cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Taistelevat läänitysvaltiot
Taistelevat valtiot
Zhou-dynastian kuninkaat olivat pitkälti menettäneet auktoriteettiasemansa Kevättä ja syksyä -kauden aikana. Taistelevien läänitysvaltioiden kaudella seitsemän valtiota, 秦 Qín, 魏 Wèi, 韓 Hán (韩), 趙 Zhào (赵), 燕 Yān, 齊 Qí (齐) ja 楚 Chǔ taistelivat keskenään, ja sota oli normaali asiaintila, kunnes Qin-valtion kuningas Yíng Zhèng (贏政, yksinkert. 赢政) lopulta kukisti muut ja julisti itsensä ensimmäiseksi keisariksi vuonna 221 eaa.
Sotien pituus ja ammattimaisuus kasvoivat vähitellen. Armeijoita johtivat aristokratian sijaan kenraalit ja talonpojat pakotettiin mukaan taistelemaan. Keksittiin uusia aseita, kuten hilpari ja varsijousi; jalkaväellä oli panssarisuojukset ja rautakypärät, heitä tukivat vaunut ja jousiampujat. Läänitysvaltiot perustivat varuskuntia ja pystyttivät muureja rajoilleen, sotilasneuvonantajat taktikoivat vihollisen päänmenoksi ja vaeltelevat suostuttelijat (joista tunnetuin oli Sū Qín 蘇秦, yksinkert. 苏秦) esittivät parhaita liittoutumisvaihtoehtoja muiden valtioiden kanssa ja niitä vastaan. Poliittinen hajanaisuus toi esille huomattavan määrän erilaisia ajattelijoita, mistä tulee nimitys "sata koulukuntaa" (百家 bǎijiā). Kauden alkupuolella merkittävin valtio oli Qi, viimeisellä vuosisadalla Qin, joka lopulta yhdisti koko Kiinan Qin-dynastian alle.
Hallitsijat
Varsinaisia hallitsijoita kaudella olivat eri läänitysvaltioiden johtajat, Zhou-kuninkailla ei ollut enää lainkaan käytännön valtaa. (Näissä nimissä 王 wáng tarkoittaa kuningasta.)
Läänitysvaltioiden johtajat
Läänitysvaltioiden johtajista löytyy taulukko täältä: http://www.chinaknowledge.org/History/Zhou/zhou-rulers.html
Sodat ja poliittinen kehitys
Kauden alussa Kiinan merkittävin valtio, koillinen Jin hajosi 403 eaa. kolmeen osaan: Zhi, Wei ja Zhao, joita johtivat alueen ennestään mahtavimmat suvut. Välillä heikentynyt eteläinen Chu laajeni 334 eaa. Vuosina 334–299 eaa. valtioiden johtajat tunnustautuivat virallisestikin kuninkaiksi. 230–331 eaa. itäinen Qin-valtio valtasi koko Kiinan.
Sata koulukuntaa
Vaikka (tai koska) Kevättä ja syksyä ja Taistelevat läänitysvaltiot -kausien yhteiskunnallinen hallinto oli hajallaan, aikakaudella syntyi ennennäkemätön määrä uusia ajatussuuntia ja filosofioita, minkä vuoksi aikakaudesta käytetään nimitystä Sata koulukuntaa (諸子百家, yksinkert. 诸子百家 zhūzìbǎijiā). Näihin aikoihin syntyneet filosofiat ovat vaikuttaneet merkittävästi kiinalaisen yhteiskunnan kehitykseen, sillä aikakaudella saivat alkunsa mm. kungfutselaisuus ja taolaisuus.
Seuraavassa esitellään joitakin Taistelevat läänitysvaltiot -kauden aikana syntyneitä filosofioita.
Käytännölliset koulukunnat
Käytännön neuvonantajat olivat suuressa arvossa jatkuvan sotatilan ja yhteiskunnallisten muutosten aikana. Tässä kenties menestyneimpiä olivat legalistit (法家 fǎjiā). Näistä suurin osa toimi Qin-valtiossa. Heitä olivat esimerkiksi Guan Zhong 管仲 ja Shang Yang 商君鞅.
Sotilaallinen koulukunta (兵家 bīngjiā) oli merkittävä käytännönläheinen koulukunta. Tätä edusti kuuluisa 孫子 Sunzi (孙子), joka kirjoitti teoksen Sodankäynnin taito (孫子兵法, yksinkert.孙子兵法 Sūnzì bīngfǎ). Hänen hengenheimolaisiaan olivat mm. 孫臏 Sūn Bìn (孙膑) ja 吳子 Wúzi (吴子).
Diplomatian koulukunta (縱橫家, yksinkert. 纵横家 zōnghéngjiā), yritti suositella erilaisia liittoumia Qin-valtion kanssa tai sitä vastaan. Merkittävin teos on Strategioita taisteleville valtioille (戰國策, yksinkert.战国策, Zhànguócè). Teos sisältää monia suosittelijoiden anekdootteja, minkä vuoksi se on romaaninkaltainen ja miellyttävä lukea. Samaan kategoriaan kuuluu kirja Mestari Yanin kevättä ja syksyä (晏子春秋 Yànzì chūnqiū).
Kungfutselaisuus ja taolaisuus
Kiinan ulkopuolella tunnetuin kiinalainen koulukunta on kungfutselaisuus (儒家 rújiā). Kungfutse (孔子 Kǒngzi) pyrki vaalimaan vanhaa tietämystä ja tapoja. Hän uskoi, että menneisyyden viisaat johtajat olivat olleet riittävän humaaneja ja oikeudenmukaisia hallinnossaan, että he saivat hallita ilman aseita ja rangaistuksia. Hänen oppilaansa Mengzi 孟子 oletti, että ihminen on luonteeltaan hyvä. Kungfutselaiset uskoivat sosiaaliseen jakoon hallitsijoiden ja palvelijoiden välillä ainoana keinona välttää kaaosta ja sotaa. Tätä vastusti kuitenkin kungfutselaisistakin Xunzi 荀子, jonka mielestä ihmiskunta on luonnostaan paha, ja sitä on siksi ohjattava rituaalein ja säännöin. Kungfutsen sanontojen kokoelma on nimeltään Keskustelut (論語, yksinkert. 论语 Lúnyǔ).
Taolaisuuden (道家 dàojiā) perustana pidetään Laozi:n (老子) teosta Daodejing (道德經, yksinkert. 道德经, Dàodéjīng), joka on peräisin tältä kaudelta. Keskeisenä piirteenä on vetäytyminen maailman menosta ja itsensä kehittäminen sekä luonnonlakien seuraaminen.
Tässä on mainittu vain joitakin oleellisimpia lukuisista koulukunnista. Kauden haudoista on löydetty suuria määriä filosofisia kirjoituksia.
Jevgenija Šapovalova
Šapovalova sijoittui Sapporon MM-kilpailuissa 2007 henkilökohtaisessa sprinttikilpailussa 19:nneksi ja parisprintissä 12:nneksi. Liberecin MM-kilpailuissa 2009 hän oli parisprintissä yhdeksäs.
Taistelevat läänitysvaltiot
Yhteiskuntakehitys
Siirtyminen Kevättä ja syksyä -kauden aristokraattisesta järjestelmästä byrokraattiseen jatkui. Nyt jopa alempien yhteiskuntaluokkien jäsenillä oli mahdollisuus nousta korkeisiinkin valtion virkoihin. Ihmiset muuttivat usein valtiosta toiseen. Muutamat miehet keräsivät tuhansia kannattajia ja haastoivat valtiaansa vallan. Heitä olivat mm. lordit Mengchang (孟嘗君) Qi-valtiosta, Pingyuan (平原君) Zhao:sta, Xinling (新陵君) Wei:stä ja Chunshen (春申君) Chu-valtiosta.
Jevgenija Šapovalova
Šapovalova kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Düsseldorfissa lokakuussa 2006. Ensimmäisen pistesijansa hän sai kuukautta myöhemmin oltuaan Kuusamon sprintissä kolmastoista. Myöhemmin samalla kaudella hän sijoittui Otepään sprintissä kolmanneksi ja voitti perinteisellä hiihtotavalla käydyn Changchunin sprinttikilpailun. Sprintticupin kokonaispisteissä hän oli kaudella 2006–2007 yhdeksäs.
Taistelevat läänitysvaltiot
Yhteiskuntakehitys
Hallinnon keskittämiseksi ja tehostamiseksi jatkettiin Kevättä ja syksyä -kaudella aloitettuja uudistuksia: upseereille maksettiin palkkaa läänien jakamisen sijaan, ja uusille aluille määrättiin komentajia sen sijaan, että ne olisi annettu aristokraateille. Täten hallitsija saattoi käyttää valtaansa keskitetysti, käskyjen noudattamisesta tuli nopeampaa ja luotettavampaa ja sodankäynti tehostui. Erityisen paljon uudistuksia tehtiin Qin-valtiossa, joka oli luonnonolosuhteiden puolesta melko hyvin eristäytynyt muista, suhteellisen köyhä ja jossa oli varsin vähän valtaapitävää aatelia.
Jevgenija Šapovalova
Šapovalova sai Venäjän mestaruuskilpailuissa sprintissä pronssia 2007 sekä hopeaa 2012 ja 2013.
Taistelevat läänitysvaltiot
Yhteiskuntakehitys
Väestö ja talous kasvoivat laajamittaisesta sodankäynnistä huolimatta. Raudan käyttö yleistyi. Valuraudan (jota Euroopassa alettiin käyttää vasta keskiajan lopulla) käyttö synnytti tavaroiden massatuotannon, kun samalla muotilla valmistettiin useita esineitä. Kupari- ja rautakolikoista tuli yleisiä maksuvälineitä. Kaupungeista tuli hallinnollisten keskusten lisäksi markkinapaikkoja ja käsityöläiskeskuksia. Kauppiaat saattoivat kerätä suuriakin omaisuuksia valtioidenvälisessä kaupassa. Rikkaat kauppiaat omistivat kaivoksia ja takomoita. Kaupankäynti ulottui ei-kiinalaisille alueille, kuten Mantšuriaan ja Koreaan; silkkiä myytiin Intiaan saakka. Ruoantuotantoa tehostivat uudet maataloustekniikat kuten keinokastelu.
Rikastuminen ei koskenut kaikkia väestönosia. Köyhät maanviljelijät velkaantuivat ja heidät ajettiin joskus pois mailtaan. Vuokraviljelijöiden, maatalouden työläisten ja velkaorjien (rangaistusorjuuden ohella ainoa orjuuden muoto Kiinassa) määrä kasvoi. Maattomat maanviljelijät päätyivät joko uusiin teollisuuden alan töihin tai uusille maa-alueille, joten vanhat kyläyhteisöt rikkoutuivat usein. Tällaiset olosuhteet mahdollistivat suuret uudistukset, jotka johtivat keskitetyn valtion syntyyn.
Taistelevat valtiot
Seitsemän taistelevaa valtiota olivat
Muita taistelevia valtioita
Qin valtasi Kiinan
ja perusti Qin-dynastia.
Valtteri Aaltonen
Valtteri Aaltonen (s. 1979) on suomalainen lakimies ja valtiosihteeri. Hän on koulutukseltaan oikeustieteen maisteri. Aaltonen on toiminut Journalistiliiton lakimiehenä 2008–2015 ja SDP:n eduskuntaryhmän lainopillisena asiantuntijana 2016–2019. Kesäkuussa 2019 hänet valittiin kunta- ja omistajaohjausministeri Sirpa Paateron valtiosihteeriksi.
Aaltonen oli SDP:n ehdokkaana kuntavaaleissa 2017 Helsingissä. Hän sai 365 ääntä eikä tullut valituksi. Hän on Palmia Oy:n hallituksen jäsen. Aikaisemmin hän on toiminut Helsingin Bussiliikenne Oy:n hallituksen puheenjohtajana sekä Helsingin Sataman hallituksessa.
Aaltonen asuu Helsingin Herttoniemessä. Hän on naimisissa ja hänellä on yksi lapsi.
Kalahuuhkaja
Kalahuuhkaja (Bubo zeylonensis tai Ketupa zeylonensis) on pöllö, joka kuuluu kalahuuhkajien 4–jäseniseen sukuun.
Koko ja ulkonäkö
pienoiskuva|Kalahuuhkajan jalka Linnun pituus on 54–57 cm. Lähes huuhkajan kokoinen pöllö, joka on selkäpuolelta punaruskea ja voimakkaasti tummaviiruinen. Alapuoli on vaaleanruskea mustin pitkittäisjuovin, kurkku on valkoinen. Silmät ovat keltaiset ja päässä on huuhkajamaiset korvatupsut. Sukupuolet ovat samanväriset. Soidinhuuto on pehmeä ”huputus” tai voimakkaampi huhuilu.
Kalahuuhkajan varpaissa on terävät nystyrät liukkaiden saaliseläinten kiinni pitämiseksi. Jalat ovat höyhenettömät, jotta märät höyhenet eivät haittaisi lentoa. Tavallisesti pöllöillä on höyhenpeitteiset jalat ja varpaat.
Esiintyminen
Aasian eteläosat Etelä-Kiinasta Intiaan ja Levanttiin. Lähi-idässä harvinainen, Levantissa arvioidaan pesivän 2–20 paria.* Maailmanlaajuisesti laji on ilmeisesti vähenemässä, mutta tarkkoja tietoja ei ole. Lajia ei ole tavattu Suomessa.
Elinympäristö
Asuu vesistöjen läheisyydessä avoimessa metsämaastossa ja istutusmetsissä.
Lisääntyminen
Pesä on kallion- tai puunkolossa tai jonkin petolinnun vanhassa pesässä. Naaras munii 1 tai 2 munaa. Haudonta kestää noin 38 päivää. Poikaset ovat lentokykyisiä 7 viikon ikäisinä.
Ravinto
Nimensä mukaisesti kalahuuhkaja syö paljon kalaa. Se saalistaa lentämällä veden yllä ja sieppaamalla saaliin kynsiinsä. Se myös väijyy istuen veden ylle kaartuvan puun oksalla tai latvassa. Se voi myös kahlata vedessä saaliin perässä. Kalojen lisäksi se syö rapuja, ja vähemmässä määrin muuta liharuokaa.
Mike Matheson
Michael "Mike" Matheson (s. 27. helmikuuta 1994 Pointe-Claire, Quebec, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-seura Montreal Canadiensissa. Hän on Florida Panthersin ensimmäisen kierroksen varaus vuodelta 2012.
Ura
Mathesonin junioriura alkoi QMAAA:ssa Lac Saint-Louis Lionsin joukkueessa, jossa hän pelasi vuodet 2009–2011. Sen jälkeen hän liittyi USHL-joukkue Dubuque Fighting Saintsiin, jossa hän oli puolustajien maalipörssin ykkönen kaudella 2011–2012. Seuraavalla kaudella hän pelasi NCAA:ssa Bostonin yliopiston riveissä. Hänet valittiin Hockey Eastin tulokkaiden tähdistöön. 8. toukokuuta 2014 hänet nimettiin joukkueen kapteeniksi kaudelle 2014–2015. Hän pelasi samalla kaudella viisi ottelua AHL-seura San Antonio Rampagessa.
Matheson pelasi kaudella 2015–2016 uransa kolme ensimmäistä NHL-ottelua Florida Panthersissa. Pääosan kaudesta hän pelasi AHL:n Portland Piratesissa. Hän kuului maailmanmestaruuden voittaneeseen Kanadan joukkueeseen MM-kilpailuissa 2016. Hän teki turnauksen kymmenessä ottelussa kaksi maalia ja antoi neljä maalisyöttöä. Hänet valittiin kilpailujen All Stars -joukkueeseen ja parhaaksi puolustajaksi. Syyskuussa 2020 Panthers kauppasi Mathesonin yhdessä Colton Sceviourin kanssa Pittsburgh Penguinsiin vaihdossa Patric Hörnqvistiin. Heinäkuussa 2022 Penguins kauppasi Mathesonin ja neljännen kierroksen varausvuoron vuoden 2023 varaustilaisuudessa Montreal Canadiensiin vaihdossa Jeff Petryyn ja Ryan Poehlingiin.
Tähtiportti
Vaikka sarjan tuotanto lopetettiin kymmenen tuotantokauden jälkeen, Tähtiportin tarina jatkuu suoraan DVD:lle tulevilla elokuvilla, joita on tullut vuoden 2008 loppuun mennessä kaksi. Ensimmäinen DVD-elokuva Stargate: The Ark of Truth on jatkoa sarjan 10. kaudelle ja toinen Stargate Continuum on irrallinen tarina. Sarjan tekijät haluaisivat tehdä tulevaisuudessa vähintään yhden Tähtiportti-elokuvan vuodessa. Suomessa sarjaa on esitetty MTV3- ja SubTV-kanavilla viidennen kauden loppuun asti. 6. tuotantokauden jaksot alkoivat Subilla toukokuussa 2010.
Tähtiportti on saanut kolme spin-off-sarjaa. Käsikirjoittajat aikoivat myös korvata alkuperäisen Tähtiportti-sarjan 8. kauden jälkeen sarjalla Stargate Command, mutta Sci-Fi Channel päätti tuolloin jatkaa sarjaa kymmenenteen kauteensa.
Juoni
Sarjassa seurataan USA:n hallituksen erittäin salaista SG-1-erikoisjoukkuetta, johon kuuluvat Jack O'Neill, Samantha Carter, Daniel Jackson ja Teal'c. 6. kaudella Jonas Quinn korvasi väliaikaisesti Daniel Jacksonin, ja 9. kauden alussa Cameron Mitchell korvasi O'Neillin. Myöhemmin myös Vala Mal Doran liittyi joukkueeseen. SG-1:n tehtävänä on tutkia toisia maailmoja tähtiportin avulla tavoitteena saada haltuun uutta teknologiaa ja uusia liittolaisia maapallon ulkopuolelta. Ryhmä toimii SGC (Stargate Command) -tukikohdasta käsin, joka sijaitsee Cheyenne-vuoren uumenissa Coloradossa. USA:n hallituksella oleva portti löydettiin Egyptistä, Gizasta vuonna 1928. Myöhemmin toinen portti löytyi sattumalta Antarktiksen jään alta. Egyptistä löytynyt portti päätyy venäläisille, mutta saadaan lainaksi (vuokrataan), kun Antarktiksesta löytynyt tuhoutuu.
Näyttelijät
Don S. Davis (kenraali Hammond) näytteli Richard Dean Andersonin (Jack O'Neill) kanssa jo 1980-luvulla televisiosarjassa Ihmemies MacGyver. Davis näytteli sarjassa olevan Phoenix Foundationin johtajan Pete Thortonin (Dana Elcar) sijaista ja toimi usein tämän stunt-miehenä. Christopher Judge näytteli yhdessä MacGyver-sarjan jaksossa vuonna 1990. Amanda Tapping (Samatha Carter) on ainoa SG-1-nelikosta, joka ei ollut aikaisemmin työskennellyt muiden pääosanäyttelijöiden kanssa.
Tähtiportti
Muinaisten rotu (engl. the Ancients) loi tähtiportit miljoonia vuosia sitten. Tähtiportti on naquadah-metalliseoksesta valmistettu laite, jolla pystytään matkustamaan mille tahansa planeetalle, jolla on tähtiportti. Tähtiportti on malliltaan pystyssä seisova rengas, halkaisijaltaan 4,5 metriä ja painaa 29 tuhatta kiloa. Tähtiportti aktivoidaan DHD-laitteella (Dial Home Device) eli osoitteenvalitsimella. Se on erillinen laite, joka on yhteydessä porttiin. DHD-osoitteenvalitsin on jalustalla seisova laite, jonka yläosa on pyöreä ja kalteva. Kaltevalla tasolla on kaksi sisäkkäistä rengasta, joissa kummassakin on 19 symbolia. Keskellä on punainen kuultava puolipallon muotoinen osa, ikään kuin enter-painike, jota painamalla portti osoitteen valinnan jälkeen aktivoidaan.
On mahdollista aktivoida portti myös ilman DHD:tä, mutta silloin tarvitaan ulkoinen voimanlähde ja portissa olevaa rengasta on pyöritettävä manuaalisesti. Maan oma tietokoneohjattu DHD toimii juuri tällä periaatteella. Yhdysvaltain hallinnassa olevassa portissa osoitteenvalitsin ei ole säilynyt, joten ihmiset rakensivat osoitteenvalitsimen tilalle tietokoneohjatun järjestelmän, joka korvaa valitsimen. Kun tähtiportti aktivoidaan, se muodostaa madonreiän kahden tähtiportin välille. Maasta on löydetty myös toinen tähtiportti Etelämantereelta, jossa on mukana myös osoitteenvalitsin, mutta kyseisen osoitteenvalitsimen kylmäfuusioydin kuoli vähäisen testauksen jälkeen.
Spin-off-sarjat
Tähtiportista on tehty neljä spin-off-sarjaa: Stargate Atlantis, Stargate Universe, animaatiosarja Stargate Infinity, sekä websarja Stargate Origins. Atlantis-sarjaa tehtiin viisi kautta ja Universe-sarjaa kaksi kautta. Infinity on Metro-Goldwyn-Mayerin tuottama animaatiosarja jota tehtiin yhden kauden verran heikkojen katsoja-arvostelujen vuoksi. Origins on Mark Ilvedsonin ja Justin Michael Terryn luoma 10-osainen websarja, joka sijoittuu aikaan ennen Tähtiportti-elokuvan tapahtumia.
Bayeux’n seinävaate
Bayeux’n [] seinävaate (ransk. La tapisserie de Bayeux myös La Tapisserie de la reine Mathilde) on todennäköisesti Vilhelm Valloittajan velipuolen, Bayeux’n piispan Odon teettämä pistokirjontana toteutettu tekstiilityö. Se kertoo kuvasarjojen avulla vuosien 1064 ja 1066 välisistä tapahtumista Englannin ja Ranskan historiassa, erityisesti vuonna 1066 tapahtuneesta Englannin valloituksesta sekä Hastingsin taistelusta.
Teos
Bayeux’n seinävaatetta luullaan usein kuvakudokseksi. Kuviointi on kuitenkin tehty kirjomalla värillisellä villalangalla 73 metriä pitkälle pellavakankaalle. Vahvimman teorian mukaan se on toteutettu vuosina 1066–1086 Bayeux’n tuomiokirkkoa varten.
Seinävaate koostuu kuvaelmasarjoista ja se on korkeudeltaan noin 50 senttiä. Jotkut näkevätkin seinävaatteen tavassa kuvata tapahtumia esikuvan sarjakuville. Kaikkiaan siinä esitetään 626 henkilöä. Asiantuntijoiden näkemysten mukaan seinävaate koostuu 30–70 erillisestä kuvaelmasta. Jokainen niistä on varustettu latinankielisin tekstein. Kuvaelmat ovat toiminnallisia ja eleiltään ilmaisuvoimaisia. Ajan vaatetus, haarniskat, vaunut ja veneet on kuvattu tarkasti ja realistisesti. Syvyysvaikutelma on kuvattu kokoperspektiivin mukaan: edessä olevat veneet ovat takana olevia suurempia.
Alkuperä
thumb|195px|[[Vilhelm Valloittaja seuranaan oikealla velipuolensa Bayeux’n Odo ja vasemmalla Robert de Mortain.]] thumb|195px|[[Halleyn komeetta Bayeux’n seinävaatteessa (ylhäällä oikealla).]] Seinävaatteen alkuperään liittyvistä kysymyksistä tutkijat ovat hyvinkin erimielisiä. Bayeux’n piispa Odo hyväksytään melko yleisesti seinävaatteen tilaajaksi. Sitä vastoin on suuri erimielisyys siitä, kuka seinävaatteen on valmistanut ja missä.
Perimätiedon mukaan Vilhelm Valloittajan puolison Matildan hovinaiset ovat seinävaatteen tekijöitä. Toisten mielestä se on valmistettu Englannin maaperällä, Kentissä, Winchesterissä tai Hampshiressä noin kaksikymmentä tai kolmekymmentä vuotta siinä kuvattujen tapahtumien jälkeen.
Historiallinen sisältö
Seinävaate tuo nykykatsojan nähtäväksi historiallisia tapahtumia, joista muuten olisi suhteellisen vähän tietoa. Vuosisatojen aikana vaatteen kuvakertomus on tehnyt myös lukutaidottomille mahdolliseksi saada tietoa noista historiallisista tapahtumista.
Varsinaisen tapahtumaketjun lisäksi seinävaate antaa runsaasti tietoja omasta ajastaan. Näin 1000-luvun kirjonta- ja käsityötekniikka yleensä avautuu meille helpoimmin. Lisäksi se antaa tekoajaltaan muuta tietoa rakentamisesta, laivoista sekä rakenteista. Myös Vilhelm Valloittajan hovielämä ja Edvard Tunnustajan linnan hovielämä Westminsterissä avautuvat seinävaatteesta. Lukuisat sotilaat antavat kuvan sotilaiden varustuksesta. Jopa heidän kilpiensä kuviot tuovat tietoa heidän henkilöllisyydestään. Pitkään oletettiin esimerkiksi sotilaiden tuolloin taistelleen kädet hansikkaissa, mutta seinävaate antaa tästäkin toisenlaisen tiedon.
Seinävaatteen kuvat kertovat kuningas Edvard Tunnustajan langon jaarli Harald Godwininpojan seikkailuista. Hänen laivansa haaksirikkoutui nykyisen Sommen alueen rannikolle, kreivi Guy de Ponthieun maille vuonna 1064. Harald pelastui ja joutui lunnaita havitelleen kreivi Guyn vangiksi. Kuten seinävaate esittää, Normandian herttua Vilhelmin vakoilija oli paikalla, ja tämän antaman tiedon perusteella herttua edellytti kreivin luovuttavan vangin hänen haltuunsa Roueniin.
Tämä tilanne Rouenissa tuo meille esille Haraldin Vilhelmille vannoman valan. Tässä hän lupaa auttaa Vilhelmiä pääsemään Englannin valtaistuimelle Edvard Tunnustajan jälkeen: Vilhelm vaatii kruunua itselleen vaimonsa Mathildan perimyksen perusteella. Tämä Haraldin lupauksen rikkominen saa myöhemmin paavin julistamaan hänet kirkonkiroukseen. Tämän jälkeen seinävaate kertoo Haraldin paluusta Englantiin, jossa hän julistaa itsensä kuninkaaksi Edwardin kuoleman jälkeen.
Tämän jälkeen seinävaate kuvaa Vilhelm Valloittajan valmistelua sotaretkeään varten. Sitten ovat kuuluisat kuvat Hastingsin taistelusta. Pitkään tutkijat uskoivat, että seinävaatteessa kuvataan Haraldin kuolema nuolen osuttua hänen silmäänsä. Nykyisin tutkijat melko yksimielisesti uskovat, että henkilöiden kohdalla on tapahtunut sekaannus ja kuoleva ritari on Haraldin veli, joka kuoli nuolen surmaamana.
Seinävaatteen vaiheet
Seinävaate on kulkenut läpi kuohuvien vuosisatojen ja säilynyt alkuperäisenä aina nykyaikaan. Vuosisatojen ajan se oli nähtävillä Bayeux’n tuomiokirkossa. Se kätkettiin kuitenkin turvaan suurimpien myllerrysten aikana. Näin tapahtui muun muassa Ranskan suuren vallankumouksen aikana. Lukuisat tiedemiehet tutkivat seinävaatetta 1800-luvulla ja siitä tuli suuri yleisen mielenkiinnon kohde. Seinävaate restauroitiin Bayeux’ssa 1842. Silloin se myös sijoitettiin turvaan lasisuojuksen taakse. Viimeisimmät suojaanviennit tapahtuivat Ranskan-Saksan sodan aikana 1870 ja toisen maailmansodan aikana.
Chae Ji-Hoon
Chae Ji-Hoon (s. 5. maaliskuuta 1974) on eteläkorealainen entinen kaukalopikaluistelija ja olympiavoittaja. Hän voitti urallaan yhteensä kolme olympiamitalia, joista yksi on kultainen ja kaksi hopeisia. Lillehammerista 1994 Ji-Hoon voitti kultaa 500 metrin kilpailussa ja hopeaa 1000 metrillä. Naganossa 1998 hän voitti vielä hopeaa 5000 metrin viestissä.
Bayeux’n seinävaate
Seinävaatteen vaiheet
Nykyisin seinävaate on nähtävänä Centre Guillaume le Conquérant -museossa Bayeux’n kaupungissa.
Vaisto
Vaisto tarkoittaa elävien olentojen (lajin) sisäänrakennettuja taipumuksia johonkin eläinlajille ominaiseen ja yleiseen käyttäytymiseen. Vaistoja pidetään yleensä perittyinä ominaisuuksina; niiden vastakohta on siis opittu käyttäytyminen. Esimerkkejä vaistoista ovat itsesäilytysvaisto, lisääntymisvaisto, muuttovaisto sekä vastasyntyneen imemis- ja tarrautumisvaisto.
Vaistot ja opittu käyttäytyminen
Vaistoihin perustuva käyttäytyminen ilmenee eliön ympäristöstä ja kokemuksista riippumatta. Opittu käyttäytyminen riippuu eliöyksilön ympäristöstä ja kokemuksista ja muuttuu siis, jos eliöyksilöiden ympäristö ja historia ovat erilaiset.
Vaistot ja ihminen
Ihmisvauva on huomattavasti avuttomampi kuin monen muun lajin pieni poikanen. Ilman vanhempien vuosikaudet kestävää opastusta lapsi ei selviytyisi lainkaan, joten katsotaan, että ihmisten vaistot ovat vähentyneet tai tulleet osin tarpeettomiksi verrattuna ihmisen muinaisiin kantaisiin ja eläimiin yleensä.
Kuitenkin ihmisen toimintaa säätelevät vaistot hyvin pitkälle, vaikka hän olisi omaksunut kulttuurinsa toimintatavat, normit ja käytännöt. Ihminen oppii syömään, kävelemään ja puhumaankin lähinnä myötäsyntyisen kykynsä vuoksi, tosin näiden kykyjen käyttöönotto edellyttää välttämättä myös opettelua. Jopa kulttuurisena ominaisuutena pidettyä kieltä pidetään nykyisin pohjimmiltaan vaistonvaraisena. Ihminen oppii kielen monimutkaiset rakenteet ja ääntämistavat parhaiten tietyssä ikävaiheessa, jolloin hänellä on tähän vaistonvarainen kyky. Myöhemmällä iällä tämä kielenoppimisen vaisto katoaa. Tätä havaintoa tukee muun muassa susilapsi-ilmiö.
Jotkut tietoisuuden tutkijat kuten Daniel Dennett katsovat, että vasta kielensä avulla ihminen pystyy (edes jollain tavoin) irtautumaan vaistoistaan. Vasta kielen omaava ihminen voi tehdä päätöksiä, jotka ovat vastoin voimakkainta senhetkistä vaistoa, eli muista syistä kuin vaiston vuoksi. Tällaisia syitä ovat ihmisen "henkiset" rakenteet, esimerkiksi mielipiteet, asenteet ja moraali. Dennettin mukaan ilman kieltä oleva eläin tai ihminen on pelkästään vaistojensa ohjattavissa, kykenemättä ajattelemaan.
Esimerkkejä vaistomaisesta, geneettisesti koodatusta toiminnasta
Esimerkki vaistoihin perustuvasta käyttäytymisestä: Petopistiäinen vie lamautetun toukan maahan kaivetulle pesälleen, jättää toukan pesän ulkopuolelle ja menee tarkastamaan pesän. Tarkastettuaan pesän se vie toukan sisään. Tämä vaikuttaa älykkäältä toiminnalta, mutta se on täysin mekaanisesti koodattu petopistiäisen geneettiseen käyttäytymiseen. Asia selviää seuraavalla kokeella: Kun petopistiäinen on pesässä, siirretään toukkaa hieman kauemmaksi. Kun petopistiäinen hakee toukan, se vie toukan alkuperäiselle paikalle ja tarkastaa pesän jälleen. Vaikka sata tai tuhat kertaa. Se ei koskaan opi, että pesä on tarkastettu jo aiemmin. Käyttäytyminen on vaistomaista, koodattu kaikkiin tämän lajin petopistiäisten rakenteeseen samalla tavalla.
Tai hanhi: Se nostaa pesästä vierineen munan takaisin pesään. Äidillistä ja huolehtivaa käyttäytymistä? Ei. Jos pesän viereen laittaa minkä tahansa sileän esineen (käen muna, sileä kivi, rubikin kuutio ym.), hanhi nostaa sen pesään. Hanheen, sen rakenteeseen, on siis koodattu sääntö: "Nosta pesän vieressä olevat sileät esineet takaisin pesään". Luonnon ja lajin säilymisen kannalta hanhien säilymiseen riittää tällainen yksinkertaisempi, vaistomainen käyttäytyminen. Aivot ovat monessa mielessä vaativa rakenne evoluutiossa.
Päihdesairaala
Päihdesairaala (ent. Järvenpään sosiaalisairaala) on Suomen ainoa riippuvuusongelmien hoitoon erikoistunut sairaala. Sairaala sijaitsee Järvenpään Haarajoella. Se on A-klinikka Oy:n palvelu.
Päihdesairaalaan voivat hakeutua hoitoon erilaisista riippuvuuksista kärsivät henkilöt ja heidän läheisensä kaikkialta Suomesta. Palveluihin sisältyvät katkaisu- ja vieroitushoito, päihdekuntoutus, perhekuntoutus, lääkkeetön yhteisöhoito sekä työ- ja toimintakyvyn arviointi. Asiakaspaikkoja on 90.
Sairaala on toiminut vuodesta 1951 lähtien, ensin valtion laitoksena ja vuosina 1994–2017 osana A-klinikkasäätiön palvelukokonaisuutta.
Suomen Punaisen Ristin piirit
Suomen Punaisen Ristin piirit muodostavat Suomen Punaisen Ristin alueelliset organisaatiot. Suomen Punaisella Ristillä on kaksitoista piiriä, joista osa on ruotsinkielisiä tai saamenkielisiä.
Piikkisilmä
Piikkisilmä (Pangio kuhlii) on Kaakkois-Aasian joissa ja järvissä tavattava noin 10 cm:n pituinen pitkulainen kala, joka on saanut nimensä pienistä silmien alla olevista piikeistä, jotka voi tarvittaessa kääntää ulospäin. Se on suosittu akvaariokala samoin kuin sukulaisensa siaminpiikkisilmä (Pangio myersi).
Koko ja ulkonäkö
Piikkisilmä on noin 10 cm:n pituinen matomainen kala. Sukupuolierot ovat lähes olemattomat, mutta terve täysikasvuinen naaras on koirasta pulskempi.
Kalan vartalossa on 6-10 epäsäännöllistä tummanruskeaa raitaa. Juovat eivät jatku yhtenäiinä kalan mahan alta.
Alkuperä ja luokittelu
Piikkisilmä on kotoisin Kaakkois-Aasian joista ja järvistä. Alkuperäinen Pangio kuhlii määritettiin Javan saarelta ja sai nimensä Heinrich Kuhlin mukaan. Pangio-suvusta on nyttemmin määritetty neljä lajiryhmää. Kuhlii-ryhmän lajeja on vaikea erottaa toisistaan, ja luultavasti useimmat piikkisilmän (jota kutsutaan myös aitopiikkilmäksi) nimellä akvaarioihin myydyt kalat ovat olleet aaltopiikkisilmiä Pangio semicincta.
Käyttäytyminen ja lisääntyminen
Piikkisilmät ovat hämäräaktiivisia. Ne piilottelevat päivisin mielellään esimerkiksi kasvien lomassa ja juurakoiden alla. Siksi niille tulee akvaariossa varata sopivia piilopaikkoja, kuten kivien välisiä koloja tai kumolleen kaadettuja ruukkuja. Ne voivat myös kaivautua pohjahiekkaan, mutta eivät viihdy karkeassa sorassa. Ne ovat sosiaalisia kaloja ja siksi niitä pitäisi aina hankkia kerralla useampia. Piikkisilmälajeja on monia: jotkin ovat pystyraidallisia, toiset yksivärisen ruskeita.
Piikkisilmät kutevat pinnassa, josta vihertävät mätimunat laskeutuvat kasvien joukkoon. Lisääntyminen on akvaario-oloissa harvinaista, mutta toisaalta kalat ovat pitkäikäisiä, ne voivat viihtyä akvaariohoidokkina 5-10 vuotta.
Vesiolot ja ravinto
Piikkisilmät pitävät lämpimästä (24–30-asteisesta) ja pehmeästä vedestä, jonka pH on 6,0–7,0. Uimatilaa tulisi olla ainakin 80 litraa. Piikkisilmät syövät luonnossa muun muassa levää ja raatoja. Akvaario-oloissa niitä voidaan ruokkia esimerkiksi spirulina-tableteilla ja katkarapupelleteillä; myös pohjaan pudonneet ruokahiutaleet kelpaavat.
Roman Sajenko
Roman Sajenko on ukrainalainen muusikko, joka on tullut parhaiten tunnetuksi black metal -yhtyeessään Drudkh, joka kuuluu Ukrainan tunnetuimpiin black metal -yhtyeisiin. Hän on vaikuttanut myös Hate Forestissa, Blood of Kingussa, jonka Hate Forest -jäsenet perustivat lopetettuaan Hate Forest -yhtyeen, ja ambient-sooloprojektissaan Dark Ages.
Diskografia
Mukaan on luettu vain täyspitkät albumit ja EP:t johtuen lukuisista demoista. Yhtyeet ovat aakkosjärjestyksessä, albumit aikajärjestyksessä.
Thurios
Thurios on ukrainalainen muusikko, joka on tunnettu black metal -yhtyeistä Drudkh ja Astrofaes.
Suomalaisen Kirjallisuuden Seura
Suomalaisen Kirjallisuuden Seura ry (lyh. SKS) on vuonna 1831 perustettu tieteellinen seura ja yleishyödyllinen yhdistys. SKS on kansallinen muistiorganisaatio, kansainvälinen tutkimuslaitos ja valtakunnallinen kulttuurijärjestö. Suomen kielen sanan kirjallisuus keksittiin seuran nimeä varten.
SKS:n keskeistoiminnot liittyvät kansanperinteen, kielen ja kirjallisuuden tutkimukseen ja tunnetuksi tekemiseen. SKS:ssa on suomalaisen perinteentutkimuksen ja kirjallisen kulttuurin arkisto, kaikille avoin tieteellinen erikoiskirjasto ja tutkimusosasto. SKS on myös tieto- ja tieteellisen kirjallisuuden kustantaja. SKS julkaisee myös Suomen kansallisbiografiaa.
Rakennus
SKS:n päärakennus sijaitsee Helsingin Kruununhaassa osoitteessa Hallitus­katu 1. Sebastian Gripenbergin suunnittelema talo valmistui vuonna 1890. SKS:n arkistolla on toimipiste myös Joensuussa.
Päärakennus uudistettiin perusteellisesti vuonna 1934 arkkitehti Jussi Paatelan johdolla. Rakennuksessa ovat olleet vuokralaisina muiden muassa Kustannusosakeyhtiö Otava, Sotasensuuri ja Suomen Akatemia. Uusin peruskorjaus toteutettiin vuosina 2006–2009.
SKS:n syntyvaiheet
pienoiskuva|SKS:n päärakennus Helsingissä Hallituskatu 1:ssä. 1800-luvun ensi vuosikymmenet olivat koko Euroopassa kansallisten kulttuurien nousun aikaa. Suomalaisten kansallista heräämistä tuki myös alueen valtapoliittinen kehitys. Suomi liitettiin vuonna 1809 Venäjän keisarikuntaan, jonka suunnitelmiin sopi maan henkinenkin irrottaminen Ruotsista. Näin tarjoutui tilaisuus kansan suomenkielisen enemmistön sivistystason kohottamiseen.
Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran perustivat vuonna 1831 Helsingin yliopiston piirissä toimineet miehet, jotka tunsivat kiinnostusta suomen kieleen ja uskoivat sen kirjallisen viljelyn tulevaisuuteen. Oman koulutuksensa ja hankkeen aatteelliset virikkeet he olivat saaneet Turun akatemiassa, missä edellisen vuosisadan lopulla vaikutti historian ja kansanperinteen tutkija H. G. Porthan. Esikuvina olivat myös 1700-luvun lopulta alkaen Euroopan yliopistokaupunkeihin perustetut kirjallisuusseurat. Seuran syntysanojen lausujana pidetään eläinlääkäri Martti Juhana Lindforssia.
Seuran perustava kokous pidettiin 16. helmikuuta 1831 Keisarillisen Aleksanterin yliopiston suomen kielen lehtori Carl Niclas Keckmanin luona. Elias Lönnrot kirjoitti kokouksesta kertovassa pöytäkirjassa:
Viikon päästä varsinaisessa perustamiskokouksessa ”kirja keinot” olivat vaihtuneet ”kirjallisuudeksi” ja seura sai nimekseen Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Seuran ensimmäisissä säännöissä korostettiin, että ”kieli on kansallisuuden perustus”. Seura ei ollut vain akateeminen keskustelukerho vaan myös kansallishengen kasvukeskus, joka kokosi jäsenkuntaansa virkamiesten ja ylioppilaiden lisäksi valistuneita kansanmiehiä, vuodesta 1846 lähtien myös naisia.
Alkuaikojen kauaskantoisimpia hankkeita olivat kansanrunouden keruu ja julkaiseminen. Seura tuki ensimmäisen sihteerinsä Elias Lönnrotin keruumatkoja Itä-Suomessa ja Karjalassa ja julkaisi näiden matkojen tuloksiin pohjautuvat teokset, Kalevalan (1835, 1849) ja Kantelettaren (1840). Kansanrunoutta julkaisemalla voitiin kartuttaa vähäistä suomenkielistä kirjallisuutta ja samalla rikastuttaa suomea kansankielen elävillä ilmaisuilla. Seura alkoi tuottaa suomeksi sekä tietopuolista että kaunokirjallisuutta: historioita, kielioppeja, sanakirjoja, yleistajuisia esityksiä muun muassa luonnontieteistä ja lainsäädännöstä sekä käännöksiä maailmankirjallisuuden klassikoista. Kirjoituskilpailuin etsittiin uusia tekijöitä kertomuksille ja näytelmille. Ensimmäinen suomenkielinen romaani, Aleksis Kiven Seitsemän veljestä, ilmestyi Seuran julkaisemana vuonna 1870.
Vuosien varrella SKS on muuttunut kansakunnan rakentajasta tieteelliseksi muistiorganisaatioksi, joka on toimintansa aikana kartuttanut suomalaista itseymmärrystä, edistänyt suomalaisen kirjallisuuden tunnettuutta Suomessa ja maailmalla sekä julkaissut huomattavan siivun suomalaista kauno-, tieto- ja tieteellistä kirjallisuutta.
Julkaisutoiminta
Kaunokirjallisuuden lisäksi SKS on julkaissut laaja-alaisesti tieteellistä kirjallisuutta toimintansa alkuvuosista asti. Pitkäaikaisiin julkaisusarjoihin kuuluvat aikakauskirja / nyttemmin kirjasarja Suomi (1841–), aikakauskirja Virittäjä (1897–) ja kirjasarjat SKS:n Toimituksia (1834–), Studia Fennica (1933–) ja Tietolipas (1945–).
Organisaatio
Maaliskuussa pidettävässä vuosikokouksessa SKS:n jäsenet valitsevat valtuuskuntaan. Hallituksella on vuosittain 8–10 kokousta ja asioiden valmistelua varten kaksi työvaliokuntaa, talousvaliokunta ja julkaisuvaliokunta. Hallintoelimiin valitut edustavat valtakunnallisesti SKS:n keskeisaloja sekä tutkimusta, kulttuurielämää ja yhteistyötahoja.
Pääsihteeri on SKS:n toiminnanjohtaja, joka valmistelee hallitukselle esitettävät asiat. Pääsihteerin apuna toimii johtoryhmä, johon kuuluvat osastojen johtajat sekä hallinto- ja talous- ja viestintäjohtajat. SKS:n osastoilla on henkilökuntaa noin.
SKS:aan kuuluu noin. Ehdotukset Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran jäseniksi hyväksyy SKS:n hallitus. Jäsenesityksiä voi tehdä SKS:n pääsihteerille. SKS:ssa on jäsenmaksu, jonka suuruudesta päätetään vuosikokouksessa.
Sainte-Laguën menetelmä
Sainte-Laguën menetelmä on suhteellisessa listavaalissa käytetty menetelmä, jolla listan saamien äänimäärien perusteella jaetaan paikat listoille. Sainte-Laguën menetelmä on käytössä esimerkiksi Ruotsissa, Norjassa ja Saksassa (listapaikkojen osalta).
Sainte-Laguën menetelmässä puolueiden saamien paikkojen osuus on mahdollisimman lähellä puolueen osuutta annetuista äänistä. Menetelmässä äänikynnys asettuu kohtalaisen alhaiseksi, joten sitä ei voi syyttää pienten puolueiden syrjimisestä kuten Suomessa käytössä olevaa d’Hondtin menetelmää. Menetelmä on nimetty ranskalaisen matemaatikko André Sainte-Laguën mukaan.
Verrattuna d'Hondtin menetelmään se vähentää suurien puolueiden painotusta ja se pääsääntöisesti suosii keskikokoisia puolueita suurien ja pienien puolueiden kustannuksella.
Vaiheet
Aluksi lasketaan kunkin ryhmittymän kuten puolueen, vaaliliiton, yhteislistan tai valitsijayhdistyksen vaalipiirissä saama kokonaisäänimäärä. Sen jälkeen kussakin ryhmittymässä ehdokkaat asetetaan järjestykseen henkilökohtaisten äänimäärien perusteella. Jokainen ehdokas saa vertausluvun siten, että ryhmittymän eniten ääniä saanut ehdokas saa vertausluvukseen ryhmittymän koko äänimäärän, toiseksi eniten ääniä saanut 1/3 ryhmittymän äänimäärästä, kolmanneksi tullut 1/5 ja niin edelleen. Kaava on siis Ä/(2×p–1), jossa Ä on listan saamat kokonaisäänet ja p ehdokkaan sisäinen järjestysluku. Vaalipiirin kaikki ehdokkaat asetetaan lopuksi vertauslukujen mukaiseen järjestykseen, ja tästä listasta pääsee läpi niin monta ehdokasta kuin vaalipiiristä valitaan edustajia.
Esimerkki
Esimerkissä puolueiden A, B ja C eniten ääniä saaneiden ehdokkaiden vertausluvut (suluissa läpimenneiden ehdokkaiden läpimenojärjestys).
Sainte-Laguën suhteellisuus
Sainte-Laguën menetelmä jakaa paikat niin, että puolueen paikkojen osuus kaikista paikoista vastaa mahdollisimman tarkkaan puolueen äänten osuutta kaikista äänistä. Tämän takia Sainte-Laguën äänikynnys on pienempi kuin d’Hondtin menetelmässä, minkä takia Sainte-Laguë ei syrji pieniä puolueita.
Jos esimerkiksi kahdesta puolueesta toinen saa laskennallisesti 2,3 ja toinen 0,7 paikkaa, jakaantuvat paikat suhteessa 2:1 eivätkä 3:0 kuten d’Hondtin menetelmässä.
Paradoksit
Koska Sainte-Laguë ei tavoittele sitä, että puolueiden paikkojen suhde on mahdollisimman lähellä niiden äänimäärien suhdetta, voi Sainte-Laguën menetelmää käytettäessä käydä niin, että enemmistön äänistä saanut puolue saa vähemmistön paikoista.
Näin käy esimerkiksi silloin, kun jaettavana on kolme paikkaa, joista kilpailee kolme puoluetta, jotka saavat 28, 12 ja 10 ääntä. Tässä tapauksessa paikat jakaantuvat niin, että jokainen puolue saa yhden paikan.
Ensimmäisen jakajan suurentaminen
Edellä mainitun paradoksin todennäköisyyden vähentämiseksi ja parlamentin hajaantumisen estämiseksi käytetään monessa maassa (mm. Ruotsissa) muokattua Sainte-Laguën menetelmää, jossa ensimmäisenä jakajana on 1,4 eikä 1.
Kun ensimmäisenä jakajana on 1,4, menetelmä muistuttaa hieman enemmän d’Hondtin menetelmää, ja useimmissa olosuhteissa se takaa lähes parhaan mahdollisen suhteellisuuden. Edellisen esimerkin paikat jakautuisivatkin suhteessa 2:1:0.
Äänikynnys
Paradoksia, jossa enemmistön äänistä saanut puolue saa vähemmistön paikoista, voi ehkäistä myös sillä, että vaaleissa asetetaan äänikynnys. Muun muassa Ruotsissa on käytössä valtakunnallinen 4 prosentin äänikynnys.
Muokatun Sainte-Laguën menetelmän ja äänikynnyksen yhtäaikainen käyttäminen ei ole suhteellisuuden toteutumisen kannalta kuitenkaan perusteltua.
Websterin menetelmä
Websterin menetelmä on yhdysvaltalainen nimi Sainte-Laguën menetelmälle. Paikkojen laskemiseen käytettävät kaava on erilainen, mutta tulos aina sama.
Websterin menetelmässä jokaisen puolueen saama paikkamäärä lasketaan kaavalla ja pyöristämällä tulos lähimpään kokonaislukuun. Kaavassa a on puolueen saamat äänet, p on jaossa olevat paikat ja K kaikki hyväksytyt äänet. Kaavassa olevaa kerrointa, β, säädetään niin, että kaikki paikat – eikä yhtään ylimääräistä – tulevat jaetuiksi.
Menetelmän levinneisyys
Sainte-Laguën menetelmä on käytössä muun muassa Norjassa, Ruotsissa, Saksassa, Bosnia-Hertsegovinassa ja Uudessa-Seelannissa.
Lähteet
Scrutin proportionnel plurinominal
LOS (kuulento)
LOS on Yhdysvaltojen sekä miehitetyillä että miehittämättömillä kuulennoilla käytetty tekninen lyhenne. Se on muodostettu englanninkielen sanoista Loss of signal l. signaalin tai yhteyden katkeaminen tai menetys. Ilmaisulla tarkoitettiin erityisesti hetkeä, jolloin Kuuta kiertävä alus siirtyi Maasta katsottuna Kuun taakse, jolloin radioyhteydet katkesivat kunnes alus tuli uudelleen esiin Kuun takaa.
Lähteet
Herbert J. Pichler – Ihmisen suuri seikkailu Gummerus 1969
Lipunryöstö
Lipunryöstö (tai viirinryöstö) on leikki, josta on useita versioita. Videopelien capture the flag -pelimuotoa kutsutaan toisinaan suomeksi lipunryöstöksi.
Pelin kulku
Pelialueena voi olla esimerkiksi jalkapallokenttä. Ensin jaetaan pelaajat kahteen yhtä suureen joukkueeseen. Sitten pelialue jaetaan kahteen osaan. Kummankin joukkueen lippu laitetaan näkyviin oman alueen päähän. Lippu voi olla tavallinen lippu. Lippuja pitää olla kummallakin puolella yksi kappale, ja ne laitetaan molempien joukkueiden omaan aloituspaikkaan. Lippu voi olla myös pieni ja kevyt esine.
Tavoitteena pelissä on saada toisen joukkueen lippu/viiri omalle alueelle (niin että ei jää kiinni). Jos joku vastapuolen pelaajista on toisen joukkueen alueella hänet voidaan ottaa kiinni ja laittaa ”vankilaan”. Oman joukkueen jäsen voi pelastaa ”vangin” juoksemalla ”vankilaan” (penkki tai muu, hiekkaan piirretty ympyrä) ja koskettamalla ”vankia”. ”Vanki” ja pelastaja ovat turvassa kun ovat päässeet omalle puolelleen. Toisessa versiossa on muuten samat säännöt, mutta tällä kertaa lippu/viiri piilotetaan. Eli vastapuolen pitää ensiksi löytää lippu ja saada se omalle puolelleen niin ettei jää kiinni.
Pelin toinen versio on lähes samanlainen. Lipunryöstön paikka voi olla esimerkiksi metsä, jossa lippu pitää olla puussa, eikä maassa. Pelialue rajataan esimerkiksi sinisten ja punaisten puoliin. Lipun tai vankilan luona ei saa olla vartioimassa, vaan koko ajan pitää liikkua. Lipun voi myös ottaa omalta puolelta käymättä vastustajan puolella, mikäli yltää ottamaan lipun, joka on onnistuttu siirtämään lähelle rajaa.
Lipunryöstö videopeleissä
Lipunryöstö on videopelien moninpelimuoto, jossa kaksi kilpailevaa joukkuetta pyrkii sieppaamaan toisen joukkueen lipun ensimmäisenä omalle alueelleen. Alue määräytyy useimmiten rajalla, joka ympäröi omaa lippua ja joka pelistä riippuen erikokoinen. Oman ja vieraan lipun tunnistaminen on yleensä toteutettu niin että kummallekin ryhmälle on määrätty oma värinsä (useimmiten punainen ja sininen), jota myös lipun väri tottelee.
Vuoden rajatietokirja
Vuoden rajatietokirja on Kustannus Oy Rajatiedon vuosittain myöntämä palkinto. Voittajan valitsee kymmenen ehdokkaan joukosta joka vuosi tehtävään erikseen valittu julkisuuden henkilö. Lisäksi yleisö voi äänestää omaa ehdokastaan. Palkinto jaetaan keväisin Ultran avoimissa ovissa Kuhmoisissa.
Gustaf Rancken
Gustaf Rancken (2. kesäkuuta 1756 Hattula – 16. tammikuuta 1831 Perniö) oli Perniön kirkkoherra ja hengellisen kirjallisuuden suomentaja. Hän oli kiinnostunut pedagogiikasta ja kehitti erityisesti rippikoulun katekismusopetusta. Hän piti myös yhteyttä herätysliikkeisiin ja osallistui kirkollisen elämän uudistustyöhön.
Elämänvaiheet
Rancken jäi varhain orvoksi. Ensin kuoli hänen äitinsä, Kristina Idman. Isä, Sahalahden kirkkoherra Engelbrekt Rancken, kuoli Gustav Ranckenin ollessa kymmenvuotias. Ranckenin huoltajaksi tuli parin vuoden kuluttua Sahalahden kirkkoherraksi tullut Anders Malm, joka meni naimisiin Gustavin sisaren Ulrikan kanssa. Rancken pääsi kotona yksityisopetusta saatuaan Turun akatemiaan vuonna 1772. Opintojensa aikana hän hankki itselleen elatusta toimimalla kotiopettajana. Kesken opintojensa hänet kutsuttiin vuonna 1775 Sahalahden pitäjänapulaiseksi. Pappisvihkimyksen hän sai 19-vuotiaana. Vuonna 1779 hän siirtyi Kuhmalahden kappalaiseksi ja vuonna 1789 Turun suomalaisen seurakunnan kappalaiseksi. Perniön kirkkoherra hänestä tuli vuonna 1803, ja tätä virkaa hän hoiti kuolemaansa saakka. Vuosina 1810–1820 hän oli virkaa toimittava lääninrovasti. Uskonpuhdistuksen riemujuhlassa vuonna 1817 Rancken sai teologian kunniatohtorin arvon.
Pedagoginen toisinajattelija ja kansanvalistaja
Omaelämäkerrassaan Rancken katsoi, ettei hän ollut saanut yliopistosta juuri lainkaan valmiuksia papin käytännön työhön, kuten saarnan laatimiseen, sielunhoitoon ja katekismusopetukseen. Rancken arvioi myös, että hän ei ollut tässä suhteessa ainoa, vaan että sadat hänen kaltaisensa astuivat ammattitaidottomina papinvirkaan ja tekivät toimissaan pahoja erehdyksiä seurakuntalaisten vahingoksi. Hän ryhtyi heti kehittämään ammattitaitoaan erityisesti katekismusopetuksessa laatimalla opetettaville kysymyssarjoja. Havaittuaan niissä suuria puutteita hän kirjoitti ne vuosi vuoden jälkeen uudelleen. Hän laati myös erään toisen papin kanssa oppimateriaalin, josta tuli niin perinpohjainen, että siitä piti toimittaa lyhennetty laitos. Turussa ollessaan Rancken huolehti itse lastensa opetuksesta, koska arvioi katedraalikoulun opettajat kelvottomiksi, samoin kotiopettajat. Hän laati myös tarvittavat oppimateriaalit, koska hän piti silloisia oppikirjoja sekä kypsymättöminä että liian laajoina.
Perniössä hän käynnisti pyhäkoulutoiminnan ja on siten Johan Fredrik Berghin ohella pyhäkoulutyön uranuurtajia Suomessa. Pedagogisten kysymysten ohella Rancken harrasti myös taloudellisia kysymyksiä. Hän osallistui Suomen Talousseuran toimintaan ja pyrki edistämään kotiseutunsa talouselämää ja köyhäinhoitoa.
Katekismuskriitikko
Ranckenin selkein ja voimakkain opillinen kannanotto liittyy tuolloin käytössä olleeseen Svebiliuksen katekismukseen, joka oli ilmestynyt Daniel Jusleniuksen kääntämänä vuonna 1746. Vuoteen 1831 mennessä siitä oli otettu parikymmentä painosta. Ranckenin mielestä Svebiliuksessa ei korostettu tarpeeksi parannuksenteon tärkeyttä. Hän piti sitä myös liian teoreettisena. Käytännössä hän pyrki parantamaan rippikoulutyön oppimateriaalia sekä itse kirjoittamalla että ottamalla osaa katekismuksen uudistushankkeeseen.
Rancken ei tyytynyt pelkkään kritiikkiin, vaan julkaisi vuonna 1808 rippikoulutyössä käytettäväksi kristinopin Autuuden oppi syndisille. Sen tavoitteita kommentoidessaan hän viittaa Svebiliuksen katekismuksen liikaan teoreettisuuteen. Piispa Jakob Tengström tutustui julkaisuhankkeeseen ja antoi sekä sisällöstä että esitystavasta myönteisen lausunnon, mutta toimitti käsikirjoituksen myös teologian professorin Gustaf Gadolinin tarkastettavaksi. Gadolin vaati useita sekä kielellisiä että sisällöllisiä muutoksia. Rancken ilmoitti Gadolinille pitävänsä tämän muistutuksia aiheettomina ja pyysi käsikirjoituksen takaisin, ellei painolupaa myönnettäisi. Lopulta Rancken muutti kaksi sisällön kannalta toisarvoista sanaa ja Gadolin antoi painoluvan. Ranckenin mukaan 600 kappaleen painoksesta pääosa myytiin tai jaettiin maksutta Perniössä.
Rancken oli myös jäsenenä rippikoulutyötä uudistavassa katekismuskomiteassa, jonka puheenjohtaja oli arkkipiispa Jakob Tengström. Katekismuskomitean työ jäi kuitenkin tuloksettomaksi sen jäsenten suurten näkemyserojen vuoksi. Valistusteologit suhtautuivat erittäin kriittisesti Lutherin Vähään katekismukseen, kun taas perinteistä näkemystä edustavat jäsenet pitivät sitä aivan keskeisenä. Komitean työskentely lakkasi jo toisen istunnon jälkeen vuonna 1819.