cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Roope Reini
Seuraura
Reini siirtyi kaudeksi 2021–2022 vuoden mittaisella sopimuksella Slovakian Extraligan HC Nové Zámkyyn. Hän teki siellä 15 pelaamassaan ottelussa vain kaksi syöttöpistettä ja keräsi heikon teholukeman –9, kunnes marraskuussa 2021 Reinin sopimus purettiin. Noin viikkoa myöhemmin hänen vahvistettiin siirtyvän loppukauden kattavalla sopimuksella Ruotsin kolmanneksi korkeimmalle sarjatasolle HockeyEttan-joukkue Östersunds IK:hon. Joukkueen kausi päättyi sarjanousuun HockeyAllsvenskaniin. Reini siirtyi kaudeksi 2022–2023 kuitenkin jatkamaan HockeyEttan-pelejään vuoden mittaisella sopimuksella Karlskrona HK:hon.
Maajoukkueura
Reini on pelannut yhden poikien maaottelun.
Gitanes
Gitanes on ranskalainen savukemerkki. Sen omistaa Imperial Tobacco -konserniin kuuluva ranskalais-espanjalainen Altadis. Perinteisesti suodattimettomat (vaikka nykyään suodatinversiokin löytyy) Gitanes-tupakat ovat tunnettuja voimakkuudestaan; niissä käytetään tummaa bruns-tupakkalaatua amerikkalaistyylisen blondesin sijasta.
Ram V. Sutar
Ram Vanji Sutar (s. 19. helmikuuta 1925) on intialainen kuvanveistäjä, joka tunnetaan Yhtenäisyyden patsaan suunnittelijana. Sen lisäksi hän on luonut yli 50 suurta patsasta ja saanut Intian valtiolta Padma Shrin vuonna 1999 ja Padma Bhushanin 2016. Pienempiä veistoksia Sutar on luonut yli 8000 teosta. Vuonna 2018 hänelle myönnettiin Tagoren palkinto.
Uransa alussa vuosina 1950-luvulla hän työskenteli Ajantan luolataiteen kunnostajana. Vasta vuonna 1959 hän siirtyi varsinaisesti kuvanveistäjäksi jätettyään edellisen ammattinsa viestintäministeriössä, jossa hän suunnitteli malleja. Kuvanveistäjänä hänen tunnetuimmat työnsä, yhtenäisyyden patsaan lisäksi, ovat lukuisat Mahatma Gandhia esittävät patsaat. Yksi näistä Gandhi-patsaista koristelee Intian parlamenttirakennusta. Hän on omien sanojensa mukaan luonut yli 350 Gandhia esittävää patsasta, joista ensimmäisen hän teki vuonna 1948 maharashtralaiseen kouluun. Eri puolilta maailmaa löytyvistä Gandhi-patsaista valtaosa on hänen tai Gautam Palin tekemiä.
Maailman suurimman patsaan, Yhtenäisyyden patsaan, suunnittelu alkoi vuonna 2010 kun Narendra Modi oli Gujaratin osavaltion pääministeri. Sutar halusi varmistaa, että patsas muistuttaa Vallabhbhai Patelia kasvonpiirteiltään käymällä läpi yli 2000 valokuvaa.
Gitanes
Gitanesin nimi tarkoittaa mustalaista ja sen pakkauksen kääreessä on tamburiinia soittavan mustalaisnaisen siluetti.
Gitanes on myös merkittävä kulttuuri-ikoni muun muassa ranskalaisessa elokuvassa. Suomalaisissakin elokuvissa sitä on sauhuteltu. Vuoden 2003 Raid-elokuva melkein sai esityskiellon, koska Suomessa tupakan mainostaminen on kiellettyä; Gitanesit ovat kuitenkin elokuvan juonen kannalta olennaisia, koska ne ilmentävät elokuvan hahmojen muukalaislegioonataustaa.
Myös muusikko Serge Gainsbourg tunnetaan Gitanesien ketjupolttelun kellertämistä hampaistaan. Sylvie Simmonsin kirjoittama Gainsbourg-elämäkerta saikin nimen A Fistful of Gitanes.
Korkeat tupakkaverot ovat lopettaneet Gitanesien valmistuksen Ranskassa, ja niiden myynti on lopetettu Yhdysvalloissa. Nykyään Gitanesia valmistaa vain yksi tehdas Hollannissa.
Vuodesta 1976 vuoteen 1995 Gitanes oli Ligierin Formula 1 -tallin suurin sponsori.
Nysan piirikunta
Nysan piirikunta on yksi Opolen voivodikunnan piirikunnista. Piirikunnan arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 135 948. Siihen kuuluvat yhdeksän kuntaa ovat Głuchołazy, Kamiennik, Korfantów, Łambinowice, Nysa, Otmuchów, Paczków, Pakosławice ja Skoroszyce. vasen|pienoiskuva|220px|Piirikunnan väestöpyramidi 2014. Vuoden 2019 lopussa piirikunnan asukkaista 51,4 prosenttia oli naispuolisia ja 48,6 prosenttia miespuolisia. Alle 18-vuotiaat muodostivat 15,4 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäiset 61 prosenttia ja eläkeikäiset 23,6 prosenttia väestön keski-iän ollessa 43,5 vuotta. Vuonna 2019 piirikunnassa syntyi 1 008 lasta. Nysan piirikunnan väkiluvun ennakoidaan pienenevän 96 932 asukkaaseen vuoteen 2050 mennessä.
Duty Freedom
Duty Freedom on Waltarin solistin Kärtsy Hatakan ensimmäinen sooloalbumi, joka julkaistiin vuonna 2010.
Kiilakylki
Kiilakylki (Trigonostigma heteromorpha) on pieni Kaakkois-Aasiasta kotoisin oleva, rasboroihin kuuluva särkikalalaji. Se on suosittu akvaarioharrastuksen parvikala.
Alkuperä
Luonnonvaraisia kiilakylkiä tavataan Thaimaassa, Malakan niemimaalla, Singaporessa ja Sumatralla. Laji viihtyy vesistöissä joissa on paljon kasvillisuutta. Näin ollen akvaariokin tulisi sisustaa sen mukaisesti.
Ulkonäkö ja sukupuolierot
Kiilakylki on noin 4,5 sentin pituinen. Sen tunnistaa helposti kyljessään olevasta mustasta kiilakuviosta. Sukupuolet erottaa siitä että naaraan kiilakuvion etureunan alaosa on pyöristynyt, koiraan taas terävä. Naaras on myös selvästi pulskempi kuin koiras.
Kiilakylki akvaariokalana
Kiilakylki on yksi suosituimmista akvaariokaloista, sillä se on melko halpa, helppohoitoinen ja pienen kokonsa takia vähän tilaa vaativa. Siitä on kehitetty myös sinimusta muunnos.
Ravinto
Kiilakylkiä ruokitaan hiutaleilla ja pelleteillä, mieluusti myös elävillä tai pakastetuilla hyönteisillä, sillä ne ovat luonnonvaraisten kiilakylkien pääravintoa.
Käyttäytyminen ja lisääntyminen
Kiilakylki on hyvin sävyisä kala joka sopii hyvin myös aloittelijalle. Se liikkuu luonnossa jopa satojenkin yksilöiden parvissa, joten akvaarioon tulisi hankkia vähintään 6–10 kalaa, sillä kiilakylki on ehdoton parvikala. Tällaiselle 6–10 kpl:n pikkuparvelle riittää jo 60-litrainen allas, mutta näyttävämmän kokoisen parven saa mahtumaan vasta yli 100-litraiseen akvaarioon. Kutupaikaksi sopii noin 15 litran akvaario, joka täytetään vedellä 15–20 cm:n korkeuteen. Veden tulee olla pehmeää, hapahkoa ja puhdasta sekä 25–28 asteen lämpöistä. Pohjalla voi olla puhdasta soraa tai kuturitilä ja jaavansammalta. Lisäksi olisi hyvä olla myös jokunen leveä kasvinlehti, esim. melalehtiä, jotka kiinnitetään pohjaan. Veden ilmastus ei ole tarpeen, ennen kuin poikaset lähtevät uimaan. Kutuakvaarioon pannaan vain yksi kutupari. Kutuaikana kiilakyljet kiinnittävät munansa (joita voi olla jopa 300 kappaletta) vesikasvien lehdille ja varsille. Kutupari on poistettava heti kudun jälkeen ja akvaario peitetään mädin hautumisen ajaksi. Poikaset kuoriutuvat vuorokauden kuluttua. Ne syövät aluksi planktonia ennen kuin siirtyvät hyönteisravintoon.
Vesiolot
Kiilakylki viihtyy pehmeässä ja happamassa vedessä, jonka ph:n tulisi olla alle 7. Lämpötilaltaan vesi saisi olla 25–28 astetta, kiilakylki onkin lämpimän veden kala. Viihtyy parhaiten humuspitoisessa vedessä, mutta se ei ole niin välttämätön, kuin esimerkiksi kiilakyljen kääpiömäisellä sukulaisella kääpiörasboralla. Kärsii äkillisistä veden laadun muutoksista. Viljelylaitoksissa kasvatetut yksilöt sopeutuvat paremmin, kuin suoraan luonnosta pyydetyt.
King of the Jungle
King of the Jungle on Immanuelin single vuodelta 2013.
Kappale valittiin YleX:n vuoden 2013 parhaaksi rytmibarometrikappaleeksi.
Anja Koivistoinen
Anja Koivistoinen (s. 1945 Suonenjoki ) on suomalainen poliitikko. Hän toimi Suomen Senioripuolueen puheenjohtajana vuosina 2011–2014, jolloin yhdistyksen toiminta loppui.
Selviytyjät: Borneo
Selviytyjät: Borneo on suositun yhdysvaltalaisen tosi-tv-sarja Selviytyjien ensimmäinen kausi. Sitä lähetettiin alun perin nimellä Survivor, mutta sittemmin sen virallinen nimi muutettiin Selviytyjät: Borneoksi. Ennen nimenmuutosta kausi tunnettiin virallisesti Selviytyjät: Pulau Tigana, mutta se muutettiin siksi ettei sitä sekoitettaisi sarjan kymmenenteen kauteen, Selviytyjät: Palau. Sarjaa kuvattiin 31. maaliskuuta – 20. huhtikuuta 2000. Yhdysvalloissa kausi esitettiin 31. toukokuuta – 23. elokuuta 2000. Suomessa kauden esitti Subtv syksyllä 2001. DVD-versio kaudesta julkaistiin 11. toukokuuta 2004.
Kilpailun eteneminen
Kuusitoista kilpailijaa jaettiin kahteen heimoon, joiden nimet olivat Tagi ja Pagong. Kun jäljellä oli kymmenen kilpailijaa, he yhdistyivät yhteen heimoon nimeltä Rattana. Sarjan tuotantoryhmä oli keksinyt alkuperäisten heimojen nimet, mutta yhdistyneelle heimolle kilpailijat saivat keksiä nimen itse. Sean Kennif ja Jenna Lewis keksivät nimen Rattana saarella kasvaneista rottinkipuista.
39 päivän kilpailun jälkeen finaalissa vastakkain olivat 39-vuotias yritysohjaaja Richard Hatch ja 23-vuotias jokiopas Kelly Wiglesworthin. Hatch voitti kilpailun saatuaan raadin äänistä 4-3 enemmistön. Hatchia äänesivät Greg, Sean, Susan ja Rudy.
Kilpailun jälkeen
Vuonna 2006 uutisoitiin, että Hatch ei ollut maksanut veroja kilpailun voitoistaan. Hänet tuomittiin 51 kuukauden vankeuteen. Sarjan kahdeksannen kauden eli Selviytyjät: All Starsin tuotantoryhmä pyysi Richard Hatchia, Jenna Lewisia, Rudy Boeschia, Susan Hawkia ja Collen Haskellia osallistumaan uudelleen kahdeksanteen kauteen. Haskell oli ainoa, joka kieltäytyi osallistumisesta. Hatch, Lewis, Boesch ja Hawk sijoittuivat kahdeksannella kaudella neljänneksitoista, kolmanneksi, seitsemänneksitoista ja kolmanneksitoista. Richard Hatchia ja Colleen Haskellia pyydettiin myös osallistumaan sarjan kahdententeenkymmenteneen kauteen Selviytyjät: Heroes vs. Villainsiin. Hatch oli kotiarestissa ensimmäisen kauden jälkeen tekemänsä verorikoksen takia, eikä voinut siksi osallistua. Haskell puolestaan kertoi jatkaneensa jo elämässään eteenpäin, eikä hän siksi halunnut osallistua sarjan muihin kausiin.
Lorenzo Wright
Wright voitti kultaa 4 × 100 metrin viestijuoksussa Lontoon 1948 olympialaisissa. Hän juoksi viestissä toisen osuuden, ja hänen ja Barney Ewellin välillä suoritettu ensimmäinen vaihto tuomittiin aluksi tapahtuneeksi vaihtoalueen ulkopuolella, minkä vuoksi Yhdysvallat hylättiin. Kolme päivää myöhemmin hylkäys peruttiin, kun vääräksi epäiltyä vaihtoa oli tarkasteltu filmiltä, ja Yhdysvaltain joukkue sai kultamitalinsa. Joukkueen voittoaika oli 40,6 s, josta Ison-Britannian joukkue jäi 0,7 sekunnin päähän.
Z29
Valmistus
Alus tilattiin 23. huhtikuuta 1938 Deutsche Schiff- und Maschinenbaulta Bremenistä, missä köli laskettiin 21. maaliskuuta 1940 telakkanumerolla 963. Alus laskettiin vesille vielä saman vuoden lopulla 15. lokakuuta ja valmistui 9. heinäkuuta 1941. Alus otettiin 25. kesäkuuta 1941 palvelukseen ensimmäisenä päällikkönään korvettenkapitän Curt Rechel.
Palvelus
Tammikuussa 1942 alus aloitti operatiiviset tehtävät, kun se saattoi 14.-17. tammikuuta Z4 Richard Beitzenin, Z5 Paul Jacobin ja Z8 Bruno Heinemannin kanssa operaatio Polarnachtissa taistelulaiva Tirpitzin Jadesta Trondheimiin. Palattuaan Kieliin alus siirrettiin 27. tammikuuta Brestiin, jossa se osallistui 11. helmikuuta operaatio Cerberukseen. Kun Scharnhorst osui miinaan Pohjanmerellä operaation komentaja vara-amiraali Ciliax aikoi siirtyä Z29:lle, mutta hävittäjä törmäsi vaurioituneeseen alukseen. Aluksella tapahtui myös 15 cm:n putkiräjähdys torjuttaessa ilmahyökkäystä, jolloin yksi mies sai surmansa, polttoaineen syöttö katkesi ja oikean puoleinen moottori pysähtyi. Ciliax siirtyi Hermann Schoemannille ja Z29 palasi yksin Wesermündeen.
Alus palasi 15. toukokuuta palvelukseen, jolloin se suojasi operaatio Walzerstraumissa Lützowia. Osasto saapui 20. toukokuuta Trondheimiin, mistä alus jatkoi 26. toukokuuta Bogeninlahteen Kriegsgruppe II:n mukana. Alus makasi ankkurissa, kunnes se osallistui 3. syyskuuta Karansalmen miinoitukseen. Alus suojasi 23.-24. lokakuuta Tirpitzin ja Admiral Scheerin Bogeninlahdelta Trondheimiin, mistä se jatkoi Admiral Scheerin kanssa Kööpenhaminaan. Alus palasi Altavuonoon Nürnbergin kanssa.
Uudenvuoden aattona alus osallistui Barentsinmerellä operaatio Regenbogeniin. Alus saattoi 24. tammikuuta 1943 Admiral Hipperin ja Kölnin Altavuonosta Kieliin. Hävittäjä siirrettiin Wesermündessä huollettavaksi telakalle ja huhtikuussa aluksen päällikkyyden vastaanotti korvettenkapitän Theodor von Mutius. Itämerellä suoritettujen koeajojen päätyttyä alus vapautui 22. heinäkuuta telakalta ja kohtasi Swinemündessä vastavalmistuneen Z33:n. Alukset lähtivät Pohjois-Norjaan liittyäkseen Kriegsgruppeen. Matkalla aluksen propulsiojärjestelmässä havaittiin vika, jonka korjauksen jälkeen alus suojasi korjausalus Huascarania Altavuonossa.
Syyskuun alussa Huippuvuorille tehdyn iskun aikana alukseen osui neljä rannikkotykistön kranaattia Barentsburgin edustalla. Aluksen miehistöstä sai surmansa kolme ja haavoittui kolme. Lisäksi aluksen runko vaurioitui. Joulupäivänä alus suojasi Scharnhorstia, joka upposi hyökkäyksessä liittoutuneiden saattuetta vastaan. Vuoden 1944 alussa alus oli kattiloiden huollossa, mistä palattuaan se osallistui 30. toukokuuta iskuun Altavuonosta Karhusaarelle. Alus vaurioitui 17. heinäkuuta tykkitulessa liittoutuneiden tehdessä ilmahyökkäyksen Tirpitzin tuhoamiseksi. Lokakuusta joulukuuhun alus suojasi Vardön ja Honningsvaagin evakuointeja sekä partioi Tanavuonossa, kunnes pohjoinen rintama osuus oli saatu evakuoitua.
Myöhemmin alus laski miinoja Honningsvaagiin ennen kuin lähti 23. joulukuuta Laavuonosta Wesermündeen telakalle, missä keulakannen 15 senttimetrin tykkitorni vaihdettiin kaksiputkiseksi. Lisäksi ilmatorjunta-aseistusta täydennettiin 2 cm ja Bofors 4 cm ilmatorjuntatykein. Alus ei kuitenkaan valmistunut ennen Saksan antautumista ja se poistettiin 7. toukokuuta 1945 palveluksesta.
Sodan jälkeen alus siirrettiin sotakorvauksena Yhdysvaltain laivastolle, joka ei ollut kiinnostunut siitä. Alus hinattiin 7. heinäkuuta 1946 Itämeren länsiosiin muiden hävitettävien alusten kanssa. Alus ei uponnut tuhopanosten räjähdettyä, vaan T19 joutui ampumaan kymmenen 10,5 cm kranaattia alukseen ennen uppoamista.
Pierre-Antoine Cousteau
Pierre-Antoine Cousteau (18. maaliskuuta 1906 Saint-André-de-Cubzac, Ranska – 17. joulukuuta 1958 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen äärioikeistolainen poleemikko ja toimittaja. Hän oli merentutkija Jacques-Yves Cousteaun veli.
Pierre-Antoine Cousteau jätti kommunismin 1930-luvulla ja ajautui enemmän kannattamaan antisemitismiä ja vastustamaan demokratiaa. Hän kirjoitti Coup de Patte - ja Je suis partout -lehtiin. Jälkimmäisessä hän oli lähellä Pierre Gaxottea, joka vakuutti Cousteaun fasismista. Cousteau matkusti Natsi-Saksaan vuonna 1936 natsimyönteisten Robert Brasillachin ja Georges Blondin kanssa sekä vuonna 1938 Espanjaan Brasillachin ja Maurice Bardèchen kanssa. Cousteau osallistui myös Nürnbergin puoluepäiville ja vaikuttui matkojensa aikana kansallissosialismista, vaikka myönsi, että siinä on myös puutteita.
Cousteau kutsuttiin takaisin Ranskan armeijaan vuonna 1939 ja hänet vangittiin seuraavana vuonna. Brasillach kuitenkin onnistui vapauttamaan Cousteaun, joka palasi Je suis partout -lehteen, jonka poliittiseksi johtajaksi hän nousi Brasillachin tilalle vuonna 1943. Sota-aikana hän vaikutti juutalaisten siirtämiseen keskitysleireille, toimittajana pariisilaisessa Paris-Soir-lehdessä sekä yleissihteerinä ranskalaisessa puolisotilaallisissa Milice-joukoissa.
Cousteau kuoli vuonna 1958 Pariisissa.
Jan-Axel Alanko
Jan-Axel Alanko (s. 18. joulukuuta 1982 Turku) on suomalainen koripalloilija.
Ura
Alanko aloitti koripallon Turun NMKY:n riveissä. Vuonna 2004 hän siirtyi Aura Basketin riveihin ja pelasi joukkueen kanssa SM-sarjassa. Joukkueen lopetettua toimintansa Alanko siirtyi takaisin kasvattajaseuraansa I-divisioonaan, jossa hän pelasi yhden kauden. Talven 2007 Alanko vietti Venezuelassa opiskelijavaihdossa ja pelasi paikallisessa yliopistosarjassa. Takaisin SM-sarjaan Alanko siirtyi kaudeksi 2007–2008, jolloin Korihait palkkasi hänet. Kausi meni hänen osaltaan kuitenkin pilalle loukkaantumisen takia ja Alanko siirtyi seuraavaksi kaudeksi Ura Basketin riveihin hakemaan uutta tulemista pääsarjaan. Kesällä 2009 Alanko teki seuran kanssa jatkosopimuksen.
Juhani Niskavuori
Juhani Niskavuori on kuvitteellinen henkilö Hella Wuolijoen kirjoittamassa Niskavuori-näytelmäsarjassa. Hän on sarjan keskushenkilön Loviisan aviomies, Niskavuoren perijä ja valtiopäivämies. Hahmolla on miespääosa 1880-luvulle ajoittuvassa näytelmässä Niskavuoren nuori emäntä ja sivuosa 1890–1920-luvuille ajoittuvassa näytelmässä Niskavuoren Heta.
Kuvitteellinen henkilöhistoria
Juhanin ikää ei ole kerrottu, kuten ei muidenkaan Niskavuoren hahmojen; hän on puolisen vuosikymmentä vaimoaan Loviisaa vanhempi - Loviisa puolestaan täyttää 80 vuotta 1940-luvun puolivälissä. Hänellä on yhteinen poika, Juhani, meijerska Malviina Multian kanssa. Loviisan kanssa hänellä on neljä poikaa: Fredrik, Kaarle, Matti ja Aarne sekä kaksi tytärtä: Saima ja Anna-Liisa. 1930- ja 1940-lukujen tapahtumista kertovissa Niskavuori-näytelmissä Aarne ja Juhani nousevat miespääosaan. Sisaruksia Juhanilla on kolme: Heta, Antti ja Kustaava. Lisäksi hänellä on siskopuoli, Sauna-Maija.
Juhanin suhde meijerska Malviinaan järisyttää hänen avioliittoaan, mutta ei riko sitä. Hän taipuu niskavuorelaisiin perinteisiin ja luopuu Malviinasta, mutta haluaa silti pitää tämän lähellään. Loviisa lähettää Malviinan pois Niskavuorelta. Juhani hukuttaa suruaan viinaan, mutta onnistuu lopulta kokoamaan itsensä. Juhani Niskavuori kuolee ennen Niskavuoren naiset -näytelmän tapahtumia, jotka alkavat 1930-luvun alusta. Suurtilan isännäksi ryhtyy Aarne, muut lapset suuntautuvat akateemisille urille.
James Marape
James Marape (s. 24. huhtikuuta 1971) on papuauusiguinealainen poliitikko, joka on toukokuusta 2019 alkaen toiminut maansa pääministerinä. Hän edusti aikaisemmin edellisen pääministerin Peter O'Neillin People's National Congress Party -puoluetta, mutta erosi siitä vuonna 2019.
Juhani Niskavuori
Esikuva
Loviisan esikuvana pidetään Wuolijoen rusthollin pitkäaikaista emäntää Serafina Wuolijokea. Tämän puolison, Juho Wuolijoen, elämässä on paljon yhtäläistä Juhanin kanssa, mutta häntä ei varsinaisesti pidetä Juhanin esikuvana. Juho Wuolijoki oli huomattavasti määrätietoisempi kuin Juhani Niskavuori. Wuolijoki oli myös oppimishaluinen ja luontainen johtaja. Harteikas ja väkivahva Wuolijoki laskettiin jo 16-vuotiaana täydeksi mieheksi, ja hän oli päättämässä Hauhon kunnan asioista jo ennen kuin hänen ikänsä olisi sen lain puolesta sallinut.
James Marape
Yksityiselämä
Marape on etniseltä taustaltaan huli, jotka ovat yksi maan suurimmista väestöryhmistä. Marape kuuluu Seitsemännen päivän adventisteihin, ja hänen isänsä toimi seurakuntapastorina.
Juhani Niskavuori
Esikuva
Wuolijoen tilalla oli 1800-luvun lopussa meijerskana parikymppinen Maija Olander, jolla oli 1893 syntynyt poika Kaarlo Iisakki Olander. Isästä ei ollut tietoa, mutta Juho Wuolijoki oli vahvasti epäilty ja hän huolehti Olanderien toimeentulosta. Kaarlo Iisakki Olander kuoli melko nuorena, päinvastoin kuin Malviinan ja Juhanin poika, joka palaa Niskavuorelle täysissä sielun ja ruumiin voimissa toisen maailmansodan loppuvaiheiden aikana.
James Marape
Yksityiselämä
James Marape on naimisissa Rachel Marapen kanssa ja pariskunnalla on kuusi lasta.
Marape valmistui ensimmäisen kerran (BA) 1993, ja suoritti jatkotutkinnon 2003 ympäristötieteissä Papua-Uuden-Guinean yliopistossa.
Poliittinen ura
Ensimmäisen kerran Marape valittiin parlamenttiin vuonna 2007. Nykyinen kausi on Marapen kolmas. Pääministerin lisäksi hän toimii myös maan urheiluministerinä. .
Christopher Perrins
Christopher Miles "Chris" Perrins (s. 1935) on brittiläinen lintutieteilijä.
Perrins nimitettiin Joutsenten valvojaksi eli "Warden of the Swans" vuonna 1993. Titteli on perua kolmanneltatoista vuosisadalta, josta alkaen kuninkaallisessa hovissa on ollut Joutsenten vartija eli "Keeper of the Queen's Swans". Vuonna 1993 titteli jaettiin kahteen uuteen, joista toinen on Joutsenten merkitsijä eli "Marker of the Swans". Nykyisin vietetään kerran vuodessa erityistä "Swan Upping"-tapahtumaa, jossa Thamesjoen kyhmyjoutsenet pyydystetään, rengastetaan ja vapautetaan.
Perrins valmistui filosofian tohtoriksi Oxfordin yliopistosta 1963. Hän toimi British Ornithologists' Unionin puheenjohtajana vuosina 2003–2007. Perrins on kirjoittanut useita kirjoja ja lintutieteellisiä artikkeleita.
Bisharinkoira
Bisharinkoira on sudanilainen koirarotu, jolla ei ole FCI:n hyväksyntää.
Ulkonäkö
Rotu on pystykorvainen ja kippurahäntäinen, mikä erottaa sen muutoin läheisistä vinttikoirista.
Alkuperä
Bisharinkoira on kotoisin Punaisenmeren läheltä Koillis-Sudanista, jossa sitä kasvattaa paimentolaisheimo bisharit. Sen on väitetty olevan egyptinmetsästyskoiran suora jälkeläinen, mutta eläintieteilijä Desmond Morris tyrmää väitteen epätodennäköisenä. Bisharit ruokkivat koiriaan etupäässä maidolla jättäen kiinteän ruoan minimiin. Tästä johtuen koirat eivät ole riittävän vahvoja metsästääkseen yksittäin, minkä vuoksi niitä tarvitaan kokonainen ryhmä jäniksen nappaamiseen.
Andrew Scott
Andrew Scott (s. 21. lokakuuta 1976 Dublin, Irlanti) on irlantilainen teatteri-, elokuva- ja televisionäyttelijä. Hän on saanut urallaan muun muassa kaksi teatterialan Olivier-palkintoa.
Scottin tunnetuin televisiorooli on James Moriarty sarjassa Uusi Sherlock, josta hän voitti vuonna 2012 parhaan miessivuosan Bafta-palkinnon.
Luettelo pikkuplaneetoista: 412 001–413 000
Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen 412001:stä ja päättyen 413000:een. Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Pireuksen prefektuuri
Pireuksen prefektuuri (myös Νομός Πειραιά, Nomós Peiraiá) oli yksi Kreikan prefektuureista. Se sijaitsi Attikan alueella ja sen pääkaupunki oli Pireus. Prefektuuriin kuuluivat sekä Pireuksen ympäristö että Attikan alueeseen kuuluvat saaret. Prefektuurin pinta-ala oli 929 neliökilometriä ja asukasluku 541 504 (vuonna 2001).
Prefektuurin pääkaupunki Pireus on koko Kreikan kolmanneksi suurin kaupunki väkiluvultaan. Se on Välimeren suurin satama ja niin Ateenan kuin koko Kreikankin pääsatama. Sataman kautta kulkee vuodessa yli 20 miljoonaa matkustajaa, ja se on Kreikan meritse kulkevan viennin ja tuonnin keskus.
Pireuksen prefektuuri oli osa laajempaa Attikan prefektuuria. Attikan prefektuurin neljästä aliprefektuurista Ateenan prefektuuri ja Pireuksen prefektuuri muodostivat yhdessä Ateenan-Pireuksen yliprefektuurin (υπερνομαρχία, ipernomarhía). Prefektuuri lakkautettiin vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman myötä ja jaettiin kahteen alueyksikköön, Pireuksen alueyksikköön ja Saarten alueyksikköön.
Kunnat
Pireuksen prefektuuriin kuului kaikkiaan 16 kuntaa ja kaksi kaupunkikuntaa :
Michael Moorcock
Michael Moorcock (s. 18. joulukuuta 1939 Lontoo) on brittiläinen kirjailija. Moorcock tunnetaan ennen kaikkea fantasia- ja tieteiskirjailijana, mutta hän on kirjoittanut myös Itä-Euroopan ja Englannin historiaa tutkiskelevaa realistista proosaa. Moorcock on saanut uransa aikana suuren määrän kirjallisuuspalkintoja, näistä ensimmäisenä Nebula-palkinnon vuonna 1967 romaanistaan Katso ihmistä!. Vuonna 2008 The Times asetti hänet sijalle 50 listatessaan Britannian merkittävimpiä sodanjälkeisiä kirjailijoita. Hänet on nimetty yhdeksi tieteiskirjallisuuden Grand Mastereista.
Moorcockin romaaneista on suomennettu Katso ihmistä! (1969), Oswald Bastable -trilogia (1971–1981), Elric Melnibonélainen (1972), Viimeisten aikojen valtiaat -trilogia (1976–1976) ja Maailmantuskan soturi (1981).
Kirjailijanura
Michael Moorcock aloitti uransa toimittamalla 15-vuotiaana Tarzanin seikkailuista kertovaa lehteä. Pian tämän jälkeen hän alkoi tarjota omia tarinoitaan scifi- ja fantasialehtiin. 1960-luvun kuluessa hän vakiinnutti asemansa fantasiakirjailijana. Moorcock vaikutti Isossa-Britanniassa tieteiskirjallisuuden uuden aallon syntyyn paitsi omilla teoksillaan, myös toimittamallaan New Worlds -lehdellä.
Moorcockia pidetään yhä yhtenä oman sukupolvensa merkittävimmistä tieteis- ja fantasiakirjailijoista, vaikka kaupallisen suosion kannalta hän onkin jossain määrin jäänyt 1980-luvulla alkaneen fantasiakirjallisuuden noususuhdanteen jalkoihin.
Moorcock on suhtautunut varsin kriittisesti monien fantasia- ja tieteiskirjallisuuden kuuluisien kertojien tuotantoon. Esseessään Wizardry and Wild Romance hän muun muassa syyttää J. R. R. Tolkienia keskiluokkaisesta taantumuksellisuudesta.
Tuotanto
Moorcockin kirjojen päähenkilöt ovat usein henkiseen ulkopuolisuuteen tai fyysiseen poikkeavuuteen tuomittuja vastahakoisia sankareita, jotka tempaistaan historian suurten mullistusten keskelle. Suurta osaa Moorcockin teossarjoista yhdistää Ikuinen sankari -jatkumo. Ikuisella sankarilla on multiversumin jokaisessa maailmassa uusi nimi ja ruumis. Hän vaeltaa maailmasta toiseen ja taistelee pitääkseen yllä tasapainoa kaaoksen ja järjestyksen välillä, jotta kumpikaan ei pääsisi voitolle.
Moorcockin fantasiaromaanit ja -novellit ovat yleensä synkkiä ja sentimentaalisia kertomuksia, joiden teemoina toistuvat voima, vastuu ja väkivalta, petos ja riippuvuus, elämän tarkoitus, kohtalo ja kuolema. Tunnetuimpia näistä lienevät Elric-sarjan teokset. Tieteisteoksissaan Moorcock on viljellyt pikemminkin ironisia ja komediallisia sävyjä, mistä esimerkkejä ovat Jerry Cornelius -sarja sekä Viimeisten aikojen valtiaat -trilogia.
Moorcockin realistisesta tuotannosta mainittakoon Venäjän vuoden 1917 vallankumouksen aikoihin sijoittuva Byzantium Endures, joka tutkii muistin ja identiteetin vääristymistä, sekä Lontoo-kuvaus Mother London. Moorcock itse pitää kahta viimeksi mainittua parhaina teoksinaan.
Moorcock ja rockmusiikki
Moorcock esiintyi 1960-luvulla bluesklubeilla laulajana ja johti Deep Fix -rockyhtyettä. Michael Moorcock & Deep Fix julkaisi vuonna 1975 rockalbumin nimeltä New World’s Fair. Sen teemana ovat Dodgem Dude -nimisen hahmon seikkailut. Levy ei ollut suuri myynti- tai arvostelumenestys: kriitikot vertasivat Moorcockia laulajana aloittelevaan oopperalaulajaan. Muita Moorcockin demo- tai studionauhoituksia on julkaistu vuosien varrella erilaisilla kokoelmilla muun muassa Flicknife- ja Voiceprint-levymerkeillä.
1970-luvun alkupuoliskolla Moorcock teki joitakin sanoituksia Hawkwind-yhtyeelle, ja oli myös mukana joissakin yhtyeen konserteissa runonlausujana. Moorcock oli näkyvästi mukana yhtyeen Warrior on the Edge of Time -albumilla, jolla hän myös lausuu kaksi omaa runoaan. Yksi Moorcockin tunnetuimmista sanoituksista sisältyy kappaleeseen ”Sonic Attack”, joka löytyy Hawkwindin Space Ritual -albumilta. Myös 1980-luvun alkupuoliskolla Moorcock oli mukana Hawkwindin levyillä sanoittajana ja laulajanakin. Hawkwindin lisäksi Moorcockin sanoituksia on käyttänyt Blue Öyster Cult -yhtye.
Rakennusjärjestys
Rakennusjärjestys on rakentamista ohjaava säädös. Se on ollut historiallisesti tärkein rakentamista sääntelevä elementti kaupungeissa ja taajaväkisissä yhdyskunnissa ennen kaavoituksen yleistymistä. Esimerkiksi Helsingin vuoden 1895 rakennusjärjestyksen mukaan talot yleisillä paikoilla tai tärkeimpien ja yli 18 metriä leveiden katujen reunoilla eivät saaneet olla yli viisikerroksisia. Suomen rakennusjärjestyksien laadinnassa käytettiin kansainvälisiä esikuvia, ja muun muassa Turun vuoden 1897 rakennusjärjestys lainattiin Berliinistä.
Suomessa maankäyttö- ja rakennuslain mukaan jokaisen kunnan on laadittava rakennusjärjestys, joka perustuu paikallisiin oloihin ja jonka määräykset voivat vaihdella kunnan eri alueilla. Rakennusjärjestyksen hyväksyy kunnanvaltuusto. Rakennusjärjestyksestä poikkeaminen vaatii poikkeuslupaa.
TotalEnergies
TotalEnergies SE on ranskalainen öljy-yhtiö, jonka päämaja on Pariisissa. Totalin toimiala kattaa kokonaisuudessaan öljyn ja kaasun tuotantoketjun raakaöljyn ja maakaasun etsimisestä ja tuotannosta sähköntuottamiseen, aineiden kuljetukseen, jalostamiseen, maaöljytuotteiden markkinointiin ja kansainväliseen raakaöljyn ja öljytuotteiden kaupankäyntiin. Total on myös tärkeä kemianteollisuuden tuotteiden valmistaja. Yhtiö kuuluu kuuden merkittävimmän öljy-yhtiön joukkoon.
Historia
Ranskan pääministeri Raymond Poincaré halusi ensimmäisen maailmansodan jälkeen, että luotaisiin täysin ranskalainen öljy-yhtiö, eikä liityttäisi mukaan Shelliin. Poincarén kehotuksesta sähköteollisuuden asiantuntija Ernest Mercier hankki 90 pankin ja yhtiön tuen ja perusti Totalin 28. maaliskuuta 1924 nimellä Compagnie française des pétroles (CFP). Tämä sai 23,75 % osuuden Turkin öljy-yhtiöstä, jonka Ranska oli saanut San Remon konferenssissa Saksalta hyvitykseksi sotatuhoista.
Vuonna 1985 yhtiö vaihtoi nimensä Total CFP:ksi, ja kuusi vuotta myöhemmin nimi lyhentyi vielä Totaliksi. Yhtiön vallattua belgialaisen Petrofinan vuonna 1999 se tunnettiin vuoden nimellä Total Fina. Ranskalaisen Elf Aquitaine -yhtiön hankkimisen jälkeen nimi muuttui jälleen. Vuodet 2000–2003 yhtiö oli nimeltään TotalFinaElf. Vuodesta 2003 yhtiö on tunnettu jälleen nimellä Total.
Totalin aiempi slogan "Notre énergie est votre énergie" tarkoittaa suomeksi "Meidän energiamme on teidän energiaanne". Yhtiön nykyinen slogan "Committed to better energy" kertoo yhtiön aiemman toimitusjohtajan Christophe de Margerien mukaan yhtiön sitoutuneisuudesta ilmastonmuutoksen torjuntaan ja näkyy panostuksena esimerkiksi aurinkovoimaan. De Margerie kuoli Moskovan lentokentällä 21. lokakuuta 2014 tapahtuneessa onnettomuudessa.
Joulukuussa 2022 kansalaisjärjestöt Friends of the Earth, Survie ja neljä ugandalaista kansalaisjärjestöä lähettivät öljykonserni Totalin oikeuteen ja syyttivät sitä suurten ranskalaisten yritysten valppausvelvollisuuden lain rikkomisesta ihmisoikeuksien ja ympäristön suhteen.
Salon Kiekkohait
Salon Kiekkohait on vuonna 2009 perustettu salolainen jääkiekkoseura. Kaikkein nuorimmille lajiharrastajille seura järjestää kiekko- ja luistelukoulutoimintaa. Tämän jälkeen on mahdollisuus osallistua joukkuetoimintaan eri ikäluokissa. Tällä hetkellä seurassa on juniorijoukkueet F-ikäisistä C-junioreihin. Seuran junioritoiminta on aktiivista ja viikoittain lajin parissa on mukana noin 250 kiekkoilijaa.
Ajoneuvovarikko
Historia
Puolustusministeriön alainen Autovarikko 3 perustettiin 14. lokakuuta 1939 Tampereelle. Varikon tehtävänä oli moottoriajoneuvojen varastointi ja huoltaminen. Siitä muodostettiin Lahdessa, Kuopiossa, Oulussa, Mikkelissä ja Jyväskylässä olleiden autovarikoiden kanssa 1. heinäkuuta 1940 Tampereen autovarikko, joka elokuussa siirrettiin Pääesikunnan alaisuuteen. Varikko nimettiin 1. maaliskuuta 1941 Autovarikko ja 1. heinäkuuta Autovarikko 1, mikä palautettiin Autovarikoksi 20. marraskuuta 1944.
Tampereella sijainneesta Autovarikosta ja Kuormasto- ja Raaka-aine- sekä Auto- ja kuormastovarikon osista muodostettiin 19. maaliskuuta 1945 Keskusvarikko 9, jonka nimi muutettiin organisaatiouudistuksessa 1. joulukuuta 1952 Kuljetusvälinevarikoksi. Se liitettiin Puolustusvoimien materiaalilaitokseen 1. tammikuuta 1993 nimellä Kuljetusvarikko. Vuoden 2008 alussa nimi muutettiin Ajoneuvovarikoksi ja se siirrettiin osaksi Länsi-Suomen Huoltorykmenttiä, joka oli osa Maavoimien Materiaalialaitosta.
Päälliköt
Päällikköinä ovat olleet
Nykytilanne
1. tammikuuta 2009 lähtien varikon toiminta on jatkunut puolustusvoimien strategisen kumppanin Millog Oy:n ja Länsi-Suomen Huoltorykmentin alaisuudessa. Huoltorykmentin alaisena varikko säilyi vuoden 2014 loppuun asti. Varikolla järjestetään vuosittain käytöstä poistettujen ja hylättyjen ajoneuvojen, mukaan lukien panssarivaunut, huutokauppoja. Huutokauppatoiminta täytti vuonna 2014 70 vuotta, koska Kalkussa järjestettiin 29.12.1944 ensimmäinen sodanjälkeinen huutokauppa puolustuslaitoksen ylijäämäkaluston myymiseksi.
Indulf
thumb|1700-luvulla tehty piirros Indulfista. Indulf (k. 962, Illdulb mac Causantín) oli Skotlannin kuningas. Hän oli Konstantin II:n poika, ja nousi valtaan pikkuserkkunsa Malcolm I:n jälkeen. Indulf kruunattiin Sconessa Caislean Credi-kukkulalla, josta tuli tärkeä paikka myöhemmin Skotlannin historiassa. Indulfin aikana Skotlannin valta levittäytyi etelämmäs Esk-joelle asti. Indulf tunnetaan siitä, että hän valtasi Edinburghin linnan takaisin saksikuningas Edrediltä. Hän torjui myös viikinkien hyökkäyksiä menestyksekkäästi.
Indulfin viimeisistä vuosista on ristiriitaista tietoa. Hän aikoi vetäytyä vallasta, mutta nousikin sitten taistelemaan vielä kerran viikinkejä vastaan, ja sai surmansa vuonna 962 jossakin taistelussa, ilmeisesti joko Finochtyn tai Stonehnavenin luona.
Devastation-luokka
Devastation-luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston kahden vuosina 1869-1877 valmistetun aluksen muodostama pre-dreadnought-taistelulaivaluokka. Ne olivat laivaston ensimmäiset ilman takilaa valmistetut alukset ja ensimmäiset, joiden pääaseet oli asennettu rungon yläpuolelle eikä sisään.
Mae Faggs
Heriwentha Mae Faggs (10. huhtikuuta 1932 – 27. tammikuuta 2000) oli yhdysvaltalainen pikajuoksija ja olympiavoittaja.
Faggs voitti kultaa 4 × 100 metrin viestijuoksussa Helsingin 1952 olympialaisissa. Hän juoksi ensimmäisen osuuden viestissä, jossa sekä Yhdysvallat että toiseksi sijoittunut Saksa juoksivat maailmanennätyksen 45,9 s. Viimeisessä vaihdossa viestiä johtaneen Australian juoksijat pudottivat kapulan ja jäivät viidenneksi. Faggs oli ainoa 100 metrin juoksussa loppukilpailuun selviytynyt yhdysvaltalainen ja hän sijoittui kuudenneksi ajalla 12,1 s.
Melbournen 1956 olympialaisissa Faggs juoksi pikaviestissä toisen osuuden ja sai olympiapronssia Yhdysvaltain tultua maaliin ajassa 44,9 s. Australia oli 0,4 sekuntia nopeampi ja teki uuden maailmanennätyksen.
Virkistyskalastus
Virkistyskalastus on vapaa-ajankalastuksen tai harrastuskalastuksen muoto, jossa kalastetaan pääasiassa elämysten hankkimisen vuoksi. Äärimmäisessä muodossaan virkistyskalastus voi olla kilpaurheilua tuloksista, jolloin kyseessä on urheilukalastus.
KWH Group
KWH-yhtymä Oy (ruotsiksi KWH-koncernen Ab, englanniksi KWH Group Ltd) on Pohjanmaalla toimiva suomalainen perheyritys, joka valmistaa ja markkinoi hiomatarvikkeita ja muovituotteita sekä tarjoaa huolinta- ja logistiikka-alan palveluita. Yhtiö syntyi vuonna 1984, kun Emil Höglundin perustama Oy Keppo Ab osti Höglundin ja Edvin Wiikin perustaman Oy Wiik & Höglund Ab:n osakekannan.
Virkistyskalastus
Virkistyskalastusta voidaan harjoittaa myös erityisillä virkistyskalastusalueilla, johon lääninkalastuslupa ei riitä, vaan kalastuksesta täytyy suorittaa erillinen maksu virkistyskalastusalueen kalastusoikeuksien haltijalle kattamaan esimerkiksi kalanistutusten kustannuksia ja muita alueen kehittämiseen liittyviä kustannuksia.
Järjestöt
Suomessa on tällä hetkellä yksi merkittävä vapaa-ajankalastusjärjestö. Vuonna 2000 perustettiin Suomen Vapaa-ajankalastajien Keskusjärjestö (SVK) kolmen liiton; Suomen Kalamiesten Keskusliiton (SKK), Suomen Urheilukalastajain liiton (SUKL) ja Suomen Metsästäjä- ja Kalastajaliiton (SMKL) kattojärjestöksi. Keskusjärjestö edistää vapaa-ajankalastusta, joka kestävällä tavalla ja monipuolisesti hyödyntää luontaisesti uusiutuvia kalakantoja.
KWH Group
KWH-yhtymä kuuluu kahdensadan suurimman suomalaisen yrityksen joukkoon. Vuonna 2021 sijoitus oli 120. . KWH-yhtymä kuuluu myös Suomen 20 suurimman perheyhtiön joukkoon, vuonna 2021 sijoitus oli 14 Yrityksen merkittävin osa on hiomatuotteita valmistava Mirka. Vuonna 2021 KWH-yhtymä oli Suomen 80. suurin työllistäjä.
Vesitatar
Vesitatar (Persicaria amphibia, syn. Polygonum amphibium) on monivuotinen, tuoreiden niittyjen, lettojen ja savipohjaisten vesistöjen kasvi.
KWH Group
1929–1939
Ensimmäisen tilivuoden tulos oli hyvä, mutta 1930-luvun lama vaikeutti kaupantekoa seuraavina vuosina. Ostoasiamiehet eri kunnista olivat miltei toimettomia. Vuonna 1931 myynti jäi vain puoleen kaavaillusta. Kaiken lisäksi kesä 1932 oli niin kuiva, että puutavarauitot onnistuivat vasta myöhäissyksyllä.
Vesitatar
Ulkonäkö ja koko
Maa- ja vesikasveina kasvavat vesitattaret eroavat toisistaan, jopa niin paljon että saattaisi luulla niiden olevan eri lajeja, maalla kasvaessaan se kasvaa 20–80 cm korkeaksi, maakasvi ei yleensä kuki. Vedessä se kasvaa jopa yli 2 metriä pitkäksi. Lehdet kierteisesti varrella. Maalla sen lehdet ovat lyhytruotisia, lapa tavallisesti 8–15 cm pitkä, puikea, pyöreä- tai suippotyvinen ja lyhytkarvainen. Vedessä kasvaessaan sen lehdet ovat pitkäruotisia, lapa kelluva, 10–15 cm pitkä, kapean pitkulaisen puikea, pyöreä- tai herttatyvinen, kalju. Kukkii heinä-elokuussa, mutta maalla kasvaessaan on yleensä kukaton. Sen kukinto on tiheä vaaleanpunertavakukkainen tähkä, joka on 2–5 cm pitkä. Kukat ovat pieninä viuhkoina, pieniä, kaksineuvoisia ja kellomaisia, noin 3,5 mm pitkiä. Kehässä 5 tyveltä puoleenväliin asti yhdistynyttä vaaleanpunaista–punaista liuskaa. Emi muodostuu kahdesta yhteenkasvaneesta lehdestä. Tyveltä noin puoleenväliin yhdistyneitä vartaloita 2. Heteitä on yleensä 5. Hedelmä on musta tai ruskea, kiiltävä, litteähkö, n. 3 mm pitkä, pähkylä.
KWH Group
1929–1939
Kesällä 1933 Peräseinäjoella raivosi suuri metsäpalo, joka tuhosi yli tuhat hehtaaria metsää. Edvin Wiik teki tarjouksen sen hakkuuoikeudesta, ja tämän kaupan ansiosta yhtiön laajentuminen pääsi vauhtiin. 1930-luvun jälkipuoliskolla Wiik & Höglundin ostajat liikkuivat ympäri Suomea Rovaniemeltä Viipuriin. Pysyviä konttoreita oli Vaasan lisäksi Rovaniemellä, Kokkolassa, Laihialla, Kristiinankaupungissa ja Porissa. Vuonna 1939 Wiik & Höglundista oli tullut maan suurin puutavaranviejä. Sen osuus tukkipuuviennistä oli 26 prosenttia ja paperipuuviennistä noin 20 prosenttia.
Vesitatar
Levinneisyys
Vesitatarta tavataan Pohjoismaiden eteläosissa, Keski-Euroopassa ja Venäjällä samoilla leveysasteilla. Pohjois-Amerikassa on oma alalajinsa. Suomessa sitä tavataan yleisesti Etelä- ja Keski-Suomessa, mutta se on harvinainen Ahvenanmaalla, Pohjanmaalla ja Pohjois-Suomessa.
KWH Group
1929–1939
Yritys osti Petsmon sahan Mustasaaresta vuonna 1936, seuraavana vuonna ostettiin osuus Oy Wilh. Schauman Ab:n johdolla toimineesta Pietarsaaren Selluloosa Oy:stä ja perustettiin puutavaranhankintayhtiö Pohjanmaa Puu Oy.
Vesitatar
Elinympäristö
Vesitatar kasvaa vedessä ja maalla, järvissä, joissa, vähäsuolaisessa murtovedessä sekä maalla rannoilla, pelloilla, niityillä, pientareilla ja joutomailla.
KWH Group
1940–1959
Sotavuosina Wiik & Höglund toimitti polttopuuta ja autojen häkäpönttöihin tarvittua koivuhaketta Saksan ja Suomen armeijalle. Sodan jälkeen yhtiön toiminta keskittyi taas pyöreän puutavaran vientiin.
Vuonna 1949 yhtiö osti Skinnarvikin kartanon ja Lennäsin tilan Kemiön saarelta ja sai niiden mukana 1 300 hehtaaria hyvää metsää. Vuonna 1950 yhtiö omisti jo viisi omaa sahaa. 1950-luvun alussa Kestilästä ja Siikajoelta ostettiin 2 200 hehtaaria metsää. Kaikkiaan metsää ostettiin 7 400 hehtaaria.
Syksyllä 1951 Wiik & Höglund laajentui yllättäen muovialalle. Yrityksen puutavara-asiakas Holmsund AB Uumajan lähellä oli jo jonkin aikaa valmistanut muovisia lattialaattoja ja tarjosi Wiik & Höglundille laatanvalmistuksen yksinoikeutta Suomessa. Sopimus aloitti Wiik & Höglundin muutoksen kauppayhtiöstä teollisuusyritykseksi. Muovivalmistus aloitettiin asuintalon kellarissa Vaasassa, kunnes vuonna 1952 hankittiin Suomen Forsiitti-Dynamiitti Osakeyhtiöltä vuokraoikeus alueeseen, jolla osakkuusyhtiö Uponor Infra Oy:n Vaasan tehtaat sijaitsevat vielä 2000-luvulla.
Wiik & Höglund osti myös Vasa Rederi Ab -varustamon ja alkoi hankkia Pietarsaaren Selluloosan osakkeita.
Vuonna 1954 Wiik & Höglund ostivat vaasalaisen profiileja valmistaneen rakennusmestari Lars Bertsin yrityksen. Raaka-aineiden tuontisäännöstely teki muovibisneksen hankalaksi. Enemmän raaka-ainetta saatiin, kun tuotevalikoimaa laajennettiin. Lattialaatoista Wiik & Höglund laajensi muovieristeisiin sähkökaapeleihin ja polyeteenikalvojen ja -putkien sekä PVC-letkujen valmistukseen. Muovitehdas alkoi valmistaa polyeteenikalvoa, vuonna 1955 aloitettiin myös polyeteeniputkien ja PVC-letkujen tuotanto. Yritys oli ensimmäinen Suomessa, joka alkoi valmistaa paisutetusta polystyreenistä levyjä, Styroxia. Vuonna 1956 ostettiin pietarsaarelainen, pääasiassa kalvoja ja muovimattoja valmistanut Oy Forss & Govenius Ab. Kun säännöstelystä vapauduttutiin vuonna 1957, huomattiin, että liian laaja tuotevalikoima hajotti liikaa resursseja. Yritys päätti keskittyä saksalaisen Farbwerke Hoechst AG:n kanssa kehitetyin menetelmin jopa 400 millimetrin läpimittaisiin polyeteeniputkiin ja niiden hitsaustekniikkaan. Muovipäällysteisiä kaapeleita valmistettiin vuoteen 1958 saakka.
1960–1983
Wiik & Höglund luopui 1960-luvulla puutavara-alasta ja varustamostaan ja keskittyi muoviteollisuuteen, jonka vahvistukseksi se osti pietarsaarelaisen kilpailijansa Oy Nars Ab:n. Yhteisellä nimellä Yhtyneet Muovitehtaat Oy se oli Suomen suurin muoviyritys joka työllisti viitisensataa ihmistä. Tuotanto laajeni heikolla menestyksellä Saksaan ja paremmalla menestyksellä Kanadaan.
Vuonna 1964 yhtiö esitteli uuden 600 mm:n muoviputken ja jatkoi senkin jälkeen maailmanennätystehtailua: vuonna 1965 oli vuorossa 800 mm:n putki, vuonna 1969 1 200 mm:n putki ja vuonna 1976 maksimiläpimitta oli kasvanut 1 600 millimetriin.
1937–1953
Oy Keppo Ab sai alkunsa 1937 Emil Höglundin turkistarhausharrastuksesta. Entisen työkaverinsa innostamana Höglundista tuli Petsmon sahan yhteyteen perustetun minkkitarhan rahoittaja ja suurin omistaja. Ruotsista tuotiin 17 minkkiä. Vuonna 1943 tarhan toiseksi omistajaksi tuli Karl Johan Tidström ja vuoteen 1953 mennessä tarhasta oli tullut Suomen suurin.
1954–1983
Vuonna 1954 Höglund ja Tidström allekirjoittivat kauppakirjan Jepualla sijaitsevasta Kepon kartanosta ja perustivat Oy Keppo Ab:n. Kartanon maille rakennettiin maailman suurin minkkitarha. Vuonna 1964 siellä tuotettiin yli 100 000 minkinnahkaa. Vuonna 1962 Keppo osti Oravaisista Kimon ruukin alueen, jonne rakennettiin suurtarha, samoin kuin vuonna 1966 ostetun Oravaisten verkatehtaan maille. Myös Irlantiin perustettiin vuonna 1964 Vasa Mink Ltd -niminen suurtarha. Vuonna 1966 hankittiin jäähdytysalus minkinrehun kuljetusta varten.
Emil Höglundin kuollessa 1973 Keppo tuotti 10 prosenttia Suomen ja 2 prosenttia koko maailman minkinnahoista.
1980-luvulla Keposta tuli maailman suurin ketunnahkojen tuottaja. Yritys toimi myös eläinrehun ja turkistarhalaitteistojen valmistajana.
Vuonna 1963 Keppo Oy oli ostanut Helsingistä Jepualle siirtyneen hiomatarvikeyritys Mirkan, jonka tuotanto viisinkertaistettiin 1970-luvun lopulla. Oravaisten verkatehtaassa pyöritettiin 1970-luvun loppuun asti perinteistä kehruu- ja kutomotoimintaa.
KWH-yhtymä (1984–)
KWH-yhtymä syntyi vuonna 1984, kun Oy Keppo Ab osti Oy Wiik & Höglund Ab:n osakekannan.
Vuonna 2003 muun muassa putkituotteita, hiomapapereita ja kalvotuotteita sekä logistiikka-alan palveluja tarjoavan monialayhtiön liikevaihto oli reilut 400 miljoonaa euroa. Syyskuussa 2012 Uponor Oyj ja KWH-yhtymä Oy kertoivat aikovansa yhdistää yhdyskuntatekniset liiketoimintansa. Tarkoitusta varten perustettiin yhteisyritys, Uponor Infra Oy, josta Uponor omisti 55,3 prosenttia ja KWH-yhtymä 44,7 prosenttia. Keväällä 2013 Kilpailuvirasto esti KWH Pipen ja Uponorin yhdistymissuunnitelmat, mutta markkinaoikeus hyväksyi yhteisyrityksen perustamisen toukokuussa. Uponor Infra Oy aloitti toimintansa heinäkuussa 2013. Yrityksen liikevaihto pieneni huomattavasti, kun KWH Pipe siirtyi vuonna 2013 osaksi Uponorin kanssa perustettua yhteisyritystä. Vuonna 2015 KWH-yhtymän liikevaihto oli 364 miljoonaa euroa. Se oli kuudes perättäinen vuosi, jolloin yhtymä paransi tulostaan. Vuoteen 2019 mennessä KWH-yhtymän liikevaihto (512 miljoonaan euroa) oli suunnilleen samalla tasolla kuin se oli ollut ennen Uponor Infran perustamista.
KWH-yhtymä kansainvälistyi 1990-luvulla. KWH Pipella oli tehtaita eri puolilla maailmaa. Mirkalla puolestaan oli markkinointiyhtiöitä monessa maassa. Vuonna 2016 Prevex laajentui Puolaan, josta se osti perheyhtiö Winkiel Sp.z.o.o:n, jonka nimi myöhemmin vaihdettiin Prevex Polandiksi. Mirka osti italialaiset CAFRO S.p.A:n vuonna 2017 ja URMA Rolls s.r.l:n vuonna 2021. Samana vuonna KWH Freeze irrotettiin KWH Logisticsista omaksi liiketoimintaryhmäkseen.
Organisaatio
KWH-yhtymä koostuu neljästä itsenäisestä liiketoimintaryhmästä :
Keeway
Keeway on kiinalaisen QianJiang Motor Companyn Euroopassa myytävissä skoottereissa ja moottoripyörissä käyttämä tavaramerkki. Qianjiang on Kiinan suurin moottoripyörien, skoottereiden ja mönkijöiden valmistaja. Yhtiön pyörät valmistetaan Kiinassa, ja niitä tuodaan paljon pohjoismaihin. Keeway valmistaa 50-kuutioisista aina 600-kuutioisiin pyöriin. Keewayn pääkonttori on Unkarissa. Keewayn moposkootterit ovat tekniikaltaan lähes samankaltaisia itävaltalaisen CPI:n ja itävaltalaisen Generic:n kanssa.
Suomeen Keeway tuli vuonna 2004. Keewayn moposkootterit ovat kaksitahtisia, vaikka Hurricane-mallin saa myös nelitahtisena. Suuremmat pyörät ovat kaikki nelitahtisia. Keewayn pyörillä on 2 vuoden (8000km) takuu. Keewayt ovat suhteellisen edullisia.
Heta Niskavuori
Heta Niskavuori on kuvitteellinen henkilö Hella Wuolijoen kirjoittamassa Niskavuori-näytelmäsarjassa. Hän on sarjan keskushenkilön Loviisan käly. Hetaa on näytellyt muun muassa Rauni Luoma.
Kuvitteellinen henkilöhistoria
Heta on naissivuosa 1880-luvulle ajoittuvassa näytelmässä Niskavuoren nuori emäntä ja nimiosa 1890–1920-luvuille ajoittuvassa näytelmässä Niskavuoren Heta. Hän on vahvatahtoinen jääräpäisyyteen asti. Lisäksi hän on ahne, katkera ja ylpeä. Näytelmässä Niskavuoren nuori emäntä Heta asuu vielä lapsuudenkodissaan Niskavuorella. Hänellä on kaksi veljeä, Juhani ja Antti, sekä pikkusisko Kustaava. Alkuun Hetan on vaikea hyväksyä Juhanin vaimoa Loviisaa Niskavuoren valtiattareksi. Heta on hyvin säätytietoinen, eikä hyväksy edes sitä, että Loviisa istuu katsomassa kivitöitä. Sulhasien suhteen hän on nirso, ja päätyy lopulta naimisiin Niskavuoren rengin, Akusti Harjulan kanssa. Hetan varsinainen ihastus, Santeri Lammentausta, ehtii Hetan harmiksi avioon Esterinsä kanssa.
Esikuva
Heta Niskavuoren esikuva on Hanna Wuolijoki (1849–1935), joka oli Hella Wuolijoen puolison Sulo Wuolijoen täti. Hanna Wuolijoki avioitui vasta 37-vuotiaana. Hänen puolisonsa oli Vihtori Eerola (1864–1929). Verraten suurta ikäeroa lukuun ottamatta Hanna Wuolijoen ja Vihtori Eerolan avioliitto oli samankaltainen kuin Hetan ja Akustin liitto. Vihtori oli Akustin lailla alkuaan renki, Vihtori ja Hanna hankkivat Pälkäneeltä suuren maatilan ja nostivat sen kukoistukseen. Sijoitus rahoitettiin Hanna Wuolijoen varoin. Tilan uusi päärakennus valmistui 1905, ja sitä ennen Eerolaan ei juuri saanut kutsua vieraita.
Hanna Wuolijoen suhde kälyynsä, Niskavuoren Loviisan esikuvaan Serafina Lagervikiin, oli samanlainen kuin Hetan ja Loviisan kitkainen suhde. Hanna Wuolijoella oli enemmän sisaruksia kuin Hetalla, eikä hän ollut Wuolijoen vanhin tytär.
Hetan tulkitsijoita
Teatterissa Hetaa ovat näytelleet muun muassa Bertta Tammelin (Tampereen Työväen Teatteri), Tuire Salenius (Tampereen Työväen Teatteri, 1987), Sari Jokelin (Seinäjoen kaupunginteatteri, 2001) ja Anu Sinisalo (Lappeenrannan kaupunginteatteri, 2012).
Juban kansainvälinen lentoasema
pienoiskuva|YK:n lento Juban lentoasemalla.
Juban kansainvälinen lentoasema (IATA: JUB, ICAO: HSSJ) on kansainvälinen lentoasema Etelä-Sudanin Jubassa. Se sijaitsee 461 metrin korkeudessa merenpinnasta. Sillä on yksi päällystetty kiitotie, jonka mitat ovat 2400 × 45 metriä. Lentoasemalle valmistui uusi terminaali ja se vihittiin käyttöön vuonna 2018. Lentoasema sijaitsee noin 3 kilometrin päässä Juban kaupungin keskustasta.
Kaupalliset lennot Jubaan alkoivat vuoden 2005 rauhansopimuksen jälkeen. Etelä-Sudanin itsenäistyttyä toiminta vilkastui, ja sinne alkoivat tehdä lentoja kenialaiset, ugandalaiset, etiopialaiset ja egyptiläiset lentoyhtiöt. Maaliskuussa 2012 Jubaan lentoja tekevien lentoyhtiöiden määrä oli jo 22.
Kohteet ja lentoyhtiöt
Lähde: