cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Half-Life: Blue Shift
Half-Life: Blue Shift on Gearbox Softwaren kehittämä lisäosa Valve Corporationin Half-Life-videopeliin. Gearbox on kehittänyt pelille myös Opposing Force -ja Decay -lisäosat.
Peli sijoittuu tarinallisesti samaan asetelmaan kuin Half-Life, mutta tarina koetaan Black Mesan tutkimuskeskuksessa turvamiehenä työskentelevän Barney Calhounin silmin. Hän pyrkii selviytymään pois Black Mesan tutkimuskeskuksesta epäonnistuneen teleportaatiokokeen jälkeen.
Pelin nimellä Blue Shift on kaksoismerkitys, nimi viittaa Barney Calhounin työvuoroon ja univormuun sekä sinisiirtymänä (engl. blueshift) tunnettuun tieteelliseen ilmiöön.
Peli sai pääosin myönteisen vastaanoton, tosin sen lyhyyttä sekä vanhentunutta sisältöä kritisoitiin.
Pelaaminen
300px|thumb|left|Kuvankaappaus pelistä. Alakulmissa on HUD-näkymä jossa näkyy hahmon suojaliivin terveys- ja ammusmäärä. Vastassaan pelaajalla on HECU-yksikön sotilaita.
Half-Life: Blue Shift on toimintavetoinen ensimmäisen persoonan ammuntapeli. Pelaaja ohjaa turvamies Barney Calhounia, jonka silmin tapahtumat kuvataan. Juonta kuljetetaan eteenpäin kohtauksilla, jotka vaikuttavat satunnaisilta mutta ovat käsikirjoitettuja. Pelin alueita ei ole jaettu erillisiin tasoihin, vaan kaikki peliympäristöt on yhdistetty toisiinsa. Ympäristön lineaarisen suunnittelun ja käsikirjoitettujen kohtausten takia pelaaja etenee koko ajan eteenpäin putkessa. Kenttien välillä on aina lyhyt lataustauko, jonka aikana seuraava pelialue latautuu.
Läpi pelin pelaajan aseistus pysyy samanlaisena. Aseistus koostuu pääosin realistisista tuliaseista ja sorkkaraudasta, jota käytetään lähitaisteluaseena. Useimmilla aseilla on myös toissijainen hyökkäys: esimerkiksi rynnäkkökiväärillä voi laukaista aseeseen liitetyn kranaatinheittimen.
Calhoun kykenee käskyttämään tutkimuskeskuksen henkilökuntaa; turvamiehet voivat antaa tuliukea, kun taas tiedemiehet voivat avata ovia ja lääkitä pelaajaa.
Pelin viholliset koostuvat pääosin Half-Lifesta tutuista Xen-ulottuvuuden avaruusolioista ja Yhdysvaltain hallituksen lähettämistä Hazardous Enviroment Combat Unitin eli HECU:n esotilaista.
Emopelistä ja Opposing Forcesta poiketen Blue Shiftissä ei ole lainkaan moninpeliä.
Maailma
Pelin toinen tapahtumapaikka on avaruusolioiden kotimaailma Xen, joka muistuttaa kaasusumun ympärille muodostunutta, leijuvien pienten asteroidien tai saarten muodostamaa rykelmää.
Prologi
27-vuotias tiedemies Gordon Freeman suorittaa teleportaatiokokeen, mikä epäonnistuu ja aiheuttaa niin kutsutun resonanssikaskadin ja synnyttää portaalin maan ja Xen-ulottuvuuden välille. Lopulta resonanssikaskadin pulssiaalto vapautuu ja tuhoaa ison osan keskuksesta. Xenistä portaalien kautta matkaavat avaruusoliot ovat vihamielisiä, ja keskuksen työntekijät kutsuvat apua Yhdysvaltain hallitukselta hätäviestillä. Black Mesaan saapuu pian Hazardous Enviroment Combat Unit (HECU) -erikoisyksikkö, jonka tehtävänä on avaruusolioiden sekä työntekijöiden eliminoiminen, jotta nämä eivät kertoisi laitoksen huippusalaisista kokeista tai resonanssikaskadin vaikutuksista. Tutkimuskeskus muuttuu luhistuneeksi taistelutantereeksi, ja osa henkilökunnasta alkaa puolustamaan itseään niin Xenin lajeilta kuin sotilailta.
Juoni
Blue Shift alkaa emopelin kaltaisella esittelykohtauksella, jossa laitoksen turvamies Barney Calhoun matkustaa maanalaisen Black Mesan tutkimuslaitoksen halki modernin junanvaunun kyydissä. Matkan aikana pelaaja näkee tutkimuslaitoksen työntekijöiden työskentelyä ja samalla tälle esitellään tuleva peliympäristö. Junavaunu pysähtyy turvamiesten oleskelualueelle, ja saatuaan varusteensa hänet määrätään avustamaan kahta tiedemiestä. Matkallaan Calhoun huomaa, että laitosta piinaavat jatkuvat laiteviat. Päästyään hissiin Gordon Freemanin aiheuttaman resonanssikaskadin pulssiaalto vaurioittaa tutkimuslaitoksen rakenteita, ja hissi putoaa kuilun pohjalle. Calhoun menettää tajuntansa, mutta selviytyy onnettomuudesta ainoana hengissä. Herättyään hän saa selville, että resonanssikaskadin seurauksena Xenistä kotoisin olevat muukalaisolennot kykenevät kaukosiirtymään tutkimuslaitokseen.
Kun Calhoun yrittää paeta raunioituneesta tutkimuslaitoksesta, hän kohtaa Yhdysvaltain asevoimien lähettämän HECU-erikoisjoukon sotilaita, jotka on määrätty eliminoimaan kaikki Black Mesan työntekijät sekä Xenin avaruusoliot. Calhoun kohtaa pian pahasti haavoittuneen tohtori Haroldin, joka ennen kuolemaansa käskee Calhounia etsimään käsiinsä kollegansa tohtori Rosenbergin, joka voi auttaa hänet ulos tutkimuslaitoksesta. Calhoun onnistuu pelastamaan Rosenbergin ja yhdessä he etenevät salaiseen ja hylättyyn osaan Black Mesasta, jossa on vanhentunutta teknologiaa. Rosenbergin kahden selviytyneen kollegan tohtori Bennetin ja tohtori Simmonsin avulla Rosenberg käynnistää vanhan teleportaatiolaitteen, ja antaa Calhounille tehtäväksi käynnistää tiedemiesten Xeniin pystyttämä majakka.
Calhoun telesiirretään Xeniin jossa tämä käynnistää majakan. Hän ehtii hypätä paluuportaaliin ennen virran loppumista, jonka jälkeen Rosenberg käskee Calhounia lataamaan laitteen akun. Alakerrassa Calhoun käynnistää energialaitteen, ja sotilaiden sekä muukalaisten vastustuksesta huolimatta onnistuu lataamaan akun ja lähettämään sen ylös. Palattuaan Calhoun avustaa Rosenbergia telesiirtolaitteen käytössä avaamalla portaaleja. Tiedemiehet pääsevät turvallisesti portaalien kautta Black Mesan ulkopuolelle, mutta Calhounin vuoron tullessa sotilaat hyökkäävät teleportaatiohuoneeseen. Calhoun onnistuu hyppäämään portaaliin viime hetkellä ja päätyy tiedemiesten luo, mutta telesiirtyy väliaikaisesti Xeniin ja sitten jälleen sisälle tutkimuslaitokseen, jossa hän näkee kahden sotilaan raahaamassa tajutonta Gordon Freemania jätepuristimeen. Calhoun pääsee kuitenkin takaisin tiedemiesten luo ja nelikko pakenee Black Mesasta aavikkomaasturilla.
Kehitys
200px|thumb|Esimerkki zombi-mallin eri versioista läpi kehityksen.
Julkaisu
Peli julkaistiin 1. kesäkuuta 2001. Blue Shift ja uudet tarkat mallit sekä tekstuurit sisältävä Half-Life High Definition Pack julkaistiin elokuussa 2005 Valven Steam-palvelussa. Peli julkaistiin myöhemmin osana Sierran Half-Life: Generation -pelipakettia ja Half-Life 1 Anthology -pakettia. Anthology-pakettiin kuuluu myös alkuperäinen Half-Life, sen toinen lisäosa Opposing Force, sekä Team Fortress Classic.
Vastaanotto
Peli sai ristiriitaisen vastaanoton ja pitää 67 prosentin keskiarvoa GameRankings-sivustolla ja 71 pisteen kokonaismäärää Metacritic-palvelussa. Pelin hyllyversiota on myyty yli 800 000 kappaletta ja Steam-versiota yli 5 miljoonaa kappaletta. IGN-sivuston arvostelussa kriitikko Tal Blevins sanoi pelin olevan ”tuttua Half-Lifea” sekoittamalla toimintaa sekä pulmanratkontaa toisiinsa. Hän sanoi pulmien olevan loogisia ja helppoja, tosin hän ei pitänyt muutamasta hyppimistä vaativasta pulmasta. Vaikka hän ylistikin pelin ”eeppistä” tunnelmaa, hän kritisoi sen lyhyttä kestoa. GameSpotin Greg Kasavin oli pääosin samaa mieltä Blevinsin kanssa ja sanoi, että ”peli ei varsinaisesti keksi pyörää uudestaan”. Hän ylisti kuitenkin korkealaatuisia malleja ja tekstuureita.
Useat muut kriitikot harmittelivat pelin samanlaisuutta emopelin ja Opposing Forcen kanssa. GameSpyn Jamie Madiganin mukaan pelin tunnelmaa laski sen samanlaisuus emopelin kanssa. Hän sanoi pelin tuntuvan ”vain muutamalta tasolta lisättynä emopeliin, mitä se tosin onkin”. Hän erityisesti piti pelin tarkoista malleista sekä tekstuureista. Eurogamerin Tom Bramwell moitti pelin lyhyyttä ja paikoittain tekoälyä. PC Zonen Mark Hill oli eri mieltä tekoälystä ja sanoi sen olevan ”juuri sitä mitä toivoisit tekoälyltä”. Hän ylisti erityisesti Black Mesan tutkimuskeskuksen tunnelmaa, sillä kehittäjät näyttivät työntekijöitä tavallisissa askareissaan, esimerkiksi turvamiehiä lounaalla tai tiedemiehiä pesemässä pyykkiä. Hän päätti arvostelun sanomalla, että peli olisi toiminut paremmin Dreamcast-version lisäosana kuin itsenäisenä pelinä.
Vari
Vari voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Joe Johnston
Joseph Eggleston ”Joe” Johnston II (s. 13. toukokuuta 1950 Fort Worth, Texas) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja, jonka ohjaustöitä ovat muun muassa Jumanji (1995), Jurassic Park III (2001), Hidalgo (2004), The Wolfman (2010) ja Captain America: The First Avenger (2011).
Ura
1980-luvun lopulla Johnston piti taukoa töistä ja opiskeli elokuva-alaa Etelä-Kalifornian yliopistossa Lucasin taloudellisella tuella. Jeffrey Katzenberg palkkasi hänet Disneylle ohjaamaan vuonna 1989 ilmestyneen komedian Kulti, kutistin kakarat, joka osoittautui yleisömenestykseksi. Johnstonin seuraava ohjaustyö oli Dave Stevensin sarjakuvaan perustunut supersankarielokuva Rocketeer (1991), joka ei menestynyt kaupallisesti. Myöskään vuonna 1994 ilmestynyt nuortenelokuva Riku kirjamaassa ei juuri kerännyt lipputuloja. Sitä kuitenkin seurasi Robin Williamsin tähdittämä menestyselokuva Jumanji (1995), joka tuotti lipputuloja yli 260 miljoonaa dollaria ollen näin aikansa menestynein elokuva. Johnstonin tyyli muuttui toiminnasta draamapainotteisempaan nuoren Jake Gyllenhaalin tähdittämän vuoden 1999 Lokakuun taivas -elokuvan myötä. Johnstonin oli määrä ohjata myös Marvelin Hulk-supersankariin perustuva elokuva, mutta hän jättäytyi projektista vuonna 1997. Elokuva ilmestyi Ang Leen ohjaamana 2003.
Vuonna 2001 Johnston ohjasi elokuvan Jurassic Park III:n, joka jatkoi hänen yhteistyötään Spielbergin kanssa ja tuotti yli 300 miljoonaa dollaria. Jurassic Parkia seurasi Viggo Mortensenin tähdittämä elokuva Hidalgo (2004), joka menestyi kohtalaisesti. Johnston piti elokuvan jälkeen kuuden vuoden tauon ohjauksessa, kunnes häneltä ilmestyi vuonna 2010 kauhuelokuva The Wolfman, joka on uusintaversio vuoden 1941 elokuvasta Ihmissusi.
Johnstonin viimeisin ohjaus Captain America: The First Avenger ilmestyi kesällä 2011.
Puolirykmentti
Puolirykmentti (myös skvadroona, eskadroona tai lippukunta) oli eurooppalainen taktinen jalkaväen yksikkö, joka tuli käyttöön 1500-luvun lopulta alkaen.
Puolirykmentissä oli noin 500 miestä, puolet piikkimiehiä ja puolet tuliaseilla varustettuja sotilaita. Myöhemmin tuliaseisen määrää lisättiin ja piikkien määrää pienennettiin. Alkuperäisessä muodossaan sotilaat järjestettiin kymmenen ruotua syvään muotoon, jonka keskellä olivat piikkimiehet ja kummallakin sivulla hakapyssy- tai muskettimiehet. Todellisuudessa ryhmitys vaihteli piikkimiehillä 5-10 ruotua ja muskettimiehillä 8-12 ruotua syvänä, riippuen jokaisen taistelukentän, vastustajan ja oman armeijan erilaisista ominaisuuksista. Yksittäiset puolirykmentit järjestettiin taas treffen-taktiikan mukaan taistelukentälle kolme riviä syvään shakkiruutukuvioon. Taistelukentällä useampi puolirykmentti muodosti prikaatin. Aikaisempi perusyksikkö rykmentti jäi vain hallinnolliseksi kokonaisuudeksi.
Kehitys ja käyttö
Morits Oranialainen uudisti kahden serkkunsa kanssa Alankomaiden armeijaa, joka oli jäänyt pahasti alakynteen kahdeksankymmenvuotisessa sodassa Espanjaa vastaan. Hän otti käyttöön joustavamman, paremmin taistelukentällä liikkuvan, mutta enemmän koulutusta vaativan puolirykmenttijaon, jolla korvasi aikaisemmat kömpelöt espanjalaiset neliöt.
Alankomaiden ulkopuolelle puolirykmentti levisi nopeasti, erityisesti Pohjois-Saksan protestanttisille alueille. Ruotsin armeija otti puolirykmentin ensin sellaisenaan käyttöön Morits Oranialaisen mallin mukaan 1604, ja myöhemmin, 1620-luvulla Kustaa II Aadolf kehitti siitä oman versionsa Ruotsin armeijaa varten.
Puolirykmentti hävisi taistelukentiltä armeijoiden siirtyessä linjataktiikkaan 1700-luvun ensimmäisellä puoliskolla ja pataljoonan korvatessa aikaisemman puolirykmentin taktisena yksikkönä.
Energia-alan sääntelyviranomaisten yhteistyövirasto
Energia-alan sääntelyviranomaisten yhteistyövirasto (ACER, ) on vuonna 2009 perustettu, Slovenian Ljubljanassa toimiva EU:n erillisvirasto. Se seuraa Euroopan unionin kaasu- ja sähköalan sisämarkkinoita ja pyrki varmistamaan, että ne toimivat tehokkaasti. ACER avustaa kansallisia sääntelyviranomaisia esimerkiksi verkkoja koskevien ohjeiden laadinnassa ja yleisemmin sääntelytehtävän suorittamisessa eurooppalaisella tasolla. Virasto valvoo kansallisten sääntelyviranomaisten kanssa yhteistyössä energian tukkumarkkinoita ja pyrkii havaitsemaan ja estämään niiden väärinkäytön. Virasto voi tehdä sitovia yksittäisiä päätöksiä rajat ylittävän infrastruktuurin käyttöehdoista ja -turvallisuudesta mikäli sellaiset ovat tarpeen. ACER on asiantuntijaelin, joka antaa EU:n toimielimille lausuntoja sähköön ja kaasuun liittyvissä asioissa. Viraston palveluksessa on 110 ihmistä.
Iljušin Il-28
thumb|300px|Puolan ilmavoimien Il-28 Iljušin Il-28 on neuvostoliittolainen Iljušinin valmistama suihkupommikone. Tyyppi suunniteltiin 1940-luvun loppupuolella Neuvostoliiton ilmavoimien käyttöön. Konetta käyttivät 1950- ja 1960-luvuilla Neuvostoliiton ja Varsovan liiton maiden lisäksi useat puolueettomat maat. Neuvostoliitto luopui konetyypistä 1980-luvulla, se oli kuitenkin käytössä vielä 1990-luvulla muun muassa Egyptissä ja Kiinassa, jossa konetta valmistettiin lisenssillä nimellä Harbin H-5. Kone oli English Electric Canberran ohella aikansa menestynein kevyt pommittaja.
Historia
Neuvostoliitossa ensimmäisen kevyen taktisen suihkupommituskoneen kehittämisestä käytiin kilpa Tupolevin ja Iljušinin kesken. Tuotantoon pääsi Iljušin Il-28, joka sai NATOn koodinimen Beagle. Koneen ensilento lennettiin 8. heinäkuuta 1948, lentäjänä Vladimir Kokkinaki. Koneen sarjatuotanto alkoi 1949 ja ensimmäinen sarjatuotantokone lensi maaliskuussa 1950. Kaikkiaan konetta valmistettiin 6316 yksilöä vuosina 1950–1956. Tyypin vanhentuessa tuotanto lopetettiin ministerineuvoston päätöksellä helmikuussa 1956. Nikita Hruštšov teki aloitteen koneiden romuttamisesta, mutta ilmavoimien johto sai tyypin osaksi säilymään 1980-luvulle koulutuskäytössä ja maalinhinauksessa.
Yli 6 000 Il-28-konetta lensi viidentoista maan ilmavoimissa. Osa niistä oli käytössä vielä 1990-luvun alussa Kiinassa ja Romaniassa ja ne olivat Kiinassa valmistettuja versioita.Tuoreen julkaistun Military Balance raportin mukaan ainakin Pohjois-Korea käyttää edelleen aktiivisessa palveluksessa koneita.Käytössä on jopa 80 konetta.
Il-28:aa valmistettiin useina muunnoksina. Versioita olivat esimerkiksi RDS 4 Tatjana – kevyen taktisen ydinpommin pudottamiseen muunnettu Il-28N, tiedustelu-valokuvausversio R, elektronisen sodankäynnin versio REB sekä radio-ohjattujen pommien tarkkuuspudotuksiin Il 28-131. Lisäksi konetyyppiä käytettiin torpedokoneina sekä säätiedusteluun ja siviilipuolella postikoneina, joilla samalla koulutettiin tulevien suihkumatkustajakoneiden lentäjiä. Kiinassa valmistetun H-5-version voi ulkoisesti erottaa kulmikkaammasta pyrstötornista.
Koneesta valmistettiin koulutusversio U, jossa tähystäjän tilojen paikalla oli umpinokka sekä suoralasinen etuohjaamo. Ratkaisu antoi molemmille ohjaajille normaalin näkyvyyden. Rynnäkköversiota valmistettiin vain prototyyppi. Koneen miehistön suojausta ei oltu suunniteltu tehtävään ja heittoistuimet eivät olleet riittävän kehittyneitä matalalla pelastautumiseen. Il-28:n oleelliset kohdat oli panssaroitu pienikaliiperisten aseiden osumilta. Ohjaajalla ja tähystäjällä oli heittoistuimet. Pyrstötornissa oli alaspäin avautuva luukku.
Koneessa oli tutka, tutkanilmaisin, autopilotti, radiokorkeusmittari ja avioniikkaa, jota ei voitu hyödyntää Suomessa maalaitteiden puutteen vuoksi. Kone kykeni toimimaan myös sora- ja nurmikentiltä. Kone kykeni yksimoottorilentoon ja nousuun yhdellä moottorilla, jos häiriö sattui koneen jo ollessa ilmassa (ns. lentoonlähdön V2-vaihe, jossa koneen kiihdytystä ei enää voida keskeyttää). Koneen ohjaimet olivat täysin mekaaniset. R-version erottaa ulkoisesti siipien kärjissä olevista polttoainesäiliöistä.
Käyttö Suomessa
Ensimmäinen kone, NH-1, laskeutui Utin lentotukikohtaan 28. tammikuuta 1960. Tunnuksen kirjaimet olivat samat kuin silloisen Neuvostoliiton johtajan nimikirjaimet. Tämän vuoksi koneesta tuli pian "Nikita" tai "Nikke". Koneet kuuluivat Kuljetuslentolaivueeseen ja niiden kotikenttä oli Utti. NH-1 oli ensimmäinen Utin suihkukone. NH-2 tuli Suomeen 23. kesäkuuta 1961 ja viimeiset kaksi tammikuussa 1966. Koneita käytettiin Suomen ilmavoimien ilmamaalien hinaustehtävien lisäksi kartoituskuvaus-, merivalvonta- ja tiedustelu sekä ilmakehänäytteiden keräystehtävissä. Merivalvonta tehostui oleellisesti, kun koneen tutkan toiminta saatiin omatoimisesti koepenkissä kokeilemalla selvitetyksi, sillä sen käsikirjoja ei saatu koneiden mukana. Koneen kenttäkelpoisuus tuli hyvin ilmi. Puutteellisten hallitilojen vuoksi koneita säilytettiin pääsääntöisesti ulkona suojapeitteiden alla. Talvella koneet rullattiin usein lumen läpi kiitotielle. Koneiden perushuollot tehtiin Neuvostoliitossa, jonne ne lensi ja palautti venäläinen miehistö. NH-4-koneella tehtiin paluulennolta lasku Uttiin kentän pohjarakenteelle, jota valmisteltiin päällystystä varten. Laskun jälkeen kone rullattiin lumivallin läpi varsinaiselle lumeen auratulle tilapäiselle kiitotielle, josta miehistö oli varmistetusti saanut tiedon.
Lento-ominaisuudet olivat johdonmukaiset ja hyvät. Kone edellytti lentäjiltä ominaisuuksien sisäistämistä sekä huolellisuutta erityisesti lentoonlähdön suunnittelussa eri olosuhteissa, koska kone oli suhteellisen raskas moottoritehoon verrattuna ja moottorit kiihtyivät hitaasti. Onnistuneen siiven ansiosta kone oli silti aikansa toimintaympäristössä kohtuullisen nopea ja toiminta-aika oli hyvä. Useat koneen laitteista oli sijoitettu vain kunkin miehistön jäsenen käytettäväksi, joten hiottu yhteistyö oli edellytys tehokkaalle toiminnalle.
Viimeinen Il-28-lento tapahtui 30. kesäkuuta 1981 ja koneena oli NH-3. Kaikkiaan neljällä Nikitalla lennettiin Suomessa 7 570 tuntia.
Koneen valmistajan ilmoittama käyttöikä oli 3 000 tuntia tai 25 vuotta. Koneet ostettiin Suomeen peruskorjattuina. Suomessa olivat käytössä alkuperäinen pommitusversio sekä valokuvausversio R, joka oli hieman raskaampi. Lentopaino vaihteli raja-arvojen välillä tehtävän mukaisesti.
Museokoneet Suomessa
NH-4 on museoitu Keski-Suomen Ilmailumuseoon.
Tekniset tiedot
right|300px
Lakagigar
thumb|Lakagigar heinäkuussa 2004.
Lakagigar eli Laki on rakotulivuori Islannissa. Halkeama saa alkunsa Grímsvötn-tulivuoresta. Laki kuuluu vulkaaniseen alueeseen, jonka keskuskraatteri on Katla ja johon kuuluu myös viikinkiaikoina noin vuonna 935 purkautunut Eldgjá. Laki on nimetty 818 metriä korkean halkeaman jakaman vuoren mukaan.
Vuoden 1783 purkaus
Tulivuoren vuonna 1783 tapahtunut purkaus on suurin laavavirtapurkaus historiallisella ajalla. Purkauksessa basalttista laavaa purkautui tulivuoresta seitsemän kuukauden ajan. Purkautuneen laavan määräksi on arvioitu 12–15 km³. Seuranneet satovahingot ja ruokavarastojen hävikit aiheuttivat nälänhädän, jossa kuoli 10 000 ihmistä eli viidesosa Islannin väestöstä. Suuren tuhkamäärän ohella purkauksessa vapautuneet runsaat fluorivety- ja rikkidioksidimäärät olivat tuhoisia. Ne saastuttivat laitumet, minkä seurauksena Islannin karjasta 11 000 nautaa, 28 000 hevosta ja 190 000 lammasta menehtyi. Niin ikään rannikkovedet pilaantuivat ajaen kalat syviin vesiin, mikä esti kalastuselinkeinon.
Ilmaston jäähtymisen vaikutukset muun muassa sadekausien rytmiin Aasiassa ja Afrikassa sekä myrkytykset surmasivat arviolta kuusi miljoonaa ihmistä.
Pohjois-Amerikassa oli kylmin talvi koskaan ja lumimyrsky iski jopa Yhdysvaltojen eteläosiin: Mississippi jäätyi New Orleansissa ja Meksikonlahdella oli jäätä.
Ahvenainen (Orivesi, Hirsilä, eteläinen)
Ahvenainen, jonka nimi on kartoissa monikkomuodossa Ahvenaiset, on Pirkanmaalla Oriveden Hirsilän pohjoispuolella sijaitsevista lammista se suurin. Lampia on yhteensä neljä.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 5,1 hehtaaria ja se on 450 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Se sijaitsee Siikanevan eteläpuolisen järviylängön itäreunalla moreenimäkien välisessä painaumassa. Sillä ei kartan mukaan ole saaria. Lammen rantaviivan pituus on 1,1 kilometriä ja sen alavat länsirannat ovat soistuneita, mutta mäkien rinteet ovat metsämaata. Sen etelärantaan on rakennettu kaksi vapaa-ajan asuntoa. Ahvenisten välistä kulkee kantatieltä 66 Siikanevan itäpuolelle tie.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Leppähampaanjoen valuma-alueeseen (35.75), jonka Huikonjoen valuma-alueeseen (35.754) lampi kuuluu. Sen lounaispäähän on johdettu suo-oja, joka tuo Sammallammien kuivatusvesiä. Ahvenisen laskuoja lähtee länsirannasta kohti pohjoista ja se on johdettu yhteen pienempään Ahvenaiseen. Lammen vedenpinnan korkeus on 176,3 metriä mpy ja pienemmän Ahvenaisen vedenpinta 1,5 metriä alempana. Siitä vedet laskevat pohjoisimpana sijaitsevaan Ahvenaiseen, jonka vedenpinta on lähes metrin alempana. Neljäs Ahvenainen sijaitsee itäpuolella, mutta se on umpijärvi. Vesireitti jatkuu kohti koillista, missä se yhtyy Iso Hanhijärven ja Saarijärven laskuojiin Jokihaarassa. Jokihaara yhtyy Jouttijoen kanssa ja muuttuu nimeltään Aituanjoeksi.
Sulkavan Suursoudut
thumb|Kirkkovenejoukkue päättämässä viimeistelyharjoituksia. XXXV Suursoudut vuonna 2002. Sulkavan Suursoudut on vuosittain heinäkuussa järjestettävä, maailman suurimmaksi mainostettu soututapahtuma Saimaan vesillä Sulkavalla. Tapahtumaan osallistuu vuosittain useita tuhansia soutajia ja kymmeniä tuhansia katsojia. Tapahtumaa on järjestänyt Sulkava-seura vuodesta 1968 alkaen.
Historia
Ensimmäinen Sulkavan suurten soutukisojen nimellä järjestetty soututapahtuma järjestettiin heinäkuussa 1968. Kisaan osallistui 38 soutajaa, joista maaliin pääsi 36. Heistä neljä oli yksinsoutajia ja 32 kaksinsoutajia. Yksinsoutajien voiton vei tuolloin 67-vuotias Einari Luukkonen ajalla 8 tuntia 29 minuuttia ja 40 sekuntia. Kaksinsoutajien kilvan voittivat 19-vuotias Antero Tiainen ja 23-vuotias Esko Miettinen ajalla 7 tuntia 25 minuuttia ja 5 sekuntia.
Vuosien saatossa kilpailijoiden ja sarjojen määrät ovat vaihdelleet. Maalin päässeille jaettiin Arvo Partasen suunnittelemat soutumitalit ensi kertaa vuoden 1970 souduissa. Vuoden 1971 souduissa osaa otti ensimmäinen yksinsoutajanainen Aune Viinanen. 1970-luvun edetessä kilpailu kasvoi ja saavutti hiljalleen maanlaajuista tunnettavuutta. Viidensien soutujen yleisömääräksi vuonna 1972 arvioitiin jo noin 10 000. 1980-luvulla kilpailu huomioitiin jo säännöllisesti eri urheilualan julkaisuissa. Soutajamäärä ylitti tuhannen rajan ensi kertaa kesän 1980 souduissa, ja vuonna 1984 soutajia oli jo yli 2 000.
Vuosien saatossa soutujen kilpailijamäärät ja sarjojen määrät ovat jatkuvasti vaihdelleet. Perinteisten sarjojen lisäksi souduissa kisataan nykyisin muun muassa retkisarja. Soutujen kilpailijamäärät kasvoivat yhtäjaksoisesti yli 30 vuotta, ollen korkeimmillaan yli 10 000 kilpailijaa vuosina 2002 ja 2003. 2010-luvulla soutuihin on osallistunut neljästä seitsemään tuhatta kilpailijaa.
Reitti
Kilpailun reitit ja pituuden vaihtelevat kilpasarjan mukaan. Kirkkovenesarjojen pituus on 60 kilometriä, ja ne soudetaan saman päivän aikana. Pitkäkestoisin on retkisoutusarja, joka on pituudeltaan noin 70 kilometriä. Se soudetaan kahtena päivänä, ja kilpailijat yöpyvät puolimatkassa Varvirannan levähdys- ja yöpymisalueella.
Useimmissa sarjoissa soutu alkaa Hakovirralta, missä virran (salmen) ylittää silta. Tällöin soutajat kiertävät Partalansaaren ympäri vastapäivään ympäri niitä salmia ja selkiä pitkin, jotka saaren molemmin puolin yhdistävät Pihlajaveden Etelä-Saimaaseen. Jotkin sarjat alkavat Sulkavan keskustan läheltä sijaitsevalta soutustadionilta. Reitti on suurimmaksi osaksi Sulkavan mutta keskiosaltaan myös Puumalan kunnan alueella. Lähellä Hakovirtaa reitti kulkee Sulkavan Linnavuoren ohi.
Soutupatsas
Sulkavan keskustassa virastotalon aukiolla paljastettiin 4. heinäkuuta 2007 Sulkavan Suursoutujen kunniaksi patsas, jonka on suunnitellut sulkavalainen taidemaalari Olavi Uusitalo ja veistänyt porilainen kivitaiteilija Heikki Räsänen. Sulkavalaisesta Amadeus-kivestä veistetyn patsaan paljastivat Itä-Suomen läänin maaherra Pirjo Ala-Kapee ja suursoutujen ideoija, veneentekijä Kauko Miettinen. Tilaisuuteen osallistuivat myös kaikkiin soutuihin vuodesta 1968 lähtien osallistuneet viisi miestä.
Soutujen ennätykset
Taulukoissa kirkkoveneiden osalta vanhat kiinteiden penkkien (kp) aikana tehdyt ennätykset säilyvät, vaikka uusi penkkirakenteen vapautumisen jälkeen (vapaa penkki, vp) tehty aika olisi parempi.
Propyleeniglykolimonometyylieetteriasetaatti
Propyleeniglykolimonometyylieetteriasetaatin kemiallinen kaava on C6H12O3 ja rakennekaava CH3CH(OCOCH3)CH2OCH3. Propyleeniglykolimonometyylieetteriasetaatista käytetään myös nimityksiä 2-metoksi-1-metyylietyyliasetaatti, 1,2-propaanidiolimonometyylieetteriasetaatti, 1-metoksi-2-propanoliasetaatti ja 1-metoksi-2-asetoksipropaani.
Propyleeniglykolimonometyylieetteriasetaatti on normaaliolosuhteissa olomuodoltaan väritön, syttyvä, hygroskooppinen neste, jolla on tunnusomainen haju. Sen moolimassa on 132,2 g/mol, sulamispiste –87 °C, kiehumispiste 146 °C, suhteellinen tiheys 0,96 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3), liukoisuus veteen 19,8 g/100 ml, leimahduspiste 42 °C c.c., taitekerroin 1,401–1,403 ja CAS-numero 108-65-6.
Ranskan 19. pioneerirykmentti
Historia
Rykmentti on perustettu 1935 ja se kunniottaa afrikkalaisten pioneerien perinteitä. Toisessa maailmansodassa rykmentti osallistui Tunisian, Italian, Ranskan ja Saksan alueilla käytyihin taisteluihin. Sotien jälkeen se osallistui 1949–1954 Indokiinassa ja 1952–1962 Algeriassa käytyihin sotatoimiin. Vuonna 1964 rykmentti sijoitettiin Besançoniin, mistä käsin se on ottanut osaa entisen Jugoslavian alueella, Kosovossa, Libyassa, Norsunluurannikolla ja Afganistanissa käytyihin sotiin.
Kokoonpano
Rykmenttiin kuuluu kaikkiaan kymmenen komppaniaa, joissa palvelee noin 1 500 sotilasta. Sen kalustona ovat VAB, EBG, EFA, EGAME, EGRAP ja erilaiset kuljetusvälineet.
MUME
MUME, Multi Users in Middle Earth, on J. R. R. Tolkienin fantasiamaailmaan perustuva DikuMUD, jonka tapahtumat sijoittuvat Kolmannelle Ajalle ennen Sormuksen Sotaa. MUME muun muassa rohkaisee pelaajia roolipelaamiseen ja tarjoaa rajoitettua mahdollisuutta tappaa toisia pelaajahahmoja (eng. player-killing, PK). Pelin perusti sveitsiläinen Philippe Rochat ("Eru") vuonna 1991; mukaan liittyivät pian tämän jälkeen Claude Indermitte ("CryHavoc"), Pier Donini ("Manwë"), David Gay ("Owl") sekä joitakin muita.
Malmin Super-Koris
Malmin Super-Koris on vuonna 1994 perustettu helsinkiläinen koripalloseura, joka on keskittynyt junioritoimintaan. Seuran toiminta keskittyy Koillis-Helsinkiin ja seuran kotihallina toimii Malmin Palloiluhalli.
Vie minut pois
Vie minut pois on Paula Koivuniemen vuonna 1980 julkaistu albumi. Albumin on julkaissut LP-levynä ja C-kasettina Finnlevy. Fazer Finnlevy julkaisi albumin CD-levynä vuonna 1989. Levyä myytiin silloiseen timanttilevyyn oikeuttanut määrä.
Albumi syntyi Paula Koivuniemen palattua Finnlevylle ja saatua tuottajakseen Esa Niemisen, josta sittemmin tuli hänen tärkeä yhteistyökumppaninsa vuosiksi eteenpäin.
Albumin avausraitana on singlejulkaisuna listan kärkeen noussut käännösiskelmä ”Tummat silmät, ruskea tukka”, josta on tullut yksi Paula Koivuniemen tunnetuimmista kappaleista.
Volttiampeeri
pienoiskuva|Esimerkiksi UPS-laitteelle annetaan ulos otettava teho erikseen volttiampeereina eli näennäistehona (500 VA) ja watteina eli pätötehona (300 W). Volttiampeeri (tunnus VA) on SI-järjestelmään perustuva näennäistehon yksikkö sähkötekniikassa. Fysiikassa sekä volttiampeeri että watti ovat molemmat tehon yksiköitä eikä niillä ole eroa. Sähkötekniikassa yksiköillä kuitenkin osoitetaan, että puhutaan eri suureista. Sähkötekniikassa volttiampeeri (VA) on nimenomaan näennäistehon yksikkö, watti (W) on pätötehon yksikkö ja vari (var) on loistehon yksikkö.
Lebowa
Lebowa on entinen Etelä-Afrikan apartheid-järjestelmän aikainen bantustan, joka oli tarkoitettu maan pedien eli pohjoissothojen asuinalueeksi. Sille myönnettiin itsehallinto vuonna 1972. Etelä-Afrikan vuoden 1994 ensimmäisten demokraattisten vaalien alla se liitettiin osaksi uutta Limpopon provinssia.
Oleg Konstantinovitš Antonov
thumb|290px|Ukrainalainen postimerkki vuodelta 2006, kun oli kulunut sata vuotta Oleg Antonovin syntymästä thumb|290px|Oleg Antonov ja hänen suunnittelemiaan lentokoneita venäläisissä postimerkeissä. Oleg Konstantinovitš Antonov (, 7. helmikuuta 1906 Podolsk, Moskovan kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 4. huhtikuuta 1984 Kiova, Neuvostoliitto) oli neuvostoliittolainen lentokoneinsinööri. Hän oli yksi Neuvostoliiton purjelennon pioneereja, jonka suunnittelemia purjelentokonemalleja olivat muun muassa OKA-1, -2 ja -3 sekä Standart-1 ja -2.
Elämä
Antonov valmistui vuonna 1930 Kalinin Polyteknisesta instituutista Leningradissa. Sen jälkeen hän oli suunnittelupäällikkönä Osavaitšimissa (Moskovassa). Vuosina 1933–1938 Antonov toimi suunnittelijana Tušinossa sijaitsevassa purjelentokonetehtaassa. Hän osallistui yli 30 purjelentokoneen suunnitteluun. Vuosina 1938–1940 Antonov työskenteli Jakovlev OKB -suunnittelutoimistossa ja 1940–1941 Krasni Lettšik -lentokonetehtaalla, jossa hän suunnitteli kevyen kuljetuslentokoneen. Antonov johti lentokoneen valmistuksen aloittamista Kaunasin lentokonetehtaalla. Hän johti kuljetusliitokoneen A-7 valmistusta.
Dominique Pinon
Dominique Jean Claude Pinon (s. 4. maaliskuuta 1955 Saumur, Maine-et-Loire, Ranska) on ranskalainen näyttelijä, joka on saanut arvostetun Molière-palkinnon. Hänet tunnetaan muun muassa elokuvista Martin Guerren paluu (1982), Delicatessen – herkuttelijoiden yö (1991), Alien – ylösnousemus (1997), Amélie (2001), Pitkät kihlajaiset (2004) ja Midsummer Madness (2007). Hän on näytellyt myös teatterissa.
Oleg Konstantinovitš Antonov
Elämä
Vuonna 1952 toimisto siirrettiin Kiovaan, Ukrainan SNT:aan. Vuosina 1967–1984 Antonov toimi sen johtajana ja pääsuunnittelijana. Hänen johdollaan suunniteltiin muun muassa seuraavat lentokoneet: An-8, An-12, An-22, An-26, An-32, An-72, An-124, Antonov An-2, An-14, An-28 ja An-10, Antonov An-24, kokometallinen purjekone An-11, An-13, An-15 ja liitokone Slavutitš.
Antonov sai Neuvostoliiton valtionpalkinnon 1952, Leninin kunniamerkin 1962 sekä sosialistisen työn sankarin -mitalin 1966. Tohtorin ja akateemikon arvon hän sai Ukrainan neuvostotasavallan tiedeakatemiassa vuonna 1968.
Kiyoshimo
Kiyoshimo (, ’puhdas kuura’) oli Keisarillisen Japanin laivaston Yūgumo-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus
Alus tilattiin Uraga Dock Companyltä. Se laskettiin vesille 29. helmikuuta 1944 ja otettiin palvelukseen 15. toukokuuta.
Palvelus
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin 16. toukokuuta 1944 Tokiossa Yhdistyneen laivaston 11. hävittäjälaivueeseen ensimmäisenä päällikkönään Miyazaki Isamu. Alus lähti 30. kesäkuuta Yokosukasta ja edelleen kuljetusmatkalle Chichi-jimaan. Alus siirrettiin 5. elokuuta Japanin 2. laivaston 2. hävittäjälaivueeseen. Se suojasi 7. elokuuta Kuresta saattueen Manilan kautta Linggaan. Se liitettiin 15. elokuuta 2. hävittäjälaivueen 2. hävittäjäviirikköön. Aluksen päälliköksi vaihtui 5. syyskuuta Kajimoto Shizuka.
Hävittäjä suojasi 18.–20. lokakuuta saattueen Linggasta Bruneihin ja 23.–25. lokakuuta amiraali Kuritan 1. hyökkäysosastoa Leytenlahden taistelussa, jossa se vaurioitui 24. lokakuuta Sibujaninmerellä ilmahyökkäyksessä. Alukseen osui yksi pommi ja viisi pommia putosi aluksen läheisyyteen, jolloin aluksella tuhoutui radio. Lisäksi maksiminopeus laski 21 solmuun. Alus osallistui Musashin upottamiseen ja sen miehistön pelastamiseen Hamakazen kanssa, minkä jälkeen se purjehti Manilaan.
Alus lähti 27. lokakuuta Caviten telakalta Coroniin mukanaan korjausmiehistö. Alus jatkoi Bruneihin, jonne se saapui 29. lokakuuta. Alus kuljetti 1.–3. marraskuuta 2. hävittäjäviirikön komentajan kontra-amiraali Hayakama Mikion Bruneista Manilaan, jossa komentaja siirtyi Shimakazelle. Alus suojasi 5.–8. marraskuuta Ōyodoa Manilasta Borneon Mirin kautta Bruneihin ja 8.–12. marraskuuta Takaon Bruneista Singaporeen, jossa se siirrettiin telakalle.
Kiyoshimo, joka kuului San Josen ryhmään, sai 26. joulukuuta 1944 kaksi täysosumaa ilmahyökkäyksessä. Myöhemmin Yhdysvaltain laivaston partiovene PT-223 upotti aluksen torpedoilla 270 kilometriä Manilasta etelään, jolloin sai surmansa 82 miestä ja 74 loukkaantui. Asashimo pelasti 169 eloonjäänyttä, myös 2. hävittäjäviirikön komentajan, kapteeni Shiraishi Nagayoshin ja komentaja-luutnantti Kajimoton. Partioveneet pelastivat lisäksi viisi muuta.
Tarō Asō
Tarō Asō (, usein Taro Aso, s. 20. syyskuuta 1940) on japanilainen poliitikko. Hän toimi Japanin pääministerinä syyskuusta 2008 syyskuuhun 2009. Joulukuusta 2012 lähtien Asō on ollut Japanin varapääministeri ja valtiovarainministeri. Hän on ollut myös Japanin liberaalidemokraattisen puolueen pääsihteeri, maansa ulkoministerinä Koizumin ja Shinzō Aben hallituksissa 2005–2007 ja aiemmin sisä- ja liikenneministerinä Koizumin hallituksessa 2003–2005.
Tausta ja yksityiselämä
Asō on kotoisin Iizukasta. Hänen isänsä Takakichi Asō oli Asōn sementtitehtaan johtaja ja pääministeri Kakuei Tanakan luotettu, hänen äitinsä oli pääministeri Shigeru Yoshidan tytär. Hänen nuorempi sisarensa on naimisissa keisari Akihiton serkun prinssi Tomohiton kanssa.
Asō on opiskellut Gakushūinin yliopiston politiikan ja taloustieteen laitoksella sekä Stanfordin ja Lontoon yliopistoissa, joista ei kuitenkaan ole suorittanut tutkintoja. Hän meni Asōn sementtitehtaan palvelukseen vuonna 1966 ja nousi sen johtoon vuonna 1973.
Uskonnolliselta vakaumukseltaan Aso on katolilainen. Asō on innokas mangan harrastaja ja häntä on kuvailtu otakuksi. Ennen pääministeriyttään hän luki 20–30 sarjakuvalehteä viikossa, mutta kertoi joutuneensa vähentämään tätä määrää.
Ura ennen politiikkaa
Valmistuttuaan Asō työskenteli perheensä sementtitehtaassa, ASO GROUP:ssa. Hän nousi sen johtoon vuonna 1973 ja toimi tehtävässä aina vuoteen 1979 saakka, jolloin hän lähti mukaan politiikkaan. .
Asō edusti maataan vuoden 1976 kesäolympialaisissa ampumajoukkueessa.
Poliittinen ura
Edustajainhuoneeseen hänet valittiin ensimmäistä kertaa vuonna 1979. Asō oli yksi pääministeriehdokkaista Koizumin seuraajaksi 2006.
Tipitapa
Tipitapa on kaupunki Nicaraguassa Managuan departementissa. Kaupungissa oli 130 804 asukasta vuoden 2017 arvioissa.
Ilmasto
Tipitapassa on Köppenin ilmastoluokituksen mukaan savanni-ilmasto. Vuoden keskilämpötila on noin 27 °C ja keskimääräinen sademäärä 1 130 millimetriä. Huhtikuu on lämpimin kuukausi. Silloin vuorokauden keskilämpötila on noin 29 °C. Viilein kuukausi on joulukuu, jolloin keskilämpötila on noin 26 °C. Sateisin kuukausi on lokakuu, jolloin sataa keskimäärin noin 230 millimetriä. Helmikuu puolestaan on kuivin kuukausi. Silloin keskimääräinen sadanta on 3 millimetriä.
Tarō Asō
Poliittinen ura
Vuonna 2012 liberaalidemokraatit palasivat valtaan ja Asōsta tuli Japanin varapääministeri.
Hän on herättänyt huomiota lukuisilla kiistellyillä, usein revisionistisiksi tai rasistisiksi luonnehdituilla kommenteillaan.
Toxoplasma gondii
Toxoplasma gondii on Chromalveolata-eliökuntaan kuuluva yksisoluinen loiseliö. Se kuuluu samaan alajaksoon kuin malariaa aiheuttavat Plasmodium-itiöeläimet. Sen pääisäntiä ovat kissaeläimet, mutta sitä voi esiintyä myös muilla tasalämpöisillä eläinlajeilla, ihminen mukaan luettuna. T. gondii kykenee suvulliseen lisääntymiseen ainoastaan kissoissa; muissa tasalämpöisissä eläimissä se lisääntyy suvuttomasti.
Tartunta
Toxoplasman invaasiomekanismi eli mekanismi, jota loinen käyttää tunkeutuakseen isäntäsoluun, eroaa useiden bakteerien ja virusten passiivisesta invaasiosta. Useimmat bakteerit ja virukset käyttävät soluun tunkeutumiseen fagosytoosia tai endosytoosia kun taas Toxoplasman invaasiomekanismi on aktiivinen. Soluun tunkeutuminen voidaan erotella eri vaiheisiin. Ensin loinen kiinnittyy isäntäsolun pintaan. Tämän jälkeen se tunkeutuu tekemänsä erityisen portaalin, moving junction, läpi ja päätyy isäntäsolun sisään. Invaasio kestää noin minuutin.
Aktiinilla on tärkeä rooli invaasiossa. Loisen aktiini-myosiinimoottori mahdollistaa loisen liikkumisen. Tämä liikkumistapa on oleellinen invaasiossa, sillä se mahdollistaa loisen liikkumisen isäntäsolun pinnalla. Se myös mahdollistaa itse invaasion sekä loisen poistumisen ulos solusta. Toxoplasmalla on yksi aktiinigeeni, act1. Aktiinin rooli invaasiossa ymmärrettiin kun huomattiin että aktiinin polymerisaation estäjä sytokalasiini D (CytD) estää invaasiota. Loiskannoissa, joissa aktiinigeenin toiminta on estetty, loisten liikkumiskyky ja taudinaiheuttamiskyky heikkenee. Aktiinin rooli on oleellinen Toxoplasman invaasion viimeisissä vaiheissa. Aktiinin puuttuminen myös hidastaa invaasiota huomattavasti.
Seuraukset
T. gondii aiheuttaa toksoplasmoosina tunnetun oireyhtymän, joka ei yleensä ole vaarallinen. Ihmisellä tavallisin oire on useiden viikkojen kuluttua tartunnasta ilmaantuva lievän flunssan kaltainen sairaus, joka sairastetaan lähes huomaamatta. Poikkeuksen muodostavat ihmiset, joiden vastustuskyky on muusta syystä alentunut, sekä odottavat naiset, jotka eivät ole aiemmin saaneet tartuntaa. Mikäli äiti saa toksoplasmoositartunnan raskauden aikana, voi siitä olla sikiölle vakavia seurauksia, jopa kuolema. Tartunnan ihminen voi saada erittävän kissan ulosteista esimerkiksi puhdistaessaan hiekkalaatikkoa tai syömällä huonosti kypsennettyä lihaa. Ookystat voivat päätyä elimistöön kissan ulosteista ja kudoskystat huonosti kypsennetystä lihasta. Kystat ovat paksukuorisia loisen kestomuotoja. Ookystat ja kudoskystat kulkeutuvat vatsan läpi ja ohutsuolessa niistä vapautuu sporotsoiitteja. Ne tunkeutuvat suoliston epiteelin läpi ja erilaistuvat takytsoiiteiksi, jotka leviävät muualle kehoon. T. gondiin aiheuttaman akuutin infektion jälkeen se voi siis johtaa elinikäiseen piilevään infektioon eri kudoksissa, esimerkiksi aivoissa.
Joissakin tapauksissa tartunta muuttaa tartunnan saaneen eläimen käyttäytymistä. Hiirten ja rottien tapauksessa tämä tarkoittaa sitä, että tartunnan saanut yksilö muuttuu aktiivisemmaksi eikä pelkää saalistajia (esimerkiksi kissoja) kuten terve yksilö. Kissan virtsan hajun on huomattu laskevan tartunnan saaneiden rottien aivojen pelkokeskusten aktiivisuutta ja aktivoivan niiden mielihyväkeskuksia, mikä saattaa johtaa itsetuhoiseen käytökseen ja auttaa T. gondiin pääsyssä takaisin kissaan.
Ihmisillä tartunta voi tehdä sairastuneesta impulsiivisemman, nopeammin pitkästyvän ja hitaampirefleksisen, mikä saattaa johtaa riskikäyttäytymiseen esimerkiksi liikenteessä. Tutkimuksissa tartunta on liitetty myös esimerkiksi skitsofreniaan.
Kirchner
Kirchner-nimisiä ihmisiä:
Valentin Granatkin -turnaus
Valentin Granatkin -turnaus (, Memorial Granatkin) on vuosina 1981–1992 sekä jälleen vuodesta 2001 lähtien Venäjällä järjestetty nuorten jalkapalloturnaus, joka on tarkoitettu alle 18-vuotiaille pelaajille. Kaksi ensimmäistä turnausta pidettiin Moskovassa, jonka jälkeen pelipaikkana on ollut Pietari.
Turnaus on nimetty venäläisen jalkapalloilijan Valentin Granatkinin (1908–1979) mukaan. Hän toimi muun muassa Kansainvalisen jalkapalloliiton FIFA:n varapresidenttinä vuosina 1946–1950.
Compagnie Internationale des Wagons-Lits
thumb|250px|CIWL:n logo thumb|Georges Nagelmackers
Compagnie Internationale des Wagons-Lits tai CIWL, Compagnie des Wagons-Lits tai Wagons-Lits, on kansainvälinen rautatieyhtiö, joka omistaa kansainväliseen matkustamiseen käytettyjä junalinjoja Euroopassa.
Nykyään Compagnie Internationale des Wagons-Lits'n omistaa ranskalainen Accor Group. Compagnie Internationale des Wagons-Lits (et des Grands Express Européens) -yhtiön perusti belgialainen Georges Nagelmackers vuonna 1872.
Historia
thumb|Compagnie Internationale des Wagons-Lits 1901
Monopoli
Vuonna 1874 Nagelmacker perusti Compagnie Internationale des Wagons-Litsn. Lisäys et des Grands Express Européens' (suomeksi: Euroopan Pikajunayhtiö) tuli yrityksen nimeen 10 vuotta myöhemmin. Vuonna 1886 yhtiö oli iso kansainvälinen kasvava yhtiö. Yhtiön logosta WL tuli pian tavaramerkki.
Ennen ensimmäistä maailmansotaa CIWL:ä oli monopolin kansainvälisessä junaliikenteessä Euroopassa. Yhtiö omisti lukuisia kuuluisia junia kuten Idän pikajunan, Pohjolan pikajunan, Le Train Bleun sekä Sud Express'n. Yhtiö laajeni myös Euroopan ulkopuolelle, ja sillä oli mm. Siperian radan oikeudet.
Hotellit
Vuonna 1894 perustettiin Compagnie Internationale des Grands Hotels joka oli CIWL:n tytäryhtiö. Se omisti luksushotelleja suurkaupungeissa ympäri Eurooppaa. Kuuluisimpia niistä oli Hotel Terminus Bordeaux'ssa ja Marseillessa sekä Hotel Pera Palace Istanbulissa, Hotel de la Plage Ostendessa ja Grand Hotel des Wagons-Lits Pekingissä.
thumb|350px|Wagons-Litsin makuuvaunu
Kilpailija Mitropa
Kun ensimmäinen maailmansota alkoi oli CIWL:n junat sotilaskäytössä. Saksassa ja Itävalta-Unkarissa oltiin perustettu CIWL:n kilpaileva yhtiö nimeltään Mitropa (Mitteleuropäische Schlafwagen- und Speisewagen Aktiengesellschaft), joka sai liikennöidä vain Saksassa ja Itävallassa. Vuonna 1918 Venäjän kommunistihallinto takavarikoi CIWL:n omaisuuden. Maailmansodan jälkeen Euroopan reitit palautettiin siviilikäyttöön, ja CIWL sai ne kaikki paitsi Itävallan, Puolan, Tšekkoslovakian reitit joita hallitsi Reichsbahn ja Mitropa. Lopulta CIWL ja Mitropa allekirjoittivat sopimuksen 23. huhtikuuta vuonna 1925 jonka perustella CIWL saisi hoitaakseen Saksan ulkomaanliikenteen ja Mitropa sisäisen liikenteen. Mitropa sai myös Saksan ulkomaanliikenteestä Alankomaat, Danzigin vapaakaupungin sekä Skandinavian ja Itävallan. Niinpä CIWL kukoisti taas Euroopan junaliikenteessä. Yhtiön väriksi tuli sini-kulta. Vuoteen 1931 yhtiö omisti 2268 junanvaunua. Yhtiö omisti myös oikeuksia harjoittaa rautatieliikennettä Aleppoon, Bagdadiin, Kairoon sekä Teheraniin.
Alamäki
Kun Adolf Hitler tuli valtaan Saksassa vuonna 1933 hän sai purettua CIWL:n sopimukset ja antoi ne Mitropalle. Vuonna 1938 kun Itävalta miehitettiin (Anschluss) sai Mitropa kaikki rautatieoikeudet jotka palautettiin CIWL:lle vasta vuonna 1945. Toisen maailmansodan jälkeen CIWL menetti markkinoita kommunistisessa Itä-Euroopassa ja Keski-Euroopassa.
Sodan jälkeen CIWL keskittyi lähinnä matkatoimistoalaan. Yhtiön nimi muutettiin muotoon Compagnie Internationale des Wagons-Lits et du Tourisme (CIWLT) vuonna 1967 ja myöhemmin Wagons-Litsiksi.
Vuoteen 1971 CIWL oli myynyt kaikki vaunut ja oikeudet seuraaville Euroopan valtionomistamille rautatieyhtiöille kuten; Ranskan SNCF, Italian FS, Sveitsin SBB, Saksan DB, Itävallan ÖBB, Belgian NMBS/SNCB, Hollannin NS, Tanskan DSB sekä Espanjan RENFE. Kansainvälinen makuuvaunuyhtiö nimeltään TEN (Trans Euro Night) perustettiin joka valvoi lähinnä CIWL:n liikennettä sekä Mitropan seuraajaa DSG:tä vuoteen 1995.
thumb|350px|right|CIWL:n ravintolavaunu
Nykytilanne
Wagons-Lits'n päämaja sijaitsee Pariisissa. CIWL järjestää yöjunayhteydet Itävallassa, Italiassa, Portugalissa, Espanjassa sekä ateriapalvelut päiväjuniin Ranskassa, Italiassa, Espanjassa, Portugalissa ja Eurostarissa Isossa-Britanniassa.
Yhteistyö
Yhtiö teki jo yhteistyötä Itävallassa, Ranskassa, Italiassa, Portugalissa,Espanjassa ja Isossa-Britanniassa jo ennen ensimmäistä maailmansotaa. Vuonna 1927 Thomas Cookin Thomas Cook plc -niminen matkatoimisto osti CIWL:n vaikean tuloksen aikana, mutta CIWL nousi myöhemmin taas itsenäiseksi yhtiöksi. Vuonna 1991 Wagon-Lits'stä tuli osa ranskalaista Accor-yhtiötä ja Leisure Groupia.
Idän pikajuna
Idän pikajuna aloitti toiminnan vuonna 1882 Pariisista Istanbuliin kolmella makuuvaunujunilla kolme kertaa viikossa molempiin suuntiin. Idän pikajuna oli ensimmäinen makuu- ja ravintolavaunulla varustettu juna, joka liikennöi ympäri Eurooppaa. Vuonna 2003 yhtiö lisäsi seitsemän makuuvaunuja, ja se onkin nykyään suosittu turistikohde. Vuodesta 2007 yöjuna liikenne tuli taas käyttöön uudella reitillä Pariisi-Strasbourg ja Strasbourg-Wien.
Pohjolan pikajuna
Pohjolan pikajuna liikennöi Pariisista Pietariin Puolan ja Baltian ja Saksan kautta. Liikenne alkoi vuonna 1884, ja nyt DB NachtZug liikennöi Pariisista vain Hampuriin ja Kööpenhaminaan.
Sud Express
Sud Express oli junayhteys Pariisi–Lissabon välillä vuodesta 1887, joka oli Pohjolan pikajunan liitännäis-linja Pietarista Pariisin kautta Portugaliin. Monet Venäjältä ja Itä-Euroopasta tulleet matkustajat matkustivat Sud Expressillä ensin Pariisista Lissaboniin, josta he lähtivät laivoilla kohti Pohjois-Amerikkaan.
Transsibérien
Siperian rata oli CIWL:n ja Venäjän tsaarin välisen sopimuksen alaisena aina vuoteen 1917 vallankumoukseen asti. Linja alkoi Moskovasta ja päättyi Vladivostokiin ja Pekingiin.
Kanaalin yli
Kanaalijuna, joka liikennöi Lontoo-Pariisi välillä, oli myös Wagons-Lits'n liikennöimä vuodesta 1936 aina vuoteen 1994, kun Eurostar-yhteys valmistui Doverin ja Calaisin välillä.
Kazumi Watanabe
pienois|Watanabe esiintymässä 14. toukokuuta 2011. Kazumi Watanabe (s. 14. lokakuuta 1953 Tokio) on japanilainen fuusiojazziin erikoistunut sähkökitaristi.
Watanabe on äänittänyt 1970-luvulta lähtien kymmeniä jazz-rock-albumeita. Hän on usein työskennellyt tunnettujen länsimaalaisten muusikoiden, kuten Michael Breckerin, Bill Brufordin, Marcus Millerin, Wayne Shorterin ja Lenny Whiten kanssa.
Ahvenainen (Orivesi, Hirsilä, pohjoinen)
Ahvenainen, jonka nimi on kartoissa monikkomuodossa Ahvenaiset, on Pirkanmaalla Oriveden Hirsilän pohjoispuolella olevista lammista se toiseksi suurin ja pohjoisimpana sijaitsevana. Lampia on yhteensä neljä.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 2,1 hehtaaria. Se on 300 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Se sijaitsee Siikanevan eteläpuolisen järviylängön itäreunalla moreenimäkien välisessä painaumassa. Painauma muistuttaa pitkittäistä laaksoa, jonka vuoksi lampi on koillis-lounais-suuntainen. Siillä ei ole kartan mukaan saaria. Lammen rantaviivan pituus on 700 metriä ja sen rannat ovat metsämaata. Rantaan on rakennettu vapaa-ajan asunto, jonne tulee tie metsätieltä. Metsätie tulee kantatieltä 66 ja päättyy Siikanevan itäpuolelle.
Historiaa
Järvien historiaa voi lukea suurimman Ahvenaisen artikkelista.
Tyhjyys
Tyhjyys on Ajattaran kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 13. lokakuuta 2004. Se ylsi ensimmäisellä listaviikollaan Suomen virallisen listan sijalle 27.
Kappaleet
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Pasi Koskinen.