cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Super Nintendo Entertainment System
SNES CD-ROM
Sega yritti vuonna 1992 saada etulyöntiasemansa markkinoilla takaisin julkaisemalla Sega Mega-CD -lisälaitteen. Myös Nintendo alkoi 1990-luvun alussa kehitellä SNES:lle CD-ROM-asemaa. Sony oli tehnyt Nintendon kanssa sopimuksen äänipiirin tuottamisesta NES:iin vuonna 1988. Samassa sopimuksessa sovittiin, että Sony saa oikeuden kehittää Nintendolle CD-ROM-aseman ja että SNES-pelit tulevat toimimaan Sonyn tulevalla CD-pohjaisella konsolilla. 1991 Nintendo tajusi, että Sonyn kanssa tehty sopimus takasi Sonylle kontrollin kaikkiin julkaistaviin CD-peleihin. Samana vuonna Amerikan Nintendon johtaja teki sopimuksen Philipsin kanssa. Sopimuksen mukaan Nintendon tulevat pelit toimisivat CD-i:llä, ja samalla Philips kehittäisi CD-ROM-aseman SNES:lle. Samalla Philips sai lisenssin Nintendon pelihahmoihin, ja laitteelle ilmestyikin muun muassa Mario- ja The Legend of Zelda -pelejä. Pelejä pidettiin huonolaatuisina eivätkä ihailijat laske niitä kuuluviksi pelisarjoihin.
Vuoden 1991 CES-messuilla Sony julkisti Play Station -konsolinsa, jolla toimisivat SNES-moduulit ja Sonyn omat CD-ROM:it. Nintendo ilmoitti puolestaan tekevänsä yhteistyötä Philipsin kanssa SNES-CD-aseman parissa; Sony raivostui Nintendon puoltenvaihdosta. Osapuolet kuitenkin asettuivat, sillä Sonyllekin kannattavinta oli pitää ystävälliset suhteet yllä. Sonyn äänipiiri oli kuitenkin yhä käytössä SNES:ssä, ja SNES-moduulit tulisivat toimimaan Play Stationilla. Kun Sony ei saanut enää apua Nintendolta CD-ROM:ien saralla, se päätti ryhtyä toimimaan yksin. 1992 Nintendo ilmoitti peruuttavansa sopimuksen Sonyn kanssa, mutta yritykset kuitenkin päättivät myöhemmin tehdä yhteistyötä. Nintendo, Sony ja Philips lähtivät suunnittelemaan yhteistä pelikonsolia nimeltä SNES Nintendo Disk. Yhteistyö ei kuitenkaan kantanut hedelmää, ja lopulta vuonna 1993 Nintendo kertoi lopettaneensa SNES-CD:n kehityksen. Projektin hylkäämisen syiksi voi laskea muun muassa Sega Mega-CD:n kaupallisen tappion sekä sen, että Nintendo ansaitsi pelimoduuleillansa hyvin. Sony kehitti lopulta PlayStationin, mutta konsolin rakenteella ei ollut mitään tekemistä aikaisempien versioiden kanssa.
1990-luvun puoliväli
Vuoteen 1995 mennessä SNES oli jo selvästi jättänyt Mega Driven taakseen; SNES ohitti vuoden 1995 aikana ja vuoden 1996 alussa pelien myyntiluvuissa kaikki muut konsolit. Tätä edesauttoi myös se, että Sega keskittyi lähes yksinomaan markkinoimaan seuraavaa konsoliaan, Sega Saturnia, jättäen Mega Driven taka-alalle. SNES:n myynti Pohjois-Amerikassa kuitenkin laski vuosina 1996 ja 1997 johtuen seuraavan sukupolven konsoleiden tulemisesta; Sonyn ensimmäinen pelikonsoli, PlayStation, alkoi Sonyn massiivisen markkinointikampanjan avulla saada jalansijaa kaikilla mantereilla, ja Nintendo julkaisi tämän kanssa kilpailemaan oman konsolinsa, Nintendo 64:n. SNES:n uudisversio, SNES 2, joka oli vanhaa mallia kevyempi ja muodoltaan pyöreämpi, julkaistiin 99 dollarin hintaan Yhdysvalloissa lokakuussa 1997. Japanissa julkaistiin vastaava laite nimeltään Super Famicom Jr.. Konsolin mukana tuli Super Mario World 2: Yoshi's Island -peli. Antenni- ja laajennusportit puuttuivat tästä versiosta, jota ei koskaan julkaistu Euroopassa.
Huomattavia myöhemmän sukupolven SNES-pelejä ovat mm. ainoastaan Japanissa julkaistut roolipelit Tales of Phantasia ja Star Ocean. Molemmat pelit sisälsivät korkealaatuista grafiikkaa ja jopa ääninäyttelyä, joskin rajoitetusti. Myös Nintendon ja Squaresoftin yhteistyönä valmistunut Super Mario RPG: Legend of the Seven Stars nousi monien suosikiksi, vaikkei myyntiluvuiltaan yltänytkään aikaisempien Mario-pelien tasolle. Nintendo lopetti SNES:n tuotannon Pohjois-Amerikassa vuonna 1999. Japanissa tuotanto jatkui vuoden 2003 syyskuuhun asti.
Monet SNES:n suositut pelit julkaistiin myöhemmin Game Boy Advancelle, jolla on hyvin samankaltaiset ominaisuudet. Virallisesti Nintendon uudeksi lippulaivaksi tullut Nintendo 64 julkaistiin loppuvuodesta 1996.
Tekniset ominaisuudet
SNES:n suunnittelu oli aikaisekseen epätavallista. Siinä oli suhteellisen hidas keskussuoritin, jota tuettiin äänen ja grafiikan prosessointiin suunnitelluilla tehokkailla erikoispiireillä. Tämä oli uutta pelikehittäjille, ja seurauksena kolmannen osapuolen kehittäjien pelit olivatkin aluksi huonolaatuisia. Pelinkehittäjät tottuivat laitteistoon myöhemmin ja pystyivät lopulta hyödyntämään sen potentiaalin. SNES oli ensimmäinen konsoli, jossa sovellettiin äänioppia (mm. kaikuefektejä) pelien ääniefektien luomisessa. Jotkut myöhemmän sukupolven SNES-pelit, kuten Star Ocean ja Super Turrican 2, tukivat myös tuolloin uutta Surround-äänijärjestelmää. Kone tuki taustagrafiikan rotaatiota ja skaalausta laitteistotasolla, jotka yhdistämällä saatiin luotua alkeellinen Mode 7:ksi kutsuttu 3D-efekti. Sitä hyödynnettiin muun muassa F-Zerossa ja Super Mario Kartissa. Mode 7:ää käytettiin aikanaan jonkin verran muissakin laitteissa, kuten PC:ssä ja Game Boy Advancella ohjelmistopohjaisena toteutuksena.
Ohjain
SNES:n ohjain on muodoltaan NES-ohjainta pyöreämpi ja huomattavasti ergonomisempi. Start- ja select-näppäimet sekä ristiohjain on mallinnettu NES-ohjaimen mukaan. Uutena ominaisuutena olivat monesta myöhemmästäkin konsolista löytyvät L- ja R-näppäimet ohjaimen etuosassa. SNES-ohjain onkin vaikuttanut monen myöhemmän sukupolven konsolin ohjainsuunnitteluun huomattavasti; etenkin toimintonäppäimien asettaminen X-muotoon on nykykonsoleissakin yleisesti käytetty ratkaisu.
Lisäpiirit
SNES suunniteltiin helposti laajennettavaksi pelimoduuleissa olevilla apusuorittimilla ja muilla piireillä. Tunnetuin monista laajennuspiireistä lienee Argonaut Softwaren kehittämä Super FX, joka sisälsi RISC-prosessorin. Sitä käytettiin tuottamaan polygoneja, teksturointia ja varjostusta muun muassa Star Foxissa ja myöhemmin Doomin SNES-versiossa. Piirin sekunnissa tuottamien polygonien määrä laskettiin kuitenkin vain muutamissa sadoissa tai tuhansissa, kun jo alkuperäisen PlayStationin vastaava luku oli satoja tuhansia, nykykoneiden satoja miljoonia. Digitaalisen signaaliprosessorin sisältänyt DSP-1 puolestaan paransi Mode 7 -efektejä ja mahdollisti nopeammat vektorilaskutoimitukset. Sitä käytettiin muun muassa Super Mario Kartissa.
Yleinen tehostaja oli myös SA-1 eli Super Accelerator -piiri, joka mahdollisti nopeamman prosessori- ja RAM-nopeuden. Tämä piiri toimi varsinaisen keskussuorittimen ja keskusmuistin rinnalla itsenäisesti, ja sitä käytettiin muun muassa Kirby-sarjan peleissä.
S-DD1-piiriä käytettiin Street Fighter Alpha 2:n ja Star Oceanin yhteydessä pelien grafiikkatiedostojen pakkauksessa ja purussa. Tämä mahdollisti yksityiskohtaisempien spritejen ja taustojen käytön, mutta peleissä saattoi esiintyä pieniä lataustaukoja piirin purkaessa dataa grafiikkasirun kautta.
Lisensoimattomat
SNES:lle julkaistiin kolmannen osapuolen lisälaitteita, joilla pelaajan oli mahdollista muokata pelinaikaista dataa esim. loppumattomien elämien saamiseksi. Nintendo itse ei valmistanut, lisensoinut eikä hyväksynyt huijauslaitteita.
Aluelukitut pelimoduulit
Pelimoduulien erilaiset muodot rajoittivat pelien levittämistä markkina-alueiden välillä ja auttoivat hintojen säätelemisessä. Pohjoisamerikkalaisissa moduuleissa on suorakulmainen pohja, jossa on kaiverretut urat, kun taas japanilaisissa ja eurooppalaisissa pelimoduuleissa muodot ovat pyöristetyt ilman kaiverruksia. Pohjoisamerikkalaisia moduuleja ei täten voi syöttää japanilaiseen tai eurooppalaiseen laitteeseen ilman näiden urien poistamista. Eurooppalaisella koneella voi pohjoisamerikkalaisia pelejä pelata ns. universaaliadapterilla.
Fyysisten muotojen eroavaisuuksien lisäksi laitteissa ja pelimoduuleissa on sisäänrakennettuna aluekoodattu piiri, joka estää eurooppalaisia pelejä toimimasta muiden alueiden konsoleissa ja päinvastoin, vaikka eurooppalaiset ja japanilaiset pelimoduulit ovatkin keskenään samanmuotoisia. Japanilaisissa ja pohjoisamerikkalaisissa pelimoduuleissa on sama aluepiiri (NTSC), joten konsolin syöttöluukkua muokkaamalla saadaan ne toimimaan laitteiden välillä. Yksinkertaisin tapa sallia japanilaisten ja eurooppalaisten pelimoduulien käyttö Pohjois-Amerikan mallissa on käyttää Game Genie -huijauslaitetta, josta poistetaan pieni pala muovia. Täten laitetta pystyy käyttämään siihen kytkettyjen pelimoduulien aluekoodisuodattimena. Eurooppalaisten pelimoduulien aluepiirin toiminta lakkaa kytkennän ajaksi, koska SNES käyttää Game Genien piiriä.
Emulointi
thumb|200px|[[ZSNES on yksi emulaattoreista, jolla voi pelata konsolin pelejä tietokoneella.]] Kuten edeltäjänsä, SNES on nauttinut pitkää kulttisuosiota. Valmistuksen lopettamisen jälkeen se on menestynyt käytettyjen konsolien markkinoilla ja myöhemmin muun muassa PC:n konsoliemuloinnin parissa. Monet pelaajat löysivätkin konsolin vasta myynnin loppumisen jälkeen. SNES on käynyt läpi hyvin samankaltaisen henkiinheräämisen kuin edellinen konsoli.
Emulointiprojektit alkoivat noin vuonna 1996 projekteilla kuten VSMC ja Super Pasofami. Mikään näistä hankkeista ei kestänyt vuoteen 1998. Tänä aikana ilmestyivät Snes96 ja Snes97, joista myöhemmin tuli Snes9x. Toinen mainitsemisen arvoinen on SNEeSe, jota pidetään erittäin tarkkana mutta ominaisuuksiltaan rajoittuneena emulaattorina.
Vuoden 1998 alkupuolella SNES-harrastajat alkoivat ohjelmoida emulaattoria nimeltä ZSNES. Vuotta myöhemmin kilpailevan Snes9x:n kehitys sai alkunsa. Siitä lähtien nämä kaksi emulaattoria ovat tarjonneet eniten ominaisuuksia.
Symbianillekin on kehitetty SNES emulaattori VSun.
Nintendo pitää SNES:n ja muiden konsoliensa pelimoduuleista kopioituja tiedostoja eli ROM-tiedostoja törkeänä piratismina. SNES:in ROM-tiedostojen pelaajat perustelivat asiaa konsolin valmistuksen lopettamisella, pelimoduulien hauraudella (vaikkakin pelimoduulit ovatkin paljon kestävämpiä kuin optiset levyt) ja tiettyjen ulkomaisten pelien puutteella. Myöhemmin Nintendo on ollut asiassa vähemmän aktiivinen.
ROM-moduulitiedostoja löytyy yhä internetistä huolimatta Nintendon yrityksistä lopettaa niiden levitys. Konsolin tuotannon lopettamisen, käytettyjen laitteiden ja pelien markkinoiden hiivuttua ja Internetin nopean kasvun ansiosta tiedostojen etsimisestä on tullut helpompaa kuin mitä se oli SNES:n aikana. Useimmat ROM-sivustot tarjoavat tiedostoja SNES:lle.
Simbi
Simbi on maalaiskunta ja sen keskuskylä Kayesin alueen Nioron piirissä Malissa. Se sijaitsee 50 kilometriä Niorosta etelään. Kunnassa on 20 100 ja kylässä 2 800 asukasta (vuonna 2009).
Simbin kunnan pinta-ala on 1 447 neliökilometriä. Se rajoittuu lännessä Nioron piirin Sandarén ja Gavinanén, pohjoisessa Gadiaba Kadielin ja Guétéman, idässä Diéman piirin Fassoudébén ja Béman ja etelässä Diangounté Camaran ja Lakamanén kuntiin. Maisemaa leimaavat tasangot ja mäet. Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen. Pysyviä vesistöjä ei ole. Kasvillisuus koostuu akaasioista, piikkipensaista ja ruohokasveista.
Kuntaan kuuluu 19 kylää. Asukkaista 65 % on soninkeja, 20 % fulbeja ja diawandoja, 10 % maureja ja 5 % bambaroita ja mandinkoja.
Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, käsityöammatit ja pienimuotoinen kaupankäynti. Tärkeimmät viljelykasvit ovat durra, hirssi ja maapähkinä. Tuotantoeläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit, hevoset ja siipikarja. Simbissä pidetään viikoittaiset markkinat.
Aaro Davidila
Aaro Davidila (s. 12. maaliskuuta 2000 Rovaniemi) on suomalainen kolmiloikkaaja, joka edustaa Lapin Lukkoa. Hänen valmentajansa on Mikael Inkeroinen.
Sisäratojen Suomen-mestaruuskilpailuissa Davidila on saanut hopeaa 2022 sekä pronssia vuosina 2019, 2021 ja 2023. Kalevan kisoissa hän saavutti ensimmäisen mitalinsa ja mestaruutensa vuonna 2023.
Davidila karsiutui loppukilpailusta alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2019. Aikuisten maaottelussa hän kilpaili ensimmäisen kerran pohjoismaisessa hallimaaottelussa helmikuussa 2022.
Davidilan ennätys on 19. heinäkuuta 2023 Lappeenrannassa hypätty 16,83 m. Sisäradoilla hän on hypännyt 16,03 m helmikuussa 2022.
Carl Fredrik Bunæs
Carl Fredrik Bunæs (16. lokakuuta 1939 Drammen, Norja – 6. lokakuuta 2022 ) oli norjalainen pikajuoksija, jonka huippuvuodet olivat 1957-1966.
Bunæs voitti Norjan mestaruuden henkilökohtaisilla matkoilla kaikkiaan 18 kertaa eli 100 metrin juoksun Norjan mestaruuden 100 metrillä vuosina viisi kertaa vuosina 1959-1963, 200 metrillä yhdeksän kertaa vuosina 1957, 1959-1966 ja 400 metrillä neljä kertaa vuosina 1963-1966. Pohjoismaiden mestaruuskilpailuissa hän saavutti neljä mestaruutta eli 100 metrillä vuosina 1961 ja 1963, 200 metrillä 1963 ja 400 metrillä 1965. Bunæs osallistui vuoden 1960 Rooman olympialaisiin, mutta putosi neljännesvälierissä jatkosta niin 100 kuin 200 metrillä ajoilla 10,5 ja 21,4. Hän kilpaili vuoden 1966 EM-kisoissa Budapestissä, mutta jäi alkueriin ajalla 47,8.
Bunæsin ennätys 100 metrillä oli 10,4 (1957), 200 metrillä 20,9 (1960) ja 400 metrillä 47,3 (1960). Hän edusti Norjaa kaikkiaan 41 maaottelussa. Hänet valittiin vuoden yleisurheilijaksi vuonna 1960 eli kuninkaanpokaalin saajaksi.
Urheilu-uransa jälkeen hän työskenteli johtavissa tehtävissä graafisella alalla. Ennen eläkkeelle siirtymistään hän työskenteli Norsk Scanian pääkonttorissa Skøyenissä Oslossa.
Oslon käräjäoikeus
pienoiskuva|200px|Oslon käräjäoikeus toimii [[Oslon käräjätalossa.]] Oslon käräjäoikeus (norj. Oslo tingrett) on yksi Norjan 23 käräjäoikeudesta ja kuuluu Borgartingin laamanninoikeuden piiriin. Oslon käräjäoikeus työllistää noin 270 henkeä ja on käsiteltyjen tapausten määrällä mitattuna maan suurin. Sen johtajana on vuodesta 2018 toiminut Yngve Svendsen. Aiemmin Oslossa toimi myös toinen alimman asteen tuomioistuin, kaupunginvoudinvirasto (byfogdembete), joka käsitteli konkursseja ja muita rahaan liittyviä asioita, mutta se yhdistettiin huhtikuussa 2021 Oslon käräjäoikeuteen.
Oslon käräjäoikeus perustettiin vuonna 1866 nimellä Kristianian kaupunginoikeus (byrett). Sen johtajaa kutsuttiin justitiariukseksi ja tuomareita asessoreiksi. Vuonna 1925 nimi muuttui Oslon kaupunginoikeudeksi ja 2002 Oslon käräjäoikeudeksi.
Nabil Maâloul
Nabil Maaloul (s. 25. joulukuuta 1962) on tunisialainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja. Heinäkuusta 2018 lähtien hän on toiminut Al Duhailin päävalmentajana.
Ura
Maaloul aloitti jalkapalloilun 6-vuotiaana ja siirryttyään ammattilaiseksi hän edusti pitkään Espérancea 1980-luvulta aina 1990-luvun puoleen väliin saakka. Tämän aikana Maaloul saavutti seitsemän Tunisian mestaruutta, sekä kolme cupin voittoa. Hän voitti myös kerran Tunisian pääsarjan maalikuninkuuden kaudella 1987–1988 14 maalilla. Sittemmin Maaloul siirtyi kaudeksi 1994–1995 CA Bizertiniin, josta matka jatkui seuraavalla kaudella Club Africainiin. Hän pelasi joukkueessa kolme kautta, kunnes joutui erimielisyyksiin joukkueen puheenjohtajan Slim Chiboubin kanssa. Maaloul matkasi vielä vuodeksi Saudi-Arabiaan, jossa hän päätti uransa.
Valmentajanura
Valmentajaksi Maaloul päätyi vuoden 2004 tietämillä oltuaan Tunisian maajoukkueen apuvalmentaja, kun Tunisia voitti historiansa ensimmäisen Afrikan-mestaruuden. Hän toimi roolissaan aina syyskuuhun 2006 asti, kunnes valmennusryhmä erotettiin. Maaloul valmensi myös lyhyen aikaa CA Bizertinia kaudella 2005–2006.
Joulukuussa 2010 Maaloul palasi takaisin valmennustehtäviin Espérancen peräsimeen. Hän johdatti myös joukkueensa tripla mestaruuteen vietyään joukkueensa Tunisian mestariksi heinäkuussa 2011, Tunisian cupin mestariksi ja marraskuussa 2011 Afrikan Mestarien liigan mestariksi. Tammikuussa 2012 Maaloul sai potkut Espérancesta. Hän palasi toukokuussa 2012 takaisin Espérancen valmentajaksi Michel Decastelin tilalle, joka korvasi hänet alun perin. Hän johdatti kauden päätteeksi Espérancen toistamiseen Tunisian mestaruuteen. Sen sijaan Mestarien liigan loppuottelussa Maaloulin Espérance hävisi Al-Ahlille yhteismaalein 3–2. Kaudella 2012–2013 Maaloul piti Esperancen uudistuneessa sarjassa kärkipaikalla, kunnes tammikuussa 2013 ilmoitti purkaneensa sopimuksensa riitaannuttuaan Esperancen puheenjohtajan kanssa.
Helmikuussa 2013 Maaloul nimitettiin odotetusti Tunisian maajoukkueen päävalmentajaksi kahden vuoden sopimuksella. Hän oli johdattaa Tunisian jatkoon vuoden 2014 MM-kisojen karsinnoissa, mutta maa hävisi Cap Verdelle päätösottelussa maalein 2–0. Ottelun jälkeen Maaloul ilmoitti eroavansa tehtävästä. Myöhemmin Tunisia ilmoitettiin voittajaksi hylkäyksellä, kun Cap Verde oli käyttänyt pelikiellossa olevaa pelaajaa kokoonpanossaan.
Elokuussa 2018 Maâloulista tuli Al-Duhailin päävalmentaja.
Everstiluutnantti
Everstiluutnantti (lyhenne ev.luutn. tai sotilaskäytössä evl ) on Suomen puolustusvoimissa käytettävä maa- ja ilmavoimien upseerinarvo. Merivoimissa sitä vastaa komentaja. Everstiluutnantin arvoon voidaan ylentää reservissä tai vakinaisessa palveluksessa oleva majuri, joka on suorittanut yleisesikuntaupseerin tutkinnon tai upseerin tutkinnon ja esiupseerikurssin ja palvelee sotilasarvoa vastaavassa tehtävässä.
Reserviläinen voi poikkeustapauksessa saavuttaa everstiluutnantin arvon. Yleneminen on mahdollista, jos koulutettava havaitaan sopivaksi sodan ajan tehtävään puolustusvoimissa. Ylennyksen edellytyksenä on yleensä korkeakoulututkinto. Eräitä puolustusvoimien korkeissa siviiliviroissa toimineita on ylennetty reservissä everstiluutnanteiksi. Tällaisia ovat mm. puolustusministeriön ylijohtaja Pauli Järvenpää, puolustusvoimien teknillisen tutkimuslaitoksen osastonjohtajana toiminut professori Lasse Salonen ja puolustusvoimien pääasessorin virkaa hoitanut varatuomari Kalervo Artema. Politiikan saralla ansioitunut keskustalainen kansanedustaja ja moninkertainen puolustusministeri Arvo Pentti sai myös vastaavan ylennyksen 1960-luvulla. Hänellä oli tosin taustalla kadettiupseerin tutkinto sotavuosilta ja lisäksi Pentti oli myös Mannerheim-ristin ritari.
Vakinaisessa palveluksessa toimiva upseeri toimii everstiluutnantin sotilasarvossa joukkoyksikön komentajana, mutta pääsääntöisesti Pääesikunnan, puolustushaaraesikunnan, Pääesikunnan alaisten laitosten ja joukko-osastojen vanhempana osastoesiupseerina tai erikoistutkijan tehtävissä. Sodan ajan tehtävä on esimerkiksi prikaatin komentaja ja ylempien johtoportaiden esiupseerin tehtävät.
Maltan ilmasto
Maltan ilmasto on välimerenilmasto johon meren läsnäolo vaikuttaa voimakkaasti. Kesäisin on kuumaa, aurinkoista ja kuivaa. Aurinko paistaa ympäri vuorokauden. Talvet ovat hyvin leutoja lukuun ottamatta joitakin kylmiä aaltoja Keski-Euroopasta ja aurinko paistaa 5–6 tuntia vuorokaudessa. Syksyt ovat pääsääntöisesti viileitä, mutta toisinaan Saharasta puhaltavat Sirocco-tuulet nostavat lämpötilan korkeisiin lukemiin. Maltalla sataa melko vähän, vain 568 millimetriä vuodessa. Sateisin kuukausi on joulukuu ja kuivin heinäkuu. Lämpimin kuukausi on elokuu ja kylmin tammikuu. Havaintokaudella 1961–1990 Maltan vuotuinen keskilämpötila oli 18,6 celsiusastetta.
Maltan kaikkien aikojen lämpöennätys 43,8 celsiusastetta mitattiin elokuussa 1999 ja kaikkien aikojen kylmin lämpötila 2,6 celsiusastetta helmikuulta 1999.
Ilmaston lämpeneminen on vuoteen 2003 mennessä nostanut Maltan keskilämpötilaa noin 0,71 asteella sadassa vuodessa, ja lämpenemisen on huomattu kiihtyneen vuoden 1970 jälkeen. Vuoteen 2030 mennessä Maltan keskilämpötilan ennustetaan nousevan 0.53–1.32 astetta. Erityisesti Maltan kesät ovat lämmenneet, ja lämpöaallot ovat yleistyneet. Vuotuiset ylimmät lämpötilat ovat viimeisen sadan vuoden aikana nousseet kolmella celsiusasteella. Sademäärään ilmastonmuutos ei näyttäisi vaikuttavan kovin merkittävästi, vaikkakin merenpinta Maltan rannikolla nousee tasaisesti.
Fort Stevensin taistelu
Fort Stevensin taistelu (joissakin lähteissä myös Washingtonin taistelu) oli Washington D.C.:n laitamilla 11.–12. heinäkuuta 1864 käyty Yhdysvaltain sisällissodan taistelu. Taistelussa olivat vastakkain unionin kenraalimajurien Horatio G. Wrightin ja Alexander McD. McCookin sekä Konfederaation kenraaliluutnantti Jubal Earlyn joukot. Taistelu päättyi Unionin voittoon.
Unionin presidentti Abraham Lincoln seurasi henkilökohtaisesti taistelun kulkua Fort Stevensista käsin.
Tapahtumien kulku
11. heinäkuuta 1864 Jubal Earlyn väsyneet joukot saapuivat Washington D.C.:n laitamille. Earlyn joukot ryhmittyivät asemiin lähelle kaupunkia puolustaneita linnoituksia, joiden puolustuksesta vastasivat tuolloin järjestäytyneiden sotilasjoukkojen sijaan erilaiset puolisotilaalliset joukot ja sairauksista toipumassa olleet sotilaat.
Seuraavana yönä osa Unionin 6. armeijakunnan sotilaista saapui vahvistamaan linnoitusten puolustusta. Early aloitti hyökkäyksensä kunnolla 12. heinäkuuta, mutta 6. armeijakunnan joukot torjuivat hyökkäyksen. Iltapäivällä Unionin joukot lähtivät vastahyökkäykseen, jonka yhteydessä he ajoivat Konfederaation joukot pois asemistaan. Early päätti vetäytyä taistelusta seuraavana yönä.
Osapuolet menettivät taistelussa yhteensä 874 miestä.
Seuraukset
Taistelun jälkeen Early luopui yrityksistään vallata Washington itselleen. Early veti joukkonsa Potomacjoen toiselle puolelle, mikä samalla lopetti Earlyn joukkojen invaasion Marylandiin.
Songs
Spektor neuvoo kuuntelijaansa levyn kansilehdellä: "When you are listening to this disk, try to think you are in on a secret..."
Kappaleet
Kaikki kappaleet säveltänyt, sanoittanut, soittanut ja laulanut Regina Spektor.
Euromobil
EUROMOBIL on multimediainen toimintasuuntautunut kielenoppimis- ja informaatio-ohjelma, jonka tehtävänä on tukea vaihto-opiskelua. EUROMOBIL -projekti käynnistyi Euroopan komission (SOCRATES/Lingua 2) tukemana vuonna 1999. EUROMOBIL -ohjelma on kehitetty tarveanalyysin pohjalta, ja se soveltuu käytettäväksi sekä itseopiskelussa että kontaktiopetuksessa. EUROMOBIL -ohjelma on saatavilla yhdeksällä eurooppalaisella kohdekielellä.
EUROMOBIL-ohjelmien tasot ja kielet
EUROMOBILin kohdekieliä ovat englanti, portugali, puola, ranska, romania, saksa, suomi, tšekki ja unkari. Yksittäisten ohjelmien tasot, sisällöt ja tavoitteet on suunniteltu erityisesti kuhunkin maahan suuntaavien opiskelijoiden tarpeiden mukaan.
Edistyneille kielenoppijoille suunnatut ohjelmat
Alkeistason ohjelmat sisältävät lukuisia audiotiedostoja ja lyhyitä videoäänityksiä. Edistyneille kielenoppijoille suunnatut ohjelmat perustuvat videoituihin autenttisiin ja puoliautenttisiin opiskelutilanteisiin, ja ne keskittyvät suullisen viestinnän harjoittamiseen.
Surusilmäinen kauneus
Surusilmäinen kauneus on Tuure Kilpeläinen ja Kaihon Karavaani -yhtyeen viides studioalbumi. Se julkaistiin 21. lokakuuta 2016.
Kuusikkoniemen rautatieasema
Kuusikkoniemen rautatieasema on Suomen rataverkon liikennepaikka Paltamon kunnassa rataosalla. Liikennepaikka sijaitsee noin viisi kilometriä Paltamon rautatieaseman itäpuolella Kuusikkoniemi-nimisen tilan kohdalla niin sanotulla Mieslahden suoralla. Se avattiin liikenteelle 12. huhtikuuta 2023.
Liikennepaikka on junaliikenteen kohtaus- ja sivuutuspaikka eikä siellä ole matkustaja- tai tavaraliikenteen palveluita. Liikennepaikalla on pääraiteen lisäksi yksi noin 975 metriä pitkä sivuraide, ja se mahdollistaa pitkien tavarajunien kohtaamiset, sillä Paltamon liikennepaikan sivuraiteet ovat vain noin 700 metrin pituisia.
Gérard Depardieu
Gérard Xavier Marcel Depardieu (s. 27. joulukuuta 1948) on ranskalainen näyttelijä. Tammikuussa 2013 Depardieu vaihtoi kansalaisuutensa venäläiseksi protestina Ranskan verotukselle.
Hänen näyttelijänuransa alkoi 1970-luvulla, ja 1980-luvun alkuun mennessä hän oli jo Ranskan tunnetuimpia näyttelijöitä. Depardieu sai paljon huomiota näytellessään Fanny Ardantin kanssa François Truffaut’n elokuvassa Kohtalokas nainen (La Femme d’à côté, 1981) ja voitti ensimmäisen César-palkintonsa pääosastaan elokuvassa Viimeinen metro (Le Dernier métro) samana vuonna. Hänen tunnetuin englanninkielinen elokuvansa on Peter Weirin ohjaama Green Card (1990), jonka toista pääosaa esitti Andie MacDowell.
Laaja-alainen Depardieu on Ranskan johtavia luonnenäyttelijöitä – ja myös parhaiten palkattuja. Näyttelemisen ohella hän on myös ohjannut ja tuottanut elokuvia.
Yksityiselämä
Depardieu syntyi viisilapsisen perheen keskimmäisenä Châteauroux’n kaupungissa, Indren departementissa. Hän löysi tiensä teatteriin sattumalta, mutta siitä tuli heti hänen intohimonsa.
Gérard Depardieun ensimmäinen vaimo oli Élisabeth Depardieu, jonka kanssa hän sai kaksi lasta, Guillaumen ja Julien. Pari erosi vuonna 1996 oltuaan naimisissa 25 vuotta. Avioliittonsa jälkeen Depardieulla oli suhde näyttelijätär Carole Bouquet’n kanssa vuodesta 1997 vuoteen 2004. Hänen poikansa Guillaume kuoli Romaniassa saamaansa keuhkokuumeeseen 13. lokakuuta 2008.
Kansalaisuus
Gérard Depardieu on asunut 7. joulukuuta 2012 lähtien Estaimpuisin kaupungissa, Belgiassa verotuksellisten syiden takia. Depardieu asetti Pariisin-talonsa myyntiin. Vuonna 1820 valmistuneesta pikkupalatsista pyydettiin Le Parisien -lehden tietojen mukaan 50 miljoonaa euroa. Hän ilmoitti vuoden 2012 lopulla muuttavansa Belgiaan protestoidakseen sosialistihallituksen yli miljoona euroa ansaitsevien veronkiristystä.
Vuoden 2013 alussa ilmoitettiin, että Venäjä myönsi Depardieulle Venäjän kansalaisuuden. Depardieu luopui joulukuussa 2012 Ranskan kansalaisuudesta protestina rikkailta perittävää 75 % veroa vastaan. Depardieu otti passin vastaan vuodenvaihteen jälkeen tammikuun alussa ja näin hänestä tuli Venäjän kansalainen. Depardieu ilmoitti vuonna 2013 tavoittelevansa myös Algerian kansalaisuutta.
Vuonna 2022 hän ilmoitti, että on hankkinut myös Yhdistyneiden arabiemiirikuntien kansalaisuuden, muttei täsmentänyt, missä vaiheessa hän sen on saanut.
Palkinnot
Depardieu on nimitetty ennätykselliset 14 kertaa parhaan miespääosan César-ehdokkaaksi ja hän on voittanut sen kahdesti: vuonna 1980 roolistaan elokuvassa Le Dernier Métro ja 1990 roolistaan Cyrano de Bergeracissa. Hän sai roolistaan Cyrano de Bergeracissa myös parhaan miespääosan Oscar-ehdokkuuden. Hän on voittanut myös seuraavat palkinnot:
Depardieulle on myönnetty seuraavat kunniamerkit:
Tšetšenian johtaja Ramzan Kadyrov teki Depardieusta Tšetšenian kunniakansalaisen helmikuussa 2013 ja antoi tälle asunnon Groznyissa.
Petrus
Petrus on miehen etunimi. Suomessa nimi Petrus on vuoden 2021 loppuun mennessä annettu 1 486 miehelle. Petrus on yksi muunnelma raamatusta peräisin olevasta etunimestä Pietari.
Aiviekste
Aiviekste laskee Latvian suurimmasta järvestä Lubānsista. Hitaan virtauksensa ansiosta se sopii hyvin melontaan. Valuma-alueella on paljon metsiä ja laajoja soita. Keväisin Aivieksten yläjuoksulla virtaavan veden määrä ylittää veden virtausmahdollisuudet 2–4-kertaisesti, minkä seurauksena vedet virtaavat takaisin Lubānsiin. Tämä aiheuttaa suuria tulvia tasaiselle suoalueelle. Takaisinvirtauksen vähentämiseksi alueelle on rakennettu patoja ja kanavia. Aivieksten suurimmat sivujoet ovat Pededze ja Balupe.
Christian Mayer
Christian Mayer (10. tammikuuta 1972 Villach, Itävalta) on entinen itävaltalainen alppihiihtäjä. Mayer on voittanut urallaan seitsemän maailmancupin osakilpailua, joista kuusi on tullut suurpujottelusta ja yksi super-G:stä. Arvokisoissa Mayer on voittanut kolme kertaa pronssia: kaksi kertaa olympialaisista ja kerran MM-kisoista.
Jari-Erik Nurmi
Jari-Erik Nurmi (11. lokakuuta 1956 Pori – 9. lokakuuta 2017 Jyväskylä ) oli Jyväskylän yliopiston psykologian professori. Nurmi oli assistentti Turun yliopistossa vuosina 1980–1984 ja Helsingin yliopistossa vuosina 1984–1990, Suomen akatemian nuori tutkija vuosina 1990–1996, ja vuodesta 1996 hän oli Jyväskylän yliopiston psykologian professori kuolemaansa asti Hän väitteli filosofian tohtoriksi vuonna 1995. Vuodesta 2005 Nurmi oli Örebron yliopiston kunniatohtori. Hänen tutkimusalojaan olivat motivaatio ja oppiminen sekä motivaatio elämän siirtymävaiheissa. Hän johti Jyväskylän yliopistossa toimivaa vuonna 2006 perustettua Suomen Akatemian Oppimisen ja motivaation huippututkimusyksikköä. Nurmi kirjoitti sekä yksin että muiden kanssa lukuisia psykologiaa käsitteleviä kirjoja. Nurmella on kolme lasta.
Keskustelun periaatteet
Keskustelun periaatteet eli keskustelumaksiimit esitti englantilainen kielifilosofi Herbert Paul Grice luentosarjassaan Logic and Conversation vuonna 1967. Keskustelun periaatteiden tutkimus kuuluu kielitieteellisen pragmatiikan alaan.
Keskustelun neljä periaatetta
Keskustelun periaatteet ovat seuraavat: Keskustelumaksiimit ovat periaatteita, joita kuulija olettaa puhujan noudattavan, ja kuulija tekee niiden pohjalta päätelmiä (engl. implicature).
Gricen periaatteista jotkin maksiimit periaatteessa jo sisältyvät muihin. Määrän ja laadun maksiimi lienevät tärkeimmät.
Epäsuoran kielenkäytön analyysi
Gricen periaatteet sopivat analysoimaan erityisesti vihjailevaa, epäsuoraa kielenkäyttöä. "”Grice lähtee siitä, että jos puhuja A esittää puheenvuoron, joka ei kuulijan mielestä tunnu sopivan tilanteeseen vaan rikkoo jotakin keskustelumaksiimia esim. puhumalla liikaa tai esittämällä ilmeisen epätotuuden, hän tällä silmiinpistävällä käytöksellään pyrkiikin esittämään jotakin muuta kuin hänen sanomansa kirjaimellisessa, konventionaalisessa merkityssisällössä on esillä.”"
Jo pelkästään äänensävy ja intonaatio voivat osoittaa esimerkiksi lauseessa ”Oletpas sinä etevä”, että puhuja tarkoittaa päinvastaista.
Kaksi vaikutustapaa
Keskustelun periaatteilla on kaksi tärkeää vaikutustapaa. Ensiksikin periaatteita voidaan "huomita" (engl. observe) olettamalla, että semanttisesti mielettömän lausuman taustana on mielekäs sisältö.
Tässä B:n lausuma implikoi eli sisältää, että A voi hankkia polttoainetta huoltoasemalta. A voi käsittää B:n lausuman vain jos hän olettaa, että B pysyy asiassa eikä ole vaihtanut puheenaihetta.
Toiseksi periaatteita voidaan pitää pilkkanaan tai riistää (engl. exploit), kuten Grice sanoi. Tällöin pystytään sanomaan enemmän kuin tarkoitetaan. Kysymys on siis odotusten pettämisestä. Stephen C. Levinson havainnollistaa ilmiötä seuraavasti: "”– – jos on olemassa jokin konventio C, että tilanteessa Y on suoritettava toimi A, niin silloin kun joku suorittaakin toimen B tilanteessa Y tai toimen A mutta tilanteessa Z, ei toimijan katsota yksinkertaisesti rikkoneen konven­tio­ta C ja tuottaneen hölynpölyä. Yksilön katsotaan pikemminkin riistäneen kon­ventioita, jotta hän olisi pystynyt välittämään jonkin oleellisen lisäviestin.”"
Tässä rikotaan laadun periaatetta:
B:n lausuma vihjaa, että A on absurdilla tavalla väärässä.
D rikkoo seuraavassa tavan maksiimia:
D voi koettaa sanoa: ”Hei varo vähän, poika Jussila seisoo selkäsi takana!”
Määrän maksiimin rikkomista kuvaa seuraava esimerkki: "”Hermostunut, siivoava äiti sanoo sohvassa viruvalle pojankoltiaiselleen: ’Voisitko yrittää siirtää itseäsi siitä sohvasta.’ Olisi riittänyt vain esittää kehotus poissiirtymisestä. Äiti on lisännyt verbin yrittää, minkä avulla hän vihjaa esim., että poika on sietämättömän laiska.”"
Tautologiat
Logiikassa nimitetään tautologioiksi ilmauksia, jotka muotonsa vuoksi ovat välttämättä tosia, kuten esimerkiksi p ∨ ~p; p → p; ∀x(S(x) → S(x)) ja p = p. Tämänmuotoisilla lausumilla ei periaatteessa voida viestiä mitään, mutta oikeissa tilanteissa ne pitävät pilkkanaan määrän maksiimia ja kykenevät siksi viestimään.
Tämä saattaisi merkitä: ”Ei kannata huolehtia Jussin tulosta, koska me emme voi vaikuttaa siihen mitenkään.”
Arvostelua
Gricen maksiimeja on arvosteltu siitä, että ne edustavat liikaa toiveajattelun maailmaa ja rationaalisuutta. Kaikissa viestintätilanteissa osallistujilla ei välttämättä ole yhteistä päämäärää, ja jos ihmiset eivät tiedä tarpeeksi toisistaan (jos he ovat esimerkiksi eri kulttuureista), he eivät voi noudattaa maksiimeja. Viestijät eivät välttämättä myöskään ole yhteistyöhaluisia.
Tukholman city
thumb|300px|Ilmakuva Tukholman cityn alueesta. Oikealla muun muassa [[Pyhän Klaaran kirkko (Tukholma)|Klaaran kirkko ja Sergels torg, vasemmalla Hötorget.]] Tukholman city on epävirallinen nimitys, jota käytetään Norrmalmille sijoittuvasta Tukholman ydinkeskusta-alueesta. Erään määritelmän mukaan city käsittäisi Kungsgatanin eteläpuoliset alueet. Alueen merkittäviä aukioita ovat Brunkebergstorg ja Sergels torg. Nimitys city on saanut innoituksena Lontoon Citystä.
Alue rakennettiin alun perin 1600- ja 1700-luvuilla, ja se alkoi muodostua Tukholman keskustaksi 1800-luvun puolivälistä alkaen. Toisen maailmansodan jälkeisinä vuosikymeninä cityn aluetta saneerattiin purkamalla suuri osa vanhasta rakennuskannasta uudisrakennusten tieltä. Tässä yhteydessä rakennettiin muun muassa niin sanottu Hötorgcityn alue. Arvostelu purkamista kohtaan lisääntyi 1970-luvun alussa, joten yksi vanha kortteli säästettiin Gamla Brogatanin luona Hötorgetin keskuksen länsipuolella.
Holbrook Blinn
Blinn teki menestysrooleja näytelmissä Molière (1919), A Woman of No Importance (1916), The Lady of the Camelias (1917) ja Getting Together (1918). Elokuvissa hänen hienompia suorituksiaan ovat The Bad Man (1920–1923), Rosita (1923), Janice Meredith (1924) ja Prinsessan lemmentarina (1924).
Kuolema
Blinn kuoli pudottuaan hevosen selästä lähellä New Yorkin osavaltiossa sijaitsevaa kotipaikkakuntaansa Croton-on-Hudsonia. Hänet on haudattu Sleepy Hollow'n hautausmaalle.
Nils Johansson
Nils Johansson voi tarkoittaa seuraavia henkilöitä:
Gorgui Dieng
Gorgui Sy Dieng (s. 18. tammikuuta 1990 Kébémerin departementti) on senegalilainen koripalloilija, joka on pelannut NBA:ssa vuodesta 2013 lähtien.
Sentterinä pelaavan Diengin varasi vuoden 2013 varaustilaisuudessa 21. vuorolla Utah Jazz. Hän siirtyi Minnesota Timberwolvesiin, jossa on pelannut syksystä 2013 lähtien. Vuonna 2013 Dieng voitti Louisvillen yliopiston joukkueessa NCAA:n I-divisioonan mestaruuden.
Dieng on kuuden kauden aikana pelannut NBA:ssa 452 runkosarjaottelua ja viisi pudotuspeliä. Kaudella 2016–2017 hän pelasi kaikki 82 ottelua aloituskokoonpanossa, keskimäärin 32,4 minuuttia ottelua kohden. Kaudella 2015–2016 hän heitti 10,1 pistettä ottelua kohden ja kaudella 2014–2015 hän otti 8,3 levypalloa ottelua kohden.
Dieng pelasi Senegalin maajoukkueessa vuoden 2014 MM-kilpailuissa.
Aircraft Manufacturing Company
Aircraft Manufacturing Company (AIRCO) oli brittiläinen lentokonevalmistaja, jonka George Holt Thomas perusti 6. kesäkuuta 1911 nimellä The Aircraft Company Limited. Nimi vaihtui seuraavana vuonna. Thomas hankki vuonna 1912 oikeudet valmistaa Henri ja Maurice Farmanin lentokoneita. Toukokuussa 1914 Geoffrey de Havilland liittyi yhtiöön pääsuunnittelijaksi.
De Havillandin ensimmäinen yhtiölle suunnittelema lentokone oli kaksipaikkainen ja kaksitasoinen tiedustelukone DH1, jonka voimanlähteenä oli 70 hevosvoiman Renaultin valmistama rivimoottori. Moottori vaihdettiin kuitenkin nopeasti 120 hevosvoiman Beardmoreen, jolloin koneen mallinimeksi tuli DH1A. Ilmavoimien tarve suorituskykyiselle yksipaikkaiselle hävittäjälle johti DH2 koneen valmistamiseen. Koneen voimanlähteenä oli Gnome Monosoupape ja sen ensilento oli heinäkuussa 1915.
Airco DH.2 -koneita valmistettiin noin 400 kappaletta ja niitä seurasi DH3 ja DH3A pommittajat, jotka olivat samalla de Havillandin ensimmäiset suunnitellut kaksimoottoriset lentokoneet. Seuraavana suunniteltiin kaksipaikkaiset Airco D.H.4 ja D.H.4A -pommittajat, joita valmistettiin 1 449 kappaletta. DH4 teki ensilentonsa elokuussa 1916. Siviilikäytössä konemallia käytettiin Kanaalin ylilentävillä reiteillä vuonna 1919. Yksipaikkainen DH5 suunniteltiin 1916 korvaamaan DH2 koneet.
De Havillandin saavuttama maine koulukoneiden suunnittelijana sai alkunsa kaksipaikkaisesta mallista DH6, joita valmistettiin yli 2 280 kappaletta. Vuonna 1917 valmistui DH4:n korvaajaksi DH9 ja sen parannettu versio DH9A, mistä tuli ensimmäisen maailmansodan lopun merkittävin brittiläinen pommittaja. Pian sodan päätyttyä konemallia käytettiin siviili-ilmailun vasta avatuilla reiteillä. Tämän jälkeen syntyivät vielä DH10 Amiens kolmipaikkainen raskas pommikone, jonka voimanlähteinä oli kaksi Rolls-Royce Eagle tai American Liberty moottoria, sekä nelipaikkainen DH16 ja kahdeksanpaikkainen DH18 matkustajakoneet. Matkustajakoneet olivat käytössä Holtin omistamassa ensimmäisessä brittiläisessä lentoyhtiössä Aircraft Transport and Travel Limitedissä.
Ilmavoimien tilausten lakattua sodan jälkeen ja Britannian hallituksen jätettyä tukematta siviili-ilmailu teollisuutta Holt Thomasin yhtiöt ajautuivat talousvaikeuksiin ja lopulta konkurssiin 1920. Birmingham Small Arms Company (BSA) osti AIRCOn toiminnot, mutta lentokoneiden valmistus päättyi. Thomas rahoitti de Havillandia ostamaan Aircon omistukset, joilla tämä perusti De Havilland -yhtiön.
Semmeringsola
thumb|Semmeringsola Semmeringsola on 985 metriä korkea sola Itävallan Itä-Alpeilla. Sola yhdistää Ala-Itävallan ja Steiermarkin osavaltiot ja on merkittävä liikenneyhteys Wienistä Balkanin, Italian ja Innsbruckin suuntiin. Solassa on Semmeringin kylä.
Ensimmäinen tie solaan rakennettiin vuonna 1728. Vuosina 1848–1854 rakennettiin Semmeringin rautatie, joka alittaa solan tunnelissa.
Solan alitse rakennetaan uutta 27 kilometrin pituista Semmeringin pohjatunnelia, jonka on tarkoitus valmistua vuonna 2026. Valmistuessaan se lyhentää Wienin ja Grazin välistä matka-aikaa 35 minuutilla noin kahteen tuntiin.
New Yorkin tulipalo (1776)
New Yorkin tulipalo oli Yhdysvaltain vapaussodan aikaan syttynyt suuri tulipalo, joka alkoi aamuyöllä 21. syyskuuta 1776 ja tuhosi 600–1 000 taloa Manhattanin eteläosassa. Palon tarkkaa syttymissyytä ei tiedetä, mutta sitä epäiltiin Siirtokuntien armeijan ylipäällikkö George Washingtonin järjestämäksi tuhoiskuksi brittien miehittämää New Yorkin kaupunkia vastaan.
New York ennen tulipaloa
Kun Yhdysvaltain vapaussota syttyi huhtikuussa 1775, New York oli liiketoiminnan tärkeä keskus, mutta ei vielä suurkaupunki. Asutus painottui Manhattanin eteläosaan, jota kansoitti noin 25 000 asukasta. Ennen sodan alkua New Yorkin maakunta oli poliittisesti jakautunut siirtokuntia kannattaviin patriootteihin ja Englannin kuningasta kannattaviin lojalisteihin. Lexingtonin ja Concordin taistelujen jälkeen patriootit ottivat kaupungin valvonnan ja alkoivat pidättää ja karkottaa lojalisteja.
Alkukesästä 1776 brittiläinen kenraali William Howe aloitti kampanjan saadakseen hallintaansa New Yorkin ja sen sotilaallisesti tärkeän sataman. Siirtokuntien armeijan ylipäällikkö George Washington oli asettanut 20 000 sotilastaan asemiin Long Islandilla ja Manhattanilla turvatakseen alueen, mutta brittijoukkojen saapuminen huononsi amerikkalaisten asemaa. Howen armeija miehitti Staten Islandin heinäkuussa ja teki onnistuneen hyökkäyksen Long Islandiin elokuun lopulla, jolloin lähes 22 000 brittisotilasta nousi maihin. Syyskuun puolivälissä brittiläiset sotalaivat pommittivat tuntien ajan patrioottien asemia New Yorkissa, ja 4 000 englantilaista sotilasta teki onnistuneen maihinnousun Kip's Bayssa.
Kenraali Washington veti joukkonsa pois Manhattanilta käytyään sitä ennen Harlemin taistelun. Myös suuri osa patriootteja tukevasta siviiliväestöstä jätti kaupungin, joka jäi pääosin lojalistien ja brittisotilaiden haltuun.
Palon kulku ja seuraukset
Amerikkalainen sotavanki John Joseph Henry näki brittiläisen vankilalaiva HMS Pearlin kannella seisoessaan tulipalon alkavan New Yorkin satamakorttelissa sijaitsevasta Fighting Cocksin tavernasta 21. syyskuuta 1776. Vanhan tarinan mukaan humaltuneet irtolaiset olivat rakentaneet alkeellisen tulisijan tavernaan ja lämmittelivät tulen ympärillä kylmänä syysyönä. Huonosti vartioitu tuli riistäytyi valloilleen lattian kautta varhain aamulla. Liekit levisivät nopeasti voimakkaan etelätuulen mukana talojen puisia kattoja pitkin pohjoiseen ja länteen. Monet huhut väittivät, että tuli pääsi samanaikaisesti irralleen monista eri paikoista Manhattania.
Englantilaiset eivät ehtineet tehdä yleistä palohälytystä riittävän nopeasti, sillä amerikkalaiset joukot olivat sulattaneet suurimman osan kirkonkelloista kanuunojen ammuksiksi. Tämä hidasti pelastustoimien alkamista ja pahensi paniikkia. Osa kaupunkilaisista heräsi liian myöhään ja jäi liekkeihin. Tuli tuhosi satojen asuin- ja liiketalojen lisäksi Pyhän kolminaisuuden kirkon, pappilan, köyhäinkoulun ja luterilaisen kirkon. Asunnoistaan pakenevat ihmiset kantoivat tavaroitaan kaduille pystymättä hillitsemään liekkejä. Päivän aikana suurin osa kaupungista tuhoutui Broadwayn ja Hudsonjoen välillä.
Britit syyllistivät tulipalosta amerikkalaisia ja kohtelivat julmasti ihmisiä, joiden tiesivät tukeneen siirtokuntia. Joitakin kulkijoita lynkattiin väkijoukon voimin heti tulipalon alkaessa. Palopäivän iltana tuhoutuneesta kaupungista pidätettiin lähes 200 amerikkalaista, joita kuulusteltiin tulipalon johdosta. Kenraali Howe ja hänen upseerinsa uskoivat, että kaupungissa lymyili useita tuhopolttajia. Osan pidätetyistä väitettiin kantaneen ”tulenarkoja aineita” vaatteidensa alla.
Eräs pidätetyistä oli nuori koulunopettaja ja Washingtonin tiedustelupalvelun kapteeni Nathan Hale. Howe uskoi Halen toimineen kenraali Washingtonin lähettämänä vakoojana, ja osallistuneen tulipalon sytyttämiseen. Hale vannoi syyttömyyttään Manhattanin tuhoon. Seuraavana aamuna hänet hirtettiin vakoojana.
Tulipalon todellinen syy ei selvinnyt koskaan. Monet asianhaarat tukivat olettamusta, että kenraali Washington oli tietoinen tuhopoltosta. Jotkut patriootit myönsivät sytyttäneensä omat talonsa tuleen, koska brittijoukot olisivat miehittäneet ne myöhemmin. Kenraali Washington kiisti jyrkästi antaneensa käskyä New Yorkin polttamiseen, mutta ei koskaan kieltänyt etteikö hän olisi toivonut kaupungin tuhoa.
Palon jälkeen
Tulipalon jälkeen New Yorkista tuli lähes seitsemän vuoden ajaksi brittien päämajan keskuspaikka. Noin 11 000 sotilasta majoittui kaupunkiin. Manhattanin kaduilla partioivat hesseniläiset palkkasotilaat ja kevyen ratsuväen miehet pyrkivät vastaamaan kaupungin turvallisuudesta. Vartioinnista huolimatta New Yorkissa syttyi uusi epäilyttävä suurpalo elokuussa 1778, jolloin noin sata tilapäistä asuntoa tuhoutui.
Seuraavien vuosien aikana vankilalaivat täyttivät sataman ja monet tulipalossa säilyneet kirkot ja muut rakennukset muutettiin sairaaloiksi tai kasarmeiksi. Rikollisuus ja puutteellinen hygienia nousivat näkyväksi ongelmaksi. Myös rahan arvon heikkeneminen ja jatkuvat huhut amerikkalaisista vakoilijoista huononsivat elämänlaatua. Asukkaiden väkiluku oli pudonnut yli puolella, kun ensimmäiset rauhanneuvottelut käynnistyivät vuonna 1781.
Tiedekulma
Tiedekulma on Helsingin yliopiston tapahtumatila, jossa yliopistossa tehtävää tutkimusta ja koulutusta tuodaan laajan yleisön saataville. Tilassa järjestetään erilaisia tieteeseen liittyviä tapahtumia ja ajankohtaisia aiheita käsitteleviä tilaisuuksia, jotka ovat valtaosin suurelle yleisölle avoimia ja maksuttomia.
Choi Min-sik
Choi Min-sik (s. 27. huhtikuuta 1962 Soul) on eteläkorealainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten palkituista rooleistaan elokuvissa Oldboy (2003), I Saw the Devil (2010) ja The Admiral: Roaring Currents (2014)
Maijanen (täsmennyssivu)
Maijanen voi tarkoittaa muun muassa:
Sean McVay
thumb|right|250px|McVay vuonna 2014. Sean McVay (s. 24. tammikuuta 1986 Dayton, Ohio) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon valmentaja. McVay on Los Angeles Ramsin päävalmentaja kaudella 2018. Ennen Ramsia hän toimi Washington Redskinsin hyökkäyksen koordinaattorina. McVaysta tuli NFL:n modernin ajan nuorin päävalmentaja tammikuussa 2017, kun hän siirtyi Redskinsistä Ramsiin.
McVay johdatti Ramsin Super Bowliin toisella kaudellaan 2018, mutta New England Patriots osoittautui loppuottelussa liian vahvaksi. Kaudelle 2021 Rams oli kasannut kokeneen ja vahvan joukkueen, jossa oli useita isoja nimiä. Joukkue selvisi Super Bowliin ja kaatoi kotistadionillaan Cincinnati Bengalsin 23-20. MCVaysta tuli näin nuorin Super Bowlin voittanut päävalmentaja.
Martin Rees
thumb|Rees luennoimassa vuonna 2007. Martin John Rees (s. 23. kesäkuuta 1942, York) on brittiläinen tähtitieteilijä. Hän on ollut Astronomer Royal vuodesta 1995, Cambridgen Trinity Collegen johtaja vuodesta 2004 ja Royal Societyn puheenjohtaja alkaen 1. joulukuuta 2005. Hän on myös toiminut aiemmin Royal Astronomical Societyn puheenjohtajana vuosina 1992–1994.
Rees on elinikäinen pääri, ja 6. syyskuuta 2005 hänestä tehtiin Ludlowin paroni. Hän on ollut Yhdysvaltain tiedeakatemian jäsen vuodesta 1982.
Reesille on myönnetty lukuisia palkintoja, kuten Royal Astronomical Societyn kultamitali 1987, Bruce-mitali 1992 ja Crafoord-palkinto 2005. Hän on myös Order of Meritin jäsen, ja hänen mukaansa on nimetty asteroidi 4587 Rees.
Toivanen
Toivanen on suomalainen sukunimi.
Veijo Tahvanainen
Veijo Matias Tahvanainen (s. 27. syyskuuta 1938 Ilomantsi) on entinen suomalainen suunnistaja, joka oli tuomassa Suomelle viestin MM-hopeaa 1968. Hän voitti hiihtosuunnistuksen ensimmäisen Suomen mestaruuden 1966 ja osallistui lajin ensimmäisiin epävirallisiin MM-kisoihin 1972.
Veijo Tahvanainen osallistui kolmiin kesäsuunnistuksen MM-kisoihin. Linköpingissä 1968 hän sijoittui henkilökohtaisella matkalla kymmenenneksi ja valittiin viestijoukkueen kakkososuudelle. Viestistä tulikin tiukka kisa, jossa Ruotsi jätti Suomen hopealle vaivaisella yhdeksän sekunnin erolla. Suomen muut viestinviejät olivat Rolf Koskinen, Juhani Salmenkylä ja Markku Salminen. Friedrichrodan kisat 1970 eivät tuoneet Suomelle yhtään mitalia. Tahvanainen oli miesten henkilökohtaisella matkalla toiseksi paras suomalainen 14:nnellä sijallaan. Viestissä hän lähetti Veikko Kostiaisen ankkuriosuudelle toisena, mutta lopputuloksissa Suomi tipahti neljänneksi. Stare Splavyssa 1972 Suomen menestys oli naisten varassa. Tahvanainen oli taas miesten kisan toiseksi paras suomalainen yhdeksänneksi sijoittuneena, mutta viesti päättyi hylkäykseen Risto Nuuroksen leimattua kolmannella osuudella väärällä rastilla.
PM-kisoissakaan ei Tahvanaiselle henkilökohtaista menestystä herunut. Vuoden 1969 PM-kisoissa hän ei edes nähnyt viestikilpailun loppua: Tahvanainen, Tuomo Peltola ja Veikko Kostiainen oli sijoitettu Suomen kolmen viestijoukkueen avaussuunnistajiksi, jotta he ehtivät heti oman suorituksensa jälkeen lähteä sotilaiden MM-kisoihin Sveitsiin.