cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Roman Polański
Polański muutti Yhdysvaltoihin 1968 mentyään naimisiin Sharon Taten kanssa. Tate murhattiin seuraavana vuonna. Polański teki Yhdysvalloissa vielä joitain elokuvia, kuten palkitun Chinatownin, mutta pakeni Ranskaan vuonna 1978 odottaessaan tuomiota alaikäisen tytön hyväksikäytöstä. Hänen elokuvansa 1980- ja 1990-luvuilla eivät olleet samanlaisia menestyksiä kuin aiemmat. Holokaustista kertova Pianisti (2002) nousi kuitenkin yhdeksi hänen päätöistään. Polański jatkaa edelleen elokuvantekoa.
Nuoruus
Roman Polański syntyi Pariisissa 18. elokuuta 1933 puolanjuutalaisen Mojżesz Lieblingin ja venäjänjuutalais- ja katolilaistaustaisen Bella Katzin lapsena. Hän sai nimen Raymond Thierry Liebling. Perhe muutti vuonna 1937 takaisin Puolaan. Krakovassa hänen ranskalaisen etunimensä tilalle vaihdettiin puolalainen Roman. Saksan miehitettyä Puolan syyskuussa 1939 perhe joutui Krakovan gettoon. Roman järjestettiin ulos getosta erääseen puolalaisperheeseen, mutta hänen äitinsä ja isoäitinsä kuolivat keskitysleirillä Auschwitzissa. . Isä vietiin Mauthausen-Gusenin keskitysleirille, mutta hän selvisi hengissä ja palasi Krakovaan 1945. Hän muutti pian nimensä Polańskiksi, josta tuli myös Romanin sukunimi. Roman Polański on käyttänyt virallisesta nimestään sittemmin erilaisia muotoja: vuoden 1977 oikeuden asiakirjoissa nimi on Roman Raymond Polanski.
Varhainen ura
Polański näytteli teatterissa 14-vuotiaana ja sen jälkeen joissain Andrzej Wajdan elokuvissa. Hän opiskeli ohjaamista Łódźin elokuvakoulussa 1954−1959, mutta ei valmistunut jätettyään teoreettisen lopputyön suorittamatta. Hän ohjasi opintojensa aikana useita palkittuja lyhytelokuvia. Polański kävi Ranskassa tekemässä lyhytelokuvan Le Gros et le maigre (1961) ja ohjasi seuraavana vuonna Puolassa ensimmäisen pitkän elokuvansa Veitsi vedessä. Se oli seksuaalisen kilpailun kuvaus, joka toi hänelle kansainvälistä mainetta.
Polański ei ollut Puolassa Veitsi vedessä -elokuvan ensi-illan aikana maaliskuussa 1962. Hänellä oli erityisoikeus matkustella ulkomailla, ja Pariisissa oleskellessaan hän päätti olla palaamatta Puolaan. Hän ei ollut kommunistisen puolueen tai median suosiossa, ja koska hän oli eronnut puolisostaan, häntä uhkasi armeijaan joutuminen. Polański teki lyhytelokuvia ja etsi tilaisuutta tehdä taas pitkän elokuvan. Kesällä 1963 Veitsi vedessä sai näkyvyyttä Yhdysvalloissa, ja siitä julkaistiin kuva Time-lehden kannessa. Elokuva sai myös parhaan vieraskielisen elokuvan Oscar-ehdokkuuden 1964. Polański kävi Lontoossa vuonna 1964 puolalaisen tuottajan Gene Gutowskin kutsusta. Matkan jälkeen hän kirjoitti Gérard Brachin kanssa käsikirjoituksen seuraavaan elokuvaansa Inho (1965), joka tehtiin englannin kielellä. Elokuvasta tuli suurmenestys, ja se sai Berliinin elokuvajuhlilla tuomariston erityispalkinnon.
Lontoon-vuodet
Kaikki Polańskin elokuvat olivat olleet perusteemoiltaan samankaltaisia: niissä toistuivat pieni ja eristynyt tapahtumapaikka, valtakamppailut, sorto, kapinointi, alistuminen ja nöyrtyminen. Seuraavaksi Polański teki kuitenkin kauhuelokuvaparodian Vampyyrintappajat (1967). Hän solmi kolmen elokuvan sopimuksen yhdysvaltalaisen tuottajan Martin Ranshoffin omistaman Filmwaysin kanssa. Ranshoffin painostuksesta elokuvan naispääosaan otettiin nuori näyttelijätär Sharon Tate. Ranshoff myös leikkeli elokuvan yhdysvaltalaisversiota Polańskin suureksi tyrmistykseksi, eikä lyhennetty versio menestynyt siellä. Euroopassa esitettiin Polańskin pitempää versiota, joka oli menestys etenkin Ranskassa ja Italiassa.
Yhdysvaltain-vuodet
Polański meni naimisiin Sharon Taten kanssa ja muutti 1968 Yhdysvaltoihin. Siellä hän ohjasi elokuvan Rosemaryn painajainen (1968). Charles Mansonin joukkio murhasi Taten vuonna 1969 tämän ollessa raskaana. Polańskin ensimmäinen murhatragedian jälkeinen ohjaus oli hyvin tummasävyinen Macbeth (1971). Macbethin jälkeen Polański ohjasi Italiassa kevyen eroottisen komedian Mikä? (1973). Los Angelesissa tapahtuva Chinatown (1974) uudisti rikoselokuvan perinteitä ja myyttejä. Chinatown oli suuri arvostelumenestys, se sai yksitoista Oscar-ehdokkuutta ja monia muita arvostettuja palkintoja, ja se teki pääosan esittäjästä Jack Nicholsonista tähden. Polański teki Yhdysvalloissa vielä yhden elokuvan, Vuokralainen (1976). Hän sai Ranskan kansalaisuuden juuri täyttäessään 43 vuotta. Polański joutui Yhdysvalloissa syytteeseen alaikäisen raiskauksesta ja pakeni tammikuun 1978 lopussa Pariisiin välttääkseen tuomion.
Uusi alku Euroopassa
Tess – viattomuuden tarina (1979) perustui Thomas Hardyn 550-sivuiseen romaaniin. Tessin tekoprosessi oli hyvin pitkä ja raskas, ja sitä oli vaikea saada Britanniassa ja Yhdysvalloissa levitykseen niin sen viktoriaanisen aiheen kuin Polańskin Yhdysvalloissa raiskausepäilystä saaman etsintäkuulutuksenkin vuoksi. Lopulta elokuva kuitenkin näytettiin Yhdysvalloissakin, ja se sai loistavat arvostelut ja kuusi Oscar-ehdokkuutta.
Zhang Xizhe
Zhang siirtyi Saksaan tammikuun 2015 siirtoikkunassa Beijing Guoanista, arviolta 1,5 miljoonan euron siirtosummalla. Kiinan A-maajoukkueessa hän teki debyyttinsä maaliskuussa 2011.
Roman Polański
Taiteellinen hiipuminen
Polański oli Tessin myötä väsynyt elokuvanteon vaikeuksiin, eikä hänellä ensimmäistä kertaa uransa aikana ollut yhtään uutta elokuvaprojektia työn alla. Hän alkoikin kirjoittaa omaelämäkertaansa Roman, joka julkaistiin vuonna 1984. Hän vietti vuonna 1981 pitkän ajan Puolassa, missä hän ohjasi teatterissa ja matkusteli lapsuudenmaisemissaan Krakovassa ja maaseudulla.
Polański palasi elokuvan tekemiseen vihdoin marraskuussa 1984 ja alkoi kuvata Merirosvoja. Elokuva sai huonot arvostelut, ja moni piti sitä Polańskin huonoimpana elokuvana. Polańskin uralla 1980-luku ja myös 1990-luku eivät nousseet aiempien vuosikymmenten tasolle, jolloin hän oli tehnyt juhlittuja mestariteoksia. Polański teki elokuvia myös harvemmin kuin ennen, vain viisi elokuvaa kahdessa vuosikymmenessä.
Pianisti ja uusi nousu
thumb|upright|Polański ja Pianisti-elokuvan pääosan esittäjä [[Adrien Brody Cannesissa 2002.]] Polański oli vuosien ajan kertonut, ettei koskaan tekisi elokuvaa lapsena ghetossa viettämästään ajasta, sillä muistot siitä olivat hänelle liian voimakkaita ja tuskallisia. Hän torjui siksi Steven Spielbergin tarjoaman ohjaajan paikan Oskar Schindleristä kertovassa elokuvassa, ja Spielberg ohjasi itse elokuvan Schindlerin lista (1993). Polański löysi kuitenkin holokaustista selvinneen pianistin Wladyslaw Szpilmanin vastajulkaistut muistelmat ja päätti tehdä aiheesta elokuvan, josta tulisi hänen päätyönsä. Szpilmanin tarina muistutti Polańskin omaa tarinaa juuri sopivasti, mutta ei kuitenkaan tapahtunut Krakovassa, mikä olisi ollut ohjaajalle liian läheistä. Szpilmanin tarinan kertovan elokuvansa Pianisti (2002) valmistuttua Polański piti sitä elämänsä parhaana elokuvana. Hänelle myönnettiin elokuvasta parhaan ohjauksen Oscar-palkinto.
Polański on saavuttanut arvostusta myös 2010-luvulla. Hänelle on esimerkiksi myönnetty ranskalainen César-palkinto ohjauksesta elokuvissa The Ghost Writer (2010), Venus in Fur (2013) sekä Upseeri ja vakooja (2020), joista jälkimmäinen kertoo Dreyfusin tapauksesta.
Elokuvakäsikirjoitukset
Polański on kirjoittanut useimpien ohjaamiensa elokuvien käsikirjoitukset joko yksin tai yhteistyössä. Vuoteen 1973 asti hän oli kirjoittamassa jokaisen elokuvansa käsikirjoitusta, ja senkin jälkeen monen, mukaan lukien kaikkien 2010-luvulla julkaistujen elokuviensa. Useimmin hän on tehnyt yhteistyötä Gérard Brachin kanssa. Polański on julkaissut joitain elokuvakäsikirjoituksiaan myös kirjana, kuten Three Film Scripts: Knife in the Water, Repulsion and Cul-de-Sac (1975).
Roolityöt
Polański on näytellyt itse ohjaamissaan pitkissä elokuvissa Inho (1965), Vampyyrintappajat (1967), Mikä? (1973), Chinatown (1974) ja Vuokralainen (1976). Sen jälkeen hän on esiintynyt vain muiden ohjaamissa elokuvissa, joista viimeisin on italialainen Caos calmo (2008). Vuosina 1954−1961 Polański näytteli muutamassa Andrzej Wajdan elokuvassa.
Yksityiselämä
thumb|Polański vaimonsa Emmanuelle Seignerin kanssa César-palkintojen jakotilaisuudessa 2011. Polański on ollut kolme kertaa naimisissa. Vuosina 1959−1961 hän oli naimisissa puolalaisen näyttelijän Barbara Lassin kanssa. Polański meni naimisiin yhdysvaltalaisen näyttelijän Sharon Taten kanssa vuonna 1968 ja muutti samalla Yhdysvaltoihin. Tate murhattiin seuraavana vuonna. Polański meni naimisiin ranskalaisen näyttelijän Emmanuelle Seignerin kanssa 1989, ja he ovat edelleen naimisissa. Seigner on näytellyt useassa Polańskin elokuvassa vuodesta 1988 alkaen. Heillä on kaksi lasta. Tytär Morgane Polanski (s. 1993) on näytellyt muun muassa kolmessa isänsä ohjaamassa elokuvassa.
Polanskilla on nykyisin sekä Puolan että Ranskan kansalaisuus. Hän asuu vakituisesti Pariisissa.
Raiskaussyyte ja oikeudenkäynnin pakoilu
thumb|150px|Polańskin pidätyskuva vuodelta 1977. Polański otti maaliskuussa 1977 13-vuotiaasta tytöstä yläosattomia kuvia Vogue Hommes -lehteen. Polański ja tyttö joivat samppanjaa ja Polański antoi tytölle seksihaluja lisäävää quaaludea. Polanski käytti tyttöä seksuaalisesti hyväksi. Tytön äiti sai tietää tapahtuneesta ja Polański sai syytteen raiskauksesta. Hänet päästettiin vapaaksi takuita vastaan. Oikeudenkäynnissä Polański ilmoitti aluksi olevansa syytön, mutta myöhemmin hän ehdotti myöntävänsä syyllisyytensä vähiten raskauttavaan syytekohtaan, jos muista syytteistä luovuttaisiin. Tuomari hylkäsi ehdotuksen. Polański oli vankilassa 42 päivää, mutta hänet vapautettiin ennen lopullisen tuomion julistamista helmikuussa 1978. Pitkän tuomion pelossa Polański pakeni ennen tuomion julistamista Ranskaan.
Tapauksen jälkeen Polański on välttänyt matkustamasta maihin, jotka saattaisivat luovuttaa hänet Yhdysvaltoihin. Yhdysvallat antoi vuonna 1978 Polańskista pysyvän pidätysmääräyksen. Hänet pidätettiin syyskuussa 2009 Sveitsissä Zürichin lentoasemalla. Sveitsi ei kuitenkaan luovuttanut Polańskia Yhdysvaltoihin. Polański muutti vuonna 2014 Varsovaan ja puolalainen oikeusistuin päätti, että häntä ei luovuteta Yhdysvaltoihin. Tapaukseen liittyen Yhdysvaltain elokuva-akatemia erotti Polańskin jäsenyydestään toukokuussa 2018.
Kaikkiaan neljä naista on julkisesti syyttänyt Polańskia seksuaaliseen tekoon pakottamisesta. Syyskuussa 2017 entinen saksalainen näyttelijä ja malli kertoi Sveitsin poliisille Polańskin raiskanneen hänet alppimajassa 1970-luvulla hänen ollessaan 15-vuotias.
Ylätalja
thumb|250px|Ylätaljaveto eteen. Ylätalja on yleinen kuntosalilaite. Suoritus tehdään istumalla penkissä, tarttumalla pään yläpuolella olevaan vetorautaan ja vetämällä se rintaan. Ylätalja rasittaa pääasiassa leveää selkälihasta, ja avustavina lihaksina toimivat hauikset.
Saarijärvi (Keuruu, Simsiö)
Saarijärvi on Keski-Suomessa Keuruulla Simsiön kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 30 hehtaaria, se on 1,5 kilometriä pitkä ja 500 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan kaksi saarta. Sen rantaviivan pituus on 4,4 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Pihlajaveden reitin valuma-alueella (35.48), jonka Pihlajaveden alueeseen (35.483) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 180,3 metriä mpy.
Ranuan-Posion kihlakunta
Ranuan-Posion kihlakunta muodostettiin vuoden 1996 kihlakuntauudistuksessa, ja se toimi vuoden 2007 loppuun. Kihlakuntaan kuuluivat Posio ja Ranua. Kihlakunta sijaitsi Lapin läänissä.
Orgaaninen yhdiste
Orgaaninen yhdiste on kemiallinen yhdiste, jossa on hiili- ja vetyatomien välisiä tai useampien hiiliatomien välisiä kovalenttisia sidoksia. Hiilen ja vedyn lisäksi yhdisteissä voi olla mukana muitakin alkuaineita, usein muun muassa happea tai typpeä.
Suurin osa tunnetuista kemiallisista yhdisteistä on juuri orgaanisia yhdisteitä. Niitä tunnetaan lähes 50 miljoonaa erilaista, ja tiedetään, että orgaanisia yhdisteitä on olemassa paljon enemmän vielä karakterisoimattomina. Orgaanisten yhdisteiden suuri lukumäärä johtuu hiiliatomien kyvystä katenoitua eli muodostaa toisiinsa sitoutumalla pitkiä, usein haaraisiakin ketjumaisia tai rengasmaisia molekyylejä, joissa hiiliatomien muodostamaan runkoon voi liittyä muidenkin alkuaineiden atomeja.
Kaikki elämä perustuu orgaanisiin yhdisteisiin. Niistä muodostuvat niin ihmiset, eläimet kuin kasvitkin. Useimmat ravintoaineet, kuten rasva, proteiinit, hiilihydraatit ja vitamiinit, ovat orgaanisia yhdisteitä, samoin elämälle tärkeät aineet kuten hemoglobiini, lehtivihreä, entsyymit, ja hormonit. Muun muassa metaani luetaan orgaanisiin yhdisteisiin.
Alun perin orgaanisilla yhdisteillä tarkoitettiinkin vain eloperäisiä yhdisteitä, kunnes huomattiin, että orgaanisia yhdisteitä voidaan syntetisoida myös epäorgaanisista lähtöaineista. Mahdollisia hiilirunkoon liittyneitä atomeja on esimerkiksi happi, typpi, rikki, kloori ja bromi.
Orgaanisten yhdisteiden rakenne ja luokittelu
Yksinkertaisimmat orgaaniset yhdisteet ovat hiilivetyjä. Ne koostuvat pelkästään hiilestä ja vedystä. Näistä yksinkertaisimpia ovat alkaanit, joissa hiiliatomit ovat liittyneet toisiinsa yksinkertaisin sidoksin. Hiilirungossa voi olla myös kaksoissidoksia ja kolmoissidoksia. Kaksoissidoksellisia yhdisteitä kutsutaan alkeeneiksi ja kolmoissidoksellisia yhdisteitä alkyyneiksi.
Orgaanisessa yhdisteessä voi olla myös monia substituentteja, jolloin orgaanisia molekyylejä voidaan luokitella ja nimetä funktionaalisten ryhmien mukaan. Funktionaalisten ryhmien perusteella yhdisteitä voidaan jaotella alkoholeiksi, eettereiksi, tioleiksi, alkyylihalideiksi, aldehydeiksi, ketoneiksi, amiineiksi, nitriileiksi, karboksyylihapoiksi ja niiden johdoksiksi. Yhdisteitä, joissa on sekä karboksyylihappo- että aminoryhmä, sanotaan aminohapoiksi.
Orgaanisten ja epäorgaanisten yhdisteiden välimaastoon sijoittuvat organometalliyhdisteet, joissa hiili on sitoutunut metalliin.
Orgaaniset yhdisteet nimetään IUPAC:n suositusten mukaisesti.
Orgaanisten yhdisteiden piirtäminen
Orgaanisista yhdisteistä piirretään usein rakennekaavoja, joista käy ilmi atomien ja funktionaalisten ryhmien sijainti toisiinsa nähden. Koska piirrokset ovat kaksiulotteisia kuvia kolmiulotteisesta rakenteesta, niitä on yksinkertaistettu melko paljon. Epäorgaanisista yhdisteistä ei yleensä piirretä rakennekaavoja, koska niiden atomit voivat liittyä toisiinsa vain yhdellä tavalla.
Molekyylien rakennekaavoissa viiva atomien välissä tarkoittaa kahta sidoselektronia. Aina ei ole järkevää piirtää jokaista molekyylin atomia ja sidosta, vaan rakenne voidaan esittää yksinkertaisena viivakaavana. Viivakaavassa atomien väliset sidokset piirretään yhdisteille ominaisia sidoskulmia käyttäen. Funktionaalisia ryhmiä lukuun ottamatta hiili- ja vetyatomeja ei yleensä merkitä näkyviin (poikkeus CH3-ryhmät). Rakenteita tulkittaessa on muistettava, että hiili on yleensä neliarvoinen. Viivakaava on käyttökelpoinen erityisesti suurimolekyylisiä yhdisteitä piirrettäessä. Alla on esitetty 2-metyyli-1,3-butadieenin kaksi rakennekaavaa, joista toisessa näkyvät kaikki sidokset ja toisessa atomit vain yksinkertaisena viivakaavana. Kuva:methylbutadiene.gif
Joissain yhteyksissä rakennekaavat on piirretty siten, että atomienväliset kulmat ovat 90 astetta. Tällöin rakennekaava esittää lähinnä vain sen, mistä atomeista yhdiste koostuu, eikä siitä näe yhdisteen stereoelektroniikkaa.
GP3 Britannian Grand Prix 2010
GP3 Britannian Grand Prix 2010 oli GP3-kauden 2010 neljäs osakilpailu, joka ajettiin 10.–11. heinäkuuta Silverstonen moottoriradalla Englannissa. Kilpailu ajettiin Formula 1:sten Britannian GP:n ohessa.
Lauantain kilpailun voittoon ajoi ART Grand Prix -tallin kuljettaja Esteban Gutiérrez. Sunnuntain kilpailun voitti Status Grand Prix -tallin Daniel Morad.
Alexander Frey
Alexander Frey (7. kesäkuuta 1877 Vehkalahti – 28. marraskuuta 1945 Helsinki) oli suomalainen lakimies, pankinjohtaja ja Ruotsalaisen kansanpuolueen poliitikko, joka toimi muun muassa kansanedustajana, senaattorina ja Tarton rauhanvaltuuskunnan jäsenenä. Frey oli vuonna 1917 Svinhufvudin senaatin jäsen ja toimi sisäasiaintoimituskunnan apulaispäällikkönä, jatkaen samassa tehtävässä Paasikiven senaatissa 1918. Frey on yksi Suomen itsenäisyysjulistuksen allekirjoittajista. Hän omisti Storhilan maatilan Kirkkonummella. Frey toimi Pohjoismaiden Yhdyspankin johtokunnan puheenjohtajana 1919–1945 ja pankin pääjohtajana 1928–1945.
Frey pääsi ylioppilaaksi 1895 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1898 saaden maisterin arvon 1900. Tämän jälkeen Frey opiskeli lakia valmistuen lakitieteen kandidaatiksi vuonna 1903. Varatuomarin arvon hän sai vuonna 1906. Frey väitteli lakitieteen tohtoriksi vuonna 1911.
Freyn vanhemmat olivat kenraalimajuri Johan Adolf Frey nuorempi, Reitkallin kartanon omistaja, ja kauppaneuvoksentytär Sofie Pauline Bruun Haminasta. Alexander Freyn isoisä kollegiasessori Johan Adolf Frey vanhempi oli vuonna 1850 korotettu perinnölliseen venäläiseen aatelisarvoon Viipurin aatelistossa.
Senaattori Freyn vaimo oli Martha Gerda Maria Blomqvist (s. 26.7.1893, konemestari Berndt Blomqvistin ja Hilda Ekholmin tytär), jonka kanssa hän avioitui 1913. Heidän ainut lapsensa oli suurlähettiläs Åke Frey (1919–1978), Suomen täysivaltainen erikoislähettiläs Turkissa, Iranissa ja Afganistanissa.
Sodankylän kihlakunta
Sodankylän kihlakunta muodostettiin vuoden 1996 kihlakuntauudistuksessa, ja se toimi vuoden 2007 loppuun. Kihlakuntaan kuului Sodankylän kunta. Kihlakunta sijaitsi Lapin läänissä.
Luettelo Sándor Kányádin suomennetusta tuotannosta
Tämä on luettelo Sándor Kányádin suomennetusta tuotannosta.
Heinricius
Heinricius on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Takalanlammi (Pienilampi)
Takalanlammi on Keski-Suomessa Keuruulla Kömin kylän lähellä sijaitseva lampi. Saman nimisä lampia on kaksi, joista tämä on läntisin. Sitä on kutsuttu myös Pienilammeksi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 11,7 hehtaaria, se on 600 metriä pitkä ja 300 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,5 kilometriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Pihlajaveden reitin valuma-alueella (35.48), jonka Pihlajaveden alueeseen (35.483) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 149,3 metriä mpy.
Rovaniemen kihlakunta (1996)
Rovaniemen kihlakunta muodostettiin vuoden 1996 kihlakuntauudistuksessa, ja se toimi vuoden 2007 loppuun. Kihlakuntaan kuului Rovaniemen kaupunki sekä ennen vuoden 2006 kuntaliitosta myös Rovaniemen maalaiskunta. Kihlakunta sijaitsi Lapin läänissä.
Työväenliike
Työväenliike on yhteisnimitys poliittisesta työväenliikkeestä, ammattiyhdistysliikkeestä ja osuustoimintaliikkeestä. Työväenliikkeen mukaan tavoitteita ovat työläisten elinolojen puolustaminen ja parantaminen. Suomessa työväenliikkeen toiminta alkoi työnantajien ja sivistyneistön aloitteesta. Suomen työväenliikkeen varhaishistoriaan kuului lisäksi niin sanottu wrightiläinen työväenliike.
Wrightiläinen työväenliike
Wrightiläinen työväenliike oli 1800-luvun lopulla Suomessa toiminut sosiaaliliberaali yhteiskunnallinen liike, joka pyrki neutraloimaan työväestön radikalisoitumista pyrkimällä edistämään heidän asemaansa yhteisellä järjestäytymisellä työnantajien kanssa. Se tuli Suomeen Ruotsin mallin mukaisena vuosina 1886–1894. Wrightiläinen työväenliike oli käytännössä työnantajan tai kapitalistin johtamaa toimintaa, jolla yritettiin vaimentaa työläisten omaa aktiivisuutta ja hillitä kumouksellisen sosialistisen työväenliikkeen etenemistä. Sillä oli usein eettisesti hyvät tarkoitusperät, ja sen avulla voitiin edistää esimerkiksi työläisten terveyttä ja hyvinvointia. Myöhempi työväenliike on voimakkaasti arvostellut wrightiläisyyttä, koska se ei kunnioittanut työväenluokan omia toimintaoikeuksia. Wrightiläisestä työväenliikkeestä on käytetty toisinaan myös nimitystä porvarillinen työväenliike. Wrightiläisen työväenliikkeen lähisukulainen on hyväntekeväisyys.
Ammatillinen työväenliike
Ammatillinen työväenliike on työläisten omasta toimintatarpeesta lähtevä liike, joka pyrkii puolustamaan ja saavuttamaan maan työläisten toimintaoikeuksia ilman omistavan luokan holhousta. Tätä vastaa nykyään kehittyneissä maissa ammattiyhdistysliike, joka on kuitenkin monin tavoin sidoksissa poliittiseen työväenliikkeeseen.
Poliittinen työväenliike
Poliittinen työväenliike on kehittynyt oivalluksesta, jonka mukaan työläisten etuja ja oikeuksia kannattaa ajaa myös julkisen vallan, lähinnä valtion tasolla. Poliittinen työväenliike on jakautunut pääpiirteissään kahteen suuntaukseen, jotka ovat sosiaalidemokratia ja kommunismi. Edellisen peruspilareina on ajaa työväestön etuja porvarillisen yhteiskunnan oloissa ja pyrkimys muuttaa yhteiskuntaa sosialistisemmaksi demokraattisesti. Jälkimmäisen mukaan on pyrittävä välittömän työväestön etujen ajamisen ohella proletariaatin vallankumoukseen, jossa niin tuotantovälineet kuin valtiovaltakin siirtyvät - lopulta maailmanlaajuisesti - työväenluokalle. Neuvostoliiton romahtaminen aiheutti tämän suuntauksen kannattajien keskuudessa paljon hämmennystä. Nykyisin vallitseva käsitys on, että valta ei ollut Neuvostoliitossa työväestöllä vaan NKP:n eliitillä.
thumb|left|”Kapitalistisen järjestelmän pyramidi”. Industrial Worker -lehden aineistoa vuodelta 1911.
Khairefon
Khairefon (s. n. 470–450 eaa., k. n. 405–399 eaa.) oli Sokrateen läheinen ystävä ja seuraaja. Aikalaisista hänet mainitsevat teoksissaan sekä Ksenofon, Aristofanes että Platon.
Teoksessaan Muistelmia Ksenofon lukee Khairefonin Sokrateen "todellisten kumppaneiden" joukkoon. Sokrateen lähipiiriin kuuluivat hänen mukaansa myös muiden muassa Kriton, Hermogenes, Simmias Thebalainen, Kebes Thebalainen, Faidondes ja Khairefonin nuorempi veli Khairekrates.
Khairefon esiintyy kolmessa Aristofaneen komediassa: Pilvet, Ampiaiset ja Linnut. Pilvet (vuodelta 423 eaa.) esittää Sokrateen ja Khairefonin puoskareina, jotka pitävät Ateenassa pseudotieteellistä koulua. Khairefon esitetään teoksessa kalpeana ja aliravittuna, "elävänä ruumiina", ja tästä on joskus johdettu, että hän olisi ollut tosielämässäkin laiha ja sairaalloisen näköinen. Ampiaisissa hänellä tai hänestä tehdyllä karikatyyrillä on rooli puolueettomana todistajana. Linnuissa hänen lempinimensä on "Lepakko", joka saattaa tulla yökyöpeliydestä, luisevasta ulkonäöstä tai luonteesta.
Platonin Sokrateen puolustuspuheessa Sokrates kutsuu Khairefonia pitkäaikaiseksi ystäväkseen ja myös monien paikalla olevien ystäväksi. Sokrates sanoo tämän jo olevan edesmennyt, mutta osoittaa tämän veljen olevan läsnä oikeudenkäynnissä. Hän kertoo, että Khairefon oli se, joka matkusti Delfoihin kysymään Delfoin oraakkelilta, kuka on viisain kaikista miehistä. Oraakkeli vastasi, että ei ole ketään Sokratesta viisaampaa. Hän mainitsee myös Khairefonin olleen välillä maanpaossa. Tätä on joskus pidetty todisteena siitä, että Khairefon (päinvastoin kuin Sokrates) olisi ollut Ateenan demokratian tukija ja joutunut siksi lähtemään maanpakoon, kun demokratia syrjäytettiin joksikin aikaa Ateenan hävittyä Spartalle.
Khairefon esiintyy myös kahdessa Platonin dialogissa, Kharmideessa ja Gorgiaassa. Kharmideen alussa Sokrates palaa Ateenaan Poteidaian taistelusta, ja Khairefon ottaa hänet vastaan. Taistelu käytiin vuonna 430 eaa., kolme vuotta ennen Platonin syntymää ja 31 vuotta ennen Sokrateen kuolemaa, mutta Platon on todennäköisesti oikeassa kuvatessaan Sokrateen ja Khiarefonin suhteen olevan varhaista perua. Gorgiaan alussa Khairefon ja Sokrates myöhästyvät Ateenassa keskustelusta Gorgiaan, tunnetun sofistin, kanssa. Sokrates laittaa syyn myöhästymisestä Khairefonin nimiin, sillä tämä oli jäänyt suustaan kiinni Agoralla. Khairefon sanoo Gorgiaan olevan hänen ystävänsä, ja keskustelun alkuosan Khairefon toimii melko taitavasti Gorgiaan pääasiallisena kuulustelijana.
Yhdessä tästä todistusaineistosta voidaan päätellä, että Khairefon oli tunnettu, energinen ja osallistuva yksilö, jolla oli todennäköisesti jossain määrin poikkeava ulkonäkö ja luonne, ja joka liikkui helposti aikansa sosiaalisissa ja oppineissa piireissä.
Friedrich Karl
Friedrich Karl Ludwig Konstantin von Hessen-Kassel (1. toukokuuta 1868 Panker, Plön, Preussi – 28. toukokuuta 1940 Kassel, Saksa) eli Fredrik Kaarle oli Hessenin maakreivi ja Saksan keisari Vilhelm II:n lanko. Hänen ollessaan vielä Hessenin prinssi Suomen eduskunta valitsi hänet Suomen kuninkaaksi lokakuussa 1918, kun Suomesta sisällissodan jälkeen kaavailtiin kuningaskuntaa. Saksan hävittyä ensimmäisen maailmansodan Friedrich Karl joutui kuitenkin torjumaan hänelle tarjotun kruunun, eikä hän koskaan saapunut Suomeen. Käytännössä hän ei koskaan toiminut Suomen kuninkaana ja monarkiahankkeesta luovuttiin maassa muutenkin. Friedrich Karl peri Hessenin maakreivin arvon vanhemmalta veljeltään vuonna 1925.
Poliittisilta asenteiltaan Friedrich Karlin on sanottu olleen maltillinen konservatiivi ja perustuslaillisen monarkian kannattaja.
Tornionlaakson kihlakunta
Tornionlaakson kihlakunta muodostettiin vuoden 1996 kihlakuntauudistuksessa, ja se toimi vuoden 2007 loppuun. Kihlakuntaan kuuluivat Kolari, Pello ja Ylitornio. Kihlakunta sijaitsi Lapin läänissä.
Villa Gustafsberg
Villa Gustafsberg on historiallinen puuhuvila Turun Ruissalossa. Rakennus on valmistunut vuonna 1884 kauppaneuvos Gustaf Albert Petreliuksen kesähuvilaksi. Nykyisin rakennus tontteineen on Turun kaupungin omistuksessa. Kaupunki vuokraa tonttia yksityiselle taholle.
Friedrich Karl
Hessen-suku
Friedrich Karl kuului Hessenin sukuun, joka oli hallinnut Hesseniä maakreiveinä keskiajalta lähtien, ja sen Hessen-Kassel-sukuhaaraan, joka oli hallinnut Hessen-Kasselin maakreivikuntaa ja sittemmin Hessenin vaaliruhtinaskuntaa vuoteen 1866. Tämä sukuhaara oli menettänyt ruhtinaan asemansa, kun Preussi oli valloittanut vaaliruhtinaskunnan vuoden 1866 Preussin–Itävallan sodassa, mutta heille oli jäänyt vanha maakreivin arvo ja hallintolinna. Viimeisen vaaliruhtinaan Fredrik Vilhelmin (1802–1875) avioliitto oli morganaattinen, joten Hessen-Kasselin suvun päämiehen asema ja maakreivin arvo periytyivät hänen pikkuserkulleen, Friedrich Karlin Tanskassa asuneelle isälle prinssi Friedrich Wilhelmille (1820–1884). Tämä edusti Hessen-Kasselin pääsukuhaarasta 1700-luvun lopulla erkaantunutta Hessen-Rumpenheimin sukuhaaraa, joka oli saanut nimensä nykyään Offenbachin kaupungin alueella sijaitsevan Rumpenheimin linnan mukaan.
Friedrich Wilhelmin vanhemmat olivat Hessenin prinssi Vilhelm ja Tanskan prinsessa Charlotte. 1840-luvulla prinssi Friedrich oli ollut Tanskan kuninkaan Kristian VIII:n, jolla oli vain yksi lapseton poika, seuraava perillinen silloisen Tanskan lain kuninkaankaaren mukaan, mutta hän luopui oikeuksistaan Tanskan kruunuun sisarensa Louisen hyväksi vuonna 1851. Friedrich Wilhelm siirtyi Saksaan vuonna 1864. Hänen ensimmäinen vaimonsa oli Venäjän keisari Nikolai I:n tytär Alexandra, joka kuitenkin kuoli nuorena. Tämä jälkeen Friedrich Wilhelm meni naimisiin Preussin prinsessa Annan kanssa. Annan vanhemmat olivat Preussin prinssi Kaarle, Vilhelm I:n veli, ja Saksi-Weimarin Marie, Venäjän keisarien Nikolai I:n ja Aleksanteri I:n sisarentytär. Friedrich Karlin täti oli Tanskan senhetkinen kuningatar Louise, jonka tytär (siis Friedrich Karlin serkku), oli myöhempi Venäjän keisarinna Marija Fjodorovna. Hänen poikansa, tuleva Venäjän keisari Nikolai II syntyi Pietarissa vain muutamaa viikkoa Friedrich Karlin jälkeen.
Villa Gustafsberg
Historia ja arkkitehtuuri
Villa Gustafsbergin hirsirakenteinen huvila on vuorattu laudoilla ja julkisivut ovat maalattu valkeaksi vaaleanpunaisilla yksityiskohdilla. 300-neliöinen puuhuvila sijaitsee 8 000-neliöisellä tontilla. Huvila on tunnettu koristeellisista lehtisahauksistaan ja lautarakenteista. Rakennuksen kuistin ikkunat ovat koristeltu värillisillä laseilla.
Friedrich Karl
Hessen-suku
Hessen-Kasselin sukuun oli kuulunut aiemmin yksi Suomen hallitsija, Ruotsin kuninkaana vuosina 1720–1751 ollut maakreivi Fredrik I (1676–1751), joka oli Friedrich Karlin isoisän isoisän isosetä. Tosin Vapauden aikana kuninkaalla ei Ruotsin valtakunnassa ollut paljoakaan valtaa.
Vaiheet ennen Suomen kuningashanketta
Friedrich Karl syntyi Gut Pankerin kartanossa Pankerissa, Plönissä, Schleswig-Holsteinissa Pohjois-Saksassa Hessenin prinssi Friedrichin ja tämän toisen vaimon prinsessa Annan kolmantena poikana. Perhe oleili paljon Tanskassa, jossa Hessenien tämä sukuhaara oli elänyt 1760-luvulta lähtien. Friedrich Karl lienee osannut tanskaa, mikä olisi saattanut helpottaa myös ruotsin ymmärtämistä, jos hän olisi toiminut Suomen hallitsijana.
left|thumb|Vastanaineet Friedrich Karl ja hänen vaimonsa [[Margaret (Saksa)|Margarethe vuonna 1893.]] Friedrich Karl sai perinteisen preussilaisen kasvatuksen. Opiskeltuaan kaksi vuotta saksalaista kielitiedettä, historiaa, taidehistoriaa ja arkeologiaa Freiburgin yliopistossa hän siirtyi sotilasuralle, jota pidettiin hänen asemassaan itsestäänselvyytenä. Friedrich Karl ylennettiin majuriksi vuonna 1901, everstiluutnantiksi 1905 ja kenraalimajuriksi 1911, minkä ohella hänestä tuli vuonna 1908 jalkaväkirykmenttinsä komentaja. Kun rykmentti myöhemmin nimettiin hänen mukaansa, hän joutui jäämään sen komentajaksi eikä siten päässyt sotilasarvoaan vastaaviin komentajantehtäviin. Hän erosi tämän vuoksi myöhemmin armeijasta.
Friedrich Karl nai vuonna 1893 Preussin prinsessa Margarethen, joka oli Saksan keisari Fredrik III:n ja keisarinna Viktorian nuorin tytär. Margarethen äidinäiti oli Ison-Britannian kuningatar Viktoria. Avioliiton seurauksena Friedrich Karlista tuli keisari Vilhelm II:n lanko. Friedrich Karl toimi ensimmäisen maailmansodan alkuvaiheessa nimikkorykmenttinsä komentajana länsirintamalla, mutta joutui jäämään pois palveluksesta haavoituttuaan vakavasti kranaatinsirpaleesta Marnejoella. Hänen kaksi vanhinta poikaansa kaatuivat sodassa, toinen Ranskassa vuonna 1914 ja toinen Romaniassa vuonna 1916.
Friedrich Karlin kaksi vanhempaa veljeä olivat molemmat lapsettomia, joten oli nähtävissä, että Hessenin suvun päämiehen asema tulisi aikanaan siirtymään Friedrich Karlille tai tämän jälkeläisille. Veljeksistä vanhin, Friedrich Wilhelm (1854–1888), kuoli jo varhain. Häneltä maakreivin arvon ja suvun päämiehen aseman perinyt seuraavaksi vanhin veli, sokeana syntynyt Alexander (1863–1945), luopui titteleistään Friedrich Karlin hyväksi vuonna 1925. Tämä tehtiin todennäköisesti siksi, että Friedrich Karlin poika prinssi Philipp oli tuolloin avioitumassa Italian kuninkaan tyttären prinsessa Mafaldan kanssa, jolloin sulhasen ja tämä isän statusta haluttiin nostaa.
Suomen kuningashanke
thumb|Lokakuussa 1918 Suomessa suurena painoksena levitetty virallinen kuva Friedrich Karlista. Kun Suomeen ryhdyttiin sisällissodan jälkeen puuhaamaan monarkiaa, haluttiin kuningas Saksasta ja mielellään keisari Vilhelm II:n lähipiiristä, mikä lujittaisi maiden välisiä suhteita. Kun keisari Vilhelm ulkoministeriönsä suosituksesta kielsi luovuttamasta nuorempia poikiaan tai muita Hohenzollern-sukuun kuuluvia Suomen valtaistuimelle, päädyttiin Suomessa Friedrich Karliin, joka oli sentään keisarin lanko. Lisäksi hänen vaimonsa sukulaisuuden Britannian hallitsijaperheen kanssa kuviteltiin tuovan kuninkuudelle myös ympärysvaltojen myötämielisyyden. Friedrich Karlin nimi nousi esille Suomen johdon pohdinnoissa jo heinä–elokuussa 1918. Häneen päädyttiin lopullisesti, kun Suomen valtionhoitajan P. E. Svinhufvudin 26. elokuuta tavannut keisari Vilhelm teki selväksi, etteivät Preussin prinssit olleet käytettävissä. Vilhelm sähkötti Friedrich Karlille valtaistuintarjouksesta 28. elokuuta, jolloin tämä kuuli asiasta ensimmäistä kertaa ja oli suuresti yllättynyt. Hän tapasi keisarin 29.–30. elokuuta, ja pian senaattori Onni Talaksen johtama suomalainen lähetystö pyysi virallisesti hänen suostumustaan kuninkaaksi valinnalle. Friedrich Karl antoi suostumuksensa 9. syyskuuta. Hän tapasi myös Svinhufvudin 25. syyskuuta Tallinnassa. Sitä lähempänä Suomea hän ei koskaan käynytkään. Suomen eduskunta valitsi Friedrich Karlin kuninkaaksi 9. lokakuuta järjestetyssä kuninkaanvaalissa.
Friedrich Karlia on pidetty melko epäpoliittisena henkilönä ja arveltu taustaansa nähden suhteellisen uudistusmieliseksi, mutta hän vastusti yhtä kaikki kuninkaan valtaoikeuksien karsimista Suomen hallitusmuodosta. Kuningasehdokkuuteensa myönteisesti suhtautunut Friedrich Karl oli seurannut Suomen oikeustaistelua, muttei muuten tuntenut maata tai sen kansaa. Suomalaisia lähetystöjä tavattuaan hän kutsui kansaa nimityksillä das Volk der ernsten Augen (”vakavien silmien kansa”) ja das Volk des ernsten Blick (”vakavan katseen kansa”). Hjalmar Procopé ja Antti Tulenheimo lähetettiin perehdyttämään häntä suomalaiseen yhteiskuntaan, politiikkaan ja lainsäädäntöön sekä Harri Holma maan kulttuuriin ja suomen kieleen. Kielen opettelusta prinssi ei tosin jaksanut innostua. Suomalaisia varten painatettiin Friedrich Karlista kertova Jalmari Hahlin kirjoittama esittelyvihkonen Tuleva kuninkaamme, jonka sävyä on luonnehdittu naiiviksi ja paatoksellisen ylistäväksi.
Friedrich Karlin ja Margarethen kuudesta pojasta kaksi vanhinta oli kaatunut ensimmäisessä maailmansodassa. Seuraavaksi vanhimmat olivat kaksoset Philipp ja Wolfgang. Kuultuaan hänelle tarjotusta Suomen kruunusta Friedrich Karl sähkötti ensi töikseen marsalkka August von Mackensenille ja pyysi tätä lähettämään luutnanttina palvelleen Wolfgangin kotiin itärintamalta. Friedrich Karl päätti, että Wolfgangista tulisi Suomen kruununprinssi, vaikka tämä oli kaksosista nuorempi. Wolfgang toimi myös isänsä avustajana, sihteerinä ja kuriirina syksyllä 1918. Friedrich Karlin on arveltu syrjäyttäneen vanhemman Philippin joko siksi, että piti tätä sopimattomana tämän ”epäpoliittisuuden” vuoksi tai koska halusi tämän jatkavan suvun päämiehenä Saksassa.
Friedrich Karl uskoi alkuun kykenevänsä saamaan kuninkuudelleen myös ympärysvaltojen tuen, olihan Hessenin suku tunnettu 1700–1800-luvuilla suorastaan poikkeuksellisen englantilaismielisenä. Saksan tappion suursodassa jo häämöttäessä Friedrich Karlia neuvottiin Berliinistä viivyttelemään kruunun vastaanottamisessa. Puhemies Lauri Ingmanin johtaman Suomen eduskunnan lähetystön luovuttaessa hänelle 4. marraskuuta virallisen tiedonannon kuninkaanvaalista Friedrich Karl ilmoittikin vielä lykkäävänsä vastaustaan. Hän ei lopulta koskaan ottanut vaalia vastaan tai saapunut Suomeen, vaan ilmoitti 14. joulukuuta 1918 päivätyssä kirjeessään luopuvansa hänelle tarjotusta kruunusta. Friedrich Karl ei myöhemminkään käynyt Suomessa.
Myöhemmät vaiheet
Suomen kuningaskuntahankkeen kaaduttua Friedrich Karl vietti enimmäkseen hiljaiseloa. Hänen pääasuntonaan toimi Frankfurt am Mainin lähellä sijainnut Friedrichshofin linna, nykyinen Kronbergin linnahotelli, jonka hänen vaimonsa oli perinyt äidiltään leskikeisarinna Viktorialta. Friedrich Karl kuoli ensimmäisessä maailmansodassa saamiensa sotavammojen myöhäisseurauksiin Kasselin sairaalassa 28. toukokuuta 1940. Hänet haudattiin linnan kappeliin. Suomen ulkoministeriön toimeksiannosta Suomen Berliinin-lähetystö laski hänen haudalleen Suomen hallituksen seppeleen, Adolf Hitlerin ja Italian kuninkaan Viktor Emanuel III:n seppelten viereen.
Jälkeläiset
Fredrich Karlin pojista ”Suomen kruununprinssi” Wolfgang nai vuonna 1924 Badenin prinsessa Marie Alexandran (1902–1944), jonka isä oli Saksan keisarikunnan viimeinen valtakunnankansleri Badenin prinssi Max. Marie kuoli toisen maailmansodan aikana Frankfurtin pommituksessa. Avioliitto jäi lapsettomaksi, kuten myös Wolfgangin myöhempi liitto porvarillisen Ottilie Möllerin (1903–1991) kanssa. Philipp taas meni ensimmäisestä maailmansodasta palattuaan naimisiin Italian kuningas Viktor Emanuel III:n tyttären Mafaldan (1902–1944) kanssa. He saivat neljä lasta. Kaikki Friedrich Karlin neljä elossa ollutta poikaa liittyivät Saksan kansallissosialistiseen puolueeseen (NSDAP) 1930-luvun alussa. Ensimmäisenä liittyneestä Philippistä tehtiin natsien valtaannousun jälkeen vasten tahtoaan Hessen-Nassaun piirin oberpräsident. Hän sai puolueen kultaisen ansiomerkin vuonna 1939. Friedrich Karlin kuoltua Hessen-Kasselin suvun päämiehen asema periytyi Philippille.
Kuningas Viktor Emanuelin (Philippin apen) erotettua diktaattori Benito Mussolinin ja Italian antauduttua liittoutuneille vuonna 1943 Philipp erotettiin puolueesta sekä SS:stä ja hänet lähetettiin Flossenbürgin keskitysleiriin. Hänen vaimonsa Mafalda siepattiin Saksan Rooman-lähetystöstä ja tämä kuoli Buchenwaldin keskitysleirillä vuonna 1944, virallisen tiedon mukaan liittoutuneiden pommituksessa. Samoihin aikoihin myös Wolfgang ja nuorempi veli Richard erotettiin armeijasta Prinzenerlass-käskyn nojalla.
Philippin vanhempi poika, prinssi ja maakreivi Moritz peri vuonna 1968 kuolleen kaukaisen sukulaisensa, Hessenin ja Reinin suurherttuakunnan perintöruhtinaan Ludvigin, joka lapsettomuutensa vuoksi oli adoptoinut hänet vuonna 1960. Philippin (joka oli Hessenin suvun laillisena päämiehenä mainitun suurherttuakunnan oikea kruununperillinen Ludvigin jälkeen) suostumuksella katsottiin, että Moritz oli kyseisen Hessenin ja Reinin suurherttuakunnan kruununtavoittelija. Moritzista tuli koko Hessenin suvun päämies Philippin kuoltua vuonna 1980.
Kiistelty kruununperimysjärjestys
On esitetty erilaisia näkemyksiä siitä, kenelle ”Suomen kuninkaan” asema olisi periytynyt Wolfgangin jälkeen. Virallista kruununperimysjärjestystä Suomen kuningaskunnalle ei koskaan säädetty. Koska Wolfgang kuoli lapsettomana, Suomen kuninkuus olisi joka tapauksessa siirtynyt Philippin jälkeläisille.
Vuonna 1998 Markus H. Korhonen julkaisi Kaltio-lehdessä ajatusleikin, jonka mukaan Wolfgangin jälkeisissäkin sukupolvissa suvun päämies olisi aina perinyt ainoastaan Hessenin maakreivin arvon ja Suomen kuninkaan asema olisi annettu päämiehen nuoremmalle veljelle. Vuonna 2002 Helsingin Sanomat julisti tällä logiikalla ”Suomen kuninkaaksi” Philippin pojanpojan Philipp von Hessenin. Saman lehtiartikkelin yhteydessä haasteltu tutkija Vesa Vares kuitenkin arveli, että Suomen kuningaskunnan toteutuessa Suomen kuninkuutta olisi alettu pitää arvokkaampana kuin pelkkää suvun päämiehen tehtävää Saksassa ja että perimysjärjestys olisi säädetty tämän mukaiseksi.
Sukututkija Kim Sjöström huomautti vuonna 2013 Suomen Kuvalehdessä, että erillisen kruununperimysjärjestyksen puuttuessa olisi periaatteessa ollut voimassa vuoden 1772 hallitusmuodon mukainen dynastinen perimysjärjestys eli primogenituuri. Tällöin Wolfgangin perillinen Suomen kuninkaana olisi ollut Philippin vanhin poika, maakreivi Moritz von Hessen. Moritzin kuoltua vuonna 2013 suvun päämiehenä on ollut tämän vanhin poika Heinrich Donatus von Hessen. Mikäli Suomen kruununperimysjärjestys olisi muiden Pohjoismaiden tavoin säädetty sukupuolineutraaliksi, Moritzin seuraaja olisi tämän vanhin lapsi Mafalda von Hessen.
Luettelo jälkeläisistä
Lähde:
Einsteinin risti
Einsteinin risti on ristinmuotoinen kohde, joka näkyy pohjoisella tähtitaivaalla Pegasuksen tähdistössä. Kohteen etualalla himmeänä näkyy gravitaatiolinssinä toimiva galaksi (G2237+030), joka on Maasta 400 miljoonan valovuoden etäisyydellä. Kaukana galaksin takana on kvasaari (Q2237+030 tai QSO 2237+0305), jonka etäisyys Maasta on noin 8 miljardia valovuotta. Ristikuvion keskellä näkyvän galaksiytimen painovoima taittaa kvasaarin valoa niin, että kvasaarista muodostuu neljä kuvaa.
Kohteen magnitudi on 16.8 ja läpimitta 2″, ja se näkyy vain suurehkolla, vähintään 50 senttimetrin kaukoputkella ja vain mahdollisimman pimeällä.
Solvallan ravirata
Solvallan ravirata on Tukholmassa Bällstan kaupunginosassa sijaitseva ravirata. Radalla järjestetään vuosittain muun muassa kaksipäiväinen Elitloppet-ravitapahtuma, jonka pääkilpailu on yksi maailman suurimmista ravikilpailuista. Solvalla on Ruotsin suurin ravirata.
Solvallan kaikkien aikojen menestyneimmät ohjastajat ovat Stig H. Johansson ja Sören Nordin. Johansson oli urallaan vuoden voitokkain ohjastaja 29 kertaa ja Nordin 21 kertaa.
Sokerijuurikas
thumb|Kaksi sokerijuurikasta. Sokerijuurikas (Beta vulgaris var. altissima, syn. Beta vulgaris var. saccarifera) on juurikkaan muunnos, jota viljellään sokerin valmistamiseksi. Parhaiden lajikkeiden juurissa on sokeri­pitoisuus yli 20 %. Sokerijuurikkaan korjuussa saadaan sivutuotteena kasvin maanpäälliset osat eli naatit, joita voidaan käyttää rehuksi. Myös juurikasleike on hyvää rehua. Sivutuotteena sokerinvalmistuksessa saadaan myös melassia, jota voidaan käyttää muun muassa alkoholiteollisuuden raaka-aineena.
Historia
Saksalainen apteekkari Andreas Marggraf havaitsi vuonna 1747, että juurikkaasta voitiin uuttaa samanlaista sokeria, jota siihen saakka oli saatu ainoastaan sokeriruo’osta. Pian tämän jälkeen hänen oppilaansa Franz Karl Achard ryhtyi tutkimaan kasvin eri muunnoksia etsiäkseen kaikkein sokeripitoisimman kannan ja jalostamaan sitä. Suuremmassa mitassa sokerijuurikasta alettiin viljellä vasta sen jälkeen, kun kauppayhteydet Ranskan ja Karibian alueen välillä katkesivat 1800-luvun alussa Napoleonin sotien vuoksi.
Sokerijuurikkaan viljely
Sokerijuurikas on kaksi­vuotinen kasvi. Ensimmäisenä vuonna siihen kehittyy vain lehti­ruusuke sekä vara­ravintoa sisältävä juuri. Jos se jätetään kasvamaan toiseksi vuodeksi, siihen muodostuu korkea kukinto­varsi ja lopulta siemeniä, mutta samalla juuri menettää vara­ravintonsa. Tämän vuoksi viljelyksillä juurikkaat korjataan jo ensimmäisen vuoden syksyllä. Joskus sokeri­juurikas saattaa kukkia jo ensimmäisenä vuotena, mikä pienentää satoa. Nykyisillä pitkälle jalostetuilla lajikkeilla näin kuitenkin käy hyvin harvoin.
Noin 40 % maailmassa tuotetusta sokerista saadaan sokeri­juurikkaasta, 60 % sokeri­ruo’osta. Sokerijuurikasta viljellään eniten Ukrainassa, Venäjällä, Ranskassa, Saksassa ja Yhdys­valloissa. Keski-Euroopassa se tuottaa parhaimmillaan 10 tonnia sokeria hehtaaria kohti, Suomessa yleensä 5–6 tonnia. Kaikista Suomessa viljellyistä kasveista sokeri­juurikas tuottaa eniten ravintoenergiaa viljeltyä pinta-alaa kohti.
Viljely Suomessa
Ensimmäisenä sokerijuurikasta viljeli Suomessa Voipaalan kartanossa J. U. S. Gripenberg. Sokerijuurikkaan viljely alkoi Suomessa varsinaisesti vasta 1918.
Sokerijuurikasta viljellään Etelä- ja Keski-Suomessa. Sokerijuurekkaan viljelyn kannattavuus Suomessa riippuu EU:n päätöksistä. Vuonna 2005 sen pelättiin loppuvan kokonaan. Suomen sokeriviljelyn tulevaisuuteen vaikuttaa myös se, että Cultor on myyty Tanskaan.
Syksyllä 2007 maatalousministeriö lupasi tarvittaessa kompensoida EU:n päätöksiä nostamalla kansallista tukea, jotta sokerin viljely ei loppuisi Suomesta kokonaan. Suomesta ei kuitenkaan lakkautettu kaikkia jalostavia tehtaita. Vuonna 2008 Danisco myi sokeriliiketoimintansa Nordzuckerille.
Suomessa esiintyy sokerijuurikkaaseen kystoja muodostavina tuholaisina yleisimpänä valkojuurikasankeroinen (Heterodera schachtii) ja harvinaisempana keltajuurikasankeroinen (Heterodera betae).
Niatross
Niatross (30. maaliskuuta 1977 – 7. kesäkuuta 1999) oli kuuluisa amerikkalainen amerikanravuriori ja peitsarihevonen. Niatross valittiin Yhdysvalloissa vuoden raviurheiluhevoseksi (Harness horse of the year) vuosina 1979 ja 1980 ja New York Post valitsi sen vuoden urheilijaksi 1980. Samana vuonna Niatross oli juossut mailin maailmanennätykseksi 1.49,2 (1.07,9 per kilometri) Kentuckyssa. Niatross juoksi urallaan 39 lähtöä, joista voitti 37.
Lisbon Open 2014
Lisbon Open 2014 tai European Tour 2014/2015 – Event 5, sponsorinimiltään Kreativ Dental Lisbon Open 2014 tai Kreativ Dental European Tour 2014/2015 – Event 5, oli snookerin pieni ranking-turnaus, joka järjestettiin 11.-14.12.2014 Casal Vistoso Sports Centressä Lissabonissa Portugalissa. Turnaus oli osa Players Tour Championship 2014–2015 turnaussarjaa, jonka European Tour sarjan viides osakilpailu Lisbon Open 2014 oli. Lisbon Open 2014 oli kautta aikain ensimmäinen ammattilaisturnaus Portugalissa.
Ben Woollaston teki 110. virallisen maksimibreikin avausottelussaan 128 pelaajan kaaviossa Joe Steelea vastaan. Se oli Woollastonin ensimmäinen maksimibreikki, sekä kauden 2014–2015 viides maksimibreikki.
Turnauksessa pelattiin kaksi karsinta kierrosta niille pelaajille, jotka eivät päässeet rankingin mukaan suoraan 128 pelaajan kaavioon.
Takalanlammi (Isolampi)
Takalanlammi on Keski-Suomessa Keuruulla Kömin kylän lähellä sijaitseva lampi. Takalanlampia on kaksi, joista tämä on itäinen. Lampea on kutsuttu myös nimellä Isolampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 15,8 hehtaaria, se on 800 metriä pitkä ja 400 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 2,7 kilometriä.
Ohjaskelkkailu talviolympialaisissa 2014
100px|right|Ohjaskelkkailu.
Ohjaskelkkailussa kilpailtiin Sotšin 2014 talviolympialaisissa 8. – 13. helmikuuta Sanki-kelkkailukeskuksessa. Paikalle yleisöä mahtui 5 000 henkilöä. Tapahtumia oli neljä, jotka olivat miesten yksinkelkkailu, naisten yksinkelkkailu, parikelkkailu ja joukkuekelkkailu.
GP3 Unkarin Grand Prix 2010
GP3 Unkarin Grand Prix 2010 oli GP3-kauden 2010 kuudes osakilpailu, joka ajettiin 31. heinäkuuta.–1. elokuuta Hungaroringin moottoriradalla Unkarissa. Kilpailu ajettiin Formula 1:sten Unkarin GP:n ohessa.
Lauantain kilpailun voittoon ajoi Jenzer Motorsport -tallin kuljettaja Nico Müller. Sunnuntain kilpailun voitti ART Grand Prix -tallin Alexander Rossi.
Kaakkuri (Oulu)
Kaakkuri on Oulun kaupunginosa Kaakkurin suuralueella. Se sijaitsee noin seitsemän kilometriä Oulun keskustasta etelään valtatie 4:n itäpuolella. Pohjois–itäsuunnassa aluetta rajaa Oulu–Kontiomäki-rautatie ja eteläpuolella Metsokangas.
Kaakkurin vanhinta aluetta on Kaakkurinkangas, joka on 1990-luvun alkupuolella rakennettu omakotitalo- ja rivitaloalue.
2000-luvulla Kaakkuri kasvoi yhdeksi Oulun suurimmista aluekeskuksista. Varsinainen Kaakkurin keskus on kerrostalovaltainen alue, jossa on myös yksi Oulun korkeimmista asuinrakennuksista, 12-kerroksinen Sirius.
Alueen palvelutarjonta on hyvä. Kaakkurin koulu on 900 oppilaan yhtenäisperuskoulu luokille 1–9. Kaakkurissa on myös oma terveysasema, kirjasto, monitoimitalo ja kirkko. Yrityksiä alueella toimii runsaasti, muun muassa vuonna 2004 avattu K-Citymarket ja 2008 avattu Bauhaus-tavaratalo
Kaakkurin keskuksen itäpuolella oleva Metelinkangas on pääasiassa omakotitaloja käsittävä metsäinen osa-alue. Sen itäpuolella oleva Kiviharju on Kaakkurin uusinta aluetta.
Kaakkurin kaupunginosan itälaidalla sijainnut Iinatin moottoriurheilukeskus on meluhaittojen vuoksi suljettu. Alue on entinen kaatopaikka ja siitä syystä mäkinen. Alueella on RC-autorata, kuntoilutelineitä ja -laitteita sekä kuntoilijoille suunnitellut pitkät rappuset.