cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Litteäjärvisimpukka
Lisääntyminen
Järvisimpukat ovat nuorina kaksineuvoisia, eli samassa yksilössä on sekä muna- että siittiörauhaset. Pienissä vesistöissä yksilöt pysyvätkin kaksineuvoisina mikä turvaa munien hedelmöitymisen. Suurissa vesistöissä ne kehittyvät joko koiraiksi tai naaraiksi. Munasolut, joita on satoja tuhansia, hedelmöityvät emon ulompien kiduslehtien sisällä olevissa onteloissa ja kehittyvät glokidiumtoukiksi. Toukalla on kaksi kuorenpuoliskoa, joiden ulkoreunassa on hammas; kuorenpuoliskojen välistä tulee ulos rihmamainen säie.
Järvisimpukoiden kutuaika on loppukesällä. Talvella glokidiot ovat kehittyneet emosimpukan sisällä, ja keväällä se päästää ne veteen kalan uidessa ohi. Toukat tarttuvat väkäsikkäillä kuorenpuoliskoillaan kalan eviin tai pintaan. Kala erittää toukan ympärille rakkulan, jonka sisällä kehitys jatkuu muutaman kuukauden ajan. Loisimisvaiheen aikana simpukka saattaa kulkeutua hyvinkin kauas lisääntymispaikastaan. Rakkulan puhjettua simpukka pudottautuu pohjaan ja aloittaa 5–10 vuotta käsittävän aikuisvaiheensa. Suurin osa emosimpukan päästämistä toukista joutuu pohjaan, missä ne voivat odotella kalan paikalle osumista 2–3 viikkoa ennen kuin menehtyvät.
Ravinto
Järvisimpukka myllää pohjaa jalallaan, ja ottaa pohjasta nousevaa eliöstöä hengitysveden mukana ravinnokseen.
Tapio (täsmennyssivu)
Tapio voi tarkoittaa seuraavia:
Route nationale 33
thumb|Tie Timbuktuun. Route nationale 33 eli RN33 on valtatie Malissa. Se johtaa Ségousta Nionon, Niafunkén, Dirén ja Goundamin kautta Timbuktuun sekä edelleen Bouremiin. Tien pituus on noin tuhat kilometriä.
Timbuktun alue on kärsinyt pitkään huonoista tai lähes olemattomista tieyhteyksistä, joita on osan vuodesta korvannut Comanavin jokiliikenne. Nionon pohjoispuolella sijaitsevan Goma Couran ja Niafunkén välinen ”Sahelin tie” oli aikaisemmin vain joukko maastoon tehtyjä reittejä, jotka muuttuivat sateiden ja Nigerjoen tulvien aikaan kulkukelvottomiksi. Tonkan ja Timbuktun välillä kulki asfaltoimaton soratie. Lyhyempi RN39 eli ”Toivon tie” johtaa Douentzasta Nigerin ylittävälle lautalle, mutta sekin on vaikeasti liikennöitävissä.
Goma Couran ja Timbuktun välisen 484 kilometrin pituisen tieosuuden rakentaminen ja päällystäminen alkoi Euroopan unionin rahoituksella vuonna 2010. Sen vaihtoehtona olleen ”Toivon tien” uudistaminen olisi tullut kilometriä kohden kalliimmaksi muun muassa Nigerjoen ylittävän kahden kilometrin pituisen sillan rakentamisen takia. Tärkeän maatalousalueen läpi kulkevan ”Sahelin tien” taloudellinen hyöty arvioitiin suuremmaksi.
Vuoden 2012 sisällissodan keskeyttämää tiehanketta jatkettiin alkuvuodesta 2014. Portugalilaisen Zagopen ja ranskalaisen Sogea-Satomin suorittaman rakennustyön odotetaan valmistuvan vuoden 2018 loppuun mennessä. Niafunkésta Timbuktuun johtava osuus sekä Goundamin ja Dirén välinen sivuhaara otettiin alustavasti käyttöön tammikuussa 2017. Hanke tulee maksamaan yhteensä 197 miljoonaa euroa.
Katalin
Katalin on naisen etunimi. Se on Katariina-nimen unkarilainen vastine.
Lapinkosken voimalaitos
Lapinkosken voimalaitos on Rauman kaupunkiin liitetyn entisen Lapin kunnan keskustassa oleva vuonna 1994 uudelleen rakennettu yksityisomistuksessa oleva pienvesivoimalaitos.
Lapinjoen vesistöalueeseen kuuluvassa koskessa on ennen vuonna 1922 rakennettua nykyistä patoa ollut kolme myllyä ja kaksi sahaa. Yhdistämällä kolme pientä koskea saatiin 8,5 metrin pudotuskorkeus, ja Sähkö O.Y. Lappi -niminen osakeyhtiö rakensi padon yhteyteen sähkölaitoksen.
Linognathidae
Linognathidae on jäytiäisten (Psocoptera) lahkoon kuuluva hyönteisheimo. Se kattaa yhteensä 3 sukua, joissa on noin 70 kuvattua lajia. Sen lajeista Suomessa elää ainakin koiria kiusaava koiratäi (Linognathus setosus), jota tavataan Suomessa yleisenä.
Lapinkosken voimalaitos
Uuden voimalan rakentamista varten vuonna 1994 perustettu Lapijoen Sähkö Oy vuokrasi voimalapaikan myllylahkolta, ja uusi voimalaitos käynnistettiin ensimmäisen kerran vuonna 1995.
Hellä Meltti
pienoiskuva|Hellä Meltti vuonna 1961. Martta Hellä Meltti (vuoteen 1922 Forsström, 22. heinäkuuta 1903 Helsinki – 18. marraskuuta 1979 Helsinki) oli suomalainen poliitikko, joka toimi muun muassa SKDL:n kansanedustajana (1961–1962), Suomen Naisten Demokraattisen Liiton puheenjohtajana sekä kaupunginvaltuutettuna Kotkassa ja Helsingissä.
Meltti työskenteli 1920-luvun alusta lähtien muun muassa sihteerinä asianajotoimistossa, Sosialidemokraattisen raittiusliiton toimistoapulaisena, Valkeakosken ja Kotkan työväenopistojen liikunnanopettajana sekä paperikaupan pääkirjanpitäjänä.
Hellä Meltin aviomies oli kansanedustaja ja maaherra Väinö Meltti.
Anthon Bruun
Tausta
Bruunin kauppiassuku oli asettunut Haminaan 1700-luvun alussa. Jo suvun ensimmäiset edustajat eli veljekset Johan ja Heino Erik Bruun kohosivat kaupungin huomattavimpien porvareiden joukkoon. Johan Bruunin (1714–1756) poika oli kauppias Carl Bruun (1748–1809), josta aikanaan tuli Anthon Bruunin isä. Carl Bruunin pojista neljä toimi kauppiaina Haminassa.
Elämä
Anthon Bruun syntyi perheensä toiseksi vanhimpana poikana. Hän varttui Haminassa. Sukunsa perinteitä noudattaen hän siirtyi kaupan alalle. Hänellä oli Haminassa oma kauppaliike. Nuorena kuolleen Bruunin ura kauppiaana jäi tosin melko lyhyeksi. Hänen onnistui kuitenkin saavuttaa taloudellista menestystä, vaikka taloudelliset olot Venäjän keisarikunnan hallintaan (1809) autonomisena alueena liitetyssä Suomen suuriruhtinaskunnassa olivat vielä alkuvuosina (eli 1810-luvulla) taloudellisesti vaikeat. Kauppahuoneen keskeisiä välitystuotteita olivat vilja ja suola. 1810-luvulla Anthon Bruun oli Haminan merkittävin viljan maahantuoja.
Kauppaliikkeen ohella Bruun omisti veljensä Christian Bruunin kanssa osan Anjalassa sijainneesta Ummeljoen sahalaitoksesta. Anthon Bruun otti osaa myös Haminan kunnalliselämään. Hän oli vuodesta 1813 lähtien Haminan kaupunginvanhimpien puheenjohtaja.
Vuonna 1821 Haminan kaupungin keskusta paloi. Anthon Bruunin kerrotaan menettäneen terveytensä, kun hän osallistui palon sammutustöihin. Vuonna 1822 hän sai kauppaneuvoksen arvonimen. Sen jälkeen hän eli enää vain pari vuotta.
Perhe
Anthon Bruun oli vuodesta 1814 naimisissa Jacobina Catharina Stewenin (1790–1853) kanssa. Pariskunnalla oli kaksi tytärtä, jotka avioituivat venäläisten upseerien kanssa. Bruunin poika oli ministerivaltiosihteeri Theodor Bruun.
Muros
Muros on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Sassarin maakunnassa. Kunnassa on arviolta 852 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 11,23 neliökilometriä. Se sijaitsee 305 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.
Arne Friedrich
Pelaajaura
Friedrich aloitti jalkapallouransa kuusivuotiaana FC Bad Oeynhausenissä vuonna 1985. Sen jälkeen hänen tiensä vei neljän joukkueen kautta Bundesliiga-seura DSC Arminia Bielefeldiin vuonna 2000. Hyvien otteiden ansiosta suuremmat saksalaisseurat kiinnostuivat hänestä vuonna 2002 ja hän siirtyi Hertha BSC:ään Berliinissä. Samana vuonna Friedrich sai kutsun myös maajoukkueeseen, jossa hän teki ensiesiintymisensä 21. elokuuta Bulgariaa vastaan. Kaudeksi 2010–2011 hän siirtyi VfL Wolfsburgiin.
Wolfsburgissa Friedrich pelasi ainoastaan 15 ottelua, kunnes siirtyi kaudeksi 2012–2013 MLS-liigan Chicago Fireen. Siellä hän pelasi 23 ottelua ja teki niissä yhden maalin. Friedrich lopetti uransa kesällä 2013.
Vuonna 2006 Friedrich valittiin edustamaan Saksan joukkuetta jalkapallon MM-kilpailuihin 2006. Hän pelasi vuonna 2011 päättyneellä maajoukkueurallaan 82 ottelua ja teki niissä yhden maalin.
Valmennusura
Friedrich aloitti valmentamisen vuonna 2014. Hän toimii Saksan alle 18-vuotiaiden maajoukkueen apuvalmentajana.
Kinkomaa
Kinkomaa on Muurameen Kinkomaan sairaalan ympärille, Päijänteen läheisyyteen syntynyt asuinalue. Muuramen keskustasta Kinkomaalle on matkaa kahdeksan kilometriä, Säynätsalon keskustasta neljä kilometriä ja Jyväskylän keskustasta 12 kilometriä. Kinkomaa sijaitsee Jyväskylän kahden kaupunginosan, Keljonkankaan ja Säynätsalon välissä, minkä johdosta tie Muuramen keskustaan kulkee Jyväskylän alueen kautta. Kinkomaan asukasluku on yli 1 400, ja se on toinen Muuramen taajama-alueista yhdessä kunnan keskustan kanssa. Näissä taajamissa asuu suurin osa muuramelaisista. Vielä 1990-luvulla Kinkomaa muodosti oman taajaman, mutta nykyään se on kasvanut kiinni Jyväskylän keskustaajamaan. Kinkomaan taajama-asutus on Jyväskylän keskustaajaman ainoa osa, joka ei kuulu Jyväskylän kaupunkiin.
Nimen alkuperä
Suomen Kansalliskirjaston mukaan Kinkomaa tarkoittaa "pienten vuorten maata". Alun perin nimen on ajateltu viittaavan jäätyneisiin "kinkamiin", joita rengit rikkoivat keväisin puunuijalla. Kinkamat syntyivät, kun savipellot kuokittiin syksyllä ja kynnökset jäätyivät. Myös painon alle laitettavaa tuohilevynippua kutsutaan kingoksi.
Historia
Varhaisin todiste Kinkomaalla sijainneesta asutuksesta on kivikauden loppupuolelle ajoitettu kivikirves. Hiihtolatu Säynätsalosta Kortteisen rantaan tehtiin 1920-luvulla, ja alueen ensimmäisen auton hankki Rikhard Salonen vuonna 1925.
Maantiede
Kinkomaa on syntynyt Päijänteen läheisyyteen. Asuinalueella sijaitsee myös Kangaslampi. Lammen pinta-ala on 1,1 hehtaaria, se on 150 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 400 metriä ja vedenpinnan korkeus 80,5 metriä mpy.
Koulutus
Kinkomaalle valmistui 200 oppilaspaikan koulu 1–6 vuosiluokan oppilaille maaliskuussa 2016. Rakentamisen yhteydessä kouluun liitettiin vuonna 1998 valmistunut liikuntasali. Alakoulun lisäksi alueella on kaksi yksityistä päiväkotia.
Terveydenhuolto
Vitapoliksessa toimii edelleen Keski-Suomen sairaanhoitopiirin apuvälinekeskus, kommunikaatiokeskus Tikoteekki ja kehitysvammapoliklinikka.
Liikenne
Kinkomaan asuinalueen joukkoliikenteen selkärangan muodostaa linja-autoliikenne. Jyväskylän seudun joukkoliikenteen linja-autovuorot 16 ja 16M liikennöivät Jyväskylän ja Säynätsalon suuntaisesti Kinkomaantiellä. Linja-autovuoro 21 puolestaan liikennöi Jyväskylän, Säynätsalon ja Muuramen suuntaisesti.
Kinkomaalla sijaitseva 30-venepaikkainen satama uusittiin perin pohjin keväällä 2016. Uusinnan myötä venepaikkojen lukumäärä kasvoi 11 kappaletta nykyiselleen 30:een. Moottoroitu lossi liikennöi Kinkomaan alueen vesistöissä vuosina 1930–1947.
Yritysten palvelutoiminta
Kinkomaan keskustaan rakennettiin ruokakauppa syksyllä 2016, ja keskustan kupeessa sijaitsevan Vitapoliksen tiloissa on myös erilaisia palveluja, kuten parturi-kampaamo, hyvinvointipalveluja ja lounasruokala.
Politiikka
Alla oleva taulukko on koottu Kinkomaalla sijaitsevan äänestyspaikan tuloksista.
Nähtävyydet
Kinkomaan sairaala-alue on valtakunnallisesti merkittävä rakennettu kulttuuriympäristö, ja museovirasto suojelee sen päärakennusta.
Uskonto
Yksi Jehovan todistajien valtakunnansaleista sijaitsee Kinkomaalla.
Urheilu
Kinkomaan koulun läheisyydessä on urheilukenttä ja jääkiekkokaukalo.
Tunnettuja henkilöitä
Itävaltalaisjoukkue Graz 99ersissa pelaava jääkiekkoilija Aleksi Salonen on kotoisin Kinkomaalta. Hän on ammattilaisurallaan voittanut muun muassa kaksi kertaa Suomen-mestaruuden sekä kerran European Trophyn. Myös sotakirjailija Niilo Lauttamus asui Kinkomaalla. Hän on Suomen viimeisimpien sotien kuvaajista luetuimpia ja kuuluisimpia.
Geneettinen determinismi
Geneettinen determinismi (biologinen determinismi) on yleisnimitys teorioille, joiden mukaan ihmisen persoonallisuus ja sosiaalinen käytös johtuvat yksilön ja hänen ryhmänsä biologiasta.
Geneettiselle determinismille on vaikea antaa yksiselitteistä ja tarkkaa määritelmää. Kuitenkin kirjallisuudesta löytyvistä määritelmäelementeistä tärkein on käsitys siitä, että genetiikka määrää yksilön tulevaisuuden ja sen ominaisuudet.
Geneettisen determinismin mukaisesti melkein kaikki ihmisen monimutkainen käytös, kuten persoonallisuus, älykkyys, rikolliset ja antisosiaaliset taipumukset, seksuaalisuus, sekä monet sairaudet, kuten masennus- ja ahdistuneisuusoireyhtymät, ovat jollain tasolla geenien vaikutuksen alaista tai määräämää käytöstä. Kuitenkin suurin osa näistä geneettisistä vaikutuksista on ympäristön ja geenien vuorovaikutukseen kytkeytyneitä. Huomioitavaa on myös se, että ihmisellä on kyky hakeutua erilaisiin ympäristöihin, ja tämän vuoksi geenien ja ympäristön korrelaatio johtaa yksilön aivojen kehittymiseen ainutlaatuisella ja ennustamattomalla tavalla.
Kuinka saanut alkunsa
Geneettisen determinismin alkuaikoina teorioita rakennettiin varhaisen genetiikan ymmärryksen ja Gregor Mendelin töiden varaan. 1700- ja 1800-luvuilla geneettinen determinismi perustui useimmiten hatariin ja kiistanalaisiin perinnöllisyyden ideoihin. Koska tuolloin perinnöllisyyden tutkiminen suoraan oli vielä mahdotonta muun muassa työmenetelmien puuttumisen vuoksi, tutkijat mittasivat ihmisen anatomisia ja fysiologisia piirteitä ja yrittivät yhdistää ne yksilön persoonallisiin ja henkisiin piirteisiin. Esimerkiksi korkeiden poskipäiden ja kulmakaarien uskottiin kertovan rikollisista taipumuksista. Tästä geneettisen determinismin aikakaudesta mainittakoon esimerkkinä Cesare Lombroso, joka oli 1800-luvulla vaikuttanut kriminaaliantropologian perustaja, jonka mukaan rikollisuus on henkilön fyysisissä piirteissä näkyvä perinnöllinen “atavistinen”(atavismi) ominaisuus.
1900-luvulla mendelistisen genetiikan kasvu näkyi myös geneettisen determinismin teorioissa. Negatiivisten ominaisuuksien ja piirteiden ajateltiin johtuvan viallisista geeneistä. Genetiikan menetelmien kehittymisen myötä näitä viallisia geenejä pyrittiin jäljittämään DNA:sta. Suurin osa geneettisen determinismin historiasta on ollut yleisesti negatiivisina pidettyjen ominaisuuksien periytymisen tutkimusta. Vaikka monet tutkijat pitivät fyysisten poikkeamien ja geneettisten poikkeavuuksien yhteyttä todennäköisenä, väite psyykkisten sairauksien ja sosiaalisesti tuomittavan käytöksen perinnöllisyydestä oli kiistanalainen. Tämä johtui osittain luotettavan geneettisen datan saamisen vaikeudesta, mutta myös ympäristön ja geenien vuorovaikutuksesta saadun tiedon lisääntymisestä. Geneettisten- ja ympäristötekijöiden vaikutusten erottaminen toisistaan psyykkisiä ja käyttäytymisen piirteitä tutkittaessa on edelleen haastava tehtävä.
Tieteellinen rasismi
Käsite ihmisen jakamisesta rotuihin siirtyi tieteeseen 1600-luvulla. Rotukäsite ja biologia ovat malliesimerkki sosiaalisesta konstruktionismista, jossa taustaoletuksena on tiedon ja käsitteiden yhteisöllinen rakentuminen. Tutkijat eivät toimi poliittisessa tyhjiössä, minkä vuoksi ajan politiikka voi vaikuttaa tieteeseen ja tiede politiikkaan. Fylogeneettiset- ja geneettiset menetelmät eivät tue ihmisen jakamista rotuihin. Rotukäsite ei ole ihmisen biologiaan kuuluva, geneettisesti järkeenkäypä luokittelutapa, vaan sosiaalinen käsite.
Näitä erilaisia “tieteellisiä” rotuluokitteluja on paljon, mutta niitä yhdistävät neljä teemaa: 1. havaitut erot luokkien välillä nähdään alemmuutena, 2. jokin ryhmä asetetaan luokittelun huipulle subjektiivisten arvioiden perusteella, 3. persoonallisuuteen ja sosiaaliseen käytökseen liittyvät piirteet yhdistetään fyysisiin ominaisuuksiin, 4. rajalinjojen veto mahdollistaa ihmisen muuntelun luokittelun.
Samuel Mortonin työ kallojen parissa on malliesimerkki tieteellisestä rasismista 1800-luvulla. Morton jakoi ihmiset viiteen eri luojan luomaan rotuun ja mittasi näiden ryhmien kallojen kokoa, määrittääkseen eri rotujen aivojen koon. Morton pönkitti työllään valkoihoisten asemaa, määrittämällä valkoihoisen rodun älykkäimmäksi roduksi, jonka luonnostaan kuului olla hierarkian huipulla.
Arthur Jensenin “How Much Can We Boost IQ and Scholastic Achievement” 1969 ilmestynyt artikkeli on myös yksi kohua herättänyt ja paljon väittelyä aiheuttanut julkaisu, jota ainakin osa tiedeyhteisöstä pitää tieteellisenä rasismina.
Älykkyyden periytyminen
Vaikka älykkyysosamäärä on käsitteenä yksinkertainen, sen periytyminen aiheutti kiivaita ja toistuvia väittelyitä 1900-luvulla. Osa tästä kiistelystä johtuu älykkyysosamäärän periytymisen heikosta karakterisoinnista. Suorat ja epäsuorat analyysimenetelmät yrittävät arvioida geenien merkitystä älykkyysosamäärään ilman ympäristön vaikutusta. Nämä analyysimenetelmät tuottavat hyvin erilaisia arvioita. Identtisiä kaksosia käytetään periytymisen tutkimukseen, koska näin kyetään pois lukemaan geneettiset vaikutukset ja voidaan keskittyä tutkimaan ympäristön vaikutuksia. Arvellaan että yksi mahdollinen syy kaksosten samanlaiseen älykkyysosamäärään voi johtua yhdessä vietetystä raskausajasta. Myös kaksosten, jotka ovat kasvaneet erillään on havaittu omaavan samanlaisen älykkyysosamäärän.
On kuitenkin havaittu, että ympäristötekijät, kuten asuinpaikka, urheilu, vanhempien ammatit ja tulotaso sekä koulutus vaikuttavat lapsen älykkyysosamäärän kehittymiseen. Lapsen ympäristön täytyy olla hyvä, jotta hänen älykkyysosamääränsä pystyy kehittymään täyteen potentiaaliinsa.
Rikollisten taipumusten periytyminen
Erään kaksostutkimuksen mukaan virallisesti dokumentoitu rikollinen käytös kasaantuu sukujen sisäisesti ja on peräisin geneettisistä ja suvun ympäristötekijöistä. Perinnölliset ja jaetun ympäristön riskit vaikuttavat merkittävästi väkivaltarikoksiin ja murtoihin. Tutkimuksen mukaan kaikkien rikostuomioiden perinnöllisyyden arviointiin olevan 45 % miehillä ja naisilla, ja ympäristö vaikutti alttiuden vaihteluun naisilla 18 % ja miehillä 27 %. Nämä tekijät voivat vaikuttaa naisiin ja miehiin eri tavalla, sillä tekijöiden on havaittu korreloivan keskivahvasti sukupuolten välillä.
Luonto vs kasvatus
Ihmisen käyttäytymistieteessä on ollut vahva kahtiajako, joista toisen mukaan ihmisen käytös johtuu geeneistä, ihmisen “luonnosta”, ja toisen mukaan ihmisen käytös on kasvatuksen eli ihmisen ympäristön tuote. Kasvatukseen katsotaan kuuluvaksi sen aikainen sosiaalinen ja kulttuurillinen ympäristö sekä lapsen vanhemmiltaan saama kasvatus, ravitsemus, koulutus ja sosiaalinen kanssakäyminen. Lisääntynyt ymmärrys geenien ja ympäristön vuorovaikutuksesta on hälventänyt tätä kahtiajakoa luonnon ja kasvatuksen välillä. Kaksoskokeet eri yhteiskunnissa ovat havainneet sekä geenien että ympäristön vaikuttavan ihmisen käytökseen
Hopearatamo
Hopearatamo (Plantago argentea) on ratamokasvien heimoon kuuluva ratamoiden suvun kasvi. Sen kuvasi tieteelle ensimmäisen kerran Dominique Chaix vuonna 1786. Hopearatamoa tavataan eteläisessä Euroopassa ja Turkissa.
Hoperatamo kukkii kesäisin vaaleita kukkia.
Brave (verkkoselain)
pienoiskuva|299x299px|Braven logo Brave on ilmainen ja avoimen lähdekoodin verkkoselain, jonka on kehittänyt Brave Software Inc. Se perustuu Googlen Chromium-verkkoselainprojektiin, jonka päälle myös Google Chrome on rakennettu. Brave on yksityisyyteen keskittyvä selain ja se estää häiritsevät mainosbannerit ja ikkunat ja vähentää netissä seuraamista. Se tarjoaa myös käyttäjille mahdollisuuden ottaa käyttöön valinnaiset ​​mainokset, jotka maksaa käyttäjille mainosten katsomisesta Basic Attention Token (BAT) kryptovaluutan muodossa. Käyttäjät voivat lähettää lahjoituksia verkkosivustoille ja sisällöntuottajille.
Matej Vidović
Matej Vidović (s. 14. huhtikuuta 1993 Zagreb) on kroatialainen alppihiihtäjä.
Vidović on osallistunut aikuisten arvokilpailuihin Garmisch-Partenkirchenin MM-kilpailuista 2011 lähtien. Cortina d'Ampezzon MM-kilpailuissa 2021 hän sijoittui pujottelussa 12:nneksi ja Pekingin olympialaisissa 2022 samassa lajissa 20:nneksi. Nuorten MM-kilpailuissa hän oli parhaimmillaan seitsemäs pujottelussa 2012.
Vidović kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Zagrebin pujottelussa tammikuussa 2012. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti oltuaan 21:s Kranjska Goran pujottelussa maaliskuussa 2017. Parhaimmillaan hän on sijoittunut 12:nneksi Zagrebin pujottelussa tammikuussa 2021.
Vidović on voittanut neljä Euroopan cupin pujottelukilpailua. Hän voitti pujottelun Euroopan cupin kokonaiskilpailun kaudella 2017–2018.
M/S Ropax 1
M/S Ropax 1 on Channel Ferriesin omistukseen rekisteröity ropax-alus. Alus on rakennettu vuonna 1980, Oskarshamn Varv -nimisellä telakalla Oskarshamnissa, Ruotsissa. Ropax 1 on rekisteröity Yhdistyneen kuningaskunnan lipun alle ja sen kotisatama on maan pääkaupunki Lontoo.
Ropax 1:n sisaralus on M/S Ropax 2.
Käyttöhistoria
thumb|left|205px|M/S Malmö Link
1980–1990
13. elokuuta 1980 alus laskettiin vesille ja 12. joulukuuta se luovutettiin Ab Skärhamns Oljetransporterin omistukseen, joka rekisteröi aluksen Ruotsin lipun alle. Kotisatamaksi tuli Skärhamn. Tuolloin aluksen nimi oli Finnhawk. Tämän jälkeen Atlantic Cargo aloitti liikennöinnin aluksella.
30. joulukuuta 1981 Merivienti Oy osti Finnhawkin ja rekisteröi sen Suomen lipun alle, kotisatamanaan Helsinki. Elokuun lopulla vuonna 1985 South Atlantic Cargo Shipping Co Ltd. osti laivan ja rekisteröi sen Bahaman lipun alle. Kotisatama muuttui maan pääkaupungiksi, Nassauksi. 21. lokakuuta 1989 Windspoint Shipping Co Ltd. osti Finnhawkin ja laittoi sen Gibraltarin lipun alle. Joulukuun alussa 1989 Finnhawk saapui Polish Marin Yard -nimiselle telakalle Gdyniaan, Puolaan. Telakalla alukseen lisättiin muun muassa tilaa matkustajille.
1990–
Huhtikuun alussa 1990 Nordö Link -varustamo osti aluksen ja laittoi sen Ruotsin lipun alle. Kotisatamaksi tuli Malmö. 6. toukokuuta alus saapui telakalta Puolasta ja sai nimekseen Malmö Link. Toukokuussa 1990 alus siirtyi Malmön ja Travemünden väliseen liikenteeseen.
26. huhtikuuta 2007 Finnlines ilmoitti Nordö Linkin myyneen aluksen EU:n alueella toimivalle yritykselle. 24. heinäkuuta 2007 Malmö Link oli viimeistä päivää liikenteessä Malmön ja Travemünden välillä, jonka jälkeen se lähti telakalle Birkenheadiin, Britanniaan kunnostettavaksi. Elokuussa alus nykyisen nimensä: Ropax 1. Syyskuussa laiva rekisteröitiin Channel Ferries Ltd:n omistukseen ja Yhdistyneen kuningaskunnan lipun alle. 11. tammikuuta 2008 alus lähti telakalta kohti Tunisiaa, jossa se aikarahdattiin Cotunavin liikenteeseen.
Fred Agabashian
Frederick 'Fred' L. Agabashian (21. elokuuta 1913, Modesto, Kalifornia-13. lokakuuta 1989, Alamo, Kalifornia) oli armenialais-yhdysvaltalainen moottoriurheilija, joka osallistui Indianapolis 500 -kilpailuun vuosina 1947-1957. Hänet tunnettiin kilpa-autoilijoiden keskuudessa lempinimellä 'Doc', koska työskennellessään testikuljettajana hänellä oli tapana arvioida viallisten autojen suorituskykyä.
Formula 1
Formula 1 -sarjaan vuosina 1950-1960 kuuluvissa Indianapolis 500 -kilpailuissa hän oli parhaimmillaan kisoissa neljäs ja ajoi kerran paalupaikalle kaudella 1952.
Midget Cars ja koppiautot
Parempaa menestystä Agabashian sai midget cars -ajoluokissa, joissa voitti ensimmäisen mestaruutensa vuonna 1937 sekä BCRA mestaruuden vuosina 1946-48. Hän ajoi myös koppiautoja, joiden kautta hän pääsi Indianapoliksen kilpailuihin ensimmäistä kertaa vuonna 1947.
Kilpauran jälkeen
Agabashian toimi tv-kommentaattorina kilpauransa jälkeen ja hänet nimettiin Midget Hall of of Fameen vuonna 1994.
Perhe
Agabashianin isä oli matemaatikko ja sisaruksista tuli laulajia hänen itse valitessa kilpa-ajajan uran itselleen.
Maarita Mäkelä
Irma Maarita Mäkelä (s. 6. marraskuuta 1945 Helsinki) on suomalainen näyttelijä. Hän on näyttelijäpari Toivo Mäkelän ja Irma Seikkulan tytär sekä näyttelijä Juha Mäkelän sisar.
Ross 154
Ross 154 (myös V1216 Sgr) on himmeä punainen kääpiötähti, joka sijaitsee Jousimiehen tähdistössä 9,7 valovuoden päässä Maasta. Se on Jousimiehen tähdistön lähin tähti, ja yksi lähimmistä tähdistä ylipäänsä. Huolimatta läheisyydestään se on liian himmeä, jotta sen voisi nähdä paljaalla silmällä.
Ross 154 on UV Ceti-tyypin flare-muuttuja.
Sleepy Sleepers Sings Matti ja Teppo
Sleepy Sleepers Sings Matti ja Teppo on Sleepy Sleepersin vuonna 1987 julkaistu tribuuttialbumi. Kaikki albumin kappaleet ovat cover-versioita Matin ja Tepon kappaleista.
Ihosarvi
thumb|right|Ihosarvi oikeassa korvassa
Ihosarvi on paksun keratiinin peittämä kova ihon kasvain, joka muistuttaa ulkoasultaan sarvea. Se voi liittyä moniin erilaisiin taustalla oleviin ihosairauksiin. Ihosarvi kehittyy usein aurinkokeratoosin päälle, mutta saattaa kehittyä myös syylän, rasvaluomen tai karsinooman päälle.
Ihosarven ilmaantuvuus on huipussaan 60–70 ikävuoden välillä. Ihosarvet ovat yhtä yleisiä miehillä ja naisilla, mutta miehillä pahanlaatuisen aiheuttajan riski on korkeampi. Ihosarvet ovat yleensä yksittäisiä, mutta niitä voi esiintyä myös samanaikaisesti useita. Ne ilmaantuvat tavallisimmin auringolle altistuville alueille, erityisesti päähän, korviin, käsiin ja kyynärvarsiin. Ihosarvia tavataan myös rintakehässä, kaulassa, olkapäässä ja siittimessä. Yleensä kyseiset kasvaimet eivät aiheuta erityisiä oireita. Kivuliaisuus ja muutoksen suuri koko kuuluvat levyepiteelikarsinooman todennäköisyyttä lisääviin tekijöihin.
Suurin kuvattu ihosarvi oli 25 senttimetrin pituinen. Se todettiin 76-vuotiaalla pariisilaisella naisella 1800-luvulla.
Don King
thumb|Don King
Donald "Don" King (s. 20. elokuuta 1931 ) on yhdysvaltalainen nyrkkeilypromoottori.
ESPN:n mukaan King on tehnyt ainakin yhdeksästäkymmenestä nyrkkeilijästä miljonäärejä. Menestyksestään huolimatta King on jakanut mielipiteitä; häntä on syytetty vakuutuspetoksista ja veronkierrosta. Raskaansarjan maailmanmestari Mike Tyson on syyttänyt häntä miljoonien kavaltamisesta.
Uran alku
Ennen nyrkkeilyn pariin siirtymistään yliopisto-opintonsa kesken jättänyt King toimi Clevelandissa laittomana vedonvälittäjänä. Vuonna 1954 hän tappoi miehen, joka yritti ryöstää yhden hänen pelipaikoistaan. Oikeus katsoi tapauksen itsepuolustukseksi ja säästi Kingin vankeusrangaistukselta. 13 vuotta tämän jälkeen hänet tuomittiin vankeuteen toisen asteen murhasta. Rikosnimeke muutettiin myöhemmin tapoksi ja King istui 3 vuoden ja 11 kuukauden vankeusrangaistuksen.
Nyrkkeilypromoottorina toimimisen King aloitti kotikaupungissaan Clevelandissa. Saatuaan Muhammad Alin hyväntekeväisyysotteluun paikallisen sairaalan hyväksi laulaja Lloyd Princen avustuksella, lähti hänen uransa voimakkaaseen nousuun. Kingillä ei kuitenkaan ollut liiemmin kokemusta nyrkkeilymaailmasta, minkä johdosta hän ryhtyi yhteistyöhön kokeneemman Don Elbaumin kanssa.
Rumble in the Jungle ja Thrilla in Manila
Kingin ensimmäinen suuri ottelu oli George Foremanin ja Ken Nortonin välisen raskaansarjan maailmanmestaruusottelun järjestäminen vuonna 1973. Hänen läpimurtonsa suurien otteluiden järjestäjänä oli kuitenkin Foremanin ja Muhammad Alin välillä käyty raskaansarjan maailmanmestaruusottelu, joka tunnetaan nimellä Rumble in the Jungle. King lupasi molemmille ottelijoille ennätykselliset viisi miljoonaa dollaria (urheiluhistorian suurin yksittäinen palkkio siihen asti ), mikäli he suostuisivat otteluun. Koska Kingillä ei kuitenkaan ollut kyseistä summaa, joutui hän turvautumaan ulkopuoliseen rahoittajaan taatakseen ottelijoiden palkkiot. Zairen presidentti Mobutu Sese Seko suostui takaamaan ottelun rahoituksen sillä ehdolla, että kamppailu käytäisiin hänen maassaan. Zairen johtajan lopullinen panos ottelun järjestämiseen oli 11,4 miljoonaa dollaria.
Vuonna 1975 vastaavanlainen suurtapahtuma oli Alin ja Joe Frazierin kohtaaminen Filippiinien Manilassa, Thrilla in Manila. Alin ottelupalkkio oli 4,5 miljoonaa ja Frazierin 3,5 miljoonaa dollaria. Ottelupaikaksi promoottori Don King harkitsi pitkään Egyptin Kairossa sijainnutta Nasser-stadionia, mutta lopulta kamppailu päätettiin käydä Filippiineillä Manilassa Araneta Coliseumilla. Maan presidentti Ferdinand Marcos oli kampanjoinut merkittävästi ottelun puolesta, koska halusi kääntää huomion pois maansa sisäisestä kuohunnasta. Kun presidentin vaimolta Imelda Marcosilta kysyttiin vuosia myöhemmin, oliko Ferdinand Marcos maksanut lahjuksia ottelun saamiseksi maahansa, hän totesi väitteen perättömäksi.
Myöhempi ura
Suuren mittakaavan otteluiden järjestämisen lisäksi King kokosi 1970-luvulla oman tallinsa nimiin nimekkään joukon tuon ajan huippunyrkkeilijöitä kuten Larry Holmes, Wilfred Benitez, Roberto Duran, Salvador Sanchez, Wilfredo Gómez ja Alexis Arguello. Seuraavina vuosikymmeninä hänen haaviinsa tarttui lisää aikojensa ehdottomia huippunimiä kuten Mike Tyson, Evander Holyfield, Julio César Chávez, Aaron Pryor, Bernard Hopkins, Ricardo Lopez, Felix Trinidad, Terry Norris, Carlos Zarate, Azumah Nelson, Andrzej Gołota, Mike McCallum ja Meldrick Taylor.
Juan Atkins
Juan Atkins (s. 9. joulukuuta 1962 Detroit, Michigan, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen muusikko. Häntä pidetään yleisesti alkuperäisen teknomusiikin isänä; tyylin, joka paremmin tunnetaan nimellä Detroit techno, koska Atkins sekä kaksi muuta varhaista teknopioneeria, Derrick May ja Kevin Saunderson, varttuivat Bellevillessä, Detroitin kupeessa.
Atkins on nimennyt Charles ”Electrifying Mojo” Johnsonin radio-ohjelman musiikilliseksi vaikuttajakseen. Electrifyin’ Mojo, detroitilainen DJ, soitti ohjelmassaan yleensä musiikkia laidasta laitaan, muun muassa Kraftwerkia, Parliamentia sekä Princeä. Atkins sekä hänen ystävänsä Derrick May tekivät Mojon lähetystä varten erilaisia miksauksia, siirtyen sitten oman musiikin tekemisen pariin.
Myöhemmin Atkins tapasi muusikko Richard ”3070” Davisin, jonka kanssa hän ryhtyi tekemään musiikkia nimellä Cybotron. Atkins keksi termin techno kuvaillakseen heidän tuotoksiaan. Häntä inspiroivat tuolloin muun muassa futuristi-kirjailija Alvin Tofflerin työt, joista Atkins lainasi termit cybotron sekä metroplex.
Atkins on käyttänyt termiä techno kuvatessaan varhaisempia yhtyeitä, joiden musiikissa käytettiin paljon syntetisaattoreita. Kuitenkin monet pitävät esimerkiksi Kraftwerkia sekä Cybotronin musiikkia paremminkin elektrona ja teknoa taas nykyään eräänä elektronisen tanssimusiikin alalajina.
Vuonna 1985 Atkins alkoi tehdä musiikkia nimellä Model 500, äänittäen muun muassa raidat ”No UFO’s”, ”Night Drive” sekä ”Future”. Nykyään hän jatkaa omien ja toisten muusikoiden äänitteiden tuottamista Metroplex Records -levymerkin alla.
Jo edellä mainittujen nimien lisäksi Atkins on levyttänyt muun muassa nimillä Infiniti sekä Model 600.
Vic Wild
Victor Ivan "Vic" Wild (s. 23. elokuuta 1986 White Salmon, Washington, Yhdysvallat) on yhdysvaltalaissyntyinen venäläinen lumilautailija ja olympiavoittaja. Wild on erikoistunut paripujotteluihin. Hän voitti kultaa vuoden 2014 talviolympialaisista Sotšista sekä parierikoispujottelusta että parisuurpujottelusta. Pekingin olympialaisissa 2022 hän saavutti pronssia parisuurpujottelusta. Hän saavutti myös MM-pronssia vuoden 2013 MM-kisoista Stonehamista parisuurpujottelusta. Wild on 179 senttimetriä pitkä ja painaa 82 kilogrammaa. Lumilautailun maailmancupissa vuodesta 2004 kilpaillut Wild on saavuttanut maailmancupin osakilpailuista yhden voiton ja yhden kolmossijan.
Wild kilpaili uransa alussa synnyinmaansa Yhdysvaltain joukkueessa, mutta Yhdysvaltain lopetettua alpine-lumilautailutoimintansa Wild vaihtoi Venäjän joukkueeseen. Hän sai maan kansalaisuuden mentyään naimisiin lumilautailija Aljona Zavarzinan kanssa. Zavarzina on maailmanmestari ja olympiapronssimitalisti.
Tomi Traktori
Tomi Traktori on Contender Groupin tuottama brittiläinen lastenohjelma, jossa seurataan sarjan päähahmon Tomin elämää maatilalla, kun hän auttaa Viiviä ja Mattia päivän askareissa. Ohjelmasarja on julkaistu Suomessa 10 DVD-levyn ja VHS-kasetin sarjana. Jokainen julkaisun levy sisältää viisi jaksoa - julkaisulta on jätetty pois kummankin tuotantokauden viimeinen, 26. jakso.
Ääninäyttelijät
Suomenkieliset äänet:
Musei
Musei on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Etelä-Sardinian maakunnassa. Kunnassa on arviolta 1 528 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 20,27 neliökilometriä. Se sijaitsee 119 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.
Ahantat
Ahantat ovat akaninkielinen kansa Ghanassa. He asuvat Guineanlahden rannalla Ankobrajoen ja Sekondi-Takoradin välisellä alueella. Ahantoja on 40 000 henkeä.
Ahantat kuuluvat anjeihin. Heille läheisimmät ryhmät ovat nzemat ja evaluet. Fantet ovat vaikuttaneet heihin voimakkaasti. Ennen siirtomaa-aikaa ahantat muodostivat päällikkökunnan, joka vuosina 1745–1826 kuului Ašantin liittokuntaan.
Kansan pääelinkeinot ovat maanviljely ja kalastus. Tärkeimmät viljelykasvit ovat banaanit, jamssi, taaro, maapähkinä, maissi, riisi ja öljypalmu. Lisäksi harjoitetaan käsityöammatteja ja tuotetaan merivedestä suolaa. Ruokavalio koostuu kalasta ja kasviksista. Asumuksena toimii puusta ja savesta rakennettu harjakattoinen talo. Perinteistä kenteasua käytetään vain juhlissa.
Perinteinen yhteiskunta perustuu suurperheiden muodostamiin kyläyhteisöihin, matrilineaarisiin sukuihin, patrilineaarisiin ryhmiin ja soturilaitokseen. Avioliitto on virilokaalinen. Polygynia, leviraatti, sororaatti ja ostoavioliitto ovat yleisiä. Suurin osa ahantoista on katolisia tai protestantteja. Osa harjoittaa perinteistä uskontoa, johon kuuluu esi-isien palvontaa, noituutta ja taikuutta.
Puutomaatti
Puutomaatti eli tomatillo eli tamarillo (Solanum betaceum, syn. Cyphomandra betacea) on koppisiemenisiin kuuluva koisokasvi. Se on pieni puu tai pensas, jonka soikeat ja ohutkuoriset hedelmät ovat syötäviä. Hedelmän sisällä on paljon tummia siemeniä, ja se muistuttaa niin maultaan kuin olemukseltaan tavallista tomaattia. Toisen mielipiteen mukaan makua voi myös kuvailla hunajamelonin ja karpalon yhdistelmäksi.
Puutomaatin hedelmät ovat 2–8 cm:n pituisia, ja ne kasvavat tertuissa. Pintajuuriset puut kasvavat istukkaasta ja ovat nuorena erittäin herkkiä kylmyydelle. Puu voi kasvaa hieman yli kuusimetriseksi, mutta silloin se tarvitsee suojaa tuulen aiheuttamilta vahingoilta. Hedelmiä alkaa muodostua kahden vuoden ikäisessä puussa. Yksi puu tuottaa hyvässä maaperässä erittäin runsaan sadon.
Puutomaatti kasvaa luonnonvaraisena Andeilla Perussa, Chilessä, Ecuadorissa ja Boliviassa. Sitä viljellään Argentiinassa, Australiassa, Brasiliassa, Kolumbiassa, Keniassa, Yhdysvalloissa ja Venezuelassa. Mm. Suomeen tuotavat tuontihedelmät viljellään pääasiassa Uudessa-Seelannissa.
Puutomaatin hedelmä voidaan syödä lusikalla halkaisemalla se kahtia tai irrottamalla sen kuori kuumalla vedellä. Hedelmä voidaan soseuttaa, ja sitä voidaan käyttää jälkiruokana tai salaateissa.
thumb|250px|Puutomaatin hedelmä
Tipasjärvi
Tipasjärvi, joskus ilmoitetaan nimeksi Iso ja Pieni Tipasjärvi , on Kainuussa Sotkamon itäosassa sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 1 100 hehtaaria eli 11 km². Se on 9,1 kilometriä pitkä ja 2,6 kilometriä leveä. Järven keskellä sijaitsee Vuorisaari, jota kiertävät Kutusalmi ja Syväsalmi. Saaren länsipuolelle jää Pieni Tipasjärvi ja itäpuolelle Suuri Tipasjärvi ja molemmat salmet yhdistävät nämä järvenosat toisiinsa. Järven itäosa muodostaa lähes viisi kilometriä leveän järvenselän, mutta länsipuoli on niemien ja lahtien rikkoma.
Järvessä on 54 saarta. Vuorisaari on suurin saari ja se on 1,4 kilometriä pitkä ja 750 metriä leveä. Pienellä Tipasjärvellä saaria on yhdeksän. Niistä Maitosaari ja Kuikkasaari ovat suurimmat. Syväsalmessa on yksi luotomainen saari ja Kutusalmessa on kivikossa Kutukivi niminen saari. Isossa Tipasjärvessä on 44 saarta. Vuorisaaren kaakkoispuolella on Mäntysaari ja Lokkisaaret. Etelärannan tuntumassa on Saunasaari, joka on 250 metriä pitkä. Se sulkee osittain Raatelahden suun. Lahdessa sijaitsee Verkkosaari ja lahdenpohjukassa työntyy syvemmälle kapea salmi, jonka päässä sijaitsevassa Pienessä Raatelammessa on 130 metriä pitkä saari. Raatelahden suojana on Raateniemi, jonka itäpuolella on Selkäsaaret, Akankivi, Korkeasaari ja Liippasaari. Etelämpänä oleva 600 metrisen Huuskonsaaren ympärillä ovat pienemmät Kymmenpuisensaari, Tikkusaari ja Koivusari.
Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen tilavuus on 41 miljoonaa m³ eli 0,041 km³. Järven keskisyvyys on 3,8 metriä ja suurin syvyys on 23 metriä. Syvin kohta sijaitsee Syväsalmen suun edustalla Pienessä Tipasjärvessä ja toiseksi syvin kohta Syväsalmen suun edustalla Suuressa Tipasjärvessä. Myös kapeassa Syväsalmessa on yli 10 metriä syvää. Ison Tipasjärven toinen syvänne sijaitsee Mäntysaaren pohjoispuolella.
Järven rantaviivan pituus on 57 kilometriä ja rannat ovat osin soistunutta metsämaata. Muutaman maatilan yhteydessä järvelle näkyy peltomaita. Kiinteää asutusta on vain muutamassa taloudessa ja suurin osa rakennuksista on vapaa-ajan asuntoja. Niille johtaa tiet yhdysteilta 5284 ja 9005 poikkeavilta kyläteiltä.
Järveen työntyvällä Kiisulan nimellä toimi vuonna 1919 Tipasjärven kaivos, jossa louhittiin rikkikiisua.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Oulujoen vesistössä (vesistöaluetunnus 59) Nuasjärven–Kiimasjärven alueen (59.8) Tipasjoen valuma-alueella (59.85), jonka Tipasjärvien valuma-alueeseen (59.853) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 193,1 metriä mpy.
Valuma-alue on Oulujoen vesistön latvavesiä ja saa pääosan vedestään omalta lähialueeltaan. Tipasjärvi lähialueella on 22 yli hehtaarin kokoista järveä tai lampea, jotka laskevat suoraan tai välillisesti järveen. Niistä huomattavimpia ovat Pieni Raatelampi (9 ha) ja Iso Raatelampi (17 ha), jotka laskevat Raatelahteen. Eteläpään Myllylahteen laskevat Myllyjokea myöten Kolkonjärvi (28 ha), Kangaslampi (17 ha), Huuskonlampi (6 ha) ja Levälampi (6 ha). Taivaljärven (16 ha) ja Hukkalammen (11 ha) yhteinen laskuoja Taivalpuro laskee Olkilahteen.
Järven laskujoki Tipasjoki lähtee Pienen Tipasjärven pohjoisrannasta ja se laskee Iso-Kiimaseen.
Jupiter (mopo)
Jupiter on alun perin norjalainen mopomerkki, jossa on saksalaisvalmisteinen Sachs-moottori. Suomessa myytyjen Jupiterien osat valmistettiin saksalaista moottoria lukuun ottamatta Norjassa ja mopot itsessään koottiin Suomessa koskien alun perin Øgland-merkkisiä 50-malleja.
Jupiter-mopojen luksusmalli Jupiter 219 ja kevytmoottoripyöräksi luokiteltu Jupiter 220 (vaikkakin iskutilavuudeltaan vain 50 cm³) olivat alun perin saksalaisvalmisteisia Hercules-mopoja. Ruotsissa Hercules-mopo tunnettiin nimellä Prior.
Jupiter-mopoja myi Suomessa muun muassa osuuskauppa.
P. Roy Vagelos
thumb|right|P. Roy Vagelos vuonna 2005
Pindaros Roy Vagelos (s. 8. lokakuuta 1929 Westfield, New Jersey) on yhdysvaltalainen lääkäri, liikemaailman vaikuttaja ja filantrooppi.
Ura liikemaailmassa
Vuonna 1975 Vagelos siirtyi akateemiselta uraltaan Merck KGaA:n palvelukseen. Hän oli ensin vanhempi tutkimusvarapuheenjohtaja ja sitten tutkimusyksikön johtaja vuodesta 1976. Vuonna 1982 Vageloksesta tuli Merck KGaA:n vanhempi varapuheenjohtaja, joka vastasi strategisesta suunnittelusta. Vuonna 1984 hänet nimitettiin Merck KGaA:n varatoimitusjohtajaksi, vuonna 1985 päätoimitusjohtajaksi ja vuonna 1986 puhemieheksi. Vageloksella oli johtava rooli Merckin kehittämän kahden statiinilääkkeen – lovastatiinin ja simvastatiinin – taustalla. Lisäksi hänellä oli keskeinen asema Merck KGaA:n vuonna 1987 tekemässä päätöksessä saattaa ivermektiini vapaasti saataville Afrikassa ja Väli-Amerikassa jokisokeuden hoitoon.
Vagelos toimi Merck KGaA:n päätoimitusjohtajana ja hallituksen puhemiehenä vuoteen 1994 saakka. Vuonna 1996 hänestä tuli Regeneron Pharmaceuticalsin hallituksen puhemies. Vagelos toimi Pennsylvanian yliopiston johtokunnan jäsenenä vuosina 1988–1999 ja puhemiehenä 1995–1999.
Hyväntekeväisyys
Vagelos on harjoittanut hyväntekeväisyyttä vaimonsa kanssa. Vuonna 2017 pariskunta lahjoitti Columbian yliopiston School of Medicinelle 250 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria sen 250-vuotisjuhlavuoden kunniaksi. Tämän jälkeen Columbian yliopiston lääketieteen oppilaitos sai uuden nimen Vagelos College of Physicians and Surgeons. Vuonna 2023 Columbian yliopisto sai Vageloksilta 175 miljoonan dollarin lahjoituksen Vagelos Institute for Biomedical Research Educationin perustamista varten.
Palkinnot ja tunnustukset
Vagelos sai kemian alan palkinnot American Chemical Societylta vuonna 1967 ja Yhdysvaltain kansalliselta tiedeakatemialta vuonna 1995. Pennsylvanian yliopiston School of Arts and Sciences myönsi Vagelokselle vuonna 1998 Distinguished Alumni Awardin, ja vuonna 1999 hän sai Franklin-instituutin Bower Award for Business Leadershipin.
Vagelos on valittu Yhdysvaltain kansallisen tiedeakatemian, American Academy of Arts and Sciencesin ja American Philosophical Societyn jäseneksi. Vuonna 1995 hänet otettiin American National Business Hall of Fameen. Vuonna 2022 hän pääsi ansioistaan liikemaailmassa myös New Jersey Hall of Fameen.
Kreikan kieli
Kreikan kieli (kreik. Ελληνικά, Elliniká) on indoeurooppalainen kieli, jonka dokumentoitu historia alkaa Kreikassa vuoden 1400 eaa. paikkeilla. Kreikan kielellä tarkoitetaan nykyään joko nykykreikkaa tai muinaiskreikkaa. Kreikkaa kirjoitetaan kreikkalaisella kirjaimistolla.
Kreikkaa puhutaan nykyisin pääosin Kreikassa ja Kyproksella sekä jonkin verran muun muassa Albaniassa, Italiassa ja Turkissa sekä kreikkalaisissa maahanmuuttajayhteisöissä Yhdysvalloissa, Australiassa ja muissa maissa. Kreikan kieli on Kreikan ja Kyproksen tasavallan virallinen kieli ja myös yksi Euroopan unionin virallisista kielistä. Kreikan puhujia on maailmassa noin 13 170 000, mikä tekee siitä maailman 87. puhutuimman kielen.
Suuri määrä kreikan sanoja ja ilmaisuja on selvinnyt muuttumattomana läpi vuosisatojen ja niitä on päätynyt lainasanoina muihin kieliin, kuten latinaan, saksaan, ranskaan ja englantiin.
Muinaiskreikka
Kreikan kielen varhaisin tunnistettavissa oleva muoto eli alkukreikka erkaantui indoeurooppalaisesta kantakielestä 2000-luvulla eaa. Kreikan kielen dokumentoitu historia alkaa puolestaan mykeneläisestä kreikasta vuoden 1400 eaa. paikkeilla. Kreikan kielen kirjoitettu historia ulottuukin kauemmaksi kuin minkään muun nykyisin puhutun kielen, lukuun ottamatta mahdollisesti kiinaa, jonka tuonaikaista ääntämystä ei kuitenkaan tunneta. Vanhimmat tunnetut kreikankieliset dokumentit ovat mykeneläisen kulttuurin lineaari-B-tavukirjoitustekstejä, joita on löydetty muun muassa Mykenestä ja Knossoksesta. Niissä käytetyn kirjoitus­järjestelmän onnistui selvittämään Michael Ventris 1950-luvulla. Mykeneläisen kulttuurin tuhouduttua alkoivat Kreikan pimeät vuosisadat, jolloin kreikkaa ei tiettävästi kirjoitettu.
pienoiskuva|Varhainen [[kreikkalainen kirjaimisto maalattuna kyliksiin, arkaainen kausi.]]
Antiikin Kreikan huippukauden kreikka tunnetaan klassisena kreikkana. Kreikkalaisten siirtokuntien perustamisen myötä kreikan kieli levisi laajalle ympäri Välimeren ja Mustanmeren alueita. Klassisessa kreikassa oli monia murteita, jotka kuitenkin olivat keskenään pääosin ymmärrettäviä. Päämurteet olivat joonialainen ja attikalainen murre, doorilainen murre, aiolialainen murre sekä arkadokyproslainen murre. Murrealueet vakiintuivat 800–700-luvuilla eaa. Samoihin aikoihin kreikkaa alettiin jälleen kirjoittaa, nyt käyttäen foinikialaisen kirjaimiston pohjalta kehitettyä kreikkalaista kirjaimistoa. Yhtenäistä kirjakieltä ei kuitenkaan ollut, vaan monet murteet olivat kirjallisessakin käytössä.
Kreikkaa käyttänyt antiikin kreikkalainen kirjallisuus sai alkunsa Homeroksen Iliaasta ja Odysseiasta, ja kehittyi huippuunsa klassisella kaudella 400- ja 300-luvuilla eaa. Hellenistisellä kaudella kehittyi Attikan murteeseen perustunut yleiskieli, koinee-kreikka. Aleksanteri Suuren valloitusten myötä kreikan kieli levisi laajalti käyttöön myös Lähi-idässä, ja myös Uusi testamentti kirjoitettiin alun perin kreikaksi. Koinee oli myöhemmin käytössä myös Bysantin valtakunnan kirjakielenä, Bysantin kreikkana, mutta vuosisatojen kuluessa kansanomainen puhekieli erkani siitä yhä enemmän, mikä johti diglossiaan.
Nykykreikka
pienoiskuva|Puhuttua nykykreikkaa. Kun Osmanien valtakunta keskiajan lopulla valloitti Kreikan, kreikan kielen käyttö kirja­kielenä taantui useiden vuosisatojen ajaksi. Kreikan ortodoksinen kirkko käytti yhä Uuden testamentin kreikkaa, ja Länsi-Euroopassa antiikin aikaista kreikkaa opetettiin yleisesti yliopistoissa, mutta aika­kauden kansan­omaista kreikkaa ei kirjoitettu missään. Nyky­kreikka tuli kirjalliseen käyttöön vasta 1700-luvun lopulla, Kreikan kansallisen heräämisen aikana.
pienoiskuva|Moottoritieopasteita Kreikasta. Kreikassa käytiin katharévousan ja dimotikín kannattajien välillä 1800-luvulta aina 1900-luvun jälkimmäiselle puoliskolle saakka ankariakin kiistoja, jotka tunnetaan Kreikan kielikiistana. Kirjakielen valinnasta tuli vahvasti poliittisesti värittynyt kysymys, ja yleensä oikeisto ja konservatiivit kannattivat katharévousaa, vasemmisto ja liberaalit dimotikía. Eri aikoina kumpikin vahvistettiin vuorollaan useita kertoja viralliseksi normiksi. Katharévousa oli Kreikan virallisena kielenä viimeksi sotilasjuntan hallitessa vuosina 1967–1974. Sotilasjuntan kaatumisen jälkeen dimotikí on vakiinnuttanut asemansa de facto -kirjakielenä, ja se on myös median ja koulujen kieli. Monet konservatiivit kannattavat kuitenkin yhä katharévousan käyttöä, ja sitä käytetään edelleen myös joissakin hallinnollisissa ja juhlallisissa yhteyksissä. Katharévousaa käyttävät myös jotkut kirjailijat, mutta enimmäkseen kauno­kirjallisuuden kielenäkin on jo kauan käytetty dimotikía.
Suurin osa nykykreikan murteista on kehittynyt koinee-kreikasta. Dimotikí-kirjakieli perustuu koinee-pohjaisiin kansanmurteisiin. Poikkeuksia ovat pontoksenkreikka, jota puhuvat muiden muassa Krimin niemimaalta entisestä Neuvostoliitosta Kreikkaan kotiutetut paluumuuttajat, sekä tsakonia, jota puhuu vielä tuhatkunta ihmistä Peloponnesoksen niemimaan syrjäisillä vuoristoseuduilla. Ne palautuvat koineeta edeltäviin antiikin ajan murteisiin ja ovat muille kreikan puhujille käsittämättömiä.
Myös koinee-pohjaiset kreikan murteet eroavat toisistaan paljon. Esimerkiksi Chíoksella, Ródoksella, Kreetalla ja Kyproksella puhutaan hyvin tunnistettavia murteita. Dimotikí-standardikieli on lähinnä Peloponnesoksen kansankieltä. Ateenan katukieli on nykyään murresekoitus, mutta aikaisemmin Ateenassa puhuttiin niin sanottua vanhaa ateenan murretta, joka elää yhä muun muassa Euboian saarella ja Attikan maaseudulla. Myös pohjoiset murteet muodostavat oman murreryhmänsä. Egeanmeren saarilla murteiden kirjavuus on suurinta, onhan kyse saarista.
Nykyisin kreikkaa puhuu Kreikassa noin 10,7 miljoonaa ihmistä, Kyproksella noin 1,1 miljoonaa ihmistä ja Albaniassa noin ihmistä.
Kirjaimisto
Kreikkalaista kirjaimistoa on käytetty kreikan kielen kirjoittamiseen 700-luvulta eaa. lähtien. Se perustuu foinikialaiseen kirjaimistoon ja siihen kuuluu 24 kirjainta, alkaen alfasta ja päättyen oomegaan. Kirjaimisto vakiintui 300-luvulla eaa., ja on säilynyt siitä lähtien käytännössä samanlaisena nykykreikkaan saakka. Ainoastaan joidenkin kirjainten äännearvo on muuttunut vuosisatojen kuluessa. Kreikkalaisen kirjaimiston pohjalta ovat kehittyneet muun muassa latinalainen kirjaimisto ja kyrillinen kirjaimisto.
Kirjoittamisessa käytetään nykyisin niin kutsuttua monotonista ortografiaa, jossa on kaksi diakriittistä merkkiä eli tarketta, akuuttiaksentti ja treema. Aiemmin käytettiin polytonista ortografiaa, jossa tarkkeita oli enemmän.