cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
SolidWorks
Lisäosat
SolidWorks-ohjelmistoa voidaan laajentaa runsaasti erikseen hankittavilla lisäosilla, jotka laajentavat ohjelmiston käytettävyyttä. Lisäosia on myös mahdollista ohjelmoida itse jo ilmaistenkin välineitten avulla. Lisäosien avulla voidaan esimerkiksi arvioida kappaleiden kestävyyttä sekä käyttäytymistä valmiina tuotteena. Vaihtoehtoisesti lisäohjelmilla voidaan vähentää ihmisen suorittamia rutiineja, joita ohjelman käyttäjä toistaa. SolidWorks tarjoaa aiemmin mainittuihin toimenpiteisiin kevyet työkalut myös perusversiossaan, mutta monimutkaiset toimintojen automatisoinnit on usein tehtävä erillisillä lisäosilla. Ohjelmisto on valmistettu hyvin käyttäjäystävälliseksi siinä mielessä että mallit joita ohjelmalla luodaan voidaan linkittää esim. Microsoft Excel-taulukkolaskentaohjelmistoon. Tämän vuoksi käyttäjä voi luoda monimutkaisiakin konstruktioita ilman että vaaditaan suurta ohjelmointiosaamista.
Opko
Opiskelijat ja nuoret aikuiset
OPKO järjestää paikallisyhdistyksissä opiskelijailtoja, pienryhmiä ja raamattupiirejä. Viikko-ohjelmaan voi myös lukeutua muunlaista toimintaa, kuten sählyvuoroja tai leffailtoja. Tarjonta vaihtelee paikkakunnittain.
Disciple-konferenssi on vuosittain järjestettävä viikonlopun tapahtuma Helsingissä, jossa keskitytään opetuslapsi-teeman ympärille.
OPKOn kautta on myös mahdollista osallistua yleensä ulkomaille suuntautuviin aktioihin eli lyhytaikaisiin lähetystyöprojekteihin tai lähetyskoulutuksiin.
Nuoret
Säännöllistä nuortenilta- tai pienryhmätoimintaa järjestetään Helsingissä, Mikkelissä, Lahdessa, Oulussa ja Kuopiossa. Osa toiminnasta järjestetään yhteistyössä muiden kristillisten järjestöjen kanssa. OPKO ei järjestä omia rippileirejä, mutta osallistuu joidenkin leirien, kuten Alppiriparin, toteutukseen.
Varhaisnuoret ja koululaistyö
Varhaisnuorille OPKO järjestää vuosittain useita toiminnallisia viikonlopputapahtuma, niin sanottuja Action-päiviä sekä muutamia suurempia raamattu- ja lähetysleirejä. OPKOn koululaistyöntekijät voi kutsua uskonnontunnille pitämään raamattuaiheisen oppitunnin.
Muu toiminta
Veritas Forum -luennot ovat yliopistokampuksilla ja oppilaitoksissa pidettäviä keskustelutilaisuuksia. Veritas Forum-iltaan kutsutaan yleensä kaksi alansa asiantuntijaa käsittelemään ja argumentoimaan valittua aihetta omista näkökulmistaan. Aiheena on joku ajankohtainen tai ajaton kysymys, jonka tulkintaan arvot ja maailmankatsomus vaikuttavat. Suomen Veritas Forum -työtä koordinoi OPKO.
ReStart-tapahtumaa järjestettiin syksyisin vuosina 2012–2018 Kuopiossa, ja OPKO oli yksi tapahtuman järjestäjätahoista. ReStart oli ilmainen ja ikärajaton minifestari, jossa bändien lisäksi on myös toiminnallista sisältöä. Tapahtuma perustettiin Älä pelkää -tapahtumien pohjalta, joita järjestettiin vuosina 2005−2011.
Leirikeskus Enä-Seppä
Suurin osa OPKOn leireistä ja viikonlopputapahtumista järjestetään Vihdin Ojakkalassa sijaitsevassa OPKOn omistamassa leirikeskus Enä-Sepässä.
Kansainvälinen toiminta
Kansainvälisellä tasolla OPKO kuuluu maailmanlaajuiseen IFES-järjestöön (International Fellowship of Evangelical Students). OPKOlla ei ole omia lähetystyöntekijöitä, mutta se pitää toiminnassaan ulkolähetystä aktiivisesti esillä ja toimii yhteistyössä muiden lähetysjärjestöjen kanssa. OPKOn kautta on myös mahdollisuus osallistua aktioihin ja lähetyskoulutuksiin.
Media
Arkki on OPKOn tiedotus- ja jäsenlehti. Arkki ilmestyy neljästi vuodessa. Lisäksi paikallisyhdistyksillä on omia jäsenlehtiään. OPKO osallistuu myös muiden lehtien, kuten nuorten Nuotta-lehden ja opiskelijoiden VIP-lehden julkaisemiseen. Viidennen herätysliikkeen laulukirja Viisikielinen julkaistiin helmikuussa 2014 ja OPKO on yksi sen julkaisijoista. Keväällä 2014 OPKO suomensi ja julkaisi Uncover-raamattupiirimateriaalin.
Hallinto ja talous
=== Pääsihteerit ===
Águas de São Pedro
Águas de São Pedro on kaupunki São Paulon osavaltiossa Kaakkois-Brasiliassa. Kaupungin asukasluku on 2 340 (2007) ja pinta-ala 3 640 km².
CAST
CAST tai Cast voi tarkoittaa jotain seuraavista:
Catherine Willoughby
thumb|Catherine Willoughby, [[Hans Holbein nuorempi|Hans Holbein nuoremman piirros]] Catherine Willoughby (22. maaliskuuta 1519/1520 - 19. syyskuuta 1580) oli englantilainen aatelisnainen, joka eli Henrik VIII:n, Edvard VI:n ja myöhemmin kuningatar Elisabet I:n hoveissa. Hän oli Charles Brandonin neljäs vaimo. Vuonna 1545 Brandonin kuoleman jälkeen liikkui huhuja, joiden mukaan kuningas Henrik VIII aikoisi erota kuudennesta vaimostaan Katariina Parrista mennäkseen naimisiin Catherinen kanssa. Catherine oli Katariina Parrin läheinen ystävä.
Catherine oli protestanttisen kirkon suorasukainen kannattaja, ja välttääkseen vainoja hän vietti Maria I:n valtakauden Weselissä ja myöhemmin Puolassa.
Lapsuus
Catherine syntyi luultavasti hovissa ja hänen äitinsä Maria de Dalinas oli kuningatar Katariina Aragonialaisen hovinainen ja läheinen ystävä. Hänen isänsä oli Willoughdy de Eresbyn paroni William Willoughby, joka oli Henrik VIII:n hovimies. Catherinen syntyi 22. maaliskuuta, ja hänet kastettiin 26. marraskuuta. On selvää, että Catherine nimettiin kuningattaren mukaan, mutta hänen äitinsä suhde katoliseen kuningattareen ei estänyt Catherinea tulemasta yhdeksi Englannin johtavista protestanteista.
Luonne ja usko
Catherinella oli nokkela ja terävä kieli, ja hänellä oli kiihkeä halu oppia. Henrik VIII:n viimeisinä hallitusvuosina Suffolkin herttuattaresta tuli vannoutunut protestantti. Hän oli hyvin läheinen Henrikin viimeisen kuningattaren, Katariina Parrin kanssa, erityisesti herttuan kuoltua vuonna 1545. Catherinella oli vahva vaikutus kuningattaren uskomuksiin. Kun kuningattaren protestanttisuudesta tuli vuonna 1546 kiistelty aihe, kuningas määräsi kuningattaren pidätettäväksi, tosin tämä sai hänet houkuteltua kumoamaan määräyksen. Suffolkin herttuatar myös nimesi eräissä juhlissa piispa Gardinerin vähiten rakastamiensa ihmisten joukkoon.
Avioliitto
Catherinen isä kuoli vuonna 1526, ja Catherine oli vanhempiensa ainoa elossa selvinnyt lapsi. Hän peri paronin, ja seitsemän vuoden ikäisenä hänen tulonsa olivat 15 000 dukaattia vuodessa. Catherinen huoltaja oli isän jälkeen kuningas, ja kuningas myi huoltajuuden langolleen Charles Brandonille, Suffolkin herttualle. Perintöä seurasi riita, jossa Catherinen setä vaati, että omaisuuden ja arvonimen tulisi periytyä hänelle naispuolisen perillisen sijaan. Kiistan jälkeen Catherine naitettiin Suffolkin herttuan pojalle, Lincolnin jaarlille. Brandon itse oli naimisissa Henrik VII:n tyttären Mary Tudorin kanssa, joka oli Ranskan leskikuningatar. Kun Mary kuitenkin kuoli, Brandon päätti itse naida Catherinen poikansa sijaan syyskuussa 1533. Lincolnin jaarli kuoli seuraavana vuonna.
Suffolkin herttua ja hänen uusi herttuattarensa saivat kaksi poikaa, Henryn ja Charlesin. Avioliitto toi Catherinelle merkittävää etua kuninkaallisessa perheessä, mikäli kuningas tekisi sisarensa Maryn lapsista perillisiään omien lapsiensa jälkeen. Suffolkin herttua ja herttuatar tervehtivät Anna Kleveläistä virallisesti, kun tämä saapui Englantiin vuonna 1539 naidakseen kuninkaan.
Henrik VIII:n kuoleman jälkeen
Katariina Parrin kuoltua synnytykseen Suffolkin herttuatar otti tämän tyttären, Mary Seymourin, huostaansa. Herttuattaren kirjeet ystävälleen William Cecilille, joissa pyydetään tukea kuningattaren alaikäiselle tyttärelle, ovat viimeiset dokumentit lapsesta. Vuosia myöhemmin herttuattaresta tuli myös lapsenlapsipuolensa Lady Mary Greyn huoltaja, kun jälkimmäinen meni naimisiin ilman kruunun suostumusta.
Vuonna 1551 herttuattaren molemmat pojat olivat opiskelijoita Cambridgessä, mutta he kuolivat vain parin tunnin erotuksella toisistaan. Toipuakseen epäonnesta ja useista uskonsa testeistä Catherine rakensi uuden elämän. Hän meni naimisiin talouteensa kuuluvan Richard Bertien kanssa, jonka kanssa hän jakoi rakkauden ja saman uskonnollisen vakaumuksen. Tästä huolimatta hänet tunnettiin yhä parhaiten Suffolkin herttuattarena, ja hänen yrityksensä saada aviomiehelleen lordi Willoughby de Eredbyn arvonimi, olivat hyödyttömiä.
Maria I:n valtakaudella vuonna 1555 Bertiet, yhdessä muiden Englannin protestanttien kanssa, lähtivät maanpakoon mantereelle. Palattuaan Englantiin ja hoviin he asettuivat Catherinen omistamaan Lincolnshireen. Catherine ja Richard Bertie saivat kaksi lasta, Peregrine Bertien ja Susan Bertien, jotka elivät aikuisiksi.
Maxime Vachier-Lagrave
Maxime Vachier-Lagrave (s. 21. lokakuuta 1990 Nogent-sur-Marne, Ranska) on ranskalainen shakin suurmestari. Hän voitti pikashakin maailmanmestaruuden vuonna 2021. Lisäksi hän on voittanut Sinquefield Cup -kutsuturnauksen vuonna 2017 ja 2021. 2700chess.comin mukaan Vachier-Lagraven elokuussa 2016 saavuttama elo-luku 2819 on shakin historian seitsemänneksi korkein.
Lapsuus ja uran alku
Vachier-Lagrave saavutti suurmestarin arvonimen 14 vuoden ja neljän kuukauden ikäisenä vuonna 2005.
Pelaajaura
Vachier-Lagrave on alle 20-vuotiaiden shakin maailmanmestari vuodelta 2009. Hän on myös voittanut vuosittaisen Sinquefield Cupin vuosina 2017 ja 2021.
Joulukuussa 2021 Vachier-Lagrave voitti pikashakin maailmanmestaruuden kukistamalla Jan-Krzysztof Dudan pistein 2-1.
Keski-Suomen kotiseutulaulu
Keski-Suomen kotiseutulaulu on Keski-Suomen maakuntalaulu. Se on yksi Suomen itsenäistymisen jälkeen Suomen historiallisten maakuntien maakuntalaulujen rinnalle luoduista uusien maakuntien maakuntalauluista. Laulun sanat kirjoitti nimensä mukaisesti korpilahtelainen Martti Korpilahti ruotsalaisen Ivar Widéenin sävelmään. Sen ensiesitys oli vuonna 1920.
Henriette Nissen-Saloman
thumb|upright|Henriette Nissen-Saloman 1840-luvulla. Henriette Nissen-Saloman (1819–1879) oli ruotsalainen oopperalaulaja, äänialaltaan mezzosopraano. Hänen opettajiaan olivat laulupedagogi Manuel García ja pianonsoittoa opettanut säveltäjä Frédéric Chopin. Nissen esiintyi vuosina 1843–1848 eri puolilla Eurooppaa ja Skandinaviassa, 1849–1850 Leipzigin Gewandhausin konserteissa. Sen jälkeen hän esiintyi kiertueilla miehensä, tanskalaisen säveltäjän Siegfried Salomanin kanssa. Hän oli Jenny Lindin aikalainen.
thumb|130px|left|Henriette Nissen-Saloman 1870-luvulla. Nissen-Saloman opetti vuodesta 1859 Pietarin konservatoriossa, jossa hänellä oli useita suomalaisia oppilaita, tunnetuimpana Alma Fohström. Hän julkaisi vuonna 1881 laatimansa lauluoppijakson.
”Pohjolan leivoseksi” sanottu Nissen-Saloman konsertoi 1850 myös Suomessa: lokakuussa Turussa ja Helsingissä ja esiintyi vielä marraskuussa Loviisassa matkalla Pietariin viulisti Otto von Königslöwin konsertissa. Pietarissa hänen oppilaitaan olivat Fohströmin lisäksi Anna Forstén ja Ida Basilier.
Pop Idol
thumb|250px|Pop Idolin tuomarit ohjelmassa. Pop Idol on brittiläinen ITV-televisiokanavan esittämä kykyjenetsintäohjelma, jossa haettiin uusia nuoria laulajia. Samaan formaattiin perustuvia ohjelmia on sittemmin tuotettu ympäri maailmaa, esimerkiksi American Idol Yhdysvalloissa, Deutschland sucht den SuperStar Saksassa, Australian Idol Australiassa ja Idols Suomessa.
Pop Idol ei ollut ensimmäinen television kykyjenetsintäohjelma, sillä vuosina 1996-1997 näytettiin kaksi kautta brittiläistä sarjaa The Big Big Talent Show. Pop Idolin loi musiikkivaikuttaja Simon Fuller yhdistämällä perinteiseen kykyjenetsintäkilpailuun tositelevisioelementtejä. Pop Idol -ohjelma käytti television interaktiivisuutta vahvasti hyödyksi käyttämällä muun muassa puhelinäänestystä voittajien valinnassa. Ensimmäisen tuotantokauden finaali helmikuussa 2002 keräsi enemmän puhelinääniä kuin mikään brittiläinen yhden illan äänestysohjelma koskaan. Ohjelmaa tehtiin kaksi tuotantokautta: ensimmäisen kauden 2001–2002 voittaja oli Will Young (myös toiseksi tullut Gareth Gates on menestynyt kansainvälisesti), toisen kauden 2002–2003 Michelle McManus. Sittemmin Pop Idolin on korvannut toinen kykyjenetsintäohjelma, The X Factor.
Pop Idolissa kilpailijoita arvosteli nelihenkinen tuomaristo (Pete Waterman, Simon Cowell, Nicki Chapman ja Neil ”Dr” Fox), joka karsi hakijoiden joukosta finalistit, joista katsojat äänestivät voittajan. Lahjakkaiden osallistujien lisäksi huonoimmat laulajat saivat usein lähetysaikaa ja he vastaanottivat usein kitkerää ja suoraa kritiikkiä tuomareilta (erityisesti Simon Cowellilta, jonka suorapuheinen kritiikki teki hänestä kuuluisan myös American Idolissa).
Lähteet
Slovensko hľadá Superstar Popstar Türkiye
Luettelo Suomen virallisen singlelistan ykkösistä vuonna 2012
Tämä on luettelo Suomen virallisen singlelistan kärkipaikkaa hallussaan pitäneistä artisteista ja singleistä vuonna 2012.
Luottotieto
Luottotieto on kaikkea tietoa, jota käytetään henkilön tai yrityksen taloudellisen aseman, sitoumusten hoitokyvyn ja luotettavuuden arvioinnissa.
Yksityisiä henkilöitä ja yrityksiä koskevia luottotietoja keräävät yleensä alaan erikoistuneet yritykset, Suomessa Bisnode Finland (entinen Soliditet Finland) ja Suomen Asiakastieto Oy. Näiden yritysten ylläpitämistä luottotietorekistereistä tietoa tarvitsevat tahot, kuten kauppaliikkeet, pankit, luottokorttiyhtiöt, teleoperaattorit ja muut luotolla tavaroita tai palveluita myyvät yritykset voivat selvittää tietyn henkilön maksuhäiriöhistorian ennen kuin ryhtyvät tämän kanssa sopimussuhteeseen. Luottotietorekisterin tarkoituksena on auttaa luotonantajia välttämään luottotappioita.
Luottotietona voidaan pitää  myös luotonantajan itsensä asiakkaansa maksuhäiriöistä rekisteröimää tietoa, mutta yleensä luottotieto mielletään ulkopuolisen tahon eli luottotietoyhtiön rekisteröimäksi ja välittämäksi tiedoksi.
Yksityishenkilöitä koskevien luottotietojen keräämistä ja käyttöä säätelee Suomessa vuonna 2007 säädetty luottotietolaki. Pelkkä maksun myöhästyminen sen eräpäivästä ei aiheuta merkintää luottotietorekisteriin. Maksuhäiriö voidaan merkitä rekisteriin vasta jos viranomainen tai kulutusluottoja myöntävä yritys on todennut maksun laiminlyönnin. Viranomaisten toteamia maksun laiminlyöntejä ovat muun muassa käräjäoikeuden antamat riidattomat velkomistuomiot ja yksipuoliset tuomiot, ulosottoviranomaisen toteamat varattomuus- tai tuntemattomuusesteet sekä tiedot konkursseista ja velkajärjestelyistä.
Luotonantaja voi ilmoittaa osamaksuerän tai luottokortin lyhennyserän viivästymisen suoraan luottotietorekisteriin jos
Maaliskuun lopussa 2019 suomalaisista aikuisista 8,1 prosenttia oli vailla luottotietoja.
Raindance-elokuvajuhlat
Raindance-elokuvajuhlat ovat laajimmat riippumattomat elokuvajuhlat Britanniassa. Juhlat perustettiin 1992 juhlistamaan ja tukemaan itsenäistä elokuvantekoa, ja siellä on esitetty sellaisia menestyksiä kuin Pulp Fiction – Tarinoita väkivallasta, The Blair Witch Project, Tapaus Friedman, Memento, Oldboy, Steve Baldersonin Firecracker, Girlfriend in a Kimono ja Ramones ja vuosisadan loppu.
Elokuvajuhlat järjestetään vuosittain syyskuun lopulta lokakuun ensimmäiselle viikolle Lontoon keskustassa. Aiemmin on juryssa ollut mukana Lou Reed, Judi Dench, Marky Ramone, hollantilainen valokuvaaja ja elokuvantekijä Anton Corbijn, brittiläinen näyttelijä Parminder Nagra, yhdysvaltalainen elokuvantekijä Jonathan Caouette ja yhdysvaltalainen kuvaaja Matthew Libatique.
Raindancen suojelijoita ovat muun muassa Ewan McGregor, Terry Gilliam, Mike Figgis, Ken Loach ja Marky Ramone. Juhlilla on ollut läsnä alan merkkihenkilöitä, kuten Alan Rickman, Mike Figgis, Ken Loach, Don Letts, Marky Ramone, Trudie Styler, Vanessa Redgrave, Noel Gallagher, Sarah Jessica Parker ja Jonny Lee Miller.
Raindance on perustanut palkinnon British Independent Film Awards.
Pekka ja Pätkä (televisiosarja)
Pekka ja Pätkä on vuonna 1986 MTV:lla esitetty suomalainen televisiosarja, joka oli Visa Mäkisen ohjaama ja tuottama. Sarjan jaksot on julkaistu vuonna 2003 DVD- ja VHS-julkaisuina nimillä Pekka Puupää seikkailee ja Pekka Puupää tositoimissa. Vuonna 2017 VL-Media julkaisi uudet painokset sarjan DVD-julkaisuista.
Visa Mäkinen teki ensimmäisen Pekka Puupää-elokuvansa, Pekka & Pätkä ja tuplajättipotti vuonna 1985. Elokuva ei menestynyt, sitä kävi teattereissa katsomassa vain noin 4000 katsojaa. Elokuvasta pilkottu 3-osainen sarja liitettiin tv-sarjaan, jossa Esko Roineen esittämä Pekka näkee unta toisesta Pekasta. Keväällä 1986 esitetty televisiosarja oli menestys. Televisiosarjan suosio rohkaisi Mäkistä tekemään vielä toisen elokuvan Pekka Puupää poliisina (1986).
Kalifornianturpiaali
Kalifornianturpiaali (Agelaius tricolor) on erittäin uhanalainen varpuslintu, joka elää Pohjois-Amerikan länsirannikolla Pohjois-Kaliforniasta Meksikon Baja Californiaan. Sen elinympäristön ala on noin 113 000 neliökilometriä ja populaation koko 250 000 yksilöä.
Vladimir Komarov (täsmennyssivu)
Vladimir Komarov voi viitata seuraaviin:
RMS Aquitania
RMS Aquitania oli Cunard Linen linjalaiva, joka rakennettiin John Brown and Companyn telakalla, Clydebankissa. Alus laskettiin vesille 21. huhtikuuta 1913 ja neitsytmatka New Yorkiin alkoi 30. toukokuuta 1914. Alus oli kolmas Cunard Linen "Grand Triosta", johon kuuluivat sen lisäksi RMS Mauretania ja RMS Lusitania. Laivaa pidettiin omana aikanaan viehättävimpänä aluksena ja sai lempinimen "Ship Beautiful".
Aquitania oli käytössä 36 vuoden ajan, mikä teki siitä 1900-luvulla pisimpään käytössä olleen aluksen, kunnes RMS Queen Elizabeth 2 rikkoi ennätyksen vuonna 2004.
Suunnittelu
Aluksen suunnitteli Cunard Linen suunnittelija Leonard Peskett, joka suunnitteli siitä hänen aikaisempia luomuksiaan, Lusitaniaa ja Mauretaniaa, suuremman. Aluksen koko mahdollisti suurten ja tilavien julkisten oleskelutilojen rakentamisen. Oleskelutilojen suunnittelijana toimi brittiläinen arkkitehti Arthur Joseph Davis sisustusyritys Mewes and Davisista, joka oli suunnitellut sisustuksen myös Lontoon Ritz-hotelliin. RMS Titanicin uppoamisen jälkeen Aquitania oli yksi ensimmäisistä matkustajalaivoista, jossa pelastusveneitä oli riittävästi kaikille matkustajille ja miehistölle. Kaksi pelastusveneistä oli moottorikäyttöisiä. Britannian viranomaisten tahdon mukaisesti Aquitania suunniteltiin sotilaalliseen käyttöön helposti muunnettavaksi mahdollisissa sotatilanteissa.
Rakentaminen
pienoiskuva|vasen|Aquitania hieman ennen vesillelaskua Alus tilattiin John Brown and Companyltä Clydebankistä, missä köli laskettiin telakkanumerolla 409. Se laskettiin vesille 21. huhtikuuta 1913 kumminaan Derbyn kreivitär Alice Stanley ja luovutettiin tilaajalle samana päivänä, vaikka se valmistui vasta 18. toukokuuta. Alus aloitti Pohjois-Atlantilla 30. toukokuuta.
Palvelus
pienoiskuva|vasen|Aquitanian ensimmäisen luokan oleskeluhuone Neitsytmatka New Yorkiin alkoi 30. toukokuuta 1914 kapteeni William Turnerin komennossa. Sitä varjosti edellisenä päivänä tapahtunut RMS Empress of Irelandin uppoaminen Quebecissa, jossa hukkui yli tuhat ihmistä. Kuukauden päästä neitsytmatkasta Itävalta-Unkarin arkkiherttua Franz Ferdinand salamurhattiin Sarajevossa, mikä johti ensimmäiseen maailmansotaan.
Ensimmäinen maailmansota
thumb|oikea|Sairaalalaiva HMHS Aquitania ensimmäisessä maailmansodassa thumb|vasen| Aquitania suojavärityksessä ensimmäisessä maailmansodassa. Alus saapui 27. heinäkuuta Liverpooliin. Seuraavana päivänä ensimmäinen merilordi Winston Churchill määräsi aluksen muutettavaksi apuristeilijäksi. Britannian laivasto vuokrasi 2. elokuuta aluksen, johon asennettiin kaksitoista kuuden tuuman tykkiä. Se kolaroi 22. elokuuta Britteinsaarille matkaavan SS Canadianin kanssa, jolloin kumpikin alus vaurioitui. Vauriot korjattiin Liverpoolissa. Alus oli 5. syyskuuta alkaen ankkurissa, koska sen oli todettu olevan liian suuri laivastopalvelukseen.
Toukokuussa 1915 alus kuljetti joukkoja Dardanelleille. Elokuussa alus muutettiin sairaalalaivaksi, missä tehtävässä se oli Gallipolin taistelussa. Huhtikuusta syyskuuhun 1916 Aquitania oli muissa tehtävissä, kunnes se oli taas vuoden lopun sairaalalaivana. Vuoden 1917 alus makasi ankkurissa Liverpoolissa, kunnes maaliskuussa 1918 siirrettiin joukkojenkuljetusalukseksi. Se teki yhdeksän matkaa Yhdysvaltoihin kuljettaen 60 000 amerikkalaissotilasta Eurooppaan. Sotatoimien lakattua alus kuljetti amerikkalaissotilaita kotiutettavaksi Yhdysvaltoihin.
Maailmansotien välinen aika
Kesäkuussa 1919 Aquitania palasi pikaisen huollon jälkeen reitille Southampton –Cherbourg–New York ja aloitti ensimmäisen matkan 14. kesäkuuta. Marraskuussa alus siirrettiin modernisoitavaksi Swan Hunterille Wallsendiin, mistä se palasi reitille 17. heinäkuuta 1920. Alus muun muassa muutettiin öljykäyttöiseksi.
1920-luvulla Aquitaniasta tuli yksi tunnetuimmista matkustajalaivoista Pohjois-Atlantin reitillä. Suuri pörssiromahdus vuonna 1929 vähensi asiakkaita, jolloin Aquitania siirrettiin risteilyalukseksi Välimerelle. Useimmat näistä risteilyistä olivat matkustajille "ryyppäysristeilyjä". 10. joulukuuta 1935 laiva ajoi kovalla vauhdilla karille Southamptonissa. Kymmenien hinaajien ja nousuveden avulla alus saatiin irrotettua.
Toinen maailmansota
thumb|vasen|Aquitania harmaaksi maalattuna toisen maailmansodan aikana. Toisen maailmansodan alkaessa 1939 alus palasi kuljettamaan joukkoja. 1940-lukuun tultaessa Aquitaniasta oli tullut jo vanha laiva, ja RMS Queen Elizabethin oli tarkoitus korvata se vuonna 1940. Suunnitelma hylättiin toisen maailmansodan alettua. Alus oli sodan aikana joukkojenkuljetusaluksena Australiassa, Uudessa-Seelannissa, Singaporessa, Oseanian saarilla, Kreikassa ja Intian valtamerellä. Tuona aikana laiva seilasi yli 500 000 kilometriä ja kuljetti yhteensä 400 000 sotilasta.
Aquitania palautettiin Cunard Linelle vuonna 1948. Vuoteen 1949 laiva toimi Kanadan valtion palveluksessa. 1949 laiva otettiin pois käytöstä, sillä se ei enää täyttänyt turvallisuusvaatimuksia vanhan ikänsä johdosta. Kommodori Harry Grattidge muisteli vuoden 1949 muistelmissaan, että Aquitanian viimeisinä vuosina laivan kannet vuotivat sateisina päivinä ja eräs laivan piano oli pudonnut ylemmältä kannelta lattian läpi ruokasaliin.
Laiva myytiin romutettavaksi joulukuussa 1949 British Iron and Steel Corporationille. Alus saapui 21. helmikuuta 1950 Faslaneen, jossa Metal Industries romutti aluksen. Näin päättyi aluksen maineikas ura. Yhteensä se ajoi kolme miljoonaa mailia (4 828 000 kilometriä), teki 450 matkaa ja kuljetti yhteensä 1,2 miljoonaa matkustajaa. Se oli ainoa 1900-luvun alun matkustajalaiva, joka osallistui molempiin maailmansotiin. Aquitaniasta on tehty yksityiskohtainen pienoismalli, joka on nähtävissä Maritime Museum of Atlantic -museossa, Kanadassa.
Kauppakeskus Minna
Kauppakeskus Minna on kauppakeskus Kuopion keskustassa Haapaniemenkadulla. Nimensä se on saanut Minna Canthin mukaan. Sen naapureita ovat muun muassa H-talo ja IsoCee.
Talon rakennutti alun perin Kuopion kauppiaat ja yrittäjät ry, ja se valmistui pitkällisten vaiheiden jälkeen vuonna 1988. Aluksi kauppiastavarataloksi rakennettu kauppakeskus käytti nimeä Savon City, mutta 1990-luvun alussa tapahtuneen konkurssin jälkeen ja omistajan vaihduttua myös nimi vaihtui nykyiseksi.
Osoitteessa Haapaniemenkatu 18 toimivan kauppakeskuksen omistaa viereisen IsoCeen tavoin julkisen alan eläkerahoituslaitos Keva.
Luettelo internetilmiöistä
Tämä on luettelo tunnetuista internetilmiöistä.
Kuvia ja ääniä
thumb|Jay Maynard, Tron-mies vuonna 2004.
Haasteita
Internethaaste on jokin tempaus, joka leviää sosiaalisessa mediassa. Tarkoituksena on kuvata itseään suorittamassa haastetta ja jakaa se muille. Tunnettuja haasteita:
Vieska
Vieska on tiettävästi tarkoittanut joessa olevaa matalaa kohtaa, jonka kautta mm. laumaeläimet, porot, sekä muut luonnonvaraiset eläimet ja laidunkarja ovat päässeet ylittämään joen. Kyseessä on ollut kahluupaikka, hiljaa virtaava joen kohta, josta pääsee kahlaamalla yli eikä virta kuitenkaan vie mukanaan.
Suomessa Kalajokilaaksossa on ollut kaksi Kalajoen keskisyvyyttä matalampaa kohtaa nykyisten Alavieskan ja Ylivieskan kohdalla. Alavieska joen alajuoksulla lähempänä merta, Ylivieska vajaat 20 kilometriä Alavieskasta joen yläjuoksua kohti.
Nils Nilsson Skum
thumb|Skumin ateljeekota Nils Nilsson Skum (13. huhtikuuta 1872 Jukkasjärvi – 27. joulukuuta 1951 Jällivaara) oli ruotsinsaamelainen poronomistaja ja piirtäjä. Hän kuvasi saamelaisten arkea teoksessa Same sita – lappbyn (1938). Postuumisti julkaistiin hänen teoksensa Valla renar (1955).
Skum tuli tunnetuksi piirtäjänä ja taidemaalarina, mutta hän oli myös taitava käsityöläinen ja kuvanveistäjä. Hän teki hirvi- ja poroaiheisia veistoksia. Niiden lisäksi hän valmisti hyvin paljon puukkoja. Skumin läpimurto suuren yleisön tietoisuuteen oli Same sita – lappbyn. Se on kuvateos, joka syntyi Skumin ja Nordiska museetin intendentin Ernst Mankerin yhteistyön tuloksena. Skum piirsi teokseen satakunta lyijykynä- ja liitupiirustusta, joita täydensivät Skumin saamenkieliset tekstit ja Israel Ruongin käännökset.
Perceptor
Perceptor on hahmo fiktiivisessä Transformers-universumissa.
The Transformers
Alkuperäisessä Transformers-sarjassa Perceptor on tutkija, joka muuttuu mikroskoopiksi, tai lasertykiksi. Hän on Optimus Primen jälkeen älykkäin Autobotti. Perceptorin tiedonjano on sammumaton ja se jättää kaiken muun varjoonsa. Hän on Maassa kuin kullankaivaja, joka löytää uuden kultasuonen ja mässäilee rikkauksilla, joiden loppumisesta hänellä ei ole tietoa.
Unicron-trilogia
Transformers: Armadassa ja Transformers: Energonissa Perceptor koostuu kolmesta Mini-Conista: High Wiresta, Sureshockista ja Grindorista. Armadassa Perceptor on lasten ystävä ja kokoonsa nähden hyvä taistelija. Energonissa Perceptor on Kickerin ystävä, vaikka rooli onkin pienempi kuin Armadassa.
Transformers: Rescue Bots Academy
Transformers: Rescue Bots Academyssa Perceptor toimi ennen Optimus Primen tiedeupseerina, ja hän ja Bumblebee ovat olleet pitkäaikaisia ystäviä. Kun Bumblebee ja Wedge olivat pelastamassa kivimäisiä avaruusolentoja, Bumblebee kutsui hänet auttamaan heitä. Ja kun tehtävä oli suoritettu, hänestä tuli Rescue Botti-akatemian matikka- ja tiedeopettaja.
Ikuinen valehtelija
Ikuinen valehtelija (As Young as You Feel) on Harmon Jonesin ohjaama yhdysvaltalainen komediaelokuva vuodelta 1951. Sen pääosia näyttelevät Monty Woolley, Thelma Ritter ja Constance Bennett. Muissa rooleissa ovat muiden muassa David Wayne, Jean Peters ja Marilyn Monroe. Elokuvan käsikirjoituksesta vastasivat Paddy Chayefsky ja Lamar Trotti, joka myös tuotti elokuvan. Elokuvan tuotantoyhtiönä toimi 20th Century Fox.
Ikuinen valehtelija kertoo Woolleyn esittämästä 65-vuotiaasta John R. Hodgesista, joka joutuu tehtaasta eläkkeelle vasten tahtoaan ja tekee kaikkensa saadakseen työpaikkansa takaisin.
Ikuinen valehtelija on mustavalkoinen ja pituudeltaan 77 minuuttia. Se sai ensi-iltansa 15. kesäkuuta 1951 Los Angelesissa ja 2. elokuuta New Yorkissa. Suomessa elokuva saapui teattereihin 12. kesäkuuta 1953.
Elokuvan kuvauksissa ohjaajaystävänsä Elia Kazanin kanssa vieraillut kirjailija Arthur Miller kohtasi siellä ensimmäistä kertaa tulevan vaimonsa Marilyn Monroen.
Pärskäjuuret
Pärskäjuuret (Veratrum) on kasvisuku sudenmarjakasvien (Melanthiaceae) heimossa, joka on aiemmin tunnettu karhunruohokasveina. Pärskäjuuriin kuuluu 25 lajia, joita esiintyy Amerikassa ja Euraasiassa, varsinkin lauhkealla vyöhykkeellä.
Tuntomerkkejä
Pohjoismaissa tavataan luonnonkasvina pohjanpärskäjuurta Luoteis-Norjassa ja Suomessa Utsjoella. Lisäksi etelänpärskäjuurta ja tummapärskäjuurta kasvaa villiintyneinä koristekasveina. Pohjoismaiden pärskäjuuret ovat 0,5–1,5 metriä korkeita ruohoja, joilla on leveät, varressa kierteisesti sijaitsevat lehdet ja kukintona runsaskukkainen kerrannainen latvaterttu. Pärskäjuuret ovat myrkyllisiä.
Valokopiointi
thumb|[[Hurrikaani Katrinassa 2005 tulvavahingon kärsinyt Sharp-kopiokone.]]
Valokopiointi on menetelmä, jolla monistetaan tekstiä tai kuvia sisältävästä paperista kopioita toiselle paperille käyttämällä valokopiokonetta. Valokopioinnin lanseerasi Xerox 1960-luvulla ja vähitellen 20 vuoden kuluessa se syrjäytti muut kopiointitekniikat.
Valokopiointia käytetään laajalti liike-elämässä, oppilaitoksissa ja julkisella sektorilla. Valokopioinnin suosio on kuitenkin laskenut viestinnän siirtyessä paperisista asiakirjoista sähköisiin. Jos sähköisistä dokumenteista tarvitaan paperikopioita, käytetään tulostimia, joihin tosin usein yhdistyy myös paperidokumenttien skannaus- ja kopiointimahdollisuus.
Historia
Aiemmin kopiointiin on käytetty muun muassa fotostat-menetelmää, jossa käytettiin kameraa ja herkkää valokuvauspaperia ja kopio kuivattiin koneessa heti.
Xerox-yhtiö sovelsi valokopiointiin fyysikko Chester Carlsonin vuonna 1938 unkarilaisen fyysikon Pál Selényin julkaisujen pohjalta kehittämää elektrofotografiaa, jossa pyörivä alumiininen kuvarumpu varataan sähköllä ja valotetaan sitten kopioitavan originaalin läpi tai siitä heijastaen niin, että rummulle seuraavaksi levitettävä värijauhe tarttuu vain tummiksi tarkoitettuihin kohtiin ja siirtyy sitten rummulta kopiopaperiin muodostamaan originaalin mukaisia kuvioita. Tätä menetelmää käytetään kehittyneessä muodossaan yhä kopiokoneissa ja lasertulostimissa.
Kopiokoneet olivat aluksi hitaita ja vaativat erikoispaperia, mutta 1970-luvulla ne kehittyivät yhä nopeammiksi ja halpaa tavallista paperia käyttäviksi. Niihin kehitettiin myös originaaliarkkien syöttölaitteita ja ulos tulevien kopioarkkien lajittelumekanismeja, mikä mahdollisti monisivuisten paperidokumenttien kopioinnin valmiiksi oikeassa sivujärjestyksessä oleviksi kopionipuiksi. Muita parannuksia olivat kaksipuoleinen kopiointi paperin molemmille puolille, suurennus- ja pienennysmahdollisuus sekä 1970-luvulla mustavalkokopioinnin rinnalle tuotu värikopiointi. 1990-luvun ”työpöytäjulkaisemisen” (desktop publishing) myötä kopiokoneet kehittyivät monitoimilaitteiksi, joissa yhdistyivät faksi, tulostin, kopiokone ja skanneri kuvien ja paperiasiakirjojen saattamiseen digitaaliseen muotoon.
Valmistajia
Valokopioinnin kehittäjäyritys Xerox sai valokopioinnin nopeaan kasvuun esiteltyään vuonna 1960 Xerox 914 -kopiokoneensa, josta tuli valtava menestys. Samalla Xerox aloitti uuden liiketoimintamallin: konetta ei voinut ostaa vaan se piti vuokrata, ja Xerox sai joka koneesta tuloa myös sillä otetun kopiomäärän mukaan. Yhtiöstä tuli valokopioinnin synonyymi: englannin kielessä valokopiointia alettiin kutsua verbillä to xerox ja valokopiota substantiivilla a xerox ['zɪərɒks]. Yrityksen menestys jatkui läpi 1960-luvun, kunnes sen tärkeimmät patentit vanhenivat vuonna 1969 ja alalle tuli nopeasti kilpailijoita, suurimpina yhdysvaltalaiset IBM ja 3M, japanilais-yhdysvaltalainen Ricoh-Nashua-Savin, japanilaiset Canon, Minolta ja Toshiba sekä eurooppalainen Agfa-Gevaert. Kilpailijat toivat yhtäaikaa markkinoille tavalliselle paperille kopioivia koneita ja toivat Xeroxin vuokraukseen perustuvan toimintatavan rinnalle asiakkaille myytävät kopiokoneet. Xerox osasi kuitenkin nopeasti siirtyä sekin pois erikoispaperistaan ja säilytti asemiaan isoissa koneissa niin, että Suomessakin vuonna 1977 vielä noin 25 prosenttia valokopioista otettiin Rank Xeroxin koneilla.
1980-luvun taitteessa yhdysvaltalais-japanilainen Nashua-Savin-Ricoh-yritysryhmä nousi Xeroxin ohi maailman suurimmaksi kopiokoneiden valmistajaksi. Muita maailman suurimpia valmistajia olivat tuolloin yhdysvaltalaiset IBM ja Saxon ja japanilainen Canon. Suomen suurimpia kopiokonemerkkejä vuonna 1979 olivat Xeroxin ja brittiläisen Rank Organisationin yhteinen Rank Xerox, Canon ja saksalainen Agfa-Gevaert.
Mike Bongiorno
Bongiornon arkku ryöstettiin haudasta Dagnenten kylän hautausmaalta ja oli kateissa melkein vuoden. Arkku löytyi joulun alla 2011 Vittuonen kunnasta Milanon läheltä. Ruumis poltettiin, jottei ilkivalta toistuisi.
Harsukääpä
Harsukääpä (Anomoporia kamtschatica) on koko Suomessa harvalukuisena tavattava kääpälaji. Se viihtyy kangasmetsissä ja elää männyllä, harvoin kuusella. Luontainen elinalusta on hiiltyneessä ja/tai pitkälle lahonneessa kelopuussa tai juurakoissa, mutta harsukääpää esiintyy myös rakennuksissa ja purkujätteillä.
Harsukäävän itiöemä on yksivuotinen ja resupinaattinen. Tuoreena se on pehmeä ja kuivana murenevan hauras ja helposti alustastaan irtoava. Itiöemän alla lahopuussa voi olla seitinohuita rihmastojänteitä. Reunus on varsinkin nuorella itiöemällä untuvaisen pehmeä, pillit voivat yltää reunaan asti. Väriltään harsukääpä on nuorena valkoinen, vanhemmiten väri kellastuu kermanvalkoiseksi. Pillit ovat huomattavan sokkeloisia ja hampaisia jo nuorella itiöemällä, pillejä on 2-3 millimetrillä ja vanhemmat pillit ovat tätä suurempia ja pitkulaisia. Kokonaispaksuus 1-3 mm.
Harsukääpää muistuttavia kääpälajeja on paljon ja määritys varmistuu usein vasta mikroskopoimalla. Vertaa ainakin: kurokat (Sistotrema), harsukat (Trechispora), verkkokerikääpä (Ceriporia reticulata) ja karikekääpä (Byssoporia mollicula).
Sailing
Sailing voi viitata ainakin seuraaviin:
Syklohekseeni
Syklohekseeni on orgaaninen yhdiste (sykloalkeeni), joka on normaaliolosuhteissa olomuodoltaan väritön helposti syttyvä neste, jolla on tunnusomainen haju. Sen kemiallinen kaava on C6H10. Syklohekseenista käytetään myös nimiä bentseenitetrahydridi, heksanaftyleeni, tetrahydrobentseeni.
Syklohekseenin moolimassa on 82,14 g/mol, sulamispiste −104 °C, kiehumispiste 83 °C, tiheys 0,81 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3), leimahduspiste –6 °C (c.c.), itsesyttymislämpötila 244 °C, taitekerroin 1.445–1.447 ja CAS-numero 110-83-8. thumb|left|175px|Syklohekseenin puolituolikonformaatio Syklohekseenin konformaatio on niin kutsuttu puolituolikonformaatio, jossa 2 kuusirenkaan hiiliatomia poikkeaa tasosta, toinen tason yläpuolelle ja toinen alapuolelle.
Montreal AAA
thumb|200px|Montreal AAA:n joukkue, joka voitti ensimmäisen Stanley Cupin vuonna 1893. Montreal AAA on Montrealista, Kanadasta tuleva urheiluseura, joka on saavuttanut menestystä useista eri lajeista. Seurasta on tullut muun muassa moukarinheiton ja uinnin olympiavoittajia.
Seura perustettiin vuonna 1881, kun paikalliset pyöräily-, lumikenkä- ja lacrosseseurat yhdistyivät. Seura on voittanut jääkiekon Stanley Cupin vuosina 1893, 1894 ja 1902. Se on voittanut myös jääkiekon Allan Cupin vuonna 1930. Amerikkalaisessa jalkapallossa seura voitti Grey Cupin vuonna 1931. Nykyisin seura keskittyy kuntosalin ylläpitoon nimellä Club Sportif MAA.
Antti Taipale
Antti Taipale on pitkän linjan ammattilainen dragtaiteen saralla ja valmistunut filosofian maisteriksi vuonna 2020 Helsingin yliopistosta. Hänen pääaineensa on teatteritiede, sivuaineinaan hän opiskellut musiikkitiedettä, taiteiden tutkimusta sekä espanjaa.
Historiaa
Vuonna 2017 Taipale juhli taiteilijajuhlavuottaan suurella ja näyttävällä kiertueellaan ympäri Suomen, kiertue alkoi Lohjalta ja päättyi Helsinkiin teatteri Gloriaan.
Taipale on ollut useassa eri produktiossa mukana: Finnvitsit yhdessä Juha Laitilan ja Jukka Laaksosen kanssa, Drag-Leidit Lavalla yhdessä kolmen muun dragartistin kanssa, Suomen Musiikkiteatterin produktioissa ja lisäksi hän on tuottanut Helsinki Drag Battle -tapahtumaa, jonka uniikki ja ainutlaatuinen lähestymistapa dragtaiteeseen on muokannut suomalaista dragkenttää.
Tunteva keho - näyttelijöiden kokemuksia kehollisesta empatiasta
Taipaleen pro gradu -tutkielma käsitteli kehollista empatiaa ja sen näkökulmia teatterissa. Tutkielman mukaan "esiintyjät kokevat kehonsa olevan työkalu, jonka kunnosta on pidettävä huolta. Fyysinen teatterikorkeakoulutus on auttanut heitä tuntemaan oman kehonsa ja löytämään ilmaisuherkkyyden. Esiintyjän ja katsojan välisessä vuorovaikutussuhteessa kehollinen empatia on jatkuva liikkeessä oleva, molemminpuolinen sekä toistuva prosessi, jossa tuntevat kehot ovat keskiössä. Esiintyjä samaistuu yleisöönsä, mikä voi auttaa esiintyjää roolisuorituksessaan ja se voi jopa muuttaa esiintyjän suhdetta esitykseen ja sen sisältöihin."
Amfilokhos (Alkmaionin poika)
Amfilokhos oli kreikkalaisessa mytologiassa Alkmaionin ja Manton poika.
Pseudo-Apollodoros viittaa Euripideen näytelmään lähteenä, jossa sen jälkeen, kun Alkmaion oli murhannut äitinsä Erifylen, erinykset tekivät tämän rangaistukseksi teostaan hulluksi. Tämän mielenvikaisuuden aikana Alkmaionin sai kaksi lasta Manton, Teiresiaan tyttären, kanssa: Amfilokhoksen ja Teisifonen. Alkmaion toi lapset mukanaan Korinttiin, ja jätti heidät kuningas Kreonin huomaan kasvatettavaksi. Heidän vartuttuaan Kreonin puoliso oli kuitenkin myynyt Teisifonen orjaksi pelätessään tämän tavattoman kauneutensa avulla syrjäyttävän hänet itsensä kuninkaan puolisona. Almaion kuitenkin sattumalta osti hänet tunnistamatta tytärtään ennen kuin palasi takaisin Korinttiin hakemaan lapsiaan, jolloin hän löysi myös poikansa.
Beth
Kappaleen, jonka alkuperäinen nimi oli ”Beck”, kirjoitti ja lauloi rumpali Peter Criss. ”Beth” oli viime hetken lisäys Destroyerille, sillä Paul Stanley ja Gene Simmons eivät alkujaan halunneet sitä levylle, mutta yhtyeen manageri Bill Aucoin puhui heidät ympäri.
Vastaanotto
Kun single julkaistiin, ”Beth” oli aluksi kappaleen ”Detroit Rock City” B-raitana. Silti radioasemilla ”Beth” sai enemmän soittoa kuin A-raita ja oli muutenkin radioasemien suosikki, joten KISS ja Casablanca Records päättivät vaihtaa ”Bethin” A-raidaksi ja ”Detroit Rock Cityn” B-raidaksi ja siten se menestyi vielä paremmin.
Vuonna 1977 kappale voitti People’s Choice Award -palkinnon.
Muuta
Suomalainen hiphop-yhtye Nuera samplasi Bethiä kappaleeseensa ”Don’t Touch the Mike”, joka löytyy yhtyeen vuonna 2000 julkaistulta albumilta Honesty.
Octave Lapize
pienoiskuva|Lapize vuonna 1913. Octave Lapize (24. lokakuuta 1887 Montrouge, Ranska – 14. heinäkuuta 1917 Toul, Ranska) oli ranskalainen maantie- ja ratapyöräilijä. Hän voitti pronssia ratapyöräilyn sadan kilometrin kilpailussa vuoden 1908 kesäolympialaisissa Lontoossa sekä vuoden 1910 Ranskan ympäriajon kokonaiskilpailun. Ranskan ympäriajon voitossa hän saavutti 4 700 kilometrin pituisessa kilpailussa 28,680 kilometrin keskituntinopeuden.
Lapize ylsi muihin merkittäviin voittoihin Pariisi–Roubaix'ssa (1909, 1910, 1911), Pariisi–Toursissa (1911) ja Pariisi–Brysselissä (1911, 1912, 1913).
Lapize kuoli ensimmäisessä maailmansodassa 29-vuotiaana.
Valeri Zelepukin
Valeri Zelepukin (s. 17. syyskuuta 1968 Voskresensk) on venäläinen entinen jääkiekkoilija. Hänet valittiin Neuvostoliiton ja Venäjän jääkiekon kunniagalleriaan vuonna 1998.
Límni Plastíra
Límni Plastíra ( eli Δήμος Λίμνης Πλαστήρα, Dímos Límnis Plastíra) on Kreikan kunta, joka sijaitsee Kardítsan alueyksikössä Thessalian alueella. Kunnan pinta-ala on 195,2 neliökilometriä ja väkiluku 4 635 (vuonna 2011). Kunnan kuntakeskus on Morfovoúni.
Límni Plastíra, "Plastíras-järvi", on nimetty sen alueella sijaitsevan Plastíras-tekojärven mukaan. Kunta sijaitsee Thessalian lounaisosassa. Límni Plastíran kunta syntyi, kun kunnat Nevrópoli Agráfon ja Plastíras yhdistyivät vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman mukaisesti.
Kunnan osat
Vuoden 2011 kuntauudistuksesta lähtien Límni Plastíran kunta muodostuu kahdesta kunnallisyksiköstä, jotka vastaavat uudistusta edeltäneitä kuntia. Kunnallisyksiköt sekä niihin kuuluvat kyläyhdyskunnat ja asutukset ovat:
Welcome Back My Friends to the Show That Never Ends
Welcome back my friends to the show that never ends on englantilaisen yhtyeen Emerson, Lake & Palmerin livealbumi vuodelta 1974.
Kappaleet
Levy 1
Levy 2
Itseoikaisu
Itseoikaisu on menettely, jossa viranomainen korjaa päätöstään sen jälkeen, kun asiassa on tehty lopullinen ratkaisu. Tällainen oikaisu voi olla tuomioistuimen tekemä tai se voi olla hallinto-oikeudellinen, jolloin erotetaan neljä itseoikaisutyyppiä:
Tuomioistuimella on yleensä itseoikaisukielto. Se ei saa muuttaa ratkaisuaan, jotta taataan asianosaisten oikeusturva. Ratkaisuun haetaan muutosta ja oikaisua muutoksenhaulla. Itseoikaisu on sallittu vain tapauksissa, joissa tuomiossa havaitaan kirjoitus- tai laskuvirhe tai näihin verrattava selvä virhe. Tuomion harkintaan, sisältöön tai lainsoveltamiseen liittyvää virhettä ei saa oikaista, sillä julkistettu ratkaisu sitoo sekä asianosaisia että tuomioistuinta.
Itävallan Grand Prix 2014
Itävallan Grand Prix 2014 (virallisesti Formula 1 Grosser Preis Von Österreich 2014) oli Formula 1 -kauden 2014 8. osakilpailu, joka ajettiin 22. kesäkuuta 2014 Red Bull Ringillä Itävallassa. Edellisen kerran radalla ajettiin kilpaa kaudella 2003, joten F1-sirkus palasi Itävaltaan 11 vuoden tauon jälkeen. Kilpailun voitti Nico Rosberg.
Kilpailu
Paalupaikalle kauden kahdeksannessa osakilpailussa ajoi Williamsin Felipe Massa ja toiseen ruutuun ajoi Massan tallikaveri Valtteri Bottas. Startissa Massa piti oman paikkansa, mutta kolmannesta ruudusta lähtenyt Mercedeksen Nico Rosberg onnistui ohittamaan Bottaksen ja nousi toiseksi, mutta seuraavalla suoralla Bottas otti paikkansa takaisin. Aika-ajoissa epäonnistunut Lewis Hamilton lähti matkaan yhdeksännestä ruudusta, mutta nousi jo avauskierroksella neljänneksi, Nico Rosbergin perään.
Toisen kierroksen alussa Red Bullin Sebastian Vettel kärsi tekniikkamurheista ja Vettel joutui pysäyttämään autonsa radan varteen. Kierrosta myöhemmin saksalainen sai kuitenkin autonsa liikkeelle, ollen jo kierroksen kärkeä perässä. Myöhemmin kilpailussa Vettel osui Sauberin Esteban Gutiérreziin ja rikkoi etusiipeään. Seuraavalta kierrokselta Vettel keskeytti Red Bullin kotiradalla. Gutiérrez pystyi jatkamaan matkaansa ilman ongelmia. Meksikolaisen ensimmäisellä varikkopysähdyksellä sattunut moka kuitenkin söi aikaa - rengas ei ollut kunnolla kiinni ja Gutiérrez lähti liikkeelle pysäyttäen autonsa varikkosuoralle. Gutiérrez sai seuraavaan kilpailuun kymmenen lähtöruudun rangaistuksen. Varikkopysähdysten yhteydessä Rosberg nousi kilpailun kärkeen, Hamilton toiseksi, ja Bottas putosi kolmanneksi. Massa pudotettiin neljänneksi. Daniil Kvjat keskeytti kierroksella 24 jousituksen petettyä. Kvjatin tallikaveri Jean-Éric Vergne keskeytti kierroksella 59 jarrujen hajottua.
Kilpailun voittoon ajoi Nico Rosberg ennen Lewis Hamiltonia. Valtteri Bottas ajoi kilpailussa kolmanneksi ja otti uransa ensimmäisen palkintosijan. Samaisessa kilpailussa hänestä tuli kautta aikojen seitsemäs suomalainen, joka on ajanut F1:ssä palkintokorokkeelle. Paalulta startannut Felipe Massa ajoi neljänneksi. Viimeisellä kierroksella Daniel Ricciardo onnistui ohittamaan Nico Hülkenbergin ja nousi kahdeksanneksi. Kimi Räikkönen ajoi kymmenenneksi. Kilpailun nopeimman kierrosajan ajoi Force Indian Sergio Pérez (1.12,142), joka sijoittui kilpailussa kuudenneksi lähdettyään ruudusta 16 Kanadan Grand Prix'sta saadun lähtöruuturangaistuksen myötä.
Tekijänoikeusjärjestö
Tekijänoikeusjärjestöt valvovat luovan työn tekijöille syntyviä tekijänoikeuksia tekijöiden puolesta. Saadakseen korvauksia näiltä järjestöiltä, tekijän on rekisteröidyttävä järjestöjen asiakkaaksi.
Järjestöt keräävät erilaisia tekijänoikeuskorvauksia usein niin sanotun sopimuslisenssijärjestelmän kautta. Sen mukaan järjestö edustaa tekijöitä ja antaa luvan siten käyttää teoksia. Tyypillinen tilanne on kopiokoneisiin liittyvä tekijänoikeuskorvaus, jota maksetaan kaikista kopiokoneista yrityksissä ja yhteisöissä. Tällöin teoksen kopioijan ei tarvitse hankkia lupaa erikseen teoksen osien kopioimisesta (lupaa koko teoksen kopioimiseen ei näinkään ole) kaikilta tekijöiltä. Tarkoituksen on siis helpottaa teosten käyttöä mutta samalla taata tekijöille korvaus teoksen kopioinnista.
Suomalaisia tekijänoikeusjärjestöjä:
Europa Plus
Europa Plus on venäläinen radiokanava. Kanavan tarjontaan kuuluu venäläistä hittimusiikkia ja myös hittejä maailmalta. Kaakkois- ja Itä-Suomessa Europa Plusia voi kuunnella taajuuksilla 106,0 MHz (Viipuri) tai 100,5 MHz (Pietari) sekä 100,3 MHz (Sortavala).
Europa Plus -radiokanavalla juonnettua ohjelmaa on pitkin päivää varhaisaamusta myöhäisiltaan. Radiokanavaa voi kuunnella myös internetissä kanavan omilta kotisivuilta.
M/S Pride of Hull
M/S Pride of Hull on P&O Ferriesin autolautta. Alus liikennöi Rotterdam–Hull-reittiä. Aluksen pituus on 215 m, leveys 32 m ja syväys 5,8 m. M/S Pride of Hull oli M/S Silja Europan seuraaja maailman suurimpana matkustaja-autolauttana, kunnes M/S Color Fantasy ja M/S Color Magic valmistuivat.
Molukkienmeri
thumb|Molukkienmeren sijainti kartalla. thumb|Molukkienmeren sijainti Molukkienmeri on Tyynenmeren länsiosassa sijaitseva sivumeri Indonesian valtioon kuuluvien Sulawesin ja Molukkien välissä. Sen eteläpuolella on Bandanmeri. Meri sijaitsee seismisesti aktiivisella alueella. Meri on tunnettu koralleistaan, ja siellä on lukuisia sukelluspaikkoja. Historiassa meren alueella on kuljettu mausteita, ja sitä on hallinnut neljä eri sulttaania.
M/S Pride of Hull
Palvelus
Alus aloitti 2. joulukuuta 2001 liikennöinnin Hullista Rotterdamiin. Se siirrettiin 15. lokakuuta 2002 P&O Ferriesille, mutta alus jatkoi liikennöintiä samalla reitillä. Alus oli telakalla Shipyard Verolme Botlekilla Rozenburgissa Alankomaissa 12.-18. marraskuuta 2002.
Aluksen konehuoneessa syttyi tulipalo 8. joulukuuta 2008 sen ollessa matkalla Rotterdamista Hulliin. Miehistö sai kuitenkin palon nopeasti sammumaan. Alus rekisteröitiin RBSSAF 10 Limitedille Cheltenhamiin. Aluksen kotisatamana säilyi kuitenkin Hull. Marraskuussa 2011 alus liputettiin Bahamalle kotisatamanaan Nassau.
Mark James
Mark James voi viitata:
Tiedän ja uskon
Tiedän ja uskon on Antti Eskolan vuonna 2003 ilmestynyt kirja, jossa hän pohtii uskontoa ja kristinuskon kysymyksiä.
Somewhere Out There
Somewhere Out There voi viitata:
Markus Niemelä
Markus Niemelä (s. 20. maaliskuuta 1984 Rauma) on suomalainen moottoriurheilija. Kaudella 2007 hän kilpaili GP2-sarjassa. Hänen kansainvälinen uransa oli vaihteleva useiden loukkaantumisten takia. Niemelä päätti uransa sprint car -sarjan kilpailussa vuonna 2014 tapahtuneen vakavan ulosajon jälkeen. Sen jälkeen hän on jatkanut uraansa perustamansa Rush Factory -yrityksen toimitusjohtajana.
Ura
Niemelä aloitti autourheilu-uransa kartingissa. Kaudeksi 2004 hän siirtyi formuloihin. Ensimmäinen kausi Formula Ford -luokassa toi Niemelälle mestaruuden sekä Suomen että Ruotsin mestaruussarjoissa. PM-sarjassa hän sijoittui toiseksi, vaikka jätti viimeisen osakilpailun väliin.
Kaudella 2005 Niemelä kilpaili Formula ADAC BMW -sarjassa ja Englannin Formula Renault -talvisarjassa.
Vuosi 2006 oli Niemelän ensimmäinen kausi Formula Renault UK -sarjassa. Hän ajoi Mark Burdett Motorsport -tallissa. Kauden aikana hän saavutti yhden voiton, yhden nopeimman kierroksen ja yhden paalupaikan. Hänet palkittiin Renault Sportin Driver Of The Day Awards -palkinnolla. Niemelän lopullinen sijoitus kaudella oli seitsemäs.
Kausi 2007 oli Niemelän osalta rikkonainen. Hän kilpaili kolmessa eri sarjassa, mutta ei ajanut yhdessäkään täyttä kautta. Niemelä ajoi Formula Renault'lla sekä Aasian sarjaa että Eurocupia, mutta siirtyi kesken kauden GP2-sarjaan BCN Competicion -talliin. Hän korvasi tallissa japanilaisen Sakon Yamamoton, joka siirtyi Formula 1 -sarjaan.
Kaudella 2008 Niemelä voitti Formula Atlantic -sarjan mestaruuden. Niemelän piti saada mestaruudestaan 200 000 euroa, mutta hänen edustamansa talli Brooks Associates Racing pimitti nämä rahat, joilla Niemelä oli suunnitellut ostavansa itselleen paikan GP2-sarjasta. Näin ollen Niemelä päätyi jatkamaan toisen kauden Formula Atlantic -sarjassa.