cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Paul Hirsch (poliitikko)
Berliinin yliopistossa lääketiedettä opiskellut Hirsch liittyi Saksan sosiaalidemokraattiseen puolueeseen (SPD) vuonna 1892. Hänet valittiin vuonna 1900 Berliinin Charlottenburgin kaupunginvaltuustoon ja vuonna 1908 Preussin maapäiville, jossa hänestä tuli SPD:n edustajaryhmän puheenjohtaja. Vuoden 1918 vallankumouksen yhteydessä Hirsch ryhtyi 12. marraskuuta johtamaan Preussin hallitusta yhdessä vasemmistososiaalidemokraattien (USPD) Heinrich Ströbelin kanssa. Hirsch oli maaliskuuhun 1919 saakka myös Preussin sisäministeri. Tässä ominaisuudessa hän erotti tammikuussa 1919 Berliinin poliisipäällikkönä toimineen USPD:n tukijan Emil Eichhornin, mikä oli spartakistikapinan laukaissut tapahtuma.
Maaliskuussa 1919 valittu Preussin perustuslakia säätävä kansalliskokous vahvisti Hirschin pääministeriyden. Hän erosi maaliskuussa 1920 Kappin vallankaappausyrityksen jälkeen hallintoonsa kohdistuneen arvostelun vuoksi, jolloin hänen seuraajakseen tuli Otto Braun. Hirsch oli Charlottenburgin apulaispormestarina vuosina 1921–1925 ja Dortmundin pormestarina vuosina 1925–1933, kunnes uusi kansallissosialistien hallinto pakotti hänet eroamaan.
Lockheed SR-71 Blackbird
Lockheed SR-71 ”Blackbird” oli yhdysvaltalainen strateginen tiedustelulentokone ja eräitä X-koneita lukuun ottamatta nopein lentokone. Koneen tyyppimerkinnässä lyhenne SR tuli sanoista Strategic Reconnaissance, eli strateginen tiedustelu. Sen nopeus ylitti virallisesti 3,3-kertaisesti äänen nopeuden. SR-71 oli niin nopea ja lensi niin korkealla, ettei yksikään maasta laukaistava ilmatorjuntaohjus olisi saanut sitä kiinni.
Vertailun vuoksi SR-71:n ennätys Atlantin ylilennossa (New York – Lontoo) on 1 h 54 min, kun nopeimmalta siviilikäyttöön rakennetulta koneelta, Concordelta matkaan kului noin 3 h 20 min. Tavallinen matkustajalentokone Boeing 747 käyttää matkaan noin 7 h.
SR-71 rakennettiin sen jälkeen kun hyvin korkealla lentävät U-2-tiedustelukoneet pystyttiin torjumaan ilmatorjuntaohjuksilla. Suuren lentokorkeutensa ja nopeutensa ansiosta yhtäkään SR-71-konetta ei ole raportoitu pudotetuksi.
SR-71:n kehitystyö käynnistyi jo huhtikuussa 1962, hieman ennen A-12:n ensilentoa. Ensimmäisten kuuden Blackbirdin valmistus käynnistyi maaliskuun puolivälissä 1962, ja konetyyppi nousi ensi kertaa siivilleen 22. joulukuuta 1964 aamuyön pimeydessä. Yhdysvaltain ilmavoimat saivat ensimmäisen SR-71-koneen 7. tammikuuta 1966, jolloin kaksipaikkainen SR-71B -harjoituslentokone luovutettiin Bealen lentotukikohdan käyttöön.
Kaikkiaan 19 Blackbirdiä menetettiin konetyypin käytön aikana.
Rakenne
Koneen rakenne oli sikäli erikoinen, että rungon ollessa hyvin viileä, esimerkiksi juuri lentoonlähdön jälkeen, sen polttoainesäiliöt eivät olleet täysin tiiviit ja polttoainetta tihkui säiliöistä ulos. Tämä johtui siitä, että koneen rakenne suunniteltiin riittävän väljäksi jotta rakenteella on tilaa laajentua lämpölaajenemisen vuoksi. Koneen polttoaine oli hyvin erikoista lentopolttoainetta nimeltä JP-7, jolla oli paljon tavallista korkeampi leimahduspiste (n. 60 °C). Kyseinen polttoaine suunniteltiin juuri SR-71:tä varten, mutta sillä oli alun perin erittäin huonot voiteluominaisuudet, minkä takia polttoaineen sekaan piti lisätä pieni määrä fluorikarbonaattia moottorin mekaanisten osien toiminnan varmistamiseksi. Polttoainetta käytettiin myös koneen moottorien jäähdyttämiseen. Koneeseen ei haluttu lisätä suurissa nopeuksissa todennäköisesti hajoavia laitteita, joten SR-71:ssä päädyttiin käyttämään sähkösytytyksen sijasta trietyyliboraania moottorien käynnistämiseen. Ruiskutettaessa trietyyliboraania moottoreihin syntyi hetkellisesti erittäin helposti tunnistettava, booriyhdisteille tyypillinen vihreä liekki.
Koneen rakenteessa käytettiin titaania, koska alumiini ei olisi kestänyt yli 2,5 Machin nopeuksia rakenteiden lämpenemisen takia. Osin samasta syystä tavanomaisten lentokoneiden maksiminopeus on ollut noin 2 Machia. Titaani hankittiin peiteyhtiöitä käyttäen Neuvostoliitosta, koska muualla maailmassa maaperän titaanivarannot ovat verrattain köyhät. Lockheedin tuotantolinjan piti suurimmaksi osaksi rakentaa työstölaitteet ja työkalut materiaalia varten itse, koska laitteet eivät kestäneet titaanin työstämistä, mikä oli sotilasteollisuudessa kyseisenä aikakautena verrattain uutta.
Mpumalanga
Mpumalanga (swazia, merkitys ’auringonnousun paikka’, aikaisemmin Itä-Transvaal) on Etelä-Afrikan provinssi. Sen pääkaupunki on Nelspruit. Mpumalanga sijaitsee maan itäosassa KwaZulu-Natalin pohjoispuolella ja rajoittuu Swazimaahan ja Mosambikiin. Provinssin pinta-ala on 6,5 prosenttia koko Etelä-Afrikan pinta-alasta. Ennen vuotta 1994 Mpumalanga oli osa Transvaalin provinssia.
Provinssissa oli vuonna 2021 virallisen arvion mukaan 4 743 600 asukasta, ja sen pinta-ala on 76 495 neliökilometriä.
Micipsa
Micipsa oli Numidian kuningas 100-luvulla eaa. Hän oli aikaisemman kuninkaan Masinissan vanhin poika. Micipsan valtakaudella Numidia oli laaja maa ja sillä oli voimakas armeija. Hänen kuolemansa johti kuitenkin veriseen kiistaan kuninkuudesta hänen poikiensa kesken.
Elämäkerta
220px|thumb|Micipsan todennäköinen hauta. Paikan arveltiin aiemmin olleen Masinissan hauta. Micipsa nousi kuninkaaksi hänen isänsä Masinissan kuoltua vuonna 148 eaa. Numidia käsitti tuolloin alueen nykyisen Algerian rannikolla Moulouya-joelta lännessä Rooman valtaamaan Karthagoon idässä. Micipsalla oli käytössään suurehko armeija, johon kuului jalka- ja ratsuväkeä sekä sotanorsuja. Numidialla oli myös pieni laivasto. Micipsa oli kiinnostunut kreikkalaisesta filosofiasta ja kannusti oppineita kreikkalaisia siirtolaisia asettumaan pääkaupunkiinsa Cirtaan. Numidian suhteet Roomaan Micipsan valtakaudella olivat edelleen hyvät, vaikkakin alkuperäinen syy maiden liittoumalle, Karthago, oli jo voitettu kolmannessa puunilaissodassa. Kuollessaan vuonna 118 eaa. Micipsa jätti jälkeensä kaksi poikaa, Adherbalin ja Hiempsalin, sekä adoptoimansa Jugurthan. Kuninkuuden hän jätti Jugurthalle, mutta tämä johti lopulta sotaan poikien kesken maan jakautuessa ensin kolmeen osaan ja Jugurthan saadessa myöhemmin ylivallan.
Henry Wirz
Henry Wirz (marraskuu 1822–10. marraskuuta 1865) oli Andersonvillen sotavankileirin johtaja Yhdysvaltojen sisällissodan aikana. Wirz syntyi Zürichissä Sveitsissä ja muutti Yhdysvaltoihin 1840-luvun lopulla. Hän asettui lopulta Louisianaan. Wirz oli sotilasarvoltaan kapteeni.
Sisällissodan syttyessä hän liittyi etelävaltioiden armeijaan, ja mm. kävi Euroopassa konfederaation presidentin Jefferson Davisin lähettämänä. Lopulta hänestä tuli vangituille unionin sotilaille tarkoitetun sotavankileirin komentaja Andersonvilleen, Georgiaan. Leirillä menehtyi ainakin 13 000 vankia aliravitsemukseen ja tauteihin. Sodan jälkeen Wirz asetettiin syytteeseen ja hirtettiin Washingtonissa 1865. Hänestä tuli ainoa sisällissodan jälkeen sotarikoksista tuomittu.
Julie Winnefred Bertrand
Julie Winnefred Bertrand (16. syyskuuta 1891 – 18. tammikuuta 2007) oli huomattavan iäkkääksi elänyt kanadalainen.
Bertrandista tuli vanhin elossa oleva kanadalainen Anne Samsonin kuoltua 29. marraskuuta 2004. Kuollessaan hän oli jo maailman vanhin elossa oleva nainen. Maailman vanhinta ihmistä hänestä ei koskaan tullut, sillä puertoricolainen Emiliano Mercado del Toro eli vielä kuusi päivää hänen kuolemansa jälkeen.
Henry Wirz
Leiristä on tehty myös elokuva nimeltä "Andersonville - kuoleman kenttä". Siinä Wirziä esitti Jan Triska.
Joan Riudavets
Joan Riudavets Moll (15. joulukuuta 1889 – 5. maaliskuuta 2004) oli huomattavan pitkäikäinen espanjalainen.
Riudavets oli kotoisin Menorcalta. Hänestä tuli Euroopan vanhin ihminen italialaisen Maria Teresa Fumarola Ligorion kuoltua toukokuussa 2003. Hänestä tuli myös maailman vanhin elossa oleva mies Yukichi Chuganjin kuoltua saman vuoden syyskuussa.
Julie Winnefred Bertrand
Bertrand ei ollut koskaan naimisissa. Vuonna 2004 hän oli vielä ikäänsä nähden hyväkuntoinen, pukeutui itsenäisesti, laittoi tukkansa ja nautti erityisissä tilanteissa lasin viiniä. Muisti oli säilynyt, ja hän osasi yhä nimetä tärkeimmät ystävänsä ja sukulaisensa. Hän asui Montréalissa, mutta vietti elämänsä aivan viimeiset vaiheet etupäässä nukkuen.
Bertrandista tuli maailman vanhin elossa oleva nainen Elizabeth Boldenin kuoltua 11. joulukuuta 2006. Jos Bertrand ei itse olisi kuollut 18. tammikuuta 2007, hänestä olisi tullut kuuden päivän kuluttua maailman vanhin elossa oleva ihminen.
Joan Riudavets
Riudavets ajoi polkupyörää jopa 110-vuotiaaksi asti. Hän oli työskennellyt suutarina vuoteen 1954 saakka ja toimi lisäksi Es Migjorn Granin kunnanvaltuutettuna.
Riudavets kuoli 114-vuotiaana. Hän oli elänyt lähes koko elämänsä ilman äitiään Catalina Moll Mercadesia, joka kuoli 25-vuotiaana ennen vuoden 1889 loppua.
Kirkastuva sävel
Kirkastuva sävel on Edvin Laineen ohjaama suomalainen musiikkielokuva vuodelta 1946. Tarinassa konepajan työntekijä Eero Merjasen (oopperalaulaja Kalle Ruusunen) ja hänen pikkuveljensä Martin (Veli-Matti Kaitala) naapuriin muuttaa kapellimestari (Aku Korhonen) tyttärineen (Ruth Luoma-aho). Musiikki-ihmiset kohtaavat ja uusi ura alkaa.
Vastaanotto
Aikalaisarvioijat löysivät elokuvasta kritisoitavaa, mutta päätyivät kuitenkin lopulta myönteiseen arvioon, kuten muun muassa Toini Aaltonen: ”- - mutta sitten se alkaa mennä reipasta vauhtia eteenpäin, ja kun päästään loppuun, niin katsojasta tuntuu, että hän on nähnyt oikein mukavan ja herttaisen elokuvan”. Elokuvan musiikin säveltänyt Heikki Aaltoila on saanut kiitosta. Antti Alasen mukaan elokuva jatkaa Laineen linjaa, jota luonnehtii sodanjälkeinen jälkeenrakennus ja optimismi.
Kalkoliittinen kausi
Kuparin lisäksi saatettiin kalkoliittisellä kaudella tuntea muitakin metalleja, esimerkiksi lyijy. Kuparin lisäksi tunnettiin saviastiat ja maanviljely. Lähi-idässä kehitys kohti sivilisaatiota tapahtui kalkoliittisellä kaudella. Kuparin tärkeimpiä kehitysalueita olivat Lähi-idässä vuoristoiset Turkki, Iran ja Turkestan. Etelä- ja Väli-Amerikan intiaanit elivät eurooppalaisten saapuessa kuparikautta. Euroopassa ei monilla alueilla varsinaista kuparikautta ollut lainkaan. Indoeurooppalaiset lienevät levittäytyneet laajalle alueelle Euroopassa jo kuparikaudella. Vasarakirveskulttuurin kirveet olivat kuparikirveiden jäljitelmiä. Muottiin kuparia alettiin valaa vasta 3 200–3 000 eaa., suurten sivilisaatioiden synnyn aikoihin.
Yleistä
Kuparikausi, kivi-kuparikausi tai kalkoliittinen kausi (khalkoliittinen kausi, kreikan sanoista χαλκος khalkos ’kupari’ ja λίθος lithos ’kivi’) oli noin 5 000/4 500–3 500 eaa., jos ei lasketa mukaan varhaisinta kylmänä taottua luonnonkuparia, jota osattiin käsitellä ehkä jo 8 000 eaa. (haarukassa 9 500–6 000 eaa.).
Lähi-idässä kuparikaudella tapahtui kehitystä kohti sivilisaatiota: yhteisöjen väkiluku kasvoi ja syntyi melko suuria kyliä. Kalkoliittinen kausi luetaan joskus kivikauteen, joskus metallikauteen. Siksi sitä sanotaan toisinaan kivi-kuparikaudeksi eli eneoliittiseksi kaudeksi. Kaudella osattiin melko yleisesti viljellä maata. Kuparin käytön kehitys oli hidasta ja vei tuhansia vuosia. Aluksi kuparia ei osattu käsitellä taitavasti. Pronssikausi alkoi, kun kupariin opittiin sekoittamaan tinaa.
Lähi-idän kuparikausi
thumb|Kuparin käytön leviäminen alkoi ilmeisesti [[Anatolian ja Syyrian rajalta.]]
Lähi-idässä käytettiin laajalla alueella kuparimineraali malakiittia väriaineena ja koriste-esineiden tekoon jo Natuf-kaudella. Etelä-Levantista on löydetty malakiittihelmiä ajalta noin 10 000 eaa. Kupari otettiin käyttöön varhaisissa kylissä, joissa asuttiin neliömäisissä taloissa, kasvatettiin karjaa ja viljeltiin maata. Luonnosta löytyvää kuparia alettiin löytöjen mukaan takoa noin 8 500–7 500 eaa. monessa paikassa Kaakkois-Turkissa Syyrian rajalla, esimerkiksi Çayönü Tepesissa ja Aşıklı Höyükissa. Cayonusta on löydetty varhaisia neuloja, naskeleita, koukkuja ja niin edelleen. Muuten monet varhaiset kupariesineet ovat helmiä. Jo Cayonussa osattiin kuparia hieman kuumentaa ennen muokkausta, muttei sulattaa. Mutta taottu kupari yleistyi vasta noin 6 000 eaa. Keramiikan keksiminen synnytti savenpolttouunit. Ehkä tämän takia kuparia alettiin sulattaa noin 5 000 eaa. Varhaista kuparin sulatusta tapahtui Mersinissä. Kuparinkäsittelytaito näyttää levinneen Turkista laajalle Iraniin ja Etelä-Palestiinaan. Se levisi varhain myös Balkanille Romaniaan asti. Kuparin käsittelytaitoa levitti jokin kansa, jonka eräs isälinjan Y-haplotyyppi oli J2. Lähi-idässä kuparin sulatuskaudella noin 5 000–3 500 eaa. tapahtui kehitystä kohti sivilisaatiota: syntyi tuhansien asukkaiden kasteluviljelyllä, karjanhoidolla ja kalastuksella eläviä väestökeskuksia, joiden keskuksena oli temppeli. Yhteiskuntaluokat alkoivat syntyä. Noin 3 700–3 000 eaa. alettiin kupariin sekoittaa arseenia ja myöhemmin tinaa, jolloin pronssikausi alkoi.
Kaukasusvuoristokin oli kuparialuetta. Kupari levisi muun muassa Maikopiin Kaukasiaan ja niin sanottuun kurgaanikulttuuriin.
Kuparikautinen Eurooppa
thumb|upright|[[Varnasta löydetyllä kuparikautisella miesvainajalla oli yllään runsaasti kultakoruja.]]
Noin 3 500 eaa. alkaen Balkanin kuparikautiset kulttuurit tuhoutuivat.
Kupari Etelä- ja Itä-Aasiassa
Varhaisia taottuja kuparihelmiä oli Mehrgarhissa sen I-vaiheessa joskus 7 000–5 500 eaa. Kuparin sulatus levisi Pakistaniin syntyvän induskulttuurin alueelle noin 4 500 eaa. ilmeisesti sitä levittäneen väestön mukana. 5. vuosituhannen Kiinassa tunnettiin kupari, mutta harvinaisena. Kuparin sulatus alkoi noin 3 000 eaa., ja pian myös pronssi ilmestyi alueelle. Varhaista kuparia oli mm. Jiangzhain ja Hongshanin kulttuureissa. Kuparin käytön leviäminen Kaakkois-Aasiassa oli muottivalua 4 500–4 000 eaa. Siellä on myös merkkejä maanviljelyn hyvin varhaisesta kehityksestä.
Kupari Amerikassa
Suurten järvien alueella alettiin käyttää kuparia noin 5 000 eaa., jolloin syntyi niin sanottu vanha kuparikulttuuri. Etelä-Amerikassa omaksuttiin kulta noin 2 000 eaa. ja kupari noin 1 400–1 100 eaa. Mesoamerikassa kupari ilmaantui joskus 600–880 jaa.
Kalkoliittisen kauden kirjava nimistö
Kalkoliittista kautta kutsutaan monilla nimillä.
Platz des 18. März
thumb|300px|Platz des 18. März etelästä, oikealla Brandenburgin portti, takavasemmalla [[Saksan valtiopäivätalo.]] thumb|275px|Berliinin muuri aukiolla kesäkuussa 1988 kuvattuna. '''Platz des 18. März''' on aukio Berliinin keskustassa Brandenburgin portin länsipuolella, Tiergartenin puiston laidalla. Se on Straße des 17. Juni -kadun alkamispaikka. Portin vastakkaisella puolella on suurempi Pariser Platz -aukio.
Aukio tunnettiin alun perin 1700-luvulta alkaen nimellä Platz vor dem Brandenburger Tor. Elokuussa 1934 se nimettiin Hindenburgplatziksi vastikään kuolleen valtakunnanpresidentti Paul von Hindenburgin mukaan. Tämä nimi poistettiin käytöstä 1958. Aukio sai nykyisen nimensä (”Maaliskuun 18. päivän aukio”) vuonna 2000. Se viittaa ensisijaisesti vuoden 1848 maaliskuun vallankumouksen uhreihin, mutta myös 18. maaliskuuta 1990 järjestettyihin Itä-Saksan ensimmäisiin demokraattisiin vaaleihin.
Kylmän sodan aikana aukio sijaitsi Länsi-Berliinin puolella, mutta Brandenburgin portti jäi Itä-Berliinin puolelle. Tämän vuoksi aukio muodostui Berliinin muurin vastaisten mielenilmausten tärkeimmäksi paikaksi. Aukion ympäristöön muun muassa pystytettiin valkoisia puuristejä muurin luona ammuttujen pakoa yrittäneiden itäsaksalaisten muistoksi. Paikalla oli myös näköalakoroke, josta saattoi katsella muurin yli Itä-Berliiniin. Yhdysvaltain presidentti Ronald Reagan piti tällä paikalla vuonna 1987 kuuluisan ”Purkakaa tämä muuri!” -puheensa.
Papinsaari (Kemin piiri)
thumb|200px|Papinsaaren kunta Kemin piirin kartalla. Papinsaari eli Rabotšeostrovsk (, suomeksi myös Vallankumoussaari) on maalaiskunta ja sen keskustaajama Karjalan tasavallan Kemin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Vienanmeren Keminlahden rannalla 12 kilometriä Kemistä koilliseen. Asukkaita on 2 400 henkeä (vuonna 2012).
Maantiede ja asutus
Papinsaaren kunnan pinta-ala on 1 103 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Kemin piirin Kuuseman, lännessä Kemin ja etelässä Belomorskin piirin Sosnavitsan kuntiin sekä idässä Vienanmeren kautta Arkangelin alueeseen. Pinta-alasta 74,5 % on vesialuetta ja 25,0 % metsää.
Seutu kuuluu Vienanmeren alankoon. Kunnan alueella virtaa Mäkijoki (ven. Mjagreka) ja joukko puroja. Vienanmerellä sijaitsee Kuzovasaarten rauhoitusalue. Suunnitteilla on kunnan alueelle ulottuvan Suijunjoen rauhoitusalueen perustaminen.
Historia
Papinsaaren (ven. Popov Ostrov) työläisasutus syntyi arkangelilaisten kauppiaiden vuonna 1888 perustaman sahan ympärille. Vuodesta 1923 lähtien siellä toimi Solovetskin vankileirin Kemin siirtoleiri. Vuonna 1920 paikkakunta sai nimen Krasnyi Ostrov (”Punasaari”) ja vuonna 1924 Ostrov Oktjabrskoi Revoljutsii (”Lokakuun vallankumouksen saari”). Vuonna 1929 se nimettiin Rabotšeostroviksi, mutta toisen maailmansodan aikana sitä kutsuttiin jälleen nimellä Krasnyi Ostrov. Vuosina 1933–1991 Papinsaarella oli kaupunkimaisen taajaman status. Sen tärkein yritys oli Kemin saha, jossa 1980-luvun alussa työskenteli yli 1 300 henkeä. Nykyinen maalaiskunta on perustettu vuonna 2004.
Icebreaker (kappale)
Icebreaker on norjalaislaulaja Agneten kappale, jolla hän edusti Norjaa. Se julkaistiin 27. helmikuuta 2016. Kappaleen ovat säveltäneet ja sanoittaneet Gabriel Alares, Ian Curnow ja Agnete itse.
Papinsaari (Kemin piiri)
Liikenne, talous ja palvelut
Papinsaaresta johtaa päällystetty maantie Kemiin. Taajamasta on linja-autoyhteys Kemin asemalle. Mjagrekan aseman kautta kulkee Muurmannin rata. Kemin asemalta haarautuu sivurata Kemin sahalle. Sahan pohjoispuolella on laivalaituri.
Icebreaker (kappale)
Kappale kilpaili Eurovision laulukilpailun toisessa semifinaalissa, jossa se sai 63 pistettä, jäi sijalle 13, eikä päässyt finaaliin.
Papinsaari (Kemin piiri)
Liikenne, talous ja palvelut
Kemin saha teki konkurssin ja lopetti toimintansa vuonna 2008, minkä seurauksena syntyi laajaa työttömyttä. Itävaltalaisen Binderholtzin kanssa on suunniteltu uuden puunjalostuslaitoksen perustamista. Nykyään Papinsaaressa toimii Kellesservis-niminen puunjalostusyritys, sääasema sekä kunnallistekniikan, kaupan ja matkailun palveluyrityksiä.
Taajaman palveluihin kuuluvat lastentarha, keskikoulu, lastenkoti, kulttuuritalo, kirjasto, yleinen sauna, posti, kaksi kahvilaa ja joukko kauppoja.
Kaupunkikuva ja matkailu
Papinsaaren taajama koostuu useasta osasta, joiden nimet ovat Korgorutšei, Taškaturka, Kedrorutšei, Ostrov Oktjabrskoi Revoljutsii ja Kem-Pristan. Rakennukset ovat etupäässä puutarhapalstojen ympäröimiä omakotitaloja sekä kaksi-kolmekerroksisia asuintaloja. Selkeää asemakaavaa ei ole. Palvelut sijaitsevat taajaman keskiosassa entisen sahan lähellä.
Papinsaaren sataman kautta kulkee 90 % Solovetskin luostarisaarella käyvistä matkailijoista. Matkailijoita houkuttelee myös Kuzovasaarten rauhoitusalue, jossa on muinaisia asuinpaikkoja, saamelaisten seitoja sekä Olešinsaaren jatulintarha. Papinsaaressa toimii Pritšal-niminen matkailukeskus, jossa on 188 majoituspaikkaa. Matkailua kehittämällä pyritään korvaamaan teollisten työpaikkojen menetystä.
Saarlooswolfhond
Saarloosinsusikoira (myös saarlooswolfhond) on suuri alankomaalainen koirarotu, joka muistuttaa sutta sekä ulkonäöltään että käyttäytymiseltään. Se on kotimaansa ulkopuolella harvinainen.
Ulkonäkö
thumb|250px|Saarlooswolfhondin pää Saarloosinsusikoira muistuttaa ulkonäöltään hieman sutta ja saksanpaimenkoiraa. Se on korkeuttaan pitempi, suuri ja hoikka mutta voimakasrakenteinen. Kirsu on sudenharmailla yksilöillä musta ja metsänruskeilla yksilöillä maksanruskea. Silmät ovat hiukan vinot ja väriltään mielellään keltaiset. Korvat ovat pystyt, hyvin liikkuvat ja kolmiomaiset, kärjistään pyöristyneet. Tuuhea häntä on hieman kaareutunut ja ulottuu koiraa kintereisiin. Karvapeite on myös tuuhea ja muodostaa pään ympärille rodulle ominaisen kauluksen. Sallitut värit ovat sudenharmaa (musta riistanväri) ja metsänruskea (ruskea riistanväri) - molemmat vaihtelevat sävyltään vaaleasta tummaan. Urosten säkäkorkeus on 65–75 cm ja narttujen 60–70 cm. Saarloosinsusikoira liikkuu kevyesti ja voi väsymättä ravata hyvin pitkiä matkoja.
Alkuperä
thumb|250px|Nuori saarlooswolfhond Rodun isä oli hollantilainen Leendert Saarloos (1884–1969), joka halusi kehittää saksanpaimenkoiraa terveemmäksi ja käyttöominaisuuksiltaan paremmaksi lisäämällä siihen enemmän luonnollisia piirteitä. Hän risteytti 1920-luvun alussa preussilaistyyppisen saksanpaimenkoirauros Gerard van der Fransenumin siperialaisen euroopansusinaaraan Fleurin kanssa, ja takaisinristeyttämällä pennut hän sai kantayksilöiksi koiria, joissa oli neljäsosa suden perimää. Saarloos itse kutsui rotua "eurooppalaiseksi susikoiraksi", mutta kun Hollannin kennelliitto rekisteröi rodun vuonna 1975, se nimettiin kehittäjänsä mukaan saarlooswolfhondiksi. Leendert Saarloos ei kuitenkaan päässyt jalostustyössään haluamaansa tulokseen, sillä uusi rotu ei ollut toivotunlainen käyttökoira, vaikka saarloosinsusikoiria aluksi koulutettiin menestyksellisesti sokeiden opaskoiriksi ja pelastuskoiriksi. FCI hyväksyi rodun vuonna 1981.
Peter Baco
Peter Baco (s. 9. huhtikuuta 1945) on slovakialainen poliitikko. Hän kuuluu Ľudová strana – Hnutie za demokratické Slovensko -puolueeseen ja istui vuosien 2004–2009 ajan sitoutumattomana Euroopan parlamentissa. Hän on toiminut Slovakian maatalousministerinä vuosina 1992–1998.
Talulah Riley
Talulah Jane Riley-Milburn (s. 26. syyskuuta 1985 Hertfordshire, Iso-Britannia) on englantilainen näyttelijä, joka tunnetaan muun muassa rooleistaan elokuvissa Ylpeys ja ennakkoluulo (2005), Tyttökoulu St. Trinian’s (2007), Merirosvoradio (2009) ja St. Trinian’s 2: Tyttökoulu aarrejahdissa (2009).
Tausta
Talulah Riley on Hertfordshiressa turvallisuus- ja PR-yhtiön perustaja Una Rileyn ja entisen NCS-päällikön ja nykyisen käsikirjoittajan Doug Milburnin ainoa lapsi. Hänen isänsä on käsikirjoittanut jaksoja muun muassa televisiosarjoihin Hiljainen todistaja, Epäilyksen polttopiste ja The Bill. Talulah kävi koulua Cheltenham Ladies Collegessa, Berkhamsted Collegiate Schoolissa ja Haberdashers’ Aske’sin tyttökoulussa. Näytellessään Lontoossa Riley opiskeli matematiikkaa, fysiikkaa ja taloustiedettä Open Universityssä.
Televisio
Rileyn televisioesiintymisiin kuuluvat muun muassa vierailevat roolit sarjoissa Hercule Poirot (2003) ja Neiti Marple (2006) sekä kaksi jaksoa televisiosarjasta Doctor Who. Vuonna 2017 hän esiintyy vakituisessa roolissa televisiosarjan Westworld toisella kaudella.
Teatteri
Talulah Rileyn teatteridebyytti oli näytelmässä Skandaalihäät (The Philadelphia Story) Old Vic -teatterissa vuonna 2005. Hänen roolisuoritustaan Tennessee Williamsin Summer and Smoke -näytelmän uusintakappaleessa vuonna 2006 kuvailtiin ihastuttavaksi.
Elokuva
Vuonna 2010 tummahiuksinen Riley esiintyi blondiksi naamioituna tyttönä tieteiselokuvassa Inception, jonka pääosassa on Leonardo DiCaprio. Riley ja Robert Pattinson näyttelivät pääosia rakastavaisina elokuvassa Love & Distrust, joka julkaistiin suoraan videolle. Ensimmäisenä julkaisupäivänään se oli jo iTunesin maailmanlaajuisesti katsotuin elokuva. Vuonna 2013 Rileylla oli rooli elokuvassa Thor: The Dark World.
Yksityiselämä
Riley avioitui vuonna 2010 miljardööri Elon Muskin kanssa, joka on SpaceX:n ja Tesla Motorsin toimitusjohtaja. Liitto kesti kaksi vuotta, mutta he palasivat uudestaan yhteen 2013. Vuoden 2014 lopussa he erosivat jälleen. Avioero tuli voimaan lokakuussa 2016.
Mount&Blade: With Fire & Sword
Mount&Blade: With Fire&Sword on Sich Studiosin ja TaleWorldsin kehittämä toimintaroolipeli. Peli julkaistiin Itä-Euroopassa 10. joulukuuta 2010 ja Pohjois-Amerikassa sekä muualla Euroopassa 3. toukokuuta 2011. Peli perustuu With Fire&Sword -romaaniin.
Brenden Morrow
Ura
Morrow pelasi juniorina WHL-joukkue Portland Winter Hawksissa. Hän pelasi joukkueessa neljä kautta, ja toisen kauden jälkeen hänet varattiin NHL:n varaustilaisuudessa. Dallas Stars varasi Morrow'n ensimmäisellä kierroksella numerolla 25.
Mount&Blade: With Fire & Sword
Valtiot
Kartassa Moskovan keisarikunta sijaitsee Pohjois-Idässä ja on yksi kolmesta päävaltiosta. Sillä on keskiverto jalkaväki, kiväärimiehet ja ratsuväki. Kiväärimiehillä tosin on se etunaan, että heillä on käytössä pertuskakirveet.
Brenden Morrow
Ura
Jo ensimmäisellä NHL-kaudellaan Morrow sai peliaikaa Starsin kokoonpanossa, ja pääsi pelaamaan pudotuspeleissäkin. Seuraavaan kauteen menneessä hän olikin jo vakuuttanut paikkansa joukkueessa. Pikkuhiljaa Morrow'n arvostus kasvoi, ja hänestä tehtiin Starsin kapteeni 29. syyskuuta 2006 samalla kun hän solmi 2013 asti kestävän jatkosopimuksen.
Mount&Blade: With Fire & Sword
Valtiot
Kartassa Kasakkien Hetmanaatti sijaitsee suurin piirtein keskellä ja on myös yksi päävaltio Moskovan ja Puola-Liettuan rinnalla. Kasakoilla on puutetta hyvistä kiväärimiehistä ja jalkamiehet ovat keskivertoja, mutta etuna ovat lukuisat erityyppiset pistoolit. Ratsuväen vahvuudet on lähemmin ammunnassa kuin lähitaistelussa.
Brenden Morrow
Ura
Morrow edusti Starsia maaliskuuhun 2013 asti, jolloin hän siirtyi kesken kauden tehdyssä pelaajakaupassa Pittsburgh Penguinsiin. Penguins sai lisäksi kolmannen kierroksen varausvuoron vuonna 2013 ja Stars puolustaja Joe Morrow’n sekä viidennen kierroksen varausvuoron vuonna 2013. Syyskuussa 2013 hän teki vapaana pelaajana yksivuotisen sopimuksen St. Louis Bluesin kanssa. Kaudeksi Morrow siirtyi Tampa Bay Lightningiin vuoden sopimuksella. Lightning pääsi Stanley Cup -finaaleihin, joissa se hävisi Chicago Blackhawksille.
Morrow ei tehnyt yhdenkään joukkueen kanssa sopimusta kaudella. Hän olisi halunnut saavuttaa tuhannen ottelun rajapyykin, ja odotti mikäli jokin Stanley Cupia tavoitteleva joukkue olisi ottanut hänet vahvistukseksi loppukaudeksi. Näin ei kuitenkaan käynyt, joten maaliskuussa 2016 Morrow ilmoitti lopettavansa pelaajauransa.
Mount&Blade: With Fire & Sword
Valtiot
Puola-Liettua sijaitsee kartan länsirajalla ja on yksi kolmesta päävaltiosta. Valtion vahvuus on ratsailla erinomaisia, hyvän haarniskansa ja erikoisen pitkän peitsensä ansiosta taistelukentällä menestyvät husaarit. Jalkaväki ja kiväärimiehet ovat keskivertoja.
Ruotsin kuningaskunta sijaitsee kartan pohjoisosassa Baltian alueella eikä ole yksi päävaltioista. Sen jalkaväellä on hyvät lähitaisteluaseet, kuten hilpari ja claymore. Ratsuväki ja kiväärimiehet ovat keskivertoja.
Brenden Morrow
Ura
Morrow on pelannut Kanadan jääkiekkomaajoukkueessa useissa arvokilpailuissa. Hän on ollut voittamassa jääkiekon maailmanmestaruutta vuonna 2004, MM-hopeaa vuonna 2005, jääkiekon maailmancupia vuonna 2004 sekä olympiakultaa vuonna 2010.
Morrow'n appiukko on Guy Carbonneau, joka pelasi Starsissa Morrow'n tulokaskaudella.
Mount&Blade: With Fire & Sword
Valtiot
Krimin kaanikunta sijaitsee kartan alaosassa Krimin niemimaalla ja tämän ympärillä, eikä ole päävaltio. Joukoissa on paljon hevosmiehiä, erityisesti hevosjousiampujia, jotka ampuvat tarkasti, melko tehokkaita nuolia.
Moninpeli
Moninpeli on paikoin samanlainen kuin Mount&Blade: Warbandissakin (lukuun ottamatta uusia valtioita ja aseita), mutta With Fire & Swordissa on kolme uutta pelimuotoa: Captain Team Deathmatch, Captain Co-op ja Captain Battle.
Taistelussa pelaajien pitää kukistaa kaikki vihollisen pelaajat. Jos pelaaja kuolee, on hänen odotettava että jommankumman joukkueen kaikki pelaajat on kukistettu, minkä jälkeen alkaa uusi erä ja pelaaja pääsee mukaan peliin.
Itasismi
Itasismi (myös iotasismi, ) on kreikan kielen lausumisessa tapahtunut muutos, jossa yhä useammat vokaalit ja diftongit on ajan kuluessa alettu lausua -äänteenä.
Itasismi sai alkunsa muinaiskreikassa klassisen ja hellenistisen kauden taitteessa 300-luvulla eaa. koinee-kreikan muodostumisen yhteydessä. Ensimmäisenä -äänteen sai diftongi (alun perin ), sitten vokaali  (eeta, alun perin pitkä ). Myöhemmin :ksi alettiin lausua myös diftongi (alun perin [oi]), vokaali  (ypsilon, alun perin [y] tai pitkä [y:]) ja diftongi  (alun perin [yi]). Laajasti ottaen itasismiin voidaan lukea myös muut samaan aikaan tapahtuneet äänteelliset muutokset: diftongin (alun perin [ai]) lausuminen [e]:nä, sekä pitkien ja lyhyiden vokaalien eron katoaminen lausuttaessa.
Lausumisessa tapahtuneet muutokset näkyvät myöhemmän antiikin aikaisessa kirjoitetussa tekstissä niin, että kirjoitusvirheiden määrä lisääntyi, kun vokaalit ja diftongit sekaantuivat toisiinsa. Ilmiön syntyä ja kehitystä on voitu seurata juuri kirjoitusvirheiden perusteella. Itasismi on saanut nimensä siitä, että eetan nimen lausumismuodoksi tuli ”iita”.
Itasismi kehittyi loppuunsa viimeistään keskiaikaisessa Bysantin kreikassa, ja nykykreikkaa lausutaan sen mukaisesti. Muinaiskreikkaa lausutaan kuitenkin yleensä (muualla paitsi Kreikassa) klassisen ääntämyksen eli niin kutsutun Erasmuksen ääntämisen (myös ”eetasismi”) mukaisesti.
Mount&Blade: With Fire & Sword
Moninpeli
Muuten samanlainen kuin taistelukin, mutta kapteenitaistelussa pelaaja voi valita tietyn määrän tekoälypelaajia puolelleen. Tämä kuitenkin maksaa. Isäntä (host) päättää tekoälypelaajien enimmäismäärän.
Pelaajat taistelevat kaikki kaikkia vastaan. Kuollut pelaaja joutuu odottamaan noin kaksi sekuntia, minkä jälkeen hän pääsee takaisin peliin.
Kuten kuolinkamppailussa, pelaaja pääsee tässäkin noin kaksi sekuntia kuoleman jälkeen takaisin peliin. Pelimuodossa kaksi joukkuetta taistelee toisiaan vastaan.
Samanlainen kuin joukkuemuotoinen kuolinkamppailu, mutta tässä pelaaja pystyy ostamaan sotilaita ja muodostamaan niistä oman yksikön.
Lipunryöstössä on tarkoitus ryöstää toisen joukkueen lippu ja viedä se oman lipun luokse. Mikäli pelaajan lippu viedään, on hänen palautettava ensin oma lippu paikoilleen, kunnes hän voi ryöstää vihollisen lipun.
Tässä pelimuodossa puolustajat ja hyökkäävät eivät ole tasapainossa, sillä puolustajilla on siinä mielessä parempi asema, että he alittavat muurien takaa. Tosin he pääsevät kuoleman jälkeen vasta 30 sekunnin kuluttua takaisin peliin. Pelimuodossa hyökkääjien on pysyttävä lipun alla niin kauan, että lippu laskeutuu alas asti, kun puolustajien taas on puolustettava lippua ajan loppumiseen saakka.
Tässä pelaajien on tehtävä yhteistyötä ja torjuttava vaihe vaiheelta kasvavia tekoälyjoukkoja (mitä enemmän pelaajia, sitä enemmän botteja) ja kuten muissakin kapteenimuotoisissa pelimuodoissa, pelaaja voi ostaa enintään kahdeksan sotilasta yksikköönsä, joka auttaa torjumaan tekoälypelaajien invaasioita.
Jääkiekon SM-sarjakausi 1971–1972
Jääkiekon SM-sarjakausi 1971–1972 oli viimeinen jääkiekon SM-sarjan kausi, joka pelattiin 12 joukkueen kesken. Kaksinkertaisen runkosarjan jälkeen sarja jaettiin kuuden joukkueen loppu- ja putoamissarjaan. Loppusarjan voittaja voitti Suomen mestaruuden. SM-sarjaa supistettiin seuraavaksi kaudeksi kymmenen joukkueen sarjaksi, jolloin kolme putoamissarjan viimeistä joukkuetta putosi sarjasta suoraan ja neljänneksi viimeinen joutui karsimaan sarjapaikastaan.
Mestariksi pelasi Tampereen Ilves. Hopeaa sai Helsingin Jalkapalloklubi ja pronssia Helsingin IFK.
Alkusarja
Kuusi parasta loppusarjaan ja kuusi heikointa putoamissarjaan.
SM-Loppusarja
Ilves voitti mestaruuden, HJK:lle hopeaa ja HIFK:lle pronssia.
Putoamissarja
Lukko, Karhu-Kissat ja JoKP putosivat suomensarjaan. Ässät SM-sarjakarsintaan.
Palkinnot
Jorma Peltonen, Ilves voitti pistepörssin ollen myös paras syöttäjä tehoilla 28+35 = 63. Pekka Leimu niin ikään Ilveksestä oli 32:lla maalillaan sarjan maalitykki.
Jarmo Wasaman muistopalkinto: Seppo Ahokainen, Ilves
Suomensarjan loppusarja
SaiPa nousi SM-sarjaan, SaPKo SM-sarjakarsintaan.
SM-sarjakarsinta
Ässät säilyi SM-sarjassa.
Bamum (täsmennyssivu)
Bamum voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Technische Universität München
Technische Universität München (lyh. TUM) eli Münchenin teknillinen yliopisto on julkinen yliopisto saksalaisessa Münchenin kaupungissa. Se on Baijerin osavaltion ainoa teknillinen yliopisto. Yliopistossa opiskelee noin 37 000 opiskelijaa. TUM:iin yhdistetään lukuisia Nobel-palkittuja oppilaita ja tutkijoita, joista viimeisimpänä Gerhard Ertl, jolle myönnettiin kemian Nobel-palkinto vuonna 2007.
Yliopiston historia alkaa Baijerin kuninkaan Ludvig II:n vuonna 1868 perustamasta polyteknillisestä koulusta, josta tuli teknillinen korkeakoulu vuonna 1877. Oppilaitos on kantanut nykyistä nimeään vuodesta 1970 lähtien. Münchenin ohella sillä on toimintaa Garchingin ja Freisingin kaupungeissa.
Tiedekunnat ja toimipaikat
pienoiskuva|Matematiikan ja tietojenkäsittelytieteen yliopistorakennus on kuuluisa [[Liukumäki|liukumäistään.]]
Akateeminen maine ja Ranking-sijoitukset
Yliopistoon ja sen opiskelijoihin yhdistetään 16 Nobel-palkittua, joista kuusi on kemistejä ja kuusi fyysikkoja. TUM on sijoittunut hyvin Saksan DAAD:n ainekohtaisissa ranking-listoissa, joissa yliopistot on jaettu kolmeen ryhmään (huippuryhmä, keskiryhmä ja häntäjoukko/ei tietoa). Kansainvälisessä Shanghain vuoden 2012 yliopistovertailussa Münchenin teknillinen yliopisto pärjäsi parhaiten saksalaisista yliopistoista saavuttaen 53. sijan maailman 500 huippuyliopiston joukossa.
Rapsiöljy
pienoiskuva|Rapsin viljelyä Saksassa. Rapsiöljy on rapsin (Brassica napus L.) siemenistä puristettua kasviöljyä, jonka rasvahappokoostumus on samankaltainen kuin rypsiöljyssä. Kertatyydyttymättömiä rasvahappoja on noin 60 prosenttia ja monityydyttymättömiä rasvahappoja yli 30 prosenttia. Näistä linolihappoa (omega-6) on noin 20 ja alfalinoleenihappoa (omega-3) noin 10 prosenttia.
Rapsiöljyä käytetään ruokaöljynä, margariinin raaka-aineena ja voiteluöljynä. Siitä on tehty myös biodieseliä.
Suurimmat rapsin tuottajat ovat Euroopan unioni, Kanada ja Kiina.
María Badía
María Badía i Cutchet (s. 13. toukokuuta 1947) on espanjalainen, tarkemmin katalonialainen, poliitikko Espanjan sosialistisessa työväenpuolueessa. Hän oli Euroopan parlamentin jäsen osana sen sosiaalidemokraattista ryhmää vuosina 2004–2014.
Tähdet ja avaruus
Tähdet ja avaruus on kahdeksan kertaa vuodessa ilmestyvä erikoisaikakauslehti, jossa julkaistaan tähtitieteeseen ja sen harrastukseen sekä avaruustekniikkaan liittyviä artikkeleita, uutisia ja haastatteluja. Lehti sisältää myös lähialoja, kuten geotieteitä koskettelevia artikkeleita. Lehti on Tähtitieteellinen yhdistys Ursa ry:n jäsenlehti ja sen voi tilata myös ilman jäsenyyttä.
Lehden toimitus sijaitsee Helsingissä, ja lehti painetaan Vaasassa UPC Printillä. Lehden levikki on noin 19 500 kappaletta (2022) ja lukijoita sillä on noin 78 500 (arvio 2022).
Historiaa
Lehti perustettiin vuonna 1971. Sen nimenä oli vuoteen 1976 Tähtiaika. Lehden ensimmäisenä vastaavana toimittajana oli vuoden 1975 puoliväliin Kari Kaila. Hänen jälkeensä lehden vastaavaksi toimittajaksi tuli Juhani Kyyrö. Vuosina 1979–1998 lehden vastaavana toimittajana oli Seppo Linnaluoto. Suunnilleen saman ajan Heikki Oja oli lehden toimitussihteerinä vaikuttaen voimakkaasti lehden sisältöön.
Mariela Baeva
Mariela Velitškova Baeva (s. 22. lokakuuta 1964, Sofia) on bulgarialainen poliitikko Oikeuksien ja vapauden liikkeessä. Hänet valittiin vuonna 2007 Euroopan parlamenttiin, jossa hän kuului Euroopan liberaalidemokraattien liiton ryhmään. Hän jäi pois europarlamentista vuonna 2009.
Kleandros
Kleandros (,, k. 498 eaa.) oli Sisilialaisen Gelan kaupungin tyranni. Hän pohjusti valtansa harvainvallalle ja perusti kreikkalaisperäisen Sisiliaa hallinneen Pantaridien dynastian. Hänen hallintokautensa alkoi vuonna 505 eaa. ja päättyi hänen murhaansa. Sabyllos-niminen kaupunkilainen murhasi Kleandroksen tarkoituksenaan saada kaupunkiin demokratia. Kleandroksen veli Hippokrates jatkoi tyranniaa. On arveltu, että Kleandros laittoi alulle kaupungin muurin rakentamisen naapuriensa sikulien pelossa.
Iota adscriptum
pienoiskuva|180px|Esimerkki: Iota adscriptumin käyttö majuskelikirjoituksessa. pienoiskuva|180px|Esimerkki: Iota adscriptumin käyttö ison alkukirjaimen jälkeen, yhdessä myöhemmin sanassa esiintyvän [[iota subscriptumin kanssa.]] Iota adscriptum (< lat., ”viereen kirjoitettu ioota”) on nimitys muinaiskreikassa esiintyvälle ääntymättömälle mutta normaalisti näyviin merkitylle iootalle, joka esiintyy diftongissa pitkän vokaalin (ā),  (ē) tai  (ō) jälkeen, toisin sanoen diftongeissa  (āi),  (ēi) tai  (ōi).
Pitkää vokaalia seuraava ioota kirjoitetaan aina iota adscriptumina silloin kun:
Muissa tapauksissa pitkää vokaalia seuraava ioota kirjoitetaan iota subscriptumina. Translitteraatiossa ioota jätetään yleensä pois kummassakin tapauksessa.
Iota adscriptumin (samoin kuin iota subscriptumin) merkitseminen kehittyi kreikan ortografiaan bysanttilaisella kaudella 1000-luvulla.
Huvila
Huvila tarkoittaa perinteistä suurta vapaa-ajan asuntoa, jollaisia tyypillisesti vauraat kaupunkilaiset alkoivat Suomessa rakentaa itselleen 1800-luvulta alkaen. Rooman valtakunnan ajoista lähtien varakkaat ovat viettäneet vapaa-aikaansa kaupunkien ulkopuolella olevilla tiluksilla, villoilla.
Huvilakulttuuri levisi Ruotsista Suomeen ensin Pohjanlahden rannikolle 1800-luvun alkupuolella (mm. Hietalahden Villa Vaasassa), ja vasta vuosisadan loppupuolella vaurastuvaan Etelä-Suomeen alkoi ilmestyä huvilayhdyskuntia. Muun muassa Helsingin Linnunlaulu ja Kulosaari, Kauniainen, Espoon Leppävaara, Hanko, Turun Ruissalo ja Tuusulanjärven taiteilijayhteisö ovat olleet tällaisia. Tunnettu on myös varakkaiden pietarilaisten asuttama Terijoen huvilayhdyskunta, joka sijaitsi Karjalan kannaksella.
Maavalo
thumb|270px|right|[[Baselissa Sveitsissä nähtiin outoja valoja taivaalla 7. elokuuta 1566. Samuel Cocciuksen piirros. Ei tiedetä, oliko tämä ilmiö sukua nykyisin maavaloina tunnetuille ilmiöille.]]
Maavalot ovat harvinaisia väitettyjä valoilmiöitä, joita esiintyy taivaalla tai maanpinnan lähellä, joissain kuvauksissa jopa veden alla. Maavalot muistuttavat usein muodoltaan palloa tai pilveä. Ne voivat liikkua nopeasti, hitaasti tai pysyä paikallaan. Maavaloja havaitaan eniten vuoristoseuduilla.
Nimen "earth light", maavalo, antoi ilmiölle Paul Devereux vuonna 1982. Samalla hän erotti tämänkaltaiset ilmiöt omaksi ryhmäkseen. Sitä ennen tämän kaltaisia ja muitakin valoilmiöitä kutsuttiin "haamuvaloiksi". (eng: spook lights) Maavaloja ei ole pystytty tieteellisesti selittämään, mutta niistä on monia teorioita. Maanvalojen tai osan maavaloiksi kutsutuista ilmiöistä arvellaan liittyvän maaperään, mineraaliesiintymiin tai tektoniikkaan. Psykologian professori Michael Persinger uskoo maanvalojen johtuvan voimakkaasta sähkömagneettisesta kentästä, jonka syntyy maaperän lohkoliikuntojen paineesta. Hänen huomioittensa mukaan maavaloja havaitaan varsinkin lohkoliikuntojen läheisyydessä. Persingerin mukaan maavalot selittävät merkittävän osan ufohavainnoista. Joihinkin ufohavaintoihin liittyvät oudot olennot hän taas selittää kokeisiinsa perustuen sähkömagneettisen kentän aivoissa aiheuttamiksi hallusinaatioiksi. Tämä selitys on kuitenkin kiistanalainen.
Usein maavaloa voidaan kutsua myös virvatuleksi, sillä ei ole tarkkaan määritelty, mitä valoilmiöitä kuuluu virvatuliin. Virvatulet ovat kansanperinteiden tuntemia valoilmiöitä, joita tapahtuu maanpinnassa tai sen lähellä. Maavalot voivat kuitenkin näkyä yläilmoissakin. Eri aikakaudet ja kulttuurit ovat antaneet maavaloille omiin mytologioihinsa pohjautuvia nimityksiä ja selityksiä. Ne on nähty muun muassa lohikäärmeiksi, piruiksi, henkiolennoiksi ja UFO:iksi. Kuten virvatulia, myös maavaloja esiintyy joissain paikoissa enemmän kuin muualla. Tällainen on muun muassa Norjan Hessdalen, pieni laakso, jossa ilmiötä on tutkittu vuodesta 1983. Vuodesta 1998 Hessdalenissa on ollut automaattinen mittausasema, joka on muun muassa kuvannut valot lukuisia kertoja. Nykyisin Hessdalenissa maavaloja havaitaan noin 20 vuodessa. Huippuaikana vuosien 1981 ja 1984 välillä havaitsemistiheys oli jopa 20 havaintoa viikossa. Suomessa tämäntapaisia ilmiöitä väitetään näkyvän usein Saimaan Oriveden Paasselällä, joka on meteori-iskun synnyttämä järvenselkä.
Martin-Gropius-Bau
thumb|pysty=1.25|Rakennuksen julkisivu. Martin-Gropius-Bau on entinen taidemuseo ja nykyinen näyttelyrakennus Berliinin keskustassa, Kreuzbergin ja Mitten kaupunginosien rajalla. Sen osoite on Niederkirchnerstrasse 7. Aivan sen vieressä sijaitsee natsien terroria esittelevä ulkoilmamuseo Topographie des Terrors. Vastapäätä Martin-Gropius-Bauta on Berliinin osavaltion edustajainhuoneen talo.
Martin-Gropius-Bau on saanut nimensä 1800-luvulla eläneeltä arkkitehti Martin Gropiukselta, joka oli Walter Gropiuksen isosetä. Martin Gropius suunnitteli talon yhdessä Heino Schmiedenin kanssa Berliinin taideteollisuusmuseon käyttöön, ja se rakennettiin vuosina 1877–1881. Rakennus vaurioitui toisessa maailmansodassa ja sai odottaa pitkään kunnostamistaan. Se jäi Berliinin jaossa Länsi-Berliinin puolelle, mutta vyöhykeraja ja Berliinin muuri kulkivat suoraan talon edessä olevaa katua pitkin. Rakennus restauroitiin lopulta vuosina 1978–1989. Kadun puoleinen julkisivu päästiin kunnostamaan vasta muurin murtumisen jälkeen. Rakennuksen toinen restaurointi suoritettiin 1998–1999.
Martin-Gropius-Bau avattiin uudelleen vuonna 1981, jolloin sinne sijoitettiin aluksi Berlinische Galerien ja Werkbund-arkiston kokoelmat sekä Berliini-museon juutalainen kokoelma. Ne ovat myöhemmin kaikki muuttaneet pois, minkä jälkeen rakennus on toiminut vaihtuvien taiteeseen, historiaan ja etnologiaan liittyvien näyttelyiden järjestämispaikkana. Järjestäjinä ovat muun muassa Berliinin valtionmuseot ja Berliinin juhlaviikot.
Alan Wake’s American Nightmare
Alan Wake’s American Nightmare on Remedy Entertainmentin kehittämä kolmannen persoonan ammuntapeli ja psykologinen trilleri, joka julkaistiin Xbox Live Arcadessa helmikuussa 2012 ja Microsoft Windowsille toukokuussa. Peli ei ole jatko-osa Alan Wakelle, vaikka siinä seikkailee sama henkilö. Peli sisältää tarinamoodin lisäksi Arcade-selviytymiskamppailun, jossa pelaajan pitää selvitä elossa aamuun asti pimeyden valtaamilta olennoilta.
Pelaaminen
Alan Wake’s American Nightmare käyttää samaa mekaniikkaa, joka löytyy alkuperäisestä Alan Wakesta: Alanilla on taskulamppu, jolla täytyy osoittaa vihollisia ennen heidän ampumistaan. American Nightmare on enemmän taisteluun keskittynyt peli. Pelaajalla enemmän ammuksia ja monipuolisempia aseita, kuten konekivääri, naulapyssy, varsijousi ja flashbang-kranaatteja. Jotkut aseet pitää löytää laatikoista ennen kuin ne saa käyttöönsä. Laatikot saa auki vain jos on löytänyt tietyn määrän käsikirjoitussivuja. Kerättävät sivut olivat myös esillä alkuperäisessä Alan Wake -pelissä, vaikka ne olivat vain lisämausteena tarinaan.
Ääninäyttelijät
Matthew Porretta uusii roolinsa Alan Wakena ja Mr Scratchinä ja Brett Madden on taas Alice Wake. Fred Berman uusii roolinsa Barry Wheelerinä.
Ääniraita
Petri Alanko toimi pelin säveltäjänä edellisen pelin tavoin. Pelin lisensoitu musiikki sisältää muun muassa Kasabianin ”Club Foot” -kappaleen, jolla on keskeinen rooli pelin kerronnan kannalta. Edelliseenkin peliin kappaleita tehnyt suomalainen Poets of the Fall tekee paluun American Nightmareen. Yhtye teki kaksi uutta kappaletta peliä varten: psykedeelisen ”The Happy Songin” ja rocktyylisen ”Balance Slays the Demon” -kappaleen Old Gods of Asgard -nimen alla.
Mesoliittinen kausi
thumb|Mesoliittisen asumuksen rekonstruktio Irlannissa. Mesoliittinen kausi (keskimmäinen kivikausi, kreikan mesos keski, lithos kivi) on Euraasian esihistorian vaihe, joka ajoittuu paleoliittisen ja neoliittisen kivikauden väliin noin vuosille 9600 eaa. – 5000 eaa., joskin loppuajankohta vaihtelee alueittain tuhansilla vuosilla.
Mesoliittisella kaudella metsästäjä-keräilijät levittäytyivät jääkauden jäljiltä paljastuneille alueille Euraasian pohjoisosiin. Megafaunan kadottua alettiin metsästämään pienriistaa sekä hyödyntämään meren antimia, ja kehitettiin uudenlaisia pyyntivälineitä ja työkaluja, etenkin mikroliitteja. Kun ilmasto muuttui epäsuotuisammaksi, turvauduttiin maanviljelyyn ja karjatalouteen, mikä johti neoliittiseen kauteen.
Ajoitus
Mesoliittinen kausi on kivikauden kolmesta kaudesta keskimmäinen. Sitä edelsi paleoliittinen kausi, ja sitä seurasi neoliittinen kausi. Mesoliittinen kausi alkoi nuoremman dryaskauden loputtua noin 9600 eaa., kun ilmasto lämpeni jääkauden jälkeen.
Mesoliittiset ihmiset olivat metsästäjä-keräilijöitä, ja mesoliittinen kausi loppui maanviljelyn syntyyn. Koska tämä tapahtui eri aikoina eri puolilla maailmaa, mesoliittinen kausikin loppui eri aikoina. Kaakkois-Euroopassa se tapahtui noin 7000 eaa., Keski-Euroopassa 5500 eaa. ja Pohjois-Euroopassa 4000 eaa. Joillakin alueilla ei mesoliittista kautta ollut lainkaan, kuten Lähi-idässä, missä maanviljely kehitettiin heti jääkauden jälkeen.
Elämäntapa
Maailma muuttui mesoliittisella kaudella ihmisen kannalta huomattavasti. Ilmasto lämpeni, jäätiköt vetäytyivät ja maata paljastui niiden alta, merenpinta nousi, ja meri peitti alleen matalikkoja, minkä seurauksena Britteinsaaret erosivat Euroopan mantereesta. Nykyisen muotonsa mantereet ja saaret saivat noin 5000 eaa. Jäiden vetäydyttyä metsät levisivät aiemmille tundra-aavikoille. Sateiden lisääntymisen myötä esimerkiksi Saharan alueesta tuli ihmisasutukselle suotuisaa savannimaista kasvillisuusvyöhykettä runsaine järvineen ja jokineen.
Ihmiset asuttivat jään alta paljastuneet maa-alueet pohjoisessa ja kehittivät keinoja elää uusilla seuduilla. Kun megafauna katosi, alettiin metsästää keskikokoisia lajeja kuten peuraa, alkuhärkää, hirveä, lammasta, vuohta ja vuorikaurista, sekä pienriistaa. Rannikoilla pyydettiin kalaa, merinisäkkäitä ja simpukoita. Tärkeitä ruokakasveja olivat muun muassa saksanpähkinä, tammenterho ja nokkonen.
Ihminen otti ensiaskeleensa maan muokkauksessa. Soita ja kosteikkoja poltettiin, ja puita kaadettiin polttopuuksi sekä rakennusten ja kalastusveneiden materiaaliksi.
Ihmisasutus tiheni ja väestömäärä kasvoi nopeasti. Yhteisöjen pyyntialueet supistuivat ja kulttuurialueet pienenivät, kun yhteisöt sopeutuivat paikallisiin oloihin.
Mesoliittisen kauden lopulla subtrooppisen vyöhykkeen ilmasto kääntyi kuivaksi ja karuksi. Asutus vetäytyi suppeammille alueille, kuten jokilaaksoihin, ja ihminen alkoi kehittää uusia keinoja ravinnon turvaamiseksi yhä tihentyvälle väestölle. Tämä johti eri puolilla maailmaa heinäkasvien suosimiseen, kotieläinten jalostukseen, saviastioiden valmistuksen keksimiseen, ja lopulta maatalouden syntyyn ja neoliittisen kauden alkuun.