cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Violí Charáki
Violí Charáki sijaitsee noin neljä kilometriä Réthymnon kaupungin keskustasta länteen. Se on nykyisin käytännössä Réthymnon esikaupunkialuetta.
Patrick Donner
Patrick William Donner (4. joulukuuta 1904 – 19. elokuuta 1988) oli Ison-Britannian parlamentin alahuoneen jäsen, joka kuului vaikutusvaltaiseen suomenruotsalaiseen Donner-sukuun. Kuningatar Elisabet II löi hänet ritariksi vuonna 1953.
Donnerin perhe muutti Helsingistä Lontooseen vuonna 1919. Hänen äitinsä oli Violet McHutchen Edinburghista ja isänsä suurlähettiläs Ossian Donner. Patrickin isä johti Suomen ensimmäistä diplomaattista lähetystöä Lontoossa 1919–1925. Perhe asettui sittemmin pysyvästi Englantiin ja isä otti Ison-Britannian kansalaisuuden.
Patrick opiskeli Englannin kirjallisuutta Exeter Collegessa Oxfordissa. Hänet valittiin konservatiivisen puolueen kansanedustajaksi vuoden 1931 vaaleissa West Islingtonista. Koska tämä oli konservatiiveille heikko vaalipiiri, seuraavissa vuoden 1935 vaaleissa hän vaihtoi vaalipiirikseen konservatiivisen Basingstoken.
Parlamentissa hän keskittyi Brittiläisen imperiumin ja Intian asioihin ja vaikutti merkittävästi India Defence Leagueen. Hän palveli Royal Air Forcessa toisessa maailmansodassa. Basingstokea hän edusti parlamentissa 20 vuotta, ja luopui paikastaan vuoden 1955 vaaleissa.
Donnerin muistelmat Crusade: A Life Against the Calamitous Twentieth Century julkaistiin 1984.
Tatra T6B5
Tatra T6B5 on tšekkoslovakialainen korkealattiainen neliakselinen tyristorisäätöinen raitiovaunu. Mallia valmistettiin ČKD Tatran Smíchovin tehtaalla Prahassa vuodesta 1983 vuoteen 1995, jonka jälkeen vielä vuoteen 1996 saakka Zlicínissä. Kun yhtiö meni konkurssiin, Inekon Trams hallinnoi viimeisten raitiovaunujen tuotantoa ja myyntiä vuoteen 2007. Viimeiset neljä raitiovaunua toimitettiin Ufan kaupunkiin vuonna 2007. Tätä raitiovaunumallia valmistettiin noin 1 150 kappaletta. Entisissä neuvostotasavalloissa se tunnetaan myös nimellä T3M. Vuonna 2015 näitä vaunuja oli käytössä eniten Venäjällä, Valko-Venäjällä, Ukrainassa ja Uzbekistanissa.
Raitiovaunun kuvaus
T6B5 eroaa huomattavasti muista T6-sarjan alaluokista. Merkittävin ero on vaunun ylimääräinen leveys, mikä aiheuttaa sen, että etuosa ei näytä yhtä terävältä kuin muissa T6:n tyypeissä.
Yleistä
T6B5, joka tunnetaan myös nimellä T3M, on neliakselinen yksisuuntainen moottoriraitiovaunu. Vaunuja voi käyttää sekä yksinään että moninajossa yhdestä ohjaamosta ohjattuna muttei moottoritonten perävaunujen kanssa. Kaksinajossa riittää nostaa yksi virroitin ylös, ja kolminajossa kahden virroittimen on oltava ylhäällä. Toista raitiovaunua voi ohjata ensimmäisestä vaunusta silloinkin, kun ensimmäisen vaunun ajomoottorit eivät ole käytössä.
Estonian Air
Estonian Air oli Viron kansallinen lentoyhtiö, joka lensi reitti- ja tilauslentoja eri puolille Eurooppaa. Yhtiö perustettiin 1. joulukuuta 1991 ja sen solmukohtana ja kotikenttänä toimi Tallinnan lentoasema. Lentoyhtiö ilmoitti 7. marraskuuta 2015 lopettavansa välittömästi kaiken toimintansa ja hakeutuvansa konkurssiin. Toiminnan lopettamisen taustalla oli Euroopan unionin komission päätös siitä, että Viron valtion tulee periä takaisin Estonian Airille vuosina 2010–2014 maksetut laittomat valtiontuet.
Historia
thumb|300px|Yhtiön [[Boeing 737|Boeing 737-500 (ES-ABH) laskeutumassa Frankfurtin lentoasemalle vuonna 2006]]
Polemiikkia sotakorvauksista
Syyskuun 2001 terrori-iskujen vuoksi yhtiö lakkautti liikenteen kolmeksi päiväksi vedoten siihen, että yhtiö ei ole saanut tarpeeksi sotakorvaustakuita valtiolta. Yhtiölle oli luvattu takuita vain noin 50 miljoonan yhdysvaltain dollarin arvosta. Estonian Airille oli aiemmin luvattu takuut miljardiin dollariin. Yhtiö vaati kuitenkin kuuden miljardin dollarin takuita vedoten muiden eurooppalaisten lentoyhtiöiden takuusummiin. Tämä summa olisi ollut Viron valtiolle erittäin suuri, sillä vuoden 2001 vuosibudjetin loppusumma oli vain 13 miljardia dollaria. Yhtiön matkustajat ohjattiin toisten yhtiöiden koneisiin, kunnes reittiliikenne jatkui jälleen normaalina.
Liittyminen SAS Groupiin
Vuonna 2003 SAS Group osti Maersk Airin 49 % Estonian Airin osakkeista. Samalla Estonian Airin vuokrasopimukset Fokker 50 -koneista päättyivät ja yhtiö palautti koneet takaisin omistajilleen. Estonian Airilla oli nyt yhteensä kaksitoista kohdetta Tallinnasta; Tukholma, Kööpenhamina, Lontoo, Hampuri, Kiova, Moskova, Vilna, Frankfurt, Pariisi, Berliini, Oslo ja Amsterdam sekä Bryssel ja Riika, joista ensin mainittuun kohteeseen lennettiin SAS:n vuorolla ja jälkimmäiseen kohteeseen airBalticin vuorolla Tallinnasta. Vuonna 2005 yhtiö sai IOSA-sertifikaatin. Samana vuonna yhtiön palveluja oli käyttänyt yhteensä neljä miljoonaa matkustajaa. Vuonna 2006 yhtiö otti käyttöönsä ensimmäisen Boeing 737-500 -mallisen koneensa. Vuoden 2007 kuluessa yhtiö sai käyttöönsä loputkin Boeing 737-500 -koneensa. Lisäksi yhtiö perusti alueellisen tytäryhtiön, Estonian Air Regionalin, joka aloitti syksyllä toimintansa.
Ajautuminen taloudellisiin vaikeuksiin
Estonian Airin liikevaihto oli vuonna 2007 1 380,9 miljoonaa Viron kruunua. Yhtiö teki 52 miljoonaa kruunua tappiota. Syyksi ilmoitettiin Estonian Air Regionalin toiminnan käynnistäminen ja ratkaisuksi puolestaan ehdotettiin budjetin rajua leikkaamista. Talousahdinko, kalliit lentoasemamaksut (esimerkiksi Riiassa) ja kova kilpailu ovat ajamassa Estonian Airia kohti halpalentoyhtiöksi muuttumista. Samoista ongelmista kärsi muun muassa airBaltic.
Yhtiön palveluja käytti vuoden 2007 puolella yhteensä 745 600 matkustajaa. Estonian Airin palveluksessa oli 406 työntekijää vuonna 2006. thumb|300px|Estonian Airin Boeing 737-500 Tallinnan lentoasemalla 2008.
Omistussuhteiden muutos 2010
Vuoden 2005 jälkeen Estonian Air tuotti tappiota joka vuosi. Vuonna 2010 yhtiön osakepääomaa ja vararahastoa alennettiin kertyneiden tappioiden määrällä, minkä jälkeen Viron valtio ja SAS sijoittivat yhtiöön uutta pääomaa. Näiden toimenpiteiden seurauksena Viron valtio omisti yhtiöstä 90 % ja SAS 10 %.
Kilpailijat
Reitillä Tallinna–Helsinki–Tallinna Estonian Air teki yhteistyötä Finnairin kanssa vuosina 1996–1999, kunnes Finnair perusti tytäryhtiön, Aero Airlinesin, joka kilpaili Estonian Airin kanssa aina vuoteen 2007. Estonian Air lopetti lennot Helsinkiin tammikuussa 2013. Nykyisin reitillä operoi vain Nordic Regional Airlines.
Laivasto
thumb|300px|Estonian Airin Boeing 737-500 Münchenin lentoasemalla, [[Saksassa.]] Estonian Airin laivastoon kuului sen historian aikana yhteensä 28 konetta.
Estonian Airin kohteet olivat
[[Kuva:Estonian Air's Destinations.png|300px|thumb|
]]
Yhteistyökumppanit
Lähteet:
Estonian Airilla oli seitsemän virallista yhteistyökumppania. Yrityksellä oli code share -yhteistyötä kenties poikkeuksellisesti kahden eri lentoyhtiöallianssin kanssa: Star Alliance (Brussels Airlines, SAS) ja SkyTeam (KLM, Aeroflot).
Mechanic: Resurrection
Elokuva sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 22. elokuuta 2016. Suomessa elokuva julkaistiin suoraan dvd:nä ja blu-ray:na 26. joulukuuta 2016.
Juoni
Palkkamurhaaja Arthur Bishop (Jason Statham) on lavastanut oman kuolemansa ja elää ylellistä elämää Rio de Janeirossa. Varhaiseläke kuitenkin loppuu lyhyeen, kun hänen rakastajattarensa Gina Thorne (Jessica Alba) otetaan panttivangiksi. Vastahakoinen Bishop joutuu palaamaan töihin ja ottamaan hengiltä kolme vaarallista miestä eri puolilla maailmaa, ja surmat on saatava näyttämään onnettomuuksilta. Jos Bishop saa selville, mikä kolmea miestä yhdistää ja miksi heidät halutaan hengiltä, hän saa ehkä yliotteen kiristäjästään.
Paul Goalabre
Paul Goalabre (s. 26. syyskuuta 1991) on ranskalainen maastohiihtäjä, joka edustaa Ski Club Queyras -seuraa.
Alle 23-vuotiaiden MM-kilpailuissa Val di Fiemmessä vuonna 2014 Goalabre saavutti hopeaa vapaan hiihtotavan sprintissä. Maastohiihdon maailmancupissa Goalabre kilpaili ensimmäisen kerran Tour de Skihin kuuluneessa Oberhofin 4 kilometrin vapaan hiihtotavan prologissa joulukuussa 2012. Tammikuussa 2013 hän sijoittui myöskin kiertueeseen kuuluneessa Val Müstairin vapaan hiihtotavan sprintissä 28:nneksi. Yksittäisessä maailmancupin kilpailussa Goalabre sijoittui pisteille ensimmäisen kerran Szklarska Porębassa tammikuussa 2014 oltuaan 30:s 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailussa. Parhaimmillaan hän on sijoittunut 15:nneksi Rybinskin vapaan sprintissä tammikuussa 2015.
Ralph-Johan Back
Ralph-Johan Back (s. ) on suomalainen tietojenkäsittelytieteilijä. Back on ollut Åbo Akademin professori vuodesta 1983 ja Suomen Akatemian akatemiaprofessori vuosina 2002–2007. Hän on myös toiminut amsterdamilaisessa CWI:ssä sekä Åbo Akademin ja Turun yliopiston yhteisen, Turun tietotekniikan tutkimus- ja koulutuskeskukseen kuuluvan CREST-keskuksen (Center for Reliable Software Technology) johtajana.
Professori Back on ollut Academia Europæan jäsen vuodesta 1996. Hänet valittiin Suomalaisen Tiedeakatemian jäseneksi vuonna 2002.
Myös Ralph-Johanin vaimo Barbro Back on Åbo Akademin professori. Heillä on kolme lasta.
Otis (täsmennyssivu)
Otis voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Roman Schaad
pienoiskuva|Roman Schaad vuonna 2019.Roman Schaad (s. 30. heinäkuuta 1993) on sveitsiläinen maastohiihtäjä, joka edustaa Skiclub Drusberg -seuraa.
Alle 23-vuotiaiden MM-kilpailuissa Val di Fiemmessä vuonna 2014 Schaad saavutti pronssia vapaan hiihtotavan sprintissä. Seefeldin MM-kilpailuissa 2019 hän sijoittui vapaan hiihtotavan sprintissä 24:nneksi.
Maastohiihdon maailmancupissa Schaad kilpaili ensimmäisen kerran Davosissa joulukuussa 2013 sijoittuen vapaan hiihtotavan sprintissä kymmenenneksi. Parhaimmillaan hän on sijoittunut yhdeksänneksi Toblachin vapaan hiihtotavan sprintissä helmikuussa 2014.
Théo Raymond
Théo Quentin Claude Raymond (s. 29. syyskuuta 1991 Muret) on ranskalainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän on keskikenttäpelaaja tai hyökkääjä. Raymond edustaa kaudella 2015 Suomen Ykkösessä pelaavaa FC Jazzia.
Parade
Parade on Princen ja The Revolutionin albumi vuodelta 1986. Se on samalla soundtrack Under the Cherry Moon -elokuvaan, jossa Prince näyttelee pääosaa. Albumi menestyi hyvin ja sen singlestä, Kiss tuli Princen kolmas Yhdysvaltain listaykkönen.
Parade jäi lopulta Princen ja Revolutionin viimeiseksi yhteiseksi levyksi, kun Prince hajotti yhtyeen loppuvuodesta 1986. Albumilla on runsaasti vaikutteita eurooppalaisesta musiikista ja psykedeliasta. Prince laajensi sillä sovituksiaan ottamalla ensimmäistä kertaa mukaan puhaltimia ja jousia. Levyn tunnetuimpia kappaleita ovat Kissin ohella Anotherloverholenyohead, Sometimes It Snows in April ja Girls and Boys. Girls and Boysissa Prince puhuu ranskaa. Levyllä vierailee soittamassa Sheila E., Eric Leeds ja jazz-muusikko Clare Fischer.
Parade oli arvostelumenestys ja sai hyvää palautetta monilta musiikkilehdiltä. Tyylillisesti se ennakoi seuraavan vuoden Sign o' the Timesia, jota on monissa yhteyksissä pidetty Princen kenties parhaana albumina.
Kappalelista
Kaikki kappaleet Princen kirjoittamia, ellei toisin mainita
Minnesota Vikings
thumb|right|Kuva Vikingsien harjoitusottelusta vuodelta 1999 Hubert H. Humphrey Metrodomesta Minnesota Vikings on Yhdysvalloissa NFL:ssa pelaava amerikkalaisen jalkapallon seura. Se pelaa National Football Conferencen pohjoisessa divisioonassa, NFC Northissa. Seuran kotipaikka on Minneapolisissa Minnesotan osavaltiossa. Joukkueen omistaa seitsemän sijoittajan ryhmä, jonka johdossa on vuodesta 2005 ollut Zygi Wilf.
Historia
Alkuperäisen omistajaryhmän oli tarkoitus liittää joukkue kilpailevaan American Football Leagueen, mutta he päättivätkin liittyä National Football Leagueen ja NFC Central -divisioonaan vuonna 1961. Vikings on voittanut divisioonansa 16 kertaa. Joukkue oli NFL:n ensimmäinen, joka esiintyi neljästi Super Bowlissa, mutta samalla myös ensimmäinen, joka hävisi neljästi Super Bowlin.
Morgan Depotin räjähdys
Morgan Depotin räjähdys oli 4. lokakuuta 1918 tapahtunut räjähdysonnettomuus T.A. Gillespie Companyn ammustehtaassa Sayrevillessä New Jerseyssä. Ensimmäinen räjähdys aiheutti tulipalon, jonka aiheuttamat muut räjähdykset jatkuivat kolme päivää. Ammustehdas, joka oli tuohon aikaan yksi maailman suurimmista, ja 300 muuta rakennusta tuhoutui. Onnettomuuden syyksi on arveltu vahinkoa, yhtiön laiminlyöntiä tai saksalaisten sabotaasia.
Minnesota Vikings
Historia
Vuonna 1982 Vikings avasi kauden näytösottelulla uudella Metrodome-areenalla. Vuonna 1984 Bud Grant siirtyi eläkkeelle valmentajan virasta, mutta myöhemmin saman vuoden joulukuussa hän otti joukkueen taas komentoon ja valmensi sitä vielä kauden 1985 loppuun ennen kuin siirtyi sivuun lopullisesti. Lopettaessaan Grant oli NFL:n historian kuudenneksi eniten voittoja saavuttanut valmentaja. Minnesotan peliä johti vuosina 1992-2001 Dennis Green, jonka johdolla joukkue selvisi NFC:n mestaruusotteluun vuonna 1998 häviten kuitenkin Atlanta Falconsille. Mike Ticen aikana (2002-2005) Vikings selvisi pudotuspeleihin vain kerran (vuonna 2004) ja Tice sai potkut synkeän kauden 2005 päätyttyä. Viime vuosien huippupelaajat ovat joko lopettaneet (laitahyökkääjä Cris Carter, puolustuksen linjamies John Randle) tai siirtyneet muihin joukkueisiin (laitahyökkääjä Randy Moss, pelinrakentaja Daunte Culpepper).
Morgan Depotin räjähdys
Kaksitoista Yhdysvaltain rannikkovartioston sotilasta palkittiin Navy Cross -mitalilla urhoollisuudesta pelastustöissä. He olivat siirtäneet turvaan TNT:llä lastatun junan, joka oli vaarassa syttyä tuleen.
Minnesota Vikings
Vuoden 2006 tapahtumia
Vuoden 2006 värväystilaisuudessa Minnesota valitsi 17. vuorolla tukimies Chad Greenwayn Iowan yliopistosta. Greenway kuitenkin loukkaantui kauden ensimmäisessä harjoitusottelussa, eikä pelannut kaudella 2006. Joukkueen tärkeimpiä pelaajia kaudelle 2006 olivat muun muassa 37-vuotias pelinrakentaja Brad Johnson, hyökkäyksen linjamiehet Matt Birk ja Seattle Seahawksista hankittu Steve Hutchinson, sisemmät puolustuksen linjamiehet Pat ja Kevin Williams sekä safety Darren Sharper.
Morgan Depotin räjähdys
Vuoteen 1997 mennessä United States Army Corps of Engineers oli löytänyt alueelta yli 5 000 ammuksen osaa.
Minnesota Vikings
Vuoden 2006 tapahtumia
Laitahyökkääjä Koren Robinsonia syytettiin rattijuopumuksesta. 15. elokuuta 2006 Robinson ajoi poliisin tutkaan 100 mailia tunnissa 55 mailin nopeusrajoitusalueella. Robinson ajoi alkoholin vaikutuksen alaisena myös vuonna 2005 ollessaan Seattle Seahawks -joukkuetta. Robinson sai koko kauden kestävän pelikiellon liigalta.
Rory Delap
Delap aloitti ammattilaisuransa kotikaupunkinsa Carlisle United FC:ssä vuonna 1994. Delap pelasi seurassa vuoteen 1998 asti ja oli nostamassa sitä kahdesti 2. divisioonaan. Carlislesta Delap siirtyi Valioliigassa pelanneeseen Derbyyn, jossa hän pelasi kolme seuraavaa kautta. Kesällä 2001 Delap vaihtoi Valioliigan Southamptoniin. Southampton putosi Valioliigasta keväällä 2005 ja pian Delap siirtyi Sunderlandiin, jossa hän loukkaantumisen jälkeen ei kuitenkaan saanut juurikaan peliaikaa. Sunderland lainasi Delapin mestaruussarjan Stoke Cityyn lokakuussa 2006, mutta hän loukkasi jalkansa pahoin jo toisessa ottelussaan. Loukkaantumisesta huolimatta Stoken manageri Tony Pulis hankki Delapin seuraan pysyvästi tammikuussa lupauksensa mukaisesti.
Delap tunnetaan poikkeuksellisen pitkistä ja vaarallisista rajaheitoista. Delapin heitot olivat tärkeä tekijä Stoken noustua kaudella 2007–2008 ja Valioliiga-kaudella 2008–2009 hänen heitoistaan syntyi seitsemän Stoken kauden 13 ensimmäisestä maalista. Syksyllä 2008 Valioliigaottelussa Arsenalia vastaan Stoken molemmat maalit syntyivät Delapin pitkän rajaheiton seurauksena. Pitkien heittojen taustalla oli hänen nuoruudessaan harrastama keihäänheitto, jonka hän jätti 14-vuotiaana päätettyään keskittyä vain jalkapalloon. Delapia jopa houkuteltiin edustamaan Irlantia keihäänheitossa Lontoon olympialaisiin 2012.
Munkkikurki
Munkkikurki (Grus monacha) on Itä-Aasiassa elävä kurkilintu. Coenraad Jacob Temminck kuvaili lajin holotyypin Hokkaidosta ja Koreasta vuonna 1835.
Rory Delap
Irlannin maajoukkueessa Delap on pelannut 11 maaottelua.
Munkkikurki
Koko ja ulkonäkö
Munkkikurjen ruumiinpituus on 100 senttiä ja paino noin 3,75 kiloa. Se on suunnilleen tavallisen kurjen kokoinen. Koiraat ovat hieman naaraita suurempia, mutta muutoin sukupuolet ovat jokseenkin samannäköiset. Ruumis on pääosin liuskeenharmaa. Pyrstö ja osa siipisulista ovat mustat. Pää ja kaulan yläosa ovat valkoiset. Laji voi näyttää kaukaa katsottuna miltei mustalta. Siipien ollessa lepoasennossa pitkät kiharaiset olkasulat roikkuvat takaruumiin yli. Silmien väritys vaihtelee pähkinänoranssista oranssinruskeaan. Jalat ovat miltei mustat. Aikuisilla linnuilla on punainen, lähes kalju päälaki, josta sojottaa muutamia mustia haivenia. Nuorten päälaki on ensimmäisen elinvuoden ajan musta.
Levinneisyys ja elinympäristö
Munkkikurjen levinneisyys käsittää Venäjän kaakkoisosan ja Kiinan pohjoisosan. Sen uskotaan pesivän myös Mongolian pohjoisosissa. Maailman populaatio on kooltaan noin 11 500 yksilöä. Munkkikurki on muuttolintu, joka talvehtii pääasiassa Japanin eteläosissa ja vähäisessä määrin myös Etelä-Koreassa ja Kiinan keski- ja itäosissa. Yli 80 % maailman munkkikurjista talvehtii Izumin ruokinta-asemalla Kyūshūn saarella.
Munkkikurjet pesivät ja ruokailevat Kaakkois-Venäjän ja Kiinan taigalla sijaitsevilla rahkasammalsoilla, metsäisillä kosteikoilla ja vuoristolaaksoissa. Pesintäkauden ulkopuolella ne liikkuvat Etelä-Siperian ja Koillis-Mongolian alavilla, avoimilla kosteikoilla, luonnollisilla ruohotasangoilla ja pelloilla. Talvella ne elävät kosteikoilla, marskimailla, rannikon vuorovesialueilla ja maatalousalueilla.
Ravinto
Munkkikurki on kaikkiruokainen. Sen ravintoa ovat vesikasvit, marjat, juuret, versot, maavarret, silmut, ruohot, hyönteiset, sammakkoeläimet ja muut pikkueläimet. Korean ja Japanin ruokinta-asemilla kurjille tarjotaan riisiä, vehnää ja muuta viljaa.
Lisääntyminen
Munkkikurjet palaavat pesimäalueilleen pareittain tai pieninä parvina huhti-toukokuussa. Lajin pesä on hankala löytää. Munat ovat oliivinvihreät ja tummemmat kuin muilla kurkilajeilla. Molemmat vanhemmat hautovat munia. Haudonta-aika kestää 27–30 päivää. Koiras puolustaa pesää aina silloin kun se ei itse ole hautomassa. Poikasista tulee lentokykyisiä noin 75 päivän jälkeen. Munkkikurkiperhe jättää pesintäalueen elokuussa. Laji voi joillakin alueilla risteytyä tavallisen kurjen kanssa.
Carl Peters
thumb|right|Carl Peters Carl Peters (27. syyskuuta 1856 – 10. syyskuuta 1918) oli saksalainen seikkailija, joka perusti saksalaisen siirtomaayhdistyksen. Sen pohjalta rakennettiin Itä-Afrikkaan Saksan siirtomaa Saksan Itä-Afrikka.
Peters solmi 1888 sopimuksen Sansibarin sulttaanin kanssa mannermaan rannikon vuokraamisesta ja 1890 sopimuksen Ugandan kuninkaan kanssa. Uganda jäi kuitenkin Saksan ja Britannian sopimuksessa briteille.
Peters julkaisi 1891 kokemuksistaan kirjan Die deutsche Emin Pasha Expedition. Hänelle annettiin samana vuonna Kilimanjaron piirin komissaarin asema. Petersin brutaalit toimintatavat johtivat kuitenkin takaisinkutsuun ja 1897 hän menetti asemansa ja etunsa. Parlamentin sosiaalidemokraatit ja katolilaiset pitivät Petersiä teurastajana ja kansallisena häpeänä ja hän sai lisänimen Hänge-Peters (Hirttäjä-Peters). Afrikassa häntä nimitettiin nimellä Mkono-wa-damu, mies jolla on veriset kädet.
Peters vältti kuitenkin lopullisen tuomion pakenemalla Lontooseen, jossa hyödynsi Rhodesiaa ja Portugalin Itä-Afrikkaa. Hän löysi 1899 tutkimusmatkallaan muinaisten kaupunkien raunioita ja hylättyjä kultakaivoksia.
Kolonialismia kannattavissa piireissä Peters oli kuitenkin sankari ja Vilhelm II palkitsi hänet keisarillisen komissaarin arvonimellä ja eläkkeellä. Adolf Hitler rehabilitoi Petersin 20 vuotta hänen kuolemansa jälkeen.
Juuso Ikonen
Juuso Kristian Ikonen (s. 3. tammikuuta 1995 Espoo) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelasi kaudella 2022–2023 SM-liigajoukkue Tapparassa. Hän on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä, mutta Ikonen osaa pelata myös keskellä. Hän laukoo oikealta.
Seuraura
Ikonen on Espoon Jääklubin kasvatti, mutta hän pelasi viimeisimmät juniorivuotensa Espoo Bluesissa. Hän jakoi TPS:n Rasmus Kulmalan kanssa B-nuorten SM-sarjan kevään 2011 pudotuspelien pistepörssin voiton tehoilla 5+13=18, mikä oli sarjan 2000-luvun ennätys, jonka rikkoi kuitenkin vuotta myöhemmin Ikosen joukkuetoverinakin pelannut Bluesin Janne Puhakka tehoilla 10+12=22. Ikonen voitti kauden päätteeksi sekä B- että C-nuorten Suomenmestaruuden. Hän pelasi myös yhden playoff-ottelun Bluesin A-nuorissa, jotka voittivat SM-hopeaa. Kaudella 2011–2012 Ikonen oli Bluesin A-nuorten toiseksi paras pistemies Ville Ahlgrenin kanssa tehtyään 32 runkosarjaottelussa tehot 20+21=41. Hänet palkittiin A-nuorten SM-liigan syyskuun 2011 kuukauden nuorena pelaajana.
Ikonen teki SM-liigadebyyttinsä 18. tammikuuta 2012 vieraissa Jokereita vastaan täytettyään pari viikkoa ennen ottelua 17 vuotta. Hänet merkittiin heti Bluesin ykkösketjuun Joakim Erikssonin ja Kristian Kuuselan viereen ja hän sai jääaikaa 9.35 minuuttia. Ikonen teki ottelussa myös SM-liigauransa ensimmäisen tehopisteen syötettyään Miro Aaltosen liigauran avausmaalin. Ottelu eteni aina voittomaalikilpailuun saakka, jossa Ikonen oli Bluesin aloittava laukaisija. Hän sai yrittää maalintekoa kahdesti, sillä ensimmäinen yritys uusittiin. Ikonen ei kuitenkaan onnistunut kummallakaan kerralla. Hänen liigauransa avausmaali syntyi seuraavassa ottelussa 20. tammikuuta 2012 vieraissa Oulun Kärppiä vastaan. Ikosen osuma jäi ottelun voittomaaliksi ja hänet palkittiin Ilta-Sanomien yhden tähden tähtipelaajana. Ikonen vakiinnutti loppukaudeksi paikkansa Bluesin liigajoukkueessa kiekollisessa roolissa. Hän teki SM-liigassa yhteensä 20 runkosarjaottelussa tehot 4+5=9 ja 15 playoff-ottelussa tehot 2+4=6.
Toukokuussa 2012 Ikonen teki vuoden mittaisen SM-liigasopimuksen Bluesin kanssa. Samassa kuussa 2012 KHL-seura Metallurg Novokuznetsk varasi hänet ensimmäisellä kierroksella 21. pelaajana. Kausi 2012–2013 oli Ikoselle ensimmäinen kokonainen SM-liigassa ja se toi hänelle 57 runkosarjaottelussa tehot 13+13=26. Ikonen oli Bluesin toiseksi paras maalintekijä Tommi Huhtalan jälkeen. Hän vahvisti myös seuran A-nuoria kevään 2013 pudotuspeleissä, joissa Ikonen jakoi koko sarjan syöttöpörssin voiton Ikonen jakoi kymmenellä syöttöpisteellään joukkuetoverinsa Nico Nybergin ja Lukon David Stachin kanssa. Hän voitti kauden päätteeksi A-nuorten SM-hopeaa. Huhtikuussa 2013 Ikonen teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen Bluesin kanssa.
Ikonen oli Suomen suurimpia lupauksia NHL:n varaustilaisuuteen 2013 ja hänen odotettiin yleisesti tulevan Aleksander Barkovin, Rasmus Ristolaisen ja Artturi Lehkosen jälkeen varatuksi seuraavana suomalaispelaajana, mutta häntä ei yllättäen varattu lopulta ollenkaan.
Lokakuussa 2013 Juuso Ikoselle tuli välirikko Bluesin valmentaja Jyrki Ahon kanssa koska Aho ei ollut tyytyväinen Juuso Ikosen otteisiin ja hyllytti hänet yhden ottelun ajaksi. Bluesin hallituksen puheenjohtajan Martin Saarikankaan mukaan Juuso ei tullut tämän jälkeen enää harjoituksiin eikä peleihin. Pian tämän jälkeen Bluesin junioreiden puheenjohtaja Heikki Kymäläinen julkaisi avoimen kirjeen, jossa kritisoi Bluesin liigaorganisaatiota Ikosen kohtelusta. Kymäläisen mukaan Ikosta oli kaupattu tämän tietämättä muille joukkueille. Seuraavana päivänä Ikosen agentti kertoi medialle, ettei Ikonen aio enää pelata Bluesissa. 5. marraskuuta Ikosen ilmoitettiin siirtyneen loppukauden mittaisella sopimuksella JYPiin. Hän pelasi joukkueessa isossa kiekollisessa roolissa, mutta onnistui kuitenkin maalinteossa vasta pudotuspeleissä, jolloin varsin sekavan kauden pelannut Ikonen nousi myös enemmän omalla tasolleen. Huhtikuussa 2014 hän teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen JYPin kanssa. Kauden 2014–2015 päätteeksi Ikonen voitti SM-pronssia.
Kaudeksi 2015–2016 Ikonen siirtyi 1+1-vuotisella sopimuksella Oulun Kärppiin, jota valmensi hänelle Bluesista tuttu Lauri Marjamäki. Ikonen teki SM-liigan yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 9+30=39, joilla hän oli Kärppien paras syöttäjä ja toiseksi paras pistemies Sebastian Ahon jälkeen. Ikonen voitti kauden päätteeksi SM-pronssia. Hän voitti kauden aikana myös Mestarien liigan hopeaa.
Toukokuussa 2018 NHL-varaamaton Ikonen teki kaksivuotisen ja kaksisuuntaisen tulokassopimuksen Washington Capitalsin kanssa. Hänen kausipalkkansa NHL:n puolella oli 925 000 dollaria. Syksyn harjoitusleirin päätteeksi seura lähetti Ikosen AHL-joukkue Hershey Bearsin vahvuuteen. Hän pelasi siellä kokonaan kauden 2018–2019, jolloin Ikonen pelasi 54 runkosarjaottelua tehopistein 4+10=14. Kauden jälkeen, toukokuussa 2019 Capitals asetti hänet ehdottomalle siirtolistalle. Koska mikään toinen NHL-seura ei napannut Ikosta vuorokauden kuluessa, hänen sopimuksensa purettiin.
Chaske Spencer
Chaske Spencer (s. 9. maaliskuuta 1975 Oklahoma, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Juuso Ikonen
Seuraura
Kaudeksi 2019–2020 Ikonen palasi SHL:ään ja siirtyi kaksivuotisella sopimuksella HV71:n riveihin. Kauden jälkeen, heinäkuussa 2020 hänen sopimuksensa seuran kanssa purettiin yhteisymmärryksessä. HV71:n urheilutoimenjohtaja Johan Hultin mukaan seura ei pystynyt tarjoamaan Ikoselle sopivaa roolia. Viisi päivää myöhemmin hänen vahvistettiin palaavan kaudeksi 2020–2021 SM-liigaan ja siirtyvän vuoden mittaisella sopimuksella Hämeenlinnan Pallokerhoon. Ikonen jakoi tehoilla 13+24=37 joukkueen sisäisen pistepörssin neljännen sijan Jere Innalan kanssa. Helmikuussa 2021 hän teki HPK:n kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen. Kausi 2021–2022 Ikosella osoittautui tehojen valossa suureksi pettymykseksi, sillä hän teki runkosarjassa vain 15 tehopistettä.
Chaske Spencer
Nuoruus ja yksityiselämä
Spencer on asunut lapsuutensa monissa kaupungeissa, kuten Montanassa. Spencer on valmistunut Clearwater Valleyn lukiosta. Tämän jälkeen Spencer siirtyi Lewis Clark State -lukioon. Noin vuoden tämän jälkeen hän jätti opiskelunsa kesken kehittääkseen uraansa näyttelijänä.
Juuso Ikonen
Seuraura
Lokakuussa 2022 Ikonen siirtyi kahden viikon mittaisella sopimuksella Tapparaan paikkaamaan joukkueen hyökkäyksen poissaoloja. Joukkuetta valmensi hänelle maajoukkueista tuttu Jussi Tapola. Ikonen ehti pelata vain kaksi runkosarja- ja yhden Mestarien liigan ottelun, kunnes hänen lyhyt sopimuksensa päättyi ennenaikaisesti pelaamista estävän vamman vuoksi. Ikosen vamma vaati leikkaushoitoa, mutta kuntouduttuaan tammikuussa 2023 Tappara tiedotti hänen palaavan joukkueeseen loppukauden 2022–2023 kattavalla sopimuksella. Ikonen voitti kauden päätteeksi Suomenmestaruuden. Hän voitti myös Mestarien liigan mestaruuden.
Chaske Spencer
Nuoruus ja yksityiselämä
Spencerillä on kaksi pikkusiskoa. Hänen äitinsä on lukion opettaja ja hänen isänsä opintoneuvoja. Hän on alkuperältään Sioux, Nez Perce, Cherokee, Creek, ranskalainen ja hollantilainen.
Joutsijärvi (Kemijärvi)
pienoiskuva|Joutsijärven rautatieasemarakennus. Joutsijärvi on 130 asukkaan kylä Kemijärvellä valtatien 5 ja kantatien 82 varrella noin 40 kilometrin päässä Sallasta ja 25 kilometrin päässä Kemijärvestä. Kylän matkailunähtävyyksiä ovat Mäntyselässä ja Mäntyvaarassa talvisodan taisteluiden muistomerkit sekä Moskovan rauhan aikana rakennetut Salpa-linjan osat. Joutsijärven kylän keskellä Hunajalammen rannalla on yksi kunnostettu Suomen Salpa-linjan bunkkereista, jossa on esineitä ja valokuvia.
Talvisodassa osasto Roininen perääntyi Joutsijärvelle asti ennen etenemistään jälleen kohti Märkäjärveä.
Joutsijärvellä toimii vielä yksi Lapin harvoista kyläkaupoista, jonka nimi taivutetaan usein muotoon Joutsjärven kyläkauppa.
Chaske Spencer
Ura
Vuonna 2002 Spencer sai roolin elokuvasta Skins, mikä johdatti hänet sitten seuraavaan projektiin elokuvassa Dreamkeeper. Tämän jälkeen hän sai roolin TV-minisarjassa Into the West. Vuonna 2009 Spencer esitti ihmissutta nimeltä Sam Uley elokuvassa Twilight – Uusikuu. Elokuva perustuu Stephenie Meyerin luoman kirjasarjan toiseen osaan Uusikuu. Spencer jatkaa rooliaan ihmissuden roolissa Twilight - Uusikuun jatko-osassa Twilight – Epäilys, joka taas perustuu kirjasarjan kolmanteen osaan Epäilys. Twilight – Epäilystä seuraa kaksiosainen päätöselokuva Twilight – Aamunkoi, mutta Spencer näyttelee vain toisessa osassa. Elokuva perustuu kirjasarjan neljänteen ja viimeiseen osaan Aamunkoi. Sam Uley on ihmissusilauman johtaja.
Filmografia
thumb|250px|[[Twilight (elokuvasarja)|Twilight-elokuvasarjassa esiintyviä näyttelijöitä vuoden 2010 MTV Movie Awards-gaalassa. Vasemmalta oikealle: Alex Meraz, Chaske Spencer, Jackson Rathbone, Kiowa Gordon, Nikki Reed, Peter Facinelli ja Elizabeth Reaser.]]
Old Reino
Old Reino on porilainen, vuonna 1988 perustettu rock-yhtye.
Juuso Ikonen
Maajoukkueura
Ikonen pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2014 ja 2015, joista ensimmäinen turnaus päättyi maailmanmestaruuteen. Vuotta aiemmin hän kuitenkin putosi MM-leiriryhmästä vuoden 2013 turnaukseen. Hän on kuulunut ikäkausimaajoukkeissa myös Suomen kapteenistoon.
Ikonen pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2012 ja 2013, joista jälkimmäinen turnaus päättyi pronssiin. Hänet palkittiin Sveitsiä vastaan pelatun puolivälieräottelun jälkeen Suomen parhaana pelaajana. Ikonen pelasi myös alle 18-vuotiaiden Ivan Hlinkan muistoturnauksessa vuonna 2011, jolloin hän jakoi Suomen sisäisen maalipörssin voiton Teuvo Teräväisen kanssa ja oli toiseksi paras pistemies hänen jälkeensä tehoilla 4+5=9. Ikonen jakoi myös joukkueensa sisäisen tehotilaston voiton Rasmus Ristolaisen kanssa lukemalla +7.
Suomen A-maajoukkueessa Ikonen on pelannut 11 ottelua tehopistein 1+5=6. Hän teki A-maajoukkuedebyyttinsä Channel One Cupin toisessa ottelussa 15. joulukuuta 2017 Moskovan VTB-jääpalatsissa Etelä-Koreaa vastaan. Ikonen merkittiin Suomen kolmosketjun vasempaan laitaan vierelleen toinen A-maajoukkuedebytantti Mikael Ruohomaa sekä Lauri Korpikoski. Hän teki ottelussa myös ensimmäisen A-maajoukkuemaalinsa ja sai syöttöpisteen oltuaan kakkossyöttäjänä Jyrki Jokipakan tekemään maaliin. Suomen 4–1-voittoon päättynyt ottelu oli kaikkien aikojen ensimmäinen kohtaaminen Etelä-Koreaa vastaan jääkiekossa. Ikonen putosi viimeistä joukossa Suomen MM-leiriryhmästä vuoden 2018 turnaukseen.
Pelityyli
Ikosen entisen seuran HPK:n urheilutoimenjohtaja Mika Toivola on kuvaillut häntä työteliääksi ja monipuoliseksi hyökkääjäksi, joka pystyy olemaan tehokas hyökkäyssuuntaan ja hyvä puolustussuuntaan.
Muuta
Ikosen pikkuveli Joni pelaa hyökkääjänä SM-liigajoukkue Helsingin IFK:ssa ja hänellä Montreal Canadiensin NHL-varaus vuodelta 2017. Veljesten isä Juha Ikonen pelasi omalla urallaan hyökkääjänä pudotuspelit mukaan lukien yhteensä 335 SM-liigaottelua Kiekko-Espoossa/Bluesissa ja hän toimi Bluesin kapteenina kaudella 1998–1999. Juha pelasi myös kolme vuotta Ruotsissa sekä kuului Suomen MM-hopeaa voittaneeseen joukkueeseen vuonna 1998. Myös heidän setänsä Jari Ikonen pelasi SM-liigaa puolustajana neljä ottelua Kiekko-Espoossa kaudella 1996–1997. Veljesten isoisä on entinen juniorivalmentaja Jorma Ikonen.
Jorge Daponte
Jorge Daponte (5. kesäkuuta 1923, Buenos Aires - 9. maaliskuuta 1963) oli argentiinalainen Formula 1 -kuljettaja.
Daponte osallistui urallaan kahteen Formula 1 -osakilpailuun Maseratin autolla. Ensimmäisessä (17. tammikuuta 1954 Argentiinan GP:ssä) hän keskeytti vaihdeongelmiin. Toisessa (5. lokakuuta 1954 Italian GP:ssä) hän sijoittui yhdenneksitoista jääden voittajalle kymmenen kierrosta ja ollen kilpailussa viimeinen maaliintulija. Daponte ajoi myös sarjan ulkopuolisissa kilpailuissa ollen parhaimmillaan neljäs 1954 Pescara Circuit -kilpailussa.
Šalčininkain kunnallispiiri
Šalčininkain kunnallispiiri on yksi Liettuan kuudestakymmenestä kunnallispiiristä, joka sijaitsee Vilnan läänissä. Kaakossa kunnallispiiri rajoittuu Valko-Venäjään. Vuonna 2008 kunnallispiirin väkiluku oli 37 552 asukasta. Hallinnollisena keskuksena toimii Šalčininkai.
Halloween: Resurrection
Halloween: Resurrection on Rick Rosenthalin ohjaama yhdysvaltalainen kauhuelokuva vuodelta 2002. Se on Halloween-kauhuelokuvasarjan kahdeksas osa. Elokuvan ikäraja Suomessa on K18.
Juoni
Laurie Strode on joutunut mielisairaalaan, sillä selvisi, että mies, jonka kaulan hän löi kirveellä poikki, ei ollutkaan sarjamurhaaja Michael Myers, vaan viaton kolmen lapsen isä, joka ei pystynyt Michaelin naamarin alta päästämään lainkaan ääntä Michaelin murrettua mieheltä äänihuulet. Laurie haluaa tasata tilinsä Michaelin kanssa ja siksi osaa odottaa miestä, kun tämä saapuu murha-aikeissa mielisairaalaan. Laurie yrittää tappaa Michaelin, mutta haluaa vielä tarkistaa, onko naamion takana tälläkin kertaa joku toinen. Silloin Michael lyö veitsen Laurien selkään. Laurie suutelee Michaelin naamarin huulia ja sanoo: "Nähdään helvetissä". Michael irrottaa veitsen Laurien selästä ja tämä putoaa alas sairaalan katolta.
On kulunut jo monta vuotta siitä, kun Michael Myers viimeksi iski, ja hänen huhutaan kuolleen. Kuusi opiskelijaa osallistuu erääseen uuteen televisio-ohjelmaan, Vaaraviihteeseen, jossa on tavoitteena viettää yö Michael Myersin lapsuudenkodissa. Kukaan ei kuitenkaan tiedä, että Michael Myers on palannut ja päättänyt kostaa.
Ruumiinavaaja saa tiedotteen että Michael Myers ollaan vihdoinkin tapettu ja avaa ruumispussin, mutta Michael ei olekaan kuollut vaan jatkaa tappamistaan. Elokuvan lopussa ruumishuoneessa ruumiinavaajan tutkiessa Michael Myersia tämä avaa silmät, ja elokuva loppuu naisen tuskaiseen huutoon.
The Babysitter
The Babysitter voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Polski owczarek nizinny
Polski owczarek nizinny on vanha puolalainen paimenkoirarotu.
Ulkonäkö
Pää on sopusuhtainen ja keskikokoinen, kallo hieman kaareva, otsapenger selkeästi erottuva. Kuono on tylppä ja vahva, kirsu mahdollisimman tumma. Silmät ovat soikeat, keskikokoiset ja pähkinänruskeat. Korvat ovat riippuvat, keskikokoiset, melko ylös kiinnittyneet ja sydämenmuotoiset. Karvapeite on karhea, paksu, tiheä ja runsas, sekä suora että hieman laineikas hyväksytään. Värityksistä ja väriyhdistelmistä kaikki sallitaan. Urosten säkäkorkeus vaihtelee 45-50 cm välillä ja narttujen 42-47 cm välillä.
Luonne ja käyttäytyminen
Polski owczarek nizinny on eloisa koira, joka kuitenkin on hermorakenteeltaan rauhallinen ja tasapainoinen. Se on valpas, aktiivinen, älykäs ja tarkkaavainen. Sillä on erinomainen muisti ja hyvät oppimisominaisuudet ja rotumääritelmän mukaan koiraa onkin helppo kouluttaa. PON on hieman varautunut vieraiden ihmisten suhteen, mutta tämä on luonteenomaista paimenkoiralle. Samalla se on kuitenkin myös ympäristöstään kiinnostunut ja utelias.
Alkuperä
PON:n esi-isä tuli paimentolaisheimojen kanssa Kaspianmeren alueelta Puolan alankomaille 1200-luvulla. Erityisesti hunnien kerrotaan tuoneen mukanaan rodun kantakoiria, jotka sittemmin risteytyivät paikallisten puolalaisten koirien kanssa. 1500-luvulla kerrotaan eri yhteyksissä puolalaisesta keskikokoisesta paimenkoirasta, ja samoihin aikoihin kauppiaat myös veivät varhaisia polski owczarek nizinnyjä Skotlantiin, missä ne todennäköisesti vaikuttivat partacollien kehitykseen.
Polski owczarek nizinny esiintyi näyttelyssä ensimmäisen kerran 1920-luvulla, minkä jälkeen varsinainen jalostustyö alkoi. 1940-luvulla eläinlääkäri ja kirurgi tri Danuta Hryniewicz jatkoi jalostusta, jolloin hän löysi ensimmäisten kennelien jälkeläisiä.
FCI hyväksyi PONin uutena rotuna 1950-luvulla. Se lähti maailmalle 1960-luvulla, jolloin rodun edustajia vietiin mm. Saksaan, Hollantiin, Belgiaan ja Ranskaan. 1980-luvulla rotu tuotiin mm. Englantiin, Tanskaan, Norjaan ja Ruotsiin. Suomessa ensimmäinen PON-pentue syntyi vuonna 1989. Suomen PON-kerho - Finska PON-klubben ry perustettiin vuonna 1990.
Käyttötarkoitus
Pon on energinen karvapallo, humoristinen älykkö, vauhdikas agilitykoira, temperamenttinen tokoilija, näyttävä näyttelykoira ja rento lenkkikaveri.
Elitna Liga
Elitna Liga on Slovenian salibandyn korkein sarjataso.
Haapamäen museoveturiyhdistys
thumb|Haapamäen museoveturiyhdistyksen liikennöimä museojuna Heinolan Myllyojalla. Haapamäen Museoveturiyhdistys ry on Haapamäen aseman vieressä vanhassa veturitallissa toimiva yhdistys. Yhdistyksen toiminta koostuu esimerkiksi vanhan rautatiekaluston kunnossapidosta, museojunaliikenteestä, kaluston kunnossapitoon ja liikennöintiin liittyvän koulutuksen järjestämisestä ja Haapamäen veturitallien säilyttämisestä alkuperäisessä käyttötarkoituksessaan. Museoveturiyhdistys toimii yhteistyössä Haapamäen höyryveturipuiston kanssa, mutta on täysin erillinen organisaatio.
Veturit
Osa vetureista on ajokuntoisia ja osaa kunnostetaan ajokuntoon.
Höyryveturit
thumb|Höyryveturi Vr3, ”Kukko”. Yhdistyksen omaisuutta ovat seuraavat veturit:
thumb|Höyryveturi Vr5, ”Kalkkuna”. thumb|[[Tervasaaren paperitehdas|Valkeakosken tehtaiden entinen T9/YPT1-teollisuusveturi.]] Yhdistyksen alueella on säilytettävänä seuraavat veturit:
Höyrysäiliöveturit
thumb|Höyrysäiliöveturi Borsig 10933/1923, ”Kuopion Karhu”.
Dieselveturit
thumb|Dieselveturi Dr12 (ent. Hr12) ”Huru” ja museojuna. thumb|Tka3-työveturi.
Dieselmoottorivaunut ja -junat
thumb|Dieselmoottorijuna ”Porkkana”. Osa dieselmoottorivaunuista on yhdistyksen omistuksessa.
Peltoauto
Peltoauto on tiealueen ulkopuolella ajamiseen hankittu auto. Peltoautona toimii yleensä katsastamaton ja rekisteröimätön, mutta ajokuntoinen auto. Peltoautoilla saa ajaa vain tiealueen ulkopuolella sekä muulta liikenteeltä suljetuilla teillä.
Yleisesti peltoautot ovat monen maaseudulla asuvan nuoren ensimmäinen autohankinta, joilla nuoret voivat oppia ajamaan, korjaamaan ja samalla tutustuvat auton tekniikkaan ja käytökseen. Peltoautoilla ajetaan joko omilla mailla tai lupa kysytään joltain muulta pellonomistajalta. Peltoautoilla myös usein ajetaan "rallia" suljetuilla radoilla ja jääradoilla. Peltoautoista on kehittynyt myös Jokamiehenluokka.
Leptinotarsa
Leptinotarsa on lehtikuoriaisiin (Chrysomelidae) kuuluva kovakuoriaisten (Coleoptera) suku. Suomessa suvun lajeista on tavattu ainoastaan satunnaisesti perunan tuholaisena koloradokuoriaista. Sukuun kuuluu maailmanlaajuisesti noin 12 lajia. Suvun lajeja esiintyy pääasiassa Pohjois- ja Keski-Amerikassa sekä Euroopassa.
Peltoauto
Vaikutus
Väitteiden mukaan peltoautoilla ajaminen on pohjustanut menestystä rallissa ja formuloissa.
Tapaseura
Tapaseura on vuonna 1996 perustettu yhdistys, jonka tavoitteena on vahvistaa hyvien tapojen tuntemusta ja herättää kiinnostusta käytöskulttuurin alalla tapahtuvaan kehitykseen. Tapaseura haluaa koota yhteen ihmisiä, jotka arvostavat hyvätapaisuutta niin arkena kuin juhlatilanteissakin. Tapaseura valitsee vuosittain Hyvien tapojen lähettiläät sekä Vuoden käyttäytyjän.
Vuoden tapateko
Tapaseura on vuodesta 2000 lähtien palkinnut kunniakirjalla Vuoden tapateon. Kunniakirja myönnetään yksilölle tai yhteisölle, joka kyseessä olevan vuoden aikana on omalla toiminnallaan näkyvällä ja kiitettävällä tavalla edistänyt Tapaseuran tavoitteita.
Palkitut:
Clemar Bucci
Clemar Bucci (4. syyskuuta 1920 Zenón Pereyra – 12. tammikuuta 2011 ) oli argentiinalainen Formula 1 -kuljettaja.
Hän osallistui urallaan viiteen Grand Prix -osakilpailuun. Neljä ensimmäistä osakilpailua: Britannian Grand Prix, Saksan Grand Prix, Sveitisin Grand Prix, Italian Grand Prix, hän ajoi 1954 Gordinilla ja viidennen – Argentiinan Grand Prix'n – 1955 Maseratilla. Hän ei päässyt kertaakaan maaliin saakka.
Usain Bolt
Usain St. Leo Bolt (s. 21. elokuuta 1986 Trelawny, Jamaika) on jamaikalainen pikajuoksija, joka päätti kilpailu-uransa vuoden 2017 MM-kisoihin. Hän on kaikkien aikojen menestynein pikajuoksija. Bolt on 100 ja 200 metrin matkoilla kuusinkertainen olympiavoittaja ja seitsenkertainen maailmanmestari. Hän pitää hallussaan molempien pikamatkojen maailmanennätyksiä. Henkilökohtaisten saavutusten lisäksi hän on Jamaikan pikaviestijoukkueen jäsenenä voittanut kaksi kultaa olympialaisissa ja neljä MM-kilpailuissa.
Bolt on valittu IAAF:n vuoden miesyleisurheilijaksi kuusi kertaa, vuosina 2008, 2009, 2011, 2012, 2013 ja 2016. Tiedotusvälineiden Boltille antama lempinimi on ”Lightning Bolt”.
Ura
Bolt aloitti pikajuoksun harrastamisen 10-vuotiaana, kun hänen lahjakkuutensa huomattiin. Vuonna 2002 vähän alle 16-vuotiaana Bolt juoksi 200 metriä aikaan 20,53. Huhtikuussa 2004 alle 18-vuotiaana hän alitti 20 sekunnin rajan ajallaan 19,93, joka on myös alle 20-vuotiaiden maailmanennätys. Bolt oli ainoa alle 20-vuotiaana 20 sekuntia alittanut urheilija, kunnes Panaman Alonso Edward juoksi 19-vuotiaana ajan 19,81 Berliinin MM-kisoissa 2009.
Aikuisten arvokilpailuista Bolt voitti ensimmäisen mitalinsa Osakan MM-kisoissa 2007. Ateenan olympialaisissa 2004 Bolt kärsi takareisivammasta ja putosi jo alkuerissä ajalla 21,05. Helsingin MM-kilpailuissa 2005 hän pääsi finaaliin mutta loukkaantui juoksun aikana ja jäi finaalin viimeiseksi ajalla 26,27. Osakassa 2007 Bolt sai MM-hopeaa 200 metrin juoksussa Tyson Gayn jälkeen ajalla 19,91 sekä hopeaa pikaviestissä Jamaikan ennätyksen juosseessa joukkueessa.
Kesäkuussa 2007 Bolt juoksi Jamaikan mestaruuskisoissa ennätyksekseen 19,75 ja rikkoi lähes 36 vuotta vanhan Don Quarrien hallussa olleen Jamaikan ennätyksen 19,86.
3. toukokuuta 2008 Bolt juoksi 100 metrillä kaikkien aikojen toiseksi parhaan ajan 9,76 ja paransi aikaisempaa ennätystään (10,03) 27 sekunnin sadasosaa. 31. toukokuuta 2008 hän juoksi New Yorkissa käydyssä kilpailussa 100 metrillä uuden maailmanennätysajan 9,72. Kyseinen tulos oli 0,02 sekuntia parempi kuin aikaisempi ME 9,74, jota piti hallussaan hänen maanmiehensä Asafa Powell. . Ateenassa 13. heinäkuuta 2008 Bolt paransi 200 metrin ennätyksensä tulokseen 19,67.
thumb|left|Bolt poseeraa kameralle [[Suur-Lontoo|Lontoossa sijaitsevassa yleisurheiluhallissa kesällä 2009.]] Pekingin olympialaisissa 16. elokuuta 2008 Bolt voitti kultaa 100 metrillä maailmanennätyksellä 9,69. Loppukilpailu juostiin täysin tyynissä oloissa ja Bolt hiljensi vauhtiaan ja ryhtyi tuulettelemaan kesken juoksun. Vain muutaman päivän myöhemmin, 20. elokuuta, Bolt juoksi 0,9 m/s vastatuuleen miesten 200 metrin maailmanennätyksen 19,30 rikkoen Michael Johnsonin vanhan ennätyksen ja voitti kisojen toisen olympiakultansa. Viimeksi Carl Lewis Los Angelesissa 1984 onnistui voittamaan sekä 100 että 200 metrin olympiakullan. Olympiakultaa maailmanennätysajalla voittaneessa Jamaikan pikaviestijoukkueessa hän juoksi kolmannen osuuden. Myöhemmin Jamaika hylättiin, kun Boltin joukkuekaveri Nesta Carter kärysi dopingista.
Bolt on ensimmäinen miespikajuoksija sitten jamaikalaisen Don Quarrien jälkeen, joka pitää samaan aikaan hallussaan 100 ja 200 metrin maailmanennätyksiä. Quarrie piti matkojen käsiajanoton maailmanennätyksiä hallussaan 1970-luvulla.
thumb|Usain Bolt Berliinin MM-kilpailuiden 200 metrin juoksun puolivälierän lähtökiihdytyksessä. 16. elokuuta 2009, tasan vuosi Pekingin olympialaisten 100 metrin loppukilpailun jälkeen Bolt voitti Berliinin MM-kilpailuissa 100 metrin maailmanmestaruuden uudella maailmanennätysajalla 9,58 sekuntia. Toiseksi juossut Tyson Gay hävisi hänelle 13 sekunnin sadasosaa. Neljä päivää myöhemmin 200 metrin juoksun loppukilpailussa Bolt voitti maailmanmestaruuden maailmanennätysajalla 19,19 s. Näin hänestä tuli ensimmäinen mies, joka on ollut yhtäaikaisesti sekä 100 että 200 metrin juoksun hallitseva olympiavoittaja ja maailmanmestari. Pikaviestissä hän juoksi kolmannen osuuden Jamaikan voittaessa maailmanmestaruuden kilpailuennätyksellä 37,31.
Bolt kärsi tappion elokuussa 2010 Tukholmassa 100 metrin juoksussa Tyson Gaylle, ja myöhemmin hänen kerrottiin kärsivän selkävaivoista. Daegun MM-kilpailuissa 2011 Bolt oli 100 metrin alkuerissä ylivoimainen, mutta finaalissa hänet hylättiin varaslähdön vuoksi, ja hän joutui ulos kisasta. Maailmanmestaruuden otti hänen maanmiehensä Yohan Blake. 200 metrillä Bolt voitti maailmanmestaruuden kaikkien aikojen neljänneksi parhaalla ajalla 19,40.
Bolt voitti Lontoon olympialaisissa 2012 kultaa 100 metrillä olympiaennätysajalla 9,63. Hän kukisti toiseksi sijoittuneen Yohan Blaken 12 sadasosasekunnilla. 200 metrillä hän voitti niin ikään kultaa ajalla 19,32. Blake oli toinen häviten 100 metrin tapaan 12 sadasosasekuntia. Pikaviestissä Boltin ankkuroima Jamaika voitti kultaa ME-ajalla 36,84.
Bolt voitti Moskovan MM-kilpailuissa 2013 100 metrin maailmanmestaruuden ajalla 9,77. Hän kukisti hopeaa saaneen Justin Gatlinin 0,08 sekunnilla. 200 metriä hän voitti ajalla 19,66, ja hänestä tuli miehissä matkan ensimmäinen kolminkertainen maailmanmestari. 4 × 100 metrin viestissä hän juoksi ankkuriosuuden Jamaikan voittaessa kultaa ajalla 37,36. Tämä oli Boltin kymmenes MM-mitali, ja hän nousi eniten MM-mitaleja saaneeksi miesyleisurheilijaksi Carl Lewisin kanssa.
A+E
A+E on brittiläisen elektronisen musiikin tuottajatiimi Clean Banditin kappale, joka sisältää myös Kandaka Mooren sekä Nikki Cislynin esittämiä sanoja. Se julkaistiin Clean Banditin New Eyes-debyyttialbumin ensimmäisenä singlenä 7. joulukuuta 2012. Kappale saavutti Britannian singlelistan 100. sijan, mutta sai kriitikoilta ristiriitaisen vastaanoton. Kappaleen musiikkivideolla vierailee CGI Snake.
Usain Bolt
Ura
Glasgow’n Kansainyhteisön kisoissa 2014 Bolt juoksi ankkuriosuuden Jamaikan kultaa voittaneessa pikaviestijoukkueessa. Helmikuussa 2015 Bolt ilmoitti päättävänsä uransa Lontoon MM-kisoihin 2017.
Bolt voitti Pekingissä 2015 maailmanmestaruuden 100 metrillä ajalla 9,79 kukistaen Justin Gatlinin yhdellä sadasosasekunnilla. Bolt voitti kultaa myös 200 metrin juoksussa ajalla 19,55 ja 4 × 100 metrin pikaviestissä. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän voitti kolmannen peräkkäisen olympiakultansa 100 metrillä kauden parhaallaan 9,81. Bolt voitti toiseksi tulleen Justin Gatlinin 8 sadasosasekunnilla. Hän otti myös 200 metrin olympiavoiton sivuten semifinaalissa juoksemaansa kauden parastaan 19,78. Pikaviestissä hän juoksi ankkuriosuuden Jamaikan kultajoukkueessa.
A+E
Kappalelista
Digitaalinen lataus
Usain Bolt
Ura
Lontoon MM-kilpailuissa 2017 Bolt jäi 100 metrillä kolmanneksi ajalla 9,95. Kyseessä oli Boltin mukaan hänen viimeinen henkilökohtainen arvokisakilpailunsa. Hänen uransa päättyi jalkakramppiin samojen kisojen pikaviestin loppukilpailussa.
Juža
thumb|Juža. Juža on kaupunki Ivanovon alueella Venäjällä. Se sijaitsee Vazal-järven rannalla 95 kilometriä Ivanovosta kaakkoon. Kaupunki on Južan piirin keskus. Asukkaita on 14 800 henkeä (vuonna 2008).
Usain Bolt
Boltin juoksutekniikka
Pekingin olympialaisten 100 metrin loppukilpailujuoksussa Boltille on mitattu huippunopeudeksi 12,2 m/s (43,9 km/h) ja askelpituudeksi keskimäärin 2,6 metriä. Juoksussa hän otti tapansa mukaan noin 41 askelta. Hän ottaa 100 metrin kilpailun aikana noin 2–2,5 askelta vähemmän kuin monet muut huippupikajuoksijat. Boltin juoksutekniikkaan kuuluu matalahko reiden nosto, jalan eteenpäin vienti suoraviivaisesti ja ”istuva” juoksuasento, jolla saadaan lantiosta lisätehoa juoksuun. Berliinin maailmanmestaruuskisojen 100 metrin loppukilpailussa Boltin huippunopeudeksi mitattiin 12,27 m/s (44,17 km/h) 65,03 metrin kohdalla. Juostessaan 150 metriä vuonna 2009 aikaan 14,35 Bolt saavutti kaikkien aikojen suurimman keskinopeuden kokonaisella juoksumatkalla, 10,45 m/s.
Kolmanneksen Boltin lihaksistosta arvellaan koostuvan erittäin nopeista lihassoluista.
Juža
1800-luvulla Južan kylään perustettiin kutomo. Vuonna 1925 siitä tuli kaupunki. Južassa on tekstiili- ja puunjalostusteollisuutta.