cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Cornwallilainen paini
Historia
Kornit ja bretonit ovat osallistuneet ainakin vuodesta 1402 kelttiläisten kansojen kisoihin, joita edelleen silloin tällöin järjestetään. Varhaisina aikoina cornwallilaiset ja devonilaiset painijat kohtasivat usein toisiaan, vaikka ottelivatkin eri sääntöjen mukaisesti.
2000-luvulla
Ashley Cawley (Gerry Cawleyn poika) voitti vuonna 2005 raskaansarjan Cornwallin-mestaruuden.
Ashley Cawley puolusti ensimmäisen kerran mestaruuttaan vuonna 2006 järjestetyssä turnauksessa. Cawley voitti tunnin kestäneessä loppuottelussa Darrin Richardsonin ensimmäisellä maahankosketuksella.
Kisojen jälkeisenä sunnuntaina ryhmä bretagnelaisia painijoita haastaakseen eri painoluokkien hallitsevat Cornwallin-mestarit. Ashley Cawley, joka ei ollut vielä täysin toipunut raskaansarjan kisoissa saamistaan vammoista, kukisti bretagnelaiset vastustajansa. Näin hän voitti myös kelttiläisten kansojen mestaruuden.
Gerry Cawley voitti vuonna 2007 raskaansarjan mestaruusottelussa trurolaisen Gareth Bealen.
Royal Cornwall Show
Cornish Wrestling Associationilla on tapana esittäytyä Cornwallissa vuosittain järjestettävässä kuninkaallisessa maatalousnäyttelyssä. Liiton teltassa on esillä muun muassa kornipainin palkintoja, vöitä ja historiaa. Painijat esiintyvät tapahtuman ajan päivittäin järjestettävissä näytösotteluissa. Esiintyjinä on eri painoluokkien edustajien lisäksi junioripainijoita. Tapahtumassa esitellään cornwallilaisen painin erilaisia heittoja ja muita liikkeitä.
William Kerppola
William Kerppola (5. tammikuuta 1891 Helsinki – 25. kesäkuuta 1974 Helsinki) oli suomalainen lääkäri ja professori.
Kerppolan vanhemmat olivat rehtori Kaarlo Fredrik Kerppola ja Hilma Matilda Rinne (Jutikkala). Hänen puolisonsa vuodesta 1925 oli Irja Johanna Herlin. Lääkäri, kirjailija Irma Kerppola-Sirola (s. 1930) on heidän tyttärensä ja teollisuustalouden professori Klaus Kerppola (1935–2019) heidän poikansa.
Kerppola tuli ylioppilaaksi Suomalaisesta normaalilyseosta 1909 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1918. Tohtoriksi hän väitteli seuraavana vuonna. Sisätautiopin dosenttina Kerppola toimi 1922–1940. Hän oli Helsingin yliopiston sisätautiopin professori 1940–1961, lääketieteellisen tiedekunnan dekaani 1945–1949 ja Kivelän sairaalan sisätautiosaston ylilääkäri 1925–1938. Keskinäisen Henkivakuutusyhtiö Suomen ylilääkärinä Kerppola toimi 1937–1947 ja Suomen Lääkäriliiton puheenjohtaja 1943–1947. Hän tutki muun muassa neurologiaa, sappiväriaineiden biokemiaa ja endokrinologian entsyymikemiaa. Opetus- ja tutkimustyössään hän yhdisti kliinistä ja biokemiallista tutkimusta.
Kerppola sai professorin arvonimen 1935. Muotokuvia hänestä ovat maalanneet Eero Snellman (1941), Verner Thomé (1951) ja Ernst Mether-Borgström (1961). Korkokuvamitalin Kerppolasta suunnitteli Eila Hiltunen (1961).
Sotilasarvoltaan Kerppola oli lääkintämajuri (1943).
Räjähtävän pään oireyhtymä
Räjähtävän pään oireyhtymä on harvinainen unihäiriö, josta kärsivä kuulee kuin päänsä sisältä tulevan kovan, räjähtävän äänen. Tapahtuma on kivuton, ja se useimmiten ilmenee juuri ennen syvän unen vaihetta mutta joskus vasta sen jälkeen. Häiriötä esiintyy yleisimmin yli 50-vuotiailla, ja naisilla se on yleisempää kuin miehillä. Oireyhtymää on kuitenkin tavattu jo 10-vuotiailla lapsilla.
Räjähtävän pään oireyhtymällä ajatellaan olevan vankka yhteys stressiin ja äärimmäiseen väsymykseen. Oireyhtymää voidaan hoitaa vaikuttamalla taustalla oleviin ongelmiin. Sen hoidossa on hyödynnetty myös klomipramiinia. Oireyhtymän täsmällinen aiheuttaja on yhä tuntematon. Häiriö ei ole vaarallinen. Samankaltaisen kokemuksen voivat laukaista jotkin lääkitykset.
Akaban taistelu
Akaban taistelu käytiin arabikapinan aikana heinäkuussa 1917 Akabanlahden rannalla sijaitsevan Akaban kaupungin hallinnasta. Taistelussa olivat vastakkain kaupunkia vastaan hyökänneet arabikapinalliset sekä kaupunkia puolustaneet turkkilaisjoukot.
Tärkein taistelu käytiin Abu el Lissalissa 2. heinäkuuta, kun arabijoukot väijyttivät turkkilaisen pataljoonan. Tämän jälkeen arabijoukot suuntasivat kohti Akabaa, jota vartioineista turkkilaisista vartioasemista viimeinen antautui 6. heinäkuuta.
Miehen kunnia
thumb|250px|Joel Rinne Miehen kunnia on Ilmari Unhon ohjaama suomalainen draamaelokuva vuodelta 1943. Se pohjautuu nimimerkki Marja Orsin alkuperäiskäsikirjoitukseen. Nimimerkin takana oli Seere Salminen.
Elokuvan punaisena lankana on romaani Miehen kunnia, joka on ollut melkoinen menestys 1930-luvun Suomessa. Sen kirjoittajan henkilöllisyyteen kuitenkin liittyy epäselvyyksiä, joita nuori Virve Vainio ryhtyy selvittämään. Seuraa tilinteko Virven ja kustannusjohtaja Kaarlo Auerin välillä. Samalla paljastuu yllättäviä yhteyksiä elokuvan päähenkilöiden välillä. Lähestyvä suursota puolestaan langettaa varjonsa elokuvan romanttisiin kuvioihin. Televisiossa Miehen kunnia esitettiin ensi kerran 5. marraskuuta 1966. Elokuva on mustavalkoinen.
Juoni
Virve löytää isänsä muistiinpanoista viitteitä, että Miehen kunnia saattaa olla tämän kirjoittama. Samaan aikaan Lauri on lähdössä Karjalaan linnoitustöihin ja haluaisi kihlata Virven, mutta tämä haluaa ensin selvittää kirjan oikean kirjoittajan. Syksyllä Virve tutkii isänsä lehtikirjoituksia Helsingin yliopistolla ja vertaa niiden tyyliä "Miehen kunniaan". Hän kirjoittaa romaaninraakileen "Isäni ystävä oli varas" ja vie sen Auerin luettavaksi. Auer tunnustaa Virvelle Martin olevan kirjan kirjoittaja. Auer tosin huomauttaa, että Virve on kertomuksessaan joutunut jättämään paljon mielikuvituksen varaan, ja kertoo, mitä todella tapahtui. Seuraa takauma vuoteen 1914. Martti ja Kaarlo viettävät huoletonta ylioppilaselämää. Martti on jo tavannut Annan, ja Kaarlolla on kesäromanssi Annan ystävän Liisan kanssa. Kaarlon varsinainen tavoite on rikkaan kustantajasuvun tytär Elvi Grahn. Nimismiehenä toimiva Martti antaa vuonna 1931 Miehen kunnian käsikirjoituksen Kaarlolle. Käsikirjoitus todetaan loistavaksi, mutta Kaarlon vaatimuksesta se julkaistaan salanimellä Matti M. Suomala. Juuri ennen romaanin ilmestymistä Martti saa surmansa, ja lupauksensa velvoittamana Kaarlo ei paljasta Marttia kirjoittajaksi. Syntyy käsitys, että Kaarlo Auer on romaanin tekijä. Ulkoista menestystä ihaileva Elvi kiinnostuu Kaarlosta, ja he kihlautuvat. Kaarlo vakuuttaa Elville ja muillekin, ettei ole kirjoittanut romaanin kirjoittaja. Turhaan. Toisaalta Kaarlo käyttää asetelmaa hyväkseen, sillä hän tietää, ettei olisi kelvannut Elvin puolisoksi ilman Miehen kunnian kaltaista ansiota.
Tarinassa palataan kesään 1939. Kaarlo painottaa Virvelle, ettei ole koskaan väittänyt olevansa kirjan kirjoittaja, ei tosin kieltänytkään. Hän antaa Virvelle pankkikirjan, jolle on talletettu romaanin palkkiot. Virve sopii Grahnin kanssa, ettei kirjoittajaa paljasteta. Romaanista otetaan uusin painos. Elvi syyttää Kaarloa petturiksi, ja Grahnin avioliitto on sitä myöten lopussa. Virve ja Kaarlo palaavat Annan luo. Ymmärtäväinen Anna antaa Kaarlolle sekaannuksen anteeksi. Samaan aikaan ylimääräisiin kertausharjoituksiin lähtöä tekevä Lauri arvelee Virven tunteiden viilenneen. Juho kuvittelee, että Virvellä ja Kaarlolla on romanssi ja haluaa tilit selviksi Kaarlon kanssa. Hän paljastaa Kaarlolle, että tämä on Laurin biologinen isä. Laurin äiti Liisa oli ennen kuolemaansa myöntänyt, että kirjailija Suomala on Laurin isä, ja Kaarlo tajuaa tämän tarkoittaneen häntä itseään. Juho selittää Kaarlolle, ettei iäkkäiden miesten ole soveliasta vikitellä nuoria naisia näiden sulhasten ollessa rintamalla. Lopussa Kaarlo ja Juho kohtaavat Virven ja Laurin, jotka astelevat heitä vastaan käsi kädessä.
Kuvausaika ja -paikat
Miehen kunnian studiokuvat otettiin 23. maaliskuuta 1943 – 9. kesäkuuta 1943 ja ulkokuvat 17. huhtikuuta 1943 – 20. heinäkuuta 1943. Ulkokuvauksia tehtiin Uudessakaupungissa (Vanhan kirkon hautausmaa, Ylinenkatu, Alinenkatu, rautatieasema) ja Helsingissä. Sisäkuvat otettiin Munkkisaaren studioilla sekä Helsingin yliopiston kirjaston lukusalissa ja Suomen Kansallisteatterin tiloissa.
Arviot
Miehen kunnian käsikirjoitus arvioitiin hyväksi, mutta loppuselvittelyjä pidettiin hieman ontuvina. Aikalaiskriitikko Olavi Vesterdahl (Aamulehti) sijoitti elokuvan taide- ja viihde-elokuvien välimaastoon. Unhon ohjauksen intensiivisyyttä ja filmaattisuutta kiiteltiin, mutta dramaattisuuden puutetta moitittiin. Paula Talaskivi (Helsingin Sanomat) piti Peronkosken kuvausta tasokkaana ja elokuvan teknistä asua eheänä. Näyttelijöistä eritoten Rinnettä kehuttiin, mutta myös Seikkula sai kiitosta. Nuoren näyttelijättären liikehtimistä pidettiin plastisen kauniina; hänen tyylivaistonsa, ilmeikkyytensä ja viehkeytensä keräsi huomioita.
Sakari Toiviainen (Ilta-Sanomat) arvioi 1980-luvulla Miehen kunniaa: " - - paikoin hän [Unho] on saanut kohtauksiin todella tehokasta latausta ja tunnelmaa, lähinnä silloin kun henkilöiden sijasta puhuvat kuvat." Eräs toinen kriitikko kiittää vuonna 2014 elokuvaa hienoksi, vanvaan kuvakerrontaa luottavaksi draamaksi elämän valheesta ja vääristä valinnoista sekä nostaa sen ohjaajan toisen elokuvan Härmästä poikia kymmenen rinnalle Unhon merkittävimmäksi teokseksi.
Tuotanto
Miehen kunniaan kuvattiin Helsingin yliopiston kirjaston edustalla kohtaus, jossa olivat mukana Maj-Lis Häyrynen, Mailis Laaksonen ja Rauha Rentola, mutta se leikattiin pois lopullisesta versiosta. Leikattuun osuuteen sisältyi repliikki, jossa viitattiin Laurin ja erään Marjatan suhteeseen. Esitysversiossa on Virven Marjatasta Laurille esittämä huomautus, joka näin ollen jäi hieman irralliseksi. Virveä lapsena näytellyt 12-vuotias Suvi Orko oli Suomi-Filmin tuotantopäällikön, sittemmin pääjohtajan, tytär. Miehen kunnian katsojaluvut olivat kutakuinkin vuoden 1943 keskitasoa.
Maija Kansanen-Størseth
Maija Axelia Kansanen-Størseth (o.s. Backman; 22. elokuuta 1887 Oulu – 8. joulukuuta 1957 ) oli suomalainen tekstiilitaiteilija.
Nobusuke Kishi
Nobusuke Kishi (alkujaan Nobusuke Satō, ; 13. marraskuuta 1896 Yamaguchin prefektuuri – 7. elokuuta 1987 Tokio) oli japanilainen poliitikko, joka toimi Japanin pääministerinä 1957–1960.
Ranskanajokoira
Ranskanajokoira (chien français) on ranskalainen ajueessa metsästävä koirarotu.
Nobusuke Kishi
Kishi, alun perin sukunimeltään Satō ja pääministerinä toimineen Eisaku Satōn isoveli, valmistui lakimieheksi Tokion yliopistosta vuonna 1920. Kishi oli mukana politiikassa jo ennen toista maailmansotaa ja sen aikana. Vuodesta 1936 hän toimi Japanin valloittaman Mantšukuon alueen teollistamisesta vastaavana varaministerinä. Hän tuli Japanin parlamenttiin 1942 liberaalidemokraattien edustajana, toimiessaan samaan aikaan Japanin kauppa- ja teollisuusministerinä. Sodan aikana hän alkoi epäillä Japanin mahdollisuuksia voittoon.
Maija Kansanen-Størseth
Taiteellinen tuotanto
Kansanen-Størseth kutoi valtion tilauksesta Kansainliiton palatsiin verhoja ja New Yorkin maailmannäyttelyyn kuvakudoksia vuonna 1938. Hänen kudontatöitään on Eduskuntatalossa sekä Oslon ja Trondheimin taideteollisuusmuseossa. Vuodesta 1938 alkaen hän työskenteli lähinnä Oslossa. Hän sai grand prix -palkinnon Barcelonan ja Milanon näyttelyissä. Kansanen-Størseth suunnitteli myös käyttötekstiileitä, verhojen ohella muun muassa mattoja ja pöytäliinoja.
Ranskanajokoira
Ulkonäkö
Rotu on tyypillinen kookas ranskalainen ajueessa metsästävä koira: sillä on hoikka ja lihaksikas runko, pitkät raajat, pitkät riippuvat korvat ja roikkuvat, hieman neliömäiset suupielet jotka juuri ja juuri peittävät alahuulen. Siitä on kolme muunnosta: valko-oranssi eli blanc & orange, valko-musta eli blanc & noir ja kolmivärinen eli tricolore.
Nobusuke Kishi
Toisen maailmansodan jälkeen Kishi vietti kolme vuotta vangittuna Sugamon vankilassa sotarikoksista epäiltynä luokassa A. Häntä ei kuitenkaan tuomittu Tokion oikeudenkäynneissä, vaan hän pääsi vapaaksi jo vuonna 1948.
Kishi palasi politiikkaan vuonna 1953, kun hänet valittiin parlamenttiin liberaalipuolueen edustajaksi. Joulukuussa 1956 hänet nimitettiin ulkoministeriksi, ja vai kaksi kuukautta myöhemmin hänestä tuli pääministeri. Hän onnistui kasvattamaan liberaalidemokraattien kannatusta vuoden 1958 vaaleissa ja jatkoi pääministerinä, kunnes joutui eroamaan 1960 hyväksyttyään japanilais-amerikkalaisen turvallisuussopimuksen vasemmiston vastustuksesta ja monista mielenosoituksista huolimatta.
Maija Kansanen-Størseth
Palkinnot
Kansanen sai merkittäviä kansainvälisiä palkintoja:
Ranskanajokoira
Alkuperä
Ranskanajokoiran kantarodut olivat erään teorian mukaan vanha saintongenajokoira, joka lähes tulkoon hävisi Ranskan vallankumouksen aikana, ja isogascognenajokoira. 1800-luvun puolivälissä kreivi Joseph de Carayon-Latour jalosti kyseisistä koirista ensin nykyisen gascogne-saintongenajokoiran ja myöhemmin jälkimmäisestä kehittyi ranskanajokoira. Toisen teorian mukaan gascogne-saintongenajokoiran lisäksi rodun kehittymiseen olisi vaikuttanut myös levesque. Virallisesti rotu hyväksyttiin vuonna 1957. Ranskanajokoira on ajuekoira, mikä tarkoittaa että se metsästää useamman koiran ryhmässä ja ihminen ohjailee sitä aina ilman että se pääsisi metsästämään yksin.
Nobusuke Kishi
Kishiä pidetään keskeisenä 1955 System -nimellä kutsutun politiikan aloittajana, jossa liberaalidemokraattisesta puolueesta tuli pitkäksi ajaksi japanilaisen politiikan kulmakivi. Häntä toisaalta syytetään tuona aikana syntyneestä rakenteellisesta korruptiosta, kuten laajamittaisesta rahanpesusta.
Ranskanajokoira
Kolmivärisen eriytyminen
Henri de Falandre oli myös yksi tärkeimmistä kolmivärisen muunnoksen luojista, ja hänen sanotaan käyttäneen jalostukseen billyä ja poitevinia.
Lähteet
Branco e Laranja Francês
Nobusuke Kishi
Perhe
Kishi luopui alkuperäisestä Satō-sukunimestään sen jälkeen, kun hänen setänsä adoptoi hänet vailla omia lapsia.
Kishin vaimo Yoshiko kuoli ennen häntä. Pariskunnalle syntyi kaksi lasta, poika Nobukazu ja tytär Yoko.
Kishi oli Japanin pääministeri Eisaku Satōn isoveli, ulkoministeri Shintarō Aben appiukko ja pääministeri Shinzō Aben isoisä.
Katen salaisuus
Katen salaisuus (Kate's Secret) on Arthur Allan Seidelmanin ohjaama ja vuonna 1986 valmistunut tv-elokuva. Elokuvan pääosissa näyttelee Katea Meredith Baxter ja hänen aviomiestään Ben Masters. Elokuva ei perustu tositapahtumiin vaan syömishäiriön järkevään kuvaukseen.
Juoni
Kotiäiti Kate Stark (Baxter) sairastaa bulimiaa, mistä kenelläkään muulla hänen elämässään ei ole aavistustakaan. Pinnalta katsoen Katen elämä vaikuttaa täydelliseltä – hänen aviomiehensä Jack on menestyvä asianajaja ja tyttärensä partiotyttö, joka ihailee äitiään. Vaikka Kate noudattaa näennäisen tiukkaa ruokavaliota, kieltää tytärtään syömästä sokeria ja harjoittelee sinnikkäästi parhaan ystävänsä ja kuntosaliohjaajan Gailin kanssa, hän usein ahmii roskaruokaa ja sen seurauksena pakottaa itsensä oksentamaan.
Tällaisia bulimiakohtauksia voi aiheuttaa esimerkiksi stressi. Katen elämässä on kolme eri stressinlähdettä: Jack saa pian ylennyksen töissä; Monica, toinen asianajaja ja Jackin työtoveri, iskee Jackia ja Katen määräilevä äiti on vasta saapunut pidennetylle vierailulle. Katen syömishäiriö alkaa karata käsistä, ja eräänä päivänä ravinnon puutteen ja liiallisen liikunnan vuoksi heikkokuntoinen Kate pyörtyy ajomatkan aikana ja törmää autolla puhelinpylvääseen; hän ja hänen tyttärensä melkein kuolevat. Sairaalassa syömishäiriöasiantuntija tohtori Resnick paljastaa Katen salaisuuden tämän miehelle ja äidille, ja Katen on täten päästävä klinikalle toipumaan muiden bulimikkojen ja anorektikkojen seurassa.
1953
Vuosi 1953 oli normaalivuosi, joka alkoi torstaista.
Teema
Teema voi tarkoittaa:
Suljetut ovet
Suljetut ovet: Pohjoismaiden romanipolitiikka 1500-luvulta EU-aikaan on Panu Pulman kirja romanien asemasta vuodelta 2006.
Märsta
pienoiskuva|Märstan keskustaa.
Märsta on Ruotsissa, Tukholman läänissä Sigtunan kunnassa sijaitseva taajama, jossa on noin 30 000 asukasta.
Double Trouble (Hurriganesin albumi)
Double Trouble, alaotsikkonaan The Best of Remu and Hurriganes, on kahden CD-levyn kokoelma-albumi, joka sisältää sekä Hurriganes-yhtyeen että Remu Aaltosen kappaleita.
Märsta
Märstan kautta kulkee Tukholman ja Uppsalan välinen rautatie. Märstan rautatieasema on Tukholman paikallisjunien pohjoinen pääteasema, josta junat kulkevat Tukholman kautta Södertäljeen. Lähellä Märstaa on myös Arlandan lentoasema.
Double Trouble (Hurriganesin albumi)
Ensimmäinen, englanninkielinen CD sisältää tunnetuimpia ja harvinaisempia Hurriganes-kappaleita sekä näytteitä Remun soololevyiltä. Toinen, suomenkielinen CD taas Remun 1990-luvun tunnetuimmat laulut sekä pari harvinaisempaa levytystä.
Ensimmäisen CD:n ”I Gotta Know” on vuoden 1984 Hurrygames-levyn sessioista julkaisematta jäänyt kappale. Toisen CD:n kappaleet ”Vanha salakuljettaja Laitinen” ja ”Juhannustanssit” ovat Remun levyttämät laulut Juha ”Watt” Vainion sävellyksistä kootulta Matkan varrelta -kokoelmalta (1994). Remun taustalla soitti Radio Cityn Radio-orkesteri Putkimiehet. ”Eletään vaan vaikka piruuttaan” on Remun vuonna 1992 trikkiäänityksenä Irwin Goodmanin kanssa laulama duetto.
Muhammad Alin moskeija
thumb|Muhammed Alin moskeija Muhammed Alin moskeija on moskeija Kairon linnoituksessa Kairon keskustan lähistöllä Egyptissä. Moskeijan rakennutti Muhammad Ali vuosina 1830–1848.
Devonport
Devonport tarkoittaa seuraavia:
Luettelo televisiosarjan Maalaiskomedia tapahtumapaikoista ja yrityksistä
Kuusniemen kirkko
Kirkko on yksi sarjan keskeisimmistä tapahtumapaikoista.
The Legacy (Hurriganesin albumi)
The Legacy on vuonna 1992 julkaistu Hurriganesin 3CD:n kokoinen kokoelma-albumi.
Törnqvist
Törnqvist on ainakin seuraavien henkilöiden sukunimi:
Okny
Okny on kaupunkityyppinen taajama Ukrainassa Odessan alueen Oknyn piirissä. Asukkaita Oknyssa on 5 636 ja väestötiheys on 809,77 as./km². Paikkakunnan pinta-ala on 6,96 km². Okny on perustettu vuonna 1771, ja vuosina 1919–2016 se tunnettiin nimellä Krasni Okny. Oknysta tuli kaupunkityyppinen taajama vuonna 1959.
Okny sijaitsee Ukrainan lounaisosassa lähellä Moldovan rajaa. Ukrainan valtatie M13, joka on osa eurooppatie , kulkee Oknyn läpi.
Venäläinen matemaatikko Israel Gelfand syntyi Oknyssa vuonna 1913.
Fredericksburg
Fredericksburg tarkoittaa seuraavia paikkoja Yhdysvalloissa:
Pleasant Dreams
Pleasant Dreams on yhdysvaltalaisen punk-yhtye Ramonesin heinäkuussa 1981 julkaistu kuudes studioalbumi. Albumi sisältää muun muassa tunnetun hitin "The KKK Took My Baby Away".
Stephan Freigang
Stephan Freigang (s. 27. syyskuuta 1967 Löbau, Saksin osavaltio) on saksalainen kestävyysjuoksija.
Pleasant Dreams
Albumi julkaistiin remasteroituna Rhino Records yhtiön kautta vuonna 2002. Albumi myi kultaa Argentiinassa vuonna 1993 (yli 30 000 myytyä kappaletta).
Stephan Freigang
Freigang aloitti juoksu-uransa jo nuorena poikana. 16-vuotiaana hän osallistui 15 kilometrin maantiejuoksukilpailuun. Vuonna 1986 hän sijoittui neljänneksi yleisurheilun nuorten MM-kisojen 10 000 metrin juoksussa ja 20 kilometrin maantiejuoksussa. Hän juoksi ensimmäisen maratoninsa vuonna 1987 aikaan 2.14.34. Vuonna 1989 hän joutui vakavaan moottoripyöräonnettomuuteen, joka vaaransi koko hänen urheilu-uransa. Jo seuraavana vuonna hän kuitenkin juoksi 10 000 metrillä ajan 28.05.
Pleasant Dreams
Elokuussa 2002 julkaistun remasteroidun albumin bonusraidat
<li></li> <li></li> <li></li> <li></li> <li></li> <li></li> <li></li> </ol>
Stephan Freigang
Freigang suunnitteli osallistuvansa Barcelonan olympialaisissa 1992 10 000 metrin juoksuun. Häntä ei kuitenkaan valittu Saksan olympiajoukkueeseen kyseiselle matkalle. Hänen edellisvuonna juoksemansa maratonaika 2.12.00 oikeutti paikkaan olympiajoukkueessa, joten hän päätti osallistua sittenkin maratonille. Olympiamaratonin loppu oli dramaattinen. Freigang tuli stadionalueelle kolmantena, mutta Japanin Takeyuki Nakayama ohitti hänet. Freigang sai kuitenkin kirittyä Nakayaman ohi viime hetkillä. Olympiamitali jäi hänen urheilu-uransa viimeiseksi merkittäväksi saavutukseksi.
Freigang voitti universiadeissa kultaa 10 000 metrillä ajalla 28.15,84 Sheffieldissä 1991.
The Magic of Belle Isle
The Magic of Belle Isle on draamakomedia pyörätuolissa istuvasta kirjailijasta, joka ystävystyy yksinhuoltajaäidin ja tämän lasten kanssa. Elokuvan pääosia esittävät Morgan Freeman, Madeline Carroll, Virginia Madsen, Kenan Thompson, Jessica Hecht, Fred Willard, Nicolette Pierini ja Boyd Holbrook. Elokuvan on ohjannut Rob Reiner. Elokuvan ensi-ilta oli heinäkuussa 2012.
Impulsiivisuus
Impulsiivisuus on ihmisten käyttäytymismalli, johon kuuluu impulsiivinen toiminta ilman ajattelua. Vaikka tämä on osin normaalia käytöstä, impulsiivisuus on myös osa monia psyykkisiä, neurologisia tai neuropsykologisia häiriöitä.
Impulsiivisuus vaikuttaa adaptiiviseen toimintaan ja on täten osa normaalia käytöstä. Psykologiset tutkimukset ovat kuitenkin kyseenalaistaneet impulsiivisuuden yhtenäisenä psykologisena rakenteena. Jotkin kirjoittajat ovat ehdottaneet kolmitasoista mallia, jonka mukaan impulsiivisuus voidaan jakaa seuraaviin osiin: tarkkaavaisuus ("tylsistyy helposti"), motorinen ("tekeminen") ja kognitiivinen ("kyvyttömyys suunnitella"). Viimeaikaiset teoriat ovat jakaneet impulsiivisuuden neljään ulottuvuuteen:
Lisääntynyt impulsiivisuus on esimerkiksi pakko-oireisen häiriön keskuksessa. Sillä saattaa olla yhteys muihin psykopatologisiin tiloihin, kuten riippuvuus, bulimia ja epävakaa persoonallisuus. Impulsiivisuus liittyy myös neurologisiin ongelmiin kuten aivovammat tai ADHD.
Viimeaikainen todistusaineisto neurobiologian suunnalta näyttää tukevan näitä psykologisia teorioita, sillä näitä impulsiivisuuden eri osa-alueita pystytään manipuloimaan tietyillä lääkeaineilla.
Tikku
Mestari Tikku tai vain Tikku, tunnetaan myös nimellä Särö on alun perin Mirage Studiosin ja nykyisin IDW:n Teini-ikäiset mutanttininjakilpikonnat -sarjakuvissa, televisiosarjoissa ja elokuvissa esiintyvä hahmo. Hän on Turtlesien sensei, ja adoptioisä. Kevin Eastmanin ja Peter Lairdin luoma hahmo esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 1984 Teenage Mutant Ninja Turtles -sarjakuvalehden ensimmäisessä numerossa.
Sarjakuva
Miragen alkuperäisessä sarjakuvassa, jonka loivat Kevin Eastman ja Peter Laird, Tikku oli Hamato Yoshin lemmikkirotta. Se oli harvinaisen älykäs lajikseen ja kykeni oppimaan isäntänsä taisteluliikkeet matkimalla hänen liikkeitään. Yoshi oli joutunut Oroku Nagin kanssa riitoihin molempien yrittäessä saada samaa naista itselleen. Yoshi tappoi Nagin, joka oli pahoinpidellyt naista. Yoshi päätti paeta rakastamansa naisen kanssa New Yorkiin, jossa hän eli rauhassa. Nagin nuorempi veli Oroku Saki puolestaan vannoi kostavansa veljensä kuoleman ja harjoitteli Jalkaklaanin kanssa tullakseen ninjutsumestariksi. Vuosia myöhemmin Silppuriksi itseään kutsuva Oroku Saki löytää Yoshin ja tappaa hänet asuntoonsa. Samassa tappelussa Yoshin lemmikkirotta pääsee vapaaksi häkistään ja putoaa kadulle.
Jäätyään ilman kotia Tikku joutui elämään New Yorkin kaduilla etsien ruokaa roskiksista. Erään liikenneonnettomuuden seurauksena neljä pientä kilpikonnaa ja putkilo vihreää mönjää valuivat alas samaan viemäristöön, jossa kilpikonnat muuttuivat ihmisenkaltaisiksi mutanteiksi. Paikalle saapunut Tikku huomasi tapahtuneen. Myös Tikku muuttui ja päätti suojella neljää kilpikonnaa. Muutaman vuoden kuluttua kilpikonnat osasivat puhua ja kutsuivat häntä nimellä Tikku. Kilpikonnien kasvatessa isommiksi Tikku nimesi heidät sadeveden huuhtoman taidekirjan, jossa mainittiin renessanssitaiteilijoita, mukaan. Kilpikonnat saivat nimekseen Leonardo, Donatello, Rafaello ja Michelangelo. Samalla hän opetti pojille ninjutsua kasvattaen heitä kuin omia poikiaan. Tikun alkuperäinen tarkoitus oli kuitenkin opettaa heille ninjutsua jotta Turtlesit kykenisivät kostamaan Tikun puolesta Yoshin kuoleman ja tappamaan Silppurin, Oroku Sakin.
Tehtävän suorittamisen jälkeen Tikku antoi pojilleen vapaat kädet, mutta toimi edelleen heidän senseinään ja isähahmonaan. Myöhemmin hän oli joutua Baxter Stockmanin hiirirobottien uhriksi, mutta onnistui vaivoin pakenemaan niitä viemärissä. Tikku ajelehti lautan päälle TCRI-rakennuksen viemäripuolelle, jossa Utromit ottivat hänet haltuun ja asettivat nestekammioon, joka parantaisi Tikun vammat. Parannuttuaan hän tutustui Utromeihin ja kertoi heille tarinan synnystään, jolla oli yhteyksiä Utromeihin. Kuukautta myöhemmin Turtlesit palasivat takaisin maapallolle Utromien siirtymälaitteen avulla. Tikku oli iloinen nähdessään poikansa elossa, mutta joutui heti vaaraan, kun samalla matkalla tulleet Triceratonien sotilaat yrittivät tappaa kaikki paikalla olleet. Utromit kukistivat heidät aseillaan, mutta uhka ei loppunut siihen, sillä Yhdysvaltain armeija tunkeutui rakennukseen ja Utromien täytyi korjata siirtymälaitteen ohjauspaneeli päästäkseen turvaan kotiplaneetalleen. Samalla he lähettivät Tikun ja Turtlesit turvaan Aprilin luokse.
Useiden vuosien jälkeen Tikku menehtyi sydänkohtaukseen sarjakuvan Teenage Mutant Ninja Turtles neljännen osan kymmenennessä numerossa.
IDW
Vuonna 2011 uudistetussa Turtles-sarjakuvissa Tikku oli koe-eläimenä Baxter Stockmanin johtamassa biotekniikkayhtiössä. Hän yritti pelastaa neljä kilpikonnaa, jotka joutuivat ryöstettäväksi mönjän ohella. Tikku seurasi ryöstäjiä ja puri naamaan yhtä heistä, joka pudotti kilpikonnat sisältävän säkin kadulle. Paikalle saapunut kissa yritti viedä yhden heistä, jonka Tikku onnistui kuitenkin pelastamaan. Pian ryöstäjät saapuivat hakemaan säkkiä, mutta Tikku onnistui raahaamaan sen hampaillaan viemäriin, jossa he pian muuttuivat mönjän myötä mutanteiksi. Kahdeksantoista kuukautta myöhemmin Tikku oli opettanut kolmelle pojalleen ninjutsua, ja lähettänyt heidät etsimään kadonnutta veljeään. He joutuivat ajoittain kohtaamaan taistelussa Old Hob-nimisen kissan ja hänen jenginsä jäsenet, jotka myös olivat muuttuneet hybrideiksi altistuttuaan mönjälle.
Animaatio
thumb|220px|Mestari Tikku 1980-luvun animaatiossa. thumb|220px|Tikku vuoden 2003 animaatiosarjassa.
Turtles – mutanttikilpikonnat
Tikun ensimmäinen animaatioversio syntyi vuoden 1987 Turtles – mutanttikilpikonnat -animaatiossa, jossa hänen ääninäyttelijänään toimi Peter Renaday. Hän toimi Turtlesien senseinä. Alun perin Tikku tunnettiin nimellä Hamato Yoshi, joka oli Jalkaklaanin kunniallinen ninja. Hänet karkotettiin klaanista hänen osoittaessaan epäkunnioitusta heidän senseitänsä kohtaan. Todellisuudessa Yoshin pahin kilpailija Oruko Saki sai estettyä häntä kumartamasta senseille iskemällä miekalla hänen harjoituspukunsa kiinni dojon seinään. Kukaan ei kuitenkaan kuunnellut hänen selityksiään ja Yoshi pakeni Yhdysvaltoihin New Yorkiin. Jouduttuaan elämään pitkään viemäreissä hän sai ystäviä rotista, joita vilisi lukemattomia New Yorkin viemäristöissä. Kohtalo puuttui Yoshin elämään hänen palattuaan viemäriin. Yoshi löysi yltä päältä mystisessä violetissa mönjässä olevat neljä pientä kilpikonnaa, jotka hän keräsi yhteen. Samalla Yoshi altistui mönjälle, joka muutti hänet rotaksi, koska hän oli ollut kosketuksessa viimeksi rottiin. Huomatessaan sitä ennen pienten kilpikonnien kasvavan isommiksi ja ihmisenkaltaisiksi, päätti Yoshi nimetä heidät lempirenessanssitaiteilijoidensa mukaan: Leonardo, Donatello, Rafael ja Michelangelo. Myöhemmin otettuaan nimekseen Tikku, alkoi hän opettaa pojilleen ninjutsua.
Mestari Tikun poikien ollessa jo teini-ikäisiä, Oruko Saki lähti Japanista kohti New Yorkia etsimään Hamato Yoshia. Saki nimeää itsensä uudelleen Silppuriksi ja alkaa tehdä yhteistyötä entisen X-ulottuvuuden sotapäällikkö Krangin kanssa.
Teini-ikäiset mutanttininjakilpikonnat (2003)
Mestari Tikun toinen animaatioversio syntyi vuoden 2003 Teini-ikäiset mutanttininjakilpikonnat -animaatiossa, jossa hänen ääninäyttelijänään toimi Darren Dunstan. Suomenkielisenä äänenä oli Vesa Hämes lukuun ottamatta kahta jaksoa, joissa äänenä oli Juha Varis (3. kauden jakso 26 ja 7. kauden jakso 13). Mirage Studiosin ja 4Kids Entertainmentin tuottamassa animaatiosarjassa Tikku on enemmän alkuperäisen sarjakuvan mukainen. Kuten sarjakuvassa hän menetti isäntänsä Yoshin Silppurille, joka yhdessä Hunnin kanssa vaati vastauksia Yoshilta. Huolimatta kohteliaisuudestaan Tikku ei ole yhtä kohtelias sanoissaan, kuin edellisessä animaatiosarjassa. Lisäksi hänen paljastui olevan entinen mestari Taisteluyhteys (Battle Nexus) -turnauksessa, jossa kilpailevat useista maailmoista olevat asukkaat.
Teini-ikäiset mutanttininjakilpikonnat (2012)
Tikku esiintyi vuoden 2012 Teini-ikäiset mutanttininjakilpikonnat -sarjassa, jossa hahmon äänenä on Hoon Lee. Mestari Tikku oli aikaisemmin Hamato Yoshi, yksi Jalkaklaanin jäsenistä. Oroku Saki oli hänen ystävänsä, jonka kanssa hän harjoitteli ninjutsua. Yoshi eli vielä 1990-luvulla Japanissa yhdessä vaimonsa ja tyttärensä Miwan kanssa. Oroku Saki oli kuitenkin kateellinen Yoshille ja halusi tuhota hänen elämänsä, ja niinpä Saki hyökkäsi heidän taloonsa. Taistelun aikana talo syttyi tuleen. Saki jätti Yoshin ja hänen perheensä tulen keskelle. Yoshi selvisi palosta, mutta hänen perheensä ei. Yoshi päätti jättää vanhan elämänsä ja matkasi New Yorkiin aloittaakseen uuden elämän. Eräänä päivänä, ostettuaan neljä kilpikonnaa, hän törmäsi epäilyttävään mieheen, joka vuosien päästä paljastui vale-asuiseksi avaruusolioiksi: Kraangiksi. Seurattuaan miestä, Yoshi näki hänen tekevän vaihtokauppaa toisen henkilön kanssa mönjää sisältävällä kanisterilla. Miehet kuitenkin huomasivat Yoshin, kun hän astui vahingossa rotan päälle. Heidän välilleen syttyi taistelu, jonka Yoshi voitti, mutta kanisteri meni rikki ja Yoshi oli yltä päältä mönjässä, kuten myös hänen kilpikonnansa. Hetkeä myöhemmin Yoshi muuttui hybridirotaksi ja kilpikonnat enemmän humanoidia muistuttaviksi. Seuraavat viisitoista vuotta Yoshi eli New Yorkin viemärissä, jonne hän oli luonut oman kodin ja opetti uusille adoptiolapsilleen ninjutsua. Poikien täytettyä vihdoin 15 vuotta, Tikku suostui päästämään heidät maanpinnalle, näkemään millainen maailma heitä odottaa.
Tikku jatkoi edelleen poikiensa kouluttamista ja viisaiden neuvojen jakamista. Myöhemmin Turtlet tutustuivat Apriliin, jolle Tikku alkoi myös opettamaan hieman ninjutsua, sekä asetekniikoita itsepuolustusta varten. Hän joutui kuitenkin olemaan entistä enemmän varuillaan, kun hän sai kuulla Silppurista, joka oli etsimässä häntä ja hänen poikiaan. Tikku joutuikin lopulta kohtaamaan Silppurin kaksintaistelussa, kun Silppuri oli siepannut Aprilin. Taistelun aikana Tikulle selvisi, että Silppuri olikin ottanut hänen tyttärensä ja kasvattanut omanaan nimeten hänet Karaiksi.
Toisella kaudella Donatello onnistui kehittämään retro-mutageenin, joka mitätöi Kraangien mutageenin vaikutuksen, mutta joutui käyttämään sen kaiken Aprilin isän parantamiseen. Uuden erän valmistus veisi kuukausia, mutta Tikkua asia ei harmittanut, koska hän uskoi, ettei kuulunut enää ihmisten maailmaan.
Elokuvat
thumb|220px|Mestari Tikku [[Teini-ikäiset mutanttininjakilpikonnat (vuoden 1990 elokuva)|ensimmäisessä Turtles-elokuvassa.]]
Teini-ikäiset mutanttininjakilpikonnat
Teini-ikäiset mutanttininjakilpikonnat elokuvassa Tikku viettää pääosin aikaansa viemärissä. Turtlesien tuotua Aprilin heidän kotiinsa, Tikku kertoo naiselle heidän synnyintarinansa. Myöhemmin Tikku joutuu Silppurin johtaman jalkaklaanin sieppaamaksi, mutta onnistuu saamaan telepaattisen yhteyden meditoivaan Leonardoon. Turtlesien liittolainen Danny yrittää vapauttaa Tikun, mutta päättää hakea apua, kun Tikku kertoo Dannylle tarinan Hamato Yoshista ja Oroku Sakista. Danny huomaa Sakin olevan nykyinen Silppuri ja päättää etsiä Casey Jonesin hätiin. Turtlesit saapuvat myöhemmin paikalle taistelemaan jalkaklaania ja Silppuria vastaan. Tilanne muuttuu tukalaksi, kun Leonardo joutuu Silppurin panttivangiksi. Tikku kuitenkin ilmaantuu paikalle ja haastaa Silppurin kaksintaistoon, jonka aikana Silppuri tunnistaa Tikun olevan se rotta, jota hän vahingoitti vuosia sitten ja joka raateli hänen kasvojaan. Tikku onnistuu kaksinkamppailun päätteeksi voittamaan Silppurin, joka putoaa roska-auton lavalle.
TMNT
Neljännessä elokuvassa Tikulla on melko pieni rooli. Hän käski Leonardoa matkaamaan Etelä-Amerikkaan harjoittelemaan tullakseen paremmaksi johtajaksi. Elokuvan aikana Tikku lähinnä oleskeli kotonaan Turtlesien kanssa ja jakoi viisaita neuvoja. Vasta elokuvan lopussa jo ikääntynyt Mestari Tikku taistelee hetken aikaa muinaisia hirviöitä ja ninjoja vastaan. Hahmon äänenä toimi Mako. Suomenkielisessä versiossa hänen äänenään oli jo 2003-luvun animaatiosarjasta tuttu Vesa Hämes.
Videopelit
Tikku on esiintynyt useissa peleissä, joista ensimmäisissä hän toimi lähinnä neuvonantajana. Vasta vuonna 2003 Teenage Mutant Ninja Turtles -pelissä Tikku on yksi avattavista hahmoista, jolla voi pelata pelin läpi. Lisäksi Tikku on yksi pelattavista hahmoista vuonna 2005 julkaistussa TMNT: Mutant Melee -tappelupelissä, sekä syksyllä 2009 julkaistussa TMNT: Smash-Upissa.
Lähteet
pt:Anexo:Lista de personagens de Teenage Mutant Ninja Turtles
Äänekoski (yritys)
Yhtiön perustajat olivat tamperelainen kauppaneuvos Lars Johan Hammarén, hänen poikansa johtaja Edvin Hammarén ja Kyröskosken puuhiomon ja paperitehtaan isännöitsijä, insinööri Johan Erland Hammarén. Vuonna 1897 yhtiön osakkaaksi tuli myös vuorineuvos Gösta Sumelius. Sumelius ja Hammarén omistivat yhdessä vuonna 1870 perustetun Hammarén & Co:n joka oli perustanut Kyröskoskelle puuhiomon ja paperitehtaan. He ostivat vuonna 1895 Äänekoskelta maa-alueita ja koskiosuuksia muun muassa paikalliselta mahtimieheltä maanviljelijä Kalle Piiloselta. Vuonna 1898 ostettiin yhtiön nimiin Piiloselta vielä miljoonan markan kauppahinnalla 19 maatilaa metsineen Keski-Suomesta sekä 74 hakkuusopimusta.
Rakennustyöt alkoivat Äänekoskella vuonna 1897 ja saha, puuhiomo ja kartonkitehdas aloittivat toimintansa 1899. Vuonna 1900 valmistui yhtiön rakennuttama kapearaiteinen rautatie Äänekosken ja Suolahden välille ja tehtaat saatiin yhdistettyä valtakunnan rataverkkoon. Yhtiö siirtyi 1905 valmistamaan paperia kun puupahvin valmistus osoittautui kannattamattomaksi. Yhtiön sahalaitos tuhoutui tulipalossa samana vuonna, mutta se rakennettiin uudelleen parempaan paikkaan. Vuonna 1906 valmistui yhtiön paperitehdas jossa oli Suomen suurin 6 000 tonnia ruskeaa käärepaperia vuodessa tuottanut paperikone. Äänekoski Oy:n pääkonttori oli vuoteen 1907 saakka Tampereella kunnes se siirrettiin Äänekoskelle. Paperitehtaalla oli vuonna 1908 seitsemän kuukautta kestänyt lakko joka päättyi lakkolaisten tappioon.
Äänekoski Oy siirtyi valmistamaan sanomalehtipaperia vuonna 1917 sen jälkeen kun ruskean käärepaperin markkinat Venäjällä oli menetetty. 1920-luvulla rakennettiin tehtaan uusi konttorirakennus ja paloasema 1923, uudistettiin tehtaan höyrykattilalaitos 1925, vesivoimalaitos 1926 ja paperikone 1927. Tehdasosastojen sähköistys aloitettiin 1926 ja uusi sahalaitos valmistui Kuhnamon rannalle 1929. 1930-luvulla uudistettiin vesivoimalaitos 1932–1933 ja rakennettiin uusi sulfiittiselluloosatehdas 1936–1938.
Äänekoski Oy joutui toisen maailmansodan puhjettua rahoituskriisiin menetettyään vientimarkkinansa. Kriisi ratkesi kun Wärtsilä Oy osti yhtiön lähes koko osakekannan Hammarénin ja Sumeliusten suvuilta. Elokuussa 1942 Äänekoski Oy fuusioitiin Wärtsilän keväällä 1942 perustamaan Wärtsilä-Selluloosa Oy-nimiseen yhtiön johon kuuluivat myös Karjalan kannaksella Johanneksen pitäjässä sijainneet teollisuuslaitokset jotka Wärtsilä oli aiemmin ostanut Hackman & Co:lta. 1940-luvulla Äänekoskelle rakennettiin sulfiittispriitehdas ja etikkahappotehdas sekä laajennettiin muutenkin tehdasta.
Wärtsilä myi vuonna 1953 Metsäliiton Selluloosa Oy:lle lähes koko Wärtsilä Selluloosa Oy:n osakekannan. Wärtsilä-Selluloosa Oy muutettiin samana vuonna takaisin Äänekoski Oy:ksi ja tällä nimellä se toimi vuoteen 1957 saakka jolloin nimi muutettiin Metsäliiton Selluloosa Oy:ksi.
Mercedes-Benz S-sarja (W221)
Mercedes-Benz W221 on Mercedes-Benz S-sarjan viidennen sukupolven malli, jota valmistettiin vuosina 2005–2013. Se korvasi edeltäneen W220-mallin ja seuraajaksi tuli W222.
Kalliokiipeily
thumb|upright|Kalliokiipeilyä Eulenwandissa, Saksassa. Kalliokiipeily on luonnon kallioseinämien tai suurten kivien kiipeilyä. Kalliokiipeilyn eri muotoja ovat boulderointi, urheilukiipeily eli "sporttikiipeily", perinteinen kiipeily eli "trädikiipeily" ja tekninen kiipeily eli "tekno". Sisällä harrastetaan seinäkiipeilyä ja boulderointia. Talvinen jääkiipeily on samankaltaista kuin kalliokiipeily.
Mercedes-Benz S-sarja (W221)
Mercedes-Benz W221 (2005–2013)
Mercedes-Benz W221 esiteltiin Frankfurtin autonäyttelyssä syyskuussa 2005. Toisin kuin edeltänyt W220, joka oli omaa edeltäjäänsä W140:tä pienempi, W221 kasvoi kokoa. Edeltäjään verrattuna kokonaispituus kasvoi 33 millimetriä, akseliväli 70 millimetriä, leveys 16 millimetriä ja korkeus 29 millimetriä.
Kalliokiipeily
Historia
Vaikka ihmiset ovat kiipeilleet jo esihistoriallisina aikoina, kalliokiipeily alkoi kehittyä urheilulajiksi toisen maailmansodan jälkeen. Vanhemmasta vuorikiipeilystä se erosi keskittymällä itse kiipeämiseen ja sen vaikeuteen, vuoren tai kallion huipulle pääseminen muuttui toissijaiseksi. Moderni kalliokiipeily perustuu muutamalle tekniselle innovaatiolle, joista tärkeimpiä ovat venyvän köyden käyttäminen putousenergian hallitsemiseen ja kitkapintaiset kumitossut. Myös putoamisvoiman reisiin ohjaavien valjaiden ja kallionhalkeamiin sijoitettavien varmistusvälineiden kehitys ovat vaikuttaneet oleellisesti.
Mercedes-Benz S-sarja (W221)
Mercedes-Benz W221 (2005–2013)
Vuonna 2009 malli koki kasvojenkohotuksen, jossa siihen tehtiin muutoksia muun muassa puskureihin. vasen|pienoiskuva|Facelift-mallin Mercedes-Benz W221.
Kalliokiipeily
Historia
Suomessa kiipeilyn ja kalliokiipeilyn voidaan katsoa alkaneen vuonna 1954, jolloin suomalainen Matti A. Jokinen matkusti Alpeille tarkoituksenaan valloittaa Matterhorn.
Kalliokiipeilyn muotoja
Boulderointi on kiipeilyä ilman köyttä tai valjaita. Sitä harrastetaan alle viiden metrin korkuisilla reiteillä enimmäkseen kivillä mutta myös matalilla kallioseinillä.
Urheilukiipeilyssä eli sporttikiipeilyssä kiivetään kalliolla köysivarmistuksen kanssa. Urheilukiipeilyreitit ovat valmiiksi pultattuja, eli niihin on etukäteen porattu reiät ja kiinnitetty porahakoja muutaman metrin välein. Kiivetessä kiipeilijä kiinnittää mukanaan vetämäänsä köyttä pultteihin sulkurenkaiden avulla eli klippaa. Varmistaja antaa kiipeilijälle köyttä varmistuslaitteen kautta sitä mukaa kun kiipeilijä etenee.
Trädikiipeily eli traditionaalinen kiipeily on kalliokiipeilyä luonnollisilla varmistuksilla, jotka asennetaan kallion halkeamiin samalla kun kiivetään.
Tekninen kiipeily eli tekno on kalliokiipeilyä, jossa edetään varmistuksia pitkin. Kiipeilijä käyttää myös kiipeilytikkaita ja vasaraa.
Jääkiipeilyssä kiivetään jäätyneitä vesiputouksia talvella. Siinä käytetään jäähakkuja ja jäärautoja. Jään ja kallion yhdistelmäkiipeily on mixtakiipeilyä.
Sisäkiipeily voi olla boulderointia tai köydellä tehtävää seinäkiipeilyä. Sisäkiipeilyä voi harrastaa myös yksin ilman varmistajaa.
Varusteet
thumb|upright|Kiipeilijä varusteissaan Kalliokiipeilyssä käytetään erityisiä kiipeilyvarusteita, jotka on tehty kevyiksi ja kestäviksi. Varmistamiseen käytettävissä varusteissa on CE- tai UIAA-turvallisuusmerkintä. Kiipeilyvarusteiden kestävyys ilmoitetaan murtolujuuksina eli voimana, joka saa varusteen pettämään.
Kiipeilykengät valmistetaan yleensä nahasta tai keinonahasta. Niissä on pitävä kumipohja. Kenkiä valmistetaan erimallisille jaloille ja eri kiipeilytyyleihin. Jyrkillä reiteillä käytetään usein alaspäin kaartuvia eli ”aggressiivisia” kenkiä, joissa varpaat ovat supussa. Halkeamakiipeilyyn soveltuvat suorat kengät. Pehmeät kengät toimivat paremmin kuin jäykät silloin kun käytetään kallion muotoja kitkalla. Jäykät kengät toimivat pehmeitä paremmin halkeamissa ja pienillä listoilla.
Kiipeilyssä käytetään yleensä istumavaljaita, jotka muodostuvat jalkalenkeistä, vyötärölenkeistä ja varmistuslenkistä. Valjaissa on lisäksi varustelenkkejä tarvikkeille.
Varmistuslaitteita käytetään pysäyttämään kiipeilijän putoaminen, jolloin iskuvoima kohdistuu varmistajan valjaisiin. Varmistuslaitetta voidaan käyttää myös laskeutumiseen. Sulkurenkaita eli karabiinereita käytetään esimerkiksi kiinnittämään varmistuslaite valjaisiin, köysi varmistuksiin ja varusteet valjaisiin. Jatkoja käytetään kun halutaan kiinnittää köysi välivarmistuksiin. Jatkossa on yleensä kaksi sulkurengasta ja niiden välissä 10–20 senttimetrin mittainen nauhalenkki. Trädikiipeilyssä halkeamiin asennetaan varmistuksiksi kiiloja niin, että ne kestävät alaspäin kohdistuvaa vetoa. Camu on liikkuvaleukainen varmistusväline, jossa kaksi leukaa asettuu halkeaman yhtä ja kaksi toista reunaa vasten. Hexentric on kuusikulmainen palikka, joka asetetaan halkeamaan. Tricam on pieni ja kevyt väline, joka toimii erityisesti koloissa ja vaakahalkeamissa. Ballnut on eräänlainen kiila, johon on vaijerilla yhdistetty metallipallo. Bigbro on erittäin leveisiin halkeamiin asennettava varmistusväline, jossa on sisäkkäin kaksi putkea ja jousi.
Kiipeilyköysi muodostuu valkoisesta ytimestä ja sen päällä olevasta manttelista, joka suojaa ydintä ja lisää köyden kestävyyttä. Köysiä on eripaksuisia noin 7-millisistä 11-millisiin. Ohuimpia käytetään pareittain. Köysiä voi olla dynaaminen eli joustava, tai staattinen eli joustamaton.
Nauhalenkkejä eli slingejä käytetään eslimerkiksi varmistuksen jatkamiseen, ankkurin kiinnittämiseen tai ankkurin rakentamiseen kahteen pulttiin.
Hikoilevien käsien kuivaamiseen käytetään magnesiumkarbonaattijauhetta, jota kuljetetaan kiivetessä pussissa.
Kalliokiipeilyssä ja mixtakiipeilyssä voidaan käyttää myös hakkuja kuten jääkiipeilyssä. Teknokiipeilyssä voidaan käyttää tikkaita, hakoja ja vasaraa.
Solmut
Kiipeilijän on hallittava käyttämänsä solmut erinomaisesti niin että hän voi tehdä ne nopeasti, väsyneenä ja hämärässäkin. Solmuilla esimerkiksi kiinnittäydytään köyteen tai ankkuriin, varmistetaan laskeutuminen tai kiinnitetään kaksi köyttä yhteen. Kalliokiipeilyssä tärkeimpiä solmuja ovat kasisolmu eli tuplakahdeksikko, siansorkka, HMS-solmu eli puolisiansorkka, umpisolmu, leivonpää, tuplakalastaja, prusik ja ranskalainen prusik.
Tekniikat
Kalliossa olevia otteita ja muotoja voidaan käyttää kiipeiltäessä monin eri tavoin. Myös seinän jyrkkyys vaikuttaa siihen, miten otteita kannattaa käyttää. Jalkatekniikka, tasapaino ja kitka korostuvat loivalla seinällä, ja puhdas voima ja dynaamiset liikkeet ovat tärkeitä jyrkällä seinällä.
Käsiotteet
Kahva on iso ote, josta otetaan kiinni kuten rekkitangosta. Kapeasta listasta usein ”krimpataan”, jolloin sormien kolmannet nivelet ovat yliojentuneina ja peukalo painettuna etusormen päälle lisätueksi. Sormet voivat olla myös suorina. Puristusotteessa peukalo on otteen yhdellä puolella ja muut sormet toisella. Poketti on seinässä oleva reikä, jonka sisään työnnetään yksi tai useampi sormi. Sloupperista eli sileästä, viettävästä pinnasta voidaan yrittää ottaa kiinni pitämällä sormet toisistaan erillään, jotta kosketuspinta on mahdollisimman suuri, ja kämmentä ja sormia painetaan sileää pintaa vastaen, yleensä alaspäin.
Käsiotteista vedetään yleensä alaspäin. Kun otteet ovat kiipeilylinjan sivussa, vedetään niistä sivulle. Ylösalaiseen otteeseen tartutaan alhaaltapäin.
Jalkaotteet
thumb|Kiipeilijä stemmausasennossa Jalkaotteille astutaan aina vain osalla kenkää, ei koko kengällä. Parinkymmenen sentin hyllylle astutaan usein päkiällä tai kengän kärjellä ja nojataan seinää kohti, jolloin käsille tulee vähemmän painoa ja tasapaino on parempi. Pienelle listalle astutaan usein kengän sisäsyrjällä. Kitkalle astutaan kun varsinaista jalkaotetta ei ole, jolloin päkiä painetaan pintaa vasten kitkapinta-alan maksimoimiseksi. Stemmaaminen on vastakkaisilla seinillä seisomista. Kneebarissa jalka asetetaan kallion muotojen väliin niin, että päkiä painaa yhtä pintaa vasten ja reiden etuosa toista pintaa vasten. Kneedropissa toinen polvi käännetään alaspäin, jolloin kyljen saa lähemmäs seinää. Huukissa otteesta vedetään jaloilla, jolloin jyrkällä reitillä tai katossa kantapää tai varpaat asetetaan otteen päälle tai sen taakse. Flägäämisessä toinen jalka viedään toisen taakse ilmaan tai seinää vasten paremman tasapainon saavuttamiseksi.
Halkeamakiipeily
pienoiskuva|upright|left|Kuvassa tyypillistä halkeamakiipeilyä, jossa kiipeilijän kädet ovat "käsijammissa". Halkeamissa ei välttämättä ole lainkaan otteita. Halkeamaa kiivetäänkin yleensä jammaamalla eli työntämällä käsi tai jalka halkeamaan ja yrittämällä saada se kiilautumaan niin tiukkaan, että siihen voi varata painoa. Kapeimpia halkeamia eli sormihalkeamia ei voi jammata. Jos halkeama on liian leveä nyrkille mutta liian kapea, jotta kiipeilijä mahtuisi siihen kokonaan, kiipeäminen on hidasta, työlästä ja joskus kivuliasta.
Halkeamia voidaan kiivetä myös esimerkiksi laybackilla, vetämällä käsillä sivulle halkeaman reunasta ja painamalla jaloilla toiseen suuntaan, käsiä vastaan. Manttelointi on käsivarsien punnertamista sileälle tasanteelle.
Dynaaminen ja staattinen kiipeily
thumb|upright|Dynokiipeilyä, jossa jalat irtoavat kokonaan seinästä Dynaamisessa kiipeilyssä hyödynnetään kiehon liike-energiaa esimerkiksi potkaisemalla jaloilla reilusti vauhtia. Staattinen kiipeily on hitaampaa ja kontrolloidumpaa, ja yleensä vain yksi raaja kerrallaan irtoaa seinästä. Staattinen kiipeily on turvallisempaa kuin dynaaminen, mutta se vie enemmän voimia.
Yläköysikiipeily, laskeutuminen ja alaköysikiipeily
Yläköysikiipeily on kiipeilyä, jossa köysi kulkee reitin päällä olevan ankkurin kautta. Samalla kun kiipeilijä kiipeää ylöspäin, varmistaja vetää ylimääräistä köyttä varmistuslaitteen läpi. Köysi on kireällä ja putoamismatka sen vuoksi erittäin lyhyt. Ulkokalliolla kiivettäessä yläköysi pitää aina ensin käydä viemässä ylös.
Ylhäältä voi joskus kävellä alas, mutta joskus joudutaan laskeutumaan köyttä pitkin. Kaksinkertaisella köydellä laskeuduttaessa köysi kulkee ankkurin kautta tai esimerkiksi puun takaa, ja se vedetään laskeutumisen jälkeen alas. Yksinkertaisella köydellä laskeuduttaessa köyden toinen pää on sidottu ylös kiinni eli fiksattu. Laskeutuessa jalat pidetään leveässä haara-asennossa ja tullaan alas kävelyvauhdilla.
Kalliokiipeily Suomessa
pienoiskuva|Olhavavuorella Repoveden kansallispuistossa on lähes sata köysireittiä. Kalliokiipeilyn näkökulmasta Suomen korkeuserot ovat valitettavan pienet. Jääkausi on tehnyt Suomesta topografialtaan hyvin loivapiirteisen. Suomen korkeimmat nykyisin kiipeilykäytössä olevat seinämät ovat kuitenkin useampi kymmentä metriä korkeita. Suomen kiipeilyllisesti hienoimpana yhteneväisenä kiipeilykalliona pidetään Olhavanvuoren seinämää Repoveden kansallispuistossa, jossa kiipeilykorkaus on jopa 50 metriä. Muita kiipeilyllisesti merkittäviä kallioita Suomessa ovat Kustavin seudun kalliot, Jaanankallio Hyvinkäällä sekä Korouoma Posiolla.
Merkittävät kalliokiipeilyreitit Suomessa
Syncro 8c, Suomen vaikein pultattu köysireitti, ensinousu Tomi Nytorp 2006, Nummi-Pusula
Kantti 6a, ensinousu Ilkka Paloheimo 1984. Olhavanvuori, Repoveden kansallispuisto