cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Cherokeen kieli
Internetissä cherokeen kirjoittamiseen käytettiin pitkään translitterointia tai heikosti sopivia, kielen merkkejä muistuttavia kirjasintyyppejä. Cherokeen kielen käyttö internetissä on kuitenkin elpymässä, sillä unicode-merkistö mahdollistaa kielen kirjoittamisen tietokoneella. Monet Oklahoman cherokeet käyttävät kuitenkin edelleen virallisesti muuta kuin unicode-merkistöä sähköisissä teksteissään. Myöskään Cherokee Phoenix -lehden verkkojulkaisu ei käytä unicode-merkistöä.
Cherokeen kirjakieli ei sisällä r-äänteitä. Cherokeen Oklahoman murretta puhuva lausuukin sanan "cherokee". Näin äänteet vastaavat kaikkein lähimmin sanan englanninkielistä lausuntaa. Alun perin eräs eteläinen cherokeemurre sisälsi tremulanttiäänteen. Tämä r-äänne hävisi 1800-luvulla Kyynelten tien aikoihin, jolloin cherokeet pakkomuutettiin nykyisessä Oklahomassa sijaitsevalle intiaanialueelle. Muinainen ani-kutani -murre (ᎠᏂᎫᏔᏂ) ja oklahomalaiset murteet eivät sisällä tremulantteja.
King of Rome
thumb|King of Rome täytettynä [[Derbyn kaupunginmuseossa.]] King of Rome oli englantilainen kirjekyyhky, joka voitti vuonna 1913 kilpalennon Roomasta kotiinsa Englantiin.
Cherokeen kieli
Äännerakenne
Cherokeen Pohjois-Carolinan murteen äännerakenne on seuraavanlainen:
King of Rome
Kilpailussa päästettiin Roomasta liikkeelle 1200 kirjekyyhkyä, jotka alkoivat etsiä reittiä koteihinsa eri puolilla Pohjois-Eurooppaa. Noin seitsemän prosenttia linnuista palasi, ja nopein sai nimen The King of Rome. Kilpailun aikana oli myrsky, jossa monet linnuista saivat surmansa.
Linnun kasvattaja Charles Hudson kuului sukuun, jossa harrastettiin kyyhkysten kasvattamista kilpailuihin. Hän oli kasvattanut monia voittajakyyhkysiä takapihallaan Derbyn Friars Gatessa. Kun King of Rome oli voittanut kuuluisan yli tuhannen mailin kilpailun, siitä tuli ostotarjouksia Amerikkaa myöten.
Kun lintu kuoli, Hudson antoi sen täytettäväksi, ja vuonna 1946 hän lahjoitti täytetyn linnun Derbyn kaupunginmuseoon. Linnusta on tehty laulu ja kuvakirja.
Pohjolan tytär (sävellys)
Pohjolan tytär op. 49 on Jean Sibeliuksen vuonna 1906 säveltämä sinfoninen runo.
Pohjolan tyttären syntyhistoria on hämärän peitossa. Sibelius työsti keväällä 1906 sävelrunoa Luonnotar, mutta hylkäsi aiheen ja toteutti sen vasta seitsemän vuotta myöhemmin teoksena sopraanolle ja orkesterille. Kesäkuussa säveltäjä kirjoitti kustantajalleen Lienaulle uudesta sävellyksestä, joka perustui Väinämöisen ja Pohjolan tyttären tarinaan. Teoksen nimi oli lopulta kustantajan valinta: Sibeliuksen ehdotuksia olivat ”Väinämöinen” ja ”L’aventure d’un héros”. Sävellys valmistui syksyllä, ja venäläinen pianisti Aleksandr Ziloti kutsui säveltäjän johtamaan teoksensa Pietariin, jossa kantaesitys tapahtui 29. joulukuuta 1906. Teos sai hyvän vastaanoton sekä muusikoilta että arvostelijoilta. Sibeliusta kehuttiin muun muassa omaleimaisista orkesteriväreistä, spontaaniudesta ja muodon uudenaikaisuudesta.
Davit Turašvili
pienoiskuva|Davit Turašvili Davit Turašvili (s. 1966, Tbilisi) on georgialainen kirjailija.
Turašvili opiskeli Tbilisissä, Madridissa ja Lontoossa. Hänen teoksiaan on julkaistu vuodesta 1991 lähtien ja niitä on käännetty useille kielille. Hän on myös kääntänyt kirjallisuutta georgiaksi.
Turašvili oli 1980-luvun lopulla yksi Davit Garedžan luostarilla käytyjen opiskelijamielenosoitusten johtajista.
Pohjolan tytär (sävellys)
Pohjolan tytär edustaa Sibeliuksen tuotannossa tyylillistä murrosvaihetta. Erik Tawaststjernan mukaan sävelruno on kuin januksenpää: "'Väinämöisen-kasvot katsovat taaksepäin myöhäisromantiikan jykevästi veistokselliseen sävelmaailmaan, kun taas toiset, ilmojen tyttären kasvot suuntautuvat impressionistiseen taivaanrantaan.'" Sibelius laajensi tavanomaista orkesterikokoonpanoaan piccololla, englannintorvella, bassoklarinetilla, kontrafagotilla, kahdella kornetilla ja harpulla. Hän muovasi teoksen ohjelmallisen taustan tekstiksi, jonka kustantaja julkaisi partituurissa saksaksi runomuotoisena. Muodoltaan teos edustaa vapaata sonaattimuotoa, jonka kertausjakso huipentuu voimakkaasti, minkä jälkeen kappale päättyy lyhyeen koodaan. Tritonuksen käytöllään teos ennakoi säveltäjän neljättä sinfoniaa. Tawaststjernan mukaan Pohjolan tytär on Sibeliuksen merkittävimpiä teoksia: se on yhtä säihkyvä kuin Richard Straussin sinfoniset runot mutta niitä yhtenäisempi.
Keksitty keskiaika
Keksitty keskiaika ja aaveaika ( ja Phantomzeit) ovat saksalaisen tutkijan Heribert Illigin antamia nimityksiä vuosien 614–911 jaa. väliselle ajanjaksolle, jota ei hänen käsityksensä mukaan todellisuudessa ollut. Tätä teoriaa, jonka mukaan laskuvirheiden ja suoranaisten asiakirjaväärennösten tuloksena ajanlaskussa on lähes kolmensadan vuoden virhe, kutsutaan ”aaveaika-hypoteesiksi”.
Samokov
Samokov (bulg. Самоков) on kaupunki Bulgariassa Sofian alueella. Kaupunki sijaitsee Rila ja Vitosha-nimisillä vuorilla. Kaupungin asukasluku on 38 089.
Aiheesta muualla
thumb|left|220px|Vuonna [[1892 valmistunut maalaus Samokovin koulusta]]
Keksitty keskiaika
Illigin väite
Illigin mukaan harvoissa tunnetuissa kyseiselle ajanjaksolle ajoitetuissa historiallisissa asiakirjalähteissä puhutaan vain harvoin yksiselitteisesti nimeltä mainituista henkilöistä. Lisäksi hän esittää, että kolmesataa ylimääräistä vuotta olisi helposti voitu lisätä asiakirjoihin 900-luvun ja 1200-luvun välisenä aikana, jolloin suuri osa vanhoista dokumenteista tuhottiin pyyhkimällä ne puhtaiksi uusiokäyttöä varten. Historioitsijat ovat vastanneet, että Illigin väitetyltä aaveajalta tunnetaan noin 7 000 asiakirjaa, ja erityisesti 800-luvun luostarien kirjallinen perintö on huomattavan laaja.
Illig perustelee väitettään myös sillä, että noin vuosille 600–900 ajoitettuja arkeologisia löytöjä on hänen mukaansa äärimmäisen vähän. Valtavirran historioitsijoiden mukaan tuon ajan löytöjä on olemassa runsaasti.
Tähtitieteelliset selvitykset, jotka puhuvat Illigin hypoteesia vastaan, perustuvat hänen mukaansa lähtökohtaisesti epäluotettavaan aineistoon.
Heribert Illig
Alexander Leinonen
Alexander (Alex, Aleksi) Leinonen (28. huhtikuuta 1846 Paltamo – 19. marraskuuta 1902 Calumet ) oli Yhdysvalloissa toiminut sanomalehtimies, jota on kutsuttu ”amerikansuomalaisen journalismin isäksi”.
Leinonen kävi koulua Kajaanissa ja Oulussa ja toimi maanmittarina Pohjois-Suomessa. Kesällä 1869 hän muutti Yhdysvaltoihin, jossa hän työskenteli muun muassa rautatieläisenä ja sekatyömiehenä ja sittemmin kartanpiirtäjänä Texasissa.
Saavuttuaan Yhdysvaltoihin Leinonen alkoi lähettää kirjoituksia Oulun Viikko-Sanomiin, kesästä 1876 lähtien jyväskyläläiseen Keski-Suomeen ja pian sen jälkeen myös Amerikan Suomalaiseen Lehteen, joka oli maan ensimmäinen suomenkielinen sanomalehti. Salanimeä -der -nen käyttänyt Leinonen kuvasi artikkeleissaan Yhdysvaltojen yhteiskunnallisia ja poliittisia oloja, ylisti uuden kotimaansa yksilölle tarjoamia mahdollisuuksia, vapautta ja tasa-arvoa sekä arvosteli Suomen papistoa, valtionkirkkoa, koululaitosta ja virkamieskuntaa. Leinonen oli suomalaisten lehtien ensimmäinen Amerikan-kirjeenvaihtaja. Hänen Oulun Viikko-Sanomissa vuonna 1876 julkaisemansa artikkelisarja oli ensimmäinen laaja kuvaus amerikansuomalaisista.
Kuparisaaren Calumetiin perustettiin vuonna 1879 uusi Amerikan Suomalainen Lehti ja Leinonen kutsuttiin sen toimittajaksi. Lehti tuki aluksi lestadiolaista taustayhteisöään, mutta siirtyi vähitellen toimittajansa omistukseen ja ryhtyi kannattamaan Suomi-synodia ja sen pyrkimyksiä. Samoihin aikoihin Amerikan Suomalaisen Lehden perustamisen kanssa Leinonen joutui Suomen lehtien kanssa kiivaaseen polemiikkiin Amerikan-siirtolaisuudesta ja lopetti niiden avustamisen.
Leinosen muistelmat julkaistiin Amerikan Suomalaisessa Lehdessä vuosina 1893–1894. Hän oli naimisissa Karoliina Pakkalan kanssa vuodesta 1883. He saivat kolme lasta.
Clare Thomas
Clare Tomas (s. 2. huhtikuuta 1989, Buckinghamshire, Englanti) on englantilainen näyttelijä.
Anatolij D. Mbdrinov
Anatolij Dmitrijevitš Mbdrinov (s. 1903 Gorsk, Turskin kuvernementti, Kardania) on kuvitteellinen sienitieteiljä. Hänestä kerrotaan kardaniankielisessä alkuteoksessa "Ha Mbdrinovi gastrov svampi", jonka on koonnut ja toimittanut Vladimir Kustodijev, ja hänestä muisteluita esittää kirjassa lapsuudenystävä Aleksandr Gritsuk. Mbdrinov on toiminut Trednekolymskin yliopistossa ja julkaissut useita merkittäviä teoksia niin sienitieteen ja sielutieteen sekä maailmanselityksen osalta, joskin viimeksi mainittu teos on keskeisiltä osiltaan tuhoutunut. Otteita teoksista on suomentanut Irina Muromtseva. Teoksessa on käytetty alkuperäiskuvitusta.
Majin Buu
Majin Buu on hahmo japanilaisessa animesarja Dragon Ball Z:ssa.
Majin Buu (kirjasarjassa vain nimellä Buu tai Buu-hirviö) on Dragon Ball Z:ssa neljäs ja viimeinen päävihollinen (aiemmat olivat Vegeta, Freeza ja Cell), jonka Bibidi-niminen maagi loi. Buu oli pienikokoinen, lasta muistuttava olento, jolla ei ollut sielua ja joka oli kokonaan paha. Tämä Buu tunnetaan paremmin nimellä Kid Buu. Kid Buu tappoi viidestä Kaiooshinistä kaksi, Pohjoisen ja Lännen Kaiooshinit, ja liitti itseensä vahvimman Etelän Kaiooshinin. Buu muutti muotoaan aikuisemman näköiseksi ja vahvistui. Hänestä tuli Super Buu. Tämän jälkeen Buu liitti itseensä lihavan, mutta lempeän Suurkaiooshinin ja hänestä tuli Fat Buu. Vasta nyt Bibidi pystyi hallitsemaan Buuta.
thumb|220px|Hyvä Buu (vasemmalla) vastaan Paha Buu (oikealla)
Vegeta sai aluksessa vastaansa Buibuin (englanniksi Pui Pui), jonka hän voitti helposti. Goku taas voitti Yakonin ja Gohan taisteli Daburaa vastaan, mutta koska Gohan oli heikentynyt, niin Dabura oli häntä vahvempi. Dabura kuitenkin keskeytti heidän taistelunsa huomattuaan, että Vegetassa oli pahuutta. Babidi yritti saada Vegetan puolelleen aivopesemällä hänet kätyrikseen ja Vegeta antoi itsensä Babidin hallintaan, koska saisi samalla lisää voimia. Vegeta halusi voittaa Gokun, mihin hän ei nykyisillä voimillaan pystynyt. Vegeta kuitenkin säilytti järkensä ja pakotti Gokun taistelemaan itseään vastaan, eikä ottanut Babidin käskyjä Gohanin ja Kaiooshinin tappamisesta kuuleviin korviinsa.Taistelussa energiaa keräytyi tarpeeksi, ja Buu heräsi. Buu vaikutti aluksi hölmöltä ja leppoisalta, kuten Dabura heti totesi. Buu kuitenkin voitti Daburan leikiten muuttamalla tämän keksiksi ja syömällä sen. Babidi käski Buuta tottelemaan itseään, ja uhkasi teljetä tämän uudestaan munaan loitsulla, eikä Buu voinut muuta kuin suostua.
Taistelussa kauhistuttavan voimakkaalle hirviölle hävisivät niin Son Gohan, Kaiooshin, kuin Vegeta, joka oli huijannut Gokua ja tyrmännyt tämän tasaväkisen taistelun päätteeksi. Lopulta Vegeta huomasi ettei pärjännyt Buulle ja päätti uhrata itsenä käyttämällä kaiken energiansa räjäyttääkseen itsensä ja tuhotakseen Buun. Buu hajosi pieniksi paloiksi, mutta kokosi itsensä vaivatta. Muut Z-soturit pakenivat, mutta Babidi lähti Buun kanssa etsimään heitä, ja ilmoitti telepaattisesti koko maailmalle, että elleivät soturit tulisi esiin viidessä päivässä, Buu räjäyttäisi koko maapallon.
Buu muutti ihmisiä karkeiksi ja söi ne, tuhosi kaupunkeja eikä säästänyt ketään. Babidi kuitenkin moitti Buuta lähes koko ajan, mikä suututti hirviötä. Goku taisteli supersaiyalainen 3:na Buuta vastaan voitokkaasti, mutta koska hänen aikansa elävien maailmassa alkoi loppumaan kyseisen muodon käytön takia, joutui hän jättämään leikin sikseen. Goku kuitenkin suoritti tavoitteensa eli pelasi Trunksille aikaa. Lopulta Buu surmasi Babidin, ja alkoi tuhota kaupunkeja pelkän huvin vuoksi. Buu ystävystyi Mr. Satanin kanssa ja lopetti tämän pyynnöstä kaupunkien tuhoamisen. Sen jälkeen Majin Buun sisältä ilmaantui Buun paha muoto, joka voitti Majin Buun. Sen jälkeen tämä absorboi Majin Buun sisäänsä. Tuloksena oli Super Buu joka oli täysin paha.
Super Buu kykeni tuntemaan ki'tä ja lensi palatsiin, missä olivat Z-soturit ja heidän ystävänsä. Piccolo yritti hankkia Gotenille ja Trunksille lisää aikaa treenaamiseen Ajan ja Mielen huoneessa. Hänen suunnitelmansa toimi hyvin siihen asti, kunnes Buu kyllästyi, jolloin Piccololle ei jäänyt muuta mahdollisuutta, kuin johdattaa Buu (hitainta reittiä) Ajan ja Mielen huoneeseen ja toivoa parasta. Goten ja Trunks olivat jo odottamassa heitä, kun he tulivat ja fuusioituivat Gotenksiksi. Gotenks muuttui supersaiyalaiseksi ja taistelu alkoi. Gotenks pärjäsi Buulle jotenkuten, mutta Buu oli silti vahvempi ja toivo näytti menetetyltä. Gotenksilla oli kuitenkin ässä hihassa, mutta hän halusi ensin säikyttää Piccolon ja esitti olevansa totaalisessa pulassa.
Esitys tehosi Piccoloon hieman liiankin hyvin ja hän tuhosi oven Ajan ja Mielen huoneeseen, jolloin he kaikki kolme jäivät sisälle. Tästä käänteestä Buu ei ilahtunut ja hän karjui silkasta raivosta. Huuto avasi aukon toiseen ulottuvuuteen, heidän omaan ulottuvuuteensa, ja hyppäsi reiästä ulos. Piccolo ja Gotenks eivät ehtineet ulos aukosta ennen kuin se sulkeutui ja he jäivät Ajan ja Mielen huoneeseen. Lopulta he kuitenkin saivat avattua aukon, kun Gotenks paljasti ässän hihastaan ja muuttui supersaiyalainen 3:ksi. Tällöin hän sai reiän omaan ulottuvuuteensa, josta Gotenks ja Piccolo pääsivät ulos.
Super Buu oli kuitenkin jo ehtinyt syödä kaikki. Gotenks ja Super Buu olivat nyt tasavertaisia, mutta Gotenksin fuusioaika loppui ja hän palautui Goteniksi ja Trunksiksi. Gohan saapui kuitenkin juuri silloin Mystic/Ultimate muodossaan, toisin sanoen vanha Kaiooshin oli avannut hänen piilevät voimansa. Gohan hakkasi Super Buuta leikiten, mutta Buu imaisi itseensä Piccolon ja Gotenksin, joksi lapset olivat fuusioituneet, ja hänestä tuli Gotenks Buu. Gotenks Buu hakkasi Gohanin helposti. Vanha Kaiooshin antoi elämänsä kuolleelle Gokulle, jotta Goku pääsisi auttamaan Gohanta. Lisäksi hän antoi Gokulle potaran, jolla he voisivat fuusioitua jopa Gotenks Buuta vahvemmaksi soturiksi. Goku teleporttasi paikan päälle ja heitti potaran Gohanille, joka ei kuitenkaan saanut sitä kiinni. Ennen kuin Gotenks Buu ehti hakkaamaan Gokun, fuusion aika loppui ja hän muuttui heikommaksi Piccolo Buuksi. Buu ei kuitenkaan aikonut hävitä, vaan liitti Gohanin itseensä ja hänestä tuli Gotenks Buutakin vahvempi Gohan Buu.
Ennustajaeukko toi Vegetan helvetistä auttamaan Buuta vastaan ja Goku sai suostuteltua Vegetan fuusioitumaan kanssaan potaralla, jolloin heistä tuli Vegito (suomeksi Veget). Vegito muuttui supersaiyalaiseksi ja pieksi Gohan Buuta erittäin helposti, mutta Vegito sai huijattua Buun imemään hänet, jotta hän voisi pelastaa toverit. Fuusio ei kuitenkaan kestänyt Buun sisällä vaan loppui. Goku ja Vegeta löysivät Buun imemät henkilöt ja myös Fat Buun/Good Buun. He kiskoivat ne irti Buusta, jolloin Buu palautui ennalleen ja kun he kiskoivat Fat Buun irti, niin Buu alkoi muuttua. Goku ja Vegeta lensivät pois Buun sisältä pelastamansa toverit mukanaan ja he palautuivat normaalin kokoisiksi. Buu muuttui Kid Buuksi. Kid Buu oli Super Buuta heikompi, mutta puhtaasti paha, eikä Kid Buulla ollut sielua. Kid Buu räjäytti maapallon ja aloitti taistelun Gokua vastaan Kaiooshinin planeetalla. Goku pärjäsi Buulle superaiyalainen 3:na, mutta oli silti häntä heikompi. Goku kuitenkin päätteli, että voittaisi Kid Buun täysillä voimillaan. Goku alkoi keräämään täysiä voimiaan, sillä aikaa kun Vegeta yritti pidätellä Buuta. Goku ei saanut kuitenkaan kerättyä voimiaan täyteen, vaan päinvastoin. Hänen voimansa alkoivat heikkenemään, koska supersaiyalainen 3 ei ollut tarkoitettu eläville. He kuitenkin keksivät toivoa Namekin lohikäärmekuulilla Maan takaisin ja kaikki Buun tappamat henkiin. Tämän jälkeen Vegeta yritti suostutella Gokun kanssa ihmiset antamaan ki'nsä genkikuulan (englanniksi spirit bomb). Kaikki heidän ystävänsä ja liittolaisensa antoivat, mutta ihmiset eivät, vaikka he kuinka vetosivat. Lopulta Satan puhui ihmisille ja sai heidät antamaan voimansa, jolloin Goku sai tarpeeksi ki'tä genkikuulaan ja tappoi sillä Kid Buun. Good Buu/Fat Buu, joka oli tuolloin jo erillinen henkilönsä jäi kuitenkin henkiin ja kääntyi hyväksi. Goku taas toivoi Namekin Shenlongilta (englanniksi Shenron), että Kid Buu syntyisi uudelleen, mutta hyvänä. Kymmenen vuoden kuluttua Goku tapaa Kid Buun reinkarmaation Uubin turnauksessa ja tarjoutuu treenauttamaan tätä.
Aiheesta muualla
List of Dragon Ball characters Lista postaci występujących w Dragon Ball
Yhdysvaltain Grand Prix 1987
Kilpailusta käytettiin myös nimeä Detroitin Grand Prix.
Jorge Pérez
Jorge Pérez Salinas (s. 24. huhtikuuta 1972 Pamplona, Navarra) on entinen espanjalainen uimari, joka osallistui urallaan kahdesti kesäolympialaisiin, vuosina 1992, sekä 2000. Hänen paras sijoituksensa olympialaisissa oli 11. sija 400 metrin sekauinnissa vuonna 1992.
Pekka Tiilikainen & Beatmakers
Beatmakers on Hämeenlinnassa vuonna 1988 perustettu yhtye. Se on levyttänyt sekä suomeksi, että englanniksi laulettua beatrautalankaa, kuin myös instrumentaalimusiikkia sisältäviä levyjä. Yhtyeen tuotantoa on myös kymmenillä koti- ja ulkomaisilla rautalanka- sekä iskelmäkokoelmilla.
Beatmakersin ensimmäinen levytys on vuodelta 1997 oleva viiden kappaleen omakustanne-CD. Levyllä ovat mukana taustalaulajina Jussi Raittinen ja Cay Karlsson. Tuohon aikaan yhtyeen laulusolistina toimi Paavo Gröhn, jonka Pekka Tiilikainen korvasi tammikuussa 1998. Tiilikainen oli ennen Beatmakersia levyttänyt kaksi singleä Patakunkku-yhtyeen kanssa 1990-luvun alussa. Vuonna 2000 julkaistiin albumi Kuparinen taivas ja yhtye muutti nimekseen Pekka Tiilikainen & Beatmakers. Albumin yhdellä kappaleella viheltää Erkki Junkkarinen. Samana vuonna hollantilaisen Rarity Recordsin kautta julkaistiin instrumentaalilevy Mountain Tale, jonka viidellä raidalla oli mukana vierailevana kitaristina Isto Hiltunen.
Yhtyeen menestynein single on vuonna 2001 julkaistu "Cortina", joka viihtyi valtakunnallisen radiosoiton TOP10:ssä useamman viikon. Iskusäveliä-levyn kappaleesta "Himmenneet lyhdyt" tehtiin myös video MTV3:n Levyraati-ohjelmaan. Kyseinen video on julkaistu bonuksena yhtyeen vuonna 2004 julkaisemalla live-CD:llä.
Yhtyeelle on myönnetty Rautalanka Award tunnustuspalkinto kesällä 2007 sekä Yyterin avain -tunnustus lokakuussa 2019. Pekka Tiilikainen & Beatmakers on myös ollut esillä kotimaisissa musiikkilehdissä kuten Rytmi, Blues News, Riffi ja Big Beat. Myös useat ulkomaiset julkaisut ovat huomioineet yhtyeen.
Pekka Tiilikainen & Beatmakers aloitti vuonna 2008 määräämättömän pituisen keikkatauon, joka päättyi 19.8.2016 Hämeenlinnan Suisto-klubilla.
Yhtye juhli 30-vuotista taivaltaan keikkailemalla 2017–2018 kotimaan lisäksi mm. Englannissa, Hollannissa, Tanskassa, Ruotsissa, Espanjassa ja Saksassa. Uusi huhtikuussa 2018 julkaistu albumi sisälsi instumentaalibiisien lisäksi ensimmäistä kertaa yhtyeen historiassa myös englanninkielisiä laulubiisejä. Juhlavuoden kunniaksi yhteistyötä on tehtiin muun muassa Remu Aaltosen kanssa.
Yhtyeen ympärille on koottu Renegades Revisited -ryhmä jossa soittavaa lisäksi alkuperäinen The Renegades -rumpali Graham Johnson. Kesän 2018 Suomen keikalla kokoonpanoa täydensi Hasse Walli. Kesällä 2019 kokoonpanossa soitti Esa Kuloniemi ja kesästä 2021 Juho ”Kihara” Pitkänen. Yhteistyö on jatkunut ja vuonna 2023 kokoonpano vieraili myös Espanjassa.
Yhtyeen albumi Guitar Town palkittiin englantilaisen Pipeline-musiikkilehden Vuoden levy 2020 -tittelillä yhdessä The Doltonesin kanssa.
Mukana kokoelmilla
Lisäksi
Kokoonpano
1988-1992
1992-1998
lisäksi Juha Salli, komppikitara ja Miki Välimäki, kitara
1998-2003
2003-2009
lisäksi Jan Widberg, rummut
Osvald Harjo
Osvald Harjo, sukunimi esiintyi myös muodossa Harju (30. syyskuuta 1910 Pasvik, Etelä-Varanki, Finnmark – 20. huhtikuuta 1993 Oppegård, Akershusin lääni) oli ruijansuomalainen Paatsjoella asunut toisen maailmansodan aikainen vastarintamies joka paettuaan saksalaismiehittäjiä Neuvostoliittoon joutui vankileireille ja pääsi palaamaan Norjaan vasta 1955.
Pekka Tiilikainen & Beatmakers
Kokoonpano
2009-2010 (keikkatauko, CD julkaisu)
2011-2015 (keikkatauko, ei julkaistua tuotantoa)
Osvald Harjo
Harjo oli muun muassa Kargapol-leireillä Luoteis-Venäjällä ja Moskovan pohjoispuolella sijainneilla Aleksandrovin leirillä ja Dubpravlagin leirillä. Hän oli rakennustöissä ja sairastui vankeuaikanaan useita kertoja ja pysyi hengissä vain ihmeen kautta. Vuonna 1953 Harjon vaimo yritti vaikuttaa turhaan norjalaisten kommunistien kautta Neuvostoliittoon jotta Harjo vapautettaisiin.
Pekka Tiilikainen & Beatmakers
Kokoonpano
2016-2020
Osvald Harjo
Teoksia
Nimellä Osvald Harju:
Pekka Tiilikainen & Beatmakers
Kokoonpano
2020-2021 2021-
Lähteet
8. Emman perilliset, Janne Örnberg, Kati Järvi ja Jori Venemies, Aviador 2021. ISBN: 9789527347348
Myöhäismoderni
Myöhäismoderni (tai notkea moderni) pyrkii kuvaamaan joidenkin pitkälle kehittyneiden nykyajan yhteiskuntien tilaa. Sen kontekstissa yhteiskuntien tilaa pidetään modernin jatkumona selvästi erilaisen uuden ajan (postmodernin) sijaan.
Myöhäismodernia määrittävät kompleksiset, globaalit kapitalistiset taloudet ja siirtymä valtion tuesta ja avustuksista yksityisiin palveluihin. Erityisesti Ulrich Beck, Zygmunt Bauman ja Anthony Giddens tunnetaan myöhäismodernin käsitteen tutkijoina ja puolestapuhujina.
Orosháza
Orosháza on kaupunki Unkarin kaakkoisosassa sijaitsevassa Békésin läänissä. Kaupungin pinta-ala on 202,22 neliökilometriä ja asukkaita on 30 032 (2009). Orosháza on merkittävä koulutuksen, kulttuurin ja vapaa-ajan keskus. Kaupungissa sijaitsee myös muun muassa suuri arboretum (Rágyánszky), jossa voi nähdä yli 2 000 kasvilajia.
Tim Pawlenty
Timothy James ”Tim” Pawlenty (s. 27. marraskuuta 1960 Saint Paul, Minnesota) on yhdysvaltalainen republikaanipuolueen poliitikko. Hän toimi Minnesotan osavaltion kuvernöörinä vuosina 2003–2011. Vuosina 1993–2003 hän oli Minnesotan edustajainhuoneen jäsen.
Pawlenty asettui ehdokkaaksi republikaanien esivaalikilpaan vuoden 2012 presidentinvaaleihin, mutta ilmoitti vetäytyvänsä kisasta jäätyään elokuussa 2011 Iowan koeäänestyksessä kolmanneksi Michele Bachmannille ja Ron Paulille.
Pawlenty opiskeli valtio-oppia ja lakia Minnesotan yliopistossa. Hän on naimisissa ja hänellä on kaksi tytärtä.
Kalamalja
Kalamalja-keskustelu on keskustelun muoto, joka soveltuu suurille ryhmille. Kalamaljoja järjestetään yleensä osallistavissa tapahtumissa, kuten epäkonferensseissa. Kalamaljan avulla koko ryhmä voi osallistua keskusteluun.
thumb|Esimerkki 172–173 henkilöä vetävän kalamaljan tuolijärjestyksestä.
Menetelmä
Avoimessa kalamaljassa kuka tahansa yleisön jäsen voi koska tahansa tulla istumaan kalamaljan vapaalle tuolille ja näin liittyä keskusteluun. Kun näin käy, yhden kalamaljassa jo olleen henkilön on vapaaehtoisesti jätettävä paikkansa ja siirryttävä yleisöön. Keskustelun edetessä osallistujat siirtyvät kalamaljan ja yleisön välillä varsin usein. Yleisön koosta riippuu, kuinka moni yleisön jäsen ehtii käydä kalamaljassa ja osallistua keskusteluun. Kun aika loppuu, kalamalja suljetaan ja juontaja esittää keskustelun yhteenvedon.
Suljetussa kalamaljassa alussa valitut osallistujat keskustelevat tietyn sovitun ajanjakson verran. Kun aika päättyy, he poistuvat kalamaljasta ja uusi ryhmä täyttää sen. Tämä jatkuu, kunnes riittävän moni yleisön jäsen on ehtinyt käydä kalamaljassa. Kun viimeinen ryhmä on valmis, juontaja sulkee kalamaljan ja esittää keskustelun yhteenvedon.
Edut
Kalamalja-keskustelun tärkein etu on sen soveltuvuus suurille ryhmille. Toinen etu on se, että puhujien ja yleisön välille ei tehdä jyrkkää erottelua. Nämä syyt ovat tehneet kalamaljoista suosittuja osallistavissa ryhmätapaamisissa sekä epäkonferensseissa ja muissa perinteisistä konferesseista poikkeavissa tilaisuuksissa.
Muunnelmat
Ryhmä jaetaan kahteen osaan siten, että molempien ryhmien jäsenillä on jokin yhteinen piirre. Esimerkkejä jaosta ovat aikuiset ja nuoret, miehet ja naiset, jne. Ryhmät tapaavat erikseen ja tuottavat kolmesta neljään kysymystä toiselle ryhmälle, jotka kirjoitetaan korteille. Tämän jälkeen ryhmät kootaan yhteen ja kortit vaihdetaan ryhmien välillä. Rakennetaan kalamalja, jonka ympärillä on kaksi tuolirinkiä, yksi kummallekin ryhmälle. Sisäringissä oleva ryhmä lukee kysymyksen ja käy keskustelun siitä. Ulkoringissä olevat kuuntelevat, mutteivät puhu. Kun kaikki kysymykset on käsitelty ja kaikki sisäringissä olevat ovat saaneet sanoa sanottavansa, ringit vaihdetaan ja prosessi toistetaan. Ryhmien tuottamat kysymykset voivat olla teemaltaan samoja, tai erilaisia. Tämä muunnelma toimii 30–60 hengen tilaisuuksissa ryhmäleikkinä.
Toisessa muunnelmassa kalamaljaa jatketaan tietyn ajan verran, esimerkiksi 30 minuuttia. Tämän jälkeen tilaisuuden juontaja pysäyttää kalamaljakeskustelun ja pyytää yleisöstä kommentteja ja kysymyksiä.
Espoon keskus
Espoon keskus on Espoon kaupunginosa, joka sijaitsee likimain keskellä Espoota. Espoon keskuksen asuinalueita ovat Kiltakallio, Kirkkojärvi, Saarniraivio, Suna, Suvela ja Tuomarila.
Espoon keskus on Espoon hallinnollinen keskus. Alueen kaupallinen keskus on Espoontorin ja Entressen kauppakeskuksien muodostama kokonaisuus Espoon aseman vieressä.
Espoon keskus kuuluu Vanhan-Espoon suuralueeseen ja Kanta-Espoon tilastoalueeseen. Espoon keskuksesta puhuttaessa käytetään usein virheellistä termiä ”Espoon keskusta”. Espoo ei ole kehittynyt yhden keskuksen ympärille, vaan se koostuu viidestä kaupunkikeskuksesta, joista yksi on Espoon keskus.
Historia
thumb|250px|[[Espoon tuomiokirkko.]]
Espoon keskus sai nykyisen nimensä 1970-luvulla. Aiemmin paikalla oli pieni kirkonkylä, joka koostui viidestä suurehkosta tilasta, jotka ovat antaneet nimensä kaupunginosan nykyisille asuinalueille: Doms (Tuomarila), Jofs (Jouppi), Kirsti (Kirsti-alkuiset paikat Suvelassa), Dahl ja Suna. Kylässä on ollut pysyvää asutusta ainakin 700–800 vuotta, luultavasti paljon pidempään.
Kaupunginosan historiallisesti kenties merkittävin rakennus on Espoon tuomiokirkko, jonka vanhimmat osat ovat 1480-luvulta. Tätä ennen paikalla on sijainnut puinen kirkko. Samassa Espoonjoen kulttuurihistoriallisessa miljöössä sijaitsee myös Lagstadin kotiseututalo. Nykyisin ruotsinkielisen kotiseutuyhdistyksen avoimena pitämä talo oli valmistuessaan vuonna 1873 Espoon ensimmäinen kansakoulu ja toimi sotien aikana muun muassa synnytyslaitoksena, kun Naistenklinikka oli evakossa Espoossa. Espoon ensimmäisen vapaaehtoisen palokunnan Espoon VPK:n paloasema sijaitsi aiemmin Pappilanmäen juurella, johon on sittemmin vuonna 1995 rakennettu seurakuntatalo. VPK:n nykyinen rakennus on Espoonjoen eteläpuolella, Kannusillanmäen juurella.
2000-luvun ensimmäisen vuosikymmenen lopulta lähtien Espoon keskusta on kehitetty voimakkaasti muun muassa rakentamalla uusia asuntoja ja viheralueita sekä parantamalla palveluita. Osana kehittämishanketta Espoon rautatieaseman yli kulkevat jalankulkusillat ovat saaneet uuden ilmeen. Virastokeskuksen aluetta on myös tarkoitus parantaa, mutta suunnittelua jarruttaa muun muassa sisäilmaongelmien takia tyhjillään seisovan vuonna 1971 rakennetun kaupungintalon avoin kohtalo. . Kaupunginvaltuustossa tasavertaista kannatusta ovat saaneet sekä kaupungintalon peruskorjaus että purkaminen.
Palvelut
Espoon keskuksen kaupallinen keskus sijaitsee juuri Espoon rautatieaseman eteläpuolella, ja se muodostuu vuonna 1988 valmistuneesta Espoontorin kauppakeskuksesta ja vuonna 2008 valmistuneesta Entressen kauppakeskuksesta. Entressen yhteydessä toimii myös kirjasto. Lisäksi Suvelan osa-alueella sijaitsee pieni ostoskeskus. Kannusillan väestönsuojan yhteydessä toimii teatteri- ja elokuvaesityksiin sekä konsertteihin suunniteltu Kannusali.
Oppilaitokset
Espoon keskuksessa toimii seitsemän suomenkielistä peruskoulua: Hösmärinpuiston koulu (luokat 1–2), Jalavapuiston koulu (luokat 1–6), Kirkkojärven koulu (luokat 1–9), Kirstin koulu (luokat 1–6), Saarnilaakson koulu (luokat 7–9), Sunan koulu (luokat 1–6) ja Tuomarilan koulu (luokat 1–6). Lisäksi alueella toimii ruotsinkielinen yhtenäiskoulu Lagstads skola. Kirkkokadun varrella Kaivomestarin rakennuksessa sijaitsee Kuninkaantien lukio. Espoon keskuksessa sijaitsee myös ammatillista koulutusta tarjoava Omnia-koulutuskuntayhtymä, jolla on koulurakennuksia Kirkkokadun molemmin puolin.
Entisessä kauppalantalossa eli Villa Breidablickissä toimii musiikkiopisto Avonia.
Terveyspalvelut
Espoon keskuksessa toimii Samarian terveysasema, joka sijaitsee junaradan eteläpuolella Espoon keskuksen kauppakeskusten välittömässä läheisyydessä.
Liikenneyhteydet
Espoon asemalla pysähtyvät rantaradan lähijunavuorot E, L, U, X ja Y. Aiemmin Helsingin ja Turun väliset kaukojunat pysähtyivät Espoossa, kunnes 25. lokakuuta 2015 alkaen pysähdyspaikaksi vaihtui Leppävaara.
Linja-autovuoroja on lukuisia - niin seudullisia kuin paikallisiakin. Helsinkiin pääsee useilla linjoilla esimerkiksi Finnoontien, Leppävaaran, Länsiväylän ja Turunväylän kautta. Sisäisiä linjoja on muun muassa Jorviin, Kivenlahteen, Leppävaaraan, Nuuksioon, Soukkaan ja Tapiolaan.
Lidija Fotijeva
Lidija Aleksandrovna Fotijeva (18. lokakuuta (J: 6. lokakuuta) 1881 Rjazan, Venäjä – 25. elokuuta 1975 Neuvostoliitto) oli venäläinen bolševikki ja Vladimir Leninin sihteeri.
Fotijeva kävi koulunsa Rjazanissa ja opiskeli vuodesta 1899 Moskovan konservatoriossa sekä Bestuževin kursseilla Pietarissa. Osallistuttuaan vuonna 1901 opiskelijoiden mielenosoitukseen hänet määrättiin sisäiseen karkotukseen Permiin. Vuonna 1904 hänet karkotettiin edelleen Samaraan, josta hän pakeni ulkomaille ja liittyi samana vuonna virallisesti bolševikkeihin. Fotijeva työskenteli puolueelle yhdessä Nadežda Krupskajan kanssa ja palasi Venäjälle vuoden 1905 vallankumouksen aikana. Vuonna 1917 Fotijeva työskenteli lyhyen aikaa Pravda-lehdessä. Lokakuun vallankumouksen jälkeen hän oli vuosina 1918–1930 Kansankomissaarien neuvoston sekä Työn ja puolustuksen neuvoston sihteerinä ja samanaikaisesti Leninin yksityissihteerinä tämän vuonna 1924 tapahtuneeseen kuolemaan asti. Juuri Fotijeva kirjoitti Leninin sanelusta kuuluisan Leninin testamentin vuonna 1922.
Vuodesta 1938 Fotijeva työskenteli Moskovan V. I. Leninin keskusmuseossa. Toisen maailmansodan aikana hän toimi Kansainvälisen punaisen avun (MOPR) keskuskomiteassa. Hän jäi eläkkeelle 1956. Fotijevalle myönnettiin neljä kertaa Leninin kunniamerkki ja vuonna 1971 Sosialistisen työn sankarin arvonimi.
Hyllos
Hyllos oli kreikkalaisessa mytologiassa Herakleen ja Deianeiran poika ja Iolen puoliso, jonka tämä nai isänsä käskystä.
Niin kolmen vuoden kuluttua Hyllos hyökkäsi Korintin kannasta pitkin lyödäkseen Atreuksen, Eurystheuksen seuraajan, mutta sai surmansa kaksinkamppailussa Ekhemoksen, Tegean kuninkaan kanssa. Tätä toista yritystä seurasi kolmas Kleodaioksen, Hylloksen pojan, komennossa ja neljäs Aristomakhoksen johtamana, mutta joka kerta retket päättyivät epäonnistumiseen. Lopulta Aristomakhoksen pojat Temenos, Kresfontes ja Aristodemos valittivat oraakkelille, että tämän neuvot olivat osoittautuneet kohtalokkaiksi kaikille, jotka olivat niitä seuranneet. He saivat vastauksen, että ”kolmas sato” tarkoitti kolmatta sukupolvea, ja ”kapea käytävä” Rhiumin salmea. Näillä ohjeilla herakleidit saivat vihdoin Peloponnesoksen vallattua.
Tuomas Eerola
Tuomas Eerola (s. 27. maaliskuuta 1971 Kangasala) on suomalainen musiikkitieteilijä. Hän valmistui Jyväskylän yliopistosta filosofian maisteriksi 1997 pääaineenaan musiikkitiede. Jatko-opintoja hän suoritti Leicesterin yliopistossa, Isossa-Britanniassa (1999–2000) sekä monitieteisessä Pythagoras-tutkijakoulussa (2000–2003). Hän väitteli filosofian tohtoriksi vuonna 2003 (Jyväskylän yliopisto) ja hänen musiikin havaitsemista käsittelevä väitöskirjansa palkittiin samana vuonna Jyväskylän yliopiston humanistisen tiedekunnan parhaana. Eerola on toiminut vuodesta 1997 lähtien eri tehtävissä Jyväskylän yliopiston musiikin laitoksella. Eerola on monitieteisen musiikintutkimuksen huippututkimusyksikön sekä Musiikin tutkimuksen valtakunnallisen tohtoriohjelman johtoryhmän jäsen. Hän on edistänyt tieteenalaansa Suomen musiikkitieteellisessä seurassa eri rooleissa vuosina 1999–2011. Vuonna 2011 Eerolalle myönnettiin Jyväskylän yliopiston tieteellisen tiedon julkistamispalkinto. Eerolan erityisalaa on musiikkipsykologia, erityisesti musiikki ja tunteet, musiikin havaitseminen sekä musiikki ja liike. Hänen yli 100 julkaisua löytyy helpoimmiten Google Scholar -palvelusta.
Per-Olof Welin
Per-Olof Welin (23. huhtikuuta 1927 Turku – 24. lokakuuta 2016 Turku) oli maisema- ja miljöövalokuvaaja, joka toimi työssään vuodesta 1946 lähtien. Hän sai 20 000 markan suuruisen Turun taidepalkinnon. Häneltä ja C. J. Gardbergilta ilmestyi muun muassa kirjat Viipuri – kivestä rakennettu kaupunki (1996), Kansallispyhäkkö : Turun tuomiokirkko 1300–2000 (2000) ja Suomen keskiaikaiset linnat (2000). Welin palkittiin Suomen Leijonan ritarikunnan ristillä vuonna 1982.
Stuart Adamson
thumb|Stuart Adamson vuonna 1991 William Stuart Adamson (11. huhtikuuta 1958 – 16. joulukuuta 2001) oli englantilaissyntyinen skotlantilainen rock-laulaja, -kitaristi ja -lauluntekijä. Hän tuli tunnetuksi 1980-luvulla suosiossa olleen Big Country-yhtyeen laulajana.
Adamsonin ensimmäinen huomattava yhtye oli vuonna 1977 perustettu The Skids. Se pääsi pian listoille, ja Adamson oli mukana kolmella yhtyeen neljästä albumista. Hän kuitenkin lähti siitä ennen Joyn julkaisua vuonna 1980.
Big Country perustettiin 1982 ja sen ensimmäinen menestys oli hitti "Fields of Fire" vuonna 1983. Sitä seurasi pian albumi The Crossing. Yhtyeen viimeiseksi studioalbumiksi jäi sen kahdeksas, Driving to Damascus. Jäähyväiskiertue oli vuonna 2000.
Adamsonin ensimmäinen vaimo oli Sandra, jonka kanssa hän sai kaksi lasta, Callumin ja Kirstenin. Avioeron jälkeen Adamson siirtyi Nashvilleen, jossa hän tapasi Melanie Shelleyn. Pari meni naimisiin, mutta suhde epäonnistui ja Adamson ajautui yhä syvemmälle alkoholismiin.
Stuart Adamson lähti loppusyksystä 2001 kotoaan Nashvillestä, ja hänet löydettiin myöhemmin samana vuonna kuolleena hotellihuoneesta Honolulusta. Hän oli kärsinyt alkoholismista ja masennuksesta. Kuolinsyyksi vahvistettiin itsemurha hirttäytymällä.
Silvio Zavala
pienoiskuva|Rintakuva Silvio ZavalastaSilvio Arturo Zavala Vallado (7. helmikuuta 1909 Mérida – 5. joulukuuta 2014 México ) oli meksikolainen historioitsija. Hänet tunnetaan muun muassa lainhistorian tutkimuksen pioneerina.
Zavala syntyi Méridassa. Hän opiskeli Meksikon kansallisessa yliopistossa sekä Madridin yliopistossa, josta hän valmistui filosofian tohtoriksi laista. Hän aloitti työnsä Madridin Historiantutkimuskeskuksessa vuonna 1933 ja oli vuodesta 1947 El Colegio de Méxicon henkilökuntaa.
Silvio Zavalalle myönnettiin muun muassa Kansallinen kirjallisuuspalkinto 1969, Vasco de Quiroga -mitali 1986, Rafael Heliodoro Valle -palkinto 1988, Eligio Ancona -mitali ja Asturian ruhtinaan palkinto 1993. Hän toimi Meksikon UNESCO-suurlähettiläänä 1961–1966 sekä suurlähettiläänä Ranskaan vuosina 1966–1975.
Julkaisuja
Zavalan kirjoitettuun tuotantoon kuuluu kymmeniä kirjoja ja satoja artikkeleita, joista muutamia ovat:
Lasarus
pienoiskuva|220px|Jeesus herättämässä Lasarusta kuolleista. [[Juan de Flandesin teos 1500-luvun alulta.]] Betanian Lasarus oli Johanneksen evankeliumin 11. ja 12. lukujen mukaan Betanian Martan ja Marian veli, jonka Jeesus herätti kuolleista. Johanneksen mukaan Jeesuksen suorittama ihme johti siihen, että ylipapit ja fariseukset päättivät surmata Jeesuksen. Jeesus siirtyi oleskelemaan opetuslapsineen lähelle autiomaata, Efraim-nimiseen kaupunkiin, mutta palasi sieltä Betaniaan Lasaruksen ja hänen sisartensa luo kuusi päivää ennen pääsiäistä.
Johanneksen evankeliumin mukaan Martta ja Maria lähettivät Lasaruksen sairastuttua Jeesukselle pyynnön, että tämä tulisi parantamaan Lasaruksen. Evankeliumin kirjoittaja arvelee Jeesuksen viivyttäneen tuloaan tarkoituksellisesti, jotta Lasarus olisi varmasti kuollut ennen hänen saapumistaan. Kun Jeesus vihdoin tuli, Lasarus oli maannut haudassa jo neljä päivää. Jeesus meni haudalle, rukoili Jumalaa ja huusi tämän jälkeen: "Lasarus, tule ulos!" Kuollut mies tuli ulos kädet ja jalat käärinliinoihin sidottuina ja kasvot peitettyinä. Lasarus palasi henkiin ja Jeesus aterioi myöhemmin perheen kanssa Betaniassa.
Lasaruksen tarina on Jeesuksen tekemäksi kerrotuista ihmeistä dramaattisin ja tätä taustaa vasten on yllättävää, että se mainitaan vain Johanneksen evankeliumissa. Luukkaan evankeliumissa esiintyvä Lasarus on eri henkilö.
Perimätiedon mukaan Lasarus lähti myöhemmin lähetystyöhön Kyprokselle, jossa Paavali ja Barnabas vihkivät hänet nykyisen Lárnakan paikalla sijainneen Kitionin kaupungin piispaksi. Lasarus toimi Kitionissa 30 vuotta ja kaupungista tuli myös tämän lopullinen hautapaikka. Haudan paikalla on nykyisin Pyhän Lasaruksen kirkko.
Lasaruksen mukaan ovat saaneet nimensä Lasarus-ilmiö, elintoimintojen odottamaton palautuminen, sekä Lasarus-veljet, eräs kristillinen yhteisö.
Unohtumattomat Humppa-Veikot
Unohtumattomat Humppa-Veikot on suomalaisen Humppa-Veikot-yhtyeen kokoelma-albumi vuodelta 2004.
Lasarus
Muistopäivät
Katolisessa kirkossa Lasaruksen muistopäivä on vanhastaan ollut 17. joulukuuta. Vuonna 2021 paavi Franciscus päätti, että vastedes Lasaruksen, Martan ja Marian yhteinen muistopäivä on 29. heinäkuuta.
Ortodoksisessa kirkossa Lasarukselle on omistettu palmusunnuntaita edeltävä päivä, Lasaruksen lauantai.
Paula Abdul
Paula Julie Abdul (s. 19. kesäkuuta 1962 San Fernando, Kalifornia) on yhdysvaltalainen tanssija, koreografi, laulaja ja televisiokasvo.
Paula Abdul aloitti uransa Los Angeles Lakersin cheerleaderinä. Hän nousi kuuluisuuteen nopeasti, kun hän alkoi musiikkivideoiden yleistyessä tehdä niihin koreografioita ja esiintyä itsekin videoilla. 1980-luvun lopulla ja 1990-luvun alussa hän nousi laulajana maailmanlaajuiseen suosioon hiteillään ”Straight Up”, ”Forever Your Girl”, ”Cold Hearted Snake”, ”(It’s Just) The Way That You Love Me” ja ”Opposites Attract”.
Paula Abdul syyttää pitkästä tauostaan lento-onnettomuutta, johon hän joutui vuonna 1992. Laulaja loukkaantui pakkolaskussa niin, että hän joutui luopumaan erittäin menestyksekkäästä poptähden urastaan kolmen vuoden kuluttua onnettomuudesta.
Abdulin äiti on kanadalainen konserttipianisti Lorraine Rykiss ja isä on syyrialainen, joka varttui Brasiliassa. Molemmat ovat juutalaisia.
Paula Abdul on myynyt maailmanlaajuisesti yli 53 miljoonaa levyä. Lisäksi hänet on palkittu Grammy-palkinnolla, kahdella Emmy-palkinnolla, kahdella People’s Choice -palkinnolla ja seitsemällä Music TV -palkinnolla.
Ordinaatio
Ordinaatio eli pappisvihkimys on uskonnollinen toimitus, jossa henkilö vihitään uskonnolliseen virkaan. Vihkimisessä vihittävä erotetaan ja lähetetään julkisesti hoitamaan hänelle uskottua virkaa ja siihen liittyviä tehtäviä. Hänet siunataan apostolisen järjestyksen mukaan rukouksin ja kättenpäällepanemisin. Seurakunta rukoilee hänelle Pyhän Hengen lahjaa, viisautta, kestävyyttä ja voimaa viran hoitamiseen.
Suomen evankelis-luterilainen kirkko
Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa ordinaatio järjestetään papeille ja diakoneille. Ennen ordinaatiota järjestetään siihen osallistuville ordinaatiokoulutus. Vihkiminen tapahtuu yleensä sen hiippakunnan tuomiokirkossa, jossa kyseinen henkilö tulee työskentelemään. Pappisvihkimys tapahtuu osana tuomiokirkkoseurakunnan messua ja yleensä se sijoitetaan sunnuntain pääjumalanpalvelukseen. Pappisvihkimyksen toimittaa aina hiippakunnan piispa tai hänen estyneenä ollessaan jonkin toisen hiippakunnan piispa. Piispa kutsuu vähintään neljä avustajaa. pienoiskuva|Pappisvihkimys, kätten päälle pano Oulun tuomiokirkossa Pappisvihkimys on luonteeltaan messu, johon vihkimykseen kuuluvat osat liitetään. Messun aloitusosassa vihittävät esitellään ja kerrotaan, mihin virkoihin tai tehtäviin heidät on määrätty. Varsinainen vihkiminen tapahtuu messun sanaosan lopussa, saarnan jälkeen. Vihittävät tunnustavat uskonsa yhteen ääneen seurakunnan kanssa. Vihittävät antavat pappis- tai diakonialupaukset vastaamalla neljään kysymykseen, diakonit kolmeen. Kunkin kysymyksen ja vastauksen jälkeen lukee joku avustajista raamatunlauseen. Sen jälkeen vihkivä piispa julistaa vihittävät papeiksi sanoen: "Sillä valtuutuksella, jonka Kristuksen kirkko on Jumalan tahdon mukaisesti minulle antanut, vihin teidät pappisvirkaan (diakonin vihkimyksessäː vihin teidät diakonian virkaan) Isän ja Pojan ja Pyhän Hengen nimeen". Sen jälkeen piispa asettaa kunkin vihittävä harteille stolan. Avustajat pukevat vihittävät papit messukasukkaan. Vihittävät polvistuvat ja piispa ja avustajat panevat kätensä vuorollaan kunkin pään päälle. Jos kyseessä on diakonin vihkiminen, hänelle puetaan vain stola. Joissakin hiippakunnissa järjesteään papiksi ja diakoniksi vihkiminet samassa jumalanpalveuksessa. Ordinaation jälkeen pappi tai diakoni saa työskennellä hänelle osoitetussa virassa.
Jussi Tuominen
Vuonna 1968 kansakoulunopettajaksi valmistunut Jussi Tuominen on vuodesta 1970 alkaen tehnyt satoja viihdeohjelmia ja televisiosarjoja Yle TV2 -kanavalle. Hän on muun muassa käsikirjoittanut yhdessä Neil Hardwickin kanssa Intervision ohjelmakilpailussa 1979 kultaa voittaneen äänellisen mykkäkomedian Kielipuoli potilas sekä komediasarjat Tankki täyteen (1978–1980) ja Reinikainen 1982–1983). Näytelmänä Tankki täyteen on nähty yli viidessäkymmenessä kesäteatterissa. Lisäksi hän tuotti Hardwickin komediasarjan Sisko ja sen veli (1986). Hänen kirjoittamansa urheilusketsiohjelma Bang! Vapititivapiti...Tsup! (1987) ja luomiskertomuskomedia Sveedenistä itään /1989) edustivat Suomea Montreaux'n Kultainen ruusu -viihdeohjelmakilpailuissa Sveitsissä. Tuominen palkittiin 2002 Erikois-Venla-kunniakirjalla ja 2009 Erikois-Venlalla elämäntyöstään tv-viihteen parissa.
Ordinaatio
Piispan virkaan vihkiminen
Piispan virkaan vihkimen ei ole samalla tavalla ordinaatio kuin pappisvihkimys, onhan piispaksi vihittävä Suomen ev. lut. kirkossa poikkeuksetta pappi. Piispan virkaan vihkimisen toimittaa arkkipiispa tai hänen estyneenä ollessaan virassa vanhin piispa sen hiippakunnan tuomiokirkossa, johon piispa nimitetään. Arkkipiispa kutsuu vähintään neljä avustajaa.
Jussi Tuominen
Näytelmäsuomennoksia Tuominen on tehnyt parisenkymmentä vuodesta 1982, jolloin hän käänsi Tampereen Teatterin pohjoismaisen kantaesityksen musikaalista Sugar eli Piukat paikat, joka on edelleen kyseisen teatterin pisimpään (neljä vuotta) ohjelmistossa pysytellyt esitys. Lisäksi hän on suomentanut Tampereen Teatterille muun muassa Neil Hardwickin ohjaaman farssin Ensimmäinen näytös (1984), jota on muualla esitetty myös nimellä Ei ketään kotona sekä rockmusikaalin Rent (1998) ja Tampereen Työväen Teatterille sarjakuvaan perustuvan musikaalin Lätsä. Hän on suomentanut ja ohjannut Hitler-monologin Adolf Esko Roineelle Kellariteatteriin (2001) sekä monologin Kilot irti elämästä ja Saippuasta sairas näyttelijä Päivi Mäkiselle. Pyynikin kesäteatterille Tuominen dramatisoi Veikko Huovisen romaaneista näytelmän Lampaansyöjät (2006), jonka ohjasi Neil Hardwick. Tuominen on kirjoittanut myös ravintolarevyitä mm. Hälläväliä (2004), Nyt meni Joulu pipariksi (2009), NääsNääsNews (2011), Havuja perkele! (2013) ja ''Suuri Valelääkärikirja. Live'' (2015). Lasten laulunäytelmän Herkkules Holmes ja laulava Lumikki Tuominen kirjoitti 2014. Kehitysvammaisteatteri La Stradalle hän sovitti Aapelin komedian Siunattu hulluus (2019) ja Reino Helismaa -laulujen koronankarkoituskonsertin Nyt Repee! (2021). Pakinoita ja kolumneja Jussi Tuominen on kirjoittanut säännöllisesti Radio- ja televisiotyöntekijät RTTL r.y:n Liiton Arkkiin, Aamulehden Moro-liitteeseen ja kaupunkilehti Tamperelaiseen.
Tuominen on lisäksi sanoittanut lauluja muun muassa Seitsemän seinähullua veljestä -orkesterille, Paula Koivuniemelle ja Kirkalle, jonka esittämä Tuomisen ja Jukka Siikavireen kappale "Hengaillaan" edusti Suomea Eurovision laulukilpailuissa Luxemburgissa 1984 tullen sijalle yhdeksän. Hän myös käsikirjoitti Finlanders ja Seinähullut -orkestereiden Iloinen joulu -yhteiskonserttikiertueet 2013–2016.
Ordinaatio
Katolinen kirkko
Katolisessa kirkossa piispa jakaa pappisvihkimyksen sakramentin niille miehille, jotka ovat saaneet Jumalalta kirkon kautta kutsun tähän palvelutehtävään, ovat valmistautuneet siihen useita vuosia kestänein opinnoin ja joiden sopivuus siihen on huolellisesti tutkittu. Katolisen kirkon opin mukaan papiksi vihkiminen on sakramentti. pienoiskuva|Pappisvihkimys, kätten päälle pano katolisessa kirkossa. Vihkimyksen sakramentilla on alusta alkaen ollut kolme astetta: piispuus, pappeus ja diakonaatti. Sen korkein aste on piispaksi vihkiminen. Papeiksi piispa voi latinalaisen riituksen piirissä vihkiä vain naimattomuuslupauksen tehneitä diakoneja. Yhdessä hiippakunnan piispan kanssa ja hänen alaisuudessaan heillä on omassa sakramentaalisessa paimentehtävässään valtuus ja vastuu ennen muuta Jumalan sanan julistuksesta sekä sakramenttien jakamisesta.
Diakoniksi piispa voi vihkiä 25 vuotta täyttäneitä, naimattomuuslupauksen tehneitä miehiä tai 35 vuotta täyttäneitä, jo avioliiton solmineita miehiä. He palvelevat piispan alaisuudessa liturgian, sananjulistuksen ja lähimmäisenrakkauden tehtävissä.
Jussi Tuominen
Tuomiselle on myönnetty Suomen leijonan ansioristi 2001, Suomen Journalistiliiton kultainen ansiomerkki 2006, Sydänliiton ansiomerkki 2007, ja Radio- ja Televisiotyöntekijöiden liiton kunniajäsenyys 2011.
Ordinaatio
Ortodoksinen kirkko
Pappeus (pappeuteen vihkiminen) on yksi ortodoksisen kirkon pyhistä mysteerioista eli sakramenteista. Kirkon pappeus perustuu kanoneissa määrättyihin edellytyksiin ja sakramentaaliseen vihkimykseen. Pappeudessa on kolme astetta, diakonin, papin ja piispan vihkimys.
Pappeuteen vihkiminen tapahtuu liturgiassa ja sen ajoittuminen liturgian eri kohtiin riippuu pappeuden asteesta, sen mukaan, onko kyse alempaan papistoon vihittävästä, diakonista, papista vai piispasta. Vihkimisen suorittaa piispa ja häntä avustavat papit. Vihkiminen suoritetaan ortodoksisen opetuksen mukaisesti paikallisen seurakunnan kanssa yhdessä, mutta vihkimisen toimitta aina piispa, joka yksin tässä tilaisuudessa toimii maailmanlaajuisen Kirkon nimissä. Pappeus on ortodoksisessa kirkossa vain miesten tehtävä. pienoiskuva|Ortodoksinen pappisvihkimys. Pappeuteen vihityn tehtäviin kuuluvat eri lailla pappeuden asteesta riippuen: palvella Kirkkoa, saarnata, opettaa ja kaitseta Jumalan kansaa, toimittaa pyhiä sakramentteja, säilyttää puhtaana oikea oppi ja pitää Kristuksen Ruumis yhtenä.Pappeus välittyy ortodoksisessa kirkossa katkeamattomana ketjuna apostoleilta kätten päälle panemisen kautta (apostolinen suksessio eli apostolinen seuranto). Apostolit saivat Pyhän Hengen lahjan, jonka he näin ovat välittäneet kätten päälle panemisen kautta papeille ja piispoille.
Hockenheim
Hockenheim on kaupunki Saksan Baden-Württembergin osavaltiossa noin 20 kilometriä Mannheimista etelään lähellä Reinjokea. Kaupungissa oli kesäkuun 2022 lopussa noin 21 837 asukasta, ja se oli Rhein-Neckar-Kreisin piirikunnan viidenneksi suurin kaupunki. Hockenheimin pormestarina on toiminut Marcus Zeitler vuodesta 2019.
Jussi Tuominen
Eläkkeelle Yleisradiosta Tuominen jäi 2008. Hänen harrastuksenaan ovat pubivisailut ja keramiikkaveistosten teko.