cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Säätyvaltiopäivät 1863
Toiminta ja päätökset
pienoiskuva|Ritarihuone ja Ritaritalon puistikko vuoden 1890 paikkeilla. Säädyt kokoontuivat kukin erikseen. Ensimmäiset istunnot pidettiin Ritarihuoneella 17. syyskuuta. Säätyjen edustajien toiminta oli aluksi hapuilevaa, koska edellisistä valtiopäivistä oli kulunut yli 50 vuotta. Lisäksi toimintaohjeet, jotka oli julkaistu edellisenä keväänä, oli jouduttu kokoamaan Ruotsin vallan aikaisista säädöksistä. Valtiopäivät ottivat käyttöön Ruotsin mallin mukaisen puhemiesneuvoston, jonka tehtävänä oli sopia etukäteen, mitä asioita säätyjen täysistunnoissa käsiteltiin. Jokaisella säädyllä oli puhemies, jonka keisari oli valinnut. Aatelissäädyn puhemiehen titteli oli maamarsalkka. Puhemiesneuvoston muodostivat maamarsalkka ja muiden säätyjen puhemiehet sekä kaksi edustajaa kustakin säädystä. Puhemiesneuvoston tarkoituksena oli, että asiat tulisivat samanaikaisesti kaikkien säätyjen käsittelemiksi. Lisäksi säädyt asettivat valiokuntia, joiden tehtävänä oli valmistella keisarin armollisiin esityksiin liittyvät asiat ennen säätyjen täysistuntokäsittelyä. Valtiopäivät sai käsiteltäväkseen 50 keisarilta saatua armollista esitystä, joita tämä oli hahmotellut valtaistuinpuheessaan.
Vuoden 1863 valtiopäivät päättivät kuntien erottamisesta seurakunnista. Tästä annettiin myöhemmin erillinen vuoden 1865 kunnallisasetus, joka edellytti kunnallishallinnon erottamista maaseutukunnissa Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunnista 1865 tai siirtymäajan jälkeen 1866.
Päätöspuhe
thumb|[[Mihály Zichy: Valtiopäivätanssiaiset Aleksanteri II.n kunniaksi Helsingissä 1863 (1864).]] Valtiopäivien virallinen päättäjäispäivä oli 15. huhtikuuta 1864. Kenraalikuvernööri Platon Rokassovskin lukemassa Aleksanteri II:n valtiopäivien päätöspuheessa mainittiin muun muassa: "Ollessaan erottamattomasti yhdistettynä Venäjään Suomi on säilyttänyt kaikki sille luvatut oikeudet loukkaamattoninasekä nauttii jatkuvasti lakiensa suojelemana, kaikkia niitä henkisiä ja aineellisia etuja, joihin keisarikunnan voima antaa mahdollisuuden. Venäjä tarjoaa Suomen asukkaille laajan alan kauppaa ja teollisuutta, varten, ja ystävävällismielinen Venäjän kansa on useammin kuin kerran Teidän isänmaatanne kohdanneet kovat koettelemukset, osoittanut veljellistä osanottoa ja tehokasta apua. Näin ollen tulee selvän käsutyksen Suomen todellisesta parhaasta saada Teidät lujittamaa eikä suinkaan heikentää sitä yhteyttä Venäjään, joka antaa varmat takuut Teidän isänmaanne menestymisestä.
Puhe kokonaisuudessaan oli lyhyt ja loppuosan kannanotto koettiin napakaksi arvosteluksi valtiopäivämiesten keskuudessa.
Anastasija Rabtšenjuk
Anastasija Rabtšenjuk (, s. 14. syyskuuta 1983) on ukrainalainen 400 metrin aitajuoksija.
Säätyvaltiopäivät 1863
Aatelissääty
Oikeus osallistua valtiopäiville kuului jokaisen Ritarihuoneeseen hyväksytyn ja aateliskalenteriin kirjatun aatelissuvun päämiehelle. Osallistumisoikeus oli mahdollista siirtää valtakirjalla kenelle tahansa aatelismiehelle. Aatelissäädyn puhemies eli maamarsalkka oli Johan Mauritz Nordenstam. Säädyn edustajiin kuuluivat hän mukaan luettuna seuraavat henkilöt:
Anastasija Rabtšenjuk
Hän oli kahdeksas Göteborgin EM-kilpailuissa 2006 ajalla 55,74 s, mutta karsiutui alkuerissä Osakan MM-kilpailuissa 2007. Pekingin olympialaisissa 2008 hän oli neljäs ajalla 53,96 s, ja Berliinin MM-kilpailuissa 2009 seitsemäs ajalla 54,78 s. Barcelonan EM-kilpailuissa 2010 hän karsiutui alkuerissä. Seuraavan vuoden Daegun MM-kilpailuissa hän sijoittui viidenneksi ajalla 54,18 s.
Hänen ennätyksensä on 53,96 s, jonka hän juoksi Pekingissä 20. elokuuta 2008. Sileän 400 metriä hän on juossut ulkoradoilla aikaan 52,64 s Kiovassa 21. heinäkuuta 2006 ja sisäradoilla aikaan 53,28 s Sumyssa 23. helmikuuta 2008.
Säätyvaltiopäivät 1863
Pappissääty
Papistolla oli valtiopäivillä 33 edustajaa puhemies, arkkipiispa Edvard Bergenheim mukaan luettuna. Papiston edustajat valittiin hiippa- ja rovastikunnittain äänestyksissä, joissa äänioikeus oli kirkkoherroilla ja kappalaisilla. Arkkipiispa ja piispat saivat edustusoikeuden suoraan ilman äänestystä. Edustajat olivat seuraavat:
Piispat:
Papiston edustajat:
Porvarissääty
Porvariston edustajat valittiin vaaleilla, joissa äänioikeutettuja olivat kaikki porvarinoikeuden haltijat, jotka asuivat tapuli- tai maakauppaa harjoittaneessa kaupungissa. Porvarissäädyn notaari oli Gustaf Avellan, sihteeri Sixtus Viktor Calamnius ja puhemies Robert Isidor Örn. Säädyn jäsenet olivat puhemies mukaan luettuna seuraavat:
Talonpoikaissääty
thumb|Talonpoikaissäädyn valtio­päivä­ryhmää: etu­rivissä vasemmalta [[Anders Gustaf Westerlund, Lauri Pelkonen, Aukusti Mäkipeska, Juho Brusila ja Mikko Heikura, takarivissä Lauri Määttä (valitusvaliokunnan jäsen), Mats Holma ja Heikki Punttala.]] Talonpoikaissäädyn edustajat valitsivat pitäjänkokousten valitsemat valitsijamiehet kihlakunnittain.
Puhemiehet, puhemiesneuvosto ja sihteeri
Puhemieheksi valittiin Aukusti Mäkipeska, varapuhemiestä ei valittu. Mäkipeskan sairastuttua hänen sijaisekseen valittiin tilapäiseksi puhemieheksi Juho Brusila. Säädyn sihteeriksi valittiin Olof Johan Ekström, joka oli Vaasan läänin lääninsihteeri. Puhemiesneuvostoon valittiin Karl Henrik Hagman ja Lauri Pelkonen sekä varamiehiksi Matti Retula ja Erkki Klami. Valitsijamiehiksi valittiin Petter Akola, Juho Brusila, Matti Retula, Erkki Klami, Johan Erik Keto, Pietari Kumpulainen, Lauri Pelkonen, Antti Puhakka, Carl Johan Slotte, Claes Robert Stenroth, Aleksanteri Tuloisela ja Pehr Östring.
Valtiopäiväryhmä
Talonpoikaissäädyssä oli puhemies mukaan luettuna 46 jäsentä. He olivat seuraavat:
Jukupark Turku
thumb|266x266px|Näkymä Jukupark Turkuun elokuussa 2012. JukuPark Turku on Turun Kaerlassa, Impivaaran liikuntakeskuksen tuntumassa sijaitseva ulkovesipuisto, joka avattiin 3. heinäkuuta 2010. Vesipuiston alue on 2,5 hehtaaria ja sille on rakennettu muun muassa kolme grilliravintolaa ja Merirosvosaari-vesileikkimaailma, jossa on yli kymmenen vesiliukumäkeä, jotka laskevat 1 200 neliömetrin altaaseen. Alueella on myös kaksi muuta suurempaa liukumäkitornia, muita uima-altaita ja auringonottoterasseja.
Pomppulinnaonnettomuus
Kolme ihmistä loukkaantui JukuPark Turussa 10. kesäkuuta 2023 onnettomuudessa, jossa tuulenpuuska nosti kolme pomppulinnaa ilmaan.
Kuopion ylioppilasteatteri
Kuopion ylioppilasteatteri (KYT) on vuonna 1977 perustettu kuopiolainen harrastajateatteri, joka pyrkii edistämään nuorten aikuisikäisten teatteriharrastusta tuottamalla ennakkoluulotonta, nuorta ja kunnianhimoista teatteria Kuopion alueella. KYT myös tuottaa jäsenilleen koulutuksia teatterin eri osa-alueilta.
Ensi-iltoja teatterilla on vuosittain 2-4 kpl. Kuopion ylioppilasteatteri tekee myös tilauskeikkoja erilaisiin tilaisuuksiin.
Kuopion ylioppilasteatteri on Ylioppilasteatteriliitto SYTY ry:n jäsenteatteri.
Kuopion ylioppilasteatteri järjesti 1.-3.4.2011 Kuopiossa Lyhytteatterifestivaali Nuamat, jossa esiintyi KYTin lisäksi useita esittävän taiteen ammattilaisia ja harrastajia Kuopion alueelta.
Tila
Ennen Työnkulmalle menoa KYT on toiminut mm. Yhteisnäyttämö Takapihalla Niiralassa ja Sotkulla.
Kanelisapelikolibri
Kanelisapelikolibri (Campylopterus hyperythrus) on eteläamerikkalainen sapelisiipikolibrien sukuun kuuluva kiitäjälintu. Sen esiintymisalue käsittää vaikeakulkuiset pöytävuoret Venezuelan kaakkoisosassa ja läheiset alueet Guyanassa ja Brasiliassa. Jean Cabanis kuvaili lajin holotyypin Monte Roraimalta vuonna 1848.
Herkules ja rakkauden kuningatar
Herkules ja rakkauden kuningatar (,, ”Herkuleen rakkaudet”) on vuonna 1960 valmistunut italialais-ranskalainen seikkailuelokuva. Tyylilajiltaan mytologia-aiheista peplumia edustavan elokuvan on ohjannut Carlo Ludovico Bragaglia. Sen pääosia esittävät yhdysvaltalainen Jayne Mansfield ja tämän kehonrakentaja-aviomies Mickey Hargitay.
Juoni
Herkules lähtee Oikhaliaan kostaakseen hänen vaimonsa murhanneelle kuningas Eurytokselle. Kuningas on sillä välin surmattu, mutta hänen tyttärensä kuningatar Deianeira tarjoutuu Herkuleen uhriksi. Herkules luopuu kostosta ja rakastuu Deianeiraan. Kuningattaren vallanhimoinen neuvonantaja Likos murhauttaa Deianeiran kihlatun Akheloon ja syyttää murhasta Herkulesta. Herkules lähtee etsimään murhaajaa, surmaa Lernan hydran, mutta joutuu haavoittuneena amatsonien vangiksi. Amatsonien kuningatar Hippolyte viettelee Herkuleen Deianeiraksi naamioituneena. Hippolyte aikoo muuttaa Herkuleen muiden rakastajiensa tavoin kivettyneeksi puuksi, mutta amatsoni Nemea auttaa hänet pakoon. Herkules palaa Oikhaliaan, jossa Likos on kaapannut vallan ja vanginnut Deianeiran. Herkuleen johtama kansa nousee kapinaan, mutta Likos pakenee Deianeira panttivankinaan. Herkules pelastaa Deianeiran ja he palaavat yhdessä Oikhaliaan.
Tuotanto
Herkules ja rakkauden kuningatar on kuvattu Cinemascope-laajakangastekniikalla Technicolor-väreissä Rooman Cinecittàssa. Ulkokuvissa näkyvät Tor Caldaran maisemat, Monte Gelaton vesiputous ja Roomalaisen sivilisaation museo Rooman EUR:n kaupunginosassa.
Suuren ennakkokohun saattelema elokuva on värikäs peplum-kliseiden kokoelma, jonka camp- ja kitsch-arvot ovat poikkeuksellisen korkeat. Se tarjoaa runsaasti materiaalia myös tyylilajille ominaisten teemojen tarkasteluun. Hargitay on Herkuleena ilmeetön ja kömpelö ja hänen povipommina tunnettu vaimonsakin esittää lähinnä vain itseään. Tarinan mukaan Mansfield teki elokuvan Italiassa, koska Hollywoodin studiot kieltäytyivät antamasta pariskunnalle rooleja samoissa filmeissä.
Herkuleen ja rakkauden kuningattaren visuaalinen kohokohta on surrealistinen puiksi muutettujen miesten metsä. Naurettavan kolmipäisen hydran rakentamiseen osallistui nuori Carlo Rambaldi. Elokuva muistetaan myös Moira Orfein peplum-debyyttinä.
Vastaanotto
Elokuva sai Italiassa melko vaisun vastaanoton, ja vuoden 1961 loppuun mennessä se oli kerännyt vain 381 miljoonan liiran kassatulot. Vuoteen 1964 mennessä tuotto oli noussut lähes 550 miljoonaan liiraan. Ranskassa Herkuleen ja rakkauden kuningattaren näki yli 1,3 miljoonaa katsojaa. Vaikka elokuva oli alun perin tarkoitettu erityisesti Yhdysvaltojen markkinoille, se julkaistiin siellä vasta kuuden vuoden kuluttua valmistumisestaan.
David Carabott
David Carabott (s. 18. toukokuuta 1968 Melbourne) on uransa päättänyt maltalainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän oli keskikenttäpelaaja.
Carabott pelasi Maltan Valioliigassa 348 ottelua ja teki niissä 67 maalia seuraavissa joukkueissa: Hibernians, Valletta, Marsaxlokk, Msida St. Joseph ja Sliema Wanderers. Hän voitti mestaruuden Hiberniansissa kausina 1993–1994 ja 1994–1995 sekä Vallettassa kaudella 2000–2001. Lisäksi Carabott voitti Vallettan mestaruuskaudella myös Maltan Cupin.
Maltan maajoukkueessa Carabott pelasi vuosina 1987–2005 yhteensä 122 A-maaottelua, joissa hän teki 12 maalia. Hän on Maltan maajoukkueen ennätysmies pelattujen otteluiden määrässä ja kolmantena maalien määrässä (tilanne 27. marraskuuta 2014).
Saavutukset
Hibernians:
Valletta:
The Simpsons: Tapped Out
The Simpsons: Tapped Out on EA Mobilen kehittämä ja julkaisema kaupunginrakennuspeli. Peli julkaistiin iOS:lle vuonna ja seuraavana vuonna Androidille. Peli on kuvattu ylhäältäpäin.
Pelaaminen
Peli alkaa videolla, jossa Homer työskentelee ydinvoimalassa. Homer keskittyy myPadin peliin, eikä huomaa lähestyvää vaaraa. Sen seurauksena Springfield räjähtää. Pelaajan tehtävänä on rakentaa kaupunki uudestaan oman makunsa mukaan. Ajan myötä pelaaja kehittyy ja avaa uusia hahmoja, taloja ja koristeita. Pelissä pääsee seuraavalle tasolle, kun kerää tarpeeksi paljon kokemuspisteitä. Niitä saa rakentamalla erilaisia rakennuksia, tekemällä tehtäviä ja avaamalla hahmoja. Kun hahmoja napauttaa, voi valita, mitä haluaa hahmon tekevän. Pisimmät tehtävät voivat kestää jopa viikon.
Pelissä maksutapana toimivat dollarit, donitsit, liput ja oikea raha. Dollareilla maksetaan useimmat rakennukset. Donitsit taas ovat erittäin harvinaisia; niitä saa läpäistyään kentän tai hankkimalla ystävän Origin-tilin kautta. Donitseja voi ostaa kaupasta oikealla rahalla, dollareita ja lippuja voi taas ostaa donitseilla. Kun pelaaja pääsee seuraavalle tasolle, rakennuksien hinnat nousevat. Esimerkiksi ruskea talo maksaa vain muutaman sadan dollarin, kun taas Moen baari maksaa 32 000 dollaria.
Taloista saa rahaa. Esimerkiksi Simpsonien talosta saa neljä dollaria joka 45 sekunti. Rahaa saa myös, jos kasvattaa kasveja Cletuksen farmilla, laittaa hahmot tekemään asioita, tai ostaa Kwik-E-Martista Tikku ja Takku -raaputusarpoja. Kwik-E-Martista voi myös ostaa oikealla rahalla kultaisen tai joskus platinaisen raaputusarvan. Silloin pelaaja voittaa dollareiden sijasta donitseja. Kaikista rakennuksista, joita ostetaan donitseilla, saa bonusrahaa. Pelissä on myös "Other Springfield", mistä voi lunastaa rahaa joka vuorokausi. Pelissä voi myös luoda EA-tunnukset, mikä mahdollistaa kaverien kaupunkien näkemisen, ja sieltä "Friend Points" -pisteiden keräämisen, joilla avaa eri palkintoja.
Pelissä on runsaasti tapahtumia, jotka vaihtelevat vuodenaikojen mukaan. Usein tapahtumien yhteydessä pelaaja saattaa saada rakennuksia, hahmoja tai muuta mitä voi saada vain tapahtuman aikana. Tapahtumien aikana kaupassa saattaa olla myynissä donitseilla tai dollareilla koristeita ja rakennuksia. Tapahtumat ovat väliaikaisia. Monet tapahtumat toistuvat vuosittain, esimerkiksi "4th of July".
Laajennukset
Peliin on vuosien aikana tehty kolme laajennusta (expansions). Ne ovat Squidport, Krustyland ja Springfield Heights
Squidport oli pelin ensimmäinen laajennus, joka julkaistiin 21. kesäkuuta 2013. Squidport on eräänlainen suuri laituri, jossa on katutaiteilijoita, kauppoja ja koristeita. Squidportin laiturin saa tasolla 15.
Krustyland ("Hassumaa") on Hassu-klovnin nimikko huvipuisto, joka tuli toisena laajennuksena 31. heinäkuuta 2013. Krustylandin voi avata tasolla 20, kun on rakentanut "Krustyland Shuttle"n. Krustylandissa valuuttana toimivat tiketit.
Springfield Heights, on kolmas laajennus, joka julkaistiin 22. heinäkuuta 2015. Alueen avulla voi laajentaa Squidportia, ja saa enemmän rakennustilaa. Alueen valuuttana ovat muun muassa sohvat, kahvit, puhelimet, patsaat ja matot. Alue avautuu tasolla 30.
Pikkumaayökkönen
Pikkumaayökkönen (Ochropleura plecta) on Etelä-Suomessa yleisenä lentävä yöperhonen. Sen siipien kärkiväli on 28–32 millimetriä. Pikkumaayökkösen tuntee etusiipien kellanharmaasta etureunasta ja vaaleista munuais- ja rengastäplistä. Takasiivet ovat valkoiset. Lajilla on kaksi sukupolvea kesäkuusta syyskuuhun. Toukalle maistuvat monenlaiset ruohokasvit.
Kallirhoe (kirja)
Kallirhoe eli Khaireas ja Kallirhoe ( tai ; ) on Kharitonin kirjoittama antiikin kreikkalainen romaani. Se on varhaisimpia antiikin ajalta säilyneitä romaaneja, ja varhaisin kokonaisena säilynyt rakkausromaani. Koska tapahtumat sijoittuvat menneisyyteen ja teoksessa esiintyy historiallisia henkilöitä, Kallirhoea voidaan pitää myös ensimmäisenä historiallisena romaanina.
Historia
Oksyrhynkhoksesta ja Karaniksesta Egyptistä on löydetty viisi erillistä katkelmaa Kharitonin teoksesta. Ne osoittavat teoksen olleen suosittu. Eräs säilyneistä katkelmista on kirjoitettu huolellisesti kalliille pergamentille. Se viittaisi siihen, että yleisöön kuului myös paikallista yläluokkaa.
Tekijä
Teoksen alussa Khariton esittelee olevansa ”Khariton, asianajaja (reettori) Athenagoraan sihteeri, Afrodisiaan kaupungista”. Nimi ”Khariton” tarkoittaa ”sulojen miestä”. Tämä on joskus käsitetty pseudonyymiksi, joka sopii rakkausromaanin kirjoittaneelle henkilölle; vastaavasti ”Afrodisiaslainen” saattaa viitata ennemmin suoraan Afroditeen kuin kaupunkiin. ”Athenagoras” puolestaan saattaa viitata Thukydideen mainitsemaan Athenagoraaseen, joka oli Hermokrateen poliittinen vastustaja; Hermokrateen tytär on Kharitonin romaanin päähenkilö. Kuitenkin sekä nimet ”Khariton” että ”Athenagoras” esiintyvät afrodisiaslaisissa piirtokirjoituksissa.
Jotkut Kharitonin teoksen piirteet tukevat hänen antamiaan tietoja omasta ammatistaan ja kotipaikastaan. Asianajajan sihteerin toimi näkyy ennen kaikkea lainopillisessa tietämyksessä sekä puheissa näkyvässä retoriikassa; kotipaikka taas siinä, että Miletoksen kuvaus on muiden paikkojen kuvauksia yksityiskohtaisempia; Miletos sijaitsi vain noin 120 kilometrin päässä Afrodisiaksesta.
Ajoitus
Papyruslöydöt osoittavat, että romaani on saatettu kirjoittaa jo ensimmäisen vuosisadan puolessa välissä. Vuosi 200 on paleografisen ajoituksen perusteella myöhäisin mahdollinen ajoitus. Kharitonin käyttämän kielen erittely on tuottanut useita mahdollisia ajoituksia. Ensimmäisen vuosisadan jälkimmäistä puolta on ehdottanut A. D. Papanikolaou vuonna 1979. Eräs myöhempi tutkimus Kharitonin käyttämästä sanastosta ajoittaa tämän ensimmäisen vuosisadan lopulle tai 100-luvun alkuun.
Edmund Cueva on katsonut, että Khariton hyödynsi Plutarkhoksen kirjoittamaa Theseuksen elämäkertaa tai kenties suoraan Plutarkhoksen lähdettä, mytografi Paion Amathoslaista. Mikäli lähde on Plutarkhos, tällöin Kharitonin elämä ajoittuisi 100-luvun puolivälin jälkeen. Toisaalta vuonna 62 kuolleen Persiuksen Satiireissa on viittaus johonkin Kallirhoe-nimiseen teokseen; jos kyseessä on Kharitonin teos, tämä johtaisi suhteelliseen varhaiseen ajoitukseen.
Kharitonin ajoituksen vaikeuksista huolimatta tämän ajatellaan olevan varhaisin kreikkalainen romaanikirjailija, jonka teoksia on säilynyt.
Sisältö
Kharitonin teos käsittää kahdeksan kirjaa.
Juoni
Sisilian Syrakusassa asuva nuori ja komea Khaireas rakastuu suunnattomasti kauniiseen Kallirhoeen, joka on peloponnesolaissodan sankarin ja merkittävän poliitikon Hermokrateen tytär. Kallirhoe kuvataan maailman kauneimmaksi neidoksi, ja hänen kauneutensa mykistää ihmiset kuin hän olisi Afroditen maallinen kaksoiskappale.
Nuoret menevät naimisiin. Kallirhoen pettyneet ja kateelliset kosijat kuitenkin muodostavat salaliiton ja saavat Khaireaan uskomaan, että hänen nuorikkonsa on ollut uskoton. Seurauksena Khaireas suuttuu ja potkaisee Kallirhoeta niin, että tämä kaatuu maahan kuin kuolleena.
Kallirhoelle järjestetään nopeasti hautajaiset ja hänen ruumiinsa suljetaan hautarakennukseen yhdessä arvokkaiden hautalahjojen kanssa. Käy kuitenkin ilmi, että Kallirhoe oli vain ollut koomassa. Hän herää juuri kun merirosvot johtajansa Theronin johdolla ovat murtautumassa hautaan. Rosvot vievät Kallirhoen ja aarteet mukanaan.
Rosvot päättävät viedä Kallirhoen Joonian Miletokseen myydäkseen tämän orjaksi rikkaalle ja vaikutusvaltaiselle paikalliselle miehelle Dionysiokselle. Kallirhoen uusi isäntä Dionysios rakastuu häneen ja he menevät naimisiin. Kallirhoe ei haluaisi mainita olevansa jo naimisissa ja vielä raskaanakin Khaireaalle. Niinpä Dionysios luulee syntynyttä poikaa omakseen.
Sillä välin syrakusalaiset ovat etsineet hautarosvoja ja saaneet Theronin elävänä käsiinsä. Tätä kidutetaan, ja näin Kallirhoen kohtalo selviää kaupunkilaisille. Theron ristiinnaulitaan. Syrakusasta lähetetään Khaireaan johdolla kolmisoutu ja lähetystö Jooniaan etsimään Kallirhoe takaisin. Perillä persialaiset kuitenkin tuhoavat laivan Dionysioksen tilanhoitajan Fokaan kehotuksesta; tämä oli tajunnut, että vieraat olivat tulleet vaatimaan Kallirhoeta hänen isännältään.
Seurauksena Khaireas vangitaan ja myös hänet myydään orjaksi. Khaireaan ostaa Kaarian satraappi Mithridateen orja. Muiden orjien kapinoitua myös Khaireas on joutua ristiinnaulituksi. Mithridates saa kuitenkin kuulla hänen nimensä, jonka oli kuullut myös Dionysiokselta, ja hän pelastuu. Mithridates pyrkii auttamaan Khaireasta saamaan Kallirhoen takaisin. Dionysios ja Kallirhoe sen sijaan luulevat, ensin mainittu ilokseen ja viimeksi mainittu surukseen, Khaireaan kuolleen laivan tuhoutuessa.
Lopulta tapaus herättää Persian suurkuningas Artakserkseen huomion. Niin Dionysios, Kallirhoe ja Mithridates kutsutaan Babyloniin suureen oikeudenkäyntiin. Käy ilmi, että Khaireas on vielä elossa. Kuninkaan tehtäväksi tulee ratkaista, kumpi, Khaireas vai Dionysios, on Kallirhoen laillinen puoliso. Kuningas kuitenkin rakastuu myös itse Kallirhoeen tämän kauneuden tähden ja yrittää viivyttää oikeudenkäyntiä, että saisi pitää hänet luonaan.
Lopulta puhkeaa sota, kun Egypti alkaa kapinoida Persian valtaa vastaan. Kuningas lähtee joukkoineen sotaan. Khaireas luulee, että Kallirhoe on tuomittu Dionysiokselle, ja siirtyy kostoksi egyptiläisten puolelle. Hän onnistuu valtaamaan miehineen Tyroksen ja johtaa sen jälkeen egyptiläiset voittoon meritaistelussa. Persialaiset puolestaan voittavat Artakserkseen ja Dionysioksen johdolla maalla.
Khaireaan joukot valtaavat Aradoksen saaren, johon persialaiset olivat jättäneet Kallirhoen ja muut naiset. Niin Khaireas ja Kallirhoe saavat jälleen toisensa. Kallirhoe kirjoittaa Dionysiokselle ja pyytää tätä kasvattameen hänen lapsensa sekä lähettämään tämän Syrakusaan, kun poika on kasvanut aikuiseksi. Khaireas ja Kallirhoe palaavat juhlittuina takaisin Syrakusaan. Lopuksi Kallirhoe uhraa Afroditeelle, joka oli ohjannut kaikkia seikkailun juonenkäänteitä.
Historiallinen perusta
Toisaalta Kallirhoen odotus siitä, että hänen poikansa palaisi Syrakusaan sen jälkeen, kun Dionysios on kasvattanut tämän, on yhdistetty siihen tosiseikkaan, että historiallista Dionysios I:stä seurasi vallassa hänen poikansa Dionysios II. Hermokrateen historiallinen tytär kuoli sotilaiden väkivaltaisessa hyökkäyksessä; se, että Kallirhoe vain näyttää olevan kuollut sen jälkeen, kun Khaireas potkaisi häntä, on nähty tarkoituksellisena muunnoksena historiallisiin tapahtumiin, mikä on mahdollistanut sen, että Khariton on voinut sijoittaa tyttären osaksi kaukaisiin maihin suuntautuvia seikkailuita.
Kharitonin Artakserkses yhdistelee Persian kuningas Artakserkses II:sta ja Artakserkses III:tta. Kyseessä on anakronismi, sillä Hermokrates kuoli vuonna 407 eaa., mutta Artakserkes II nousi valtaistuimelle vasta vuonna 404 eaa. Näin Hermokrates ei ollut enää elossa kummankaan Artakserkseen hallitessa.
Sankari Khaireas ei ole historiallinen henkilö, vaikkakin hänen nimensä muistuttaa nimeä Khabrias, joka oli Egyptin kapinassa persialaisia vastaan noin vuonna 360 eaa. taistellut kenraali. Khaireaan johdolla suoritettu Tyroksen valtaus saattaa perustua Aleksanteri Suuren sotaretkillä tapahtuneeseen valtaukseen vuonna 332 eaa.
Vaikkakin Khariton otti vapauksia historiallisten tosiseikkojen suhteen, hän selvästikin pyrki sijoittamaan kertomuksen kauan ennen omaa elinaikaansa. Tomas Häggin mukaan tämä valinta tekee teoksesta nykyaikaisen historiallisen romaanin edelläkävijän.
Tyyli
Teos yhdistelee näin toisaalta historiallisia ja toisaalta mytologisia aineksia: siinä mainitaan lukuisia historiallisia henkilöitä, mutta toisaalta Kallirhoea verrataan toistuvasti Afroditeen ja Ariadneen. Kallirhoe heijastelee Afroditea paitsi ulkonäkönsä myös roolinsa kautta: tähän liittyvät rakkauden voima, voima yhdistää kaupunkeja ja kansoja, sekä yhteys kuolemaan ja mereen. Kallirhoen näennäinen kuolema puolestaan muistuttaa Ariadnesta, joka nukkui Naksoksen rannalla. Samoin hänen tulevaksi miehekseen tulee Dionysios, jonka nimi muistuttaa Dionysoksesta, Ariadnen puolisosta. Khaireasta puolestaan verrataan lukuisiin heeroksiin sekä suoraan että epäsuoraan.
Pitkälehtikihokki
Pitkälehtikihokki (Drosera longifolia, syn. Drosera anglica) on lähinnä soilla viihtyvä monivuotinen, melko pienikokoinen kihokkilaji. Pystykasvuisen lehtiruusukkeen keskeltä nousee 6–20 senttimetriä pitkä kukkavana, jonka päässä on valkoisten kukkien muodostama yksihaarainen viuhkokukinto. Muiden kihokkilajien tapaan se on lihansyöjäkasvi ja tyydyttää osan typentarpeestaan pyydystämällä passiivisesti pieniä hyönteisiä, jotka tarttuvat kihokinlehden tahmeaa nestettä erittäviin pyyntikarvoihin. Pitkälehtikihokkia tavataan Euraasiassa Britteinsaarilta Venäjälle ja hajanaisena Tyynellemerelle saakka. Lisäksi sitä kasvaa muun muassa Japanissa ja Pohjois-Amerikassa.
Ulkonäkö ja koko
thumb|220px|vasen|Pitkälehtikihokin kukka thumb|220px|vasen|Pitkälehtikihokin nystykarvainen, tahmea lehti, johon on jäänyt kiinni hyönteinen Pitkälehtikihokin lehdet muodostavat melko pystykasvuisen ruusukkeen. Lehtien ruoti on 2–5 cm pitkä. Punaisten, nuppineulan muotoisten, tahmeiden pyyntikarvojen peittämä lehtilapa on pituudeltaan 10–25 millimetriä ja leveydeltään 3–7 millimetriä. Leveimmillään lapa on kärkiosastaan. Lehtiruusukkeen keskeltä nouseva suora kukkavana on 6–20 cm pitkä. Vanan päässä on pienten valkoisten kukkien muodostama kukinto, joka on muodoltaan yksihaarainen viuhko eli kiemura. Pienet kukat ovat kaksineuvoisia ja säteittäisiä. Verhiö ja teriö ovat neljä- tai viisilehtisiä. Terälehdet ovat väriltään valkoisia. Kukat avautuvat vain lyhyeksi aikaa aurikoisella säällä. Suomessa pitkälehtikihokki kukkii kesä-heinäkuussa. Hedelmä on kota, siemenet ovat sileäpintaisia.
Pitkälehtikihokki voi levitä paitsi siementen avulla, myös kasvullisesti syyskesällä muodostuvista jälkisilmuista. Kasvi talvehtii lehtiruusukkeen kärkisilmun avulla, muiden lehtien lakastuessa.
Lähilajeista pienikokoinen pitkälehtikihokki muistuttaa pikkukihokkia (D. intermedia), jolla on myös pitkulaiset lehtilavat, mutta on huomattavasti pienempikokoinen. Pyöreälehtikihokista (D. rotundifolia) pitkälehtikihokin puolestaan erottaa erityisesti lehtilapojen muodosta, jotka ensin mainitulla ovat pyöreähköt. Pitkälehtikihokki voi risteytyä pyöreälehtikihokin kanssa lajien yhteisillä kasvupaikoilla, jolloin syntyy kantalajeja isokokoisempi risteymä D. longifolia × rotundifolia.
Levinneisyys
Suomessa pitkälehtikihokki on alkuperäislaji, jota tavataan koko maassa jokseenkin yleisenä. Runsain laji on Koillismaalla sekä Kaakkois- ja Pohjois-Lapissa. Pohjois-Suomessa tavataan yleisesti myös pitkälehtikihokin pienikokoisempaa muotoa: D. longifolia f. pusilla.
Elinympäristö
Pitkälehtikihokki kasvaa monenlaisilla soilla: rämeiden, nevojen ja lettojen kuljuissa ja rimmissä sekä luhtasoilla. Lajia tavataan myös rannoilla, hylättyjen sorakuoppien tihkuisilla pohjilla ja järvien vesijättömailla.
Lehtiensä tahmeilla karvoilla pitkälehtikihokki pyydystää hyönteisiä. Hyönteisen jäätyä kiinni karvoihin kietoutuu lehti hitaasti sen ympärille ja lopulta se tukehtuu limaan. Lehden entsyymit sulattavat saaliin kasvin ravinnoksi. Hyönteisravinto on kasville arvokas ravinnonlisä niukkaravinteisilla soilla.
Käyttö
Eri kihokkilajeja on perinteisesti käytetty känsien ja liikavarpaiden hoitamiseen. Kihokkeja on Ruotsissa käytetty myös viilin tapaisen maitotuotteen valmistukseen. Astia hierottiin kihokinlehdillä, ja sitten siihen kaadettiin vastalypsettyä maitoa käymään.
Gilbert Agius
Gilbert Agius (s. 21. helmikuuta 1974 Valletta) on entinen maltalainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän oli hyökkääjä.
Agius pelasi Maltan Valioliigassa 451 ottelua ja teki niissä 175 maalia edustaen sarjassa ainoastaan Vallettaa. Hän voitti seurassa kahdeksan kertaa sekä Maltan-mestaruuden että Maltan Cupin. Lisäksi Agius pelasi kaudella 2001–2002 neljä sarjaottelua Italian kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Pisassa.
Maltan maajoukkueessa Agius pelasi vuosina 1993–2009 yhteensä 119 A-maaottelua, joissa hän teki kahdeksan maalia. Hän on Maltan maajoukkueen kaikkien aikojen tilastossa toisena pelatuissa otteluissa ja jaetulla neljännellä sijalla tehdyissä maaleissa (tilanne 27. marraskuuta 2014).
Saavutukset
Valletta:
Lollianus
Lollianus tai Lollianos oli roomalainen nimi, joka voi viitata seuraaviin henkilöihin kreikkalais-roomalaisessa maailmassa:
Antti Syväjärvi
Antti Samuli Syväjärvi (s. Pello) on suomalainen filosofian tohtori ja hallintotieteen tohtori, joka on toiminut Lapin yliopiston hallintotieteen professorina vuodesta 2005 ja Tampereen yliopiston dosenttina (henkilöstövoimavarojen johtaminen) vuodesta 2007. Hän on toiminut Lapin yliopiston yhteiskuntatieteiden tiedekunnan dekaanina 2015-2017 ja tutkimusvararehtorina 2018-2019. Syväjärvi on Lapin yliopiston rehtori vuosina 2020-2024.
Syväjärvi tuli ylioppilaaksi Pellon lukiosta (1987). Hän vietti 1990-luvun Iso-Britanniassa ja suoritti yliopistotutkinnon Birminghamissa (Aston University, UK 1994) ja valmistui psykologia pääaineenaan filosofian tohtoriksi Cardiffin yliopistosta (Cardiff University, Wales 1998). Hän sai tutkinnonrinnastuksella Helsingin yliopistosta filosofian tohtorin arvon (1999) ja lisäksi hän valmistui Lapin yliopistosta hallintotieteen tohtoriksi (2005).
Syväjärvellä on vajaa 200 tieteellistä julkaisua ja hän on tehnyt myös julkishallinnon toiminnan arviointia sekä konsultointia. Ensisijaisina tutkimuksen kiinnostusaiheinaan Syväjärvi pitää julkishallinnon ja -organisaatioiden sähköistä hallintoa, tietohallintoa, henkilöstöhallintoa ja johtajuutta.
Teoksia
(joitakin esimerkkejä)
Turpan
Turpan on keidaskaupunki prefektuuritasolla Kiinan Xinjiangissa. Se sijaitsee Turpanin hautavajoaman pohjoisreunalla linnuntietä noin 160 kilometriä Ürümqistä kaakkoon. Prefektuuritason kaupungin pinta-ala on 69 620 neliökilometriä ja väkiluku 622 903 (vuonna 2010).
Historia
Turpan on muinainen silkkitien kauppapaikka ja maanviljelyalueen keskus. Vuosina 745–1207 se toimi uiguurivaltakunnan pääkaupunkina. Sen ympäristössä on useita rauniokaupunkeja, joista on löydetty 700–800-lukujen hellenistisvaikutteisen buddhalaisen ja manikealaisen kulttuurin muistomerkkejä sekä kiinalaisia ja muinaisuiguurilaisia käsikirjoituksia.
Hallinnollinen jako
Aiemmin Turpan oli piirikuntatason kaupunki Turpanin prefektuurissa. Prefektuurista tuli 12. huhtikuuta 2015 prefektuuritason kaupunki, ja piirikuntatason kaupungista tuli Gaochangin kaupunkipiiri. Muutoksen jälkeen prefektuuritason kaupunki jaetaan yhteen kaupunkipiiriin ja kahteen piirikuntaan: Gaochang, Shanshan (Piqan) ja Toksun.
Väestö
Vuonna 2000 väestölaskennassa Turpanin kaupungissa (piirikuntatasolla ) asukasmäärä oli 251 652, josta 70 prosenttia on uiguureja, 22 prosenttia han-kiinalaisia ja 7 prosenttia hui-kiinalaisia. Vuoden 2014 lopussa koko prefektuuritason kaupungissa asukasmäärä oli noin 653 000, josta 72,6 prosenttia on uiguureja, 21,2 prosenttia han-kiinalaisia ja 5,9 prosenttia hui-kiinalaisia.
Talous
Kaupungissa on öljynjalostus-, elintarvike-, rakennustarvike- ja metalliteollisuutta. Sen ympäristössä kasvatetaan mm. puuvillaa, viinirypäleitä ja meloneja.
The Cinema Snob
The Cinema Snob on Brad Jonesin ohjaama, editoima ja käsikirjoittama nettikomediasarja. Jones esittää myös sarjan päähenkilöä, Cinema Snobia. Sarjan esittäminen alkoi vuonna 2007 YouTube -videopalvelussa, mutta Jones joutui siirtämään sarjan tekijänoikeussyistä sen omalle nettisivulle, TheCinemaSnob.comiin vuonna 2009. Sarja liittyi Channel Awesomeen tammikuussa 2010.
Sarja seuraa Cinema Snobia, joka arvostelee hämäriä eksploitaatioelokuvia ja pornografiaa 1960-luvun lopulta 1990-luvun alulle. Vuodesta 2013 lähtien Snob on alkanut arvostella myös laajemmin levinneitä elokuvia, kuten Perjantai 13. päivä, Halloween, Painajainen Elm Streetillä ja Äiti kulta.
Brad Jones innostui tekemään Cinema Snobia katsottuaan Roger Ebertin arvostelun elokuvasta Friday the 13th: The Final Chapter. "Se arvostelu oli minusta hauska", Jones sanoi, "ja se sai minut ajattelemaan, miten outoa on nähdä elokuvasnobi arvostelemassa kauhu- tai eksploitaatioelokuvia."
Sarja on saanut suuren kulttimaineen, ja vastaanotto on ollut myönteinen. Sarjasta tehtiin vuonna 2012 elokuvasovitus, The Cinema Snob Movie, jonka ohjasi Ryan Mitchelle. Kyseinen elokuva sai vuonna 2019 jatko-osan Another Cinema Snob Movie, myös Mitchellen ohjaamana.
Old Bailey
pienoiskuva|Englannin ja Walesin keskusrikostuomioistuin Old Bailey. Englannin ja Walesin keskusrikostuomioistuin, yleisesti Old Bailey, on Lontoon Cityssä sijaitseva rakennus, jossa Englannin ja Walesin kruununoikeus kokoontuu Lontoossa. Nykyinen rakennus otettiin käyttöön vuonna 1907. Keskiajalta vuoteen 1902 Old Baileyn viereisellä tontilla sijaitsi Newgaten vankila. Viimeiset hirttäjäiset tuomioistuimen edustalla pantiin täytäntöön vuonna 1868.
Old Baileyssä käsitellään noin 400 rikosjuttua vuodessa. Tuomioistuimessa työskentelee vakituisesti 15 tuomaria. Tunnettuja Old Baileyssä tuomittuja henkilöitä ovat muun muassa Ronnie ja Reginald Kray, tohtori Crippen, Yorkshiren teurastaja sekä Britannian viimeinen kuolemaantuomittuna teloitettu nainen Ruth Ellis. Myös eräitä Harold Macmillanin hallituksen eroon vuonna 1963 johtaneen Profumo-skandaalin sivujuonteita käsiteltiin Old Baileyssä.
Old Bailey vaurioitui Lontoon pommituksissa vuonna 1941 sekä IRA:n pommi-iskussa vuonna 1973.
Thamesin sivujoki Fleet virtaa Old Baileyn alitse siltarumpua pitkin.
Miesten 10 metrin ilmakivääri ammunnan maailmancupin finaalissa 2008
Miesten 10 m ilmakivääri ammuttiin maailmancupin finaalissa Bangkokissa Thaimaassa 5. marraskuuta 2008. Kilpailun voitti Intian Gagan Narang tuloksella 703,5 (600+103,5), joka on uusi finaalimaailmanennätys ja sivuava peruskilpailun maailmanennätys.
Aikataulu
Ajat ovat paikallista aikaa
Lähteet
2008_ISSF_World_Cup_Final_(rifle_and_pistol)
Nuijahai
Nuijahai (Sphyrna tiburo) on vasarahaiden heimoon kuuluva hailaji. Kreikan kielen sana sphyrna viittaa nuijahain nuijan muotoiseen päähän ja tiburo tulee Amerikan alkuperäisasukkaiden haita tarkoittavasta sanasta.
Levinneisyys
Nuijahaita esiintyy Atlantin länsiosissa Pohjois-Carolinasta eteläiseen Brasiliaan saakka, myös Kuuban ja Bahaman alueella, sekä itäisellä Tyynellämerellä Etelä-Kaliforniasta Ecuadoriin ulottuvalla alueella.
Anatomia
Nuijahain pienet ja terävät hampaat sijaitsevat suun etuosassa, ja ne on tarkoitettu saaliin paloitteluun. Suun takaosassa olevia tasaisia ja suuria hampaita käytetään hienontamiseen.
Elintavat ja käyttäytyminen
Nuijahait elävät 3–15 yksilön parvissa, mutta muuton aikana yksilöitä voi olla ryhmässä satoja tai jopa tuhansia. Parvessa nuijahain paikkaan hierarkiassa vaikuttaa koko ja sukupuoli. Nuijahaiden täytyy liikkua koko ajan, jotta kiduksiin virtaisi happea eivätkä ne uppoaisi. Ne liikkuvat pitkiäkin matkoja päivässä meriveden lämpötilan mukaan. Ihanteellinen lämpötila lajille on 21 celsiusastetta. Talvella nuijahait viihtyvät päiväntasaajan lähettyvillä, kesällä pohjoisemmilla leveysasteilla. Nuijahaille tyypillisiä elinympäristöjä ovat muta- ja hiekkapohjaiset matalat rannikkoalueet, koralliriutat, matalat lahdet ja kanavat. Tyypillinen elinsyvyys on 10–80 metriä. Nuijahain elinikä on noin 12 vuotta.
Nuijahaita saalistava petokaloja ovat mm. tiikerihai ja sitruunahai.
Nuijahai on ärsyttämättömänä ihmiselle vaaraton. Kautta aikain on ollut yksi tapaus, jossa nuijahai on hyökännyt ihmisen kimppuun syyttä. Nuijahain sanotaan yleisesti ottaen olevan arka hai.
Lisääntyminen
Naaraat tulevat sukukypsiksi 2–3 vuoden ikäisinä tai kokonaispituuden ollessa 80–95 senttimetriä. Urokset taas saavuttavat sukukypsyyden kaksivuotiaana tai 68–85 senttimetrisinä.
Vuonna 2001  tutkijat havaitsivat eläintarhassa, että nuijahainaaras voi lisääntyä partenogeneettisesti eli ilman kontaktia uroksen kanssa.
Ravinto
Nuijahain pääasiallista ravintoa ovat äyriäiset. Ne syövät myös tietynlaisia katkarapuja, nilviäisiä ja pieniä kaloja. Myös merenpohjan kasveja on löydetty nuijahain vatsasta. Nuijahait saalistavat liikuttamalla päätään metallinpaljastimen tavoin meren pohjassa ja etsimällä saaliseliöiden aiheuttamia sähkömagneettisia merkkejä. Havaitessaan saaliin hai nappaa sen hampaillaan ja nielaisee sen kokonaisena. Nuijahai on taitava saalistaja erinomaisen näkö- ja kuuloaistinsa ansiosta.
Pyynti
Yhdysvalloissa nuijahaita kalastetaan kaupallisiin tarkoituksiin ja myös toissijaisena saalina. Vuosina 1981–1998 pyydettiin vuosittain keskimäärin 29 000 yksilöä. Vähiten, 13 000 yksilöä, saatiin vuonna 1991 ja eniten, 53 000, vuonna 1986. Meksikonlahdella katkaravunpyytäjien verkkoihin on jäänyt vuosina 1972–1999  410 000 nuijahaita.
Lausteen seisake
Lausteen seisake (lyh. Lst, ratakm 193+874) oli rautatieliikennepaikka Turussa Lausteen kaupunginosassa.
Lausteen alkuperäinen seisake otettiin käyttöön vuonna 1931 ja lakkautettiin 1979. Matkustajalaiturin sijaitsi tuolloin radan eteläpuolella. Vuonna 1986 avattiin paikallisliikennekokeilun yhteydessä uusi seisake, joka sijaitsi radan pohjoispuolella. Matkustajamäärät jäivät kuitenkin vaatimattomiksi, ja liikennepaikka lakkautettiin vuonna 1987. Seisake nimikyltteineen säilyi lakkauttamisen jälkeen vielä vuosien ajan paikallaan.
Krasnooktjabrskin piiri
thumb|225px|Piirin vaakuna.Krasnooktjabrskin piiri (tataariksi Кызыл Октябрь районы, Qızıl Oktəber rayonı; suomeksi ”Punaisen lokakuun piiri”) on kunnallinen itsehallintoalue Nižni Novgorodin alueella Venäjällä. Vuonna 1929 perustetun piirin pinta-ala on 886,2 neliökilometriä. Asukkaita on 12 800 henkeä (vuonna 2010).
Sijainti
thumb|225px|Krasnooktjabrskin piiri Nižni Novgorodin alueen kartalla. Krasnooktjabrskin piiri sijaitsee Nižni Novgorodin alueen kaakkoisosassa. Se rajoittuu lounaassa Bolšoje Boldinon, lännessä Gaginon, pohjoisessa Sergatšin, koillisessa Pylnan ja kaakossa Setšenovon piireihin sekä etelässä Mordvan tasavaltaan.
Piiriin kuuluu 12 maalaiskuntaa: Bolšoje Rybuškino, Jendovištši, Ketšasovo, Kljutšištši, Maresjevo, Medjany, Pošatovo, Salgan, Sarga, Semjonovka, Tšembilei ja Urazovka. Hallinnollinen keskus on Urazovkan kylä, josta on 175 kilometriä alueen pääkaupunkiin Nižni Novgorodiin. Asutuskeskuksia on yhteensä 41.
Väestö
Piirin väestöstä suuri osa on tataareja. Heidän lisäkseen piirissä asuu mm. venäläisiä ja mordvalaisia. Tärkein uskonto on islam. Moskeijoita on 21 ja kirkkoja yksi.
Piirissä on 12 lastentarhaa, 18 koulua, 29 kerhotaloa ja piirisairaala. Paikallislehtenä ilmestyy Selskije vesti (”Maaseudun sanomat”).
Nähtävyyksiin kuuluu Medjanyn kylään vuosina 1992–1994 rakennettu erikoinen moskeija, jonka yhteydessä toimii Nižni Novgorodin seudun tataareista kertova museo.
Saksan Jaanila
Saksan Jaanila (ven. Янино-1, Janino-1) on kaupunkityyppinen taajama ja Sannikon kaupunkikunnan hallinnollinen keskus Seuloskoin kunnallispiirissä Leningradin alueella Venäjällä. Vuoden 2019 alussa Saksan Jaanilan väkiluku oli 8 914, joista kaikki kaupunkilaisia. Alueen väestömäärä on kaksinkertaistunut vuodesta 2010.
Historiassa Saksan Jaanila on ollut nimensä mukaisesti saksalaisten asuinpaikka. Lähistöllä sijaitsevassa Jaanilan (ven. Янино-2, Janino-2) kylässä asui puolestaan inkerinsuomalaisia.
Kivisoja
Kylä sijaitsee Hirsjärven pohjoispuolella ja ulottuu takamailtaan Virkaanjoen ja Pajulanjoen varsille. Suhteessa naapurikyliin Kivisoja kuuluu Hirsjärven postinumeroalueeseen ja oli aiemmin osa Hirsjärven koulupiiriä.
Historiallisesti Kivisoja on samaa isonjaon jakokuntaa viereisten Hirsjärven ja Ylenjoen kanssa, joiden alueisiin kylän maat lomittuvat. Kivisojan vanhoja kantataloja ovat olleet Yli- ja Ali-Yrkkö ja Leivo, joista Ali- ja Yli-Yrkkö ovat vielä olemassa kylän vanhalla tontilla Hirsjärven pohjoispuolella. Isossajaossa perustettuja uudistaloja ovat Mäkilahti ja Otuskallio Pajulanjoen läheisyydessä. Taloista Yli- ja Ali-Yrkkö ovat rakennuskokonaisuuksina maisemallisesti ja paikallishistoriallisesti merkittäviä.
WHIPS
pienoiskuva|WHIPS-pääntuet [[Volvo XC60|Volvo XC60:ssä.]] WHIPS (Whiplash Protection System) on Volvon kehittämä henkilöautojen peräänajosuojausjärjestelmä, joka esiteltiin ensimmäistä kertaa vuonna 1998 Volvo S80:ssä. Vuodesta 2000 lähtien järjestelmä on ollut jokaisen Volvo-auton vakiovaruste.
Saab oli jo aiemmin ottanut merkittävän askeleen autojen peräänajosuojauksessa otettuaan ensimmäisenä autonvalmistajana käyttöön etuistuinten aktiiviset pääntuet (SAHR, Saab Active Head Restraint) automalleissaan vuonna 1996. Volvo päätti kehittää järjestelmää entistä paremmaksi.
WHIPS-järjestelmällä varustettujen autojen istuinten selkänojissa on törmäysenergiaa absorboiva metallirakenne. Samalla selkänoja antaa peräänajossa myöten, vähentäen niskaan ja selkärankaan kohdistuvaa rasitusta. Pääntuki liikkuu ylös- ja eteenpäin estäen niskaa retkahtamasta.
Volvon liikenneonnettomuustutkintaryhmän mukaan WHIPS vähentää peräänajoissa syntyviä niskan retkahdusvammoja jopa 54 prosentilla.
Adenylaattikinaasi
thumb|250px|Malli adenylaattikinaasientsyymistä sitoutuneena kahden ADP-molekyylin muodostamaan bis(adenosiini)tetrafosfaattikompleksiin Adenylaattikinaasi eli myokinaasi on entsyymi, joka katalysoi reversiibeliä fosforylointireaktiota, jossa kahdesta ADP-molekyylistä muodostuu yksi AMP-molekyyli ja yksi ATP-molekyyli. Entsyymillä on tehtävä solujen energiatasapainon ylläpitämisessä.
Adenylaattikinaasin entsyyminumero on EC 2.7.4.3 ja CAS-numero 9013-02-9.
Rakenne ja toiminta
Adenylaattikinaasia tavataan kaikilta eliöiltä. Rakenteeltaan se on monomeeri ja koostuu kolmesta alayksiköstä. Bakteerien ja mitokondrioiden entsyymi eroaa muista entsyymin muodoista siten, että eräs sen alayksikkö on 20–30 aminohappoa pidempi. Selkärankaisilla adenylaattikinaasista tunnetaan kolme isoentsyymiä. AK1 esiintyy sytosolissa, AK2 mitokondrion ulko- ja sisäkalvon välisessä tilassa ja AK3 mitokondrion matriisissa.
Entsyymissä on kaksi kohtaa, johon ADP-molekyyli voi sitoutua. Toiseen niistä sitoutuu ADP:n ja magnesiumionin kompleksi. Substraatin sitoutuessa myös entsyymin konformaatio muuttuu avoimesta suljetuksi aktiiviseksi konformaatioksi. ATP-molekyylin ollessa adenylaattikinaasin substraattina on magnesiumioni koordinoituneena siihen ja ohjaa trifosfaattiryhmän suuntautumista oikeaan asentoon. Fosfaattiryhmän siirto on tyypiltään assosiatiivinen nukleofiilinen hyökkäys fosforiatomiin. Suuret pitoisuudet sekä substraatteja että tuotteita estävät adenylaattikinaasin toimintaa.
Adenylaattikinaasia esiintyy kaikissa kudoksissa, ja erityisen aktiivinen se on maksassa ja lihaksissa, koska näissä energiantarve on suurta. Entsyymin tehtävänä on pitää adenosiininukleotidien määrä tasapainossa. Näin se osallistuu myös solun energiatilan viestintään energia-aineenvaihduntaa sääteleville entsyymeille.
Adenylaattikinaasi ja sairaudet
Periytyvä sairaus, joka aiheuttaa erytrosyyteissä adenylaattikinaasin puutetta, on yhdistetty hemolyyttiseen anemiaan. Puute voi aiheuttaa myös psykomotoristen kykyjen kehittymättömyyttä. Entsyymin tarkasta vaikutuksesta sairauteen on kuitenkin epäselvyyttä.
Arteesinen akviferi
thumb|225px|Arteesinen akviferi, jossa on arteesinen kaivo.
Arteesinen akviferi on pohjaveden esiintymä jonka vesi on paineellista. Pohjavesi on arteesisessa akviferissa muodostunut kahden vettä läpäisemättömän kerroksen väliin. Akviferiin puhkaistua kaivoa kutsutaan nimellä arteesinen kaivo, ja siitä tuleva vesi nousee maanpinnan yläpuolelle omalla paineellaan. Joskus luonnollinen paine voi nousta niin korkeaksi, että arteesisen akviferin vesi nousee maanpintaan itsestään.
Penismurtuma
thumb|Penismurtuma aiheuttaa peniksen turvotusta, mustelmia ja käyristymistä Penismurtuma tarkoittaa siittimen paisuvaiskudosta ympäröivän valkokalvon (tunica albuginea) repeytymistä. Penismurtuman yleisin syy on usein peniksen osuma esimerkiksi naisen häpyluuhun yhdynnän aikana. Penismurtuma saattaa olla myös seuraus aggressiivisesta itsetyydytyksestä.
Penismurtuma hoidetaan leikkauksella. Toimenpiteessä poistetaan veri ja ommellaan revennyt valkokalvo. Ennuste on leikkaushoidossa hyvä, sillä noin yhdeksän kymmenestä paranee hyvin ja he pystyvät saamaan erektion jatkossakin.
Ricardo Ezzati Andrello
thumb|right|Ricardo Ezzati Andrello pienoiskuva Ricardo Ezzati Andrello (s. 7. tammikuuta 1942 Campiglia dei Berici) on italialaissyntyinen chileläinen roomalaiskatolinen arkkipiispa ja kardinaali. Hän liittyi salesiaaneihin 30. joulukuuta 1966 ja sai pappisvihkimyksensä 18. maaliskuuta 1970. Hänet nimitettiin Valdivian hiippakunnan johtoon 28. kesäkuuta 1996, ja piispaksi vihkiminen seurasi 8. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Carlos Oviedo Cavada, jota avustivat Sergio Otoniel Contreras Navia ja Francisco Javier Errázuriz Ossa.
Ezzati Andrello sai 10. heinäkuuta 2001 nimityksen Santiago de Chilen arkkihiippakunnan vihkipiispaksi ja La Imperialin titulaaripiispaksi. 27. joulukuuta 2006 hänet nimitettiin Concepciónin (Santissima Concezionen) ja 15. joulukuuta 2010 Santiago de Chilen arkkipiispaksi. Vuonna 2014 hänet ylennettiin kardinaaliksi.
Héctor Eduardo Vargas Bastidas
thumb|right|Vargas Bastidasin vaakuna
Héctor Eduardo Vargas Bastidas (s. 29. joulukuuta 1951 Valdivia) on chileläinen roomalaiskatolinen piispa. Hän liittyi salesiaaneihin vuonna 1978 ja sai pappisvihkimyksensä saman vuoden heinäkuun 15. päivänä. Hänet nimitettiin Arican hiippakunnan johtoon 25. marraskuuta 2003, ja piispaksi vihkiminen seurasi 4. tammikuuta 2004. Pääkonsekraattorina toimi Francisco Javier Errázuriz Ossa, jota avustivat Patricio Infante Alfonso ja Ricardo Ezzati Andrello.
Vargas Bastidas sai 14. toukokuuta 2013 nimityksen Temucon piispaksi.
Kaartin soittokunta
pienoiskuva|pysty=1.1|Kaartin soittokunta Sweden International Tattoo -tapahtumassa Malmössä vuonna 2017. Kaartin soittokunta on Suomen tasavallan presidentin edustusorkesteri ja Suomen puolustusvoimien edustussoittokunta. Kaartin soittokunta esiintyy ympäri Suomea erilaisissa kokoonpanoissa sekä edustaa konsertein ja kuviomarssiesityksin Suomea ulkomailla. Soittokunnalla on edustustehtävien lisäksi nelisenkymmentä konserttia vuodessa. Kaartin soittokunnan yhteydessä toimii puolustusvoimien keskusnuotisto. Kaartin soittokunta katsoo saaneensa alkunsa 1800-luvulla toimineen Suomen kaartin soittokunnasta.
Soittokunnan päällikkökapellimestarina toimii musiikkimajuri Timo Kotilainen ja kapellimestarina musiikkikapteeni Aino Koskela.
Historia
Kaartin soittokunta aloitti toimintansa Parolassa 1. huhtikuuta 1819 ja on siten Suomen vanhin yhtäjaksoisesti toiminut ammattiorkesteri. Orkesterin alkuperäinen nimi on Helsingin Opetuspataljoonan soittokunta. Toimintansa aikana soittokunnalla on ollut useita eri nimiä, sillä soittokunnan nimi on yleensä kytketty joukko-osaston nimeen ja sen muutoksiin.
Soittokunnan nimi
Soittokunnan nimet sen historian aikana:
Kapellimestarit
Lähde osalle tiedoista:
Kokoonpanot
Puhallinorkesteri on koko soittokunnan soittavasta henkilöstöstä koottu noin 45-henkinen kokoonpano, joka esiintyy suurimmissa yleisötapahtumissa.
Soitto-osasto on noin 24 soittajan puhallinorkesteri, joka konserttien lisäksi esiintyy usein juhlistaen niin puolustusvoimien ja sen sidosryhmien kuin ulkopuolistenkin tilaajien tapahtumia. Suurin osa soittokunnan esiintymisistä tehdään juuri soitto-osastolla.