cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Alistair Smythe
Alistair Smythe muissa medioissa
thumb|left|Alistai Smythen rakentaman Hämähäkintappaja Hämähäkkimiehen animaatiosarjassa. Alistair Smythe esiintyi useasti Hämähäkkimies-animaatiosarjassa. Hänen isänsä oli palkattu tuhoamaan Hämähäkkimies, Norman Osbornin toimiessa rahoittajana (joka työskenteli Kingpinin liikekumppanina), hänen isänsä epäonnistui ja hänen luultiin kuolleen laboratorionin räjähdyksessä, josta Alistair syytti mm. Hämähäkkimiestä. Kingpin palkkasi Alistairin rakentamaan lisää tappajarobotteja tuhoamaan Hämähäkkimies, mutta hän epäonnistui isänsä tavoin ja oli siitä lähtien Kingpinin apulaisena.
Suunnilleen sarjan puolessavälissä Kingpin kyllästyi Alistairin jatkuviin epäonnistumisiin ja muutti tästä Dr. Herbet Landonin avustuksella Lopullisen tappajan tuhoamaan Hämähäkkimies (Landon siirtyi Alistairin tilalle Kingpinin avustajana).
Alistair siirtyi Silvermanin palvelukseen, jotta hän saisi isänsä taas eloon ja pysyikin hänen palveluksessaan sarjan loppuun asti, eikä saanut isäänsä herätetyä.
Jaksot, jossa Alistair sarjassa esiintyi:
Jarmo Lavila
Jarmo Lavila (1. tammikuuta 1946 – 27. marraskuuta 1986) oli suomalainen dramaturgi, kirjailija, suomentaja ja kriitikko. Hän opiskeli Tampereen yliopiston draamastudiossa ja kirjoitti ja suomensi useita kuunnelmia Radioteatterille. Hänet palkittiin Sokeain kuunnelmapalkinnolla vuonna 1986 kuunnelmastaan Vanha koulukaveri. Opiskeluaikanaan vuonna 1967 hän perusti Tampereelle maolaisen opintokerhon. Hän kirjoitti myös teatterikritiikkiä Tampereen ylioppilaslehti Aviisiin.
Ura
Lavila suomensi Radioteatterille erityisesti ruotsalaiskirjailijoiden tekstejä ja kirjoitti itse useita kuunnelmia. Näistä vuonna 1985 esitetty Vanha koulukaveri palkittiin vuonna 1986 Sokeain kuunnelmapalkinnolla. Kuunnelman ohjasi Pekka Lepikkö. Pääosissa näyttelivät Juhani Niemelä ja Matti Viironen. Kuunnelmassa kaksi vanhaa koulutoveria tapaavat toisensa kymmenien vuosien jälkeen. Toinen oli aikoinaan kiusaaja ja toinen kiusattu. Uuden tapaamisen myötä roolit kuitenkin kääntyvät yllättäen ympäri, mikä johtaa väkivaltaiseen ja vainoharhaiseen loppuratkaisuun.
Aikalaisarviossa Jukka Kajava piti kuunnelmaa "jäntevänä kotimaisena jännärinä – – joka kehittyy lähes James Bond -maiseksi trilleriksi" ja kirjoitti, että kuunnelma on "jännittävä, traaginen, totta ja seikkailua samaan aikaan – – Pikkukaupungin koko kuva, siitä pursuava vahvemman väkivalta ovat Vanhassa koulukaverissa elämää itseään". Kajavan mukaan kuunnelma toteutuu enemmän toiminnan kuin ihmiskuvauksen monitasoisuuden kautta. Vuonna 2017 TV-maailmassa julkaistussa kolumnissaan Henri Waltter Rehnström toteaa, miten Vanha koulukaveri "– – loppuu kuin seinään ja jättää kuulijan pään täyteen eri tulkintamahdollisuuksia. Kotimainen elokuva- tai tv-jännäri on harvoin näin vahvaa."
Väkivaltaiset ja trillerimäiset aihelmat olivat tyypillisiä myös Lavilan muille kuunnelmille. Esikoiskuunnelma Rauhan ja sodan aikana (1967) sijoittuu rauhanajan varuskuntaan, jossa varusmiehet lähetetään ajamaan takaa aseetonta sotilaskarkuria kovat piipussa. Seurauksena on tragedia. Kuunnelman ohjauksesta vastasi Risto Aaltonen. Vuonna 1984 valmistunut Ehdotus itsemurhaajalle kertoo itsemurhaa hautovasta miehestä. Terroristiryhmä sieppaa hänet ja yrittää maanitella tekemään itsemurhaiskun heidän edustamansa ideologian puolesta. Eero Saarinen näytteli kuunnelman pääosaa ja Ilkka Vanne ohjasi.
Poliittinen herääminen
Lavila oli satakuntalaisen porvarillisen kodin kasvatti. Opiskeluaikana hän koki kuitenkin vasemmistolaisen herätyksen ja omaksui maolaisen ideologian. Hän perusti Tampereelle kaupungin ensimmäisen maolaisen opintokerhon. Maolaisuuden mukaan ainoastaan väkivaltainen vallankumous kykeni tuhoamaan kapitalistisen maailman. Omasta heräämisestään Lavila on kirjoittanut Aviisiin seuraavasti: ”Minä henkilökohtaisesti tajusin kesällä -67, että väkivalta on joskus välttämätöntä, tarpeellista, suositeltavaa ja jopa siunauksellista. Tajusin myös, että kun minä tajusin tämän niin heikolla poliittisella tietoisuudella, moni muukin olisi jo keksinyt sen ja tulisi vielä keksimään.".
1960- ja 1970-lukujen taitteessa eri vasemmistoryhmittymät riitelivät Suomessa kiivaasti. Niinpä Lavilalla oli tapana pitää pöytälaatikossa ladattua revolveria siltä varalta, että jotain sattuu. Helsingissä maolaisten toimina oli etupäässä salaista. Tampereella Lavila ja muut maolaiset toimivat päivänvalossa ja olivat hyvin aktiivisia lehtikirjoittajia. He käyttivät ahkerasti puheenvuoroja myös vasemmiston ja työväenliikkeen kokouksissa. .
2023
2023 (MMXXIII) on nykyinen kuluva normaalivuosi (ei karkausvuosi), joka alkoi sunnuntaista.
Tammikuu
thumb|right|260px|Mielenosoittajien aiheuttamia tuhoja [[Brasilian kansalliskongressi|Brasilian kongressitalolla 9. tammikuuta.]]
Helmikuu
thumb|right|260px|Kahden voimakkaan maanjäristyksen aiheuttamia tuhoja [[Turkki|Turkin Hatayssa.]]
Huhtikuu
thumb|right|260px|Suomi liittyi sotilasliitto Natoon.
Toukokuu
thumb|right|220px|[[Loreen voitti vuoden 2023 Eurovision laulukilpailun. Hänestä tuli samalla Eurovision laulukilpailuhistorian ainoa nainen joka on voittanut kilpailun kahdesti.]]
Elmeri Rantalainen
Elmeri Rantalainen (s. 2. kesäkuuta 1990 Kuusankoski ) on suomalainen potkunyrkkeilijä, joka voitti vuonna 2011 musical forms -luokan maailmanmestaruuden Dublinissa.
Rantalainen osallistui Talent Suomi -kykykilpailun toiselle kaudelle vuonna 2009 edeten finaaliin. Vuonna 2010 hän voitti kickboxingissa musical forms -luokan euroopanmestaruuden.
Rantalainen on entisen toimittajan ja televisiopersoonan Simo Rantalaisen poika.
Sisilisko
Sisilisko (Zootoca vivipara, aiemmin Lacerta vivipara) on Euraasiassa tavattava maailman pohjoisin matelijalaji. Sisiliskot ovat Suomessa rauhoitettuja, ja siksi niitä ei saa ottaa lemmikiksi esimerkiksi terraarioon. Sisiliskot voivat elää jopa kymmenvuotiaiksi.
Suomen kielen sana lisko tulee sanasta sisilisko.
Sisilisko on sukunsa Zootoca ainoa laji.
Ulkonäkö
Sisiliskon selkäpuolen väritys vaihtelee huomattavasti. Tavallisin pohjaväri on ruskea, mutta myös harmaata, lähes täysin mustaa ja oliivinvihreää muotoa esiintyy. Naarailla on usein tummia juovia keskiselässä ja kyljissä, mutta toisinaan on myös vaaleampia juovia tai tummia tai vaaleita täpliä. Koirailla ei ole selkäjuovaa, vaan niille tyypillisiä ovat selän vaaleakeskustaiset rengastäplät. Koiraiden ja naaraiden kuvioinnin erottaa toisistaan, jos katsoo niiden vatsaa. Koirailla se on oranssi tai punainen, naarailla taas pelkästään keltainen tai vaalea. Kummallakin sukupuolella voi olla vatsassa mustia pilkkuja. Nuoret yksilöt ovat tasaisen tummia.
Sisilisko muistuttaa ulkonäöltään hietasisiliskoa (Lacerta agilis), jota tavataan Suomea lähinnä Etelä- ja Keski-Ruotsissa sekä Laatokan Karjalassa lähellä Suomen rajaa. Lajista on yksittäisiä havaintoja myös Varsinais-Suomen rannikolta.
Levinneisyys
Sisiliskoa esiintyy Euraasiassa. Esiintymisalueensa eteläosissa sitä esiintyy vuoristossa, ja Etelä-Euroopassa sen elinalue rajoittuu Espanjan ja Italian pohjoisosiin. Toisaalta hyvin pohjoisessa Suomessa se on harvinainen.
Elintavat
Sisilisko elää melko kosteissa ympäristöissä, esimerkiksi niityillä, peltojen ja teiden varsilla, metsien reunoilla, nummimailla, soilla ja kallioilla.
Sisilisko on päiväaktiivinen ja vaihtolämpöisenä se suosii aurinkoisia kohtia. Sisilisko on taitava kiipeilijä ja se pystyy kiipeämään myös pystysuorilla pinnoilla. Sisilisko osaa myös uida sujuvasti. Vaaratilanteissa sisilisko pakenee maaonkaloihin, ja hätätilanteessa se kykenee irrottamaan häntänsä harhauttaakseen ahdistelijaansa. Häntä kasvaa ajan kuluessa takaisin, joten sisiliskot eivät jää hännättömiksi. Monien muiden liskojen tapaan ne kuitenkin keräävät vararavintoa häntäänsä, joten hännän irtoaminen loppukesästä voi haitata liskon talvehtimista.
Talvehtiminen ja lisääntyminen
Sisilisko talvehtii horrostamalla juurenalusonkaloissa, kiviraunioissa tai syvällä maan alla, mutta ne voivat talvehtia myös tukin tai ison kiven alla. Sisilisko kestää kolossaan muutaman asteen pakkasta jopa viikon ajan, ja se voi selvitä vaikka osa sen ruumiinnesteistä jäätyisi.
Keväällä ensimmäisenä aurinkoon lämmittelemään nousevat koiraat ja nuoret yksilöt, yleensä huhtikuussa, ja naaraat muutama viikko koiraiden jälkeen. Paritteluaika alkaa siitä noin viikon kuluttua, ja se jatkuu kesäkuulle. Paritteluaikana koiraat puolustavat reviiriään muilta koirailta, ja ne saattavat jopa purra toisiaan, vaikka muina aikoina ne eivät paljoa piittaa toisistaan. Naaraat tulevat koiraiden luo feromonien houkuttelemina. Molemmat sukupuolet voivat paritella useiden yksilöiden kanssa. Naaras saattaa vahingoittua paritteluissa ja jopa kuolla.
Sekä tiineyden kesto että poikasten määrä vaihtelevat alueittain. Suomessa sisiliskon tiineys kestää 45–70 vuorokautta, ja munia kehittyy yleensä viidestä kuuteen, joista yksi tai kaksi ei ole elinkelpoisia. Suomessa sisiliskonaaras synnyttää joka vuosi.
Ravinto ja saalistajat
Ravinnokseen sisilisko käyttää hyönteisiä, hämähäkkejä sekä toukkia. Myös aamukasteen kastemadot käyvät sisiliskolle. Sisilisko voi myös hanakasti käydä isonkin perhosen kimppuun, sillä juuri saaliseläimen nopeat liikkeet aktivoivat sisiliskon saalistushalun.
Saaliin napattuaan sisilisko usein ravistelee sitä suussaan voimakkaasti, minkä jälkeen se pureskellen nielee lamaantuneen saaliin.
Sisiliskoja saalistavat etenkin nuoret kyyt, Ahvenanmaalla elävä kangaskäärme sekä useat linnut ja pienet nisäkkäät.
Nimen historia
Sana sisilisko on uralilaista perua: se ei ole alkujaan yhdyssana, vaan se on johdettu sanasta sisal. Johdoksen varhaisin muoto on luultavasti ollut sisalikko. Suomen kielessä sen kirjasi ensimmäisenä Mikael Agricola vuonna 1551 muodossa siseliskot. Vuoden 1872 teoksessaan Fauna Fennica – Suomen eläimistö, nuorisolle luonnontutkija Aukusti Juhana Mela erotti sanan loppuosan tarkoittamaan kaikkia liskoja, ja sisiliskon hän jätti tarkoittamaan yhtä liskolajia.
Käärmeet (albumi)
Käärmeet on suomalaisen goottirockyhtye Mustan Paraatin toinen albumi, joka julkaistiin lokakuussa 1984. Levyn on tuottanut Jimi Sumén. Albumi on harvinaisuus ja edeltäjäänsä vähemmän arvostettu.
Vuonna 2017 Svart Records julkaisi albumista uusintapainoksen mustalla ja sinisellä vinyylillä.
Utva (joki)
Utva ( eli ”Šyngyrlau” ja eli ”Utva”) on Uraljokeen vasemmalta puolelta yhtyvä sivujoki, jonka valuma-alue sijaitsee Uralvuoriston eteläpuolella sijaitsevalla arolla. Sen pääuoma sijaitsee kokonaan Kazakstanissa.
Utva
Vuodenajat ja virtaamat
Joen valuma-alue sijaitsee arolla, missä vallitsee mannermainen ilmasto ja kesäisin heikot sateet. Ilman lämpötila heinäkuussa on noin 20 °C. Joki saa suurimman osan vuotuisesta vedestään, kun lumipeite sulaa ja jäät lähtevät. Silloin joen virtaama (mitattu Grigorievkassa) saavuttaa keskiylivirtaaman (MHQ) arvon 227 m³/s. Kesällä ja syksyllä joen vedenpinta kuitenkin alenee ja virtaama hiipuu keskialivirtaaman (MNQ) arvoon 0,19 m³/s. Vuotuinen virtaama (MQ) on 3,8 m³/s. Joki jäätyy marraskuussa ja jäät lähtevät huhtikuun puolivälissä.
Rio Lima (1875)
Rio Lima oli Portugalin laivaston vuonna 1875 vesillelaskettu tykkivene.
Valmistus
Alus tilattiin Yhdistyneestä kuningaskunnasta Laird, Son and Companyltä Birkenheadistä. Alus laskettiin vesille 1875.
Palvelus
Aluksen aseistus vaihdettiin yhteen kuuden tuuman 26 pituuskaliiperin ja kahteen 3,9 tuuman 27 pituuskaliiperin tykkiin. Alus poistettiin palveluksesta 1918.
Juri Dolgoruki
Juri Dolgoruki (, 'pitkäkäsi'), (n. 1090/1100 – 15. toukokuuta 1157) oli kiovalainen ruhtinas, joka perusti Moskovan.
Juri Dolgoruki oli Vladimir Monomahin kuudes poika. Isänsä eläessä hän hankki Rostovin-Suzdalin alueen suvun haltuun, ja isän kuoltua Juri siirsi pääkaupunkinsa Suzdaliin. Hän soti veljiensä kanssa ja sai välillä isompiakin alueita haltuunsa, mutta joutui lopulta vetäytymään Suzdaliin.
Hänen syntymänsä ajankohta on epäselvä, mutta jotkin kronikat kertovat Vjatšeslav I:n sanoneen Jurille: "Minulla oli jo parta, kun sinä vasta synnyit." Koska Vjatšeslav syntyi vuonna 1083, Jurin syntymäaika on vuosisadan vaihteessa.
Vuonna 1147 ruhtinas Juri Dolgoruki kutsui Ipatijevskaja-kronikan mukaan Severskin ruhtinaan Svjatoslavin vieraaksensa Moskovaan. Moskova oli tällöin kartano tai majatalo, jonka omisti pajari Stepan Kutško. Juri surmautti hänet, jotta kukaan ei syyttäisi hänen saaneen tilan vääryydellä haltuunsa. Vuotta 1147 pidetään perinteisesti Moskovan perustamisvuotena. Juri ympäröi tilan paaluvarustuksella 1156.
Juri Dolgoruki hyödynti Kiovan ruhtinaskunnan sisäisiä kiistoja, syrjäytti Izjaslav II:n ja valtasi Kiovan 1149. Hänet lyötiin takaisin seuraavana vuonna, ja valta vaihtui vielä kahdesti edestakaisin ennen kuin Juri jäi Kiovaan 1155. Kiovalaiset eivät pitäneet hänestä, ja hänet myrkytettiin yhden Kiovan pajareista järjestämissä juhlissa vuonna 1157. Hänet on haudattu Berestoven Kristuksen kirkastuksen kirkkoon, joka on Kiovan luolaluostarin yhteydessä.
Juri Dolgoruki oli kaksi kertaa naimisissa. Ensimmäinen vaimo oli kumaani-kaanin tytär, ja toinen oli kreikkalainen Bysantin keisari Manuel I Komnenosin tytär tai sisar. Hänellä oli yhteensä 13 lasta.
Lapsiin kuuluivat
Glattzentrum
Glattzentrum on kauppakeskus Sveitsin Wallisellenissä, Zürichin koillispuolella. Ostoskeskus avattiin vuonna 1975. Kauppakeskuksen vuotuinen kävijämäärä on 9 miljoonaa.
Nièvre
Nièvre on Ranskan departementti Keski-Ranskassa, Burgundin hallintoalueella. Se on yksi Ranskan alkuperäisistä 83:sta departementista, jotka perustettiin Ranskan vallankumouksen jälkeen. Nièvre muodostettiin osasta entistä Nivernais'n provinssia. Alueella on 222 218 asukasta (vuonna 2006).
Nièvre on kuuluisa valkoviinistään Pouilly Fumésta. Alueen kyliä ympäröivät laajat viinitarhat. Sana fumé tarkoittaa savua, ja se kertoo alueen rypäleiden savuisesta mausta. Ainoa viinirypäle, jota saa Nièvressä kasvattaa, on Sauvignon Blanc.
Dublinilaisia
Dublinilaisia (Dubliners) on irlantilaisen James Joycen esikoisteos, joka valmistui vuonna 1907, mutta julkaistiin vasta 1914. Se on 15 novellista koostuva kokoelma, jossa kuvataan tavallisten irlantilaisten elämää 1900-luvun alun Dublinissa.
Monet novelleista käsittelevät katolisuutta, jonka asema Irlannissa on ollut vahva. Joyce asettui täysin katolisuutta vastaan 16-vuotiaana ja tunsi tarvetta kirjoittaa aiheesta. Joycen mukaan kirkko vainosi häntä koko hänen elämänsä ajan, tavalla tai toisella.
Suomennokset
Pentti Saarikosken suomennos julkaistiin vuonna 1965 Tammen Keltainen kirjasto -sarjassa. Vuonna 2012 Basam Books julkaisi teoksesta toisen, Heikki Salojärven tekemän suomennoksen, johon liittyy Jyrki Vainosen esipuhe.
Tarja Pulli toteaa arviossaan molempien suomennosten ansiot. Saarikosken suomennos ei ole vanhentunut, mutta Salojärven käännös on helppolukuinen. Hän suosittelee kokoelmaa Ulysseksen kanssa kamppailevalle nuorisolle ja palaamaan Ulyssekseen kahdenkymmenen vuoden kuluttua.
8,8 cm Raketenwerfer 43
8,8 cm Raketenwerfer 43, 8,8 cm R.W. 43 (saksankieliseltä lempinimeltä Puppchen) oli saksalainen toisen maailmansodan aikainen 88 mm matalapainepanssarintorjuntatykki. Ase kehitettiin parantamaan saksalaisen jalkaväen tulivoimaa vihollisen panssaroituja ajoneuvoja vastaan.
8,8 cm Raketenwerfer 43:n pääosat olivat alalavetti, tyypiltään palkkilavetti, ajolaite, ylälavetti, johon suojakilpi kiinnittyi ja rihlaamaton, ohutseinämäinen yksikerrosputki. Tähtäin oli avotähtäin. Aseen kokonaispaino oli 149 kg ja se voitiin purkaa kuljetusta varten kuuteen osaan. Ajolaite oli irrotettavissa, jotta ase olisi matalampi tuliasemassa. 8,8 cm R.W. 43:ssa ei ollut minkäänlaista joustolaitetta rekyylivoiman hidastamista varten. Ase oli siis toisin sanoen jäykkälavettinen. Tykki ei ollut kuitenkaan rekyylitön, sillä paine pääsi purkautumaan ulos ainoastaan putkensuun kautta. Täten asetta ei voida luokitella sen paremmin singoksi kuin raketinheittimeksikään. Jäykkälavettinen konstruktio oli kuitenkin mahdollinen pienen rekyylivoiman johdosta. Pieni rekyyli puolestaan oli mahdollistettu käyttämällä kevyttä, pienellä ajopanoksella varustettua muodoltaan rakettimaista ammusta.
8,8 cm R.W. 43:n ammus, Raketen-Panzergranate 4312, oli varustettu samanlaisella ontelopanoksella kuin panssarikauhun raketti, mutta sen ajopanos oli pienempi ja runko lyhyempi. Samoin sytytysjärjestelmä oli erilainen. Ammus kykeni läpäisemään 150–180 mm panssariterästä 60 asteen iskukulmalla ampumaetäisyydestä riippumatta. Asetta käyttämään tarvittiin kaksihenkinen miehistö.
8,8 cm Raketenwerfer 43:a valmistettiin paljon pienempi määrä kuin panssarikauhua, noin 3 000 kappaletta. Pieni valmistusmäärä johtui siitä, että saksalaiset huomasivat kevyemmän ja yksinkertaisemman panssarikauhun olevan lähes yhtä tehokas panssarintorjunta-ase kuin 8,8 cm R.W. 43. Kaliiperiltaan 88-millisen raketin ampumiseen ei tarvittu kahden sotilaan käyttämää pienoistykkiä, vaan 15 kertaa kevyempi, olalla kannettava 8,8 cm Raketen-Panzerbüchse eli Panssarikauhu riitti samaan tehtävään.
Jääkiekon Euroopan cup 1965–1966
Jääkiekon Euroopan cup pelattiin ensimmäistä kertaa vuonna 1965-1966. Kyseessä oli ensimmäinen Euroopassa järjestetty kansainvälinen seurajoukkuekilpailu, jossa pelasivat maanosan parhaiden jääkiekkomaiden kansallisten sarjojen mestarit. Keväällä 1965 pidettiin cupin perustamisneuvottelut Wienissä, missä maiden mestarijoukkueet olivat mukana. Syksyllä 1965 cup-kilpailu aloitettiin ja cupin voittaja oli selvillä maaliskuussa 1966.
Tulevina vuosikymmeninä cupia hallitsi Neuvostoliiton mestaruussarjan voittajajoukkue, mutta ensimmäiseen Euroopan cupiin ei vielä osallistunut neuvostoliittolaisjoukkuetta. Ensimmäisen jääkiekon Euroopan cupin voitti Tšekkoslovakian liigan mestari ZKL Brno.
Hymyä!
Hymyä! on suomalainen kahdeksanosainen 1970-luvulle sijoittuva draamasarja, jonka päähenkilönä on Aku Hirviniemen esittämä Hymy-lehden perustaja Urpo Lahtinen. Sarja kertoo fiktiivisesti Lahtisen ja hänen lähipiirinsä elämästä 1970-luvun Suomessa, jolloin Lahtisen Lehtimiehet-yritys kukoisti.
Sarjan kuvaukset alkoivat helmikuun lopussa 2021 Tampereen Mustavuorella, jossa kuvattiin Tahko-laskettelukeskuksen avaamiseen liittyviä kohtauksia. Sarjaa kuvattiin myös muun muassa Urpo Lahtisen huvilalla Villa Urpossa. Sarjan kuvaukset jatkuivat huhtikuun 2021 loppuun saakka ympäri Pirkanmaata.
Sarjan kolme ensimmäistä jaksoa julkaistiin C More -suoratoistopalvelussa 17. maaliskuuta 2022, jonka jälkeen sitä julkaistaan palveluun yksi jakso viikossa.
Vastaanotto
Helsingin Sanomien arviossa toimittaja Leena Virtanen kuvaili sarjaa halvaksi ja helpoksi ja rimaa hipoen tehdyksi. Virtasen mielestä henkilöhahmot olivat hutaistuja, vaikka materiaalia niihin olisi ollut tarjolla elämäkerroissa ja lehtiartikkeleissa.
Cole Hawkins
Cole East Hawkins (s. 4. lokakuuta 1991) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän syntyi Manhattanilla ja aloitti esiintymisen elokuvissa vuonna 1999. Eräs rooli (Leonard) hänellä oli komediassa School of Rock (2003).
Rodrigo Hernández
Seurajoukkueura
Rodri pelasi Atlético Madridin juniorijoukkueissa ennen siirtymistään Villarrealiin, jossa hän teki pääsarjadebyyttinsä huhtikuussa 2016. Kaudella 2016–2017 hän pelasi 23 pääsarjaottelua ja seuraavalla kaudella 37 ottelua. Ensimmäisen pääsarjamaalinsa hän teki helmikuussa 2018 Espanyolia vastaan. Atlético hankki hänet takaisin riveihinsä kesällä 2018. Kaudella 2018–2019 hän pelasi La Ligassa 34 ottelua, joista 23:ssa täyden ajan, ja teki niissä kolme maalia, marraskuussa Bilbaota, joulukuussa Alavésia ja toukokuussa sarjan päätöskierroksella Levantea vastaan. Mestarien liigassa hän pelasi joukkueensa kaikki kahdeksan ottelua ja niissä kahta alkulohko-ottelua lukuun ottamatta täyden ajan.
Kesällä 2019 Rodri siirtyi englantilaisseura Manchester Cityyn 62,8 miljoonan punnan hinnalla, mikä oli seuran ennätyssiirtosumma. Hän pelasi avauskaudellaan 35 valioliigaottelua ja niistä 21:ssa täyden ajan. Hän teki maalin syyskuussa Norwich Cityä, joulukuussa Burnleyä ja helmikuussa West Hamia vastaan. Hän teki voittomaalin liigacupin loppuottelussa Aston Villaa vastaan. Hän oli voittamassa myös FA Community Shieldiä. Cityn yhdeksästä Mestarien liigan ottelusta hän pelasi kahdeksan.
Rodri pelasi kaudella 2020–2021 kaikkiaan 34 valioliigaottelua, joissa teki kaksi maalia Cityn voittaessa mestaruuden. Mestarien liigassa hän pelasi kymmenen ottelua, muttei päässyt tappiollisessa loppuottelussa kentälle. Liigacupin voittajajoukkueessa hän pelasi viidessä ottelussa, finaalissa tosin vain kuusi minuuttia. Kaudella 2021–2022 hän teki pelaamissaan 33 valioliigaottelussa seitsemän maalia Cityn voittaessa jälleen mestaruuden. Mestarien liigassa hän pelasi kymmenen ottelua. Kaudella 2022–2023 Rodri pelasi triplamestaruuden voittaneessa Cityssä 36 valioliigaottelua, joissa teki kaksi ja syötti kuusi maalia. Mestarien liigassa hän teki 12 ottelussa kaksi maalia, joista jälkimmäinen oli voittomaali loppuottelussa Interiä vastaan. Hänet valittiin Mestarien liigan kauden pelaajaksi. Hänet nimettiin myös Mestarien liigan kauden joukkueeseen. FA Cupin voittajajoukkueessa hän pelasi neljä ottelua.
Maajoukkueura
Rodri on edustanut Espanjaa eri ikäluokissa alle 19-vuotiaiden maajoukkueesta alkaen. Hän esiintyi ensimmäisen kerran maansa A-maajoukkueessa maaliskuussa 2018 pelatussa ystävyysottelussa Saksaa vastaan. Ensimmäisen kerran hän pelasi täydet 90 minuuttia lokakuussa 2018 ystävyysottelussa Walesia vastaan. Vuonna 2019 pelatuissa EM-karsintaotteluissa hän pelasi seitsemän ottelua, joista viidessä täyden ajan. Ensimmäisen maaottelumaalinsa hän teki Saksaa vastaan marraskuussa 2020. Kesälle 2021 siirretyissä EM-kilpailuissa hän pelasi viidessä ottelussa Espanjan karsiutuessa välierissä. MM-kilpailuissa 2022 hän pelasi täyden ajan Espanjan kaikissa neljässä ottelussa.
Nursery Cryme
Nursery Cryme on rock-yhtye Genesiksen kolmas studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1971.
Albumi jatkoi edellisen levyn, Trespassin viitoittamalla tietä kohti entistä monimutkaisempaa ja progressiivisempaa ilmaisua. Tällä levyllä soitti myös ensimmäistä kertaa ”klassinen” Genesis-kokoonpano, eli Gabriel / Banks / Rutherford / Collins / Hackett.
Albumi löi Genesiksen toden teolla läpi erityisesti Italiassa, jossa albumi ylsi virallisen listan sijalle 4. Kiertueen myötä Genesis sai huomiota myös muualla Euroopassa.
Tällä levyllä kuullaan myös Phil Collins ensimmäistä kertaa laulajana (”For Absent Friends”). Lisäksi levyllä kuullaan Collinsin ja Gabrielin duettona laulama ”Harlequin”.
Kappaleet
Kaikki kappaleet kirjoittanut: Tony Banks/Phil Collins/Peter Gabriel/Steve Hackett/Mike Rutherford, ellei toisin mainittu.
Kvanttikenttäteoria
Kvanttikenttäteoria on fysiikan teoria, joka yhdistää kvanttimekaniikan ja klassisten kenttien teorian. Kvanttikenttäteorian avulla on mahdollista kuvata järjestelmiä, joissa hiukkasten lukumäärä ei pysy vakiona, vaan joissa hiukkaset voivat syntyä ja tuhoutua.
Kvanttikenttäteorian avulla on mahdollista yhdistää erityisen suhteellisuusteorian ja kvanttimekaniikan perusperiaatteet yhteen teoriaan, ja se on siksi keskeinen työkalu hiukkasfysiikassa. Epärelativistisia kvanttikenttäteorioita puolestaan käytetään yleisesti tiiviin aineen fysiikassa esimerkiksi suprajohtavuuden BCS-teoriassa.
Kvanttimekaniikassa klassisen mekaniikan suureet (kuten paikkakoordinaatit ja liikemäärät) muutetaan operaattoreiksi. Varsinainen aine kuvataan hiukkasina ja vuorovaikutukset klassisina kenttinä (kuten sähkökenttä). Kvanttikenttäteoriassa kvanttimekaniikan aaltoyhtälöiden (kuten Diracin yhtälö) ja klassisten kenttäyhtälöiden (kuten sähkömagnetismia kuvaavat Maxwellin yhtälöt) ratkaisut muutetaan operaattoreiksi. Kenttäoperaattorit esitetään luomis- ja hävittämisoperaattoreiden avulla. Luomisoperaattori luo tilaan yhden hiukkasen lisää ja hävittämisoperaattori vähentää siitä yhden hiukkasen.
Kvanttikenttäteorioiden rakentamisessa on kaksi yleisesti käytettyä tapaa. Niin sanottu kanoninen formalismi pohjautuu Hamiltonin mekaniikkaan. Hamiltonin formalismia mukaillen kullekin kentälle määritellään kanonisesti konjugoitu liikemäärä(kenttä). Kvanttimekaniikan kommutaattorisääntöjen oletetaan sitten olevan voimassa myös kenttäoperaattoreille. Polkuintegraaliformalismissa lähdetään puolestaan Lagrangen mekaniikan pohjalta. Alkutilan ja lopputilan välinen todennäköisyysamplitudi esitetään kompleksisena polkuintegraalina. Kunkin polun painoarvo (kompleksiluvun pituus) on sama, mutta vaiheen (argumentin) määrää polun klassinen vaikutus (Lagrangen funktion aikaintegraali).
Oikea tapa muodostaa jonkin teorian kvanttikenttäteoreettinen vastine ei ole yleensä etukäteen selvää, vaan saadun teorian tuloksia tulee verrata kokeisiin. Toistaiseksi on löydetty toimivat teoriat sähkömagnetismille, heikoille ja vahvoille vuorovaikutuksille. Gravitaatiolle toimivaa kvanttikenttäteoriaa ei ole löydetty.
Paul de Barras
thumb|Barras, Hilaire Ledrun maalaama muotokuva. Paul François Jean Nicolas de Barras (30. kesäkuuta 1755 Fox-Amphoux, Ranska – 29. tammikuuta 1829 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen ensimmäisen tasavallan ajan merkittävä poliitikko, sotilas ja varakreivi. Hän oli vuosina 1795–1799 Ranskan hallituksena toimineen viisijäsenisen direktorion vaikutusvaltaisin jäsen ja ainoa, joka säilytti jäsenyytensä direktorion perustamisesta aina sen lakkauttamiseen saakka. Barras oli kenraali Napoleon Bonaparten varhainen tukija ja suojelija, mutta Napoleon syrjäytti hänet ottaessaan vallan itselleen vuoden 1799 lopussa.
Barras oli joustava ja kyvykäs poliitikko, jota myös vihattiin hänen ahneutensa ja elostelunsa tähden.
Nuoruus
Barras oli provencelaista aatelissukua ja aatelisarvoltaan varakreivi. Hän värväytyi 16-vuotiaana Ranskan armeijan Languedocin rykmenttiin ja pääsi syntyperänsä avulla suoraan kadettiupseeriksi. Hänet siirrettiin vuonna 1777 aliluutnanttina Ranskalle kuuluneeseen Pondicherryn satamakaupunkiin Intiaan. Brittien vallattua Pondicherryn seuraavana vuonna hän siirtyi Madrasiin, josta palasi Ranskaan vuonna 1780 ja sai samalla ylennyksen luutnantiksi. Barras osallistui myös Yhdysvaltain vapaussotaan ranskalaisten apujoukkojen mukana vuosina 1781–1783, mutta erosi sen jälkeen armeijasta. Hän oli jonkin aikaa vailla toimeentuloa ja menetti uskonsa Ranskan itsevaltaiseen monarkiaan.
Vallankumouksen ja ensimmäisen tasavallan aika
Vallankumouksen puhjettua vuonna 1789 Barras liittyi välittömästi vastaperustettuun jakobiiniklubiin ja osallistui Bastiljin valtaukseen Pariisissa. Hän oli myös mukana väkijoukossa, joka pakotti kuningas Ludvig XVI:n palaamaan Versailles’sta Pariisiin lokakuussa 1789. Barras pyrki vuoden 1791 vaaleissa uuteen lakiasäätävään kansalliskokoukseen Varin departementista, mutta hänet valittiin vain valitsijamieheksi, ei varsinaiseksi kansalliskokousedustajaksi. Syyskuussa 1792 hän pyrki Pariisista uuteen parlamenttiin eli kansalliskonventtiin ja pääsi tällä kertaa varaedustajaksi. Kun useasta vaalipiiristä valituksi tullut Edmond-Louis-Alexis Dubois-Crancé päätti edustaa Ardennesin departementtia, hänen edustajanpaikkansa Pariisissa lankesi Barrasille. Kansalliskonventti lähetti Barrasin valvomaan Ranskan Italian-armeijan toimintaa ensimmäisessä vallankumoussodassa. Hän sai valvoa myös rojalistien kukistamista Varin ja Nizzan alueella sekä uuden Alpes-Maritimesin departementin muodostamista Ranskaan liitetyistä alueista. Hän äänesti tammikuussa 1793 kansalliskonventin istunnossa syrjäytetyn Ludvig XVI:n kuolemantuomion puolesta.
Barrasin vaikutusvalta kasvoi nopeasti thermidor-kappauksen jälkeisenä vuonna. Hän oli yleisen turvallisuuden valiokunnan jäsen marraskuusta 1794 maaliskuuhun 1795 ja uudelleen syyskuusta marraskuuhun 1795. Hän oli myös kaksi viikkoa kansalliskonventin puhemiehenä helmikuussa 1795. Barras sai elokuussa 1795 Ranskan armeijan prikaatikenraalin arvon. Kun Pariisissa puhkesi lokakuun 1795 alussa vendémiairekuun 13. päivän kansannousuna tunnettu rojalistien kapina, kansalliskonventti nimitti Barrasin viisihenkiseen valiokuntaan, jonka tuli vastata tasavallan suojelusta. Tilanteen kiristyessä konventti nimitti Barrasin 4. lokakuuta pääkaupungin alueen turvallisuudesta vastanneen sisäarmeijan (Armée de l'Intérieur) komentajaksi kyvyttömäksi osoittautuneen kenraali Jacques-François Menoun tilalle. Barras kutsui avukseen Toulonista muistamansa kenraali Bonaparten ja määräsi tämän puolustamaan Tuileries’n palatsia. Bonaparte nujersi kapinalliset 5. lokakuuta tykistöllään ja taitavalla saartoliikkeellä. Tasavallan pelastaminen lisäsi Barrasin suosiota ja vaikutusvaltaa mutta nosti samalla myös Bonaparten valtakunnalliselle näyttämölle.
Direktorio
Barras valittiin uudeksi hallitukseksi perustettuun viisijäseniseen direktorioon 1. marraskuuta 1795 järjestetyssä vaalissa, vaikkakin pienimmällä äänimäärällä viidestä valituksi tulleesta. Direktorio hallitsi Ranskaa seuraavat neljä vuotta ja Barras pysyi yhtäjaksoisesti sen jäsenenä. Hän toimi direktorion puheenjohtajana kolme kertaa: marraskuusta 1796 tammikuuhun 1797, marraskuusta 1797 helmikuuhun 1798 sekä helmikuusta toukokuuhun 1799. Hänet valittiin myös parlamentin uuteen alahuoneeseen eli viidensadan neuvostoon huhtikuussa 1798 ja ylähuoneeseen eli vanhojen neuvostoon vuotta myöhemmin. Barras muodosti vuonna 1796 perustuslaillisena piirinä (Le Cercle Constitutionnel) tunnetun poliittisen ryhmän, joka kannatti autoritaarisesti johdettua tasavaltaa vaihtoehtona demokraattiselle hallinnolle ja monarkialle. Piiriin kuuluvat Barrasin ohella muun muassa Charles Maurice de Talleyrand, Joseph Fouché, Benjamin Constant ja madame de Staël.
Barras sai kyseenalaista mainetta turmeltuneilla ja ylellisillä elämäntavoillaan, joista tuli koko direktoriohallinnon korruptoituneisuuden symboleita. Hän järjesti muun muassa suuria juhlia direktorion kokoontumispaikassa Pariisin Luxembourgin palatsissa. Vuoden 1795 aikoihin Barrasin rakastajattarena oli tunnettu seurapiirinainen Joséphine de Beauharnais, josta tuli hieman myöhemmin kenraali Bonaparten vaimo. Kyllästyttyään Joséphineen Barras otti seuraavaksi rakastajattarekseen Thérésa Tallienin, tunnetun poliitikon Jean-Lambert Tallienin vaimon.
Barras edisti Napoleon Bonaparten uraa järjestämällä maaliskuussa 1796 tämän nimityksen Ranskan Italian-armeijan komentajaksi, jolloin tämä pääsi näyttämään kykynsä sotapäällikkönä. Bonaparten komentamien sotajoukkojen avulla Barras järjesti myös 4. syyskuuta 1797 fructidorkuun 18. päivän vallankaappauksena tunnetun monarkistiedustajien puhdistuksen parlamentista, minkä jälkeen hän oli entistä selkeämmin direktorion vahvin mies. Hän syrjäytti tässä yhteydessä direktorion toisen vahvan miehen Lazare Carnot’n. Barras tuki myös toukokuussa 1798 säädettyä niin sanottua floréalkuun 22. päivän lakia, jolla vuorostaan erotettiin parlamentista vanhoja jakobiineja. Egyptistä sotaretkeltä palannut Napoleon kuitenkin syrjäytti epäsuosituksi muodostuneen direktorion ja Barrasin brumairekuun 18. päivän vallankaappauksella 9. marraskuuta 1799. Seuraavana päivänä koko direktorio lakkautettiin ja sen seuraajaksi perustettiin uusi Ranskan konsulaatti.
Myöhemmät vaiheet
Napoleonin poliisiministeriksi tullut Fouché asetti vakoojansa pitämään Barrasia silmällä ja Napoleon alkoi epäillä tämän juonittelevan häntä vastaan. Barras oli vuosina 1801–1805 karkotettuna Brysseliin Belgiaan, mutta hän sai sen jälkeen palata Ranskaan ja asua Marseilles’ssa. Vuonna 1813 Napoleon karkotti Barrasin Roomaan kuultuaan tämän tavanneen salaa syrjäytettyä Espanjan kuningasta Kaarle IV:tä. Barras palasi Pariisiin Napoleonin luovuttua kruunusta vuonna 1814. Hän ei tukenut vuoden 1815 satapäiväistä keisarikuntaa, vaan kannatti avoimesti Bourbonien valtaanpaluuta. Luultavasti tämän vuoksi kuningas Ludvig XVIII salli hänen asua rauhassa tilallaan Pariisin Chaillot’ssa samaan aikaan kun useimmat muut Ludvig XVI:n kuolemantuomioon osalliset karkotettiin maasta ”kuninkaanmurhaajina”. Barras kuoli Chaillot’ssa 73-vuotiaana vuonna 1829. Hänet on haudattu Pariisin Père-Lachaisen hautausmaalle.
Barrasin neliosaiset muistelmat julkaistiin vuosina 1895–1896.
Yrjö Engeström
Yrjö Engeström (s. 1948 Lahti) toimii aikuiskasvatustieteen professorina Helsingin yliopiston käyttäytymistieteellisessä tiedekunnassa. Väitöskirjassaan Learning by Expanding (1987), hän on kehitellyt teoriaa ihmisten yleisestä toimintamallista. Hän on tehnyt kirjan Lev Vygotskin ja A.N. Leontjevin välittyneen toiminnan kolmiomallin pohjalta.
Engeström toimii myös viestinnän professorina Kalifornian yliopiston San Diegon kampuksella, jossa hän työskenteli Laboratory of Comparative Human Cognition -yksikön johtajana 1990–1995. Engeström on lisäksi Birminghamin yliopiston kunniatohtori.
Engeström toimi jo lukioaikoinaan Lauttasaaren yhteiskoulussa aktiivisesti teinipolitiikassa ja valittiin Teiniliiton kouluasiainsihteeriksi eli käytännössä pääideologiksi. Teiniliiton tavoitteeksi tuli perustaa Helsinkiin Summerhill-ideologiaan pohjautuva vapaa kokeilukoulu, mutta hanke hyytyi samaan aikaan käynnissä olleeseen peruskoulu-uudistukseen. Hankkeen tuloksena perustettiin edelleen toimiva päiväkoti, Pakilan Lastenpaikka.
Engeström valittiin Suomalaisen Tiedeakatemian jäseneksi vuonna 2011.
Yrjö Engeströmin poika on Yhdysvalloissa asuva internetyrittäjä Jyri Engeström.
Fruit Ninja
Fruit Ninja on peli, jonka on kehittänyt Halfbrick Studios. Peli on saatavilla iOS:lle, Windows Phone 7:lle, Symbianille, Badalle, Androidille, Xboxille ja Windowsille.
Pelin idea
Ideana on ”pyyhkäistä” näyttöä alustasta riippuen sormella, hiirellä tai Kinect:llä koko kädellä, viipaloiden ilmaan lenteleviä hedelmiä. Pelissä on tarkoitus saada mahdollisimman paljon pisteitä, viipaloimalla hedelmiä ja välttämällä pommeja. Monesta peräkkäisestä viipaloidusta hedelmästä ”Combosta” saa ekstrapisteitä. Classic-modessa on ns. 3 elämää, eli voi missata hedelmän kolme kertaa ennen kuin peli loppuu, mutta mikäli pelaaja saa pelissä tasan sata luvun (100, 200, 300...) hän saa ylimääräisen elämän. Pelaaja voi vaihtaa terää tai taustaa suorittamalla erilaisia tehtäviä. Teristä ei hyödy esim. ekstrapisteinä. Jokaisessa terässä on teemaan sopivat äänet.
Vastaanotto
Ensimmäisenä myyntikuukautena Fruit Ninjaa myytiin 200 000 kpl, toisena kuukautena 1 000 000kpl. Vuoteen 2011 mennessä peliä oli myyty yli 20 000 000 euron edestä. Peli sai myös kriitikoilta hyvän vastaanoton ja pääsi yhdeksi Time-lehden top 50 iPhone-sovellusta listalle. Pelin hinta-laatusuhdetta on myös ylistetty. Peli sai vaihtelevaa kritiikkiä siitä, kuinka satunnaisesti ennätyspisteet pystyi saamaan, sillä hedelmien määrä vaihtelee.
Superemäs
thumb|right|200px|[[N-butyylilitium on yleisesti syntetiikassa käytetty superemäs.]] Superemäs on emäs, jonka emäksisyys on erittäin suuri. Tarkkaa määritelmää ei ole olemassa, mutta vertailukohtana käytetään yleisesti natriumhydroksidia. Tämä perustuu siihen, että hydroksidi-ioni OH– on vahvin emäs, jota voidaan pitää vesiliuoksessa. Vahvempien emäksien liuottimena ei vettä voida käyttää, koska veden happamuuden takia ne alkavat neutraloida vettä happona, jolloin syntyy hydroksidi-ioneja.
Superemäksiä käytetään orgaanisessa kemiassa moniin tehtäviin. Tyypillisiä ovat alkoksidit kuten natriummetoksidi (NaOCH3), jota valmistetaan syövyttämällä natriummetallia metanolilla, ja organometalliyhdisteet kuten butyylilitium. Nämä kykenevät poistamaan protoneja hiilestä, jolloin saadaan esimerkiksi natriumenolaattia.
Olánin talo
Olánin talo on arkkitehti Wivi Lönnin suunnittelema, vuonna 1917 valmistunut asuintalo Tampereella. Hän piirsi kahteen asuntoon jaetun talon toimitusjohtaja Fina Olánille ja tämän pojalle Wäinölle. Pyynikin rinteessä oleva talo edustaa Lönnin 1910-luvun arkkitehtuuria, ja sen rinnetonttia on hyödynnetty luomalla useita eri tasolla olevia näköaloja luontoon. Yksityisomistuksessa olevaa taloa on muokattu jonkin verran sen valmistumisen jälkeen.
Ville Heikkinen
Ville Heikkinen on Kuhmon Iivantiirassa asuva palkittu luontovalokuvaaja. Hän voittanut Vuoden Luontokuva -kilpailun kaksi kertaa, 2017 (kuvalla Talven odotus) ja 2019 (kuvalla Karhu ja korppi). Hän on kilpailun historiassa vasta neljäs kuvaaja, joka on onnistunut uusimaan voittonsa.
Olánin talo
Historia
Olán Osakehtiön perustajan J. F. Olánin perhe asui perustamansa kirjapainon talossa. Yhtiö alkoi kuitenkin tarvita lisää tilaa, minkä takia puolisonsa kuoleman jälkeen toimitusjohtajaksi noussut Fina Olán alkoi suunnitella poikansa Wäinön kanssa uuden asuintalon rakentamista. Perhe osti tontin Pyynikin pohjoisrinteestä Palomäentie 25:stä. Talon suunnittelutyö meni perhetuttava Wivi Lönnille. Piirustukset valmistuivat vuonna 1916, ja osan niistä Lönn oli signeerannut Tampereella ja osan Jyväskylässä. Talo valmistui vuonna 1917. Yksityisasuntona olevaan taloon on tehty joitakin muutoksia, eikä rakennus ole enää täysin Lönnin suunnittelemassa ulkoasussa.
Arkkitehtuuri ja pohjakaava
Olánin talolla on paljon yhtäläisyyksiä 1910-luvun alussa Lönnin suunnittelemaan Lapinniemen isännöitsijän taloon, jotka molemmat edustavat tutkija Paula Kivisen mukaan Lönnin 1910-luvun arkkitehtuuria parhaimmillaan. Kummatkin ovat yksinkertaisia tilakokonaisuuksiltaan, ja kummankin laakean aumakaton alla kiertää vaakasuora ikkunanauha.
Olánin talo on rakennettu rinnetontille, ja se on osittain kolmikerroksinen. Se on rakennettu tiilestä ja punahongasta. Lönn hyödynsi rinnetonttia suunnittelemalla rakennukseen sisäänkäyntejä eri tasoille ja avaamalla tiloja eri puolille ympäröivää luontoa. Kummassakin talon asunnoista on laaja parveke ja useita eri suuntiin avautuvia erkkeri-ikkunoita. Pyynikin suuntaan avautuvaa näköalaa ovat sittemmin peittäneet uudemmat rakennukset. Talon kaksi asuntoa ovat sijoiteltu siten, että pääsisäänkäynnit ovat asuintilojen alapuolella idässä ja pohjoisessa. Alimpaan kerrokseen suunniteltiin kaksi tilavaa huonetta, keittiö ja pieni palvelijanhuone. Ylimmässä kerroksesa on makuu- ja vierashuoneet.
All of Us
All of Us voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Ammoniumperrenaatti
Ammoniumperrenaatti (NH4ReO4) on ammonium- ja perrenaatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Ammoniumperrenaattia voidaan käyttää metallisen reniumin ja reniumyhdisteiden valmistukseen sekä katalyyttinä.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö
Huoneenlämpötilassa ammoniumperrenaatti on väritöntä kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee veteen. Ammoniumperrenaatti on heikko hapetin.
Ammoniumperrenaattia valmistetaan reniumin jalostuksen yhteydessä hapettamalla reniumpitoisia malmeja ja käsittelemällä muodostuneita oksideja ammoniakkiliuoksella. Ammoniumperrenaatti voidaan pelkistää reniumdioksidiksi tai metalliseksi reniumiksi pelkistämällä vedyttämällä. Yhdisteestä valmistetaan myös muita reniumyhdisteitä.
Hyhky
Hyhky on Tampereen luoteisosassa sijaitseva kaupunginosa. Se rajoittuu pohjoisessa Lielahteen, idässä Ala-Pispalaan, etelässä Kaarilaan ja lännessä Epilään.
Hyhky siirrettiin silloisesta Pohjois-Pirkkalasta Tampereen kaupunkiin vuoden 1937 alussa. Hyhkyn, Kaarilan ja Epilän kaupunginosien yhteinen asemakaava vahvistettiin vuonna 1953.
Hyhkyn vanhin rakennus on tiettävästi vanha käräjätalo, jossa toimii nykyisin Hennerin leikkipuisto. Henneri on vanha Hyhkyn kylän talo ja nimen pohjana on todennäköisesti henkilönnimi Henrik. Hyhkyssä on myös ala-aste.
Hyhkyssä sijaitsee Kokemäenjoessa tapahtunutta tukkien uittoa varten 1930-luvulla rakennettu Pispalan uittotunneli. Tunnelia edelsivät ylempänä harjulla sijainneet kaksi rullarataa (”punainen” ja ”harmaa” tukkitie). Vanhan uittotunnelin viereen rakennettu uusi uittotunneli valmistui vuonna 1968, mutta se jäi heti tarpeettomaksi Kokemäenjoen uiton loppuessa samana vuonna. Kesäkuussa vuonna 2013 uittotunneli avattiin veneilijöiden ja kevyen liikenteen käyttöön yhdystieksi Näsijärven ja Pyhäjärven välillä.
ASL Airlines Ireland
ASL Airlines Ireland (aiemmin Air Contractors) on matkustaja- ja rahtilentoyhtiö. Yhtiö operoi lentoja eri puolin Eurooppaa muille lentoyhtiöille, kuten FedExille ja DHL Expressille. Yhtiö operoi myös aikatauluttamattomia charterlentoja ja joitain wet lease -lentoja. ASL Airline Holding Limited, ASL Airlines Irelandin emoyhtiön pääkonttori on Swordsissa, County Dublinissa, Irlannissa.
Historia
Yhtiö perustettiin vuonna 1972 nimellä Air Bridge Carriers. Samana vuonna yhtiö lensi ensilentonsa. Syyskuussa 1992 yhtiö vaihtoi nimensä Hunting Cargo Airlines:iksi. Samana vuonna yhtiön koko liikenne siirrettiin Irlantiin. Kesäkuussa 1998 yhtiö myi ilmailuosuutensa CMB Compagnie Maritime Belgelle ja Safairille. Samalla yhtiö rebrandattiin Air Contractorsiksi.
Air Contractors osti vuonna 2008 ranskalaisen lentoyhtiön Europe Airpostin. Myöhemmin, kun EAP oli kokonaan osa Air Contractorsia, yhtiö uudelleenbrandattiin ASL Aviation Groupiksi. Tytäryhtiöt Air Contactors ja Europe Airpost pitäisivät kuitenkin omat nimensä. Nimi edustaa lentoyhtiöitä, tukea ja leasingia (engl. Airlines, Support and Leasing). Tästä tuli nimi ASL ja se on pysynyt lentoyhtiön mukana.
Vuonna 2010 Air Contactors halusi jotain uutta, ja alkoi kuljettamaan matkustajia Boeing 737-300-koneilla. Air Contractors operoi koneita yhdessä Europe Airpostin kanssa.
4. päivä kesäkuuta 2015 ASL Aviation Group ilmoitti, että Air Contractorsin nimi vaihdettaisiin ASL Airlines Irelandiksi, ja Europe Airpostin nimi vaihdettaisiin ASL Airlines France:ksi. Lisäksi yhtiön matkan varrella ostamien lentoyhtiöiden Farnair Hungaryn ja Farnair Switzerlandin nimet vaihdettaisiin ASL Airlines Hungaryksi ja ASL Airlines Switzerlandiksi.
5. päivä helmikuuta 2016 yhtiö ilmoitti ostaneensa yhtiön TNT Airwaysin ja PAN Airin, ja muuttavansa näiden nimet ASL Airlines Belgiumiksi ja ASL Airlines Spainiksi.
ASL Aviation Groupin tytäryhtiö ASL Airlines Switzerland lakkautti kaikki lennot 1. helmikuuta 2018.
Laivasto
pienoiskuva|Air Contractorsin [[ATR 72]] pienoiskuva|ASL Airlines Irelandin [[Boeing 757|Boeing 757-200 Aer Lingusin väreissä]] Tämä on ASL Airlines Irelandin laivasto 30. päivänä syyskuuta 2018
Witch (kappale)
The Witch (Osku-003) on suomalaisen garage rock -yhtye Xysman 7" single, joka julkaistiin vuonna 1995. Sen molemmat kappaleet ovat cover-versioita. A-puolen ”The Witch” on alun perin The Sonicsin esittämä ja sen on kirjoittanut Gerry Roslie. B-puolella on Huggin’ Waynen kappale ”Love Vein”.
Mindello-luokka
Mindello-luokka oli Portugalin laivaston kahden 1870-luvulla valmistetun rautakaarisen ja puuvuoratun avison muodostama alusluokka.
All Nippon Airwaysin lento 58
All Nippon Airwaysin lento 58 Sapporosta Tokioon 30. heinäkuuta 1971 päättyi pian Sapporosta nousun jälkeen yhteentörmäykseen Japanin ilmavoimien Mitsubishi F-86F Sabre -sotilashävittäjän kanssa. Matkustajakone Boeing 727-281:n koko miehistö ja kaikki matkustajat saivat surmansa törmäyksessä ja sitä seuranneessa maahansyöksyssä. Hävittäjän lentäjä pelastautui heittoistuimen avulla. 162 ihmishenkeä vaatinut onnettomuus oli siihenastisen ilmailuhistorian pahin. Sen syy oli harjoituslennolla olleen sotilaslentäjän virhe.
Maakaupunki
Maakaupunki eli ylämaankaupunki oli Ruotsissa ja Suomessa kaupunki, jonka tuli hoitaa ulkomaankauppansa tapulikaupunkien välityksellä. Esimerkiksi Pohjanlahden rannikkokaupunkien sallittiin harjoittaa kaupankäyntiä vain Turun ja Tukholman kanssa. Kaupungit kärsivät tästä suuresti vuoteen 1765 saakka, jolloin ne saivat tapulioikeuksia. Maakaupunkia ympäröivän maaseudun kanssa kaupankäynti oli vapaata. Maaseudulla kaupankäynti oli kiellettyä, paitsi erityisillä markkinoilla.
Kaupungit jaettiin tapuli- ja maakaupunkeihin 1600-luvun alussa annetuilla kauppa-asetuksilla. Suomessa tällaisesta kauppajärjestelmästä luovuttiin vuonna 1879.
Pisoniat
Pisoniat (Pisonia) on ihmekukkakasvien heimoon kuuluva kasvisuku.
Pisoniat ovat pensaita tai pieniä puita tai puuvartisia köynnöksiä, enimmillään 30 metriä pitkiä. Kuori on ohut, pehmeä ja kermanvärinen. Nahkeat tai paperimaiset lehdet sijaitsevat vastakkain, tai vuorotellen. Pienet kukat kasvavat erikoistuneiden kukkaversojen päihin. Hede- ja emikukat ovat erilaisia, hedekukissa 6–10 hedettä.
Eräiden tämä suvun puiden siemenet ovat todella tahmeita. Hyönteiset takertuvat niihin, samoin kuin hyönteisiä tavoittelevat linnut. Siemeniä voi tarttua lintuihin niin paljon, että ne menettävät lentokykynsä. Tahmeiden siementen hyöty on kuitenkin siinä, että ne voivat kulkeutua lintujen mukana kaukaisiin paikkoihin. Lähiympäristöönsä puu taas leviää katkeilevien oksiensa avulla - maahan pudonnut oksa juurtuu helposti.
Altailaiset
thumb|250px|Altailaisia 1900-luvun alun postikortissa. thumb|175px|Altailainen šamaani rumpuineen 1900-luvun alun postikortissa. Altailaiset (aikaisempi nimitys oirootit, altaiksi алтай-кижи, altai-kiži, tai Алтайлар, Altaylar ) ovat Venäjällä etupäässä Altain tasavallassa asuva turkkilaista altain kieltä puhuva kansa.
Asuinalue, lukumäärä ja etniset ryhmät
Altailaiset asuvat Altain tasavallassa ja sen lähiseuduilla Altain aluepiirissä ja Kemerovon alueella. He jakautuvat pohjoisia ja eteläisiä altailaismurteita puhuviin ryhmiin. Vuoden 1989 väestönlaskennan mukaan Venäjällä oli 69 400 altalaista, joista 59 100 asui silloisella Vuoristo-Altain autonomisella alueella, 4 800 muualla Altain aluepiirissä ja 2 600 Kemerovon alueella. Kansallisuudeltaan altailaisista 85,1 % ilmoitti äidinkielekseen altain ja 14,8 % venäjän. Toisena kielenään venäjää puhui 65,6 %.
Nykyään altailaisten alaryhmillä, pohjoismurteita puhuvilla kumandineilla, tšelkaneilla ja tubalareilla sekä etelämurteita puhuvilla telengiteillä ja teleuteilla on laissa tunnustettu Venäjän vähälukuisen alkuperäiskansan asema. Vuoden 2002 väestönlaskennassa rekisteröitiin 67 200 altalaista (altai-kižiä) ja 10 600 muiden ryhmien edustajaa. Altain kielen puhujia oli 65 500 ja muiden kielimuotojen puhujia 3 900 (telengitien äidinkieleksi katsottiin altai). 92,9 % altailaisista osaa venäjää.
Altain tasavallan väestöstä eri altailaisryhmät muodostavat 33,5 % (30,1 % vuonna 1989). Kotitasavaltansa altailaisista 92,4 % puhuu venäjää, 89,2 % altain kieltä ja 3,0 % kazakkia.
Kiinassa altalaisia on arviolta useampi tuhat. Kiinan puolella asuu kumandeja, tšelkaneja ja tubalareja, mutta heitä tai altailaisia ylipäätänsä ei tunnusteta omaksi etniseksi ryhmäkseen.
Etninen historia
Altailaisten esi-isiä ovat muinaisturkkilaiset uiguurit, kiptšakit, Jenisein kirgiisit ja oguusit. Altain kielen murre-erot heijastelevat eri ryhmien etnistä taustaa: etelämurteet kuuluvat turkkilaisten kielten kirgiisiläis-kiptšakkilaiseen alaryhmään, pohjoismurteet uiguurilais-oguusilaiseen. Pohjoisaltailaisiin on sulautunut samojedeja, kettejä sekä mahdollisesti myös ugreja, eteläaltailaisissa on havaittavissa mongolien vaikutusta.