cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Passaic
Passaic on kaupunki Yhdysvalloissa New Jerseyn osavaltiossa Passaicin piirikunnassa. Kaupungin väkiluku oli vuoden väestönlaskennassa 69 781.
Passaicissa on syntynyt Steely Dan -yhtyeen Donald Fagen, samoin kuin näyttelijät Loretta Swit ja Paul Rudd.
Tero Kaski
Tero Kaski (10. elokuuta 1950 Lahti – 3. tammikuuta 2001 Kuusankoski), lempinimeltään Daddy T-Roy, oli huomattava suomalainen reggae-vaikuttaja.
Kaski kiinnostui jamaikalaisesta musiikista 1970-luvun alussa ja oli ensimmäisten joukossa tekemässä reggaeta tutuksi Suomessa. Uransa aikana hän muun muassa kävi Jamaikalla, teki artisti- ja tuottajahaastatteluja, piti Black Star -levyliikettä, julkaisi Cool Runnings -lehteä sekä asiaan liittyvää kirjallisuutta (tunnetuimpana todennäköisesti Pekka Vuorisen kanssa tehty Reggae Inna Dancehall Style) ja veti radio-ohjelmia Yleisradion ja Radio Cityn aalloilla (muun muassa Roots & Culturea). Koulutukseltaan Kaski oli kielenkääntäjä, muttei koskaan harjoittanut kyseistä ammattia päätoimisesti. Hän kuoli äkilliseen sairauskohtaukseen kotonaan 50-vuotiaana.
Kareliaani-palkinto
Kareliaani-palkinto jaetaan vuosittain henkilölle, joka on paneutunut ansiokkaasti karelianismin vaalimiseen ja sen perustalta tehtyyn taiteen kehittämistyöhön.
Kareliaani-palkinnon perusti 1995 joensuulainen vuorineuvos S. A. Tervo. Tarkoituksena on ollut rohkaista Suomen ja Venäjän eri alojen taiteilijoita ja tutkijoita, jotka toimivat karjalaisen kulttuurin hyväksi.
Ensimmäinen Kareliaani-palkinto jaettiin 1995 Kolilla. Alkuvuosien jakotilaisuuksiin liittyi Pohjois-Karjalan kesäyliopiston järjestämä Kareliaani-symposium, jonka tavoitteena on edistää karelianismia.
Kareliaani-palkittavat valitsee Pohjois-Karjalan kesäyliopiston nimeämä ryhmä. Palkinnon saajat ovat olleet suomalaisia ja venäläisiä.
Itse palkinnon on suunnitellut kiviseppäartesaani Sami Hokkanen.
Palkintosumma oli 1 000 euroa vuonna 2010. Palkinnolle ei ole pysyvää rahanlähdettä, ja vuonna 2009 palkinto jäi jakamatta rahoittajan puuttuessa. Vuoden 2010 palkintosumman lahjoitti Karjalaisen kulttuurin edistämissäätiö. Professori Heikki Kirkisen mukaan vuoden 2010 palkitseminen saattoi jäädä viimeiseksi. Palkinto jaettiin kuitenkin vielä vuonna 2011, kun KKES lahjoitti palkintorahat.
Wii Play: Motion
Wii Play Motion on Nintendon julkaisema minipelien kokoelma, joka on julkaistu Wii-konsolille. Se julkaistiin Pohjois-Amerikassa 13. kesäkuuta 2011 ja Euroopassa 24. kesäkuuta 2011 sekä Australiassa 30. kesäkuuta 2011. Wii Play Motion on jatkoa vuoden 2006 Wii Playlle ja kuuluu Wii-pelisarjaan.
Toisin kuin alkuperäisessä Wii Playssä, jonka Nintendo kehitti kokonaan, Wii Play Motionin pelit on kehittänyt useat eri kehittäjät. Kehittäjiin kuuluvat muun muassa Prope, Vanpool ja Skip Ltd..
Pelaaminen
Edeltäjänsä Wii Playn tavoin Wii Play Motion on minipelikokoelma, jossa pelataan Mii-hahmojen kanssa. Kaikki minipelit edellyttävät Wii MotionPlus -lisävarusteen tai Wii Remote Plus -ohjaimen käyttöä, mikä mahdollistaa Wii Remote -kaukosäätimen liikkeen havaitsemisen tarkemmin. Kaikki kaksitoista minipeliä on pelattavissa sekä yksin- että moninpeleissä. Toisin kuin edeltäjäänsä, Wii Play Motionia voi pelata useammalla kuin kahdella pelaajalla kerrallaan.
HMS Latona
HMS Latona on ollut nimenä neljälle Britannian kuninkaallisen laivaston aluksella.
Ilmari Pahkajärvi
thumb|150px|Jaakko Ilmari Kustaanpoika Pahkajärvi Jaakko Ilmari Kustaanpoika Pahkajärvi oli suomalainen jääkäri. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916, missä hän koki myös kohtalonsa kaatumalla taistelussa.
Perhe ja koulutus
Pahkajärven vanhemmat olivat maanviljelijä Kustaa Pahkajärvi ja Sanna Maria Storkock. Pahkajärvi kävi viisi luokkaa Lapuan yhteiskoulua.
Jääkärikausi
Pahkajärvi liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 4. marraskuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, missä hän kaatui taistelussa 15. elokuuta 1916 kranaatin täysosumasta. Kuollessaan hän oli naimaton ja hänet haudattiin Gallingin (Galinin) sotilashautausmaahan saksalaisten aseveljien rinnalle.
Toimitusositus
Toimitusositus on ositus, jonka suorittaa käräjäoikeuden määräämä pesänjakaja. Se on muuten tuomioistuimesta riippumaton yksityinen ja vapaamuotoinen toimitus. Pesänjakaja pyrkii aikaansaamaan osapuolten kesken sopimuksen osituksen toimittamistavasta. Hänellä on enemmän aineelliseen prosessinjohtoon liittyvää valtaa johtaa toimitusta kuin tuomioistuimella. Toimitusosituksen käytännön suorittaminen muistuttaa tuomioistuinmenettelyä esimerkiksi siinä, että pesänjakaja voi kuulla todistajia, tosin ilman valan velvoitetta. Pesänjakajan ratkaisua nimitetään osituskirjaksi. Jos osituksen osapuoli on tyytymätön päätökseen ja haluaa siihen muutosta, hän voi tehdä osituksen moitteen kuuden kuukauden kuluessa nostamalla käräjäoikeudessa osituksen moitekanteen osituksen toista asianosaista vastaan. Toimitusosituksen lähikäsitteitä ovat sovinto-ositus, sovintojako ja toimitusjako.
Pertti Hietala
Pertti Vilho Antero Hietala (10. maaliskuuta 1930 Tohmajärvi – 16. kesäkuuta 2010 Karstula) oli suomalainen poliitikko. Hietala toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1979–1991 edustaen Mikkelin läänin vaalipiiriä. Hietala teki mittavan uran kunnallispolitiikassa. Hän toimi Pieksämäen kauppalankamreerina 1954–1960, Pieksämäen kauppalansihteerinä 1961–1962, Pieksämäen kaupunginsihteerinä 1962–1964, Pieksämäen kaupunginjohtajana 1965–1993 sekä Pieksämäen seudun sairaalan, myöhemmin aluesairaalan kuntainliiton taloudenhoitajana ja sihteerinä 1959–1962. Hietala toimi presidentin valitsijamiehenä vuosina 1978 ja 1982.
Hietala kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1950, suoritti kunnallistutkinnon ja valmistui sosionomiksi vuonna 1954 Yhteiskunnallisesta korkeakoulusta. Hietalan vanhemmat olivat poliisikonstaapeli Teuvo Martti Hietala ja Tilda Katri Poutiainen. Hietalan puoliso vuodesta 1954 oli sosionomi Maire Kaija-Liisa Koskinen. Heillä on kolme lasta. Hietalalle myönnettiin kaupunkineuvoksen arvonimi vuonna 1984.
Oriens (diokeesi)
pienoiskuva|268px|Oriensin diokeesin alue noin vuodesta 381 lähtien. Diokeesi perustettiin keisari Diocletianuksen noin vuonna 293 tekemän uudistuksen aikoihin, ja se oli näin yksi alkuperäisestä 12 diokeesista. Se kuului Oriensin prefektuuriin. Diokeesista erotettiin noin vuonna 381 osa Aegyptuksen diokeesiksi. Näin Oriensin diokeesin alue oli tämän jälkeen aiempaa pienempi.
Provinssit
Selitykset:
Saksan jalkapallon 1. Bundesliiga 2007–2008
'''Saksan jalkapallon 1. bundesliigan kausi 2007–08''' oli järjestyksessään 45. maan korkeimman sarjatason, 1. Bundesliigan, kausi. Se alkoi 10. elokuuta 2007.
Nousijoina kauden aloittivat Karlsruher SC, Hansa Rostock ja MSV Duisburg. Edellisen kauden putoajia olivat Borussia Mönchengladbach, FSV Mainz 05 ja Alemannia Aachen.
Mestaruuden voitti FC Bayern München. Bundesliigasta putosivat 1. FC Nürnberg, Hansa Rostock ja MSV Duisburg.
Realm Crafter
Realm Crafter, tai RC on Solstar Gamesin kehittämä 3D MMORPG-pelien kehittämiseen suunniteltu ohjelma.
Realm Crafter
Realm Crafter on varsinainen ohjelma, joka mahdollistaa MMORPG-pelien tekemisen, päivittämisen ja myymisen. 100 dollaria (noin 65€) maksavasta ohjelmasta löytyy Standard-versio, joka lähiaikoina päivittyy Professional-versioon.
RC toolbox
RC toolbox on varsinaisen ohjelman lisäksi tehty erikseen ostettava paketti, joka sisältää muutaman lisäominaisuuden esimerkiksi luolastoeditorin.
Tehtyjä pelejä
ohjelmalla on tehty useita pelejä, joista osa on pelattavissa.
Underground Resistance
frame|Underground Resistancen logo Underground Resistance (UR) on Detroitissa toimiva yhdysvaltalainen kollektiivi ja itsenäinen levymerkki, joka on erikoistunut teknomusiikkiin. Se edustaa Detroit-teknon toista sukupolvea ja on yksi merkittävimmistä teknovaikuttajista, joskin se on tuottanut myös muunlaista elektronista tanssimusiikkia. Kollektiivi on poliittisesti aktiivinen, ja musiikin avulla pyritään vaikuttamaan muun muassa afroamerikkalaisten ja Detroitin nuorison asioihin. Ryhmän imagoa leimaa tietty salamyhkäisyys ja militanttisuus.
Underground Resistancen perustivat "Mad" Mike Banks ja Jeff Mills marraskuussa 1989. Mukaan liittyi pian Robert "Noise" Hood. Suurin osa Underground Resistancen varhaista tuotantoa on kolmikon käsialaa. Hood ja Mills jättivät ryhmän vuonna 1992, mutta Banks jatkaa edelleen sen johdossa vuonna 2008.
Underground Resistancen tunnetuimpia julkaisuja ovat muun muassa Electronic Warfare -tupla-EP 1990-luvun puolivälistä ja DJ Rolandon vuonna 1999 tekemä Knights of the Jaguar.
Mestarietsivä Peppunen
Mestarietsivä Peppunen on japanilainen lastenkirjasarja, jota Suomessa kustantaa Nemo. Sarjaa tekevät kirjailija Yoko Tanaka (s. 1976) ja kuvittaja Masahide Fukasawa (s. 1981), jotka käyttävät yhteistä nimimerkkiä "Troll".
Englanninsetteri
Englanninsetteri (English Setter) on englantilainen koirarotu. Tieteelliseksi nimeksi on aikoinaan esitetty Canis index.
Ulkonäkö
Englanninsetteri on korkea, pitkäturkkinen ja melko kevytrakenteinen. Pää on pitkä ja kapea, niska lihaksikas. Häntä on pitkä ja tuuhea. Säkäkorkeus on 61–68 cm. Englanninsetterillä on pitkä turkki, joka voi olla mustan, oranssin, tai maksanruskean kirjava valkealla pohjalla.
Luonne ja käyttäytyminen
Englanninsetteri kuuluu FCI:n roturyhmään seitsemän, seisovat kanakoirat. Rotu on jalostettu etsimään ja seisomaan nimenomaan kanalintuja, mutta sitä voi hyvin käyttää myös vesilintujahdeissa noutavana koirana ja tottunut riistakoira seisoo kyllä jäniksetkin, vaikkeivat ne erityisesti olekaan sille ominta toiminta-alaa.
Vaikka Englanninsetteri on metstästyskoira on se kotikoirana lapsiystävällinen ja se kaipaa huomiota ja hellyyttä. Englanninsetteri on kiltti myös toisia koiria kohtaan mutta erittäin leikkisä.
Englanninsetteri on vilkas koirarotu, joka vaatii paljon liikuntaa. Lenkkeilyksi ei useinkaan riitä kävelyttäminen tai edes pyörällä juoksuttaminen, vaan koira vaatii tilaa juosta irrallaan, mikä puolestaan edellyttää jonkinlaisen perustottelevaisuuskoulutuksen koiran kiinnisaatavuuden helpottamiseksi.
Jotta rotua voitaisiin käyttää sen käyttötarkoitukseen eli kanalintujen metsästämiseen, vaatii koira varsin perinpohjaisen tottelevaisuuskoulutuksen. Mitä nuorempana sen koiralleen opettaa sen helpompaa sen kanssa toimiminen maastossa on. Kuitenkin perustottelevaisuuden tulisi olla kunnossa riistakoulutusta aloitettaessa.
Englantilaisten kanakoirien käyttöominaisuuksia mitataan kanakoirien metsästyskokeilla. Nämä jakaantuvat edelleen kenttä-, tunturi- ja metsäkokeisiin. Metsäkokeissa kokeillaan koiria yksittäin ja muissa koemuodoissa pareittain. Koeluokkia on kokeissa kolme: nuortenluokka alle 22 kk ikäisille, avoinluokka ja voittajaluokka. Kaksi ensimmäistä ovat laatuluokkia ja kolmas on kilpailuluokka. Voittajaluokassa voivat kilpailla avoimen luokan ensimmäisen palkinnon saavuttaneet koirat.
Historia Suomessa
thumb|280px|Llewellin-linjainen englanninsetteri. thumb|280px|Laverack-linjainen englanninsetteri. Mitä ilmeisimmin 1800-luvulla englanninsettereitä tuotettiin Suomeen metsästystovereiksi jokseenkin samoihin aikoihin kuin muihinkin Pohjoismaihin. Kun 1889 perustettu Suomen Kennelklubi julkaisi viisi vuotta perustamisensa jälkeen ensimmäisen rotukirjan, siinä oli tiedot 32:sta englanninsetteristä. Yhteensä tuossa rotukirjassa oli 275:n eri rotuisen koiran tiedot, ja niistä englanninsettereitä, pointtereita ja irlanninsettereitä oli yhteensä 85 koiraa. Englantilaiset kanakoirat muodostivat siis varsin merkittävän osan rotukoirista maamme järjestäytyneen kenneltoiminnan alkutaipaleella.
Useimmat ensimmäisiin rotukirjoihin merkityistä englanninsettereistä olivat Suomessa kasvatettuja ja jotkut Venäjällä asuvien suomalaisten kasvattamia. Ruotsista, Venäjältä ja Englannista oli tuotu muutama koira ja joku yksittäinen Belgiasta, Ranskasta ja Irlannista. Rotukirjoihin merkittyjen koirien taustat olivat varsin usein Englannissa. Kasvattajista kohoavat esille sellaiset nimet kuin Axel Uddström, A. Standertskjöld, J.B. Lagus, G. Schmidt, N. Mexmontan ja A. af Enehjelm. Valtaosaltaan nämä alkuaikojen setterimme olivat mustavalkoisia eli blue beltoneja.
1800-luvun loppupuolella oli tyypillistä, että kukin kasvattaja pyrki itsenäisesti luomaan ihanteellista metsästyssetteriä. Vasta kun vuonna 1893 alettiin järjestämään kenttäkokeita ja kanakoiraväki enenevässä määrin kiinnostui koetoiminnasta, alkoi myös syntyä yhtenäisempää käsitystä kasvatustavoitteista. Settereiden, niin kuin pointterinkin, kannalta kaikkein tärkein tapahtuma oli Hönshundssektionin – Kanankoiraosaston perustaminen Suomen Kennelklubiin 11.5.1901. Se oli Pohjoismaiden ensimmäinen kanakoirien rotujärjestö.
Pohjoismaissa on englanninsetteri säilynyt rotutyypiltään varsin pitkään hyvin yhtenäisenä. Etenkin norjalaiset ovat onnistuneet pitkälti säilyttämään rodun sellaisena kuin mm. Laverack ja Llewellin sen aikoinaan loivat - nopeana ja kestävänä metsästyskoirana, jonka kauneus hivelee silmää.
CMS-kuntoklubiketju
CMS (Club Marketing & Management Services) on kansainvälinen kuntosaleja palveleva konsulttiyritys, joka on perustettu vuonna 1965. CMS Internationalin perustaja on yhdysvaltalainen Mike Chaet, joka työskenteli yhtiön johdossa ainakin 2010-luvulle asti, kunnes hän jäi eläkkeelle. Hänen jälkeensä toimitusjohtajana alkoi toimia Mark Davis. Pohjoismaissa toiminta käynnistyi aluksi Ruotsissa vuonna 1996, jonka jälkeen mukaan liittyivät Norja ja Tanska. Suomessa toiminnan aloitti keväällä 2000 Mikko Mustala. Ensimmäiset 11 kuntoklubia liittyivät ketjuun 15. elokuuta 2000.
Suomessa CMS-klubeja on 23 kpl.
Baboloki Thebe
Baboloki Thebe (s. 18. maaliskuuta 1997) on botswanalainen pikajuoksija.
Thebe voitti 2016 Botswanan-mestaruuden 200 metrillä maailman kaikkien aikojen kymmenenneksi parhaalla junioriajalla 20,21 ja 400 metrillä junioreiden maailman kaikkien aikojen toiseksi parhaalla ajalla 44,22. Hän voitti 400 metrin Afrikan-mestaruuden Durbanissa 2016 ajalla 44,69 ja sai kultamitalin myös 4 × 400 metrin viestijuoksussa. Hän saavutti saman vuoden Bydgoszczin alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa hopeaa 4 × 400 metrin viestissä. Hän selviytyi Rio de Janeiron olympialaisissa jatkoon 400 metrin alkueristä, muttei osallistunut välieräjuoksuun.
Thebe kuului Botswanan joukkueeseen, joka saavutti IAAF World Relays -kilpailuissa hopeaa 4 × 400 metrin viestissä 2017. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän sijoittui 400 metrillä neljänneksi ajalla 44,66. Gold Coastin Kansainyhteisön kisoissa 2018 hän saavutti 4 × 400 metrin viestissä kultaa ja 400 metrillä hopeaa. Hän voitti samana vuonna 400 metrin Afrikan-mestaruuden Asabassa ajalla 44,81 ja sijoittui maanosien cupissa toiseksi.
Thebe juoksi toisen osuuden Botswanan 4 × 400 metrin viestijoukkueessa, joka saavutti pronssia vuonna 2021 järjestetyissä Tokion olympialaisissa Afrikan ennätysajalla 2.57,27.
Denekamp-interstadiaali
Lämpimimmillään heinäkuun keskilämpö oli Alankomaissa 10 °C, ja silloin Pohjois-Saksassa kulki tundran ja pensastundran raja. .
Kautta vastaa muun muassa Sandnes-interstadiaalin loppuosa, Alesundin interstadiaali ja Plum Point -interstadiaali, ja se on ehkä sama kuin Les Cottes.
thumb|300px|Das Denekamp-Interstadiaali
Luettelo Madridin itsehallintoalueen kunnista
thumb|Kartta Madridin itsehallintoalueen kunnista.
Tämä on luettelo Madridin itsehallintoalueen kunnista.
John Forsberg
John Edvard Valdemar Forsberg (8. syyskuuta 1917 Maalahti – 10. maaliskuuta 2014 Vaasa) oli suomalainen poliitikko. Forsberg toimi RKP:n kansanedustajana vuosina 1954–1958 edustaen Vaasan läänin eteläistä vaalipiiriä. Kunnallispolitiikassa Forsberg toimi Vaasan kaupunginhallituksen ja -valtuuston jäsenenä.
Forsberg kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1939, suoritti teologian erotutkinnon ja vihittiin papiksi vuonna 1949, pastoraalitutkinnon vuonna 1953 sekä pastoraalitutkinnon vuonna 1961. Työelämässä Forsberg toimi sotilaspastorina 1943, ruotsalaisen raittiustoimiston esimiehenä Vaasassa ja Suomen ruotsalaisen raittiustyön keskusliiton pääsihteerinä 1944–1951, kirkkoherran apulaisena Sulvassa 1949–1950, vt. kirkkoherrana Raippaluodossa 1950–1951, Vaasan ruotsalaisen seurakunnan ylimääräisenä pappina 1951–1960, Suomen ruotsalaisen seurakuntatyön liiton johtajana ja Församlingsbladetin päätoimittajana 1960–1966, Helsingin eteläisen ruotsalaisen seurakunnan kirkkoherrana 1966–1979, Porvoon tuomiokapitulin asessorina 1967–1969 sekä kirkkohallituksen jäsenenä (kirkkoneuvos) 1970–1977.
Forsbergin vanhemmat olivat maanviljelijä Edvard Alexander Forsberg ja Johanna Matilda Granlund. Forsbergin puoliso vuodesta 1942 oli lehtori Hildegard Maria Wassborr. Heillä on kolme lasta. Forsbergille myönnettiin rovastin arvonimi vuonna 1971 ja teologian kunniatohtorin arvonimi Åbo Akademilta vuonna 1974.
Ryan Shawcross
Ryan James Shawcross (s. 4. lokakuuta 1987 Chester, Englanti) on englantilainen jalkapalloilija, joka edustaa Stoke Cityä. Hän on pelipaikaltaan keskuspuolustaja.
Manchester United
Tammikuussa 2007 Shawcross lainattiin belgialaiseen Royal Antwerpiin. Myöhemmin saman vuoden elokuussa hän siirtyi lainasopimuksella Stoke Cityyn. Aika Stokessa meni loistavasti ja lainansa aikana Shawcross alkoi miettiä tulevaisuuttaan. Hän tiesi kuinka vaikea hänen olisi nousta pelaavaan kokoonpanoon ManU:ssa, jossa hän kilpailisi pelipaikasta Rio Ferdinandin ja Nemanja Vidicin kanssa. Shawcrossia kiehtoi ennemmin säännöllinen peliaika Stokessa ja tammikuussa 2008 chesteriläisen siirrosta Stokeen tehtiin pysyvä.
Vähä Riihijärvi
Vähä Riihijärvi on Koskenpäällä Jämsän pohjoisosassa sijaitseva kolmentoista hehtaarin laajuinen järvi. Etäisyys Jämsän keskustasta on 31 kilometriä pohjoisluoteeseen ja Tampereelta 94 kilometriä koilliseen. Lähin kaupunkimainen keskus on Mänttä 20 kilometriä lounaaseen.
Ryan Shawcross
Stoke City
Shawcross kuului siirtonsa jälkeen heti Stoken avainpelaajiin kun joukkue pelasi Championshipissa. Kauden päätteeksi Pottersit nousivat Valioliigaan. Kauden 2008/09 alussa Shawcross menetti muutamaksi viikoksi paikkansa avauksessa, mutta taisteli paikkansa takaisin joukkueen avainpelaajiksi. Kauden aikana Shawcrossille kertyi 29 liigaottelua ja 3 tehtyä maalia. Hienon kauden pelanneen nuorukaisen perässä alkoikin olla liuta muita seuroja mm. West Ham, Fulham, Everton, Liverpool ja jopa kasvattajaseura Manchester United. Manageri Tony Pulis kuitenkin tyrmäsi siirtopuheet alkuunsa.
Vähä Riihijärvi
Maantiede
Vähä Riihijärven pituus kaakosta luoteeseen on 700 metriä. Järvi on melko matala ja sen tilavuus on 286 000 kuutiometriä. Järven luoteisosassa on kaksi luotoa, rannat ovat metsämaata ja suota. Rakennuksia on harvakseltaan. Vähä Riihijärven etelärannalta lähtee laskuoja Koijärveen, joka sijaitsee 750 metriä kaakkoon. Koijärven korkeustaso on noin kaksi metriä Vähä Riihijärveä alempi. Isompi Riihijärvi sijaitsee 1,3 kilometriä Vähä Riihijärveltä lounaaseen. Pohjoisessa lähin vakavesi on Hankalammi (119,2 metriä mpy).
Ryan Shawcross
Maajoukkue
Shawcross on pelannut myös 2 ottelua Englannin alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa. Hän debytoi Englannin maajoukkueessa 14. marraskuuta 2012 Ruotsia vastaan.
Vähä Riihijärvi
Maantiede
Vähä Riihijärvi kuuluu Vataanjoen valuma-alueeseen, joka on kolmannen jakovaiheen vesistöalue Iso Rautaveden alueella, joka puolestaan on toisen jakovaiheen vesistö Jämsän reitin valuma-alueella. Päävesistönä on Kymijoen vesistö.
HMAS Sydney (1912)
HMAS Sydney oli Australian kuninkaallisen laivaston Sydney-luokan kevyt risteilijä. Alus oli Australian laivaston ensimmäinen alus, joka taisteli toista pinta-alusta vastaan.
Palvelus
Alus lähti 25. heinäkuuta 1913 Portsmouthista ja se saapui Australian asemalle Albanyyn 19. syyskuuta. Tämän jälkeen alus oli koulutuksessa Australian itäpuolisilla merialueilla, mistä se siirtyi maaliskuussa 1914 Singaporeen. Matkan tarkoituksena oli olla Australian laivaston sukellusveneiden HMAS AE1 ja HMAS AE2 saattueena. Alus palasi toukokuussa Sydneyyn jatkamaan koulutusta.
Ensimmäinen maailmansota
Elokuussa 1918 hieman ennen ensimmäisen maailmansodan alkamista Sydney oli Queenslandissa. Alus siirrettiin Townsvilleen, missä sen suojueeksi liittyivät 3. elokuuta hävittäjät HMAS Warrego ja HMAS Yarra. Osasto jatkoi matkaansa pohjoiseen liittyäkseen amiraali Pateyn johtamaan Tyynenmeren laivueeseen.
pienoiskuva|Sydney matkalla Rabauliin. Sodan sytyttyä 4. elokuuta Sydney oli Uuden Guinean ja Tyynenmeren alueella taistellen Saksan Tyynenmeren alueen siirtomaita vastaan yhdessä taisteluristeilijä HMAS Australian, panssarikansiristeilijä HMAS Encounterin sekä hävittäjien Warregon, Yarran ja HMAS Parramattan kanssa. Tärkeimpinä tapahtumina olivat Rabaulin valtaus 9.–11. syyskuuta ja Angaur-saaren lennätinaseman tuhoaminen 26. syyskuuta.
Sydney ja sen sisaralus HMAS Melbourne poistuivat osastosta ja palasivat takaisin Australiaan. Ne ja HMS Minotaur sekä keisarillisen Japanin laivaston risteilijä Ibuki määrättiin suojaamaan ensimmäistä ANZAC-joukkoja Eurooppaan kuljettanutta saattuetta, joka lähti 1. marraskuuta Albanystä. Saattue sai 9. marraskuuta ollessaan noin 50 mailia Kookossaarilta itään tiedon alueella olevasta Saksan keisarikunnan laivaston risteilijästä SMS Emdenistä. Sydney määrättiin selvittämään lähimpänä aluksena asiaa. Se kohtasi Emdenin ja seuranneessa tulitaistelussa Emden tuhoutui. Sydneyn miehistöstä kaatui neljä henkeä.
Sydney saapui 15. marraskuuta Colomboon, josta se määrättiin Maltalle. Maltalle alus saapui 3. joulukuuta, jolloin se määrättiin edelleen Bermudalle Amerikan ja Länsi-Intian asemalle. Alus partioi Karibianmerellä ja siitä pohjoiseen olevalla Atlantin rannikolla aina Halifaxiin asti. Bermudalta alus lähti 9. syyskuuta 1916 Devonportiin, jonne se saapui 19. syyskuuta. Alus määrättiin jatkamaan matkaansa huoltoon telakalle Greenockiin. Alus liitettiin 31. lokakuuta palvelukseen palatessaan 5. taistelulaivaviirikköön Scapa Flow’hun, mistä se siirrettiin 15. marraskuuta 2. risteilijäviirikköön Rosythiin. Viirikön mukana alus partioi Pohjanmerellä sodan loppuun.
pienoiskuva|Sydney taistelussa ilmalaiva L43:a vastaan. Aluksen ollessa partiomatkalla 4. toukokuuta 1917 Firth-joen suulla, se joutui taisteluun saksalaisen ilmalaivan L43 kanssa. Taistelu päättyi ratkaisemattomana kummankin käytettyä kaikki ampumatarvikkeensa.
Elokuussa alus määrättiin Chathamin telakalle, jossa sille asennettiin uusi kolmijalkainen etumasto ja lentoonlähtöalusta. Alus palasi palvelukseen joulukuussa, minkä jälkeen se jatkoi partiointia Pohjanmerellä. Alus oli paikalla 21. marraskuuta 1918 Saksan keisarikunnan laivaston avomerilaivaston antautuessa Scapa Flowssa. Se aloitti kotimatkansa 9. huhtikuuta 1919 Portsmouthista.
Loppupalvelus
pienoiskuva|HMAS Sydneyn keula. Uransa lopun alus oli kotivesillä lukuun ottamatta laivastovierailuja Uuteen-Guineaan vuonna 1922 ja Uuteen-Kaledoniaan sekä Salomonsaarille vuonna 1927. Alus oli Australian laivueen lippulaivana syyskuusta 1924 lokakuuhun 1927. Alus poistettiin palveluksesta 8. toukokuuta 1928 Sydneyssä ja luovutettiin Cockatoohon romutettavaksi 10. tammikuuta 1929. Aluksen keula on sijoitettu Sydneyn satamassa olevan sillan alle ja kolmijalkainen etumasto on osa Bradley’s Headin sodassa kuolleiden merimiesten muistomerkkiä.
Päälliköt
Aluksen päälliköinä olivat:
Johannes Lundson
Otto Johannes Lundson (12. lokakuuta 1867 Leppävirta – 11. elokuuta 1939 Salo) oli suomalainen pankinjohtaja, kansanedustaja, eduskunnan puhemies ja ministeri.
Lundsonin vanhemmat olivat kruununvouti Otto Gabriel Lundson ja Augusta Zuleima Lang. Lundson kävi Kuopion lyseon ja pääsi ylioppilaaksi 1888. Hän suoritti yleisen oikeustutkinnon 1893 ja sai varatuomarin arvon 1896.
Lundson oli porvarissäädyssä Lappeenrannan edustaja valtiopäivillä 1904–1905 ja 1905–1906. Hän oli Viipurin läänin läntisestä vaalipiiristä valittuna nuorsuomalaisen puolueen kansanedustaja 1917–1918 ja Edistyspuolueen kansanedustaja 1918–1919.
Lundson oli eduskunnan puhemies 1917 ja valtionvarainvaliokunnan sekä ulkoasiainvaliokunnan puheenjohtaja 1918. Hän johti puhetta 6. joulukuuta 1917 pidetyssä eduskunnan täysistunnossa, jossa hyväksyttiin Suomen itsenäisyysjulistus. Lundson toimi valtiovarainministerinä Vennolan I hallituksessa 1919–1920. Kunnallispolitiikassa Lundson oli mukana Viipurin kaupunginvaltuuston puheenjohtajana ja Helsingin kaupunginvaltuuston jäsenenä.
Jäätyään eläkkeelle Lundson muutti Saloon, missä hän kuoli vuonna 1939. Suomen itsenäisyyden 70-vuotisjuhlavuonna 1987 Lundsonin syntymäkaupungin Leppävirran kunnantalon seinään kiinnitettiin Lundsonin muistolaatta. Hänen toinen puolisonsa oli oopperalaulaja Mally Burjam-Borga.
EQSO
eQSO on harrastelijoiden radiopuhelimilla internetin kautta pidettävä yhteys eli eräs tyyppi VoIP-puhelusta. eQSO on myös näiden yhteyksien pitämiseen erään radioamatöörin radioamatööri käyttöön suunnittelema VOIP (Voice over-IP) -ohjelmisto, joka myöhemmin levisi myös muiden radioharrastelijaryhmien käyttöön.
Radiopuhelimena käytetään lähinnä radioamatööri-, PMR446 - tai LA -radiopuhelinta. Lähettämällä sillä yhteyden alussa tai aikana tiettyä äänikoodia, avautuu kuuluvuusalueen sisällä olevan toistimen vastaanotin. Toistimen radiopuhelimen audio ulostulo ja sisäänmeno on kytketty PC:n äänikorttiin. PC:ssä pyörii mainittu eQSO -ohjelma clientinä. Tämä puolestaan on yhteydessä palvelimeen jossain internet yhteyden päässä, jonka kautta yhteys kulkee toisen toistimen ja sen radiopuhelimen kautta edelleen kuuluvaisuusalueella oleviin radiopuhelimiin. Näin voidaan muodostaa toistimista ja palvelimesta muodostuva verkko jossa radiopuhelimin voidaan pitää yhteyttä hyvinkin kauaksi.
Iisalmen Sanomat
Iisalmen Sanomat on Iisalmessa kuusi kertaa viikossa ilmestyvä sitoutumaton sanomalehti. Lehteä julkaisee Iisalmen Sanomat Oy ja sen päätoimittaja on Tommi Korpihalla.
Lehden markkina-alueeseen kuuluvat Iisalmi, Vieremä, Sonkajärvi, Kiuruvesi, Pielavesi sekä Lapinlahti, ja levikkialueeseen näiden lisäksi Varpaisjärvi, Pyhäjärvi, Pyhäntä, Keitele sekä Rautavaara. Sen lukijamäärä on 42 000 (KMT 2006) ja levikki 10 042 (LT 2017).
Iisalmen Sanomat alkoi ilmestyä vuonna 1925. Se sitoutui Suomen Keskustaan vuoteen 2000 asti, jolloin se muuttui sitoutumattomaksi. Vuonna 2006 lehti vaihtoi broadsheet-formaatin tabloidimuotoon.
Lapsi
thumb|260px|Lapsia [[Turun kaupunginkirjaston pääkirjasto|Turun pääkirjastossa.]] thumb|right|260px|Neljä lasta lukemassa lastenkirjaa.
Lapsi tarkoittaa ihmistä syntymästä murrosikään. Lapsuutensa aikana ihminen kehittyy biologisesti ja psykologisesti sekä sosiaalisesti pienestä elinpiiristä kohti yhteiskuntaa. Hän muun muassa kasvaa, sosiaalistuu ja oppii kielen.
Iästä riippumatta lapsi-sanaa käytetään ihmisen jälkeläisestä, suhteessa vanhempiinsa.
Lapsen asema yhteiskunnassa
Lakikielessä lapsi määritellään usein alle 18-vuotiaaksi. Siten lapsi on monen maan kannalta alaikäisen synonyymi. Suomen lastensuojelulaki pitää lapsena alle 18-vuotiasta. Sen tarkoituksena on turvata lapsen oikeus turvalliseen kasvuympäristöön, tasapainoiseen ja monipuoliseen kehitykseen sekä erityiseen suojeluun.
Alle 18-vuotiaalle on määrätty laissa huoltajat, jotka ovat yleensä lapsen biologiset vanhemmat. Alaikäisten oikeustoimikelpoisuus on rajoitettua, eli he tarvitsevat huoltajansa suostumuksen muiden kuin olosuhteisiin nähden tavanomaisten ja vähämerkityksisten oikeustoimien tekemiseen.
Suurinta elämässä
Suurinta elämässä voi viitata seuraaviin elokuviin:
Lapsi
Lapsen asema yhteiskunnassa
Monia yhteiskunnallisia oikeuksia on rajattu vain aikuisille, vaikka esimerkiksi äänioikeusikäraja on Suomessa laskenut 24:stä 18 vuoteen, ja sen laskemisesta 16 vuoteen on keskusteltu.
Useimmissa nykyaikaisissa yhteiskunnissa on oppivelvollisuus, joka alkaa Suomessa sinä vuonna, kun lapsi täyttää seitsemän vuotta ja päättyy, kun oppilas täyttää 18 vuotta.
Elokuville, televisio-ohjelmille ja digitaalisille peleille on asetettu ikärajat, joiden tarkoitus on suojella lasta tämän kehitykselle haitallisilta sisällöiltä.
Lapsen kehitysvaiheet
thumb|260px|Vastasyntynyt lapsi parkuu voimakkaasti thumb|260px|Puolen vuoden ikäinen lapsi. upright|thumb|Viisivuotias lapsi. thumb|260px|Kahdeksanvuotias lapsi.
Sosiaalinen
Lapsella on eri ikäisenä erilaisia tarpeita vuorovaikutukseen vanhempien ja muun yhteisön kanssa. Alle yksivuotiaas vauvakin tarvitsee suhteita toisiin ihmisiin. Vuoden vanha alkaa toimia aktiivisesti ja kävelemään. Kaksivuotias yleensä rauhoittuu vähän ja alkaa tarkkailla ympäristöään enemmän. Kolmivuotias on villi vipeltäjä. Neljävuotias alkaa huomioida toisia ihmisiä entistä enemmän. Viisivuotias alkaa itsenäistyä ja näyttää isolta, vaikka tarvitsee edelleen huolenpitoa. Seitsemänvuotiaan lapsen elämänpiiri laajenee koulun alkaessa. 9–12-vuotiaana varhaislapsuuden kuohut on ohitettu ja varsinaiset nuoruusiän tyrskyt ovat vasta edessä. 12–15-vuotiaana tapahtuu eniten muutoksia niin fyysisesti kuin henkisesti.
Fysiologinen
Lapsen kasvua voidaan verrata ihanteellisissa oloissa elävien samanikäisten terveiden lasten keskimääräiseen kasvamiseen. Suomessa käytetään kasvun seurannassa suomalaisia kasvukäyriä. Käyriä päivitetään säännöllisesti, sillä vuosien varrella väestön aikuispituus on jatkuvasti lisääntynyt, kasvukausi lyhentynyt ja murrosiän kasvupyrähdys aikaistunut. Kasvunseurannan tavoitteena on kasvuun vaikuttavien sairauksien ja häiriöiden varhainen toteaminen.
Lapsen elimistössä on suurempi nestepitoisuus kuin aikuisen elimistössä. Myös lääkeaineiden metabolismi voi olla erilainen. Siksi lääkkeiden käyttäytyminen ja vaikutukset voivat olla erilaiset kuin aikuisilla. Siksi lääkkeiden kehitys ja käyttö voi poiketa myös samankokoisten aikuisten lääkityksestä.
Lapsuuskäsityksen historia
Valistusajan filosofit kuten John Locke ajattelivat, että lapsi on syntyessään puhdas ja viaton osa luontoa, muovautuva ja altis vaikutteille, ja siksi on tärkeää kasvattaa häntä määrätietoisesti. Sosiologinen lapsuudentutkimus taas käsittelee lapsuutta myös kontekstiin ja kulttuuriin sidottuna ilmiönä - lapsuus afrikkalaiskylässä on erilainen kuin lapsuus teollisuusmaan kaupungissa. Jos lapsuus käsitetään kehitysvaiheena kohti aikuisuutta,lapsi itse määritellään vain keskeneräiseksi aikuiseksi.1900-luvun lopulla syntyi uusi lapsuuskäsitys, jossa lapsen ääni haluttiin kuuluviin yhteiskunnassa. Lapsen oikeuksien sopimuksen (1989) mukaan kaikilla maailman lapsilla on universaalit oikeudet, riippumatta vanhemmista ja ympäröivistä aikuisista.
Esko Kahela
Kahelan vanhemmat olivat kapteeni Fredrik Wilhelm Kahela ja Kerttu Sofia Pitkänen ja puolisot Anne-Marie Beckman ja Heljä Viteli. Kahela tuli ylioppilaaksi Kankaanpään yhteislyseosta ja valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisen korkeakoulun sähköosastolta 1953. Hän toimi kymmenkunta vuotta Vaasassa Strömbergin työpajainsinöörinä ja suunnittelutoimiston päällikkönä, lyhyemmän ajan Huhtamäki-yhtymän palveluksessa ja vuosikymmenen tehtaanjohtajana Opa-yhtiössä.
Enston palvelukseen Kahela tuli 1973, yrityksen ostaman Sähkövaruste-yhtiön toimitusjohtajaksi ja sittemmin myös Enston varatoimitusjohtajaksi. Enston perustajan ja toimitusjohtajan Ensio Miettisen siirtyessä sivuun yhtiönsä johdosta Kahelasta tuli hänen seuraajansa 1979. Tätä tehtävää Kahela hoiti neljätoista vuotta, vuoteen 1994 asti. Ensto kehittyi Kahelan johdossa yli tuhannen henkilön ja kahdenkymmenen erillisen yhtiön kansainväliseksi konserniksi. Teollisuusneuvoksen arvonimen Kahela sai vuonna 1988.
Johann Heinrich Schmelzer
thumb|right|Johann Heinrich Schmelzer Johann Heinrich von Schmelzer (n. 1623 – 20. maaliskuuta 1680) oli itävaltalainen viulisti, säveltäjä ja kapellimestari.
Schmelzerin mahdollisesta musiikillisesta koulutustaustasta ei ole säilynyt tietoa. Hän aloitti työt hovissa Wienissä 1630-luvun puolessavälissä ja pääsi hoviorkesterin viulistiksi virallisesti 1. lokakuuta 1649.
24. marraskuuta 1679 Schmelzeristä tuli hovin Kapellmeister. Lisäksi hän toimi musiikillisissa tehtävissä aikansa Prahan hovissa. Hänen sävellystuotantoonsa kuuluu muun muassa sonaatteja erilaisille 2-8 äänisille yhtyeille. Tämän lisäksi hänen tuotantoonsa kuuluu kirkollista ja maallista vokaalimusiikkia. Musiikillisia vaikutteita hän omaksui sekä italialaisilta että ranskalaisilta esikuvilta. Myös itävaltalainen ja baijerilainen kansanmusiikki inspiroivat hänta.
George Deukmejian
Courken George Deukmejian (6. kesäkuuta 1928 Menands, New York – 8. toukokuuta 2018) oli yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko, joka toimi Kalifornian osavaltion kuvernöörinä vuosina 1983–1991 ja sitä ennen Kalifornian oikeusministerinä vuosina 1979–1983.
Deukmejian syntyi ja vietti lapsuutensa pienessä Menandsin kaupungissa New Yorkin osavaltiossa. Hänen vanhempansa olivat Turkin armenialaisia, jotka olivat paenneet armenialaisten kansanmurhaa Yhdysvaltoihin. Hän valmistui Siena Collegesta 1949 ja St. John's Universitystä 1952. Hän muutti vuonna 1955 Kaliforniaan, jossa hän tutustui tulevaan vaimoonsa, niin ikään armenialaistaustaiseen Gloria Saatjianiin; pari avioitui vuonna 1958 ja sai kolme lasta. Kaksi tytärtä syntyivät vuosina 1965 ja 1970 ja yksi poika 1967.
Deukmeijan valittiin Kalifornian osavaltiolliseen kongressiin ensimmäistä kertaa vuonna 1962. Vuodesta 1966 hän toimi osavaltiollisena senaattorina. Hän oli ensimmäistä kertaa ehdokkaana Kalifornian oikeusministerin virkaan vuonna 1970. Kaudellaan 1979–1983 hän muun muassa johti korkean profiilin marihuanan vastaista kampanjaa pohjoisessa osavaltiossa.
Deukmejian nousi kuvernööriksi päihitettyään vaaleissa Los Angelesin pitkäaikaisen pormestarin Tom Bradleyn. Hän voitti Bradleyn jälleen vuonna 1986 ääniprosentein 61–37. Häntä seurasi vuonna 1991 Peter B. Wilson. Deukmejian työskenteli sen jälkeen losangelesilaisessa lakifirmassa ennen eläkkeelle jäämistään vuonna 2000.
Pannonia (diokeesi)
Pannonia, noin vuodesta 395 lähtien Illyricum (Dioecesis Illyrici/Illyricum (occidentale)), oli Rooman valtakunnan diokeesi, joka käsitti sille nimen antaneen Pannonian sekä muun muassa Noricumin ja Dalmatian. Näin siihen kuului alueita suunnilleen seuraavista nykyvaltioista: Bosnia ja Hertsegovina, Itävalta, Kroatia, Serbia, Slovenia ja Unkari.
Diokeesi perustettiin keisari Diocletianuksen noin vuonna 293 tekemän uudistuksen aikoihin, ja se oli näin yksi alkuperäisestä 12 diokeesista. Se kuului välillä Italia, Illyricum et African prefektuuriin ja välillä Italia et African prefektuuriin. Rooman valtakunnan jaon vuonna 395 jälkeen diokeesin nimi oli Illyricum, ja se oli osa Länsi-Roomaa ja kuului Italia et African prefektuuriin.
Provinssit
Diokeesi jakaantui seuraaviin provinsseihin:
34 (luku)
34 (kolmekymmentäneljä) on luonnollinen luku, jota edeltää luku 33 ja seuraa luku 35.
A.E.I.O.U.
A.E.I.O.U. on Habsburgien hallitsijasuvun ja heidän valtakuntiensa, kuten Itävallan arkkiherttuakunnan, käyttämä historiallinen tunnuslause. Mottoa käytti ensimmäisenä Fredrik III vuonna 1437, ollessaan vielä Steiermarkin herttua. Hän merkitsi sillä omaisuuttaan ja se koristi hänen rakennuttamiaan rakennuksia.
A.E.I.O.U. on nykyään itävaltalaisen Theresian sotilasakatemian (Theresianische Militärakademie) tunnuslause ja Austria-Forum-sivuston verkkotietosanakirjan tunnus.
Merkitys
Tunnuslauseen kirjaimiin on sovitettu lukuisia eri merkityksiä, yleensä saksaksi tai latinaksi. Seuraavat ovat niistä eräitä tunnetuimpia:
Stanford J. Shaw
Stanford Jay Shaw (5. toukokuuta 1930 – 16. joulukuuta 2006) oli yhdysvaltalainen historioitsija, joka tunnetaan Osmanien valtakuntaa, Turkin juutalaisia ja Turkin tasavallan varhaista historiaa käsittelevistä teoksistaan. Hänet tunnetaan myös yhtenä Armenian kansanmurhan kieltäneistä akateemikoista.
Stanford Jay Shaw syntyi siirtolaisvanhempien Belle ja Albert Shawin perheeseen 1930 Saint Paulissa Minnesotassa. Hän opiskeli Britannian historiaa Stanfordin yliopistossa. Hän matkusti Kairoon tutkimaan Osmanien hallinnon aikaa Egyptissä, ja vuonna 1958 väitteli tohtoriksi Princetonin yliopistosta aiheenaan "Osmanien Egyptin taloudellisten ja hallinnollisten järjestelmien kehitys 1517-1798". Shaw työskenteli Turkin kielen ja historian apulaisprofessorina Harvardin yliopiston Lähi-idän kielten ja historian laitoksella 1958-1968, jonka jälkeen hänestä tuli Kalifornian yliopiston (UCLA) Turkin historian professori. Hän toimi tässä virassa eläkkeelle jäämiseensä 1992 asti. Hänet kutsuttiin jatkamaan opetusta samana vuonna ja hän jatkoikin UCLA:ssa vuoteen 1997. Vuonna 1999 hän siirtyi Ankarassa olevaan Bilkentin yliopistoon, jossa hän toimi Turkin ja Osmanien valtakunnan historian professorina kuolemaansa 2006 asti.
Hänen aviopuolisonsa Ezel Kural Shaw osallistui teoksen History of the Ottoman Empire and Modern Turkey kirjoittamiseen. Teosta on arvosteltu laajasti asiavirheistä ja poliittisen kannan ottamisesta erityisesti osmanien ajan viimeisen vuosisadan ja Armenian kansanmurhan kohdalla. Shawit muun muassa esittivät, ettei kansanmurhaa olisi tapahtunut, vaan Osmanien valtakunta päinvastoin teki kaikkensa suojellakseen pakkosiirtämiään armenialaisia, joita puolestaan Shawit syyttivät "perusteettomien joukkomurhatarinoiden keksimisestä". Monet muut Osmanien valtakuntaan ja Turkin historiaan erikoistuneet historioitsijat, kuten Colin Imber, Speros Vryonis ja V. L. Ménage ovat arvostelleet Shawia Turkin historian valkopesemisestä.
Aarne Juutilainen
Aarne Edward Juutilainen oli talvi- ja jatko­sodassa sekä Lapin sodassa palvellut suomalainen upseeri, joka nousi rintamalla taistelu­henkensä ansiosta legendaariseksi hahmoksi. Juutilainen oli palvellut aiemmin viisi vuotta Ranskan muukalaislegioonassa, mistä hyvästä hän sai lempinimen ”Marokon kauhu”.
Perhetausta ja nuoruusaika
Aarne Juutilainen syntyi Sortavalassa rauta­tie­virkailija Tuomas ja Helmi Sofia Juutilaisen (o.s. Kauppisen) perheeseen vuonna 1904. Koulunsa Juutilainen kävi Sortavalassa, jossa hän luki seitsemän luokkaa Sortavalan lyseossa. Nuorena poikana hän osallistui Suomen sisällissotaan lataamalla kone­kivääri­vöitä valkoisten puolella. Sodan jälkeen vielä ala­ikäinen Juutilainen pyrki vapaa­ehtoisena Aunuksen retkelle, mutta värvärit huomasivat Juutilaisen väärentäneen vanhempiensa suostumuksen sota­retkelle.
Aarne Juutilaisen nuorempi veli oli Suomen menestyksekkäin hävittäjä­lentäjä ja kaksin­kertainen Mannerheim-ristin ritari lentomestari Ilmari Juutilainen. Ilmari Juutilaisen kertomuksen mukaan Aarne Juutilainen antoi hänelle aikanaan lahjaksi Punaisen paronin Manfred von Richthofenin muistelmat, jotka herättivät ajatuksen tulla lentäjäksi.
Aarne Juutilainen valitsi ammatikseen sotilas­uran. Hän kävi Reserviupseerikoulun vuonna 1925 ja jatkoi upseerin­opintoja Kadettikoulussa vuosina 1926–1927, mutta joutui keskeyttämään koulun aktiivi­upseerille sopimattomien elämän­tapojen vuoksi ja erosi Suomen armeijasta vuonna 1928.
Muukalaislegioonassa 1930–1935
Kesä­kuussa 1930 Juutilainen pestautui Ranskan muukalaislegioonaan, jossa hän palveli seuraavat viisi vuotta. Juutilainen matkusti Pariisiin ja ilmoittautui Ranskan muukalais­legioonan värväys­toimistoon. Sitä kautta hän siirtyi legioonan vanhaan Fort St. Nicolas -linnoitukseen, joka on Etelä-Ranskassa, Marseillessa. Sieltä hän siirtyi Oraniin, Algeriaan, joka oli lähellä legioonan huomattavinta silloista Pohjois-Afrikan keskusta Sidi-bel-Abbesia, jonka läheisyydessä hän sai sotilas­koulutuksensa.
Koulutuksensa jälkeen hän siirtyi ”JR 3”:n keskus­paikkaan Feziin Marokon Atlas-vuoristoon ja taistelu­tehtäviin Ranskan miehitystä vastustavia kapinallisia vastaan. Taistelut Marokon Atlas-vuoristossa jatkuivat vuodesta toiseen. Berberien vasta­rinta oli sitkeää ja vasta keväällä 1935, jolloin Aarne Juutilaisen sitoumus­aika loppui, koko Marokko alistettiin Ranskan valtaan. Juutilainen palveli muukalais­legioonassa täydet viisi vuotta ja sai palkkioksi Legioonan Ristin ja Ranskan kansalaisuuden.
Juutilainen palasi Suomeen vuonna 1935, palveli Puolustus­voimissa nuorempana upseerina vuosina 1935–1937 ja vuonna 1938 Oulun suojelus­kuntapiirissä alue­päällikkönä. Legioonalais­taustastaan hän sai lempinimen ”Marokon kauhu”. Suomessa Juutilaisen työ­ura katkeili hänen runsaan alkoholin­käyttönsä vuoksi. Syksyllä 1939 Juutilainen oli aikeissa palata muukalais­legioonaan ja suunnitteli siellä upseerin uraa, mutta Suomessa alkoi yleinen liike­kannalle­pano eli ylimääräiset harjoitukset kuten asia virallisesti ilmaistiin.
Talvisota
pienoiskuva|"Marokon kauhu" odottelee hyökkäyskäskyä (Myllyniemen lähettyvillä), 4.7.1941. pienois|pysty|Aarne Juutilainen tähyää Kollaan maan­tiellä 1939. Talvi­sodassa Juutilainen toimi luutnanttina Jalka­väki­rykmentti 34:n komppanian päällikkönä ja kapteenina II/JR 34 pataljoonan komentajana muun muassa Kollaan­joen taistelussa. Hän kunnostautui rohkeutensa ja persoonallisen johtamis­tapansa ansiosta. Juutilaisen yksikössä taisteli muun muassa Suomen kuuluisin tarkka-ampuja Simo Häyhä, joka oli majoitettuna Juutilaisen komento­telttaan Kollaan­joella.
70-vuotis­syntymä­päivänään vuonna 1974 Aarne Juutilainen kertoi Ilta-Sanomille, ettei palvelu legioonassa, eikä Saharan autio­maassa Marokon sodassa ollut yhtään mitään verrattuna Suomen talvi­sotaan, joka oli äärimmäisen epä­inhimillinen päivästä toiseen. Kollaalla käytiin yhdessä Karjalan­kannaksen kanssa talvi­sodan kovimmat taistelut ja pelkästään maalis­kuun 2. päivänä neuvosto­armeijan arvioidaan ampuneen – laukausta Kollaan pää­linjalle.
Jatkosota
Jatko­sodan ankarimpien taistelujen jälkeen Gorassa 1942 Juutilainen siirrettiin JR 9:n varus­kunnan komendantiksi, jossa asemassa hän palveli asema­sota­vaiheessa. Rykmentin komendanttina hän ehti olla runsaan vuoden, kunnes hänet siirrettiin edelleen 7. divisioonan komendantiksi. Divisioonan komendanttina hän toimi vuoden. Sen jälkeen, ennen kenttä­armeijaan paluutaan, Juutilainen toimi toukokuusta 1944 alkaen 31. Sota­vanki­komppanian päällikkönä. Siirto joukko-osastoon johtui 7. divisioonan upseerien rangaistus­päivä­kirjan mukaan ”jatketuista juopumuksista ja huhti­kuussa 1944 tapahtuneesta käskyn­alaisen pahoin­pitelystä”. Kesän 1944 torjunta­taisteluihin Juutilainen osallistui jälleen kerran komppanian päällikkönä Loimolan suunnassa, ja siellä hän oli myös, kun aselepo solmittiin ja astui voimaan syys­kuun alussa 1944.
Lapin sota
Lapin sotaan Aarne Juutilainen otti osaa kapteenina saksalaisen XX vuoristo­armeijan perääntymisen seurannan alku­vaiheeseen yhdessä rykmenttinsä kanssa, mistä reserviläiset oli jo kotiutettu. Alku­vaiheen vale­sota tunnettiin niin sanottuna syys­manööverina. Marsalkka Mannerheim komensi Rova­niemelle muun esikunnan poistuttua U.S. Haahden neuvottelemaan XX vuoristo­armeijan komentajan kenraali­eversti Lothar Rendulicin kanssa sopimuksen rauhallisesta vetäytymisestä. Suomalainen rintama­miehistö ei tiennyt yli­johdon sopimuksista, mutta esi­merkiksi miinat, jotka oli saatettu merkitä näkyvästi kyltillä, saivat sotilaat ajattelemaan ettei kysymyksessä ollut sota sanan varsinaisessa merkityksessä. Varsinaiset taistelut alkoivat vasta 1. loka­kuuta suomalaisten suorittaman Tornion maihin­nousun yhteydessä; sen jälkeen sota­tila oli kaikille osa­puolille selvä.
Juutilaisen pataljoona seurasi taistelellen vetäytyviä saksalaisia Kaaresuvantoon ja vielä Lätäsenolle, hän sai ilmoituksen, että hän joutuu anomaan muodollisesti eroa puolustus­voimista.
Kunniamerkit ja haavoittumiset
Sotien 1939–1945 aikana Juutilainen haavoittui kolmesti.
Yksityiselämä
Juutilainen tutustui talvisodan aikana sortavalalaiseen nuoreen kampaajaan ja parturiin Irmaan. Välirauhan aikana kesällä 1940 hän solmi avioliiton. Vihkimistilaisuus oli morsiamen vanhempien hienossa Kotkan talossa, missä hänet vihki avio­liittoon pastori Rantamaa, Kollaan pappi. Avio­liitto sai melkoisen julkisuuden, muun muassa Suomen Kuva­lehti omisti kevät­talvella koko etu­sivun kyseessä olleelle vihkimis­tapahtumalle.
Irma-rouvasta tuli upseerin puoliso, joka asui vakinaisesti Kontio­lahdella. Toisinaan jatkosodan aikana rintamien vakiinnuttua Irma Juutilainen työskenteli kuukausia sotilas­kodissa rintaman lähellä, jolloin hän asui ajoittain miehensä komendantti­korsussa.
Viimeiset vuodet
pienois|pysty|Aarne Juutilaisen hauta [[Malmin hautausmaalla. Hauta­kivessä hänen tittelikseen on ilmoitettu ”Marokon kauhu, kapteeni”.]] Rauhan tultua Aarne Juutilainen ei enää saanut otetta elämästä, vaan alkoholi sai hänestä lopullisen yli­otteen. Hän asettui asumaan Helsinkiin ja elätti itsensä sekalaisilla töillä. Kollaan taistelujen aikainen ase­veli majuri Ahti Vuorensola auttoi Juutilaista siinä määrin kuin pystyi. Juutilainen kuoli yksinäisenä ja alkoholisoituneena helsinkiläisessä vanhain­kodissa loka­kuussa 1976 ja hänet haudattiin Malmin hautausmaalle.
Sääveikkaaja
Sääveikkaaja oli Yle TV2-kanavalla esitettävä lastenohjelma. Siinä Sääveikkaaja Ilkka Jääskeläinen veikkasi Suomen säätä. Sääveikkaaja nähtiin Pikku Kakkosessa arkiaamuisin. Jokainen jakso päättyi Ilkan sanomalla lauseella: "Vaikkei aurinko näkyisikään, se paistaa aina, ainakin pilven takana".
Loutráki-Perachóra-Ágioi Theódoroi
Kunnan osat
Vuoden 2011 kuntauudistuksesta lähtien Loutráki-Perachóra-Ágioi Theódoroin kunta muodostuu kahdesta kunnallisyksiköstä, jotka vastaavat uudistusta edeltäneitä kuntia. Kunnallisyksiköt sekä niihin kuuluvat kylä- ja kaupunkiyhdyskunnat ja asutukset ovat:
James Hewitt
James Hewitt (4. kesäkuuta 1770 – 2. elokuuta 1827) oli yhdysvaltalainen säveltäjä ja musiikinkustantaja. Hän syntyi Englannissa, mutta lähti uuteen maailmaan vuonna 1792.
Yhdysvaltoihin asetuttuaan Hewitt loi uransa Bostonissa ja New Yorkissa. Hän sai vahvoja vaikutteita Joseph Haydnin tuotannosta.
Nokia 7110
Nokia 7110 on Nokian vuonna 1999 markkinoille tuoma matkapuhelin. Se oli ensimmäinen puhelin, jossa oli WAP-selain. Puhelimessa on helmiäismaali, joka näyttää eriväriseltä katselukulmasta riippuen. Monista muista saman aikakauden puhelimista poiketen 7110:ssa ei ollut nuolinäppäimiä, vaan selaaminen tapahtui navi-rullaa pyörittämällä. Puhelimen numeronäppäimistö on suojassa jousitoimisen liukukannen alla.
Kaija Kiessling
Kaija Kiessling on turkulainen vasemmistopoliitikko. Hän on Suomen kommunistisen puolueen (SKP) entinen varapuheenjohtaja ja Demokraattisen naisverkoston puheenjohtaja. 1970- ja 1980-luvulla Kiessling toimi Turun kaupunginvaltuustossa yli kymmenen vuotta edustaen Suomen kansan demokraattista liittoa (SKDL) ja Demokraattista vaihtoehtoa (Deva). Hän on ammatiltaan työfysioterapeutti. Kiessling valittiin Tradekan edustajistoon 2004 "SKP:n ja edistyksellisen osuustoimintaväen vaaliliitosta".
HMAS Brisbane (1915)
HMAS Brisbane oli Australian kuninkaallisen laivaston Sydney-luokan kevyt risteilijä.