cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Knock Nevis
Happy Giant
Sodan päätyttyä norjalainen konsortio päätti tarjota maailman suurimmalle hylylle uuden mahdollisuuden, osti sen vuonna 1989 ja hinasi Singaporeen, missä nyt Happy Giantiksi nimetty alus kunnostettiin perusteellisesti ja laskettiin uudestaan vesille kahden vuoden kuluttua vuonna 1991 nimellä Jahre Viking. Tankkerin ostaja oli norjalainen suurliikemies Jørgen Jahre.
Knock Nevis
Knock Nevis toimi vuodesta 2004 lähtien öljyn välivarastona (FSO) Persianlahdella lähellä Qataria Mærskin operoimalla Al Shaheenin öljykentällä.
Vuoden 2009 lopussa uutisoitiin, että alus on tarkoitus romuttaa Intiassa Alangin laivaromuttamolla. Sen viimeiseksi nimeksi romuttamomatkalle vaihdettiin Mont, ja lippuvaltioksi tuli Singapore. Knock Nevis romutettiin vuonna 2010.
Laivan strategiset mitat
Taulukossa on esitetty laivan kulloinenkin nimi vuosilukuineen, suurin pituus (LOA ) metreinä ja bruttovetoisuus (GT ).
Mustankorkea
Mustankorkea Oy on Jyväskylän kaupungin sekä Laukaan, Muuramen ja Toivakan kuntien omistama kunnallinen jätehuoltoyhtiö Keski-Suomessa. Yhtiön tehtävänä on vastata jätehuollon käytännön toteuttamisesta eli jätteiden keräyksestä, kuljetuksesta, vastaanotosta, käsittelystä ja hyödyntämisestä sekä jäteneuvonnasta. Mustankorkean vastuulla ovat Jyvässeudun jätehuollon palvelutehtävät, kun taas jätehuollon viranomaistehtävät kuuluvat Jyväskylän seudun jätelautakunnalle ja valvontatehtävät ympäristönsuojeluviranomaisille sekä Keski-Suomen ELY-keskukselle.
Vuonna 2020 Mustankorkea Oy:n liikevaihto oli noin 15,4 miljoonaa euroa.
Historia
Mustankorkean toimitusjohtajana on vuodesta 2011 lähtien toiminut Esko Martikainen, joka siirtyi Mustankorkean toimitusjohtajaksi Sammakkokangas Oy:stä. Aiemmin Mustankorkean toimitusjohtajana toimi Veikko Tissari.
Lakiuudistuksen vuoksi Mustankorkea päätti perustaa vuonna 2020 tytäryhtiön MKO Ympäristöpalvelut Oy:n, jonka tehtävä on vastata yritysten jätteistä. MKO Ympäristöpalvelut Oy:n toimitusjohtajana toimii Juhani Juvonen.
Mustankorkea avasi Laukaan pienjäteaseman vuonna 2021 kotitalouksille Laukaan Kataanmäellä samalle tontille Väentuvan kanssa. Neuvottelut asiasta aloitettiin Laukaan kunnan kanssa jo vuonna 2018.
Vuonna 2013 Mustankorkealle vastaanotettiin jätettä yhteensä noin 153 000 tonnia. Vastaanotetuista jätteistä yhdyskuntajätteitä oli noin 66 000 tonnia, maa- ja kiviainesjätteitä noin 20 000 tonnia, rakennusjätteitä noin 38 000 tonnia ja tuotantotoiminnan jätteitä noin 29 000 tonnia. Vuonna 2013 vastaanotettujen jätteiden (ilman maa-aineksia) hyötykäyttöaste oli 68 %.
Organisaatio
Mustankorkean omistajia ovat Jyväskylän kaupunki (80 %), Laukaan kunta (12,8 %), Muuramen kunta (5,8 %) ja Toivakan kunta (1,4 %).
Vuonna 2020 Mustankorkea Oy:ssä oli 40 työntekijää ja yhtiön toimitusjohtajana toimi Esko Martikainen. Vuonna 2020 työntekijöistä toimihenkilöitä oli 25 henkilöä ja työntekijöitä 15.
Yhtiön hallituksen puheenjohtaja aloitti vuonna 2021 Henna-Riikka Markkio Jyväskylästä. Varapuheenjohtajana toimi Pekka Pajala Jyväskylästä. Muita hallituksen jäseniä ovat Mikko Akselin (Jyväskylä), Tarmo Pekonen (Laukaa), Susanna Paananen (Muurame) ja Heidi Hakkarainen (Toivakka). Controllerina jatkoi Erja Saarivaara Jyväskylästä. Hallituksen jäsenet ovat omistajakuntiensa nimeämiä edustajia, joiden toimikausi on nelivuotinen.
Palvelut ja tuotteet
Mustankorkean jätteenkäsittelykeskuksella sijaitsevat toiminnot ovat: Jätteiden vastaanotto eli vaaka-asema, lajittelupiha, vaarallisten jätteiden vastaanotto ja välivarastointi, toimisto, pilaantuneiden maa-ainesten käsittely, loppusijoitus, hyötyjätteiden vastaanotto, varastointi ja käsittely (ulkokentät sekä terminaali), lajitteluhalli, kaatopaikkakaasun pumppausasema, kompostointilaitos, biokaasulaitos, jälkikypsytyskenttä, mullan valmistus, konehalli sekä erotuskaivolietteiden vastaanottoaltaat.
Mustankorkea vastaanottaa toukokuussa maksutta toimialueensa kotitalouksilta puutarhajätettä. Veloituksettomaan keräykseen kotitaloudet voivat viedä oksia, risuja ja haravointijätettä. Risujen ja muun haravointijätteen vieminen yleisille alueille, kuten puistoihin ja metsiin, on kiellettyä, mutta ne voi myös kompostoida omalla kiinteistöllään. Risut ja oksat haketetaan ja käytetään kompostin tukiaineena.
Syyskuisin Mustankorkea järjestää jokavuotisen vaarallisten jätteiden kiertävän keräyksen Jyväskylässä, Laukaassa, Muuramessa ja Toivakassa. Vaarallista jätettä ovat esimerkiksi kotoa löytyvät maalit, lakat, liimat, liuottimet, öljyt, voimakkaat pesuaineet sekä auton akut ja energiansäästölamput. Mustankorkea toimittaa vaaralliset jätteet jatkokäsittelyyn Fortumille, joka käsittelee ne vaarattomiksi sekä hyödyntää energiana tai loppusijoittaa vaarallisten jätteiden alueelle. Suljetulta loppusijoitusalueelta kerättävää kaatopaikkakaasua (mm. metaania, hiilidioksidia) hyödynnetään energiantuotannossa Jyväskylän Energian Keltinmäen lämpövoimalaitoksessa. Hyödynnetty energiamäärä oli vuonna 2013 jo 18 600 MWh, mikä vastaa noin 1 100 omakotitalon vuotuista lämmöntarvetta.
Mustankorkealla on kaksi omaa tuotetta: biokaasu ja multa, jota myydään sekä rekka-autokuormittain että peräkärryasiakkaille Omapihalla. Vuonna 2020 Mustankorkea myi multaa noin 70 000 tonnia. Biokaasuasemia on kaksi, Mustankorkean jätekeskuksen yhteydessä sekä Jyväskylän Seppälässä. Asemat palvelevat henkilöautoja sekä raskasta kalustoa. Vuonna 2020 biokaasua myytiin lähes 560 000 kiloa.
Marcos (jalkapalloilija)
Marcos (oik. Marcos Roberto Silveira Reis Nascimento, s. 8. elokuuta 1973 Oriente, São Paulo, Brasilia) on brasilialainen jalkapallomaalivahti, joka edusti seuratasolla koko ammattilaisuransa ajan Palmeirasia. Hän on pituudeltaan 193 senttimetriä.
Charles Laughton
Charles Laughton (1. heinäkuuta 1899 Scarborough, Englanti – 15. joulukuuta 1962 Hollywood, Kalifornia Yhdysvallat) oli englantilainen teatteri- ja elokuvanäyttelijä.
Laughton aloitti elokuvauransa 1920-luvun lopussa. Hänen uransa tunnetuimpia elokuvia ovat muun muassa Henrik VIII:n yksityiselämä (The Private Life of Henry VIII, 1933), Kapina laivalla (Mutiny on the Bounty, 1935), Alfred Hitchcockin ohjaama Jamaica Innin rannikkorosvot (Jamaica Inn, 1939), Notre Damen kellonsoittaja (The Hunchback of Notre Dame, 1939) ja Stanley Kubrickin ohjaama Spartacus (Spartacus, 1960). Elokuva Myrskyä Washingtonissa (Advise & Consent, 1962) jäi hänen viimeisekseen. Hän sai parhaan miespääosan Oscarin elokuvasta Henrik VIII:n yksityiselämä (The Private Life of Henry VIII, 1933). Hän on saanut elokuvaurastaan tähden Hollywood Walk of Famelle.
Marcos (jalkapalloilija)
Marcos on pelannut menestyksekkään uran sekä seura- että maajoukkuetasolla. Seurajoukkueessa hänen paras saavutuksensa on toistaiseksi Copa Libertadoresin voitto vuodelta 1999. Brasilian maajoukkueessa Marcos on voittanut kolme arvostetuinta maajoukkueiden kilpailua; maailmanmestaruuden Etelä-Korean ja Japanin kisoissa 2002, maanosaturnauksen (Copa América 1999) ja Maanosaliittojen cupin (2005). MM-kisoissa 2002 hän pelasi joukkueen ykkösmaalivahtina kaikki Brasilian seitsemän ottelua. Maajoukkueessa vuonna 1999 Espanjaa vastaan debytoinut Marcos pelasi 29 maaottelua. Hän ilmoitti 6. lokakuuta 2006, ettei ole enää maajoukkueen käytettävissä.
Charles Laughton
Laughtonin ainoaksi itsenäiseksi ohjaukseksi jäi film noir -elokuva Räsynukke (The Night of the Hunter, 1955).
Laughton oli naimisissa Elsa Lanchesterin kanssa vuodesta 1928 kuolemaansa asti. Lanchesterin kirjoittaman elämäkerran mukaan Laughton oli kuitenkin homoseksuaali. Heillä ei ollut lapsia. Laughtonista tuli Yhdysvaltain kansalainen vuonna 1950.
Laughtonista on käytetty usein nimitystä ”nerokas engelsmannirumilus”, sillä Laughtonin karkeat piirteet ja omistautuva tulkintatapa tekivät hänestä loistavan roiston tai vastenmielisen henkilön (malliesimerkkinä Kapina laivalla -elokuvan kapteeni Bligh) esittäjän. Erään kiitetyimmistä rooleistaan hän kuitenkin teki hyvänä miehenä elokuvassa Spartacus, jossa roistona taas esiintyi hyvien miesten rooleistaan kuuluisaksi tullut Laurence Olivier.
Guantanamo Bayn laivastotukikohta
thumb|350px|Guantánamon kaupunki ja Guantanamon laivastotukikohta thumb|350px|Guantanamo Bay satelliittikuvassa thumb|350px|Guantanamon laivastotukikohdan rajat
Guantanamo Bayn laivastotukikohta (, lyh. GTMO tai Gitmo) on 116 neliökilometrin kokoinen Yhdysvaltain laivaston tukikohta Kuuban saarella Guantánamonlahden rannikolla, lähellä Guantánamon kaupunkia.
Historia
Tukikohta perustettiin 1898 Yhdysvaltain otettua Kuuban hallintaansa sodassa Espanjaa vastaan. Yhdysvallat vuokrasi tukikohdan 1903 itsenäistyneeltä Kuuban valtiolta 2000 kultadollarilla vuodessa (nykyrahassa noin 40000 USD). Sopimus tehtiin vuoden 1903 perustuslain lisäyksen nojalla, johon Kuuban oli suostuttava miehitysjoukkojen poistamiseksi maasta. Lisäys teki Kuuban itsenäisyydestä lähinnä nimellisen ja sitä vastustettiin monissa kansannousuissa, jotka Yhdysvaltain armeija kukisti lisäyksen suomalla oikeudella.
Kuuban vallankumouksen jälkeen
250px|thumb|Guantánamon saaren ainoa ja samalla ainoa Kuuban saarella sijaitseva [[McDonald's. Lisäksi tukikohdassa on Subway-, KFC- ja Pizza Hut -ravintoloiden toimipisteet ]]
Fidel Castro nousi Kuubassa valtaan vuonna 1959 ja seuraavasta vuodesta lähtien Kuuba on kieltäytynyt vastaanottamasta maksuja. Castron mukaan sopimus on laiton. Vuoden 1969 jälkeen Kuuban hallitus on väittänyt näkemyksensä perustuvan 1969 solmittuun valtiosopimusoikeutta koskevaan Wienin yleissopimukseen, mikä muun muassa pitää pakolla tai uhalla tehtyjä sopimuksia laittomina. Sopimuksen 4. artiklassa kuitenkin todetaan, ettei sopimus ole retroaktiivinen, eikä koske kansainvälisiä sopimuksia, jotka on solmittu ennen Wienin yleissopimuksen voimaantuloa sopimukseen liittyneissä maissa.
Yhdysvalloilla ja Kuuballa on sopimus, jonka mukaan Yhdysvallat palauttaa tukikohtaan loikanneet henkilöt Kuubaan, ja Kuuba palauttaa Yhdysvalloista paenneet henkilöt, jotka ovat syyllistyneet rikoksiin tukikohdan alueella. Kuuban hallinto on katkaissut veden tukikohdasta ja pakottanut sen valmistamaan oman juomavetensä. Tukikohdassa on töissä muutama kuubalainen, jotka ylittävät tukikohdan rajan töihin mennessään, mutta Kuuba ei salli uusien työntekijöiden palkkaamista Kuubasta.
Arabialainen kalligrafia
thumb|Arabialaista kalligrafiaa fajanssilaatoilla Wazir Khan -moskeijassa [[Lahoressa, Pakistanissa, rakennettu 1634-1635.]] Arabialainen kalligrafia on arabialaisia kirjaimia käyttävien kielten, kuten arabian, kaunokirjoitustaidetta. Kalligrafiaa pidetään islamilaisessa maailmassa hyvin suuressa arvossa. Sitä sovelletaan kaikille mahdollisille pinnoille, tavallisimpien kirjoitusalustojen lisäksi myös rakennusten seinäpintoihin, tekstiileihin sekä koriste- ja tarve-esineisiin.
Merkitys
Kalligrafia on noussut etenkin arabiankielisissä maissa arvostettuun asemaan sen seurauksena, koska ihmisten piirtäminen on nähty islamissa epäjumalien palvontana. Islamilaisessa kulttuurissa kalligrafiaa pidetään kuvataiteen jaloimpana muotona, sillä se pukee Koraanissa ilmoitetun Jumalan sanan näkyvään muotoon. Koraanin käsikirjoitukset onkin aina tilattu etevimmiltä kalligrafeilta, jotta teksti saisi arvoaan vastaavan taiteellisen asun. Kalligrafia on harvoja islamilaisen taiteen muotoja, joissa taitavimmat mestarit tunnetaan nimeltä.
Tyylit
Arabialaisen kalligrafian tavoitteena on elegantti ja melodinen rytmi, joka saadaan aikaan geometrisin keinoin. Arabian kieltä on aikojen kuluessa kirjoitettu erilaisilla tyyleillä. Varhaisimmat arabialaiset kirjoitustyylit olivat jäykkä kuufalainen tyyli sekä pehmeämpi naskhi-tyyli.
Kuufalainen tyyli
thumb|Kuufalaista kirjoitusta 700- tai 800-luvulta thumb|Korkeaviivaista thuluth-kirjoitusta [[Samarkandissa]] Kuufalaista tyyliä käytettiin varhaisimmissa Koraanin käsikirjoituksissa. Kuufalaisesta on kehitetty eri muunnelmia. Kulmikas muunnelma tuli yleiseksi rakennusten pintojen kaakelikoristeluissa. Kukkakoristeista muunnelmaa käytettiin kirjojen nimilehdillä. Pystylinjoja limittäin sommitteleva tyyli taas sopi käytettäväksi laastireliefeissä.
Naskhi-tyyli
Varhaisesta naskhi-tyylistä kehitetyistä monista muunnelmista kuusi saavutti klassisen aseman:
Käyttö
thumb|Thuluth-kalligrafiaa [[Taj Mahalin ulkoseinällä.]] Arabiassa kalligrafiaa käytetään paljon islamilaisessa arkkitehtuurissa, koristelussa ja kolikoissa. Kalligrafiaa sovelletaan kaikille mahdollisille pinnoille, tavallisimpien kirjoitusalustojen lisäksi myös rakennusten seinäpintoihin, tekstiileihin sekä koriste- ja tarve-esineisiin. Rakennusornamentiikassa on yleistä kalligrafian ja arabeskin päällekkäinen kudos. Kalligrafialla voidaan korostaa Jumalan kunniaa, kantajansa loistoa tai lahjoittajansa anteliaisuutta tai tekijänsä ammattitaitoa. Tällaisessa käytössä kirjoituksen luettavuus ei ole yhtä tärkeää kuin sen taiteellinen ja symbolinen arvo. thumb|left|150px|Diwani-tyylinen, veneen muotoinen kalligrammi. Koraanissa käytetään otsikoissa eri kalligrafista tyyliä kuin tekstissä. Otsikot ovat usein suorakaiteen muotoisen paneelin sisällä, jonka taustana on arabeski. Koraanin käsikirjoitusten hallitseva väri on ollut kulta, rinnallaan sininen, punainen ja vihreä, joista sininen nousi 900-luvulla kullan rinnalle tärkeimpänä värinä. Myös mustaa tekstiä on käytetty.
Kalligrafialla muotoillut kuvat, kalligrammit, ovat tulleet suosituiksi etenkin 1400-luvulta alkaen. Arabialaisten kalligrammien tyypillisiä aiheita ovat moskeija, laiva, Nooan arkki, vesikannu ja erilaiset eläimet. Osmanisulttaaneilla oli kalligrafinen monogrammi, tughra, jonka he kirjoittivat virallisten päätösten alkuun.
Museoraitiovaunu
thumb|250px|right|Stadin Ratikoiden museoraitiovaunu Helsingissä. Museoraitiovaunu on raitiovaunu, joka on poistettu säännöllisestä linjaliikenteestä ja jota säilytetään sekä liikennöidään tarkoituksena säilyttää ja esitellä joukkoliikenteen historiaa.
Raitiovaunuliikenteen säilyttäneissä kaupungeissa museoraitiovaunuilla usein liikennöidään kaupungin raitiotieverkolla. Paikkakunnilla ja alueilla, joilta raitiovaunuliikenne on lakkautettu tai vanhojen raitiovaunujen liikennöinti on teknisten muutosten takia mahdotonta, museoraitiovaunuille on voitu rakentaa museoraitiotie. Museoraitiotie toimii usein kokeiluna, jolla selvitetään raitiovaunuliikenteen palauttamista.
Pohjoismaissa museoraitiovaunuilla liikennöidään Göteborgin, Norrköpingin ja Trondheimin normaalin liikenteen raitioteillä. Tukholmassa, Malmössä, Malmköpingissä, Bergenissä, Vinterbrossa Oslon eteläpuolella sekä Skjoldenæsholmissa Tanskassa on museoraitiotie. Useimmilla Euroopan raitioteillä on museoraitiovaunuja joilla liikennöidään tilauksesta tai säännöllisesti.
Eniten museoraitioteitä on Yhdysvalloissa, koska siellä hyvin monista kaupungeista on lakkautettu raitiotiet. Lisäksi New Orleansin ja San Franciscon raitiotieliikenne perustuu museoraitiovaunuihin, jotka hoitavat suuren osan liikenteestä.
Jaime Hernandez
thumb|Jaime Hernandez Jaime Hernandez (s. 1959) on sarjakuvataiteilija. Hän on piirtänyt veljiensä Gilbertin ja Marion kanssa Rakkautta ja Raketteja -sarjakuvaa (Love and Rockets). Tunnetuimmat hänen luomansa hahmot ovat nuoret meksikolais-amerikkalaiset naiset Margarita "Maggie" Luisa Chascarrillo ja Esperanza "Hopey" Leticia Glass, jotka esiintyvät Locas-jatkokertomuksessa.
Francesco Antonioli
Francesco Antonioli (s. 14. syyskuuta 1969 Monza, Italia) on italialainen jalkapallomaalivahti, joka pelasi useissa kotimaansa seuroissa, viimeksi Cesenassa vuosina 2009–2012.
Ura
Antonioli aloitti jalkapallouransa Milanin junioreissa 1980-luvulla. Hänet kuitenkin lainattiin Serie C1:n Monzaan hakemaan kokemusta aikuisten tasolta. Vuonna 1988 hänen lainasopimuksensa päätyttyä Antonioli vietti kaksi kautta Milanin edustusjoukkueessa pelaamatta kuitenkaan otteluakaan Serie A:ssa. Hän oli hetkellisesti lainalla Cesenassa, mutta siirtyi marraskuussa Serie B:ssä pelanneen Modenan riveihin. Antonioli pelasi vakuuttavasti 30 ottelua ja siirtyi takaisin Milaniin vuosiksi 1991–1994, joiden aikana hän pelasi yhteensä 13 liigaottelua. Ensiesiintymisensä pääsarjassa Antonioli teki vuoden 1992 huhtikuussa Interiä vastaan pelatussa, 1-0 voittoon päättyneessä ottelussa.
Milanossa vietetyn ajan jälkeen Antonioli vietti vielä yhden kauden Serie B:ssä Pisassa ennen siirtymistään takaisin liigaan, tällä kertaa Bolognaan, jossa hän pelasi kolme kokonaista kautta. Antoniolin uran parhaat vuoden olivat vasta edessä, kun hän siirtyi kesällä 1999 Romaan ja voitti uransa ensimmäisen Scudetton kaudella 2000–01. Samalla hän pääsi Italian maajoukkueen varamaalivahdiksi vuoden 2000 EM-kisoihin, joissa hän ei kuitenkaan pelannut otteluakaan. Viimeisellä Roma-kaudellaan Antonioli oli menettämässä ykkösmaalivahdin rooliaan ja siirtyi kesällä 2003 Sampdoriaan kolmeksi kaudeksi.
Kesällä 2006 Antonioli päätti siirtyä seitsemän vuoden jälkeen takaisin Bolognaan, jonka sarjataso oli vaihtunut pykälän alemmas Serie B:hen. Toisen kauden päätteeksi Bologna nousi korkeimmalle sarjatasolle, jolla Antonioli pelasi yhden kauden, kunnes hän siirtyi Serie B:ssä pelaavaan Cesenaan kaudeksi 2009–2010.
Alma mater
thumb|Alma Mater - symboli Cambridgen yliopistosta Englannista (John Legate,1600) Alma mater tarkoittaa korkeakoulua, jossa tieteilijä on suorittanut akateemisen tutkinnon. Alkujaan alma mater oli latinan termi, jota käytettiin muinaisessa Roomassa maaäiteinä pidettyihin jumalattariin. Termin käyttöönotto akateemisessa maailmassa juontaa Euroopan vanhimman, 1088 perustetun, Bolognan yliopiston mottoon "Alma mater studiorum" eli "opintojen hoitava äiti".
Tšekkiläinen tarokki
Tšekkiläinen tarokki on neljän hengen korttipeli, jota pelataan itävaltalaisella tarock-pakalla Tšekinmaassa ja Yhdysvalloissa emigranttien keskuudessa. Peli kuuluu pistetikkipeleihin, joissa voittaja ratkeaa tikeissä voitetuilla pistekorteilla. Tšekkiläistä tarokkia pelataan vaihtuvin parein tai soolona.
Kortit
Pakassa on 45 korttia, neljä ranskalaista maata ja erityinen valttimaa. Itävaltalaiseen tapaan pakka on lyhennetty ranskalaisesta tarot-pakasta.
Tarokit eli valttimaan kortit:
Padat ja Ristit:
Hertat ja Ruudut:
Korttien pistearvot:
Kortit lasketaan kolmen nipuissa ja nipun arvosta vähennetään 2 pistettä. Kahden kortin nipusta vähennetään 1 piste ja yksittäinen 1 pisteen kortti on arvoton. Voittoon tarvoitaan vähintään 36 korttipistettä.
Jako
Ensimmäinen jakaja arvotaan. Leskeen jaetaan kuusi korttia ja pelaajille kaksi kuuden kortin nippua kullekin. Jako kiertää vastapäivään kuten pelikin.
Tarjoukset
Pelaajilla on mahdollisuus tehdä tarjouksia, joiden perusteella päätetään kuka on pelinviejä. Etumies ei voi passata, vaan hänen on tehtävä ensimmäinen tarjous ja muut kolme ovat avoimia kaikille.
Etumies nostaa leskestä neljä päällimmäistä korttia ja poistaa kädestään kortteja vastaavan määrän. Pois laitetut kortit lasketaan hänen hyväkseen pelin lopussa. Kädestä ei saa poistaa viiden pisteen kortteja. Loput kaksi lesken korttia menevät kahdelle seuraavalle palaajalle, ja hekin poistavat kädestään yhden kortin.
Bonukset
Pelaajilla on mahdollisuus seitsemään eri bonukseen. Bonusten ilmoittaminen paljastaa tärkeää tietoa kädestä, mutta vastineeksi muut pelaajat maksavat bonuksen ilmoittajalle pelipisteitä välittömästi ilmoituksen jälkeen.
Bonuksia voi yhdistellä toisiinsa.
Ilmoitukset
Pelinviejällä on mahdollisuus tehdä kaksi ilmoitusta. Suorituksista saa puolet pisteistä, jos ne tehdään ilmoittamatta.
Kontrat
Pelaajat voivat sopia halutessaan kontrien eli vastatarjouksien ja ilmoitusten käytöstä. Nämä voivat moninkertaistaa pelin arvon, joten niiden käyttöä on harkittava tarkoin. Puolustava joukkue voi halutessaan kaksinkertaistaa pelin arvon kontraamalla tarjouksen tai ilmoituksen. Tämän voi kontrata uudelleen, mikä kaksinkertaistaa jo tuplatun pelin. Kolmaskin kontraus on mahdollinen. Eli pelin arvon voi kaksinkertaistaa kolmeen kertaan.
Peli
Pelinviejä ajaa ensimmäiseen tikkiin. Pelissä on maantuntopakko ja valttipakko. Pelaajan on siten pelattava ajettua maata tai valttia, jos hän ei pysty tunnustamaan maata. Jos hän ei pysty pelaamaan valttiakaan, hän voi pelata minkä tahansa kortin, mutta ei voi voittaa tikkiä.
Maksut
Maksut perustuvat ylimenopisteisiin. Jaon voittaa puoli, joka saa yli 35 pistettä. Voittaneen puolen pisteistä vähennetään 35 pistettä. Erotukseen lisätään tai se kerrotaan ilmoitukset perusteella. Tulos kerrotaan tarvittaessa tarjouksen perusteella.
Ikirouta
pienoiskuva|[[Routa|Roudan ja ikiroudan alueet pohjoisella pallonpuoliskolla. Violetti: ikirouta, sininen: maa roudassa yli 15 päivää vuodessa, oranssi: maa roudassa keskimäärin alle 15 päivää vuodessa. (NASA)]] pienoiskuva|Ikiroutaa
Ikirouta on maa-aines, joka pysyy jäätyneenä yli kaksi vuotta kerrallaan. Suurin osa ikiroudasta sijaitsee korkeilla leveyspiireillä, mutta tarpeeksi korkealla, esimerkiksi Alpeilla ikiroutaa tavataan myös keskileveysasteilla.
Suomessa saattaa olla ikiroutaa Lapin palsasoilla. Siperian ikirouta kätkee sisäänsä muun muassa mammutteja, jotka ovat säilyneet kuin pakastimessa. Maa on monesti ikiroudan alueilla roudassa ainakin kymmenien metrien syvyydessä, mutta kylmimmillä alueilla ikiroutaa voi olla tuhannen metrin syvyyteen asti, jos peruskallio ei ole esteenä. Ikirouta sulaa kesällä yleensä 50–100 cm syvyydeltä.
Käynnissä oleva ikiroudan sulaminen vapauttaa kasvihuonekaasuja ja siten kiihdyttää nykyistä ilmastonmuutosta.
Ikiroudan ilmastorajat
Ikirouta sijaitsee pääosin tundran ja subarktisen ilmaston alueella. Sen synnyn edellytys on kylmä talvi. Ikirouta on yhtenäistä, jos sitä on laajoilla alueilla ilman ikiroudattomia alueita. Epäjatkuvassa ikiroudassa maa ikiroutaantuu vain routautumisherkemmillä alueilla. Satunnaista ikiroutaa esiintyy hieman tätä lämpimämmissä, jolloin ikiroutaa on vain joissakin paikoissa. Monesti normaalia syvemmällä olevaa jäännösikiroutaa esiintyy niillä alueilla, joilla ikiroutaa oli aikana jolloin oli kylmempää kuin nyt. Maa saattaa joskus talvella jäätyä syvälle, vaikka tämä routaantuminen ei ikiroutaa olekaan. Erityisen routimisherkkiä ovat runsaasti vettä sisältävät maalajit, kuten savi.
Summittaisia ilmastollisia rajoja ikiroudalle voidaan laatia. Ikirouta on yhtenäinen, koko maa-alan kattava, kun vuoden keskilämpötila on alle −5 °C. Ikirouta on epäyhtenäistä, kun vuoden keskilämpötila on alle 0 °C.
Ikirouta ja ilmastonmuutos
Alaskankin ikiroudan arvellaan olevan parin asteen päässä sulamisesta Ikirouta on sitonut huomattavan määrän kasvihuonekaasuja, joita vapautuu paljon ilmakehään ilmaston lämmetessä kasvihuone-ilmiön takia. Kasvihuone-ilmiö voimistaa itseään, ja ilmaston lämpeneminen nopeutuu. Näin ollen ihmisen aiheuttama ilmakehän hiilidioksidimäärän kasvu on laukaissut luonnollisen kasvihuonekaasujen lähteen, joka toimi viimeksi jääkauden lopussa. Ilmastoa lämmittää ikiroudan sulamisen kaasujen lisäksi myös arktisen merijään sulaminen, joka taas kiihdyttää kasvihuonekaasujen vapautumista ilmakehästä. Näin ikiroudan sulaminen on osa ilmastonmuutoksen suurta noidankehää. Ei osata sanoa, miten suuri ikiroudan sulamisen osuus on käynnissä olevassa ilmastonmuutoksessa. Pahimmassa tapauksessa maapallo lämpenee muun muassa ikiroudasta ja meren alta vapautuvien kasvihuonekaasujen takia yhtä pahoin kuin Paleoseenin-eoseenin lopun lämpöhuipussa PETM:ssä.
Nykytiedon mukaan esimerkiksi Siperian ikirouta sisältää eri muotoihin sitoutuneita kasvihuonekaasuja. Roudan sulaessa roudasta ja sen alta vapautuu esimerkiksi metaania, typpioksiduulia ja hiilidioksidia. Metaani on 20 kertaa hiilidioksidia voimakkaampi kasvihuonekaasu, mutta hajoaa ilmakehässä muun muassa hiilidioksidiksi. Varsinkin lössipitoisessa ikiroudassa, jedomassa, on paljon hiiltä, ja sen sulamisen uskotaan tuottaneen huomattavan määrän jääkauden lopussa vapautuneesta metaanista. Ikirouta vapauttaa sulaessaan myös dityppioksidia, joka tunnetaan paremmin ilokaasuna. Typpioksiduuli N2O on hiilidioksidia 300 kertaa tehokkaampi kasvihuonekaasu, ja lisäksi kaasu syö otsonikerrosta.
Viherminttu
Viherminttu on kahden minttulajin eli harmaamintun (Mentha longifolia) ja omenamintun (Mentha rotundifolia) risteymä. Vihermintun kähärälehtistä muunnosta nimitetään kähärämintuksi (Mentha spicata var. crispa). Viherminttu voi myös risteytyä muiden minttujen kanssa. Piparminttu (Mentha × piperita) on vihermintun ja vesimintun (Mentha aquatica) risteymä.
thumb|vasen|300px|Vihermintun tunnistaminen.
Fulgencio Batista
thumb|Batistan kultainen pistooli Havannan museossa.
Fulgencio Batista y Zaldívar (16. tammikuuta 1901 Banes, Kuuba – 6. elokuuta 1973 Marbella, Espanja) oli Kuuban presidentti vuosina 1933–1944 ja 1952–1959.
Valtaannousu 1933
Batista nousi Kuuban johtajaksi, kun hän johti vuoden 1933 kersanttien kapinaa, joka korvasi Carlos Manuel de Céspedesin tilapäisen hallituksen, joka oli aikaisemmin syössyt Machadon vallasta. Ramón Grausta tehtiin presidentti ja Batistasta tuli asevoimien komentaja, joka käytti todellista valtaa presidentin takana. Grau toimi presidenttinä vain vähän yli sata päivää ennen kuin hänet korvattiin Carlos Mendietalla (11 kuukautta vallassa), sitten José Agripino Barnetilla (5 kuukautta vallassa) ja sitten Miguel Mariano Gómezilla (7 kuukautta). Viimein presidentti Federico Laredo Brú onnistui pysymään virassa joulukuusta 1936 aina lokakuuhun 1940.
Lokakuussa 1940 Batista valittiin Kuuban presidentiksi. Vuonna 1944 Batistaa estettiin lailla osallistumasta presidentinvaaliin, ja häntä seurasi jälleen Ramon Grau. Batista siirtyi vapaaehtoiseen maanpakoon Floridaan, kunnes palasi vuonna 1948 ja valittiin senaattiin.
Uusi diktaattorikausi 1952–1959
Batista järjesti 10. maaliskuuta 1952 sotilasvallankaappauksen ja syöksi vallasta vuonna 1948 valitun presidentti Carlos Prío Socarrásin nousten diktaattorin asemaan. Batista hallitsi itsevaltaisesti, vangitutti vastustajiaan ja keräsi suuren henkilökohtaisen omaisuuden. Hän oli hyvissä väleissä Yhdysvaltojen hallituksen ja myös mafian kanssa. Yhdysvaltalaiset yritykset menestyivät hyvin Kuubassa ja maasta tuli suosittu turistikohde. Talouden taantuma lisäsi 1950-luvulla kuubalaisten vastarintaa Batistaa kohtaan, koska he kokivat itsensä omassa maassaan marginalisoiduiksi Yhdysvaltojen taloudellisen vallan ja turistien takia.
Vastarinta ja kukistuminen
Yksi Batistan vastustajista oli Fidel Castro, joka oli tuloksetta yrittänyt haastaa vuoden 1952 sotilasvallankaappauksen laillisuutta oikeusteitse. Castro vangittiin, kun hän oli heinäkuussa 1953 johtanut epäonnistuneen iskun armeijan Moncadan parakeille, jolloin 60 kapinallista 135:stä sai surmansa. Castro vapautettiin yleisen armahduksen kautta toukokuussa 1955 ja hän siirtyi maanpakoon Meksikoon ja Yhdysvaltoihin. Castron paluuta Kuubaan 26. heinäkuuta -liikkeen johdossa leimasi uusi epätoivoinen taistelu, jossa vain 11 Castron miestä jäi henkiin hänen itsensä lisäksi. Selviytyneet joukot pakenivat vuorille ja aloittivat sieltä sissisodan hallitusta vastaan.
Vuoden 1958 toukokuussa Batista käynnisti massiivisen hyökkäyksen Castroa vastaan. Alivoimastaan huolimatta Castron joukot saavuttivat sarjan voittoja. Heitä auttoi suuri karkuruuden määrä Batistan taistelumoraaliltaan alhaisessa armeijassa.
Uudenvuodenaattona 31. joulukuuta 1958 Batista ilmoitti hallitukselle että hän lähtee maasta. Seuraavana päivänä klo 3:00 aamulla hän lähti lentokoneella Camp Columbiassa mukanaan 40 kannattaajansa ja perheenjäsentään. He lensivät Ciudad Trujilloon, Dominikaaniseen tasavaltaan. Toinen lentokone toi Havannasta mukanaan hallituksen ministereitä ja hallinnon virkamiehiä. Batista otti henkilökohtaisesti mukaansa noin 300 miljoonaa dollaria.
Maanpako
Kun Yhdysvallat ja Meksiko kieltäytyivät myöntämästä Batistalle turvapaikkaa, antoi Portugalin pääministeri António de Oliveira Salazar Batistalle luvan saapua maahan sillä ehdolla, ettei Batista yrittäisi paluuta takaisin Kuuban politiikkaan. Batista asettui asumaan ensin Madeiralle ja lopuksi Estoriliin. Batista kuoli sydänkohtaukseen Guadalminassa Marbellan lähellä, Espanjassa, elokuussa 1973, väitetysti kaksi päivää ennen kuin ryhmä Castron agentteja olisi toteuttanut suunnitelman hänen murhaamisekseen.
Ejbyn kalkki
pienoiskuva|Ejbyn kalkki ja Pateeni. Kalkin jalka on tehty Turussa 1480-luvulla ja malja on uusittu Tanskassa vuonna 1851. Ejbyn kalkki (tai Särkilahden kalkki) on keskiaikainen kalkki, joka kuuluu Turun tuomiokirkon kalustoon. Se on saanut nimensä tanskalaisen Ejbyn seurakunnan mukaan. Sen jalka on valmistettu Turussa vuonna 1480 ja malja on uusittu Tanskassa vuonna 1851.
Tanskalainen merirosvo, myöhempi amiraali Otto Rud ryösti kalkin muun ryöstösaaliin ohella vuonna 1509 Turkuun tekemällään ryöstöretkellä. Myöhemmin kalkki joutui Otto Rudin sisaren miehen omistaman Turebyn kartanon alaiseen Ejbyn kirkkoon. Kalkki palautettiin Turun tuomiokirkolle vuonna 1925.
Riitta Cankoçak
Riitta Cankoçak on Jyväskylässä syntynyt suomalainen kirjailija, runoilija, kääntäjä ja kuvataiteilija. Hän muutti Turkkiin vuonna 1996 ja asui Heybelin saarella Istanbulissa. Vuonna 2016 hän muutti takaisin Suomeen Turkin kiristyneen poliittisen tilanteen vuoksi. Hänen runovideonsa Hurilere Mektuplar joutui Turkissa vuonna 2014 sensuurin kohteeksi. Hän asuu tällä hetkellä Jyväskylässä. Riitta Cankoçak on naimisissa turkkilaisen ydinfyysikon Kerem Cankoçakin kanssa.
Cankoçak on julkaissut turkiksi kolme runokokoelmaa joista ensimmäinen oli vuonna 2005 ilmestynyt Göçmen Kuş (Muuttolintu). Turkiksi hän on kirjoittanut myös kaksi romaania, joista viimeisin Birinci Dünya Barış (Ensimmäinen maailmanrauha) ilmestyi vuonna 2014. Cankoçakin ensimmäinen suomenkielinen teos Vallaton maa ilmestyi vuonna 2010. Hänen viimeisin suomenkielinen teoksensa on vuonna 2019 ilmestynyt runokokoelma Ei ole turhaa. Riitta Cankoçak on kääntänyt turkiksi Suomen kansalliseepos Kalevalan, Kirsti Mäkisen Suomen lasten Kalevalan sekä Minna Canthia. Suomeksi hän on kääntänyt turkkilaista nykyrunoutta. Cankoçakille myönnettiin vuonna 2018 Kalevalaseuran Eepospalkinto.
Eino Pitkänen
Eino Pitkänen (9. tammikuuta 1904 Kuopion maalaiskunta – 11. elokuuta 1955 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti. Hänen isänsä oli Kuopiossa rakennusmestarina toiminut Antti Pitkänen, jonka suunnittelemia rakennuksia on säilynyt Kuopion seudulla. Eino Pitkänen kirjoitti ylioppilaaksi Kuopion lyseosta vuonna 1923 ja aloitti syksyllä arkkitehtuurin opinnot Teknillisessä korkeakoulussa. Opiskeluaikaisia töitä ja Pitkäsen ensimmäisiä suurempia töitä on hänen vuonna 1929 suunnittelemansa Carlsonin tavaratalo Kuopiossa. Pitkänen valmistui diplomiarkkitehdiksi huhtikuussa 1931. 1930-luku oli rakentamisessa hiljaista aikaa, mikä lienee ollut syy siihen, että Pitkänen opiskeli myös opettajaksi Rauman seminaarissa. Hän valmistui opettajaksi toukokuussa 1932 ja valittiin jo samana kesänä Kajaanin seminaariin piirustuksen, veiston ja kaunokirjallisuuden opettajaksi.
Opettajan työn ohella Eino Pitkänen osallistui suunnittelukilpailuihin, josta mainittakoon Iisalmen kirkon suunnittelukilpailu, jonka Pitkänen voitti. Samoihin aikoihin hän alkoi suunnitella ensimmäisiä rakennuksiaan Kajaanin kaupungille. 1930-luvun puolesta välistä, siihen asti kunnes hän perusti oman arkkitehtuuritoimiston vuonna 1940, Pitkänen työskenteli Kajaanin Puutavara Osakeyhtiössä suunnittelijana. Ensimmäisiä töitä lukuun ottamatta Pitkäsen töissä näkyy selvästi funktionalismin vaikutus. Eino Pitkäsen päätyö on hänen suuri vaikutuksensa Kajaanin kaupunkikuvan muuttumiseen vanhasta puutalokaupungista nykyaikaiseksi kivikaupungiksi.
Työt Kajaanissa
thumb|Kainuun Sanomien entinen toimitus ja kirjapaino. Pitkänen vietti työuransa tärkeimmät vuodet Kajaanissa. Hänen päätyönsä on se, että Kajaanin puutalokaupungista tuli nykyaikainen, moderni kivitalokaupunki. Pitkänen sai suunnitell Kajaanissa monia rakennuksia, koska suunnittelijoiden kesken ei juuri ollut kilpailua. Pitkänen suunnitteli Kajaaniin asuin-, liike- ja teollisuusrakennuksia. Myös julkiset rakennukset ovat edustettuina.
Työt Kajaanin Puutavara Osakeyhtiölle / Kajaani Oy:lle
Pitkänen suunnitteli useita Kajaanin Puutavara Osakeyhtiön (vuodesta 1945 Kajaani Oy) rakennuksia 1930–, 1940– ja 1950–luvuilla.
Asuinrakennuksia
Lisäksi lukuisia yksityistaloja eri puolilla Kajaania.
Työt Kuopiossa
thumb|upright|[[Riistaveden kirkko Kuopiossa.]] thumb|Tavaratalo Carlson Kuopiossa.
Työt Iisalmessa
thumb|upright|[[Iisalmen uusikirkko.]]
Pitkänen on suunnitellut myös Iisalmen Kauppahallin katososan eli lipan, joka rakennettiin 1930-luvulla.
Työt Oulussa
thumb|Oulun Valkealinna syyskuussa 2006.
Muut työt
Lisäksi Pitkänen on suunnitellut Konneveden kirkon korjauksen vuonna 1956 ja Pielaveden Suojalan muutos- ja laajennustyöt. Laajennusosa käsittää lautarakenteisen salin näyttämöineen. Yläkerrassa on vahtimestarin asunto ja toimistotiloja. Pitkänen on suunnitellut myös Kajaanin mieslaulajien kunniamerkin ja lipun vuonna 1937. Pitkänen on ollut myös suunnittelemassa Turun konserttitaloa yhdessä Alvar Aallon kanssa. Pitkänen on myös mahdollisesti suunnitellut vuonna 1937 valmistuneen nk. Jämäksen kasarmin Kuhmossa.
Guile
Guile on Capcomin luoma ja Akira Yasudan suunnittelema videopelihahmo Street Fighter -pelisarjassa. Hän teki ensi esiintymisensä Street Fighter II:ssa vuonna 1991. Hahmoa pidetään pelin kolmesta johtavimmista mieshahmoista heti Ryun ja Kenin jälkeen. Guile on Yhdysvaltain ilmavoimien Majuri.
Elämäkerta
Guile syntyi 23. joulukuuta 1960 Yhdysvalloissa. Hän oli Yhdysvaltain ilmavoimien luutnantti ja ystävystyi tuolloin Yliluutnantti Charlien kanssa, jota Guile pyysi opettamaan Charlien ainutlaatuista taistelutekniikkaa. Guile oppi tyylin, mutta kuumapäisyytensä vuoksi ei ollut yhtä taitava liikkeissä. Hänen piti muun muassa käyttää molempia käsiään Sonic Boomin luomisessa, kun taas Charlie kykeni luomaan hyökkäyksen yhdellä kädellä.
Street Fighter Alpha 3
Guile palasi pienen hiljaiselon jälkeen Street Fighter Alpha 3:ssa, kun Yhdysvaltain ilmavoimat lähettävät hänet etsimään Charlieta, joka on ollut pitkään kateissa erään salaisen tehtävän aikana. Guilen etsinnät johtavat hänet Interpolin etsivä Chun-Lin luokse, joka varoittaa Guilea seuraamasta Charlieta liiallisen vaarallisuuden vuoksi. Hän kuitenkin osoittaa Chun-Lille taistelutaitonsa, joka vakuuttuneena uskoo etteivät he antaisi mitään harmia tapahtua ystävälleen Charlielle. Guilen löydettyä lopulta Shadaloon tukikohdan Thaimaasta, hän löysi samalla Charlien. Samalla heidän kimppuunsa hyökkäsi Bison, joka uhoili kaksikkoa seuraamaan häntä Shadaloo tukikohdan sisälle. Sillä välin kun Chun-Li tutki toista aluetta, Guile ja Charlie ryhtyivät virittelemään räjähteitä ympäri Charlien salaisen tehtävän päämäärää; tuhota Bisonin voimakeskus Psycho Drive. Bison onnistui kuitenkin yllättämään heidät ja Charlie suostutteli Guilea pakenemaan sillä välin kun hän taistelisi Bisonia vastaan. Guile pakeni paikalta ottaen Chun-Lin mukaan juuri ennen kuin tukikohta räjähti vieden Bisonin ja Charlien mukanaan. Guile jäi muistelemaan ystävänsä menetystä.
Street Fighter II
Charlien kuoleman jälkeen Guile on pitäny M. Bisonia syyllisenä ja on sittemmin omistautunut elämänsä tehtäväkseen kostaa Bisonille Charlien kuoleman. Guile oli onnistua muiden Street Fightereiden kanssa pääsemään Bisonista eroon osallistuttuaan diktaattorin järjestämään turnaukseen, mutta Bison selvisi loppuräjähdyksestä ja joutui oikeuden eteen. Bisonin kaikki syytteet kuitenkin todettiin aiheettomiksi Bisonin lahjottua tuomarin ja valamiehistön. Vapaaksi päästyään Bison hautoi myös kostoaan muun muassa Guilea kohtaan ja järjesti tämän vuoksi toisen turnauksen.
Street Fighter IV
Guile ei kuitenkaan suostunut luovuttamaan toivoa Charlien elossa olemisesta, kun ystävänsä ruumista ei löydetty räjähdyksen jäljiltä ja lisäksi Bison selvisi onnettomuudesta. Nyt Majuriksi ylennetty Guile käskee ylempiä tahojaan jatkamaan Charlien etsimistä. Hänen komentajansa kuitenkin antaa kielteisen vastauksen etsinnöille, jonka seurauksena Guile jättää eroanomuksen. Hänen yllätykseksi anomusta ei hyväksytä ja Guile määrätään SIN organisaation tutkimukseen, jolla on väitettyjä suhteita Shadaloon kanssa. Guile on kuitenkin skeptinen sen suhteen että Shadaloo olisi toiminnassa ilman Bisonia, mutta ottaa tehtävän innokkaana vastaan. Lisäksi hän ottaa Chun-Lin parikseen tutkintaa varten, jonka kanssa Guile osallistuu uuteen turnaukseen, jota organisoi SIN. He toivovat samalla ujuttautua SIN organisaation päämajaan. Turnauksen aikana Guile kohtaa salaperäisen ranskalaisen taistelijan Abelin, joka tunnistaa Guilen Sonic Boom hyökkäyksen. Tästä Guile tulee siihen johtopäätökseen, että Abelilla on jotain tietoa Charlien kohtalosta ja alkaa saman tien painostamaan Abelia kertomaan missä hän näki Sonic Boom hyökkäyksen. Abel ei kuitenkaan suostu kertomaan tuntemattomalle henkilökohtaista asiaa, joka voisi olla Abelin mielestä vakooja. Myöhemmin SIN päämajassa Guile saa käsiinsä tärkeää tietoa organisaation aikeista, sillä välin kun Chun-Li on joutunut Vegan asettamaan ansaan. Rakennuksen itsetuholaskennan myötä Guile joutuu vielä etsimään Chun-Lin, mutta joutuu Bisonin kyborgien yllätyshyökkäyksen kohteeksi. Paikalla saapuu myös Abel joka tuhoaa kyborgit ja kertoo missä Chun-Li on. Guile onnistuu pelastamaan tajuttoman Chun-Lin ja he onnistuvat pakenemaan ajoissa, jääden lopuksi katsomaan rakennuksen räjähtämistä yhdessä Abelin kanssa.
Street Fighter II: The Animated Movie
Guile esiintyi ensi kerran elokuvassa Street Fighter II: The Animated Movie, jossa se oli yksi päähahmoista. Guile oli määrätty työskentelemään Chun-Lin kanssa napatakseen Bisonin, jonka organisaatio Shadowlaw on siepannut useita taistelulajien taitajia ja aivopessyt ne tekemään Bisonin likaiset työt. Elokuva seuraa alkuperäisen videopelin juonta, jossa Guile jahtaa Bisonia kostaakseen Charlien kuoleman. Hän lopulta pääsee tappelemaan Bisonia vastaan elokuvan loppupuolella, mutta ei mahda mitään Bisonille joka jättää Guilen kuoleman partaalle rotkon pohjalle. Guile kuitenkin selviää juuri ja juuri, kun Balrog ja E. Honda saapuvat pelastamaan hänet.
Elokuva julkaistiin Japanissa vuonna 1994 ja kaksi vuotta myöhemmin Yhdysvalloissa. Alkuperäisessä japanin kielisessä versiossa Guilen äänenä toimi Masane Tsukayama, kun taas englanniksi dubatussa veriossa hahmon äänenä toimi Kirk Thornton.
Street Fighter
thumb|200px|Jean-Claude Van Dammen esittämä Guile. Guile esiintyi ensi kerran valkokankaalla vuonna 1994 elokuvassa Street Fighter, jossa hahmoa näytteli Jean-Claude Van Damme. Guile toimi elokuvan päähahmona, jossa hänen kokonimekseen oli annettu William F. Guile. Hahmo toimi everstinä ja AN:n (elokuva versio YK:sta) joukkojen komentajana, jotka etsivät kenraali M. Bisonia. Guilen oma motivaatio löytää Bison ei ole kostaa ystävänsä Charlien kuolema, kuten videopelissä vaan lopettaa Bisonin korruptoituneen organisaation ja pelastaakseen Charlie. Guile saa apua elokuvan lopussa Ryulta ja Keniltä löytääkseen Bisonin tukikohdan, jossa hän taistelee Bisonia vastaan viimeisessä taistelussa.
Van Dammen esittämä Guile koki elokuvassa myös muutamia muutoksia alkuperäiseen versioon nähden. Muun muassa hahmolle tyypilliset piikikkäät vaaleat hiukset oli korvattu lyhyemmillä hieman tummemmalla vaaleasävyllä. Myös hahmon asu vihreä teemaisuuden sijaan oli sinertävä. Tämä johtui myös osittain YK joukkojen teemasta. Street Fighter videopeleissä Guilelle saa myös sinertävän vaihtoehtoisen asun. Lisäksi hahmon amerikkalaisuudesta huolimatta Van Dammen ranskalaisaksentti paistoi puheesta läpi. Van Damme esitti hahmoa myös vuotta myöhemmin ilmestyneessä videopelissä Street Fighter: The Movie.
Guilella oli päärooli myös ensimmäisessä yhdysvaltalaisten tekemässä animaatiosarjassa Street Fighter. Hänen tehtävänä oli koota kasaan ryhmä taistelijoita ja johtaa Street Fighters -organisaatiota kukistaakseen Bison lopullisesti. Sarja perustuu löyhästi elokuvan jälkeisiin tapahtumiin. Guilen äänenä toimi Michael Donovan.
Arvostelu ja vastaanotto
Guile oli listattu vuonna 2008 sijalle kaksi IGN-sivuston laatiman 25 parasta Street Fighter hahmoa. GameDaily sivusto puolestaan listasi Guilen sijalle kymmenen laatimassaan kautta-aikain 20 parasta Street Fighter hahmoa.
Kytökylä
Kytökylä on Haapaveden kaupungissa sijaitseva kylä. Kytökylä sijaitsee noin seitsemän kilometrin päässä Haapaveden keskustasta kaakkoon ja 20 kilometrin päässä valtatie 4:ltä. Kytökylä muodostaa noin kolmen kilometrin mittaisen nauhamaisen asutuskeskittymän Pyhäjoen pohjoispuolella. Se on muodostunut reilun kilometrin päässä joen myötäisesti kulkevalle harjanteelle. Joen eteläpuolella, mutta ilman siltayhteyttä, sijaitsee Vattukylä. Kylän halkaisee keskuskohdiltaan Pyhäjokeen laskeva Piipsanoja.
Kytökylässä sijaitsee Haapaveden lentokenttä ja Kuopion ortodoksisen seurakunnan rukoushuone eli tsasouna.
Kytökylän kylätalo on maamiesseurantalo Kopsa. Pyhäjoen varressa on kesänviettopaikka ja uimaranta Kesäranta. Kytökylän urheilukenttä sijaitsee entisen Kytökylän koulun kiinteistön yhteydessä, joka on nykyään yksityisomistuksessa.
Kytökylässä on toiminut aikoinaan kaksi koulua, joista viimeisin Kytökylän koulu lakkautettiin vuonna 2007.
Stamford Bridgen taistelu
Stamford Bridgen taistelu tai Stamfordin sillan taistelu käytiin Stamford Bridgessä Yorkshiressa 25. syyskuuta 1066 Englannin kuninkaan Harald Godwininpojan ja Norjan kuninkaan Harald Ankaran välillä. Englantilaiset voittivat taistelun, ja Harald Ankara sai surmansa.
Harald Ankara oli liittoutunut Harald Godwininpojan veljen, Northumbrian jaarli Tostigin kanssa. Kovaotteisesti hallinnut Tostig oli karkotettu Northumbriasta Flanderiin. Katkeroitunut Tostig halusi syöstä veljensä vallasta, joten hän liittoutui Harald Ankaran kanssa, joka myös tavoitteli Englannin kruunua.
Harald Ankaran kokoamassa viikinkilaivastossa oli arviolta noin 300 laivaa ja tuhansia miehiä. Harald nousi maihin Tynen suun lähellä 8. syyskuuta 1066, ja laivastoon liittyi noin 12 Tostigin laivaa. Hyökkääjät purjehtivat etelään, ryöstivät Clevelandin ja rantautuivat Ricalliin Ousejoelle lähelle Yorkia. Muutama päivä ennen Stamford Bridgen taistelua 20. syyskuuta Harald Ankara ja Tostig löivät kaksi englantilaista jaarlia Fulfordin taistelussa.
Harald Godwininpoika sai Lontooseen tiedon viikinkien ja Tostigin hyökkäyksestä. Hän kokosi armeijan ja marssi pikaisesti pohjoiseen. Sillä välin Harald Ankara oli valloittanut Yorkin.
Harald Godwininpojan armeija saapui Tadcasteriin Yorkin lähelle 24. syyskuuta maahantunkeutujien yllätykseksi. Taistelupaikaksi Harald Godwininpoika valitsi Derwentjoen itäpuolella olleen niityn, jolle johti puinen silta nimeltään Stamford Bridge.
Seuraavana päivänä englantilaiset löivät valmistautumattomat maahantunkeutujat perinpohjaisesti, ja Harald Ankara ja Tostig saivat surmansa. Joki oli taistelun jälkeen ruumiita täynnä, ja Harald Ankaran veljen Olafin johtamat pakenemaan päässeet viikinkijoukkojen rippeet mahtuivat vain 24 laivaan.
Stamford Bridgen taistelua pidetään viikinkiajan loppuna, mutta se heikensi myös Englantia hallinneita anglosakseja. Vain kolme päivää myöhemmin 28. syyskuuta Normandian herttua Vilhelm nousi maihin Etelä-Englannissa, ja Harald Godwininpojan oli marssittava takaisin väsyneen armeijansa kanssa kohdatakseen hänet. Harald kukistui 14. lokakuuta käydyssä Hastingsin taistelussa, minkä seurauksena normannit valloittivat Englannin.
Aritmetiikka
Aritmetiikka on matematiikan osa-alue, joka tutkii laskuoperaatioiden ominaisuuksia luvuille. Aritmetiikkaa kutsutaan myös laskuopiksi ja varsinkin entisissä kansakouluissa laskennoksi. Nimitys aritmetiikka tulee kreikan lukua tarkoittavasta sanasta αριθμός (arithmos).
Kuuluisa saksalainen matemaatikko Carl Friedrich Gauss nimitti lukuteoriaa ”korkeammaksi aritmetiikaksi”.
Jakob Fugger
thumb|right|250px|[[Albrecht Dürer, Jacob Fugger, noin 1519.]] Jakob Fugger (6. maaliskuuta 1459 – 30. marraskuuta 1525) oli menestynyt pankkiiri Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan Augsburgin vapaakaupungista. Hän oli Fuggerin kauppasuvun jäsen. Jakob Fugger peri liiketoiminnan isältään ja laajensi sitä Venetsian kautta Adrianmeren kauppaan. Jakob Fuggerin kuuluisin yksittäinen liiketoimi lienee ollut hänen tulevalle keisari Kaarle V:lle keisarinvaalia varten myöntämä 543 000 floriinin laina, jonka avulla Kaarle lahjoi puolelleen kaikki seitsemän valitsijamiestä.
Vähiten tunnettu lienee se noin 50 000 dukaatin eli osapuilleen 500 000 euron laina, jonka Mainzin arkkipiispa Albrekt otti ostaakseen vakanssinsa Vatikaanilta, joka oli tuolloin rakentamassa Pietarinkirkkoa ja tarvitsi erityisen paljon rahaa.
Ruostuminen
thumb|Puhkiruostunut rautaesine. thumb|Ruostuminen kemiallisesti.
Ruostumisella tarkoitetaan raudan, käytännössä useimmiten teräksen, korroosiota. Ruoste on ainetta, joka muodostuu rauta-atomien hapettuessa veden ja hapen vaikutuksesta. Se on seos rautaoksideja ja hydroksideja.
Ruosteen muodostuminen
Rautaa esiintyy luonnossa muun muassa hematiittina, joka on rautaoksidia, ja pelkistetty rauta reagoi hapen ja veden kanssa pyrkien palautumaan samaan muotoon. Näin ollen rauta ruostuu happipitoisessa vedessä ja kosteassa ilmassa. Ilmassa, jonka suhteellinen kosteus on alle 60 prosenttia, rauta ei ruostu. Täysin puhdas rautapinta pysyy pitkään muuttumattomana kosteammassakin ilmassa.
Rautaa löytyy luonnossa hematiitista rautaoksidina, ja puhdas rauta pyrkii palautumaan samaan muotoon. Ruosteen muodostuminen voidaan jakaa kolmeen osaan: rauta(II)-ionien muodostumiseen, hydroksidi-ionien muodostumiseen ja niiden molempien sekä hapen reaktioon, jossa ruoste muodostuu.
Raudan ja veden välillä tapahtuu sähkökemiallinen prosessi, jossa rauta-atomit hapettuvat rauta(II)-ioneiksi:
Hydroksidi-ionit reagoivat rauta(II)-ioneiden ja veteen liuenneen hapen kanssa muodostaen rautaoksidia:
Näin ollen ruoste on lopulta hydratoitunutta rauta(III)-oksidia. Se on vesi- ja ilmahuokoista, joten muodostunut ruostekerros ei suojaa koko rautakappaletta, joka muuttuu ajan myötä kokonaan ruosteeksi.
Katodinen suojaus
Katodinen suojaus estää raudan galvaanista korroosiota tekemällä siitä sähkökemiallisen kennon katodin. Tällöin rauta pinnoitetaan uhrimetallilla (anodilla), joka syöpyy raudan sijaan. Eri metallit asettuvat eri uhri-/suojattumetalli järjestykseen eri olosuhteissa.Sinkki, alumiini ja magnesium ovat metalleja, jotka toimivat normaalioloissa rautaan nähden anodeina ja täten kykenevät suojaamaan sitä ruostumiselta.
Sinistys
Sinistyksellä voidaan ehkäistä pienempien teräsesineiden, kuten aseiden, ruostumista. Sinistettyä terästä tulee kuitenkin huoltaa vettä hylkivällä rasvalla pinnoitteen kulumisen estämiseksi.
Suojauspinnoite
Ruosteenestoon sopii myös muu metallin ympäristöstä eristävä aine, kuten maali.