cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Valkialampi (Lemi, Tuuliainen)
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Kivijärven reitin valuma-alueella (14.19), jonka Kivijärven alueeseen (14.192) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 85,8 metriä mpy.
Eeva Koivusalo
Eeva Koivusalo (s. 18. maaliskuuta 1963 Seinäjoki ) on suomalainen muusikko. Hän on toiminut basistina, sovittajana, tuottajana ja säveltäjänä. Julkisuuteen Koivusalo tuli 1980-luvun alussa Se-yhtyeen basistina. Tämän jälkeen hän on soittanut muun muassa Liisa Akimofin, Niko Ahvosen, Maritta Kuulan ja Jukka Pojan yhtyeissä. Koivusalo on myös säveltänyt elokuvamusiikkia.
Koivusalo tekee yhteistyötä Liisa Luxin ja Rosa Liksomin kanssa Liksom Lux -projektissa muusikkona, tuottajana ja taiteellisena johtajana.
Aavikkojuoksijat
Aavikkojuoksijat (Cursorius) on rantalintujen lahkoon ja pääskykahlaajien heimoon kuuluva lintusuku. Aavikkojuoksijoita on viisi lajia:
Suzanne Todd
Suzanne Todd (s. 1965 Kalifornia) on yhdysvaltalainen Independent Spiritilla palkittu elokuvatuottaja, joka omistaa yhdessä nuoremman siskonsa Jennifer Toddin kanssa Team Todd -tuotantoyhtiön.
Leo Ahonen (balettitanssija)
Leo Olavi Ahonen (s. 19. kesäkuuta 1939 Viipuri) on suomalainen balettitanssija. Hän opiskeli Oopperan balettikoulussa vuodesta 1945 muun muassa Iris Salinin johdolla sekä Leningradissa vuosina 1957–1961. Hänellä oli kiinnitys Suomen Kansallisoopperan balettiin vuosina 1954–1965 ja sitten Alankomaiden kansallisbalettiin, Winnipegin balettiin, San Franciscon balettiin 1968–1972 ja Houstonin balettiin vuodesta 1972. Hänellä on ollut oma tanssiryhmä The New Texas Ballet.
Ahonen on esiintynyt yli 30 maassa, ja hänen ohjelmistoonsa on kuulunut noin 300 roolia. Hän on toiminut myös pedagogina.
Luettelo pikkuplaneetoista: 328001–329000
Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen 328001:stä ja päättyen 329000:een. Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Leo Ahonen (balettitanssija)
Leo Ahosen puoliso on balettitanssija Soili Arvola.
Kimppakyyti
linkki=//upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/b/b8/Ride_with_hitler.jpg/263px-Ride_with_hitler.jpg|pienoiskuva|339x339px| Tällä [[propagandajulisteella Yhdysvaltain hallitus kehotti kimppakyytien käyttöön toisen maailmansodan aikana. Julisteen kuvateksti kuuluu: ”Hän ajaa Hitlerin kanssa, joka ajaa yksin. Liity autokerhoon jo tänään.”]] Kimppakyydillä tarkoitetaan kuljettajan ja yhden tai useamman matkustajan yhteistä auton käyttöä, jota käytetään yleensä työmatkoihin. Kimppakyydin toimenpiteitä ja järjestelmiä on muotoiltu ja säännelty vaihtelevasti. Järjestetyssä muodossa olevat yhteiskäyttöprojektit olivat tyypillisiä 1970-luvun puolivälin tienoilla öljykriisin aikaan.
Jäsenet käyttävät joko omaa autoaan tai yhdessä vuokrattua ajoneuvoa. He eivät käytä julkista liikennettä, kuten takseja. Yritysten, hallitusten ja sotilasorganisaatioiden taloudellisista tai muista syistä yhteiskäytössä olevat autot eivät myöskään kuulu kimppakyytien piiriin.
Kimppakyyti vähentää toistuvien tai pitkien matkojen kuljetuskustannuksia, kun jäsenet jakavat vuokrausmaksun tai maksavat pääauton omistajalle. Joissakin maissa on otettu käyttöön suurten matkustajamäärien kaistoja, joilla kannustetaan kimppakyytejä ja julkista liikennettä ruuhkien välttämiseksi. Sota-aikoina kannustettiin kimppakyytejä polttoaineen säästämiseksi. Vähentämällä autojen määrää maanteillä kimppakyydit vähentävät saasteita ja tarvittavien pysäköintipaikkojen määrää sekä vähentävät kasvihuonekaasupäästöjä maailmanlaajuisesti. Kimppakyyti voi myös vähentää kuljettajan stressiä.
Joissakin tapauksissa yritykset tai paikallisviranomaiset kannustavat yhteiskäyttöä, usein osana suurempia kuljetusjärjestelyjä. Näitä ovat keskitetyt haku- ja noutopaikat, alennushintainen pysäköinti ja neuvonta. Kimppakyytien käyttö on lisääntynyt internetin, matkapuhelimien ja muiden viestintäjärjestelmien kautta. Dynaamisessa kimppakyytikonseptissa erillinen järjestelmä etsii autoilijoiden hyväksymiä tarjouksia.
Uusi kimppakyynnin tyyppi on GPS-pohjainen kimppakyyti. Tämä tarjoaa samaa joustavuutta kuin liftaaminen, mutta takaa myös kimppakyytien turvallisuuden. Prosessin ensimmäinen vaihe on, että kuljettaja määrittää määränpäänsä ja aktivoi kimppakyytijärjestelmän GPS-sovelluksen välittömästi ennen liikkeelle lähtöä. Tallennettujen sijainti- ja kohdetietojen avulla matkustaja voi etsiä reaaliaikaisesti lähistöllä olevia autoja, joilla on sama määränpää ja tyhjiä paikkoja suoraan matkustushetkellä.
Tarhianjoen alue
Tarhianjoen alue (vesistöaluetunnus 35.63) on Keuruun reitin valuma-alueessa sijaitseva toisen jakovaiheen alue, jonka pinta-ala on 311,26 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 4,27 %. Vesistön alueen alarajana on Tarhian lahti, jonka yläpuolisen valuma-alueen pinta-ala on 533,79 neliökilometriä ja sen järvisyys on 5,57 %. Reitin vedet laskevat seuraavaksi Keurusselkään, joka kuuluu Keurusselän alueeseen (35.62).
Plemokhoe
pienoiskuva|upright=0.9|Plemokhoe tai [[eksaleiptron, n. 550–525 eaa. Louvre.]] Plemokhoe on antiikin aikainen keraaminen hajusteastia. Se tunnetaan vaasien muotona erityisesti kreikkalaisesta keramiikasta.
Plemokhoen suhde eksaleiptroniin ja kothoniin on epäselvä. Se saattoi olla synonyymi näille vaasimuodoille, tai nimitys eräällä eksaleiptronin tyypille.
Historia ja käyttö
Plemokhoea käytettiin hajusteiden ja öljyjen säilyttämiseen sekä henkilökohtaista käyttöä, kuten kylpyjä, sekä uskonnollisia seremonioita varten. Vaasimaalauksissa plemokhoe esiintyy myös yhtenä hautalahjoista, joita naiset toivat haudoille. Muoto tunnetaan viimeistään arkaaiselta kaudelta 500-luvulta eaa. ja säilyi käytössä ainakin klassiselle kaudelle 400-luvun eaa. jälkimmäiselle puoliskolle.
Athenaioksen mukaan plemokhoe-nimistä astiaa käytettiin Eleusiin mysteereissä niiden viimeisenä päivänä. Tuolloin yksi plemokhoe laitettiin itäpuolella ja toinen länsipuolelle, ja lopulta ne kaadettiin samalla, kun lausuttiin salaisia sanoja. Muiden antiikin lähteiden mukaan plemokhoea käytettiin myös ateenalaisissa hautausriiteissä, jossa vainajalle tuotiin viiniä, maitoa, öljyä, vettä ja hajusteita. Vaasin nimi tulee sanasta plēmē, ’tulva-vuoksi’.
Muoto
Plemokhoe on muodoltaan kannellinen vaasi, jossa on leveä mutta matala maljaosa, sisäänkääntynyt reuna ja korkealla varrella varustettu alaspäin levenevä jalka. Kannessa on varrellinen kahva. Reuna esti oletettavasti nesteiden läikkymisen. Saven lisäksi plemokhoeja tehtiin myös muun muassa marmorista.
Codesys
CODESYS on ohjauslaitteiden, kuten ohjelmoitava logiikka, ja sulautettujen järjestelmien ohjelmointiin tarkoitettu kansainvälisen IEC 61131-3 normin mukainen ohjelmointiympäristö.
Esittely
CODEYSin on kehittänyt ja sitä markkinoi saksalainen ohjelmistoyritys 3S-Smart Software Solutions, joka sijaitsee Kemptenin kaupungissa Baijerissa. Ensimmäinen versio, V.1.0, julkaistiin vuonna 1994. CODESYS on lyhenne sanoista COntroller DEvelopment SYStem. CODESYS on lisenssivapaa ilmaisohjelma ja sen voi ladata yrityksen kotisivuilta. Ohjelmointiympäristö kattaa teollisuusautomaation eri lajit yhdessä ohjelmistossa.
Tekniikka
Ohjelmointikielinä CODESYS kehitysympäristössä ovat kaikki viisi IEC 61131-3 normin mukaista ohjelmointitapaa.
Tekstieditorit:
Graafiset editorit:
Lisäksi CODESYS sisältää graafisen editorin, joka ei ole IEC normin mukainen:
Toimintolohko-ohjelmoinnissa kytkennät lohkojen tulojen ja lähtöjen välille muodostetaan automaattisesti. Sekvenssikaavio-ohjelmoinnissa pitää ohjelmoijan piirtää ne. Kaikki lohkot voidaan asetella vapaasti, mikä mahdollistaa takaisinkytkentäsilmukoiden tekemisen ilman apumuuttujia.
Integroidut kääntäjät muuntavat CODESYSillä luodun sovelluskoodin natiiviksi konekieliseksi binäärikoodiksi, joka sen jälkeen ladataan ohjaimeen. Tärkeimmät 16- ja 32-bittiset suoritinperheet (CPU) ont tuettu, kuten C166, TriCore, 80x86, ARM/Cortex, Power Architecture, SH, MIPS ja BlackFin.
CODESYS ohjelman ollessa yhteydessä ohjaimeen, se tarjoaa laajat käännöstoiminnot, kuten monitorointi/kirjoitus/pakotus, asettamalla kirjanmerkkejä/suorittamalla yksittäisiä askelia tai tallentamalla muuttujien arvoja yhteydessä olevan ohjaimen rengaspuskuriin (Näytteenoton jäljitys).
CODESYS V3.x perustuu ns CODESYS Automation Platform -alustaan, joka on automaatiojärjestelmärunko laitevalmistajille. Nämä voivat laajentaa CODESYSiä omilla liitännäismoduuleillaan.
CODESYS Professional Developer Edition tarjoaa mahdollisuuden lisätä lisenssinalaisiin työkaluihin komponentteja, kuten esimerkiksi integroidun UML-kielen tuen, yhteyden SVN-versionhallintaan tai sovelluskoodin staattisen analysoinnin.
Runtime
CODESYS Control Runtime Systemin implementoinin jälkeen älykkäät ohjainlaitteet voidaan ohjelmoida CODESYSllä. Maksullinen Toolkit sisältää tämän Runtime systemin lähde- ja objektikoodin ja se voidaan sovittaa eri alustoille.
Kenttäväyläteknologia
Erilaisia kenttäväyliä voidaan käyttää suoraan CODESYS ohjelmointiympäristössä. Tähän tarkoitukseen on olemassa konfigurointityökalut yleisimpiin kenttäväyliin, kuten Profibus, Modbus RTU ja TCP, CANopen,CAN-väylä, EtherCAT, Profinet, Ethernet IP sekä Ethernet TCP/IP. Joihinkin järjestelmiin on saatavilla protokollapinot CODESYS-kirjastosta, jotka voidaan ladata erikseen.
FDT (Field Device Tool) -standardin avulla voidaan liittää kolmansien osapuolten laitekohtaisia rajapintoja. Kommunikointi näiden rajapintojen kautta toteutetaan DTM-laitekuvauksen (Device Type Manager) luomalla yhteydellä.
Visualisointi
Integroitu editori auttaa käyttäjää luomaan näyttöjen ja käyttöliittymien visualisoinnit suoraan CODESYS ohjelmointiympäristössä ja niiden animointi perustuu sovelluksen muuttujiin. Saatavilla olevat valmiit visualisointielementit helpottavat sovellusten tekoa. Optiona saatavilla oleva toolkit mahdollistaa omien elementtien tekemisen. Nän luotuja näyttöjä voidaan käyttää sovellusten testauksessa ja käyttöönotossa ohjelmointiympäristön ollessa yhteydessä ohjaimeen. Yhdessä visualisointi-asiakasohjelmiston kanssa näitä näyttöjä voidaan käyttää myös koneiden ja laitosten ohjauksissa (jolloin ohjain ja näyttö on yhdistetty samaan laitteeseen), nettiselaimessa (verkkoselain) tai siirrettävässä runtimessä Windows tai Linux alustalla.
Liikkeenohjaus
CODESYS SoftMotion on ohjelmointiympäristöön integroitu modulaarinen lisäsovellus, joka mahdollistaa monimutkaisten liikkeiden ohjauksen IEC 61131-3 ohjelmoinnilla. Modulaariset sovellukset sisältävät:
Turvallisuus
Jotta saavutettaisiin riskiarvion perusteella vaadittava turvallisuuden eheystaso (Safety Integrity Level/SIL), kaikkien järjestelmän komponenttien tulee täyttää kyseisen tason vaatimukset. Esisertifioidut ohjelmistokomponentit CODESYS-ohjelmistossa helpottavat laitevalmistajien ohjaimien hyväksyntää SIL2 tai SIL3 turvatasoihin. CODESYS Safety koostuu komponenteista, jotka sisältyvät ohjelmointiympäristöön ja runtime systemiin, kun taas projektisuunnittelu on kokonaan integroitu IEC 61131-3 ohjelmointimpäristöön.
Käyttö teollisuudessa
Yli 350 laitevalmistajaa eri teollisuusaloilta tarjoaa älykkäitä CODESYS ohjelmoitavia automaatiolaitteita. Sen vuoksi tuhannet loppukäyttäjät, kuten koneiden ja tehtaiden rakentajat, ympäri maailmaa käyttävät CODESYSiä kaikenlaisissa automaatiosovelluksissa.
CODESYS Device Directory –laitevalmistajakirjasto tarjoaa yleiskatsauksen lähes 400 laitteeseen jotka ovat CODESYS ohjelmoitavia. Nämä johtavat laitevalmistajat ovat aloilta, kuten ohjaus- ja säätötekniikka, automaatiokomponentit ja sulautetut järjestelmät.
Kirjallisuutta
Saksankielistä:
Muilla kielillä:
Valentin Gavrilov
Valentin Aleksandrovitš Gavrilov (, 26. heinäkuuta 1946 Moskova, Neuvostoliitto – 23. joulukuuta 2003 ) oli neuvostoliittolainen korkeushyppääjä ja olympiamitalisti.
Asma Jahangir
pienoiskuva|Asma Jahangir Asma Jahangir (27. tammikuuta 1952 – 11. helmikuuta 2018) oli pakistanilainen juristi ja ihmisoikeusaktivisti. Hän puolusti vähäosaisia sekä oikeudenkäynneissä, ilmaisella oikeusavulla että turvakodeilla. Kun Pakistanin johtaja Pervez Musharraf sääti lain, että naisen todistuksen arvo oli vain puolet miehen todistuksen arvosta, Jahangir aloitti kampanjan asian muuttamiseksi, ja onnistuikin palauttamaan asian ennalleen. Jahangirista tuli vähitellen yksi merkittävimmistä YK:n ihmisoikeusraportoijista ja hänen erityisasiantuntemuksensa koski uskonnonvapautta, Iranin ihmisoikeustilannetta ja Palestiinan kysymystä.
Valentin Gavrilov
Gavrilov sijoittui Budapestin EM-kilpailuissa 1966 seitsemänneksi tuloksella 206 cm. Méxicon 1968 olympialaisissa hän saavutti pronssia ylittämällä 220 cm. Ateenan EM-kilpailuissa 1969 hän voitti kultaa tuloksella 217 cm; muut mitalistit Reijo Vähälä ja Erminio Azzaro ylittivät saman korkeuden. Helsingin EM-kilpailuissa 1971 Gavrilov sijoittui kymmenenneksi tuloksella 211 cm.
Asma Jahangir
Jahangir on saanut Bilbaon ihmisoikeuspalkinnon, Martin Ennals -palkinnon ihmisoikeuksien puolustajille, Geuzenpenning-mitalin, Pohjoinen–etelä-palkinnon, Right Livelihood -palkinnon, Palkinnon vapaudelle ja Neljän vapauden palkinnon.
Valentin Gavrilov
Sisäratojen EM-kilpailuissa Gavrilov saavutti hopeaa Madridissa 1968 tuloksella 217 cm sekä voitti kultaa Belgradissa 1969 tuloksella 217 cm ja Wienissä 1970 tuloksella 220 cm.
Somalianaavikkojuoksija
Somalianaavikkojuoksija (Cursorius somalensis), joka luokitellaan yleisesti aavikkojuoksijan alalajiksi, on itäafrikkalainen rantalintu. Sen esiintymisalue käsittää Somalian, Eritrean ja Itä-Etiopian. Lajin holotyypin kuvaili George Ernest Shelley vuonna 1885.
Lähteet
Cream-colored Courser
Minä ja mieheni morsian
pienoiskuva|[[Valentin Vaala ja Leila Lampi kuvaustauolla.]] Minä ja mieheni morsian on Valentin Vaalan ohjaama suomalainen mustavalkoelokuva vuodelta 1955. Elokuva perustuu Vaalan jo aiemmin ohjaamaan ja Hilja Valtosen käsikirjoittamaan elokuvaan Mieheke, mutta kaikki roolinimet on vaihdettu.
Juoni
Työpaikkaa hakeva neiti (Ruth Johansson) esiintyy työpaikan saadakseen rouvana, jonka juoneen tarttuu arkkitehti (Erkki Viljos). Arkkitehdilla on jo kuitenkin morsian (Leila Lampi).
Samantha Maloney
Samantha Maloney (s. 11. joulukuuta 1975 New York) on yhdysvaltalainen rock-rumpali. Hän on soittanut muun muassa Holessa ja Mötley Crüessa sekä Peachesin taustayhtyeessä.
Minä ja mieheni morsian
Tuotanto
Elokuvan kaksoisrooli on Leila Lammen ainoa elokuvatyö Suomessa. Aiemmin hän oli näytellyt roolin ranskalaisessa Fernandel-elokuvassa Boniface somnambule (1951) ja ollut tanssijana toisessa ranskalaiselokuvassa Femmes de Paris (1953).
Vastaanotto
Aikalaisarvioissa elokuvaa pidettiin todellisuuspakoisena, ihmisiä taustattomina, Vaalan ohjausta rutiininomaisena, mutta muuten elokuva sai komediallisuudestaan sekä kehuja että kritiikkiä.
Tataouine (kuvernementti)
Tataouine on yksi Tunisian 24 kuvernementista. Se sijaitsee sisämaassa Tunisian eteläosassa ja rajautuu Algeriaan ja Libyaan. Pääosin autiomaan peittämä Tataouine on Tunisian kuvernementeista pinta-alaltaan suurin. Sen pääkaupunki on Tataouine. Kuvernementissa on 149 453 asukasta (vuonna 2014) ja sen pinta-ala on 38 889 neliökilometriä.
Moysés Blás
Moysés Blás (s. 24. maaliskuuta 1937 Belo Horizonte) on brasilialainen kilpauransa päättänyt koripalloilija ja olympiamitalisti.
Blás kuului olympiapronssia Roomassa 1960 voittaneeseen Brasilian miesten maajoukkueeseen.
Waldyr Boccardo
Waldyr Geraldo Boccardo (28. tammikuuta 1936 São Manuel – 18. marraskuuta 2018 Rio de Janeiro ) oli brasilialainen koripalloilija, olympiamitalisti ja maailmanmestari.
Björn Palmqvist
Björn Palmqvist (s. 15. maaliskuuta 1944) on ruotsalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edusti Ruotsin maajoukkuetta olympialaisissa vuosina 1968 ja 1972 sekä kuudesti MM-kilpailuissa, joissa hän saavutti kolme MM-hopeaa ja kaksi MM-pronssia. Vuoden 1972 olympiaturnauksessa hän teki viisi maalia, joista yhden maalin 3–3-tasapeliin päättyneessä ottelussa Neuvostoliittoa vastaan ja kaksi maalia 3–4-tappioon päättyneessä ottelussa Suomea vastaan. Palmqvist edusti seuratasolla pisimpään Djurgårdens IF:ää sekä lisäksi Alfredshems IK:ta, Modo Hockeyta, IF Björklöveniä ja Haninge HC:tä.
Waldyr Boccardo
Boccardo voitti Brasilian miesten maajoukkueessa olympiapronssia Roomassa 1960, maailmanmestaruuden Chilessä 1959 ja pronssia vuoden 1959 Pan-Amerikan kisoista. Hän voitti kultamitalin myös Etelä-Amerikan mestaruuskilpailuista.
Vasaramylly
thumb|250px|Vasaramylly jolla jauhetaan hedelmistä mehua. thumb|250px|Viljan jauhamiseen käytettävä vasaramylly. Vasaramylly on kone jota käytetään erilaisten materiaalien jauhamiseen pienemmiksi paloiksi. Koneella on useita käyttötarkoituksia. Vasaramyllyä käytetään muun muassa jyvien ja maissin jauhamiseen sekä kuormalavojen ja muun puujätteen jauhamiseen hakkeeksi. Lisäksi vasaramyllyä käytetään materiaalien kierrättämisen yhteydessä esimerkiksi keräyspaperin, keräysmetallin tai biojätteen jauhamiseen pienemmiksi paloiksi. Vasaramyllyä käytetään myös hedelmien mehustamisessa.
Alexander Cannelin
Alexander Cannelin oli 1800-luvulla vaikuttanut merikapteeni. Hän oli merenkulkuopetuksen ja Pohjois-Suomen merenkulun kehittäjä. Laatiessaan alan oppikirjaa hän vaikutti suomenkielisen merenkulkusanaston kehitykseen. Hänen teoksensa Oppikirja merikulun tieteessä ilmestyi kahtena niteenä vuosina 1868 ja 1869. Sitä käytettiin oppikirjana Oulun ja Viipurin merikouluissa. Monet hänen laatimansa suomennostyöt jäivät julkaisematta, koska tekijänoikeuspalkkioista ei päästy sopimukseen. Hänen veljensä Gustaf Cannelin oli Mustasaaren kirkkoherra.
Cannelinin vanhemmat olivat Pyhäjoen lukkari Tomas Cannelin ja Juliana Ticklén. Hän kävi Oulun triviaalikoulua ja pääsi ylioppilaaksi 1844. Hän opiskeli lyhyen aikaa Helsingin yliopistossa, mutta muutti sitten Raaheen ja työskenteli merenkulun tehtävissä. Hän solmi avioliiton ensin 1854 ja nuorikon kuoltua toisen avioliiton noin vuonna 1857. Samoihin aikoihin hän oli edennyt urallaan merikapteeniksi, ja toimi esimerkiksi parkki Kalevan kapteenina valtameriliikenteessä.
Oulun merikoulu
Oulun merikoulu perustettiin senaatin päätöksellä tammikuussa 1863. Cannelin valittiin saman vuoden marraskuussa sen ensimmäiseksi johtajaksi. Koulu oli melko pieni ja palveli ensin vain alueellisia tarpeita. Aluksi oli vain perämiesosasto, jossa oli 15 oppilasta. Syksyllä 1864 oppilaita oli 21 ja toiminnassa oli myös merikapteeniosasto ja itämerenkippariosasto. Opetusta annettiin sekä ruotsiksi että suomeksi, mikä teki koulusta ensimmäisen suomenkielisen merenkulkukoulun. Koulu muuttui täysin suomenkieliseksi 1899.
Merenkulkusanaston luominen
Hanke merenkulun oppikirjasta aloitettiin Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran ja senaatin valtiovaraintoimituskunnan aloitteesta 1864. Aluksi pyrittiin suomentamaan Turun merikoulun opettajien kirjoittama ruotsinkielinen oppikirja Lärobok i Navigations-vetenskapen, joka sisälsi erilliset kurssit Itämeren kippareille, perämiehille ja kapteeneille. Suomennostyötä tarjottiin Cannelinille, sillä hän oli Ouluun perustetun ja ainoan suomenkielisen merimieskoulun johtaja. Cannelinin eduksi luettiin, että ”kielensä puolesta selvä ja myös kirjoituksessa kokenut suomalainen, sekä siitä syystä luultavasti parempi pännämies kuin tavalliset kipparimme, että hän on itsensä ylioppilaaksi lukenut, ennen kuin merille lähti - -.” Cannelinin työ oli uraauurtavaa, ja hän joutui itse luomaan alan sanastoa. Aiemmin oli suomennettu eversti J. Bartramin teos Saimaan purjehdusväylistä, mutta Cannelin ei hyväksynyt esimerkiksi Bartramin kirjaan suomennettuja ilmansuuntien nimiä kuten pohja, pohjan koilliskorva ja pohjaiskoillinen. Cannelinin kirjassa ilmansunnat olivat esimerkiksi pohjanen, pohjais-itä-pohjanen, itä-pohjanen pohjaseen ja itä-pohjanen.
Teenage Mutant Ninja Turtles: Turtles in Time Re-Shelled
Teenage Mutant Ninja Turtles: Turtles in Time Re-Shelled on vuoden 2009 elokuussa julkaistu videopeli. Se on päivitetty versio alun perin vuonna 1991 Konamin julkaisemasta Teenage Mutant Ninja Turtles: Turtles in Time -pelistä. Ubisoftin kehittämä ja julkaisema peli on ladattavissa Xbox 360:lle Xbox Live Arcadesta ja PlayStation 3:lle PlayStation Networkista.
Tuohtjärvi
Maantietoa
Järven pinta-ala on 69 hehtaaria, se on 2,2 kilometriä pitkä ja 900 metriä leveä. Sillä on yksi saari, jonka pinta-ala on 1 hehtaaria. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuudeksi on saatu 1,6 miljoonaa kuutiometriä eli 0,0016 kuutiokilometriä. Sen keskisyvyys on 2,4 metriä ja suurin syvyys on 6,8 metriä. Sen rantaviivan pituus on 7,8 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Kivijärven reitin valuma-alueella (14.19), jonka Kivijärven alueeseen (14.192) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 75,3 metriä mpy.
Nukkalampi
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 4,8 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Lammella on kartan mukaan yksi saari. Sen rantaviivan pituus on 850 metriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Kivijärven reitin valuma-alueella (14.19), jonka Kivijärven alueeseen (14.192) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 75,4 metriä mpy.
Henry Francis Lyte
pienoiskuva|Henry Francis Lyte Henry Francis Lyte (1. kesäkuuta 1793 Ednam, Skotlanti – 20. marraskuuta 1847 Nizza, Sardinian kuningaskunta) oli skotlantilainen anglikaanisen kirkon pappi, teologi ja virsirunoilija.
Elämä ja työ
Koko elämänsä ajan hän kärsi heikosta terveydestä ja vietti usein aikaa Manner-Euroopassa saadakseen helpotusta vaivoihinsa. Vuoteen 1840 mennessä Lyte vietti suuren osan ajastaan ​​lämpimämmässä ilmastossa Ranskassa ja Italiassa. Hän joutui luopumaan työstään 1847. Matkalla Roomaan hän kuoli Nizzassa keuhkotuberkuloosiin ja hänet haudattiin siellä englantilaiseen hautausmaahan 20. marraskuuta 1847.
Virsi on tullut tunnetuksi ja paljon käytetyksi englanninkielisessä maailmassa, niin kirkollisissa kuin maallisissa tilanteissa. Se on ennen muuta iltavirsi, mutta sitä käytetään yleisesti hautajaisvirtenä. Yhä edelleen sitä lauletaan vuosittain jalkapallo-ottelussa, kun Cup Final -ottelu pelataan Wembleyn stadionilla.
Lyten virsiä suomenkielisissä virsi- ja laulukirjoissa
Suomen ev. lut. kirkon virsikirja
Ruotsin kirkon virsikirja
Hengellinen laulukirja
Cantemus
Seurakunta laulaa
813 Naval Air Squadron
813 Naval Air Squadron (813 NAS) oli Britannian Kuninkaallisen laivaston ilmavoimien lentolaivue. Se käytti Fairey Swordfish-koneita, ja osallistui toisessa maailmansodassa Taranton taisteluun yhdessä 815 Naval Air Squadronin kanssa.
Palvelus
Laivue perustettiin 18. tammikuuta 1937 RNAS Gosportissa kalustonaan yhdeksän Fairey Swordfishiä. Laivue liitettiin 23. helmikuuta HMS Eaglelle, jonka mukana se purjehti Kiinan asemalle.
Toisen maailmansodan syttyessä laivue palveli HMS Eaglella Itäisessä laivastossa Singaporessa kalustonaan Fairey Swordfishit. Laivueen maatukikohtana oli RNAS Seletar. Tukialuksen tehtävänä oli koneineen etsiä saksalaisia saarronmurtajia ja kaappareita Intian valtamereltä. Tukialus siirtyi keväällä 1940 Välimerelle, missä laivue sai käyttöönsä neljä Gloster Sea Gladiatoria.
Laivueen koneista neljä siirrettiin HMS Illustriousille vahvistamaan tukialuksen omia koneita hyökättäessä Tarantoon 12. marraskuuta vastaisena yönä 1940. Laivueen Sea Gladiatorit poistettiin käytöstä maaliskuussa 1941.
Laivueen ollessa sijoitettuna Port Sudaniin se tuhosi tai vaurioitti viittä Italian laivaston hävittäjää. Laivue siirrettiin HMS Eaglelle ja purjehti Kapkaupungin kautta Atlantille, jossa sukellusveneiden emälaiva Elbe upotettiin ja tankkeri pakotettiin antautumaan. Laivue palasi lokakuussa 1941 Englantiin ja sijoitettiin RNAS Machrihanishiin, mistä se pian siirrettiin RNAS Lee-on-Solentiin. Laivue vastaanotti yhdeksän uutta Fairey Swordfishia ja kaksi Hawker Sea Hurricanea. Sea Hurricaneja saatiin myöhemmin vielä kaksi lisää. Laivueella oli myös hetken aikaa käytössään kaksi Brewster Buffaloa.
Laivue siirrettiin tammikuussa 1942 HMS Eaglelle suojaamaan Maltan saattueita. Tukialuksen upottua 11. elokuuta 1942 laivueen lentokoneet supistui kuuteen ja se sijoitettiin Gibraltarille. Laivue menetti kaikki Sea Hurricanensa. Kymmenen päivää myöhemmin laivueen konemäärä kaksinkertaistettiin ja se kykeni tukemaan Pohjois-Afrikan maihinnousua. Laivueesta sijoitettiin lentue Algeriaan. Laivue palveli Gibraltarilla ja Algeriassa, kunnes siirrettiin Englantiin ja lakkautettiin 18. lokakuuta 1943.
Laivue perustettiin uudelleen 1. marraskuuta 1943 RNAS Donibristlessä kalustonaan yhdeksän Fairey Swordfish Mk II:a. Laivue siirrettiin maaliskuussa 1944 ja samalla siihen liitettiin kolme 784 laivueen Fairey Fulmaria ja neljä 1832 laivueen F4F Wildcatia HMS Campanialle. Laivue upotti 30. syyskuuta U-921:n ja 13. joulukuuta U-365:n partioidessaan Pohjois-Atlantilla ja Jäämerellä. Laivueesta siirrettiin muutama kone Norjan rannikolle sukellusveneiden torjuntaan ja samalla loppuosa laivueesta vaihtoi koneensa Fairey Swordfish Mk III:ksi. Vaihto oli suoritettu maaliskuun loppuun mennessä ja samalla Fairey Fulmarit poistuivat käytöstä. Laivueeseen muodostettiin myös kahdeksan koneen lentue, jonka kalustona oli Wildcat V:t. Laivueen viimeinen purjehdus oli huhtikuussa HMS Vindexillä suojattaessa Jäämeren saattuetta. Laivue lakkautettiin 15. toukokuuta 1945.
Laivue perustettiin uudelleen 1. helmikuuta 1953 RNAS Fordissa ensimmäisen maatukikohtaan sijoitettuna Westland Wyvern S.Mk.4 -laivueena. Laivue vastaanotti 20. toukokuuta RNAS Strettonissa ensimmäisen koneensa VZ755, joka oli luovutettu laivastolle 8. toukokuuta erikoisjärjestelmien asentamiseksi. Heinäkuun lopulla laivueen vahvuus oli noussut kahteentoista koneeseen ja lokakuussa 1954 laivue oli täysivahvuinen (29 konetta). Laivue siirrettiin syyskuussa HMS Albionille, josta se runsaiden ongelmien vuoksi siirrettiin Hal Fariin Maltalle. Laivue palasi maaliskuussa 1955 HMS Albionilla RNAS Fordin tukikohtaan Englantiin. Laivue siirrettiin HMS Eaglelle, kunnes se lakkautettiin marraskuussa 1955.
Janina Fialkowska
thumb|right|Janina Fialkowska
Janina Fialkowska OC (s. 7. toukokuuta 1951 Montréal, Québec) on kanadalainen pianisti. Hän on tullut tunnetuksi etenkin romanttisen ohjelmiston, kuten sekä Frédéric Chopinin että Franz Lisztin tuotantojen tulkitsijana.
Elämä ja ura
Fialkowska aloitti pianonsoiton opiskelun 4-vuotiaana äitinsä johdolla. Äiti itse oli aikoinaan opiskellut pianonsoittoa Pariisissa Alfred Cortot'n luokalla. Isän puolelta Fialkowskalla on puolalaiset juuret. Fialkowska siirtyi Montréalissa toisen Cortot'n oppilaan, Yvonne Hubert'n oppiin. 12-vuotiaana hän teki debyyttinsä esiintymällä Montréalin sinfoniaorkesterin solistina. Hän valmistui Montréalin yliopistosta ja suoritti opintoja myös Pariisissa Yvonne Leféburen sekä Juilliard Schoolissa Sascha Gorodnitzkin johdolla.
Vuonna 1974 Fialkowska tuli palkituksi ensimmäisessä kansainvälisessä Arthur Rubinstein -pianomestarikilpailussa. Tämän jälkeen hän sai tukijakseen Arthur Rubinsteinin. Fialkowska pääsi esiintymään keskeisten orkesterien kanssa Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa muiden muassa sellaisten kapellimestarien kuin Charles Dutoit'n, Kirill Kondrašinin, Georg Soltin, Zubin Mehtan, Bernard Haitinkin, Lorin Maazelin, Roger Norringtonin ja Yannick Nézet-Séguinin johdolla. Fialkowska on kantaesittänyt useita teoksia, kuten Lisztin ennestään tuntemattoman kolmannen pianokonserton (1990) sekä Libby Larsenin (1991), Marjan Mozetichin (2000) ja John Burgen konsertot (2010). Vuonna 1992 hän piti Pohjois-Amerikan-ensiesityksen Andrzej Panufnikin pianokonsertosta. Fialkowskan ohjelmistoon on kuulunut myös teoksia esimerkiksi Johann Sebastian Bachilta, Ludwig van Beethovenilta, Béla Bartókilta ja Witold Lutosławskilta. Fialkowska perusti Piano Six - ja Piano Plus -muusikkoryhmät.
Fialkowskan saamien palkintojen ja tunnustusten joukossa ovat Order of Canadan upseerin arvo, Kenraalikuvernöörin palkinto elinikäisistä saavutuksista klassisessa musiikissa (2012) ja kunniatohtorinimitykset. Fialkowska on saanut tunnustuksia myös levyillään, esimerkiksi BBC Music Magazinen "vuoden soitinmusiikki-CD:n palkinnon" (2013) ja kanadalaisen Juno-palkinnon (2018). Hän on pitänyt laajalti mestarikursseja ja vuosittaista kansainvälistä pianoakatemiaa Baijerissa. Hän on myös usein istunut merkittävien pianokilpailujen tuomaristoissa.
Yksityiselämä
Fialkowska on naimisissa Harry Oesterlen kanssa.
Sairaus ja toipuminen
Vuonna 2002 Fialkowskalta poistettiin vasemmasta käsivarresta syöpäkasvain. Aiheutuneen tilapäisen halvauksen aikana Fialkowska teki esiintymisiä yksikätisenä soittajana. Toipumisjaksonsa jälkeen hän palasi täysipainoiselle uralleen.
Mikko Asunta
Mikko Pellervo Asunta (12. elokuuta 1911 Ruovesi – 1. huhtikuuta 2005 Ruovesi) oli suomalainen poliitikko ja kansanedustaja. Hän edusti vuosina 1958–1970 ja 1972–1979 Eduskunnassa Kansallista Kokoomusta ja Hämeen läänin pohjoista vaalipiiriä.
Asunta sai vuonna 1966 yliluutnantin sotilasarvon, ja talousneuvoksen arvo hänelle myönnettiin vuonna 1979. Hän kuoli huhtikuun ensimmäisenä päivänä vuonna 2005.
Lumikko
Lumikko (Mustela nivalis) on pienin näätäeläin. Pienuus mahdollistaa saalistamisen myyrien lumeen kaivamissa koloissa. Lumikon lähisukulainen on sitä vain vähän suurempi kärppä. Lumikosta käytettyjä muita nimityksiä ovat pieni portimo (portimo on kärpän rinnakkaisnimi), talvikko ja nirppa.
Levinneisyys
Lumikko on levittäytynyt koko Eurooppaan Islantia ja Irlantia lukuun ottamatta. Sitä tavataan lisäksi Pohjois-Afrikassa Marokossa sekä Algerian, Tunisian ja Länsi-Saharan pohjoisosissa. Egyptissä esiintyvää lumikon entistä alalajia pidetään nykyisin omana lajinaan (Mustela subpalmata).
Lumikko tavataan myös suuressa osassa Aasiaa sekä Pohjois-Amerikkaa. Myös saarilla, etenkin Välimeren alueella, elää lumikkoja, ja laji lienee saapunut niihin ihmisen avustuksella. Lumikkoa on tavattu myös Japanin pohjoisella pääsaarella, Hokkaidōlla. Lumikko on Suomessa rauhoitettu.
Lumikon koko vaihtelee suuresti sen esiintymisalueen eri osissa, ja ne ovat suurimpia etelässä ja pienimpiä pohjoisessa. Pieneen pohjoisen lumikkoon tottunut erehtyykin helposti luulemaan eteläisempää kärpäksi. Suurista kokoeroista huolimatta kumpaakin muotoa pidetään nykyisin vain saman lajin maantieteellisinä rotuina.
Ruotsissa raja näiden kahden tyypin välillä on jyrkkä, alueet menevät päällekkäin kapealla alueella Ruotsin suurten järvien tienoilla. Suomessa kaikki lumikot ovat tiettävästi lajin pienempää tyyppiä. Elinpiirin koko vaihtelee saaliin määrän mukaan. Koiraan alue on 0,6–3,0 hehtaaria, naaraan huomattavasti pienempi.
Tuntomerkit
Pohjoisen pientä eläintä sanotaan pikkulumikoksi (Mustela nivalis nivalis). Sen turkki on talvella kokonaan valkoinen, joskin joillakin yksilöillä voi olla ruskeasta kesäturkista jääneitä laikkuja. Pikkulumikon vatsapuoli on myös kesällä valkoinen, selkäpuoli ruskea, ja raja näiden välillä on suora ja terävä. Tassut ovat päältä ruskeat ja alta valkoiset. Ruumiin pituus uroksilla on 15–20 cm, naarailla 13–15 cm. Urokset painavat 40–80 g, naaraat 20–40 g.
Eteläisen isolumikon (Mustela nivalis vulgaris) selkäpuoli on talvellakin ruskea, kupeiden raja on epämääräisempi, tassujen yläpuoli ruskea ja suupielen takana on ruskea täplä. Ruumiin pituus uroksilla on 21–24 cm, naarailla 16–20 cm. Urokset painavat 70–130 g, naaraat 40–75 g.
Elintavat ja käyttäytyminen
Lajin näkeminen on harvinaista, sillä se pysyttelee suurimman osan ajasta kasviston suojassa ja myyrien koloissa. Välillä eläin kuitenkin tulee esiin, nousee takajaloilleen, tähystää ja jatkaa matkaa kunnes katoaa taas myyränkoloon. Lumikko on liikkeiltään vikkelä ja liikkuu yksinomaan aaltomaisesti loikkien ja jatkuvasti pysähdellen. Pienet vesiesteet ja puut eivät sen menoa estä, sillä se on varsin ketterä uimari ja kiipeilijä. Lumikko on Euroopan ainoa petoeläin, joka mahtuu kulkemaan myyrien käytävissä.
Ääntelyn voi kuulla vain läheltä. Levoton tai aggressiivinen lumikko sähisee, vikisee tai kirskuu. Kontaktiääni on kehräävä tai värisevä ääni.
Pääravinto vaihtelee alueittain. Etelä-Ruotsissa lumikot syövät ensisijaisesti pelto- ja metsämyyriä. Toisaalla sen pääravintoa voivat olla metsähiiret ja joskus myös kaniinit, linnut sekä lintujen munat. Ruokaa lumikon on syötävä vuorokaudessa kolmannes omasta painostaan ja tämän vuoksi se on aktiivinen ympäri vuorokauden. Myös viljojen jyvät, marjat ja etanat kelpaavat lumikolle.
Kärpän ja lumikon välillä on merkittävä ero myös lisääntymisessä. Alkionkehityksen viivästymistä ei lumikoilla esiinny lainkaan, vaan poikue syntyy 34–37 päivän kantoajan jälkeen. Tämä mahdollistaa myös kärppää nopeamman mukautumisen, mikäli pikkujyrsijäkanta äkillisesti kasvaa. Poikueet, yleensä 3–9 poikasta, syntyvät huhti-kesäkuussa, mutta joskus vielä loppukesällä tai alkusyksyllä. Tällöin kyseessä on kuitenkin vuoden toinen poikue tai saman vuoden nuoren naaraan poikue.
Pitkä s
Pitkä s eli ſ on S|S-kirjaimen toinen muoto latinalaisissa pienaakkosissa.
Ulkoasu
Pitkä s on aiemmin kuulunut sekä antiikva- että fraktuuratyyliin. Nykyään pitkää s:ää voi nähdä lähinnä fraktuurassa, jota käytetään yhä silloin tällöin koristeellisuuden vuoksi (esimerkiksi Sisu-pastillin logossa).
thumb|none|200px|[[Antiikva]] thumb|none|60px|[[Fraktuura]]
Pitkän s:n voi helposti sekoittaa pieneen f-kirjaimeen. Joidenkin fonttien pitkässä s:ssä on jopa samankaltainen poikkiviiva, joka kuitenkin työntyy vain kirjaimen vasemmalle puolelle.
Pitkä s suomen kielessä
pienoiskuva|Esimerkki ſ- ja s-merkkien käytöstä suomen kielessä: "Enſimmäinen Luku. Jukolan talo, eteläiſesſä Hämeesſä..." thumb|120px|Pitkä s Yhdys­valtain perustus­lain lisäyksessä. Suomen kieltä kirjoitettaessa käytettiin ſ-kirjainta ennen tavun alussa. Nykyisen kaltaista s-kirjainta käytettiin puolestaan tavun lopussa.
Pitkä s saksan kielessä
Pitkän ſ:n käyttö saksan kielessä poikkeaa suomen käytännöistä. Seuraavassa on kuvattu saksan perinteiset oikeinkirjoitussäännöt s:n ja ſ:n käytölle.
Pyöreä s
Pyöreä s voi esiintyä vain tavun loppuäänteessä (enimmäkseen suoraan tavun lopussa sanan tai sananosan loppu-s:nä). Pyöreä s ei koskaan esiinny pienellä kirjoitettavan sanan alussa, sananosan alussa tai tavun alussa. Pyöreä s esiintyy:
Pitkä ſ
Pitkää ſ:ää käytetään aina siellä, missä pyöreää s:ää ei käytetä:
Pitkästä s:stä johdetut merkit
thumb|120px|Saksalainen ß‑ligatuuri on syn­ty­nyt ſ:n ja s:n tai z:n sulau­tu­mana.
Integraalimerkin (∫) esikuvana on kursivoitu pitkä s, ja se viittaa sanaan summa.
Varsin samannäköinen kuin integraalimerkki on esh-kirjain (ʃ), jota käytetään muun muassa kansainvälisessä foneettisessa aakkostossa soinnittoman postalveolaarisen frikatiivin eli niin sanotun suhu‑s:n merkkinä.
Saksan kielen kaksois‑s eli ß on alkujaan kirjainyhdistelmästä ſs tai ſz muodostettu ligatuuri.
Nora Sayyad
Nora Sayyad (s. 1991) on suomalais-palestiinalainen valokuvaaja. Hän on syntynyt Ruotsissa, mutta asuu nykyään Helsingissä.
Ura
Sayyad kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 2010 Juhana Herttuan lukiosta Turusta. Sayyad on opiskellut valokuvausta Novia-ammattikorkeakoulussa Pietarsaaressa ja tekee valokuvataiteen maisteriopintoja vuodesta 2018 alkaen Aalto-yliopistossa Helsingissä. Hänen kuviaan on julkaistu monissa medioissa kuten Hufvudstadsbladetissa, Kamera-lehdessä ja Ruskeat tytöt-verkkomediassa.
Sayyadin valokuvia on ollut esillä sekä yksityis - että ryhmänäyttelyissä.
Sayyad käsittelee valokuvissaan erityisesti identiteettien, kulttuurien, muuttoliikkeiden ja intersektionaalisuuden teemoja esimerkiksi kuvaamalla musliminaisia.
Sayyadin mentorina on toiminut valokuvaaja Meeri Koutaniemi.
Parhaimmat kampanjalaulut
Parhaimmat kampanjalaulut on lastenmusiikkiyhtyeen Pellekaija Pumin vuonna 2003 julkaistu studiolevy.
Kappaleluettelo
Sävel ja sanat Pekka Tonttila, paitsi 'Turvallista joulua' sävel Pekka Tonttila, sanat Pekka ja Tuula Tonttila.
809 Naval Air Squadron
809 Naval Air Squadron (809 NAS) oli Britannian Kuninkaallisen laivaston ilmavoimien lentolaivue. Se osallistui saattajana Operaatio Dragooniin vuonna 1944, ja Falklandin sotaan vuonna 1982 ja se lakkautettiin saman vuoden lopulla 17. joulukuuta
Palvelus
thumb|left|Lentolaivue 809:n koneita lentotukialus HMS Victoriousilla vuonna 1942 Laivue suojasi 9. maaliskuuta 1942 taistelulaiva Tirpitziä vastaan hyökänneitä 817 ja 832 laivueiden Fairey Albacoreja. Laivue otti heinäkuussa osaa operaatio Pedestalin saattueen suojaamiseen, jolloin se kohtasi akselivaltojen lentokoneita ampuen alas kaksi ja menettäen kolme konetta. Laivue siirrettiin elokuussa RNAS Sawbridgeworthiin maavoimien yhteistoimintakoulutuslaivueeksi ja se jaettiin kahteen lentueeseen. B lentueesta tehtiin 879 laivue, jolloin laivueelle jäi ainoastaan kuusi konetta. Laivue siirrettiin lokakuussa HMS Victoriousille, jolta laivue suoritti tiedustelulentoja Pohjois-Afrikan maihinnousua varten. Englantiin palattuaan laivueen kalustoksi vaihdettiin Supermarine Seafiret. Laivue siirrettiin elokuussa 1943 HMS Unicornille suojaamaan Salernon maihinnousua.
Laivue liitettiin vuoden lopulla 4. Laivaston hävittäjälennostoon Andoverissa ja siirrettiin HMS Stalkerille koulutettavaksi. Laivue siirrettiin helmikuussa 1944 maihin RNAS Daleen. Seuraavan kuukauden kuluessa laivueen konevahvuus nostettiin kahteenkymmeneen. Laivue siirrettiin toukokuussa HMS Stalkerille, jonka mukana laivue siirtyi Pohjois-Afrikan ja Italian rannikoille. Osa laivueesta toimi osan aikaa maatukikohdista tukien maajoukkojen taistelua, kunnes siirrettiin takaisin alukselle tukemaan elokuussa maihinnousua Etelä-Ranskaan.
Laivue toimi jonkin aikaa Aegean merellä, kunnes palasi marraskuussa Englantiin kaluston vaihtoon. Laivueen uudeksi kalustoksi tuli Supermarine Seafire LIII ja se siirrettiin HMS Attackerille, jonka mukana laivue palasi Pohjois-Afrikan rannikolle. Laivue sijoitettiin aavikolle Dekheilan lentotukikohtaan.
Laivue siirrettiin maaliskuussa 1945 HMS Stalkerille ja siirtyi sen mukana osaksi Brittien Itä-Intian osastoa suojaamaan Rangoonin vapauttamista ja suorittamaan tiedustelulentoja Malesiassa ja Sumatralla. Laivue oli mukana japanilaisten joukkojen antautuessa Malesiassa. Laivue lakkautettiin 11. tammikuuta 1946 Nutts Cornerissa.
Laivue perustettiin uudelleen 20. tammikuuta 1949 kalustonaan neljä Sea Hornet NF.21 -yöhävittäjää. Myöhemmin lentokoneiden määrä nostettiin kahdeksaan ja siitä muodestettiin yöhävittäjä ja rynnäkkölaivue. Toukokuussa 1950 laivue siirrettiin HMS Vengeancelle, jolloin se samalla liitettiin osaksi 15. tukialusrykmenttiä. Kuitenkin kaksimoottoriset koneet todettiin vaikeiksi käsitellä lentotukialuksilla ja laivue vietti elokuussa 1951 alkaen kolme kuukautta Coltishallissa osana kuninkaallisia ilmavoimia. Tammikuussa 1952 laivue siirrettiin Hal Fariin, mistä se palasi maaliskuussa.
Tammikuussa 1953 laivue liitettiin HMS Eaglelle koulutettavaksi sekä kevät purjehdukselle, mistä se palasi kruunajaiskatselmuksen ohilentoon 15. kesäkuuta. Laivue purjehti tämän jälkeen joitakin kertoja HMS Eaglellä, kunnes se lakkautettiin 10. toukokuuta 1954 Culdrosessa.
Laivue perustettiin uudelleen vielä samana päivänä Yeoviltonissa kalustonaan yhdeksän Sea Venom FAW.20 -joka sään hävittäjää. Vuotta myöhemmin laivueen kalusto vaihdettiin yhdeksään Sea Venom FAW.21 -koneeseen, joiden kanssa laivue aloitti lentotukialuskoulutuksen HMS Bulwarkilla heinäkuussa 1955. Laivueen piti siirtyä syyskuussa HMS Ark Royalille, mutta laskeutumiskoukuissa havaitut murtumat muuttivat suunnitelmaa ja koneet siirrettiin Maltalle marraskuussa. Koneet osallistuivat maatukikohdasta Välimeren alueen harjoituksiin. Neljä kuukautta myöhemmin laivue palasi Britteinsaarille ja se lakkautettiin 20. maaliskuuta 1956 Yeoviltonissa.
thumb|Laivueen koneita HMS Albionin kannella Suezin kriisissä vuonna 1956. 809 NAS perustettiin uudelleen samalla kalustolla 7. toukokuuta 1956 Yeoviltonissa. Heinäkuussa laivue harjoitteli HMS Bulwarkilla laskeutumista lentotukialukselle. Syyskuussa laivue siirtyi HMS Albionille aloittaen Välimeren purjehduksen, jonka aikana se osallistui marraskuussa Suezin kriisiin. Laivueen koneet iskivät Egyptin lentokentille sekä panssarivaunuihin ja muuhun sotilaskalustoon. Se lensi kaikkiaan 138 lentoa. Vuoden vaihteessa laivue palasi Britteinsaarille. Laivue siirtyi Merryfieldin kentälle maaliskuussa 1957 Yeoviltonin kiitotien kunnostustöiden alkaessa.
Laivue osallistui useisiin purjehduksiin ja heinäkuusta 1958 alkaen se oli Välimerellä ennen siirtoaan Kauko-Itään lokakuussa. Laivue vieraili sekä Uudessa-Seelannissa että Australiassa alkuvuodesta 1959. Huhtikuussa laivueen koneet vierailivat USS Yorktownilla osana SEATO-harjoitusta ennen paluutaan Singaporeen, josta se jatkoi matkaansa Madagaskarin, Etelä-Afrikan ja Etelä-Amerikan kautta Britteinsaarille. Laivue lakkautettiin 17. elokuuta 1959.
NAS 809 perustettiin 15. tammikuuta 1963 uudelleen rynnäkkölaivueeksi Lossiemouthista No 700Z -lentueesta laajentamalla kalustonaan BlackBurn Buccaneer S.1 -rynnäkkökoneet. Laivueen konemäärä kasvatettiin lopulta neljääntoista. Laivue oli koulutusyksikkö, jonka tehtävänä oli kouluttaa kaikki laivaston Buccaneer-lentäjät, osallistua erilaisiin uusien järjestelmien testaukseen sekä harjoituksiin niiden käytön tehostamiseksi. Laivue oli pääosin maakentillä lukuun ottamatta yksittäisiä koneita, jotka kävivät lentotukialuksilla testeissä tai harjoituksissa. Laivue luokiteltiin 26. maaliskuuta 1965 toisen linjan laivueeksi, jolloin se nimettiin 736 Naval Air Squadroniksi.
thumb|Laivueen Buccaneer S.2 Yhdysvaltain laivaston USS Franklin D. Rooseveltin kannella. Kuudella Buccaneer S.2 -koneella varustettuna laivue perustettiin uudelleen 27. tammikuuta 1966 Lossiemouthissa. Myöhemmin yksikön konevahvuus nostettiin kahdeksaan. Vuoden koulutuksen jälkeen laivue siirrettiin tammikuussa 1967 HMS Hermekselle Välimeren ja Kauko-Idän purjehdusta varten, mistä se palasi Britteinsaarille syyskuussa. Laivue palasi lentotukialukselle marraskuussa aloittaen matkan itään Ascensionin ja Kapkaupungin kautta. Laivue oli jonkin aikaa sijoitettuna Adeniin ennen paluutaan lentotukialuksella Seychellien ja Kapkaupungin kautta Britteinsaarille helmikuussa 1968. Tämän jälkeen laivue oli pitkään maakentillä ennen siirtoaan HMS Ark Royalille Välimeren purjehdukselle kesäkuussa 1970. Tätä seurasi vierailu Yhdysvalloissa kesä-heinäkuussa 1971, mistä laivue palasi Välimerelle syyskuussa. Laivue vieraili uudelleen Yhdysvalloissa helmikuussa 1972, mistä palattuaan laivue oli Britteinsaarilla maatukikohdassa siirtyen lokakuussa RAF Honingtoniin.
Helmikuussa 1973 laivue lähti jälleen HMS Ark Royalilla Välimerelle sekä vieraili Yhdysvalloissa kesäkuussa. Heinäkuussa alkoi laivueen kaluston vaihto modernisoituihin Buccaneer S.2c -koneisiin, jotka vaihdettiin lokakuussa vastaaviin Martel-ohjuksin varustettuihin S.2d -koneisiin. Laivue lensi uudella kalustollaan Kyprokselle harjoittelemaan. Vuoden 1974 aikana laivue oli kolmella purjehduksella kuten lokakuussa Välimerellä. Sama tahti jatkui seuraavina vuosina ja laivue vieraili muun muassa Yhdysvalloissa helmi-maaliskuussa 1975 ja maalis-toukokuussa 1976. Lokakuusta 1976 alkaen laivue oli pääosin maissa, kunnes se siirrettiin HMS Ark Royalille syyskuussa 1977. Laivue vieraili jälleen vuonna 1978 Yhdysvalloissa. Marraskuussa laivueen koneet siirrettiin St. Athaniin varastoitavaksi ilmavoimille ja laivue lakkautettiin 15. joulukuuta 1978 Lee-on-Solentissa.
Laivue perustettiin uudelleen 8. huhtikuuta 1982 Falklandin sotaan 899 laivueesta siirretystä kalustosta ja henkilöstöstä. Virallisesti laivue perustettiin kuitenkin vasta 27. huhtikuuta Yeoviltonissa, jolloin siihen kuului kahdeksan Sea Harrier FRS.1 -konetta. Laivue lensi Ascensionille Victor-ilmatankkauskoneiden avustamana. Lento on edelleen Britannian laivaston ilmavoimien yhtäjaksoisesti lentämä. Sotatoimien aikana laivue palveli kahtia jaettuna HMS Hermeksellä ja HMS Invinciblellä. Sotatoimien päätyttyä laivue käväisi Britteinsaarille palaten Etelä-Atlantille HMS Illustriousilla elokuussa. Laivue palasi vuoden lopulla Britteinsaarille, jossa se lakkautettiin 17. joulukuuta Yeoviltonissa. Laivueen lentokalusto jaettiin 800, 801 ja 988 laivueisiin. Laivueenkomentaja vastaanotti myöhemmin vuoden 1982 Boyd Trophy Awardin sotatoimista.
Gołdapin piirikunta
Gołdapin piirikunta on yksi Warmia-Masurian voivodikunnan piirikunnista. Sen arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 26 689. Piirikunta on jaettu kolmeen maalaiskuntaan, jotka ovat Banie Mazurskie, Dubeninki sekä Gołdap ja niissä on kylien lisäksi yksi kaupunki; hallintokeskus Gołdap.
Gołdapin piirikunta syntyi, kun Puolan hallintouudistuksen 1999 yhteydessä luodun Gołdapin-Oleckon piirikunnan alue jaettiin 31. joulukuuta 2001 kahtia nykyisille Gołdapin ja Oleckon piirikunnille.
Gołdapin piirikunnalla on Puolan sisällä yhteistä rajaa Suwałkin, Oleckon, Giżyckon ja Węgorzewon piirikuntien kanssa. Se rajoittuu myös pohjoisessa Venäjän Kaliningradin alueen kanssa.
Gołdapin piirikunnan työttömyysaste oli vuoden 2018 lopussa 9,5 prosenttia. Luku on huomattavan suuri sekä Warmia-Masurian voivodikunnan että koko Puolan työttömyyslukuihin verrattuna. vasen|pienoiskuva|220px|Piirikunnan väestöpyramidi 2014. Vuoden 2019 lopussa Gołdapin piirikunnassa arvioitiin olevan 26 689 asukasta, joista 50,4 prosenttia naispuolisia ja 49,6 prosenttia miespuolisia. Puolan väestönlaskennassa 2011 väkiluvun laskettiin olevan 27 565 ja sen ennakoidaan vuoteen 2050 mennessä pienenevän 22 145 asukkaaseen. Alle 18-vuotiaiden arvioitiin vuoden 2019 lopussa muodostaneen 19 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäisten 61,5 prosenttia ja eläkeikäisten 19,4 prosenttia väestön keski-iän ollessa 40,6 vuotta. Elävänä syntyneiden määrä oli vuonna 2019 yhteensä 254 lasta. Väestönlaskennassa 2011 puolalaisten lisäksi ainoa vähintään prosentin väestöstä muodostava ryhmä olivat ukrainalaiset, joita oli yhteensä 586 eli 2,1 prosenttia piirikunnan koko väestöstä.
Taylor Dooley
Taylor Marie Dooley (s. 26. helmikuuta 1993) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on tullut tunnetuksi pääroolistaan Lavagirlina elokuvassa The Adventures of Sharkboy and Lavagirl in 3-D.
Varhaisvaiheet
Dooley syntyi Grosse Pointessa, Michiganissa. Hänellä on pikkuveli nimeltään Drew. Dooley on syntyperältään isänsä puolelta irlantilainen, saksalainen, englantilainen ja sioux-intiaani sekä äitinsä puolelta belgialainen, saksalainen ja englantilainen. Dooley kasvoi Glendalen kaupungissa, Arizonassa, jonne hänen perheensä muutti hänen ollessaan kuuden. Hän aloitti näyttelemisen ja tanssin koulussa Phoenix Theater's Performance Troop, ja pian hän alkoi tehdä pieniä mainoksia.