cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nikolai Karamzin
Suku ja koulutus
Karamzin syntyi Simbirskissä Volgan rannalla. Hänen vanhempansa olivat pienaateliin kuulunut kartanonomistaja, kapteeni Mihail Jegorovits Karamzin (1724–1783) ja Jekaterina Petrovna Pazukhina (1730/1735–1769). Suku polveutui perimätiedon mukaan kristinuskoon kääntyneesä tataari Kara-Murzista. Äiti kuoli kun Nikolai oli 2-vuotias ja vuonna 1770 Mihail Karamzin meni uusiin naimisiin Jevdokia Gavrilovna Dmitrjevan (1724–1783) kanssa, liitosta syntyi kaksi lasta. Hänellä oli sisaruspuolien lisäksi yksi sisar ja kolme veljeä, joista jäljempinä mainituille hän myi oman osuutensa isänsä perinnöstä, 220 sielua eli miespuolista maaorjaa Znamenskojen eli Karamzinon ja Kliutševkan kylissä, joista vuositulo oli noin 1 200 - 1 400 ruplaa, 16 000 ruplalla vuonna 1795.
Vapaamuurari-aatteeseen hän oli tutustunut jo Moskovan yliopistossa. Sturm und Drang -estetiikkaan Karamzin tutustui runoilija Jakob Michael Reinhold Lentzin vaikutuksesta. Hän perehtyi muuhunkin eurooppalaiseen esiromantiikan kirjallisuuteen ja filosofiaan. pienoiskuva|Nikolai Karamzin, Giovanni Battista Ortolani Damon 1805, [[Uljanovskin alue|Uljanovskin alueen taidemuseo. Nikolai maalautti tämän muotokuvan veljensä Vasilin pyynnöstä.]]
Perhe
thumb|346x346px|Jekaterina Andrejevna Kolyvanova (1780–1851), Jean Henri Brenner 1817. [[Eremitaaši Pietari.]] Nikolai Karamzin oli naimisissa kahdesti ja hänellä oli 10 lasta.
Karamzinin ensimmäinen vaimo Jelisaveta Ivanovna Protasova (1767–1802) oli erittäin koulutettu ja aktiivinen miehensä avustaja. Hän kuoli tasan vuosi avioitumisen jälkeen synnytyksen jälkeiseen infektioon. Tytär Sofia Nikolajevna Karamzin (1802–1856) oli hovin kunnianeito (ven. фрейлина), Puškinin läheinen tuttava ja Lermontovin ystävä.
Toisen avioliiton hän solmi vuonna 1804 suuret myötäjäiset (973 sielua eli miespuolista maaorjaa ja 10 000 ruplan vuositulot ) perineen Jekaterina Andrejevna Kolyvanovan (1780–1851) kanssa, joka oli ruhtinas Andrei Ivanovitš Vjazemskin (1754–1807) ja naimisissa tahollaan olleen ruhtinatar Jelizaveta Karlovna Sievers-Putjatinin (1746–1818) avioton tytär sekä runoilija Pjotr Vjazemskin sisarpuoli. Jekaterina syntyi Tallinnassa, jonka venäläisen nimen mukaan hän sai nimen Kolyvanova. Hän kasvoi aluksi isänsä tädin ruhtinatar Jekaterina Andrejevna Obolenskajan luona ja sitten isänsä ja tämän Irlannista tuodun uuden vaimon luona, kun isä kotiutui vuosina 1782–1786 tekemältään Euroopanmatkalta.
Nikolai Karamzinilla ja Jekaterina Kolyvanovalla oli yhdeksän lasta, joista viisi eli aikuiseksi:
Nikolai Mihailovitš Karamzin kuoli keuhkotautiin 59-vuotiaana 22. toukokuuta 1826 Pietarissa. Legendan mukaan hänen kuolemansa johtui vilustumisesta 14. joulukuuta 1825, kun hän oli tarkkailemassa Senaatinaukiolla dekabristikapinan tapahtumia. Hänet on haudattu Aleksanteri Nevskin luostarin Tihvinän hautausmaalle.
Tieteellinen ura
pienoiskuva|Nikolai Karamzin, [[Vasili Tropinin 1818, Tretjakovin galleria Moskova.]] Nikolai Karamzin matkusteli Keski-Euroopassa vuosina 1789–1790 ja julkaisi klassiseksi tulleen matkakuvauksen Pisma russkogo putešestvennika (Venäläisen matkailijan kirjeet, 1791–1792). Hänen päätyönsä on 12-osainen Venäjän valtakunnan historia, Istorija Gosudarstva Rossijskogo (ven. История государства Российского) 1816–1829, josta hän sai vaatimatonta 2 000 ruplan vuosipalkkaa. Hän kuoli 59-vuotiaana työnsä ääressä Taurian palatsissa, 11. osan josta alkoi Romanov-suvun hallitsijakausi, juuri valmistuttua vuonna 1826.
Hänet nimitettiin Pietarin keisarillisen tiedeakatemian kunniajäseneksi ja Venäjän keisarillisen akatemian täysjäseneksi. Nämä nimitykset tulivat hänen ansioidensa lisäksi Napoleonin hyökkäyksestä Venäjälle, mikä sai Aleksanteri I:n nimittämään Karamzinin entisen vastustajan ja akatemian puheenjohtajan amiraali Aleksandr Šiškovin valtiosihteeriksi.
left|thumb|200px|Karamzin veistettynä Tuhatvuotisen Venäjän patsaaseen Novgorodissa Karamzin lasketaan venäläiseksi vastineeksi Jules Micheletille, Edward Gibbonille, E.G. Geijerille ja Zachris Topeliukselle. Karamzin oli myös konservatiivi ja tuki niitä Venäjän aatelisia, jotka vastustivat Aleksanteri I:n uudistuksia. Hän kirjoitti esseen Zapiska o drevnei i novoi Rossii (ven. Записка о древней и новой России, Kirjoitus vanhasta ja uudesta Venäjästä, 1811) , jossa hän selosti konservatiivisen Venäjän suhtautumista ehdotettuihin uudistuksiin.
Karamzin toi venäjän kieleen paljon lainasanoja ranskasta. Karamzinin teoksissa käytettiin ensimmäistä kertaa uusia lainasanoja kuten: näyttämö (сцена), monumentti (монумент), melankolia (меланхолия), lippu (билет), ilmiö (феномен), lakimies (адвокат), innostus (энтузиазм), moraali (моральный). Sanastoa tuotiin teatterin, arkkitehtuurin, sosiaalipolitiikan, hallinnon, tieteen ja aateliston elämän alueille.
- teatteriterminologia: proskene, näytelmä, näyttelijä, amfiteatteri, areena, aaria, taiteilija, vaudeville, duetto, konsertti, laatikko, pantomiimi, parterre, näyttämö, seurue;
- arkkitehtuuriterminologia: pelihalli, arkkitehtuuri, kaiteet, bareljeef (bas-relief) = korkokuva, galleria, gootti, reunus, kaskadi, paviljonki, pilasterit, plafondi, portaali, terassi, julkisivu, ulkorakennus, jalkakäytävä;
- sosiopoliittinen ja hallinnollinen sanasto: lakimies, seteli, pankkiiri, vaihto, lasku, johtaja, pääoma, komissaari, kauppa, konferenssi, poliisi, poliisipäällikkö, maakunta, prosenttiosuus, tehdas;
- tieteen terminologia: hypoteesi, hieroglyfi, konsultaatio, kriisi, käsikirjoitus, metafysiikka, tutkielma, kokeilu, estetiikka, ilmiö;
- aateliston elämään liittyvä sanasto: albumi, pallo, biljardi, vierailu, matka, domino, kerho, ilotulitus, bereytor (Bereitor) = ratsuttaja, valet = palvelija, allas, luola, kasvihuone, toimisto, sohva, canape, cembalo, matto, palvelu, sohva, kirjanen, vihko, medaljonki, solmio, liivi, korsetti, hihansuut, frakki, huivi, aamutakki, budoaari.
Kirjallinen ura
Nikolai Karamzin tuli heti uransa alussa tunnetuksi pienimuotoisen proosan (malaja forma) taitajana, joka erotti hänet rönsyilevistä romaanikirjailijoista. Hän toi kotoperäiseen kirjallisuuteen eurooppalaisesta traditiosta pastoraali-idyllin, seurapiiritarinan ja goottilaisen kertomuksen.
Ahveniston ortodoksinen kirkko
Ahveniston ortodoksinen kirkko eli Pyhän Johannes Kastajan mestauksen kirkko on toinen Hämeenlinnan ortodoksisen seurakunnan kahdesta kirkosta. Puurakenteinen länsitornillinen pitkäkirkko on valmistunut vuonna 1894. Sen vihki käyttöön arkkipiispa Antoni 2. kesäkuuta 1894.
Nikolai Karamzin
Kirjallinen ura
Kertomuksissa Ostrov Borngolm (ven. Остров Борнгольм, Bornholmin saari, 1793), Afinskaja žižn (ven. Афинская жизнь, Ateenalaista elämää, 1793) ja Sierra-Morena (ven. Сиерра-Морена, 1793) näkyy kauhuestetiikka ja englantilainen goottilainen kertomus. Seurapiirikertomuksen kolmiodraamaa edusti Julija (ven. Юлия, Julia, 1797).
Ahveniston ortodoksinen kirkko
Hämeenlinnan Ahvenistolla, Kanta-Hämeen keskussairaalaa vastapäätä sijaitseva pyhäkkö toimii nykyisin kesäkirkkona, koska rakennuksessa ei ole sähköjä eikä lämmitystä. Kirkollinen toiminta hiipui 1920-luvulla ja kirkon uusi käyttö alkoi 1990-luvun lopussa, jolloin se kunnostettiin kesäkäyttöä varten. Hiljaisena aikana toimitettiin pelkästään Johannes Kastajan juhlien palvelukset. Kirkon ikonostaasi on peräisin venäläisestä sotalaivasta 1840-luvulta. Kirkonkellot on hankittu 2006.
Nikolai Karamzin
Kirjallinen ura
Karamzin oli tuottelias ja suosittu runoilija. Ilja Murometš (ven. Илья Муромец, Ilja Muromalainen, 1795) kertoo sankarisadun tunnetusta bogatyristä. Runokokoelman Moi bezdelki (Minun joutavanpäiväisyyteni, 1794), jonka nimi viittaa naisten salonkikulttuurissa suosimiin runolajeihin kuten epitafit eli muistorunot, omistuskirjoitukset, anekdootit ja trioletit eli toistoon perustuvat värssyt.
Karamzin toimitti kolmea kirjallista julkaisua: Moskovski žurnal (ven. Московский журнал, Moskovan lehti, 1792–1793,) Aglaja (ven. Аглая, 1795) ja Aonidy (ven. Аониды, 1796–1799. Vestnik Jevropy (ven. Вестника Европы, Euroopan sanansaattaja, 1802-1803) käsitteli lieventyneen sensuurin ansiosta kirjallisuuden lisäksi myös yhteiskunnallisia asioita.
Geminga
Geminga on neutronitähti noin 250 parsekin päässä Auringosta.
Gemingan havaitsi ensimmäisen kerran NASA:n Small Astronomy Satellite 2 -satelliitti vuonna 1972. Nimi tulee sanoista "Gemini gamma-ray source" ja ilmauksesta "se ei ole siellä" Milanon murteella, mikä viittaa kohteen näkymättömyyteen muilla aallonpituuksilla.
Ahveniston ortodoksinen kirkko
Aiheesta muualla
60.98833°N, 24.41611°W
Down by Law (elokuva)
Down by Law on Jim Jarmuschin käsikirjoittama ja ohjaama elokuva vuodelta 1986. Sen pääosissa näyttelevät Tom Waits, John Lurie, Roberto Benigni, Nicoletta Braschi ja Ellen Barkin. John Lurie teki myös musiikin elokuvaan. Tämä oli italialaisen Roberto Benignin ensimmäinen rooli muunkielisessä elokuvassa.
Näyttelijät
Lähde:
Vastaanotto ja jälkimaine
The New York Timesin kriitikot valitsivat Down by Law’n vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Heino Helenius
Heino Henrik Helenius (1896 Pyhäjärvi Ul – 1970 Argentiina) oli suomalainen kommunisti, joka 1930-luvun alussa toimi maanalaisen SKP:n organisaattorina Helsingissä. Myöhemmin Helenius osallistui vapaaehtoisena Espanjan sisällissotaan ja vietti viimeiset vuotensa Etelä-Amerikassa.
Elämä
Uudenmaan läänin Pyhäjärvellä syntynyt Helenius lähti siirtolaiseksi Pohjois-Amerikkaan vuonna 1913. Aluksi hän asui Kanadan Port Arthurissa ja muutti myöhemmin Yhdysvaltoihin. Saatuaan Yhdysvaltain kansalaisuuden Helenius liittyi armeijaan vuonna 1917 palvellen ensimmäisessä maailmansodassa kersanttina Ranskassa. Vuonna 1926 Helenius muutti Neuvosto-Karjalaan, josta hän 1931 palasi salaa Suomeen.
Helenius kärsi tuomiotaan Tammisaaren pakkotyölaitoksessa, jossa hän osallistui kesällä 1933 järjestettyyn nälkälakkoon. Heleniuksen katsottiin olleen yksi sen johtajista, joka yhdeksän muun nälkälakkolaisen kanssa siirrettiin eristyksiin Turun lääninvankilaan. Vapauduttuaan Helenius lähti syyskuussa 1937 vapaaehtoisena Espanjan sisällissotaan, jossa hän toimi kansainvälisten prikaatien Mackenzie-Papineau-pataljoonan poliittisena komissaarina. Kotiuttamisen jälkeen Helenius oleskeli jonkin aikaa Ranskassa ja lähti merille, kunnes hänet internoitiin Saksaan vuonna 1939. Helenius palasi Suomeen 1947 ja muutti myöhemmin Argentiinaan, jossa hän kuoli vuonna 1970.
Koverokoit
Koverokoit (Schreckensteiniidae) on pieni perhosheimo ja koverokoimaisten yläheimon (Schreckensteinioidea) ainoa heimo. Sen kahteen sukuun kuuluu yhteensä kahdeksan pientä perhoslajia. Aikaisemmin heimo on ollut yhdistettynä kehrääjäkoimaisiin sekä yläheimoon Copromorphoidea, mutta toukkien ja koteloiden anatomiset piirteet viittaavat sen olevan pikemminkin lähellä outokoimaisia.
Koverokoilajien takimmaisen jalkaparin säärissä on tunnusomaisesti pitkiä ja jäykkiä sukasia. Kaikki lajit ovat pieniä perhosia, joiden siivet ovat kapeat, suipot ja siipiväli vaihtelee 10–12 mm. Siivet ovat yksiväriset tai niissä on pitkittäisjuovia. Naaraan etu- ja takasiipeä yhdistävässä frenulumissa on ainoastaan yksi oka. Pistesilmät ja chaetosemat puuttuvat. Lepäävä perhonen pitää takaraajojaan sivuille levitettynä, jolloin säärten sukaset näkyvät hyvin.
Toukat elävät ravintokasvilla vapaina ja syövät lehdet jokseenkin kokonaan lehtisuonia lukuun ottamatta. Niillä on hyvin ohuet vatsajalat. Kotelo sijaitsee kupolimaisen, kanaverkkoa muistuttavan kotelokopan sisällä ja ryömii ulos sitä ympäröivästä kotelokopasta ennen aikuisen perhosen kuoriutumista käyttäen apunaan takaruumiin jaokkeiden pitkiä sukasia.
M-32 (1940)
Valmistus
Alus tilattiin Nikolajevista Martin telakalta, missä köli laskettiin 31. elokuuta 1938. Se laskettiin vesille 26. helmikuuta 1940 ja otettiin palvelukseen 31. lokakuuta.
Palvelus
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Neuvostoliiton Mustanmeren laivastoon. Se vaurioitui 23. kesäkuuta 1942 Sevastopolissa höyrystyneen polttoaineen räjähtäessä. Alus oli joulukuusta 1942 Kaspianmeren laivueessa, kunnes se palasi marraskuussa 1943 Mustallemerelle.
Suomen euroviisukarsinta 1962
Suomen euroviisukarsinta 1962 oli kilpailu, jossa valittiin Suomen edustaja vuoden 1962 Eurovision laulukilpailuun. Kilpailu järjestettiin edellisvuoden tavoin avoimena sävellyskilpailuna, mutta tällä kertaa Yleisradiolle tuli lähettää myös kappaleen sanat sekä pianosovitus. Kilpailuun lähetettiin 170 sävellystä. Näistä kahdeksan parasta valittiin karsinnan semifinaaliin, jossa jokaiselle kappaleelle valittiin esittäjä. Semifinaali lähetettiin televisiossa 20. tammikuuta ja radiossa 24. tammikuuta, minkä jälkeen postikorttiäänestäjät äänestivät neljä parasta karsinnan finaaliin.
15. helmikuuta pidetyssä finaalissa jokaisen kappaleen esitti kaksi eri esittäjää. Tämän tarkoitus oli vähentää solistin vaikutusta ja keskittyä itse kappaleseen. Finaali lähetettiin Suomen television studiosta 1 suorana Pohjoisvisio-lähetyksenä kello 21.30 alkaen, joten finaali televisioitiin myös muissa Pohjoismaissa, ja juontaja Aarno Walli juonsi kilpailun sekä suomeksi että ruotsiksi. Finaalin tuloksesta päättivät kymmenessä Suomen kaupungissa kokoontuneet kymmenhenkiset raadit.
Semifinaalissa karsiutuneet
Toivo Kärjen säveltämää "Sitä rakkaus on" -kappaletta lukuun ottamatta kappaleiden tekijät eivät ole tiedossa.
Criss Angel – tajunnanräjäyttäjä
Criss Angel – tajunnanräjäyttäjä (Criss Angel Mindfreak) on yhdysvaltalainen viihde- ja tosi-tv-ohjelma, jota esittää Yhdysvalloissa A&E ja Suomessa Sub ja MTV3 Fakta. Ohjelman ensimmäinen jakso tuli vuonna 2005 ja ohjelmassa on yleensä Criss Angelin tekemiä stuntteja ja taikatemppuja.
Korpivaara (yritys)
Korpivaara Oy oli suomalainen autojen maahantuontiyritys, jonka Juhani Korpivaara perusti vuonna 1917 yhdessä Veikko Hallan (1894–1920) kanssa Korpivaara & Halla Oy:n nimisenä.
Juhani Korpivaara ja Veikko Halla (aikaisemmin Holm) muuttivat avoimen yhtiönsä osakeyhtiöksi vuonna 1919 ja seuraavana vuonna rakennettiin autokorjaamo Helsingin Sörnäisiin. Veikko Halla kuoli 1920 liikenneonnettomuudessa ollessaan autonostomatkalla Porvoossa. Hallan nimi säilyi yhtiön nimessä, mutta yhtiön johdossa oli nyt yksin Juhani Korpivaara. Myöhemmin yritystä ja sen perustamia tytäryhtiöitä johtivat Juhani Korpivaaran pojat, Paavo, Timo ja Jouko.
Korpivaara & Halla edusti aluksi Fordia ja General Motorsia, mutta alkoi 1920-luvulla myydä Studebaker-merkkisiä henkilö-, kuorma- ja linja-autoja sekä Brockway-merkkisiä kuorma- ja linja-autoja. Yhtiö toimi myös Firestone-rengasyhtiön Suomen edustajana, kunnes renkaiden maahantuontia siirtyi 1932 hoitamaan tytäryhtiö Firestone Rengastukku Oy. Vuonna 1936 Korpivaara alkoi tuoda maahan saksalaisia Adler-autoja ja vuonna 1938 tšekkiläisiä Škoda-autoja, mutta molempien tuonti katkesi toisen maailmansodan sytyttyä. Studebakerin edustus säilyi Korpivaaralla vuoteen 1966 saakka, jolloin merkin valmistus lopetettiin. Yhtiön nimi muutettiin Korpivaara Oy:ksi vuonna 1947. Vuodesta 1958 lähtien yhtiön pääkonttori sijaitsi Helsingin Kamppiin rakennetussa Autotalossa.
1950-luvulla Korpivaara Oy toi maahan muun muassa Massey Ferguson -traktoreita sekä Citroën- ja Borgward-merkkisiä henkilö- ja pakettiautoja. Ranskalaisten Citroën-autojen tuonti oli aloitettu jo 1934. Brittiläisten Massey Ferguson -traktorien maahantuonti siirtyi Hankkijalle vuonna 1961; samoihin aikoihin loppui Borgward-autojen maahantuonti länsisaksalaisen valmistajan lopetettua toimintansa konkurssin vuoksi. Korpivaara Oy aloitti 1964 japanilaisen Toyotan maahantuonnin Toyota Crown -mallilla; eniten myydyn mallin Corollan tuonti alkoi vuonna 1967. Vuonna 1970 Suomi oli jo Toyotan suurin tuontimaa Euroopassa; valikoimaan kuuluivat henkilö- ja pakettiautot sekä kevyet kuorma-autot. Vuonna 1981 Korpivaara aloitti vielä japanilaisten Suzuki-henkilö- ja pakettiautojen maahantuonnin. Vuonna 1981 Korpivaara Oy:n liikevaihto oli 779,4 miljoonaa markkaa ja siinä työskenteli 646 henkilöä. Vuoteen 1994 mennessä yritys toi Suomeen 500 000 Toyotaa. Seuraavana vuonna Toyotan maahantuonti siirtyi Toyotan omistamalle Toyota Auto Finlandille. Korpivaara Oy oli myyty jo vuonna 1984 Amer-yhtymälle.
Korpivaaran tytäryhtiöitä olivat Tammer-Auto Oy (yhtiön edustamien autojen myynti Tampereen seudulla, perustettu 1945), Farming Oy (Massey Ferguson -traktorien maahantuoja, 1949–1961), Kone-Diesel Oy (työkoneiden tuonti ja autojen vaihtomoottorit, perustettu 1960), Konemuovi Oy (teknisten muovituotteiden valmistus, perustettu 1972) ja Auto-Bon Oy (Citroën-autojen maahantuonti, perustettu 1981). Yhtiön pääkaupunkiseudun keskeiset toiminnot siirrettiin vuonna 1973 Vantaan Korsoon rakennettuun toimintakeskukseen.
Korpivaara alkoi vuonna 1928 julkaista asiakaslehteä, jonka nimenä oli aluksi Autoteollisuus. Vuonna 1930 sen nimeksi vaihdettiin Automies ja se oli pitkään vanhin Suomessa ilmestynyt autoalan yrityslehti.
Naantalin Musiikkijuhlat
thumb|400x400px|Naantalin Musiikkijuhlien logo.
Naantalin Musiikkijuhlat on vuosittain Naantalissa järjestettävä kansainvälinen kamarimusiikkitapahtuma. Ensimmäisen kerran tapahtuma järjestettiin vuonna 1980. Musiikkijuhlat järjestetään kesäkuun alussa ja ne kestävät noin kaksi viikkoa. Festivaalille osallistuu vuosittain noin 18 000 konserttikävijää. Tapahtuman perustaja ja taiteellinen johtaja on sellisti Arto Noras.
thumb|400x400px|[[Okko Kamu Sinfonia Lahden kapellimestarina Naantalin Musiikkijuhlilla Naantalin kirkossa vuonna 2011. Viulistina Elina Vähälä.]]
Historia
Naantalin Musiikkijuhlat järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1980 professori Arto Noraksen ja Sibelius-Akatemia-kvartetin jäsenten aloitteesta. Festivaali oli alusta asti profiloitunut vahvasti kamarimusiikkiin. Vuosien saatossa musiikkijuhlilla on esiintynyt yli 700 taiteilijaa ja lähes 150 kamarimusiikkiyhtyettä ja orkesteria Suomesta sekä ulkomailta.
Presidentti Urho Kekkonen osallistui Naantalin musiikkijuhlille 1980-luvun alussa ja teki vuonna 1981 aloitteen konsertista presidentin kesäasunto Kultarannassa. Presidentti Martti Ahtisaari taas halusi järjestyttää puutarhakonsertin Kultarantaan vuonna 1997. Myös presidentti Tarja Halonen on viihtynyt Naantalin Musiikkijuhlien yleisössä.
Historian aikana musiikkijuhlien grafiikkaa ovat tehneet muun muassa Kari Suomalainen ja Erik Bruun.
Esiintyjät
Musiikkijuhlilla on esiintynyt arvostettuja kansainvälisiä muusikoita sekä orkestereja, muiden muassa Vladimir Ashkenazy, Barbara Hendricks, Pierre Fournier, Anne-Sophie Mutter, Emil Gilels, Isaac Stern, Paul Tortelier, Krzysztof Penderecki ja English Chamber Orchestra.
Arto Noras on tilannut myös useita uusia teoksia Naantalin musiikkijuhlille. Kantaesityksiä on kuultu muun muassa Aulis Salliselta, Erik Bergmanilta ja Leif Segerstamilta.
Konserttipaikat
Tärkeimpänä konserttipaikkana toimii Naantalin keskiaikainen luostarikirkko, jonka lisäksi konsertteja pidetään Raision, Merimaskun ja Rymättylän kirkoissa, Kaivohuoneella ja Naantalin kylpylässä sekä Kristoffer-salissa.
Roihuvuoren kirjasto
Roihuvuoren kirjasto on Helsingin Herttoniemen kaupunginosan Roihuvuoren osa-alueella sijaitseva yleinen kirjasto. Se on yksi Helsingin kaupunginkirjaston toimipisteistä ja toimii osana pääkaupunkiseudun Helmet-kirjastoverkkoa.
Roihuvuoren kirjasto on perustettu vuonna 1958. Samana vuonna valmistui arkkitehti Claus Tandefeltin suunnittelema punatiilinen kirjastorakennus. Se on remontoitu vuonna 2013 Se kuuluu samaan kokonaisuuteen Tandefeltin suunnitteleman Porolahden peruskoulun alakoulun (1956; Roihuvuorentie 2) kanssa.
Dynamismi
Dynamismi on metafyysinen käsitys, jonka perusti Gottfried Leibniz 1600-luvulla. Dynamismi haluaa selittää kaikkeutta toimivien, pisteenkaltaisten voimien avulla. Niillä ei ole ulottuvaisuutta, mutta niihin liittyy kaukovaikutus. Dynamismin mukaan todellisuus koostuu yksinkertaisista perusosista, monadeista, ja perusosien ryhmistä, joilla on vain voimia. Perusosien välinen vuorovaikutus tapahtuu ilman kosketusta, liikkeen ennalta-asetetun harmonian mukaisesti, ja tuottaa kaikki kaikkeudessa tapahtuvat ilmiöt.
Matkalla Perditioniin
Matkalla Perditioniin (Road to Perdition) on vuonna 2002 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen draamaelokuva. Elokuvan on ohjannut Sam Mendes ja sen pääosaa näyttelee Tom Hanks.
Elokuva kertoo mafian palkkalistoilla toimivasta Michael Sullivanista, jonka toimenkuvaan kuuluu yleensä veloissa olevien ihmisten uhkailu. Eräällä kerralla hänen vanhin poikansa Michael Sullivan Jr piiloutuu isänsä autoon ja joutuu todistamaan, kuinka Michael tappaa erään miehen. Poika jää kiinni läsnäolostaan, eikä mafiapomon poika Connor Rooney pidä siitä lainkaan. Rooney tappaa Michaelin vaimon ja nuoremman pojan. Isä ja poika joutuvat lähtemään pakomatkalle kostoa suunnitellen.
Elokuva perustuu Max Allan Collinsin ja Richard Piers Raynerin tekemään samannimiseen sarjakuvaan vuodelta 1998. Sarjakuvan perusjuoni vastaa elokuvasovitusta, mutta sarjakuva on elokuvaa väkivaltaisempi ja sisältää joitakin elokuvassa näkemättä jääviä henkilöitä, kuten Al Caponen ja Eliot Nessin. Toisaalta Jude Law’n hahmo Harlen Maguire on luotu elokuvaa varten eikä esiinny sarjakuvassa.
Satu Mäkelä-Nummela
Satu Silja Päivikki Mäkelä-Nummela (o.s. Mäkelä, s. 26. lokakuuta 1970 Mallusjoki, Orimattila) on suomalainen trap-ampuja ja olympiavoittaja Pekingistä 2008. Hän edustaa Orimattilan Seudun Urheiluampujia.
Ura
Mäkelä-Nummela on voittanut trap-ammunnan maailmancupin osakilpailun kahdeksan kertaa vuosien 2005–2018 aikana. Ensimmäisen maailmancupin kilpailun hän voitti Americanassa Brasiliassa vuonna 2005. Suhlin vuoden 2006 maailmancupkilpailun voitollaan Mäkelä-Nummela saavutti Suomelle olympiapaikan Pekingin kesäolympialaisiin 2008. Olympialaisissa Mäkelä-Nummela ylsi olympiavoittoon 91 pisteellä, joka oli myös uusi olympiakisojen ennätys. Mäkelä-Nummela on toistaiseksi viimeinen kesäolympialaisista kultaa voittanut suomalainen.
Trapin MM-kilpailuissa Mäkelä-Nummela on ollut kaksi kertaa pronssilla, vuonna 1995 Nikosiassa ja vuonna 2009 Mariborissa. Vuoden 2009 kisojen peruskilpailussa Mäkelä-Nummela sivusi maailmanennätystulosta 74 kiekkoa. Vuoden 2017 EM-kilpailuissa Bakussa Mäkelä-Nummela sai myös pronssia. Vuoden 1995 MM-kisoissa ja vuoden 2012 EM-kisoissa Larnakassa hän oli voittamassa pronssia joukkuekilpailussa.
Vuonna 2011 Mäkelä-Nummela saavutti Suomelle olympiapaikan Lontoon olympialaisiin 2012 sijoituttuaan Pekingissä maailmancupin osakilpailussa neljänneksi. Olympialaisissa Mäkelä-Nummela putosi trapin finaalista uusinnoissa sijoittuen seitsemänneksi. Syyskuussa 2012 hän voitti maailmancupin finaalin Mariborissa.
Neljännen maailmancupin osakilpailuvoittonsa Mäkelä-Nummela saavutti Pekingissä heinäkuussa 2014. Toukokuussa 2015 hän voitti maailmancupin osakilpailun Larnakassa ja varmisti samalla Suomelle maapaikan Rion olympialaisiin 2016. Kesäkuussa 2016 Mäkelä-Nummela voitti maailmancupin osakilpailun Bakussa. Rion olympialaisissa Mäkelä-Nummela sijoittui kymmenenneksi ja jäi finaalista.
Huhtikuussa 2018 Mäkelä-Nummela voitti maailmancupin osakilpailun Changwonissa ja kesäkuussa 2018 Siggiewissä. Hän varmisti Suomelle maapaikan Tokion olympialaisiin 2020 sijoittumalla toiseksi Hollolan maailmancupissa 16. elokuuta 2019. Joulukuussa 2019 Mäkelä-Nummela valittiin Suomen olympiajoukkueeseen.
Tunnustuksia
Alkuvuonna 2009 Mäkelä-Nummela valittiin Suomen urheilugaalassa Vuoden urheilijaksi ja samalla Vuoden naisurheilijaksi. Vuonna 2009 Suomen Ampumaurheiluliitto valitsi Mäkelä-Nummelan Vuoden ampujaksi toisen kerran peräkkäin.
Orimattilan kaupungissa Orimattilan ampumaradalle johtava hiekkatie on nimitetty Olympiavoittajantieksi.
Yksityiselämä
Mäkelä-Nummelan aviomies ja valmentaja on Matti Nummela. Heillä on kaksi lasta. Perhe asuu Orimattilassa.
Brenda Strong
thumb|Strong vuonna 2013 Brenda Strong (s. 25. maaliskuuta 1960 Brightwood, Oregon) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka on uransa aikana esiintynyt enimmäkseen televisiossa.
Joulupukki valloittaa Marsin
Joulupukki valloittaa Marsin (alkuperäiseltä nimeltä Santa Claus Conquers the Martians) on vuonna 1964 valmistunut jouluaiheinen tieteiselokuva, jonka on ohjannut Nicholas Webster. Elokuva on usein Internet Movie Databasen "bottom 100" -listalla. Elokuva tuli uudelleen julkisuuteen 1990-luvulla, kun siitä kerrottiin komediasarjassa Mystery Science Theater 3000.
Brenda Strong
Strong valmistui Arizona State Universitystä ja hänet kruunattiin Miss Arizonaksi vuonna 1980. Hänen ensimmäinen roolinsa oli Billy Crystalin musiikkivideolla ”You Look Marvelous” vuonna 1984. Se johti pieniin rooleihin 1980-luvulla televisiosarjoissa kuten Sairaalan syke, Ihmemies MacGyver ja Cheers. Strongilla oli merkittävämpiä rooleja vierailevana tähtenä myös sarjoissa Matlock, Murphy Brown, Kullannuppu ja Twin Peaks.
1990-luvulla Strong näytteli edelleen sivurooleissa. Hän oli vierailevana tähtenä muun muassa sarjoissa Kolmas kivi auringosta, Viiden juttu ja erityisen muistettavasti Seinfeldissa, jossa hän esitti Elainen kilpakumppania Sue Ellen Mischkeä. Strongin pienempiä roolitöitä olivat myös esiintymiset sarjoissa Teho-osasto, Rooman sheriffi ja Silkkiä ja luoteja.
Strongin 2000-luvun tunnetuin rooli lienee Täydelliset naiset -televisiosarjan kertojaääni Mary Alice Young. Hän esitti myös Dallasissa Ann Ewingia. Lisäksi hänellä on ollut pieniä rooleja Warner Brosin draamasarjoissa Seitsemäs taivas, Gilmoren tytöt ja Everwood.
Joulupukki valloittaa Marsin
Elokuva esitettiin Suomessa Yle Teemalla 24. joulukuuta 2007.
Juoni
left|thumb|250px|Bomar ja Girmar katsovat televisiota. Marsilaiset Momar ("Mom Martian") ja Kimar ("King Martian") ovat huolissaan siitä, että heidän lapsensa Bomar ("Boy Martian") ja Girmar ("Girl Martian") katsovat liikaa Maan televisiota, erityisesti lastenkanavan haastattelua Joulupukista. Marsilaiset pyytävät apua 800-vuotiaalta Chochemilta, joka sanoo että Marsiin tarvitaan Joulupukin kaltainen hahmo pitämään lapset onnellisena. Marsilaiset päättävät kidnapata Joulupukin Maasta, jotta hän voisi tehdä lahjoja Marsin lapsille. Marsilaiset tuovat mukanaan myös kaksi Maan lasta. Eräs marsilainen, Voldar ei kuitenkaan pidä ajatuksesta, vaan yrittää tappaa Joulupukin ja kaksi lasta, koska uskoo heidän pahentavan Marsin tapoja. <br style="clear:both"/>
Brenda Strong
Strongin elokuvaroolit ovat olleet enimmäkseen sivurooleja, kuten elokuvissa Avaruusboltsit, Punainen lohikäärme, Starship Troopers – universumin sotilaat ja Starship Troopers 2.
Strong on ollut naimisissa Tom Henrin kanssa vuodesta 1989 lähtien. Heillä on yksi lapsi. Strong haki eroa miehestään 14. tammikuuta 2011.
Andrea Pirlo
Andrea Pirlo (s. 19. toukokuuta 1979 Flero, Lombardia, Italia) on italialainen aktiiviuransa lopettanut jalkapalloilija ja nykyinen valmentaja. Pirlo tunnetaan erityisesti loistavista vapaapotkuistaan ja pelintekijän kyvyistään.
Elämäkerta
Pirlo syntyi Bresciassa paikallisen teollisuuspohatan poikana, minkä johdosta hänen lapsuuteensa kuului kulttuuria, kirjallisuutta ja kansainvälisiä kontakteja.
Seurajoukkueura
Pirlo pelasi lähes koko jalkapallouransa Italiassa. Hän aloitti Bresciassa vuonna 1994, jossa hän pelasi neljän vuoden ajan aina vuoteen 1998 asti. Hyvät esitykset veivät hänet huippuseura Internazionaleen, jossa hänen esityksensä eivät vakuuttaneet. Kauden 1998–1999 jälkeen hän siirtyi lainalle seuraavaksi kaudeksi Regginaan ja kauden lopussa takaisin Internazionaleen. Vuonna 2001 hän siirtyi lainalle ensin Bresciaan, ja sieltä AC Milaniin, jonka riveissä hän on voittanut kerran ns. scudetton eli Serie A -mestaruuden ja kahdesti Mestareiden liigan.
Nykyään Pirlo tunnetaan yhtenä maailman parhaana keskikenttäpelaajana. Hän on erityisen taitava hyökkäyspäässä, jossa hän vastaa usein kulmapotkuista ja vapaapotkuista. Serie A:n kaudella 2005–2006 hän sivuutti AC Milanin entistä vapaapotkuista tehtyjen maalien ennätystä tehden neljä maalia suoraan vapaapotkuista.
Kauden 2010–2011 päätteeksi Pirlo purki yhteisymmärryksessä sopimuksensa Milanin kanssa ja Pirlo siirtyi vapaalla siirrolla Juventukseen kolmevuotisella sopimuksella.
Vuosina 2015–2017 Pirlo pelasi kaksi kautta MLS-liigassa Yhdysvalloissa New York Cityssä. Hän lopetti peliuransa marraskuussa 2017.
Maajoukkueura
Maajoukkueuransa Pirlo aloitti vuonna 2002 ottelussa Azerbaidžania vastaan. Joskin hän oli tätä ennen pelannut Italian riveissä vuoden 2000 kesäolympialaisissa. Tämän jälkeen hän on ollut vakiokalustoa Italian jalkapallomaajoukkueessa, pelaten vuoden 2004 EM-kilpailuissa, saman vuoden kesäolympialaisissa ja vuoden 2006 MM-kilpailuissa, joista viimeksi mainitussa hän pääsi juhlimaan maailmanmestaruutta.
Pirlo oli ratkaisevassa roolissa vuoden 2006 MM-kisojen välieräottelussa Saksaa vastaan. Ottelun jatkoaika oli lopuillaan ja näytti vahvasti siltä, että jatkoon menijä ratkaistaisiin rangaistuspotkukilpailussa, joka perinteisesti ei ole ollut Italian vahvuuksia. Pirlo antoi viime hetkillä syötön Fabio Grossolle, joka teki Italian 1–0-maalin 119. minuutilla. Vielä ennen ottelun loppumista Alessandro Del Piero viimeisteli Italialle 2–0-voiton. Pirlo valittiin ottelun parhaaksi pelaajaksi jo toistamiseen kisoissa. Pirlo oli myös yksi Ranskaa vastaan pelatun loppuottelun rangaistuspotkukilpailun maalintekijöistä. Pirlo laukoi rangaistuspotkukilpailun ensimmäisen vedon keskelle maalia. Häntä pidetään yhtenä maailman parhaista rangaistuspotkun ampujista.
Vuoden 2010 MM-kisoissa Pirlo kärsi loukkaantumisista eikä kyennyt pelaamaan kahdessa ensimmäisessä ottelussa. Alkulohkon päätöspelissä Pirlo tuli vaihdosta kentälle toisella puoliajalla, mutta ei onnistunut auttamaan Italiaa jatkoon lohkosta.
Juventuksessa hienon kauden pelannut Pirlo sai kutsun Cesare Prandellilta vuoden 2012 EM-kisoihin. EM-karsinnoissa Pirlo oli esiintynyt Italian paidassa yhdeksässä ottelussa. EM-turnauksen avausottelussa Italia kohtasi Espanjan jalkapallomaajoukkue ja Pirlo alusti Antonio Di Natalen tekemän 1–0-maalin huikealla läpisyötöllään. Espanja tasoitti pian Italian maalin jälkeen ja peli päättyi 1–1-lukemiin. Alkulohkon toisessa ottelussa Pirlo teki kisojen ainoaksi jääneen vapaapotkumaalin, mutta Italian oli jälleen tyytyminen 1–1-tasapeliin Kroatian tasoitettua toisella jaksolla. Pirlo palkittiin ottelun parhaana pelaajana. Lohkon päätösottelussa Irlantia vastaan Antonio Cassano vei Italian 1–0-johtoon Pirlon kulmapotkun jälkeen.
Italia selvitti tiensä puolivälieriin, jossa vastaan asettui Englanti. Ottelu eteni maalittomana rangaistuspotkukisaan asti, jossa Pirlo oli Italian kolmas vetäjä tilanteen oltua 2–1 Englannille. Pirlon ratkaisu tiukassa paikassa jäi EM-kisahistoriaan, kun hän yllätti Englannin maalivahti Joe Hartin täydellisesti tekemällä ns. Panenkat, eli chippaamalla pallon keskelle maalia. Italia voitti rangaistuspotkukilpailun 4–2 ja Pirlo valittiin toista kertaa turnauksessa ottelun parhaaksi pelaajaksi.
Valmentajaura
8. elokuuta 2020 Pirlo nimettiin Juventuksen valmentajaksi potkut saaneen Maurizio Sarrin tilalle. 28. toukokuuta 2021 Juventus antoi Pirlolle potkut.
Kivertsi
Kivertsi on kaupunki Ukrainan luoteisosassa, Volynian alueen Lutskin piirissä. Kivertsi sijaitsee 13 kilometriä piiri- ja aluekeskus Lutskista koilliseen ja 456 kilometriä Kiovasta länteen. Kaupungissa on rautateiden risteysasema. Asema otettiin käyttöön vuonna 1873 valmistuneen rautatielinjan Žytomyr–Kovel yhteydessä. Nimi rautatieasemalle ja sen lähiasutukselle poimittiin 7 kilometrin päässä sijaitsevalta kylältä (vuodesta 1964- Prylutske).
Ukrainan tilastokeskus arvioi kaupungin väkiluvuksi 13 798; asukasta (1.1.2022). Väestönlaskennassa 2001 väkiluku oli 16 678. Enimmäkseen väestö oli tuolloin etniseltä taustaltaan ukrainalaista, mutta myös venäläisiä ja valkovenäläisiä asui kaupungissa.
Kivertsi sai alkunsa vuosina 1870-1873 Žytomyr–Kovel rautatielinjan rakennustöiden seurauksena. Paikkakunnalle rakennettiin rautatieasema. Risteyspaikkakunta Kivertsistä tuli, kun sieltä rakennettiin rautatie myös lounaaseen Lutskiin (1890) ja edelleen Lviviin. Kaupungiksi Kivertsi tuli vuonna 1951. Se oli Kivertsin piirin keskus vuodesta 1939 Ukrainan kesän 2020 aluehallinnolliseen uudistukseen saakka. Kun useita piirejä yhdistettiin (2020), Kivertsi liitettiin osaksi laajennettua Lutskin piiriä.
Guillermo Vilas
Guillermo Vilas (s. 17. elokuuta 1952 Buenos Aires) on entinen argentiinalainen ammattilaistenniksen pelaaja. Vilas on tilastojen perusteella kaikkien aikojen paras sellainen tennispelaaja, joka ei ole koskaan ollut maailmanlistan ykköspelaajana. Vilas oli erikoistunut nimenomaan massakentällä pelaamiseen.
Riemurasia
thumb|200px|Kuvakaappaus sivustosta. Riemurasia on suomenkielinen viihdesivusto, joka sai alkunsa vuoden 2003 huhtikuussa. Sivustolle rekisteröityneiden käyttäjien määrä ylitti 100 000:n rajan 21. elokuuta 2008 ja 200 000:n rajan 15. maaliskuuta 2009. Nykyään sivustolla on jo yli 500 000 rekisteröitynyttä käyttäjää. Sivusto toimii Riemurasia Oy:n alaisuudessa.
Brandenburg
Brandenburg on Berliiniä ympäröivä osavaltio, joka kuuluu Saksan liittotasavaltaan. Berliini itsessään ei ole osa Brandenburgia. Se perustettiin Saksan yhdistyessä 1990. Pinta-ala on 29 478 km² ja väkiluku noin 2,5 miljoonaa ihmistä. Osavaltion pääkaupunki on Potsdam. Berliinin lisäksi rajanaapureita ovat Mecklenburg-Etu-Pommeri pohjoisessa, Ala-Saksi ja Saksi-Anhalt lännessä, Saksi etelässä sekä Puola idässä.
Maantiede
Brandenburg koostuu pitkälti hiekkaisista tasangoista, joiden välissä kasvaa mänty- ja pihtametsiä. Osavaltiota halkovat lisäksi useat Elbe- ja Oderjokien sivujoet, ja siellä on yli 3 000 järveä.
Historia
Brandenburgissa asui ensin germaaneja, sitten se osittain slaavilaistui. Kaarle Suuri taisteli vuonna 789 slaaveja vastaan Elben ja Saalen varrella ja pyrki liittämään alueen valtakuntaansa, mutta vasta Henrik I valtasi vuosina 928–929 Brandenburg an der Havelin slaaveilta. Vuodelta 937 on ensimmäinen maininta alueesta, josta tuli myöhemmin Brandenburgin markkreivikunta.
Slaavit valtasivat alueen uudestaan 900-luvun lopulla suuressa slaavien kapinassa. Kristinusko ja saksalaisuus sai Brandenburgissa pysyvän jalansijan vasta Albrekt I Karhun aikana, joka 1150 perusti Branden­burgin raja­kreivi­kunnan.
Brandenburgiin alkoi kehittyä 1000-luvun jälkeen ensimmäisiä kaupunkeja ja kauppapaikkoja. Otto I Suuri oli jo vuonna 948 perustanut Brandenburgin hiippakunnan. Berliinin kaupunki perustettiin 1237 ja Frankfurt an der Oder 1253. Ensin Askanian suku ja 1300-luvun jälkeen Wittelsbachit kehittivät Brandenburgista Saksan suurimman ruhtinaskunnan.
Vuonna 1356 Brandenburgin rajakreivi sai vaaliruhtinaan arvon. Tämä oikeutti kulloisenkin rajakreivin osallistumaan keisarinvaaliin. Vuonna 1411 Brandenburg joutui Hohenzollerneille, jotka kohottivat sen mahtavaksi valtioksi. Johan Sigismund peri 1614 Kleven herttuakunnan ja sai 1618 Itä-Preussin Puolan alaisena herttuakuntana.
Fredrik Vilhelm (”suuri vaaliruhtinas”) sai Westfalenin rauhassa 1648 Taka-Pommerin ja neljä hiippakuntaa, muun muassa Magdeburgin, sekä vapautti Itä-Preussin Puolan yliherruudesta. Fredrik Vilhelm antoi Potsdamin ediktin, joka takasi maahanmuuttajille useita oikeuksia, kuten uskonnonvapauden.
Fredrik Vilhelmin seuraaja Fredrik otti itselleen Preussin kuninkaan nimen 1701. Brandenburg oli Preussin keskeisiä alueita, ja siitä tuli silloin osa Preussin kuningaskuntaa. Hohenzollerneihin edelleen kuulunut Fredrik II Suuri (hallitsi 1740–1786) nosti Preussista eurooppalaisen suurvallan. Preussiin kuulunut Brandenburgin provinssi perustettiin 1815. Se säilyi hallintoalueena edelleen Saksan yhdistymisen jälkeen 1871.
Toisen maailmansodan jälkeen itäinen osa Brandenburgista joutui Puolalle Oder–Neisse-linjan tultua uudeksi Saksan itärajaksi. Neumarkin alueen luovuttamisen myötä Brandenburg menetti noin 30 prosenttia pinta-alastaan.
Brandenburg kuului sodan jälkeen ensin Neuvostoliiton miehitysvyöhykkeeseen ja sitten Itä-Saksaan. Brandenburg menetti 1952 hallinnollisen asemansa, kun Itä-Saksassa luotiin piirikuntajako. Saksan jälleenyhdistymisen jälkeen Potsdamin, Frankfurtin ja Cottbusin piirikunnat yhdistettiin Brandenburgin osavaltioksi.
Brandenburgin osavaltion ensimmäiseksi ministeripresidentiksi valittiin 14. lokakuuta 1990 Manfred Stolpe, ja osavaltion perustuslaki hyväksyttiin 14. kesäkuuta 1992.
Hallinnollinen jako
thumb|Brandenburgin piirikuntajako. Osavaltio on jaettu neljääntoista piirikuntaan sekä neljään kaupunkipiiriin :
Piirikunnat:
Kaupunkipiirit:
Aurinkomateria
Aurinkomateria (engl, "gas") on tähtitieteessä käytetty termi jolla on aurinkokunta luokiteltu karkeasti eri materiatyyppeihin niiden sulamispisteen perusteella. Aurinkomateria sisältää vedyn, heliumin, neonin ja argonin ja se kiinteytyy vasta lähellä absoluuttista nollapistettä. Muita materiatyyppejä ovat jäämateria ja maamateria. Aurinkokunnan kappaleet koostuvat näistä eri suhteissa. Esimerkiksi Maa on 70 prosenttisesti maamateriaa ja 30 prosenttisesti jäämateriaa, kun taas jättiläisplaneetat koostuvat pääasiassa aurinko- ja jäämateriasta. Esimerkiksi Jupiter on 90 prosenttisesti aurinkomateriaa ja 10 prosenttisesti jäämateriaa.
Anna-Lisa Stigell
Anna-Lisa Stigell (23. joulukuuta 1899 Turku – 28. elokuuta 1975) oli suomalainen arkkitehti.
Stigell valmistui diplomiarkkitehdiksi vuonna 1922. Hän työskenteli eri arkkitehtitoimistoissa ja aloitti yksityisen arkkitehtitoiminnan vuonna 1928. Hän suunnitteli rakennukset Porvoon Svenska folkakademille, Porvoon kansanopistolle sekä yksityisasuntoja Porvoossa, Loviisassa ja niiden ympäristössä. Hän johti muun muassa Nauvon ja Dragsfjärdin kirkkojen sekä Turun ruotsalaisen teatterin restaurointia. Hän kirjoitti esseitä arkkitehtuurista, sekä arkkitehti Erik Bryggmanin elämäkerran (1964). Hän oli erityisen kiinnostunut Ruotsin maaseudun asuntokysymyksestä ja keskiaikaisista kirkoista.
Geserin kalenteri
thumb|Geserin kalenteri [[Istanbulin arkeologinen museo|Istanbulin arkeologisella museolla.]] Geserin kalenteri on Israelista muinaisen Geserin kaupungista kaivauksissa löydetty 900-luvun loppupuolelta ennen ajanlaskun alkua peräisin oleva teksti. Teksti on eri näkemysten mukaan on joko hepreaa tai foinikiaa. Sen käyttötarkoituksesta ei ole varmuutta, mutta sen on tulkittu olevan kalenteri. Todennäköisesti kyseessä on muistamisen avuksi laadittu runo. Geserin kalenteri on nykyisin Istanbulin arkeologisen museon kokoelmissa.
Kalenteri
thumb|vasen|[[Geserin raunioita.]] Geserin kalenteri löytyi Israelista muinaisen Geserin kaupungin kaivauksissa, Sefelan alueelta vuonna 1908. Nykyisin sitä säilytetään Istanbulin arkeologisessa museossa. Kalenterin teksti on kaiverrettu noin 11 senttimetriä korkeaan ja 7 senttimetriä leveään kalkkikivilaattaan foinikialaisilla aakkosilla. Teksti on siinä käytettyjen kirjainmuotojen perusteella peräisin 900-luvun loppupuolelta eaa. Tutkijat eivät ole yksimielisiä, onko tekstin kieli hepreaa vai foinikiaa. Teksti on seitsemän riviä pitkä ja lisäksi sen marginaaliin ja laatan kääntöpuolelle on kirjoitettu nimi.
Tekstin lukutapa on melko yksiselitteinen, mutta sen käyttötarkoitus on epävarma. Koska siinä luetellaan maatalousvuoden keskeisiä toimia, kyseessä on tulkittu olevan kalenteri. Sitä on pidetty esimerkiksi kirjurioppilaan harjoituksena tai verotusta varten kirjoitettuna. Todennäköisesti kyseessä on muistamisen avuksi laadittu runo.
Geserin kalenterin tekstissä ensimmäisenä maatalousvuoden toimintona ei mainita kylvöä vaan sana ”korjuu”. Sillä viitataan syksyllä kypsyneen hedelmäsadon korjaamiseen. Tärkeimpänä tehtävänä silloin oli poimia oliivit. Geserin alueella se tapahtui syys–marraskuussa. Kyseessä oli syksyn viimeinen sadonkorjuutehtävä, ennen kuin syyssateiden alettua maanmuokkaus aloitti taas uuden satokauden. Hyvänä kasvukautena vallitsi rytmi, jossa oli koko ajan jokin kylvö- tai korjuutyö käynnissä.
Kalenterin teksti
thumb|Jäljennös Tel [[Geserin raunioilla.]] 1 Kaksi kuukautta on korjuuta. 2 Kaksi kuukautta on kylvöaikaa. 3 Kaksi kuukautta on jälkikylvön aikaa. 4 Yksi kuukausi on heinänkorjuuta. 5 Yksi kuukausi on ohran korjuuta. 6 Yksi kuukausi on korjuuta ja punnitsemista. 7 Kaksi kuukautta on viininkorjuuta. 8 Yksi kuukausi on kesäkorjuuta.
Marginaali: Abija[hu.]
Kääntöpuoli: Penijahu.
Rivi 4 on tekstin ongelmallisin kohta. Siinä mainitaan ”pellavanleikkuu”. Pellavan korjuu tekstin kuvaamaan vuodenaikaan helmi–maaliskuussa oli mahdollista vain Jordanin laaksossa. Lisäksi pellavan kasvatuksesta on vähän merkkejä rautakauden Palestiinasta ja pellava on todennäköisesti tuotu pääosin Egyptistä. Onkin ajateltu, että vaikka tekstissä puhutaan sananmukaisesti pellavasta, ilmaisulla on tarkoitettu mahdollisesti heinänkorjuuta. Tähän aikaan vuodesta todennäköisesti korjattiin ja varastoitiin heinäkasveja karjalle rehuksi, kuten palestiinalaisilla oli tapana tehdä esimerkiksi vielä 1900-luvun alussa.
Ilmaisu ”kaksi kuukautta” on tekstissä sananmukaisesti muodossa ”hänen kaksi kuukauttaan”. Sana ”kuukausi” on kontekstista päätellen duaalimuodossa merkityksessä ”kaksi kuukautta”, koska näin kalenteri saadaan kattamaan koko vuoden, yhteensä kaksitoista kuukautta. Sanaan on lisätty yksikön kolmannen persoonan omistuspääte ”hänen” maskuliinimuodossa. Sillä viitataan maanviljelijään.
Kylvöaika viittaa viljojen kylvämiseen marras-joulukuussa ja jälkikylvö erilaisten kasvisten kylvämiseen, joka tapahtui joulu-helmikuussa. Heinänkorjuu on kirjaimellisesti ”pellavanleikkuuta” ja ohran korjuu tapahtui huhtikuussa. Korjuu viittaa vehnän korjaamiseen toukokuussa ja viljojen punnitsemiseen. Viinisato korjattiin ja viiniköynnökset hoidettiin kesä-elokuussa ja kesäkorjuu viittaa kesähedelmien keräämiseen elokuussa.
Zayed Khan
Zayed Khan (s. 5. heinäkuuta 1980 Bombay, Maharashtra, Intia) on intialainen näyttelijä. Hän teki näyttelijändebyyttinsä elokuvassa Chura Liyaa Hai Tumne (2003). Hänen seuraava elokuvansa oli Main Hoon Na (2004), josta hän sai parhaan miessivuosan Filmfare Awards -ehdokkuuden.
Yksityiselämä
Khanin vanhemmat ovat entinen näyttelijä Sanjay Khan ja Zarine Khan. Hänen isänsä suku on Afganistanista. Hänellä on kolme vanhempaa sisarta, ja näyttelijä Hrithik Roshan oli hänen lankonsa. Khan on näyttelijä Feroz Khanin veljenpoika ja Fardeen Khanin serkku.
Khan meni naimisiin Malaika Parekhin kanssa 20. marraskuuta 2005. Heidän ensimmäinen poikansa syntyi tammikuussa 2008. Heidän toinen poikansa syntyi syyskuussa 2011.
Carolina County Ball
Carolina Coynty Ball on Elf-nimisen blues rock -yhtyeen toinen studioalbumi. Albumin kappale "Ain't It All Amusing" sai jonkin verran suosiota Britanniassa.
Ylva Holländer
thumb|upright|Valtiopäivätriptyykki. Ylva Holländer ja [[Kirsi Kaulanen, 2009, Porvoo.]] Ylva Birgitta Holländer (s. 5. heinäkuuta 1955 Boden, Ruotsi) on ruotsalaissyntyinen suomalainen kuvataiteilija, joka asuu ja työskentelee Porvoossa.
Holländer opiskeli Suomen Taideakatemian koulussa vuosina 1978–1979 graafisella linjalla ja vuosina 1974–1978 maalauslinjalla. Holländer on osallistunut yli 20 yhteis- ja ryhmänäyttelyyn pääosin Suomessa.
Holländerin ja Kirsi Kaulasen suunnittelema teos Valtiopäivätriptyykki sijaitsee Porvoossa, Agust Eklöfin puistossa. Teos on valmistunut vuonna 2009. Samana vuonna valmistui myös Holländerin ja Kaulasen teos Bilabia, joka on sijoitettu Porvoon aluesairaalaan. Valtiopäivätriptyykki voitti Porvoon Valtiopäivämuistomerkkikilpailun.
Propyfenatsoni
Propyfenatsoni on tulehduskipulääkkeiden ryhmään kuuluva lääkeaine. Sitä markkinoidaan nopeavaikutteisena lääkeaineena akuuttien kiputilojen, kuten hammassäryn lievittämiseen. Lääkeaine ei ole enää nykyisin Suomen markkinoilla, mutta sitä myydään Länsi-Euroopan maissa.
Georg C. Ehrnrooth
Georg Carl Casimir (Georg C.) Ehrnrooth (27. heinäkuuta 1926 Lahti – 17. lokakuuta 2010 Helsinki) oli suomenruotsalainen lakitieteen lisensiaatti, varatuomari ja asianajaja sekä kansanedustaja. Ehrnrooth oli Tuure Junnilan ja Veikko Vennamon ohella yksi Urho Kekkosen presidenttikauden tunnetuimmista oppositiopoliitikoista, jotka arvostelivat Kekkosen ulkopoliittista linjaa ja toimintatapoja, kommunismia ja Neuvostoliiton toimintaa. Ruotsalaista kansanpuoluetta (RKP) ja vuodesta 1973 lähtien Perustuslaillista kansanpuoluetta edustanut Ehrnrooth oli 1970-luvun lopulla Suomen oikeistolaisimpia julkisuudessa esiintyneitä poliitikkoja.
Ehrnrooth oli aluksi Ruotsalainen kansanpuolueen kansanedustaja ja kuului puolueen oikeistoon, mutta siirtyi vuoden 1973 lopulla Suomen Perustuslailliseen kansanpuolueeseen, jonka nimeksi tuli myöhemmin Perustuslaillinen oikeistopuolue. Hän johti puoluetta keväästä 1974 alkaen. Hän oli myös Helsingin kaupunginvaltuutettu yhtäjaksoisesti 40 vuotta, vuosina 1956–1996.
Elämänvaiheet
Georg C. Ehrnroothin vanhemmat olivat varatuomari Carl Johan Casimir Ehrnrooth ja Aina Hélène Louise Mannerheim. Hän kuului Ehrnroothin aatelissukuun ja hänen isänsä toimi useiden yritysten johtoelimissä, muun muassa Kymi Oy:n hallituksen puheenjohtajana. Isoisä oli vuorineuvos Georg Ehrnrooth. Marsalkka C. G. E. Mannerheim oli Ehrnroothin kummisetä ja tämän äidin Aina Hélène Louise Mannerheimin setä.
Ehrnrooth nousi vuonna 1956 RKP:n listalta Helsingin kaupunginvaltuustoon. Vuoden 1956 kunnallisvaaleista tulikin suuntaa antava hänen myöhemmälle uralleen. Tästä piti huolen hänen kohdistamansa kritiikki Helsingin kaupunginhallituksen toteamusta vastaan, jonka mukaan kaupungilla ei ollut rahaa vanhusten asuntotuotantoa varten. Sen sijaan Helsingin kaupungilla oli varaa rakentaa apinalinna Korkeasaareen. Apinatalo-kommentin kautta Ehrnrooth sai julkisuutta ja tämä oli tavallaan yksi tärkeä tekijä hänen ensimmäisen vaalivoittonsa taustalla. Siitä lähtien Ehrnrooth oli Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen yhtäjaksoisesti vuoteen 1996 saakka.
Eduskuntaan Ehrnrooth nousi vuoden 1958 vaaleissa RKP:n listalta ja hän sijoittui henkilökohtaisella äänimäärällään koko maassa kolmanneksi, häviten ainoastaan Hertta Kuusiselle ja Väinö Tannerille.