khatin ohella — alkoholin ollen siinä uskonnollisesti kiellettyä.
Marokko on maailman suurin hasiksentuottaja noin kolmella miljoonalla vuotuisella kilollaan.
Historia
thumb|160px|Hasista myyvä kauppa Katmandussa, Nepalissa. Kuva on vuodelta 1973.
Hasis on ilmeisesti kehitetty Keski-Aasiassa, koska hamppu, jota kasvaa Himalajan seudulla, valloitti alaa nopeasti. Hasis levisi nopeasti ympäri maailmaa arabikauppiaiden mukana ja hasiksen tuotannon painopiste siirtyi Pohjois-Afrikkaan, erityisesti Marokkoon, ja Lähi-itään Libanoniin.
Hasiksen kulutus kasvoi runsaasti 1900-luvulla. Hasiksen käyttö yleistyi Euroopassa ja Amerikassa varsinkin hippien keskuudessa. Hasista tuotiin eniten 1960- ja 1970-luvulla. Hasiksen tuonti väheni merkittävästi 1980-luvulla varsinkin Yhdysvalloissa, kun Afganistanin sisällissota alkoi Neuvostoliiton miehitettyä Afganistanin. Hasiksen salakuljetuksen väheneminen johti kannabiksen kotikasvatuksen yleistymiseen.
Valmistus
thumb|Lähikuva hampun emikukinnosta, josta näkee [[Kannabinoidi|kannabinoideja sisältävät vaaleat sienimäiset hartsirauhaset eli trikomit.]] Hasis valmistetaan päihdekasviksi jalostetun hampun kannabinoidipitoisesta hartsista. Hartsirauhaset eli trikomit ovat lehdillä ja kukinnoissa sijaitsevia, paljain silmin näkymättömiä tahmeita ja vaaleahkoja, sienimäisiä palloja, jotka sisältävät suurimman osan täysikasvuisen, kukkimisvaiheessa olevan kasvin kannabinoideista. Puhtaimmillaan hasis on pelkästään näitä hartsirauhasia varovasti ja huolellisesti eroteltuna ja yhteen puristettuna.
Erottelutapoja on useita, joista tavallisin on siivilöinti. Hasis puristetaan usein suorakulmion muotoisiksi levyiksi, jolla estetään kannabinoidien hapettuminen ja hasiksen tehon heikkeneminen. Yleensä hasista puristettaessa tuotteseen painetaan samalla leima. Valmistustapa, trikomien kypsyys ja mahdolliset lisäaineet tuovat lopputulokseen oman värinsä. Hasiksen väri on pääsääntöisesti ruskea, mutta sävyjä on kellertävästä vihertävän kautta mustaan.
Valmistajia
Marokossa valtion 32 miljoonasta asukkaasta arviolta 800 000 (2,5 %) tekee työtä, joka liittyy päihdehamppuun ja usein myös hasiksen valmistamiseen. Marokossa tuotetun hasiksen markkina-alueita ovat Eurooppa, Algeria ja Tunisia. Noin 80 % Ranskassa tullin haaviin jääneestä hasiksesta on Marokosta peräisin.
Koostumus
Hasiksen sisältämien kannabinoidien määrä vaihtelee alle yhdestä noin kuutenkymmeneen prosenttiin. Tavallinen hyvätasoinen hasis sisältää 5–20 % THC:tä, eli kannabiksen vaikuttavinta ainesosaa. Erittäin vahvat hasikset sisältävät yleensä 20–60 % THC:tä. Hollantilainen huippuluokan hasis, yleensä vesierottelulla valmistettu, voi olla jopa 60-prosenttista.
Erottelulla saatava määrä riippuu siitä, mitä kasvinosia ja mitä menetelmää käytetään. Kukinnot sisältävät 90 % kasvin hartsimäärästä ja lehdet 10 %, alalehdet vähiten.
Siivilöinti
Siivilöinti on perinteinen ja yksinkertainen tapa tehdä hasista. Siinä käytetään eri reikäkokoisia siivilöitä hartsirauhasien erottamiseksi kasvimateriaalista. Siivilän reikäkoko määrää minkä kokoisia rauhasia kasvimateriaalista saadaan. Yleisesti käytetään 0,1 ja 0,2 millimetrin reikäkokoja. Reikäkokoja mitataan kolmella eri mittayksiköllä: mesheinä, mikroneina ja millimetreinä. Siivilöiminen voidaan tehdä käsin tai koneellisesti. Marokkolainen hasis tehdään pääsääntöisesti tällä menetelmällä.
Mitä pienempi reikäkoko on, sitä vähemmän hasiksen joukkoon pääsee roskia ja suuria hartsirauhasia ja sitä vähemmän hartsirauhasia saadaan erotettua. Käytetty raaka-aine ja reikäkoko ratkaisevat miten voimakasta tai minkälaista hasista menetelmällä saadaan aikaan.
Siivilöimällä valmistettavan hasiksen valmistusmenetelmät poikkeavat toisistaan hyvin vähän, koska kasvimateriaali murskataan pieneksi murskaksi, jonka jälkeen sitä ryhdytään siivilöimään jatkuvasti reikäkooltaan pienenevillä siivilöillä. Lopulta jäljellä on hartsirauhasista koostuvaa pölymäistä jauhetta. Jauhe sekoitetaan eri aineisiin, kuten kookosvahaan jotta jauhe saadaan kiinteäksi, tai painetaan suoraan sellaisenaan hasikseksi.
Käsin hieronta
Siivilöinnin lisäksi perinteinen tapa valmistaa hasista on hierominen käsin. Tällä menetelmällä valmistetaan charas. Hartsirauhasten hierominen käsiin on aikaavievin tapa valmistaa hasista. Hieronta tehdään aina käsin, mutta on periaattessa kaksi hierontatapaa – käsineiden kanssa tai ilman. Perinteinen tapa on hieroa kukintoja paljain käsin ja sitten temppuilla tahmeiden rauhasten irrottamiseksi käsistä. Vinyylihansikkaita käyttäen hansikkaat otetaan hieromisen jälkeen pois käsistä ja pakastetaan ja sitten kovettunut hartsi raaputetaan irti, jolloin rauhaset irtoavat paljain käsin hieromista helpommin.
Kasvien kukintoja hierotaan hyvin hellästi edestakaisin, mutta kuitenkin hieman puristaen. Tahmeat hartsirauhaset tarttuvat käsiin tai hansikkaisiin ja lopulta ne ovat kokonaan tumman hartsin peitossa. Kukintojen hieromisessa voi epäonnistua, sillä liian kovan kosketuksen johdosta käsiin tarttuu hartsin lisäksi esimerkiksi lehdenpaloja ja siemeniä. Kasvi josta irrotetaan hartsirauhaset onnistuneesti kasvattaa uudet rauhaset parin viikon kuluessa ja käsittely voidaan tehdä uudestaan.
Erottelu vedellä
Veden avulla tehtyä hasista kutsutaan vesihasikseksi ja hieman siitä poikkeavalla tavalla valmistettua hasista jäähasikseksi. Yleensä tavallista vesihasista tehdään jäävedellä ja jäähasista tehdään jääpalojen ja jääveden kanssa. Vesihasiksen tekeminen perustuu siihen, että jääkylmässä vedessä hartsirauhaset putoavat vesiastian pohjalle ja kasvimateriaali jää kellumaan pinnalle. Jäähasiksen tekeminen eroaa siinä, että jääpalat irrottavat hartsirauhasia tehokkaasti ja näin hartsia saadaan vesiastian pohjalle hieman enemmän kuin tavallisella vesierottelulla.
Erottelu liuottimilla
Hasista pystytään valmistamaan myös erilaisilla liuottimilla, kuten asetonilla, isopropanolilla ja butaanilla. Liuotin haihdutetaan ja jäljelle jää hasista. Petrolieetteriä ja tolueenia käyttämällä saa ilmeisesti puhtainta laatua.
Hasiksen painaminen
Hasiksen painaminen riippuu hartsirauhasten erottelutavasta, koska toisella erottelutavalla saattaa tulla toista tahmeampaa hasista. Tahmea hasis puristuu helposti käsillä, mutta kuivaan hasikseen saattaa joutua lisäämään sidosainetta tai -aineita, kuten esimerkiksi kookosöljyä tai hunajavahaa. Suorakulmion muotoisia hasispaloja tehdään käyttämällä hyväksi kosteutta ja lämpöä sekä painoa. Painettaessa hasikseen usein lyödään tai painetaan leima.
Hasiksen muotoja
thumb|Hasisöljyä
Peruslätkä
Peruslätkä eli heikkolaatuinen palahasis, joka tunnetaan englanninkielisissä maissa nimellä Soap bar eli saippuapala.
Hasisöljy
Hasisöljy on pehmeää hasista, jossa vaikuttavien aineiden määrä voi olla jopa 80–90 %. Hasisöljy valmistetaan liuottimia apuna käyttäen, eikä sitä muovata tai paineta, vaan kaadetaan esimerkiksi lasiseen astiaan. Hasisöljy on lämmitettynä juoksevaa, mutta se jähmettyy huoneenlämmössä.
Kiffi
Kiffi on hartsi sellaisenaan eli puristamattoman hienojakoisena.
Hasiksia maittain
Tässä kerrotaan pääpiirteittäin maille ja alueille tyypillisistä hasiksista.
Alankomaalainen hasis
Alankomaalainen hasis valmistetaan siellä kasvatetuista hampuista, jotka kasvatetaan yleensä sisällä, mutta myös jonkin verran ulkona ja kasvihuoneissa. Suuri osa alankomaalaisesta hasiksesta tehdään siivilöimällä, osa tehdään käsin hieromalla. Alankomaissa kasvavista päihdehampuista vain pienestä osasta valmistetaan hasista.
Alankomaalainen hasis on väriltään yleensä vihertävää, mutta tämä riippuu paljon millaisesta kasvimateriaalista hasis tehdään. Alankomaissa valmistetaan paljon erilaisia hasiksia. Hollantilainen painettava hasis ei yleensä ole puristettu kovin tiiviiksi ja se usein hajoaa palasiksi helposti.
Edellä mainittu ei päde käsin hieromalla tehtyyn hasikseen, Nederhasikseen, joka on pehmeää ja tiivistä. Nederhash on erittäin vahvaa ja sen vuoksi Alankomaissa on herännyt keskustelua hasiksien vahvuuksista, koska pienestä määrästäkin tällaista vahvaa hasista tulee nopeasti vahva päihtymystila.
Marokkolainen hasis
thumb|50 grammaa marokkolaista hasista tupakka-askin vieressä Päihdehamppua viljellään runsaasti Marokon pohjoisosissa ja Marokossa tuotetaan vuosittain arviolta kolme miljoonaa kiloa hasista, joka viedään pääasiassa Eurooppaan.
Marokkolainen hasis on väriltään vihertävää tai ruskeaa. Hasiksen makua pidetään hyvin mietona verrattuna muihin hasiksiin, ja sen sanotaan maistuvan hieman lehdelle. Marokkolainen hasis voi olla koostumukseltaan kovaa, melko kovaa tai sitten pehmeää tai hyvin pehmeää. Marokossa valmistaan kaikkia eri kovuuksia ja tuotannon voidaan katsoa olevan monipuolista. Hasis painetaan eri tavoilla riippuen sen laadusta: tavallisin hasis painetaan 0,5–1,5 sentin paksuisiksi levyiksi. Marokossa tuotetaan hasista joka tunnetaan nimellä pollen eli siitepöly, joka on vaaleanruskeaa ja hienojakoista. Lämmitettäessä se pehmenee nopeasti hienojakoisuuden vuoksi.
Marokkolainen hasis on Euroopassa yleisimmin saatavalla olevaa hasista. Marokkolaista hasista ei pidetä hasiksista vahvimpina. Marokossa on erittäin tiukka lainsäädäntö hasiksen suhteen ja sen käyttämisestä voi saada jopa viiden vuoden vankeustuomion.
Turkkilainen hasis
Turkissa kannabista viljellään enimmäkseen Anatolian puolella. Valmistustapa Turkissa on samankaltainen kuin Marokossa. Hasis painetaan hienojakoisesta hartsijauheesta. Turkkilainen hasis on väriltään vihreänrusehtavaa ja tuoksuu lievästi mausteiselle.
Kunnolla painettu turkkilainen hasis on kovaa kuin kivi, ja joskus se voi näyttää yli-ikäiseltä marokkolaiselta hasikselta. Hasis saattaa sisältää pieniä kasvimateriaalin palasia, jotka murskaantuvat helposti. Hasiksen tunnistaa tyypillisestä murtumisäänestä kun levy murretaan keskeltä käsin.
Turkkilainen hasis on teholtaan mietoa tai keskivahvaa, harvoin todella tehokasta. Erittäin harvinaista Turkin ulkopuolella ja jopa Turkissa, sillä hasiksen käyttäminen ei ole kovin yleistä Turkissa.
Pakistanilainen hasis
Pakistanilainen hasis on väriltään mustaa ja poikkileikkauksessa pala on sisältä tummanruskea tai joskus jokin vihreän sävyistä. Tuoksu on mausteinen tai erittäin mausteinen. Koostumukseltaan pakistanilainen hasis on pehmeää kuten afganistanilainen. Pakistanilainen hasis on teholtaan keskivahvaa. Pakistanilainen hasis on nykyään erittäin harvinaista, mutta ennen 1980-lukua oli toisin. Nykyään hasiksen valmistajaa ja myyjää saattaa odottaa jopa kuolemantuomio.
Nepalilainen hasis
Nepalissa vuoristoalueilla on pieniä hamppuviljelmiä, joista paikalliset tekevät hasista pääsääntöisesi käsin kukintoja hankaamalla. Hankaamisen jälkeen hartsi irrotetaan käsistä ja pyöritetään palloiksi. Pallot painetaan levyiksi ulkomaille lähetettäessä.
Charas
thumb|Charasin tapaista hasista Charas valmistetaan käsin: hartsirauhaset puristetaan käsin joko pyörittäen palloiksi tai ohuiksi pötköiksi. Charas on väriltään mustaa ja poikkileikkauksessa palan sisus on tummanvihreä tai tummanruskea. Charasin koostumus on pehmeä tai pehmeähkö, ja sen paloittelemisen voi tehdä käsin. Tuoksu on erittäin pippurinen tai huomattavasti mausteinen. Charasia pidetään vahvana hasiksena ja sitä myydään yleensä ohuina pötköinä. Charasia käytetään perinteisesti chillumilla.
Kashmirilainen hasis
Kashmir on kiistelty alue Pakistanin, Intian ja Kiinan vaikutusalueella ja samalla ainoa muslimialue, jossa hasis valmistetaan käsin. Kashmir sijaitsee Nepalin ja Afganistanin läheisyydessä, joissa hasis tehdään perinteisesti käsin.
Käyttö
Hasista käytetään kaikkialla maailmassa. Kulutus keskittyy Eurooppaan, Aasiaan ja Pohjois-Afrikkaan.
Käyttötavat
Hasista käytetään ottamalla hasispalasta irti pieni pala, joka sitten poltetaan vesipiipussa, tavallisessa piipussa, tai rouhittuna savukkeeseen tupakan sekaan. Eräs hasiksen polttamiseen soveltuva erikoispiippu on hooka, jota käytetään Lähi-idässä. Hasis valmistellaan paperinpalalla tai kartongilla käyttöön ("kyhärillä").
Hasista voidaan myös käyttää rasvaan tai alkoholiin liuotettuna ruoanlaitossa, koska useimmat kannabinoidit, kuten THC, liukenevat kyseisiin aineisiin. Hasista käytetään myös syömällä lämmitettynä sellaisenaan.
Saatavuus ja laatu
Hasista on laajalti saatavissa Euroopassa, toisin kuin kannabiskukintoa jota on yleisesti niukemmin saatavilla. Toisaalta kukinnon saatavuus on kasvamassa päihdehampun ammattimaisen kasvatuksen lisääntyessä. Hasiksen yleisyyden syitä ovat tiiviys ja säilyvyys, joten sen on vihreitä osia helpompi varastoida ja salakuljettaa. Lisäksi hasista tuottavilla mailla on pitkät perinteet hasiksen tuomisessa esimerkiksi Eurooppaan.
Terveysvaikutukset
Hasiksen terveysvaikutukset ovat samat kuin kannabiskukinnolla, mutta palavaa materiaalia on vähemmän, joten mm. haitallista häkää ja tervaa on savussa myös vähemmän. Toisaalta hasista on usein jatkettu terveydelle vaarallisilla aineilla. Hasiksen vahvuus on herättänyt keskustelua Alankomaissa, koska pienestä määrästäkin vahvaa hasista tulee nopeasti vahva päihtymystila.
Lainsäädäntö
thumb|[[DEA:n takavarikoimaa hasista]]
Suomessa hasiksen hallussapito, maahantuonti, myynti, levitys ja käyttö on kiellettyä rikoslain 50. luvun 1. §:n mukaan.
Etyyliasetoasetaatti
Valmistus ja käyttö
Etyyliasetoasetaattia valmistetaan teollisesti pääasiassa diketeenin ja etanolin välisellä reaktiolla. Katalyyttinä prosessissa käytetään tyypillisimmin trimetyyliamiinia, trietyyliamiinia tai pyridiiniä. Yhdistettä voidaan tuottaa myös etyyliasetaatista kondensaatioreaktiolla natriumetoksidin toimiessa emäksenä. Yhdistettä käytetään pääasiassa atsovärien ja lääkkeiden synteesissä.
Bota Sot
Bota Sot (”Maailma tänään”) on Sveitsissä ja Kosovossa päivittäin ilmestyvä albaniankielinen sanomalehti.
Historia
2000-luvun alussa Bota Sot suhtautui myönteisesti Kosovon demokraattiseen liittoon ja sen puheenjohtajaan Ibrahim Rugovaan.
27. syyskuuta 2003 lehden Sveitsin toimitukseen tuotiin kotitekoinen käsikranaatti, joka ei räjähtänyt. Teosta epäilty sveitsiläis-makedonialainen mies pidätettiin tammikuussa 2017. Hänet tuomittiin 10 vuodeksi vankeuteen ja 15 466 Yhdysvaltain dollarin korvauksiin kolmelle toimittajalle. Tuomitun mukaan hänen tarkoituksensa oli vain pelotella toimittajia.
Kesäkuussa 2005 Bota Sotin toimittajaa Bardhyl Ajetia ammuttiin Prištinan lähellä ja hän kuoli. Häntä oli uhattu kuukautta aiemmin. Hän ja lehti olivat kesällä 2002 tukeneet kansainvälisiä viranomaisia, jotka pidättivät rikoksista epäiltyjä Kosovon vapautusarmeijan jäseniä. Ajeti oli myös arvostellut albaaneja nationalistimielenosoittajia, jotka vaativat kansainvälisiä joukkoja vapauttamaan pidätetyt Vapautusarmeijan jäsenet.
Index Kosovan ja Gallup Internationalin vuonna 2006 tekemän mielipidetiedustelun mukaan Bota Sot oli Kosovon neljänneksi luetuin sanomalehti.
Fortaleza
Fortaleza (suom. linnoitus) on Brasilian osavaltion Cearán pääkaupunki. Se sijaitsee Atlantin valtameren rannikolla valtion koillisosissa.
Fortalezassa on noin 2,5 miljoonaa asukasta, metropolialueella yli 3,4 miljoonaa. Se on Brasilian viidenneksi suurin kaupunki. Pinta-alaa Fortalezalla on 313 neliökilometriä.
Fortaleza on satamakaupunki joka sijaitsee meren rannikolla Pajeú-joen suulla.
Kaupunki syntyi portugalilaisen linnoituksen liepeille vuonna 1654. Siitä tuli Cearan pääkaupunki 1810.
Konditoria Mari
pienoiskuva|Konditoria Mari, Nekala, Tampere Konditoria Mari on Pekka ja Mari Viherkosken perustama leipomo konditoria, jonka historia juontaa juurensa 1800-luvulle. Konditoria perustettiin vuonna 1973 Tampereen Messukylään. Vuonna 1984 leipomo muutti Nekalaan teollisuusalueen kupeeseen, jossa se sijaitsee vielä tänä päivänäkin. Nykyisin pääleipurina toimii Pekka ja Mari Viherkosken poika Jussi Viherkoski, joka on leipuri viidennessä sukupolvessa.
Toisen sukupolven leipurit
Ulrikan kuoltua vuonna 1907 vanhin tyttäristä, Maija Jokela, ja otti paikan äitinsä perustamassa Jokelan leipomossa. Kolme muuta sisarta, Vilhelmiina Jaakkola, Lydia Kokko ja Emilia Viherkoski ryhtyivät myös leipomaan omien yrityksiensä parissa; 3-4 vuoden jälkeen Emilia Viherkoski joutui sairauden takia lopettamaan oman yrityksensä, mutta työskenteli miehensä kuoltua sisarensa Jaakkolan leipomossa ja vuodesta alkaen 1935 oman poikansa, Torsti Viherkosken, leipomossa.
Maija Jokela otti vuonna 1920 11-vuotiaan Torsti Viherkosken apulaisekseen Jokelan leipomoon, jossa poika työskenteli apulaisena vuoteen 1935 asti. Leipää kuljetettiin Jokelan leipomosta myytäväksi Laukontorille aluksi käsikärryillä, joita Maija veti aisoista ja Torsti työnsi takaa. Vuonna 1920 ostettiin hevonen, jolla vietiin torille myytävää ja liikkeisiin tilauksia. Kerran Maija ja Torsti olivat matkalla Laukontorille ja Commercen kulmalla liikennettä ohjaava poliisi osoitti, miten hevosen tulisi kiertää hänen takaansa. Hevonen oli tottunut kulmassa oikaisemaan ja päätyi menemään suoraan poliisin edestä, samaa reittiä kuten aina ennenkin. Konstaapeli kimpaantui Maijalle, joka ohjasti hevosta. Maija tokaisi samaan tyyliin takaisin: - Mitä h*ttiä tässä teet, kun se menee vaan.
Kolmannen sukupolven leipuri
Maija Jokela luopui 28 vuoden jälkeen liikkeestä 1935 ja leipomo siirtyi Torstille; Leipomo nimettiin Viherkosken leipomoksi, kun leipomo siirtyi kolmannelle sukupolvelle. Järvensivulla sijaitsevaa leipomorakennusta laajennettiin useaan otteeseen; konditorian perustettua ryhdyttiin myös avaamaan omia myymälöitä. Ensimmäinen myymälä avattiin vuonna 1958 Kauppahalliin. Ensimmäinen Kahvio konditorian yhteyteen avattiin Sammonkadulle vuonna 1961. Toiminnan laajentuminen johti myös kokonaan uuden leipomorakennuksen rakentamiseen vuonna 1964. Leipomorakennus sijoitettiin Messukyläntien varteen Leipurien Tukku Oy:n viereen.
Torstin ottaessa liikkeen hoidon käsiinsä vuonna 1935, työntekijöitä oli 4-5 henkilöä ja leipomolla valmistettiin viittä eri tuotetta: pehmeää hapanta leipää, kuivaa leipää, ruislimppua, hiivaleipää ja junttaa. Vuoteen 1967 mennessä työntekijöitä leipomossa oli 34, tuotteita yli 200 ja myymälät sekä kahviot mukaan lukien liikkeen palveluksessa oli n. 100 henkilöä. Myymälöitä oli 10 ja konditoria-kahviloita 8 eri puolella Tampereen kaupunkia.
Neljännen sukupolven leipurit
Leipurimestari Torsti Viherkoski siirsi liikkeen johtoon poikansa Arto ja Pekka Viherkosken vuonna 1966, mutta pysyi edelleen osallisena liikkeen hoidossa päivittäisellä tasolla ja myös 81-vuotias Emilia Viherkoski hääri edelleen leipomossa päivittäin.
Synty
Neljännen sukupolven leipuri Pekka Viherkoski tapasi 1970-luvun alussa Marin ja he perustivat yhdessä Konditoria Marin vuonna 1973 osoitteeseen Messukyläntie 21, Tampereen Messukylään. Liittoon syntyi poika, Jussi Viherkoski. Vuonna 1984 Konditoria Mari muutti nykyiseen osoitteeseensa Ahotie 34 Nekalaan, teollisuusalueen kupeeseen ja koulujen läheisyyteen.
Viidennen sukupolven leipuri
Jussi jatkoi vanhempiensa jalanjäljissä 5. sukupolven leipurina Konditoria Marissa, jakaen vastuun liikkeen hoidosta vaimonsa Pauliinan kanssa, joka puolestaan hoitaa kahvilaa. Kahvilassa edelleen leivotaan samalla periaatteella, kuin vielä vuosikymmeniä sitten. Leivokset ja leivät syntyvät edelleen käsin kunnioittaen ja käyttäen perinteisiä reseptejä. Kuten Emilia Viherkoski, Mari on edelleen mukana toiminnassa ja häneen voi konditoriassa käydessä tavata lähes päivittäin.
Caruna
Caruna Networks Oy on suomalainen sähkönjakeluyhtiö. Yhtiö huolehtii sähkönjakelusta sekä sähköverkon kunnossapidosta, sähköverkon rakentamisesta, kehittämisestä, vikapäivystyksestä ja sähkönkulutuksen mittauksesta. Caruna palvelee noin 720 000 asiakasta Etelä, Lounais- ja Länsi-Suomessa, Joensuussa, Koillismaalla sekä Satakunnassa. Kotitalouksien lisäksi asiakaskuntaan kuului vuonna 2021 noin 80 kuntaa ja noin 90 000 yritystä. Yhtiön markkinaosuus Suomen sähkön siirrosta on noin 20 prosenttia.
Talousluvut
Carunan liikevaihto vuonna 2021 oli 499,8 miljoonaa euroa, tilikauden voitto 46,6 miljoonaa euroa ja investoinnit 140,1 miljoonaa euroa. Yhtiö maksoi tilikauden tuloksestaan yhteisöveroa 10,7 miljoonaa euroa.
Carunalla oli vuonna 2021 noin 714 000 asiakasta.
Organisaatio
Konsernissa on kaksi erilaista verkkoyhtiötä. Caruna Espoo Oy on kaupunkiyhtiö, jonka sähköverkkojen maakaapelointiaste on korkea. Caruna Oy toimii pääosin haja-asutusalueilla, missä kunnostettavaa ja ylläpidettävää verkkoa on enemmän. Verkon pituus asiakasta kohden on 165 metriä kun taas Caruna Espoo Oy:n alueella vastaava luku on 35 metriä.
Carunan pääkonttori sijaitsee Espoossa. Caruna työllistää suoraan noin 280 henkilöä ja välillisesti hankkeissaan 1 000 henkilöä eri puolilla Suomea. Carunan toimintaa sääntelee Energiavirasto, joka valvoo sähköverkkoliiketoimintaa Suomessa.
Vuonna 2022 Caruna sijoittui kymmenenneksi Suomen Parhaat Työpaikat -kilpailussa isojen yritysten sarjassa ja sai kolmatta kertaa Great Place to Work -sertifikaatin.
Sähköverkko
Yhtiön sähköverkon pituus on 88 200 kilometriä. Vuonna 2021 yhtiön sähkön toimintavarmuus oli 99,99 prosenttia.
Carunan liikevaihto vuonna 2021 oli 499,8 miljoonaa euroa ja tilikauden voitto oli 46,6 miljoonaa euroa. Vuonna 2021 yhtiö investoi verkonparannukseen 140,1 miljoonaa euroa. Samana vuonna Caruna uudisti sähköverkkoa 400 km. Yhtiön sähköverkon maakaapelointiaste on 62 prosenttia. Yhtiö on ilmoittanut lisänneensä verkostoautomaatiota parantaakseen etäohjattavuutta ja nopeuttaakseen viankorjausta.
Caruna investoi säävarman sähköverkon rakentamiseen vuosina 2012–2017 lähes 1,2 miljardia euroa. Vuonna 2017 yhtiön investoinnit olivat 277 miljoonaa. Tällä investointimäärällä Caruna oli vuonna 2017 Suomen 14. suurin investoija ja sijalla 3, kun katsotaan investointien suhdetta yhtiön liikevaihtoon. Mittavilla investoinneilla erityisesti maakaapelointiin saadaan sähköverkko entistä paremmin suojaan myrskyiltä ja lumikuormilta. Lisäksi minimoidaan asiakkaille aiheutuvat sähkökatkot.
Sähköverkkoyhtiöillä on paineita nostaa sähkön siirtohintoja, kun sähköverkkojen säävarmuus nostetaan sähkömarkkinalain edellyttämälle tasolle vuoden 2028 loppuun mennessä.
Vuonna 2022 Carunan sähkönjakeluasiakkailla oli mahdollisuus kommentoida yhtiön sähköverkon kehittämissuunnitelmia. Yli 4 000 yhtiön asiakasta antoi palautetta suunnitelmista.
Lounais-Suomen Sähkö
Carunan nimi tulee Karunan kunnasta, jonne perustettiin vuonna 1912 Lounais-Suomen Sähkö (nimi alkujaan Karunan—Sauvon Sähköosakeyhtiö). . Yhtiön perustajat olivat paikalliset kartanonomistajat Eliel Blomqvist, Otto Rotkirch, Wäinö Sovelius, Gustaf Schauman, Johan Oskar Sjöstedt, J. Peurakoski sekä kauppias A. Karlsson, jotka perustivat sähköosakeyhtiön omia tarpeitaan varten.
Ensimmäisenä suurhankkeena oli Paimionjoen kolmen kosken valjastaminen.
1960-luvun jälkeen Lounais-Suomen Sähköön liitettiin yli 15 paikallista sähkölaitosta.
Fortum Sähkönsiirto
Länsivoima lakkasi olemasta itsenäisenä yhtiönä vuonna 2000, kun se fuusioitiin Fortumiksi muuttuneeseen emoyhtiöönsä. Se toimi Fortumin sähkönsiirtoyksikkönä vajaat 15 vuotta.
Caruna
Caruna sai alkunsa itsenäisenä yrityksenä, kun Fortum luopui Suomen sähkönsiirtoliiketoiminnastaan vuonna 2014. Nykyiset omistajat ovat kotimaisia ja kansainvälisiä eläkesijoittajia, joiden omistusosuudet ovat KKR (40 %), Ontario Teachers' (40 %), ruotsalainen työeläkevakuutusyhtiö AMF (12,5 %) ja Elo (7,5 %).
Tähden ikä
Tähden ikä mitataan monin tavoin. Yleensä käytetään litiumin Li ja berylliumin Be runsautta. Nämä heikkenevät iän myötä. Tähden ikää voidaan karkeasti arvioida sen massan, pintalämpötilan ja kirkkauden perusteella. Näitä on usein vaikea arvioida tarkasti. Monien tähtien iät on arvioitu eri menetelmillä hyvinkin vaihtelevasti. Jättiläistähden ikiä ei monestikaan osata tarkoin sanoa, koska ne käyvät samantapaisen kehitysvaiheen, esimerkiksi kefeidivaiheen läpi pari kertaa. Auringon ikä on 4,6 miljardia vuotta. Auringon tyyppinen pääsarjan tähti kirkastuu ja kasvaa vanhetessaan. Painovoima pinnalla pienenee. Samalla sen pyörimisnopeus pienenee, pyörähdysaika kasvaa, kromosfäärin aktiivisuus heikkenee ja mikroturbulenssi pienenee. Aktiivisuusjakso pitenee ja häviää iän myötä. Ikää voidaan mitata harvinaisten metallien toriumin ja neodyymin suhteesta Th/Nd.
Kairon kuninkaallinen ooppera
pienoiskuva|Oopperatalo vuonna 1869. Kairon kuninkaallinen ooppera oli Kairon alkuperäinen oopperatalo Egyptissä. Oopperatalo vihittiin käyttöön vuonna 1869 ja se tuhoutui tulipalossa 28. lokakuuta 1971. Se oli Afrikan ensimmäinen oopperatalo.
Kediivi Ismail oli tilannut oopperatalon rakennettavaksi juhlistamaan Suezin kanavan avajaisia. Talon suunnittelivat italialaiset arkkitehdit Pietro Avoscani ja Rossi. Talo suunniteltiin 850 hengelle ja se oli rakennettu pääosin puusta. Oopperatalo sijaitsi Egyptin pääkaupungissa Kairon Asbakin ja Ismailyyan kaupunginosien välissä.
Giuseppe Verdin ooppera Rigoletto oli valittu ensimmäiseksi oopperaesitykseksi oopperatalon avajaisiin 1869. Ismail oli suunnitellut hieman laajempaa esitystä uudelle teatterilleen. Oopperaesityksen valmistumisen kuukauden viiveen jälkeen, joka johtui Preussin sodasta, Verdin uusi ooppera Aida sai ensiesityksen Khedivial-oopperatalossa 24. joulukuuta 1871.
Aikaisin aamulla 28. lokakuuta 1971 oopperatalo tuhoutui tulipalossa maata myöten. Kaikki puurakennelmat tuhoutuivat jättäen jälkeensä vain kaksi Mohammed Hassanin veistämää patsasta.
Alkuperäisen oopperatalon tuhoutumisen jälkeen Kairo oli ilman oopperataloa miltei kaksi vuosikymmentä ennen uuden Kairon oopperatalon valmistumista vuonna 1988.
Tupsutuhatjalkainen
Tupsutuhatjalkainen (Polyxenus lagurus) on kaksoisjalkaisten luokkaan kuuluva tuhatjalkainen. Se on Suomen yleisimpiä kaksoisjalkaisia.
Tupsutuhatjalkainen sukulaisineen poikkeaa rakenteeltaan huomattavasti muista kaksoisjalkaisista, ja ne luokitellaankin omaan Penicillata-alaluokkaansa. Niillä on yhteisiä piirteitä juoksujalkaisten ja joidenkin alkeellisten hyönteisten kanssa. Tupsutuhatjalkainen esimerkiksi liikkuu juoksujalkaisten tavoin ja muistuttaa niitä kutikulan rakenteen ja spermansiirron perusteella. Carl von Linné piti tupsutuhatjalkaista juoksujalkaisena, kun hän kuvasi sen ja 11 muuta lajia Scolopendra-sukuun kuuluviksi vuonna 1758. Tupsutuhatjalkaisen tunnistaa kaksoisjalkaiseksi sukupuoliaukon sijainnista ja siitä, että sen ruumiin viidessä viimeisessä jaokkeessa on kaksi paria raajoja.
Ulkonäkö ja koko
Tupsutuhatjalkainen on 2–3 millimetrin pituinen. Kuten sen nimestä voi päätellä, sen ruumis on karvatupsujen peittämä. Kuten muillakin Polyxenus-lajeilla, tupsutuhatjalkaisella on vain 13 paria jalkoja, joka on vähemmän kuin tuhatjalkaisilla yleensä. Ruumis on lyhyt ja koostuu 11 jaokkeesta.
Levinneisyys ja elinympäristö
Tupsutuhatjalkaista esiintyy hyvin erilaisissa elinympäristöissä. Se suosii asuinpaikkanaan mäntyä, jonka kaarnan raoissa se oleskelee. Lisäksi sitä elää esimerkiksi karikkeessa, kasvien juuristoissa ja seinillä.
Elintavat
Tupsutuhatjalkainen on aktiivinen pääasiassa öisin. Se on Suomessa yleensä partenogeneettinen, ja koiraat ovat erittäin harvinaisia. Naaras munii hedelmöitymättömiä munia.
Cativa-prosessi
Cativa-prosessi on etikkahapon valmistamiseen käytetty menetelmä. Menetelmässä lähtöaineena käytetään metanolia ja hiilimonoksidia. Cativa-prosessin kehittivät BP:n tutkijat 1990-luvulla ja nykyään se on tärkein teollisen mittakaavan etikkahapon valmistusmenetelmä ja se on suurelta osin korvannut aikaisemmin käytetyn Monsanto-prosessin.
Mekanismi
Cativa-prosessi muistuttaa reaktiomekanismiltaan Monsanto-prosessia. Erona on, että katalyyttinä reaktiossa käytetään Monsanto-prosessissa käytetyn rodiumkompleksin sijaan iridiumkompleksia esimerkiksi dijododikarbonyyli-iridaatti(I)a ([Ir(CO)2I2]−). Iridiumkompleksi on rodiumkompleksia halvempi ja katalyyttinä noin viisi kertaa tehokkaampi.
Cativa-prosessin yksinkertaistettu mekanismi on seuraava. Ensimmäisessä vaiheessa metanoli reagoi vetyjodidin kanssa muodostaen jodimetaania. Jodimetaani reagoi hapettavalla additiolla iridiumkompleksin (alla olevassa kuvassa 1) kanssa, jolloin iridium hapettuu hapetusluvulta +I hapetusluvulle +III. Tällöin muodostuu kompleksi 2. Hiilimonoksidi korvaa tästä kompleksista yhden jodoligandin ja muodostuu uusi kompleksi 3. Tämä kompleksi hajoaa iridiumin katalysoimana muodostaen asetyylikompleksin 4. Reaktio on tyypiltään insertioreaktio. Tämä kompleksi reagoi pelkistävällä eliminaatiolla, jolloin muodostuu asetyylijodidia. Asetyylijodidi hydrolysoidaan, jolloin muodostuu etikkahappoa ja vetyjodidia. Etikkahappo erotetaan ja vetyjodidi voidaan käyttää edelleen jodimetaanin valmistamiseen metanolista.
Caucher Birkar
Caucher Birkar (, ; synt. Fereydoun Derakhshani, ; s. 1978 Kordestān, Iran) on iranilainen matemaatikko ja professori Cambridgen yliopistossa. Hän on yksi neljästä tutkijasta, jotka palkittiin Fieldsin mitalilla vuonna 2018. Kurditaustainen Birkar haki turvapaikkaa Britanniasta opiskellessaan Teheranissa.
Macha
pienoiskuva|Stephen Reid: Macha kiroaa Ulsterin miehet. Kuvitusta kirjaan The Boys' Cuchulainn. Macha oli Irlannin kelttiläisessä mytologiassa yksi kolmesta sodan jumalattaresta. Kaksi muuta olivat Morrigan ja Nemhain. Kolmikkoa kutsuttiin joskus nimellä kolme Morrígania. Macha itse tunnettiin lisäksi monilla muilla nimillä, muun muassa Dana ja Badb. Hän on suuri maaemo tai feminiininen prinsiippi sekä miesten teurastaja.
Macha esiintyy joskus yhtenä jumalattarena, joskus kolmoisjumalattarena, jolla on kolme eri puolta: profeetta, soturi ja matriarkka. Hän edustaa Irlannin suvereniteettia ja hedelmällisyyttä sekä huolehtii sen hyvinvoinnista, mutta on julman kostonhimoinen, jos ihmiset loukkaavat häntä.
Machan eri puolet näyttäytyvät monissa taruissa. Yhdessä tarinassa hän on Nemedhin vaimo, joka ennustaa Táin Bó Cúailngen tuoman tuhon ja kuolee sydämensä särkyessä. Toisessa tarussa Macha hallitsi Irlantia soturikuningattarena ja perusti Emhain Machan, Ulsterin pääkaupungin. Kolmannessa tarussa Macha menee naimisiin kuolevaisen miehen, Crunnchun, kanssa. Ulsterissa järjestetään hevosten laukkakilpailu, ja Machan aviomies kehuskelee, että hänen vaimonsa voittaisi kaikki kuninkaan hevoset. Kuningas ottaa haasteen vastaan. Machan on osallistuttava kisaan, vaikka hän on viimeisillään raskaana. Macha voittaa kilpailun, mutta synnyttää heti sen jälkeen kaksoset (iiriksi emhain) ja kuolee synnytykseen. Jumalatar jättää jälkeensä kirouksen. Sen mukaan Ulsterin miehet ovat aina suurimman vaaran uhatessa viiden päivän ja viiden yön ajan yhtä heikkoja kuin synnyttävä nainen. Kirous käy toteen, kun Connacht uhkaa Ulsteria. Ainoastaan sankari Cuchulainn vapautuu kirouksesta.
Mariinski Posad
Mariinski Posad (, tšuvassiksi Сӗнтӗрвӑрри, Sĕntĕrvărri) on kaupunki Tšuvassian tasavallassa Venäjällä. Se sijaitsee Volgaan laskevan Syndyrka-joen suussa 48 kilometriä tasavallan pääkaupungista Tšeboksarysta itään. Kaupunki on Mariinski Posadin piirin keskus. Volgan rannalla on laivalaituri. Asukkaita on 10 100 henkeä (vuonna 2008).
Sundyrin kylä tunnetaan 1600-luvulta lähtien. Vuonna 1856 siitä muodostettiin lähikylineen Kazanin läänin Tšeboksaryn kihlakuntaan kuulunut Mariinski Posadin kaupunki. Nykyään siellä on metalli- ja elintarviketeollisuutta sekä tunnettu alkoholitehdas. Kaupungissa toimii kotiseutumuseo.
Jacques Martin
Jacques Martin (25. syyskuuta 1921 Strasbourg, Ranska – 21. tammikuuta 2010 Sveitsi ) oli sarjakuvantekijä (piirtäjä ja käsikirjoittaja), joka tunnettiin parhaiten Alix-sarjastaan. Hän oli yksi Tintin-sarjakuvalehden kultakauden ligne claire -piirtäjistä Edgar P. Jacobsin ja Hergén ohella. Alixin ohella Martin on luonut useita muitakin menestyneitä hahmoja.
Martinin ura
Vuonna 1948 Tintin-lehdessä alkoi ilmestyä hänen sarjansa Alix. Sarjan päähenkilö oli gallialainen nuorukainen, jonka seikkailut tapahtuivat antiikin Rooman aikana. Sarjakuvasta tuli pian hyvin suosittu, ja sitä julkaistiin monissa maissa. Suomessa Alixia ovat julkaisseet WSOY (1974–1975) ja Apollo Kustannus (vuodesta 2008).
Myöhemmin Martin loi muitakin hahmoja. Näitä olivat toimittaja Lefranc vuonna 1952, keskiaikainen Alixin vastine Jhen vuonna 1978, Napoleonin aikalainen Arno vuonna 1983, antiikin kreikkalainen Orion vuonna 1990, muinainen egyptiläinen Keos vuonna 1992 ja 1600-luvun sankari Loïs vuonna 2000. Martin on käsikirjoittanut tai ideoinut useimmat näistä hahmoista kertovat sarjakuva-albumit, mutta itse hän piirsi vain kolme ensimmäistä Lefranc-albumia ja kaksi ensimmäistä Orion-albumia. Näistä hahmoista kertovia sarjakuvia ei ole suomennettu. Ruotsiksi on julkaistu viisi Lefranc-albumia nimellä Frank.
Heikentyneen näkökykynsä vuoksi Martin antoi vuonna 1998 myös tärkeimmän sarjansa Alixin muille piirtäjille. Hän kuitenkin jatkoi sarjan käsikirjoittamista vuoteen 2005 ja tämän jälkeenkin osallistui tarinoiden kehittelyyn aina kuolemaansa saakka.
Martinin eri hahmoista kertovia sarjakuva-albumeja on käännetty 15 kielelle, ja niitä on myyty noin 20 miljoonaa kappaletta.
Jessore
Jessore on kaupunki Bangladeshin lounaisosassa. Sen asukasluku oli vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan 237 478.