cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Koukjärvi (Heinola)
Koukjärvi on Päijät-Hämeessä Heinolassa Vanhakylän lähellä sijaitseva järvi.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Rievelin valuma-alueella (14.17), jonka Ylä-Rievelin–Enonveden alueeseen (14.172) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 97,8 metriä mpy.
Espoon yhteislyseo
Espoon yhteislyseo (EYL) on Espoossa Kilon kaupunginosan Nihtisillassa toimiva lukio. Se perustettiin vuonna 1962 Espoon Kauklahteen, jonne valmistuivat toimitilat vuonna 1968 Heikki ja Kaija Siren suunnittelemina.
Vuoteen 1977 Espoon yhteislyseo toimi valtion oppikouluna. Peruskoulu-uudistuksen yhteydessä ja kunnallistamisen myötä lukion nimeksi tuli Kauklahden lukio. Nimi Espoon yhteislyseon lukio otettiin käyttöön vuonna 2004 samassa talossa toimineen peruskoulun yläasteen ja lukion 40-vuotisjuhlan yhteydessä.
Kesällä 2019 Espoon yhteislyseon lukio muutti Nihtisiltaan ja avasi toimintansa 1.8.2019 osoitteessa Kutojantie 2, jossa toimi syksyyn 2021 asti myös Viherlaakson lukio. Tammikuun 2021 alusta EYL käyttää jälleen nimeä Espoon yhteislyseo.
Kallang
thumb|right|300px|Kallang-joki Kallang on yksi Singaporen alueista. Se sijaitsee Keskisellä suuralueella Etelä-Singaporessa. Kallang rajoittuu etelässä Newtoniin, Orchoriin, Downtown Coreen ja Marina Eastiin, idässä Marine Paradeen ja Geylangiin, pohjoisessa Toa Payohiin ja idässä Novenaan. Alueella on paljon asuntoja. Kallangissa sijaitsi aikaisemmin lentokenttä. Alueella sijaitseva joki on suosittu vesiurheilukohde.
Kallangin asukasluku vuoden 2010 väestölaskennassa oli 99 559 ja vuoden 2015 ennusteessa 101 210. Alueen pinta-ala on 9,17 km2.
Aluejako
Kallang jaetaan yhdeksään osa-alueeseen.
Klibanos
pienoiskuva|upright=0.95|Klibanoksen muoto ulkoa ja sisältä. Klibanos on antiikin aikainen keraaminen uunina käytetty astia. Se tunnetaan vaasien muotona erityisesti kreikkalaisesta keramiikasta.
Klibanos on muodoltaan kupumainen alaosastaan leveämpi ja yläosastaan kapeampi vaasi. Sitä käytettiin eräänlaisena siirrettävänä uunina. Klibanoksessa voitiin muun muassa paistaa leipää laittamalla se hiillokselle ja kasaamalla myös sen ympärille hehkuvia hiiliä. Vaasissa saattoi olla reikiä, joiden ansiosta lämpö vaikutti paremmin astian sisälle. Toisen tulkinnan mukaan hiilet olisivat kuitenkin olleet astian sisällä, ja taikina levitettynä sen pinnalle. Sana esiintyy usein uunin merkityksessä antiikin kirjallisuudessa ja myös Septuagintassa ja Uudessa testamentissa.
Samankaltaista tai ainakin samannimistä vaasia käytettiin myös veden nostamiseen. Vaasin muodon ansiosta samaa sanaa käytettiin myös maanalaisista tunneleista ja holvikäytävistä.
Alasenjärvi (Lahti)
Maantietoa
Järven pinta-ala on 275 hehtaaria eli 2,7 neliökilometriä. Se on 2,9 kilometriä pitkä ja 1,6 kilometriä leveä. Sillä on laaja järvenselkä, josta työntyy pohjoiseen Takkulanpohjan lahti ja etelään Joenpohjanlahti. Se on rantaviivaltaan selväpiirteinen järvi, vaikka sen etelärannoilla on joitakin niemiä. Suurin niemi on Harjuniemi, jonka läntiseen kainaloon Joenpohjanlahti jää. Itäpuolelle jää pieni lahti Herrasmanninkärjen väliin. Näiden itäpuolella sijaitsee Sotamiehenpohja, jota reunustaa Sepänniemi. Lounaisrannan Kotiniemi suojaa eteläpuolelle jäävää Joenpohjanlahtea sen luoteispuolelta. Järvessä on laskettu olevan kolme saarta. Niiden yhteispinta-ala on 0,04 hehtaaria, mikä on noin 0,01 % järven kokonaispinta-alasta. Saarista kaksi ovat yli aarin kokoisia ja kolmas on pieni luoto. Saaret sijaitsevat aivan rannan tuntumassa.
Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen tilavuus on 16,7 miljoonaa kuutiometriä eli 0,0167 kuutiokilometriä. Järven keskisyvyys on 6,1 metriä ja suurin syvyys on 15,2 metriä. Syvin kohta sijaitsee Harjuniemen edustalla sen pohjoispuolella. Järven yli kahdeksanmetrinen syvänne seuraa järven pääpiirteitä, mutta se kaartaa etelärannan läheltä kohti järven kaakkoispäätä. Järvellä on koillisaltaassa toinenkin yli kahdeksanmetrinen syvänne.
Plasmodesmi
pienoiskuva|210px|Plasmodesmi (Plasmodesma), [[soluseinä (Cell wall) , solulima (Sytoplasm) ja solunesterakkula (Vacuole) .]]
Alasenjärvi (Lahti)
Maantietoa
Järven rantaviivan pituus on 12,5 kilometriä, josta saarten rantaviivan yhteispituus on 0,13 kilometriä. Sen rannat ovat pääasiassa metsämaata tai asutusaluetta. Lounaisrantaan ulottuu pieni viljelty alue. Kaupunkialueen asuinalueita on rakennettu monin paikoin rantoihin asti. Niitä ovat Alanen ja Pesärinne, Anjanlehto, Herrasmanni, Pikarikivi, Purorinne, Sepänniemi, Sipura, Kaarlaakso, Mäkitarha ja Viuha. Seututie 140 ohittaa järven luoteisrannan ja yhdystie 14086 pohjoisrannan.
Plasmodesmi
Plasmodesmit ovat kasveilla viereisten solujen soluseinien välillä olevia keskilevyjen aukkoja. Plasmodesmien kautta kulkee solujen plasmayhteys, joka yhdistää kahden solun solulimat. Niitä on useimmissa kasvisoluissa, mutta ei ilmarakojen huulisolujen ja niiden apusolujen välillä. Niiden avulla vesi ja muut pienten molekyylit kulkevat vapaasti solujen välillä. Myös putkisoluista ja putkiloista ne puuttuvat. Niiden tiheys voi olla miljoona kappaletta 1 neliömillimetrin alueella.
Alasenjärvi (Lahti)
Säännöstelyn historiaa
Järven nykyinen vedenkorkeus ei ole laillinen. Alasenjärven laskujoki Potilanjoen alajuoksua on vuonna 1960 perattu 1,6 kilometrin matkalta. Perkauksen tarkoituksena oli järven rannoilla olevien peltomaiden kuivatus, vaikka asiakirjojen mukaan sillä ei vaikutettu järven vedenpinnan korkeuteen. Tämä on tapahtunut mahdollisesti jo 1950-luvulla, kun joen yläjuoksua on perattu 400 metrin matkalta. Perkaamisen ajankohtaa ei tiedetä, mutta luvaton teko on laskenut järven vedenpintaa. Vuonna 1971 Helsingin vesipiirin mittaamat vedenkorkeudet olivat 30–40 senttimetriä alemmat kuin ne olivat vastaavina ajankohtina vuosina 1946–1952. Potilanjoen kiinteän puupadon on rakentanut Ahtialan osakaskunta Helsingin vesipiirin vuonna 1971 antaman lausunnon vuoksi vedenkorkeuden palauttamiseksi aikaisempaan korkeuteensa. Padon korkeus on vaaitettu useasti vuosien varrella, mutta nykyäänkin padon korkeus ei vastaa aikaisempia vedenkorkeuksia. Puupadon hoidosta vastaa nykyään Lahden seudun ympäristöpalvelut.
Virkistysmahdollisuudet
Järven etelärannassa Herrasmannin leirintäalueen yhteydessä sijaitsee Herrasmannin uimaranta ja sen vastarannalla Sipurassa on Kaustinniityn uimaranta. Kolmas ranta sijaitsee kartan mukaan Anjanlehdon siirtolapuutarhan lähellä Joenpohjanlahdella ja neljäs uimaranta sijaitsee Takkulanpohjan perällä.
Järvi kuuluu Ahtialan osakaskunnalle, joka myöntää siihen kalastuslupia. Järvestä voi sada saaliiksi muun muassa kuhaa, siikaa, haukea, lahnaa ja ahventa.
Luontoarvoja
Järven heikkeneminen näkyi aluksi esimerkiksi verkkojen limaisuutena ja kalakantojen muuttumisena. Järven rehevöityminen taannutti järven muikkukannan ja petokalojen määrä laski särkikalojen lisääntymisen vuoksi. Vesi sameni ja vedessä alkoi esiintyä leväkukintoja. Tilanne paheni 1980-luvulla näkyväksi ja siitä asti on järven tilaa yritetty kohentaa. Ympäristön haja- ja pistekuormituksia tukkimalla on 1980-luvulla onnistuttu ehkäisemään lisäkuormituksen aiheuttamia lisähaittoja. Tilanne kuitenkin heikkeni 1980-luvun alussa ja 1990-luvulla vielä lisää, mikä käynnisti lisätoimet hajakuormituksen vähentämiseksi 2000-luvun alussa. Järven runsasta särkikantaa on yritetty hillitä hoitokalastuksella, jota toteutetaan lähes vuosittain. Hoitokalastuksen tärkein tavoite on poistaa biomassaa ravinnekierrosta, jotta järven ravinnetasapaino muuttuisi karumpaan suuntaan. Kalakantojen kirjoon on vaikutettu kalaistutuksin. Ravinteita on poistettu järvestä myös niittämällä rantojen vesikasvillisuutta. Kaikista toimenpiteistä huolimatta järven ekologinen tila on edelleen epävakaa.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Arrajoen valuma-alueella (14.16), jonka Kymijärven valuma-alueeseen (14.164) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 95,4 metriä mpy.
Järvi saa kaiken vetensä omalta valuma-alueeltaan, sillä se kuuluu vesistöalueensa latvajärviin. Alasenjärven yläpuolella sijaitsevat vain kaksi lampea. Kaarlammi (2 hehtaaria) sijaitsee järven koillispuolella ja se laskee sieltä Kaarlamminojaa myöten järven itärantaan. Hepolammi (2 hehtaaria) sijaitsee Hollolan puolella Honkalassa ja se laskee golfkentän poikki laskien Takkulanpohjan lahteen.
Järven laskujoki on Potilanjoki, joka laskee Kymijärven luoteiskulmaan. Se lähtee Joenpohjanlahdelta ja sen pituus on 2,45 kilometriä ja sen pudotus on 3,5 metriä.
Isonami (1908)
Isonami oli keisarillisen Japanin laivaston 1909 valmistunut Kamikaze-luokan torpedovenehävittäjä.
Valmistus
Alus tilattiin Maizurun laivastontelakalta osana vuoden 1906 hankintoja. Sen köli laskettiin 15. tammikuuta 1908 ja alus laskettiin vesille vielä saman vuoden lopulla 21. marraskuuta. Alus valmistui 2. huhtikuuta 1909.
Palvelus
Alus luokiteltiin 28. elokuuta 1912 kolmannen luokan hävittäjäksi ja se poistettiin ensilinjan tehtävistä. Alus muutettiin 1. joulukuuta 1924 miinanraivaajaksi ja se nimettiin 1. elokuuta 1928 W-7:ksi. Alus siirrettiin 1. kesäkuuta 1930 apualukseksi.
Tyreek Hill
Tyreek Hill (s. 1. maaliskuuta 1994 Florida) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan laitahyökkääjä. Hän pelaa nykyisin Miami Dolphinsin riveissä.
Hillin varasi NFL:ään Kansas City Chiefs vuonna 2016 varausnumerolla 165. Tätä ennen hän pelasi Oklahoma Staten ja West Alabaman collegejoukkueissa.
Paquimé
thumb|300px|Paquimén rauniot Pohjois-Meksikossa. Paquimé on muinainen intiaanien rakentama asutuskeskus, jonka rauniot ovat Pohjois-Meksikossa. Paquimé lienee ollut asuttuna noin 1200–1450 jaa.
Sijainti, luonnonolot
Paquimé sijaitsee Pohjois-Meksikossa, Chihuahuan luoteisosassa lähellä Yhdysvaltain New Mexicon etelärajaa Casas Grandesin viljavassa jokilaaksossa. Tämä muinainen keskus liittyy Chihuahuan-Casas Grandesin perinteeseen, jota on tutkittu melko vähän. Paquimé sijaitsee jokilaaksossa, jonka leveys on kolme kilometriä ja jossa viljavan maa-alan pituus on noin 20 kilometriä. Laaksossa on aavikkoa ja ruohoista puoliaavikkoa, joka kasvaa muun muassa agavea. Muutaman kilometrin päässä Paquimésta on lähde, josta saa juomavettä. Joki antaa mahdollisuuden viljelyksien kastelemiseen, ja kasvukausi on pitkä. Kuuratonta aikaa on 225 päivää vuodessa, mutta kuivuudet ovat tavallisia. Joen valuma-alue on noin 16 600 km².
Puuta sai joenreunan galleriametsistä, mutta pitkiä mäntyjä tuotiin vuorilta. Casas Grandesin joki laskee 120 km:n päässä pohjoisessa olevaan playaan, suolatasankoon.
Historia
Paquimén historia jaetaan esikeraamiseen, plainwaren, viejon, medion, tardion ja espanolesin aikakausiin. Noin 1130–1300 laaksoon alkoi syntyä asutusta, ja noin 1200 alkoi niin sanottu Medio-kausi, johon liittyi Paquimén nousu. Joidenkin tukijoiden mielestä Paquiméa alettiin rakentaa vasta vuonna 1250. Keskukset paisuivat 1300-luvulla suuremmiksi, jopa 2 500 asukkaan kyliksi. Pääosin auringon kuivaamista muta-savitiilistä rakennettu Paquimé hylättiin noin vuonna 1450.
Paquiméssa on nähtävissä Mesoamerikan intiaanikulttuurien vaikutus rituaalisine pallokenttineen ja kivikasvoisine tasanteineen. Arkkitehtuuri muistuttaa varsinkin Länsi- ja Keski-Meksikolle ominaista tyyliä. Paquiméssa oli korkeita raknnelmia, kuvakumpuja, aukioita, vedenvarastointijärjestelmä kuivuuden varalta sekä jopa viemäreitä. Veden- ja maansäätelyjärjestelmää kutsutaan nykyään tricheras-nimellä, ja yksittäiset tricherasit ulottuivat Paquimessa ainakin 100 000 m² alalle Vedenvarastointijärjestelmään liittyy vesialtaita ja kanavia.
Paquimén tyyppisiä, pienempiä asutuskeskuksia on löydetty satoja, ja niitä saattoi olla jopa tuhansia. Pienemmissä keskuksissa oli monia Paquimén arkkitehtuurin piirteitä, kuten pallokentät. Paquimén on katsottu hallinneen muita pienempiä paikkoja valtiomaisesti alikeskusten kautta. Paquimé oli kuusi kertaa suurempi kuin toiseksi suurin löydetty kaupunki. Asutuskeskukset näyttävät keskittyvän 15–20 km:n säteelle Paquimésta. Tällä alueella on myös samantapaisia kulttirakennuksia, joita ei juurikaan ole löydetty kauempana. Joidenkin mielestä tämä tarkoittaa sitä, että Paquimén valta olisi uluttunut vain tälle ydinalueelle. Toiset ovat väittäneet valtakunnan olleen jopa 200 000 km² laajuinen, kun toisten mielestä vaikutussäde ulottui vain Joyce Wellsiin asti eli noin 140–160 kilometrin alueelle. . Paquimé kävi laaja kauppaa, joka ulottui Kaliforniaan ja Länsi-Meksikoon asti.
Paquimé romahti noin 1450 luultavasti vihollisheimon hyökkäyksen jälkeen.
Hotakanlampi (Parkano)
Hotakanlampi on Pirkanmaalla Parkanossa sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Parkanonjärven alueeseen. Hotakanlampi on osa Riuttasjärven-Linnanjärven aluetta.
Maantietoa
Lampi on 200 metriä pitkä, 80 metriä leveä ja sen pinta-ala on 1,0 hehtaaria. Se sijaitsee Hotakannevalla, joka on tiheästi ojitettu. Lampeen on kaivettu viisi suo-ojaa. Lammen vedet virtaavat nevan pohjoisosaan, josta ne kulkeutuvat Vehkapurolle Vehkapurunlampeen, ja josta ne virtaavat Riuttasjärveen. Rantaviivan pituus on 400 metriä. Rannat ovat suota, joille ei johda teitä tai joille ei ole rakennettu mitään.
Mielasjärvi
Mielasjärvi on Päijät-Hämeessä Heinolassa ja Mäntyharjulla Vanhakylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 28 hehtaaria, se on 1,2 kilometriä pitkä ja 950 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 4,3 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Rievelin valuma-alueella (14.17), jonka Ylä-Rievelin–Enonveden alueeseen (14.172) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 103,7 metriä mpy.
Hankalammi
Hankalammi voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
We Are Never Ever Getting Back Together
We Are Never Ever Getting Back Together on yhdysvaltalaisen laulaja-lauluntekijä Taylor Swiftin kappale. Se on ensimmäinen single Swiftin neljänneltä albumilta Red. Kappale kertoo Swiftin turhautuneisuudesta entistä miesrakastajaansa kohtaan, joka haluaa herättää uudelleen heidän rakkaussuhteensa.
Kappale nousi muun muassa Billboard Hot 100 -listalla kärkisijalle. Single sai Grammy-ehdokkuuden vuoden 2012 levytyksestä ja People's Choice-ehdokkuuden vuoden 2012 suosikkikappaleesta.
Julkaisu ja vastaanotto
”We Are Never Ever Getting Back Together” julkaistiin 13. elokuuta 2012 Google+:n livechatin aikana. Kappale oli saatavilla digitaalisesti ladattavana samana päivänä Google Play -kaupasta, sekä seuraavana päivänä Amazon.com:ista ja iTunesista. Kappale nousi Billboard Hot 100-listalla kärkisijalle ja Suomen virallisella listalla 18. sijalle.
Kriitikoiden arviot kappaleesta olivat pääasiassa positiivisia. Rolling Stone nimesi sen vuoden 2012 toiseksi parhaaksi kappaleeksi. Billboard -lehti kirjoitti, että ”We Are Never Ever Getting Back Together” on "hauskin kappale, jonka countrymuusikko on tähän mennessä levyttänyt" ja että "Swift laajentaa jo vakuuttavia sanoitustaitojaan sisällyttämällä terävää sarkasmia sitkeään itseluottamukseensa".
Musiikkivideo
Kappaleen musiikkivideo on yhtäjaksoinen otos ilman taukoja. Videossa Swift muistelee on/off-suhdettaan ex-poikaystävänsä kanssa. Turhautuneena Swift kertoo puhelimessa jollekulle, ettei koskaan palaa yhteen pojan kanssa. Hän siirtyy kotiinsa juhlimaan, kun poika ilmaantuu paikalle haikailemaan yhteenpaluuta. Swift paiskaa oven kiinni ja jättää pojan ulkopuolelle merkkinä heidän suhteensa lopullisesta päättymisestä.
Videon ohjasi Declan Whitebloom, ja se esitettiin ensimmäistä kertaa 30. elokuuta 2012. Video kuvattiin 4K-resoluutio -laadulla, ja se on ensimmäinen siten kuvattu musiikkivideo.
Valkokuonodelfiini
Valkokuonodelfiini eli kirjokuonodelfiini eli valkonokkadelfiini (Lagenorhynchus albirostris) on Pohjois-Atlantilla elävä delfiinilaji, jonka maailmanlaajuisen kannan kooksi arvioidaan yli satatuhatta yksilöä. Molekyylianalyysien perusteella se ei ole läheistä sukua muille valkokuvedelfiinilajeille (Lagenorhynchus), joten sen taksonominen luokittelu saattaa muuttua. Myös Pohjois-Atlantin itä- ja länsiosissa elävistä valkokuonodelfiineistä on löydetty morfologisia eroavaisuuksia. Nisäkäsnimistötoimikunta on ehdottanut lajille uutta suomenkielistä nimeä kirjokuonodelfiini.
Koko ja ulkonäkö
pienoiskuva|vasen|240px|Koko suhteessa ihmiseen. Valkokuonodelfiinin pullea ruumis painaa keskimäärin 200 kilogrammaa, mutta suurimmat yksilöt voivat kasvaa 350 kg:n painoisiksi. Lajilla on lyhyt, leveä kuono, joka on 5–8 senttimetriä pitkä. Koko ruumis on noin 2,8 metrin mittainen. Suhteellisen pitkä, kaareva selkäevä on kärjestä pyöreä ja sijaitsee keskellä selkää. Sekä selkä- että rintaevät pienenevät iän myötä suhteessa muun ruumiin kokoon. Toisin kuin valkokuvedelfiinillä, valkokuonodelfiinin paksu pyrstö kapenee haarojen tyveä kohti.
Valkokuonodelfiinien väritys vaihtelee suuresti. Niiden kuono on yleensä valkoinen ja harmaiden tai mustien täplien peitossa – se voi kuitenkin olla myös täysin harmaa. Selkäevän etupuoli ja otsakumpu ovat tummat. Joskus niitä erottaa toisistaan poikittainen vaaleanharmaa juova, harmaanruskea läiskä tai valkoinen alue, joka ympäröi puhallusreikää ja joillakin yksilöillä myös silmiä. Sivuilla on tummanharmaat alueet, joiden etupuolella rinnassa on vaaleampi, epämääräisenmuotoinen laikku. Laikun yläpuolella ja takana delfiinin iho on kirjavanharmaa tai lähes valkoinen selkäevän taakse asti. Vatsapuolella on keskellä kapea valkoinen nauha ja reunoilla vaaleanharmaat läiskät. Pyrstö ja rintaevät ovat yleensä tummat, ja pyrstönhaarojen alapuolella ja evien tyvessä on valkoisia täpliä. Yläleuan molemmissa puoliskoissa on 4–6 karvatuppea, mutta karvoja niissä on vain poikasilla.
Levinneisyys ja elinympäristö
Valkokuonodelfiinit elävät Pohjois-Atlantin viileissä ja subarktisissa vesissä. Pohjois-Amerikassa niitä esiintyy Cape Codin niemimaalta Davisinsalmeen ulottuvalla vyöhykkeellä. Euroopassa valkokuonodelfiinejä tavataan Islannin, Färsaarten, Ison-Britannian ja Norjan aluevesillä. Levinneisyysalue ulottuu etelässä Ranskan rannikolle ja pohjoisessa Huippuvuorille sekä Novaja Zemljalle. Itämeressä ne ovat kuitenkin erittäin harvinaisia.
Valkokuonodelfiinit pysyttelevät enimmäkseen avomerellä, mannerjalustan ja sen reunan tuntumassa, missä vesi on enintään 200 metriä syvää. Pohjois-Amerikan rannikolla ne ovat siirtyneet 1970-luvun jälkeen kauemmas avomerelle lähelle mannerjalustan reunaa valkokuvedelfiinien syrjäyttäminä.
Lajia ei ole tavattu nykyisen Suomen merialueilla. Neuvostoliitolle luovutettuihin alueisiin kuuluvan Terijoen Kuokkalasta pyydystettiin kesällä 1935 valkokuonodelfiini, jonka jäännöksiä säilytetään nykyisin Helsingin yliopiston kokoelmissa. Korppoon saaristossa liikkui marraskuussa 2006 kaksi delfiiniä, joita aluksi luultiin valkokuonodelfiineiksi, mutta jotka myöhemmin osoittautuivat tavallisiksi delfiineiksi (Delphinus delphis).
Elintavat ja käyttäytyminen
Valkokuonodelfiinien elintavat tunnetaan varsin huonosti. Niiden pääasiallista ravintoa ovat pienet parvikalat (turska, kolja, pikkuturska, partaturska, kummeliturska ja valkoturska) sekä äyriäiset ja kalmarit. Sukukypsyyden ne saavuttavat noin 1,95 metrin pituisina. Poikaset syntyvät kesä- ja syyskuun välillä ja ovat syntyessään noin 115 senttimetriä pitkiä ja painavat 40 kilogrammaa.
Valkokuonodelfiinit elävät parvissa, joihin kuuluu yleensä alle kolmekymmentäviisi mutta joskus jopa satoja tai tuhansia delfiinejä. Suuret parvet ovat kuitenkin harvinaisia ja muodostuvat todennäköisesti pienemmistä osaparvista. Valkokuonodelfiinit voivat muodostaa myös sekaparvia muiden delfiinien kanssa tai hakeutua suurten hetulavalaiden vanaveteen etsiessään ravintoa. Ne ovat taitavia hyppäämään jopa kohtisuoraan ylös vedestä ja uivat usein laivojen vierellä tai edessä.
Valkokuonodelfiinejä pyydetään jonkin verran ihmisravinnoksi Norjassa, Färsaarilla, Gröönlannissa, Islannissa ja Labradorin niemimaalla. Niitä uhkaavat myös ympäristömyrkyt, kuten organokloriinit ja raskasmetallit, sekä joutuminen sivusaaliiksi kalaverkkoihin.
Keltanokkasorsa
Keltanokkasorsa (Anas undulata) on afrikkalainen sorsalaji.
Keltanokkasorsaa tavataan laajalla alueella eteläisessä ja itäisessä Afrikassa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 14 000 000 km2. Laji on kaikkiruokainen ja käyttää ravinnokseen hedelmiä, siemeniä, kasvinosia, vesihyönteisiä ja niiden toukkia, äyriäisiä ja nilviäisiä.
Xiaomi Redmi 7
Xiaomi Redmi 7 on Xiaomin matkapuhelin, jonka se julkaisi vuonna 2019.
Tiedot
Puhelimessa on flash-muistia eli tallennustilaa 16, 32 tai 64 gigatavua ja RAM-muistia 2, 3 tai 4 gigatavua. Tallennustila on kuitenkin laajennettavissa microSDXC-muistikortilla. Puhelimessa on kaksi takakameraa: 12 megapikselin pääkamera ja kahden megapikelin syvyyskamera. Edessä on yksi kahdeksan megapikselin kamera. Redmi 7:ssä on 4 000 milliampeeritunnin litiumpolymeeriakku, jota ei voi irrottaa. Puhelimessa on 6,26 tuuman näyttö, joka tukee 720 × 1 520 pikselin resoluutiota kuudellatoista miljoonalla värillä.
Juliet ja Joonatan
Juliet ja Joonatan on Anna Erikssonin levyttämä käännöskappale, jonka alkuperäisversio Juliette & Jonathan osallistui Ruotsin euroviisukarsintoihin vuonna 1996 Lotta Engbergin esittämänä. Laulu sijoittui kyseisessä karsinnassa kolmanneksi. Sen on säveltänyt Torgny Söderberg, ja ruotsinkielisen tekstin on tehnyt Monica Forsberg. Kappaleen suomennos on Anna Erikssonin käsialaa.
Franz Waxman
Franz Waxman (synt. Franz Wachsmann; 24. joulukuuta 1906 Königshütte, Saksa (nyk. Chorzów, Puola) – 24. helmikuuta 1967) oli saksanjuutalainen elokuvasäveltäjä. Hän aloitti elokuvasäveltämisen kotimaassaan Saksassa, mutta muutti Pariisiin tultuaan antisemitistisen katujengin pahoinpitelemäksi Berliinissä 1934. Pariisista hän muutti myöhemmin Yhdysvaltoihin.
Waxman oli Oscar-ehdokkaana kaksitoista kertaa. Palkinnon hän sai vuonna 1950 elokuvasta Auringonlaskun katu ja seuraavana vuonna elokuvasta Paikka auringossa. Waxmanin muihin elokuviin kuuluvat muun muassa Alfred Hitchcockin ohjaamat Rebekka (1940), Vaarallisia valheita (1941) ja Takaikkuna (1954).
Ayanami (1909)
Ayanami oli keisarillisen Japanin laivaston 1909 valmistunut Kamikaze-luokan torpedovenehävittäjä.
Valmistus
Alus tilattiin Maizurun laivastontelakalta osana vuoden 1906 hankintoja. Sen köli laskettiin 15. toukokuuta 1908 ja alus laskettiin vesille 20. maaliskuuta 1909. Alus valmistui kolmisen kuukautta myöhemmin 26. kesäkuuta.
Palvelus
Alus luokiteltiin 28. elokuuta 1912 kolmannen luokan hävittäjäksi ja se poistettiin ensilinjan tehtävistä. Alus muutettiin 1. joulukuuta 1924 miinanraivaajaksi ja se nimettiin 1. elokuuta 1928 W-9:ksi. Alus siirrettiin 1. kesäkuuta 1930 apualukseksi.
Kyathos (keramiikka)
pienoiskuva|upright=0.78|[[Attikalainen keramiikka|Attikalainen mustakuviotekniikalla koristeltu kyathos, n. 550–540 eaa. Kuvituksessa Dionysos ja mainadi.]] Kyathos on antiikin aikainen keraaminen ammennus- ja juoma-astia. Se tunnetaan vaasien muotona erityisesti kreikkalaisesta keramiikasta.
Kyathos-muoto kehitettiin arkaaisella kaudella 500-luvun eaa. jälkimmäisellä puoliskolla mahdollisesti savenvalaja Nikostheneen työpajassa. Muoto saattoi olla kopioitu Etruriasta, ja oli mahdollisesti tarkoitettu paikallisille markkinoille. Astian nimi on sukua kreikan sanalle kyeō, ’sisältää’.
Kyathos on muodoltaan jalaton tai matalajalkainen astia, jossa on yksi korkea korva eli kädensija. Kyathokset oli usein koristeltu mustakuviotekniikalla.
Kyathos oli myös tilavuusmitta, n. 4,5 cl. Kreikkalaisessa mytologiassa Kyathos oli Oineuksen juomanlaskija.
Alasenjärvi
Alasenjärviä:
Athenen temppeli (Paestum)
Athenen temppeli on antiikin aikainen Athenelle omistettu kreikkalainen temppeli Poseidonian eli roomalaisittain Paestumin kaupungissa Suur-Kreikassa (Magna Graecia) nykyisessä Italiassa. Se rakennettiin kaupungin kreikkalaisella kaudella noin 500 eaa.
Athenen temppeli oli yksi Poseidonian kolmesta suuresta temppelistä vanhemman Heran temppelin (usein ”Basilika”) ja nuoremman Heran temppelin (usein ”Poseidonin temppeli”) ohella. Nykyisin sen poikkeuksellisen hyvin säilyneet rauniot ovat osa Paestumin arkeologista aluetta, joka on osa Unescon maailmanperintökohdetta nimeltä Cilenton ja Vallo di Dianon kansallispuisto, Paestumin ja Velian arkeologiset alueet sekä Certosa di Padula.
Historia
Athenen temppeli on ajoitettu arkaaisen kauden lopulle noin vuoteen 500 eaa. Se on ajoitettu ennen kaikkea sen pylväiden kapiteelien kaiverrusten perusteella. Temppeli vaikuttaa valmistuneen yhdessä rakennusvaiheessa.
pienoiskuva|vasen|Temppelin itäpään lyhyt sivu. pienoiskuva|vasen|Temppeli pitkältä sivulta nähtynä. Temppeli tunnettiin aiemmin 1700-luvulta lähtien Cereen temppelinä, mutta nykyään se on tulkittu Athenen temppeliksi läheltä löytyneiden, votiivilahjoiksi tarkoitettujen Athenen pienoispatsaiden perusteella, ja tunnistusta pidetään nykyisin varmimpana Paestumin kaikista kolmesta suuresta temppelistä. Näiden votiivilöytöjen perusteella temppeli oli omistettu Athenelle kahdessa ominaisuudessa, esitaistelijana (Promakhos) ja lasta hoitavana (Kurotrofos).
Rakennus
Athenen temppeli sijaitsee Athenen pyhäkköalueella Poseidonian roomalaisen forumin pohjoispuolella. Se on rakennettu kaupungin korkeimmalle kohdalle, joka on muuta kaupunkia hieman ylempänä, ja sijoitettu tavan mukaan itä-länsisuuntaisesti. Temppeli edustaa doorilaista tyyliä, mutta siinä on myös joitakin joonialaisen tyylin piirteitä. Tällaisena se on koko Italian varhaisin temppeli, joka yhdistelee näitä kahta tyylisuuntaa.
Temppeli on rakennettu kolmiportaiselle jalustalle, ja siinä on lyhyillä sivuilla kuusi ja pitkillä sivuilla 13 pylvästä. Pylväiden korkeus on noin 6,1 metriä ja entablementin korkeus noin 2,7 metriä. Pylväiden halkaisija niiden alaosassa on noin 1,3 metriä ja pylväiden väli niiden keskeltä laskettuna noin 2,6 metriä. Temppelin stylobaatin koko on noin 14,5 × 32,8 metriä, mikä on tulkittu hekatompedon (sata jalkaa pitkä) -temppelin pituudeksi.
pienoiskuva|Joonialainen kapiteeli eli pylväänpää temppelistä. Temppelissä oli itäpään tyypillisen pronaoksen paikalla kahdeksan pylvään muodostama joonialaista tyyliä edustanut prostyyli portiikki. Siinä oli julkisivussa neljä pylvästä, kummallakin sivulla yksi pylväs ja kummankin puolen anta-seinissä yhdet pylväät. Temppelin keskiosan naoksen eli cellan koko oli noin 7,6 × 24,2 metriä. Naoksen sisällä ei ollut pylväitä. Temppelissä ei ollut opisthodomosta eikä adytonia.
Temppelin alttari oli tavan mukaan sen itäpuolella. Temppelin koillispuolella on doorilainen votiivipylväs, joka on ajoitettu 500-luvun eaa. alkupuolelle. Eteläpuolelta on löydetty pieni temppeli, joka on myös samalta ajalta.
Temppelin läheltä on löydetty yli sata terrakotasta tehtyä votiivilahjoiksi tarkoitettua Athenea esittänyttä pienoispatsasta, sekä roomalaisaikaisen keramiikan sirpale, joissa on arkaaisella latinalla tehty piirtokirjoitus [M]ENERV[AE]. Tämä on osoittanut temppeli olleen varmuudella omistettu Athenelle.
Salmijärvi (Mäntyharju, Vanhakylä)
Salmijärvi on Etelä-Savossa Heinolassa ja Mäntyharjulla Vanhakylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 13,2 hehtaaria, se on 1,2 kilometriä pitkä ja 250 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 2,9 kilometriä.
Reino Suojanen
Reino Olavi Suojanen (3. syyskuuta 1925 – 8. maaliskuuta 2016 ) oli suomalainen jalkapalloilija.
Salmijärvi (Mäntyharju, Vanhakylä)
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Rievelin valuma-alueella (14.17), jonka Ylä-Rievelin–Enonveden alueeseen (14.172) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 106,8 metriä mpy.
Mesopelaginen vyöhyke
thumb|Meren syvyyskerrokset. Mesopelaginen vyöhyke on pelagiaaliin kuuluva meren syvyyskerros. Sen alueeksi on määritelty syvyysväli 200–2 000 m. Määrittely tulee siitä, että sen yläpuolella on valokerros epipelaginen vyöhyke ja alapuolella pimeäkerros batypelaginen vyöhyke.
Reino Suojanen
Keskustukena pelannut Suojanen edusti koko uransa Turun Pyrkivää vuosina 1948–1956. Hän voitti seurassa Suomen mestaruuden 1954. Kaikkiaan Suojanen pelasi neljän kauden aikana 70 mestaruussarjan ottelua, joissa hän teki kolme maalia.
Helge Svahn
Helge Rafael Svahn (27. helmikuuta 1924 – 25. elokuuta 1970) oli suomalainen jalkapalloilija.
Laitahyökkääjänä pelannut Svahn edusti koko uransa Vasa IFK:a vuosina 1943–1956. Hän voitti seurassa Suomen mestaruuden 1944, 1946 ja 1953. Kaikkiaan Svahn pelasi 13 kauden aikana 153 mestaruussarjan ottelua, joissa hän teki 48 maalia.
Svahn pelasi maajoukkueessa vuosina 1945–1949 yhteensä kahdeksan maaottelua, joissa hän teki yhden maalin.
Xiaomi Redmi 8
Xiaomi Redmi 8 on Xiaomin valmistama matkapuhelin, joka julkaistiin vuonna 2019.
Puhelimessa on tallennustilaa (tai flash-muistia) 32 tai 64 gigatavua, jota voi laajentaa microSDXC-kortilla. Keskusmuistia puhelimesta löytyy 3 tai 4 gigatavua. Puhelimessa on 6,22 tuuman Corning Gorilla Glass 5 -näyttö, jonka resoluutio on 720 × 1 520 pikseliä. Sen kuvasuhde on 19:9 ja se tukee kuuttatoista miljoonaa väriä. Puhelimessa on viidentuhannen milliampeeritunnin ei-irrotettava Li-Po-akku ja kaksi takakameraa: kahdentoista megapikselin pääkamera ja kahden megapikselin syvyyskamera. Etukamerassa on kahdeksan megapikseliä. Puhelimen paino on 188 grammaa.
Tullikamarilla
Tullikamarilla on ramopunk-yhtye Poikien live-EP, joka julkaistiin huhtikuussa 2002. Äänitteen kappaleet nauhoitettiin Tullikamarin kulttuurikeskuksessa 15. lokakuuta 2001.
Albumin takakannessa on teksti ”nauhoitettu suoraan kahdelle raidalle 7 minuutissa ja 10 sekunnissa”.
Tahvion koulu
thumb|250px|Tahvion koulun punainen pääkoulu kesäkuussa 2010. thumb|250px|Tahvion koulun sininen rakennus kesäkuussa 2010. Tahvion koulu on peruskoulun ala-aste Tahviossa Nuorikkalan kaupunginossa Raisiossa.
Tahvion koulu on perustettu 16. joulukuuta 1914, jolloin se oli vielä kansakoulu ja kouluun kuului vain nykyisin siniseksi maalattu koulurakennus. Punainen koulu on vuodelta 1956, jolloin opettajia vielä asui tuossa koulussa ja siksi siellä on paljon esimerkiksi parvekkeita. Koulu sijaitsee Raisio Oyj:n Raision tehtaiden vieressä. Koulussa opetetaan vuosiluokkia 3–6, ja lisäksi hallinnollisesti Tahvion kouluun kuuluu Tikanmaan kaupunginosassa sijaitseva Tikanmaan koulu, jossa on luokat 1–2. Tahvion että Tikanmaan kouluissa on yhteensä noin 230 oppilasta. Koulun rehtori on Heli Kivelä. Lukuvuonna 2012–2013 Tahvion koulussa oli noin 130 oppilasta ja seitsemän perusluokkaa.
Tahvion koulu on tehnyt vuodesta 1991 lähtien yhteistyötä virolaisen Padisen kunnassa sijaitsevan Padisen peruskoulun kanssa.
Tilat
Koulun punainen päärakennus on valmistunut vuonna 1956 ja sininen vanha koulu vuonna 1914. Päärakennuksessa on neljä noin 60 neliömetrin ja yksi noin 40 neliömetrin luokkahuone. Päärakennuksessa on lisäksi atk-luokka, teknisen työn tila ja 189 neliömetrin liikuntasali. Sinisessä rakennuksessa on kaksi noin 60 neliömetrin ja yksi noin 40 neliömetrin luokkahuone sekä puutyö luokat. Sinisen puolen yläkerrassa on pieni koulun ”kirjasto”, vanhoja varastoja ja museo luokka jossa on koulun vanhoja tavaroita eli karttoja, pulpetteja, kirjoja, täytettyjä eläimiä, luokkakuvia, luita, ruuan tekovälineitä, öljylamppuja yms. Kansakoulu ajoilta. Luokka on välillä toiminut esimerkiksi englannin luokkana. Välillä sinisessä koulussa on ollut vanhat kansakoulu luokkakuvat näytillä koulun eteisessä.
Kasarmikadun pommi-isku
thumb|Tapahtumapaikalle kerääntyneitä kaupunkilaisia. Kasarmikadun pommi-isku tapahtui Helsingin Kasarmikadulla sijanneessa poliisilaitoksen talossa 25. syyskuuta 1906. Se kohdistui paikalle majoitettuihin reservipoliiseihin, jotka oli juuri värvätty hallituksen myöntämän lisärahoituksen turvin. Räjähdyksen sattuessa rakennuksessa oli nukkumassa noin 100 miestä, joista yksikään ei loukkaantunut vakavasti.
Tapahtumat
Koko keskustan alueella kuulunut räjähdys tapahtui noin kello yhden aikaan yöllä. Se ei kuitenkaan aiheuttanut rakennukselle suuria vahinkoja, ainoastaan kaikki kadunpuoleiset ikkunat rikkoontuivat ja talon kivijalka vaurioitui hieman. Kasarmikadun ja Punanotkonkadun kulmassa sijainneen talon lisäksi ikkunoita hajosi muun muassa läheisestä Kirurgisesta sairaalasta sekä vastapäätä sijaitsevasta Kaartin maneesista. Räjähdys oli niin voimakas, että sisällä olleet poliisit kertoivat koko talon liikahtaneen. Kasarmikatu oli täynnä lasinsirpaleita ja maasta löydettiin myös messinginpalasia, jotka ilmeisesti olivat peräisin pommin kuoresta. Se oli kääritty sanomalehtiin, kadulla lojui muun muassa Työmiehen ja Hufvudstadsbladetin riekaleita.
Seuraavana yönä Helsingissä tehtiin toinen pommi-isku. Sen kohteena oli Siltasaarenkadulla sijainnut kaupunginviskaali Otto Albrechtin asunto.
Mezen
Mezen tarkoittaa seuraavia:
Katso myös
Aihepiiriin liittyy myös seuraava:
Miesten 50 metrin pienoiskiväärin asentokilpailu ammunnan maailmancupin finaalissa 2008
Miesten 50 m pienoiskiväärin asentokilpailu ammuttiin maailmancupin finaalissa Bangkokissa Thaimaassa 4. marraskuuta 2008. Kilpailun voitti Yhdysvaltojen Matthew Emmons tuloksella 1269.0 (1171+98.0).
Aikataulu
Ajat paikallista aikaa
Ennätykset
Ennen kilpailun alkua voimassa olleet maailmanennätykset:
Wlamir Marques
Wlamir Marques (s. 16. heinäkuuta 1937 São Vicente) on brasilialainen kilpauransa lopettanut koripalloilija ja koripallovalmentaja, olympiamitalisti ja maailmanmestari. Hän on maansa historian menestyneimipä koripalloilijoita.
Miesten 50 metrin pienoiskiväärin asentokilpailu ammunnan maailmancupin finaalissa 2008
Lähteet
2008_ISSF_World_Cup_Final_(rifle_and_pistol)
Wlamir Marques
Marques osallistui koripalloilijanurallaan Brasilian miesten maajoukkueessa neljiin kesäolympialaisiin: Roomassa 1960 ja Tokiossa 1964 Brasilia voitti pronssia, Méxicossa 1968 maa oli neljäs ja Melbournessa 1956 kuudes. Marques voitti Brasilian maajoukkuepelaajana myös maailmanmestaruuden Chilessä 1959 ja Brasilian kotikisoissa 1963, missä hänet valittiin turnauksen arvokkaimmaksi pelaajaksi, kaksi MM-hopeaa ja kolme mitalia Pan-Amerikan kisoista. Hän voitti mitaleita myös Etelä-Amerikan mestaruuskilpailuista. Marques toimi myös koripallovalmentajana.
Äänisjoki
Äänisjoki eli Onegajoki on joki Arkangelin alueella Pohjois-Venäjällä Koillis-Euroopassa. Äänisjoki sijaitsee Äänisjärven koillis- ja itäpuolella ja on 416 km pitkä, sen valuma-alue on 56 900 neliökilometriä. Monien koskien vuoksi joki ei sovellu laivaliikenteelle, mutta uittoväylänä sitä käytetään.
Äänisjoki alkaa Latšajärvestä Kargopolin kaupungin luota. Sieltä se virtaa halki soiden ja metsien aluksi pohjoiseen ja sitten luoteeseen. Äänisjoki laskee Vienanmeren Äänislahteen Onegan kaupungin luona. Merkittävimmät sivujoet ovat Vološka, Moša, Kena, Iksa ja Koza. thumb|left|200px|Äänisjoen valuma-alue
Matti Sundelin
Matti Sundelin (s. 4. joulukuuta 1934 Turku) on suomalainen entinen jalkapalloilija ja jääkiekkoilija.
Hyökkääjänä pelannut Sundelin edusti koko uransa Turun Palloseuraa vuosina 1953–1962. Kaikkiaan hän pelasi kuuden kauden aikana 82 mestaruussarjan ottelua, joissa hän teki 87 maalia. Suomensarjassa hän viimeisteli 54 maalia neljässä kaudessa. Sundelin oli mestaruussarjan maalikuningas kausilla 1957, 1959 ja 1960, joista viimeisellä hän teki edelleen voimassa olevan ennätyksen – 30 maalia. Hänen nimissään on myös pääsarjatason maaliennätys yhdestä ottelussa, 7 maalia.
Juntunen (Heinola)
Juntunen on Päijät-Hämeessä Heinolassa Vanhakylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 1,9 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 950 metriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Rievelin valuma-alueella (14.17), jonka Ylä-Rievelin–Enonveden alueeseen (14.172) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 125 metriä mpy.
Matti Sundelin
Jalkapallon lisäksi Sundelin pelasi 100 ottelua tehopisteillä 90+36 SM-sarjatasolla myös jääkiekkoa Turun Palloseurassa 1952-62. Jääkiekkoilijana Sundelin pelasi 19 A-maaottelua ja 2 B-maaottelua. SM-sarjamitaleita jääkiekosta kertyi hänelle 1 kulta, 2 hopeaa ja 1 pronssi.
Umikaze (1910)
Umikaze oli keisarillisen Japanin laivaston 1911 valmistunut Umikaze-luokan torpedovenehävittäjä.
Valmistus
Alus tilattiin osana vuoden 1907 hankintoja Maizurun laivastontelakalta, missä köli laskettiin 23. marraskuuta 1909. Alus laskettiin vesille 10. lokakuuta 1910 ja valmistui 28. syyskuuta 1911.
Palvelus
Alus luokiteltiin 28. elokuuta 1912 ensimmäisen luokan hävittäjäksi. Alus muutettiin 1. kesäkuuta 1930 miinanraivaajaksi, jolloin se nimettiin W-8:ksi. Alus poistettiin alusluettelosta 1. huhtikuuta 1936.
Hikiän koulu
pienoiskuva|Hikiän vanha koulurakennus (puiden takana) ja koulun pihapiiriä vuonna 2022. Hikiän koulu oli Hausjärven Hikiän kylässä sijaitseva peruskoulu. Koulussa annettiin opetusta luokka-asteille 1–6. Oppilaita koulussa oli noin 70, he tulivat Hikiän, Kallion, Kurun, Maitoisten, Nyryn ja Selänojan kylistä.
Sihvojärvi
Sihvojärvi on Päijät-Hämeessä Heinolassa Kesiön kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 5,6 hehtaaria, se on 500 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan 4 saarta. Sen rantaviivan pituus on 1,5 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Rievelin valuma-alueella (14.17), jonka Ylä-Rievelin–Enonveden alueeseen (14.172) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 97,9 metriä mpy.
Kutulampi (Heinola)
Kutulampi on Päijät-Hämeessä Heinolassa Kesiön kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 1,3 hehtaaria, se on 250 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 550 metriä. Kutulammen rannat ovat puoliksi soisia ja puoliksi metsämaata. Lammen itäpuolella oleva kallio nousee 30 metriä lammen pinnan yläpuolelle.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Rievelin valuma-alueella (14.17), jonka Ylä-Rievelin–Enonveden alueeseen (14.172) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 96,8 metriä mpy.
Vesterinen Yhtyeineen
thumb|200px|Laulaja Vesterinen Ilosaarirockissa 2010.
Vesterinen Yhtyeineen on suomalainen kymmenestä jäsenestä koostuva pop-musiikkia soittava yhtye. Yhtye tuli tunnetuksi elokuussa 2009 julkaistun Jönköping-nimisen albumin singlestä "Mitä tapahtui Hokkasen Timolle". Kappale valittiin toukokuun ensimmäisellä viikolla 2009 YleX-radiokanavan Tehobiisiksi. Yhtye on keikkaillut muun muassa Provinssirockissa Seinäjoella ja Ilosaarirockissa Joensuussa.
Tero Vesterinen teki aikoinaan coverkeikkoja eri kokoonpanon kanssa, kunnes vuonna 2006 alkoi syntyä omia biisejä, ja vuodesta 2009 Vesterinen on levyttänyt musiikkia Vesterinen Yhtyeineen -yhtyeen nimissä. Nuoruudessa Vesterinen teki metallimusiikkia ja soitti kitaraa. Osa yhtyeen jäsenistä olikin entuudestaan tuttuja toisilleen.
Yhtyeen kokoonpanossa on ollut silloin tällöin mukana myös trumpetinsoittaja Martti Vesala. Kokoonpano kasvoi 10-henkiseksi yhden konserttisalikiertueen sekä uuden levyn myötä.
Yhtye oli Emma-ehdokas vuoden 2009 tulokkaaksi, Jönköping vuoden debyyttialbumiksi ja "Kukaan ei koskaan" -kappale vuoden biisiksi.
Vesterinen Yhtyeineen julkaisi toisen albuminsa, Erikoismiehen jäähyväiset, vuonna 2011. Albumin ensimmäinen single oli "Isä", joka soi myös Tappajan näköinen mies -televisiosarjan tunnusmusiikkina. Toinen single albumilta on "Kiljut riemusta". Se nousi Suomen soitetuimpien top 20 -listalla parhaimmillaan sijalle 10. Kolmas single albumilta on "Kanto".
Vesterinen Yhtyeineen julkaisi 5. maaliskuuta 2012 ensimmäisen singlen, "Reppana", talvella 2013 ilmestyneeltä kolmannelta albumiltaan.
Vesterinen Yhtyeineen teki neljännen albumin omin voimin. Siitä lähtien kaikki albumit on tehty omalla levymerkillä ja jopa kansitaiteesta on vastannut Tero Vesterinen, joka on opiskellut graafista suunnittelua.
Vesterinen Yhtyeineen on mukana Saman taivaan alla -levyprojektissa.
Laulaja Vesterisen isoisä oli harmonikansoittaja Viljo "Vili" Vesterinen.
Vesterinen Yhtyeineen julkaisi kuudennen studioalbuminsa "Faaraoiden aika" 1. maaliskuuta 2019. Albumilta julkaistut singlet "Tummilla teillä" ja "Pitää sanoo ei" nousivat radiolistalle. Bändi sai vuoden 2019 lopulla ensimmäiset kultalevynsä "Kukaan ei koskaan" ja "Faija käyttää napapaitaa" -singleistä. Samalla yhtye ilmoitti tehneensä levytyssopimuksen Universal Music Finlandin kanssa.
Singlet
Listasijoitukset Suomen viralliselta singlelistalta (Single Top 20), Suomen virallinen latauslista (Top 30) ja Suomen suosituimmat (Music Control -radiolista) (Radio Top 20/100).
Geddy Lee
Geddy Lee OC (oikealta nimeltään Gary Lee Weinrib, s. 29. heinäkuuta 1953 Toronto, Ontario) on kanadalainen muusikko, joka toimi Rush-yhtyeen laulajana, basistina ja kosketinsoittajana. Lee tunnetaan korkeasta lauluäänestään ja bassonsoitostaan. Hän on ollut esimerkiksi Guitar Player Magazinen paras rock-basisti kuudesti. Lee harrastaa viinien keräilyä sekä urheilua. Hänet tunnetaan innokkaana baseball-fanina.
Geddy Leetä muistetaan muun muassa YUP-yhtyeen kappaleessa ”Geddy Lee Sucks”.
Geddy Lee käyttää tärkeimpänä bassona vuoden 1972 Fender Jazz Bassoa, jonka hän on omistanut jo 70-luvulta asti sekä monia muita Fenderin ja Rickenbackerin bassoja.
Yamakaze (1911)
Yamakaze oli keisarillisen Japanin laivaston 1911 valmistunut Umikaze-luokan torpedovenehävittäjä.
Valmistus
Alus tilattiin osana vuoden 1907 hankintoja Mitsubishin Nagasakin telakalta, missä köli laskettiin 1. kesäkuuta 1909. Alus laskettiin vesille 21. tammikuuta 1911 ja valmistui vielä samana vuonna 21. lokakuuta.
Palvelus
Alus luokiteltiin 28. elokuuta 1912 ensimmäisen luokan hävittäjäksi. Alus muutettiin 1. kesäkuuta 1930 miinanraivaajaksi, jolloin se nimettiin W-7:ksi. Alus poistettiin alusluettelosta 1. huhtikuuta 1936.
Kotalampi (Heinola)
Kotalampi on Päijät-Hämeessä Heinolassa Kesiön kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 2,8 hehtaaria, se on 400 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 950 metriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Rievelin valuma-alueella (14.17), jonka Ylä-Rievelin–Enonveden alueeseen (14.172) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 98,8 metriä mpy.
Vuoden teräsrakenne
thumb|Vuoden 2013 teräsrakenne, [[Siilitien metroasema.]] Vuoden teräsrakenne on Teräsrakenneyhdistyksen kilpailusta myöntämä nimitys merkittävälle teräsrakenteelle. Aluksi palkinto myönnettiin vain kohteen arkkitehdille, mutta vuodesta 1989 lähtien se on myönnetty arkkitehdille ja rakennesuunnittelijalle
Teräsrakenneyhdistyksen tarkoitus on edistää teräksen ja myös muiden metallien käyttöä rakentamisessa. Osana toimintaansa yhdistys on jakanut teräsrakennepalkinnon vuodesta 1980 lähtien. Se jaetaan yleensä vuosittain, mutta joinakin vuosina se on jätetty jakamatta tarpeeksi korkeatasoisten ehdokkaiden puuttuessa. Vuonna 1986 palkinto jaettiin poikkeuksellisesti kahdelle kohteelle. Ehdokaskohteet voivat olla joko Suomessa tai ulkomailla, mutta niiden suunnittelun on oltava suomalaista alkuperää. Kohteet voivat olla rakennuksia, rakennuslaajennuksia tai muita rakennelmia, ja pääsääntöisesti niiden runkorakenteen on oltava terästä. Palkittavan kohteen tulee olla hyvää arkkitehtuuria, ja sen tulee olla innovatiivinen tai hyödyntää nykytekniikkaa taitavasti. Palkintotoimikunnan nimeää Teräsrakenneyhdistyksen hallitus ja siinä on kuusi jäsentä, joista vähintään kolmen tulee olla arkkitehteja. Jäsenistä yksi on Suomen Arkkitehtiliiton ja yksi Suomen Rakennusinsinööriliiton nimeämä.
1990–1999
Kuvia vuosien 1990–1999 voittajista
2000–2009
Kuvia vuosien 2000–2009 voittajista
2010–2019
Kuvia vuosien 2010–2019 voittajista
2020–
Kuvia vuosien 2020– voittajista
Voore paisjärv
Voore paisjärv on Virossa Jõgevamaalla Mustveen kunnan Vooren kylässä sijaitseva patojärvi. Se on muodostettu patoamalla Kullavere jõgeen kaksi peräkkäistä patojärveä, joista alempi on nimeltään Voore ökopaisjärv. Virolaisessa vesistönimistössä paisjärv tarkoittaa patojärveä.
Maantietoa
Järvi on 170 metriä pitkä, 65 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 0,8 hehtaaria. Sen pato tyypiltään maapato, jonka vesi ylittää valumalla kivikon läpi. Maapadon alapuolelta kulkee kapea kävelysilta, josta veden kuohua voi seurata. Järven ympäristö on peltomaiden keskelle rakennettu kylä. Järven eteläpuolella sijaitsee asuintaloja ja pohjoispuolella on Vooren kauppakeskus parkkipaikoineen. Asutusalueen ympäröi täällä nurmikkopuistot. Rantaviivan pituus on yli 400 metriä. Järven länsipään ylittää kylätien silta.
Vesistösuhteita
Voore paisjärv kuuluu Kullavere jõen valuma-alueeseen, jolla se on joen läpivirtausjärvi. Järvi vaikuttaa olevan lähinnä joen kapea suvanto, vaikka sen vedenpintaa onkin nostettu. Siihen ei tule muita uomia kuin joki. Tällä kohtaa joen, ja samalla järven, valuma-alueen pinta-ala on 119 neliökilometriä. Joen läpivirtaamat vaihtelevat suuresti kuivan kesän 0,045 kuutiometristä sekunnissa (m³/s) kevättulvan 39 kuutiometriin sekunnissa. Kullavere jõgi laskee Peipsijärven pohjoisosan länsirantaan, joka sijaitsee noin 15 kilometrin päässä. Peipsijärven alue muodostaa Narvanjoen vesistöalueen keskiosan. Peipsijärven pohjoispäästä alkava laskujoki Narvanjoki jatkaa vesireittiä pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Suomenlahteen.
Palolampi (Heinola)
Palolampi on Päijät-Hämeessä Heinolassa Kesiön kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 1,3 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 50 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 650 metriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Rievelin valuma-alueella (14.17), jonka Ylä-Rievelin–Enonveden alueeseen (14.172) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 101,2 metriä mpy.
Høyanger
Høyanger on Norjan kunta Sognin ja Fjordanen läänissä, kahden puolen Sognevuonon keskiosaa. Sen rajanaapureita ovat pohjoisessa Fjaler ja Gaular, idässä Balestrand ja Vik, etelässä Modalen ja Masfjorden, sekä lännessä Gulen ja Hyllestad.