cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lorentz-muunnos
Esitystapa
Kuvitellaan, että järjestelmä (havaitsija) P' liikkuu järjestelmästä P katsottuna positiivisen x-akselin suuntaan nopeudella v. Merkitään valonnopeutta kirjaimella c, aikaa kirjaimella t, ja paikkaa suorakulmaisilla koordinaateilla x,y ja z. Tällöin Lorentzin muunnoksen yhtälöt ovat
y'=y \,\!
z'=z \,\!
Lorentzin muunnoksessa aika ei ole absoluuttinen suure, eli tapahtumien välinen aika ei kaikkien havaitsijoiden mielestä ole sama. Kun järjestelmässä P kuluu t sekuntia, järjestelmässä P' on kulunut viimeisen yhtälön mukainen aika. Esimerkiksi jos järjestelmä P' liikkuu P:n suhteen nopeudella 1/2c eli noin 150 miljoonaa metriä sekunnissa ja järjestelmät olivat aluksi (hetkellä t=0) päällekkäin, niin kun järjestelmässä P on kulunut yksi sekunti (t=1s), niin (järjestelmästä P katsottuna) järjestelmässä P' on kulunut vain noin 0,87 sekuntia (t'=0,87s). "Käytännössä" tämä tarkoittaa sitä, että kun katsomme esimerkiksi nopeasti kiitävää avaruusalusta, aika näyttää siellä kuluvan hitaammin kuin meidän aikamme. Ilmiö on myös mitattu hyvin tarkoilla atomikelloilla joita on lennätetty satelliiteissa.
Myöskään tapahtumien väliset etäisyydet eivät kaikkien havaitsijoiden mielestä ole samat. Järjestelmästä P mitattuna järjestelmän P' x-akseli näyttää "painuneen kasaan". Jos järjestelmän P' mukana liikkuu esimerkiksi raketti, järjestelmässä P oleva havaitsija mittaa sen lyhyemmäksi kuin raketin kyydissä oleva havaitsija.
Lorentzin muunnosta voi verrata koordinaattijärjestelmän kiertoon. Kun kolmiulotteista euklidisen avaruuden suorakulmaista koordinaattijärjestelmää halutaan kiertää kulman a verran z-akselin ympäri, saadaan yhtälöt:
Lorentz-muunnosta voidaan kuvata helposti myös nelivektoreilla
Lorentz-muunnoksen johtaminen
Lorentz-muunnosten pohjaksi otetaan yleisin mahdollinen lineaarinen muunnos
jossa x ja t ovat objektin paikka ja aika vanhassa koordinaatistossa P, x' ja t' koordinaatit uudessa koordinaatistossa P' ja A, B, C, ja D tuntemattomia vakioita.
1. Ensiksi vaaditaan, että valon nopeus tyhjiössä on vakio c, ja riippumaton koordinaatistossa.
Objektin nopeus koordinaatistossa P on ja koordinaatistossa P'
Jos nopeus koordinaatistossa P on c, on sen oltava c myös koordinaatistossa P'
Edellä olevaa yhtälöä kutsutaan jatkossa nimellä yhtälö 1
2. Nopeus on suhteellista
P liikkuu P':n suhteen nopeudella -v P:n origo on x = 0, joka koordinaatistossa P' on
P':n origo on x' = 0, joka on P:ssä x = vt
Näistä yhtälöistä saadaan
Sijoitetaan yhtälöön 1
3. Oletetaan, että hetkellä t = 0 koordinaatistot ovat P:sta katsoen päällekkäin
Hetkellä t' = 0 koordinaatistot ovat päällekkäin P'sta katsottuna
Pituuden on näytettävä samalta molemmille koordinaatistoille silloin, kun ne ovat päällekkäin.
Tästä saadaan lopulta muunnokset
A on tässä Lorentz-kerroin,.
PCR (täsmennyssivu)
PCR voi tarkoittaa seuraavia:
Viljo
Viljo on suomalainen miehen etunimi, Vilhelm-nimen muunnelma. Samaa alkuperää ovat myös nimet Vilho ja Ville. Viljon nimipäivää vietetään 27. tammikuuta.
Nyrkkeilyn maailmanmestaruuskilpailut 1978
Vuoden 1978 nyrkkeilyn maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin 6. toukokuuta – 20. toukokuuta 1978 Belgradissa, Jugoslaviassa. Kisoissa oteltiin 11 painoluokassa.
Viljo
Viljo tuli käyttöön 1900-luvun alun kansallisromanttisella ajalla. Kalevalassa sen merkitys on 'valio, paras, oiva'.
Nyrkkeilyn maailmanmestaruuskilpailut 1978
Loppuotteluista 3–2-pistetuomioon päättyivät 54-, 60- ja 71-kiloisten ottelut. Yksimielisellä 5–0-tuomiolla kultaa voittivat 63,5-kiloisten Valeri Lvov sekä 75-kiloisten José Gómez. Raskaassa sarjassa Teófilo Stevenson uusi mestaruutensa, kun vastassa ollut Dragomir Vujkovic luovutti toisessa erässä.
Viljo
Lähteet
Guilherme
Moikoinen
Moikoinen on kaupunginosa Turussa ja sijaitsee Hirvensalon itäosassa. Moikoinen on Kukolan ohella saaren suurimpia asutuspaikkoja ja siellä onkin useita palveluita kuten päiväkoteja, kauppoja, apteekki ja kirkko. Kun monet muut Hirvensalon kaupunginosat ovat kasvaneet nopeasti 2010-luvulla rakentamisen myötä, Moikoisten tilastoalueen asukasluku on pysynyt 1 750 asukkaan tuntumassa. Vuonna 2016 Moikoisissa oli asukkaita 1 745. Väestöstä 18,9 % on alle 15-vuotiaita ja 22,8 % yli 65 vuotiaita. Suomea puhuu äidinkielenään 87,8 % väestöstä ja ruotsia 8,4 %. Muun kielisiä on 3,8 %.
Mantereen ja Hirvensalon välisen Hirvensalonsillan toinen pää on Moikoisissa.
Hotel Chelsea
Hotel Chelsea on tunnettu taiteilijoiden, muusikoiden ja kirjailijoiden asuttama hotelli New Yorkissa. Se sijaitsee 23rd Streetillä Seventh ja Eight Avenuen välissä.
Hotelli ottaa vastaan uusia vieraita mutta on pääasiallisesti tunnettu pitkäaikaisista asukkaistaan, niin aikaisemmista kuin nykyisistä. Hotelli on aina toiminut taiteellisen ja boheemin toiminnan keskuksena, ja se sisältää myös paljon entisten asukkaittensa jälkeensä jättämiä taideteoksia. Chelsea kuuluu New Yorkin kulttuuriperinnöltään tärkeisiin rakennuksiin.
Nimet marmoritaulussa
Nimet marmoritaulussa (Nimed marmortahvlil) on Elmo Nügasen ohjaama virolainen sotaelokuva, joka valmistui vuonna 2002. Elokuva perustuu Albert Kivikasin vuonna 1936 ilmestyneeseen samannimiseen romaaniin. Nimet marmoritaulussa oli valmistuessaan kaikkien aikojen kallein virolainen elokuva.
Elokuvan tapahtumat sijoittuvat Viron vapaussodan aikaan 1919.
Hotel Chelsea
Chelseassa Sex Pistols -yhtyeen basisti Sid Viciousin epäillään puukottaneen tyttöystävänsä Nancy Spungenin.
Nimet marmoritaulussa
Juoni
Rauhanomaisista puheista huolimatta Neuvosto-Venäjän armeija hyökkää Viroon, ja maan hallitus julistaa kaikkia koskevan liikekannallepanon. Köyhän perheen poika Henn Ahas empii sotaan lähtöä, sillä hän ei tiedä, seuratako veljeään punakaartilaisten puolelle vai liittyisikö koulutovereiden rinnalle hallituksen joukkoihin.
Hotel Chelsea
Hotelli pantiin myyntiin lokakuussa vuonna 2010. Omistajiin kuuluva ja sitä 50 vuotta johtanut Stanley Brad oli vielä helmikuussa vuonna 2011 halukas ostamaan hotellin, mutta hän on sittemmin luopunut ajatuksesta. Heinäkuussa vuonna 2011 hotelli suljettiin korjaustöitä varten määrittelemättömäksi ajaksi.
Nimet marmoritaulussa
Juoni
Ahas ei liity kumpaankaan, ja myöhemmin punakaartilaisten joukot vangitsevat hänet. Ahas kohtaa nuoren porvaristytön Martan. Suomalainen upseeri Sulo Kallio, joka pyrkii hallituksen joukkoihin, vapauttaa Ahasin ja Martan, ja he lähtevät pakoon. Pakomatkalla Ahasin on valittava, kenen puolella hän taistelee.
Hotel Chelsea
Hotel Chelsean tunnettuja asukkaita
thumb|250px|Hotel Chelsean julkisivua thumb|250px|Hotel Chelsean portaikkoa
Kirjailijat
Olemassaolonsa aikana Hotel Chelseassa on asunut tunnettua kirjailijoita ja runoilijoita, esimerkiksi Mark Twain, O. Henry, Dylan Thomas, Arthur C. Clarke, William S. Burroughs, Gregory Corso, Leonard Cohen, Arthur Miller, Quentin Crisp, Gore Vidal, Tennessee Williams, Allen Ginsberg, Brendan Behan, Robert Oppenheimer, Jean-Paul Sartre ja Simone de Beauvoir.
Näyttelijät ja elokuvaohjaajat
Hotellissa on ollut myös useiden elokuva-alan ihmisten koti, kuten Stanley Kubrickin, Miloš Formanin, Lillie Langtryn, Ethan Hawken, Dennis Hopperin, Uma Thurmanin ja Jane Fondan.
Muusikot
Hotellin historiaa ovat värittäneet myös monet siellä viihtyneet musiikki-ihmiset, kuten Patti Smith, Virgil Thomson, Dee Dee Ramone, Henri Chopin, John Cale, Édith Piaf, Bob Dylan, Janis Joplin, Jimi Hendrix, Sid Vicious, Jobriath, Rufus Wainwright sekä Anthony Kiedis. Vuoden 2003 huhtikuussa The Libertines -yhtyeen jäsenet Pete Doherty ja Carl Barât nauhoittivat Chelseassa alkuperäiset "Babyshambles" -sessiot.
Taidemaalarit
Hotellissa on myös esillä ja kokoelmissaan töitä useilta siellä asuneilta taiteilijoilta. Heidän joukossaan ovat muun muassa Brett Whiteley, Christo, Richard Bernstein, Robert Mapplethorpe, Frida Kahlo, Diego Rivera, Robert Crumb, Jasper Johns, Claes Oldenburg, Vali Myers ja Henri Cartier-Bresson.
Andy Warholin supertähdet
Chelsea yhdistetään usein myös Warholin supertähtiin. Heistä Chelseassa ovat asuneet ainakin Viva, Ultra Violet, Holly Woodlawn, Brigid Berlin, Andrea Feldman, Nico, Paul America, ja Edie Sedgwick, joka kerran melkein sytytti koko hotellin palamaan nukahdettuaan huoneessaan savuke kädessä.
Jacqueline Bisset
Winifred Jacqueline Fraser-Bisset (s. 13. syyskuuta 1944 Weybridge, Surrey, Englanti) on brittiläinen näyttelijä. Hän on ollut ehdolla César-palkinnon, Emmy-palkinnon ja neljän Golden Globen saajaksi. Vuonna 2014 hän sai Golden Globen sivuosasta televisiosarjassa Murtuva maailma.
Bisset syntyi Weybridgessä ja harrasti lapsuusvuosinaan balettia. Hänen äitinsä oli ranskalaistaustainen, joten tytär oppi puhumaan sujuvaa ranskaa ja opiskeli lontoolaisessa Lycée Français Charles de Gaullessa. Bissetin äiti sairastui MS-tautiin, ja vanhempiensa erottua 28 avioliittovuoden jälkeen vuonna 1968 hän muutti avuksi äitinsä luokse. Hän alkoi opiskella näyttelemistä ja mallintöitä.
Bisset on ollut kansainvälinen elokuvatähti 1960-luvulta saakka, ja hän on jatkanut uraansa menestyksellä 2000-luvulle saakka. Hän on esiintynyt muun muassa elokuvissa Bullitt (1968), Kiitorata (1970), Amerikkalainen yö (1973), Idän pikajunan arvoitus (1974), Syvyyden saalistajat (1977), Kuolema korjaa kokit (1978), Rikas ja kuuluisa (1981), Villi orkidea (1990), Kiveen kirjoitettu (1995), Paholainen kulkee mustissa (1999) ja Domino (2005).
Siviilisäädyltään Bisset on naimaton. Hänellä oli suhde venäläiseen balettitanssijaan Aleksandr Godunoviin, mutta se päättyi vuonna 1988. Godunov kuoli alkoholismin ja hepatiitin aiheuttamiin komplikaatioihin vuonna 1995.
SuomiTube
SuomiTube on termi, jolla tarkoitetaan suomalaista YouTube-kulttuuria.
Historia
8. heinäkuuta 2005 YouTubeen ladattiin tiettävästi ensimmäinen suomalainen video "Miika ja trampoliini".
Googlen mukaan vuoden 2017 suosituin suomalainen mainosvideo YouTubessa oli syksyllä 2017 tehty Elisan "Pidetään yhtä" -mainosvideo. Listauksessa huomioitiin mainosten katsomiskerrat, katsomiseen käytetty aika ja orgaanisten ja maksettujen katsomiskertojen suhde.
Tilatuimmat suomalaiset YouTube-kanavat
Lähde: Päivitetty 23.5.2023
Tilatuimmat suomenkieliset YouTube-kanavat
Lähde: Päivitetty 23.5.2023
Katsotuimmat suomalaiset YouTube-kanavat
Lähde: Päivitetty 23.5.2023
Katsotuimmat suomenkieliset YouTube-kanavat
Lähde: Päivitetty 23.5.2023
Niuserra
thumb|right|[[Brooklynin museossa oleva patsas, jota uskotaan kuvaavan Niuserran]] Niuserra eli Nyuserre Ini oli Egyptin faarao viidennen dynastian aikana, noin vuosina 2448–2422 eaa. Niuserran valtakauden alku- ja päättymisvuosia eikä yhteistä määrää ole tarkasti tiedossa, sillä Manetho väittää Niuserran hallinneen Egyptiä 44 vuotta. Torinon papyrus on pahasti vahingoittunut Niuserran kohdalla, mutta egyptologit ovat usein olettaneet hänen olleen vallassa 24 vuotta.
Syntyperä ja suku
Niuserra oli faarao Neferirkare Kakain ja kuningatar Khentkaus II:n pojista nuorempi. Hänen veljensä, Neferefre n, valtakausi jäi lyhyeksi, sillä Neferefre kuoli yllättäen. Niuserran vaimo oli Reputnebu, ja heillä oli tytär nimeltä Cha-merer-nebti.
thumb|200px|right|Nyuserre Inin ja Neferirkare Kakain pyramidit [[Abusirin pyramidit|Abusirissa]]
Liam Reddox
Liam Reddox (s. 27. tammikuuta 1986 Whitby, Ontario, Kanada) on kanadalais-brittiläinen jääkiekkoilija, joka pelaa SHL-joukkue Växjö Lakers HC:ssä. Hän toimii joukkueen kapteenina. Reddox on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä, mutta hän osaa pelata myös keskellä. Reddox on pelityyliltään kahden suunnan hyökkääjä. Elite Prospects -sivuston mukaan hän luistelee nopeasti, pelaa energisesti ja menee pienestä koostaan huolimatta ennakkoluulottomasti tilanteisiin. Reddox ei ole kuitenkaan mikään luontainen hyökkäyspään pelaaja, vaikka hän osaa tehdä kohtalaisesti pisteitä. Reddox on pelannut urallaan aiemmin 100 NHL-ottelua Edmonton Oilersissa tehopistein 6+18=24 ja keräten 34 jäähyminuuttia.
Junioriura
OHL-joukkue Peterborough Petes varasi Reddoxin neljännellä kierroksella vuonna 2002. Kaudella 2002–2003 hän pelasi joukkueessa neljä ottelua, mutta varsinainen tulokaskausi 2003–2004 toi Reddoxille 68 runkosarjaottelussa hyvät tehot 31+33=64, jotka riittivät Petesin sisäisen pistepörssin voittoon. Hänet valittiin kauden päätteeksi OHL:n tulokkaiden tähdistökentälliseen. Edmonton Oilers varasi Reddoxin neljännellä kierroksella 112. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2004.
Reddox pelasi NHL-varauksensa jälkeen vielä kaksi kautta Petesissä. Kaudella 2004–2005 hän oli tehoilla 36+46=82 joukkueen paras pistemies, OHL:n pistepörssin kymmenes sekä maalipörssin yhdeksäs Barrie Coltsin Bryan Littlen ja Ottawa 67'sin Mark Mancarin kanssa. Reddox voitti Petesin sisäisen pistepörssin myös kevään 2005 pudotuspeleissä tehoilla 3+10=13. Kaudella 2005–2006 hän voitti 45 syötöllään joukkueen sisäisen runkosarjan syöttöpörssin. Reddox toimi Petesin varakapteenina ja voitti OHL:n mestaruuden keväällä 2006.
Ammattilaisura
Kesäkuussa 2006 Reddox teki kolmivuotisen tulokassopimuksen Edmonton Oilersin kanssa. Hän pelasi ensimmäisen sopimuskautensa 2006–2007 kokonaan ECHL-joukkue Stockton Thunderissa. Toinen sopimuskausi 2007–2008 Reddoxilla kului AHL-joukkue Springfield Falconsissa, jonka kolmanneksi paras maalintekijä hän oli 16 osumallaan. Hän pelasi kauden aikana myös yhden NHL-ottelun. Reddox teki siellä debyyttinsä 7. joulukuuta 2007 St. Louis Bluesia vastaan ja sai ottelussa jääaikaa 5.55 minuuttia. Kolmannella sopimuskaudellaan 2008–2009 hän pelasi 46 NHL-ottelua tehoin 5+7=12. Reddox aloitti kautensa kuitenkin farmijoukkue Falconsissa, josta hänet nostettiin Oilersiin marraskuussa 2008. Reddox teki NHL-uransa avausmaalin heti toisessa NHL-ottelussaan 15. marraskuuta 2008 Colorado Avalanchea vastaan. Heinäkuussa 2009 hän teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen Oilersin kanssa.
Kauden 2009–2010 Reddox pelasi suurimmaksi osaksi Falconsissa. Hän pelasi Oilersissa yhdeksän ottelua tehden kaksi syöttöpistettä, kunnes marraskuussa 2008 joukkue lainasi hänet Falconsiin, jossa Reddox pelasi koko loppukauden. Elokuussa 2010 hän teki jälleen vuoden mittaisen jatkosopimuksen Oilersin kanssa. Reddox pelasi yli puolet kaudesta 2010–2011 NHL:ssä ja teki 44 runkosarjaottelussa tehot 1+9=10.
Maanpää
Maanpää on Turun kaupunginosa, joka sijaitsee samannimisellä niemellä Hirvensalon länsirannalla. Maanpäähän kuuluu myös Hirvensalon länsipuolisia saaria.
Liam Reddox
Ammattilaisura
Kaudeksi 2015–2016 Reddox nimettiin Lakersin kapteeniksi. Hän oli Mestarien liigassa joukkueen paras syöttäjä viidellä syöttöpisteellään.
Maanpää
2010-luvun alkupuolen ajan maaseutumaisen Maanpään tilastoalueen väkiluku oli noin 100.
Liam Reddox
Maajoukkueura
Reddox edusti Kanadaa alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2004, jolloin hän oli tehoilla 6+1=7 joukkueen paras pistemies ja turnauksen kolmanneksi paras maalintekijä. Reddox valittiin turnauksen tähdistökentälliseen.
Maanpää
Turun työväen pursiseuran kotisatama on Pitkäkarin saarella Maanpään edustalla ja huoltosatama sen lähellä Maanpään kärjessä.
Liam Reddox
Maajoukkueura
Reddox edusti myös Kanadan A-maajoukkuetta Deutschland Cupissa vuonna 2014.
Maanpää
Historiaa
Maanpään ja Sipsalon muodostama niemi oli 1500-luvulla erillinen saari, joka kuului hallinnollisesti eteläpuolella sijaitsevaan Satavaan. Piispa Olavi Maununpoika oli 1450-luvulla antanut Maanpään tilan kalastajalleen uudistaloksi. 1500-luvun puolivälissä Maanpää ja viereinen Jänessaari olivat muutaman vuoden läänitettyinä piispa Mikael Agricolalle. Sen jälkeen molemmat tilat olivat maanvouti Ragnald Halvardinpojan ja sitten de la Gardien suvun omistuksessa. Vuonna 1655 Maanpää oli läänitettynä Juho Kurjelle ja 1700-luvun alussa välskäri Johannes Delphendalin asuma ratsutila. 1700-luvun puolivälissä Maanpää jaettiin Länsi- ja Itätaloon, jota 1930-luvulla isännöi agronomi Karl Sonck. Nykyinen Itätalon päärakennus on hänen veljensä, arkkitehti Lars Sonckin piirtämä.
Sipsalon maatilalla Maanpään Seulussa toimi 1750-luvulta alkaen kasvitieteilijä Pehr Kalmin perustama Turun akatemian koepuutarha, jossa hän viljeli eri puolilta maailmaa saamiaan kasveja siemenistä ja juurakoista. Puutarha lakkautettiin 1772, mutta yhä alueelta löytyy Kalmin istuttamia kasveja.
Maanpään niemellä on ollut useita Frithiof Strandellin suunnittelemia jugendhuviloita 1900-luvun alusta: Villa Tallbacka, Villa Solbacka ja Villa Lindbacka Seulussa sekä yhä jäljellä oleva Villa Allila. Lisäksi Seulussa on August Heleniuksen piirtämä, vuonna 1884 rakennettu puuhuvila, jonka rakennuttaja oli peilitehtailija J. M. Westling.
Keeshond
Keeshond (saksankielisissä maissa Wolfspitz, aikaisemmin hollanninpystykorva) on keskikokoinen, Hollannista kotoisin oleva pystykorvainen koirarotu. Rodun tunnusomaisin piirre on erittäin tuuhea, kaksikerroksinen turkki. Keeshond on yksi viidestä saksanpystykorvarodusta.
Ulkonäkö
Keeshond on terhakka keskikokoinen pystykorva, jolla on pitkä kaksinkertainen turkki, pienet pystyt korvat ja kippurahäntä. Turkin väritys on harmaa eri sävyissään (musta, valkoinen, harmaa / hopea). Pää ja selkä ovat tummemmat kuin raajat, kaulus ja häntä, joiden väri on vaaleamman harmaa. Keeshondin silmiä reunustavat rodulle tyypilliset "silmälasit". Jalat ovat vankkaluustoiset ja kulmaukset kohtuulliset. Säkäkorkeus vaihtelee 43–55 cm:n välillä.
Luonne ja käyttäytyminen
Keeshond on vilkas, eloisa ja uskollinen omistajalleen. Rotu on oppivainen ja melko helppo kouluttaa. Keeshondit ovat kuitenkin luonteeltaan vilkkaita, joten nuoren koiran tapakasvatukseen tulee kiinnittää huomiota. Koiran riistavietti on heikko, joten se on oiva retkeilykaveri luonnonystävälle. Vieraisiin keeshond suhtautuu pidättyväisesti olematta kuitenkaan aggressiivinen, mikä tekee siitä hyvän ilmoittavan vahtikoiran.
Lämpimän turkkinsa vuoksi keeshond ulkoilee mielellään huonollakin säällä, mutta seurallisen luonteensa vuoksi se ei sovellu ulkokoiraksi. Keeshondit viihtyvät perheensä kanssa, kiintyvät vahvasti omistajaansa ja ovat aina valmiita osallistumaan kaikkeen toimintaan.
Hyvän koulutettavuuden ansiosta keeshond sopii hyvin seura- ja harrastuskoiraksi esimerkiksi tokoon, agilityyn, koiranäyttelyihin tai maastolajeihin. Rodusta löytyy runsaasti toko- ja agilityvalioita
thumb|left
Alkuperä
thumb|250px|Keeshond abhasialaisessa postimerkissä. Keeshond on Keski-Euroopasta lähtöisin oleva pystykorvarotu. Keeshondia on alun perin käytetty vahtikoirana Hollannin kanaalien proomuilla ja maatiloilla. Nykyisin keeshond toimii lähinnä seura- ja vahtikoirana. Keeshond sopii hyvin myös harrastuskoiraksi esimerkiksi tokoon, agilityyn ja koiranäyttelyihin. Keeshond on luonteeltaan vilkas ja eloisa. Pentuja rekisteröidään hieman yli 100 vuodessa.
Kiistanalainen alkuperämaa
Rodun nimitys on tuottanut jonkin verran ongelmia: Saksassa sitä kutsutaan nimeltä wolfspitz ja jopa FCI lukee sen saksanpystykorvan kokomuunnokseksi, vaikka sen alkuperämaa on Alankomaat. Toiset pitävät wolfspitziä erillisenä rotuna ja väittävät sen olevan keeshondin kantarotu. Esimerkiksi eurasierin sanotaan olevan samojedinkoiran, chow chow'n ja wolfspitzin, eikä keeshondin, risteytyksen tulos.
Desmond Morriksen mukaan wolfspitz on hieman keeshondia kookkaampi, noin 27–32 kg.
Turkinhoito
Keeshondin pitkä ja tuuhea turkki vaatii säännöllistä hoitoa, mutta ei ole aivan niin vaativa hoitaa kuin ensi näkemältä luulisi. Jos koiraa hoidetaan hyvin ja se saa laadukasta ruokaa ja riittävästi liikuntaa, turkki pysyy kohtuullisella vaivalla kauniina. Turkki tulee kuitenkin harjata säännöllisesti noin kerran viikossa perusteellisesti pohjaa myöten. Pentujen turkki takkuuntuu helposti, ja se pitäisikin harjata lähes päivittäin. Keeshond pestään tarvittaessa, yleensä 3–4 kertaa vuodessa.
Terveystilanne
Keeshondit ovat yleensä pitkäikäisiä ja elävät usein yli 10-vuotiaiksi. Vanhin koskaan elänyt keeshond on tiedettävästi ollut 18-vuotias.
Puolirengas
Puolirengas on abstraktiin algebraan kuuluva algebrallinen rakenne, joka muistuttaa rengasta. Toisin kuin renkaassa, puolirenkaassa alkioille ei yhteenlaskun suhteen vaadita vastalukua.
Määritelmä
Puolirengas on joukko R, joka on varustettu kahdella laskutoimituksella, binäärioperaatiolla + ja ·, eli additiivisella ja multiplikatiivisella, siten, että:
Neljättä aksioomaa ei esiinny renkaan määritelmässä, sillä se seuraa suoraan muista renkaan aksioomista. Puolirenkaan tapauksessa näin ei kuitenkaan ole, sillä additiiviselta laskutoimitukselta ei vaadita vastalukujen olemassaoloa.
Renkaan ja puolirenkaan erona on vain se, että additiivisella laskutoimituksella varustettu joukko R on vain kommutatiivinen monoidi eikä kommutatiivinen ryhmä eli Abelin ryhmä.
Kommutatiivinen puolirengas on sellainen, jossa multiplikatiivinen laskutoimitus eli kertolasku on kommutatiivinen.
Tškalovsk
thumb|125px|Tškalovskin vaakuna. Tškalovsk on kaupunki Nižni Novgorodin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Volgan muodostaman Gorkin tekojärven rannalla 95 kilometriä Nižni Novgorodista luoteeseen. Kaupunki on Tškalovskin piirin keskus. Asukkaita on 13 400 henkeä (vuonna 2005).
Metsäkalliovarpunen
Metsäkalliovarpunen (Gymnoris superciliaris) on varpusten (Passeridae) heimoon ja pensaikkovarpusten (Gymnoris) sukuun kuuluva lintulaji.
Tškalovsk
Paikalla sijainnut Vasiljova sloboda -niminen kylä mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1405. Myöhemmin siitä kehittyi huomattava kaupan ja käsityöammattien keskus. Vuonna 1883 rakennettiin valtion konepaja. Vuonna 1937 Vasiljovon taajama nimettiin Tškalovskiksi siellä syntyneen lentäjäsankari Valeri Tškalovin mukaan. Kaupunginoikeudet Tškalovsk sai vuonna 1955. Nykyään siellä on mm. telakka, konepaja ja tekstiiliteollisuutta. Kaupungissa toimii Valeri Tškaloville omistettu museo.
Metsäkalliovarpunen
Koko ja ulkonäkö
Metsäkalliovarpunen voi kasvaa noin 15 senttimetrin mittaiseksi. Laji on väritykseltään ruskea, ja selvästi tummempi kuin sukulaisensa keltakurkkuvarpunen (Gymnoris pyrgita). Vatsa on likaisen ruskeankeltainen ja kurkussa on huomaamaton keltainen täplä. Silmän yläpuolella on pitkä, selvästi näkyvä vaalean ruskeankeltainen alue. Ennen sukukypsyyttä metsäkalliovarpunen näyttää suunnilleen samalta kuin täysikasvuisena, mutta keltainen täplä kurkussa puuttuu.
Levinneisyys ja elinympäristö
Metsäkalliovarpusta tavataan laajalta alueelta Afrikan etelä- ja itäosista. Laji ei ole muuttolintu. Sen elinympäristöä ovat metsät, savannit ja pensasarot. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN luokittelee metsäkalliovarpusen elinvoimaiseksi lajiksi.
Oriniemi
Oriniemi on Turun kaupunginosa, joka sijaitsee Hirvensalon lounaisosassa. Alueeseen kuuluu myös Nepon saari Hirvensalon ja Satavan välissä. 2010-luvun alkupuoliskolla metsäisen ja harvaan asutun Oriniemen tilastoalueen väkiluku oli noin 170.
Oriniemessä on partiolaisten ja muiden nuorisojärjestöjen suosima ulkoilualue majoitustiloineen.
Abdourahman Waberi
Abdourahman A. Waberi (s. 20. heinäkuuta 1965 Djibouti, Ranskan Somalimaa) on pääasiassa Ranskassa asuva kirjailija, esseisti ja runoilija.
Abdourahman Waberi on kansallisuudeltaan somali. Hän muutti vuonna 1985 Ranskaan opiskelemaan englanninkielistä kirjallisuutta ja teki väitöskirjansa somalialaisesta kirjailija Nuruddin Farahista. Waberi on kirjoittanut kirjallisuusarvosteluja Le Monde Diplomatique -lehdelle. Hän on ollut jäsenenä saksalaisen Lettre Ulysses Award -palkinnon tuomaristossa vuosina 2003 ja 2004. Hänen teoksiaan ovat julkaisseet kustannusyhtiöt Editions Le Serpent à plumes, Gallimard ja JC Lattès.
Talvikauden 2006–2007 Waberi asui Berliinissä DAAD:n vieraana. Hän on parhaillaan Donald and Susan Newhouse Center Humanities -stipendiaattina Wellesley Collegessa Yhdysvalloissa. Hänen teoksiaan on käännetty yli kymmenelle kielelle. Vuonna 2007 Waberi osallistui Stock Exchange of Visions -hankkeeseen.
Chowlan–Mordellin lause
Matematiikassa syklotominen yksikkö on muotoa (ζn−1)/(ζ−1) olevan algebrallisen lukukunnan yksikkö, missä ζ on ykkösenjuuri tai yleisemmin yksikkö, joka voidaan kirjoittaa näiden ja ykkösenjuuren tulona.
Syklotomiset yksiköt muodostavas syklotomiselle kunnalle aliryhmän, jonka indeksi yksikköryhmässä on äärellinen Dirichlet'n yksikkölauseen perusteella. Alkulukupotenssin tapauksessa tämän indeksin konduktori on yksi.
Vihnesukapää
Vihnesukapää (Cynosurus echinatus) on heinäkasvien (Poaceae) heimoon ja sukapäiden (Cynosurus) sukuun kuuluva yksivuotinen kasvilaji.
Vihnesukapään varret kasvavat joko yksittäin tai kimppuina ja ne voivat kasvaa 9–70 senttimetriä korkeiksi. Lehtilavat ovat 3–13,5 cm, joskus jopa 23 cm pitkiä ja 0,25–1,4 cm leveitä. Lehtien kielekkeet ovat 2,5–5 mm, joskus jopa 10 mm pitkiä. Vihnesukapään kukintona on tavallisesti 1–4 cm, mutta enintään 8 cm pitkä ja 0,7–2 cm leveä röyhy. Tähkylät ovat 7–14 mm pitkiä. Steriileissä tähkylöissä on 6–18 martoa kukkaa, niiden kaleet ja helpeet ovat samankaltaisia ja niissä on enintään 8 mm pitkät vihneet. Fertiileissä tähkylöissä on 1–5 kukkaa ja niiden kaleet ja helpeet ovat keskenään erinäköisiä. Kaleet ovat 5,5–12 mm pitkiä ja 0,4–0,9 mm leveitä, kapeansuikeita, yksisuonisia ja odallisia; odat ovat 0,5–2,2 mm pitkiä. Helpeet ovat 4–7 mm pitkiä ja vihneellisiä; vihneet ovat 5–18 mm, joskus jopa 25 mm pitkiä.
Lahjapaperi
Lahjapaperi on usein hieman paksumpaa paperia, johon kääritään lahjoja. Paperi voi olla kuviollista tai yksiväristä ja sileää tai karheaa. Lahjapaperia käytetään eniten yleensä juuri ennen joulua. Tämä johtuu siitä, että ihmiset usein paketoivat joululahjansa lahjapaperiin.
Lahjoja on paketoitu pisimpään Kiinassa. Siellä paperin värillä on suuri symbolinen merkitys: punainen ja pinkki ovat hyviä, valkoista ja mustaa vältetään. Yhdysvalloissa käytetään paperin ohella runsaasti erilaisia materiaaleja kuten sellofaania, foliota tai säkkikangasta. Britanniassa lahjan koristeluun käyetään paperin lisäksi materiaaleja kuten havuja ja marjoja. Suomessa lahjapaperin käyttö on perinteistä ja vaatimatonta.
Vihnesukapää
Vihnesukapäätä kasvaa luontaisena eteläisessä Euroopassa, mutta nykyisin se on kuitenkin vakiintunut myös Pohjois- ja Etelä-Amerikan sekä Australian kuivien ja avointen kasvupaikkojen kasvistoon.
Lahjapaperi
Käytettyjä lahjapapereita ei pidä laittaa paperinkeräykseen, koska ne sisältävät runsaasti painovärejä ja täyteaineita. Lahjapaperit suositellaan käytettäväksi uudelleen, ja jos ne heitetään pois, ne lajitellaan energiajätteeseen tai sekajätteen joukkoon.
Munatoti
thumb|upright|Kanelilla koristeltu munatoti. Munatoti on täyteläinen ja makea maitopohjainen juoma, joka on suosittu erityisesti Pohjois-Amerikassa talvisena juhlajuomana.
Koostumus
Viilennettynä tai kuumana tarjottavan munatotin resepti vaihtelee tekijän mukaan. Yleisiä pääaineksia ovat maito, kerma, vatkattu kananmunan keltuainen (joskus myös valkuainen) sekä sokeri. Juomaa saatetaan terästää alkoholilla, kuten viskillä, rommilla, brandyllä, portviinillä, sherryllä tai konjakilla. Alkoholiksi voidaan valita myös lämmintä olutta, jolloin mausteena käytetään tavallisesti sitruunankuorta, kanelia ja lisänä hyppysellinen suolaa. Muut yleiset ainesosat ovat mausteita kuten vanilja, muskottipähkinä, kaneli ja maustepippuri. Juoma voidaan koristella esimerkiksi suklaarouheella tai kermavaahdolla.
Jos munatotissa on paljon alkoholia, se voi helposti aiheuttaa yllättävän humalan, sillä juoman makeus ja paksuus voivat piilottaa juojalta juoman vahvuuden. Munatoti onkin toisinaan aiheuttanut juhlakansan humaltumisen ja odottamattomia järjestyshäiriöitä. Juomasta myydään myös kevyempiä versiota niille, jotka eivät pidä runsaasta rasvasta, kolesterolista, sokerista, eläintuotteista ja kaloreista.
Käyttö
Munatotia nautitaan usein juhlajuomana etenkin jouluaikaan mutta myös uutenavuotena ja kiitospäivänä Pohjois-Amerikassa. Munatoti voidaan valmistaa kotona, tai se voidaan ostaa kaupasta.
Historia
Munatotin juuret ovat Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa. Sen alkuperää ei tiedetä varmasti, mutta keskiajalla Euroopassa juotiin samantyyppistä posset-nimistä lämmintä, makeutettua, mausteista ja alkoholilla terästettyä juomaa. Syllabub-nimisessä paksussa juomassa oli kermaa, siideriä, hedelmämehua ja viiniä, ja munista valmistettuna sitä alettiin käyttää myös jälkiruokana.
Englannissa munatoti oli alun perin vain ylimpien luokkien juoma, sillä vain varakkailla oli varaa tuoreeseen maitoon, sokeriin ja mausteisiin. Yhdysvaltain siirtokunnissa maito, munat ja rommi olivat huokeampia, joten Amerikassa munatotista tuli laajempien piirien juoma 1800-lukuun mennessä. Ajan myötä bourbon nousi rommin vaihtoehdoksi.
Munatotin kaltaisia eurooppalaisia juomia tai jälkiruokia ovat hollantilainen advocaat, saksalainen Eierpunsch, itäeurooppalainen kogel mogel ja italialainen zabaione.
Haapalehto
Haapalehto on Oulun kaupunginosa Oulujoen pohjoispuolella noin viisi kilometriä keskustasta itään. Haapalehdossa asuu noin 2 500 asukasta. Kaupunginosa on rakennettu pääosin 1970-luvulla. Alueella on lähinnä omakoti- ja rivitaloja. Haapalehdon alueella on huoltoasema, kaksi kauppaa, grillikioski sekä päiväkoti. Lisää lähipalveluja on Myllyojan ostoskeskuksessa.
Myllyojan suuralueeseen kuuluva Haapalehto jakaantuu kahteen osa-alueeseen, Ylä-Haapalehtoon ja Ala-Haapalehtoon, jotka tunnettiin aluksi nimillä Haapalehto I ja Haapalehto II.
Ylä-Haapalehto
Eteläisempi Ylä-Haapalehto sijaitsee lähellä Hiukkavaaran entistä kasarmialuetta. Alueen rakennuskanta on pääasiassa omakotitaloja eri vuosikymmeniltä, rivitaloyhtiöitä on lähinnä Haapalehdontien ympärillä. Ylä-Haapalehdon alue on rakennettu täyteen muutamia tontteja lukuun ottamatta.
Alueen harvoista yrityksistä kenties tunnetuin on Haapalehdontien varrella sijaitseva grillikioski Lehto-Grilli.
Ala-Haapalehto
Laaja Ala-Haapalehdon alue sijoittuu Ruosteojan, Maanmittarintien, Parkkisenkankaantien ja Vaalantien rajaamalle alueelle. Lisäksi alueeseen kuuluvat Maanmittarintietä risteävien teiden koillispäät. On tulkinnanvaraista, kuuluvatko myös Kulma-, Löyly- ja Sivutie Ala-Haapalehtoon. Alueen rakennuskanta on pääasiassa omakoti- ja rivitaloja. Alueella on kaksi päivittäistavarakauppaa. Näistä toinen on Suomen sadas Lidl-myymälä, joka avattiin 15. kesäkuuta 2006. Taitoluistelija Susanna Pöykiö on kotoisin Ala-Haapalehdosta.
Ala-Haapalehdon aluetta halkoo pitkään rossipolkuna tunnettu pyörätie. Alueella on kaksi urheilukenttää, joiden molempien vieressä on talvisin mäenlaskupaikkana käytettävä täyttömaasta muodostettu mäki.
Alueella sijaitsi 1980-luvulla myös koulu, Haapalehdon ala-aste, joka kattoi peruskoulun luokat 1 ja 2.
Joka leikkiin ryhtyy
Joka leikkiin ryhtyy (A Simple Plan) on Sam Raimin ohjaama trilleri vuodelta 1998. Tunnettu kauhukirjailija Stephen King sanoo elokuvaa 90-luvun parhaimmaksi trilleriksi. Elokuvassa on tunnettuja Hollywood-näyttelijöitä kuten Billy Bob Thornton, Bridget Fonda ja Bill Paxton. Thornton sai osastaan myös Oscar-ehdokkuudeen. Elokuva on kuvattu Delanonin lumisissa metsissä Minnesotassa.
Airbluen lento 202
Airbluen lento 202 oli Airblue-lentoyhtiön Pakistanin sisäinen reittilento Karachi-Jinnahin lentoasemalta Islamabad-Benazir Bhuttonin lentoasemalle. 28. heinäkuuta 2010 kello 9:41 lento syöksyi maahan 15 kilometrin päässä määränpäästään. Kaikki koneessa olleet 152 matkustajaa ja miehistön jäsentä saivat surmansa onnettomuudessa. Kyseessä on Pakistanin historian pahin ja A321-mallin ensimmäinen lentoturma.
Taustaa
Lento 202 oli rutiinilento välillä Karachi-Islamabad. Lentoa operoi neljä vuotta palveluksessa ollut Airbus A321-231, rekisteriltään AP-BJB. Matkustajia koneessa oli 146, joista 142 oli pakistanilaisia, kaksi yhdysvaltalaisia, yksi itävaltalainen ja yksi somalialainen. Miehistön jäsenet olivat kaikki pakistanilaisia. 61-vuotiaalla kapteenilla oli lentokokemusta 25 497 tuntia ja 37-vuotiaalla perämiehellä 1 837 tuntia.
Onnettomuuslennon kulku
Lento lähti Karachin asemalta kello 7:41 paikallista aikaa. Lento sujui ongelmitta lähestymiseen asti, lukuun ottamatta kapteenin poikkeuksellisen karkeaa kielenkäyttöä lennon aikana. Noin kello 8:50 miehistölle ilmoitettiin, että heidän tulisi laskeuta kiitotielle 12. Lennon tuli siis suorittaa visuaalinen lähestymistapa kiertäen lentoaseman päästäkseen kiitotien suuntaan. Kapteeni kuitenkin ohjeisti perämiestään toisin kuin lennonjohto oli ohjeistanut kapteenia. Kapteeni halusi kiertää lentoaseman ja kiitotien sen vasemmalta puolelta menosuuntaan nähden, mihin lennonjohto ei antanut lupaa pilvien vuoksi.
Kone aloitti laskeutumisen vakiolentokorkeudeltaan kello 8:58. Miehistö keskusteli kello yhdeksän jälkeen suuntapisteiden PBD-8 ja PBD-11 käyttämisestä, joiden reitti kulki hyvin lähellä luvatonta lentoaluetta. Kello 9:33 lento sai luvan laskeutua 1 200 metriin, ja kiertää oikealta kiitotielle 12. Miehistö vaihtoi mittarilähestymistapaan ja laski laskutelineet. Kapteeni halusi lakeutua 600 metriin, mutta perämies ilmoitti minimikorkeuden olevan 750 metriä.
Miehistön vaihtaessa autopilotin suunnistustilaan, kone alkoi kääntyä oikealle kohti luvatonta lentotilaa. Myös korkeus laski alle minikorkeuden, noin 700 metriin. Onnettomuusraportin mukaan kapteeni ilmeisesti yritti lennonjohdolta pimennossa jatkaa PBD-suuntapisteisiin perustuvaa lähestymistä kääntäessään koneen kohti ensimmäistä PBD-pistettä. Lennonjohto huomasi tämän ja ohjeisti miehistöä kääntämään vasemmalle. Kello 9:39.58 maastovaroitin alkoi hälyttää.
Kääntääkseen konetta vasemmalle, kapteeni käänsi suuntimalukemaa sen mukaisesti, mutta ei huomannut autopilotin olevan edelleen suunnistustilassa kohti PBD-pistettä. Kun kapteeni vaihtoi autopilotin jälleen suuntimalukemaan perustuvaksi, hän oli kääntänyt suuntiman säädintä liikaa ja kone alkoi kääntyä entistä enemmän oikealle. Miehistö ilmoitti näkevänsä maata. Kapteeni alkoi autopilotin avulla nostaa konetta 1 100 metriin.
Kello 9:40.40 autopilotti kytkettiin pois päältä. Kapteeni alkoi kääntää konetta vasemmalle ja laskea nokkaa. Paniikissa kapteeni sääti suuntiman väärin ja samalla laski nokkaa liikaa, minkä seurauksena kello 9:41.08 kone putosi Margallan kukkuloille, 15 kilometrin päähän lentoasemalta.
Onnettomuuden syy
Onnettomuuden pääsyyksi todettiin onnettomuushetkellä 61-vuotias kapteeni. Hänen toimintaansa lähestymistilanteessa todettiin epäammattimaiseksi. Erityisesti tutkinta nosti esiin hänen käyttäytymisensä perämiestään kohtaan, joka oli käytösmallien vastaista. Tämä oli pääsyy sille, miksi perämies ei puuttunut kapteenin toimintaan millään lailla. Kapteeni yritti useaan kertaan pyytää lupaa kiertää kiitoradan vasemmalta puolelta, mikä oli menettelytapojen vastaista. Hän ei myöskään ilmoittanut lennonjohdolle hänen lähestymissuunnitelmistaan PBD-pisteiden avulla, ja tutkinnan mukaan hänessä ilmeni tilanteessa ahdistusta ja hämmennystä, sekä oli selvästi eksynyt. Tutkinnan mukaan kapteeni sivuutti yhteensä 21 maastovaroittimen varoitusta, sekä neljä perämiehen pyyntöä nostaa konetta.
Nyrkkeilyn maailmanmestaruuskilpailut 1974
Vuoden 1974 nyrkkeilyn maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin 17. elokuuta – 30. elokuuta 1974 Havannassa, Kuubassa. Kisoissa oteltiin 11 painoluokassa.
Rathmines
thumb|250px|Rathmines Road Rathmines ( 'Maonasin muurilinnoitus') on esikaupunki Dublinin eteläosassa, noin kolmen kilometrin päässä kaupungin keskustasta. Se alkaa tosiasiassa Grand Canalista ja yltää etelässä Rathgariin, idässä Ranelaghiin ja lännessä Harold's Crossiin.
Vuoden 2006 väestönlaskennassa alueen väkiluku oli 36 186.
Gregor Piatigorsky
Piatigorsky sai alkeisopetuksen kotikaupungissaan Katerynoslavissa. Hän pääsi stipendin turvin Moskovan konservatorioon ja hankki lisäansioita myös kahvilamuusikkona. Venäjän vallankumouksen jälkeen hänestä tuli Bolšoi-teatterin orkesterin soolosellisti.
Piatigorsky onnistui loikkaamaan Puolaan jännittävien vaiheiden jälkeen, joissa hänen sellonsa sai luodinreikiä. Hän jatkoi opintojaan Berliinissä ja Leipzigissa ja esiintyi taas kahvilamuusikkona ansaitakseen elantonsa. Kuultuaan Piatigorskyn soittoa kahvilassa kapellimestari Wilhelm Furtwängler kuitenkin palkkasi hänet johtamiensa Berliinin filharmonikkojen sellistiksi, ja Piatigorsky pääsi näin uransa alkuun.
Piatigorsky vieraili vuonna 1929 ensi kerran Yhdysvalloissa, jossa hän esiintyi Leopold Stokowskin johtaman Philadelphia Orchestran ja Willem Mengelbergin johtaman New Yorkin filharmonikkojen kanssa. Toisen maailmansodan aikana Piatigorsky asettui Yhdysvaltoihin, jossa hän esiintyi runsaasti paitsi solistina myös kamarimuusikkona mm. Artur Rubinsteinin ja Jascha Heifetzin kanssa muodostamassaan pianotriossa sekä Vladimir Horowitzin ja Nathan Milsteinin kanssa. Hän toimi myös opettajana Curtis Institute of Musicissa Philadelphiassa. Viime vuotensa hän asui Los Angelesissa, jossa hän opetti University of Southern Californiassa.
Piatigorsky omisti kaksi Stradivarius-selloa, nimeltään "Batta" ja "Baudiot".
Aurinkopurje
Toimintaperiaate
thumb|Les Johnson pitelee käsissään aurinkopurjeen materiaalina käytettävää jäykkää, ohutta hiilikuitukalvoa. Aurinkopurjeen ideasta puhui ensimmäisenä Johannes Kepler lähes 400 vuotta sitten. Hän oli havainnut, kuinka Auringon säteily puhaltaa komeettojen pyrstöt poispäin Auringosta.
Aurinkopurjehduksessa avaruusalus levittää kevyen purjeeksi kutsutun osan, johon auringosta tai muusta lähteestä tuleva valo osuu. Purjeeseen kohdistuvan valon säteilynpaine saa aikaan työntövoiman joko niin, että valon fotonit absorboituvat purjeeseen (musta purje), tai purje heijastaa fotonit (heijastava purje). Kummassakin tapauksessa fotonien liikemäärä muuttuu, mikä aiheuttaa työntövoiman.
Jatkuva voima aiheuttaa tasaisen kiihtyvyyden, jolloin riittävän pitkän ajan kuluessa saadaan aikaan suuria nopeuden muutoksia heikollakin työntövoimalla.
Aurinkopurjeen täytyy olla satojen metrien tai jopa kilometrien levyinen. Se pitää tehdä hyvin kevyistä materiaaleista, kuten kahden mikrometrin paksuisesta metallisoidusta muovista.
Aurinkopurjeen kulkusuuntaa voidaan muuttaa kallistamalla sitä tai jopa luovimalla vastatuuleen.
Käyttötarkoitukset
Aurinkopurjeen etu rakettimoottoriin on siinä, että se ei vaadi valtavia määriä polttoainetta. Aurinkopurjeella voisi olla mahdollista tehdä sellaisia avaruuslentoja, joita raketeilla ei pystytä tekemään. Aurinkopurjeella kulkeva alus voisi tehdä meno-paluulennon Merkuriukseen tai kiertää Auringon napaa tai Maan napoja. Aurinkopurjeen avulla Aurinkokunnan laitamille voitaisiin päästä nopeammin kuin millään muulla tunnetulla teknologialla. Aurinkopurje ei kuitenkaan saa enää lisää työntövoimaa Marsin rataa kauempana Aurinkokunnassa, missä Auringon säteilyn määrä on liian pieni.
Hankkeita
thumb|Ikaroksen aurinkopurje on neliön muotoinen. Ensimmäinen avaruudessa onnistuneesti käytetty aurinkopurje oli Japanin toukokuussa 2010 Venusta kohti lähettämä Ikaros. Se avasi purjeensa kesäkuussa 2010, ja heinäkuussa raportoitiin sen alkaneen liikkua fotonitörmäysten voimalla. Ikaros saavutti Venuksen joulukuussa 2010.
Jotkin tavanomaiset satelliitit ovat käyttäneet aurinkopurjeen periaatetta kääntääkseen itseään.
Johan Penttilä
Johan ”Jussi” Penttilä (2. maaliskuuta 1891 Nurmo, Suomen suuriruhtinaskunta – 23. helmikuuta 1967 Worcester, Massachusetts, Yhdysvallat) oli suomalainen painija, joka otteli vuoden 1924 Pariisin olympialaisten vapaapainin keskisarjassa sijoittuen neljänneksi.
Johan Viktor Hildén
Johan Viktor Hildén (5. huhtikuuta 1861 Vihti – 3. helmikuuta 1903 Helsinki) oli suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies.
Ratsutilallinen Johan Viktor Hildénin vanhemmat olivat Henrik Johan Hildén ja Maria Henrika Lindstedt ja puoliso vuodesta 1885 Anna Alexandra Forsström. Hildén osti Palojärven tilan sisareltaan 1880-luvun alussa. Hän toimi Vihdissä muun muassa kunnallislautakunnan esimiehenä kuusi vuotta. Hildén oli talonpoikaissäädyssä Lohjan tuomiokunnan edustaja valtiopäivillä 1900.
Jääkärikenraalimajuri Väinö Palojärvi, pankinjohtaja Martti Palojärvi ja maanviljelysneuvos Lauri Palojärvi olivat Johan Viktor Hildénin poikia.
Messukylän lukio
Messukylän lukio (MELU) oli Tampereella vuosina 1976–2010 toiminut yleislukio, joka hoiti vuosina 1996–2010 opetusministeriön myöntämää viestinnän erityistehtävää. Messukylän lukio oli vuodesta 1996 Suomen ainoa viestinnän erityislukio ja Itä-Tampereen ainoa lukio.
thumb|300px|Messukylän lukion siipi.
Messukylän lukio syntyi vuonna 1976, kun Messukylän yhteiskoulu eriytettiin peruskoulu-uudistuksen yhteydessä Messukylän lukioksi ja Ristinarkun yläasteeksi. Messukylän yhteiskoulu oli perustettu vuonna 1959 oppikouluksi Messukylän alueen lapsille. Aloitteen teki Tampereen Messukylän Lions-klubi. Valtioneuvosto myönsi kahdeksanluokkaiselle oppikoululle luvan vuonna 1960, ja jo saman vuoden syksyllä kaksi ensimmäistä luokkaa aloittivat toimintansa.
Messukylän lukion viestintälinjalla opeteltiin taitoja tekstin, kuvan ja äänen tuottamisessa sekä julkaisemisessa. Lukion tarjoamiin noin 30 erilaiseen viestinnän kurssiin kuului viestinnän, journalismin, valokuvauksen, äänen, radiotyön, videokuvauksen ja ilmaisutaidon kursseja.
Samassa rakennuksessa Messukylän lukion kanssa toimi peruskouluopetusta tarjoava Ristinarkun koulu. Ristinarkun koulu jäi Messukylän lukion toiminnan päätyttyä alkuperäiseen koulurakennukseen, jonka on suunnitellut arkkitehti Aarne Ervi. Lukio toimi varsinaisesti rakennuksen laajennusosassa, joka oli Aarne Heinon arkkitehtitoimiston suunnittelema.
Messukylän lukion rehtoreina toimivat fil. maist. Liisa Lindroos (vt. 1960–1962), fil. kand. Jouko Punnonen (1962–1995), fil. maist. Hannu Mattila (1995–2002) ja fil. kand. Heini Mäenpää (2003–2010).
Ritzau
Ritzau, virallisesti: Ritzaus Bureau A/S, on tanskalainen uutistoimisto, joka on perustettu helmikuussa 1866. Toimiston perusti luutnantti Erik Ritzau (1839–1903). Pienestä alusta se kehittyi muutamassa vuodessa suurten ulkomaisten toimistojen esimerkin mukaan, niin että sitä käyttivät kaikki tanskalaiset lehdet. Sen yhteyteen perustettiin 1896 kirjapaino.
Saab 35 Draken
Suunnittelu ja valmistus
Suihkukonekauden alkaessa Ruotsi katsoi tarvitsevansa suihkuhävittäjän, joka kykenisi torjumaan korkealla lentävät pommikoneet ja torjumaan hävittäjät. Vaikka saatavana oli jo torjuntahävittäjiä kuten Yhdysvaltain ilmavoimien F-104 Starfighter, Saabin Draken soveltui nimenomaan Ruotsin ilmapuolustuksen tarpeisiin. Eräs esitetyistä vaatimuksista oli operointi maantiekentiltä sekä varusmiesten suorittaman tankkaamisen ja aseistamisen kestoajan rajoittaminen kymmeneen minuuttiin. Syyskuussa 1949 Ruotsin asevoimien materiaalilaitos toimitti tarjouspyynnön hävittäjä/torjuntahävittäjästä Saabille, joka aloitti suunnittelun vielä samana vuonna.
Mallit
Saab ja Ruotsin ilmavoimat allekirjoittivat elokuussa 1956 ensimmäisen hankintasopimuksen Drakeneista. Ensimmäinen esisarjan kone, joka oli samalla viides prototyyppi 35-5 varustettuna ostetulla Rolls-Royce Avon Mk.48A -moottorilla, teki ensilennon 15. helmikuuta 1958. Ostettu Avon-suihkumoottori korvattiin myöhemmin vastaavalla SFA:n RM6B-lisenssiversiolla, johon liitettiin ruotsalaisvalmisteinen typ 65 -jälkipoltin.
Saab J35A Draken
LM Ericsson ei saanut PS-03-tutkaansa valmiiksi Drakenin J35A-versioon, minkä seurauksena ensimmäisiin sarjatuotantokoneisiin asennettiin Ruotsin ilmavoimien materiaalilaitoksen (KFF) hankkimat ranskalaiset CSF Cyrano -tutkat, jotka saivat Ruotsissa mallinimen PS-02. Koneisiin asennettiin myös PN-793/A-omakonetunnistusjärjestelmä ja tähtäimenä oli alkuun S 6, joka myöhemmissä korvattiin Saabin S 6B -tähtäimellä. Aseistus käsitti neljä lämpöhakuista Rb 24 -ohjusta, joka oli ruotsalaisten käyttämä mallinimi yhdysvaltalaisesta AIM-9 Sidewinder-ilmataisteluohjuksesta. Koneisiin oli asennettu myös kaksi 30 millimetrin Aden-pikatykkiä sekä ilmasta-maahan-ammuttavia raketteja.
Koneista 25 muutettiin kaksipaikkaisiksi Saab SK35C -koulukoneiksi vuosina 1959–1960. Kaksipaikkaiset koulukoneet sijoitettiin Uppsalaan F16-lennostoon perustettuun koulutuskeskukseen, jolle luovutettiin myös joitakin simulaattoreita.
Saab J 35B Draken : (B=Bertil)
Parannettu ja takarungoltaan pidennetty versio, jossa oli ranskalaisen tulenjohtotutkan sijasta ruotsalainen PS07-tutka ja S6:sta parannettu S7-tähtäin sekä lisenssivalmisteisia Sidewinder-ohjuksia. Ensimmäiset B-mallin koneet toimitettiin vuonna 1961 F16 -lennostolle Upsalaan sekä F18 -lennostolle Tullingeen ja F10 -lennostolle Ängelholmiin. Valmistusmäärä oli 73 konetta. Tyyppi poistui palveluskäytöstä vuonna 1976. Suomen ilmavoimat vuokrasi 6 B-mallin konetta Ruotsin ilmavoimilta vuonna 1972 ja ne ostettiin vuonna 1976. Käytössä Suomessa harjoitushävittäjänä tyyppimerkinnällä J35BS Draken (S=Suomi) 1972–1995 ensin Tikkakoskella Hämeen lennostossa ja myöhemmin Lapin Lennostossa Rovaniemellä.
Saab J 35D Draken : J 35D (D=David)
Taas J 35A:ta, Sk 35C:ä ja J 35B:ä tehokkaammalla moottorilla varustettu malli. Koneita valmistettiin 92 kpl. Tyyppi oli palveluskäytössä F4 -lennostossa Östersundissa ja F21 -lennostossa Luleåssa vuoteen 1984.
Saab S 35E Draken : (S = spaning eli tiedustelu, E=Erik)
Oli kuudella kiinteällä kameralla varustettu tiedustelukone. E-mallin 60:stä koneesta 31 oli uusia ja 29 muunnettiin käytetyistä 35D-koneista. Neljän lisäsäiliön ansiosta sillä oli hävittäjiä pitempi toimintasäde. Tyyppi palveli F11 ja F21 -lennostoissa vuosina 1964–1979.
Saab J 35F Draken (F=Filip)
J 35D:stä kehitetty Drakenin viimeinen tuotantoversio, jossa oli tehokkaampi tulenjohtojärjestelmä ja monipuolisempi ohjusvarustus. tyypin ensilento tapahtui 26.6.1964. Ohjuksina voitiin käyttää Ruotsissa lisenssillä valmistettuja lämpöhakuisia HM-58 Falcon- (ruotsalaiselta merkinnältään Rb28) ja AIM-9 Sidewinder- (Rb24) sekä puoliaktiivisesti tutkan avulla hakeutuvia HM-55 Falcon (Rb27) ilmataisteluohjuksia. Tyyppiä valmistettiin 230 kpl vuosina 1965..1968. Sarja F1 käsitti 100 konetta (valm no:t 35401..35500) ja F2 -sarja 130 konetta (valm no:t 35551..35630). Tyyppi oli 1970-luvulla ja 1980-luvun alussa Ruotsin päähävittäjä. Se palveli F13, F1, F10, F3, F12 F16 ja F17 -lennostoissa (F=Flygflottij). Tyyppiä alettiin Ruotsissa poistaa palveluksesta 1980-luvulla ja viimeisenä se oli palveluskäytössä F10 -lennostossa Ängelhomissa vuoteen 1989.
Saab J 35J Draken (J=Johan)
Oli käytetyistä J 35F2-koneista modernisoitu torjuntahävittäjä. Ruotsin ilmavoimien F10 -lennoston käytössä oli tyyppiä vuodesta 1987 alkaen yhteensä 67 kpl. Koneet poistuivat käytöstä 8.12.1998.