cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Zimbabwe
Ilmasto
Alankoalueilla on varsin kuiva ilmasto, vuotuinen sademäärä jää 400–600 millimetriin. Itäisillä ylängöillä vuodessa voi sataa 1 600–2 000 millimetriä. Suuressa osassa maata vuosisademäärä jää 750 ja 1200 millimetrin välille. Suurin osa sateesta saadaan marraskuun ja maaliskuun välillä. Ylänköalueilla tyypillinen päivälämpötila vaihtelee kesä-heinäkuun 21 asteen ja loka-marraskuun 29 asteen välillä, öisin voi olla alle 10 astetta. Alavilla alueilla hellettä voi olla lokakuussa lähes 40 astetta.
Luonto
Zimbabwen kasvillisuus on suurimmilta osaltaan savannia, jolla kasvaa paljon puita kosteiden kesien ansiosta. Varsinaisia metsiä on kuitenkin vain itärajalla ja Bulawayon luoteispuolella. Middleveldin ja Highveldin päälajeja ovat leimupuut. Muita yleisiä puuvartisia kasveja ovat musukkeihin kuuluva Uapaca kirkiana ja pukinpensaat. Sambesi- ja Limpopojokien laaksoissa kasvaa puolestaan mopanepuita, apinanleipäpuita ja pukinpensaita.
Varhaishistoria
thumb|vasen|Suur-Zimbabwen raunioaluetta Zimbabwen varhaisimmat todisteet ihmisasutuksesta on yli 100 000 vuoden takaa, ja ensimmäisten asukkaiden uskotaan olleen saneja. Bantuja alkoi levittäytyä alueelle noin vuonna 150 eaa, ja keskisessä Zimbabwessa oli vuoteen 400 mennessä bantujen kyliä ja viljelyitä. Shashe- ja Limpopojokien laaksoihin kehittyi 900-luvun alkuun mennessä yhteiskuntia, jotka yhdistyivät myös kauppaverkostojen kautta Persiaan ja Intiaan asti rannikon swahilien kautta.
Šonat rakennuttivat vuosien 1000–1400-luvuilla Suur-Zimbabwen keskuksen, joka on Saharan eteläpuolisen Afrikan kivirakennelma. Suur-Zimbabwe kaatui 1400-luvun puolivälin jälkeen, ja sitä seurasivat Khamin ympärille keskittynyt Torwa-dynastia ja Mwene Mutapa. Nämä kaikki kävivät kulta- ja norsunluukauppaa rannikolle, vaikka maatalous olisikin keskeisin elinkeino.
Portugalilaiset alkoivat sisämaanvalloituksen 1530-luvulla. Mwene Mutapan hallitsija yrittää ajaa heidät pois vuonna 1629, mutta portugalilaiset syöksivät tämän valtaistuimelta ja pakottivat seuraavan suostumaan laajoihin kauppaoikeuksiin. Mwene Mutapan vaikutusvalta alkoi vähentyä, ja eteläisessä Zimbabwessa kehittyi Rozwi-valtakunta.
Siirtomaa-aika
pienoiskuva|vasen|Rhodesia siirtomaa-aikana Buurien tieltä Etelä-Afrikasta väistymään joutuneet ndebelet alistivat šonat vuonna 1837 ja perustivat lyhytikäisen kuningaskunnan. Britit valtasivat maan 1890-luvulla, kun Cecil Rhodesin British South Africa Company oli vuonna 1889 saanut mandaatin kolonisoida alue. Yritys hallitsi sekä nykyistä Sambiaa että Zimbabwea, ja aluetta alettiin vuonna 1895 kutsua Rhodesin mukaan Rhodesiaksi.
Etelä-Rhodesiasta tuli vuonna 1923 Britannian siirtomaa. Vaihtoehtona sillä oli liittyä Etelä-Afrikan unionin viidenneksi provinssiksi. Maailmansotien välisenä aikana Etelä-Rhodesian talous kehittyi kuparin, kullan, muiden mineraalien, maissin, tupakan ja karjan ympärille. Etelä-Rhodesian pääministerinä yli 20 vuotta toiminut Godfrey Huggins ajoi Etelä- ja Pohjois-Rhodesian yhdistymistä luodakseen voimakkaan brittiläiseen kulttuurin perustuvan valtion. Britit suostuivat vuonna 1953 luomaan Rhodesian ja Njassamaan liittovaltion. Liittovaltio oli pystyssä kymmenen vuoden ajan, ja se hajotettiin vuonna 1963, jolloin Etelä-Rhodesiasta tuli uudestaan Britannian suora siirtomaa.
Itsenäistyminen
Afrikkalaisten poliittinen toiminta alkoi vahvistua 1950- ja 1960-luvuilla. Joshua Nkomo oli paikallinen johtaja, joka perusti ZAPU-liikkeen, josta puolestaan vuonna 1963 erosi Robert Mugaben ZANU. Niiden kannatus meni etnisten ryhmien mukaan, sillä Nkomo oli ndebele ja Mugabe šona.
Kun Sambia ja Malawi siirtyivät kohti demokratiaa ja enemmistövaltaa, valkoisten vähemmistöhallitus julisti Rhodesian itsenäiseksi Ian Smithin johdolla vuonna 1965. Maa jäi vaille kansainvälistä tunnustusta ja koko sen ensimmäisen itsenäisyyden ajan Rhodesia oli noin viiden prosentin suuruisen valkoisen vähemmistön hallitsema. Maan rotupolitiikka tuomittiin laajasti ja Yhdistyneet kansakunnat julisti sitä vastaan ensimmäiset talouspakotteet. Maan tukijoita olivat lähinnä Etelä-Afrikka ja tuolloinen Portugalin siirtomaa Mosambik, joka itsenäistyi sittemmin vuonna 1975. YK:n julistama kauppasaarto vuosi pahasti, kun Etelä-Afrikka ei liittynyt siihen. . Musta valtaväestö nousi avoimeen chimurenga-kapinaan ja alkoi hyökkäillä valkoisten maatiloja vastaan.
Paine Rhodesian valkoista vähemmistöhallitusta kohtaan kasvoi ja sen seurauksena valkoiset tekivät eräiden maltillisten mustien afrikkalaisjohtajien kanssa nk. sisäisen ratkaisun, jonka seurauksena Rhodesian tilalle syntyi lyhytikäinen ja vaille kansainvälistä tunnustusta jäänyt valtio Zimbabwe-Rhodesia. Tämä valtio oli olemassa vain puoli vuotta eli 1.6.1979–12.12.1979. Lyhytikäisen valtion pääministeri oli musta piispa Abel Muzorewa. Se lakkautettiin ja maa palasi väliaikaisesti taas Britannian kruununsiirtomaaksi nimeltä Etelä-Rhodesia. Lontoossa käytyjen itsenäistymisneuvottelujen jälkeen itsenäinen Zimbabwen tasavalta syntyi 18. huhtikuuta 1980.
Itsenäisyyttä edeltäneissä uuden valtion ensimmäisissä vaaleissa Robert Mugaben johtama vasemmistolainen ZANU-PF puolue sai ylivoimaisen enemmistön parlamenttipaikoista. Toisena oli kilpailevan sissijohtajan Joshua Nkomon puolue Isänmaallinen rintama (PF). Valkoisille oli varattu 20 paikkaa, josta kiintiöstä luovuttiin vasta vuonna 1987.
Robert Mugabe Zimbabwen hallitsijana 1980–2017
Zimbabwen itsenäistyttyä vuonna 1980 keskeinen vallankäyttäjä maassa oli pääministeri. Presidentti oli puhtaasti seremoniallinen virka. Robert Mugabesta tuli Zimbabwen pääministeri heti maan itsenäistyttyä ja presidentiksi tuli Canaan Banana. Vuonna 1987 perustuslakia muutettiin siten, että presidentistä tuli korkein tosiasiallinen vallankäyttäjä. Pääministerin virka lakkautettiin ja Mugabe siirtyi vuonna 1987 Zimbabwen presidentiksi, jossa tehtävässä hän jatkoi marraskuuhun 2017 saakka. Robert Mugaben valtakausi Zimbabwessa kesti yli 37 vuotta. Hän käytti korkeinta valtaa Zimbabwessa ensin 7 vuotta pääministerinä ja sitten 30 vuotta presidenttinä.
Talouden romahtaminen, ihmisoikeusloukkauksia, vaalivilppiä
Mugaben noustessa pääministeriksi 70 prosenttia maan viljelymaasta oli valkoisen vähemmistön hallussa. Myönteisenä pidetyn alkutaipaleen jälkeen Mugaben johtama Zimbabwe on noussut uutisiin muun muassa valkoisiin kohdistuvista väkivallasta ja rotusorrosta. Maassa on tehty maauudistus, jossa valkoisten maanviljelijöiden maita on jaettu mustille. Valkoisten tilojen pakkolunastuksissa ja häädöissä on ollut mukana Zimbabwen armeija ja muita aseellisia joukkoja. Valkoisia ja heidän mustia työntekijöitään sekä heidän perheitään on pahoinpidelty, murhattu ja raiskattu. Valkoisilta anastettuja tiloja on luovutettu tahoille, joilla ei ole kokemusta maanviljelystä, muiden muassa Mugaben hallituksen suosikeille ja sotilashenkilöille. Alun perin Mugabe lupasi antaa valkoisilta riistetyt tilat mustille sisällissodan veteraaneille.
Vuoden 1992 kuivuus johti maan julistamiseen hätätilaan ja velkakierteeseen. 1990-luvun lopulla 11 000 zimbabwelaista sotilasta oli vuosia Kongon demokraattisessa tasavallassa tukemassa maan hallitusta kapinallisia vastaan. Joukkojen varustaminen ja ylläpito tulivat Zimbabwelle kalliiksi.
Maan ruoantuotanto romahti valkoisten entisten tilojen jouduttua rappioille epäonnistuneen maareformin seurauksena. Tämä johti ulkomaanvaluuttavarantojen tyrehtymiseen ja hyperinflaatioon, koska maatalous oli ollut maan tärkein vientiala. . Toisten lähteiden kuten maareformia arvioineiden tutkijoiden Joseph Hanlonin, Teresa Smartin ja Jeanette Manjengwan teoksen Zimbabwe Takes Back its Land mukaan maareformia voi pitää menestyksenä. He korostavat, että itsenäistymissodan veteraanit kokivat itsensä petetyiksi, kun vielä 20 vuotta itsenäistymisen jälkeen valkoinen vähemmistö hallitsi parasta viljelysmaata. Maailmanpankin sopeutusohjelma oli vienyt kymmeniä tuhansia työpaikkoja. Veteraanit ryhtyivät johtamaan maareformia vuonna 1997 Mugaben puolueen katsoessa sivusta, mutta puolue ryhtyi tukemaan maanvaltaajia ymmärrettyään, että vallatuilla mailla oli miljoonan äänestäjän joukko, jota edes ZANU-PF ei voinut jättää huomiotta. Kolmen tutkijan mukaan brittilehdistön demonisoima Zimbabwen maareformin jälkeinen pientilajärjestelmä on alkanut tuottaa lähes saman verran tomaattia, maissia ja tupakkaa ja soijaa kuin vanhat suurtilat, ja työllistyminen tiloilla on merkittävää.
Zimbabwen ihmisoikeustilanne on synkkä: toisinajattelijoita vainotaan ja tiedotusvälineitä valvotaan. Maan talous on romahduksen partaalla. Syitä kriisiin ovat koko alueeseen vaikuttava kuivuus, maan HIV/AIDS-epidemia ja maan hintasäännöstely sekä maiden pakkolunastukset. Huhtikuussa 2007 elinkustannukset Zimbabwessa kaksinkertaistuivat, kun inflaatio kiihtyi yli 3 700 prosenttiin. Heinäkuussa 2007 sen arvioitiin olevan lähes 5 000 prosenttia, ja Kansainvälinen valuuttarahasto varoitti, että silloisella tahdilla inflaatio voisi kiihtyä jopa yli 100 000 prosenttiin ennen vuodenvaihdetta. Vuoden 2008 lopulla inflaatio oli 231 miljoonaa prosenttia. Mugabe on syyttänyt talousvaikeuksista Zimbabwen nykyjohdon länsimaisia vastustajia, erityisesti Britanniaa ja sen liittolaisia.
Lennart Fritiof Munck af Fulkila
Lennart Fritiof Munck af Fulkila (31. lokakuuta 1852 Ulvila – 28. lokakuuta 1941 Helsinki) oli suomalainen Venäjän keisarillisen armeijan eversti, Suomen armeijan kenraalimajuri ja valtiopäivämies.
Zimbabwe
Talouden romahtaminen, ihmisoikeusloukkauksia, vaalivilppiä
Vuoden 2005 vaalien jälkeen aloitettiin ”Operaatio Murambatsvina”, jossa hajotettiin kaupunkien yhteyteen muodostuneet slummit ja laittomat torit, jotka olivat muodostuneet Mugaben vastaisen opposition tukialueiksi.
Lennart Fritiof Munck af Fulkila
Lennart Munckin vanhemmat olivat kapteeni Johan Axel Munck af Fulkila (1825–1876) ja Edla Rindell (1828–1875). Hän valmistui Haminan kadettikoulusta 1872 ja kävi Nikolain yleisesikunta-akatemian kurssin Pietarissa 1878. Hän palveli henkikaartin Volynian rykmentissä 1872–1878, Suomen sotilaspiirin esikunnassa yleisesikuntaupseerina 1878–1882 ja vanhempana adjutanttina 1882–1887 sekä 26. jalkaväkidivisioonan esikunnan päällikkönä 1887–1891. Hänestä tuli luutnantti 1877, kapteeni 1878, everstiluutnantti 1881 ja eversti 1884. Munck erosi sotapalveluksesta 1891 saaden samalla valtioneuvoksen arvon.
Zimbabwe
Talouden romahtaminen, ihmisoikeusloukkauksia, vaalivilppiä
Pääministerin asema lakkautettiin taas maaliskuussa 2013. Heinäkuussa 2013 järjestettiin parlamentti- ja presidentinvaalit. Mugabe valittiin seitsemännelle kaudelle, ja ZANU-PF-puolue sai kolme neljäsosaa parlamenttipaikoista. Oppositiopuolue MDC syytti vaaleja vilpillisiksi.
Vuonna 2015 Zimbabwe luopui omasta valuutastaan, joka hyperinflaation takia oli muuttunut lähes arvottomaksi. Yhdysvaltain dollari ja Etelä-Afrikan randi olivat maassa laajasti käytössä.
Lennart Fritiof Munck af Fulkila
Munck oli keisarin Suomen kanslian 1. toimitussihteerinä 1891–1895, Suomen passitoimiston päällikkönä Pietarissa 1895–1900 ja Mikkelin läänin kuvernöörinä 1900–1903. Hänestä tuli todellinen valtioneuvos 1894. Suomen itsenäistyttyä Munck palasi vuonna 1918 Suomen sisällissodan aikana valkoisten armeijan palvelukseen ja oli Suomenlinnan vankileirin komendanttina kesällä 1918 ja Suomenlinnan varuskunnan päällikkönä 1919. Hän sai kenraalimajurin arvon reservissä 1919.
Zimbabwe
Mugaben kausi loppuu
Mugaben kausi päättyi, kun hänet syrjäytettiin marraskuussa 2017. Mugabe erosi sen jälkeen, kun Zimbabwen armeija oli noussut Mugabea vastaan ja parlamentti uhkasi tämän jälkeen aloittaa prosessin Mugaben erottamiseksi virastaan. Uudeksi presidentiksi tuli Emmerson Mnangagwa, joka oli Mugaben epäsuosioon joutunut Zimbabwen aikaisempi varapresidentti ja armeijan suosikki. Hän vannoi 23.11.2017 virkavalansa Zimbabwen uutena presidenttinä.
Tätä ennen Robert Mugabe erotettiin maata koko sen itsenäisyyden ajan hallinnen ZANU-PF-puolueen johdosta ja hänen vaimonsa Grace Mugabe erotettiin kokonaan puolueen jäsenyydestä. Emerson Mnangagwasta tuli ZANU-PF-puolueen uusi johtaja.
Lennart Fritiof Munck af Fulkila
Munck oli aatelissäädyssä sukunsa edustajana valtiopäivillä 1882, 1885, 1904–1905 ja 1905–1906. Hän oli puolustuslaitoksen tarkastuskomission jäsenenä 1919, kuului useita vuosia Suomen Matkailijayhdistyksen hallitukseen, oli Helsingin köyhäinhoitohallituksen jäsen 1913–1919, Helsingin hyväntekeväisyysyhdistyksen puheenjohtaja 1919, Maitopisaran johtokunnan jäsen, Finsk Militärtidskriftin perustaja, Helsingfors Dagbladin Venäjän osaston toimittaja ja Suomen Hiihtoliiton perustaja ja puheenjohtaja.
Zimbabwe
Mugaben kausi loppuu
Pian Mugaben lähdön jälkeen Zimbabwen oppositiojohtaja ja entinen pääministeri Morgan Tsvangirai kuoli helmikuussa 2018 syöpään Etelä-Afrikassa.
Lennart Fritiof Munck af Fulkila
Munck oli naimisissa Hilma Franziska Leontine Tulanderin (1853–1923) kanssa 1877–1923 ja Vendla (Venny) Konstantia Dahlin (1877–1956) kanssa vuodesta 1925.
Zimbabwe
Mugaben jälkeen
Elokuussa 2018 Zimbabwessa pidettiin vaalit, joissa presidentti Emmerson Mnangagwa sai ensimmäisellä kierroksella 50,8% äänistä ja vahvin vastaehdokas oppositiopuolue MDC:n ehdokas Nelson Chamisa 44,3%. Hallitseva ZANU-PF-puolue sai ylivoimaisen voiton myös samassa yhteydessä pidetyissä parlamenttivaaleissa. Oppositio ei tunnustanut tulosta, vaan sen mukaan vaalit eivät toteutuneet rehellisesti.
77-vuotias Mnangagwa siis valittiin vaaleissa Zimbabwen presidentiksi seuraavaksi viisivuotiskaudeksi. Hän on ollut mukana vuosikymmeniä Zimbabwen politiikassa ja hän oli Mugaben pitkäaikainen luottomies siihen saakka, kun Mugaben vaimo Grace Mugabe alkoi kokea hänet kilpailijakseen. Myös ZANU-PF-puolue jatkaa vallassa ja todellinen muutos Zimbabwessa Robert Mugaben väistyttyä vaikuttaa jääneen vähäiseksi.
Zimbabwe on yrittänyt päästä uudelleen Kansainyhteisön jäseneksi, jonka ulkopuolella se on ollut vuodesta 2003 lähtien. Toistaiseksi tämä ei ole onnistunut, sillä parannuksia maan ihmisoikeustilanteessa ei ole pidetty riittävinä.
Politiikka
pienoiskuva|vasen|120px|Pääministeri Morgan Tsvangirai Oslossa 2009 Zimbabwe on presidentillinen tasavalta. Presidentti valitaan suoralla kansanvaalilla viisivuotiskaudelle, kausien lukumäärä on rajoitettu lakiuudistuksessa kahteen kauteen. Pääministerin virkaa ei ole. Kaksikamarisen parlamentin ylähuoneessa eli senaatissa on 93 jäsentä, joista 60 valitaan vaaleilla, 10 on hallintoalueiden kuvernöörejä, 18 perinteisiä kyläpäälliköitä ja viisi presidentin nimeämiä edustajia. Alahuoneen 210 jäsentä valitaan suoralla vaalilla.
Vuoden 2013 vaalien jälkeen maan suurimmat puolueet ovat presidentti Mugaben puolue Zimbabwe African National Union-Patriotic Front eli ZANU-PF (37 senaattoria, 160 kansanedustajaa) ja entisen pääministeri Tsvangirain perustama puolue Movement for Democratic Change MDC (23 senaattoria, 49 kansanedustajaa).
Vapauksien kehitys
Freedom Housen vuoden 2022 raportin mukaan Zimbabwe ei ole vapaa maa. Afrikan kansallisliitto – Isänmaallinen rintama (ZANU-PF) on hallinnut Zimbabwen politiikkaa itsenäistymisestä vuonna 1980, osittain toteuttamalla ankaria poliittista iskuja oppositiota, kriittistä mediaa ja muita erimielisyyden lähteitä vastaan. Presidentti Emmerson Mnangagwa nousi valtaan vuonna 2017 sen jälkeen, kun armeija puuttui asiaan pitkäaikaisen presidentin Robert Mugaben syrjäyttämiseksi hallitsevan puolueen ryhmittymien jakautuessa. Uusi hallinto on kuitenkin suurelta osin säilyttänyt Mugaben hallinnolta perimän oikeudellisen, hallinnollisen ja turvallisuusarkkitehtuurin, ja alkuvaiheen parannusjakson jälkeen se on tehostanut sortotoimia vahvistaakseen valtaansa. Endeeminen korruptio, heikko oikeusvaltio sekä työntekijöiden ja maaoikeuksien heikko suojelu ovat edelleen Zimbabwen kriittisiä haasteita.
Hallinnollinen jako
Zimbabwe on jaettu kahdeksaan provinssiin ja kahteen kaupunkialueeseen, joilla on provinssin status.
upright=1.35|pienoiskuva|Zimbabwen provinssit numeroituna upright=1.35|pienoiskuva|Zimbabwen provinssit hallintokeskuksineen; myös piirijako on nähtävissä.
Talous
Viime vuosina Zimbabwen taloudellinen vapaus on heikentynyt pahasti. Talouden infrastruktuuri on kärsinyt pahasti, ilmapiiri on lähes vihamielinen ulkomaalaisia sijoittajia kohtaan. Työmarkkinoita säännellään rajusti, työllistäminen on työlästä, sivukulut suuret ja työntekijän irtisanominen on vaikeaa. Vuonna 2008 työttömiä oli 80 prosenttia, vuonna 2009 luvun arvioitiin nousseen 95 prosenttiin.
Epävirallisen talouden osuus Zimbabwen bruttokansantuotteesta on 64,1 prosenttia. pienoiskuva|vasen|Shonien maatiloja. Vuonna 2009 julkiset menot olivat 98,7 prosenttia bruttokansantuotteesta. Ne rahoitettiin pitkälti painamalla seteleitä, mikä johti hyperinflaatioon. Valtionyrityksiä tuetaan vahvasti, verot ja tullit ovat korkeita. Taloudellinen sääntely tulee yrityksille kalliiksi, yrityksen aloittaminen tai lopettaminen on hidasta ja kallista. Inflaatio nousi satoihin prosentteihin vuonna 2006 ja kiihtyi sen jälkeen. Hyperinflaation vuoksi Zimbabwe kasvatti seteliensä kokoa useaan otteeseen vuonna 2008. 16. tammikuuta 2009 Zimbabwe ilmoitti alkavansa painaa sadan biljoonan dollarin seteleitä. Setelin arvo oli julkaisupäivänä vain noin 250 euroa ja laski siitä nopeasti. Aikaisemmin samana vuonna se otti käyttöön myös 50 miljardin dollarin setelin. Setelien nimellisarvojen kasvaessa Zimbabwen dollaria uudistettiin kolme kertaa vuosina 2006-2009, jona aikana seteleistä poistettiin yhteensä 25 nollaa. Hyperinflaatiosta johtuen Zimbabwe salli muiden valuuttojen käytön tammikuun lopussa 2009.
Vuosina 2009–2019 maassa käytettiin useita ulkomaanvaluuttoja, eniten Yhdysvaltojen dollaria. Zimbabwe palasi oman valuuttansa käyttöön 2019, mutta se menetti arvoaan nopeasti, ja vuonna 2022 Yhdysvaltojen dollari otettiin jälleen käyttöön viideksi vuodeksi.
Merkittävimmät luonnonvarat ovat kaivosteollisuuden tuotteita: kivihiili, kromi, asbesti, kulta, nikkeli, kupari, rauta, vanadiini, litium, tina ja platina-ryhmän metallit. Merkittävimmät vientituotteet ovat olleet platina ja kulta, puuvilla ja muut tekstiilit sekä tupakka.
Kaupallinen maanviljelys on 2000-luvulla lakannut lähes kokonaan. Maissi on tärkein ruokakasvi ja perinteisesti tärkein myyntiin kasvatettava kasvi on ollut tupakka, toiseksi tärkein puuvilla.
Väestö
pienoiskuva|Shona-kansanparantaja Zimbabwen tärkeimmät etniset ryhmät ovat shonat (82 %) ja ndebelet (14 %). Muihin afrikkalaisiin kansoihin kuuluu 2 % väestöstä, valkoisia on alle 1 %, aasialaisia ja muita noin 1 %.
Noin neljännes Zimbabwen väestöstä on kristittyjä ja lisäksi noin puolet kristinuskon ja alkuperäisuskontojen sekoitusta harjoittavia. Loput ovat pääosin perinteisen animistisen uskon harjoittajia. Muslimeita on noin yksi prosentti.
HIV ja AIDS ovat maassa vakavia ongelmia. vuonna 2008 arvioitiin, että 15,3 % aikuisista oli HIV-positiivisia. Vuonna 2007 AIDSiin kuoli 140 000 henkeä, ja tautia sairasti 1,3 miljoonaa zimbabwelaista.
Vuonna 2008 maassa puhkesi koleraepidemia, ja ainakin 550 henkeä sai surmansa.
Koulutus
thumb|left|St Georgen collegen päärakennus Hararessa. Vuoden 1980 itsenäistymisestä asti Zimbabwe on panostanut koulutukseen kovasti. 1970-luvulla vain puolet mustista lapsista kävi koulua, mutta nykyisin suurin osa lapsista käy ala-astetta siitä huolimatta, että koulutus on maksullista. Yksityisissä ja kirkkojen ylläpitämissä kouluissa on korkeammat maksut ja parempi varustelutaso kuin valtion kouluissa. Valtio ylläpitää seitsemää yliopistoa, joista suurimmat ovat Zimbabwen yliopisto Hararessa ja Teknillis-luonnontieteellinen yliopisto Bulawayossa. Kirkot ylläpitävät kolmea yliopistoa. Maassa toimii myös useita ammattikorkeakouluja, joista valmistuu opettajia, sairaanhoitajia ja insinöörejä.
Kulttuuri
pienoiskuva|Shona-veistos. Monet Afrikan mantereen tärkeimmistä englanninkielisistä kirjailijoista ovat zimbabwelaisia, kuten Dambudzo Marechera, Chenjerai Hove, Yvonne Vera, Charles Mungoshi, Tsitsi Dangarembga ja Shimmer Chinodya. Nuoremman polven kirjailijoita edustaa muun muassa NoViolet Bulawayo. Maassa on julkaistu kirjallisuutta myös paikallisilla kielillä jo 1950-luvulta alkaen.
Perinteisen ruokavalion perusta on maissipuuro, jota kutsutaan shonankielisellä nimellä sadza. Sen kanssa syödään vihanneksia, lihaa tai kalaa, etenkin kuivattu kala on suosittua.
Shona-kansan veistoksissa on omaleimainen tyyli. Niitä on tehty ainakin 2 000 vuoden ajan.
Sambian rajalla sijaitsevien Victorian putousten lisäksi Zimbabwessa on neljä Unescon Maailmanperintöluettelon kohdetta:
Media
Valtio julkaisee myös kahta sanomalehteä, Hararessa ilmestyy Herald ja Bulawayossa Chronicle. Kesäkuussa 2010 Zimbabwessa alettiin julkaista riippumatonta päivittäistä sanomalehteä ensimmäistä kertaa sitten vuoden 2003.
Urheilu
Zimbabwen ehkä suosituin urheilulaji on jalkapallo, jota harrastaa yli 600 000 maan asukasta. Maan miesten edustusjoukkue on pelannut Afrikan-mestaruuskilpailuissa kaksi kertaa, vuosina 2004 sekä 2006, ja jäänyt kummallakin kerralla ensimmäiselle kierrokselle. Joukkue on ollut FIFA-rankingissa parhaimmillaan sijalla 40.
Jalkapallon lisäksi suosittuja lajeja ovat muun muassa kriketti, maahockey ja rugby union. Maa on menestynyt hyvin varsinkin kriketissä, jossa se on yksi maailman parhaista joukkueista Zimbabwen naisten maahockey-maajoukkue voitti kultaa vuoden 1980 kesäolympialaisissa.
Zimbabwe on osallistunut olympialaisiin yksitoista kertaa vuoden 1928 kisoista lähtien. Maan menestynein olympiaurheilija on seitsemän mitalia voittanut uimari Kirsty Coventry.
Jalkapallon C-sarjan kausi 1940-1941
Jalkapallon C-sarja 1940-1941 oli Suomen kolmanneksi korkein sarjataso jalkapallossa kaudella 1940-1941.
Sarja pelattiin kuudessa lohkossa ja lohkovoittajat karsivat noususta B-sarjaan. Sota keskeytti sarjatoiminnan kesällä 1941, eikä karsintoja saatu pelatuksi loppuun saakka.
C-sarja
Lähteen toimintakertomuksessa esitetyt ottelutulokset on sijoitettu arvaamalla pelatuiksi joko kotona tai vieraissa.
Lohko 2
''Kärpät niminen seura löytyy sekä Turusta että Porista. UL (Turun Urheiluliitto) valittiin sarjassa yhden ottelun pelanneen ja sitten luovuttaneen Jämsänkosken Ilveksen tilalle.''
Lohko 5
(0-0) voitto LUM:lle ottelutta.
Loppusarja
Sarja keskeytyi jatkosodan syttyessä kesällä 1941.
Antti Heikkilä
Antti Heikkilä on seuraavien henkilöiden nimi:
Kévin Gameiro
Kévin Gameiro (s. 9. toukokuuta 1987 Senlis) on ranskalainen jalkapalloilija, joka edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Valenciaa. Gameiron pelipaikka on hyökkääjä. Hän on myös edustanut Ranskan maajoukkuetta joitain kertoja.
Saavutukset
Paris Saint-Germain
Sevilla
Eagle Eye
Eagle Eye on D. J. Caruson ohjaama ja Steven Spielbergin tuottama elokuva, joka ilmestyi vuonna 2008. Sen pääosia näyttelevät Shia LaBeouf ja Michelle Monaghan. Elokuvassa kaksi muukalaista napataan kiinni heidän tavanomaisesta elämästään ja ”aktivoidaan” osaksi high-tech-salamurhajuonta.
Velkajärjestely
Velkajärjestely on toimenpide, jossa velkaantuneen yksityishenkilön, yrityksen, valtion tai sen sisäisen laitoksen ylivelkaantuminen pyritään saamaan hallituksi, ohjailtavaksi ja pidemmällä aikajänteellä kestävämmälle pohjalle.
Jääpallon SM-sarja 1935
Jääpallon Suomen mestaruus 1935 ratkaistiin kuuden joukkueen yksinkertaisessa sarjassa. Sarja oli tasainen,kolme joukkuetta oli sarjan päättyessä kärjessä tasapisteissä, jolloin pelattiin uusintaottelu kahden maalieroltaan parhaan joukkueen kesken. Mestariksi selviytyi Helsingin IFK.
Arpia
Arpia on suomalainen vuonna 2010 Keravalla perustettu rock-yhtye.
Jääpallon SM-sarja 1935
Sarjataulukko
Jukolan Pojat putosi sarjasta. Tilalle nousivat HPS, MP ja KIF.
Arpia
Bändin biisien sävellyksestä ja sanoituksesta vastaa laulaja-kitaristi Jari Lappalainen, mutta koko bändi osallistuu kappaleiden muokkaamiseen.
Jääpallon SM-sarja 1935
Sarjataulukko
Uusintaottelut mestaruudesta 3.3.1935 Viipuri 10.3.1935 Helsinki
Arpia
Arpia julkaisi ensin kaksi omakustanneäänitettä. Alkukesästä 2012 kolmannella demolla bändi solmi levytyssopimuksen Delirium Music Worksin kanssa. Ensirakkaus-levy julkaistiin maaliskuussa 2013 yhteistyössä Delirium Music Worksin ja Sony Musicin kanssa. Levyn äänitti, miksasi ja masteroi Juha Wahlsten Wallstone studiolla 25. syyskuuta 2015. Yhtye julkaisi Atte Blomin ja Aino Roivaisen perustaman Ainoa Productionin kautta kakkoslevyn nimeltään Rumia Sanoja. Levyn äänityksestä vastasi Aki Räty Ravencave studiolla. Levyn miksasi Finnvoxilla Risto Hemmi.
Jääpallon SM-sarja 1935
Sarjataulukko
Helsingin IFK ja Viipurin Sudet ratkaisivat mestaruuden uusintaotteluissa. Ensimmäinen päätyi Viipurissa tasan 2-2. Helsingissä pelattu uusintaottelu päättyi HIFK:n voitoon 2-0. Ensimmäinen ottelu Viipurin Salakkalahdella keräsi 2300 katsojaa, ja toinen ottelu Helsingin Pallokentällä 2656 katsojaa.
Mestarijoukkue
HIFK:n joukkue: Pehr Lindholm (mv), Albin Lönnberg, Ragnar Nyström, Frans Karjagin, Torsten Svanström, Leo Karjagin, Harald Sundqvist, Ernst Grönlund, Olof Strömsten, Odert Forsstedt, Jarl Malmgren, Hans Byman.
Arpia
Rumia sanoja -levyn julkaisun jälkeen yhteistyö Ainoa Productionin kanssa päättyi ja Arpia julkaisi omakustanteena kaksi singleä ja EP:n Hyvä tästä tulee. Kolmas julkaistu levy, Tuhat tuntii terapiaa, jäi alkuperäiskitaristi Jäke Järvenpään viimeiseksi hänen siirryttyä muihin mielenkiinnon aiheisiin. 23. huhtikuuta 2021 julkaistiin EP Ruma Maailma, jossa oli mukana uusi kitaristi Tuomas Hytönen.
Jääpallon SM-sarja 1935
B-sarja
B-kilpailussa maa jaettiin lännen ja idän alueeseen. Cup-muotoiseen kilpailuun osallistui yhteensä 20 joukkuetta. Lännen mestariksi selviytyi Helsingin Palloseura ja idässä Mikkelin Palloilijat. HPS:n ja MP:n välinen loppuottelu päättyi HPS:n voittoon. A-sarjaa laajennettiin seuraavaksi kaudeksi kahdeksan joukkueen sarjaksi, joten molemmat loppuottelijat nousivat ylempään sarjaan. Kolmas nousija oli Kiffen. Kiffen voitti ratkaisevassa karsinnassa Rauman Pallo-Iirot.
Mestarijoukkue
Talikkalan Toverien joukkue: Erkki Holtari (mv), Ville Manni, Eino Poutiainen, Eemil Vesa, Väinö Puhakka, Veikko Tarkiainen, Armas Holopainen, Esko Nykänen, Einari Puukko, Eino A. Wuokko, Armas Pääkkönen.
Arpia
Syyskuussa 2021 yhtye ilmoitti jäävänsä toistaiseksi tauolle.
HMS Bris
HMS Bris (runkonumero vuodesta 1921 alkaen V31) oli Ruotsin laivaston Komet-luokan torpedovene, joka luokiteltiin myöhemmin yhteysalukseksi.
Valmistus
Alus tilattiin Karlskronan laivastontelakalta. Alus laskettiin vesille 5. toukokuuta 1900 ja liitettiin laivastoon 31. heinäkuuta.
Palvelus
Alus luokiteltiin 1921 yhteysveneeksi runkonumerolla V31, jolloin sen torpedoaseistus korvattiin miinanraivauskalustolla. Alus poistettiin palveluksesta 1. heinäkuuta 1937, minkä jälkeen se upotettiin maalilaivana.
Gustaf Koutonen
Gustaf Alfons Koutonen (17. elokuuta 1910 Helsinki – 8. heinäkuuta 1977 Helsinki) oli suomalainen moukarinheittäjä.
Koutonen sijoittui Berliinin 1936 olympialaisten moukarinheitossa neljänneksi. Hän edusti seuratasolla Helsingin Kisa-Veikkoja. Hän voitti Suomen mestaruuden vuosina 1932, 1933 ja 1936 sekä saavutti SM-hopeaa vuonna 1935 ja SM-pronssia vuonna 1931. Hän voitti moukarikilpailun Viro-maaottelussa vuonna 1936.
Kukkaron herraksi
Kukkaron herraksi on talousohjelma, jossa seurataan taloudellisiin kriisiin joutuneita tavallisia ihmisiä jotka yrittävät panna raha-asiansa järjestykseen.
Ensimmäinen tuotantokausi
Ensimmäinen tuotantokausi alkoi Yle TV1-kanavalla 28. lokakuuta 2008. Juontajana toimi Kati Parkkonen, talous- ja velkaneuvojana Kirsti Lattunen ja elämäntaidonvalmentajana Anne Karilahti.
Toinen tuotantokausi
Toinen tuotantokausi alkoi 10. tammikuuta 2010. Juontajana toimi Anna Taipale, talous- ja velkaneuvojana Kirsti Lattunen ja elämäntaidonvalmentajana Elina Haataja.
Kolmas tuotantokausi
Kolmas tuotantokausi alkoi Yle TV2-kanavalla 25. helmikuuta 2013. Juontajana toimi Nuppu Stenros ja talous- ja velkaneuvojana Kirsti Lattunen.
Nagurskaja
Nagurskaja on Venäjän Arkangelin alueen Primorjen piirin alueeseen kuuluvan Frans Joosefin maan saarilla sijaitseva arktinen rajavartioasema ja sotilaslentokenttä (ICAO:n lentokenttätunnus UODN). Tukikohta on Venäjän pohjoisin rajavartioasema ja ilmeisesti ainoa Franz Josefin saarten pysyvämpi asutus.
Tukikohta on perinyt nimensä aiemmin paikalla sijainneen neuvostoaikana perustetun sotilaslentokentän ja merimeteorologisen sääaseman mukaan. Ne oli puolestaan nimetty puolalais-venäläisen, arktisen alueen pioneerilentäjän ja tutkimusmatkailijan Jan Nagórskin (1888–1976) mukaan.
Vuonna 2016 uutisoitiin Nagurskajan lentokentän kiitoradan pidentämisestä ja lentokoneiden pysäköintipaikkojen rakentamisesta Venäjän puolustusministeriön pyynnön mukaisesti. Tämä on osa 2010-luvulla toteutettua Venäjän arktisen alueen lentotukikohtaverkoston uudistustyötä. Noin 150 hengen palveluskäyttöön rakennettua Nagurskajan tukikohtaa uudistettiin laajemminkin vuosien 2015-2017 seutuvilla.
Gümüş
Gümüş on televisioyhtiö Kanal D:n esittämä turkkilainen televisiosarja. Sen päärooleissa ovat Songül Öden ja Kıvanç Tatlıtuğ.
Racibórzin piirikunta
Racibórzin piirikunta on yksi Sleesian voivodikunnan piirikunnista. Sen arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 108 211. Piirikuntaan kuuluvat seitsemän kuntaa ovat Kornowac, Krzanowice, Krzyżanowice, Kuźnia Raciborska, Nędza, Pietrowice Wielkie ja Rudnik. Niissä sijaitsee kylien lisäksi kaikkiaan kolme kaupunkia, Racibórz, Kuźnia Raciborska ja Krzanowice.
Racibórzin piirikunnalla on yhteistä rajaa Głubczycen, Kędzierzyn-Koźlen, Gliwicen, Rybnikin ja Wodzisławin piirikuntien sekä Tšekin valtion kanssa. vasen|pienoiskuva|220px|Piirikunnan väestöpyramidi 2014. Vuoden 2019 lopussa Racibórzin piirikunnassa arvioitiin olevan 108 211 asukasta, joista 52 prosenttia naispuolisia ja 48 prosenttia miespuolisia. Puolan väestönlaskennassa 2011 väkiluvun laskettiin olevan 110 099 ja sen ennakoidaan vuoteen 2050 mennessä pienenevän 86 290 asukkaaseen. Alle 18-vuotiaiden arvioidaan vuoden 2019 lopussa muodostaneen 16 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäisten 62,3 prosenttia ja eläkeikäisten 21,6 prosenttia väestön keski-iän ollessa 43 vuotta. Elävänä syntyi vuonna 2019 yhteensä 991 lasta. Vuoden 2011 väestönlaskennassa 9,7 prosenttia piirikunnan asukkaista oli saksalaisia.
Something to Die For
Something To Die For on ruotsalaisen The Sounds -yhtyeen neljäs studioalbumi, joka julkaistiin 29. maaliskuuta 2011. Ensimmäinen single Better Off Dead julkaistiin 1. helmikuuta 2011.
Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 10.
Hindunationalismi
Hindunationalismi on pääasiassa Intiassa vaikuttava yhteiskunnallinen ja poliittinen ajattelutapa, joka perustuu hindulaisuuden henkisiin ja kulttuurisiin perinteisiin. Ajatussuunta tuli ajankohtaiseksi, kun Intiassa heräsi pyrkimys itsenäiseen valtioon ja siirtomaavallan kyseenalaistamiseen.
Intian politiikassa hindunationalismia edustaa keskustaoikeistolainen valtapuolue Intian kansanpuolue (BJP), ja maan pääministeri on kesäkuusta 2014 ollut BJP:n autoritaarinen äärihindu Narendra Modi. Intian vähemmistöryhmät, kuten muslimit ja kristityt suhtautuvat puolueeseen epäluuloisesti, sillä sen taustavoimissa on ääriajattelua edustavia ryhmiä. Hindunationalistien pyrkimyksenä on islamin aseman heikentäminen. Taustalla on Intian historian vaiheet, jolloin aluetta hallitsivat muslimidynastiat. Nykyisin väestöstä on muslimeja 14 prosenttia, 180 miljoonaa. .
Myös Nepalissa esiintyy hindunationalistista liikehdintää vaikkakin vähemmän kuin Intiassa. Nepal oli pitkään maailman ainoa valtio, jossa hindulaisuus oli virallinen valtionuskonto kunnes siitä luovuttiin 2000-luvun ensimmäisellä vuosikymmenellä. Paikallisten hindunationalististen puolueiden vaikutusvalta maan parlamentissa on erittäin vähäistä vuonna 2019.
Yhdysvalloissa hindunationalismin juuret ylettävät 1970-luvulle jolloin Vishva Hindu Parishad -järjestö aloitti toiminnan maassa. Amerikanintialaisten yhteisöjen keskuudessa vaikuttaa Rashtriya Swayamsevak Sangh -järjestön ulkomaanosasto, joka on maailman kolmanneksi suurin Intian ja Nepalin vastaavien jälkeen.
Christian Hieronymus von Schlegel
Christian Hieronymus von Schlegel (1757 Jena – 1842 ) oli syntyisin Jenasta, jossa hän tuli ylioppilaaksi. Yliopistotutkinnot suoritettuaan hän tuli noin 1780 Vironmaalle kotiopettajaksi. Myöhemmin hän toimi pappina Mahiljoun kaupungissa ja virkamiehenä Pietarissa. Hän julkaisi 1787 Teutscher Merkur -nimisessä aikakauskirjassa 13 virolaista kansanlaulua, joista kolme viroksi, muut käännöksinä, ja oli siten ensimmäisiä, jotka kiinnittivät ulkomaalaisten huomiota virolaiseen kansanrunouteen.
Grigori Javlinski
thumb|Grigori Javlinski tervehtii presidentti Putinia kesällä 2000. Grigori Aleksandrovitš Javlinski (, s. 10. huhtikuuta 1952 Lviv, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto) on venäläinen poliitikko ja ekonomisti sekä liberaalin Jabloko-puolueen perustaja. Hän on ollut myös kahdesti puolueen presidenttiehdokas.
Nuoruudessaan Javlinski harrasti nyrkkeilyä ja saavutti Ukrainan-mestaruuden raskaassa keskisarjassa. Työläisnuorison iltalukion jälkeen 1969 hän pääsi Plehanovin taloustieteelliseen yliopistoon työtalouden alalle. Hän väitteli taloustieteen tohtoriksi. Javlinski hallitsee venäjää, ukrainaa ja englantia, ja on vakaumukseltaan ortodoksikristitty. Hän on naimisissa ja kahden pojan isä.
Javlinski kuului Neuvostoliiton kommunistiseen puolueeseen 1985–1991. Hän oli myös Neuvostoliiton ministerineuvoston jäsenenä. Neuvostoliiton hajotessa Javlinski ehdotti 500 päivän talousohjelmaa markkinatalouteen siirtymiseksi. Hän toimi perustamansa Jabloko-puolueen puheenjohtajana 1993–2008. Hän osallistui presidentinvaaleihin 1996, joissa hän sai yli 5,5 miljoonaa ääntä prosenttiosuudella 7,34 ja sijoittui neljänneksi Boris Jeltsinin, Gennadi Zjuganovin ja Aleksandr Lebedin jälkeen voittaen kuitenkin Vladimir Žirinovskin. Vuoden 2000 vaaleissa hänen äänisaaliinsa oli yli 4,3 miljoonaa, prosenttiosuus 5,80, ja hänen edellään olivat jo ensimmäisellä kierroksella valittu Vladimir Putin sekä Zjuganov.
Javlinskin poliittinen ura on hiipunut puolueen jäätyä alle äänikynnyksen duuman vaaleissa 2007. Hän pyrki palaamaan politiikkaan vuoden 2012 presidentinvaaleissa, mutta ehdokkuus kariutui kannattajakorttiepäselvyyksiin.
HMS Vind
HMS Vind (runkonumero vuodesta 1921 alkaen V32) oli Ruotsin laivaston Komet-luokan torpedovene, joka luokiteltiin myöhemmin yhteysalukseksi.
Valmistus
Alus tilattiin Karlskronan laivastontelakalta. Alus laskettiin vesille 16. toukokuuta 1900 ja liitettiin laivastoon 31. heinäkuuta.
Palvelus
Alus luokiteltiin 1921 yhteysveneeksi runkonumerolla V32, jolloin sen torpedoaseistus korvattiin miinanraivauskalustolla. Alus poistettiin palveluksesta 1. heinäkuuta 1937.
Bellona-luokka (linjalaiva)
Bellona-luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston viiden 74-tykkisen kolmannen luokan linjalaivan muodostama alusluokka.
Antti Heikkilä (jääkiekkoilija, 1958)
Antti Heikkilä (s. 1. helmikuuta 1958 Joensuu) on suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi hyökkääjänä SM-liigassa vuosina 1977–1986 ja voitti yhden Suomen-mestaruuden.
Heikkilä edusti koko SM-liigauransa ajan Tampereen Ilvestä. Hän pelasi SM-liigan runkosarjassa yhteensä 286 ottelua, joissa hänen tehopisteensä olivat 57 + 122 = 179 ja jäähymääränsä 258 minuuttia. SM-liigan pudotuspeleissä hän pelasi 25 ottelua, joissa hän teki kolme maalia, antoi yhdeksän maalisyöttöä ja istui jäähyllä 33 minuuttia. Hän voitti Suomen-mestaruuden vuonna 1985 sekä saavutti lisäksi yhden SM-pronssin.
Bellona-luokka (linjalaiva)
Suunnittelu
Amiraliteetti hyväksyi 31. tammikuuta 1758 Sir Thomas Sladen suunnitteleman luokan piirustukset. Aluksista kolme ensimmäistä tilattiin 28. joulukuuta 1757. Niille varattiin nimet 1. helmikuuta 1758. Loput kaksi alusta tilattiin 13. joulukuuta 1758 ja saman aikaisesti tilattiin luokasta tehty parannellun version Arrogant-luokan kaksi alusta.
Luokan alukset olivat ensimmäisiä kuninkaallisen laivaston 74-tykkisiä aluksia, joiden tykkikansi oli etriä ja siten ne olivat uuden tyyppisten tämän kokoisten alusten esikuvina. Seuranneet Sladen suunnittelemat alukset muistuttivat Bellona-luokan aluksia ja muutokset keskittyivät pohjan muotoon.
Kuzey Güney
Kuzey Güney on televisioyhtiö Kanal D:n esittämä turkkilainen TV-sarja. Sen päärooleissa ovat 	Kıvanç Tatlıtuğ, Buğra Gülsoy ja Öykü Karayel.
Kuumia Aaltoja (albumi)
Kuumia Aaltoja on A. Aallon Rytmiorkesterin studioalbumi vuodelta 1994. Levyn on kustantanut MTV Musiikki. Sen on äänittänyt ja miksannut Jorma Hämäläinen MTV-Musiikkistudioilla.
Kannen on suunnitellut Samuli Rauhala ja valokuvat on ottanut Petri Asikainen.
Markkinoinnista ja jakelusta on huolehtinut Audiovox Records.
Kappaleet
A-puoli
Transkarpatia (albumi)
Transkarpatia on puolalaisen sinfonisen black metalin yhtyeen Darzamatin neljäs studioalbumi, joka on julkaistu vuonna 2005.
Kuumia Aaltoja (albumi)
Kappaleet
1. Tuulella ei ole ystävää – 3:54 2. Kaikki nämä vuodet – 2:35 3. Kaksi tähteä – 3:29 4. Hän tahtoi tanssii – 4:01 5. Alla tummuvan taivaan – 3:03 6. Sirkusmies – 3:16
B-puoli
1. Sanattomin sävelin – 2:33 2. Kuinka monta kertaa – 2:14 3. Kultainen kuu – 3:12 4. Esteri, tyttö sadepisarain – 3:07 5. Haitari, hattu ja hankalat henkselit – 2:02 6. Maailmain – 3:44
Lähteet
A. Aallon Rytmiorkesteri MC Kuumia Aaltoja (MTV Musiikki MTVMC 067, 1994)
HMS Virgo (1902)
HMS Virgo (runkonumero vuodesta 1921 alkaen V33) oli Ruotsin laivaston Komet-luokan torpedovene, joka luokiteltiin myöhemmin yhteysalukseksi.
Palvelus
Alus luokiteltiin 1921 yhteysveneeksi runkonumerolla V33, jolloin sen torpedoaseistus korvattiin miinanraivauskalustolla. Alus poistettiin palveluksesta 30. joulukuuta 1941.
Jari Multanen
Jari Multanen (s. 5. tammikuuta 1966 Tampere) on suomalainen entinen jääkiekkoilija. Hän pelasi hyökkääjänä SM-liigassa vuosina 1986–1996.
Multanen aloitti SM-liigauransa Tampereen Ilveksessä kaudella 1986–1987. Seuraavalla kaudella hän pelasi Ilveksen lisäksi I-divisioonassa lahtelaisen Kiekkoreippaan joukkueessa, mutta vuosina 1988–1991 hän kuului Ilveksen vakiokokoonpanoon. Vuodet 1991–1995 hän pelasi jälleen Reippaassa, kolme vuotta SM-liigassa ja viimeisen vuoden I-divisioonassa. Viimeiset neljä liigaotteluaan hän pelasi kaudella 1995–1996 Porin Ässien joukkueessa. Multanen pelasi SM-liigan runkosarjassa yhteensä 285 ottelua, joissa hänen tehopisteensä olivat 58 + 93 = 151 ja jäähymääränsä 314 minuuttia. Hän saavutti urallaan yhden SM-hopean ja yhden SM-pronssin.
Multanen lopetti pelaajauransa kauteen 1998–1999, jolloin hän pelasi II-divisioonassa otelleessa Kotkan Titaaneissa.
Sittemmin Multanen toimi valmennustehtävissä (Titaanit, Piranhas, Titaanit U20 ja Titaanit akatemia). Valmennustehtävänsä Multanen lopetti kauteen 2015–2016, jolloin hän toimi Titaanien apulaisvalmentajana.
There Is Always One More Time
There Is Always One More Time  on yhdysvaltalaisen blueskitaristi ja laulaja B. B. Kingin studioalbumi vuodelta 1991. Levyn on julkaissut MCA Records ja sen on tuottanut Stewart Levine yhtiölle Oliverea Productions Ltd.
Vastaavana tuottajana yhtiölle SASCO Productions, Inc. on ollut kaksikymmentäviisi vuotta B. B. Kingin managerina toiminut Sidney A. Seidenberg. Hänen toimistonsa on ollut New Yorkissa osoitteessa 1414 Avenue Of The Americas. Seidenberg on myös allekirjoittanut levyn saatesanansa kuten myös omalta osaltaan B. B. King. Sanomattakin on selvää, että King pitää albumia tähän mennessä parhaanaan.
Kappaleet on äänitetty Los Angelesissa Conway-studioilla ja äänittäjänä ja miksaajana on ollut Daren Klein apunaan Marnie Riley. Masteroinnin on tehnyt Hollywoodissa Bernie Grundman studiossaan Bernie Grundman Mastering.
Levykannen tekoon ovat osallistuneet Vartan sekä Larry Brooks yhtiöstä Kosh Brooks Design. Valokuvat on ottanut Hiroyuki Arakawa Japanin Madaraossa, kun siellä on ollut käynnissä Budweiser Newport Jazz Festival. Kansikuvassa on B. B. Kingin ohessa hänen kuuluisa Lucille-kitaransa.
Levy on omistettu saman vuoden maaliskuussa edesmenneelle "Doc" Pomusille. Pomus on toinen levyn nimikappaleen tekijöistä.
Kappaleet
Sivu 1
Kappaleiden tekijät ovat Joe Sample ja Will Jennings ja ne on julkaissut Music Corporation Of America, Inc. / Blue Ballet Music / Blue Sky Rider Songs. Sama koskee kääntöpuolen kappaletta "Roll, Roll, Roll".
Sivu 2
Levyetiketissä päätöskappaleen nimi on lyhennetty muotoon "One More Time". Sen julkaisijat ovat EMI Blackwood Music Inc. / Morning West Music / Stayzbo Music (adm. by Warner-Tamerlane Publishing Corp.). Arthur Adamsin tekemien kappaleiden julkaisijat ovat Windswept Pacific Entertainment Co. d/b/a Full Keel Music Co.
Muusikot
Taustalaulajat:
Solfernus’ Path
Solfernus’ Path on puolalaisen sinfonisen black metalin yhtyeen Darzamatin viides studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 2009.
There Is Always One More Time
Muusikot
Joe Sample esiintyy levy-yhtiönsä Warner Bros. Records Inc. suosiollisella luvalla.
Lähteet
B. B. King LP There Is Always One More Time (MCA 10295, 1991)
Le Reposoir
Le Reposoir on kunta itäisessä Ranskassa Haute-Savoien departementissa Auvergne-Rhône-Alpesin alueella.
Nähtävyyksiä
Kunnan nähtävyyksiä on vuonna 1151 perustettu kartusiaaniluostari Chartreuse du Reposoir. Luostari on avoinna vierailijoille ja siellä on myynnissä erilaisia käsitöitä.
Luukonsaaren keramiikka
Luukonsaaren keramiikka on Suomen varhaismetallikauteen ja rautakauteen liittyvä lähinnä itäsuomalainen kermiikanvalmistuksen tyylisuunta, joka luetaan kuuluvaksi asbestikeramiikkaan ja toisaalta aikaisemmin kivikautisen Säräisniemen keramiikan myöhäisempään vaiheeseen (Sär 2 -keramiikka).
Piirteitä
Astioiden raaka-aineena oli hienoksi hakatun asbestin ja saven seos. Asbestikuitujen ansiosta keramiikasta tuli vahvaa ja astiat voitiin valmistaa ohutseinäisiksi. Astian seinät muotoiltiin tasaisesti kaareviksi tai profiloiduiksi. Astiat olivat aina tasapohjaisia. Astian yläosa oli sisäänpäin kaareva ja astian suun paksummaksi vahvistettu reuna taivutettiin usein hieman ulospäin. Astiat ovat kampakeraamisia astioita pienempiä. On epäilty, että ne on voitu valmistaa muotin päällä.
Tavallisesti astian ulkopintaa koristeltiin muutamalla kuviolla. Astian pulleimman kohdan ympäri tehtiin vyöhyke, jossa vedettiin rinnakkaisia viivoja 4–5-piikkisellä kampaleimalla. Vedon päätteeksi leimasinta saatettiin painaa syvemmälle saven pintaan. Koristevyöhykkeitä saattoi olla myös kaksi. Vyöhykkeen reuna saatettiin rajata painettujen lovien, reikien tai leimojen sarjalla. Näiden yhdistelmien variaatioita on ollut paljon.
Leviäminen ja ajoitus
Keramiikan leviämisalueen painopiste sijaitsee Saimaan alueella kuten Sirnihtan keramiikkakin, mutta sitä on tavattu paljon laajemmalla alueella kuten Pohjois-Karjalassa, Keski-Suomessa, Oulunjärvellä ja muualla Kainuussa. Unto Salo sijoittaa tradition alkamisen Vuoksen ja Kymijoen vesistöihin, josta se levisi esiroomalaisella ajalla Etelä-Suomessa myös Kokemäenjoen vesistössä Kangasalle ja Sastamalaan asti. Mika Levanto asettaa Salpausselät pääleviämisalueen etelärajaksi. Se ajoittuu varhaismetallikauden loppupuolelle ja ensimmäiset löydöt on ajoitettu väljästi noin 1000–900 eaa. Viimeiset löydöt on ajoitettu noin roomalaiseen rautakauteen noin 300 jaa. tai jopa kansainvaellusaikaan.
Tunnettuja löytöpaikkoja
Kuopion Kallavedessä on Luukonsaari, jonka kaivauksilta löytyi ensimmäisenä kyseistä keramiikkaa. Saarijärvellä Saarenpäässä on keramiikan yhteydessä löytynyt rautakuonaa raudanvalmistuksen merkkinä. Myös Hankasalmelta ja Pihtiputaalta on löydetty tätä keramiikkaa. Tutkijoita on kiinnostanut Pieksämäen Vemmellahti-1 ja Ristiinan Kitulansuon kohteet. Viimeksi mainitussa on ollut käytössä raudan sulatusuuni. Perinteisen levinneisyysalueen ulkopuolella ovat Sastamalan Hiukkasaari, Porvoon Koitö, jonka rauniohautauksista löytyi kokonainen astia, ja uusi kohde Viirankoskella.
Matti Huurre löysi Vilppulan (Pohjaslahden) Nuijanniemen lapinrauniosta metallia, palanutta luuta ja Luukonsaaren keramiikkaa. Kuopion Kuusikkolahdenniemessä löydettiin lapinrauniosta Luukonsaaren keramiikkaa, palanutta luuta, pronssilevyn kappale ja pyöreä pronssinappin kaltainen esine. Unto Salo on ajoittanut napin noin 950–750 eaa. Suomussalmen Ruhtinansalmen löytökompleksissa on keramiikkaa löytynyt runsaasti.
Kulttuuri
Unto Salo liittää luukonsaarenkeramiikkaan Etelä-Suomessa havaittuun myöhäiseen saamelaiseen etnoksen. Nämä opettelivat pronssiesineiden valamista ja ottivat raudanvalmistuksen ensiaskeleet Itä-Suomessa. Mika Lavento käyttää samasta väestöstä nimitystä lappalaiset ja viittaa saamelaisiin Oulujoen pohjoispuolen asukkaisiin. C. F. Meinander liittää luukonsaarenkeramiikan Etelä-Suomen varhaiseen maanviljelyskulttuuriin, joka viljeli mäkiä kaskeamalla niitä ensin. Matti Huurre taas ei käyttäisi saamelaisnimitystä luukonsaarelaisista. Suhde lapinraunioihin on vielä avoin kysymys, vaikka keramiikkaa on löydetty joistakin raunioista rautaesineiden kanssa.
Tutkimushistoria
Aarne Äyräpää julkaisi vuonna 1953 Säräisniemen Nimisjärven löydöistä artikkelin, jossa hän liitti Säräisniemen nuorempaa keramiikkaa (Sär 2 -keramiikka) esiroomalaiseen rautakauteen. Christian Carpelan jakoi vuonna 1965 tämän keraamisen tradition alaryhmiin, joista eteläisintä alettiin vuoden 1969 jälkeen kutsua C. F. Meinanderin mukaan Kuopion Luukonsaaren asuinpaikan mukaan Luukonsaaren keramiikaksi. Luukonsaaren keramiikkaa ovat käsitelleet vielä Christian Carpelan (1979), Mika Lavento (1992) ja Lavento & Seppo Hornytzkyj (1996).
Sulo Heino
Sulo Heino (14. joulukuuta 1908 Tuusula – 24. huhtikuuta 1996 Helsinki) oli suomalainen moukarinheittäjä.
Heino sijoittui Berliinin 1936 olympialaisten moukarinheitossa kymmenenneksi. Hän edusti seuratasolla Helsingin Kisa-Veikkoja. Helsingin Tarmoa, Viipurin Voimailijoita, Viipurin Urheilijoita ja Järvenpään Jymyä. Hän voitti Suomen mestaruuden vuonna 1937 ja saavutti SM-hopeaa vuosina 1939, 1942, 1946 ja 1949 sekä SM-pronssia vuosina 1936, 1938, 1940 ja 1943. Hän voitti TUL:n mestaruuden vuonna 1935. Hän edusti Suomea vuosina 1939–1949 viidessä maaottelussa ja saavutti niissä kolme voittoa.