cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Paul Dessau
thumb|right|DDR:n kulttuurieliittiä vuonna 1974: vasemmalta politbyroon jäsen Kurt Hager, ohjaaja Ruth Berghaus, intendentti Werner Rackwitz, säveltäjä Paul Dessau, ministeri Hans-Joachim Hoffmann. Paul Dessau (19. joulukuuta 1894 Hampuri, Saksa – 28. kesäkuuta 1979 Itä-Berliini, Itä-Saksa) oli saksalainen säveltäjä ja kapellimestari. Hänet tunnetaan erityisesti näyttämömusiikistaan ja yhteistyöstään Bertolt Brechtin kanssa.
San Serriffe
Etniset ryhmät
San Serriffen alkuperäiset asukkaat ovat anfangeja, mutta enemmistö väestöstä on kuitenkin eurooppalaista syntyperää, siirtomaakaudella muuttaneiden kolonialistien jälkeläisiä, kooloneita. Nyttemmin väestö on aika lailla sekoittunut ja tunnetaan nimellä semikoolonit.
Aava
Aava on suomalainen naisen etunimi. Nimi on alkuperältään mahdollisesti luontoaiheinen ja viittaa aavaan mereen, mutta se voidaan käsittää myös saksilais­peräisen, jo keskiajalla tunnetun Ava-nimen suomalaiseksi vastineeksi.
San Serriffe
Hallinto
Useita vuosia vuonna 1967 tapahtuneen itsenäistymisen jälkeen kenraali Pica johti San Serriffen varsin kovaotteista ja autoritääristä hallitusta. Maassa pidettiin kuitenkin demokraattiset vaalit ja vuodesta 1997 johdossa on ollut karismaattinen Antonio Borvari.
Paul Dessau
Paul Dessau syntyi musikaaliseen juutalaiseen sukuun. Hänen isoisänsä ja tämän isä olivat olleet Hampurin juutalaisen seurakunnan kanttoreita, ja hänen serkkunsa Jean Gilbert oli operettisäveltäjä. Isänsä kautta Paul pääsi jo nuorena tutustumaan musiikkiteatteriin. Isä toivoi pojasta laulajaa, mutta kuusivuotiaana poika sai viulun ja alkoi opiskella viulunsoittoa. Hän esiintyi julkisesti viulusolistina 11 vuoden iässä, mutta joutui luopumaan urasta 16-vuotiaana käden heikkouden takia. Hän muutti Berliiniin ja ryhtyi opiskelemaan kapellimestariksi ja pianistiksi.
Hélio Gonçalves Heleno
thumb|Hélio Gonçalves Heleno
Paul Dessau
Esityskaudella 1912–1913 Dessau työskenteli harjoituspianistina Hampurin valtionoopperassa ja seurasi kapellimestareiden Felix Weingartner ja Arthur Nikisch työskentelyä. Hän alkoi myös opiskella sävellystä Max Julius Loewengardin johdolla.
San Serriffe
Kulttuuri
San Serriffen kulttuurielämän kohokohtia ovat:
Hélio Gonçalves Heleno
Hélio Gonçalves Heleno (18. toukokuuta 1935 Cipotânea – 4. syyskuuta 2012) oli brasilialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 3. joulukuuta 1961 ja nimitettiin Caratingan hiippakunnan piispaksi 27. marraskuuta 1978. Piispaksi vihkiminen seurasi 22. helmikuuta 1979. Pääkonsekraattorina toimi Oscar de Oliveira, jota avustivat José Gonçalves Heleno ja José Eugênio Corrêa.
Gonçalves Heleno jäi eläkkeelle 16. helmikuuta 2011.
Aava
Suomessa oli muutamia Aava-nimisiä henkilöitä jo 1900-luvun alku­puolella, mutta nimi on yleistynyt vasta 2000-luvulla. Vuoden 2000 alusta vuoden 2021 loppuun mennessä nimi Aava on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu 4 008 naiselle. Aavan nimipäivä on 25. maaliskuuta. Nimi lisättiin kalenteriin vuonna 2015.
Kalle Heikki Lehtinen
Kalle Heikki Lehtinen (29. tammikuuta 1879 Huittinen – 7. syyskuuta 1953 Helsinki) oli kauppaneuvos ja Keskon ensimmäinen toimitusjohtaja.
Baktrian kieli
Baktrian kieli on muinaisessa Baktriassa puhuttu iranilainen kieli.
Aava
Aava sukunimenä
Aava on myös seuraavien henkilöiden sukunimi:
Baktrian kieli
Baktriaa puhuttiin Amudarjan yläjuoksulla Gissarin harjanteen ja Hindukušin välillä. Ajanlaskumme ensimmäisinä vuosisatoina se oli yksi kušanien ja hefthaliittien valtakuntien virallisista kielistä. Kirjoittamiseen käytettiin aramealaista ja 100-luvulta lähtien kreikkalaista kirjaimistoa. Myöhäisimmät kirjalliset muistomerkit ovat 800-luvulta. Baktrian kieli sulautui persiaan ilmeisesti 1000–1100-luvulle mennessä.
Paul Dessau
Dessau määrättiin sotapalvelukseen syksyllä 1915, ja hän osallistui ensimmäiseen maailmansotaan Ranskan-rintamalla. Hän haavoittui, ja hänet siirrettiin sodan loppuajaksi sotilassoittokuntaan. Sotakokemukset vaikuttivat syvästi Dessaun maailmankatsomukseen
Sodan jälkeen Dessau työskenteli kapellimestarina ja harjoituspianistina Hampurissa, Kölnissä (Otto Klempererin alaisena) ja Berliinissä (Bruno Walterin alaisena).
San Serriffe
Kulttuuri
Ennen hyvin tiukkoja pornografialakeja on höllennetty Borvarin hallintokaudella. Niinpä joukko serriffeläisiä lehtimiehiä onkin kirjoittanut sarjan varsin uskallettua kirjallisuutta, joka tunnetaan yleisesti englanninkielisellä nimellä "Times Nude Romances".
Keittiö
Kitkerän makeaa swarfegaa käytetään monissa serriffeläisissä kansallisruoissa. Tämän vuoksi paikallisista ruokalajeista puuttuu etelämeren muille keittiöille niin tyypillinen öljyisyys.
Kansallislintu
San Serriffen kansallislintu on sitaattikiisla (engl. kwote), Suomessakin tavattavan etelänkiislan sukulainen, joka kuuluu ruokkeihin.
Urheilu
Lukuun ottamatta vuoden 1999 sankarillista jalkapallovoittoa Englannista, San Serriffe ei ole usein ylittänyt kansainvälistä urheilu-uutiskynnystä. Rugbymaajoukkueen yritettyä päästä mukaan vuoden 1991 maailmanmestaruuskisoihin yksi Twickenhamin stadionin virkailijoista hylkäsikin haaveen toteamalla: "Hyvä mies, ei stadionin tulostauluun sentään nelinumeroisia tuloksia mahdu". Saaren vuosittainen kestävyyskilpailu, johon kuuluvat juoksu, maastopyöräily ja purjelautailu Cap Emistä Minuskulin Em-nimiseen saksalaiskylään (Kahden Emin Pyrähdys), tunnetaan kansainvälisestikin ja siitä on jo vuosia, kun kisan viimeksi on voittanut serriffeläinen urheilija.
Aiheesta muualla
Englanniksi
Digitaalinen organismi
Digitaalinen organismi on itseään kopioiva tietokoneohjelma. Kopiointisyklien ("sukupolvien") myötä koodissa voi tapahtua muutoksia (mutaatioita). Prosessilla jäljitellään eliöiden lisääntymistä ja evoluutiota.
Kivi-kynttilälyhty
thumb|300px|Kirkas Kivi-lyhty (60 mm). thumb|300px|Mustikansininen ja punainen Kivi-lyhty (60 mm). Taustana Primavera-liina, jota on myös käytetty Iittalan ja Marimekon yhteistuotteissa.
Paul Dessau
Vuonna 1925 hän menestyi Schott-kustantamon sävellyskilpailussa (concertino sooloviululle, huilulle, klarinetille ja käyrätorvelle), ja hänen ensimmäinen sinfoniansa kantaesitettiin Prahassa vuonna 1927. Hän jätti samana vuonna oopperatyönsä erimielisyyksien takia ja keskittyi sävellysopintoihin. Elantonsa hän ansaitsi elokuvamusiikilla, aluksi mykkäelokuvien säestäjänä, sovittajana ja kapellimestarina, äänielokuvan tultua elokuvasäveltäjänä (muun muassa Arnold Fanckin Stürme über dem Mont Blanc, Valkoinen huumaus ja SOS Eisberg).
Kivi-kynttilälyhty
Kivi-kynttilälyhty on Heikki Orvolan vuonna 1988 Iittala Oy:lle suunnittelema lasiesine. Kivi-lyhty on lähes sylinterin muotoinen, tosin se kapenee hieman ylhäältä alas. Tuotetta on valmistettu lukuisina väriversioina. Sinisen, punaisen, keltaisen ja vihreän eri sävyjen lisäksi on kehitetty muun muassa kirkas ja mattavalkoinen versio. Lyhtyä on valmistettu sekä 60 millimetrin että 80 millimetrin korkuisina versioina, joista 80-milliset poistuivat tuotannosta vuonna 2014.
Kivi-kynttilälyhty on Mariskoolin ohella toinen tunnettu Iittalan ja Marimekon yhteistuote. Sen värivaihtoehdot on sovitettu molempien yritysten tuotteiden väriskaalaan.
Paul Dessau
Saksan kansallissosialistisen työväenpuolueen noustua valtaan vuonna 1933 Dessau joutui pakenemaan Saksasta, koska hän oli kolminkertaisesti vainottu: vasemmistolainen, modernistinen ja juutalainen. Hän asui Pariisissa vuosina 1933–1939 vaimonsa näyttelijä Gudrun Kabischin ja kahden lapsensa kanssa. Siellä Dessau jatkoi elokuvasäveltäjän uraansa (muun muassa Max Ophülsin Yoshiwara – ilojen katu) ja sävelsi myös hepreankielisiä teoksia, kuten oratorion Hagadah schel Pessach (1934–1936) Max Brodin librettoon (lyhennetyn version kantaesitys vuonna 1962). Hän sävelsi myös työläismusiikkia salanimellä "Peter Daniel": lauluja, kantaatteja ja valistuskappaleita. Vuodesta 1936 alkaen hän piti itseään kommunistina.
Vuoden 1936 paikkeilla Dessau tutustui 12-säveljärjestelmään ja sovelsi sitä musiikissaan (muun muassa Guernica pianolle). Vuonna 1938 hän sävelsi musiikkia Brechtin näytelmään Furcht und Elend des Dritten Reiches.
Toisen maailmansodan puhjettua Dessau pakeni Yhdysvaltoihin. Hän sai hätäaputyötä kustannusalalta sekä työskenteli musiikinopettajana ja säveltäjänä. Vaikeista elinoloistaan huolimatta Dessau sai vuonna 1941 valmiiksi kantaattinsa Les Voix Paul Verlainen tekstiin.
Vuonna 1942 Dessau tapasi Brechtin, ja tästä kohtaamisesta alkoi taiteellinen yhteistyö, joka jatkui Brechtin kuolemaan saakka. Dessau muutti Brechtin kutsusta Hollywoodiin vuonna 1943 ja liittyi paikkakunnan pakolaisyhteisöön, jossa vaikuttivat Brechtin lisäksi muun muassa Arnold Schönberg, Hanns Eisler ja Otto Klemperer. Ensimmäisten töiden joukossa oli sodanvastainen oratorio Deutsches Miserere Brechtin tekstiin, ja sitä seurasivat näytelmämusiikit Äiti Peloton ja hänen lapsensa ja Setšuanin hyvä ihminen; hän sävelsi ja sovitti musiikkia myös Hollywoodin elokuvatuotantoihin (muun muassa The Woman in Green, 2 pisaraa viiniä). Dessau liittyi tuolloin Yhdysvaltain kommunistiseen puolueeseen.
Sodan jälkeen vuonna 1948 Dessau palasi Eurooppaan ja asettui Saksan demokraattiseen tasavaltaan, Itä-Berliiniin, koska toivoi voivansa osallistua sosialistisen, demokraattisen Saksan rakentamiseen. Avantgarden edustajana hän kuitenkin joutui ajoittain ristiriitaan kulttuuripoliittisten auktoriteettien kanssa, sillä hän puolusti Schönbergin musiikkia ja piti yhteyttä sellaisiin säveltäjiin kuin Witold Lutosławski, Alfred Schnittke, Boris Blacher, Hans Werner Henze ja Luigi Nono. Esimerkiksi Brechtin kuunnelmaan perustuvan oopperan Das Verhör des Lukullus (1951) musiikki tuomittiin ”kansanvastaiseksi ja formalistiseksi”, ja hänen oli vaikea saada joitakin teoksiaan esitetyksi; toisaalta hän sai DDR:ssä myös useita merkittäviä valtiollisia palkintoja.
Dessau osallistui tarmokkaasti Saksan demokraattisen tasavallan kulttuurielämän kehittämiseen. Hän kuului Itä-Berliinin taideakatemiaan, ja hän opetti musiikkia eri oppilaitoksissa. Hän sävelsi helppotajuista käyttömusiikkia, kamarimusiikkia (muun muassa 7 jousikvartettoa), orkesteriteoksia ja oopperoita, joista voidaan mainita Puntila (1956–1959), Lanzelot (1967–1969), Einstein (1969–1973) ja Leonce und Lena (1976–1978).
Dessau oli neljästi naimisissa. Ensimmäinen avioliitto päättyi eroon Pariisissa vuonna 1936. Vuonna 1943 hän avioitui Brechtin työtoverin Elisabeth Hauptmannin kanssa ja vuonna 1952 Antje Rugen kanssa. Hänen neljäs vaimonsa oli vuodesta 1954 lähtien ohjaaja ja koreografi Ruth Berghaus (2. heinäkuuta 1927 – 25. tammikuuta 1996), joka ohjasi useita miehensä oopperoita. Heidän poikansa Maxim Dessau (s. 1954) on elokuvaohjaaja.
Lea Thompson
Lea Katherine Thompson (s. 31. toukokuuta 1961 Rochester, Minnesota) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja tanssija. Hän on valmistunut Marshallin yliopistossa Minneapoliksessa.
Nuorempana hän harrasti balettia ja tanssi 14-vuoriaasta asti ammattimaisesti, ja olisi saanut stipendejä useisiin baletteihin opiskelemaan. Hän piti kuitenkin itseään liian lyhyenä tassijaksi lupaavasta uran alusta huolimatta, ja päätti alkaa sen baletin sijaan näyttelemiseen. 20-vuotiaana hän muutti New Yorkiin, jossa hän näytteli Burger Kingin televisiomainoksessa.
Lea Thompson on näytellyt muun muassa elokuvissa Kovaa peliä, Punainen vaara, Paluu tulevaisuuteen -trilogia ja Ville Vallaton.
Yksityiselämä
Lea Thompson on naimisissa Howard Deutchin kanssa vuodesta 1989. Heillä on kaksi tytärtä: Madeline ja Zoey.
Kati Arikoski
Kati Eriikka Arikoski-Johnson (s. 1979) on suomalainen konserttipianisti. Leevi Madetoja -pianokilpailussa hän sijoittui kolmanneksi vuonna 2006. . Arikoski voitti nyrkkeilyn SM-hopeaa 1996 (57 kg) ja SM-kultaa 1999 (63,5 kg). Hän on opiskellut Turun ammattikorkeakoulussa, Grazin musiikkiyliopistossa Itävallassa ja Tanskan kuninkaallisessa musiikkikonservatoriossa pianonsoiton opettajaksi, musiikin maisteriksi ja konserttipianistiksi. Tätä nykyä Kati Arikoski-Johnson toimii pianonsoiton ja Swing -tanssin opettajana Yhdysvalloissa Atlantassa. Hän on konsertoinut Suomen lisäksi muissa Pohjoismaissa ja Yhdysvalloissa. Arikoski soittaa myös kamarimusiikkiyhtye Elokuu -ensemblessa. Pianisti Anna-Mari Peltosen (ent. Murdvee) kanssa hän on konsertoinut nelikätisesti useita vuosia. 2012 Arikoski avioitui yhdysvaltalaisen keramiikkataiteilija, apulaisprofessori Darien Johnsonin kanssa. Kati Arikoski-Johnsonilla on kaksi veljeä, psykologi (PsL), johdon työnohjaaja Juha Arikoski ja lastentautien (gastroenterologia ja nefrologia) erikoislääkäri (LT) Pekka Arikoski.
The Great Rock ’n’ Roll Swindle (soundtrack)
The Great Rock ’n’ Roll Swindle on brittiläisen punkyhtye Sex Pistolsin 26. helmikuuta 1979 julkaistu soundtrackalbumi. Se on soundtrack yhtyeen elokuvasta The Great Rock ’n’ Roll Swindle.
Hankakohokki
Hankakohokki (Silene dichotoma) on lähinnä Euroopassa tavattava, runsaskukkainen kohokkikasvi.
Kameraseura
Kameraseura on yleistermi valokuvauksen harrastajien yhdistyksille. Nimi juontaa juurensa 1900-luvun alkupuolelle, jolloin sillä haluttiin korostaa sitä, että valokuvaajat ja kaitafilmikuvaajat voivat kuulua samaan yhdistykseen. Myöhemmin on kameraseuran käsitettä tulkittu - hieman ilkeästi - myös niin, että ne keskittyvät välineisiin, kuten kameroihin ja objektiiveihin kuvien sijaan. Tämän vuoksi myöhemmin perustettuja seuroja on nimetty "kameraseuran" sijaan esimerkiksi valokuvausseuroiksi, valokuvayhdistyksiksi jne.
Kameraseurojen toiminta keskittyy yleensä oman jäsenistönsä taitojen kehittämiseen ja samasta asiasta kiinnostuneiden henkilöiden yhteisiin tapaamisiin. Tyypillinen kameraseura kokoontuu noin kerran kuukaudessa katselemaan jäsentensä ottamia valokuvia ja keskustelemaan niistä, järjestää kilpailuita ja näyttelyitä sekä pyrkii myös kouluttamaan jäsenistöään. Yllättävän moni seura julkaisee pientä jäsenlehteä, jossa seuran toimintaa ja sen jäsenten valokuvia esitellään kotikaupungin/-kunnan muille asukkaille. Yhä edelleenkin monen kameraseuran palveluihin kuuluu myös jäsenistölle pimiö tai kuvankäsittelytyöasema, jonka käyttöön seura kouluttaa.
The Great Rock ’n’ Roll Swindle (soundtrack)
The Great Rock ’n’ Roll Swindlea pidetään jossain määrin Sex Pistolsin toisena albumina, vaikka yhtyeen Never Mind the Bollocks, Here’s the Sex Pistols olikin sen ainoa studioalbumi. Albumilla esiintyy Sex Pistolsin lisäksi muitakin artisteja. Se sisältää muun muassa yhtyeen basistin Sid Viciousin version kappaleesta ”My Way”.
Hankakohokki
Ulkonäkö ja koko
pienoiskuva|vasen|Hankakohokki kuvattuna teoksessa Flora Batava. Afbeelding en Beschrijving der Nederlandsche Gewassen, osa XVIII (1889).
Kameraseura
Historiaa
Helposti kuljetettavien käsikameroiden sekä valmiina ostettavien valokuvamateriaalien tulo markkinoille sekä yleinen matkailuinnostus vaikuttivat valokuvauksen suosion nousuun 1800-luvun lopulla. Suomen vanhin kameraseura Amatörfotografklubben i Helsingfors rf eli AFK perustettiin vuonna 1889 Fotografiamatörklubben i Helsingfors -nimisenä. 1800-1900-lukujen vaihteessa Suomessa toimi useampiakin ruotsinkielisiä seuroja ainakin Turussa, Tampereella ja Kotkassa, ja suomenkielisiäkin ainakin Viipurissa vuodesta 1894 lähtien.
Hankakohokki
Ulkonäkö ja koko
Yksi- tai kaksivuotinen hankakohokki kasvaa 30–50 cm korkeaksi. Kasvi on pysty, yläosasta haarova, lyhytkarvainen ja nystykarvaton. Lehtien muoto vaihtelee puikeista kapeansoikeisiin.
Kameraseura
Historiaa
Vuonna 1932 kameraseurat järjestäytyivät, ja perustettiin Suomen Kameraseurojen Liitto eli SKsL. Perustajajäseniä oli viisi: koollekutsuja Karjalan Kameraseura (Viipuri), sekä Kameraseura (Helsinki), Turun Kamerat, Kuopion Museoseurojen Valokuvauskerho ja Lahden Kamerakerho.
Hankakohokki
Ulkonäkö ja koko
Kukinnossa on runsaasti nuokkuvia kukkia. Sekä kukan verhiö ja teriö ovat viisilehtisiä. Verhiö on ulkoverhiötön ja kapean lieriömäinen, teriö on lisäteriöllinen. Terälehdet ovat valkoisia ja niiden lavat ovat syvään kaksijakoisia. Lapojen liuskat ovat 2,5–3,5 mm leveitä. Emin vartaloita on kolme kappaletta. Suomessa hankakohokki kukkii heinä-syyskuussa.
Kameraseura
Historiaa
Digitaalisen valokuvauksen vallankumous on viime vuosina tehnyt valokuvauksesta erittäin suositun harrastuksen. Nykyisin Suomessa toimii noin 100 liittoon kuuluvaa kameraseuraa, sekä lisäksi järjestäytyneen yhteistyön ulkopuolella lukuisia enemmän tai vähemmän epävirallisia yhdistyksiä, kuten työpaikkojen kameraseuroja, ylioppilaskuntien kerhoja, kuten esimerkiksi HYY:n jäsenille tarkoitettu Ylioppilaskamerat ry jne.
Hankakohokki
Ulkonäkö ja koko
Hedelmä on kuusiliuskaisesti aukeava kota.
Kameraseura
Merkitys suomalaiselle valokuvaukselle
Kameraseurojen merkitys suomalaiselle valokuvaukselle on suuri ja kiistaton. Suomalaista valokuvataidetta on pidetty nurkkakuntaisena, mutta kameraseurojen ansioksi on luettava, että ne kanavoivat kansainvälisiä vaikutteita Suomeen. Esimerkiksi 1930-luvulla pohjoismainen kanssakäyminen oli vilkasta. Sen sijaan valokuvataiteellisen keskustelukulttuurin avartamiseen Suomessa seurojen vaikutus ei aina ole ollut kiistattoman positiivinen. Kilpailuissa voittaneet kuvat toimivat vaikutusvaltaisina tekemisen malleina ja "tekijämiehet" auktoriteetteina. Vielä sotien jälkeenkin kameraseurat vastasivat lähes yksinomaan myös ammattilaisten kouluttamisesta, ennen kuin Lahden muotoiluinstituutti ja Taideteollinen korkeakoulu aloittivat valokuvauksen (kamerataiteen) opetuksen, ja muita vastaavia oppilaitoksia alkoi syntyä 1960-1970-luvuilla.
Hankakohokki
Ulkonäkö ja koko
Suomessa hankakohokista on tavattu kahta alalajia: nimialalaji (pelto)hankakohokkia (ssp. dichotoma) sekä kaakonhankakohokkia (ssp. racemosa).
Kameraseura
Merkitys suomalaiselle valokuvaukselle
Kameraseurat julkaisivat hienoja valokuvataidekirjoja aikana, jolloin stereotyyppiset kotimaan matkailukuvat ja maisemat hallitsivat kuvateosmarkkinoita. Tällaisia kauniisti toimitettuja taidekirjoja ovat esimerkiksi helsinkiläisen Kameraseura ry:n vuonna 1929 ilmestynyt Valoa ja varjoa: suomalaisia valokuvia, sekä Helsinki. Valoa ja varjoa, vuodelta 1950. Kirjojen, lehtien ja kuukausikokousten merkitys oli suuri, koska näyttelyitä järjestettiin vain vähän. Yksityishenkilöiden pitämät valokuvanäyttelyt olivat vielä 1970-luvullakin hyvin harvinaisia, joten kameraseurojen yhteisnäyttelyt ja erityisesti Suomen kameraseurojen liiton näyttelyt olivat myös ammattikuvaajille tärkeä kanava tuoda omaa osaamistaan esille.
Nykyisin kameraseurojen merkitys ammattipuolella on vähentynyt, mutta edelleenkin niihin kuuluu myös sellaisia ammattilaisia, jotka ovat erityisen kiinnostuneita valokuvista tai jakavat tietojaan ja taitojaan toimimalla seurojen muun jäsenistön kouluttajina tai kilpailuiden kuva-arvostelijoina.
Hankakohokki
Levinneisyys
Hankakohokki on alun perin kotoisin Turkista sekä Itä-Euroopasta, jossa sitä kasvaa Sloveniasta Kreikkaan, Bulgariaan, Romaniaan, Länsi-Ukrainaan ja Länsi-Venäjälle. Laji on levinnyt paikoin myös Keski-Eurooppaan ja Fennoskandian etelä- ja keskiosiin. Sitä tavataan myös Keski-Aasiassa sekä tulokaslajina eri puolilla Pohjois-Amerikkaa, Uutta-Seelantia ja Australiaa.
Suomessa hankakohokki on harvinainen uustulokas, jota on tavattu Etelä- ja Keski-Suomesta sekä Pohjanlahden rannikolla Kemin korkeudelle saakka. Lajia on nykyisin tavattu harvoin, suurin osa tunnetuista havainnoista on 1900-luvun alkupuolelta tai vanhempia.
Elinympäristö
Hankakohokkia on Suomessa tavattu heinäpelloilla, viljelymailla ja lastauspaikoilla. Laji on levinnyt Fennoskandiaan erityisesti apilansiemenen joukossa.
Puiden tarinoita: Puuseppä
Puiden tarinoita: Puuseppä on käsikirjoittaja Iiro Küttnerin kirjoittama ja sarjakuvataiteilija Ville Tietäväisen kuvittama satukirja. Sen on vuonna 2014 julkaissut Books North, ja se aloittaa sarjan Puiden tarinoita, jonka kussakin kirjassa puu kertoo tarinoita ihmisistä.
Veden ionitulo
Veden ionitulo on lauseke, joka on johdettu veden autoprotolyysireaktion tasapainovakion lausekkeesta.
Puiden tarinoita: Puuseppä
Sarjan ideoi Küttner, ja siihen on tullut lisää teoksia, Puiden tarinoita: Ritari syksyllä 2014 ja sen jälkeen Puiden tarinoita: Merenkulkija. Kuvittajana kaikissa on Tietäväinen.
Veden ionitulo
Veden autoprotolyysin tasapainovakio on:
Vesi ei ionisoidu kovin voimakkaasti, joten veden konsentraatio on lähes vakio. Se yhdistetään K:n arvoon, ja tätä arvoa merkitään termillä Kw.
Puiden tarinoita: Puuseppä
Kirja kertoo puusepästä, joka saa hallitsijalta käskyn valmistaa mitä haluaa. Puuseppä piiloutuu verstaaseensa kolmeksikymmeneksi vuodeksi tekemään hienointa, mitä puusta voi tehdä, mutta tehtävä on ihmistä suurempi. Kertojana kirjassa on puu.
Veden ionitulo
Konsentraation yksikkö on mol/dm3 eli M.
Puhtaan veden auto­protolyysi­reaktiossa syntyvien oksonium- ja hydroksidi-ionien konsentraatiot ovat pienet, koska vain pieni osa vesi­molekyyleistä ionisoituu, mutta molempien ionien konsentraatiot ovat luonnollisesti yhtä suuret. Lämpötilassa +25 °C tämä konsentraatio on
Näistä kaavoista saadaan johdettua veden ionitulon lauseke:
Puiden tarinoita: Puuseppä
Küttner pyysi Tietäväistä kuvittajaksi itsenäisyyspäivän juhlissa presidentinlinnassa. Tietäväinen sanoo pyrkineensä välttämään kuvissa puiden liikaa inhimillistämistä ja jättäneensä ihmisen muutenkin sivurooliin.
Veden ionitulo
Ionien konsentraatio ja sen mukaisesti veden ionitulo riippuu kuitenkin voimakkaasti lämpötilasta.
Puiden tarinoita: Puuseppä
Arviot
Saga Wiklund sanoo Anna-lehden arviossaan, että Puuseppä on surumielisen viisas tarina ja antaa lukijalle pohdittavaa, mikä on tärkeää. Hän pitää käsikirjoitusta taitavasti rakennettuna ja kuvitusta näyttävänä. Marjo Kytöharju (Kirkko ja kaupunki) pitää tarinaa hienosti kirjoitettuna ja kuvitettuna.
Kaisa Neimala antaa arviossaan Parnassossa kiitokset teoksen kauniille ulkoasulle. Hän toteaa, että kirjaa ei pidä rajata lasten saduksi, sillä niin teksti kuin kuvituskin ovat aikuismielisesti filosofisia, haikeita, jopa paikoin pelottavia, kuten ovat olleet vanhatkin sadut. Miinuksen hän antaa epäloogisesta välimerkkien käytöstä.
Veden ionitulo
Yhteys happovakioon ja emäsvakioon
Kun kerrotaan keskenään hapon happovakio ja sen vastinemäksen emäsvakio, saadaan johdettua ionitulo Kw.
pKw ja pH
Usein käytetään veden ionitulon kymmenkantaista logaritmia pKw.
Yhtälö voidaan ilmaista käyttö­kelpoisemmin seuraavasti pH:n ja pOH:n avulla. Liuoksen happamuuden mittana yleisesti käytetty pH tarkoittaa oksonium­ionien pOH taas hydroksidi-ionien konsentraation kymmen­kantaista logaritmia.
pKw voidaan muuttaa myös takaisin Kw:ksi logaritmin laskusääntöjen avulla.
pKw :n yhteys happovakioon ja emäsvakioon
Ionitulolla on aiemmin mainittu yhteys happovakioon ja sen vastinemäksen emäsvakioon. Näin ollen myös kymmenkantaisilla logaritmeilla on yhteys toisiinsa, eli pKw:llä on yhteys happovakion ja emäsvakion kymmenkantaisiin logaritmeihin pKa ja pKb.
Kaava voidaan lyhentää seuraavasti:
Ernst Linder (poliitikko)
Christoffer Alexander Ernst Linder (1. tammikuuta 1838 Tallinna – 13. toukokuuta 1868 Pohja) oli suomalainen liberaali poliitikko ja toimittaja.
Ernst Linder kuului Linderin aatelissukuun. Hänen vanhempansa olivat everstiluutnantti Carl Anton Linder ja Helena von Brewern. Linder sai kartanonherran elämään tähtäävän kasvatuksen, eikä hän käynyt lainkaan kouluja. Jo nuorena hän liikkui ruotsinkielisten liberaalien (”verettömien”) piirissä ja avusti vuonna 1859 Svenska Familjejournalenia ja liberaalia Wiborg-lehteä. Hänen sanottiin olleen yksi tammikuun valiokuntaa huhtikuussa 1861 Helsingissä vastustaneen katumielenosoituksen johtajista. Samana syksynä Linder perusti opiskelija Leo Mechelinin kanssa ruotsinkielisen Barometern-viikkolehden ja toimi sen päätoimittajana. Vaikka Barometern ehti ilmestyä vain neljän kuukauden ja 17 numeron verran, se toi esiin liberaalien keskeiset vaatimukset ja lienee vaikuttanut valiokunnan koostumukseen. Se käsitteli siihen asti lehdistössä vaiettuja aiheita kuten sensuuria, esitteli suurelle yleisölle Suomen suuriruhtinaskunnan perustuslait ja vaati säännöllisesti kokoontuvia valtiopäiviä. Barometern lakkautettiin joulukuussa 1861, ja pian ruotsinkielisten liberaalien uudeksi äänitorveksi perustettiin Helsingfors Dagblad, johon Linder sen jälkeen kirjoitti nimimerkeillä E. L., -d-r, -er ja -t-r.
Linder perusti myös vuosina 1863–1865 Helsingissä ilmestyneen suomenkielisen Päivätär-viikkolehden. Hän osallistui valtiopäiville aatelissäädyssä Möllersvärd-suvun edustajana vuosina 1863–1864 ja 1867. Linder oli valtiopäivien talousvaliokunnassa tärkeimpiä elinkeinovapauden puolustajia. Hän kirjoitti ahkerasti vuosien 1863–1864 ensimmäisten valtiopäivien asioista Päivättäreen, Helsingfors Dagbladiin, Åbo Underrättelseriin ja Suomettareen. Kielikysymyksessä hän oli maltillinen suomen kielen oikeuksien puolustaja. Pankkiasioita Linder käsitteli kirjassaan Om penningar och banker (1867).
Lehtiensä jäätyä lyhytikäisiksi Linder hankki vuonna 1866 isälleen kuuluneen Åminnen kartanon Pohjan kunnasta ja vetäytyi vähitellen politiikasta. Hänet valittiin vuonna 1867 Pohjan kunnanvaltuuston varapuheenjohtajaksi. Linder kuoli nälkävuosien aikana lavantautiin perustettuaan Åminneen sairastuvan hoitamaan epidemian uhreja.
Linderin puolisona oli vuodesta 1865 Maria Amelie Albinia Lavonius, jonka isä oli lääninkuvernööri Alexander Lavonius. Heidän ainoa aikuiseksi elänyt lapsensa oli Ruotsin ja Suomen armeijassa palvellut ratsuväenkenraali Ernst Linder. Linderin kuoltua hänen leskensä Maria muutti vuonna 1870 Ruotsiin ja nai konsuli Oscar Ekmanin. Senaatin talousosaston varapuheenjohtaja ja ministerivaltiosihteeri Constantin Linder oli Ernst Linderin veli.
Gneisenau (1936)
Gneisenau oli Saksan laivaston Scharnhorst-luokan taisteluristeilijä, joka oli nimetty preussilaisen kenraalisotamarsalkan ja armeijan uudistajan August Neidhardt von Gneisenaun mukaan ja kunnioittaen ensimmäisen maailmansodan taisteluristeilijä SMS Gneisenauta.
Valmistus
Alus tilattiin Kielistä Deutsche Werkeltä, missä köli laskettiin maaliskuussa 1936. Se laskettiin vesille 8. joulukuuta 1936 ja otettiin palvelukseen 21. toukokuuta 1938 Kielissä ensimmäisenä päällikkönään kommodori Förste.
Palvelus
Scharnhorstin tähystäjä havaitsi 23. marraskuuta 1939 kello 16.07 HMS Rawalpindin (16 697 brt), joka seuranneessa yhteenotossa upposi. Taisteluristeilijät poistuivat Kuninkaallisen laivaston kevyiden risteilijöiden HMS Newcastlen ja HMS Delhin saapuessa kello 19.15. Taisteluristeilijät palasivat 27. marraskuuta Wilhelmshaveniin kierrettyään niitä jahtaavan Britannian Kotilaivaston Shetlannin ja Bergenin välistä.
Gneisenau, Scharnhorst ja raskas risteilijä Admiral Hipper suojanaan kaksi hävittäjää toteuttivat 20. helmikuuta 1940 Pohjanmerellä Britannian kauppamerenkulkuun kohdistetun operaatio Nordmarkin, joka ulottui aina Shetlannin ja Norjan väliselle alueelle. Se ei tuottanut merkittäviä tuloksia.
Taistelu Norjasta
Saksan suunnitelmassa Norjan ja Tanskan valtaamiseksi, Operaatio Weserübung, Gneisenau ja Scharnhorst muodostivat Narvikiin suunnattujen ryhmien 1 ja 2 suojaosaston. Ryhmä 1 koostui kymmenestä hävittäjästä, joissa kussakin oli 200 vuoristojääkäriä. Ryhmä 2:ssa oli raskas risteilijä Admiral Hipper ja neljä hävittäjää. Suojaosasto kohtasi 9. huhtikuuta Vestvuonon edustalla Britannian kuninkaallisen laivaston taisteluristeilijä HMS Renownin. Seuranneessa taistelussa Renowniin osui kahdesti, mutta kranaatit eivät räjähtäneet. Gneisenauhun osuu kolme kranaattia, mutta vahingot jäivät vähäisiksi. Taisteluristeilijät palaavat vihollista kohtaamatta takaisin Wilhelmshaveniin saatettuaan ryhmät tavoitteisiin.
Chaoyang (kaupunkipiiri)
Chaoyang (朝阳区) on yksi Pekingin keskustan kaupunkipiireistä. Se sijaitsee toisen kehätien ulkopuolella. Jäänteet vanhasta Pekingistä ovat kadonneet lähes täysin, niiden tilalle on kasvanut moderni, vilkas kaupunginosa ostoskeskuksineen. Kaupungin liikekeskus ja korkeimmat pilvenpiirtäjät sijaitsevat tässä piirissä.
Gneisenau (1936)
Taistelu Norjasta
Saksan radiotiedustelu ilmoitti 7. kesäkuuta merellä tapahtuvan vilkasta radioliikennettä brittien Harstadin tukikohdan ja merellä olevan laivasto-osaston välillä. Saksalaisalukset siirtyvät Harstadin korkeudelle kaukana rannikosta ja tankkaavat kohtaamastaan merivoimien säiliölaivasta tankkinsa täyteen.
Chaoyang (kaupunkipiiri)
Vuonna 2017 piirissä oli 3 739 000 asukasta.
Gneisenau (1936)
Taistelu Norjasta
Osasto upotti matkalla operaatioalueelle 8. kesäkuuta Narvikista pohjoiseen joukkojenkuljetusalus Orient Linen Oraman (kapteeni Sherburne, 19 840 t), British Oil Shipping Companyn Oil Pioneerin (5 666 brt) (67.73333°N, 3.86667°W), Van Dyck sekä sukellusveneentorjuntatroolari HMS Juniperin. Evakuointiin liittyvien joukkojenkuljetusten jäätyä löytymättä osasto jakautuu kahtia. Taisteluristeilijät purjehtivat kohti pohjoista ja Admiral Hipper hävittäjien tukemana kohti Trondheimia tukemaan Dietlin vuoristojääkäreitä taistelussa.
Scharnhorstin tähystäjä havaitsee 8. kesäkuuta iltapäivällä taivaanrannassa lentotukialus HMS Gloriousin saattajineen. Taisteluristeilijöiden raskaat tykit upottavat lentotukialuksen, joka ei kyennyt lähettämään lentokoneitaan ilmaan. Saattajina toimineet hävittäjät HMS Acasta ja HMS Ardent upotetaan niiden yrittäessä estää lentotukialuksen tuhoamisen.
Operaatio Berlin 22. tammikuuta – 22. maaliskuuta 1941
Gneisenau ja Scharnhorst livahtivat 22. tammikuuta 1941 Skagerrakin läpi Atlantille Saksan laivaston komentajan amiraali Erich Raederin käskystä (operaatio Berlin). Alusten tehtävänä oli häiritä liittoutuneiden meriliikennettä sekä vetää peräänsä brittien taisteluyksiköitä, jotta kaapparit muilla alueilla saisivat paremmat toimintamahdollisuudet.
Alukset havaitsivat saattueen HX106 8. helmikuuta Newfoundlandin itäpuolella, mutta eivät hyökänneet havaittuaan saattajana olevan taistelulaivan HMS Ramilliesin. Amiraali Lütjens mieluummin vetäytyi kuin riskeerasi aluksensa. Saksalaiset alukset purjehtivat kohti etelää, mutta neljätoista päivää myöhemmin 22. helmikuuta alukset palasivat pohjoiseen kohdaten 24 tuntia aiemmin hajaantuneen saattueen OB283 jäännökset (47.12°N, -40.13°W).
Jo edellisenä päivänä oli saksalaisten tiedustelulentokone havainnut alukset. Saattueesta upposivat:
Upotusten jälkeen taisteluristeilijät poistuivat lounaaseen, missä viettivät seuraavat kolme viikkoa aiheuttaen huolta Britannian Amiraliteetissa. Ne kohtasivat saattueen SL67 350 mailia koilliseen Cap Verdestä, mutta havaittuaan taistelulaiva HMS Malayan sekä hävittäjät HMS Faulknorin ja HMS Foresterin vetäytyivät pois. Saksalaiset ilmoittivat saattueen sijainnin alueella oleville sukellusveneille U-105 (kapteeniluutnantti Schewe) ja U-124 (kapteeniluutnantti Mohr), jotka upottivat 8. maaliskuuta vastaisena yönä saattueesta viisi alusta (Harmodius, Nardana, Hindpool, Tielbank ja Lahore yhteensä 28488 brt). Samanaikaisesti taisteluristeilijät suuntasivat pohjoiseen kohden Halifaxin reittiä.
Gneisenau ja Scharnhorst törmäsivät 15. maaliskuuta seitsemään ilman saattajia kulkevaan kauppalaivaan, jotka kuuluivat hajaantuneeseen länteen kulkeneeseen saattueeseen OB295. Seuraavana päivänä kahdeksan muuta kauppalaivaa, jotka kuuluivat Cjilean Reeferiä lukuun ottamatta hajaantuneeseen saattueeseen OB296. Taisteluristeilijät upottivat tai kaappasivat aluksista 16, joista 12 oli brittiläisiä.
Operaation aikana saksalaiset pinta-alukset yhteensä upottivat 22 alusta yhteensä 115622 brt. Toiminta-alueella olivat Britannian aluksista taistelulaivat HMS Rodney (saattue HX114), taistelulaiva HMS King George V (saattue HX115) sekä HMS Nelson, risteilijä HMS Nigeria ja kaksi hävittäjää. Gibraltarilta käskettiin HMS Ark Royal ja Force H (HMS Renown, HMS Sheffield sekä 2 hävittäjää) 8. maaliskuuta Kanariansaarten vesille etsimään saksalaisia taisteluristeilijöitä ja suojaamaan Yhdysvalloista tulevia saattueita.
Operaatio Cerberus 11.–12. helmikuuta 1942
pienoiskuva|RAF:n ilmakuva Kielistä. Kuvassa Scharnhorst telakalla 1942 Taisteluristeilijät Gneisenau ja Scharnhorst sekä risteilijä Prinz Eugen lähtevät merelle 11. helmikuuta kello 23.00 Brestistä. Alusten suojana on 5. Hävittäjälaivueen kuusi hävittäjää ja Le Havresta saapuneet 2. Torpedovenelaivueen viisi torpedovenettä sekä Dunkerquesta saapuneet 3. Torpedovenelaivueen neljä torpedovenettä. Myöhemmin saattueeseen liittyy vielä 5. Torpedovenelaivueen viisi venettä. Lisäksi alusten suojana oli runsaasti pienempiä aluksia kuten miinanraivaajia ja E-veneitä. Alusten ilmasuojana oli 250 yksi- ja kaksimoottorista hävittäjää.
Alukset ennättivät ohittaa Seinen suun ennen kuin englantilaiset havaitsivat jotain tapahtuvan. Vasta kello 11.00 alukset havaitaan, mutta lentäjän tiedustelutietoja ei uskota. Englannin amiraliteetti sai vahvistetun tiedon läpimurrosta vasta kello 12.25 toisen tiedustelulennon jälkeen. Doverin kapeikon ohitettuaan saksalaiset havaitsevat kello 13.16 suuliekkejä rannikkopatterien avatessa tulen.
Jere Friberg
Jere Friberg (s. 10. heinäkuuta 1995 Laitila) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa II-divisioonajoukkue Laitilan Jyskeessä. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä.
Gneisenau (1936)
Operaatio Cerberus 11.–12. helmikuuta 1942
Englantilaisten ilmahyökkäykset eivät vaurioita suojattavia raskaita yksiköitä. Samoin käy laivaston hävittäjien yrittäessä hyökkäystä. Tuloksena ainoastaan hävittäjän HMS Worcesterin vakava vaurioituminen ja muiden lievä.
Jere Friberg
Seuraura
Friberg aloitti jääkiekkoilun Laitilan Jyskeessä. Hän siirtyi juniorina sittemmin Rauman Lukkoon, jonka C-nuorten paras pistemies hän oli kaudella 2009–2010 sekä runkosarjassa tehoilla 10+15=25 että SM-karsinnoissa tehoilla 7+4=11, jälkimmäisessä jakaen joukkueen sisäisen pistepörssin Joni Välisalmen kanssa. Friberg oli Lukon C-nuorten paras pistemies ja maalintekijä SM-karsinnoissa myös seuraavalla kaudella 2010–2011 tehoilla 11+10=21.
Gneisenau (1936)
Operaatio Cerberus 11.–12. helmikuuta 1942
Gneisenau ajaa miinaan Texelin pohjoispuolella kärsien vain lieviä vaurioita. Alus kiinnittyy 12. helmikuuta noin kello 21.00 Elben suulle yhdessä Prinz Eugenin kanssa.
Jere Friberg
Seuraura
Kaudella 2010–2011 Friberg toimi Lukon B-nuorten varakapteenina. Hän voitti tehoilla 34+35=69 koko B-nuorten I-divisioonan maali- ja pistepörssin. Friberg oli joukkueen paras pistemies ja maalintekijä myös SM-karsinnoissa tehoilla 5+4=9. Rauman Lukko Ry palkitsi hänet kauden päätteeksi B-nuorista Penkkiurheilijoiden kerhon palkinnolla. Seuraavalla kaudella 2012–2013 Friberg debytoi SM-liigassa, jossa hän pelasi ensimmäisen ottelunsa 17-vuotiaana 24. tammikuuta 2013 Turun Palloseuraa vastaan. Friberg sai ottelussa jääaikaa 11.04 minuuttia. Ottelu jäi hänelle kauden ainoaksi SM-liigassa. Friberg voitti A-nuorissa kauden päätteeksi SM-pronssia.
Gneisenau (1936)
Loppu
Gneisenau siirretään 14. helmikuuta Kieliin Deutsche Werken uivalle telakalle korjattavaksi. Alus saa 27. helmikuuta ilmapommituksessa osuman, joka aiheuttaa suurta tuhoa aluksella. Aluksella päätettiin tehdä korjausten yhteydessä muutostöitä ja se siirrettiin Gotenhafeniin muutostöitä varten.
Jere Friberg
Seuraura
Kaudella 2013–2014 Friberg pelasi ainoastaan Lukon A-nuorissa ja kausi 2014–2015 hänellä jäi kokonaan välistä loukkaantumisen vuoksi. Kaudella 2015–2016 Friberg nousi Lukon A-nuorten varakapteeniksi. Hän voitti joukkueen sisäisen piste-, maali- ja syöttöpörssin tehoilla 27+33=60, joilla Friberg sijoittui A-nuorten SM-liigan pistepörssissä seitsemänneksi. Hän pelasi kauden aikana myös lainalla Mestis-joukkue KeuPa HT:ssä, jossa Friberg esiintyi ensimmäisen kerran joulukuussa 2015. Koska Lukko nimesi hänet ns. nuorten pelaajien listalle, Friberg palasi seuran A-nuorten kauden päätyttyä loppukaudesta takaisin KeuPaan. Hän pelasi siellä kauden aikana kaikkiaan viisi runkosarjaottelua tehopistein 1+3=4 ja 11 playoff-ottelua tehden kolme syöttöpistettä.
Gneisenau (1936)
Loppu
2. Valko-Venäjän rintama aloitti 7. maaliskuuta 1945 hyökkäyksensä Marienwerderin läheltä. Samana päivänä materiaaleista riisuttu Gneisenaun hylky siirrettiin Gotenhafenin sataman suulle sulkulaivaksi ja upotettiin paikalleen. Aluksen runko nostettiin 12. syyskuuta 1951 ja romutettiin.
Jere Friberg
Seuraura
Friberg siirtyi kaudeksi 2019–2020 1+1-vuotisella sopimuksella KooKoohon. Joukkueen apuvalmentajana toimii häntä aiemmin KeuPa HT:ssä valmentanut Mikko Heiskanen. Friberg pelasi kauden aikana loukkaantumisten vuoksi vain 32 runkosarjaottelua sekä yhden ottelun lainalla Mestis-joukkue Heinolan Peliitoissa marraskuussa 2019. Helmikuussa 2020 hän teki KooKoon kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen. Kaudella 2020–2021 Friberg kärsi jälleen loukkaantumisista ja hän pelasi vain 13 ottelua. Fribergin kausi todettiin päättyneeksi alaraajavamman vuoksi maaliskuussa 2021.
Friberg oli pelaamatta koko kauden 2021–2022. Kaudeksi 2022–2023 hän siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella pelaamaan II-divisioonaa kasvattajaseuraansa Laitilan Jyskeeseen.
Maajoukkueura
Friberg on pelannut yhden maaottelun sekä alle 16-vuotiaiden että alle 17-vuotiaiden maajoukkueessa.
Muuta
Friberg on toisen polven SM-liigapelaaja, sillä hänen isänsä Jarmo pelasi omalla urallaan hyökkääjänä kaksi SM-liigaottelua Lukossa kaudella 1984–1985.
Verdal
Verdal on Norjan kaupunki ja kunta Pohjois-Trøndelagin läänissä. Se sai kaupunkistatuksen vuonna 1998.
Verdalin hallintokeskus on Verdalsøran taajamassa (7 585 as., 2008). Muita taajamia ovat Lysthaugen (333 as.), Trones (425 as.), Forbregd/Lein (644 as.) sekä Vuku (215 as.).
Media
Paikallislehti Innherred ilmestyy kolmesti viikossa.
Éva Besnyő
thumb|Maviye Karaman Ince & Eva Besnyö (1985) Éva Besnyő (29. huhtikuuta 1910 Budapest, Itävalta-Unkari – 12. joulukuuta 2003 Laren, Alankomaat) oli unkarilais-alankomaalainen valokuvaaja. Hän aloitti uransa varsinaisesti Berliinissä 1930-luvulla, mutta hän joutui muuttamaan kaupungista natsien valtaannousun takia. Besnyő oli poliittisesti aktiivinen, ja hän oli mukana muun muassa Berliinin olympialaisia vastustaneessa protestinäyttelyssä ja 1970-luvulla feministisessä Dolle Mina -järjestössä, jonka mielenosoituksia hän kuvasi.
Nuoruus
Éva Besnyő syntyi Budapestissa vuonna 1910. Hänen vanhempansa olivat Bernat ja Ilonka Besnyő. Éva sai liberaalin juutalaisen kasvatuksen, ja hänen isänsä olisi halunnut hänen jatkavan opiskeluja lukion jälkeen. Éva halusi kuitenkin valokuvaajaksi ja aloitti vuonna 1928 kaksivuotisen oppisopimuskoulutuksen valokuva-, mainos- ja arkkitehtuuritoimistossa. Hän muutti vuonna 1930 Berliiniin pakoon Miklós Horthyn hallintoa.
Valokuvaajana Berliinissä
Berliinissä Besnyő työskenteli hetken mainosvalokuvaaja René Ahrlén laboratoriossa, kunnes hän alkoi työskennellä uutisvalokuvaaja Peter Wellerille, jolle hän teki kuvareportaaseja jokapäiväisistä ilmiöistä. Reportaasit julkaistiin Berliner Illustrirte Zeitungissa. Besnyő kierteli päivisin Berliinissä ja etsi kuvauskohteita. Hänen tunnetuin kuvansakin on Berliinin-kaudelta. Siinä on mustalaispoika, joka kantaa selloa selässään.
Besnyő kuului myös yhteiskunnallisesti ja poliittisesti aktiivisten intellektuellien ja taiteijoiden ryhmään, jossa olivat mukana muun muassa György Kepes, Joris Ivens, László Moholy-Nagy, Otto Umbehr ja Robert Capa. Myöhemmin Besnyő on muistellut Berliinin-aikaa elämänsä merkittävimmäksi jaksoksi, jonka aikana hänen kuvaustyylinsä ja poliittinen kiinnostuksensa kehittyivät.
Muutto natsi-Saksasta Alankomaihin
Besnyő perusti 1931 oman studionsa, mutta jo syksyllä 1932 hän päätti muuttaa Amsterdamiin kansallissosialistien uhan takia. Hän muutti sinne alankomaalaisen valokuvaaja John Fernhoutin kanssa, jonka kanssa hän eli vuoteen 1939. Besnyő onnistui saamaan jalansijan Alankomaissa taiteilija Charley Tooropin avustuksella. Hänen maineensa Alankomaissa syntyi käytännössä ”yhdessä yössä”, kun hän piti vuonna 1933 näyttelyn Van Lierin taidegalleriassa. Besnyőltä tilattiin muun muassa kuvareportaaseja, muotokuvia sekä taide- ja arkkitehtuurikuvia. Besnyő liittyi vuonna 1934 kulttuurioikeuksia puolustaneeseen taiteilijaryhmittymään, jonka mukana hän osallistui vuoden 1936 Berliinin olympialaisia vastustaneeseen protestinäyttelyyn. Lisäksi Besnyő järjesti Stedelijk-museossa Foto ’37 -nimisen näyttelyn, jonka tarkoituksena oli promota valokuvausta taidemuotona.
John Abercrombie (kitaristi)
thumb|John Abercrombie esiintymässä vuonna 2007. John Abercrombie (16. joulukuuta 1944 Port Chester, New York – 22. elokuuta 2017 Cortlandt Manor, New York) oli yhdysvaltalainen jazzkitaristi. Hän teki yhteistyötä muiden muassa Billy Cobhamin, Jack DeJohnetten, Michael Breckerin, Randy Breckerin ja Jan Garbarekin kanssa ja johti omia kokoonpanojaan. Hänen uransa kattoi yli nelikymmentä vuotta, ja hän teki lähes viisikymmentä albumia.
Éva Besnyő
Muutto natsi-Saksasta Alankomaihin
Natsi-Saksan vallattua Alankomaat vuonna 1940 juutalaisten asema heikkeni jatkuvasti. Besnyőkin menetti mahdollisuutensa toimia toimittajana. Hän piiloutui kahdeksi vuodeksi vuonna 1942. Sodan jälkeen hän jatkoi työskentelemistä. Hän myös sai pian sodan jälkeen sekä pojan (s. 1945) että tyttären (s. 1948). Lasten isä oli graafinen suunnittelija Wim Brusse, josta Besnyő erosi 1968. Sodan jälkeen Besnyőn valokuvauksen tyyli suuntautui erityisesti humanismiin. Hän kuului vuosina 1970–1976 mukana Dolle Mina -nimiseen feministiseen järjestöön. Hän kuvasi tuona aikana järjestön suorittamia mielenosoituksia ja dokumentoi näin järjestön toimintaa.
John Abercrombie (kitaristi)
Abercrombie syntyi Port Chesterissä, New Yorkin osavaltiossa, ja kasvoi Greenwichissä, Connecticutissa. Hän aloitti kitaransoiton 14-vuotiaana ja valmistui myöhemmin Berklee College of Musicista. Hän aloitti 1970-luvulla levytyksen ECM-levymerkillä.
Abercrombie esiintyi Suomessa ainakin Pori Jazz -festivaaleilla 1998, April Jazzissa Espoossa 2002 ja Keitelejazz-tapahtumassa 2005.
Orkesterinjohtajana
Gateway
Sessiomuusikkona
Joe Beck
Paul Bley
Marc Copland
Jack DeJohnette
Gil Evans
Javad Kazemian
thumb|220px|Javad Kazemian Javad Kazemian (s. 23. huhtikuuta 1981 Kashan, Iran) on iranilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä.
John Abercrombie (kitaristi)
Sessiomuusikkona
Jan Garbarek
Javad Kazemian
Kazemian on pelannut seuratasolla muun muassa Ajman Clubissa Arabiemiraateissa. Iranin jalkapallomaajoukkueessa hän on tehnyt yhden maalin pelaamissaan 36 ottelussa. Hän kuului Iranin joukkueeseen Saksan MM-kisoissa 2006 mutta ei päässyt siellä pelaamaan.
John Abercrombie (kitaristi)
Sessiomuusikkona
Danny Gottlieb
Bobby Hutcherson
Andy LaVerne
Dave Liebman
Charles Lloyd
Czesław Niemen
Jeff Palmer
Enrico Rava
Johnny "Hammond" Smith
Lonnie Smith
Stark Reality
John Surman
Henri Texier
Collin Walcott
Kenny Wheeler
Pietarin viimeiset päivät
Pietarin viimeiset päivät (Конец Санкт-Петербурга, Konets Sankt-Peterburga) on vuonna 1927 valmistunut neuvostoliittolainen mykkäelokuva, jonka ohjasi Vsevolod Pudovkin. Elokuva kuuluu Pudovkinin vallankumoustrilogiaan elokuvien Äiti (1926) ja Myrsky yli Aasian (1928) ohella. Pietarin viimeiset päivät valmistui lokakuun vallankumouksen kymmenenvuotisjuhliin, samoin kuin Sergei Eisensteinin elokuva Lokakuu (1928).
Alussa Pudovkin suunnitteli elokuvan kattavan Pietarin historian kahdensadan vuoden ajalta, mutta käsikirjoittaja Natan Zarhi vaati tapahtumien karsimista lyhyempään ajanjaksoon. Lopulta Pudovkin supisti elokuvan tapahtumat muutaman vuoden mittaisiksi.
Juoni
Köyhälle maalaistalon perheelle käy ylivoimaiseksi ruokkia kaikkia lapsia, joten vanhin poika lähtee etsimään työtä Pietarista. Lebedevin tehtaalla on lakko käynnissä, ja nuorimies liittyy lakkoon työn toivossa. Kun viranomaiset tulevat kyselemään lakkolaisista, nuorukainen paljastaa kaiken ja lakkojohtajat pidätetään.
Nuorukainen huomaa toimineensa väärin ja menee poliisiasemalla puhuakseen lakkojohtajat vapaaksi. Poliisiasemalla syntyy kuitenkin tappelu, ja poika pidätetään ja laitetaan selliin. Seuraavana yönä saapuu tieto, että Venäjä on liittynyt ensimmäiseen maailmansotaan. Nuorukainen lähetetään rintamalle, ja siellä hän päätyy kuraisiin juoksuhautoihin. Nuorukaisessa alkaa kyteä viha sekä olemassa olevaa systeemiä että ylempiarvoisia upseereita kohtaan. Hän tempautuu mukaan tapahtumiin, joiden seurauksensa käynnistyy vallankumous ja syntyy Neuvostoliitto.
Lasse Lucidor
thumb|Lasse Lucidor. Lasse Lucidor, oikea nimi Lars Johansson, (6. lokakuuta 1638 Tukholma, Ruotsi – 12. elokuuta 1674 Tukholma, Ruotsi ) oli ruotsalainen runoilija.
Lucidor kirjoitti myös vakavia virsiä, joista nykyisessä Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjassa on virsi 615 "Oi suruton, niin varma menossasi" (O syndig man, som säker är och trygger). Ruotsin kirkon suomenkielisessä virsikirjassa on myös yksi hänen virtensä "Herre Gud, för tig iag klagar", virsi 620 "Herra, vaivun maahan saakka". Virren on Anna-Maija Raittila suomentanut vuonna 2000.
thumb|Kindstugatan 14 Opiskeltuaan ja matkusteltuaan ulkomailla, luultavasti Carl Gustaf Wrangelin avustamana, Lucidor asettui noin 1669 Tukholmaan. Hän kirjoitti maksusta runoja kaikenlaisiin tilaisuuksiin, kuten häihin ja hautajaisiin. Runot olivat usein sävyltään rohkeita ja huolettomia. Niinpä eräs hääruno, "Gilliarekvaal", tuotti hänelle tutkintovankeutta ja käräjänkäyntiä. Vallaton humoristi oli kuitenkin pohjaltaan raskasmielinen haaveksija, mitä jo hänen käyttämänsä runoilijanimetkin ilmaisevat: Lasse den olycklige ('onneton'), Lasse den sorgbundne ('surullinen'), Thanatophilander ('kuolemanrakastaja'). Onnistuneimpia ovat hänen juomalaulunsa ja virtensä. Lucidoria pidetään Ruotsin ensimmäisenä varsinaisena lyyrikkona, monessa suhteessa Bellmanin edeltäjänä. Vuonna 1689 ilmestynyt kokoelma Lucidorin runoja Helicons blomster (julkaistu Hansellin kokoelman 10. osassa 1869) on puutteellinen. Kootut runot 1–2 julkaistiin 1914–1930.
Hän sai surmansa kapakkatappelussa Fimmelstången-nimisessä krouvissa Tukholman Kindstugatanilla.
Morquion oireyhtymä
Noin yhdellä 400 000 englantilaisesta on Morquion oireyhtymä. Suomessa syntyy koko MPS-ryhmän tauteihin sairastuneita vuosittain 1–2, ja potilaita on Suomessa yhteensä noin 20, toisen lähteen mukaan elossa olisi 36.
Tauti kuuluu mukopolysakkaridooseihin eli MPS-tauteihin, ja se on tyyppiä MPS-IV.
Taudin kuvasivat toisistaan riippumattomasti vuonna 1929 Luis Morquio Montevideossa Uruguayssa ja James Frederick Brailsford Birminghamissa Englannissa.
Mounds
thumb|Mounds-patukka halkaistuna. Mounds on The Hershey Companyn valmistama suklaapatukka.