cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Françoise Dorléac
Françoise Paulette Louise Dorléac (21. maaliskuuta 1942 Pariisi – 26. kesäkuuta 1967 Villeneuve-Loubet) oli ranskalainen näyttelijä. Hän näytteli 1960-luvulla muutamissa huippuohjaajien ranskan- ja englanninkielisissä elokuvissa, kunnes kuoli vain 25-vuotiaana liikenneonnettomuudessa Ranskan Rivieralla. Hän oli näyttelijä Catherine Deneuven vanhempi sisar.
Françoise Dorléacin läpimurto tapahtui François Truffaut’n elokuvassa Pehmeä iho vuonna 1964. Viimeiseksi elokuvaksi jäi Jacques Demyn ja Michel Legrandin musiikkielokuva Rochefortin tytöt. Hän näytteli myös valtaosin Suomessa kuvatussa brittiläisessä vakoiluelokuvassa Miljardin dollarin aivot.
Kesäkuun lopulla 1967 Françoise Dorléac törmäsi Nizzan lähellä vuokraamallaan Renault 10 -henkilöautolla liikennemerkkiin, jolloin auto kierähti katolleen ja syttyi palamaan. Dorléac kuoli onnettomuudessa.
Yeo Min-ji
pienoiskuva|Yeo Min-ji vuonna 2010. Yeo Min-ji (s. 27. huhtikuuta 1993) on eteläkorealainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän voitti alle 17-vuotiaiden maailmanmestaruuden vuonna 2010. Hänet palkittiin turnauksen parhaana pelaajana ja parhaana maalintekijänä. Hän pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2012. Leeltä jäivät vuoden 2015 naisten MM-kilpailut loukkaantumisten vuoksi väliin mutta hän kuului Etelä-Korean joukkueeseen vuoden 2019 MM-kilpailuissa, joissa hän pääsi kahdessa ottelussa vaihtopelaajana kentälle ja pelasi yhden ottelun kokonaan sekä teki joukkueensa ainoan maalin koko kisoissa. MM-kisojen 2019 päättyessä hän on pelannut yhteensä 38 maaottelua ja tehnyt niissä 13 maalia.
Binghamton
Binghamton on kaupunki Broomen piirikunnassa, New Yorkin osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli vuoden väestönlaskennassa 47 376. Binghamton sijaitsee osavaltion Southern Tier -alueella. Se on Broomen piirikunnan hallintokeskus.
Kaupungin mukaan on nimetty New Yorkin osavaltionyliopistoon (SUNY) kuuluvan Binghamton University, jonka pääkampus sijaitsee kuitenkin naapurikaupunki Vestalissa.
Binghamtonissa toimii AHL-liigassa pelaava jääkiekkoseura Binghamton Devils, jota ennen kaupungissa pelasi 15 kautta vuoteen 2017 saakka AHL-joukkue Binghamton Senators.
Scillynsaaret
Scillynsaaret ( [sɪli], ) on Lounais-Englantiin kuuluva saariryhmä 45 kilometrin päässä Cornwallin lounaisrannikolta. Scillynsaarilla on yhtenäishallintopiiriä vastaava asema.
Scillynsaarilla on ollut asutusta kivikaudelta lähtien. Maanviljelyn ja kalastuksen lisäksi tärkeäksi elinkeinoksi on noussut matkailu.
Englannin sisällissodan aikana Scillynsaaret toimivat tärkeänä tukikohtana rojalisteille, kunnes amiraali Robert Blake ryösti kesäkuussa 1651 saaret parlamentaristeille.
Scillynsaarten asukasluku on yli kaksituhatta. Saarten pinta-ala on 16,33 km². Suurin asutuskeskus on yli tuhannen asukkaan Hugh Town St Mary'sin saarella.
Saaret
thumb|left|Sateliittikuva Scillynsaarista. Scillynsaarten kuuden asutun saaren lisäksi ryhmään kuuluu lukuisia asumattomia saaria ja luotoja. Asutut saaret ovat:
Samson on ollut asumaton vuodesta 1855.
Liput
150px|thumb|left|Epävirallinen Scillonian Cross -lippu. Scillynsaarilla käytetään valtuuston lipun lisäksi epävirallista Scillonian Cross -lippua, jonka Scilly News -lehden lukijat valitsivat äänestyksellä vuonna 2002.
Victoria Milan
Victoria Milan on deittisivusto naimisissa ja parisuhteessa oleville naisille ja miehille, jotka etsivät suhdetta. Suomessa jäsenmääräksi on ilmoitettu yli 80 000 jäsentä. Ruotsissa jäseniä kertyi puolessa vuodessa 120 000. Koko Euroopassa jäsenmääräksi on ilmoitettu 800 000.
Ruotsissa yrityksen mainoskampanja maaliskuussa 2011 tuotti ennätysmäärän valituksia mainosasiamiehelle. Myös Suomessa sivuston suuresta seinämainoksesta ja nettimainoksesta valitettiin mainonnan eettiselle neuvostolle. Ulkomainos poistettiin tämän jälkeen talon seinästä. .
Maaliskuussa 2012 Keskuskauppakamarin eettinen neuvosto antoi huomautuksen em. ulkomainoksesta, todeten sen olevan hyvän tavan vastainen. He kuitenkin totesivat, että mainoksissa mainostetaan deittipalvelua vakituisessa parisuhteessa eläville ihmisille ja että tällaisen palvelun tarjoaminen on sallittua, minkä vuoksi myös sen mainostaminen on sallittua. Yhtiö pyrki ostamaan mainosaikaa keväällä 2012 Radio Nova -kanavalta, mutta kanavan johto kieltäytyi mainoksista viitaten moraalisyihin.
Mediassa on käyty keskustelua yrityksen tavasta opastaa käyttäjiään pettämään puolisoitaan.
Sivuston perusti Norjan radion entinen ohjelmajohtaja Sigurd Vedal vuonna 2010. Samantyyppisiä palveluita on ollut aikaisemmin Yhdysvalloissa.
Liikemies Timo Uusi-Kerttula nimettiin yhtiön Suomen maajohtajaksi marraskuussa 2011. Hän ilmoitti julkisesti, että ei halua palvelunsa saavan jäseniä, vaan toivoo kaikkien parisuhteen kestävän. Uusi-Kerttula erosi Victoria Milanin palveluksesta kesällä 2012 ja siirtyi kanadalaisen Ashley Madisonin Suomen maajohtajaksi 20.8.2012.
Syyskuussa 2012 maajohtajaksi tuli Susanna Ingerttilä. Ingerttilä lopetti määräaikaisen työnsuhteensa toukokuun lopussa 2013. .
Digisec Median pääkonttori on Oslossa, Budapestissa ja Maltalla
Romanssi (albumi)
Romanssi on iskelmälaulaja Jukka Kuoppamäen vuonna 2003 julkaistu albumi, jossa hän tulkitsee pääasiassa muiden artistien ja säveltäjien teoksia.
Arto Hiltunen
Arto Kalevi Hiltunen (s. 17. tammikuuta 1958 Kajaani) on suomalainen elinkeinovaikuttaja. Hän toimi S-ryhmässä vuodesta 1980 vuoteen 2010. Vuosina 1998–2003 hän oli toimitusjohtajana Helsingin Osuuskaupassa ja vuosina 2004–2007 HOK-Elannossa. Lisäksi hän oli Suomen Osuuskauppojen Keskuskunnan (SOK) pääjohtajana vuosina 2007–2010. Vuonna 2010 Hiltunen aloitti Suomen Kaupan Liiton hallituksen puheenjohtajana.
Hiltunen on ollut vuodesta 2011 Itellan hallituksen puheenjohtaja. Aalto-yliopisto nimitti Hiltusen kunniatohtoriksi keväällä 2011.
Koulutukseltaan Hiltunen on ekonomi Helsingin kauppakorkeakoulusta vuodelta 1979.
Kaarina Hazard
Kaarina Hazard (s. 11. helmikuuta 1966 Kuopio) on suomalainen vapaa kirjoittaja ja näyttelijä. Hän on julkaissut kirjoituskokoelman Kontallaan: Muistiinpanoja mediasta (2006), yhdessä Olli Löytyn kanssa kirjan Tää on taas tätä: Parisuhteen sanakirja (2007) sekä Raimo Summasen kanssa teoksen Lätkä: Kirja urheilusta (2010).
Elämä ja ura
Koulutukseltaan Hazard on filosofian maisteri Tampereen yliopistosta. Hän on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta. Hazard toimi Pressiklubi -tv-ohjelman vaihtuvana journalistijäsenenä Ruben Stillerin juontokaudella ja on ollut Pyöreä pöytä -radio-ohjelman vakiokeskustelijoita ohjelman alusta alkaen, vuodesta 2007. Kontallaan-kirjan Hazard kirjoitti muun muassa Metro-lehden sekä Imagen kolumniensa pohjalta.
Hazard on toiminut myös näyttelijänä. Vuonna 2010 hän oli ehdolla parhaan naispääosan Jussi-palkinnon saajaksi roolistaan elokuvassa Postia pappi Jaakobille. Vuonna 2017 Hazard näytteli pääosaa televisiosarjassa Myrskyn jälkeen.
Tony Halme -kolumni
Tammikuussa 2010 Hazard kirjoitti Iltalehdessä kolumnin, jonka useat kokivat halventavan juuri kuollutta Tony Halmetta. Kolumnista tehtiin ennätysmäärä, 108 kantelua Julkisen sanan neuvostolle. Tony Halmeen äidin mukaan hänen surunsa teki vielä raskaammaksi asian käsittelytapa julkisuudessa ja Hazardin kolumni oli "ilkeydessään ja loukkaavuudessaan vertaansa vailla". Neuvosto käsitteli Halmeen äidin tekemän valituksen ja antoi langettavan päätöksen maaliskuun lopussa 2010 äänin 10–1. JSN:n mielestä Hazardin kirjoitus rikkoi hyvää journalistista tapaa. Kalevan päätoimittaja Markku Mantila jätti paikkansa Julkisen sanan neuvoston varajäsenenä hänen lehtensä julkaistua JSN:n päätöksen puoli tuntia etuajassa.
Valmet-Valtra
Valmet-Valtra on vuosina 1998–2001 valmistettu traktori mallisto, joka vuoden 2001 aikana vaihtui Valtra-mallistoksi.
Mäntyharjun reitin valuma-alue
Mäntyharjun reitin valuma-alue (vesistöaluetunnus 14.9) on Kymijoen vesistössä sijaitseva ensimmäisen jakovaiheen valuma-alue, jonka pinta-ala on 5 833,26 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 20,06 %. Vesistön valuma-alueen alarajana on Pyhäjärvi.
Toisen jakovaiheen alueita ovat seuraavat yhdeksän aluetta tai valuma-aluetta. Sisennys tarkoittaa sitä, että vesistöalue laskee tai yhtyy yläpuoliseen vesistöalueeseen. Samalle tasolle sisennetyt vesistöalueet laskevat kaikki yläpuoliseen vesistöalueeseen :
Alan Ball
Alan James Ball (12. toukokuuta 1945 Farnworth, Bolton, Lancashire, Englanti – 24. huhtikuuta 2007) oli englantilainen maailmanmestaruuden saavuttanut jalkapalloilija ja valmentaja. Pelaaja-aikanaan hän pelasi keskikentällä.
Vuonna 1962 alkaneella pelaajaurallaan Ball edusti Blackpoolia, Evertonia, Arsenalia, Southamptonia, Philadelphia Furya, Vancouver Whitecapsia, Bulovaa ja Bristol Roversia, jossa lopetti uransa vuonna 1984.
Valmennusurallaan Ball valmensi Blackpoolia, Portsmouthia, Stokea, Exeter Citya, Southamptonia ja Manchester Citya.
Englannin maajoukkueessa Ball teki debyyttinsä 1–1-tasapeliin päättyneessä ottelussa Jugoslaviaa vastaan 9. toukokuuta 1965. Noin vuotta myöhemmin Englannin valmentaja Alf Ramsey valitsi hänet MM-joukkueeseen vuoden 1966 MM-kotikilpailuihin. Ball oli joukkueen nuorin pelaaja, ollen ainoastaan 21-vuotias. Loppuottelussa Länsi-Saksan kaatanut Englanti voitti ensimmäisen ja toistaiseksi ainoan maailmanmestaruutensa maalein 4–2. Hyvän turnauksen pelannut Ball edusti Englantia vielä vuoden 1970 MM-turnauksessa, joka pelattiin Meksikossa. Yhteensä Ball pelasi 72 maaottelua ja teki niissä kahdeksan maalia.
Vuoden 1966 MM-joukkueessa pelanneet Ball, Roger Hunt, George Cohen, Ray Wilson ja Nobby Stiles saivat vuonna 2000 brittiläisen imperiumin ritarikunnan jäsenyyden jalkapalloilun eteen tekemänsä työn vuoksi.
Kill ’Em and Eat ’Em
Kill 'Em and Eat 'Em on Pink Fairiesin comeback-albumi vuodelta 1987. Tuolloin yhtyeen ex-jäsenet kokoontuivat uudelleen ja tekivät keikkoja Hawkwindin Acid Daze -konserteissa.
Hanna Kataja-Rahko
thumb|Hanna Talikainen Hanna Kataja-Rahko (ent. Talikainen, ent. Seikola) (s. 18. tammikuuta 1982 Jämsä) on suomalainen laulaja ja radiotoimittaja. Hänet kruunattiin Seinäjoen Tangomarkkinoilla vuoden 2008 tangokuningattareksi (tuolloin nimellä Talikainen). Tangoprinsessaksi hänet valittiin vuosina 2005 ja 2006. Kataja-Rahko on tehnyt levyn nimeltä Olen valmis. Vuonna 2011 hän lauloi Marko Maunukselan kappaleessa Synkän maan tango taustalaulajana Suomen euroviisukarsinnoissa. Laulajanuransa jälkeen hän on työskennellyt Ylellä radiotoimittajana.
Kataja-Rahko oli naimisissa jääkiekkoilija Markus Seikolan kanssa vuosina 2010–2018. Vuonna 2018 hän avioitui Ylen toimittaja Jyri Kataja-Rahkon kanssa.
Biréli Lagrène
thumb|Biréli Lagrène
Biréli Lagrène (s. 4. syyskuuta 1966) on ranskalainen kitaristi ja basisti. Hänen kykynsä tuli suuren yleisön tietoon 1980-luvulla hänen soittaessaan Django Reinhardt -tyylisesti klassisella kitaralla, ja hänet tunnetaan myös virtuoosimaisesta jazzin soitosta sähkökitaralla. Hän soittaa yleensä swingiä, fuusiojazzia tai post bopia.
Elämä
Lagrène syntyi Soufflenheimissa, Ranskassa, tyypilliseen romaniperheeseen ja -yhteisöön ja kasvoi rakastavassa mutta rankassa ympäristössä. Hän aloitti kitaransoiton nelivuotiaana ja sai suurimmat vaikutteensa äidiltään, veljeltään, ja Fisso-isältään, joka oli erittäin taitava viulisti. Kahdeksanvuotiaana hän esitti Django Reinhardtin tuotantoa, ja hänen vanhempansa kutsuivat jo tuolloin ihmelapseksi. Hän voitti kilpailun romanimusikkifestivaaleilla Strasbourgissa kaksitoistavuotiaana, ja hän sai tilaisuuden alkaa kiertää Saksaa esiintyen ja myöhemmin äänitti levyn Routes To Django - live At The Krokodil.
Lagrènelle tarjoutui myös tilaisuus päästä Yhdysvaltoihin, jossa hän tapasi eräitä kansainvälisellä tasolla tärkeimpia jazz-muusikoita kuten Stéphane Grappelli, Benny Goodman ja Benny Carter. Vuonna 1984 hän tapasi Larry Coryellin New Yorkissa. Myöhemmin hänet esiteltiin basisti Jaco Pastoriukselle, ja Lagrène uskaltautui mukaan fuusiojazziin, ja he kiersivät yhdessä Eurooppaa. Lagrène on myös esiintynyt kitaristi Al Di Meolan kanssa.
Siirtyessään perinteisempään tyyliin Lagrène äänitti Gipsy Project ja Gipsy Project and Friends -äänitteet vuonna 2002. Tyypillisten yhtyetovereidensa kanssa hänen yhtyeeseensä kuuluivat kontrabasisti Diego Imbert, rytmikitaristi Hono Winterstein ja viimeisimpään kokoonpanoon kuuluvat Henri Salvador ja Thomas Dutronc.
Engelberg
Engelberg on kunta Obwaldenin kantonissa, Keski-Sveitsissä. Se on Keski-Sveitsin johtavia matkailukeskuksia. Vuoden 2014 lopulla kunnassa asui 4 053 ihmistä.
Historiaa
Engelberg on tunnettu 1100-luvulla perustetusta benediktiiniläisluostaristaan.
Sijainti
Kunnan keskus sijaitsee noin 1 000 metrin korkeudella merenpinnasta. Engelberg sijaitsee Engelberger Aa -joen laakson perukassa, Titlisvuoren pohjoispuolella, Alppien keskellä.
Liikenne
Engelbergiin kulkee maantie Stansista, moottoritieltä A2. Samaa reittiä kulkee Zentralbahnin rautatie Luzernista ja Hergiswilistä.
Matkailu
Matkailukohteena Engelbergiä aloitettiin kehittämään 1850-luvulta alkaen. Aluksi matkailijoita houkuttelivat kylpylät, mutta 1900-luvun alusta alkaen liikunta ja urheilu, erityisesti talviurheilu Titliksen pohjoisrinteillä.
Engelbergissä on järjestetty lukuisia maastohiihdon ja mäkihypyn maailmancupin osakilpailuja.
World Series of Poker 1979
World Series of Poker 1979 oli historiansa kymmenes. Kauden aikana järjestettiin 12 turnausta, mestaruusturnaus mukaan lukien. Mestaruusturnauksen voitti Hal Fowler jolle voitto oli ensimmäinen. Fowler oli samalla WSOP:n historian ensimmäinen, joka ei ollut mestaruusturnausta voittaessaan lajin ammattilainen.
Daniel Kipchirchir Komen
Daniel Kipchirchir Komen (s. 27. marraskuuta 1984) on kalenjin-heimoon kuuluva kenialainen maileri.
Helsingin MM-kisoissa 2005 Komen oli yksi 1 500 metrin juoksun suosikeista, mutta hän putosi yllättäen jo alkuerissä. Moskovan MM-hallikisoissa 2006 hän oli hopealla. Vuonna 2007 Komen putosi Osakan MM-kisoissa välierissä mutta voitti juoksun IAAF:n yleisurheilufinaalissa. Valencian MM-hallikisoissa 2008 hän saavutti hopeaa. Daegun MM-kisoissa 2011 hän karsiutui välierissä.
Komenin 1 500 metrin ennätys ulkoradoilla on 3.29,02, jonka hän juoksi Roomassa 14. heinäkuuta 2006.
Daniel Kipchirchir Komenia ei pidä sekoittaa yleisesti nimellä Daniel Komen tunnettavaan Daniel Kipngetich Komeniin, joka myös on kalenjin-heimoon kuuluva kenialainen huippujuoksija.
Emporia (Kansas)
Emporia on kaupunki Kansasin osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli vuoden väestönlaskennassa 24 916. Emporia on Lyonin piirkunnan hallintokeskus. Kaupungissa sijaitsee julkinen Emporia State University -yliopisto.
Heinz Guderian
Heinz Wilhelm Guderian (17. kesäkuuta 1888 – 14. toukokuuta 1954) oli Saksan arvostetuimpia ja kuuluisimpia panssarikenraaleja ja eräs salamasodankäynnin taktiikan luojista. Hän toimi keskeisenä tekijänä saksalaisten panssarivaunujen kehityksessä maailmansotien välillä ja kehitti panssarisodankäynnin perusajatuksia innoittajanaan erityisesti J. F. C. Fuller. Guderianista tuli maailmankuulu hyökättyään kesällä 1940 ennenkokemattomalla nopeudella Sedaniin ja Maas-joen yli, sitä seuranneesta rynnistyksestä Englannin kanaalille liittoutuneiden armeijoiden halkaisemiseksi, sekä tämän jälkeisestä syöksystään Ranskan läpi Sveitsin rajalle. Luonteeltaan hän oli kärsimätön, äkkipikainen ja suorapuheinen, mikä aiheutti riitoja kollegoiden ja esimiesten kanssa. Toisaalta Guderian olikin yksi niistä harvoista henkilöistä Adolf Hitlerin ympärillä jotka Johtajan kanssa eri mieltä ollessaan uskaltautuivat myös sanomaan sen. On merkillepantavaa, että vaikka Heinz Guderian oli toisen maailmansodan jälkeen kiinniotettuna, häntä ei tuomittu sotarikoksista.
Varhaiset vaiheet
Heinz Guderian syntyi vanhassa länsipreussilaisessa Kulmin kaupungissa, joka sijaitsee nykyisessä Puolassa. Hänen isänsä oli preussilainen kenraali Friedrich Guderian, mutta hänen lähisukuunsa ei kuulunut muita ammattisotilaita. Heinzin sukuhistoriastaan löytyy lähinnä lainoppineita ja maanomistajia. Hänen äitinsä oli Clara Kirchhoff ja hänellä oli myös kaksi vuotta nuorempi veli Fritz. Isänsä toivomuksesta pojat valitsivat sotilasuran ja vuosina 1901–1907 Heinz opiskeli eri sotilasoppilaitoksissa. 1901 hän aloitti pikkuveljensä kanssa opinnot Karlsruhen kadettikoulussa, josta siirtyi Gross-Lichterfelden ylempään kadettikouluun 1903. Vuonna 1907 Heinz suoritti ylioppilastutkintoa vastaavan reifeprufung-tutkinnon. Vuonna 1907 hän liittyi asevoimiin kadetti-vänrikkinä palvellen isänsä alaisuudessa 10. Hannoverilaisessa jääkäripataljoonassa. Samana vuonna hän osallistui Metzin sotilaskorkeakoulun upseerikurssille, jonka päätteeksi hänet ylennettiin tammikuussa 1908 aliluutnantiksi ja jonka perusteella hänelle annettiin upseerinvirka.
Ensimmäisessä maailmansodassa Heinz Guderian palveli viestiupseerina ja myöhemmin yleisesikuntaupseerina. Sodan jälkeen Guderian palveli rajajoukoissa Sleesiassa ja Baltiassa.
Sotien välinen aika
Vuonna 1935 Saksa irtaantui yksipuolisesti Versailles’n rauhansopimuksen asevoimiin liittyneistä rajoitteista. Lokakuun 1. päivä Saksaan perustettiin sen kolme ensimmäistä panssaridivisioonaa. Näistä yhden komento – 2. PsD – annettiin tuolloiselle eversti Heinz Guderianille. Kahta muuta divisioonaa komensivat kenraaliluutnantit.
Talvella 1936–1937 Guderian kirjoitti esimiehensä kenraali Lutzin opastuksella kuuluisan teoksensa ''Achtung! Panzer!''. Kirjassa käytiin läpi panssarivaunujen historiaa ja käyttötaktiikkaa, sekä hahmoteltiin millaiseksi Saksan panssarivoimat tulisi rakentaa. Teos oli aikanaan sangen suosittu ja kirjoittaja hankki siitä saamillaan tuloilla ensimmäisen autonsa. Autoa hän käytti panssarivaunujen liikkuvuuteen liittyneissä kokeiluissaan.
Vuosi 1938
Vuosi 1938 oli niin Guderianin elämässä kuin myös Saksalle ja Euroopalle vaiheikas. Alkuvuodesta Guderian ylennettiin kenraaliluutnantin arvoon. Vain päiviä myöhemmin hän sai komentoonsa XVI Armeijakunnan, Saksan ensimmäisen panssariarmeijakunnan. Tämä tapahtui 4. helmikuuta, samana päivänä, jolloin asevoimien ylijohdossa kenraalit von Blomberg ja von Fritsch laitettiin natsien juonittelun avulla viralta. Esikuntapäällikökseen Guderian sai kenraali Friedrich Pauluksen, kuuluisan 6. armeijan komentajan. Hän muisteli kuulleensa uudesta tehtävästään Berliinin kadulla ja lukeneensa vanhempien virkaveljiensä irtisanomisesta heti hankkimastaan sanomalehdestä. Niin kutsutun Blomberg–Fritsch-kriisin yhteydessä pois potkittujen upseerien joukkoon kuului myös Guderianin entinen esimies, ystävä ja yhteistyökumppani panssariaselajin kehittämisessä, moottoroitujen joukkojen tarkastaja kenraali Oswald Lutz.
Maaliskuussa Guderian kutsuttiin Armeijan yleisesikunnan komentajan kenraali Ludwig Beckin puheille, jolloin tämä ilmoitti hänelle niin kutsutusta anschlussista eli Hitlerin päätöksestä liittää Itävalta Saksaan. Guderianin tuli ottaa henkilökohtaiseen komentoonsa jälleen 2. PsD marssille Itävaltaan. Tämän lisäksi hänen komentoonsa tuli SS-divisioona Leibstandarte Adolf Hitler. Itävaltaan lähetetyt joukot olivat sotamarsalkka Fedor von Bockin alaisuudessa. Guderianin johtamien divisioonien siirtyminen alkoi 12. maaliskuuta Passausta, jo kolmannen päivän aamuna siitä kun hän oli saanut tiedon ja marssikäskyn.
Päätepiste oli Wien, jonne saavuttiin sakeassa lumipyryssä pikkutunneilla 13. maaliskuuta. Koska kyseessä ei ollut sotatoimi, Guderian sai pyydettyään Hitlerin henkilökohtaisen luvan koristella panssarimarssiin osallistuneet koneet lippusin ja kukkasin. Anschlussia on kutsuttu joissain tilanteissa tästä syystä myös leikillisesti kukkaissodaksi – nimitys on atsteekkien perua. Kenraalin muistelmien mukaan saksalaiset otettiin Itävallassa vastaan sankoin iloitsevin väkijoukoin. Hänen mielestään panssarien koristeleminen olikin onnistunut ratkaisu. Näin Guderianin itsensä esittämä näkemys tapahtumista eroaa merkittävästi siitä, mitä Winston Churchill kirjoitti sodan jälkeen. Tämän mukaan itävaltalaiset eivät olleet lainkaan innostuneita saksalaisten saapumisesta, ja että marssi oli täynnä panssarivaunuihin liittyneitä teknisiä ongelmia, vaikka sää oli mitä parhain. Teknilliset ongelmat Guderian myönsi itsekin kirjoittaen sodan jälkeen: ”Saksan panssarijoukot saivat Itävallan miehittämisestä tärkeitä kokemuksia.”
XVI Armeijakunta osallistui Tšekkoslovakian sudeettialueiden miehitykseen lokakuun alussa 1. PsD, sekä 13. ja 20. moottoroidulla jalkaväkidivisioonalla. Myös täällä saksalaiset otettiin vastaan riemuiten; ihmiset olivat pukeutuneet parhaimpiinsa, itkivät ja heittelivät kukkasia panssarivaunujen kansille. Mutta jo tätä ennen kesällä Heinz Guderian oli ollut ehdolla kenraali Beckin seuraajaksi yleisesikuntaan. Yleisesikunnan päällikkö vastusti Hitlerin lisäksi Saksan laajentumispolitiikkaa ja erosi tehtävästääni. Tehtävään valittiin kenraali Franz Halder. Guderianin uralle oli haitaksi, ettei hän ollut valmistunut sota-akatemiasta yleisesikuntaupseeriksi. Hän oli tullut kyllä hyväksytyksi oppilaitokseen, mutta ensimmäinen maailmansota keskeytti opinnot. Tähän tehtävään Guderian nousi kuitenkin lopulta kuusi vuotta myöhemmin. Mielenkiintoinen kuriositeetti on, että Guderian ohittaa oman ehdokkuutensa sodanjälkeisissä muistelmissaan. Halderista Guderian totesi tämän olleen vanhakantainen jalkaväkimies, jonka alaisuudessa panssarijoukot joutuivat vastatuuleen.
On laajalti tiedossa, että Guderian toimi myöhemmin sodan aikana ensin panssarijoukkojen tarkastajana, minkä jälkeen hänet nimitettiin armeijan yleisesikunnan päälliköksi. On heikommin tunnettua, että hän oli ehdolla yleisesikunnan päälliköksi jo vuonna 1938 ja toimi eräänlaisena panssarijoukkojen tarkastajana vielä saman vuoden lopulla. Sudeettialueiden miehityksen jälkeen maavoimien komentaja kenraali Walther von Brauchitsch tarjosi Guderianille varta vasten suunniteltua virkaa moottoroitujen joukkojen ja ratsuväen komentajana. Toimenkuva oli eräänlainen ylitarkastajan virka, jolla ei Guderianin oman kertoman mukaan olisi ollut minkäänlaista oikeaa valtaa. Hän kutsuikin tehtävää ”nukkeviraksi”. Auktoriteetin puutteen lisäksi Guderian näki tehtävässä myös toisen miinuspuolen. Liikekannallepanon sattuessa viranhaltija olisi reservin jalkaväkiarmeijakunnan komentaja. Aluksi Guderian kieltäytyi ottamasta virkaa vastaan, mutta lopulta Hitler itse sai puhuttua Guderianin ympäri lupaamalla hänelle täyden tukensa aselajin kehittämisessä.
Ottaessaan tehtävän vastaan Guderianista tehtiin lopulta myös aselaji- eli panssarikenraali. Tässä tehtävässä panssariaselajin kehittämiseksi Guderian toimi miltei vuoden. Sen keskeyttivät sotavalmistelut Puolaa vastaan. Elokuun 22. päivä 1939 von Brauchitsch määräsi hänet ottamaan komentoonsa XIX Armeijakunnan ja Puolan sotaretken valmistelut alkoivat.
Toisessa maailmansodassa
thumb|250px|Guderian (keskellä) 23. syyskuusta 1939 [[Brest (Valko-Venäjä)|Brestissä puna-armeijan ja Wehrmachtin yhteisessä paraatissa juhlistamassa Puolan miehitystä]]
Puola
Syyskuussa 1939 Guderian toimi XIX armeijakunnan (3.PsD ja 2 moottoroitua jalkaväkidivisioonaa) komentajana hyökkäyksessä Puolaan. Ansioistaan Puolassa Guderianille myönnettiin 27. lokakuuta arvostettu rautaristin ritariristi. Hän itse kertoi sodan jälkeen kokeneensa sen olleen kunnianosoitus pitkäjännitteisestä työstä panssariaselajin rakentamiseksi siihen pisteeseen, millaiseksi se Puolan sotaretkellä osoittautui.
Ranska
Neuvonpidossa johtajan päämajassa juuri ennen hyökkäystä kenraali selitti ajavansa Luxemburgin ja Belgian läpi kolmessa marssirivistössä – yksi kullekin panssaridivisioonalle – ja saapuvansa neljäntenä päivänä Maas-joelle. Viidentenä Guderian esitti ylittävänsä joen. Hitlerin lisäksi kukaan muu paikalla olleista ei ymmärtänyt tiedustella, mitä Guderian aikoisi ylityksen onnistuttua tehdä. Guderian vastasi, että ylemmän johdon ohjeista riippuen pitäisi hyökkäystä jatkaa joko kohti Pariisia tai Amiensia, mutta hän itse suosittelisi hyökkäämistä Amiensin kautta Englannin kanaalille. Paikalla ollut 16. armeijan komentaja kenraali Busch äyskähti, ettei tämä uskonut Guderianilla olevan mahdollisuuksia ylittää jokea lainkaan. Tähän panssarikenraali kertoo vastanneensa, ettei Buschin tarvitse murehtia tätä, sillä operaatio ei kuitenkaan missään tapauksessa jäisi Buschin joukkojen huoleksi.
Guderian oli kuitenkin aliarvioinut nopeuden – mikä ei sinällään ole ihme, olihan aselaji ja sen keskitetty käyttö syviin operaatioihin ennen kokematonta sodankäyntiä. Kenraalin joukot aloittivat taistelun sillanpään luomiseksi Maas-joen länsipuolelle jo 13. toukokuuta, ja Guderian kertookin lähettäneensä henkilökohtaisen ilmoituksen onnistumisesta jo 13. päivänä kenraali Buschille. Ylimeno oli toteutettu kokonaisuudessaan 15. päivä. Kyseisinä päivinä käytiin ratkaiseva Sedanin taistelu, jossa saksalaiset löivät joelle puolustukseen asettuneet ranskalaisjoukot. Guderian sai ennen kuulumattoman ripeyden vuoksi lisänimen ”Schneller Heinz” (”Nopea Heinz”). Hän kertoo muistelmissaan, että risteillessään taistelun jälkeen rintamajoukkojen luona yhtymästä toiseen häntä tervehdittiin saavutetusta voitosta silminnähden riemastuneiden sotilaiden toimesta tällä lempinimellä. Toisaalta nopean hyökkäyksen aiheuttamat johtamiseen liittyvät ongelmat alkoivat nyt tulla esiin.
15. toukokuuta Guderian sai ilmoituksen Panssariryhmä von Kleistiltä, jonka alaisuuteen Guderianin XIX armeijakunta kuului, ettei hän saa enää laajentaa sillanpäätä Maasin länsipuolella. Seuraavana päivänä hän ymmärsi kuitenkin saaneensa jälleen liikkumisvapauden ja aloitti hyökkäämisen uudelleen. Asiassa oli kuitenkin väärinkäsitys. Guderian paljastaa kirjassaan, että hänen vielä tuolloin panssarien nopeaa etenemistä epäilevä esimiehensä, panssariryhmän komentaja kenraali von Kleist vaati tapaamista toukokuun 17. päivänä ja suoralta kädeltä haukkui Guderianin tämän panssarijoukkojen liian nopean etenemisen johdosta: se oli käskyn rikkomista. Guderian ei ryhtynyt perustelemaan ratkaisujaan vaan vaati oikopäätä eroa tehtävästään, pyyntö johon von Kleist myös saman tien suostui. Kun molempien esimies, Armeijaryhmä A:n komentaja kenraalisotamarsalkka Gerd von Runstedt kuuli tästä muutamaa tuntia myöhemmin, hän perui eroamisen ja lähetti kenraalieversti Listin sovittelemaan miesten välistä erimielisyyttä. Guderian sai nyt armeijaryhmän luvan jatkaa etenemistä ”väkivaltaisen tiedustelun” muodossa, kunhan armeijakunnan esikunta jäisi paikoilleen. Guderian kertoo muistelmissaan lähteneensä panssarien mukaan ja hoitaneensa yhteydenpidon esikuntaansa kaapelin kautta, jotteivät hänen omat esimiehensä voisi tarkkailla radioliikennettä.
Guderianin johtaman armeijakunnan panssaridivisioonat saavuttivat ensimmäisinä Englannin kanaalin rannikon; vain kymmenen päivää hyökkäyksen alkamisen jälkeen eli 20. toukokuuta. Liittyen nopean etenemisen aiheuttamiin johtamishaasteisiin, Guderianilla ei ollut tuolloin vielä uusia toimintaohjeita. Seuranneena päivänä Guderian määrättiin hyökkäämään pohjoiseen päämääränä Kanaalin satamakaupunkien Boulogne, Calais ja Dunkerque valtaaminen. Hyökkääminen kanaalin rannalle oli jakanut liittoutuneet kahtia. Pohjoiseen oli näin motitettu British Expeditionary Force, eli brittien siirtoarmeija. Guderian osoitti 1. PsD valtaamaan Calaisin 2. PsD ottamaan haltuunsa Boulognen ja 10. PsD hyökkäämään Dunkerqueen. Siirtoarmeijan kukistaminen ei kuitenkaan onnistunut. Ensimmäinen kohtalokas viivytys tapahtui siinä, että Guderianin vastustelusta huolimatta Panssariryhmä Kleist varasi 10. PsD:n reservikseen 22. päivä toukokuuta – samana päivänä kuin uudet ohjeet etenemisestä pohjoisen suuntaan piti laittaa toteen. 10. PsD oli armeijakunnan käytössä jälleen seuraavana päivänä, mutta aikataulusta oltiin jo jääty jälkeen. Guderian oli myös ehtinyt muuttaa suunnitelmaa hyökäten nyt 1. PsD:n voimin kohti Dunkerqueta.
Calaisin kukistuttua Guderian tapasi lähimmän esimiehensä von Kleistin ensimmäistä kertaa heidän yhteenottonsa jälkeen. Nyt von Kleist kiitteli panssarikenraalin aikaansaannoksia. Samana päivänä ylijohto myös uusi määräyksensä jättää Dunkerque rauhaan. Guderian muisteli sodan jälkeen heidän pysähtyneen näköetäisyydelle Dunkerquesta ja havainneen armadan eri kokoisia aluksia evakuoimassa brittejä. Iltapäivästä annettiin jälleen lupa hyökätä, mutta Guderian kertoo olleen jo liian myöhäistä edetä riittävän pitkälle tarpeeksi nopeasti. Dunkerquen valtaaminen jäi Guderianilta kuitenkin tekemättä. 29. päivä XIX armeijakunta vapautettiin ja sen tilalle hyökkäämään tuli XIV armeijakunta. Guderian sai Hitleriltä myöhemmin selitykseksi käskylle pysähtyä sen, että Flanderin alue lukuisine ojineen ja kanaaleineen olisi ollut panssarivaunuille hankalaa maastoa. ”Selitys oli heikko”, Guderian kirjoitti sodan jälkeen.
Syntymäpäivänään kesäkuun 17. Guderian saapui Ranskan Sveitsin vastaiselle rajalle. Hän lähetti asevoimien pääesikunnalle OKW:lle ilmoituksen saapumisestaan Pontarlieriin. Pääesikunnassa ei uskottu ”Nopean Heinzin” voineen olla niin nopea ja Hitler oletti viestiä virheelliseksi. Heinäkuun 19. päivä Hitlerin ilmoitti Guderianin ylentämisestä kenraalieverstiksi.
Neuvostoliitto
Operaatio Barbarossassa eli Saksan hyökkäyksessä Neuvostoliittoon 22. kesäkuuta Guderian johti kenraalisotamarsalkka Fedor von Bockin Keskustan Armeijaryhmän alaisuudessa 2. panssariryhmää. Operaation alussa tähän kuuluivat XXIV Panssariarmeijakunta, XLVI Panssariarmeijakunta ja XLVII Panssariarmeijakunta, sekä erillisiä yhtymiä ja joukkoja, kuten ilmatorjuntarykmentti Herman Göring, tykistöä, viestijoukkoja ja ilmavoimia.
Panssariryhmän lyhyen tähtäimen tehtävä oli vallata Brest-Litovsk ja pitkän tähtäimen tavoite edetä Minskin kautta Smolenskiin. Kenraalikunta oli omaksunut itsenäisten ja keskitettyjen panssarijoukkojen käyttämisen nopeisiin ja syviin iskuihin, mutta Guderianin pettymykseksi taistelujärjestys ei ollut vielä selvä muille kuin panssarikenraaleille. Ylin johto halusi käyttää jalkaväkeä läpimurtoon panssarien säästämiseksi. Panssarimiehet olivat sen sijaan Ranskassa oppineet, että mikäli panssarit eivät murtaudu läpi, ne jäävät jumiin loppumattomien kuormastojen taakse. Guderian laittoikin panssarit kärkeen ja jätti Brest-Litovskin vanhan linnoituksen valtaamisen jalkaväelle, jota hän lainasi perässä tulleelta sotamarsalkka Gunther von Klugen johtamalta 4. Armeijalta. Guderian pahoitteli, ettei von Klugen kanssa ollut helppo työskennellä, mutta toisaalta aikalaistodistukset moittivat myös hänen omia sosiaalisia taitojaan. Operaation kuluessa miesten välit joka tapauksessa tulehtuivat pahemman kerran.
Guderian kallistui ylittämään joen, koska jalkaväen odottaminen olisi sotinut hänen panssarisodankäynnin periaatteitaan vastaan. Viholliselle ei saanut antaa aikaa järjestäytyä uudelleen. Guderian kuvaili sodanjälkeisissä muistelmissaan hänen ja von Klugen välistä yhteenottoa ”eläväksi”. Lopulta esimies myöntyi Guderianin perusteluille, mutta huudahti: ”Sinun sotatoimesi ovat aina hiuskarvan varassa!” Joen ylitys onnistui ja heinäkuun 16. Guderianin 29. moottoroitu jalkaväkidivisioona valtasi Smolenskin. Seuranneena päivänä hän ja panssarikenraali Hoth saivat tammenlehvät ritariristeihinsä. Guderian oli armeijan 5. ja asevoimien 24. sotilas vastaanottamaan tunnustuksen. Smolenskin valtaamisen jälkeen tilanne tukaloitui. Paljon vihollisia oli edelleen saarrostettuina selustassa ja jalkaväki seurasi hitaasti. Marsalkka Semjon Timošenko teki myös hyökkäyksiä Guderianin eteläiseen sivustaan, mikä sitoi panssaridivisioonia taisteluun.
Smolenskin jälkeen Desna-joella odotettiin useita viikkoja. Tarvittiin huoltoa ja täydennyksiä tappioiden paikkaamiseksi. Toisaalta viivytysten syynä oli myös Saksan korkeimman sodanjohdon erimielisyydet sotatoimien tavoitteista. Kenraali Blumentritt kertoi sodan jälkeen sotahistorioitsija Basil Liddell Hartille Guderianin halunneen ajaa uhkarohkeasti suoraan Moskovaan ja uskoneen Moskovan valtauksen onnistuvan jos sinne jatkettaisiin päättäväisesti ja viipymättä. Kenraalisotamarsalkka Bock tuki Guderianin ajatusta haluten itsekin suunnata Neuvostoliiton pääkaupunkiin. Johtaja itse sen sijaan asetti painopisteeksi Ukrainan ja Leningradin. Guderianin panssarit liikkuivat pohjoisesta etelään ja Guderianin entinen esimies von Kleist hyökkäsi etelästä pohjoiseen saartamaan Kievissä von Rundstedtin joukkoja vastaan puolustautuvia vihollisia. Klassinen kaksipuolinen saarrostus oli niin menestyksekäs, että Neuvostoliitto menetti yhdellä kertaa 600 000 sotilasta. Toisaalta Guderianin matka Smolenskista etelään oli ollut pitkä ja kuluttava, ja syksy oli jo ehtinyt saapua.
Hallinnolliset ja esikuntatehtävät sodan loppupuolella
Guderian kuitenkin kutsuttiin uudelleen palvelukseen; 1. maaliskuuta 1943 alkaen hän toimi panssarijoukkojen tarkastajana ja sai komentajan tehtäviä samana vuonna. Tällöin hän vaikutti panssarien kehittelyyn ja valmistukseen sekä panssarijoukkojen organisointiin.
21. heinäkuuta 1944 hänet nimitettiin maavoimien esikuntapäälliköksi Kurt Zeitzlerin seuraajana. Tämä tehtävä jatkui 28. maaliskuuta 1945 asti, kunnes Hitler määräsi hänet sairauslomalle erimielisyyksien takia. Guderian oli yrittänyt saada muodostetuksi Saksan ympärille puolustusrengasta, mutta Hitlerin mielestä se oli tuomittavaa vetäytymistä.
Sodan jälkeen
Guderian antautui yhdysvaltalaisille joukoille toukokuussa 1945 ja lähetettiin Nürnbergiin oikeudenkäyntiä varten, mutta kolme vuotta myöhemmin hänet vapautettiin ja seuraavina vuosina hän julkaisi lähinnä muistelmiaan ja muita artikkeleita. On huomattavaa, että ”salamasodan isää” ja Saksan panssariaseen luojaa ja kouluttajaa, sekä länsi- että itärintamalla, ei lopulta syytetty yhdestäkään sotarikoksesta.
Sodanjälkeisissä muistelmissaan Guderian kertoo lähettäneensä armeijaryhmän esikunnasta eteenpäin hänelle välitetyn käskyn, jonka mukaan itärintamalla siviilejä kohtaan vääryyksiin syyllistyneitä sotilaita ei saisi tuomita sotaväen rikoslain mukaan, vaan esimies saisi harkintansa mukaan rangaista tai jättää rankaisematta sotilaita. Vihaisena hän kuitenkin ilmoitti takaisin, ettei itse toteuta tämän luonteisia käskyjä, koska saksalaissotilaiden muuten erinomainen kurinalaisuus alkaisi murentua. Itärintaman komentajille yleensä kohtalokasta komissaarikäskyä, jonka mukaan komissaarit tuli kiinniottamisen jälkeen ampua ilman oikeudenkäyntiä, Guderian itse kieltää muistelmissaan edes nähneensä. Ei siksi, ettei sellaista olisi ollut, vaan hän epäili armeijaryhmässä arvatun jo etukäteen, miten hän sellaiseen käskyyn tulisi suhtautumaan, jos sellainen hänelle välitettäisiin.
Heinz Guderian kuoli 14. toukokuuta 1954 Schwangaussa, Saksan liittotasavallassa.
Vaikutteet ja merkitys panssariaselajin kehitystyössä
thumb|Tigerfibel-manuaalin kansi Panssarivaunujen käyttöä pohdittiin maailmansotien välillä runsaasti eri maissa. Heinz Guderian ei ollut ajatuksineen yksin, eikä kehittänyt teorioitaan ilman ulkopuolisia vaikutteita. Hän ei myöskään ollut kotimaassaan Saksassa ainoa, joka vaikutti panssarivaunujen ja aselajin kehittymiseen, vaikka hänestä tulikin sodanjälkeisessä historiankirjoituksessa kuuluisin näistä ihmisistä. On kuitenkin varsin mahdollista, että hän oli näistä merkittävin yksittäinen henkilö. Tätä korostaa se, että Guderian oli ensimmäinen sotilas joka otti vallankumoukselliset teoriat panssariaselajista käyttöön sotatilanteessa ja saavutti niillä aikalaisia ällistyttäneitä tuloksia. Sodankäynnin teorioita pääsevät käytännössä toteuttamaan hyvin harvoin niiden kehittäjät. Kuitenkin Guderian oli yksi heistä.
Idässä syvien panssarivaunuilla toteutettavien iskujen puolesta puhui sotateoreetikko, Neuvostoliiton marsalkka Mihail Tuhatševski, ennen kuin joutui Stalinin puhdistusten uhriksi. Ranskassa panssarikenraali Charles de Gaulle kirjoitti panssarivaunujen käytöstä ja Isossa-Britanniassa panssarivaunujen käyttämisestä liikkuvissa sotatoimista kirjoittivat ainakin J.F.C. Fuller ja Basil Liddell Hart. Sodanjälkeisten muistelmiensa englanninkielisessä laitoksessa Guderian erikseen painottaa myös Liddell Hartin kirjoitusten vaikutusta ajatuksiinsa, lausuen olevansa tälle ”velkaa”. On kuitenkin huomionarvoista, että samainen Liddell Hart myös toimi muistelmateoksen ensimmäisen englanninkielisen laitoksen toimittajana, ja myöhempi historiantutkimus onkin haastanut kiitoksen perusteet. Esimerkiksi tuoreemman laitoksen toimittaja huomauttaa esipuheessaan Liddell Hartin erikseen pyytäneen tulla mainituksi. Näin hänellä on ollut huomattavampi vaikutus siihen, että hänet mainittiin teoksessa sodan jälkeen, kuin panssarikenraalin alkuperäisten teorioiden kehittymiseen ennen sotaa. On kuitenkin yleisesti hyväksytty tulkinta, että juuri britit myötävaikuttivat suuresti Guderianin ajatuksiin.
Vuonna 1922 Guderian kiinnostui palavasti panssariaseesta, jonka jälkeen hän pyrki saamaan käsiinsä kaiken saatavilla olevan informaation. Kiinnostus oli niin voimakasta, että hän hankki materiaalia omalla kustannuksellaan jakaakseen sitä muille ja tarpeen vaatiessa jopa kustansi itse materiaalin kääntämisen. Myöhemmin, muodostettuaan ensin käsityksen kuinka panssarivaunuja tuli käyttää kootusti syvän iskun tekemiseen, Guderian koulutti komennossaan olleita joukkoja uupumatta panssarivoimille parhaaksi näkemäänsä taistelutapaan jo ennen kuin Saksalla oli minkäänlaista virallista koulutusmallia aselajiin. Hän ymmärsi myös, että syvissä operaatioissa panssareita voitiin johtaa vain edestä. Tämän lisäksi Guderianilla oli voimakas näkemys, että panssarivoimat tuli organisoida omaksi aselajikseen. Hänen mukaansa itsenäinen ja keskitetty käyttötapa edellytti tällaista, ja hän toi mielipiteensä julki lukuisissa artikkeleissa sotilasalan lehdissä aiempina vuosina, sekä lopulta menestyskirjassaan ''Achtung! Panzer!''.
Saksassa aselajin kehittämiseen myötävaikutti Guderianin ohella myös muita henkilöitä. Varsinkin myöhempi historiantutkimus on antanut aiempaa enemmän painoarvoa Reichswehrin alkuperäiselle komentajalle Hans von Seecktille￼￼, joka kehitti Weimarin tasavallan armeijaa ammattimaisempaan suuntaan ja antoi painoarvoa polttomoottorien käyttämiselle sodankäynnissä. Toiseen maailmansotaan Seeckt ei kuitenkaan ehtinyt, vaan hän kuoli ennen sotaa. Toinen merkittävän panoksen Saksan moottoroituun sodankäyntiin antanut kenraali oli Oswald Lutz, Weimarin moottoroitujen joukkojen tarkastaja, jonka esikuntapäällikkönä Guderian sotien välissä toimi. Guderian totesi sodanjälkeisessä omaelämäkerrassaan Sotilaan muistelmat Lutzin tukeneen hänen pyrkimyksiään täysin, myötävaikuttaneen ''Achtung! Panzer!'' -teoksen toteuttamiseen ja kannattaneen muutenkin polttomoottoreihin perustuvien sotakoneiden laajaa käyttöönottoa. Lutzin sotilasuran kohtaloksi koitui Blomberg–Fritsch-kriisi. Kolmas mainitsemisen arvoinen panssariupseeri on kenraali Ritter von Thoma, joka ensimmäisenä pääsi käyttämään saksalaista panssariasetta sotatoimissa. Von Thoma johti Espanjan sisällissotaan lähetettyjä saksalaisia maavoimia vuodesta 1936 alkaen ja koulutti espanjalaisia nationalisteja panssarivaunujen käyttöön. Von Thoma raportoi panssarisodan kokemuksista palattuaan Saksaan vuonna 1939 ja palveli Puolan sotaretkellä jo samana vuonna. Hän myös palveli Guderianin alaisuudessa Neuvostoliitossa vuonna 1941, mutta jäi sotavangiksi Pohjois-Afrikassa 1942.
Kenraali Lutzin alaisuudessa Guderian pääsi aitiopaikalle vaikuttamaan panssariaseen kehittymiseen – panssariaseen, jonka Versaillesin rauhansopimus oli saksalaisilta kieltänyt. Juuri Lutzin toimiston tehtävänä oli Saksan panssariaseen salainen kehittäminen. On merkillepantavaa, että jopa laajoja sotaharjoituksia toteutettiin, vaikkei valtiolla ollut vielä edes muodollisia panssarivoimia, saati yhden yhtä panssarivaunua taistelu- tai edes koulutuskäyttöön. Vaunuja simuloitiin koulutuksissa ja sotaharjoituksissa autoilla. Osa harjoituksista oli näytösluonteisia tarkoituksena voittaa laajempi hyväksyntä kenraalikunnassa – tavoite joka toteutui vain osittain ennen sotaa. Guderianin henkilökohtainen panos aselajin kehittymisessä painottuikin siis taktiikkaan, johtamiseen, organisointiin, sekä joukkojen kouluttamiseen. Hänen merkittävin tekninen saavutuksensa ennen sotia oli, että hän sai panssarivaunuihin radiot. Tämän lisäksi hän halusi vaunuihin viiden hengen miehistön muiden maiden neljän hengen miehistön sijasta. Näillä kahdella ominaisuudella oli kriittinen vaikutus panssarien tehokkaaseen käyttöön.
Syystalvesta 1938 elokuun puoleen väliin 1939 Guderian toimi niin kutsutussa moottoroitujen joukkojen ja ratsuväen komentajan virassa, jonka Hitler oli Guderianille varta vasten räätälöinyt. Aluksi hän suhtautui virkaan epäilevästi ja selitti Hitlerille, ettei vallinneessa asevoimien organisaatiossa uudella ylitarkastajalla ollut käsky- eikä arvovaltaa panssarivoimiin vanhakantaisesti ja skeptisesti suhtautuvaan ylempään kenraalikuntaan. Otettuaan viran lopulta vastaan Guderianin toimisto uurasti vajaan vuoden ajan panssariaselajin kehittämiseksi esimerkiksi valmistelemalla koulutusmateriaalia, josta oli huutava pula. Guderianin muistelmien mukaan materiaali törmäsi kuitenkin aivan liian usein asevoimien muotoseikkoihin liittyviin vaatimuksiin sen sijaan, että olisi huomioitu tarve- ja käyttäjävaatimukset. Tässä on huomionarvoista, että epämuodollisuutensa ja sarjakuvamaisuutensa takia kuuluisaksi tullut Tigerfibel-manuaali Tiger-vaunujen miehistöille oli sittemmin sodan aikana panssarijoukkojen tarkastajana toimineen Guderianin hyväksymää materiaalia.
POP-pankki
POP-pankki (ent. Paikallisosuuspankki) -ryhmään kuuluu 18 paikallista osuuspankkia, POP-pankkia, POP Pankkikeskus osk, keskusluottolaitos Bonum Pankki Oyj ja kiinnitysluottopankki POP Asuntoluottopankki Oyj. POP Pankki -ryhmään kuuluu myös POP Pankkien ja POP Pankkikeskuksen omistama POP Holding Oy, joka omistaa 30 prosenttia Suomen Vahinkovakuutus Oy:stä. Suomen Vahinkovakuutus Oy käyttää aputoiminimeä POP Vakuutus ja se kuuluu LähiTapiola -ryhmään.
Heinz Guderian
Poliittiset näkemykset
Kuten suuri osa sotienvälisen Saksan eli Weimarin tasavallan asevoimien Reichwehrin upseeristoa, myös Heinz Guderian suhtautui Hitleriin myönteisesti. Upseeriston läpäissyt asenne johtui siitä, että Hitler paransi sotilaiden olosuhteita jälleenvarustelemalla ja laajentamalla armeijaa. Kaikkien ammattisotilaiden joukosta Guderianin asenne Hitlerin valtaannousulle lienee ollut tavanomaistakin innostuneempi. Guderianin elämäkertakirjailija Kenneth Macksey selittää Hitlerin olleen uuden aselajin, panssarivoimien, innokas tukija. Guderian tarvitsi Hitlerin vaikutusvaltaa omien pyrkimystensä edistämiseen panssariaselajin kehittämiseksi. Aselajina panssareihin suhtauduttiin keisarillisen Saksan peruja olleen ylemmän upseeriston parissa erittäin nihkeästi. Guderiania häiritsi eritoten se, että panssareita vaadittiin yleisesti käytettäväksi ensimmäisen maailmansodan tapaan hajautetusti jalkaväen hyökkäyksen tukemiseen. Guderian joutui kuitenkin nopeasti pettymään Hitleriin. Siitä huolimatta hän ei myöntänyt aktiivista roolia Hitlerin vastaisessa salaliitossa. On spekulointia, tiesikö Guderian Hitleriä vastaan suunnatusta pommiattentaatista. Mackseyn mukaan Guderian oli tuolloin epätyypillisesti koko päivän tavoittamattomissa, epäillen sen olleen tarkoituksellista.
POP-pankki
POP Pankki -ryhmällä on yhteensä reilut 70 pankkikonttoria ja palvelupistettä vuonna 2022. Maantieteellisesti ryhmän toiminta painottuu Länsi- ja Keski-Suomeen. Pohjoisimmat konttorit löytyvät Torniosta ja Rovaniemeltä. POP-pankilla on EPSI Rating -asiakastutkimuksen mukaan Suomen ja Pohjoismaiden tyytyväisimmät asiakkaat.
POP Pankki -ryhmä on suomalainen finanssiryhmä, joka tarjoaa vähittäispankkipalveluja henkilöasiakkaille sekä pienille ja keskisuurille yrityksille. POP Pankki -ryhmän tehtävänä on edistää asiakkaiden taloudellista hyvinvointia, vaurastumista ja paikallista menestystä. Ryhmän visiona on olla henkilökohtaisen ja digitaalisen palvelun yhdistävä, parhaan asiakastyytyväisyyden sekä nopean päätöksenteon pankki, joka on vakavarainen ja kasvaa kannattavasti markkinoita nopeammin.
Heinz Guderian
Poliittiset näkemykset
Blomberg–Fritsch-kriisistä Guderian oli sitä mieltä, että sotaministerin, kenraali von Blombergin erottaminen tehtävistään oli perusteltua tuolloin esitettyjen asianhaarojen mukaan. Sen sijaan esikuntapäällikkö kenraali von Fritschin kohtelua hän ei voinut muun kenraalikunnan lailla hyväksyä. Niin ikään hän kirjoitti muistelmissaan, ettei voinut uskoa kollegastaan, 6. armeijan komentajasta Friedrich Pauluksesta puhuttua pahaa. Guderian kertoi odottavansa, että Paulus saa itse mahdollisuuden puhua omasta puolestaan – hän odotti turhaan.
POP-pankki
POP-pankit ovat osuuskuntamuotoisia pankkeja, joiden omistajia ovat pankkien jäsenasiakkaat.
Heinz Guderian
Poliittiset näkemykset
Sodan jälkeen Guderian muisteli pohtineensa Ranskan antauduttua ankarasti mikä kurssi Saksan tulisi ottaa, jotta sota saataisiin nopeaan päätökseen. Hän kertoo muistelmissaan luonnostelleensa ehdotuksia siitä, mihin suuntaan ulkopolitiikkaa tulisi kehittää ja toimittaneensa välikäsien kautta muistionsa itselleen Hitlerille. Johtaja ei kuitenkaan ollut kiinnostunut Guderianin ehdotuksista. On huomion arvoista, että Guderian kannatti sodan jatkamista Välimeren alueella. Hän olisi miehittänyt Ranskan laivaston Välimeren satamat, valloittanut Maltan laskuvarjojääkärien hyökkäyksellä ja siirtänyt sodan painopisteen Pohjois-Afrikkaan. Guderian kirjoittikin muistelmissaan olleensa pettynyt Saksan onnettomaan Välimeren politiikkaan. Sen sijaan idän sotaretkeä hän ei kannattanut. Saatuaan talvella 1940–1941 esikuntaupseereiltaan tiedot Hitlerin suunnitelmista hyökätä Neuvostoliittoon, Guderian kertoo olleensa ”pettynyt ja pahoinvoiva”. Guderian oli pitänyt kaikkein tärkeimpänä strategisena sekä poliittisena päämäränä sodan saattamista päätöksen Ison-Britannian kanssa. Tästä näkökulmasta on ymmärrettävissä myös se, että Guderian piti Hitlerin määräystä pitäytyä hyökkäämästä toukokuun lopussa 1940 brittien siirtoarmeijaa vastaan pahimman laatuisena strategisena virheenä. ”Mutta minulla ei ollut kontakteja korkeimmassa johdossa eikä edes yleisesikunnassa. Näkemyksiäni niin panssarijoukkojen organisointiin kuin sodan jatkamiseenkaan ei kaivattu” hän kirjoitti sotamuistelmissaan 1952.
POP-pankki
Historiaa
Paikallisosuuspankki-ryhmä syntyi vuonna 1997, kun 44 osuuspankkia erosi Osuuspankkiryhmästä (nyk. OP). Ryhmä toimi nimellä Paikallisosuuspankit vuoteen 2010, jolloin nimeksi vaihdettiin POP Pankki.
Heinz Guderian
Lainauksia
eli
eli (Panssariaseen käytöstä)
POP-pankki
Historiaa
Osuuspankkiryhmä muutti toimintaansa 1990-luvun pankkikriisin jälkeisissä oloissa vuonna 1997. Osuuspankkiryhmästä syntyi tuolloin yhteisvastuullinen yhteenliittymä. Joukko maakuntien osuuspankkeja kuitenkin vastusti muutosta. Näissä "kapinapankeissa" pelättiin, että ne joutuisivat kaupunkipankkien riskinoton maksumiehiksi ja että ne menettäisivät itsenäisyytensä. Ryhmästä eronneet pankit perustivat oman pankkiryhmänsä Paikallisosuuspankit. POP-pankkeja on kutsuttu koivunlehtitunnuksen vuoksi myös koivunlehtipankeiksi.