cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sidney Reilly
Nuoruusvuodet
Sidney Reilly lähti kotoaan kun hänen vanhempansa eivät hyväksyneet pojan seurustelua serkkunsa Felician kanssa. Reilly alkoi opiskella kemiaa Novorossijskin yliopistossa ja oman kertomansa mukaan hän joutui vuonna 1892 Venäjän salaisen poliisin Ohranan pidättämäksi kuljetettuaan päällystakkinsa vuorin alla vallankumouksellisen opiskelijaryhmän Valistuksen ystävien salaisia viestejä. Vapauduttuaan Reilly sai tietää isältään Grigorilta että hänen äitinsä Paula oli kuollut ja että hänen todellinen isänsä oli äidin lääkärinä toiminut Mihail Rosenblum. Vaihdettuaan nimekseen Sigmund Rosenblum Reilly kertoi lavastaneensa oman kuolemansa Odessan satamassa ja matkustaneensa sitten jäniksenä englantilaisella laivalla Brasiliaan Etelä-Amerikkaan.
Brasiliassa Reilly käytti Pedro-nimeä ja työskenteli sekalaisissa töissä: satamatyömiehenä, tietyömiehenä ja plantaasin työmiehenä. Vuonna 1895 Reilly pääsi erään brittiläisen tutkimusretkikunnan palvelukseen kokiksi. Kun vihamieliset intiaanit hyökkäsivät retkikunnan kimppuun Reilly sieppasi erään englantilaisen upseerin aseen ja ampui hyökkääjät kuoliaaksi pelastaen näin retkikuntaan kuuluneen majuri Charles Fothergillin hengen. Palkkioksi teostaan Reillyn väitetään saaneen 1500 punnan palkkion Fothergillilta ja lisäksi hänelle järjestyi brittiläinen passi ja hän pääsi matkustamaan Englantiin. Englantiin saavuttuaan Reilly alkoi esiintyä Sidney Rosenblum nimellä.
Reilly Lontoossa
Riippumatta siitä tuliko Reilly Lontooseen Ranskasta vai Brasiliasta hän asui joka tapauksessa vuoden 1896 alussa Sigmund Rosenblum nimellä Albert Mansions nimisessä korkeatasoisessa asuintalossa Rosetta Streetin varrella Waterloon kaupunginosassa. Asetuttuaan Englantiin Reilly perusti Lontoon Cityyn Rosenblum & Company nimisen yrityksen jonka nimeksi 1898 muuttui Ozone Preparations Company. Yritys valmisti patenttilääkkeitä ja menestyikin pian hyvin mutta Reilly kulutti rahaa ylelliseen elämään, matkusteluun ja uhkapeleihin enemmän kuin yritys tuotti. Rahapulan vuoksi useita kieliä hallitsevasta Reillystä tuli myös palkattu tiedonhankkija Scotland Yardin erikoisosaston johtajan William Melvillen Lontoossa asuvien emigranttien keskuuteen perustamaan tiedusteluverkostoon. Andrew Cookin mukaan Melville johti myöhemmin Englannin salaista palvelua sen toiminnan alkuvuosina ja hän käytti tällöin koodinimeä "M". Reilly hankki Melvillelle tietoja Englannissa asuvista Venäjältä tulleista maanpakolaisista, siirtolaisista, vallankumouksellisista sekä anarkisteista ja hän pääsi vähitellen näin sisään vakoilun maailmaan.
Vuonna 1897 Reilly tutustui munuaistulehduksesta kärsivään 63-vuotiaaseen varakkaaseen pastori Hugh Thomasiin joka oli kiinnostunut Reillyn yrityksen tarjoamista ihmekuureista. Reilly tutustui myös Thomasin 24-vuotiaaseen vaimoon, Margaret Callaghaniin ja seuraavan puolen vuoden aikana Reillyn toimittaessa pastori Thomasille lääkkeitään heidän välilleen kehittyi suhde. Hugh Thomas muutti testamenttiaan 4. maaliskuuta 1898 niin että hänen vaimostaan tuli testamentin toimeenpanija. Viikkoa myöhemmin Thomas ja hänen sairaanhoitajansa saapuivat Sussexiin Newhavenin The London and Paris-hotelliin. Pastori Thomas löydettiin kuolleena vuoteestaan samassa hotellissa 12. maaliskuuta ja tällöin paikalle saapui salaperäinen tohtori T. W. Andrew joka tutki kuolleen ja ilmoitti Thomasin kuolleen influenssan uhrina. Allekirjoitettuaan kuolintodistuksen ja muut asiaankuuluvat paperit tohtori Andrew ilmoitti että tarkempaan kuolinsyyn tutkintaan ei ollut tarvetta ja poistui sitten paikalta.
Myöhemmin asiaa on tutkittu ja saatu selville että T. W. Andrew nimistä lääkäriä ei löytynyt Englannin vuoden 1897 virallisista rekistereistä ja myös tohtori Andrew'n ulkoiset tuntomerkit vastasivat Reillyn tuntomerkkejä. Thomasin sairaanhoitajaa jonka hänen vaimonsa Margaret oli palkannut oli aiemmin epäilty erään työnantajansa myrkyttämisestä arsenikilla. Thomasin lesken vaatimuksesta hänet haudattiin jo puolentoista vuorokauden kuluttua kuolemasta ja 6 viikon päästä tästä leski peri Thomasin 800 000 punnan omaisuuden. Englannin poliisi ei myöhemminkään tutkinut Thomasin kuolemaan liittyviä epäselvyyksiä.
Reilly meni naimisiin Thomasin lesken kanssa neljä kuukautta myöhemmin 22. elokuuta 1898 ja he muuttivat Lontoon Hyde Parkissa Upper Westbourne Terracen varrella sijainneeseen uuteen taloonsa. Tässä yhteydessä Reilly myös luopui Sigmund Rosenblum nimestä ja alkoi käyttää tästä lähtien Sidney George Reilly nimeä. Väitetään että William Melville järjesti Reillylle hänen uuden henkilöllisyytensä helpottaakseen Reillyn tulevia tehtäviä Venäjällä ja Kaukoidässä.
Tehtävät Kaukoidässä
Reilly on kertonut myös esiintyneensä buurisodan aikana venäläisenä asekauppiaana voidakseen vakoilla hollantilaisten buureille tekemiä asetoimituksia.
Reilly saapui vaimonsa kanssa vuonna 1901 Port Arthurin satamakaupunkiin Mantšuriaan toimien aluksi osakkaana eräässä puutavarayrityksessä. Hän alkoi myös työskennellä ystävänsä Moisei (Moses) Akimovitšin vienti- ja tuontifirmassa. Tällä yrityksellä oli liikeyhteyksiä ympäri maailman ja se toimitti huomattavia määriä erilaista materiaalia Port Arthuria asemapaikkanaan vuodesta 1898 pitäneelle Venäjän Tyynenmeren laivastolle. Reilly ja Ginsburg kävivät kauppaa sekä venäläisten että japanilaisten kanssa ja heidän väitetään myös välittäneen tiedustelutietoja kummallekin osapuolelle. Tammikuussa 1904 Reillyn ja hänen kiinalaisen insinöörituttavansa Ho-Liang-Shungin väitetään anastaneen Port Arthurin sataman puolustussuunnitelmat ja myyneen ne Japanin laivastolle. Näiden tietojen avulla Japanin laivaston hävittäjät olisivat onnistuneet kiertämään sataman suojaksi lasketut miinakentät ja hyökkäämään menestyksellä satamassa olleiden Venäjän laivaston aluksien kimppuun.
Historioitsija Winfried Ludecken mukaan Reilly lähti heti Venäjän-Japanin sodan puhjettua helmikuussa 1904 Port Arthurista Anna-nimisen rakastajattaren kanssa ja kävi Japanissa hakemassa palkkion suorittamistaan tehtävistä. Kesäkuussa 1904 Reilly oli Pariisissa ja tapasi tällöin William Melvillen jonka hän oli viimeksi nähnyt vuonna 1899 lähtiessään Lontoosta Venäjälle. Melville oli tässä vaiheessa jo Englannin tiedustelupalvelun MI5:n johtajana ja hänellä olikin jo tarvetta Reillyn kyvyille.
Reillyn avioliitto hajosi myös näihin aikoihin. Reilly oli jatkuvasti uskoton vaimolleen eikä hän enää myöskään tarvinnut tämän taloudellista tukea. Margaret Reilly palasi syksyllä 1903 Port Arthurista Englantiin mutta avioliitto jäi kuitenkin muodollisesti voimaan.
D'Arcyn tapaus
Vuonna 1904 Englannin amiraliteetti ennusti että öljy tulisi tulevaisuudessa ohittamaan kivihiilen Englannin laivaston alusten polttoaineena. Tässä yhteydessä he saivat selville että William Knox D'Arcy oli hankkinut itselleen Persian hallitukselta arvokkaan toimiluvan öljynetsintään Persian eteläosissa ja että hän oli myös käymässä vastaavanlaisia neuvotteluja Mesopotamian öljyoikeuksista Turkin hallituksen kanssa. Amiraliteetti käynnisti nyt toimet joilla pyrittiin saamaan D'Arcy myymään nämä oikeutensa Englannin hallitukselle kilpailijoina toimineen ranskalaisen Rotschildin suvun asemesta.
Lochardt kuvaa kirjassaan kuinka Reilly Amiraliteetin toimeksiannosta etsi D'Arcyn käsiinsä Etelä-Ranskasta. Reilly nousi Rotschildien huvipurteen katoliseksi papiksi naamioituneena ja onnistui suostuttelemaan huvipurrella olleen D'Arcyn lopettamaan neuvottelut Rotschildien kanssa ja lähtemään Englantiin tekemään sopimusta Amiraliteetin kanssa. Andrew Cookin mukaan Reilly oli kuitenkin tapahtuma-aikana helmikuussa 1904 ollut vielä Port Arthurissa ja D'Arcyn suostuttelun hoitivat todellisuudessa William Melville ja englantilainen tiedusteluvirkailija Henry Curtis Bennett. Reillyn tiedetään kuitenkin pian D'Arcyn tapauksen jälkeen varmuudella oleskelleen Ranskan Rivieralla lähellä sitä paikkaa, jossa Rotschildien huvipursi oli ankkuroituna joten hän saattoi olla jollain tavoin asiassa mukana. Pian sen jälkeen kun D'Arcyn asia oli saatu päätökseen Reilly matkusti Brysseliin ja sieltä edelleen Pietariin jonne hän saapui tammikuussa 1905.
Frankfurtin ilmailunäyttelyssä
Lockhart kertoo kirjassaan kuinka Reilly hankki vuonna 1909 Frankfurtin kansainvälisen ilmailunäyttelyn (Internationale Luftschiffahrt-Ausstellung) aikana saksalaisten äskettäin kehittämän uudentyyppisen magneeton. Näyttelyn viidentenä päivänä eräs saksalainen lentokone syöksyi maahan lentäjän saadessa surmansa. Koneen moottorissa käytettiin uudentyyppistä magneettoa ja heti onnettomuuden tapahduttua lentäjinä esiintyneet Reilly ja eräs toinen Englannin tiedustelupalvelun agentti riensivät koneen hylyn luo, irrottivat magneeton moottorista huomiota herättämättä ja kiinnittivät sen paikalle toisen magneeton. Reillyn kumppani tutki sitten magneeton ja teki siitä nopeasti yksityiskohtaiset piirrokset. Myöhemmin he palauttivat taas alkuperäisen magneeton lentokonesuojaan vietyyn koneen hylkyyn.
Andrew Cookin tutkimuksen mukaan kyseisen ilmailunäyttelyn aikana ei tapahtunut mitään lento-onnettomuuksia ja koko juttu on siis tässä muodossa sepitetty. Reilly oli kyllä kiinnostunut ilmailusta ja osallistui sekä Franfurtin näyttelyyn että myös Pietarissa 1911 pidettyyn ilmailunäyttelyyn. Hän osallistui myös ilmailun kehittämiseen Venäjällä Krylia (Siivet)-nimisen yhtiön kautta ja hankki Pietarin läheltä maa-alueen lentokenttää varten.
Vakoilijana Kruppin tehtailla
Vuonna 1909 Saksa oli kiihdyttämässä asevarusteluaan ja Englannin hallitus halusi saada tietoa minkä tyyppisiä aseita saksalaisissa asetehtaissa valmistettiin. Lockhartin kertoman mukaan Reilly saapui Esseniin Saksaan 1909 esiintyen Baltiasta kotoisin olevana Karl Hahn -nimisenä telakkatyöläisenä. Reilly oli tätä tehtävää varten opetellut hitsaamaan eräässä sheffieldiläisessä metallitehtaassa. Reilly palkattiin Kruppin tehtaalle hitsaajaksi ja hän liittyi pian myös tehtaan omaan palokuntaan. Reilly sai palokuntaa johtavan tehtaan työnjohtajan vakuuttuneeksi siitä että palokunta tarvitsisi tehtaan pohjapiirustukset nähdäkseen niistä vesipostien ja sammutusvälineiden sijoituspaikat. Työnjohtaja toikin pohjapiirroksen palokuntalaisten nähtäväksi ja piirroksen perusteella Reilly onnistui samaan selville missä tehtaan valmistamien aseiden suunnitelmia säilytettiin.
Reilly tunkeutui eräänä aamuyönä siihen toimistoon jossa asepiirustuksia säilytettiin tiirikoimalla toimiston oven auki. Kesken kaiken työnjohtaja yllätti Reillyn mutta Reilly onnistui kuristamaan hänet kuoliaaksi ja saattoi sitten anastaa suunnitelmat. Hän matkusti heti junalla Essenistä Dortmundiin ja päästyään siellä turvalliseen paikkaan leikkasi paperit neljään osaan ja lähetti ne sitten erillisinä postilähetyksinä. Vaikka yksi lähetys ei olisikaan tullut perille olisi kolmesta muusta pystytty päättelemään asesuunnitelmien merkitys. Andrew Cook suhtautuu kirjassaan skeptisesti tähän tapaukseen mutta toteaa kuitenkin että Karl Hahn niminen henkilö oli todella tuohon aikaan kyseisen tehtaan palveluksessa ja tehtaalla oli myös oma palokunta.
Samana vuonna Reilly saapui Istanbuliin jossa hän onnistui pääsemään saksalaisen Blohm & Vossin telakan paikalliseksi edustajaksi lavastettuaan edeltäjänsä syylliseksi erään telakan salaisen raportin vuotamiseen julkisuuteen. Reilly hankki nyt telakalle merkittävän tilauksen Turkin laivastolta ja kerättyään välityspalkkionsa poistui Turkista.
Reilly toimi seuraavina vuosina laivameklarina Pietarissa ja täällä hän tutustui 1910 22-vuotiaaseen Nadine (Nadezhda) Zalesskyyn joka oli ukrainanjuutalainen ja jonka suku oli alun perin lähtöisin Sveitsistä. Zalesskyn isä ja veljet palvelivat upseereina Venäjän armeijassa ja tätä kautta Reilly onnistui luomaan uusia hänelle hyödyllisiä liikesuhteita. Reilly oli Pietarissa Blohm & Vossin telakan edustajana, harjoitti teollisuusvakoilua sen hyväksi ja hankki myös telakalle tilauksia Venäjän laivastolta. Reilly oli onnistunut luomaan suhteet Venäjän laivastoministeriin amiraali Gregorovitšiin tämän adjutanttina toimineen luutnantti Petr Zalesskyn avulla.
Reilly ja sir Basil Zaharoff
Richard Deaconin kirjassa History of the Russian Secret Service mainitaan että Reilly olisi huhtikuussa 1912 saanut Venäjän Ohranalta tehtäväksi tutustua tunnettuun kansainväliseen asekauppiaaseen sir Basil Zaharoffiin ja laatia hänestä henkilöprofiili. Reillyn elämäkerran kirjoittaja Richard B. Spence väittää että tällöin Reilly olisi Zaharoffilta oppinut "le systeme"-nimisen strategian jolla jonkin konfliktin eri osapuolia pelautetaan toisiaan vastaan oman taloudellisen hyödyn maksimoimiseksi. Andrew Cook puolestaan kiistää kirjassaan että Reillyn ja Zaharoffin välillä olisi ollut mitään kontakteja.
Reillyn toiminta ensimmäisen maailmansodan aikana
Vuonna 1917 Reilly matkusti Kanadaan Torontoon ja värväytyi siellä Kanadan kuninkaallisten ilmavoimien (Royal Flying Corps, RFC) palvelukseen. Reilly oli koulutettavana Toronton sotilasilmailukoulussa (School of Military Aeronautics) ja hänet lähetettiin sitten Englantiin.
Reillyn kerrotaan hypänneen useita kertoja laskuvarjolla saksalaisten linjojen taakse sekä Belgiassa että myös Saksan maaperällä. Hän esiintyi talonpoikana tai toipumislomalla olevana haavoittuneena saksalaisena sotamiehenä tai upseerina. Erään tällaisen toimeksiannon aikana Reilly liikkui kolme viikkoa saksalaisena upseerina esiintyen keräämässä tietoa saksalaisten tulevasta suurhyökkäyksestä.
Reillyn ja Lockhartin salaliitto bolševikkien kukistamiseksi
Lockhartin salaliitoksi kutsuttu suunnitelma kaataa Vladimir Leninin bolševikkihallitus Venäjällä ja surmata Lenin oli suurisuuntaisin ja uskaliain hanke jossa Reilly oli mukana. Reilly oli tullut vuoden 1918 alussa Sir Mansfield Smith-Cummingin (tunnettiin koodinimellä "C") johtaman Englannin tiedustelupalvelun tehtäviin ja maaliskuussa 1918 hänet lähetettiin Moskovaan.
Reilly saapui Murmanskiin, joutui siellä joksikin aikaa pidätetyksi mutta pääsi jatkamaan matkaansa ensin Pietariin ja sitten Moskovaan. Heti Moskovaan saavuttuaan Reilly meni suoraan Kremliin sanoen olevansa Englannin pääministerin David Lloyd Georgen lähettämä edustaja ja halusi tavata Vladimir Leninin. Reilly ei päässyt Leninin puheille mutta sai tavata tämän avustajan Vladimir Bruevitšin. Reillyn toimeksiantajat arvostelivat häntä myöhemmin tästä uhkarohkeasta tempauksesta mutta Reilly kiisti koko asian myöntäen vain käyneensä Kremlissä tuona päivänä.
Toukokuussa 1918 Englannin tiedustelupalvelun agenttina toiminut Bruce Lockhart ja Sidney Reilly tapasivat useita kertoja kenraali Boris Savinkovin joka johti Isänmaan ja Vapauden puolustuksen liittoa ja oli toiminut Aleksandr Kerenskin väliaikaisen hallituksen sotaministerinä. Savinkov oli aiemmin kuulunut sosialistivallankumouksellisiin ja hän oli yksi bolševikkien päävastustajista. Näiden tapaamisten jälkeen Lockhart ja Reilly ottivat yhteyttä Savinkovia lähellä toimiviin ryhmiin järjestäen näille toiminnan rahoitusta ja loivat kontaktit myös Yhdysvaltain ja Ranskan Moskovan konsulaattien tiedusteluvirkailijoihin.
Kesäkuussa 1918 joukko bolševikkeihin tyytymättömiä latvialaisia sotilaita otti Pietarissa yhteyttä bolševikkien vastustajiin. Nämä latvialaiset ohjattiin Englannin sikäläisen laivastoasiamiehen kapteeni Cromien ja turkkilaisena Constantine-nimisenä kauppiaana esiintyvän Reillyn puheille. Koska latvialaiset joukot olivat bolševikkien "pretoriaanikaartia" ja vastasivat muun muassa Kremlin turvallisuudesta Reilly päätteli että heidän mukanaolonsa olisi välttämätöntä jotta salaliitto onnistuisi ja niinpä Reilly järjesti tapaamisen latvialaisten ja Lockhartin välillä Englannin lähetystössä Moskovassa. Tässä vaiheessa Reilly suunnitteli jo vallankaappaamista bolševikeilla ja hän teki myös listan niistä venäläiskenraaleista jotka olisivat valmiit liittymään kaappaajiin.
Kesken kaappauksen suunnittelun englantilaiset joukot nousivat maihin Arkangelissa 4. elokuuta 1918. Operaation tarkoituksena oli estää saksalaisia joukkoja saamasta haltuunsa Luoteis-Venäjällä sijaitsevia liittoutuneiden sotatarvikevarastoja. Bolševikit pitivät kuitenkin maihinnousua itseään vastaan kohdistuneena ja he tekivät kostoksi ratsian Englannin lähetystöön 5. elokuuta 1918 keskeyttäen samalla Reillyn ja Lockhartin siellä käymän neuvottelun kaappauksesta latvialaisten ja Savinkovin järjestön edustajien kanssa. Reilly piti 17. elokuuta useita kokouksia latvialaisrykmenttien päälliköiden kanssa ja otti yhteyttä myös toiseen Venäjällä toimineeseen englantilaisagenttiin, kapteeni George Hilliin. Näissä kokouksissa sovittiin että kaappaus tapahtuisi 6. syyskuuta 1918 samaan aikaan kun Moskovan Bolšoi-teatterissa oli käynnissä kansankomissaarien neuvoston ja Moskovan neuvoston kokous jossa myös Lenin ja Lev Trotski olisivat paikalla.
Tapahtumien kulku muuttui kuitenkin yllättäen kun eräs kadetti ampui Pietarin Tšekaa johtaneen Moisei Uritskin 30. elokuuta 1918. Samana päivänä sosialistivallankumouksellisiin kuulunut Faina Kaplan haavoitti Leniniä ampumalla juuri kun tämä oli lähdössä Michelsonin tehtaalla Moskovassa pidetystä kokouksesta. Tšeka piti tätä suurena bolševikkien vastaisena salaliittona ja käynnisti punaisen terrorin jonka aikana tuhansia bolševikkien vastustajia pidätettiin ja teloitettiin. Bolševikit pidättivät myös agenteiltaan saamiensa listojen perusteella Lockhartin ja Reillyn vallankaappaushankkeessa mukana olleet henkilöt ja hyökkäsivät Britannian Pietarin-lähetystöön. Vastarintaa yrittänyt kapteeni Cromie sai surmansa ja Bruce Lockhart pidätettiin. Reillyn kuriireina käyttämät Elizaveta Otten ja Maria Fride sekä Reillyn rakastajatar Olga Staržeskaja olivat myös pidätettyjen joukossa. Lockhart vaihdettiin myöhemmin Lontoossa pidätettyyn bolševikkien edustajaan Maksim Litvinoviin.
Saavuttuaan Lontooseen Reilly ja toista reittiä Venäjältä paennut Hill tekivät selkoa tapahtuneesta tapaamisessa Sir Mansfield Smith-Cummingin kanssa. Joulukuussa 1918 he lähtivät jo takaisin Venäjälle tällä kertaa englantilaisina kauppavaltuutettuina esiintyen. Heidän tehtävänään oli nyt hankkia tietoa Mustanmeren rannikkoalueista Pariisissa järjestettävää rauhankonferenssia varten sekä arvioida alueen poliittista ja sotilaallista tilannetta. Reilly ja Hill saivat tekemistään palveluksista Military Cross-kunniamerkin 22. tammikuuta 1919. Reilly palasi Etelä-Venäjältä maaliskuussa 1919.
Saatuaan tehtävän suoritettua Reilly palasi lopulta New Yorkiin Nadine-vaimonsa luo. He erosivat kuitenkin jo melko pian ja Reilly solmi uuden avioliiton Caryll Houselanderin kanssa. Avioero ja samanaikaan tapahtunut liikekumppanuuden purkaantuminen aiheutti kuitenkin Reillylle rahanmenoa ja hän joutui myymään huutokaupalla Napoleon-aiheisen taidekokoelmansa American Art Galleryssä New Yorkissa. Seuraavaksi Reilly lähti Puolaan, jossa oli parhaillaan käynnissä sota Puolan ja Neuvosto-Venäjän välillä.
Puolassa Reilly tapasi taas Boris Savinkovin jonka kanssa hän alkoi kehitellä uutta suunnitelmaa bolševikkihallituksen kaatamiseksi. Reilly sijoitti hankkeeseen omia rahojaan ja hankki myös rahoitusta SIS:ltä ja yksityisiltä rahoittajilta. Suunnitelmat eivät kuitenkaan toteutuneet ja lopulta Englannin tiedustelupalvelu SIS päätti vuonna 1922 katkaista kaikki suhteensa Reillyyn. Syynä oli muun muassa se että Reilly oli esiintynyt laivaston upseerina ja hankkinut myös luvatta Boris Savinkoville viisumin Englantiin.
Reilly muutti Prahaan ja käynnisti siellä patenttilääkkeiden valmistuksen ja myynnin. Tällä kertaa hänen liiketoimensa eivät kuitenkaan sujuneet ja pian myös avioliitto Caryllin kanssa päättyi eroon. Reilly ei kuitenkaan lannistunut vaan jo joulukuussa 1922 hän meni kihloihin tapaamansa varakkaan eteläamerikkalaisen lesken Pepita Bobadillan kanssa ja toukokuussa 1923 Reilly solmi hänen kanssaan neljännen avioliittonsa.
Reillyn väitetään olleen mukana yhdessä Arthur Maundy Gregoryn kanssa järjestämässä vuonna 1923 niin sanottua Zinovjev-kirjettä, jonka sanotaan aiheuttaneen seuraavana vuonna vaalitappion Englannin työväenpuolueelle.
Operaatio Trusti ja Reillyn teloitus
Syyskuussa 1925 Tšekan seuraajaksi tulleen OGPU:n edustajat onnistuivat houkuttelemaan Reillyn Neuvostoliittoon. He väittivät että Neuvostoliitossa toimi salainen vastavallankumouksellinen järjestö Trusti ja tarjoutuivat järjestämään Reillylle tapaamisen Trustin johtajien kanssa jos hän saapuisi itse Neuvostoliittoon. Reilly sai tiedon asiasta entisen SIS-kollegansa Ernest Boycen kautta ja hän matkusti Pepitan kanssa Pariisiin tapaamaan Boycea ja hankkimaan lisätietoja Trustista. Reilly lähti sitten Helsinkiin ja jatkoi matkaansa edelleen Neuvostoliittoon saamistaan varoituksista huolimatta. Hänen rajanylityksensä Neuvosto-Venäjän puolella järjestänyt suomalaistaustainen rajavartioupseeri Toivo Vähä oli todellisuudessa OGPU:n palveluksessa ja tiedotti esimiehilleen Reillyn saapumisesta. Heti Reillyn ylitettyä Suomen rajan Rajajoella 25. syyskuuta OGPU:n miehet pidättivät hänet. Paikalla järjestettiin ammuskelu, jotta Reillyn rajalle saattaneet olisivat luulleet hänen joutuneen ammutuksi heti rajan ylitettyään. Todellisuudessa Reilly kuljetettiin kuulusteltavaksi Moskovaan Lubjankan vankilaan. Osana lavastusta myös Vähä vangittiin ja ilmoitettiin teloitetuksi petturina, vaikka todellisuudessa hänet palkittiin ja siirrettiin uuden henkilöllisyyden saaneena toiseen asemapaikkaan.
Kuulusteluissa Reilly piti kiinni peitetarinastaan jonka mukaan hän oli Clonmelissa Irlannissa syntynyt Britannian kansalainen eikä suostunut paljastamaan mitään tiedustelutietoa. Reilly piti kuulustelujen aikana salaista päiväkirjaa jossa hän analysoi OGPU:n edustajien käyttämiä kuulustelutekniikoita. Päiväkirja oli kirjoitettu savukepapereille jotka Reilly piilotti sellinsä seinärappauksen sisään. Päiväkirja löytyi Reillyn sellistä vasta hänen kuolemansa jälkeen tehdyssä etsinnässä. Andrew Cooken mukaan Reillyä ei kidutettu kuulustelujen aikana lukuun ottamatta psykologiseen painostukseen käytettyjä valeteloitusten järjestämisiä.
Reillylle vuonna 1918 annettu kuolemantuomio pantiin lopulta täytäntöön Josif Stalinin määräyksestä 5. marraskuuta 1925 Moskovan lähellä sijaitsevassa Sokolnikin metsässä jonne Reilly oli aiemminkin kuljetettu säännöllisesti kävelyretkiä varten. Teloitusta valvoi silminnäkijänä olleen Boris Gudzin mukaan OGPU upseeri Grigori Fedulejev ja varsinaisen teloituksen suoritti OGPU:n upseeri Juri Syroježkin. Reillyn ruumis kuljetettiin takaisin Lubjankan vankilaan tutkittavaksi ja valokuvattavaksi ja hänet haudattiin vankilan pihalle. Vielä Reillyn kuolemankin jälkeen liikkui huhuja joiden mukaan hän olisi elossa ja siirtynyt OGPU:n neuvonantajaksi.
Myös Reillyn salaliittokumppani Boris Savinkov oli edellisenä vuonna houkuteltu samalla tavalla Neuvostoliittoon. Savinkov sai 10 vuoden vankeustuomion mutta hän kuoli 7. maaliskuuta 1925 tehtyään virallisen version mukaan itsemurhan Lubjankan vankilassa hyppäämällä alas ikkunasta.
Operaatio Trustin tapahtumat tulivat kokonaisuudessaan julkisuuteen Neuvostoliitossa 1960-luvun alkupuolella julkistettujen asiakirjojen myötä.
Sontiainen
Sontiainen voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Vaux-le-Vicomte
thumb|upright=1.3|Vaux-le-Vicomten linna. Vaux-le-Vicomte, on ranskalainen linna, joka sijaitsee Maincyssä, Seine-et-Marnen departementissa. Barokkityylisen linnan rakennutti vuosina 1658–1661 Nicolas Fouquet, joka oli tuolloin Ludvig XIV:n finanssiministeri.
Vaux-le-Vicomte oli 1600-luvun puolivälissä monella tapaa Euroopan merkittävin rakennustyö ja hienoin Ranskassa rakennettu linna sitten Yvelinesiin nousseen Maisons'n linnan. Tässä suurhankkeessa rakennuksen arkkitehti Louis Le Veau ja maisema-arkkitehti André Le Nôtre sekä koristemaalari Charles Le Brun työskentelivät ensimmäistä kertaa yhteistyössä.
Tämä oli Ranskassa alku loisteliaalle barokkityylille, jota kutsutaan myös Ludvig XIV:n tyyliksi. Siihen kuuluu olennaisena kokonaissuunnittelu ja taiteilijoiden yhteistyö, joka käsitti sekä rakennuksen arkkitehtuurin, sisustuksen, taideteokset ja sitä ympäröivän puutarhamaiseman. Vaux-le-Vicomte on yksi Euroopan hienoimmista tällaisen yhteistyön tuloksista. Linna sijaitsee ympäristöään korkeammalla, keskellä metsäistä maisemaa. Nykyisin, kun alun perin peltomaisemaan 1600-luvulla istutetut puut ovat saavuttaneet täyden mittansa, vaikutelma on aikaisempaa voimakkaampi. thumb|upright=1.3| 2000-luvulla uudelleen istutettu broderie eli matalaksi leikattujen puksiaitojen reunustama symmetrinen koristekuvio on lähinnä linnaa. Maisema-arkkitehti Le Nôtren suunnittelema muotopuutarha oli kokonaisuuden vaikuttavin piirre. Siihen kuului vesialtaita ja kanavia kaartuvine kivireunustoineen, suihkulähteitä ja erimuotoisia istutusalueita eli parterrejä. Näistä syntyi yhtenäisempi ja tasapainoisempi kokonaisuus kuin se moninaisuus, jonka Le Nôtre loi myöhemmin Versailles’n puutarhaan.
Emma Normandialainen
thumb|Emma Normandialainen kahden poikansa kanssa Emma Normandialainen (n. 988 – 6. maaliskuuta 1052) oli Normandian herttuan Rikhard I Pelottoman tytär tämän toisesta avioliitosta Gunnoran kanssa ja kahden Englannin kuninkaan aviopuoliso. Emma oli aluksi naimisissa Englantia hallinneen Ethelred II Neuvottoman kanssa vuodet 1002–1016 ja tämän kuoltua tanskalaisen Knuut Suuren kanssa (1017–1035), joka Englannin lisäksi hallitsi myös Tanskaa ja Norjaa.
Emman ja Ethelredin poika, Edvard Tunnustaja, hallitsi Englannin kuninkaana, samoin Knuutin ja Emman poika Knuut III Hardeknut. Myös hänen kahdesta poikapuolestaan tuli Englannin kuninkaita.
Antti Siltavuori
Vuosina 1967–1985 Siltavuori oli Oy Sisu Auto Ab:n muotoilija ja vuosina 1985–1989 Kulvik & Siltavuori design Oy:n johtaja. Vuodesta 1989 hän on johtanut teollisen muotoilun toimistoa Arch Design Oy:tä. Siltavuori ja Kulvik ovat yhdessä toimittaneet muotoiluaiheisia kirjoja. Vuosina 1969–1971 hän oli Teolliset muotoilijat TKO ry:n puheenjohtaja, vuosina 1973–1991 Suomen taideteollisen yhdistyksen johtokunnan jäsen, vuosina 1973–1986 Design in Finland -julkaisun toimituskunnan jäsen, vuosina 1983–1987 International Council of Societies of Industrial Designin johtokunnan jäsen.
Vuonna 1999 Kulvik ja Siltavuori yhdessä saivat Suomenruotsalaisen kulttuurirahaston kulttuuripalkinnon. 2001 he olivat ensimmäinen pariskunta, joka jakoi Vuoden teollisen muotoilijan tittelin. Siltavuorelle myönnettiin valtion ylimääräinen taiteilijaeläke vuonna 2021.
Siltavuori on muotoillut myös useita teknisiä tuotteita, jotka olivat esillä Designmuseon näyttelyissä vuosina 2001–2002.
Helmikuussa 2012 Siltavuori toimi Kristiansandissa järjestetyn Tapio Wirkkalan näyttelyn kuraattorina.
Siltavuori ja Kulvik avioituivat vuonna 1967, ja heillä on kaksi tytärtä. He ovat kertoneet, että vaikka he ovatkin sekä aviopari että työpari, he ovat käsittääkseen muotoilijoina selkeästi erilaisia.
Teknikko
Teknikko (lyhenne tekn. ) oli teknillisessä koulussa tai oppilaitoksessa suoritettu tutkinto, täsmennyksenä käytettiin opintosuunnan nimeä, esimerkiksi sähköteknikko, teleteknikko. Koulutuksen pituus oli kolme vuotta. Talonrakennuksen sekä tien- ja vesirakennuksen opintosuunnilta valmistuneiden tutkintonimitys oli rakennusmestari, konetekniikan opintosuunnan konemestari. Teknikkotutkintojen tarkoitus oli valmistaa ennen kaikkea työnjohtotehtäviin.
Teknikon tutkinnot lakkautettiin ammattikorkeakoulu-uudistuksen yhteydessä. Viimeiset teknikot valmistuivat 2000-luvun alussa.
Nykyisin teknikko on alin korkea-aste. Kansainvälisissä tehtävissä vaaditaan usein vähintään kolmen vuoden korkeakoulutus. Suomalaiset teknikot ja opistoasteen tutkinnon suorittaneet insinöörit eivät joissain tapauksissa täyttäneet tätä vaatimusta. Sama tutkinto muissa Euroopan unionin tai entisessä Neuvostoliitossa täyttivät tämän vaatimuksen. Osin tästä syystä laadittiin nykyinen koulutusvastaavuus jossa vanhatkin tutkinnot huomioitiin ja rinnastettiin samalle tasolle muissa maissa suoritettuihin vastaaviin tutkintoihin. Nykyään Suomessa on tutkintoasteisia työnjohtaja- koulutuksia, jotka vastaavat teknillisen koulutuksen työnjohtajia. Esimerkiksi Rastor järjestää näitä erikoisammattitutkintoja.
Original Dixieland Jass Band
Original Dixieland Jass Band (eli O.D.J.B., Jass kirjoitettiin vuoden 1917 jälkeen Jazz) oli neworleansilainen yhtye, jonka levytys kappaleesta ”Livery Stable Blues” vuonna 1917 oli maailman ensimmäinen jazzäänite. Yhtyeen muita tunnettuja kappaleita olivat "Tiger Rag", "Fidgety Feet", "Clarinet Marmalade" ja "At The Jazz Band Ball". Yhtyeen perusti kornetisti Nick LaRocca, joka johti yhtyettä eri jaksoissa ja kokoonpanoissa vuoteen 1938.
1990-luvulla Nick LaRoccan poika, trumpetisti Jimmy LaRocca perusti uuden orkesterin, The New Original Dixieland Jazz Band, joka soittaa samantapaista musiikkia.
Galliumarsenidifosfidi
Galliumarsenidifosfidi (GaAsP, gallium arsenide phosphide) on galliummetallista, puolimetalli arseenista ja epämetalli fosforista koostuva epäorgaaninen yhdiste. Yhdiste kuuluu sähkön- ja lämmönjohtavuusominaisuuksiensa vuoksi puolijohdeseosten ryhmään ja se muodostuu galliumarsenidista (GaAs) sekä galliumfosfidista (GaP). Galliumarsenidifosfidin rakenteeseen vaikuttaa näiden kahden puolijohdeyhdisteen seossuhde. Seossuhde vaikuttaa myös GaAsP ulkomuotoon, jolloin sen värisävy voi vaihdella GaAs harmaan metallinkiiltoisesta GaP punaiseen sävyyn.
Galliumarsenidifosfidi on ihmiselle ja ympäristölle myrkyllistä. Lisäksi sillä on karsinogeenisiä ominaisuuksia, koska yhdisteen hajotessa muodostuu arseenioksideja, arseenihydridejä sekä alkuainemuotoista arseenia.
Käyttö
Galliumarsenidifosfidin sähkön- ja lämmönjohtokykyä on tutkittu vuosikymmenten ajan altistamalla sitä erilaisille säteilylähteille (röntgensäteily, valoluminesenssi, UV-valo, jne.). Kokeissa sen sähköisiä ominaisuuksia on paranneltu lisäämällä seokseen typpikaasua tai indiumia. Indiumin lisäyksellä on pyritty muodostamaan puolijohdeseosta GaxIn1-xPyAs1-y, jolla olisi samankaltaisia ominaisuuksia (hilarakenne, lämmönjohtavuus, sähkönjohtavuus) kuin indiumfosfidilla.
GaAsP levyjä on käytetty UV-säteilyä absorboivien pintojen päällystämiseen, jotta ehkäistään pintojen epähomogeeninen säteilyn vastaanottaminen. Galliumarsenidifosfidi on kuitenkin herkkä ilmankosteudelle ja ilman sisältämälle happikaasulle, minkä vuoksi GaAsP levyjä käsitellään yleensä hapettumisen estämiseksi kullalla.
Fernão Lopes
upright|thumb|Fernão Lopes Fernão Lopes (n. 1380 – 1459) oli portugalilainen kronikoitsija, Portugalin historiankirjoituksen isä ja valtionarkiston hoitaja. Hän kirjoitti Portugalin historian lisäksi Portugalin kuninkaiden elämäkertoja.
Lopes ansioitui pyrkimällä objektiivisuuteen. Hän korjasi arkistojen tietoja ja analysoi yhteiskuntaa ja sen kehitystä. Hänen oletetaan kirjoittaneen kronikat vuosina 1419–1451.
Lopes syntyi vuoden 1380 tienoilla ja kävi katedraalikoulun Lissabonissa. Hänet nimitti virkaansa Portugalin Edvard I. Lopesilla oli poika, joka kuoli vankeudessa noin vuonna 1443.
Harmaahanhikki
Harmaahanhikki (Potentilla inclinata) on sormihanhikkien sukuun kuuluva laji. Kasvi on monivuotinen, ja sen kasvutapa on melko pysty. Varsi on karvainen, ja kasvilla on harvoin tyviruusuke. Lehdet ovat viisi- tai seitsensormisia. Lehdykät ovat joskus syvään hampaisia ja joskus pariliuskaisia, ja niiden alapuolella on harmaata karvaa. Harmaahanhikki kukkii runsain kukin heinäkuulta elokuulle. Terälehdet ovat 5–7 mm pituisia, ja niiden alla olevat verholehdet ovat hieman lyhyempiä. Kukkien väri on keltainen. Harmaahanhikin kasvuympäristöjä ovat niityt ja kalliot, ja sitä esiintyy enimmäkseen Ranskassa ja Etelä-Saksassa. Sitä on havaittu Suomessa satunnaistulokkaana.
Golf kesäolympialaisissa 2020 – naisten turnaus
Naisten golf Tokion 2020 kesäolympialaisissa kilpaillaan Kasumigaseki Country Clubilla Kawagoen kaupungissa Tokiosta hieman luoteeseen 4. – 7. elokuuta. Turnaus koostuu neljästä kierroksesta. Olympiaturnaukseen pääsee 60 urheilijaa, joista yksi paikka on varattu isäntämaa Japanin golfaajalle.
Karsinnat
Urheilijat valitaan olympiaturnaukseen erillisen rankingjärjestelmän kautta. Rankingpisteitä voi kerätä aina 28. kesäkuuta 2021 asti. Ensin turnaukseen pääsee 15 parasta pelaajaa kuitenkin siten, että yhdestä olympiakomiteasta saa osallistua korkeintaan neljä urheilijaa. Tämän jälkeen turnaukseen valitaan loput urheilijat samasta rankingjärjestelmästä kuitenkin siten, että yhdestä olympiakomiteasta saa olla korkeintaan kaksi urheilijaa. Tähän määrään lasketaan 15 parhaan joukosta valitut urheilijat. Poikkeuksena on se, että jokaisesta maanosasta pääsee vähintään yksi urheilija olympialaisiin. Lisäksi isäntämaa Japani saa nimetä yhden urheilijan kisoihin, jos Japani ei ole saanut urheilijaa rankingsysteemin kautta.
Tulokset
Ei pelattuja kierroksia
Golf kesäolympialaisissa 2020 – miesten turnaus
Miesten golf Tokion 2020 kesäolympialaisissa kilpailtiin Kasumigaseki Country Clubilla Kawagoen kaupungissa Tokiosta hieman luoteeseen 29. heinäkuuta – 1. elokuuta. Turnaus koostui neljästä kierroksesta. Olympiaturnaukseen pääsi 60 urheilijaa, joista yksi paikka oli varattu isäntämaa Japanin golfaajalle.
Turnauksen voitti yhdysvaltalainen Xander Schauffele, joka pelasi neljä kierrosta kahdeksantoista alle ihannetuloksen. Schauffele voitti toiseksi tulleen slovakialaisen Rory Sabbatinin yhdellä lyönnillä. Kolmanneksi sijoittui taiwanilainen Pan Cheng-tsung.
Karsinnat
Urheilijat valittiin olympiaturnaukseen erillisen rankingjärjestelmän kautta. Rankingpisteitä pystyi kerätä aina 21. kesäkuuta 2021 asti. Ensin turnaukseen pääsi 15 parasta pelaajaa kuitenkin siten, että yhdestä olympiakomiteasta sai osallistua korkeintaan neljä urheilijaa. Tämän jälkeen turnaukseen valittiin loput urheilijat samasta rankingjärjestelmästä kuitenkin siten, että yhdestä olympiakomiteasta sai osallistua korkeintaan kaksi urheilijaa. Tähän määrään laskettiin 15 parhaan joukosta valitut urheilijat. Poikkeuksena oli se, että jokaisesta maanosasta pääsee vähintään yksi urheilija olympialaisiin. Lisäksi isäntämaa Japani sai nimetä yhden urheilijan kisoihin, jos Japani ei ole saanut urheilijaa rankingsysteemin kautta.
EM-rallikausi 2022
pienoiskuva|Efrén Llarena Puolan rallissa vuonna 2022. EM-rallikausi 2022 oli rallin EM-sarjan kausi vuonna 2022.
Tulokset
Kuljettajien mestaruuden voitti Espanjan Efrén Llarena 166 pisteellä. Toiseksi tuli Espanjan Javier Pardo 99 pisteellä ja kolmanneksi Ranskan Yoann Bonato 88 pisteellä. Kartanlukijoiden mestaruuden voitti toistamiseen Sara Fernández.
Vesaniemi
Vesaniemi on Kangasalan osa-alue. Siellä sijaitsee Ukki-järvi ja osa Vesijärvestä.
Hardcore-pornografia
Hardcore on eräs pornografian muoto, jolle tyypillistä on seksiakti. Termi keksittiin 1900-luvun jälkipuoliskolla, jotta se erottuisi softcore-pornografiasta. Hardcore on yleistä kuvissa, lehdissä, internetissä tai elokuvissa. Sitä voi esiintyä myös piirretyissä. 1990-luvusta lähtien sitä on jaettu laajalti internetissä. Hardcore-pornografia voi sisältää yhdynnän, anaaliseksin, cunnilinguksen, fellaation ja lopulta ejakulaation eli siemensyöksyn. Myös fetisismiä voidaan harjoittaa.
Limingan Niittomiehet (salibandy)
Limingan Niittomiehet (lyh. LNM) on liminkalainen urheiluseura. Seuran salibandyjaoston miesten edustusjoukkue pelaa Suomen toiseksi korkeimpaa sarjatasoa Miesten Divaria. Naisten edustusjoukkue pelaa Pohjois-Suomen alueen alinta sarjaa 3. divisioonaa.
UBS
thumb|UBS:n kultaharkkoja. UBS on sveitsiläinen pankki- ja rahoituspalveluita tarjoava yhtiö, joka syntyi Union Bank of Switzerlandin (suomeksi Sveitsin Liittopankki) ja Swiss Bank Corporationin yhdistyessä kesäkuussa 1998. Yhtiön pääkonttorit sijaitsevat Baselissa ja Zürichissä.
Taseella mitaten (941,59 mrd. USD) UBS Group AG luokiteltiin vuonna 2016 maailman 25. suurimmaksi julkisesti noteeratuksi pankiksi (edellisvuonna sijalla 24). Maailmanlaajuisten rahoitusmarkkinoiden vakautta seuraavan Financial Stability Boardin loppuvuoden 2015 listalla pankki luetellaan yhtenä maailman 30 keskeisimmistä pankista (G-SIBs, maailmanlaajuisesti systemaattisesti tärkeät pankit).
UBS joutui vuonna 2009 maksamaan 870 miljoonan dollarin sakot Yhdysvaltain viranomaisille ns. Birkenfeld-skandaalin seurauksena, jossa amerikkalainen UBS-pankissa töitä tehnyt pankkiiri Bradley Birkenfeld paljasti pankin tileille rahaa piilottaneita yhdysvaltalaisia veronkiertäjiä. Skandaali johti siihen, että UBS-pankki raotti maailman vahvinta Sveitsin pankkisalaisuutta ensi kertaa vuonna 2009.
Toukokuussa 2015 UBS tuomittiin maksamaan 4,9 miljardin euron sakko Yhdysvaltain viranomaisille valuuttakaupassa käytettävän viitekoron manipuloinnista. Se maksoi jo aiemmin vuonna 2014 samaan asiaan liittyen 720 miljoonaa euroa sakkoja Yhdysvaltain ja Britannian viranomaisille.
Maaliskuussa 2023 kerrottiin, että UBS ostaa vaikeuksiin joutuneen Credit Suissen noin kolmen miljardin euron hinnalla. Pankit sulautuvat ja Sveitsin keskuspankki myönsi hätärahoitusta tätä varten.
Andy Rourke
Andy Rourke (oikealta nimeltään Andrew Michael Rourke, 17. tammikuuta 1964, Manchester, Englanti – 2023 ) oli englantilainen basisti, joka tuli tunnetuksi The Smiths -yhtyeestä.
Rourke liittyi The Smiths -yhtyeeseen sen toisen keikan jälkeen ja oli mukana lähes sen lopettamiseen saakka. Yhtyeen hajoamisen jälkeen Rourke ja rumpali Mike Joyce soittivat jonkin aikaa Sinéad O'Connorin kanssa ja hän myös esiintyi tämän albumilla. Hän jatkoi yhteistyötä Morrisseyn kanssa tämän soolotuotannon parissa.
Sen lisäksi hän soitti ja nauhoitti yhtyeissä The Pretenders, Killing Joke, Badly Drawn Boy ja Aziz Ibrahim, sekä entisen Oasis-kitaristi Boneheadin kanssa.
Hän soitti myös Ian Brownin viimeisimmällä kiertueella.
Syrdarjanlapiosampi
Syrdarjanlapiosampi (Pseudoscaphirhynchus fedtschenkoi) on äärimmäisen uhanalainen sampilaji. Se on endeeminen Syrdarja-joen vesistössä Aralilla Kazakstanin, Tadžikistanin ja Uzbekistanin alueella. Lajia on tavattu viimeksi 1960-luvulla, ja se on luultavasti kuollut sukupuuttoon.
Kala on sammeksi pieni, ja jää yleensä 20–30 cm pitkäksi. Maksimipituudeksi on ilmoitettu 65 cm. Sen pää on litteä mutta leveä, ja selässä kulkee kolme kyhmyjen muodostamaa harjaa.
Full Metal Panic!
Full Metal Panic! on japanilainen tieteisseikkailukirjasarja, josta on tehty sekä manga- että animeversiot. Alkuperäisen kirjasarjan on kirjoittanut Shouji Gatou, ja sen on kuvittanut Retsu Tateo, joka on myös piirtänyt kirjoihin perustuvan mangan. Sarjan nimen samankaltaisuus Fullmetal Alchemist -sarjaan on sattumaa.
Juoni
Tarina alkaa kun 16-vuotias Sousuke Sagara naamioituu siviiliksi ja soluttautuu japanilaiselle yläasteelle suojelemaan temperamenttista Kaname Chidoria. Sagaralla on apunaan tehtävässä Melissa Mao, entinen yhdysvaltain merijalkaväen sotilas, sekä Kurz Weber. Kolmikko kuuluu salaiseen terroristien hyökkäyksiä torjuvaan ja monta vuotta teknologiassa edellä olevaan järjestöön nimeltä Mithril. Kaname ei tästä tiedä ja uskookin Sousuken olevan sotahullu.
Sousuke ja Kaname lähtevät luokkamatkalle, mutta lennon aikana kone kaapataan ja viedään syrjäiselle alueelle. Kaapparijoukion johtajana toimi Sousukelle jo ennestään tuttu terroristi, jonka hän itse luuli tappaneensa jo vuosia sitten ampumalla tätä päähän. Kaname viedään koneesta pois, ja Sousuke saa tietää koneessa olevasta pommista. Käskyt Mithrilistä muuttuvat, ja Sousuken käsketään pelastaa koneessa olevat siviilit ja jättää entinen suojeltava Kaname Chidori. Pian Mithrilin apuvoimat saapuvat, ja Sousuke rientää pelastamaan Kanamea, jolle on sillä välin tehty outoja tutkimuksia. Pelastautuminen ei aivan onnistu suunnitelmien mukaan, ja Sousuke, Kaname ja kaksi entistä kaverusta joutuvat jälkijoukkoihin.
Matkalla kotiin Tokioon selviää Kaname Chidorin osa mysteerisenä kuiskauksena.
Kirjasarja
Kirjasarjaa on julkaistu vuodesta 1998 jatkokertomuksena Kadokawa Shoten's Monthly Dragon -lehdessä. Tokyopop on ilmoittanut kääntävänsä kirjasarjan englanniksi.
Novellikokoelmat
Novellit sijoittuvat pääasiassa koulumaailmaan ja ovat pääasiallisesti keveitä ja humoristisia verrattuna enemmän vakavimpiin romaaneihin.
Helena Engman
Helena Sofia Engman (s. 16. kesäkuuta 1976 Piitime) on ruotsalainen kuulantyöntäjä.
Full Metal Panic!
Anime
Vuonna 2002 valmistuneen animen tuotti GONZO Digimation, ja sarja käsitti kolme ensimmäistä romaania. Sarjassa oli 24 jaksoa, ja sen on julkaissut Suomessa Emina/PAN Vision. Full Metal Panic? Fumoffu (2003) keskittyi päähenkilöiden Kaname Chidorin ja Sousuke Sagaran kouluelämään ja erosi aiemmasta animesta huomattavalla huumoripainotuksellaan. Sarjassa oli 12 jaksoa. Kyoto Animation tuotti vuonna 2005 Full Metal Panic!: The Second Raid -sarjan, joka jatkaa alkuperäisen animesarjan tapahtumia. Sarja käsitti 'Full Metal Panic! End of Day By Day' -kirjojen tapahtumat. Toukokuussa 2006 ilmestyi The Second Raidiin itsenäinen jatko-osa. Tämä lyhyt OVA perustui novelliin 戦隊長のわりとヒマな一日.
Jaroslavlin alue
Jaroslavlin alue on hallinnollinen alue Keski-Venäjällä Moskovan koillispuolella.
Helena Engman
Ulkoratojen arvokilpailuissa Engman sijoittui seitsemänneksi Barcelonan EM-kilpailuissa 2010 ja kahdeksanneksi Helsingin EM-kilpailuissa 2012. Hän karsiutui loppukilpailusta EM-kisoissa 2006, MM-kisoissa 2007 ja MM-kisoissa 2009. Vuoden 2003 Universiadeissa hän sijoittui kuudenneksi. Sisäratojen EM-kilpailuissa 2007 Birminghamissa hän sijoittui kahdeksanneksi. Sisäratojen MM-kilpailuissa 2008, EM-kilpailuissa 2009 ja EM-kilpailuissa 2013 hän karsiutui loppukilpailusta.
Jaroslavlin alue
Maantiede
Jaroslavlin alue rajoittuu pohjoisessa Vologdan alueeseen, idässä Kostroman alueeseen, kaakossa Ivanovon alueeseen, etelässä Vladimirin alueeseen, lounaassa Moskovan alueeseen ja lännessä Tverin alueeseen.
Major League Baseball -kausi 2002
thumb|Yhdysvaltain laivaston jäseniä, [[Yhdysvaltain laivastoministeri|laivastoministeri sekä sieppari Doug Mirabelli Bostonin Fenway Parkissa.]] Major League Baseball -kausi 2002 oli baseballin Major Leaguen kausi, joka alkoi 31. maaliskuuta 2002. Se päättyi Anaheim Angelsin voittoon San Francisco Giantsista. Kauden All-Star -ottelu pelattiin Miller Parkissa, Milwaukeessa 9. heinäkuuta ja ottelu päättyi 7–7-tasapeliin kahden jatkovuoroparin jälkeen. Tämä oli ensimmäinen tasapeli sitten vuoden 1961 jälkimmäisen ottelun (tuolloin pelattiin kahdesti), jolloin peli lopetettiin sateen takia.
Jaroslavlin alue
Maantiede
Jaroslavlin alue sijaitsee Itä-Euroopan tasangolla Volgan yläjuoksun varrella. Alueen luoteisosassa sijaitsee suuri Rybinskin tekojärvi. Muita merkittäviä järviä ovat Nero ja Pleštšejevo. Alueen pinta-alasta on metsien peitossa 43 %.
Historia
Jaroslavlin alue perustettiin 11. maaliskuuta 1936.
Väestö
Jaroslavlin alueen asukasluku on 1 425 000 (2010) ja väestötiheys 34,96 as./km². Väestöstä kaupungeissa tai kaupunkimaisissa taajamissa asui 82,2 %. Suurimmat kaupungit olivat Jaroslavl (591 486 as.), Rybinsk (200 771 as.). Hieman pienempiä alueen kaupunkeja olivat Pereslavl-Zalesski (41 923 as.), Tutajev (41 001 as.), Uglitš (34 505 as.) ja Rostov (31 791 as.). Alueen väestöstä oli venäläisiä 96,0 %; ukrainalaisia oli seuraavaksi eniten eli 0,8%.
Helena Engman
Ruotsin mestaruuden Engman voitti ulkoradoilla vuosina 2003 ja 2005–2012 sekä sisäradoilla vuosina 2003–2013.
Jaroslavlin alue
Hallinto
Jaroslavlin alue on yksi Venäjän federaation alue (subjekti) ja sen pääkaupunki on Jaroslavl. Alueen hallinnosta vastaavat kuvernööri, hallitus ja alueduuma.
Helena Engman
Engmanin ennätys ulkoradoilla on 18,17 m (työnnetty 10.8.2010 Göteborgissa) ja sisäradoilla 18,13 m (18.1.2008 Nordhausen). Ruotsin ennätystä hän paransi viidesti ulkoradoilla ja neljästi sisäradoilla. Engmanin ulkoratojen Ruotsin ennätyksen rikkoi Fanny Roos elokuussa 2017 tuloksella 18,20. Sisäratojen ennätystä Fanny Roos sivusi maaliskuussa 2017 ja rikkoi sen helmikuussa 2019.
Jaroslavlin alue
Hallinto
Paikallishallintoa varten alue on jaettu 17 piiriin ja 11 kaupunkialueeseen.
Talous
Alueella on koneenrakennusta, öljynjalostus-, kemian-, petrokemian-, elintarvike-, rakennusaine-, puunjalostus-, metalli-, mylly- ja rehuteollisuutta sekä sähköntuotantoa. Seutu on merkittävien petrokemiallisten siirtoputkistojen risteysalue. Muun muassa Itämeren öljyputki (Baltic Pipeline System, BPS-1) kuljettaa idempänä esiin pumpattua raakaöljyä ja muita öljytuotteita Jaroslavin alueelta Kirišin jalostamoille ja edelleen Koiviston vientiterminaaliin Suomenlahdella. Alueen maaperä ja ilmasto eivät ole maanviljelylle suotuisia, mutta siitä huolimatta alueella viljellään paljon rehukasveja, vihanneksia, pellavaa, viljaa ja perunaa. Karjankasvatus on tärkein maatalouselinkeino ja sen osuus koko maataloustuotannosta on 60 %.
Suomen Matkatoimisto
Vuonna 2017 yhtiön liikevaihto oli noin 18,1 miljoonaa euroa ja henkilöstömäärä on 185.
Suomen Matkatoimisto ja Matkatoimisto Area yhdistyivät vuonna 2013 ja muodostivat uuden matkatoimiston nimeltään SMT. Se myytiin vuonna 2016 American Express Global Business Travelille. SMT:llä oli enemmistöosakkuus virolaisesta Estravel-matkatoimistosta, joka myytiin virolaisille niin ikään vuonna 2016.
Maailmankuvaa etsimässä
Maailmankuvaa etsimässä: Tieteen päivät 1997 on Jan Rydmanin toimittama artikkelikokoelma Tieteen päiviltä. Teoksen on julkaissut WSOY vuonna 1997.
Pfaler
Pfaler-nimisiä henkilöitä:
Mäntyveräjä
Mäntyveräjä on Kangasalan osa-alue, joka kuuluu keskustan kaupungiosaan. Siellä sijaitsee Kirkkoharju ja sen juurella pieni Ukki-järvi.
Luettelo kiinalaisista yrityksistä
Luettelo kiinalaisista yrityksistä.
Kiinan 500 suurimmasta yrityksestä (jotka tuottavat yli 80 % bruttokansantuotteesta) vuonna 2007 349 yritystä on valtion omistuksessa tai valtion hallinnoimia. Yksityisomisteisia yrityksiä oli 89.
Suurimmat yritykset
Luettelo perustuu Fortune Global 500:een, jossa yritykset on järjestetty liikevaihdon mukaan joka ilmoitettu ennen 31. maaliskuuta 2017.
SMT (yritys)
SMT oli suomalainen matkatoimisto. Se muodostettiin kahden suomalaisen liikematkatoimiston, Arean ja Suomen Matkatoimiston yhdistymisestä 1.12.2013. SMT siirtyi American Express Global Business Travelin omistukseen 1.11.2016 ja otti emoyhtiönsä nimen 29.10.2018.
Khaled Fadhel
Khaled Fadhel (, s. 29. syyskuuta 1976 Tunis) on tunisialainen entinen jalkapallomaalivahti.