cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Natalino Pescarolo
Natalino Pescarolo (26. maaliskuuta 1929 Palestro – 4. tammikuuta 2015) oli italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 29. kesäkuuta 1952 ja nimitettiin Cuneon hiippakunnan vihkipiispaksi sekä Alexanumin titulaaripiispaksi 7. huhtikuuta 1990. Piispaksi vihkiminen seurasi 5. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Albino Mensa, jota avustivat Carlo Aliprandi, Severino Poletto ja Luigi Bettazzi.
Pescarolo sai 4. toukokuuta 1992 nimityksen Fossanon ja 1. helmikuuta 1999 lisäksi Cuneon hiippakunnan piispaksi. Hän toimi molemmissa viroissa, kunnes jäi eläkkeelle 24. elokuuta 2005.
Kilpirauhassyöpä
Kilpirauhassyöpä on kilpirauhasen pahanlaatuinen kasvain. Kilpirauhassyövät ovat olleet jo pitkään kasvussa ja niihin sairastuu poikkeuksellisen nuoria henkilöitä. 75 prosenttia kilpirauhassyöpään sairastuneista on naisia. .
Kilpirauhassyöpiä on useita tyyppejä, joista yleisimmät ovat papillaarinen ja follikulaarinen syöpä. Kilpirauhasen hyvänlaatuisia kasvaimia ovat adenooma tai struuma. Ne eivät ole syopiä.
Luokittelu
Noin 3–5 prosenttia kilpirauhassyövistä on medullaarisia syöpiä, jotka muodostuvat parafollikulaarisista C-soluista. Vielä harvinaisempi syöpätyyppi on anaplastinen eli huonosti erilaistunut karsinooma, jonka ennuste on huono.
Esiintyvyys ja riskitekijät
Kilpirauhassyöpä on yleistynyt 1980-luvulta lähtien. 90 prosenttia Yhdysvalloissa todetuista kilpirauhassyövistä on kuitenkin pieniä ja hidaskasvuisia. Papillaarisia kilpirauhassyöpiä diagnosoitiin Suomessa vuonna 2013 yli kolme kertaa enemmän kuin vuonna 1983.
Ionisoiva säteily, jota voi saada esimerkiksi kaulan sädehoidosta, lisää kilpirauhassyvän riskiä. Säteilyä voi saada myös kilpirauhaseen varastoituneesta radioaktiivisesta jodista. Ydinonnettomuuden sattuessa radioaktiivisen jodin imeytymistä kilpirauhaseen voidaan teoriassa estää nauttimalla joditabletteja ennen radioaktiivisen laskeuman saapumista alueelle. Tämä oletus on kuitenkin kyseenalaistettu.
Medullaarinen kilpirauhassyöpä voi liittyä MEN-oireyhtymään. Siihen voi liittyä myös feokromosytooma.
Hoito
Kilpirauhassyövän ensisijainen hoito on leikkaus, jossa poistetaan yleensä koko kilpirauhanen. Lisäkilpirauhaset ja kilpirauhasen takana kulkeva äänihuulihermo (nervus laryngeus recurrens) pyritään säästämään. Jos syöpä on pieni ja yksittäinen, saattaa olla mahdollista poistaa vain toinen kilpirauhaslohkoista. Lisäksi tarpeen mukaan poistetaan paikallisia imusolmukkeita, jos epäillään syövän levinneen niihin. Leikkauksen jälkeen voidaan tehdä radiojodiablaatio (131I), joka tuhoaa mahdollisen jäljelle jääneen syöpäkudoksen. Samalla pystytään suorittamaan 131I-gammakuvaus, jolla saadaan tietoa syövän levinneisyydestä. Radiojodiablaatiota suositellaan tehtäväksi esimerkiksi suurikokoisissa tai levinneissä kasvaimissa tai jos leikkauksella ei ole pystytty poistamaan kaikkea syöpäkudosta. Kilpirauhassyövän hoidon jälkeen elimistö ei yleensä pysty enää tuottamaan kilpirauhashormonia, jolloin elinikäinen korvaushoito tyroksiinilla on tarpeen.
Maillot vert
thumb|222px|Slovakialainen [[Peter Sagan vihreässä paidassa vuoden 2015 Ranskan ympäriajossa.]] thumb|222px|Pistekilpailun johtaja saa vihreän paidan ylleen etapin jälkeisessä palkintotilaisuudessa.
Maillot vert (Vihreä paita) on ranskaa ja tarkoittaa Ranskan ympäriajon pistekilpailua johtavan ja sen voittajan ylle etappien jälkeen ja lopussa puettavaa paitaa. Kun Keltainen paita on tunnustuksena yleiskilpailun voitosta ja sen saa vähiten aikaa ympäriajoon kuluttanut kilpailija, niin vihreä paita on parhaiten joka etapilla ympäriajon aikana ja matkalle sijoitettujen kiripisteiden kohdalla sijoittuneen kilpailijan tunnus. Näitä matkan varrelle sijoitettuja kiripisteitä on yleensä tasamaaetapeilla ja siksi yleensä vihreän paidan voittajat ovat olleet erinomaisia kirimiehiä ja näin siitä on tullut eräänlainen sprinttereiden tunnus. Nämä sprintterit yleensä ovat pääjoukon mukana lähes koko kilpailun ajan, mutta lähtevät juuri ennen maalia loppukiriin pyrkien voittamaan etapin aivan viimeisten metrien aikana.
Historia
thumb|222px|[[Mario Cipollini vihreässä paidassa vuoden 1993 Ranskan ympäriajossa.]] Vuoden 1904 Ranskan ympäriajon skandaalien jälkeen vuoden 1905 kilpailussa otettiin käyttöön pisteytysjärjestelmä joka korvasi pelkästään aikaa mitanneen kokonaiskilpailun. Uudessa pisteytysjärjestelmässä pyöräilijät saivat pisteitä etapin sijoituksen mukaan, niin että huonommin sijoittunut sai enemmän pisteitä ja kilpailun lopussa vähiten pisteitä kerännyt voitti koko kilpailun. Vuoden 1913 kilpailussa palattiin yksinkertaiseen aikaa mittaavaan kokonaiskilpailuun.
Ranskan ympäriajon 50-vuotisjuhlan kunniaksi maillot vert tuli kilpailuihin mukaan vuonna 1953 täydentämään Maillot jaunea eli keltaista paitaa, joka on kokonaiskilpailun johtajan ja koko kilpailun voittajan tunnus. Vihreä väri valittiin tunnukseksi, koska alussa paidan sponsorina toimi ruohonleikkureita valmistava yritys. Tästä huolimatta vuoden 1968 kilpailuissa paidan tunnus oli punainen väri, joka miellytti enemmän tuolloista sponsoria. Maillot vert on myös yleisempi tunnus maantienpyöräilyn pistekilpailun johtajalle sekä Ranskassa että myös muualla.
Maillot vertin olemassaolon ensimmäisinä vuosina kilpailijat saivat rankaisupisteitä, jos eivät sijoittuneet tarpeeksi kärkeen kilpailun etapeilla. Näin vähiten rankaisupisteitä kerännyt kilpailija oli pistekilpailun voittaja. Kuitenkin vuodesta 1959 lähtien järjestelmään tuli muutos ja eniten etappien aikana pisteitä kerännyt on kokonaispistekilpailun voittaja. Luonnollisesti hyvästä etappisijoituksesta kertyy suurempi pistemäärä kuin huonosta sijoituksesta.
Paidan sponsoreina ovat toimineet muun muassa Ranskan kansallinen hevospeliyhtiö PMU, sekä autonvalmistaja Skoda. Paidan valmistajina ovat toimineet esimerkiksi ranskalainen Le Coq Sportif, italialainen Castelli ja yhdysvaltalainen Nike.
Tulokset
thumb|222px|Norjalainen [[Thor Hushovd vihreässä paidassa vuoden 2009 Ranskan ympäriajossa.]]
Lähteet
Grünes Trikot Green jersey Maillot vert Maglia verde
Kotiinpaluu (Neumannin albumi)
Kotiinpaluu on Neumannin albumi vuodelta 1989. Alun perin albumi oli tarkoitus julkaista Neumann Band -nimellä, mutta yhtyeen hajoamisen vuoksi levy julkaistiin Neumannin soololevynä. Levy-yhtiönä toimi Bang Trax. Warner Music Finland julkaisi albumin remasteroituna vuonna 2001. Albumista julkaistiin uusi CD-painos vuonna 2014.
Tyyliltään sekä sanoituksiltaan jotkut albumin kappaleet ovat samankaltaisia Neumannin debyttialbumin kanssa; onhan levyn kolmas raita, Albion II, todennäköisesti jonkinasteinen edeltäjänsä jatko-osa, mutta suurin osa tämän albumin materiaalista on yleisilmeeltään rockahtavampaa sekä hieman raskaampaa.
Perkele! (Iben albumi)
perkele! on rap-artisti IBE:n neljäs studioalbumi. Se julkaistiin 10. syyskuuta 2020.
Schmalkaldenin opinkohdat
Schmalkaldenin opinkohdat eli artiklat eli kappaleet (latinaksi Articuli Smalcaldici, saksaksi Die Schmalkaldischen Artikel) ovat yksi luterilaisen kirkon tunnustuskirjoista. Ne on kirjoittanut Martti Luther vuonna 1537.
Tausta
Paavi Paavali III esitti vuonna 1537 kutsun kirkolliskokoukseen, joka oli tarkoitus pitää seuraavan vuoden keväällä. Tällöin Saksin vaaliruhtinas Juhana Fredrik pyysi Lutheria kirjoittamaan opinkohdista sellaisen selvityksen, jota voitaisiin käyttää joko paavin kokoonkutsumassa kirkolliskokouksessa tai mahdollisessa vastakirkolliskokouksessa. Selvityksessä oli eriteltävä, mistä opinkohdista oltiin katolisen kirkon kanssa samaa mieltä, mistä asioista luterilaiset eivät voisi luopua, sekä ne asiat, joista olisi mahdollista neuvotella ja joustaa ykseyden saavuttamiseksi. Lutherin laatimaa tekstiä olivat tarkastamassa johtavat luterilaiset teologit.
Merkitys
Schmalkaldenissa vuoden 1537 pidetty liittokokous ei tehnyt virallista päätöstä opinkohtien hyväksymisestä, ja lisäksi se päätti torjua paavin kutsumisen kirkolliskokoukseen. Kirkolliskokous pidettiinkin lopulta vasta vuonna 1545 Trentossa. Juhana Fredrik yritti ilmeisesti saada opinkohdat liittokokouksen virallisesti hyväksymiksi, mutta asia jäi kesken, osin myös siksi, että Luther joutui sairastelun vuoksi jättämään kokouksen kesken. Kokouksen jälkeen siihen osallistuneet teologit kuitenkin kokoontuivat allekirjoittamaan opinkohdat.
Luther painatti kirjoittamansa opinkohdat vuonna 1538 ja totesi ne tarkoitetun Mantovassa pidettävää kirkolliskokousta varten. Vähitellen opinkohtien arvostus luterilaisten piirissä alkoi kasvaa. Magdeburgissa julkaistiin 1553 laitos, jossa niiden sanotaan olevan monien ruhtinaskuntien ja kaupunkien teologien allekirjoittamia. Tunnustuskirjan asemaan ne nostettiin ensimmäiseksi Thüringenissä, ja vuoden 1563 jälkeen sama tapahtui useissa luterilaisissa ruhtinaskunnissa ja kaupungeissa. Vuonna 1580 ne otettiin mukaan luterilaisen kirkon tunnustuskirjojen kokoelmaan.
Vehunkylä
Vehunkylä on kylä Soinin kunnan eteläosassa, lähellä Ähtärin rajaa. Matkaa Soinin kirkonkylään ja Ähtärin kaupunkiin on molempiin noin 28 km, Jyväskylään ja Seinäjoelle 100 km, Tampereelle 180 km ja Helsinkiin 360 km. Lähin rautatieasema sijaitsee 20 km:n päässä Myllymäellä. Toisinaan Vehuun lasketaan kuuluvaksi myös kahden kilometrin päässä sijaitseva Ulvonkylä.
Vuonna 1925 valmistunut Vehun kansakoulu kunnostettiin 2001 matkailu-, retkeily- ja majoituskäyttöön. Vuoden 2013 lokakuusta lähtien koulu on toiminut yksityisasuntona. Koulussa oli enimmillään 60 oppilasta, mutta koulu suljettiin vuonna 1984. Nyt oppilaat kuljetetaan Soinin Parviaisenkylälle ja Ähtärin Myllymäelle.
Kansakoulun vieressä sijaitsee SLEY:n Vehunkylän paikallisosaston rukoushuone. Vehunkylällä on 1920-luvulta lähtien toiminut pienviljelijäyhdistys, jonka nimi muutettiin 1997 Vehun maa- ja kotitalousseuraksi. Seurantalo on otettu käyttöön 1961. Vehunperän kalastuskunta on keskittynyt kalastusasioihin ja Vehun riistamiehet puolestaan metsästykseen.
Myymäläauton ja kahden kyläkaupan toiminta on jo Vehulta loppunut.
Liikunta
Vehunkylän oma urheiluseura oli aikoinaan Vehun Tiikerit, jossa pelattiin muun muassa jääkiekkoa.
Nykyisin Ulvon kylältä on yhteys 27 kilometriä pitkälle Arpaisten reitille. Reitti kulkee Arpaisten ja kaksi kilometriä Soinin kirkonkylästä sijaitsevan Lauttosen virkistysalueen välillä.
Politiikka
Vehunkylä sijaitsee alueella, joka on varsin vahvaa Suomen Keskustan kannatusaluetta. Kivijärven-Vehun-Parviaisen äänestysalueella on äänestetty seuraavasti:
Posti
Vehunkylälle perustettiin II luokan postiasema 1. marraskuuta 1956, mutta se muutettiin I luokan postiasemaksi 15. helmikuuta 1958. Postiasema lakkautettiin 8. toukokuuta 1991. Vehunkylän postinumero 63950 on silti yhä käytössä.
Vehunkylän synty
Vehunkylän synnystä on monia kansantarinoita. Eräs niistä kuuluu:
Kun Jumala katseli tekojaan, oli yksi vajaanpaikka, viskas loput rippeet ja sano: "Tulukoon Vehunperä ja kasvakoon perunoita".
Tidens Krav
Tidens Krav on norjalainen paikallislehti, joka ilmestyy Kristiansundissa Møre og Romsdalin läänissä. Lehden levikkialuetta on ensisijaisesti Nordmøren alue, johon kuuluu 12 kuntaa. Lehden kilpailija oli aiemmin Nordmørsposten. Tidens krav alkoi ilmestyä 1906.
Tidens Kravin päätoimittaja on ollut vuodesta 2016 Ole Knut Alnæs.
Lehden levikki kasvoi vuonna 2016 ensimmäisen kerran kymmeneen vuoteen.
Levikin kehitys
Vahvistetut nettolevikit]:
Seututie 290
Seututie 290 on Hyvinkäältä Hikiän kautta Hämeenlinnaan kulkeva seututie. Tie lähtee valtatieltä 25 ja kulkee kantatien 54 poikki ja päättyy valtatielle 10, Hämeenlinnassa.
Tähti ja meripoika
Tähti ja meripoika on Pertti Neumannin vuonna 1992 julkaistu sooloalbumi sekä hänen samanniminen omaelämäkertansa. Levy-yhtiönä toimi EMI ja kirjakustantajana Otava.
Seututie 290
Seututie 290 kulkee seuraavien kuntien lävitse:
Tähti ja meripoika
Kappaleet
”Hölmöläisten laiva” on sooloversio Dingon demokappaleesta, joka oli alun perin heidän ensimmäisellä demonauhallaan vuonna 1983. Dingon versio julkaistiin vuonna 2006 yhtyeen box-kokoelmalla.
Seututie 290
pienoiskuva|vasen|Seututie 290 Hyvinkään keskustassa. Tie on hyvin mutkainen lukuun ottamatta Hämeenlinnan ja Janakkalan välistä osuutta.
Historia
Seututie 290 muodostaa pohjoisosan vanhasta Helsingin–Hämeenlinnan tiestä eli Hämeentiestä. Vuoden 1938 tienumerointijärjestelmässä valtatien 3 eteläosa Helsingistä Hämeenlinnaan linjattiin kuitenkin kulkemaan läntisempää reittiä Lopen kautta. Tällöin vanha tieosuus Helsingistä Hyvinkään kautta Hausjärvelle saakka tuli muodostamaan eteläosan Helsingistä Petsamoon saakka johtaneesta valtatiestä 4, kun taas tieosuus Hausjärveltä Hämeenlinnaan muodosti pohjoisosan Porvoosta Hämeenlinnaan johtaneesta kantatiestä 55. Myöhemmin valtatie 4 on siirretty kulkemaan Lahden kautta ja kantatie 55 päättyy Mäntsälään, ja vanha Hämeentie on jäänyt seututieksi.
Päämajan reserviupseerikoulu
Koulu toimi 20. maaliskuuta – 28. huhtikuuta 1918 välisenä aikana. Ensimmäiset kurssit järjestettiin Kotiniemen kasvatuslaitoksessa lähellä Vippulaa, jolta ensimmäiset vänrikit valmistuivat 26. huhtikuuta 1918. Tässä yhteydessä koulun nimi muutettiin Sotavänrikkikouluksi. Päämajan Reserviupseerikoulun johtajana toimi eversti Karl Emil Berg ja komppanianpäällikkönä jääkärikapteeni A. K. A. Lang sekä opettajana muun muassa jääkärivaravääpeli Juhani Toro. Vaikka koulutuksen tavoitteena oli tuottaa reserviupseereita valkoiseen armeijaan, Mannerheim ylensi kurssilaiset koulun päättymispäivänä 26. huhtikuuta aktiivi vänrikeiksi. Oppilaita Päämajan Reserviupseerikoulussa oli 118, jotka suorittivat sen hyväksytysti. Koulun seuraava kurssi aloitettiin Sotavänrikkikoulun nimellä Mikkelissä 10. Toukokuuta 1918, mutta siirrettiin kurssin kuluessa Helsinkiin. Koulun päälliköksi nimitettiin jääkärimajuri Nils Gadolin. Kurssin päätyttyä koulu lakkautettiin.
Myöhemmin kurssin suorittaneet teettivät erityisen kurssimerkin, josta tunnetaan kaksi erilaista versiota.
Lyijykertut
Lyijykertut (Camaroptera) on herttujen heimoon kuuluva varpuslintusuku. BirdLife Suomen maailman lintujen luettelossa on kolme lyijykerttulajia. Luokittelueroista johtuen voi muissa lähteissä olla erilaisia määriä lyijykerttuja.
Lyijykertut ovat pieniä varpuslintuja, jotka elävät pensaikoissa ja metsissä Saharan eteläpuolisessa Afrikassa.
Apalit
Apalit (Apalis) on herttujen heimoon kuuluva varpuslintusuku. Se on luokiteltu kuuluvaksi myös kerttujen heimoon. BirdLife Suomen maailman lintujen luettelon mukaan sukuun kuuluu 18 lajia. Luokittelueroista johtuen muissa lähteissä voi olla eri määrä apaleja.
Apalit ovat pieniä lintuja, joilla on pitkä pyrstö ja lyhyet siivet. Höyhenpuku on selkäpuolelta ruskea, harmaa tai vihreä ja alapuoli joko vaalea tai kirkasvärinen. Sukupuolet ovat yleensä samanvärisiä mutta joidenkin lajien koiras on kirkkaamman värinen. Apalit elävät metsissä ja pensaikoissa Saharan eteläpuolisessa Afrikassa.
Junkers A 50 Junior
thumb|300px|Junkers A 50 Deutsches Museumissa. thumb|300px|Kapteeni Bremerin Junkers Helsinki-Vantaan terminaali 2:n katossa. Junkers A 50 Junior oli saksalainen kaksipaikkainen alatasoinen urheilulentokone, joka lensi ensimmäisen kerran vuonna 1928.
Taustaa
Koneen suunnitteli ja valmisti Junkers Flugzeugwerke AG, ja se oli maailman ensimmäinen kokometallirakenteinen urheilukone. Koneen hyvistä ominaisuuksista huolimatta sen valmistusmäärä jäi huomattavasti suunniteltua pienemmäksi.
Käyttö Suomessa
Suomeen ostettiin kaksi Junkers Junioria. 1931 suojeluskunnat hankkivat OH-SKY-koneen, joka 1936 merkittiin Suomen ilmavoimien rekisteriin SK-1:ksi. Kone pakko-otettiin virallisesti ilmavoimien käyttöön lokakuussa 1939.
Toinen koneyksilö oli suomalaisen ennätyslentäjän Väinö Bremerin hankkima OH-ABB. Bremer lensi koneella muun muassa Kapkaupunkiin ja takaisin vuonna 1932 sekä osittain maapallon ympäri vuonna 1933, ylittäen Tyynen valtameren ja Atlantin laivalla. Bremerin kone pakko-otettiin ilmavoimien käyttöön lokakuussa 1939. Suomen ilmailuliitto hankki koneen omistukseensa vuonna 1967 kansalaiskeräyksellä hankituin varoin.
Museokoneita Suomessa
OH-ABB kuuluu Suomen Ilmailumuseon kokoelmiin. Se oli sijoitettuna vuosien 1976-2018 välisen ajan Helsinki-Vantaan lentoasemalla, ensin tullirakennuksen katolla ja sittemmin ulkomaanterminaalin lähtöaulassa. Vuonna 2018 se siirtyi terminaalin uudistuksen vuoksi Suomen Ilmailumuseolle, missä museon henkilökunta ja vapaaehtoisryhmät Keskiviikkokerho ja Ilmailumuseoyhdistys ry:n Tiistaikerho suorittivat koneen puhdistuksen, kuntokartoituksen ja huollon. 13.2.2020 kone asetettiin näytteille Suomen Ilmailumuseon II-halliin. Suomen Ilmailumuseo on ylläpitänyt vuodesta 2013 koneen omaa Facebook-sivua, Junkers A50 Junior of Finnish Aviation Museum.
James Carter
James Carter on nimi, joka voi viitata ainakin seuraaviin henkilöihin:
Konni Zilliacus
Lapsuus ja nuoruus
Zilliacus tuli ylioppilaaksi 16-vuotiaana vuonna 1872, ja hänet lähetettiin vuodeksi yksityiskouluun Sveitsiin opiskelemaan ranskaa. Palattuaan hän liittyi Viipurilaiseen osakuntaan, opiskeli lakitiedettä ja suoritti oikeustutkinnon vuonna 1877. Sen jälkeen hän opiskeli venäjää Moskovassa. Vielä tässä vaiheessa Zilliacus tähtäsi isänsä tavoin virkauralle ja työskenteli vuonna 1878 Turun hovioikeuden auskultanttina sekä vuoden ajan virkamiehenä Suomen kenraalikuvernöörin kansliassa.
Avioliitto ja ura
Vuonna 1878 Zilliacus nai 23-vuotiaana itseään 11 vuotta vanhemman Lovisa Adelaide Ehrnroothin (1844–1927), joka oli protokollasihteeri Carl Albert Ehrnroothin leski ja syntyjään kreivitär de Geer till Tervik. Lovisalla oli seitsemän lasta edellisestä liitostaan, ja Zilliacuksen kanssa hän sai vielä kolme lisää. Heidät vihittiin 30. syyskuuta 1878, minkä jälkeen he asettuivat asumaan Helsinkiin Ehrnroothien kaupunkitaloon, Nikolainkatu (nyk. Snellmaninkatu) 15:een. Perhe asui muutaman vuoden ajan Lovisalle päätyneellä Ehrnroothien sukutilalla, Seestan kartanossa Nastolassa, ja Zilliacus toimi Kymi-yhtiön uittopäällikkönä. Tässäkin tehtävässä hän malttoi jatkaa vain vuoden.
Zilliacukset ostivat vuonna 1881 Helsingin pitäjästä Håkansbölen kartanon ja myivät Seestan takaisin Ehrnrootheille vuonna 1883. Samana vuonna he kuitenkin vaihtoivat Håkansbölen Marieforsin kartanotilaan Tuusulan Kellokoskella. He hankkivat 6 000 tynnyrinalaa käsittäneen tilan yhdessä pankinjohtaja Abel Lanêdin kanssa, ja vuonna 1884 Zilliacus osti myös Lanêdin osuuden. Zilliacus alkoi nyt viettää suurviljelijän elämää, harjoitta hevosten jalostusta ja kasvatusta sekä matkustella ulkomailla. Hän kunnosti Marieforsin tilaa ja rakennutti sille uuden päärakennuksen ja puiston sekä osti hollantilaista lehmäkarjaa. Vuonna 1885 Zilliacus myi kaupunkitalonsa Helsingissä. Tämä kaikki vaati niin paljon varoja, että hänen koko omaisuutensa oli kiinnitettynä veloista. Hän välttyi vararikolta, mutta vaikea tilanne sai hänet ottamaan uuden askeleen elämässään.
Elämä ulkomailla
Zilliacus ilmoittautui Hufvudstadsbladetin kirjeenvaihtajaksi ja matkusti toukokuussa 1889 Amerikkaan. Hän kirjoitti lehteen Amerikan intiaanisodista ja siirtolaisten elämästä. Oltuaan kaksi vuotta Amerikassa hän ilmoitti perheelleen, ettei hän voinut palata Suomeen, ja erosi ensimmäisestä vaimostaan Lovisa Adelaidesta. Zilliacus oli lähtenyt Amerikkaan käytännössä paetakseen tuhlailevasta elämästään johtuneita velkoja, jotka ajoivat sitten hänen isänsä vararikon partaalle. Lovisa Adelaide sai pelastettua osan Ehrnroothien perintöön kuuluneesta omaisuudesta.
Zilliacus työskenteli sekalaisissa ammateissa Väli-Amerikassa ja Yhdysvalloissa, välillä työnjohtajana ja kerran myös likaviemärin kaivajana puolentoista dollarin päiväpalkalla. Sittemmin hän pääsi monien lehtien kirjeenvaihtajaksi ja oli muun muassa Chicagossa ilmestyneen Svenska Tribunenin avustajana. Zilliacus matkusti vuonna 1891 Svenska Tribunenin kirjeenvaihtajana Etelä-Dakotan Pine Ridgeen seuraamaan sioux-intiaanien kapinaa. Hän oli paikalla Pine Ridgen rauhanteossa ja näki 10 000 siouxin saapumisen. Svenska Tribuneniin lähettämiensä sotakuvauksien pohjalta hän kirjoitti vuonna 1898 kirjan Indiankriget, joka ilmestyi suomeksi seuraavana vuonna nimellä ''Intiaanisota. Kertomuksia Yhdysvaltain rajamaista 1899.'' Zilliacus kirjoitti Amerikan-vuosinaan myös useta muita novellikokoelmia ja pari Yhdysvaltoja esittelevää yleisteosta, joista osa suomennettiin. Hän oli myös rautatienrakennuttajana Costa Ricassa sekä siirtolaisten asianajajana Yhdysvalloissa.
Zilliacus meni vuonna 1893 naimisiin varakkaan saksalais-amerikkalaisen liikemiehen Anthony Graefin 20-vuotiaan tyttären Lilian Graefin (1873–1938) kanssa, mutta erosi tästä vuonna 1912. Vuoden 1893 lopulla Zilliacus matkusti uuden puolisonsa kanssa Marokkoon, Italiaan ja Egyptiin sekä kierteli Etu- ja Taka-Intiassa. Sitten hän matkusti puolentoista vuoden ajaksi Japaniin, missä vietti aikaansa japanilaisten taiteilijoiden seurassa. Zilliacuksen perheelle syntyi Japanissa kaksi poikaa, joista Konni Zilliacus nuorempi toimi myöhemmin brittiläisenä poliitikkona ja Laurin Zilliacus oli pedagogi ja kirjailija. Zilliacus kirjoitti tuona aikana teoksen Japanesiska studier och skizzer, joka julkaistiin Helsingissä painettuna vuonna 1896. Lokakuussa 1896 hän lähti perheensä kanssa Japanista ja saapui seuraavana keväänä Pariisiin.
Pariisissa Zilliacus julkaisi kirjat Siirtolaisia (1896), Siirtolaisseikkailuja (1898) sekä Taavetti Anttilan kohtalo ynnä muita kertomuksia Amerikan elämästä. (1898).
Ensimmäinen sortokausi
thumb|upright=0.9|Nordisk Revy -lehden numero 2 vuodelta 1903. Zilliacus palasi takaisin Suomeen vuonna 1898 ja ryhtyi seuraavan vuoden alusta venäläisvastaisuudestaan tunnetun ruotsinkielisen Nya Pressen -lehden toimittajaksi. Siitä alkaen hän keskittyi Venäjän hallituksen vastaiseen poliittiseen toimintaan. Nya Pressen lakkautettiin 29. kesäkuuta 1900 siinä ilmestyneen Zilliacuksen kirjoituksen vuoksi.
Aluksi Zilliacus pyrki organisoimaan kansainvälisen sivistyneistön mielipidettä Suomen tueksi. Hän oli keskeisessä roolissa helmikuun manifestin vastaisen kansainvälisen kulttuuriadressin keräämisessä ja toimittamisessa keisari Nikolai II:lle vuonna 1899. Sen jälkeen Zilliacus erikoistui maanalaiseen tiedotustoimintaan ja ryhtyi julkaisemaan Tukholmasta käsin Fria Ord -propagandalehteä, jonka salakuljettaminen Suomeen sopi hänen jännitystä hakevalle luonteelleen. Tässä vaiheessa hän sai myös Suomen perustuslaillisilta piireiltä rahoitusta laittomalle toiminnalleen. Myös hänen veljensä, lääkäri Wilhelm Zilliacus osallistui perustuslaillisten maanalaiseen toimintaan ja kuului Kagaalin johtoon. Vuosina 1903–1904 Konni Zilliacus toimitti Axel Lillen kanssa Nordisk Revy -lehteä. Hän kirjoitti lehteen yli 30 artikkelia, joissa hän käsitteli pääasiassa suomalaista ja venäläistä politiikkaa, usein maailmanpoliittista taustaa vasten tarkasteltuna. Lehteen kirjoittivat useat tunnetut poliitikot, kuten Viktor Magnus von Born ja Waldemar Becker.
Myöhemmin Zilliacus radikalisoitui ja pyrki yhdistämään kaikki suomalaiset ja venäläiset oppositioryhmät, vähemmistökansallisuudet ja vallankumousliikkeet sekä Venäjän vihollisvaltiot yhteen rintamaan tsaarinvaltaa vastaan. Hän uskoi vain tällaisen yhteisrintaman kykenevän lietosomaan Venäjällä todellista muutosta. Hänen mielestään suomalaiset sopivat hyvin eri ryhmiä yhdistäväksi koordinaattoreiksi. Zilliacus julkaisi vuonna 1902 Tukholmassa teoksen Det revolutionära Ryssland, joka seuraavana vuonna suomennettiin nimellä Vapauden liike Venäjällä. Näin Suomessakin saatiin tietoa Venäjän kumousliikkeistä, sillä sensuuri esti niistä kertomisen muissa julkaisuissa. Zilliacus auttoi Venäjän vallankumousliikkeitä salakuljettamalla keväästä 1902 syksyyn 1903 näiden lehtiä ja kirjallisuutta Suomen kautta Venäjälle. Hänen Tukholmasta johtamansa organisaatio vastasi jonkin aikaa muun muassa sosialistivallankumouksellisten julkaisujen, liberaalien Osvoboždenije-lehden ja sosiaalidemokraattien Iskran toimittamisesta Venäjälle.
Suomalaiset perustuslaillisten johtajat, kuten Leo Mechelin, eivät kuitenkaan pitäneet Suomen asian rinnastamisesta Venäjän sisäisiin ongelmiin eivätkä halunneet olla yhteistyössä venäläisten vallankumousliikkeiden kanssa. He halusivat Suomen asian nähtävän nimenomaan erityistapauksena sekä pitää yhteiskunnallisen kumouksen poissa Suomesta. Tällä kannalla oli myös Wilhelm Zilliacus. Vielä vähemmän laillisuuden painottajia innosti Konni Zilliacuksen kiinnostus neuvotteluihin Japanin edustajien kanssa, ennen ja varsinkin jälkeen Venäjän–Japanin sodan alkamisen. Zilliacus itse oli ilmeisesti aatemaailmaltaan jonkinlainen radikaali liberaali ja vallankumousromantikko. Hän vetosi etupäässä itseään nuorempaan kannattajakuntaan, kun taas vanhemmat perustuslailliset yrittivät lähinnä huonolla menestyksellä hillitä häntä. Kun kenraalikuvernööri Nikolai Bobrikov keväällä 1903 sai diktaattorinvaltuudet ja luvan karkottaa perustuslaillisten johtajia maasta, määrättiin jo valmiiksi maanpaossa ollut Zilliacus pidätettäväksi missä tahansa päin Suomea hänet tavattaisiinkin.
Venäjän–Japanin sodan alettua Zilliacus otti yhteyttä Jonas Castrénia lähestyneeseen eversti Motojiro Akashiin, joka oli entinen Japanin sotilasasiamies Pietarissa. Akashi innosti Zilliacuksen järjestämään hanketta, jossa käytettiin puolalaisia vallankumouksellisia ja kiihotusaineistoa lietsomaan tappiomielialaa Venäjän joukkoihin ja jonka seurauksena kokonainen rykmentti puolalaisia pakeni rintamalta ja antautui vangiksi Jalujoen taistelussa. Syys–lokakuussa 1904 Zilliacus organisoi Pariisiin yleisvenäläisen oppositio- ja vallankumousryhmien kongressin ja toimi sen puheenjohtajana. Kongressiin osallistuivat Venäjältä kaikki muut merkittävät oppositioryhmät paitsi bolševikit ja menševikit, ja se vaati vähemmistökansallisuuksille vapautta. Suomen perustuslaillisten johto kuitenkin irtisanoutui kongressista.
Pettyneenä Zilliacus perusti kannattajineen marraskuussa 1904 Suomen aktiivisen vastustuspuolueen, joka tähtäsi toiminnassaan aseelliseen kapinaan ja terroritekoihin venäläisiä viranomaisia vastaan. Tämä etäännytti häntä entuudestaan suomalaisista passiivisen vastarinnan johtajista. Pariisin konferenssia seuranneesta Geneven yleisvenäläisestä vastarintakongressista jäivät sitten pois jo Venäjän liberaalin Kadettipuolueenkin edustajat. Zilliacus ryhtyi Akashin kautta hankkimaan aseita Suomeen ja samalla myös Venäjän muille vallankumousryhmille. Japanilaisten rahoilla Sveitsistä ostettuja aseita saatiin syksyllä 1905 tuotua Suomeen SS John Grafton -aluksella, mutta laivan ajettua karille suurin osa lastista jouduttiin upottamaan laivan mukana.
Toinen sortokausi ja myöhemmät vaiheet
Zilliacus palasi Suomeen suurlakon jälkeen marraskuussa 1905, mutta sai havaita maan tilanteen muuttuneeksi, minkä vuoksi hän jäi sivuun politiikasta. Hän osallistui kuitenkin vuonna 1906 Voimaliiton perustamiseen. Kun Zilliacuksen suhteet japanilaisiin paljastuivat, hän joutui vuonna 1909 pakenemaan uudelleen Ruotsiin, jossa jatkoi kirjallista toimintaansa. Ensimmäisen maailmansodan puhjettua hän liittyi tukemaan jääkäriliikettä. Nyt monet entiset passiivisen vastarinnan kannattajatkin olivat valmiit liittoutumiseen Venäjän vihollisen kanssa.
Keväällä 1915 Zilliacus osallistui Sveitsin Lausannessa Saksan ulkoministeriön perustaman niin sanotun Venäjän sortamien kansojen liiton ensimmäiseen kokoukseen yhdessä Herman Gummeruksen ja Samuli Sarion kanssa. Zilliacus palasi itsenäistyneeseen Suomeen vuonna 1918 ja kirjoitti viimeisinä vuosina eräitä muistelmakirjoja maanalaisesta toiminnastaan sekä yhden keittokirjan. Hän kuoli helsinkiläisessä Ukkokoti-nimisessä yksityisessä vanhainkodissa.
Sortovuosien maanalaista väkivaltaista aktivismia ihannoinut historiantulkinta alkoi Suomessa voittaa alaa 1920-luvun puolivälistä alkaen, joten Zilliacuksen maine ja arvostus alkoivat kasvaa pian hänen kuolemansa jälkeen.
Suomen kansalaisuus
alt=Finland passport 2018.jpg|pienoiskuva|Suomen kansalaisuus mahdollistaa [[Suomen passi|Suomen passin saamisen.]] Suomen kansalaisuus tarkoittaa Suomen kansalaisuuslain mukaan ”lainsäädännöllistä sidettä, joka määrittää yksilön aseman valtiossa ja jolla määritetään yksilön ja valtion välisiä keskeisiä oikeuksia ja velvollisuuksia”.
Ennen Suomen itsenäistymistä ja maan tasavallaksi muuttumista käytettiin niistä Venäjän keisarin alamaisista, joita hallittiin Suomen suuriruhtinaskunnan lakien mukaisesti nimitystä keisarin suomalainen alamainen tarkoittaen sitä, että heillä olivat ne oikeudet, jotka Suomen suuriruhtinaskunnan autonomiasta johtui esimerkiksi valtiopäivämiesedustajuutena tai oikeutena tulla nimitetyiksi virkamiehiksi.
Kansalaisuuden saaminen syntymällä tai ilmoituksella
Suomen kansalaisuuden voi saada syntymässä, ilmoitusmenettelyllä tai hakemuksesta. Suomen kansalaisuuden saamisesta päättää Maahanmuuttovirasto. Kansalaisuus voidaan myöntää vain, jos kansalaisuutta hakevan henkilön henkilöllisyydestä ei ole epäselvyyttä. Joissakin tapauksissa Maahanmuuttovirasto voi selvittää henkilön kansalaisuusaseman.
Syntymällä kansalaisuuden saa
Alle 12-vuotias ottolapsi saa Suomen kansalaisuuden siitä hetkestä, kun lapseksi ottaminen on Suomessa pätevä. Jos avioliiton ulkopuolella syntyneen lapsen isä on Suomen kansalainen ja menee naimisiin lapsen muunmaalaisen äidin kanssa, lapsesta tulee Suomen kansalainen joko avioliiton solmimispäivästä tai isyyden vahvistamispäivästä lukien. Suomesta löytynyttä lasta pidetään Suomen kansalaisena, kunnes toisin osoitetaan. Suomessa syntyneeksi katsotaan myös lapsi, joka on syntynyt suomalaisessa aluksessa tai ilma-aluksessa Suomen ulkopuolella. Samoin Suomen kansalaisina pidetään Suomessa syntyneitä lapsia, joiden vanhempien kansalaisuus on tuntematon. Lapsen kansalaisuus voi selvitä ja hänet voidaan todeta muun valtion kansalaiseksi. Jos tällaisen lapsen kansalaisuusasema ei ole selvinnyt viiden vuoden ikään mennessä, Suomen kansalaisuus kuitenkin säilyy.
thumb|Suomen kansalaisuuden saaneet 1990–2007
Myönnetyt Suomen kansalaisuudet Tilastokeskuksen mukaan
a = Maahanmuuttoviraston mukaan
Tilaston huippuvuosi on lihavoitu. Lapsi voi saada kansalaisuuden yhdessä huoltajansa kanssa kanssahakijana. Yksin lapsi voi saada kansalaisuuden huoltajan tai edunvalvojan tekemällä hakemuksella, jos Lapsen kansalaistamisen edellytykset määräytyvät tämän iän mukaan.
Nuhteettomuusedellytyksen tarkoituksena on estää rikollisia saamasta Suomen kansalaisuutta. Edellytystä tulkitaan laajasti: myös rikos, josta ei ole tuomittu rangaistusta voidaan ottaa huomioon, jos hakija on siihen syyllistynyt. Pelkät rikesakot eivät vaikuta kansalaisuuden saamiseen. Maahanmuuttovirasto voi määrätä odotusajan, joka hakijan on elettävä nuhteettomasti ennen kansalaistamista. Odotusaika voi useiden rangaistuksen takia pidentyä kuitenkin enintään kyseisestä lajista annettavaan maksimiaikaan. Odotusaika ulottuu aina vähintään ehdollisen vankeusrangaistuksen koeajan tai lähestymiskiellon loppuun. Odotusajan jälkeen on tehtävä uusi hakemus.
Hakemuksen hyväksymisestä ilmoitetaan tekstiviestillä.
Kansalaisuudesta vapautuminen ja kansalaisuuden menettäminen
Suomen kansalainen, joka on vieraan valtion kansalainen tai haluaa tulla sellaiseksi, voidaan hakemuksesta vapauttaa Suomen kansalaisuudesta. Hakemusta ei hyväksytä, jos hakijalla on Suomessa kotikunta ja hän pyrkii välttämään Suomen kansalaisuudesta aiheutuvia velvollisuuksia luopumalla Suomen kansalaisuudesta. Jos hakija ei ole minkään maan kansalainen, hänet vapautetaan Suomen kansalaisuudesta vain sillä ehdolla että hän saa jonkun muun kansalaisuuden ja tieto toisesta kansalaisuudesta toimitetaan määräaikaan mennessä. Maahanmuuttovirasto antaa todistuksen ehdon täyttymisestä eli kansalaisuudesta vapautumisesta vasta, kun selvitys vieraan valtion kansalaisuuden saamisesta on toimitettu Maahanmuuttovirastoon.
Kansalaisuuslain tarkoituksena on ehkäistä kansalaisuudettomuutta. Tämän vuoksi kukaan ei saa menettää Suomen kansalaisuutta, jos siitä seuraisi se, ettei henkilö ole minkään maan kansalainen.
Lapsi voi menettää isyyden perusteella saadun Suomen kansalaisuuden, jos avioisän isyyden kumoamiseen johtanut kanne nostetaan ennen kuin lapsi on täyttänyt viisi vuotta tai jos isyys oli vahvistettu, ennen kuin on kulunut viisi vuotta isyyden vahvistamisesta. Arvioinnissa otetaan huomioon lapsen ikä ja siteet Suomeen.
Hakemuksesta saadun kansalaisuuden voi menettää, jos kansalaisuuden saamisen jälkeen käy ilmi että hakija on hakemuksessaan antanut vääriä tietoja tai salannut viranomaisilta joitakin tietoja. Väärän tai salatun tiedon on täytynyt olla sellainen, että kansalaisuutta ei olisi myönnetty, jos oikea asiantila olisi ollut tiedossa. Viranomaisen täytyy panna kansalaisuuden menettämistä koskeva asia vireille ennen kuin viisi vuotta on kulunut kansalaisuuden myöntämisestä. Suomen kansalainen, jolla on myös toisen valtion kansalaisuus, menettää Suomen kansalaisuuden täyttäessään 22 vuotta, jos hänellä ei ole riittäviä siteitä Suomeen. Riittäväksi siteeksi katsotaan, jos hänen täyttäessään 22 vuotta hän on täytettyään 18 vuotta, mutta ennen 22-vuotispäivää
Maahanmuuttovirasto ohjeistaa vuosittain 18 vuotta täyttäviä henkilöitä siitä, mitä heidän tulee tehdä, jotta Suomen kansalaisuus säilyy heidän täyttäessään 22 vuotta. Ohje lähetetään niille sinä vuonna 18 vuotta täyttäville Suomen kansalaisille joilla ei ole ollut kotikuntaa Suomessa yhteensä vähintään seitsemää vuotta, ja joilla on väestötietojärjestelmään merkitty osoite, josta heidät voidaan tavoittaa. Kansalaisuuslain tarkoittama riittävä side Suomeen ei välttämättä tarkoita samaa kuin asevelvollisuuslain tarkoittama side Suomeen.
Kansalaisuuden seuraukset
Suomen kansalaisuudesta seuraavat täydet poliittiset oikeudet, joista tärkein on oikeus äänestää ja asettua ehdolle valtiollisissa vaaleissa. Sosiaaliturvan osalta kansalaisuuden seuraukset eivät ole yksiselitteisiä. Useimmat sosiaaliturvaa koskevat lait rinnastavat maassa pysyvästi asuvan ulkomaalaisen kansalaiseen. Toisaalta ne sulkevat usein piiristään pois maan ulkopuolella asuvat kansalaiset. Euroopan unionin yhdentymiskehityksen johdosta useimpiin virkoihin ei tarvita enää Suomen kansalaisuutta, mutta poliisin, rajavartiolaitoksen, tullin, oikeuslaitoksen ja korkeimpien valtioelinten virkoihin kansalaisuutta edellytetään.
Suomen kansalaisuudesta seuraa aina automaattisesti Euroopan unionin kansalaisuus, joka oikeuttaa tietyin edellytyksin vapaasti liikkumaan, tekemään työtä ja nauttimaan asuinmaan sosiaaliturvaa Euroopan unionissa. Pohjoismaiden alueella nämä etuoikeudet ovat usein vielä unionisäädöksiäkin laajempia. Suomen passi, joka myönnetään ainoastaan maan kansalaiselle, oikeuttaa useissa maissa viisumivapauteen. Suomen kansalaisella on aina oikeus saapua Suomeen eikä häntä voida pääsääntöisesti luovuttaa vastoin tahtoaan toiseen valtioon.
Suomen kansalaisuudesta seuraa velvoitus noudattaa Suomen lakeja myös maan ulkopuolella. Suomalaisten toisiaan vastaan tekemät rikokset ovat tekopaikasta riippumatta Suomen rikoslain alaisia. Suomalaisella on myös velvollisuus noudattaa Suomen lainsäädäntöä toimiessaan kansainvälisillä merialueilla ja Etelänapamantereella. Verotuksessa ja kielitaitovaatimuksissa Suomen kansalaisia saatetaan kohdella ulkomaalaisista poikkeavasti. Asevelvollisuus koskee vain Suomen kansalaisia ja kansalaisuudettomia Suomessa asuvia, jotka on täällä julistettu asevelvollisiksi.
Historiaa
Suomessa nimitys kansalaisuus tuli perustuslakiin vasta vuonna 1919. Siihen asti Suomessa asuvia sekä muilla tavoin riippuvaisia, ryhmänä erotuksena niihin, jotka eivät Suomeen kuuluneet, kutsuttiin hallitsijan alamaisiksi tai kotimaisiksi, asiayhteydestä riippuen. Vuosina 1772–1919 voimassa ollut perustuslaki toki määritteli eräitä asemia kuuluviksi vain niille, joista nykyisin käytettäisiin nimitystä kansalainen: maan hallituksen jäsenet, virkamiehet ja upseerit. Lisäksi pian suuriruhtinaskunnan autonomiassa vakiintui, että ilman lupaa (jollainen oli muun muassa passi) Suomeen saivat tulla ja oleskella vain ne, jotka saatettaisiin luokitella Suomen kansalaisiksi: ne jotka olivat suomalaisuutensa puolesta kelvollisia edellä mainittuihin virkoihin. Laki ei käyttänyt nimitystä kansalainen, vaan asia ilmaistiin: neuvoksiksi, siis hallituksen jäseniksi (joille suuriruhtinaskunnassa vähitellen vakiintui Suomen senaattorin nimike) sai nimittää vain ritareita tai herrasmiehiä, joiden molempien oli oltava syntyperäisiä suomalaisia. Siviili- ja sotilasvirkoihin puolestaan ei saanut nimittää ulkomaalaisia, paitsi tapauksessa, jossa tällaisen ottaminen suomalaiseksi tuottaisi maalle suurta kunniaa ja merkittävää hyötyä loistavien ja suurten ominaisuuksiensa kautta. Naturalisointiprosessi toisin sanoen oli laissa järjestetty käyttöön, mutta edellytykset olivat kovat ja käytännössä merkitsivät, että sisääntulo tapahtui Suomen aateliseksi naturalisoinnin reittiä, koska suuri kunnia ja maan hallitsijalle tuotettu hyöty (loistavalla ja hyväominaisuuksisella herrasmiehellä) olivat tekijöitä, joiden nojalla keisari-suuriruhtinaat antoivat suomalaisia aatelisarvoja.
Toisaalta, Suomessa syntynyt ulkomaalaisen lapsi katsottiin syntyperäiseksi suomalaiseksi, mikäli hän täytti uskontokriteerin: alun perin vaadittiin evankelisluterilaisuutta, mutta autonomian aikana kelpasivat myös ortodoksit.
Suomella oli Pietarissa passivirasto, joka otti vastaan ja ratkaisi venäläisten ja muiden ulkomaalaisten hakemuksia saada matkustaa Suomeen, tai jopa asettua oleskelemaan. Hyvin usein keisarillisilla käskyillä rajoitettiin passien myöntämisiä venäläisille, näiden kun ei eräiden keisareiden mielestä ollut niin kovin tarpeellista kulkea Suomeen. Sen sijaan suomalaiset, keisarin alamaisina, saivat matkustaa ja oleskella Venäjällä yhtä vapaasti kuin venäläiset itsekin.
Ranskalaisten aatteiden levitessä Suomeen monet ryhtyivät kutsumaan näitä oikeuksia, jotka syntyperäisille suomalaisille kuuluivat, kansalaisuudeksi. 1900-luvun alkuun mennessä idea oli jo niin vakiintunut, että niinä vuosikymmeninä luonnostellut uudet perustuslakiehdotukset alkoivat sisältää asialle nimikkeen kansalaisuus.
Luippunen
Luippunen on Pirkanmaalla Kuhmoisten Hahmajärvellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 22 hehtaaria ja se on 750 metriä pitkä ja 500 metriä leveä. Se sijaitsee Hahmajärven lounaispuolella ja se laskee siihen. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 2,2 kilometriä ja se rannat ovat metsämaata. Sen rannoilla sijaitsee kaksi entistä maatilaa ja kolme vapaa-ajan asutusta. Kuhmoisten kirkonkylältä alkava yhdystie 3282 kulkee lammen ja Hahmajärven välistä.
Eldorado at Santa Fe
Eldorado at Santa Fe on väestönlaskennallinen paikka (CDP) Santa Fen piirikunnassa, New Mexicon osavaltiossa, Yhdysvalloissa.
Eldorado at Santa Fe sijaitsee maanteitse noin 24,5 kilometrin päässä Santa Fen kaupungista. Eldorado at Santa Fe on väestönlaskennallinen asuinpaikka.
Anitra Karto
Irma Anitra Karto-Härmä (ent. Heinonen, o.s. Gustafsson; ) oli suomalainen tanssija, näyttelijä ja kirjailija. Hän toimi ohjaajana Helsingin Naisvoimistelijoissa. Karto avioitui 1938 voimistelunopettaja Mauno Heinosen kanssa, joka kaatui talvisodassa 2. maaliskuuta 1940. Kartolle myönnettiin Pro Finlandia -mitali 1956. Hän kuoli 47-vuotiaana ja hänet on haudattu Helsinkiin Hietaniemen hautausmaalle.
Nimeni on Neumann
Nimeni on Neumann on Pertti Neumannin vuonna 1996 julkaisema albumi. Lähes puolet levyn kappaleista on sooloversioita vanhoista Dingo-hiteistä. Levy-yhtiönä toimi Warner Music Finland.
Nokia E50
Nokia E50 on Nokian valmistama matkapuhelin. Se kuuluu Nokian E-sarjaan, joista puhutaan yrityspuhelimina. Puhelimessa on Symbian S60 3rd edition -käyttöjärjestelmä. Puhelimen tilavuus on 70 cm³.
Aiheesta muualla
Nokia Eseries Nokia E50
Aaron Egbele
Aaron Egbele (s. 29. tammikuuta 1979 Benin) on nigerialainen pikajuoksija.
Egbele kilpaili Pariisin MM-kisoissa 2003, mutta karsiutui 100 metrin juoksun alkuerissä ajalla 10,43 sekä 200 metrin juoksun alkuerissä ajalla 21,24. Seuraavana vuonna hän karsiutui Budapestin sisäratojen MM-kisoissa 60 metrin juoksun välierissä ajalla 6,78. Myöhemmin samana vuonna Ateenan olympialaisissa hän oli Nigerian joukkueessa voittamassa 4 × 100 metrin viestijuoksussa olympiapronssia.
Paulie Pennino
Paulie Pennino on Sylvester Stallonen luoma ja Burt Youngin esittämä hahmo Rocky-elokuvissa. Paulie on Duken lisäksi ainoa sivuhenkilö, joka on esiintynyt jokaisessa Rocky-elokuvassa.
Hahmon taustaa
Paulie on Adrianin isoveli ja Rockyn paras ystävä. Paulie on arvioiden mukaan syntynyt 1940 luvulla. Paulie on alkoholisoitunut ja suuttuu helposti. Paulie työskentelee teurastamolla ja jäi myöhemmin eläkkeelle. Paulie on välillä kateellinen Rockylle ja sanoo usein hänen olevan velkaa hänelle ystävyytensä takia. Paulie ei pidä mustista nyrkkeilijöistä ja välillä osoittaa rasismin elkeitä.
Rocky
Paulie asuu siskonsa luona ja on huolissaan tämän ujoudesta. Paulie järjestää Adrianille sokkotreffit Rockyn kanssa minkä Adrian hyväksyy pienen välikohtauksen jälkeen. Paulie tulee kateelliseksi kuultua Rockyn saaneen haasteen Apollo Creedia vastaan. Rockyn treenattua teurastamolla Paulie kutsuu lehdistön paikalle Rockyn harmiksi. Myöhemmin Paulie riitelee Rockyn ja Adrianin kanssa minkä jälkeen Adrian muuttaa Rockyn luokse. Paulie saa kuitenkin Rockyn sponsoroimaan teurastamoaan mestaruusottelussaan. Paulie on läsnä ottelussa, jossa Rocky lopulta häviää Apollolle tuomariäänin.
Rocky II
Toisessa elokuvassa Paulie ryhtyy koronkiskuriksi Rockyn mentyä naimisiin Adrianin kanssa. Rockyn hyväksyttyä Apollon haasteen uusintaottelusta Paulie on vähän väliä läsnä treenisalilla. Paulie menee myöhemmin puhumaan Adrianille Rockystä ja riidan aikana Adrianin synnytys alkaa ennenaikaisesti. Myöhemmin Paulie seuraa televisiosta Rockyn ottelua jonka Rocky voittaa.
Rocky III
Kolmannessa elokuvassa Paulie on kateellinen Rockylle tämän menestymisestä. Mentyään pelisaliin Paulie näkee Rocky-flipperin ja raivoissaan paiskaa viinapullonsa päin flipperiä hajottaen sen. Rocky hakee Paulien vankilasta ja pienen käsikähmän jälkeen palkkaa tämän avustajakseen. Näytösottelussa Ukkoshuulta vastaan Paulie iskee ukkoshuulta tuolilla selkään jonka jälkeen hänet tyrmätään. Myöhemmin Paulie on läsnä Rockyn ottelussa Clubber Langiä vastaan, jonka Rocky häviää. Myöhemmin Paulie lähtee yhdessä Rockyn ja Apollon kanssa tapaamaan Dukea ja avustaa Rockya tämän treeneissä. Paulie on läsnä uusintaottelussa Langiä vastaan, jonka Rocky voittaa.
Rocky IV
Elokuvan alussa juhlitaan Paulien syntymäpäiviä. Paulie saa lahjaksi robotin ja ohjelmoi sen palvelijakseen. Myöhemmin Rockyn haastettua Ivan Dragon Paulie lähtee yhdessä Rockyn kanssa Venäjälle. Paulie avustaa Rockya yhdessä Duken kanssa tämän treeneissä. Paulie on läsnä Rockyn ottelussa jonka Rocky voittaa tyrmäämällä Dragon viimeisessä erässä.
Rocky V
Elokuvan alussa Paulie kirjoittaa tietämättään sopimuksen Rockyn kirjanpitäjän kanssa, jonka seurauksena Rocky menettää rahansa ja asuntonsa. Paulie auttaa myöhemmin Rockyn poikaa selviämään kiusaajistaan. Myöhemmin Tommy Gunn tyrmää Paulien baarissa tämän mollattua häntä.
Rocky Balboa
Elokuvan alussa Paulie ja Rocky vierailevat Adrianin haudalla ja paikoissa joissa Rocky kävi yhdessä Adrianin kanssa. Tämä surettaa Paulieta joka sanoo Rockyn olleen aina hyvä Adriania kohtaan mutta hän ei ollut. Rocky vastaa Adrianin rakastaneen Paulieta yhtä paljon kuin häntäkin. Myöhemmin Paulien jäätyä eläkkeelle teurastamolta hän ryhtyy töihin Rockyn ravintolassa. Myöhemmin Rockyn saatua ottelun Mason Dixonia vastaan Paulie yhdessä Duken kanssa auttavat Rockya treenaamaan viimeisen kerran. Paulie on läsnä Rockyn ottelussa, jonka Rocky häviää lopulta tuomariäänin. Rocky sanoo Paulielle hänen toteuttaneen sen mikä piti ja ettei hänellä ole enää petoa sisällään.
Esivaali
Esivaali on vaali, jossa valitaan jonkin ryhmän yhteinen ehdokas toiseen vaaliin. Tyypillisimpiä ovat useissa maissa puolueiden ennen presidentinvaaleja järjestemät esivaalit, joissa ehdolla olevat tavoittelevat puolueensa presidenttiehdokkuutta. Esivaalissa äänioikeutettuja ovat yleensä tällöin vain puolueen tai ryhmän jäsenet, mutta se voi olla myös kaikille lopullisen vaalin äänioikeutetuille avoin. Esivaalissa eniten ääniä saanut henkilö valitaan tavallisesti puolueensa ehdokkaaksi.
Yhdysvalloissa republikaanit ja demokraatit järjestävät alkuvuodesta esivaalit, joissa eniten ääniä saanut nimitetään puolueen presidenttiehdokkaaksi marraskuun presidentinvaalissa.
Suomessa puolueet järjestävät esivaaleja muun muassa presidentinvaaleja varten, jos puolueessa on useampi halukas. Jos ehdokkaita ilmoittautuu vain yksi, tämä valitaan suoraan ehdokkaaksi ilman esivaalia. Vuoden 1994 presidentinvaalien alla keskusta, kokoomus ja SDP järjestivät ehdokkaastaan esivaalin, jossa saivat äänestää kaikki Suomen äänioikeutetut.
Vehkojärvi (Kuhmoinen, Leppäkoski)
Vehkojärvi on Pirkanmaalla Kuhmoisten Hahmajärven ja Leppäkosken välissä sijaitseva järvi.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Pääskylänjoen valuma-alueella (35.76), jonka Hahmajärven valuma-alueeseen (35.766) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 142,1 metriä mpy. Järven läpi virtaa Kaiturinjärvestä alkava oja, joka laskee Lievejärven pohjoisrantaan. Laskuojan pudotus on 0,3 metriä.
Historiaa
Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järvi on merkitty, mutta se on nimetön.
Vuoden 1965 peruskartassa järven nimenä oli Vehkajärvi. Silloin järven länsirannalla oli pelto. Vuoteen 1986 mennessä pelto oli metsittynyt ja järven pohjoispuolelta oli rakennettu sähkölinja.
Maranhão
Maranhão on osavaltio Brasiliassa. Se sijaitsee Atlantin rannikolla. Maranhãon naapuriosavaltiot ovat Piauí, Tocantins ja Pará. Osavaltion pääkaupunki on São Luís. Muita kaupunkeja ovat muun muassa Imperatriz, Timon ja Caxias. Osavaltiossa on arviolta 6 954 036 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 331 936 neliökilometriä.
Irvin Kershner
Irvin Kershner (29. huhtikuuta 1923 Philadelphia – 27. marraskuuta 2010 Los Angeles ) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja ja -näyttelijä.
Maranhão
Maranhãon Alcântarassa on Brasilian avaruusjärjestön satelliittien laukaisukeskus Alcântaran avaruuskeskus Centro de Lançamento de Alcântara (CLA).