cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Panama
Maantiede
thumb|left|120px|[[Leveänokkamomotti (Electron platyrhynchum)]] Panaman luonnon monimuotoisuus liittyy sen geologiseen historiaan; Etelä- ja Pohjois-Amerikka ovat olleet vuoroin yhdessä, vuoroin erossa toisistaan. Alueella on kehittynyt endeemisiä lajeja. Omaperäisiin lintuheimoihin kuuluvat tukaanit ja kolibrit. Endeemisiä lintulajeja on 12, ja Keski-Amerikan kotoperäisiä lajeja on yli sata.
Ensimmäiset asukkaat
Panaman alue on ollut asutettu jo ainakin 12 000 vuotta. Alueella ennen eurooppalaisten tuloa asuneen väestön määrästä on hyvin erilaisia arvioita. Kolme suurta kansaa olivat kunat, guaymít ja chocót. He viljelivät maissia, puuvillaa, kaakaota, juureksia ja hedelmiä. He asuivat ruokokattoisissa majoissa ja nukkuivat riippumatoissa. He olivat taitavia keramiikan, kiven ja kullan työstämisessä ja käyttivät paljon kultakoruja, mikä tuki myyttiä Eldoradon kultakaupungista.
Espanjalaiskausi
Ensimmäinen Panamankannasta tutkinut eurooppalainen oli espanjalainen Rodrigo de Bastidas, joka etsi alueelta kultaa vuonna 1501. Kristoffer Kolumbus tutki sitä seuraavana, ja Vasco Núñez de Balboa matkasi ensimmäisenä Panamankannaksen yli Tyynenmeren rannikolle 1513. Espanjalaiset alistivat pian maata asuttaneet chibcha- ja chocó-kansat ja tuhosivat suurelta osin näiden kulttuurin.
Osana Kolumbiaa
Maa oli Espanjan siirtomaana vuoteen 1821, jolloin se liittyi osaksi Simón Bolívarin johtamaa Suur-Kolumbiaa. Panamalla oli jonkin aikaa oma kuvernööri, mutta vuoden 1843 perustuslaki siirsi vallan Bogotáan. Pian tämän jälkeen Panamasta tuli Kolumbian osavaltio.
Panaman kanavaa oli suunniteltu ensimmäistä kertaa jo 1500-luvulla, ja vuosina 1880–1889 ranskalainen kanavayhtiö teki Ferdinand de Lessepsin johdolla ensimmäisen yrityksen kanavan rakentamiseksi. Hankkeen kaaduttua kanavayhtiön konkurssiin Yhdysvaltain presidentti Theodore Roosevelt käynnisti sen uudelleen 1902. Yhdysvaltain hallitus katsoi kuitenkin Kolumbian asettamat ehdot liian vaativiksi ja käynnisti suunnitelman Panaman irrottamiseksi Kolumbiasta. Yhdysvaltain tukemana Panama itsenäistyi 3. marraskuuta 1903 ja luovutti Yhdysvaltain hallintaan Panaman kanavavyöhykkeen.
Itsenäisyyden ensimmäiset kuusi vuosikymmentä 1903–1968
Panaman ensimmäinen perustuslaki antoi Yhdysvalloille mahdollisuuden puuttua sotilaallisesti Panaman sisäisiin asiohin, jos maassa oli levottomuuksia. Yhdysvallat käyttikin oikeuttaan vuosina 1908, 1912, 1918 ja 1925. Panama oli vuosina 1903–1968 varakkaan oligarkian hallitsema perustuslaillinen demokratia. Panaman kanava avattiin liikenteelle vuonna 1914, mutta se oli Yhdysvaltain hallinnassa aina vuoteen 1999 saakka. Toisen maailmansodan aikana Japanin hyökättyä joulukuussa 1941 Pearl Harbouriin sijoitettiin Panamaan kymmeniä tuhansia amerikkalaisia sotilaita vastaamaan Panaman kanavan turvallisuudesta.
Arnulfo Arias oli kolmasti Panaman presidenttinä (1940–1941, 1949–1951 ja lyhyesti lokakuussa 1968 ennen sotilasvallankaappausta). Hän oli vuosina 1932–1936 Panaman presidenttinä toimineen Harmodio Ariaksen nuorempi veli.
Omar Torrijos 1968–1981
pienoiskuva|oikea|Omar Torrijos Vuonna 1968 Panaman asevoimat syrjäyttivät juuri vaaleilla valitun presidentin Arnulfo Ariasin. Vallankaappauksen johdossa olivat majuri Boris Martinez ja everstiluutnantti Omar Torrijos, joka nousi uuden sotilashallinnon johtoon. Sotilashallinto kesti yli kaksi vuosikymmentä. Sotilashallinnon aikana kahdessa vaiheessa sen otteet olivat suuremmassa määrin väkivaltaisia: ensin hallinnon alkuaikoina, jolloin se taisteli pro-Arias sissejä vastaan sekä kärsi jossain määrin myös sisäisistä valtataisteluista. Toisen kerran otteet koventuivat hallinnon loppuvaiheessa 1980-luvun puolenvälin jälkeen Noriegan aikana. Näiden jaksojen välissä 1970-luku oli varsin rauhallista aikaa. Monet ovat pitäneet Torrijosin aikaa eräänlaisena "edistyksellisen johtajavaltaisuuden" (caudillismo) aikakautena. 1970-luvulla sotilashallitus saikin sekä taloudellisen eliitin että syvien kansankerrosten suosiota, sillä politiikka oli toisaalta yritysystävällistä, vaikka valtion roolia taloudessa painotettiinkin – ja toisaalta hallituksen projektit myös kohensivat ihmisten elinoloja. Sotilashallinnon valtansa tueksi vuonna 1978 perustama Demokraattinen vallankumouspuolue PRD on edelleen johtavia poliittisia liikkeitä Panamassa, vaikka puolue onkin yrittänyt etäännyttää itseään Noriegan ajan historiastaan.
Omar Torrijosin historiallinen saavutus oli vuonna 1977 Yhdysvaltain presidentti Jimmy Carterin kanssa allekirjoitettu Panaman kanava -sopimus eli Torrijos-Carter -sopimus (Torrijosin-Carterin sopimus) Yhdysvaltain senaatin vuonna 1978 ratifioiman sopimuksen mukaan kanavavyöhyke (Panama Canal Zone) lakkasi olemasta erillisenä 1.10.1979 mennessä ja itse Panaman kanava siirtyi Panaman hallintaan 31.12.1999 mennessä. Yhdysvallat oli hallinnut aluetta lähes koko 1900-luvun. Kolumbian valtion kanssa vuonna 1903 tehdyn sopimuksen mukaan Yhdysvallat sai hallintaansa alueen, jolle kanava oli tarkoitus rakentaa, ja vuonna 1914 avattu Panaman kanava oli sitten ollut koko olemassaolonsa ajan Yhdysvaltain hallinnassa.
Omar Torrijos kuoli 52-vuotiaana elokuussa 1981 häntä kuljettaneen Panaman ilmavoimien lentokoneen syöksyessä huonossa säässä viidakkoon Panaman länsiosassa. Kaikki koneessa olleet viisi ihmistä saivat surmansa. Torrijosin ideologia (Torrijismo) oli erikoinen ja paradoksaalinen sekoitus sosialismia ja vapaata markkinataloutta. Torrijosin aika oli diktatuurin aikaa, mutta keskeinen voima oli Omar Torrijosin karismaattinen persoonallisuus, joka oli kiistattomienkin saavutusten ohella keskeinen syy hänen suosioonsa yksinvaltaisuudesta ja epädemokraattisuudesta huolimatta.
Manuel Noriega 1981–1989
Omar Torrijosin keskeisiä liittolaisia oli Manuel Antonio Noriega, jonka tuki palkittiin ylennyksillä ja nimityksellä sotilastiedustelun päälliköksi. Torrijosin kuoltua vuonna 1981 mystisessä lento-onnettomuudessa nousi turvallisuuselinten johtaja Manuel Noriega kulissien takana maan vaikutusvaltaisimmaksi mieheksi. Noriegalta puuttui Torrijosin karisma ja Noriega hallitsikin mieluiten kulisseista, kun taas karismaattinen Torrijos viihtyi joukkojen edessä. Panamasta tuli Noriegan taustalla johtaessa Yhdysvaltain tärkeä alueellinen liittolainen, joka tuki Nicaraguan contra-kapinallisia vasemmistohallitusta vastaan sekä El Salvadorin taistelua vasemmistolaisia FMLN-sissejä vastaan. Vuonna 1983 Noriegasta tuli asevoimien komentaja ja hänen asemansa Panaman vahvana miehenä selkiytyi entisestään. Yhdysvallat tuli kuitenkin lisääntyvästi epäluuloiseksi Noriegan luotettavuudesta; ilmeni, että Noriega myi palvelujaan myös muille tiedustelu-organisaatioille ja lisäksi Noriega oli yhteistoiminnassa huumekartellien kanssa. Vuonna 1988 ristiriidat tulivat julkisiksi, kun Noriegaa vastaan nostettiin Yhdysvalloissa syytteet huumeiden salakuljetuksesta,.
Yhdysvaltojen hyökkäys Panamaan 1989
20.12.1989 Yhdysvaltain presidentti George H. W. Bush määräsi sotilaallisen operaation Panamaan, minkä tavoitteena oli syrjäyttää Panaman sotilasdiktaattori Manuel Noriega ja tuoda hänet Yhdysvaltoihin tuomittavaksi huumekauppaan liittyvistä syytteistään. Sotilaallinen invaasio alkoi hyökkäyksillä strategisiin kohteisiin. Taistelut jatkuivat viikkoja. Noriega pakeni Vatikaanin lähetystöön ja antautui sitten 3.1.1990 amerikkalaisilla, jonka jälkeen hänet lennätettiin välittömästi Yhdysvaltoihin. Sotilasoperaatiossa kuoli 23 amerikkalaista ja 516 panamalaista. YK:n yleiskokous tuomitsi Yhdysvaltain sotilaallisen operaation Panamaan. Yhdysvaltain sotilasoperaatiosta käytettiin nimeä Operaatio Just Cause.
Panamaa vuosina 1981–1989 hallinnut sotilasdiktaattori Manuel Noriega tuomittiin Yhdysvalloissa huumeiden salakuljetuksesta ja rahanpesusta pitkään vankeustuomioon, jonka jälkeen hänet siirrettiin huhtikuussa 2010 Ranskaan vastaamaan syytöksistä huumerahojen pesusta valtakaudellaan Ranskan pankeissa. Toukokuussa 2017 Noriega kuoli Panamassa, jonne hänet oli siirretty Ranskasta vuonna 2011 vastaamaan syytteistä poliittisten vastustajiensa sieppauksista valtakaudellaan.
Panama demokratian paluun jälkeen 1990–
Noriegan hallinnon kaatumisen jälkeen Panamaan palautettiin demokratia, ja presidentiksi nousi opposition Guillermo Endara. Vuoden 1994 presidentinvaaleissa voittoon nousi kuitenkin jälleen Torrijosia ja Noriegaa tukeneen PRD-puolueen Ernesto Pérez Balladares, joka voitti niukasti entisen presidentin mukaan nimetyn Partido Arnulfistan (PA) ehdokkaana olleen, vuonna 1988 kuolleen entisen presidentin Arnulfo Ariaksen lesken, Mireya Moscoson. Presidentti Perez Balladares hävisi myöhemmin perustuslakikansanäänestyksen siitä, voisiko presidentti asettua ehdolle toiselle kaudelle ja PRD:n ehdokkaaksi valittu Omar Torrijosin poika Martín Torrijos hävisi vuoden 1999 presidentinvaalissa Mireya Moscosolle, josta tuli Panaman historian ensimmäinen naispuolinen presidentti. Moscoso oli presidenttinä vuosituhannen vaihteessa, jolloin Yhdysvallat luovutti Torrijosin–Carterin sopimuksen mukaisesti Panaman kanavan hallinnan Panamalle. Moscoson kauden 1999–2004 jälkeen toukokuun 2004 presidentinvaaleissa voittajaksi nousi jälleen PRD:n ehdokkaana ollut Omar Torrijosin poika Martín Torrijos.
Vuonna 2009 presidentiksi valittiin konservatiivisen allianssin ehdokas Ricardo Martinelli. Vuoden 2014 presidentinvaali voitti El Pueblo Primero -vaaliliiton ehdokas Juan Carlos Varela. Panama sai huhtikuussa 2016 kansainvälistä huomiota, kun niin sanotut Panaman paperit paljasti monien poliitikkojen, virkamiesten ja julkisuuden henkilöiden käyttävän Panamaa veroparatiisina.
Presidentinvaaleissa toukokuussa 2019 voitti niukasti keskusta-vasemmistolainen PRD:n ehdokas Laurentino Cortizo, joka on toiminut heinäkuun alusta 2019 Panaman presidenttinä.
Politiikka
Panama on presidentillinen tasavalta. Pääministerin virkaa ei ole. Presidentti myös nimittää hallituksen. Presidentti ja yksikamarinen parlamentti (71 edustajaa) valitaan viiden vuoden välein, presidentti ja varapresidentti suoralla kansanvaalilla. Eduskuntavaaleissa osassa vaalipiireistä valitaan yksi ja osassa useampi ehdokas. Yhden edustajan vaalipiireissä edustaja valitaan suoralla vaalitavalla, mutta useamman ehdokkaan piireissä suhteellisella vaalitavalla.
Vaikka Panaman perustuslaki perustuu vallan kolmijakoon, presidentin valta on suuri. Politiikkaa hallitsee niin sanottu personalismo, jossa äänestäjät sitoutuvat vahvoihin johtajiin. Suurimmalla osalla puolueista ei ole selvä ideologiaa, ja niiden suuntaa määrittelevät useimmin muutama merkittävä johtaja. Sotilasjuntan kaatumisen jälkeen johtavat puolueet ovat olleet Demokraattinen vallankumouspuolue PRD (Partido Revolucionario Democratico) ja Partido Panameñista PP. 2000-luvulla näiden rinnalle on noussut Ricardo Martinellin ympärille kasattu Cambio Democrático. Demokraattisen vallankumouspuolueen PRD perusti Panaman sotilasjohtaja, kenraali Omar Torrijos vuonna 1979 ja sen juuret ovat vasemmisto-populismissa. Toisen valtapuolueen Partido Panamenistan (PP) perusti presidentti Arnulfo Arias vuonna 1932. Puolueen nimi oli vuoteen 2005 Partido Arnulfista (PA) ja sen juuret ovat ultra-nationalismissa ja fasismissa. Nykyisin PRD on lähinnä keskusta-vasemmistolainen ja PP lähinnä keskusta-oikeistolainen.
Talous
Maailmanpankki luokittelee Panaman ylemmän keskiluokan maaksi. Panaman talous on 2000-luvulla ollut maailman nopeimmin kasvavien talouksien joukossa. Vuosien 2001–2013 aikana maan talous on kasvanut keskimäärin 7,2 prosenttia vuodessa. Kasvu jatkuu Maailmanpankin arvion mukaan seuraavien vuosien aikanakin nopeammin kuin muualla latinalaisessa Amerikassa. Panaman taloutta on 2000-luvulla vauhdittanut erityisesti Panaman kanavan laajentaminen. Laajennustöiden valmistumisen jälkeen vuonna 2016 talouskasvu oli enää 4,9 prosenttia. Panaman rahayksikkö balboa on Yhdysvaltain dollarin kanssa suhteessa 1:1 vaihdettava valuutta ilman omia seteleitä (vain kolikoita on Yhdysvaltojen painattamien dollarien ohella käytössä).
Panaman talouspolitiikkaa on keskittynyt selvästi vapaakauppaan. Maailmanpankin vuoden 2015 tilastojen mukaan Panamassa on yhdeksänneksi helpointa tehdä rajat ylittävää kauppaa. Sillä on toistakymmentä vapaakauppasopimusta latinalaisen Amerikan maiden kanssa sekä vapaakauppasopimus Yhdysvaltain kanssa. Yhdysvallat onkin sen suurin kauppakumppani. Tärkeimpiin vientituotteisiin kuuluvat banaanit, katkaravut, kahvi ja vaatteet. Colónin vapaakauppa-alue Panaman kanavan pohjoispäässä toimii samalla tavalla kuin maquiladorat monissa muissa Keski-Amerikan maissa. Siellä on satoja tehtaita, jotka tuottavat raakamateriaalista tai puolivalmiista tuotteista valmiita tuotteita.
Panaman inhimillisen kehityksen indeksi on korkea latinalaisen Amerikan maaksi, mutta valtio on kuitenkin todella voimakkaasti jakautunut. Vauraus on keskittynyt suurimmaksi osaksi pääkaupunki Panamaan, mutta monet maaseudun alueet elävät köyhyydessä. Äärimmäisessä köyhyydessä elää kaupunkialueilla alle 4 prosenttia väestöstä. Maaseudulla lukema on noin 27 prosenttia. Alkuperäisasukkaiden erityisalueilla köyhyydessä elää yli 70 prosenttia ja äärimmäisessä köyhyydessä yli 40 prosenttia asukkaista. Lisäksi niiden alueiden monet peruspalvelut ovat todella puutteelliset.
Liikenne
Panamassa on noin 11 000 kilometriä teitä. Tärkeimmät maantiet ovat kannaksen poikki kulkeva valtatie Panamasta Colóniin ja Costa Rican rajalta maan halki kulkeva Panamericana-valtatie, joka päättyy Yavizan kaupunkiin 40 kilometrin päähän Kolumbiasta. Maan ainoa rautatielinja kulkee Panamasta Colóniin.
Panamassa on neljä kansainvälistä lentoasemaa. Niistä suurin on Tocumenin kansainvälinen lentoasema, joka sijaitsee 35 kilometrin päässä Panaman keskustasta.
Panama on yksi maailman suurin mukavuuslippumaa. Vuonna 2010 Panaman lipun alla purjehti 6 379 alusta, eniten maailmassa.
Kosovon superliiga
Kosovon superliiga on Kosovon jalkapallon pääsarja. Vuosina 1945–1999 pelattiin erillistä Kosovon Jugoslavian osavaltiosarjaa. Kosovon omaa mestaruussarjaa on pelattu vuodesta 1999 UNMIK-hallinnon perustamisesta lähtien.
Panama
Väestöjakauma
YK:n arvion mukaan Panamassa oli vuonna 2016 4 034 119 asukasta. Vuoden 2010 väestönlaskennassa asukasluku oli 3 405 813. Mestitsit ovat Panaman suurin väestönryhmä, ja heitä asuu erityisesti maan länsi- ja keskiosissa. Alkuperäisasukkaiden osuus väestöstä oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 12,3 prosenttia. Suurimmat ryhmät ovat ngäbet (260 058 asukasta), gunat (80 526 asukasta), emberát (31 284 asukasta) ja buglét (24 912 asukasta). Alkuperäisasukkaita asuu laajalla, mutta hajanaisella alueella. Ngäbeja on maan länsiosissa ja gunia San Blasin saarilla ja sen läheisellä rannikolla. Afrkkalaistaustaisia Panaman väestöstä on noin 9,2 prosenttia.
Panaman yleisin kieli on espanja, mutta noin 14 % asukkaista on englannin­kielisiä. Tämän lisäksi maassa puhutaan lukuisia intiaanikieliä. Vuoden 2017 Latinobarometri-kyselyssä 55 % väestöstä ilmoitti olevansa katolilaisia, 24 % protestantteja, 1 % muita uskontoja. Uskonnottomia oli 16 % väestöstä ja 4 % ei kertonut vakaumustaan.
Kosovon superliiga
Sarjan järjestää Kosovon jalkapalloliitto ja tällä hetkellä siihen kuuluu 12 joukkuetta, jotka pelaavat keskenään kaksinkertaisen sarjan. Kauden päätteeksi kolme heikoiten sijoittunutta joukkuetta putoaa toiseksi korkeimmalle sarjatasolle, joka on nimeltään Liga e Parë.
Panama
Koulutus
Panamassa on oppivelvollisuus 6–15-vuotiaille. Korkeakoulutusta tarjoavat muun muassa valtio-omisteinen Panaman yliopisto ja yksityinen Santa María la Antiguan katolinen yliopisto.
Vaikka Panaman talous on kasvanut voimakkaasti ja maa luokitellaan keskituloisten joukkoon, sen koulujärjestelmä on toimimaton. Koulun jättää kesken iso osa kansasta, varsinkin maaseudulla. Tähän ovat syynä muun muassa vaikeasti saavutettavissa olevat koulut ja toisaalta vanhempien tarve laittaa lapsensa töihin. OECD:n tilastojen mukaan vuonna 2016 yli viidennes 15–29-vuotiaista nuorista oli ilman toisen asteen todistusta eivätkä olleet kirjoilla missään oppilaitoksessa. Osassa maakunnissa ja erityisalueilla yli 90 prosenttia väestöstä oli käynyt maksimissaan vain peruskoulun.
Kulttuuri
thumb|Kuna-heimoon kuuluva nainen myymässä perinteisiä tekstiileitä Panamassa. Panamalaisessa kulttuurissa on mukana vaikutteita afrikkalaisilta, intiaaneilta, pohjoisamerikkalaisilta ja espanjalaisilta. Erityisesti kanava-alueella, jolla asuu yli puolet asukkaista, on sekoittunut monia erilaisia kulttuureita. Karibialaisia vaikutteita on erityisesti Karibianmeren rannikolla ja yhdysvaltalaisia kaupunkien ylemmän luokan väestössä.
Toisin kuin muissa Espanjan siirtomaissa, Panamassa maissi ei koskaan muodostunut omatarveviljelyn perustaksi. Proteiinia on aina saatu kalasta ja riistasta, ja maissia on syöty vain eräänlaisina kakkuina. Kunat käyttävät myös keitto­banaaneita. Kaikissa suuremmissa kaupungeissa on kiinalaisia ravintoloita muistona kiinalaisista, jotka tulivat rakentamaan rautatietä 1850-luvulla.
Kuvataiteet ovat Panamassa suosiossa. Pankit tukevat taidegallerioita, ja koulujärjestelmä ja kulttuuri-instituutti tukevat kuvataiteen koulutusta. Guna-intiaanien perinteistä käsityötaidetta ovat applikaatioilla koristellut kangaspaneelit. Musiikissa yhdistyy muun muassa salsa, kuubalainen son, kolumbialainen cumbia, argentiinalainen tango sekä Karibianmeren saarilta tulevat ska, reggae ja soca. Latinalaisen Amerikan tunnetuimpia muusikoita on panamalainen salsamuusikko Rubén Blades.
Urheilu
Yhdysvaltalaisvaikutteet näkyvät Panamassa harrastetuissa urheilulajeissa, sillä koripallo ja baseball ovat suosittuja. Monet baseballin pelaajista ovat pelanneet ammattilaisina Yhdysvalloissa. Kuuluisin pelaajista lienee baseballin kunniagalleriaan valittu Rod Carew, jonka mukaan on nimetty myös Panaman kansallisstadion. Monet nyrkkeilijät ovat voittaneet maailmanmestaruuksia. Roberto Duránia pidetään jopa yhtenä historian parhaista nyrkkeilijöistä.
Panama on osallistunut olympialaisiin vuodesta 1928 alkaen. Se on saanut kolme mitalia: vuonna 1948 miesten 100 ja 200 metrin juoksussa ja 2008 pituushypystä.
Panaman jalkapallomaajoukkue oli tammikuussa 2018 FIFA-rankingissa sijalla 53. Panama selvisi ensimmäistä kertaa vuoden 2018 MM-kisoihin, ja se on pelannut neljästi CONCACAF Gold Cupissa, jossa se sijoittui toiseksi 2013 ja 2005. Panamassa on 52 600 rekisteröityä pelaajaa sekä 588 jalkapalloseuraa.
Xi’an H-6
pienoiskuva|PLAAF:n kone on vailla peräampumoita. Xi’an H-6 on kiinalaisen Xi’an Aircraft Industrial Corporationin valmistama pommikone, jota voidaan luonnehtia strategiseksi. Se pohjautuu Tupolev Tu-16:een, jota on kehitetty edelleen. Sitä on valmistettu arviolta 230 kappaletta. Koneen ensilento oli 1959 ja esittely 1969. H-6 ja sittemmin kehitysversio H-6K kuuluvat Kiinan ydinasepelotteeseen. Kone voidaan varustaa kahdella 23 mm tykillä, jotka sijaitsevat peräampumossa. Arvioitu normaalikantama on 3 500 km, sekä suurin pommikuorma 9 000 kg.
Koneessa on kaksi 118 kN Solovjov-tyyppistä, alkujaan Mikulin AM-3 Wopan-suihkumoottoria. Enin lentoonlähtöpaino (MTOW) on 95 000 kg. Suurin lentonopeus on 1 050 km/h (650 mph, 570 kn). Matkanopeus on 768 km/h (477 mph, 415 kn) / 0,75 Mach. Käytännöllinen lakikorkeus on 12 800 metriä. Siihen voidaan sijoittaa risteilyohjuksia sekä meritorjuntaohjuksia esimerkiksi Yingji.
Koneita on toimitettu Egyptiille, Irakille ja Indonesialle.
Freestylehiihdon maailmanmestaruuskilpailut 2001
Freestylehiihdon maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin vuonna 2001 kahdeksannen kerran. Kilpailut käytiin Kanadan Whistlerissä 17.–21. tammikuuta. Kilpailulajeina olivat kumparelasku, parikumparelasku ja hypyt.
St. Lawrence
St. Lawrence eli Saint Lawrence tarkoittaa seuraavia asioita:
Wizards of the Coast
WotC omistaa nykyisin oikeudet myös Dungeons & Dragons -peleihin, jotka se sai vuonna 1997 ostettuaan alun perin Gary Gygaxin ja Don Kayen perustaman TSR-yhtiön.
Vuonna 1999 yhtiö alkoi julkaista Pokémon Trading Card Game -peliä, josta tuli huikea menestys. Se julkaisi myös Dungeon, Dragon, Polyhedron ja Amazing Stories -lehtiä, jotka lisensoitiin Paizo Publishingille 2002–2007.
Yhtiö osti myös 1990-luvun lopussa peliaiheisen The Game Keeper -kauppaketjun, jonka nimeksi vaihdettiin Wizards of the Coast. Kauppapaikoista luovuttiin 2003–2004.
Hasbro osti Wizards of the Coastin 1999.
Tiffany Williams
Tiffany Williams (o.s. Ross, s. 5. helmikuuta 1983 Miami, Yhdysvallat ) on yhdysvaltalainen yleisurheilija, jonka päämatka on 400 metrin aitajuoksu.
Jun Matsumoto
pienoiskuva|178px|Jun Matsumoto. Jun Matsumoto (s. 1983) on japanilainen näyttelijä ja laulaja. Näyttelijänä Matsumoto on voittanut lukuisia palkintoja ja esiintynyt lukuisissa draamoissa. Hänet tunnetaan laajalti esiintymisistä elokuvissa "Kimi wa Petto", Tokyo Tower, Boys Over Flowers, Shitsuren Chocolatier ja 99.9 Criminal Lawyer. Matsumoto kuuluu Arashi-yhtyeeseen.
Tiffany Williams
Williams voitti Yhdysvaltojen olympiakarsinnan 400 metrin aitajuoksussa 2008. Pekingin olympialaisissa hän sijoittui kahdeksanneksi ja myöhemmin samana vuonna IAAF:n yleisurheilufinaalissa kolmanneksi. Berliinin MM-kilpailuissa 2009 hän oli 400 metrin aitajuoksussa viides ajalla 53,83.
Söderskärin ja Långörenin saaristo
Söderskärin ja Långörenin saaristo on Natura 2000 -suojelualue, jonka tunnus on FI0100077. Alueeseen kuuluvat Söderskärin luonnonsuojelualue, Långörenin luonnonsuojelualue ympäröivine vesialueineen, Kölhällen ja Stora Kölhällen vesialueineen Långörenistä etelään, Pellingin ulkosaaristoa, muun muassa Tunnholmenin luonnonsuojelualue, Sandkallan, Yttre Hällkallan, Yttergrundet, Storgrundet ja Inre Hällkallan ympäröivine vesialueineen.
Bielsan motti
Bielsan motti (aragoniaksi ja espanjaksi Bolsa de Bielsa) oli Espanjan sisällissodan taisteluista viimeinen Aragoniassa käyty taistelu ja kesti huhtikuusta kesäkuuhun 1938.
Espanjan tasavaltalaisarmeijan 43. divisioona jäi Francisco Francon johtamien fasistijoukkojen saartamaksi Pohjois-Aragonian vuoristoseudulla Ranskan vastaisella rajalla sijaitsevaan Bielsan laaksoon ja sen naapurilaaksoihin koko alueen siviiliväestön joutuessa pakenemaan Ranskaan. Yhteensä noin 4 000–6 000 siviiliä lähti evakkoon.
Francon joukot etenivät pikkuhiljaa kiristäen saartorengasta, jonka sisälle Antonio Beltránin (kutsumanimeltään L'Esquinazau) komentaman tasavaltalaisarmeijan divisioonan 4 500–7 000 sotilasta (eri lähteissä eri arvioita lukumääristä) olivat jääneet mottiin. Saartajien joukossa puolestaan oli 14 000 sotilasta ja heillä oli 30 tykkiä saarrettujen vain neljää tykkiä vastaan. Lisäksi Francolla oli liittolaisinaan Saksan ja Italian ilmavoimat, jotka pommittivat Bielsaa ja lähiseutua kesäkuussa 1938. Lähes kaikki Bielsan talot tuhoutuivat taistelussa.
Bielsan saarto päättyi 16. kesäkuuta 1938 Francon joukkojen vallattua tasavaltalaisten viimeisenkin tukikohdan ja 4 000–7 000 tasavaltalaisen sotilaan paettua rajan yli Ranskaan tehden seuraa noin 20 000 muulle aragonialaiselle, jotka olivat jo aiemmin maaliskuussa joutuneet lähtemään maanpakoon. Ranskaan paenneista tasavaltalaisarmeijan sotilaista suurin osa palasi myöhemmin taistelemaan vielä Katalonian rintamalla Francon joukkoja vastaan.
Iida-Liisa
Iida-Liisa on Anders Jacobssonin ja Sören Olssonin ruotsalaisen kirjasarjan 12-vuotias tyttösankari, jonka intohimoja ovat näytteleminen ja pojat. Kirjasarja on tarkoitettu noin 10-12-vuotiaille. Sen on suomentanut Tuula Kallioniemi.
Iran
Iranin islamilainen tasavalta eli Iran on Lähi-idässä sijaitseva valtio, jonka pääkaupunki on Teheran. Se rajautuu pohjoisessa Armeniaan, Azerbaidžaniin ja Kaspianmereen, pohjoiskoillisessa Turkmenistaniin, idässä Afganistaniin ja Pakistaniin, etelässä Persianlahteen ja Arabianmereen ja lännessä Irakiin ja Turkkiin. Maan virallinen nimi oli 21. maaliskuuta 1935 asti Persia. Vuoden 1979 islamilaisen vallankumouksen jälkeen maan koko nimi on ollut Iranin islamilainen tasavalta. Alueen kulttuuri on maailman vanhimpia. Šiialaisuus on valtionuskonto ja persia (farsi فارسی) maan virallinen kieli. Yli 80 miljoonan asukkaan väestöstä suurin osa on persialaisia, ja suurimmat vähemmistöt ovat azerit, kurdit ja lurit.
Iranin kallioperä on epävakaa ja altis maanjäristyksille. Paksuista sedimenttikerroksista löytyy maaöljyä ja maakaasua. Maan talous perustuu ennen kaikkea öljyn vientituloihin. Kansallisen öljy-yhtiön National Iranian Oil Companyn (NIOC) mukaan Iranilla on maailman suurimmat maaöljy- ja maakaasuvarat. CIA:n World Factbookin mukaan Iran on maaöljyvaroissa maailman neljänneksi suurin ja maakaasuvaroissa toiseksi suurin.
Joulukuusta 2010 lähtien Iran on ollut maailman ainoa maa, jossa on käytössä perustulo.
Nimi
Persiankieliset iranilaiset ovat sassanidien kaudesta alkaen käyttäneet maasta nimitystä Iran, joka tarkoittaa ”arjalaisten valtakuntaa”, kun taas lännessä on käytetty kreikkalaisilta periytyvää Persia-nimitystä. Vuonna 1935 šaahi Reza Pahlavi vaati kansainvälistä yhteisöä käyttämään Iran-nimeä. Hänen poikansa Muhammad Reza Pahlavi salli 1959 sekä Persia- että Iran-nimien käytön. Iran on vakiintunut muoto puhuttaessa nyky-Iranista, mutta historiallisesta Iranista käytetään usein edelleen nimitystä Persia. Vuoden 1979 islamilaisen vallankumouksen jälkeen maan koko nimi on ollut Iranin islamilainen tasavalta.
Maantiede
thumb|280px|Iranin topografinen kartta Iranin maisemaa hallitsevat jylhät vuorijonot, jotka erottavat syvänteitä tai mannerlaattoja toisistaan. Maan läntinen osa, jossa suurin osa väestöstä elää, on vuoristoista. Siellä on vuorijonoja kuten Kaukasus, Zagros ja Alborz-vuoret, joista viimeksi mainittu sisältää Iranin korkeimman kohdan, Damavandvuoren (5 604 metriä). Maan keskiosa on laaja tasanko 300–900 metrin korkeudessa, ja sen itäosassa sijaitsee kaksi suola-aavikkoa, Iso Suola-aavikko eli Dasht-e Kavir ja Iso Hiekka-aavikko eli Dasht-e Lut suolajärvineen. Monin paikoin vuoret ulottuvat Persianlahden rannalle asti, ja maassa on vain kaksi alankoaluetta: Mesopotamian alangon jatke maan lounaisosassa ja Kaspianmeren rannikon alanko.
Kallioperä
Iranin kallioperä on seismisesti aktiivista, sillä maan poikki kulkee useita suuria siirroslinjoja.
Zagrosvuoret ovat syntyneet Arabian ja Iranin laattojen painuessa vastakkain. Iran ja sen lähialueet Alpeilta Indonesiaan muodostuvat mikromannerlaatoista, jotka painuvat toisiaan vasten ja toistensa alle. Triaskaudella tälle alueelle syntyi merkittäviä malmivaroja: porfyyrityyppistä kuparia, kromiittia ja siihen liittyviä malmeja sekä lyijy-sinkkimalmioita.
Sedimenttikerros on paikoin jopa 15 kilometriä paksu, ja siinä on kerrostumia kaikilta geologisilta kausilta. Kaikkia alueita, jotka vaikuttavat lupaavilta öljy- tai kaasuesiintymien suhteen, ei ole vielä tutkittu perusteellisesti.
Luonto
Iranin kasvillisuus voidaan jakaa neljään päävyöhykkeeseen:
Iranin harvinaisin eläinlaji on gepardin aasialainen alalaji, jonka ei tiedetä varmuudella elävän missään Iranin ulkopuolella, ja sielläkin populaatio on pieni. Alueella elänyt aasianleijonapopulaatio on kuihtunut ja kaspiantiikeri kuollut sukupuuttoon. Maassa elää silti edelleen noin 160 nisäkäslajia, 516 villiä lintulajia ja noin kymmenen tuhatta kasvilajia. Kaspianmeren kaviaaria tuottava kitasampi on erittäin uhanalainen, ja Iran istuttaa vuosittain 24 miljoonaa sammenpoikasta Kaspianmereen kannan ylläpitämiseksi.
Aavikoituminen ja siitä välillisesti seuraava maanviljelyksen levittäytyminen uusille alueille ovat uhkana luonnon monimuotoisuudelle.
Ilmasto
Iranin maaston monimuotoisuuden takia maan eri osissa on erilainen ilmasto. Maan pohjoisella reunalla Kaspianmeren rannikon tasangolla lämpötilat laskevat nollarajan alapuolelle ja säilyvät loppuvuoden kosteina. Kesälämpötilat ylittävät harvoin 29 °C. Vuosittainen sademäärä on 680 mm itäisellä puolella tasankoa ja yli 1 700 mm läntisellä puolella tasankoa. Lännempänä asuinkeskukset Zagros-vuorten juuressa kokevat kylmempiä lämpötiloja. Näillä alueilla on ankaria talvia, joina lämpötila menee pakkasen puolelle ja lunta sataa paljon. Vuorten itäisillä ja keskisillä juurilla on kuivaa alueiden saadessa alle 200 mm sadetta ja aavikoituessa silloin tällöin. Keskiarvoiset kesälämpötilat ylittävät 38 °C. Satelliittikuvien perusteella Iso hiekka-aavikko kaakossa on kesäpäivisin yksi maailman kuumimmista paikoista. Eteläisessä Iranissa olevien Persianlahden ja Omaninlahden rannikkotasangot kokevat miedot talvet ja erittäin kosteat ja kuumat kesät. Sademäärä jää 300 millimetrin alapuolelle.
thumb|center|800px|Luminen Damavandvuori on Iranin korkein kohta.
Historia
thumb|250px|[[Faravahar, muinainen zarathustralainen symboli Persepoliissa, Akemenidien valtakunnan pääkaupungissa]] thumb|250px|[[Ruhollah Khomeini saapuu Iraniin maanpaosta vallankumouksen yhteydessä vuonna 1979.]]
Varhaishistoria
Iranin korkeakulttuuri on maailman vanhimpia. Kirjoitettu historia alkaa elamilaisten kirjoituksista noin 3000 eaa. Maahan tunkeutuneet arjalaiset toivat useimpien Iranin nykykielten esimuodot. Meedian valtakunnan jälkeen akemenidit muodostivat Kyyros II Suuren johdolla Persian valtakunnan 546 eaa. Aleksanteri Suuri valloitti Persian vuonna 331 eaa., mutta se jatkui pian seleukidien dynastiana, jota seurasivat parthialaisten ja sassanidien valtakunnat.
Keskiaika ja uuden ajan alku
Keskiaikaan sijoittui monia Iranin historian kannalta tärkeitä tapahtumia, kuten arabivalloitus 600-luvulla. Tämän jälkeen Iran islamilaistui, mutta aikaa siihen kului useita vuosisatoja. Iran ei silloinkaan jäänyt arabien jalkoihin, vaan siitä muodostui kalifaatin tärkein alue, josta muun muassa tulivat kaikki tärkeät islaminuskoa systematisoineet uskonoppineet. Muun muassa islamin pyhään kirjallisuuteen kuuluvien kuuden kirjan kokoajat tulivat kaikki Iranista. Kuusi kirjaa ovat islamin pyhimmät kirjat heti Koraanin jälkeen. Abbasidivallankumous alkoi vuonna 750 Persiasta ja johti persialaisten sukujen valtaan koko kalifaatissa. Abbasidit siirsivät myös pääkaupunkinsa Persian vanhalle alueelle aivan entisen sassanidien pääkaupungin Ktesifonin viereen. Arabit olivat tietoisia riippuvuudestaan, minkä takia yhdessä tarinassa umaijadikalifin, toisessa tarinassa abbasidikalifi Mamunin suuhun pantiin sanat: ”''Persialaiset hallitsivat tuhat vuotta eivätkä tarvinneet arabeja hetkeäkään. Me olemme hallinneet alle vuosisadan (tai: kaksi vuosisataa) emmekä pärjää ilman heitä tuntiakaan''.”
Pahlavien valtakausi
Perustuslaillisen vallankumouksen jälkeen Reza Pahlavi kaappasi vallan Qajar-dynastialta 1921. Šaahi Reza Pahlavi teki suunnitelmia teollisuuden kehittämisestä, rautateiden rakentamisesta ja kansallisesta koulutusjärjestelmästä. Hänen itsevaltainen hallitsemistapansa aiheutti kuitenkin vastustusta. Toisen maailmansodan aikana maan miehittäneet liittoutuneet pakottivat šaahin luovuttamaan vallan pojalleen Muhammad Reza Pahlaville, jonka toivottiin olevan yhteistyöhaluisempi.
Vuonna 1953 Anglo-Iranian Oil Companyn kansallistamisen vuoksi pääministeri Mohammed Mossadeq syöstiin vallasta brittien ja amerikkalaisten tiedustelupalveluiden avustuksella. Tarkoituksena oli suojella maiden öljyintressejä. Vallankaappauksen jälkeen monarkia palautui ja valta siirtyi takaisin šaahi Muhammad Reza Pahlaville. Hänen itsevaltainen hallintonsa johti lopulta islamilaiseen vallankumoukseen 1979, jota johti maanpaossa ollut ajatollah Khomeini.
Islamilainen tasavalta
Uusi teokraattinen poliittinen järjestelmä toteutti konservatiivisia islamilaisia reformeja ja papiston ennennäkemättömän suoran vaikutusvallan. Se vahvisti Iranin länsimaitten vastaista suuntausta, joka osin johtui lännen tuesta šaahille sekä Irakille Irakin–Iranin sodan aikana. Iranin Yhdysvaltain-suhteita haittasi erityisesti Yhdysvaltain lähetystötyöntekijöiden vangitseminen 1979, Iranin pyrkimys levittää islamilaista vallankumousta ja myöhemmin tuki Hizbollahin kaltaisille järjestöille.
Iran ilmoitti vuonna 2005 jatkavansa uraanin rikastamista, jonka se oli keskeyttänyt vuonna 2003 IAEA:n pyynnöstä. IAEA ja YK totesivat Iranin rikkovan määräyksiä ja uhkailivat sitä rangaistuksilla. Yhdysvallat laittoi rangaistuksia täytäntöön 2007, jolloin IAEA arvioi Iranin kykenevän halutessaan kehittämään ydinaseen 3–8 vuodessa.
Kesäkuussa vuonna 2009 maassa puhkesi mellakoita, kun oppositio väitti vanhoillisten väärentäneen vaalituloksen, jossa vanhoillisten tukema Ahmadinedžad voitti vaalit. Hallitus vastasi mielenosoituksin ankaralla turvallisuusjoukkojen ja vallankumouskaartien väkivallalla. Tammikuussa 2010 teloitettiin kaksi miestä jotka oli tuomittu syyllisinä näihin levottomuuksiin.
Yhdysvaltain asettamien pakotteiden keskellä Kiina tarjosi Iranille 10 miljardin dollarin luottolimiittiä. Iran ja Venäjä saivat myös neuvoteltua 2,5 miljardin dollarin sopimuksen junavaunuista.
Yhdysvallat palautti marraskuussa 2018 kaikki Iranin-vastaiset pakotteet, jotka purettiin vuonna 2015 solmitun ydinsopimuksen yhteydessä. Yhdysvallat vetäytyi sopimuksesta toukokuussa 2018. Yhdysvallat myönsi kahdeksalle maalle erivapauden tuoda öljyä Iranista. Näiden maiden joukossa olivat muun muassa Turkki, Intia, Italia. Etelä-Korea ja Japani. Pakotteet koskivat muita maita ja yrityksiä, jotka jatkavat kauppaa Iranin kanssa. Palautetut pakotteet kohdistuivat Iranin talouden keskeisimpiin sektoreihin. Ydinsopimuksessa Iranin-vastaisia pakotteita purettiin sitä vastaan, että Iran lupasi rajoittaa ydinohjelmaansa. Tarkoituksena oli estää Irania kehittämästä ydinasetta.
Tammikuussa 2020 Yhdysvaltain ilmaiskussa Irakissa surmattiin erittäin vaikutusvaltainen iranilainen kenraali Qassem Suleimani.
Valkoviini
thumb|Valkoviiniä [[viinilasissa.]] Valkoviini on viinirypäleistä tehtyä viiniä, jonka valmistusvaiheessa rypäleiden tummien kuorten ei ole annettu värjätä viiniä punaiseksi kuten punaviinin valmistuksessa. Valkoviineissä ei ole karvautta, jollainen punaviiniin syntyy tanniineista. Valkoviinien alkoholipitoisuus on yleensä noin 12–14 tilavuusprosenttia, mutta miedoimmat valkoviinit, kuten Moscato d'Asti ja Riesling, sisältävät vain noin 5–8 tilavuusprosenttia alkoholia.
Iran
Islamilainen tasavalta
Iranissa on ollut koko maata ravisteleva vaikea koronavirusepidemia alkuvuonna 2020, Koronavirukseen sairastuneiden ja kuolleiden määrä kasvoi Iranissa dramaattisesti. Virallisen ilmoituksen mukaan taudin oli Iranissa saanut maaliskuun alkuun mennessä 2 922 ihmistä ja siihen oli kuollut 92 ihmistä. Iranin viralliset uhriluvut olivat maailmanlaajuisestikin korkeat: kuolleita oli eniten Kiinan jälkeen. Kuitenkin sekä asiantuntija-arvioiden että Iranista tihkuvien tietojen mukaan todelliset luvut olisivat olleet vielä paljon virallisesti ilmoitettuja korkeampia. Koronavirus koetteli myös maan johtoa; Iranin ylimmän johtajan ajatollah Ali Khamenein neuvonantaja Mohammad Mirmohammadi kuoli koronavirukseen. Iranilaiset syyttivät sosiaalisessa mediassa maan johtoa yrityksistä peitellä tilannetta.
Valkoviini
Valmistus
Valkoviinien valmistuksessa kuoret poistetaan jo käymisen alussa, jotta niistä ei liukene viiniin väriä ja tanniineja. Valkoviiniä tehdään yleensä vaaleista rypäleistä, mutta sitä voidaan tehdä tummakuorisistakin rypäleistä, sillä kaikkien rypäleiden mehu ilman kuoria on vaalean vihertävää. Valkoviiniastioita jäähdytetään käymisen aikana, jotta viiniin saadaan hedelmäinen maku. Valkoviinien ei yleensä anneta käydä läpi maitohappokäymistä kuten punaviinien, sillä niiden kuuluu yleensä olla kirpeitä ja hapokkaita. Valkoviinin voidaan antaa levätä hiivasakan kanssa, mikä antaa viiniin lisämakua autolyysin kautta. Valkoviinien käymislämpötila on alle 20 astetta ja niitä käytetään parista viikosta kuukauteen.
Iran
Politiikka ja yhteiskunta
Länsimediassa Iranin poliittiset ryhmittymät jaetaan usein konservatiiveihin ja liberaaleihin. Konservatiivit ovat uskollisia islamilaisen vallankumouksen perinteelle ja jakaantuneet kahteen puolueeseen ja liittoumaan: Yhdistynyt periaatteellisrintama (UPF) ja Laaja periaatteellisrintama (BPF). Vasemmisto tai reformistit (Eslah-Talaban) ovat samoin kahdessa puolueessa: Kansallinen luottamus ja uudistusten kansankoalitio (PCR) ja Reformistien koalitio.
Valkoviini
Rypälelajikkeet
Merkittävimmät vaaleat rypälelajikkeet ovat Chardonnay, Sauvignon Blanc ja Riesling. Helposti viljeltävä Chardonnay on laatuviineissä eniten viljelty vaalea lajike. Chardonnay-viinit ovat täyteläisiä ja hedelmäisiä. Sauvignon Blanc -viinit ovat kepeitä, aromaattisia ja hapokkaita, ja niitä tuotetaan melko viileillä alueilla, etenkin Loiren seudulla. Saksassa ja muissa viileissä maissa suositusta Rieslingistä saadaan hapokkaita ja mineraalisia viinejä.
Iran
Valtionjohto
Korkein uskonnollinen johtaja ja tosiasiallinen valtionpäämies (velayat-e faqih,, vuodesta 1989 Ali Khamenei) on elintärkeässä roolissa Iranin hallinnollisessa rakenteessa. Perustuslain mukaan uskonnollinen johtaja on vastuussa ”Iranin islamilaisen tasavallan politiikan yleisestä valvonnasta”. Uskonnollinen johtaja on asevoimien ylipäällikkö ja hallitsee Iranin vakoilu- ja turvallisuusoperaatioita; hän voi yksin julistaa sodan. Hänellä on valtuudet nimittää ja erottaa puolet Valvojien neuvoston jäsenistä, oikeuslaitoksen johtaja, yleisradion johtaja ja asevoimien esikuntapäällikkö ja komentaja sekä vallankumouskaartin (Pasdaran tai IRGC) komentaja.
Korkeimman uskonnollisen johtajan valitsee Asiantuntijoiden neuvosto Madžles-e-Khobregan, joka koostuu 86:sta mudžtahidista. Sen jäsenet valitaan suoralla kansanvaalilla kahdeksanvuotiskausiksi. Ehdokkaiden soveltuvuus hyväksytään samoin kuin parlamenttivaaleissa. Neuvoston puhemies on Akbar Hašemi Rafsandžani syyskuusta 2007 lähtien.
Iranin presidentti on vastuussa toteuttamaan perustuslakia ja toimimaan hallinnon johtajana muissa kuin uskonnollisen johtajan toimistolle kuuluvissa asioissa. Sama presidentti voi hallita korkeintaan kaksi peräkkäistä kautta ja lisäksi kolmannen kauden, mutta ei edellisten perään. Vuodesta 2021 virassa on ollut Ebrahim Raisi
Parlamentti ja valvojien neuvosto
Iranin yksikamarinen parlamentti, islamilainen konsultoiva kokous tai Madžles-e Šura-je Eslami, koostuu 290 jäsenestä, jotka äänestetään nelivuotiselle kaudelle. Viisi paikkaa on varattu vähemmistöille: armenialaiskristityille kaksi, juutalaisille ja zarathustralaisille yksi paikka ja assyrialaisille ja Kaldean katolisille myös yksi jaettu paikka.
Madžles on lainsäädäntöelin, joka myös vahvistaa budjetin ja kansainväliset sopimukset. Se voi myös erottaa ministerit epäluottamuslauseella tai panna viralta presidentin virkarikkeestä. Madžlesin päätökset vaativat kuitenkin valvojien neuvoston sekä uskonnollisen johtajan vahvistuksen.
Parlamenttiehdokkuus edellyttää 26–75 vuoden ikää ja yliopistotutkintoa. Lisäksi ehdokkaan tulee olla uskollinen perustuslaille ja sitoutunut lakien noudattamiseen, mistä päättää valvojien neuvosto. Vuoden 2008 vaaleissa ehdokkaiksi asettuneista noin 7 600:sta 1 700 hylättiin. Äänioikeusikäraja on 18.
Viimeisimmät vaalit pidettiin 21. helmikuuta 2020. Niiden äänestysprosentti jäi ennätyksellisen alhaiseksi (42,6&mbsp;%:a). Teheranissa äänestysaktiivisuus jäi hieman yli 25 %:n. Uskonnollinen johtaja Khamenei syytti alhaisesta äänestysinnosta länsimaiden propagandaa ja koronaviruksella pelottelua. . Maan sisäministeri totesi tuloksen olevan kuitenkin hyväksyttävä, sillä sää oli äänestyspäivänä huono ja koronavirus aiheutti kansalaisissa huolta. Vaaleissa oli 16 000 ehdokasta, joista valvojien neuvosto hyväksyi 7000. Se myös hylkäsi yli 80 istuvan edustajan ehdokkuuden. .
Valvojien neuvosto on eräänlainen perustuslakituomioistuin, joka koostuu kuudesta uskonnollisen johtajan nimittämästä islamilaisen lain asiantuntijasta ja kuudesta Madžlesin (parlamentti) valitsemasta lakimiehestä, joiden ehdokkuuden asettaa oikeuslaitoksen johtaja, jonka nimittää uskonnollinen johtaja. Valvojien neuvoston tehtävänä on valvoa vaaleja ja tarkastaa parlamentin jo hyväksymät lait.
Oppositio
thumb|250px|Oppositiojohtaja [[Mir-Hosein Musavia kannattavaa hiljaista mielenosoitusta 2009.]] thumb|250px|Öljykentältä nousee savua Khuzestanin maakunnassa lähellä Ahvazia.
Iranin oppositioliike toimii ulkomailla.
Viimeinen šaahin aikainen pääministeri Shapour Bakhtiar perusti Pariisissa monarkistisen NAMIR-puolueen, joka pyrkii vuoden 1906 perustuslain palauttamiseen. NAMIR teki yhteistyötä myös Ali Aminin Iranin vapautusrintaman kanssa. Myös entinen hovin jäsen Manuchehr Ganji johti omaa järjestöään.
Tasavaltalainen Iranin kurdien demokraattinen puolue on taistellut Irania vastaan vuodesta 1979, vaikka sen joukot karkotettiin Iranin Kordestānista jo 1986.
Iranin kommunistinen puolue, Tudeh hajotettiin pakolla 1983, mutta perustettiin myöhemmin uudelleen Itä-Saksassa. Toisen kielletyn puolueen, Fadayanin jäsenet liittyivät pääasiassa uuden Tudehin joukkoihin puolueen osallistuttua mujahedinien kapinaan. Kurdien kommunistinen puolue Komala taisteli hallitusta vastaan vuoteen 1985 asti.
Iranin kansallinen vastarintaneuvosto perustettiin Ranskassa 1981, ja sitä pidetään Kansan mujahedin -järjestön julkisivuna. Kansan mujahedin perustettiin 1965 taistelemaan šaahia vastaan, mutta hallitus murskasi sen pääosin 1975. Kesällä 1981 Kansan mujahedin nousi kapinaan Islamilaista tasavaltaa vastaan, mutta hävisi, ja sen johtajat pakenivat maasta. Vuonna 1986 Ranska karkotti järjestön, joka siirsi päämajansa Bagdadiin ja taisteli Saddam Husseinin tukemana Irania vastaan. Yhdysvaltojen mukaan useat maat, ei kuitenkaan EU, pitävät sitä terroristijärjestönä.
Toinen Irania vastustava liike on Britanniassa asuvan Amir Jahanchahin johtama Vihreä aalto -niminen (Green Wave) liike. Iranilaisia diplomaatteja on eronnut palveluksesta, muun muassa Suomessa lähetystön kakkosmiehenä toiminut Hossein Alizadeh. Aiemmin tammikuussa 2010 Oslossa toiminut Iranin konsulaatin virkailija sai turvapaikan Norjasta.
Vuoden 2009 presidentinvaalien yhteydessä syntyi Green Movement -niminen liike, joka sai nimensä tunnusväristään vihreästä.
Artjom Zub
Artjom Valerjevitš Zub (s. 3. lokakuuta 1995 Habarovsk, Venäjä) on venäläinen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa NHL-joukkue Ottawa Senatorsissa. Hän laukoo oikealta.
Iran
Iranin energiapolitiikka ja ydinohjelma
Iranin energiapolitiikassa keskeistä ovat suuret öljyvarat. Saudi-Arabia, Iran, Irak, Kuwait ja Arabiemiraatit tuottivat neljäsosan maailman öljystä vuonna 2005. Iranissa löydettiin öljyä vuonna 1908. Britannia sai osake-enemmistön Anglo-Iranian Oil Company -yhtiössä. Siitä syntyi myöhemmin BP. Iranin historiassa öljyvarojen hallinta on ollut merkittävä kysymys. Öljyn tuottajamaat perustivat öljykartellin OPEC 1960-luvulla. Kansainvälinen atomienergiajärjestö IAEA epäilee, että Iranissa on tiedettyä enemmän ydinlaitoksia.
Iran on pyrkinyt aloittamaan energiantuotannon ydinvoimalla säästääkseen kallistuvaa öljyä. Ydinohjelma alkoi jo 1950-luvulla šaahin aikana Yhdysvaltain tuella Atoms for Peace -ohjelmassa. Vuoteen 2000 mennessä oli tarkoitus rakentaa 23 voimalayksikköä. Sopimukset ensimmäisistä kahdesta yksiköstä tehtiin länsisaksalaisten Siemens AG:n ja AEG Telefunkenin kanssa. Iran sijoitti myös uraaninrikastuslaitosta rakentavaan Eurodif-yritykseen. Islamilaisen vallankumouksen jälkeen Irania estettiin saamasta uraania ja saksalaiset jättivät laitosten rakentamisen kesken. Huhtikuussa 2006 Iran ilmoitti aloittaneensa uraanin rikastamisen omin voimin.
Artjom Zub
Seuraura
Zub on Amur Habarovskin kasvatti. Hän aloitti Amurskije Tigry Habarovskin joukkueessa Venäjän nuorten sarja MHL:ssä kaudella 2011–2012. Zub debytoi Amurin KHL-joukkueessa kaudella 2014–2015, jolloin hän pelasi siellä seitsemän runkosarjaottelua tehden yhden syöttöpisteen. Zub teki KHL-debyyttinsä 10. tammikuuta 2015 vieraissa Traktor Tšeljabinskiä vastaan. Hän sai ottelussa jääaikaa 7.13 minuuttia ja keräsi myös syöttöpisteen Ruslan Baškirovin tekemään maaliin. Zub keräsi ottelussa myös kuusi jäähyminuuttia. Suurimman osan kaudestaan hän pelasi kuitenkin vielä MHL:ssä, jonka tähdistöottelussa Zub pelasi.
Iran
Iranin energiapolitiikka ja ydinohjelma
Vuonna 1995 Iran solmi sopimuksen Venäjän kanssa osittain valmiin Bušehrin laitoksen rakentamisesta loppuun. Polttoaineen lataaminen voimalaan aloitettiin lokakuussa 2010. Bušehrin laitoksen rakennusvaiheessa löytyi Stuxnet-haittaohjelma. On arveltu, että Stuxnet oli suunniteltu nimenomaan hidastamaan tai estämään Iranin ydinohjelman toteuttamista.
Artjom Zub
Seuraura
Varsinaisella KHL:n tulokaskaudellaan 2015–2016 Zub teki 55 runkosarjaottelussa tehot 2+5=7. Hän teki KHL-uransa avausmaalin 18. syyskuuta 2015 ylivoimalla vieraissa Neftehimik Nižnekamskia vastaan. Zub valittiin KHL:n lokakuun 2015 kuukauden tulokkaaksi. Toukokuussa 2016 hän teki Amurin kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen.
Kesken kauden 2016–2017, joulukuussa 2016 Amur kauppasi Zubin SKA Pietariin, jossa hän voitti kauden päätteeksi Gagarin Cupin. Syyskuussa 2017 Zubin sopimusta SKA:n kanssa jatkettiin kahdella vuodella kevääseen 2020 saakka.
Iran
Iranin energiapolitiikka ja ydinohjelma
Iranin ydinohjelma on luonut kitkaa maan kansainvälisissä suhteissa. YK:n turvallisuusneuvosto vaatii Iranilta uraanin käsittelyn ja rikastuksen pysyvää lopettamista. Yhdysvaltain edustaja on syyttänyt Irania ydinaseen tavoittelusta. Iranin mukaan yritys kieltää uraanin rikastaminen rauhanomaisiin tarkoituksiin rikkoo kansainvälisen oikeuden normeja, ydinsulkusopimusta ja IAEA:n määräyksiä. Yhdysvaltain tiedustelupalvelujen konsensus on kuitenkin että Iranilla ei ole ollut projektia ydinaseiden kehittämiseksi ainakaan vuoden 2003 jälkeen. IAEA:n raporteissa on mainittu huolestuneisuus Iranin rikastusohjelman sotilaallisesta ulottuvuudesta. Israel sen sijaan pitää Irania uhkana olemassaololleen. Yhdysvallat ja Euroopan unioni ovat asettaneet 2012 tiukkoja pakotteita Iranin öljy- ja pankkisektoreille.
Aiemmin George W. Bush lukikin Iranin ”pahan akseliin” kuuluvaksi valtioksi. Lehtitietojen mukaan Bushin hallinto teki suunnitelmia sotilaallisesta iskusta Irania vastaan. Myös Israelin on uutisoitu suunnittelevan tai suunnitelleen iskua Iranin ydinohjelman hidastamiseksi. Syytöksiä Iranin ydinohjelmasta on verrattu Bushin hallinnon syytöksiin Saddam Husseinin joukkotuhoaseista, joita käytettiin syynä hyökkäykseen Irakiin 2003.
Artjom Zub
Seuraura
Toukokuussa 2021 Zub teki Senatorsin kanssa kaksivuotisen ja yhteensä viiden miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen. Joulukuussa 2022 Zub teki Senatorsin kanssa neljävuotisen ja yhteensä 18,4 miljoonaa dollaria.
Iran
Iranin energiapolitiikka ja ydinohjelma
Teheranista etelään sijaitsevassa Fordon tehtaassa aloitettiin jälleen uraanin rikastaminen marraskuussa 2019 kertoi Iranin presidentti Hasan Ruhani. Uraanin rikastamista kyseisessä tehtaassa rajoitettiin vuoden 2015 ydinsopimuksen takia. Sopimuksen aikana Iran on pitänyt yli 1 000 sentrifugia tehtaassa, mutta ne ovat sopimuksen syntymisen jälkeen olleet tyhjinä.
Artjom Zub
Maajoukkueura
Zub oli voittamassa olympiakultaa venäläisten olympiaurheilijoiden joukkueessa 2018. Zub edusti Venäjää MM-kilpailuissa vuonna 2017, jolloin hän voitti pronssia. Yhteensä Zub on pelannut 16 A-maaottelua tehden kolme syöttöpistettä. Hän teki A-maajoukkuedebyyttinsä Karjala-turnauksessa 3. marraskuuta 2016 Helsingin Hartwall Arenalla Suomea vastaan.
Zub pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2013.