cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mangaanihydroksidi
Ominaisuudet ja valmistus
Puhtaana mangaanihydroksidi on väriltään valkoista tai punertavaa. Se kuitenkin hapettuu herkästi hapetusluvuille +III ja +IV, minkä vuoksi väri muuttuu ruskeaksi. Mangaanihydroksidi ei liukene veteen, mutta liukenee happoihin ja ammoniakkiliuoksiin. Mangaanihydroksidin alkeiskoppi on heksagonaalinen.
Mangaanihydroksidia valmistetaan liukoisen mangaanisuolan, esimerkiksi mangaani(II)kloridin, vesiliuoksen ja hydroksidiliuoksen avulla, jolloin se saostuu. Reaktio suoritetaan hapettomissa olosuhteissa pelkistimen läsnä ollessa.
Brigita Bukovec
Brigita Bukovec (s. 21. toukokuuta 1970) on slovenialainen entinen aitajuoksija. Hän saavutti hopeamitalin 100 metrin aitajuoksussa Atlantan olympialaisissa 1996 ennätyksellään 12,59.
Oikeutettu kosto
Oikeutettu kosto (Crossfire) on Edward Dmytrykin ohjaama yhdysvaltalainen film noir -elokuva vuodelta 1947. Elokuva pohjautuu Richard Brooksin romaaniin The Brick Foxhole. Oikeutettu kosto sai kriitikoilta hyvän vastaanoton ja se oli myös taloudellinen menestys. Elokuva sai viisi Oscar-ehdokkuutta ja se palkittiin Cannesin elokuvajuhlilla parhaana yhteiskunnallisena elokuvana.
The New York Timesin kriitikot valitsivat sen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Juoni
Elokuva alkaa kohtauksella, jossa tunnistamattomaksi jäävä sotilas pahoinpitelee toisen sotilaan, Joseph Samuelsin (Sam Levene), kuoliaaksi. Myöhemmin elokuvassa teon tekijäksi paljastuu Robert Ryanin näyttelemä Montgomery, jonka ainoana motiivina on ollut uhrin juutalaisuus. Elokuva poikkeaa kirjasta, sillä siinä motiivina oli uhrin homoseksuaalisuus, mutta sitä pidettiin liian kiistanalaisena aiheena elokuvaan.
N-etyylimaleimidi
Käyttö
N-Etyylimaleimidi on Mihael-akseptori eli se voi reagoida konjugaattiadditiolla eli Michael-additiolla. Se reagoi erityisesti kysteiiniaminohapon sivuketjun tioliryhmän kanssa muodostaen tioeetterisidoksen. Tämä sidos on kestävä ja reaktio on käytännössä irreversiibeli. Reaktio suoritetaan tyypillisesti neutraaleissa olosuhteissa, koska yhdiste hydrolysoituu pH:n ollessa yli 8. N-etyylimaleimidia käytetään tutkiessa runsaasti tioliryhmiä sisältäviä proteiineja ja entsyymien inhibiittoreina entsyymitutkimuksissa. thumb|350px|center|N-Etyylimaleimidin ja tioliryhmän välisen tioeetterisidoksen muodostumisen mekanismi
Riitta Oittinen
Riitta Marianne Oittinen (s. 1952 Lempäälä) on suomalainen tutkija, kääntäjä ja kuvantekijä.
Koulutus ja työura
Riitta Oittinen valmistui Tampereen kieli-instituutista diplomikielenkääntäjäksi vuonna 1979 pääaineenaan englannin kielen kääntäminen ja sivuaineenaan saksan kielen kääntäminen. Vuonna 1987 Oittinen suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon Tampereen yliopiston kääntäjänkoulutuslaitoksessa, vuonna 1989 filosofian lisensiaatin tutkinnon ja väitteli tohtoriksi vuonna 1993.
Oittinen työskenteli Tampereen yliopistossa monikielisen viestinnän ja käännöstieteen lehtorina vuodesta 1990 lähtien. Vuonna 1997 Oittinen nimitettiin kääntämisen tutkimuksen dosentiksi Tampereen yliopistoon ja vuonna 2001 englannin kääntämisen tutkimuksen dosentiksi Helsingin yliopistoon. Hän jäi eläkkeelle vuonna 2020.
Oittinen on toiminut myös kääntäjänä ja tulkkina. Hän työskenteli aikoinaan maansiirtoalan yrityksen teknisen osaston kielenkääntäjänä ja on sittemmin työskennellyt freelancer-kääntäjänä ja kääntänyt muun muassa kuvakirjoja pääasiassa englannista suomeksi.
Kaiken aikaa Oittinen on erikoistunut kuvan ja sanan väliseen suhteeseen, multimodaalisuuteen, kuvakirjan kääntämiseen ja lapsille kääntämiseen. Monet tutkijat pitävät Oittista ensimmäisenä tutkijana maailmassa, joka kirjoitti (julkaisussa TextConText) visuaalisuudesta kääntämisessä ja eritoten kuvakirjan kääntämisessä. Oittinen on myös ensimmäinen Suomessa, joka väitteli kääntämisestä Suomessa (vuonna 1993).
Oittinen teki kymmenen vuoden ajan Yleisradiolle myös animaatioelokuvia, jotka hän kuvitti, kirjoitti, animoi ja ohjasi. Työ animaatioelokuvien parissa jäi sivuun siinä vaiheessa, kun Oittinen väitteli. Kuvantekoa hän ei kuitenkaan ole lopettanut.
Tutkimustyö
Oittista on hänen kuvallisen taustansa takia aina kiinnostanut kuvan ja sanan välinen suhde, joten hän alkoi myös tutkia sitä.
Oittinen allekirjoittaa edelleenkin väitöskirjansa keskeiset teesit: käännös on aina kokonaisuus ja kääntäjä on aina osa jotakin tilannetta. Myös Mihail Bahtinin näkemykset dialogisuudesta ja karnevalistisuudesta ovat Oittiselle edelleen läheisiä. Hän on kuitenkin vähitellen laajentanut tutkimustaan koskemaan kaunokirjallisen kääntämisen ja sen opettamisen ongelmia ylipäänsä. Oittisen tutkimus käsittelee myös toisaalta aivan yleisiä kääntämisen opettamiseen ja kääntämisen filosofiaan liittyviä kysymyksiä, toisaalta teknisten tekstien kääntämisen ongelmia.
Hän on soveltanut Bahtinin näkemyksiä (etenkin karnevalistisuutta) kääntämiseen erityisesti vuonna 1995 ilmestyneessä kirjassaan Kääntäjän karnevaali jota Oittinen käyttää opetuksensa tukena ja kurssikirjana.
Vuonna 1997 ilmestyneessä kirjassaan Liisa, Liisa ja Alice Oittinen tarkastelee edelleen kääntämistä tilanteessa tapahtuvana toimintana, mutta pohtii nyt sitä, miten aika ja yhteiskunta vaikuttavat kääntäjän ratkaisuihin ja miten nämä vaikutukset käännöksissä näkyvät. Tutkielman aiheena ovat Liisan seikkailut ihmemaassa -romaanin siihenastiset suomennokset.
Vuonna 2000 ilmestyneen kirjan Translating for Children lähtökohta on erilainen. Sen yleisö on kansainvälistä, joten Oittinen antaa suomalaisen näkökulman väistyä taka-alalle. Kirjassa hän esittelee kehittelemiään aiemmasta tutkimuksesta tuttuja teemoja, joita ovat esimerkiksi käsitteet verbaalinen ja visuaalinen kääntämisen yhteydessä sekä kotouttaminen ja vieraannuttaminen kääntämisen keinoina.
Oittisen vuonna 2004 ilmestynyt Kuvakirja kääntäjän kädessä teos keskittyy kuvan ja sanan väliseen vuorovaikutukseen kuvakirjan kääntämisessä. Kirjassa pohditaan asioita niin kokonaistilanteen kuin yksittäisen viivan- ja värienkäytön, typografian ja perspektiivin näkökulmasta. Kirja keskittyy siihen, miten moninaisin eri tavoin kuvat ja sanat kohtaavat toisensa ja miten visuaalinen vaikuttaa teoksen ääneenluettavuuteen ja henkilöhahmojen karakterisaatioon. Kirjassa otetaan myös huolestuneena kantaa siihen, ettei visuaalisen lukutaidon opetus vielä kuulu kääntäjien ja tulkkien koulutukseen.
Riitta Oittisen ja Tiina Tuomisen toimittama teos Olennaisen äärellä: Johdatus audiovisuaaliseen kääntämiseen vuodelta 2007 on ensimmäinen kattava yleiskatsaus AV-kääntämisestä. Teos tuo esiin monipuolisia AV-kääntämisen kysymyksiä ja tutkimusotteita. Teoksessa käsitellään sekä teoriaa että käytäntöä, tutkimusta ja AV-kääntäjien työtä sekä käännösten sijoittumista osaksi elämää ja kulttuuria.
Oittinen on uransa varrella myös toimittanut kirjoja ja kirjoittanut artikkeleita. Uusin artikkeli on Eliisa Pitkäsalon kanssa laadittu ”Creating Characters in Visual Narration: Comics and Picturebooks in the Hands of the Translator” teokseen In Search of Meaning and Identity through Language: Literary, Linguistic and Translational Perspectives, jonka ovat toimittaneet Hanne Juntunen ym.
Oittiselle myönnettiin vuonna 2019 yhdysvaltalainen Anne Devereaux Jordan -elämäntyöpalkinto, jonka jakaa Children’s Literature Association.
Fuck...I’m Dead / Engorged
Fuck...I'm Dead/Engorged on australialaisen death-grind -yhtye Fuck...I'm Deadin ja yhdysvaltalaisen death-grind -yhtye Engorgedin split -albumi. Se julkaistiin vuonna 2002 No Escape Recordsin kautta.
Kappaleet
''' Fuck... I'm Dead '''
Engorged
Ness Cityn rautatieasema
Rautatien ja aseman rakensi alun perin Atchison, Topeka and Santa Fe Railroad (nykyisin BNSF Railway). Ness Cityn alkuperäinen puinen asemarakennus valmistui 1903, ja se on edelleen rautatieyhtiö Kansas and Oklahoma Railroadin käytössä. Yksikerroksinen asemarakennus on AT&SF-yhtiön suunnitelmien mukaan rakennettua sivuradoille tarkoitettua standardityyppiä, jota on jatkettu tavaratoimistolla. Rakennus siirtyi AT&SF-yhtiöltä ensin Central Kansas Railroadin haltuun 1992, ja nykyisen rautatieyhtiön omistukseen se siirtyi vuonna 2001.
Asemarakennus on yksi harvoista AT&SF-yhtiön rakentamista sivuratojen asemarakennuksista, jotka edelleen ovat alkuperäisellä paikallaan ja edelleen rautatiekäytössä.
Nykyisin liikennepaikalla ei ole lainkaan henkilöliikennettä. Tavaraliikennettä hoidetaan sopimuksen mukaan tarvittaessa.
Fuji T-3
350 px|right Fuji T-3 on japanilainen sotilaallinen koulukone, jonka ensilento tehtiin vuonna 1974. Koneita valmistettiin 50 kappaletta.
Fuji T-3 oli kahdessa Japanin ilmavoimien koulutusyksikössä (11 ja 12 Hiko Kyoikudan) Sen korvaa Fuji T-7, joka on potkuriturbiinikone.
Jugun-ui taeyang
Jugun-ui taeyang on eteläkorealainen SBS:n tuottama TV-sarja, joka näytettiin vuonna 2013. Pääosissa olivat Gong Hyo-jin ja So Ji-sub.
Andrei Kastsitsyn
Andrei Alehavitš Kastsitsyn (,, s. 3. helmikuuta 1985 Navapolatsk, Valko-Venäjän SNT, Neuvostoliitto) on valkovenäläinen jääkiekkoilija. Kastitsyn on hyvä kiekonkäsittelijä ja hänellä on hyvä rannelaukaus. Hänen veljensä Sjarhei Kastsitsyn pelaa myöskin Dinamo Minskissä.
Seuraura
Kastsitsyn pelasi kaudella 2000–2001 ensimmäiset miesten pelinsä, kun hän pelasi Valko-Venäjän pääsarjassa. Hän pelasi vuodet 2002–2004 Venäjällä TsSKA Moskovan riveissä. Kesällä 2003 Montreal Canadiens varasi Kastsitsynin ensimmäisellä kierroksella ja koko varaustilaisuuden kymmenentenä pelaajana.
Kaudella 2004–2005 Kastsitsyn siirtyi Canadiensin organisaatioon ja pelasi AHL-joukkue Hamilton Bulldogsissa. Kaudella 2007–2008 hän pelasi ensimmäisen kokonaisen NHL-kautensa ja teki 78 ottelussa tehot 26+27=53.
Kastsitsyn pelasi Montreal Canadiensissa helmikuuhun 2012 asti, jolloin hän siirtyi NHL-kauden 2011–2012 viimeisenä siirtopäivänä Nashville Predatorsiin. Canadiens sai Predatorsilta vaihdossa toisen ja viidennen kierroksen varausvuorot NHL:n varaustilaisuudessa 2013. Hän pelasi Predatorsissa 19 runkosarja- ja kahdeksan pudotuspeliottelua. Joukkue hyllytti hänet ja Aleksandr Radulovin kesken pudotuspelien toisen kierroksen kaksikon vietettyä iltaa ulkona pitempään kuin oli joukkueen sääntöjen mukaan sallittua. He olivat pelaamatta Phoenix Coyotesia vastaan pelatun ottelusarjan kolmannessa ja neljännessä ottelussa.
Syyskuussa 2012 Kastsitsyn siirtyi yksivuotisella sopimuksella KHL:n Traktor Tšeljabinskiin. Joukkue eteni kaudella 2012–2013 KHL:n loppuotteluihin, mutta hävisi mestaruuden Dinamo Moskovalle. Kauden päätyttyä Kastsitsyn teki Traktorin kanssa yksivuotisen jatkosopimuksen.
2017 kesäkuussa Kastitsyn teki Kunlun Red Starsin kanssa yksivuotisen sopimuksen.
Maajoukkueura
Kastsitsyn on pelannut kolmet alle 18-vuotiaiden MM-kisat ja neljät alle 20-vuotiaiden MM-kisat. Ikäkausimaajoukkueiden arvokisoissa hänelle on kertynyt 43 ottelussa tehot 19 + 17 = 36. Miesten MM-kisoissa Kastsitsyn on edustanut Valko-Venäjää seitsemästi.
Antonio Ignacio Velasco García
Antonio Ignacio Velasco García, S.D.B. (17. tammikuuta 1929 – 6. heinäkuuta 2003) oli katolisen kirkon 17. joulukuuta 1955 vihitty pappi. Piispaksi hänet vihittiin 6. tammikuuta 1990. Hänestä tuli vuonna 1995 Caracasin arkkipiispa, jona hän toimi, kunnes kuoli 74-vuotiaana ja sai seuraajakseen Jorge Urosan.
Velasco García oli vuodesta 2001 kardinaali.
Oskar Sala
Oskar Sala (18. heinäkuuta 1910 Greiz, Saksa – 26. helmikuuta 2002 Berliini, Saksa) oli saksalainen säveltäjä ja elektronisen musiikin uranuurtaja. Hän on Trautonium-nimisen elektronisen soittimen edelleenkehittäjä ja soittaja. Hän myös sävelsi soittimelle.
Sala opiskeli pianonsoittoa ja piti ensikonserttinsa 1927 Greizissa. Piano-opintojensa jälkeen hän lähti 1929 Berliiniin opiskelemaan sävellystä Paul Hindemithin johdolla. Hindemith esitteli Salan Friedrich Trautweinille, joka työskenteli Saksan yleisradion testiasemalla uuden elektronisen soittimen parissa. Sala kiinnostui heti soittimesta, jossa oli oudot koskettimet, ja tarjoutui Trautweinille assistentiksi.
He saivat valmiiksi kolme Trautoniumia ja pitivät 30. kesäkuuta 1930 Berliinissä konsertin, jossa Trautwein luennoi ja Sala esitteli uudella soittimella ääninäytteitä. Konsertissa kantaesitettiin Paul Hindemithin teos 7 Triostücke für 3 Trautonien (7 triokappaletta kolmelle Trautoniumille). Esittäjinä olivat itse Hindemith, Sala ja Rudolf Schmidt.
Trautwein ja Sala kehittivät soitinta edelleen ja onnistuivat muun muassa jäjittelemään vokaaliäänenmuodostusta. Trautoniumista syntyi useita eri malleja: Volkstrautonium 1933, Rundfunktrautonium 1935 ja Konzerttrautonium 1938.
thumb|200px|Mixtur-Trautonium, 1952. Sodan jälkeen Sala siirtyi itsenäiseksi muusikoksi ja sai vuonna 1952 valmiiksi Mixtur-Trautoniumin, joka on tunnetuin malli. Hän sävelsi soittimelle runsaasti musiikkia ja perusti Berliiniin studion.
Alfred Hitchcock tapasi Salan ja pyysi tätä luomaan soittimella lintujen ääniä elokuvaansa Linnut (1962). . Sala keskittyi nyt konserttien sijaan elokuvamusiikin luomiseen ja ääniefektien tekemiseen Trautoniumilla ja sai useita huomionosoituksia ja palkintoja.
Soitin oli siirrettäväksi liian suuri, ja kului 30 vuotta ennen kuin Sala vuonna 1988 esiintyi julkisesti, kun se uuden tekniikan ansiosta saatiin kevyemmäksi. Hän konsertoikin sitten lähes kuolemaansa asti. .
Oskar Sala kuoli 91-vuotiaana 26. helmikuuta 2002 Berliinissä.
Levyt
Albumilla Elektronische Impressionen Sala soittaa Mixtur-Trautonium-soittimella omien sävelyksiensä lisäksi Paul Hindemithin Trautonium-sävellyksiä 1930-luvulta. Jukka Mikkola kiittää albumia Soundissa vuonna 1999 sanoin: "Elävää sähköistä ääntä ja elektronisen musiikin kulttuurihistoriaa."
Suomalaisen ratsuväen marssi 30-vuotisessa sodassa
pienoiskuva|200px|30-vuotisen sodan marssi kuuluu Pääesikunnan kunniamarssina Kaartin soittokunnan vakio-ohjelmistoon. Kuvassa Puolustusvoimien varusmiessoittokuntaa. Suomalaisen ratsuväen marssi 30-vuotisessa sodassa (joskus myös lyhyesti 30-vuotisen sodan marssi, Suomalaisen ratsuväen marssi tai Hakkapeliittojen marssi) on marssi, joka kertoo suomalaisesta ratsuväestä kolmikymmenvuotisessa sodassa. Sen säveltäjä on tuntematon.
Marssi on suosittu ja se on kansainvälisesti yksi tunnetuimmista ruotsalaisista/suomalaisista marsseista. Erityisesti se tunnetaan kolmikymmenvuotisen sodan sotatoimialueilla. Ruotsissa marssi tunnetaan nimellä Finska rytteriets marsch, Saksassa Schwedischer Reitermarsch tai Marsch der Finnländischen Reiterei im 30-jährigen Krieg, Englannissa March of the Hakkapeliittas tai March of the Finnish Cavalry during the Thirty Years War, ja soittokunnat soittavat sitä aika ajoin. Suomessa se on pääesikunnan ja sen alaisten laitosten kunniamarssi.
Marssia käytetään myös suomalaisissa kouluratsastuskisoissa palkintojenjako- ja kunniakierrosmusiikkina.
Ingalls
Ingalls on skottilaista perua oleva suku- ja paikannimi, ja voi viitata ainakin seuraaviin:
Suomalaisen ratsuväen marssi 30-vuotisessa sodassa
Marssin kaksi ensimmäistä taitetta ovat peräisin kolmikymmenvuotisen sodan ajoilta, kolmas taite on vanha suomalainen kansansävel, jonka liitti marssiin tiettävästi tirehtööri Lauri Hämäläinen (1832–1888). Marssi oli sittemmin pitkään unohduksissa kunnes Zachris Topelius teki siihen ruotsinkieliset sanat noin 1872.
Kirjan Kenttämusiikista varuskuntasoittokuntiin s. 19 mukaan marssin loppuosan oli säveltänyt kapellimestari Floessel.
Saksassa marssia kuulee edelleen päivittäin Münchenin Marienplatz-aukioilla, Raatihuoneen (Neues Rathaus) kellopelin soidessa.
Marssin yleisimpään sovitukseen kuuluvat fanfaariventtiilitorvet, jotka kuitenkin voidaan korvata trumpeteilla. Kahdella patarummulla on tärkeä osa marssissa.
Lähteet
Puolustusvoimat: Sotilasmusiikki, kunniamarssit, Pääesikunta ja Sotilasmusiikki, Ääninäytteet.
Riders of Doom
Riders of Doom (myös nimellä Satan's Gift) on saksalaisen thrash metal -yhtye Deathrow'n debyyttialbumi. Albumi piti julkaista nimellä Satan's Gift, mutta sen kansitaide hylättiin Yhdysvaltain markkinoita ajatellen ja uuden kansikuvan myötä albumin nimi muutettiin Riders of Doomiksi. Displeased records julkaisi 2008 albumista uuden painoksen alkuperäisellä kansitaiteella ja nimellä. Uudelleen julkaisu sisältää bonusraitoja yhtyeen Lord of the Dead demolta.
Andy Dalton
Andrew Gregory "Andy" Dalton (s. 29. lokakuuta 1987, Katy, Texas) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan pelinrakentaja. Hän pelaa tällä hetkellä NFL-liigan Dallas Cowboysissa.
NFL-ura
Dalton solmi elokuussa 2014 Cincinnati Bengalsin kanssa kuuden vuoden sopimuksen, arvoltaan 115 miljoonaa dollaria. Yhdeksän Cincinnatissa pelatun kauden jälkeen Bengals vapautti Daltonin sopimuksestaan keväällä 2020.
Kaudeksi 2020 Dalton teki sopimuksen Dallas Cowboysin kanssa.
2-Oksokvatsepaami
2-Oksokvatsepaami (Sch 15725) on bentsodiatsepiinijohdannainen, joka on yksi pääasiallisista kvatsepaamin aineenvaihduntatuotteista.
Kotipihan linnut
Kotipihan linnut on Matti Alasaarelan kuvateos, jossa hän esittelee perheensä kesämökin pihapiirin lintuja ja niiden käyttäytymistä. Alasaarela on arkkitehti ja harrastanut lintukuvausta pikkupojasta lähtien.
Kaikista linnuista on kuvia, levinneisyyskartta ja esittelyteksti. Lisäksi Alasaarela antaa kokemukseensa perustuvia kuvausvinkkejä. Kirjan lopussa on kuvien tekniset tiedot.
Arviot
Jan Södersved kiittää Linnut-lehdessä kirjan mainioita tilannekuvia, kuten kuvaa viherpeipon nokkaan takertuvasta talitiaisesta. Myös kuvien toiminnallisuus saa kiitosta, kun usein lintukuvat ovat pönötyskuvia.
Bob Halkidis
Robert Halkidis (s. 5. maaliskuuta 1966 Toronto, Ontario, Kanada) on kanadalainen pelaajauransa lopettanut jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän pelasi NHL-urallaan 256 runkosarjaottelua ja teki niissä tehot 8+32=40. Jäähyminuutteja fyysinen puolustaja keräsi 825. Halkidis oli tappelija.
Ura
Halkidis pelasi vuodet 1982–1985 OHL-joukkue London Knightsissa. Kaudella 1984–1985 hänet palkittiin kauden parhaana puolustajana Max Kaminsky Trophyllä ja valittiin tähdistökentälliseen. Halkidis pääsi keväällä 1985 pelaamaan myös NHL-pudotuspelejä Buffalo Sabresissa, joka varasi hänet neljännellä kierroksella vuonna 1984. Halkidis pelasi Buffalo Sabresin organisaatiossa, kunnes hänet kaupattiin Los Angeles Kingsiin marraskuussa 1989 vaihdossa Dale DeGrayhyn. Halkidis tappeli hänen ensimmäisessä NHL-ottelussaan Quebec Nordiquesin Paul Gillisiä vastaan 11. huhtikuuta 1985.
Kesällä 1991 Halkidis siirtyi Toronto Maple Leafsiin. Kaudeksi 1993–1994 hän siirtyi Detroit Red Wingsiin. Kaudella 1994–1995 Red Wings asetti Halkidisin waivers-listalle, josta Tampa Bay Lightning nappasi hänet helmikuussa 1995. Seuraavalla kaudella 1995–1996 puolestaan Lightning asetti Halkidisin waiversiin ja joulukuussa 1995 hän siirtyi Chicago Blackhawksiin. Halkidis ei kuitenkaan pelannut otteluakaan ylhäällä Blackhawksissa, vaan hän pelasi hetken IHL-joukkue Indianapolis Icessä. Helmikuussa 1996 hänet kaupattiin New York Islandersiin vaihdossa Danton Coleen. Halkidis siirtyi kaudeksi 1996–1997 Florida Panthersiin, mutta hän pelasi koko kauden AHL-joukkue Carolina Monarchsissa.
Halkidisin ura Pohjois-Amerikassa kului enimmäkseen farmiliigojen AHL:n ja IHL:n välillä. Hänen NHL-kautensa oli pisimmillään 1991–1992, kun Halkidis pelasi 46 ottelua. Kauden aikana hän keräsi myös yhden kauden jäähy-ennätyksensä 145 minuutillaan.
Halkidis aloitti kauden 1997–1998 UHL:ssä, mutta hän siirtyi loppukaudeksi jääkiekon SM-liigan HIFK:hon lokakuussa 1997. Tuolloin HIFK:n ulkomaalaiskiintiöön oli tullut tilaa Tim Berglandin saatua murtuman jalkaansa. Halkidis muistetaan HIFK:ssa erityisesti fanien suosikkina, josta osoituksena HIFK Fan Clubin jakaman Vuoden Kunkku-palkinnon voittaminen. Häntä pidetään eräänä HIFK:n kaikkien aikojen parhaista ulkomaalaishankinnoista. Kauden aikana Halkidis teki runkosarjan 29 ottelussa tehot 1+6=7 ja jäähyminuutteja tuli 133. Pudotuspeleissä Halkidis teki yhdeksässä ottelussa tehot 0+2=2 ja keräsi 14 jäähyminuuttia. Hänellä oli myös pudotuspelien paras +/- -lukema yhdessä Jokereiden Pasi Sormusen kanssa. Halkidis voitti kauden päätteeki Suomen mestaruuden.
Halkidis pelasi kauden 1998–1999 Saksassa, DEL-joukkue Kölner Haiessa. Kausi 1999–2000 oli välivuotta. Halkidis aloitti kauden 2000–2001 Venäjän superliigan HK SKA Pietarissa, mutta siirtyi yhdeksän ottelun jälkeen ECHL:ään marraskuussa 2000, josta matka jatkui joulukuussa Ison-Britannian Superliigan Newcastle Jestersiin. Halkidis lopetti uransa keväällä 2001.
Halkidis pitää tällä hetkellä jääkiekkokoulua Indian Trailin kaupungissa, Pohjois-Carolinassa.
Heinäkuussa 2013 Columbus Blue Jacketsin toimitusjohtaja Jarmo Kekäläinen nimitti Halkidisin yhdeksi seuran kykyjenetsijöistä. Miehiltä löytyy yhteistä historiaa, sillä Kekäläinen värväsi Halkidisn pelaamaan HIFK:hon vuonna 1997.
Teemu Sulonen
Teemu Sulonen (s. 7. heinäkuuta 1994) on suomalainen koripalloilija, pelipaikaltaan heittävä takamies. Sulonen edustaa kaudella 2018–2019 Korisliigassa pelaavaa BC Nokiaa. Sulosen kasvattajaseura on Leppävaaran Pyrintö.
Pelaajaura
Sulonen pelasi uransa ensimmäiset kolme kautta Tapiolan Hongan I-divisioona-joukkueessa.
Kaudelle 2013–2014 Sulonen siirtyi Järvenpääläiseen JKS Baskettiin. Kauden 2014–2015 Sulonen jatkoi Järvenpäässä, mutta yhteistyösopimuksen avulla hän pääsi pelaamaan Korisliigassa pelaavaan Helsinki Seagullsiin. Kauden 2015–2016 Sulonen pelasi kokonaan Seagullsin riveissä.
Heinäkuussa 2016 Sulonen palasi I-divisioonaan ja teki sopimuksen Forssan Koripoikien kanssa. Kausi 2016–2017 oli Sulosen tehokkain kausi I-divisioonassa, kun hän heitti 17,9 pistettä per peli ja upotti kolmen pisteen heittonsa 40,6 %:n tarkkuudella.
29. kesäkuuta 2017 Sulonen teki sopimuksen Korisliigassa pelaavaan uusikaupunkilaiseen Korihaihin. Sulonen teki läpimurtonsa Korisliigassa, kun hän teki 6,8 pistettä per peli ja heitti kolmen pisteen heitot 38,4 %:n tarkkuudella, ollen yksi Korihaiden parhaimmista heittäjistä.
Kortteisen kanava
Kortteisen kanava sijaitsee Pihtiputaalla Elämäjärven kylässä Elämäjärven ja Saanijärven välillä. Noin 8 kilometriä pitkää kanavaa on kaivettu useassa vaiheessa 1880-luvulta alkaen aina 1980-luvulle saakka. Suurimmat kaivutyöt tehtiin 1940- ja 1950-lukujen vaihteessa. Kanava rakennettiin alun perin siksi että noin 500 hehtaarin kokoinen Kortteisenjärvi voitaisiin kuivata ja saada näin uutta pelto- ja niittymaata.
Lähteet
63.45194°N, 25.66222°W
Above the Rim (elokuva)
Above the Rim on Jeff Pollackin vuonna 1994 ensi-iltaan tullut elokuva. Elokuvan ovat käsikirjoittaneet Jeff Pollack ja Benny Medina.
Näyttelijöinä ovat Tupac Shakur, Duane Martin, Leon Robinson, Marlon Wayans ja Cristopher Andrews. Elokuva kertoo New Yorkissa asuvasta high school -koripalloilijasta ja hänen suhteistaan kahteen kaveriinsa, huumekauppiaaseen ja koripallotähteen, joka on nykyään hänen entisen high schoolinsa vartija.
Tarina
Nuoren koululaisen, joka pyrkii koripalloammattilaiseksi, pitää tehdä kovia päätöksiä. Kyle Watson (Duane Martin) on lahjakas koripalloilija, joka on valmistumassa high schoolista. Sillä aikaa, kun hän odottaa, saako stipendin Georgetown Universityyn, hänen täytyy tehdä vaikea päätös. Seuratako hyväsydämistä valmentajaansa vai Birdietä (Tupac Shakur), joka on naapuruston "paha poika". Kyle on myös närkästynyt vartijaan nimeltä Sheperd (Leon Robinson), koska hänen äitinsä on rakastumassa tähän. Sattumalta Kylen valmentaja haluaisi Sheperdin pelaamaan joukkueeseensa, koska hän oli aiemmin koripallotähti. Myöhemmin Kyle saa selville Sheperdin olevan Birdien isoveli.
Soundtrack
Kappaleet jotka julkaistiin singlejen b-puolella:
Laupuksensalmi
pienoiskuva|Merikotka on yksi alueen näkyvimmistä lintulajeista Laupuksensalmi on 83 hehtaarin kokoinen luonnonsuojelualue Kustavin kunnassa lounaisella rannikolla. Ympäristökeskuksen luonnonsuojelualueen perustamispäätöksessä aluetta kuvataan seuraavasti:"'Laupuksensalmi on fladavaiheesta glo-järveksi muuttumassa oleva merenlahden ja järven välimuoto. Sen erottaa merestä parin sadan metrin pituinen salmi, jonka ylittää maantie. Linnusto on monipuolinen etenkin vesilintujen osalta. Alueella pesivät mm. heinätavi, haapana ja lapasorsa.'"Turun lintutieteellisen yhdistyksen vuonna 2019 valmistuneen MAALI-selvityksen mukaan Laupuksensalmi kuuluu Varsinais-Suomen tärkeimpien lintualueiden joukkoon.
pienoiskuva|Laupuksensalmen linnustoa: telkkä, nokikana, laulujoutsen.
Pienteholaserhoito
Pienteholaserhoito eli LLLT (low-level laser (light) therapy) on lääketieteellinen hoitomuoto, jossa käytetään lasereita tai LED-valoja paikallisesti kudosten toiminnan muuttamiseksi. Hoidosta käytetään myös nimitystä valobiomodulaatio (photobiomodulation), sillä on tiedostettu että laservalon lisäksi myös normaali (ei-koherentti) valo tuottaa samat vaikutukset.
Lääketieteessä korkeatehoisia lasereita käytetään kudoksen ablaatioon, mutta pienitehoisten laserien väitetään stimuloivan kudosta ja edistävän solujen toimintaa. Tutkimuksissa pyritään tällä hetkellä selvittämään, onko tällä hoitomuodolla merkittäviä hoitovaikutuksia erilaisten sairaustilojen hoidossa.
Lääketieteellinen käyttö
thumb|427x427px|Pienteholaserhoidon vaikutusten uskotaan johtuvan sen vaikutuksista mitokondrion sytokromioksidaasi-entsyymiin. ATP:n, ja reaktiivisten happoyhdisteiden lisääntynyt tuotanto, sekä typpioksidin vapautuminen, voivat johtaa lukuisiin muutoksiin geenien ilmentymisessä ja solujen toiminnassa. Pienteholaserhoidon toimivuudesta ei ole vielä lääketieteellisen yhteisön konsensusta, mutta useat meta-analyysit ja kliiniset tutkimukset antavat viitettä mahdollisesta tehokkuudesta erilaisiin hoitoaiheisiin kuten On alustavaa näyttöä pienteholaserhoidon mahdollisesta hyödystä aristavaan dentiiniin, fibromyalgia an, huuliherpekseen, jäätyneeseen olkapäähän, kroonisiin nivelvaivoihin, leukanivelen ongelmiin,  niskakipuun , nivelreumaan ja palovammojen arpiin. Sen sijaan näyttö hoidon tehosta haavojen paranemiseen,  nivelrikkoon,  oikomishoitoon liittyvään kipuun ja viivästyneeseen lihaskipuun (DOMS)  on ristiriitaista.
Vaikka onkin pitkään ehdotettu, että LLLT voisi olla hyödyksi haavojen paranemisnopeuteen, toimivia parametreja (annos, valolähde, aallonpituus, jne.) ei ole tunnistettu. Samoin laserien käyttö kroonisen parodontiitin ja hammasimplantteja ympäröivien tulehdusten hoidossa on ehdotettu, mutta ei ole riittävää näyttöä että pienteholaserhoito olisi tehokkaampi kuin perinteiset hoitomenetelmät.
Mustalinnunherne
Mustalinnunherne (Lathyrus niger) on Euroopassa kasvava monivuotinen lehtojen nätkelmälaji. Suomessa laji on harvinainen ja rauhoitettu Ahvenanmaalla.
Pienteholaserhoito
Lääketieteellinen käyttö
Pienteholaserien vaikutuksista julkaistaan paljon tutkimusta. PubMed-tietokannan mukaan vuonna 2014 julkaistiin aiheeseen liittyen yli 400 tieteellistä artikkelia. ClinicalTrials.gov-tietokannan mukaan LLLT:n tehoa selvitetään parhaillaan kliinisissä tutkimuksissa useisiin erilaisiin sairaustiloihin.
Mustalinnunherne
Ulkonäkö ja koko
thumb|left|Mustalinnunherneen kukkia.
Pienteholaserhoito
Eläintutkimukset
Eläintutkimuksissa on pyritty selvittämään pienteholaserhoidon hyödyllisyyttä erilaisiin lääketieteellisiin hoitoaiheisiin kuten allerginen astma, Alzheimerin tauti,  ateroskleroosi, diabetes,   hermovaurio,  keuhkovaurio,  koliitti, kurkunpääntulehdus,  luutulehdus, maksan paraneminen,  MS-tauti,  niveltulehdus, Parkinsonin tauti, parodontiitti, sydämen vajaatoiminta, silmänpohjan ikärappeuma ja sydäninfarkti.
Mustalinnunherne
Ulkonäkö ja koko
Mustalinnunherne kasvaa 30–80 cm korkeaksi. Varsi on lähes kalju, pysty, sirottavahaarainen ja siipipalteeton. Lehdet ovat 2–4 parisia ja kärhettömiä. Lehden lehdykät ovat soikeita ja otakärkisiä. Korvakkeet ovat kapeita. Kukinto on 2–10-kukkainen terttu. Kukat ovat aluksi punaisia, mutta vanhemmiten niistä tulee sinisiä. Teriö on 10–15 mm pitkä. Mustalinnunherne kukkii Suomessa kesä-heinäkuussa. Siemenet kypsyvät 3,5–6 cm pitkässä kaljussa, mustassa palossa. Suomen- ja latinankielisen nimensä mustalinnunherne on saanut siitä, että kuivuessaan koko kasvista tulee musta.
Pienteholaserhoito
Vaikutusmekanismit
Pienteholaserhoidon vaikutusten uskotaan johtuvan sähkömagneettisen spektrin tiettyjen aallonpituuksien (punainen valo, lähi-infrapuna) vaikutuksista mitokondrioiden soluhengitysentsyymi sytokromioksidaasin toimintaan. Valon vaikutuksesta muuttunut mitokondrion toiminta johtaa muutoksiin geenien ilmentymisessä ja solusignaloinnissa.
Mustalinnunherne
Ulkonäkö ja koko
Mustalinnunherne on myrkyllinen.
Pienteholaserhoito
Vaikutusmekanismit
On vielä osittain epäselvää, mihin kudoksiin käytettynä LLLT toimii ja mitkä hoitoparametrit (aallonpituus, annos, hoidon kesto, koherenssi, pulssitus) johtavat parhaisiin hoitotuloksiin. Aallonpituus valitaan yleensä hoidettavan vaivan perusteella. Punainen valo läpäisee kudosta heikommin kuin lähi-infrapuna, joten sitä käytetään yleensä pinnallisten vaivojen hoitoon.
Mustalinnunherne
Levinneisyys
Mustalinnunherne on eurooppalainen laji, jota tavataan Keski-Euroopasta Ukrainaan ja Länsi-Venäjälle. Etelässä levinneisyysalue ulottuu Keski-Italiaan ja -Kreikkaan, pohjoisessa Norjan, Ruotsin ja Suomen eteläosiin sekä Baltian maihin. Lisäksi lajia on tavattu Turkista ja muutamin paikoin Pohjois-Afrikassa. Suomessa mustalinnunhernettä tavataan lähinnä kolmella erillisellä alueella: Ahvenanmaalla, Etelä-Hämeessä sekä Etelä-Savon ja Etelä-Karjalan rajamailla. Suurimmat keskittymät ovat kahdessa ensiksi mainitussa.
Elinympäristö
Mustalinnunherne viihtyy Suomessa kallionaluslehdoissa ja tuoreissa, valoisissa metsissä.
Pienteholaserhoito
Hoitolaitteet
Pienteholaserhoitoa on annettu kliinisissä tutkimuksissa laajalla kirjolla laservalolaitteita. Laitteiden tuottaman valon aallonpituus, teho, pulssitus sekä muut parametrit vaihtelevat mallista riippuen.
Hoitolaitteita markkinoidaan pitkälti terveydenhuoltoalan toimijoille. Markkinoilla on kuitenkin myös kuluttajille tarkoitettuja kotikäyttöisiä laitteita, kuten kaljuuntumisen hoitoon tarkoitetut Theradome, iGrow ja HairMax LaserComb hoitolaitteet. Myös Suomessa markkinoidaan joitakin pienteholasertuotteita.
Yksi ristiriidan aihe on ollut, voiko hoidon toteuttaa ainoastaan koherentilla laservalolla, vai toimivatko myös muut valonlähteet kuten LED samalla tavalla. Alan tutkijat ovat esittäneet, että vaikutuksen aikaansaamiseksi ei tarvita laservaloa. Erityisesti monissa eläintutkimuksissa on käytetty monokromaattisia LED-valoja. Polykromaattisen valon kuten auringonvalon tai hehku-/halogeenilamppujen valon hoidollista käyttöä ei ole vielä tutkittu merkittävästi.
Ristiriidat
Esimerkiksi Quackwatch-sivuston johtopäätös LLLT-hoidosta oli (2009), että näyttöä LLLT:n tehosta väliaikaisessa kivun lievityksestä on olemassa, mutta "ei ole syytä uskoa että [hoito] vaikuttaisi minkään sairauden kulkuun tai olisi tehokkaampi kuin muut lämmitysmenetelmät"  Kuitenkin, tämä skeptinen näkökanta saattaa olla vanhentunut, sillä kyseisen raportin jälkeen on julkaistu huomattavasti uutta kliinistä tutkimusta aiheeseen liittyen.
On lukuisia sairaustiloja, joiden hoitamisesta pienteholaserhoidolla ei ole saatu myönteisiä tutkimustuloksia. Esimerkiksi kymmenillä miljoonilla dollareilla rahoitetussa aivohalvauspotilaiden hoitoon keskittyneessä NEST-tutkimussarjassa hoidosta ei havaittu lainkaan hyötyä. On ehdotettu, että osa näistä negatiivisista tuloksista selittyisi epäsopivilla hoitoparametreilla kuten liian pienellä annoksella.
Pienteholaserhoito Suomessa ja maailmalla
Pekka J. Pöntinen julkaisi vuonna 1988 kirjan Laser Lääketieteellisenä hoitomuotona, jossa hän käsitteli laajasti sen ajan tutkimustietoa pienteholaserhoidosta. Vuonna 1989 julkaistiin myös suomalainen kliininen tutkimus aiheeseen liittyen.
Suomessa toimii järjestö nimeltä Suomen lääketieteellinen laseryhdistys (SLLY), mutta järjestöllä ei juurikaan ole lääkärijäseniä. Laserhoitoa myydään palveluna noin kymmenellä eri paikkakunnalla. Ruotsissa toimii myös Svenska Laser-Medicinska Sällskapet (SLMS).
Maailmalla merkittävin alan yhdistys on World Association for Laser Therapy (WALT). WALT on laatinut joitakin menetelmä- ja annossuosituksia PLH-tutkimuksia ja kliinistä käyttöä varten.
Suurin osa pienteholaseria koskevista tutkimuksista on tehty Brasiliassa, Turkissa ja Iranissa. Kuitenkin myös useat Euroopan maat kuten Italia, Kroatia, Espanja, Tšekki, Ruotsi, Norja, Kreikka ja Itävalta ovat tuottaneet tutkimustietoa pienteholaserhoidosta. Osa tutkimuskirjallisuudesta on kielimuurin takana venäjän ja ukrainan kielisessä tiedekirjallisuudessa.
Daniel Joseph Mullins
Daniel Joseph Mullins (10. heinäkuuta 1929 Kilfinane, Irlanti – 1. marraskuuta 2019 ) oli brittiläinen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Cardiffin arkkihiippakuntaan 12. huhtikuuta 1953 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Sidnacestren titulaaripiispaksi 5. helmikuuta 1970. Piispaksi konsekroinnin suoritti 1. huhtikuuta John Aloysius Murphy, jota avustivat George Patrick Dwyer ja John Edward Petit.
12. helmikuuta 1987 Mullins sai nimityksen Menevian piispaksi, jona hän toimi, kunnes erosi tehtävistään hiippakunnan johdossa 12. kesäkuuta 2001.
USS Lehigh (1863)
USS Lehigh oli Yhdysvaltain laivaston Passaic-luokan monitori, joka palveli Yhdysvaltojen sisällissodassa pohjoisvaltioiden puolella.
Valmistus
Alus tilattiin aluksen suunnittelijalta John Ericssonilta, joka edelleen tilasi aluksen Reaney, Son and Archibaldilta Chesteristä Pennsylvaniasta. Alus laskettiin vesille 17. tammikuuta 1863 ja otettiin palvelukseen 15. huhtikuuta Philadelphian laivastontelakalla päällikkönään John C. Howell.
Palvelus
Kontra-amiraali Samuel P. Lee halusi käyttää valmisteilla olevaa alusta Pohjois-Carolinan Wilmingtonia vastaan suunniteltuun retkeen, mutta konfederaation hyökkäys muutti laivaston suunnitelmia. Kenraaliluutnantti James Longstreet vastaanotti Virginian ja Pohjois-Carolinan aluejohdon 25. helmikuuta ja aloitti Tidewaterin alueen sotatoimet. Hän suuntasi Pohjois-Carolinan komentajan D. H. Hillin joukot pohjoisvaltioiden hallussa olevaan New Berneen. Alkumenestyksen jälkeen pohjoisvaltioiden tykkiveneiden saapuminen ja kaupungin varuskunnan vahvistuminen pakotti Hillin luopumaan Pohjois-Carolinan Washingtonin painostamisesta maaliskuun lopulla. Hillin mahdollisuus piirityksen jatkamiseksi päättyi ja hän vetäytyi 15. huhtikuuta.
Hillin joukkojen etenemisen kanssa samaan aikaan Longstreetin Hoodin ja Pickettin komentamat divisioonat piirittivät Suffolkin Virginiassa, jossa oli pohjoisvaltioiden prikaatikenraali John Peckin varuskunta. Varuskuntaa saatiin vahvennettua siten, että sillä oli miehistö ylivoima piirittäjiin verrattuna. Konfederaation päätarkoituksena oli kuitenkin alueen hallinta, jotta kenraali Robert E. Leen Pohjois-Virginian armeijan huolto voitiin varmistaa.
Konfederaation joukkojen vasen siipi työntyi 13. huhtikuuta Nansemondjoelle rakentaen patterin Hill's Pointiin, joka esti pohjoisvaltioiden liikenteen varuskunnan huoltamiseksi joella. Kontra-amiraali Lee määräsi aluksensa tukemaan Suffolkin varuskuntaa. Lee halusi käyttää nimenomaan Lehigh, koska uhkana oli konfederaation Jamesjoella ollut laivue ja erityisesti CSS Richmond.
Lee sijoitti 21. huhtikuuta vastasaapuneen Lehighin ja Sangamonin Newport Newsiin suojaamaan lippulaiva Minnesotaa, mikä mahdollisti Nansemondilla olevien tykkiveneiden aggressiivisemman käytön Suffolkin varuskunnan tueksi. Robert E. Lee suuntasi Longstreetin joukot 29. huhtikuuta Suffolkista takaisin Pohjois-Virginian armeijaan Fredricksburgiin. Joukot ylittivät matkalla Richmondiin Blackwaterin 4. toukokuuta.
Lee vastaanotti 8. toukokuuta pyynnön Gillisiltä kenraalimajuri Keyesin joukkojen tukemisesta Chickahominyjoella ja myöhemmin Yorktownissa. Lee hyväksyi pyynnön, mutta hän toivoi tarkempia tietoja suunnitelmista tehdäkseen omat suunnitelmansa. Vaikka Lee sai 10. toukokuuta Gillesiltä tiedon operaation peruuttamisesta, Gillis saapui Newport Newsiin vielä samana päivänä Keyesin tarkat käskyt operaatiosta.
Lee päätti tukea maavoimien operaatioita ja lähetti Gillisin tykkivene Commodore Jonesin mukana maavoimien kuljetusalusten suojaksi samoin kuin yhteysalus Young American hinaaman Lehighin ja Morsen hinaaman Sangamonin suojaamaan siirtoa konfederaation ironcladeiltä. Navigointi Jamesjoella pimeässä osoittautui erittäin vaikeaksi ja karilleajot viivästyttivät osastoa eikä se ollut kohtaamispaikalla James Islandilla määräaikaan mennessä vaan vasta 11. toukokuuta 1863 klo 12. Keyesin joukot lähtivät liikkeelle seuraavana päivänä, kun rykmentti kuormattiin aluksiin ja siirrettiin Chickahominyyn, jossa joukot nousivat maihin. Osasto nousi vielä samana yönä maihin Jamestown Islandilla, minkä jälkeen Lee palasi aluksineen Newport Newsiin 13. toukokuuta.
Pohjois-Virginian armeijan hyökkäsi kesäkuussa pohjoiseen Richmondin alueella olevat pohjoisen joukot suunnattiin kohti konfederaation pääkaupunkia, jotta saataisiin tietoa alueen puolustuksesta ja häirittäisiin Robert E. Leen hyökkäystä. Pohjoisen maavoimien aloittaessa hyökkäyksensä York ja Pamunky jokien suunnassa kontra-amiraali Leen johtama osasto Jamesjoella pakotti konfederaation evakuoimaan Fort Powhatanin. Tilanne vakiintui konfederaation joukkojen vetäydyttyä Potomacin taakse ja pohjoisvaltioiden alukset palasivat Hampton Roadsiin. Circassianin hinaama Lehigh lähti aamulla 23. heinäkuuta huollettavaksi New Yorkiin, jonne alukset saapuivat kaksi päivää myöhemmin.
Elokuussa alus päällikkönään Andrew Bryson lähti Charlestoniin liittyäkseen Etelä-Atlantin saartolaivueeseen.
Herne (kaupunki)
Herne on noin 154 000 asukkaan (2012) kaupunki Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa Saksassa. Se sijaitsee Ruhrin alueella Emscher-joen laaksossa rajoittuen Herteniin, Recklinghauseniin, Castrop-Rauxeliin sekä Bochumiin ja Gelsenkircheniin. Herne on Saksan tiheimmin asuttuja kaupunkeja.
Historia
Varhaisin maininta Hernestä on vuodelta 880 muodossa Haranni. Muiden alueen kaupunkien tapaan Herne oli vain pieni kylä 1800-luvun puoliväliin asti, jolloin sinne perustettiin ensimmäinen kaivos. Vuonna 1872 Herneen perustettiin oppilaitos Haranni-Gymnasium. Kaupunkioikeudet Hernelle myönnettiin 1897.
Asukasluku ylitti 100 000 rajan vuonna 1933 ja nykyään Herne lukeutuu Saksan pieniin suurkaupunkeihin. Naapurikaupunki Wanne-Eickel ja Herne liitettiin toisiinsa vuonna 1975. Tuolloin kaupungin väkiluku oli suurimmillaan: 193 831. Vuoriteollisuusmenneisyys näkyy vielä kaupunkikuvassa muutamina säilyneinä kaivostorneina. Lukuisat vuorimieskannatusyhdistykset pitävät perinnettä yllä.
Talous ja liikenne
Hernessä risteytyvät moottoritiet A 42 ja A 43. Joukkoliikennettä hoitavat useat raideliikenneyhtiöt Verkehrsverbund Rhein-Ruhrin koordinoimina. Poliisin tilastojen valossa Herne on liikenneturvallisuudeltaan maan kärjessä. Kaupungin halki kulkee 45,6 kilometriä pitkä Rhein–Herne-kanava. Keskeinen sijainti on houkutellut kaupunkiin logistiikka-alan yrityksiä. Kaupungissa on myös muun muassa koneteollisuuden ja kemianteollisuuden laitoksia, kuten kemiakonserni Sasolin tuotantolaitokset.
Kulttuuri
Hernessä järjestetään joka vuosi elokuussa kymmenpäiväinen Carner Kirmes -kansanjuhla. Sen kävijämäärä on noin neljä miljoonaa. Vuodesta 1976 on marraskuisin järjestetty musiikkifestivaali Tage Alter Musik in Herne. Vuonna 2004 aloitettiin vuotuinen hardcore- ja metalcore -musiikin tapahtuma nimeltä Pressure Festival.
Tunnettuja asukkaita
Nykyisen Hernen alueella ovat syntyneet muun muassa näyttelijä Ernst Schröder, muusikko Ludger Lohmann, iskelmälaulaja Andrea Jürgens, jalkapallomaalivahti Stefan Wächter sekä jalkapalloilija Yıldıray Baştürk.
Alpideemi
Alpideemi (kauppanimi Ananxyl) on oraalisesti annosteltava anksiolyyttinen imidatsopyridiineihin kuuluva lääkeaine, joka on sukua paremmin tunnetulle tsolpideemille. Tsolpideemista poiketen alpideemilla ei ole sedatiivista vaikutusta normaalilla käyttöannoksella, ja sitä käytetään pääasiassa ahdistuksen hoitoon. Se ei myöskään toimi unilääkkeenä normaaleilla annoksilla, ja sillä on antikonvulsatiivisia vaikutuksia suuremmilla kuin normaalisti ahdistukseen käytettävillä annoksilla.
Gallian piirikunta
Gallian piirikunta on piirikunta Ohiossa, Yhdysvalloissa, jonka hallinnollinen keskus ja suurin kylä on Gallipolis.
Alpideemi
Alpideemin keihitti Synthélabo (nykyisin osa Sanofi-Aventis-yhtiötä). Se hyväksyttiin käyttöön Ranskassa vuonna 1991, mutta poistettiin markkinoilta vuonna 1994 ja se ei ole enää käytössä missään päin maailmaa.
Käyttö
Alpideemia määrättiin potilaille jotka kärsivät keskivaikeasta vaikeaan ahdistukseen. Useimmat näistä potilaista olivat joko resistenttejä tai yliherkkiä bentsodiatsepiineille, joten heille määrättiin nonbentsodiatsepiineihin kuuluvaa alpideemia.
Gallian piirikunta
Väestö
Piirikunnassa oli vuoden 2010 väestönlaskennassa 30 934 ihmistä. Etniset ryhmät jakautuvat valkoisiin, joita on 94,8%, mustiin (2,7%), alkuperäisamerikkalaisiin (0,4%) ja aasialaisiin (0,5%).
Alpideemi
Käyttö
Alpideemi kuitenkin poistettiin markkinoilta koko maailmassa vuoteen 1995 mennessä, sillä lääkkeen todettiin aiheuttavan vakavia maksavaurioita.
Gallian piirikunta
Väestö
Kotitalouden mediaanitulo on 36 918 ja köyhyysrajan alapuolella oli 20,2% väestöstä vuosina 2007–2011.
Kandergrund
Sijainti
Kandergrund sijaitsee Kanderjoen laaksossa Frutigenin eteläpuolella. Kandergrundin muut naapurikunnat ovat Reichenbach im Kandertal idässä ja Kandersteg etelässä.
Liikenne
Kandergrundista johtaa maantie pohjoiseen, Frutigenin kautta Spieziin, ja etelään, Kanderstegiin.
Yli 100 vuotta vanha rautatieyhteys Sveitsistä Italiaan, Bernistä Lötschbergin tunnelin kautta Milanoon, kulkee Kandergrundin kautta. Uudempi Lötschbergin pohjatunneli alittaa Kandergrundin tunnelissa.
Kardioidi
pienoiskuva|Vierivän ympyrän muodostama kardioidi. pienoiskuva|Kardioidi.
Kardioidi (kreikan sanasta καρδία ’sydän’) on tasokäyrä, jonka piirtää ympyrän kehälle laitettu piste kun ympyrä vierii samansäteisen ympyrän kehää pitkin. Se on limaçon-käyrän erikoistapaus (r = d) ja se voidaan määritellä yksikulmaiseksi episykloidiksi. Se on tyypiltään sinimuotoinen spiraali ja käänteinen käyrä paraabelille.
Yhtälöt
Käyrän nollapiste sijaitsee paikallaan pysyvän ympyrän keskipisteessä. Jos ympyrän keskipiste on origossa ja sen säde on a, kardioidin parametriesitys on:
Sama kompleksitasossa:
Jos parametri t eliminoidaan yhtälöstä, saadaan kardioidin yhtälöksi tai kompleksitasossa
Mittasuhteet
Kardioidin sulkema alue voidaan laskea polaariesityksellä:
ja myös kardioidin kaaren pituus voidaan laskea tarkasti. Kokonaispituus L on:
pienoiskuva|[[Mandelbrotin joukko|Mandelbrotin joukon keskiosa on kardioidi.]]
James Hannigan
James Hannigan (15. heinäkuuta 1928 Cloghan – 7. maaliskuuta 1994) oli brittiläinen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Menevian hiippakuntaan Walesiin 27. kesäkuuta 1954. Hän sai 13. lokakuuta 1983 nimityksen Menevian piispaksi, ja piispaksi vihkiminen seurasi 23. marraskuuta. Pääkonsekraattorina toimi John Aloysius Ward, jota avustivat Daniel Joseph Mullins ja Séamus Hegarty.
Hannigan sai 12. helmikuuta 1987 nimityksen Wrexhamin piispaksi, jona hän toimi, kunnes kuoli 65-vuotiaana virassa.
Viktor Tšehov
Viktor Grigorjevitš Tšehov (, 1901 nykyisen Voronežin alueen Kantemirovka – 29. heinäkuuta 1988 Volgograd) oli neuvostovenäläinen kirjailija.
Viktor Tšehov syntyi musiikinopettajan perheeseen. Hänen ensimmäiset teoksensa ilmestyivät vuonna 1923. Hän kirjoitti näytelmiä ja opiskeli Leningradin työväen kirjallisuusinstituutissa. Vuodesta 1934 lähtien Tšehov asui ja työskenteli Neuvosto-Karjalassa. Vuonna 1937 hänet hyväksyttiin Neuvostoliiton kirjailijaliiton jäseneksi.
Vuonna 1939 Tšehov julkaisi historiallisen romaanin Villitsijät (Vozmutiteli, myös Klim Sobolev, 1954). Sen aiheena on Aunuksen talonpoikaiskapina vuosina 1769–1771. Tšehov osallistui toiseen maailmansotaan ja julkaisi sen jälkeen kaksiosaisen sotaromaanin Na pravom flange (”Oikealla sivustalla”, 1946–1947, 1950). Vuonna 1952 kirjailija muutti Stalingradiin, jossa hän työskenteli paikallisen kirjallisuusalmanakan toimittajana ja kirjailijaliiton virkailijana. Hänen myöhemmät teoksensa on omistettu kaupungin sota- ja vallankumoushistorialle.
Natalja Sokolova
Natalja Dmitrievna Sokolova (s. 6. lokakuuta 1949 Moskova) on Neuvostoliittoa edustanut entinen yleisurheilija ja olympiamitalisti, joka kilpaili pikajuoksussa. Hänen seuransa oli Moskovan Dynamo.
Claudio López
López edusti ammattilaisuransa aikana myös Estudiantesia (1990–1992), espanjalaista Valenciaa (1996–2000), italialaista Laziota (2000–2004) ja meksikolaista Club Américaa (2004–2006). Racing Clubissa hän pelasi kahteen otteeseen, ensimmäisen kerran vuosina 1992–1996. Lópezin seurajoukkueuran parhaita saavutuksia ovat Espanjan cupin ja Espanjan supercupin voitot vuodelta 1999, Italian cupin voitto vuodelta 2004, Italian supercupin voitto vuodelta 2000, Meksikon mestaruus vuodelta 2005 ja CONCACAF Champions' Cupin voitto vuodelta 2006.
Natalja Sokolova
Sokolova oli mukana maansa pronssia voittaneessa 4 × 400 metrin viestijoukkueessa Rooman EM-kisoissa 1974. Hän osallistui olympialaisiin kerran, Montréalissa 1976. Sokolova kilpaili tuolloin 400 metrillä, jolla hän pääsi välieriin saakka ja 4 × 400 metrillä, jolla hän voitti pronssia yhdessä Inta Kļimovičan, Ljudmila Aksenovan ja Nadežda Iljinan kanssa. Hän sai 400 metrin henkilökohtaiselta matkalta hopeaa vuoden 1977 universiadeista, joissa hän juoksi matkan 52,15 sekunnissa.
Claudio López
Argentiinan maajoukkueessa López pelasi 54 ottelua ja teki niissä kymmenen maalia vuosina 1995–2003. Hän edusti maataan MM-kisoissa 1998 ja 2002 sekä Atlantan olympialaisissa 1996, joissa Argentiina saavutti hopeamitalin.
Natalja Sokolova
Sokolovan ennätys 400 metrillä oli 51,43 sekuntia, jonka hän juoksi vuonna 1976.
Antti Matomäki
Antti Seppo Ilmari Matomäki (12. helmikuuta 1933 Akaa – 29. joulukuuta 2010 ) oli suomalainen everstiluutnantti, joka toimi muun muassa Rovaniemen Ilmatorjuntapatteriston komentajana.
Euroopan unionin avaruusohjelmavirasto
thumb|EU:n avaruusohjelmaviraston rakennus Prahassa. Euroopan unionin avaruusohjelmavirasto (EUSPA, European Union Agency for the Space Programme) on Euroopan unionin (EU) erillisvirasto, joka tukee EU:n avaruusohjelman toimeenpanoa. Se perustettiin vuonna 2004 Galileo- ja EGNOS-satelliittipaikannusjärjestelmien hallinnointia varten. Vuonna 2021 uudistettu virasto sai vastuulleen muutkin osat EU:n avaruusohjelmasta, kuten Copernicus- ja GOVSATCOM-ohjelmat.