cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tripoli
Maantiede
Tripoli sijaitsee Pohjois-Libyassa Välimeren rannikolla. Nafusavuoret Tripolista etelään toimivat Libyan sisämaan ja rannikkoalueen erottajina. Tripolista pohjoiseen meren takana sijaitsee Sisilia. Itse kaupunki sijaitsee kivikkoisella niemekkeellä ja se voidaan jakaa kahteen erilliseen osaan. Kaupunginmuurin ympäröimä vanhakaupunki eli medina sijaitsee kaupungin sataman luona ja sen kaupunkikuvaa hallitsee espanjalaisten 1500-luvulla rakennuttama linna. Monet kaupungin virastot sijaitsevat puolestaan uudessa kaupunginosassa, joka on kasvanut etenkin 1970-luvulta lähtien.
Varhainen historia
thumb|vasen|[[Marcus Aurelius|Marcus Aureliuksen riemukaari.]] Nykyinen Tripolin alue oli aluksi libyalaisiksi kutsuttujen ja nykyisten berberien edeltäjinä pidettyjen heimojen asuttama keidas. Tripolin perustivat foinikialaiset 600-luvulla eaa. Foinikialaiset käyttivät Tripolia pysähdyspaikkana purjehduksillaan länteen ja heidän muodostamansa siirtokunta sai nimekseen Oea, josta tuli osa foinikialaisten perustamaa Karthagon valtakuntaa. Karthagon kukistuessa vuonna 149 eaa. alueen valtasivat numidialaiset. Numidialaisia seurasivat Julius Caesarin johdolla roomalaiset, jotka tekivät alueesta Tripolitanian provinssin. Provinssi koostui kolmesta kaupungista, Sabratha, Leptis Magna ja Oea ja nykyinen Tripoli-nimi on johdettu kreikkalaisesta nimestä Tripolis. Tri on suomeksi kolme ja polis kaupunki. Tripolitania kukoisti Rooman alaisuudessa ja rikastui maanviljelyksellä ja rannikon kauppareiteillä. Sen kautta kuljetettiin Roomaan kultaa, norsunluuta, orjia ja eksoottisia eläimiä Rooman sirkuksiin. Kamelien yleistyessä kulkuvälineinä myös maareittejä pitkin kulkenut kauppa kasvoi, mikä mahdollisti Oean ja Leptis Magnan rikastumisen. Vuonna 297 Tripolitanian nimi lyhennettiin muotoon Tripolis ja Oea sai useita etuoikeuksia samalla, kun Leptis Magna ja Sabratha puolestaan köyhtyivät. Nimi Tripoli alkoi ajan myötä viitata yksinomaan Oean kaupunkiin.
Vuonna 423 Afrikan roomalaista kenraalia Bonifatiusta epäiltiin Rooman pettämisestä ja hän kutsui tuekseen vandaalit nykyisestä Espanjasta. Bonifatius sopi välinsä Rooman keisarinna Placidian kanssa, mutta vandaalit eivät suostuneet lähtemään. Vandaalit kukistivat roomalaiset ja valtasivat Tripolin vuonna 455 ja pitivät sitä hallussaan aina vuoteen 533 saakka. Alueen talous kärsi merkittävästi vandaalien alaisuudessa ja Tripolin asukasluku romahti aiemmasta noin 30 000:ta noin 7 00:en. Kaupungin tilanne ei juurikaan parantunut Bysantin valtakunnan vallattua kaupungin vuonna 533. Vuonna 645 kaupungin valtasivat muslimit arabikomentaja Amr ibn al-Aasin johdolla.
Muslimivalta
Alueellinen epävakaus jatkui arabivallan alkaessa. Paikalliset berberit kapinoivat arabitaustaisia valloittajia vastaan ja myöhemmin kaupungin hallinnasta taistelivat eri arabidynastiat. Umaijaditn tekivät Rufai ibn Thabit al-Ansarista ensimmäisen Tripolin arabihallitsijan vuonna 667, mutta olot rauhoittuivat vasta abbasidien asetettua Ibrahim al-Aghlabiin Tripolin hallitsijaksi vuonna 800. Aghlabidien noin vuosisadan kestäneen valtakauden aikana Tripoli koki pitkästä aikaa suhteellisen rauhallisen kauden, jonka aikana kaupunginmuuri jälleenrakennettiin ja kaupunkiin perustettiin useita moskeijoita ja koraanikouluja. Suurin osa paikallisesta berberiväestöstä kääntyi islamin uskoon. Aghlibidien valtakauden päättivät vuonna 909 fatimidit. Vuonna 972 sen valtasivat puolestaan Beni Zirin berberiheimo, jotka hallitsivat kaupunkia yhdessä Beni Khazroun-heimon kanssa vuoteen 1027 saakka. Berberiheimojen valtakaudella Tripoli oli ensimmäistä kertaa kokonaan itsenäinen kaupunkivaltio. Kauden päättivät kuitenkin fatimidit, jotka jälleenvaltasivat kaupungin vuonna 1030.
Tripoli oli alkanut muodostua Saharan ylittävien karavaanien tärkeäksi keskukseksi, mikä herätti myös ulkovaltojen kiinnostuksen kaupunkia kohtaan. Sisilian vallanneet normannit hallitsivat kaupunkia vuosien 1146 ja 1158 välillä ja espanjalaiset hallitsivat sitä puolestaan vuosina 1509–1539. Espanjalaiset luovuttivat kaupungin johanniitoille. Vuonna 1551 kaupungin valtasivat osmanit ja heitä johtaneesta Dragutista tuli kaupungin ensimmäinen pašša. Turkkilaisista osmaneista tuli ajan myötä epäsuosittuja ja vuonna 1711 valtaan nousi Ahmed Karamanli. Hän oli taustaltaan turkkilainen, mutta oli silti syntynyt Tripolissa. Ahmed ja häntä seuranneet karamanlit maksoivat veroja Istanbuliin, mutta olivat muuten käytännössä itsenäisiä aina vuoteen 1835 saakka. Merirosvoudesta tuli merkittävä tulonlähde ja Tripolista muodostui yksi niin sanotuista barbareskivaltoista, jotka harjoittivat merirosvousta Välimerellä. Karamanlien valtakausi päättyi vuonna 1835, kun osmanit palauttivat alueen suoraan hallintaansa.
Piasteri
thumb|[[Potosíssa vuonna 1768 lyöty piasteri.]] Piasteri oli Espanjassa vuoden 1497 jälkeen lyöty kahdeksan realin hopearaha, jota jäljiteltiin Meksikossa vuodesta 1535 ja Perussa vuodesta 1598. Latinalaisessa Amerikassa piastereiksi kutsuttiin kaikkia hopeasta lyötyjä pesoja. Nimitys levisi myös Välimeren alueelle ja Kauko-Itään.
Tripoli
Nykyaika
thumb|Tripolin liikekeskustaa. Italia valtasi Tripolin Italian–Turkin sodan aikana vuonna 1911. Tripolista tuli Italian hallitseman Libyan pääkaupunki ja italialaiset rakennuttivat kaupunkiin kokonaan uuden kaupunginosan, jonka asukkaiksi tuli siirtolaisia Italiasta. Tripolin vanhakaupunki säilyi paikallisten asuttamana. Italialaiset rakennuttivat myös esimerkiksi kouluja ja kirkkoja. Osa paikallisesta eliitistä omaksui italialaiset tavat, mutta osa toivoi italialaisia vastaan taistelleen Umar al-Mukhtarin vapauttavan kaupungin jonain päivänä. Kaupungin vapauttivat lopulta kuitenkin britit toisen maailmansodan aikana. Libya itsenäistyi vuonna 1951 Libyan kuningaskuntana hallitsijanaan Idris I ja Tripolista tuli maan pääkaupunki. Libyan itsenäistyessä maa kuului maailman köyhimpiin valtioihin ja se alkoi rikastua vasta, kun vuonna 1958 löydettiin öljyä. 1. syyskuuta 1969 libyalainen eversti Muammar Gaddafi johti vallankaappausta, joka toi kuningaskunnan päätökseensä. Ulkovallat vetivät aikaisemmin Tripoliin sijoitetut sotilasjoukkonsa pois maasta. Uusi sosialistinen Libya Gaddafin alaisuudessa kääntyi enenevissä määrin länsivaltoja vastaan, mikä johti selkkauksiin. Yhdysvallat teki vuonna 1986 ilmaiskuja Tripoliin ja YK asetti Libyalle talouspakotteita. Tästä huolimatta samaan aikaan rakennettiin esimerkiksi sairaaloita ja kouluja, joiden julkisia palveluja tarjottiin ilmaiseksi. Great Man-made River -hanke toi puolestaan kaupunkiin vettä Saharan pohjavesivarannoilta. Myöhemmin Libyan ja lännen välit alkoivat elpyä ja suuri osa pakotteista purettiin vuonna 1999, mikä näkyi myös Tripolin taloudessa esimerkiksi taloudellisten uudistusten kautta, jotka painottivat sijoituksia ja asettivat sosialismin taka-alalle.
Piasteri
Piasteri oli 1800-luvulle saakka hopeaharkkoihin vertautuva kansainvälisen kaupan väline, jonka arvo noteerattiin pörssissä. Sen kilpailijoita Levantissa olivat löwentaler ja Maria Teresian taaleri. Piastereita lyötiin myös Turkissa, Egyptissä, Tanskassa, Preussissa ja Ranskassa.
Tripoli
Libyan sisällissota
Helmikuussa 2011 Libyan Bengasissa syttyi arabikevään innoittamia mielenosoituksia ja mielenosoittajien yhteenotot turvallisuusjoukkojen kanssa johtivat Libyan sisällissotaan. Kapinalliset valtasivat ensin alueita Gaddafille uskollisilta joukoilta, mutta kärsivät sittemmin huonommin aseistettuina tappioita. Yhdistyneiden kansakuntien turvallisuusneuvosto julisti maaliskuussa 2011 Libyaan lentokieltoalueen ja Nato aloitti ilmaiskut Gaddafin joukkoja vastaan. Kapinalliset valtasivat Tripolin elokuussa samana vuonna ja Gaddafi surmattiin Sirtessä lokakuussa. Siirtymäajan kansallinen neuvosto julisti Libyan vapautetuksi 23. lokakuuta. Libyan epävakaus ei kuitenkaan päättynyt tähän vaan toinen sisällissota käynnistyi vuonna 2014. Konfliktin aikana YK on tukenut kansainvälisesti tunnustettua hallintoa Tripolissa, jota vastustaa Khalifa Haftarin maan itäosia hallitseva kilpaileva hallinto.
Piasteri
Ranskan Indokiinan piasteri oli Ranskan Indokiinan rahayksikkö vuodesta 1895. Nykyään piasteri on Egyptin, Libanonin, Syyrian ja Sudanin punnan sadasosan nimitys.
Tripoli
Liikenne
thumb|Tripolin kansainvälisen lentoaseman pääterminaali. Tripoli on Libyan merkittävin satama ja lähellä sijaitsee Tripolin kansainvälinen lentoasema. Libyan rannikkoa pitkin kulkeva maantie yhdistää kaupungin Bengasiin ja aina Kairoon saakka. Sisämaahan kulkeva tie yhdistää sen Sebhan kaupunkiin etelässä.
Kulttuuri
Tripolissa toimivia korkeakouluja ovat vuonna 1957 perustettu Tripolin yliopisto ja vuonna 1987 toimintansa aloittanut Open University. Tripolista käsin toimii Libyan museovirasto, joka vastaa maan museoista ja arkeologisista kohteista. Kaupungissa sijaitsee myös Libyan kansallisarkisto, useita tutkimuskeskuksia ja suurin osa maan julkaisijoista.
Väestö
Yhdistyneiden kansakuntien tilasto-osaston mukaan Tripolin väkiluku oli vuonna 2015 noin 1 126 000. Kaupunki on Libyan tiheimmin asutetun alueen keskus. Noin 90 % kaupungin asukkaista on arabitaustaisia sunnimuslimeja.
Eskimokuovi
Eskimokuovi (Numenius borealis) on keskikokoinen kahlaajiin kuuluva lintulaji. Lajin pesimäalueet sijaitsevat Kanadassa ja talvehtimisalueet Etelä-Amerikan Argentiinassa ja Chilessä. Lajin nimesi Johann Reinhold Forster 1772. Eskimokuovi on luokiteltu äärimmäisen uhanalaiseksi ja viimeisin varma havainto siitä on tehty vuonna 1963. Lajia pidetään todennäköisesti sukupuuttoon kuolleena, vaikkakaan täyttä varmuutta sen häviämisestä ei ole.
Koko ja ulkonäkö
pienoiskuva|vasen|Piirros eskimokuovista vuodelta 1912. Eskimokuovin pituus on noin 29–34 senttimetriä ja se oli kanelin värinen. Eskimokuovi muistuttaa taigakuovia, mutta on hieman suurikokoisempi, pitkäsiipisempi ja lyhytjalkaisempi. Lajin nokka on noin viisi senttimetriä pitkä.
Lennossa eskimokuovi päästelee väreilevää ”tr-tr-tr” ääntä ja pehmeää vihellystä ”bee bee”. Lajin inuittikielinen nimi pi-pi-pi-uk juontuu lajin ääntelystä.
Levinneisyys
Eskimokuovin esiintymisaluetta ovat olleet Kanadan pohjoisosa ja Alaska. Valtavat eskimokuoviparvet muuttivat ennen joka vuosi pohjoisen tundralta Etelä-Amerikkaan, jossa ne viettivät talven. 1800-luvun lopulla populaation koko oli miljoonia yksilöitä. Laji tavattiin Länsi-Euroopassakin muutaman kerran 1800-luvulla. Lajia on metsästetty varsinkin muuttoreittien varsilla huomattavan paljon. Yhden päivän aikana saatettiin ampua jopa 7 000 eskimokuovia. 1800-luvun loppuvuosina ammuttiin noin 2 miljoonaa yksilöä vuodessa. Lajin metsästys kiellettiin noin vuonna 1916, mutta kanta ei enää toipunut.
Lajin luultiin jo kuolleen sukupuuttoon, kunnes vuonna 1959 saatiin havainto Teksasista. Viimeisin varma havainto linnusta on tehty vuonna 1963 ja sen talvehtimisalueilla sitä ei ole tavattu sitten vuoden 1939. Lajia pidetään todennäköisesti sukupuuttoon kuolleena, mutta koska varmuutta asiasta ei ole saavutettu, IUCN on luokitellut lajin äärimmäisen uhanalaiseksi. Mahdollisesti jäljellä olevan kannan on arvioitu olevan korkeintaan alle 50 yksilöä.
Elinympäristö
Eskimokuovit viettivät pesimäaikansa Kanadan tundra-alueella ja muuttivat talvehtimaan etelään Argentiinan pampalle ja Chileen. Kanadan kesän päättyessä linnut muuttivat etelään Labradorin, Atlantin ja eteläisen Karibian kautta. Linnut viettivät Etelä-Amerikassa muutamia kuukausia ja palasivat kevään tullen pesimäalueilleen pohjoiseen Yhdysvaltojen kautta. Pitkä muuttomatka vaati pysähdyksiä, jonka aikana linnut ruokailivat Yhdysvaltojen Keskilännen preerioilla syöden hyönteisten toukkia ja munia maasta pitkillä nokillaan. Yksi tärkeä ravinnonlähde tällä matkalla on esitetty olleen nykyisin sukupuuttoon kuollut Melanoplus spretus -heinäsirkkalaji.
Lisääntyminen
Pesä on maassa erittäin hyvin kätkettynä ruohikkoon.
Chilternin kukkulat
pienoiskuva|200px|Chilternin kukkuloiden sijainti Englannissa. Chilternin kukkulat on noin 115 kilometriä pitkä ja 839 neliökilometriä laaja kukkula-alue Etelä-Englannissa, Lontoosta luoteeseen. Kukkuloiden kallioperä on liitukiveä, ja ne muodostavat lounais-koillissuuntaisen jonon Oxfordshiren, Buckinghamshiren, Hertfordshiren ja Bedfordshiren kreivikuntien alueelle. Kukkuloiden kaakkoisrinteet laskeutuvat loivina Thamesjoen laaksoon, kun taas niiden luoteisrinteet ovat selvästi jyrkemmät. Korkein huippu on Haddington Hill (267 m), joka on myös Buckinghamshiren korkein kohta.
pienoiskuva|vasen|Chilternin kukkuloihin kuuluva [[Ivinghoe Beacon Buckinghamshiren itäosissa.]] National Trust on perustanut seudulle useita suojelualueita, joista on tullut suosittuja matkailunähtävyyksiä. Aikaisemmin kukkuloilla oli sankkoja pyökkimetsiä, joista High Wycomben huonekaluteollisuus sai raaka-aineensa. Nykyisin metsiä on enää läntisimmillä kukkuloilla. Alueen poikki kulkee useita solia, joihin on rakennettu Lontooseen johtavia maanteitä ja rautateitä.
Mongolian presidentinvaali 2017
Mongolian presidentinvaali 2017 järjestettiin 26. kesäkuuta 2017. Istuva presidentti Tsahiagiin Elbegdorž oli valittu ensimmäistä kertaa vuonna 2009 ja uudestaan vuonna 2013 joten hän ei saanut asettua kolmatta kertaa ehdolle. Ensimmäistä kertaa kukaan ehdokkaista ei saanut ensimmäisellä kierroksella yli 50% ääniosuutta, joten vaaleissa järjestettiin toinen kierros kahden eniten ääniä saaneen ehdokkaan, Haltmaagiin Battulgan ja Mijeegombyn Enhboldin kesken.
Ehdokkaat
Miyeegombyn Enkhbold edusti Mongolian kansanpuoluetta. Hän oli toiminut Mongolian pääministerinä vuosina 2006–2007.
Khaltmaagiin Battulga edusti Demokraattista puoluetta. Taustaltaan Battulga on judoka.
Mongolian kansan vallankumouspuolue oli valinnut alun perin ehdokkaakseen Nambaryn Enkhbayarin 5. toukokuuta pidetyssä kokouksessa. Mongolian äänikomissio kieltäytyi antamasta Enkhbayarille ehdokkuutta tämän pitkän rikoshistorian vuoksi. Lisäksi Enkhbayar ei ollut viettänyt viittä edellistä vuotta Mongoliassa, vaan oli ollut osan ajasta ulkomailla. Tämän vuoksi puolue päätyi valitsemaan ehdokkaakseen Sainkhuugiin Ganbaatarin.
Äänestäminen
Toisella kierroksella Battulga valittiin presidentiksi selkeällä äänienemmistöllä. Sant Maral -järjestön edustaja Luvsanvandan Sumati kommentoi presidentinvaaleja todeten, että yksikään ehdokkaista ei sovi presidentiksi. Sumati myös kritisoi vaaleja huonoimmiksi Mongoliassa järjestetyiksi vaaleiksi.
Tyhjien äänten käyttäminen äänestyksessä
Mongolian presidentinvaaleissa oltiin ensimmäistä kertaa tilanteessa, jossa äänestys meni toiselle kierrokselle. Mongolian keskusäänestystoimistolla ei ollut antaa selkeää ohjetta pudonneiden ehdokkaiden kampanjoinnista. Ensimmäisellä kierroksella pudonnut Sainkhuugiin Ganbaatar käytti tätä puutetta hyväkseen kehottamalla ihmisiä äänestämään tyhjää, jotta kumpikaan jäljellä olevista ehdokkaista ei saisi yli 50% ääniosuutta.
Toisella kierroksella tyhjiä äänestyslippuja palautettiin 99 494 kappaletta, joka oli 8,23% äänimäärästä.
Vaalien tulokset kootusti
Battulga vannoi virkavalansa 10. heinäkuuta 2017 ja painotti virkaanastujaispuheessaan maan teollistumisen vauhdittamista ja korruption kitkemistä. Lisäksi hän sanoi tekevänsä töitä sen eteen, että Mongolialla olisi mahdollisimman hyvät suhteet molempiin naapureihinsa: Venäjään ja Kiinaan. .
Viipurin kaupunginkirjasto
pienoiskuva|Viipurin kirjaston auditorio 1930-luvulla pienoiskuva|Kirjaston auditorio 2011. pienoiskuva|Kirjasto heinäkuussa 2010. pienoiskuva|Kirjasto restauroinnin valmistuttua syksyllä 2014. pienoiskuva|Sisätiloja 2011. Viipurin kaupunginkirjasto on Viipurissa sijaitseva vuonna 1935 valmistunut arkkitehti Alvar Aallon suunnittelema merkittävä funktionalistisen kauden rakennus. Kirjasto kuuluu niihin töihin, joilla Aalto nousi maailmanmaineeseen. Alkuperäiseen asuun entistetyn kirjaston avajaiset pidettiin vuonna 2013.
Historia
Viipurin kaupunki järjesti arkkitehtikilpailun uudesta kaupunginkirjastosta vuonna 1927, jonka voitti nuori arkkitehti Alvar Aalto. Kirjasto valmistui vuonna 1935. Suomen vallan aikana kaupunginkirjaston ympäristöä kutsuttiin Torkkelinpuistoksi. Suomi menetti Viipurin toisessa maailmansodassa Neuvostoliitolle, jonka jälkeen kirjastoa peruskorjattiin vuosina 1955–1961. Aallon mielestä tämä remontti pilasi hänen työnsä. Neuvostoaikana rakennus pääsi pahasti ränsistymään.
Korjaukset valmistuivat lokakuun alkupuolella 2013, ja urakoitsija luovutti rakennuksen 13. lokakuuta 2013. Avajaiset pidettiin 23. marraskuuta 2013. Viipurin kaupunginkirjaston restaurointiyhdistyksen pääsihteerin, arkkitehti Maija Kairamon mukaan korjaustyö on tehty niin hienosti, että ehkei rakennus ollut valmistuttuaankaan yhtä hieno. Kunnostustyö sai World Monuments Fundin tunnustuspalkinnon vuonna 2014 ja eurooppalaisen kulttuuriperinnön Europa Nostra -palkinnon vuonna 2015.
Persepolis
Persepolis ( 'persialaisten kaupunki') oli muinaisen Persian valtakunnan pääkaupunki Akhaimenidien hallitsijasuvun aikana. Kaupungin perusti kuningas Dareios I vuonna 518 eaa. ja se tuhoutui vuonna 330 eaa.
Ashley Riefner
Ashley Riefner (s. 30. marraskuuta 1993 ) on yhdysvaltalainen jalkapalloilija, joka edustaa Naisten Liigassa PK-35 Vantaata. Ennen siirtymistään PK-35 Vantaaseen hän edusti yhdysvaltojen yliopistosarjassa Richmond Spiders -joukkuetta.
Persepolis
Persepoliin rauniot sijaitsevat nykyisen Iranin Fārsin provinssin alueella, linnuntietä noin 49 kilometriä (maanteitse 57 km ) Šīrāzista koilliseen ja noin 660 kilometriä Teheranista etelään.
Historia
thumb|Persepolis rakennettiin korotetulle tasanteelle. thumb|Yleiskuva raunioista. right|thumb|Lähikuva raunioista. Persepolista alettiin rakentaa vuosien 518–515 eaa. välillä, koska kuningas Dareios I halusi siirtää hallinnollisen pääkaupunkinsa pois Pasargadaista. Kaupungin sijainniksi valittiin syrjäinen vuoristoseutu. Dareios raivasi sieltä tasangon ja rakennutti sille 125 000 neliömetrin suuruisen ja 20 metrin korkuisen tasanteen, jolle hän perusti kaupungin. Rakennukset tehtiin kalkkikivestä ja savitiilistä. Kaupungin alle kaivettiin viemäritunnelit ja vuoren juurelle korotettu sadevesisäiliö. Vuonna 515 eaa. aloitettiin palatsiin vievien leveiden portaikkojen rakentaminen.
Kaupunki koostui yhdeksästä osasta, joihin kuului saleja, kaksi palatsia, haaremi, aarrekammio, portti ja kuninkaan hautakammio. Darius I rakennutti näistä kolme, ja loput rakennuttivat hänen seuraajansa, etenkin Kserkses I ja Artakserkses I mutta myös Artakserkses II, Artakserkses III ja muut kuninkaat.
Neljä kilometriä Persepolista koilliseen Naqš-e-Rustemissa on kallioon hakattu Dareios I:n ja kolmen muun kuninkaan haudat.
Koska Persepoliihin oli vaikea päästä talven sadekaudella, Akhaimenidien valtakuntaa hallinnoitiin myös muista kaupungeista. Kuninkaalliset asuivat Persepoliissa keväällä ja kesällä. Kaupunki näyttää toimineen seremoniakeskuksena, jonne vasallivaltioiden edustajat tulivat tapaamaan kuningasta. Sijainti oli salainen ulkomaailmalta, mikä teki kaupungista turvallisen paikan säilöä arvotavaroita. Kreikkalaiset löysivät kaupungin vuonna 330 eaa. kun Aleksanteri Suuri poltti ja ryösti sen.
Hävityksen jälkeen kaupungista jäi jäljelle vain pylväitä, joitain seiniä ja oviaukkoja. Rauniot löydettiin hiekasta ja tunnistettiin Persepoliiksi vuonna 1618, ja ammattimaiset kaivaukset aloitettiin vuonna 1931. Kaupungista on löydetty paljon nuolenpääkirjoituksia. Se nimettiin Unescon maailmanperintökohteeksi vuonna 1979 ja on nykyisin suosittu turistikohde.
Persepolis oli Persian valtakunnan 2500-vuotisjuhlan päänäyttämö vuonna 1971.
Mahlakärpäset
Mahlakärpäset (Drosophilidae) ovat monimuotoinen ja kosmopoliitti kärpäsheimo. Heimon kärpäset ovat pieniä, vain noin 1–6 mm pitkiä. Lajeja tunnetaan yhteensä noin 2000, joista Suomessa tavataan noin 30. Heimon tunnetuin edustaja on banaanikärpänen Drosophila melanogaster, joka on myös yksi yleisimmin biologiassa käytetyistä malliorganismeista.
Fylogenia
Mahlakärpästen heimo on jaettu kahteen alaheimoon Drosophilinae ja Steganinae. Heimon fylogenia on edelleen osin epäselvä, vaikka sitä on tutkittu paljon.
Coral Gables
Coral Gables on kaupunki Miami-Daden piirikunnassa, Floridan osavaltiossa Yhdysvalloissa. Sen pinta-ala on 96,64 neliökilometriä. Väkiluku oli vuoden väestönlaskennassa 46 780. Miamin yliopisto sijaitsee kaupungissa.
Bisi Afolabi
Olabisi "Bisi" Afolabi (s. 31. lokakuuta 1975 Ilorin) on aktiiviuransa päättänyt nigerialainen pikajuoksija ja olympiamitalisti.
Afolabi osallistui olympialaisiin kaksi kertaa, vuonna 1996 Atlantassa sekä vuonna 2000 Sydneyssä. Vuonna 1996 hän selviytyi 400 metrin juoksussa välieriin, minkä lisäksi hän oli mukana Nigerian hopeaa saavuttaneessa pitkän viestin joukkueessa. Sydneyn olympialaisissa Afolabi selviytyi 400 metrillä puolivälieriin ja oli mukana neljänneksi sijoittuneessa viestijoukkueessa. Ennätyksekseen 400 metrillä hän juoksi ajan 50,34 vuonna 1999.
14 tuntia
14 tuntia (Fourteen Hours) on amerikkalainen mustavalkoinen elokuva jonka ohjasi Henry Hathaway. Se sai ensi-iltansa vuonna 1951. Grace Kelly nähdään tässä elokuvassa ensimmäisessä elokuvaroolissaan, mistä elokuva nykyisin parhaiten tunnetaan.
Juoni
Hotellin huonepalvelun tarjoilija huomaa varhain aamulla että mies jolle hän oli juuri vienyt aamiaisen on kiivennyt ikkunan ulkopuolella 14. kerroksessa kulkevalle kapealle reunukselle ja uhkaa hypätä alas. Tarjoilija ilmoittaa hotellin johtajalle tilanteesta, samaan aikaan ulkopuolella partioiva poliisi Charlie Dunnigan näkee miehen ja tekee ilmoituksen poliisipiiriin, jonka jälkeen hän menee hotellihuoneeseen puhumaan miehelle. Kun hän puhuu miehen kanssa hän esittää miehelle olevansa toinen hotellin vieras. Hotellin apulaisjohtaja Moksar’in saapuessa paikalle, lähettää hän Dunniganin huoneesta pois, ja tämä menee kadulle ohjaamaan paikalle saapunutta uteliasta yleisöä. Kun paikalle hälytetyt psykiatrit saapuvat huoneeseen Bellevuen sairaalasta mies kieltäytyy puhumasta heidän kanssaan, ja suostuu puhumaan vain Dunniganin kanssa.
Ilkka Sumu
Sumu työskenteli aluksi Postisäästöpankissa ja rakennusliike Hakassa tiedotustehtävissä. Hän toimi Suomen ensimmäisen täydennyskoulutuskeskuksen Teknillisen korkeakoulun Yhdyskuntasuunnittelun jatkokoulutuskeskuksen (YJK):n vetäjänä vuodesta 1968 alkaen.
Ilkka Sumu oli naimisissa toimittaja Ritva-Liisa Sumun, o.s. Ahmavaara (k. 1975) kanssa. Sumu kuoli 71-vuotiaana Terhokodissa Helsingissä.
Duty
Duty on Ayumi Hamasakin kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 27. syyskuuta 2000.
Duty nousi Hamasakin ensimmäisen ja toisen albumin tavoin Oriconin albumilistan ensimmäiselle sijalle. Duty pysyi listalla 26 viikkoa.
Tekijätiedot
Kappaleet 1 ja 2 on säveltänyt Ken Harada. Kappaleet 3 ja 7 on säveltänyt Kazuhito Kikuchi. Kappaleet 4 ja 12 on säveltänyt Yasuhiko Hoshino. Kappaleet 5 ja 11 on säveltänyt Kunio Tago. Kappaleen 6 ovat säveltäneet Kazuhito Kikuchi ja D・A・I. Kappaleet 8, 9 ja 10 on säveltänyt D・A・I.
Kappaleen 1 on sovittanut Ken Harada. Kappaleen 2 ovat sovittaneet Naoto Suzuki ja Ken Harada. Kappaleen 3 ovat sovittaneet Naoto Suzuki ja Kazuhito Kikuchi. Kappaleet 4, 5, 9 ja 11 on sovittanut Naoto Suzuki. Kappaleet 6, 7 ja 8 on sovittanut HΛL. Kappaleet 10 ja 12 on sovittanut Shingo Kobayashi.
Darfurin konflikti
pienoiskuva|Sudan; Darfur merkitty vihreällä. Darfurin konflikti on Sudanissa, läntisessä Darfurin maakunnassa vuodesta 2003 käynnissä ollut aseellinen konflikti, jonka seurauksena oli Yhdistyneiden kansakuntien arvion mukaan vuoteen 2008 mennessä kuollut jopa 300 000 ihmistä. Kotinsa on joutunut jättämään 2,5 miljoonaa ihmistä. 200 000 pakolaista on paennut länteen, Tšadin puolelle.
Osapuolet
Konfliktin osapuolina ovat Sudanin hallitus, hallituksen tukemat arabipaimentolaisten puolisotilaalliset janjaweed-joukot ja maanviljelijäheimoista koostuneet ei-arabien kapinallisryhmät. Kriisin taustalla on nähty maanviljelijöiden ja paimentolaisten välinen resurssikilpailu. YK:n pääsihteeri Ban Ki-moonin mukaan kriisin taustalla on ilmaston lämpenemisen aiheuttama kuivuus, joka on johtanut yhä kovenevaan kilpailuun vesi- ja ruokavaroista viimeisen parin vuosikymmenen aikana.
Pääasiallisia kapinallisryhmiä on kolme: kaksi Sudanin vapautusarmeijan (SLA) osaa ja Gibril Ibrahimin johtama Justice and Equality Movement (JEM). Joukot ovat taistelleen paikallistasolla myös keskenään, lähinnä luonnonvarojen hallinnasta. Vuonna 2011 nämä kolme liittyivät SPLM-North-kapinallisten kanssa Sudanin vallankumousrintamaksi Sudan Revolutionary Front (SRF).
Janjaweed-joukkojen on todettu syyllistyneen etniseen puhdistukseen, johon on kuulunut laajamittaisia, systemaattisia ja suunniteltuja siviilien joukkomurhia ja -raiskauksia. Raiskaukset ovat olleet tehokas keino hajottaa paikallisia yhteisöjä, sillä raiskattu nainen on kulttuurin mukaan kunniaton ja huono. Miehen pitää jättää raiskattu vaimonsa ja perheen karkottaa raiskattu tyttärensä, jotta perheen kunnia säilyisi. Raiskattuja on jopa tapettu perheenjäsentensä toimesta. Näin kulttuurin ja identiteetin kannalta tärkeät perheiden ja sukujen siteet hajoavat.
Kameleilla ratsastavat Janjaweed-joukot ovat tehneet yllätyshyökkäyksiä mustien kyliin Sudanin ilmavoimien ensin pommitettua niitä, ja poistuneet pian tapettuaan ja raiskattuaan ensin ihmisiä, ja sytytettyään rakennuksia palamaan. Mustien aseistautuneet joukot ovat lähes aina tulleet apuun liian myöhässä vain todetakseen jo tehdyn tuhotyön. Useat kylät ovat autioituneet, ja tuhannet ovat joutuneet pakolaisiksi.
Konflikti on myös uhannut laajentua, sillä aseellisia taisteluja ja massiivisia pakolaisvirtoja on Tšadin itäosissa. Tšad lähetti marraskuussa 2006 sotajoukkojaan Keski-Afrikan tasavaltaan tšadilaisten kapinallisten perään, jotka olivat sotkeutuneet Darfurin väkivaltaisuuksiin.
Konfliktin historiaa 2003–2007
Konfliktin alkamisajankohdaksi määritellään usein 26. helmikuuta 2003, kun Darfurin vapautusrintamaksi (DLF) itseään kutsuva joukko ilmoitti olevansa vastuussa Goloon tehdystä hyökkäyksestä. Darfurissa oli ollut levotonta jo ennen tätä hyökkäystä, kun kapinalliset olivat hyökänneet poliisiasemia, armeijan tukikohtia ja sotilassaattueita vastaan. Hallitus oli tehnyt suuria ilmaiskuja Marrah-vuoristossa sijaitseviin kapinallisten tukikohtiin. Kapinallisten ensimmäinen sotilastoimi oli hyökkäys vuoristossa armeijan joukkojen kimppuun 25. helmikuuta 2002. Sudanin hallitus oli tietoinen yhdistyneistä kapinallisjoukoista kesäkuussa 2002 Golon poliisiasemalle tehdystä hyökkäyksestä lähtien.
Julie Flintin ja Alex de Waalin mukaan kapinaliikkeen alku tulisi ennemmin sijoittaa 21. heinäkuuta 2001, kun zaghawojen ja furien joukot tapasivat Abu Gamrassa ja vannoivat Koraanin ääressä tekevänsä yhteistyötä puolustaakseen kyliään hallituksen tukemilta hyökkäyksiltä. Lähes kaikki Darfurin asukkaat ovat muslimeja, samoin kuin janjaweedit ja pääkaupunki Khartumissa olevat hallituksen johtajat.
25. maaliskuuta 2003 kapinalliset valtasivat Tšadin rajalla sijaitsevan Tinen kaupungin ja saivat haltuunsa huomattavan määrän tarvikkeita ja aseita. Vaikka presidentti Omar al-Bashir uhkasi "päästää armeijan irti", sotavoimilla ei ollut juuri reservejä käytettävissä. Armeija oli jo käytössä sekä etelässä, jossa toinen Sudanin sisällissota oli vähitellen päättymässä, että idässä, jossa Eritrean tukemat kapinalliset uhkasivat vastavalmistunutta öljyputkea. Kapinalliset käyttivät Toyota Land Cruiser -maastoautoja nopeissa sissi-iskuissa, joiden torjuminen osoittautui aavikko-olosuhteisiin tottumattomalle armeijalle lähes mahdottomaksi. Sen vuoristoon tekemät ilmaiskut olivat kuitenkin tuhoisia.
25. huhtikuuta 2003 kello 5:30 SLA:n ja JEM:n joukot tekivät yhteishyökkäyksen al-Fashiriin 33 Land Cruiserin avulla. Seuraavan neljän tunnin kuluessa tuhottiin hallituksen mukaan neljä Antonov-pommikonetta sekä helikopteria (seitsemän kapinallisten mukaan), 75 sotilasta, lentäjää ja teknikkoa kuoli ja 32 jäi vangeiksi, mukaan lukien tukikohdan komentaja. Kapinalliset menettivät 900 henkeä. Hyökkäys oli koko Sudanin sotahistorian onnistunein: 20 vuoden aikana Sudanin kansan vapautusarmeija (SPLA) ei ollut koskaan tehnyt etelässä vastaavanlaista operaatiota.
Janjaweedit taistelevat
thumb|right|300px|Lapsia pakolaisleirillä. Al-Fashirin isku oli käännekohta niin sotilaallisesti kuin henkisestikin. Asevoimat oli nöyryytetty, ja hallitus joutui strategisesti vaikeaan tilanteeseen. Armeija tarvitsi uudelleenkoulutusta ja uusia sotilaita, jotta taistelu olisi mahdollista uudenlaisessa sodassa. Lisäksi Darfurin joukkojen moraalista ei ollut varmuutta. Vastuu sodan viemisestä loppuun annettiin Sudanin tiedustelupalvelulle. Tästä huolimatta kapinalliset voittivat 38 taistelusta 34. Toukokuussa SLA tuhosi pataljoonan Kutumissa; 500 kaatui ja 300 otettiin vangeiksi. Kesäkuun puolessavälissä 250 kaatui Tinen toisessa hyökkäyksessä. SLA alkoi levittäytyä itään, ja sota uhkasi levitä Kordofaniin.
Tässä vaiheessa hallitus vaihtoi strategiaa. Koska armeija kärsi jatkuvia tappioita, sotaonni riippui kolmesta elementistä: tiedustelusta, ilmavoimista ja Janjaweedeistä, jotka olivat aseistettuja Baggaran paimentolaisia. Hallitus oli aloittanut heidän ohjaamisensa masalitien kansannousun aikoihin vuosina 1996–1999. Janjaweedit olivat uuden strategian tärkein elementti. Armeijan resursseja virtasi Darfuriin ja janjaweedeistä tehtiin puolisotilaallinen joukko, joilla oli viestintävälineet sekä tykistö. Seuraukset eivät tulleet kenellekään yllätyksenä: vastaavat toimenpiteet Nuba-vuorilla ja eteläisillä öljykentillä olivat aiempina vuosikymmeninä johtaneet valtaviin ihmisoikeusrikoksiin ja väestön pakkosiirtoihin.
thumb|300px|right|Tuhottuja kyliä elokuussa 2004. (Lähde: DigitalGlobe, Inc. ja USA:n ulkoministeriö [[USAIDin kautta)]] Paremmin aseistautuneet janjaweedit saivat pian yliotteen. Kevääseen 2004 mennessä useita tuhansia – enimmäkseen ei-arabeja – oli surmattu ja jopa miljoona ihmistä oli ajettu kodeistaan. Alueella koitti valtava humanitäärinen kriisi, joka muuttui kansainväliseksi, kun 100 000 pakolaista pakeni janjaweedeja Tšadiin ja Tšadin joukot kohtasivat janjaweedit rajalla. Yli 70 janjaweedia sekä kymmenen Tšadin sotilasta kaatui yhdessä huhtikuussa käydyssä taistelussa. YK:n tarkkailijat totesivat, että ei-arabien asuttamia kyliä valikoitiin samalla kun arabien kylät jätettiin rauhaan. 23 Fur-kylää Shattayan hallintoalueella tyhjennettiin kokonaan asukkaista, omaisuus varastettiin ja kylät poltettiin maan tasalle. Ryhmä havaitsi useita tällaisia paikkoja ajaessaan alueella kahden päivän ajan. Samalla näiden tuhottujen paikkojen vieressä oli koskemattomia, asuttuja ja toimivia arabiasutuksia. Paikoitellen tuhotun Fur-kylän ja arabikylän välinen etäisyys oli alle 500 metriä.
Tšad toimi välittäjänä N'Djamenan neuvotteluissa 2004, jotka johtivat 8. huhtikuuta humanitääriseen tulitaukosopimukseen. Sopimuksen allekirjoittivat Sudanin hallitus, JEM ja Sudanin vapautusliike (SLM), mutta JEMistä irtosi siipi, Kansallinen uudistuksen ja kehityksen liike, joka ei osallistunut neuvotteluihin tai allekirjoittanut sopimusta. Janjaweedien ja kapinallisten hyökkäykset jatkuivat tulitauosta huolimatta. Afrikan unioni muodosti tulitaukokomitean tarkkailemaan tulitauon pitävyyttä.
Kriisin laajuus herätti varoituksia uhkaavasta katastrofista, kun YK:n pääsihteeri Kofi Annan varoitti, että kansanmurha on pelottavan lähellä Darfurissa. Janjaweedien kampanjan laajuus toi mieleen Ruandan kansanmurhan tapahtumat, mutta tämän vertauksen Sudanin hallitus kiisti voimakkaasti. Riippumattomat tarkkailijat totesivat, että käytetyt menetelmät – siviilien, lasten ja vauvojen silpominen ja tappaminen – muistuttivat enemmän Jugoslavian sodan etnisiä puhdistuksia. Lisäksi varoitettiin, että alueen eristyneisyys merkitsi myös sitä, että sadattuhannet ihmiset olivat avun ulottumattomissa. Brysselissä toimiva Kansainvälinen kriisiryhmä ilmoitti toukokuussa 2004, että yli 350 000 ihmistä oli vaarassa menehtyä nälkään ja tauteihin.
10. heinäkuuta 2005 SPLA:n entinen johtaja John Garang vannoi virkavalan Sudanin varapresidenttinä. 30. heinäkuuta hän sai surmansa helikopterionnettomuudessa. Hänen kuolemallaan oli pitkäaikaisia vaikutuksia, ja neuvottelut Darfurin eri kapinallisryhmien kanssa etenivät hitaasti.
Sudanin rajalla sijaitsevaan Adren kaupunkiin hyökättiin joulukuussa 2005 ja 300 kapinallista sai surmansa. Sudania syytettiin hyökkäyksestä. Alueen kiristynyt tilanne sai Tšadin hallituksen julistamaan Sudanin viholliseksi ja kutsumaan kansalaiset yhteiseen rintamaan taistelussa "yhteistä vihollista" vastaan.
Toukokuun sopimus
thumb|right|200px|[[Minni Minnawi lehdistötilaisuudessa USA:n presidentti George W. Bushin kanssa allekirjoitettuaan toukokuun sopimuksen.]]
5. toukokuuta 2006 Sudanin hallitus solmi sopimuksen Minni Minnawin johtaman SLA:n siiven kanssa. Kaksi pienempää ryhmää, Oikeuden ja Tasa-arvon liike sekä SLA:n siipi, kuitenkin hylkäsivät sopimuksen. Sopimuksen takana olivat USA:n Robert B. Zoellick, AU:n puolesta työskentelevä Salim Ahmed Salim, AU:n edustajia sekä muita Abujassa toimivia ulkomaisia virkamiehiä. Sopimuksessa sovittiin janjaweed-joukkojen aseistariisumisesta sekä kapinallisjoukkojen hajottamisesta ja uudelleensijoittamisesta armeijaan.
Heinä–elokuu 2006
Taistelut alkoivat uudelleen, ja heinä–elokuussa maailman suurin avustusoperaatio oli vaarassa katketa, kun kansainväliset avustusorganisaatiot harkitsivat poistumista maasta henkilöstöön kohdistuneiden jatkuvien hyökkäysten vuoksi. YK:n pääsihteeri Kofi Annan pyysi alueelle 17 000 miehen kansainvälistä rauhanturvajoukkoa, joiden tuli korvata AU:n 7 000 hengen joukot.
Vuodet 2007–2013
Vuonna 2007 kansainvälinen yhteisö kiinnitti huomiota kasvavaan väkivaltaan. YK:n turvallisuusneuvosto teki tilanteesta neljä päätöslauselmaa, ja Kansainvälinen rikostuomioistuin antoi ensimmäiset pidätysmääräykset Darfurin tapahtumien johdosta.
31. heinäkuuta 2007 turvallisuusneuvosto ratifioi sopimuksen, jolla muodostettiin YK:n ja Afrikan unionin yhteinen rauhanturvaoperaatio UNAMID. Operaatioon osallistuvien 26 000 sotilaan mobilisoiminen kävi hitaasti, Tšadin vallankaappaus lisäsi levottomuutta alueella ja vuonna 2008 pakolaisten määrä saavutti kaikkien aikojen korkeimman lukeman.
Vuonna 2009 Kansainvälinen rikostuomioistuin antoi pidätysmääräyksen presidentti Omar al-Bashirista. 13 kansainvälistä avustusjärjestöä karkotettiin Darfurista.
Maaliskuussa 2010 allekirjoitettiin heikko rauhansopimus, ja laajat rauhanneuvottelut alkoivat Dohassa vuoden loppupuolella.
Heinäkuussa 2011 Etelä-Sudan äänesti itsenäisyyden puolesta, ja tuore kapinallishallitus allekirjoitti Dohan sopimuksen (DDPD).
Rauhansopimus osoittautui riittämättömäksi, ja väkivaltaisuudet jatkuivat myös vuonna 2012.
Elokuussa 2013 Sudanin hallitus ilmoitti, että Dohan sopimus on mahdollisten jatkosopimusten pohjana. Kapinalliset olivat vaatineet Dohan paperin hylkäämistä ja neuvottelujen aloittamista puhtaalta pöydältä.
Robert Reino
Robert Reinhold Ryynänen (Reino) (1. syyskuuta 1869 Pielisjärvi – 30. syyskuuta 1905 Tampere ) oli suomalainen näyttelijä. Aikalaisteos Suomalainen näyttämötaide 1902 kuvailee Reinoa humorististen ja kavaljeeriosien huomattavaksi esittäjäksi.
Ura
Robert Reino syntyi kauppiaan perheeseen. Käytyään kaksiluokkaisen Joensuun lyseon hän työskenteli neljä vuotta mekaanisella alalla. Näyttämöuransa Reino aloitti Suomalaisessa Teatterissa syksyllä 1890. Pesti kesti kolme vuotta, ja Reino sai koko tuon ajan opetusta Kaarola Avellanilta. Syksyllä 1893 Reino liittyi Kansanteatteriin. Vuonna 1899 hän siirtyi Suomalaiseen Maaseututeatteriin, joka oli Viipurin Kaupunginteatterin edeltäjä. Siellä hän näytteli kolme vuotta. Reino valittiin vähän ennen kuolemaansa Tampereen Työväen Teatterin johtajaksi.
Willy Kyrklund
thumb|Willy Kyrklund vuonna 1960. Paul Wilhelm (Willy) Kyrklund (27. helmikuuta 1921 Helsinki – 27. kesäkuuta 2009 Uppsala, Ruotsi) oli suomenruotsalainen Ruotsissa asunut kirjailija. Hän kirjoitti romaaneja, matkakertomuksia, näytelmiä ja tekstikokoelmia.
Elämä ja ura
Kyrklundin vanhemmat olivat filosofian maisteri, insinööri Gunnar Kyrklund ja Ingeborg Hörhammer. Kyrklund kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1938 ja perhe muutti samana vuonna Ruotsiin. Kyrklund suoritti asepalveluksensa Vaasassa kirjurina. Kyrklund osallistui Suomen sotiin mutta muutti takaisin Ruotsiin helmikuussa 1944 saatuaan Tukholman korkeakoulun stipendin. Hän opiskeli 1940–1950-luvulla sinologiaa sekä arabian ja venäjän kieltä ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1953.
Lääketieteen kaanon
thumb|Avicennan Kaanon persiankielisenä alkuperäisversiona. Lääketieteen kaanon (arab. القانون في الطب‎ al-Qānūn fī al-Ṭibb) on vuonna 1025 valmistunut, persialaisen Avicennan ensyklopedinen teos lääketieteestä. Teos yhdisti antiikin Kreikan tiedot ja teoriat, Persian ja Intian perinteet, sekä parhaat lääketieteen aikalaiskäsitykset. Teoksessa on opetuksia esimerkiksi Hippokrateelta, Aristoteleeltä ja Galenokselta. Kaanon on pituudeltaan yli miljoona sanaa. Sen osat käsittelevät anatomiaa, fysiologiaa, yleispatologiaa ja yksittäisten tautien ja niiden hoitoon käytettävien lääkkeiden seikkaperäisiä kuvauksia. Teoksen latinankielinen käännös ilmestyi 1100-luvulla. Lääketieteen kaanonista tuli keskiajan käytetyin ja kattavin lääketieteen teos Euroopassa ja arabimaailmassa. Se säilytti asemansa vaikutusvaltaisena oppikirjana aina 1600-luvulle saakka.
Willy Kyrklund
Elämä ja ura
Kyrklundin esikoisteos, novellikokoelma Ångvälten, ilmestyi vuonna 1948. Hänen keskeisiä teoksiaan ovat muun muassa Mestari Ma, Solange, Polyfemoksen muodonmuutos ja Oikea tunne. Kyrkland matkusteli paljon 1950–1960-luvulla ja kirjoitti matkakuvauksia.
Kyrklund vihittiin vuonna 1994 Uppsalan yliopiston kunniatohtoriksi.
Nokian vesikriisi
thumb|150px|Nokian sijainti Suomen kartalla. Nokian vesikriisillä tarkoitetaan 28. marraskuuta 2007 alkanutta onnettomuutta, jossa Nokian kaupungin vesilaitoksella avattiin puhtaan juomaveden ja kiintoaineksesta puhdistetun jäteveden yhdistävä venttiili, jonka kautta yli 400 000 litraa jätevettä pääsi sekoittumaan juomaveteen. Vahinkoja lisäsi merkittävästi se, että tiedottaminen tapahtuneesta epäonnistui.
Onnettomuuden seurauksena yli 8 000 ihmistä sairastui vatsatautiin, ja kolmen ihmisen epäillään kuolleen onnettomuuden aiheuttamiin tauteihin. Juomavesi oli Nokialla kokonaan tai osittain käyttökiellossa lähes kolme kuukautta.
Kyseessä on Suomen tähän asti pahin vesiepidemia.
Tapahtumat
Nokian Kullaanvuoren jätevedenpuhdistamossa käytetään kiintoaineksesta puhdistettua jätevettä laitteiden puhdistamiseen. Onnettomuuden mahdollistaneen venttiilin kautta oli putkistoon otettu tähän samaan tarkoitukseen myös puhdasta juomavettä. Venttiili oli auki 28.–30. marraskuuta, ja se päästi jätevettä virtaamaan väärään suuntaan eli vesijohtoverkostoon. Huoltotöitä tehnyt jätevesipuhdistamon työntekijä avasi yhdysputken venttiilin tiettävästi vahingossa. Vesilaitos huomasi heti epäpuhtaudet mutta oletti niiden johtuvan veden virtaussuunnan vaihtumisesta, kun vettä oli alettu ottaa Tampereen vesijohtoverkosta. Huomattuaan vuodon 30. marraskuuta kaupunki tiedotti asiasta mutta aluksi vain internetsivuillaan ja paikallisissa tiedotusvälineissä. Tieto annettiin myös kouluihin, mutta asiaan ei osattu reagoida nopeasti. 2. joulukuuta tapauksesta jaettiin saastuneeksi oletetun alueen koteihin tiedote.
thumb|right|250px|Tiedote vesijohtoverkoston tehokloorauksesta tammikuussa 2008. Kaupungin asukkaille jaettiin rekkalasteittain pullovettä käyttökelvottoman johtoveden tilalle. Keskiviikkoyönä 5. joulukuuta myös kaupungin päävesijohto rikkoutui, mikä pahensi Nokian kaupungin vedenjakelun ongelmia entisestään, kun putkirikko sysäsi mahdollisesti myrkyllisen kiintoaineen liikkeelle. Keskiviikkoaamuna vedenkäyttörajoitukset ulotettiin koko kaupungin alueelle ja hanaveden käyttö myös peseytymiseen kiellettiin. Puolustusvoimat aloitti Nokialla veden jakelun säiliöautosta 6. joulukuuta SPR:n ja vapaaehtoisen pelastuspalvelun avustamana.
Tiedottamisen epäonnistuminen
Nokian vesilaitos havaitsi epäpuhtaudet juomaveden laadussa heti tapahtumapäivänä keskiviikkona 28. marraskuuta, mutta vesilaitos oletti virheellisesti epäpuhtauksien johtuvan poikkeuksellisista virtauksista eikä reagoinut asiaan sen vaatimalla vakavuudella. Myös nokialaiset havaitsivat oudon hajun hanavedessä jo keskiviikkona. Ensimmäiset sairastumiset oksenteluun ja ripuliin tulivat tietoon torstaina 29. marraskuuta, jolloin Nokian vesilaitos ja terveystarkastaja saivat huolestuneita yhteydenottoja. Vesilaitoksesta kerrottiin, että veteen on joutunut rautasakkaa ja asennustöissä käytettyä liukastusrasvaa. Vesilaitos ilmoitti, ettei ole mitään syytä olla juomatta vettä.
Vasta perjantaina 30. marraskuuta vesilaitokselle selvisi, että on kyse katastrofista. Saastuneesta vedestä tiedotettiin Ylen uutisissa ja kunnan internetsivuilla, ettei vettä saa juoda keittämättä. Silti tieto ei saavuttanut esimerkiksi päiväkoteja, joissa saastunutta vettä juotiin yhä. Lauantaina 1. joulukuuta moni oli yhä epätietoinen tilanteesta, ja saastuneen veden juonti jatkui. Kaupungilla alkoi kiertää auto, joka kuulutti vesivaroituksia. Vielä sunnuntainakaan 2. joulukuuta tieto saastuneesta vedestä ei ollut tavoittanut kaikkia nokialaisia. Nokian kaupunki jakoi asiasta tiedotteen jokaiseen talouteen. Nokian kaupunginjohtaja Markku Rahikkala joutui myöntämään, että tiedottaminen saastuneesta vedestä epäonnistui.
Sosiaali- ja terveysministeriön mielestä Nokia epäonnistui hätätiedottamisessa. Sisäministeriö arvosteli Nokian kriisiviestintää. Nokialaiset itsekin moittivat huonoa ja hidasta tiedottamista kovin sanoin.
Adressi vastuuhenkilöiden erottamiseksi
Vesikriisin johdosta Nokialla kerättiin nimiä adressiin, jossa vaadittiin Nokian kaupunginjohtajan Markku Rahikkalan sekä kaupunginhallituksen ja vesilaitoksen johtajan Juha Menosen välitöntä eroa. Allekirjoittajien määrästä esitettiin julkisuudessa ristiriitaisia tietoja. Adressin kerääjän Juha Kukkosen mukaan allekirjoittajia oli yli 9 000, mutta Aamulehden Taloustutkimuksella teettämän kyselyn tuloksien mukaan allekirjoittajia oli vain noin 900. Kukkonen kieltäytyi näyttämästä nimilistaa Aamulehden toimittajalle.
Tutkinta
Onnettomuustutkintakeskuksen 2009 raportin mukaan puhdistetun jäteveden (tekninen vesi) pääsyn talousvesiverkostoon mahdollisti määräysten vastaisesti 1988 rakennettu liitos puhdistetun jäteveden verkoston ja talousvesiverkoston välille. Lisäksi molempien verkostojen sulkuventtiilit olivat yhtä aikaa auki. Virtaaminen talousvesiverkostoon oli mahdollista, koska puhdistetun jäteveden paine oli talousveden painetta suurempi.
Seuraukset
Nokian vesikriisin jälkeen tarkastettiin Sosiaali- ja terveysministeriön pyynnöstä yhteensä 4 750 riskikohdetta. Huomautettavaa löytyi 1 800 kohteesta. Suuri osa korjaustarpeista oli lieviä, mutta selvityksessä löytyi myös vakavia riskejä. Kaikkiaan 144 jäteveden puhdistamolta tai pumppaamolla likaisen ja puhtaan veden linjastot olivat yhteydessä toisiinsa. Näissä Nokian katastrofin toistuminen olisi ollut mahdollinen ainakin poikkeusolosuhteissa. Laittomia rakennelmia purettiin kaikessa hiljaisuudessa.
Lainsäädäntö ja viranomaisohjeet ovat tiukentuneet Nokian vesikriisin jälkeen. Osa tiukennuksista olisi tehty myös ilman isoa onnettomuutta, mutta Nokian katastrofi nopeutti asioita. Nokian ansiosta laitokset ja viranomaiset kirjoittivat vesilaitoksille kriisiviestintäohjeet. Kuntaliiton 2008 julkaisemassa raportissa kiinnitettiin huomiota siihen, että kriisistä tiedottamisen on kohdistuttava erityisesti yli 65-vuotiaisiin, kielivähemmistöihin sekä erityistarpeisiin asukkaisiin. Lisäksi Nokian tapauksessa eri tiedotuskanavat otettiin käyttöön liian hitaasti. Kriisiorganisaation johto ei voi jäädä selvittämään asiaa ensin rauhassa ja tiedottaa vasta sitten, kun ongelma on ratkennut.
Osa sairastuneista on kärsinyt jälkikäteen niveloireista, kuten selkärankareumasta sekä kroonisista vatsavaivoista.
Saastuneelle vedelle altistuneilla, mutta ei sairastuneilla alle 1-vuotiailla lapsilla on yllättäen todettu allergioiden vähenemistä 2009-2013 tehdyn tutkimuksen mukaan.
Falilat Ogunkoya
Falilat Ogunkoya-Osheku (s. 5. joulukuuta 1968) on aktiiviuransa päättänyt nigerialainen pikajuoksija ja olympiamitalisti.
Ogunkoya osallistui olympialaisiin kolme kertaa, vuonna 1988 Soulissa, vuonna 1996 Atlantassa sekä vuonna 2000 Sydneyssä. Vuonna 1988 hän selviytyi 200 metrin juoksussa puolivälieriin, minkä lisäksi hän oli mukana Nigerian pitkän viestin joukkueessa, joka jäi omassa alkuerässään kuudenneksi. Atlantan olympialaisissa vuonna 1996 Ogunkoya saavutti kaksi mitalia: hopeaa pitkästä viestistä sekä pronssia 400 metrin juoksusta. Sydneyn olympialaisissa hän sijoittui 400 metrillä seitsemänneksi ja oli mukana neljänneksi sijoittuneessa viestijoukkueessa.
Ennätyksikseen Ogunkoya juoksi 200 metrillä ajan 22,22 vuonna 1998 ja 400 metrillä ajan 49,10 vuonna 1996.
Turbo (albumi)
Turbo on brittiläisen heavy metal -yhtye Judas Priestin albumi vuodelta 1986. Glenn Tipton, Rob Halford ja K. K. Downing alkoivat tehdä kappaleita albumille lokakuussa vuonna 1984 Marbellassa Espanjassa. Osa faneista vierasti syntetisaattoreita, ja heille Turbo oli pettymys. Levy menestyi silti: se nousi brittilistalla sijalle 33 ja Billboard 200:lla sijalle 17, ja se pysyi listalla 36 viikkoa. ”Locked in” kohosi Billboard Top Mainstream Rock Single -listalla sijalle 25. Albumin tunnetuin kappale lienee ”Turbo Lover”, josta tehtiin myös musiikkivideo. Se on myös yhtyeen vakiokappaleita konserteissa. Myös kappaleesta ”Locked in” on tehty musiikkivideo.
Kappaleet
Kaikki kappaleet ovat Glenn Tipton, Rob Halford ja K. K. Downing -trion kirjoittamia.
Remasteroitu versio
Ledger-palkinto
Ledger-palkinto (Ledger Awards) on australialainen sarjakuvapalkinto. Palkinto on perustettu vuonna 2005. Se on sittemmin kokenut useita muutoksia. Alkuun palkintoja myönnettiin useissa sarjoissa, kuten vuoden verkkosarjakuva, vuoden antologia, vuoden saavutus ja niin edelleen. Vuodesta 2008 alkaen on jaettu pronssinen, hopeinen ja kultainen Ledger, ja vuodesta 2014 alkaen on kunkin Ledgerin saaja valittu yhdeltä lyhyeltä listalta.
Zila Ghaziabad
Zila Ghaziabad on vuonna 2013 ensi-iltansa saanut intialainen hindinkielinen toimintaelokuva, jonka ohjasi Anand Kumar ja tuotti Vinod Bachchan.
Kirsten Bakis
Kirsten Bakis (s. 1967 Sveitsi) on sveitsiläissyntyinen kirjailija, jonka esikoisteos Hirviökoirien elämä ilmestyi 1997. Bakis on kasvanut New Yorkissa. Hän valmistui New Yorkin yliopistosta vuonna 1994 ja on opettanut Hampshire Collegessa.
Ukrainankielinen Wikipedia
Ukrainankielinen Wikipedia on Wikipedian ukrainankielinen versio. Ukrainankielisessä Wikipediassa on noin artikkelia ja se on artikkelimäärältään 17. suurin. Sen ensimmäinen artikkeli kirjoitettiin 30. tammikuuta 2004.
Historia
Ukrainankielinen Wikipedia rikkoi yli 100 000 artikkelin rajan 29. maaliskuuta 2008.