cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pikajuoksu
Vaiheet
Maalintulossa juoksija taivuttaa käsivartensa taakse, jotta pää ja hartiat painuvat eteen maalilinjan yli.
Vaatimukset juoksijalta
Pikajuoksijalta vaaditaan paljon nopeita lihassoluja ja lihasvoimaa sekä juoksumatkan kasvaessa tarvittavaa nopeuskestävyyttä. Myös ylävartalon on oltava vahva, sillä heiluvat kädet tuottavat jalkojen tuottamalle liikevoimalle vastavoiman. Oikean juoksutekniikan varma hallitseminen maksimivauhdissa on oleellista. Nopea luontainen reaktiokyky lyhentää lähtölaukauksen ja lähdön välistä reaktioaikaa.
60 metrin matka suosii nopeita lähtijöitä ja kiihdyttäjiä. 100 metriä on pikajuoksun kuninkuuslaji, jolla nopeinta kutsutaan "maailman nopemmaksi ihmiseksi". 100 metrin juoksijan on saavutettava huippuvauhtinsa nopeasti ja säilytettävä se pitkään. 200 metrillä tarvitaan lisäksi kaarrejuoksun tuottaman keskipakoisvoiman hallintaa ja voimien riittävyyden myös loppumatkalle. 400 metriä on nopeuskestävyyslaji, jossa vauhdin säätely on tärkeää. Matkalla juoksija joutuu taistelemaan maitohapon hidastavia vaikutuksia vastaan.
Olosuhteet
Kova ratapohja on paras nopeiden aikojen saavuttamiseksi. Myötätuuli parantaa aikaa. Juoksijat käyttävät aerodynaamista haalaritrikoota ja erittäin kevyitä kenkiä, joissa on pitoa varten enintään 9 millimetrin piikit ja pitkä kapea pohja. Juoksijat eivät yleensä käytä sukkia.
Heran temppeli (Olympia)
Heran temppeli eli Heraion oli antiikin aikainen Heralle omistettu kreikkalainen temppeli Olympiassa Kreikassa. Se rakennettiin noin vuonna 600 eaa. ja se on yksi varhaisimpia tunnettuja esimerkkejä doorilaista pylväsjärjestelmää käyttävästä temppelistä. Temppelin rauniot sijaitsevat Olympian arkeologisella alueella Archaía Olympían kunnassa.
Ullavan kirkonkylä
Ullavan kirkonkylä on entisen Ullavan kunnan kirkonkylä, joka toimi myös kunnan hallinnollisena keskuksena. Keski-Pohjanmaalla sijaitseva Ullavan kirkonkylä kuuluu nykyään Kokkolan kaupunkiin. Kirkonkylä ei enää muodosta tilastollista taajamaa (vielä vuonna 2000 se muodosti taajaman, jolloin siellä oli 220 asukasta).
Kantatieltä 63 erkanee seututie 757, joka kulkee luoteeseen kirkonkylän halki ja jatkaa sieltä edelleen kohti Kälviän kirkonseutua, jossa se yhtyy valtatiehen 28. Ullavan kirkonkylässä seututiestä erkanee pohjoiseen Kannuksen keskustaajamaan vievä yhdystie 7540. Kirkonkylässä sijaitsee Ullavan kirkko, koulu ja urheilukenttä. Kirkonkylässä virtaa sinne etelästä tuleva Vionoja.
Heran temppeli (Olympia)
Historia
Heran temppeli rakennettiin arkaaisella kaudella noin vuonna 600 eaa. Aiemman käsityksen mukaan temppeli olisi rakennettu kahdessa osassa niin, että aluksi noin vuonna 650 eaa. olisi rakennettu pienempi temppeli, jossa oli pelkkä naos ja pronaos, ja se olisi laajennettu myöhempään kokoonsa noin vuonna 600 eaa. Nykytutkimuksessa koko temppelin katsotaan kuitenkin valmistuneen kerralla. Temppelin lahjoittivat pyhäkköalueelle läheisen Skilluksen kaupungin asukkaat.
Temppeli oli Olympian ensimmäinen varsinainen temppeli ja se on samalla varhaisimpia esimerkkejä monumentaalitemppelistä koko Kreikassa. Se oli alun perin omistettu ylijumala Zeukselle ja tämän puolisolle Heralle yhdessä. Heran kultti tuli Olympiaan mahdollisesti Argoksesta ja sen Heraionista. Kun erillinen ja suurempi Zeuksen temppeli valmistui 400-luvulla eaa., vanhempi temppeli jäi pyhitetyksi Heralle.
Roomalaisella ajalla temppeli muuttui eräänlaiseksi museoksi, sillä siihen koottiin joukko kaikkein parhaita Olympian saamia votiivilahjoja. Nykyisin temppelin edustalla olevalla Heran alttarilla järjestetään olympiatulen sytytysseremonia joka neljäs vuosi ennen olympialaisia. Seremonia järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1936 ennen Berliinin olympialaisia.
Rakennus
Temppeli sijaitsi Olympian temenos-alueen eli Altiksen luoteisosassa Kroniosvuoren juurella. Se oli peripteraalitemppeli ja edusti doorilaista tyyliä. Temppelin kaksiportaisen jalustan eli stylobaatin koko oli noin 18,8 × 50,0 metriä ja siinä oli 6 × 16 pylvästä eli yhteensä 40 pylvästä. Pylväiden halkaisija oli alapäästä noin 1–1,3 metriä. Mitoiltaan temppeli oli suhteellisen pitkä, kapea ja matala.
thumb|120px|Temppelin pohjapiirros, länsi ylhäällä. thumb|120px|Heran patsaan pää temppelistä. Temppeli koostui kolmesta osasta. Sen keskellä on naos eli cella, joka avautui itään. Oviaukon leveys oli noin 2,9 metriä. Naoksen etupuolella oli pronaos ja takapuolella eli länsipuolella opisthodomos. Kummankin edessä oli kaksi pylvästä. Naoksen sisällä sen pohjois- ja eteläseinustoilla oli kaksi kahdeksan pylvään riviä, jotka muodostivat kummallekin puolelle kaksi kapeaa laivaa. Naoksessa oli useita arkaaisen tyylin patsaita ja veistoksia. Huonetta hallitsivat suuret Zeuksen ja Heran patsaat, jotka oli asetettu korokkeelle naoksen perälle. Zeus oli kuvattu seisomassa valtaistuimella istuvan Heran vierellä. Näistä patsaista on löydetty vain Heran patsaan pää, joka on nykyisin Olympian arkeologisessa museossa. Joka neljäs vuosi Heraian kisojen yhteydessä kisoja järjestäneet 16 elisläistä ylhäisönaista pukivat Heran kulttipatsaalle uuden peploksen.
Lisäksi temppelissä oli niin kutsuttu Praksiteleen Hermes eli Praksiteleen veistämä Dionysos-lasta kantavaa Hermestä esittävä patsas. Myös se on nykyisin museossa. Pausaniaan mukaan temppelissä säilytettiin myös muun muassa Ifitoksen pronssikiekkoa, johon oli kirjoitettu Olympian kisojen aselepojulistuksen teksti. Temppelissä oli myös Koloteen pöytä, jonka päällä pidettiin kisojen voittajien saamia villin oliivipuun lehvistä tehtyjä seppeleitä, sekä Kypseloksen kirstu, joka oli tehty kullasta, norsunluusta ja puusta ja koristeltu mytologisilla aiheilla.
Temppelin pylväät oli alun perin tehty puusta, mutta vähitellen se rakennettiin uudestaan kivisenä pylväs kerrallaan kun alkuperäinen puu mätäni. Seurauksena jokainen pylväs edusti erilaista, oman aikansa doorilaista tyyliä arkaaiselta roomalaiselle ajalle saakka. Yksi puinen pylväs oli kuitenkin jäljellä temppelin opisthodomoksessa vielä Pausaniaan aikana. Muutoin temppeli oli rakennettu alaosaltaan paikallisesta kalkkikivestä, jossa on paljon mm. simpukankuoria, ja yläosastaan tiilestä ja puusta. Katto oli päällystetty terrakotasta tehdyillä kattotiileillä. Katonharjan kummassakin päässä oli terrakotasta tehty pyöreä akroterion-koriste, jonka halkaisija oli noin 2,3 metriä.
Temppelistä on säilynyt vain perustukset ja pylväiden alaosia. Neljä pylväistä on kunnostettu ja koottu uudelleen. Löydettyjen patsaiden lisäksi temppelin säilyneet koristeosat, mukaan lukien toinen akroterion-koriste, ovat museossa. Temppelin raunioista on tehty täysimittainen kopio Jasmine Hill Gardensiin Alabamassa, Yhdysvalloissa.
Heran alttari sijaitsi heti temppelin edustalla sen itäpuolella. Zeuksen temppeli sijaitsi temppelin eteläpuolella ja Metroon itäpuolella alttarin takana. Länsipuolelle rakennettiin hellenistisellä ajalla Filippeion.
Dinajpur
Dinajpur on kaupunki Luoteis-Bangladeshissa Rangpurin alueella. Sen asukasluku oli vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan 191 329.
Toivo Hyytiäinen
Toivo Armas Hyytiäinen (12. marraskuuta 1925 Saarijärvi – 21. lokakuuta 1978 Saarijärvi) oli suomalainen keihäänheittäjä ja olympiamitalisti. Helsingin kisoissa 1952 Hyytiäinen oli ainoa suomalainen yleisurheilussa mitalin voittanut urheilija. Hyytiäinen on myös Seppo Rädyn ja Ari Mannion lisäksi ainoa suomalainen mieskeihäänheittäjä, joka on voittanut Helsingissä käydyissä arvokisoissa mitalin.
Dinajpur
Maantiede
Dinajpur sijaitsee Bangladeshin luoteisosassa Punarbhabajoen varrella. Alue on osa Barindin tasaista alluviaalitasankoa.
Toivo Hyytiäinen
Hyytiäinen voitti Brysselin EM-kisoissa 1950 Suomen kisojen ainoan EM-kullan, kun hän voitti keihäskilpailun tuloksella 71,26.
Dinajpur
Historia
thumb|vasen|[[Dinajpur Rajbarin raunioita.]] Dinajpur on kansanperinteessä yhdistetty Mahabharatan hindulaisessa eepoksessa mainittuun paikannimeen Matsyadesa. Matsyadesa on paikka, jonne Pandavat pakenevat. Ramayanassa sama paikka esiintyy Raman vaimo Sitan kakotuspaikkana. Lähellä sijaitsee kukkula, joka on liitetty Sitan asuinpaikkaan. Dinajpur mainitaan joskus myös Ramayanan kirjoittajana mainitun Valmikin kotikaupunkina. Nykyinen nimi Dinajpur on johdettu ilmeisesti ei-arjalaisesta termistä Dinaj, johon on liitetty sanskritin pääte pur.
Dinajpur oli osa Varendran historiallista aluetta ja sitä hallitsivat Palan ja Senan valtakunnat. Niiden kausilta alueella jäi buddhalaisia monumentteja, kuten Dhibarin monoliitti. Sittemmin aluetta hallitsivat muslimit. 1400-luvulla se oli Bengalin sulttaaneja vastaan sotineen Raja Ganeshan tukialuetta. Joissain tarinoissa Raja Ganesha yhdistetään myös itse kaupungin perustamiseen. Kaupungin historiallisia rakennuksia ovat esimerkiksi Suran moskeija ja Dinajpurin maharadžan palatsi.
Toivo Hyytiäinen
Ennätyksekseen Hyytiäinen heitti 78,98 m Helsingissä 27.5.1954. Tulos oli Suomen ennätys ja rikkoi Yrjö Nikkasen lähes 16 vuotta vanhan ennätyksen 18 senttimetrillä. Hyytiäinen oli vuosien 1946 (tuloksella 74,55 m) ja 1952 (75,92 m) maailmantilaston ykkönen.
Hyytiäinen edusti vuoteen 1948 asti Lanneveden Sampoa ja sen jälkeen Jyväskylän Kenttäurheilijoita.
Dinajpur
Talous
thumb|Mohammad Daneshin tiede- ja teknologiayliopiston kirjasto. Dinajpuria ympäröivä seutu tunnetaan hedelmällisenä viljelymaana, jolla kasvatetaan etenkin riisiä. Muita viljeltyjä kasveja ovat esimerkiksi juutti, vehnä ja sokeriruoko. Kaupungissa on tekstiili-, sokeri- ja riisiteollisuutta.
Väestö
Dinajpurin asukasluku oli Bangladeshin vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan 191 329. Vuonna 2001 vastaava lukema oli 167 374, vuonna 1981 88 967 ja vuonna 1974 61 866.
HMS Hasty
HMS Hasty on ollut kuuden Britannian Kuninkaallisen laivaston aluksen nimenä.
Tienhaara (albumi)
Tienhaara on suomalaisen Folkswagen-yhtyeen kolmas albumi, joka julkaistiin 17. toukokuuta 2007.
Luettelo Pyhäjoen julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä
Luettelo Pyhäjoen julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Pyhäjoen kunnassa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat.
Tellervo Maria Koivisto
Tellervo Maria Koivisto (o.s. Heino, 29. elokuuta 1927 Messukylä – 6. maaliskuuta 1982 Helsinki) oli suomalainen poliitikko ja ammattikoulunopettaja. Koivisto oli SDP:n kansanedustaja vaaleista 1970 alkaen kuolemaansa asti.
Koivisto valittiin eduskuntaan suurilla äänimäärillä Hämeen läänin pohjoisesta vaalipiiristä. Vaaleissa 1972 hän sai 11 003 ääntä. Hänet luettiin puolueensa vasemmistosiipeen eli niin sanottuun ”punaiseen tusinaan”. Hän oli presidentin valitsijamies vuosina 1978 ja 1982. Koivisto oli myös Suomen Kirjastoseuran, Arabikansojen ystävyysseuran ja Pohjois-Hämeen rauhantyön keskuksen puheenjohtaja sekä Suomen rauhanpuolustajien varapuheenjohtaja.
Koiviston vanhemmat olivat yrittäjä Eino Aleksanteri Heino ja Lyydia Maria (o.s. Ylinen). Vuosina 1949–1970 hän oli naimisissa Reino Nestori Koiviston kanssa. Koivisto oli valtiotieteiden kandidaatti (1962).
Šefik Džaferović
Šefik Džaferović, s. 9. syyskuuta 1957 Zavidovići, Bosnia ja Hertsegovinan KT, Jugoslavian FKT, nykyinen (Federaatio), Bosnia ja Hertsegovina) on bosniahertsegovinalainen poliitikko. Hänet valittiin Bosnia ja Hertsegovinan nykyiseksi presidenttineuvoston bosniakkijäsenksi. Džaferović on opiskellut Sarajevon yliopiston.
Tellervo Maria Koivisto
Koivisto kuoli 54-vuotiaana maaliskuussa 1982. Hän liukastui keskiviikkona 3. maaliskuuta 1982 Eduskuntatalon Aurorankadun puoleisilla rappusilla ja oli sen jälkeen vuorokauden sairaalassa tarkkailtavana. Saman viikon perjantaina Koivisto hakeutui uudestaan sairaalaan, jossa hän kuoli seuraavana päivänä lauantaina 6. maaliskuuta 1982. Oikeuslääketieteellisen tutkimuksen mukaan Koivisto kuoli aivoverisuonen pullistuman aiheuttamaan sairauskohtaukseen. Tutkimuksen mukaan kuoleman aiheuttanut sairaus oli kehittynyt hänellä pitkän aikaa.
Lahnaslammin ratapiha
Lahnaslammin ratapiha (, ratakm 880,7) on rautatieliikennepaikka Sotkamon kunnassa Suomen rataverkkoon kuuluvalla sivurataosuudella. Ratapiha sijaitsee Lahnaslammin kaivoksen yhteydessä, ja sitä käytetään kaivokselta lähtevien malmijunien kuormaamiseen. Liikennepaikalla on ainoastaan kaivoksen toimintaan sidottua tavaraliikennettä.
Tundrasirri
Tundrasirri (Calidris mauri) on arktisen alueen kahlaaja. Lajin nimesi Jean Cabanis vuonna 1857.
Koko ja ulkonäkö
Tundrasirrin pituus on 14–17 senttimetriä, siipien kärkiväli 35–37 senttimetriä ja paino 18–35 grammaa. Suosirrin kokoinen. Nokka on musta ja kärjestään lievästi alaspäin taipunut. Kesäpuvussa selkäpuoli on punertava ja rinta sekä kupeet tummatäpläiset. Sukupuolet ovat samanvärisiä. Ääni on korkea ’tshiit’.
Elinympäristö
Pesimäaikana arktisen tundran lampareiden, soiden, järvien ja jokien rannat ja niiden lähistöllä. Muuttomatkalla ja talvehtimisalueilla elää enimmäkseen rannikoiden vuorovesirannoilla.
Lisääntyminen
Pesä on maassa kasvillisuuden suojassa. Munia on 4 ja molemmat puolisot hautovat niitä noin 3 viikkoa. Poikaset ovat pesäpakoisia ja etsivät itse ruokansa. Usein naaras jättää poikasten hoidon koiraalle lähtien itse syysmuutolle. Poikaset oppivat lentämään noin 3 viikon ikäisinä.
Jyrki 69
thumb|Jyrki 69 [[Wave-Gotik-Treffen 2013 ]]
Jyrki 69 (oik. Jyrki Pekka Emil Linnankivi, s. 15. lokakuuta 1968) on suomalainen rockmuusikko. Hänet tunnetaan parhaiten The 69 Eyes -yhtyeen laulusolistina ja keulahahmona. Hän sanoittaa yhtyeen kappaleet.
Linnankivi on koulutukseltaan filosofian maisteri, pääaineena analyyttinen kemia. Ennen akateemisia opintoja hän kävi Hämeenlinnan lyseon lukiota 1984–87. Hän kertoo kiinnostuneensa kemiasta, koska hänen suosikkisankarinsa Peter Parker eli Hämähäkkimies oli kemian opiskelija.
Jyrki 69:n ensimmäinen sooloalbumi Helsinki Vampire julkaistiin 23. kesäkuuta 2017.
Jyrki 69 aloitti lokakuussa 2021 Radio Cityn 80’s Rock Show -ohjelman juontajana Jere Ollisen kanssa.
Jyrki 69:n toinen sooloalbumi American Vampire julkaistiin 19. joulukuuta 2021.
Kunniamainintoja
Jyrki Linnankivi nimettiin Suomen Unicefin hyvän tahdon lähettilääksi vuonna 2005.
Vuonna 2006 Suomen Nuorkauppakamarit ry:n järjestämässä valtakunnallisen Nuoret Menestyjät –kilpailussa (TOYP, The Outstanding Young Persons) Jyrki Linnankivi palkittiin kategoriassa Humanitaarinen ja vapaaehtoistoiminta. Kilpailussa palkitaan alle 40-vuotiaita omalla alallaan ansioituneita henkilöitä. Palkittavien persoonallisuuden tulee hyödyntää yhteiskuntaa, kansakuntaa tai maailmaa. Vuosittain palkitaan kolme henkilöä, joista vuonna 2006 palkinnon Jyrkin lisäksi saivat Päivi Törmä ja Akseli Hemminki.
Samana vuonna Linnankivi palkittiin Soulissa, Etelä-Koreassa kansainvälisellä The Outstanding Young Persons of the World (TOYP) -palkinnolla. Suomesta kyseisen palkinnon ovat saaneet vain Akseli Hemminki (myös vuonna 2006), Esko Aho ja Linus Torvalds. Muita TOYP-voittajia vuosien varrelta ovat muiden muassa John F. Kennedy, Elvis Presley ja Bill Clinton.
Jyrki Linnankiven harrastuksiin kuuluu matkailu, popkulttuuri ja luonnonsuojelu. Hän on myös Helsingin lintutieteellisen yhdistyksen Tringan jäsen.
Gwynne Howell
Gwynne Richard Howell (s. 13. kesäkuuta 1938) on walesilainen oopperalaulaja, äänialaltaan basso. Hän esiintyi Covent Gardenissa ensimmäistä kertaa 1970.
Howell on ollut vuosikymmeniä kuninkaallisen oopperan jäsen Lontoossa. Hän on lisäksi esiintynyt mm. New Yorkissa, Chicagossa, San Franciscossa, Pariisissa, Münchenissä ja Genevessä.
Howell opiskeli Royal Northern College of Musicissa, ja hänelle myönnettiin vuonna 1998 Brittiläisen imperiumin ritarikunnan merkki.
Michael Barnes
Michael Barnes (s. 24. kesäkuuta 1988 Chorley, Englanti) on englantilainen jalkapalloilija, joka on edustaa tällä hetkellä Bamber Bridgeä Englannin seitsemännellä sarjatasolla Northern Premier Leaguessa. Hän on pelipaikaltaan vasen laituri.
Lancaster Cityn paidassa nuorten FA Cupissa pelannut ja menestyksekkään kuuden viikon harjoituskauden ManUn kanssa pelannut Barnes liittyi Manchester Unitedin akademiaan tammikuussa 2006. Debyyttinsä ykkösjoukkueessa hän teki englannin liigacupissa lokakuussa 2006.
Hän ei kuitenkaan onnistunut vakiinnuttamaan pelipaikkaansa ManU:ssa ja hän jäikin ilman jatkosopimusta kesällä 2008.
Kaudella 08-09 hän edusti kolmea eri seuraa alasarjoissa muttei saanut vakiinnutettua paikkaansa missään noista.
Kesällä 2009 hän teki sopimuksen Englannin seitsemännellä sarjatasolla pelanneen AFC Fylden kanssa, jota hän edusti kauteen 2014-15 saakka. Tämän jälkeen hän siirtyi Bamber Bridgen joukkueeseen kaudeksi 15-16.
Annika Luther
pienois|Annika Luther [[Göteborgin kirjamessut|Göteborgin kirjamessuilla 2022.]] Annika Larsdotter Luther (s. 2. kesäkuuta 1958 Helsinki ) on suomalainen ruotsiksi kirjoittava nuortenkirjailija.
Luther on koulutukseltaan biologi. Hän on työskennellyt vuodesta 1999 biologian, maantiedon ja sosiaaliekologian opettajana Tölö gymnasiumissa. Hän on kääntänyt tietokirjallisuutta ja kirjoittanut artikkeleita ja arvosteluja.
Lutherin teos Kirje maan ääriin (Brev till världens ände) voitti Topelius-palkinnon vuonna 2008. Teos oli samana vuonna Finlandia Junior -palkintoehdokkaana. Vuonna 2012 Lutherin teos Kodittomien kaupunki (De hemlösas stad) oli Topelius-palkintoehdokas. Samana vuonna Luther sai tuotannostaan Pekkas-akatemian myöntämän Laivakello-palkinnon.
Luther on naimisissa professori Kristian Donnerin kanssa, ja heillä on kahdeksan lasta. Sarjakuvataiteilija Ulla Donner on heidän tyttärensä. Talvet Luther asuu Helsingissä ja kesät Bromarvissa.
Dallas Stars
Dallas Stars on yhdysvaltalainen ammattilaistason jääkiekkoseura, jonka kotikaupunki on Dallas Texasin osavaltiossa. Se pelaa NHL:n Läntisen konferenssin Keskisessä divisioonassa.
Starsin historian maineikkaimpia pelaajia ovat muun muassa Hockey Hall of Fameen valitut Mike Modano, Sergei Zubov, Joe Nieuwendyk ja Ed Belfour, kolmesti Frank J. Selke Trophyn voittanut Jere Lehtinen, sekä Art Ross Trophy -palkittu Jamie Benn. Kaikki edellä mainitut pelaajat viimeistä lukuun ottamatta olivat mukana myös Stanley Cup -mestaruusjoukkueessa 1999.
Minnesota North Stars (1967–1993)
Minnesota North Stars aloitti NHL:ssä kuuden muun laajennusjoukkueen kanssa kaudella 1967–1968. Joukkue pelasi kotiottelunsa uudella Metropolitan Sports Center (”Met Center”) -areenalla Bloomingtonin kaupungissa Minnesotan osavaltiossa. Vaikka joukkueen alku NHL:ssä oli suhteellisen menestyksekäs niin sarjasijoituksissa kuin yleisömäärissäkin, North Stars alkoi kärsiä talousongelmista useamman huonon kauden jälkeen 1970-luvun puolivälissä. Vuonna 1978 vain kaksi kautta NHL:ssä pelannut Cleveland Barons fuusioitui North Starsin kanssa ja Baronsin omistajista, Gundin veljeksinä tunnetuista George ja Gordon Gundista tuli North Starsin enemmistöomistajia. North Stars selvisi Stanley Cupin finaaleihin vuosina 1981 ja 1991, mutta hävisi molemmat.
Siirto Dallasiin ja ensimmäiset vuodet uudessa kaupungissa
Gundin veljekset olivat tyytymättömiä alhaisiin katsojalukuihin Minnesotassa ja halusivat siirtää joukkueen Kaliforniaan suuremman markkina-alueen toivossa. NHL ei hyväksynyt joukkueen siirtämistä, mutta kompensaationa liiga lupasi myöntää Gundin veljeksille uuden laajennusjoukkueen Kaliforniasta, jos he saisivat myytyä North Starsin omistajuuden eteenpäin. Laajennusjoukkueesta tuli myöhemmin San Jose Sharks. Vuonna 1990 Gundin veljekset myivät joukkueen noin 38 miljoonalla dollarilla Howard Baldwinille, Morris Belzbergille ja Norman Greenille. Hieman sen jälkeen Green osti Belzbergin ja Baldwinin osuudet ulos, ja sai joukkueen omaan hallintaansa. North Starsin talousvaikeudet Minnesotassa kuitenkin jatkuivat, joten joukkueen siirtäminen jäi Greenille ainoaksi vaihtoehdoksi. Maaliskuussa 1993 Green sai luvan NHL:ltä siirtää joukkueen Dallasiin Texasin osavaltioon. Kaupungin valintaan vaikutti muun muassa entinen NFL-tähtipelaaja Roger Staubach, joka suositteli Greenille Dallasia hyvänä markkina-alueena. Korvauksena minnesotalaisille jääkiekkofaneille, jotka olivat harmissaan joukkueen menetyksestä, NHL lupasi myöntää osavaltiolle uuden laajennusjoukkueen lähitulevaisuudessa. Tämä toteutui seitsemän vuotta myöhemmin, kun Minnesota Wild aloitti pelaamisen liigassa.
Uusi joukkue pelasi ensimmäisen kautensa liigassa kaudella 1993–1994. Starsin ensimmäinen kausi sujui hyvin, ja joukkue ylsi pudotuspelien toiselle kierrokselle. Joukkueen suurin tähtipelaaja oli jo North Starsissa viisi kautta pelannut yhdysvaltalaishyökkääjä Mike Modano, joka rikkoi 50 maalin rajan runkosarjassa. Joukkueessa nähtiin myös suomalaisedustusta, sillä siellä pelasi kahdella ensimmäisellä kaudella laitahyökkääjä Jarkko Varvio.
Stars pääsi pudotuspeleihin myös kausina 1995 ja 1997, voittaen divisioonan mestaruuden jälkimmäisenä, mutta hävisi molempina kertoina ensimmäisellä kierroksella.
Vuosituhannen vaihteen menestys ja Stanley Cup
pienoiskuva|250px|Keskushyökkääjä [[Joe Nieuwendyk oli yksi Starsin keskeisimpiä pelaajia mestaruuskaudella 1998–1999, jolloin hänet palkittiin Conn Smythe Trophylla pudotuspelien arvokkaimpana pelaajana.]] Kaudella 1997–1998 Stars jatkoi vahvoja otteitaan, ja voitti jälleen Keskisen divisioonan mestaruuden, sekä Presidents’ Trophy -palkinnon runkosarjan 109 pisteellään. Pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella kaatui San Jose Sharks otteluvoitoin 4–2 ja toisella kierroksella Edmonton Oilers 4–1. Konferenssifinaaleissa myöhemmin mestaruuteenkin yltänyt Detroit Red Wings oli kuitenkin parempi voitoin 2–4. Joukkueen suomalaishyökkääjä Jere Lehtinen palkittiin kauden päätteeksi parhaalle puolustavalle hyökkääjälle annettavalla Frank J. Selke Trophylla. Edellisellä kaudella uransa lopettanut Neal Broten palkittiin myös Lester Patrick Trophy -palkinnolla.
Kaudeksi 1998–1999 Stars siirrettiin Keskisestä divisioonasta Tyynenmeren divisioonaan liigan uudelleenjärjestelyssä. Stars oli runkosarjassa jälleen ylivoimainen keräten 114 pistettä ja saavuttaen divisioonan mestaruuden sekä Presidents’ Trophy -palkinnon. Joukkue eteni pudotuspeleissä edellisen kauden tapaan konferenssifinaaleihin, ja onnistui niissä voittamaan Colorado Avalanchen seitsemässä ottelussa. Finaalisarjassa vastaan asettui Buffalo Sabres, jonka Stars päihitti otteluvoitoin 4–2. Finaalisarja päättyi kiistellyllä tavalla kuudennen ottelun kolmannessa jatkoerässä, kun Starsin Brett Hull teki maalin seisoen osittain Sabresin maalivahdin alueella. Maali kuitenkin hyväksyttiin, ja Stars pääsi juhlimaan Stanley Cupin voittoa ensimmäisenä Etelä-Yhdysvalloissa sijaitsevana joukkueena historiassa. Mestaruusjoukkueen päävalmentajana toimi kanadalainen Ken Hitchcock. Starsin Joe Nieuwendyk palkittiin Conn Smythe Trophylla pudotuspelien arvokkaimpana pelaajana. Jere Lehtinen voitti tällä kaudella toisen peräkkäisen Frank J. Selke Trophynsa.
2000-luvun alkuvuodet ja heikompi pudotuspelimenestys
pienoiskuva|200px|[[Dave Tippett toimi Starsin päävalmentajana vuosina 2002–2009.]] Kaudella 2000–2001 Stars jatkoi divisioonamestaruuksien putkeaan jo viiteen kauteen, ja keräsi runkosarjassa 106 pistettä. Selvittyään pudotuspelien toiselle kierrokselle joukkue kuitenkin joutui kärsimään historiansa ensimmäisen pudotuspelitappion suoraan neljässä ottelussa, kun se hävisi St. Louis Bluesille voitoin 0–4.
Uudelle American Airlines Center -areenalle muuttaneen Starsin ensimmäinen kausi siellä oli pettymys, sillä kauden 2001–2002 runkosarjassa joukkue keräsi 90 pistettä, ja jäi neljän pisteen päähän pudotuspelipaikasta. Kyseessä oli toinen kerta joukkueen historiassa, kun se jäi pudotuspelien ulkopuolelle.
Seuraavalla kaudella 2002–2003 Stars piristi otteitaan ja saavutti taas Tyynenmeren divisioonan mestaruuden runkosarjassa. Pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella joukkue voitti Edmonton Oilersin 4–2, mutta hävisi toisella kierroksella Mighty Ducks of Anaheimille voitoin 2–4. Seuraavalla kolmella pelatulla kaudella Stars esitti jälleen hyviä otteita runkosarjassa, mutta tippui kaikilla niistä pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella.
Kaudella 2007–2008 Stars oli runkosarjasijoitusten perusteella vasta kahdeksanneksi paras joukkue, mutta järjesti pienoisen yllätyksen pudotuspeleissä etenemällä aina konferenssifinaaleihin asti. Detroit Red Wings osoittautui kuitenkin liian kovaksi vastustajaksi, sillä se tiputti Starsin otteluvoitoin 4–2 ja eteni aina mestaruuteen asti.
Kuiva kausi ja valmentajanvaihdokset (2009–2013)
Seuraavan viiden kauden aikana Stars ei pääsyt kertaakaan pudotuspeleihin. Huonosti menneen kauden 2008–2009 jälkeen päävalmentaja Dave Tippett sai kesäkuussa 2009 potkut. Uudeksi valmentajaksi palkattiin Marc Crawford, jolla on valmentajauraltaan Stanley Cup -mestaruus Colorado Avalanchen peräsimessä vuodelta 1996.
Kaudella 2010–2011 joukkue oli lähellä pudotuspelipaikkaa, sillä se sijoittui runkosarjassa Läntisen konferenssin yhdeksänneksi, ja jäi kahdeksantena olleesta Chicago Blackhawksista vain kahden pisteen päähän. Päävalmentaja Crawford sai kauden päätteeksi potkut.
Kaudella 2012–2013 Stars jäi työsulun vuoksi lyhennetyssä 48 ottelun runkosarjassa Tyynenmeren divisioonan viimeiseksi ja pudotuspelien ulkopuolelle viidennen kerran peräkkäin. Päävalmentaja Glen Gulutzan erotettiin tehtävistään saman vuoden toukokuussa.
Lindy Ruffin aikakausi (2013–2017)
pienoiskuva|250px|[[Tyler Seguin on ollut yksi Starsin avainpelaajia 2010-luvulla.]] Kesäkuussa 2013 joukkueen uudeksi päävalmentajaksi palkattiin Lindy Ruff. Aiemmin samassa kuussa paljastettiin joukkueen uusi logo. Kaudella 2013–2014 Stars pääsi pudotuspeleihin Läntisen konferenssin villillä kortilla sijoittuessaan Keskisen divisioonan viidenneksi. Pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella Stars kuitenkin hävisi Anaheim Ducksille otteluvoitoin 2–4. Seuraavalla kaudella Stars sijoittui divisioonansa kuudenneksi ja jäi pudotuspelien ulkopuolelle.
Kaudella 2015–2016 Stars paransi otteitaan ja palasi divisioonansa mestariksi ensimmäisen kerran sitten kauden 2005–2006. Runkosarjan 109 pistettä oli liigan toiseksi eniten Washington Capitalsin jälkeen. Stars tippui pudotuspelien toisella kierroksella hävittyään tiukan seitsemän ottelun sarjan St. Louis Bluesille. Seitsemäs ja ratkaiseva ottelu päättyi Starsin 6–1 tappioon kotiareenalla.
Jäätyään pudotuspelien ulkopuolelle jälleen kaudella 2016–2017, Stars ilmoitti heinäkuussa 2017 ettei Ruff jatkaisi valmentajan tehtävässään. Stars ei onnistunut pääsemään pudotuspeleihin myöskään seuraavalla kaudella valmentaja Ken Hitchcockin johdolla.
Paluu Stanley Cup -finaaleihin
Joulukuussa 2019 Starsin päävalmentaja Jim Montgomery erotettiin tehtävistään ja hänet korvasi Rick Bowness. Kausi 2019–2020 keskeytyi 12. maaliskuuta 2020 COVID-19-pandemian vuoksi, mutta kauden pudotuspelit päästiin pelaamaan erikoisjärjestelyillä Kanadassa saman vuoden syksynä. Stars pääsi runkosarjan pelatun 69 ottelun pistekeskiarvolla suoraan pudotuspelien ensimmäiselle kierrokselle, jossa se voitti Calgary Flamesin voitoin 4–2. Toisella kierroksella kaatui Colorado Avalanche tiukan sarjan jälkeen 4–3, ja konferenssifinaaleissa Vegas Golden Knights voitoin 4–1. Stars pääsi ensimmäistä kertaa Stanley Cupin finaaleihin sitten vuoden 2000, mutta ottelusarjan vei lopulta finaalivastustaja Tampa Bay Lightning voitoin 2–4.
Joukkueen tiedot
pienoiskuva|vasen|200px|[[American Airlines Center on Starsin toinen ja nykyinen kotiareena.]]
Yhteistyöseurat
pienoiskuva|200px|[[Texas Stars on ollut Dallasin AHL-farmijoukkue kaudesta 2009–2010 lähtien.]] Dallas Starsilla on nykyään kaksi yhteistyöjoukkuetta alemmissa sarjatasoissa. AHL-joukkue Texas Starsista tuli Dallasin farmijoukkue vuonna 2009, kun joukkue lopetti yhteistyön Iowa Starsin kanssa. Dallas pelasi kauden 2008–2009 ilman AHL-farmijoukkuetta, sillä Texas Stars aloitti pelaamisen vasta vuotta myöhemmin. Texas Stars pelaa Austinin metropolialueen luoteispuolella sijaitsevassa Cedar Parkin kaupungissa.
AHL-joukkueen lisäksi Stars tekee yhteistyötä ECHL-liigassa pelaavan Idaho Steelheadsin kanssa. Joukkue sijaitsee Boisen kaupungissa Idahon osavaltiossa.
Kausittaiset tilastot
O = Ottelut V = Voitot H = Häviöt JAH = Jatkoaikahäviöt
P = Pisteet TM = Tehdyt maalit PM = Päästetyt maalit
Palkinnot ja kunnianosoitukset
pienoiskuva|250px|[[Jamie Benn on Starsin viimeisin henkilökohtaisen palkinnon saaja, kun hänelle myönnettiin kaudella 2014–2015 Art Ross Trophy -palkinto. Benn teki kauden 82 ottelussa 87 tehopistettä.]] Stanley Cup
Presidents’ Trophy
Clarence S. Campbell Bowl
Art Ross Trophy
Conn Smythe Trophy
Frank J. Selke Trophy
Lester Patrick Trophy
Roger Crozier Saving Grace Award
William M. Jennings Trophy
Lähde:
Tilastot
pienoiskuva|250px|[[Mike Modano on Stars-organisaation historian paras pistemies. Hän teki pelaamassaan 1 459 ottelussa 1 359 tehopistettä. Modano valittiin Hockey Hall of Fameen vuonna 2014.]]
Eniten tehopisteitä
(Tilastoissa on huomioitu sekä North Starsin, että nykyisen Starsin pelaajat. Aktiiviset pelaajat lihavoitu.)
Kausi
Lähteet:
Joukkueessa pelanneet suomalaiset
pienoiskuva|150px|[[Jere Lehtinen edusti koko NHL-uransa Dallas Starsia. Lehtinen on joukkueen historian tehokkain suomalaispelaaja 514 pisteellä 875 ottelussa. Hän voitti myös Frank J. Selke Trophyn kolmesti.]] pienoiskuva|200px|[[Roope Hintz vuonna 2020]] Vähintään yhden NHL-ottelun pelanneet suomalaiset, aktiiviset pelaajat lihavoituna.
ExtendedancEPlay
ExtendedancEPlay on brittiläisen rock-yhtye Dire Straitsin neljä kappaletta sisältävä EP-levy. Se julkaistiin vuonna 1983. Levyä on kutsuttu myös "Twisting by the Pool EP" -nimellä, sen ensimmäisen kappaleen mukaan.
Kappaleet
Kaikki kappaleet ovat säveltänyt ja sanoittanut Mark Knopfler.
Palmberg
Palmberg on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Sayaka Ichii
Sayaka Ichii (s. 31. joulukuuta 1983 Chiban prefektuuri) on japanilainen poplaulaja ja idoli. Hän liittyi Hello! Project -kollektiiviin kuuluvaan Morning Musume -yhtyeeseen vuonna 1998 yhtenä sen toisen sukupolven jäsenistä. Hän esiintyi yhtyeen Petitmoni-alaryhmässä, mutta ”valmistui” eli lähti yhtyeestä jo vuonna 2000. Julkaistuaan Yūko Nakazawan kanssa albumin Folk Songs hän muodosti vuonna 2002 Sharan Q -yhtyeen Taisein ja Naoki Yoshizawan kanssa Ichii Sayaka in Cubic-Cross -yhtyeen. Hän kuitenkin vetäytyi julkisuudesta seuraavana vuonna.
Ichii aloitti työskentelyn viihdebisneksessä jälleen vuonna 2009.
There There
"There There. (The Boney King of Nowhere.)" on englantilaisen yhtyeen Radioheadin kappale, joka julkaistiin singlenä 26. toukokuuta 2003. Se oli ensimmäinen single yhtyeen albumilta Hail to the Thief (2003).
"There There" nousi sijalle 4 Britannian singlelistalla ja sijalle 1 Kanadassa. Se sai myös kohtuullista radiosoittoa Yhdysvaltojen modern rock -radiokanavilla ja oli ehdokkaana Grammy-palkinnon saajaksi osiossa "paras rock-esitys". Se oli yhtyeen menestynein single radiossa sitten vuoden 2000 singlen "Optimistic".
"There Thereen" on vaikuttanut suuresti Can-yhtyeen musiikki (Radiohead on myös tehnyt covereita Canin kappaleista).
Kappaleen toinen nimi on "The Boney King of Nowhere". Nimi viittaa brittiläisen lastenohjelman Bagpussin jaksoon, ja myös kappaleen musiikkivideo on Bagbuss-vaikutteinen.
B-puolet
"There theren" singlellä on kaksi b-puolta: "Paperbag Writer" ja "Where Bluebirds Fly." "Paperbag Writer" teki lähes kokonaan Yorke,  Colin Greenwood lisäsi kappaleeseen vain bassosäkeen. "Where Bluebirds Fly" on taas elektroninen kappale, jonka laulussa ei ole sanoja. Se kuultiin ensimmäistä kertaa yhtyeen tulomusiikkina vuoden 2002 kiertueella. Yhtye on soittanut sitä konsertissaan kerran: maaliskuussa vuonna 2005, jolloin Thom Yorke soitti sen Britanniassa Ether-festivaalilla Lontoon sinfonietan ja Nasaretin arabiorkesterin kanssa. Myös yhtyeen jäsen Jonny Greenwood oli tuolloin mukana, hän soitti ondes martenotia.
Musiikkivideo
Kappaleen musiikkivideon ohjasi Chris Hopewell. Videossa laulaja Thom Yorke kulkee metsässä ja löytää monia olentoja, jotka tekevät ihmismäisiä toimintoja (esimerkiksi kaksi kissaa menee naimisiin ja kaksi oravaa istuu takan edessä polttaen piippua). Yorke kulkee tilanteesta toiseen ja luminositeetti lisääntyy. Lopulta hän saapuu metsäaukiolla, jossa kultainen takki riippuu puusta. Hän laittaa takin päälleen ja löytää myös kultaiset kengät, jotka ovat puun sisällä. Samalla hän herättää oksalla olevat varikset, jotka jahtaavat Yorkea ja hyökkäävät hänen kimppuunsa. Kultaiset kengöt antavat hänelle vauhtia. Kengät menevät sotkuun maassa ja kun hän astuu jalkansa päälle, se muuttuu puuksi ja koko hänen vartalonsa alkaa muuttua puuksi. Lopulta Yorke muuttuu kokonaan puuksi ja varikset jäävät istumaan hänen "oksilleen".
Video kuvattiin neljäsosavauhdilla. Siksi se näyttää hyppivän, kuin osa kuvista puuttuisi. Se voitti palkinnon taideohjauksesta vuoden 2003 MTV Video Music Awards-palkintogaalassa.
Wimbledonin tennisturnaus 2021 – naisten kaksinpeli
Simona Halep oli turnauksen puolustava mestari, mutta vetäytyi loukkaantumisen vuoksi turnauksesta.
Turnauksen voitti Ashleigh Barty, joka päihitti loppuottelussa Karolína Plíškován.
Gigue
Gigue (myös giga, jig) on barokkiajan tanssi 6/4-, 3/8- tai 12/16-tahtilajissa. Sen alkuperä on englantilainen. Instrumentaalimuodossa gigue esiintyy usein suuremman teoksen kuten konserton tai sonaatin osana. Gigue on myös barokkisarjan tyypillisesti viimeinen osa.
Bo Joninpoika Grip
Bo Joninpoika Grip (1330-luvulla – 20. elokuuta 1386) oli keskiaikainen ruotsalainen mahtimies ja Ruotsin valtakunnan drotsi. Hän liittyi läheisesti myös Suomen historiaan 1300-luvulla. Hänen vaakunakuvionsa oli aarnikotka (grip).
Elämänvaiheet
thumb|Grip-suvun vaakuna Bo Joninpoika oli syntyisin melko merkittävästä ruotsalaisesta aatelissuvusta, jonka vaakunakuvio oli aarnikotka ja jota siksi ainakin myöhemmin kutsuttiin vanhemmaksi Grip-suvuksi. Hän oli tiettävästi nuoresta pitäen tarmokas keräämään varallisuutta, toisin kuin useat säätyveljensä. Hän ei hankkiutunut ritariksi asti, vaan tyytyi säädyssään "asemiehen" (väpnare) arvoluokkaan. Häntä väitetään kaikkien aikojen rikkaimmaksi ruotsalaiseksi aatelismieheksi, ja joka tapauksessa hän oli kaikkien aikojen ehdottomasti merkittävin ruotsalainen ei-kuninkaallinen maanomistaja.
Uransa huipulle päästyään Grip oli onnistunut saamaan läänityksikseen kolmanneksen Ruotsista ja koko Suomen, joissa hän valta-asemaansa käyttäen keräsi vieläkin mittavamman yksityisomaisuuden. Vuodesta 1371 hän toimi Suomessa mahtimiehenä laajoin valtuuksin. Tiettyinä ajanjaksoina hän toimi varallisuutensa turvin Ruotsin kruunun yksityispankkiirina ja lainoittajana. Hän oli viimeisten folkungakuninkaiden aikalainen. Hän kuoli kuningas Albrekt Mecklenburgilaisen kaudella, jonka heikon aseman vuoksi hän oli onnistunut hankkimaan sellaisen varallisuus- ja mahtiaseman, että oli kuningastakin mahtavampi.
Bo Joninpoika Grip Suomen linnoittajana
Vaikka asiasta ei ole varmaa tietoa, on Bo Joninpoika Gripiä arveltu myös Helsingin Vartiokylän linnavuoren rakennuttajaksi.
Bo Joninpoika Gripin perinnön jako
thumb|right|200px|Bo Joninpoika Gripin läänitykset vuonna 1386. Kartta vuodelta 1880 Toisesta avioliitostaan Margareta Dumen kanssa Bo Joninpojalla oli poika Knut Bonpoika Grip, joka oli isänsä kuollessa alaikäinen. Mittavan perinnön, jota itse asiassa valtapoliittisen tilanteen johdosta oli käytännössä mahdotonta jättää perinnöksi yksityisomaisuuden tavoin, hoitajiksi drotsi Bo oli testamentissaan asettanut holhoojat, mutta kuningas Albrekt pyrki saamaan siitä merkittäviä osia itselleen ja kruunulle. Jos kuningas olisi onnistunut kaappaamaan kyseisen varallisuuden, se olisi ratkaisevasti muuttanut tasapainoa kuningasvallan ja rälssiaateliston välillä, ja siksi perinnön haltuunottoasiassa Albrektia vastaan ryhmittyivät monet muutkin aateliset kuin perinnölle asetetut holhoojat.
Holhoojat eivät pystyneet yksin vastustamaan kuninkaan pyrkimyksiä, jolloin he ryhtyivät käyttämään hyväksi Albrektin kiusana jo pitkään ollutta valmista vastustajaa, Norjan hallitsijaa, eli lopulta kuningatar Margareetaa, joka kuitenkin pystyikin valloittamaan Ruotsin valtakunnan Albrektilta eikä sitten sallinutkaan perinnön tärkeimpien osien luiskahtamista kruunulta, vaikka Bo Joninpojan liittolaisryhmä olikin ollut hänen tukijoinaan. Siksi asian yhteydessä puhutaan varastetusta perinnöstä.
Bo Joninpoika oli yleisten väitteiden mukaan hankkinut suuren osan omistuksistaan varsin kyseenalaisin keinoin – kiristämällä, pakottamalla, verottamalla jne. Eri puolilla Ruotsia ja Suomea hänelle läänitettyjen linnaläänien piti sen ajan oikeuskäytännön mukaan palautua kruunulle muutaman vuoden sisällä lääninherran kuolemasta. Siten oikeudelliselta ja eettiseltä kannalta ei voida suoraan sanoa, että Gripin perinnön monien osien palauttaminen kruunulle ei ollut oikeudenmukaista.
Osa Bo Joninpojan omistuksista ja läänityksistä oli kuninkaalle annettujen lainojen vakuutena ja panttina.
Petri Laaksonen
Laaksonen kirjoitti ylioppilaaksi 1981 ja valmistui Turun yliopistosta kasvatustieteiden kandidaatiksi 1986. Musiikkia hän opiskeli Paimion musiikkikoulussa, Turun konservatoriossa, Helsingin konservatoriossa ja Sibelius-Akatemiassa. Työuransa hän aloitti Helsingin Laajasalon yläasteen ja lukion musiikinopettajana 1987 ja siirtyi vapaaksi laulajaksi ja säveltäjäksi 1994.
Bo Joninpoika Grip
Bo Joninpoika Gripin perinnön jako
Linnaläänit olivat tärkeitä valtakunnan puolustukselle ja hallinnolle, jonka takia niitä ei juuri läänitetty kuin joko elinajaksi tai kuninkaallisen luottoaseman keston ajaksi.
Petri Laaksonen
Laaksosen säveltäjänura alkoi vuonna 1985, kun Sonja Lumme voitti Laaksosen esikoissävelmällä ”Eläköön elämä” Suomen euroviisukarsinnat. Ruotsissa pidetyssä finaalissa Lumme sijoittui 9. sijalle. Vuonna 1987 Laaksonen voitti Eurovision laulukilpailun Suomen karsinnat Virve Rostin esittämällä sävelmällä ”Sata salamaa”. Belgian finaalissa Virve sijoittui sijalle 15.
Bo Joninpoika Grip
Bo Joninpoika Gripin perinnön jako
Hänen valtakaudellaan (1362) Suomi sai oikeuden lähettää edustajansa kuninkaanvaaliin ja tuli siten täysivaltaiseksi osaksi Ruotsia.
Petri Laaksonen
Vuonna 1993 hänet valittiin Tapsan Tahtien Vuoden laulelmantekijäksi.
Svetlana Allilujeva
right|thumb|Svetlana isänsä [[Josif Stalinin sylissä 1935.]] Svetlana Iosifovna Allilujeva (,, tunnetaan myös nimellä Stalina, myöhemmin Lana Peters; 28. helmikuuta 1926 Moskova, Neuvostoliitto – 22. marraskuuta 2011 Richland Center, Wisconsin, Yhdysvallat ) oli Neuvostoliiton kommunistisen puolueen pääsihteerin Josif Stalinin ja tämän toisen vaimon Nadežda Allilujevan nuorempi lapsi ja ainoa tytär.
Petri Laaksonen
Laaksonen julkaisi ensimmäisen albuminsa Täällä Pohjantähden alla vuonna 1994. Levyn nimikkosävelmästä on muodostunut tärkeä osa Laaksosen uraa. Hän sävelsi sen ystävänsä Turkka Malin runoon, jonka tämä oli kirjoittanut jo koulupoikana sinikantiseen vihkoonsa. Albumi myi kultaan ja platinaan oikeuttavan määrän. Sävelmä on totuttu kuulemaan niin kirkko- ja joulukonserteissakin. Laulu on julkaistu muun muassa vuonna 2010 ilmestyneessä Hopeinen laulukirja: 180 suosikkilaulua -kirjassa. Jo tätä aikaisemmin 1994 Petri Laaksonen julkaisi Anna-Mari Kaskisen sanoittaman Mukulamessu-levyn. Vuonna 1995 ilmestyi Sininen hetki -levy, joka ylsi myöhemmin kultalevymyyntiin. Vuonna 1996 ilmestynyt Janoinen sydän sisälsi lukuisan määrän tarttuvia, melodisia sävellyksiä. Köyhän ralli, Kesä, älä mee, Yhä uudelleen kanssasi lähtisin, Gabriela, Kevään leikit ja Aamuyö osoittivat Laaksosen ammattitaidon. Levy on myynyt kultaa.
Svetlana Allilujeva
Svetlana Allilujeva loikkasi Yhdysvaltoihin vuonna 1967. Loikkaus oli tapaus, joka sai julkisuudessa paljon huomiota. Hän sai Yhdysvaltain kansalaisuuden.
Petri Laaksonen
Laaksonen on tunnettu myös hengellisen musiikin säveltäjänä ja esittäjänä. Vuonna 2007 ilmestynyt Katso, sinä elät -levy on ollut menestys kirkkokonserttien yhteydessä. Hänen tekemiään lauluja lauletaan usein esimerkiksi tuomasmessuissa. Hän on myös Helsingin Tuomiokirkkoseurakunnan seurakuntaneuvoston sekä Helsingin yleisen kirkkovaltuuston jäsen.
Svetlana Allilujeva
Lapsuus
thumb|Svetlana salaisen palvelun päällikön [[Lavrenti Berijan sylissä, taustalla isä-Stalin.]]
Monien korkea-arvoisten neuvostovirkailijoiden lasten tavoin Allilujevakin vietti lapsuutensa turvallisessa ympäristössä, ja isä hemmotteli häntä lahjoilla ja amerikkalaisilla elokuvilla.
Petri Laaksonen
Petri Laaksonen on säveltänyt musiikkia myös näytelmiin "Kadonnut ääni" (1988), "Silkkikivi" (2000), "Levottomat sielut" (2006), "Paksun Kertun balladi" (2007), "Yön halki saapukaa" (2007) ja "Pyhättömien kylä" (2008). Laaksonen toimii myös vuonna 1991 perustamansa Laaksosen entisistä oppilaista koostuvan mieskuoro Könsikkäiden johtajana.
Svetlana Allilujeva
Lapsuus
Allilujevan äiti Nadežda Allilujeva kuoli 9. marraskuuta vuonna 1932, kun tytär oli kuusivuotias. Virallinen kuolinsyy oli peritoniitti, jonka aiheutti umpisuolen puhkeaminen. Myöhemmin ilmoitettiin, että kyse oli itsemurhasta, mutta on esitetty myös, että hänet olisi murhattu Stalinin käskystä ja itsemurha olisi ollut lavastusta. Svetlanan velipuoli, puna-armeijassa palvellut Jakov Džugašvili jäi syksyllä 1941 saksalaisten sotavangiksi, eikä Stalin tehnyt mitään poikansa vapauttamiseksi. Nikita Hruštšov kertoo muistelmissaan Stalinin olleen tytärtään kohtaan hyvin väkivaltainen. Hruštšovin mukaan Stalin olisi raahannut eräissä juhlissa Svetlanaa hiuksista ja pakottanut hänet tanssimaan.
Allilujeva rakastui 16-vuotiaana juutalaissyntyiseen elokuvaohjaajaan Aleksei Kapleriin. Stalin ei hyväksynyt heidän romanssiaan, joten Kapler lähetettiin pakkotyöhön Siperiaan ja sen jälkeen Vorkutan teollisuuskaupunkiin nykyiseen Komin tasavaltaan lähelle napapiiriä.
Avioliitot
17-vuotiaana Allilujeva rakastui Grigori Morozoviin, joka opiskeli Moskovan yliopistossa. He menivät naimisiin 1945 Stalinin vastahakoisuudesta huolimatta, eikä tämä halunnut tavata Morozovia. Allilujeva synnytti pojan Josifin, ja pariskunta erosi vuonna 1947.
Allilujevan toinen puoliso oli Juri Ždanov, jonka isä oli tunnettu neuvostoliittolainen poliitikko ja Stalinin oikea käsi Andrei Ždanov, joka oli Suomessa rauhanteon jälkeen valvontakomission johtaja. He menivät naimisiin vuonna 1949 ja saivat vuonna 1950 tyttären Jekaterinan. Avioliitto purkautui myöhemmin.
Stalinin kuoleman jälkeen
Stalinin kuoleman jälkeisessä ilmapiirissä Allilujeva otti 1957 äitinsä sukunimen Allilujeva ja työskenteli Moskovassa opettajana ja tulkkina. Hän opetti Yhdysvaltain historiaa ja opiskeli englantia. Allilujeva oli puolueen jäsen syntymästään asti. Hän nautti nomenklatuuran erikoisoikeuksista kuten eläkkeestä, jota hän sai voidakseen lopettaa työnsä ja hoitaa lapsiaan.
Suhde Brajesh Singhin kanssa
Ollessaan sairaalassa 1963 Allilujeva tapasi intialaisen kommunistin Brajesh Singhin, joka oli käymässä Moskovassa. Singh oli hyväkäytöksinen idealisti, mutta kärsi vakavista sairauksista, kuten keuhkoputken tulehduksesta ja keuhkolaajentumasta. Brajeshin ja Allilujevan romanssi syttyi, kun pariskunta lomaili Mustanmeren rannalla Sotšissa. Singh palasi Moskovaan vuonna 1965 ja toimi tulkkina. Heidän ei sallittu avioitua. Singh kuoli vuonna 1966, ja Allilujeva sai luvan lähteä viemään Singhin tuhkaa Gangesjokeen. Ollessaan Intiassa kaksi kuukautta hän kiintyi maan tapoihin. Allilujeva piti Singhiä puolisonaan, vaikka he eivät menneet naimisiin.
Loikkaus ja elämä sen jälkeen
6. maaliskuuta 1967 Allilujeva meni Yhdysvaltain Delhin suurlähetystöön hakemaan poliittista turvapaikkaa silloiselta suurlähettiläältä Chester Bowlesilta. Kun turvapaikka oli myönnetty, Intian hallitus määräsi Allilujevan lähtemään heti maasta, koska pelkäsi Neuvostoliiton noottia. Lentoyhtiö Qantasin lento, jossa Allilujeva oli matkustajana, saapui Rooman lentoasemalle, josta hänet kuljetettiin heti Geneven-koneeseen.
Saavuttuaan Sveitsiin hän sai turistiviisumin, jonka turvin hän vietti kuusi viikkoa maassa, kunnes sai viisumin Yhdysvaltoihin.
Saavuttuaan New Yorkiin huhtikuussa vuonna 1967 Allilujeva antoi median edessä tuomitsevan kuvan hirviöksi luonnehtimastaan isästään, isänsä hallinnosta ja Neuvostoliitosta. Allilujeva poltti neuvostopassinsa julkisesti. Hänen elämäkerrallinen kirjansa Kaksikymmentä kirjettä ystävälle ilmestyi lokakuun vallankumouksen 50-vuotistapahtumien aattona, ja se herätti närää Neuvostoliitossa. Allilujeva kääntyi vuonna 1967 ortodoksisesta uskosta roomalaiskatolilaisuuteen.
Allilujeva asui aluksi Princetonissa New Jerseyssä. Hän meni myöhemmin naimisiin arkkitehti William Wesley Petersin kanssa ja otti nimen Lana Peters. He saivat tyttären Olgan.
Vuonna 1982 Allilujeva muutti Englantiin Cambridgeen mutta palasi 1984 tyttärensä kanssa Neuvostoliittoon ja sai kansalaisuuden takaisin. He asettuivat asumaan Gruusiaan (nyk. Georgia) Tbilisiin. Allilujeva palasi 1986 Yhdysvaltoihin, tytär kouluun Englantiin. Myöhempinä vuosina hänen mainitaan asuneen Sveitsissä, Lontoossa ja Wisconsinissa.
Isän nimestä tuli Allilujevalle taakka. Hän totesi itse, että minne hän menikin, hän oli sen vuoksi poliittinen vanki.
Allilujevan lapsista tytär Jekaterina (”Katja”) Ždanov on Siperiassa tulivuorten tutkijana, poika, lääkäri, Josif Allilujev on kuollut 2008, ja Olga, nykyisin nimeltään Chrese Evans, asuu Oregonissa Portlandissa
Alan Lightman
Alan Lightman (s. 1948 Memphis, Tennessee) on yhdysvaltalainen fyysikko, kirjailija ja esseisti. Hänen kaunokirjallinen teoksensa Einsteinin unet (1993) oli kansainvälinen menestys. Lightman toimii professorina Massachusetts Institute of Technologyssa.
Toccata
Toccata on taidemusiikin kosketinsoitinsävellys, joka vaatii esittäjältä teknistä taituruutta. Sanaa käytetään joskus myös useammalle soittimelle sävelletystä teoksesta, esimerkiksi Claudio Monteverdin oopperan Orfeo alkusoitto on nimetty toccataksi.
Toccata kehittyi Pohjois-Italiassa myöhäisrenessanssin aikana.
Toccata-nimisiin kappaleisiin lukeutuvat mm. J.S. Bachin Toccata ja fuuga d-molli BWV565, Sergei ProkofjevinToccata op. 11 ja Charles-Marie Widorin Toccata, finaali Urkusinfoniasta nro 5 op. 42 nro 1 sekä Maurice Ravelin toccata sarjasta Le tombeau de Couperin.