cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Marsvinsholmin linna
Historia
Linnan rakennustyöt käynnisti Otto Marsvin vuonna 1644, ja ne saatiin päätökseen vuonna 1648. 1780-luvulla, kun linna oli kreivi Erik Ruuthin omistuksessa, linnassa toteutettiin uudistustöitä. Vuosina 1856–1857 vapaaherra Jules Stjernbladin omistuskaudella tanskalainen arkkitehti Zwingman restauroi linnan Kristian IV:n tyyliä mukailevaksi.
Pál Szemere
Pál Szemere (1785–1861) oli unkarilainen kirjailija. Hän julkaisi nuorena lyyrisiä runoja, joista merkittäviä ovat varsinkin sonetit. Hänen suurin merkityksensä on siinä, että hän edisti aikansa kirjailijoiden ja kirjallisen yleisön kirjallisuudentuntemusta. Szemeren kootut teokset julkaisi vuonna 1890 Kisfaludy-seura, ja ne toimitti József Szvorényi.
Porsche Supercup Espanjan Grand Prix 2018
Porsche Supercup Espanjan Grand Prix 2018 oli Porsche Supercup -kauden 2018 ensimmäinen osakilpailu, joka ajettiin 13. toukokuuta Circuit de Barcelona-Catalunyan moottoriradalla Barcelonassa Espanjassa. Kilpailun voitti Michael Ammermüller.
Jana Velďáková
thumb|200px|Jana Velďáková Jana Velďáková (s. 3. kesäkuuta 1981) on slovakialainen pituushyppääjä.
Velďáková oli kahdestoista alle 20-vuotiaiden MM-kisoissa 2000 tuloksella 570 cm ja kahdeksas alle 23-vuotiaiden EM-kisoissa 2001. Hän karsiutui Madridin sisäratojen EM-kisoissa 2005, mutta oli kahdestoista Göteborgin EM-kisoissa 2006 tuloksella 629 cm. Vuonna 2007 hän karsiutui Birminghamin sisäratojen EM-kisoissa, mutta oli kahdestoista Osakan MM-kisoissa tuloksella 621 cm. Vuonna 2009 hän karsiutui sekä Torinon sisäratojen EM-kisoissa että Berliinin MM-kisoissa, mutta Barcelonan EM-kisoissa 2010 hän oli yhdeksäs tuloksella 654 cm. Pariisin sisäratojen EM-kisoissa 2011 hän karsiutui.
Janan kaksossisko Dana on myös yleisurheilija, päälajinaan kolmiloikka.
Timo Ekman
Timo Ekman (s. 24. huhtikuuta 1968) on suomalainen kilpauransa lopettanut koripalloilija.
Tampereen Pyrinnön kasvatti Ekman pelasi miesten SM-sarjaa kasvattajaseurassaan vuosina 1985–1989. Kauden 1987–1988 Ekman pelasi uransa parhaalla, 2,9 pisteen, keskiarvolla.
The Unparalleled Adventures of One Hans Pfaall
The Unparalleled Adventures of One Hans Pfaall on Kari Peitsamon ja hänen Straight Perverts -yhtyeensä studioalbumi, joka julkaistiin 1. marraskuuta 2010. Levy on Peitsamon järjestyksessään 58. albumi ja jäi ainoaksi Straight Perverts -yhtyeen julkaisuksi yhtyeen hajottua jo ennen levyn julkaisua.
Kappaleet
Kaikki kappaleet säveltänyt, sanoittanut ja sovittanut Kari Peitsamo.
Nykyaikainen viisiottelu kesäolympialaisissa 2004
Ateenan kesäolympialaisissa 2004 kilpailtiin kahdessa nykyaikaisen viisiottelun lajissa: miesten ja naisten henkilökohtaisessa kilpailussa. Suorituspaikkana oli Goudi Olympic Complex. Miesten kilpailu käytiin 26. elokuuta ja naisten 27. elokuuta. Molempiin lajeihin osallistui 32 urheilijaa.
Omenmean vallanhaltija
Omenmean vallanhaltija on Siiri Enorannan esikoisromaani, jonka Robustos julkaisi elokuussa 2009. Kirja oli ilmestymisvuonnaan Finlandia Junior -palkintoehdokkaana.
Kirja on lajityypiltään fantasiaa. Sen teemoja ovat ystävyys ja luottamus sekä valta. Teoksen päähenkilöt ovat 13-vuotiaat ystävykset Ninir ja Nezsandra (Nez). Tytöt asuvat Omenmeassa, joka on yksi kahdeksasta maailmasta. Ninir halvaantuu onnettomuudessa ja Nezsandra päättää auttaa ystäväänsä hankkimalla jokaisesta maailmasta palan kunkin valtiaan valtaa. Hän lähtee matkalle kuusijalkaisen Humu-ratsunsa kanssa.
Svenstorpin linna
thumb|300px|Svenstorpin linna. Svenstorpin linna on linna Lundin kunnassa, Ruotsin Skånen läänissä. Linna sijaitsee noin kahdeksan kilometriä pohjoiseen Lundin keskustasta. Se on rakennettu alun perin vuonna 1596 renessanssityyliin. Linnan rakennutti Beate Huitfeldt.
Sara Hector
Sara Hector (s. 4. syyskuuta 1992 Sandviken ) on ruotsalainen alppihiihtäjä. Hän edustaa seuratasolla Kungsbergets AK:ta. Hän on suurpujottelun olympiavoittaja, joukkuekilpailun kolminkertainen MM-mitalisti ja suurpujottelun nuorten maailmanmestari. Hänellä on neljä maailmancupin osakilpailuvoittoa, kaikki suurpujottelusta.
Hector on kilpaillut maailmancupissa vuodesta 2009 lähtien. Hän saavutti ensimmäisen sijoituksensa kolmen parhaan joukossa Åren suurpujottelussa joulukuussa 2014 oltuaan toinen. Ensimmäisen osakilpailuvoittonsa hän saavutti myöhemmin samassa kuussa Kühtain suurpujottelussa. Suurpujottelun maailmancupissa hän sijoittui kaudella 2014–2015 neljänneksi. Hän oli kaudella 2020–2021 toinen Courchevelin suurpujottelussa. Kaudella 2021–2022 Hector oli joulukuussa Courchevelin ensimmäisessä suurpujottelussa toinen ja voitti jälkimmäisen kilpailun. Lienzin suurpujottelussa hän sijoittui kolmanneksi. Tammikuussa hän voitti Kransjka Goran ja Kronplatzin suurpujottelut. Maaliskuussa hän oli Lenzerheiden suurpujottelussa kolmas. Hän sijoittui suurpujottelucupissa toiseksi ja maailmancupin kokonaiskilpailussa seitsemänneksi. Kaudella 2022-2023 hän sijoittui Killigtonin suurpujottelussa kolmanneksi. Sestrieren suurpujottelussa hän sijoittui toiseksi. Kronplatzin jälkimmäisessä suurpujottelussa hän sijoittui kolmanneksi. Åren suurpujottelussa hän sijoittui kolmanneksi. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli kymmenes.
Hector voitti suurpujottelussa juniorien MM-kultaa vuonna 2011 ja osallistui samana vuonna ensimmäisiin aikuisten MM-kisoihinsa. Tuolloin hän oli voittamassa pronssia joukkuekilpailusta ja sijoittui suurpujottelussa seitsemänneksitoista. Schladmingin MM-kilpailuissa 2013 hän oli superalppiyhdistetyssä yhdeksäs ja Sotšin olympialaisissa 2014 samassa lajissa kolmastoista. Hän sai Vailin / Beaver Creekin MM-kilpailuissa 2015 joukkuekilpailussa pronssia ja sijoittui suurpujottelussa kymmenenneksi. Sankt Moritzin MM-kilpailuissa 2017 hän oli suurpujottelussa yhdeksäs ja Pyeongchangin olympialaisissa 2018 kymmenes. Åren vuoden 2019 MM-kilpailuissa Hector sijoittui suurpujottelussa seitsemänneksi. Cortina d'Ampezzon MM-kilpailuisas 2021 hän saavutti hopeaa joukkuekilpailussa ja oli kolmastoista pujottelussa. Pekingin olympialaisissa 2022 hän voitti kultaa suurpujottelussa. Courchevelin / Méribelin MM-kilpailuissa 2023 hän oli pujottelussa seitsemäs, parisuurpujottelussa kahdeksas ja suurpujottelussa kolmastoista.
Näsilinnankatu 33 A
Näsilinnankatu 33 A on Tampereen keskustassa Näsilinnankadulla sijaitseva puinen asuinrakennus, joka on valmistunut vuonna 1882. Se edustaa uusrenessanssityyliä. Talon on suunnitellut kaupunginarkkitehti F. L. Calonius.
Rakennus on säilynyt alkuperäisessä asussa, ja se on suojeltu asemakaavalla. Tampereen kaupungin kaavoitusyksikön mukaan kyseessä on rakennustaiteellisesti merkittävä kohde.
F. L. Calonius on suunnitellut myös Näsilinnankatu 36:ssa sijaitsevan puutalon.
Isonkyrön rautatieasema
Isonkyrön rautatieasema on rautatieliikennepaikka Suomen rataverkkoon kuuluvalla rataosalla Seinäjoki–Vaasa.
Yksiraiteisella rataosuudella Isonkyrön asema oli ainoa välipysäkki, jolla on kaksi laituriraidetta. Tämän takia se toimi junien kohtaamispaikkana usealle henkilöliikenteen junaparille.
Aseman henkilöliikenne loppui kesäkuussa 2016.
Historia
Isonkyrön, eli alun perin Orismalan pysäkki avattiin radan valmistuessa vuonna 1883. Alkuperäisen nimensä pysäkki sai sitä ympäröivän kylän, sekä kartanon mukaan, ja Isonkyrön kunnan nimeä kantava laituri sijoitettiin lähemmäs kirkkoa. Orismalan pysäkki kohotettiin asemaksi vuonna 1888.
Asemarakennus rakennettiin Vaasan radan tyyppipiirustusten mukaan, ja myöhemmin sitä laajennettiin Bruno Granholmin suunnitelman pohjalta.
Asemalla oli 1920-luvulle saakka yksipaikkainen veturitalli. Lisäksi 1900-luvun alussa asemalta haarautui pistoraiteet Orisbergin kartanon suuntaan ja läheiselle louhimolle.
Aseman seudulle muodostui tiivistä kyläasutusta, muttei mitään varsinaista taajamaa. Asema nimettiin uudelleen sijaintikuntansa Isonkyrön mukaan vuonna 1968, jolloin entinen Isonkyrön liikennepaikka muutettiin Ventäläksi. Miehitys asemalta poistettiin vuonna 1989 ja asemarakennus on nykyisin yksityisomistuksessa.
Henkilöliikenteen pysähdykset Isossakyrössä lopetettiin 20. kesäkuuta 2016, mutta Isoonkyröön on yhä VR:n bussiyhteys.
Pavel Juráček
Pavel Juráček (2. elokuuta 1935 Príbram – 20. toukokuuta 1989 Praha) oli tšekkoslovakialainen elokuvaohjaaja ja elokuvakäsikirjoittaja. Hän käsikirjoitti useita 1960-luvun tšekkoslovakialaisen elokuvan uuden aallon elokuvia ennen ryhtymistään ohjaajaksi. Juráčekin ohjausta Nuoren pyövelin tapaus vuodelta 1970 pidetään yhtenä uuden aallon keskeisistä elokuvista.
Kun Prahan keväänä tunnettu kulttuurisesti ja poliittisesti vapaa ajanajakso päättyi Neuvostoliiton miehityksen jälkeen, Nuoren pyövelin tapaus ja Josef Kilián (1963) joutuivat kiellettyjen elokuvien listalle. Juráček sai potkut Barrandov-elokuvastudioilta, eikä saanut enää ohjata tai käsikirjoittaa elokuvia.
Aki Tykki
Aki Tykki (oikealta nimeltään Jussi Ranta, s. 18. syyskuuta 1975 Joensuu ) on suomalaisen Happoradio-yhtyeen laulaja ja perustajajäsen. Hän sanoittaa ja säveltää yhtyeen kappaleet yhdessä kitaristi AH Haapasalon kanssa. Aki Tykki osallistui Vain elämää -televisiosarjaan keväällä 2018.
Nuoruus ja muusikonuran alku
Ala-asteen neljännellä luokalla Tykki alkoi ottamaan pianotunteja, ja 12-vuotiaana hän pyrki Joensuun musiikkiopistoon soittamaan pianoa. Pääsykokeissa Tykki soitti urkuversion Mozartin 40. sinfonian G-mollissa. Musiikkiopiston pop-jazz-puolella hän opiskeli pianonsoittoa viisi vuotta.
Yläasteikäisenä Aki Tykki innostui Neljä Ruusua -yhtyeen musiikista ja alkoi perustaa bändiä. Tykki lainasi luokkakaverinsa kitaraa. Musiikkikirjan sointutaulukoiden avulla hän opetteli soittamaan joitakin ikivihreitä. Pian Tykki jo alkoikin tehdä omia kappaleita.
Sydänyö
Yhdessä Tero Suihkon ja Miki Piin kanssa Aki Tykki perusti yhtyeen, jonka nimeksi tuli Sydänyö, Stephen Kingin kirjan mukaan. Yhtyeen ensimmäisiä kappaleita olivat Perhosentappo ja Bakteerilapsonen, joista ensimmäistä on soitettu myös Happoradion keikoilla. Suihkon jätettyä bändin, paikalle tuli Markku DeFrost. Yhdessä Tykki, Pii, DeFrost ja Teemu Metsälä jatkoivat Sydänyössä jonkin aikaa. Basisti Teemu Metsälän lähdettyä bändi jatkoi vielä eri basistien kanssa. Sydänyö teki urallaan viitisenkymmentä keikkaa. Myöhemmin Happoradion kappaleina tunnetut Nolla ja Happoa olivat olemassa jo Sydänyön aikoihin.
Muuta
Happoradion lisäksi Aki Tykki soittaa osa-aikaisena urkuja Rakkauden Remonttimiehet -yhtyeessä ja on toiminut Poor Seamus -yhtyeen tuottajana ja äänittäjänä yhdessä AH Haapasalon kanssa. Lisäksi Aki Tykillä on sivuprojekti nimeltään Aki Tykki ja Kanuunaorkesteri, jonka nimissä Tykki esitti SuomiLOVE-ohjelmassa coverkappaleen ”Mä haluun sun” ja levytti Karpo-elokuvan tunnuskappaleen ”Totuuden tiellä”.
Parhaan suoraan videolle julkaistun elokuvan Annie-palkinto
Parhaan suoraan videolle julkaistun elokuvan Annie-palkinto on vuodesta 1994 lähtien joka vuosi jaettava palkinto edellisvuoden parhaalle suoraan videolle julkaistulle animaatioelokuvalle. Poikkeuksellisesti vuonna 2002 palkintoa ei jaettu ollenkaan.
Belasitsa
Belasitsa (bulgariaksi ja, myös Belasica) eli Bélles tai Kerkíni (Κερκίνη) on vuoristo Bulgarian, Kreikan ja Pohjois-Makedonian rajalla. Sen korkein huippu on Radomir eli Kalampáka, jonka korkeus on 2 031 metriä.
thumb|left|240px|Belasitsa-vuoristoa. Belasitsa-vuoristosta noin 45 prosenttia on Kreikan pohjoisosassa, noin 35 prosenttia Pohjois-Makedonian tasavallan kaakkoisosassa ja noin 20 prosenttia Bulgarian lounaisosassa. Vuoriston pituus on noin 60 kilometriä ja leveys noin 7–9 kilometriä. Korkeus vaihtelee enimmäkseen 300 ja 1 900 metrin välillä. Kolmen maan rajat kohtaavat vuoristossa Tumba- eli Toúmpavuorella (1 880 m).
Belasitsasta etelään erkanevat Kreikan puolella olevat Kroússia-vuoret. Vuoren itäpuolella sijaitsee Ágkistro-vuori, josta sen erottaa Roúpelin sola.
Puistoukonsieni
Puistoukonsieni (Lepiota cristata) on pikku-ukonsieniin kuuluva kartiomainen tai laakealakkinen ukonsienilaji. Lakki on punaruskeasuomuinen ja valkea. Heltat ovat valkoiset. Jalka on valkea tai ruskehtava. Sieni haisee kaasulle ja maistuu pahalta eikä ole ruokasieni. Se kasvaa puistonurmilla, puutarhoissa ja metsäteiden reunoilla melko yleisenä.
Johan Tobias Sergel
thumb|Johan Tobias Sergel [[litografiassa, joka perustuu Elias Martinin teokseen. ]] Johan Tobias Sergel (28. elokuuta 1740 – 26. helmikuuta 1814) oli ruotsalainen kuvanveistäjä, taidemaalari ja piirtäjä.
Sergelin vanhemmat olivat saksalainen taiteilijapari Christoffer Sergell ja Elisabet Swyrner, jotka muuttivat Ruotsiin vuotta ennen poikansa syntymää. Nimestä on myös muotoja Särgell ja Sergell. Hän oli uusklassisen ajan kuvanveistäjä ja Ruotsin ensimmäinen huomattava kuvanveistäjä. Hän toimi Kustaa III:n hovikuvanveistäjänä vuodesta 1779 alkaen ja Tukholman taideakatemian professorina vuodesta 1780. Hän oli myös Ranskan taideakatemian ulkojäsen. thumb|left|upright|Sergelin omakuva vuodelta 1793. Sergel opetteli kuvanveistoa vuodesta 1755 Ranskasta Ruotsiin muuttaneen Pierre Hubert Larchevêguen alaisena. Hän sai tehtäväkseen esimerkiksi suunnitella muotokuvia kipsimitaleihin. Hän tuli 1760-luvulta alkaen tunnetuksi myös graafikkona. Hän teki opintomatkoja Pariisiin ja Roomaan, joista saadun opin hän tiivisti sanoihin “ei pidä seurata muita mestareita kuin antiikkia ja luontoa”. Sergel valitsikin veistoksensa aiheet usein antiikin mytologiasta. Roomassa hän teki ensimmäisen mestarillisen työnsä, terrakottaveistoksen Lepäävä juopunut fauni (1770, marmorisena 1774). Seuraavina vuosina hän teki muitakin mytologisten aiheiden veistoksia, joissa ilmenevät aistillisuus, tuoreus ja lämmin vitaalisuus.
Axel Bäck
Axel Erik Bäck (s. 23. joulukuuta 1987 Bryssel, Belgia) on ruotsalainen alppihiihtäjä. Hän edustaa seuratasolla Saltsjöbadens SK:ta.
Johan Tobias Sergel
Vuonna 1778 Sergel päätti palata Tukholmaan, mutta viipyi matkalla Pariisissa, joten paluu lykkääntyi vuoteen 1779. Seuraavat työt olivat Kustaa III:n tilaustöitä, jotka esittävät kuninkaallista perhettä ja valtakunnankansleri Axel Oxenstiernaa. Muutamat tilaustyöt eivät häntä innostaneet: kuninkaanlinnan pylvässaliin tilattu veistos Venus aux belles festes oli hänelle epämiellyttävä aihe, koska klassisia jumalhahmoja käytettiin siinä kevytmielisiin tarkoituksiin. Teos ei juuri onnistunutkaan, sillä sen raajoihin tuli väärät mittasuhteet. Samaan aikaan häntä työllistivät myös muotokuvamedaljongit. Merkittävä Sergelin saama kontakti oli ystävystyminen sotamarsalkka Augustin Ehrensvärdin pojan Carl August Ehrensvärdin kanssa. Sergel viimeisteli vuosina 1801–1802 Suomenlinnassa olevan Augustin Ehrensvärdin hautamuistomerkin, jonka luonnoksen oli tehnyt J. E. Rein. Toinen Suomessa oleva Sergelin veistos on vuosina 1812–1813 tehty Henrik Gabriel Porthanin muotokuva Helsingin yliopistossa.
Axel Bäck
Bäck on kilpaillut maailmancupissa vuodesta 2009 lähtien. Hänen paras osakilpailusijoituksensa on toinen tila Kranjska Goran pujottelusta 2011.
Johan Tobias Sergel
Tukholman Hötorgetilla sijainnut Sergelhuset oli hänen ateljeensa, jossa on myöhemmin työskennellyt useita taiteilijoita. Sergelin nimeä kantavat Tukholmassa Sergelin tori ja Sergelgatan.
Axel Bäck
Bäck osallistui olympialaisiin ensimmäistä kertaa Vancouverissa 2010. Tuolloin hän osallistui pujotteluun, jossa hänet hylättiin toisella kierroksella. Bäck oli voittamassa pronssia joukkuekilpailusta seuraavan vuoden MM-kisoissa ja oli samoissa kilpailuissa pujottelun yhdestoista.
Jarmo Hietarinta
Jarmo Niilo Olavi Hietarinta (s. 8. heinäkuuta 1946 Pori) on suomalainen fyysikko. Hän on toiminut vuodesta 1998 lähtien Turun yliopiston teoreettisen fysiikan professorina. Lisäksi hän toimi yliopiston matemaattis-luonnontieteellisen tiedekunnan dekaanina.
Kansainvälinen päivä kidutuksen uhrien puolesta
Kansainvälinen päivä kidutuksen uhrien puolesta  on 26. kesäkuuta vietettävä kansainvälinen vuosipäivä kidutuksen uhrien hyväksi. Ensimmäisen kerran päivää vietettiin vuonna 1998.
Jarmo Hietarinta
Hietarinta tuli professori Kauko Mansikan seuraajaksi. Mansikka jäi eläkkeelle jo 31. joulukuuta 1995 mutta virka voitiin säästösyistä julistaa haettavaksi vasta marraskuussa 1996, ja Hietarinta astui virkaan syyskuussa 1998.
Kansainvälinen päivä kidutuksen uhrien puolesta
Kansainvälinen päivä kidutuksen uhrien puolesta kuuluu Yhdistyneiden kansakuntien päiviin. Yhdistyneiden kansakuntien yleiskokous valitsi päivän 26. kesäkuuta kahdesta syystä: 26. kesäkuuta 1945 allekirjoitettiin Yhdistyneiden kansakuntien peruskirja ja 26. kesäkuuta 1987 Yhdistyneiden kansakuntien kidutuksen vastainen sopimus astui voimaan.
Kansainvälinen päivä kidutuksen uhrien puolesta on vuodesta 2009 asti ollut yleinen vapaapäivä Bosnia ja Herzegovinassa.
Eetu Karvonen
Karvonen kilpaili uintiurallaan kansainvälisellä tasolla sekä EM- että MM-kilpailuissa. Karvosen päälajina on rintauinti. Suomen-mestaruuksia hän voitti 35 kappaletta.
Kilpauransa jälkeen Karvonen on toiminut valmentajana. Hän on valmentanut muun muassa Yhdysvalloissa Grand Canyonin yliopistossa ja toiminut Arabiemiirikuntien uintimaajoukkueen päävalmentajana. Vuonna 2017 hän alkoi valmentamaan Matti Mattssonia. Kesäkuussa 2022 hän aloitti Suomen uintimaajoukkueen päävalmentajana.
Mimosa Willamo
Mimosa Helena Willamo (s. 1994 ) on suomalainen Jussi-palkittu näyttelijä. Hän syntyi kaksikieliseen espoolaisperheeseen, ja hän on tehnyt rooleja sekä suomeksi että ruotsiksi.
Willamo tunnetaan muun muassa rooleistaan elokuvissa Päin seinää (2014), Bodom (2016), Teit meistä kauniin (2016), Aurora (2019) ja Elvis & Onerva (2019) sekä komediasarjassa Erinomanlaiset (2016). Hänet palkittiin parhaan naissivuosan Jussilla roolistaan elokuvasta Päin seinää sekä parhaan naispääosan Jussilla roolistaan elokuvassa Aurora.
Vuonna 2014 Me Naiset -lehdessä Willamoa kutsuttiin kotimaisen elokuvan uudeksi tähdeksi. Willamo on näyttelemisen ohella työskennellyt myös koulunkäyntiavustajana sekä aiemmin Ylen lastenohjelmien juontajana ja käsikirjoittajana. Willamo kirjoitti Kallion lukiosta ylioppilaaksi vuonna 2013.
Maaliskuussa 2018 Willamolta julkaistiin single All on My Own nimellä ”Salla”. Kappale on osa HasBeen-sarjan soundtrackia, ja sen ovat tehneet Iisa Pajula, Elias Gould, Noah Kin ja Minna Koivisto.
Willamo näyttelee nimiroolia Miia Tervon ohjaamassa romanttisessa komediaelokuvassa Aurora, joka sai ensi-iltansa tammikuussa 2019 Göteborgin elokuvajuhlien avauselokuvana. Willamo palkittiin roolistaan parhaan naispääosan Jussilla.
Hänellä on rooli myös Roba-poliisisarjan neljännellä kaudella ja vuonna 2021 ensi-iltansa saaneissa elokuvissa Peruna ja Veden vartija.
Kroússia
Kroússia (, myös Kroúsia; ) on vuorijono Makedoniassa Pohjois-Kreikassa. Sen korkein huippu on Mavrovoúni (Μαυροβούνι), jonka korkeus on 1 179 metriä.
thumb|left|220px|Kroússian maisemia syksyllä. Kroússia-vuoristo erkanee etelään Kreikan, Bulgarian ja Pohjois-Makedonian rajalla kulkevista Belasitsa- eli Bélles-vuorista. Se kulkee luoteis-kaakkoissuunnassa Kilkiksen ja Sérresin alueyksiköiden rajalla ja erottaa niiden tasangot toisistaan.
Monsieur Ripois – naisten hurmuri
Monsieur Ripois – naisten hurmuri on René Clémentin ohjaama ja käsikirjoittama ranskalais-brittiläinen elokuva vuodelta 1954. Elokuva on Gérard Philipen tähdittämä komediallinen draamaelokuva, joka sijoittuu Pariisiin ja Lontooseen.
Elokuva voitti Cannesin elokuvajuhlien tuomariston palkinnon vuonna 1954. Suomessa Philipe sai tästä sekä elokuvasta Punaista ja mustaa miespääosan ulkomaan Jussi-palkinnon vuonna 1955.
Fílippos Karvelás
Fílippos Karvelás (, 1877−1952) oli kreikkalainen voimistelija ja olympiamitalisti. Hän osallistui Ateenan olympialaisiin 1896, joissa hän voitti pronssia nojapuiden joukkuekilpailussa. Karvelás osallistui myös nojapuiden henkilökohtaiseen kilpailuun, mutta jäi siinä mitaleitta.
Roald Larsen
Roald Morel Larsen (2. tammikuuta 1898 Kristiania – 28. heinäkuuta 1959 Oslo) oli norjalainen pikaluistelija ja olympiamitalisti. Hän edusti seuratasolla Oslo SK:ta.
Larsen voitti ensimmäisen arvokisamitalinsa 1922, jolloin hän sai yleisluistelun MM-kisoissa hopeaa ja saavutti myös Norjan-mestaruuden. Hän oli kolmas EM-kilpailuissa 1923 ja sai kultamitalin 1924. Larsen voitti Chamonix'n olympialaisissa 1924 yhteensä viisi mitalia, joista kaksi hopeisia ja kolme pronssisia. Samana vuonna hän sai myös yleisluistelun MM-kultaa ja voitti lajin Norjan-mestaruuden ollen toinen mies, joka pystyi voittamaan samalla kaudella kultaa MM- EM- ja Norjan-mestaruuskisoista.
Larsen voitti MM-pronssia 1925 ja samana vuonna EM-kisojen hopeaa, ja 1926 hän oli MM-kilpailujen hopealla. Kaudella 1928 hän sai EM-kisojen pronssia yleisluistelussa ja voitti olympialaisissa pronssia 500 metrin matkalla. Larsen myös sijoittui 1 500 metrillä neljänneksi, mutta joutui keskeyttämään 10 000 metrillä. Hän on Rintje Ritsman lisäksi ainoa pikaluistelija, jolla on kuusi olympiamitalia, mutta ei yhtään kultaista. Larsen rikkoi helmikuussa 1928 Davosissa matkan 14 vuotta vanhan maailmanennätyksen luistelemalla ajan 43,1. Seuraavana vuonna hän oli vielä EM-kisojen pronssilla ja sijoittui neljänneksi MM-kilpailuissa, mutta 1930 hän jäi pois kuudentoista parhaan joukosta molemmissa kisoissa.
Larsen lopetti uransa 1936 oltuaan jo useita vuosia pois kansainvälisistä kilpailuista. Hän aloitti kahden veljensä kanssa lasialan yrityksen Roald Larsen AS, ja Larsenin kuoltua yritys siirtyi isomman firman omistukseen.
Raina Kabaivanska
thumb|Raina Kabaivanska ja [[Giorgio Napolitano vuonna 2009.]] Raina Kabaivanska (, s. 15. joulukuuta 1934) on bulgarialainen sopraano. Hän syntyi Burgasissa Mustanmeren rannalla. Kabaivanskan isä oli eläinlääkäri ja kirjailija, äiti fysiikan professori.
Kabaivanska teki oopperadebyyttinsä Bulgarian kansallisoopperassa Sofiassa vuonna 1957, jolloin hän esitti Tatjanan roolin Pjotr Tšaikovskin teoksessa Jevgeni Onegin. Hän alkoi saada lisääntyvää kansainvälistä mainetta La Scalan -debyyttinsä jälkeen vuonna 1961.
Kabaivanska on ehtinyt uransa aikana esiintyä maailman tunnetuimmissa oopperataloissa, joiden joukkoon kuuluvat Metropolitan-ooppera, La Scala, Covent Garden, Bolšoi-teatteri ja Teatro Colón.
Kabaivanskan repertuaariin kuuluu Tšaikovskin lisäksi muiden muassa Richard Straussin, Jules Massenet’n, Richard Wagnerin, Leoš Janáčekin, Gaetano Donizettin, Giuseppe Verdin ja verististen säveltäjien tuotantoa.
Óri Kyparissías
Óri Kyparissías (myös Kyparissíanvuoret) on vuoristo Peloponnesoksen niemimaan länsiosassa Kreikassa. Sen suurin korkeus on 1 224 metriä.
Vuoristo sijaitsee Messeniassa Kyparissían kunnan ja Pýloksen kunnan alueella Kyparissiakóslahden rannikolla.
Soutu ja suomalaiset
Tämä artikkeli kertoo kilpasoudusta suomalaisten näkökulmasta.
Historiaa
Suomalaiset ovat saavuttaneet soudussa yhteensä seitsemän olympiamitalia, joista kolme on kultaisia. 1950-luvulla suomalaiset soutivat olympiamitaleja erityisesti neloskilpailuista. Pertti Karppinen sai peräti kolme kultaa vuosien 1976, 1980 ja 1984 olympialaisissa, ja nämä ovat edelleen Suomen ainoat kultamitalit lajista. Karppinen sai myös useita mitaleja MM-kisoista. Kun hän oli lopettanut uransa, suomalainen soutu vietti hiljaiseloa, kunnes 24 vuoden tauon jälkeen Minna Nieminen ja Sanna Stén palauttivat Suomen olympiamitalikantaan hopeamitalilla 2000 metrin kevyen pariairokaksikon kilpailussa Pekingin olympialaisissa 2008.
Soutu on toiminut myös joidenkin suomalaisten hiihtäjien sivulajina varsinkin 1950- 1960-luvuilla. Muun muassa Jorma Kortelainen ja Väinö Huhtala olivat tunnettuja sekä soudussa että hiihdossa.
Puuvenesoutu
Suomessa järjestetään maailman suurimmaksi mainostettu soututapahtuma, puuveneillä käytävät Sulkavan Suursoudut. Tapahtuma ollaan järjestetty jo 41 kertaa, ja vuonna 2008 siihen osallistui lähes 8 000 soutajaa. Puuvenesoudussa järjestetään myös SM-kilpailuja, joissa kilpaillaan neljässä eri sarjassa, joiden matkat vaihtelevat kahden ja 58 kilometrin välillä.
Koúla
Koúla on keskiseen Rodópivuoristoon kuuluva vuorijono Bulgarian ja Kreikan rajalla. Sen korkein huippu on Chaïntoú- eli Erýmanthos-vuoren Gyftókastro, jonka korkeus on 1 828 metriä. Toinen korkea huippu on Stámna-vuoren Psíloma, jonka korkeus on 1 739 metriä.
Kreikan puolella vuoristo sijaitsee Dráman ja Xánthin alueyksiköiden alueella. Vuoristossa sijaitsee Megálo Livádi Lepídan ylätasanko, joka tunnetaan myös nimellä Ouloú Giaïlá.
Dimítrios Loúndras
Dimítrios Loúndras (, 6. syyskuuta 1885 – 15. helmikuuta 1970) oli kreikkalainen voimistelija ja olympiamitalisti. Hän osallistui Ateenan olympialaisiin 1896, joissa hän voitti pronssia nojapuiden joukkuekilpailussa. Loúndras, joka oli kilpailupäivänä kymmenen vuoden ja 218 päivän ikäinen, on olympiahistorian nuorin mitalisti, jonka tarkka ikä on tiedossa.
Loúndras taisteli kummassakin maailmansodassa ja saavutti amiraalin arvon Kreikan laivastossa. Loúndras oli viimeinen tunnettu elossa ollut vuoden 1896 olympialaisten kilpailija.
Luettelo kansainvälisen jääkiekkoliiton jäsenmaista
Tämä on luettelo kansainvälisen jääkiekkoliiton jäsenmaista, joita on 72. IIHF asettaa joukkueet vuosittain keskinäiseen paremmuusjärjestykseen jääkiekon maailmanrankingissa.
Namibian jää- ja rullakiekkoliitto on liittynyt IIHF:n jäseneksi vuonna 1998. Vuonna 2021 se ei enää ollut jäsen.
T. J. Oshie
'''Timothy ”T. J.” Oshie, Jr.''' (s. 23. joulukuuta 1986 Mount Vernon, Washington, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä. Hän edustaa NHL-liigassa pelaavaa Washington Capitalsia.
Ura
Oshie on taustaltaan ojibway-intiaani. Uransa hän aloitti pelaten Minnesotassa Warroadin high school -joukkueessa, jonka jälkeen hän siirtyi USHL:n Sioux Falls Stampede -joukkueeseen. Tämän jälkeen hän pelasi NCAA-liigan Pohjois-Dakotan yliopistojoukkueessa kolme kautta. Oshie pelasi Yhdysvaltain alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa kaudella 2005–2006.
13. toukokuuta 2008 Oshie päätti jättää yliopistoseuransa ja kirjoittaa sopimuksen St. Louis Bluesin kanssa. Lokakuussa 2008 hän siirtyi St. Louisiin tulokkaana. Ensimmäisen maalinsa hän teki 22. lokakuuta 2008 Detroit Red Wingsiä vastaan. Hän pelasi myös neljässä pudotuspeliottelussa, joissa hän jäi ilman tehopisteitä. Oshie muodosti tulokaskaudellaan tehokkaan ketjun Patrik Berglundin ja David Perronin kanssa. Ketju sai lempinimen The Kid Line. Hän oli tulokkaiden pistepörsissä yhdeksäs. Hänen maalinsa Vancouver Canucksia vastaan valittiin kuudenneksi NHL:n kauden 2008–2009 hienoimpien maalien listalla.
Oshie loukkaantui vääntötilanteessa Samuel Påhlssonia vastaan alkukaudella 2010–2011, ja hän oli sivussa kolme kuukautta. Oshie teki kauden aikana 49 ottelussa tehot 12+22=34. Kesäkuussa 2011 Oshie teki yksivuotisen jatkosopimuksen Bluesin kanssa, joka oli arvoltaan 2,35 miljoonaa dollaria.
Oshie valittiin Yhdysvaltain jääkiekkomaajoukkueeseen vuoden 2009 Sveitsin MM-kilpailuihin. Turnauksessa hän teki yhden maalin, puolivälierässä Suomea vastaan. Oshie oli mukana myös Saksan MM-kisoissa 2010, jossa hän teki kuudessa ottelussa tehot 2+4=6. Oshie siirtyi Washington Capitalsiin kesällä 2015 vaihdossa, jossa St. Louisiin matkasivat Troy Brouwer ja Pheonix Copley.
Tammikuussa 2020 Oshie valittiin ensimmäisen kerran urallaan NHL tähdistöotteluun.
Frank Anderson
Frank Ross Anderson (1928–1980) oli kanadalainen shakinpelaaja ja kansainvälinen mestari. Hän oli erikoistunut tietokoneshakkiin. Anderson syntyi Kanadassa ja pelasi maansa joukkueessa kolmissa shakkiolympialaisissa: 1954, 1958 ja 1964. Vuosina 1954 ja 1958 hän teki parhaan tuloksen toiselta pöydältä.
Hannu Rantala
Hannu Kalevi Rantala (s. 16. maaliskuuta 1936 Mänttä) on suomalainen yleisurheilija. Hänen päälajinsa oli aluksi korkeushyppy, mutta parhaat menestyksensä hän saavutti kolmiloikkaajana.
Rantala sijoittui Melbournen 1956 olympialaisten kolmiloikassa 19:nneksi ja neljä vuotta myöhemmin Rooman olympialaisten kolmiloikkakarsinnassa 22:nneksi. Tukholman EM-kilpailuissa 1958 hän sijoittui kahdeksanneksi. Hän edusti Suomea 13:ssa aikuisten maaottelussa.
Seuratasolla Hannu Rantala edusti Mäntän Urheilijoita ja Mäntän Valoa. Hän saavutti SM-hopeaa korkeushypyssä vuosina 1954 ja 1955 sekä kolmiloikassa vuosina 1958 ja 1960. Hän voitti TUL:n mestaruuden korkeushypyssä vuosina 1953 ja 1954 sekä kolmiloikassa vuonna 1959.
Hannu Rantalan uran parhaat tulokset olivat kolmiloikassa 15,73 m vuodelta 1958, korkeushypyssä 196 cm vuodelta 1954 sekä pituushypyssä 707 cm.
Rodolphe Salis
Louis Rodolphe Salis ( – ) oli Le Chat Noir ("Musta kissa") -kabareen (joka tunnettiin vuonna 1881 aluksi nimellä "Cabaret Artistique") perustaja ja johtaja. Salisia pidetään modernin kabareen luojana: hänen perustamansa Le Chat Noir on tiettävästi ensimmäinen yökerho, jossa yleisö seurasi pöydistä käsin, virvokkeita nauttien, lavalla olevaa esitystä, jota juonsi yleisön kanssa kommunikoiva seremoniamestari.
Elämäkerta
pienoiskuva|CHAT NOIR -lehti, numero 152, 6. joulukuuta 1884. Rodolphe Salis oli kotoisin Châtellerault'sta. Hän oli varakkaan tislarin poika, joka jo nuorella iällä päätti ruveta taiteilijaksi. Isänsä vastustuksesta huolimatta nuori Salis lähti kotoaan ja suuntasi Pariisiin, jossa hän opiskeli maalaamista. Pian nuoren taiteilijan rahat kuitenkin loppuivat ja hänen piti palata vanhempiensa luo. Isä ei ollut vieläkään unohtanut poikansa uravalinnasta johtunutta riitaa, joten vierailu ei mennytkään nuoren Salisin toiveiden mukaan. Sen sijaan hän löysi kylästä ensimmäisen vaimonsa, Hélènen, paikallisen kaunottaren, joka kuitenkin sairastui vakavasti pian häiden jälkeen. Salisista tuli täysin riippuvainen perheen varoista, sillä sairaan vaimon hoitaminen maksoi paljon. Kaikista yrityksistä huolimatta Hélèn menehtyi pian. Tämän jälkeen Salis palveli maataan Ranskan ja Preussin välisessä sodassa 1870-71 ja sodan jälkeen hän vihdoin teki sovinnon isänsä kanssa – ja isänsä ehdoilla. Hän 12 luopui maalaamisesta ja meni uusiin naimisiin, varakkaaseen sukuun. Salis muutti taas Pariisiin, Montmarten kaupunginosaan. Hän muutti Hotel de Roomaan Rue de Seine -kadulle, joka sijaitsi Latinalaisessa korttelissa.
Hän kokosi taiteilijaryhmän nimeltään "L'école vibrante" (The Vibrant School), jonka nimeksi hän vaihtoi pian "L'école iriso-subversive de Chicago" kiinnittääkseen huomiota ryhmäänsä. Toimeentulonsa Salis ansaitsi tekemällä käsityönä ristejä ja muita uskonnollisia esineitä, joita hän ja hänen ystävänsä maalasivat.
Salisin haaveena oli luoda kahvila, jossa yhdistyisivät taide ja mahdollisuus nauttia alkoholijuomia: "kahvila joka edustaisi puhtainta Ludvig XIII:n tyyliä... jossa bysanttilaisen, takorautaisen kattokruunun alla herrasmiehet, porvarit ja talonpojat saisivat nauttia absinttia Victor Hugon ja Garibaldin tyyliin." Salis avasi kahvilan ja antoi sen nimeksi Musta kissa (Le Chat Noir). Kahvila avattiin marraskuussa 1881 kahden huoneen tilassa osoitteessa 84 Boulevard Rochechouart (seinässä on yhä nähtävissä muistokyltti). Siellä tarjottiin huonoa viiniä ja sisustus oli vielä melko karu. Mutta alusta alkaen ovella vieraita tervehti sveitsiläinen vartija, joka oli upeasti pukeutunut päästä varpaisiin, ja jonka tarkoituksena oletettavasti oli houkutella sisään maalareita ja runoilijoita mutta pitää poissa "surullinen papisto ja armeijaväki." Salis oli hankkinut hieman pilanpäiten kunniapaikalle marmorisen takan yläpuolelle veistoksen Ludvig XIII:n pääkallosta lapsena.
Klubin menestys varmistettiin tarjoamalla oleskelupaikka radikaalien nuorten kirjailijoiden ja taiteilijoiden ryhmälle, jonka nimi oli Les Hydropathes (”ne, jotka pelkäävät vettä”) ja jota johti toimittaja Emile Goudeau. Ryhmä väitti vastustavansa vettä, ja joi siksi mieluummin viiniä ja olutta. Goudeaun klubi tapasi ensin Goudeaun kotona Rive Gauche (Seinen vasemmalla rannalla), mutta oli tullut niin suosituksi, että se tarvitsi uuden kokoontumispaikan. Salis tapasi Goudeaun ja vakuutti hänet siirtämään klubinsa Seine- joen yli 84 Boulevard Rochechouartille Le Chat Noirin tiloihin. vasen|pienoiskuva|Kuuluisa Steinlen-juliste, jossa mainostetaan Le Chat Noir -kiertuetta vuonna 1896. Myös Le Chat Noir tarvitsi pian uudet, suuremmat tilat. 10. kesäkuuta 1885 Salis muutti fanfaarien säestyksellä osoitteeseen 12 Rue Victor-Masse (joka ennen vuotta 1885 oli ollut Rue de Laval 12). Pariisin runoilijat ja laulajat löysivät nopeasti Le Chat Noirin esiintymispaikakseen. Le Chat Noir toimi 12 vuoden ajan ja lopetettiin lopulta vuonna 1897 Salisin kuoltua maaliskuussa 1897. Salisin kuoleman jälkeen kolmas, eri toimijan pyörittämä Le Chat Noir avattiin osoitteessa 68, Boulevard de Clichy, vuonna 1907.
Salis toimi impressaariona ja yhdessä kabareelaulaja Aristide Bruantin kanssa illan seremoniamestarina tai conférencierina, luennoitsijana. Salis otti yleisön osaksi huumoriaan: esityksestä aikaisin lähteneille kuittailtiin ja myöhässä saapuneet karkotettiin nurkkaan. Salis yllätti yleisön jäseniä kommenteillaan kuten "No, olet vihdoin päässyt vankilasta?" tai herralle, joka oli paikalla vaimonsa seurassa: "Mitä sille eiliselle heilallesi oikein tapahtui?" Eräänä iltana Salis puhui tulevalle kuningas Edward VII : lle: "No, katsokaapa tänne: näyttää siltä, että Walesin prinssi on vihainen!"
Joka perjantai lounasaikaan valmistauduttiin illan esitykseen ja osallistuttiin humoristisen lehden toimitukseen. Salis tuli tunnetuksi legendaarisesta piheydestään, ja hän löysi kaikki tekosyyt olla maksamatta henkilöstölleen, toimittajilleen ja taiteilijoilleen. Hän jopa halusi saada esiintyjät maksamaan siitä, että he saivat esiintyä klubilla ja onnistuikin tässä jossain määrin. Salisin persoonallinen viehätysvoima houkutteli paikalle suuren joukon poikkeuksellisen lahjakkaita taiteilijoita ja yleisöä. Baarin ja viihteen yhdistelmä oli silloin uusi ja veti väkeä. Lisäksi Salis keksi, että pianonsoitto voisi sopia tilaan. Piano hankittiin ja koska lainsäädäntö pian kielsi uusilta paikoilta tämän innovaation, Salis sai kilpailuedun muihin toimijoiden nähden.
"Miehekäs, neliömäiset olkapäät, punaiset hiukset", Lawrence Tailhade kuvasi Salista, "iätön, vaikkakin tukeva, uurteiset kasvot, yllään romanttisesta, kukikkaasta kankaasta ommeltu liivi, joka muodosti voimakkaan vastakohdan tumman takin ryhdikkyyden kanssa. Punertavat hiukset sopivat yhteen hänen kuparinpunaisen partansa kanssa ja hän muistutti jollain tavalla flaamilaista sotilasta... [Hänellä oli] korostettu, pureva ja sarkastinen, pronssiselta kalskahtava bariton, jolla hän jyrisevästi ja kyynisesti pani matalaksi toisin ajattelevat. Hän oli kuin hurmaava silmänkääntäjä. "
1890-luvulla Salis vei Le Chat Noirin kiertueelle eri puolille Ranskaa vuokraamalla teattereita ja tapahtumapaikkoja, mikä oli silloin uutta ja ennennäkemätöntä. Hän kieltäytyi usein eri tekosyillä maksamasta tapahtumapaikan vuokramaksua.
Hän kuoli Naintréssa vuonna 1897.
AFI:n 100-vuotissarjan 50 suurinta elokuvasankaria ja -roistoa
AFI:n 100-vuotissarjan 50 suurinta elokuvasankaria ja -roistoa on kuudes American Film Instituten 100-vuotissarjan osa, johon on valittu 100 suurinta elokuvahenkilöhahmoa (sankari- ja roistokategorioista molemmista 50).
Lista julkaistiin kesäkuussa vuonna 2003 CBS-kanavan erikoisjaksossa, jonka juonnossa toimi Arnold Schwarzenegger. Tosi-tv-erikoisjakso oli ehdokkaana Emmy-palkintoon.
Näyttelijät
Gary Cooper on ainoa näyttelijä, joka esiintyy listalla kolme kertaa; kaikki hänen kolme valittua rooliaan on valittu elokuvasankareihin.
Kymmenen näyttelijää esiintyy kaksi kertaa samalla listalla: James Cagney, Robert Mitchum ja Jack Nicholson elokuvaroistojen listalla ja Humphrey Bogart, Henry Fonda, Harrison Ford, Paul Newman, Robert Redford, Charlton Heston ja James Stewart elokuvasankarien listalla. Kolme näyttelijätärtä myös esiintyy kahdesti samalla listalla; kaikki kolme elokuvaroistoissa: Bette Davis, Glenn Close ja Faye Dunaway.
Al Pacino ja Arnold Schwarzenegger ovat ainoat näyttelijät, jotka esiintyvät molemmilla listoilla; molemmat esiintyvät yhdesti kummassakin.
Listojen kaikista näyttelijöistä 21 heistä — Kathy Bates, Marlon Brando, Gary Cooper, Russell Crowe, Robert Donat, Michael Douglas, Sally Field, Louise Fletcher, Jodie Foster, Gene Hackman, Tom Hanks, Anthony Hopkins, Ben Kingsley, Frances McDormand, Gregory Peck, Julia Roberts, George C. Scott, Kevin Spacey, Spencer Tracy, Denzel Washington ja John Wayne — vastaanotti Oscar-palkinnon heidän roolisuorituksistaan; Gary Cooper voitti kahdesti, kerran Will Kanen roolista ja kerran Alvin Yorkin roolista (hän myös sai kolmannen Oscar-ehdokkuuden Lou Gehrigin roolista, jota hän ei voittanut). Jäljellä olevista näyttelijöistä Judith Anderson, Anne Baxter, Warren Beatty, Linda Blair, Humphrey Bogart, Glenn Close, Bette Davis, Geena Davis, Faye Dunaway, Ralph Fiennes, Henry Fonda, Alec Guinness, Angela Lansbury, Charles Laughton, Paul Muni, Liam Neeson, Paul Newman, Robert De Niro, Laurence Olivier, Peter O'Toole, Al Pacino, Susan Sarandon, Sylvester Stallone, Barbara Stanwyck, James Stewart, Meryl Streep ja Sigourney Weaver olivat myös ehdokkaina rooleistaan, mutta eivät voittaneet.
Tosielämän henkilöt listalla
Listassa joissain tapauksissa on tosielämän henkilöitä (joita näyttelijät näyttelivät) ja jotkut hahmot perustuvat todellisiin henkilöihin.
Kaksi sankaria, Jimmy "Popeye" Doyle ja Norma Rae Webster, perustuvat tosielämän henkilöihin. Doyle perustuu newyorkilaiseen etsivään Edward "Eddie" Eganiin (1930–1995) ja Webster perustuu eteläiseen tehdastyöntekijään Crystal Lee Jordan (myöh. Sutton, 1940–2009). Roisto Norman Bates Psykosta perustuu löyhästi tosielämän murhaaja Ed Geiniin. Atticus Finch Kuin surmaisi satakielen -elokuvasta perustuu löyhästi Harper Leen (kirjan kirjoittaja, jonka romaaniin elokuva perustuu) tosielämän isään. Roisto J. J. Hunsecker Menestyksen huumasta pohjautuu kolumnisti Walter Winchelliin.
Aya Miyama
Aya Miyama (, s. 28. tammikuuta 1985) on japanilainen jalkapalloilija, joka edustaa kotimaansa sarjassa Okayama Yunogo Belle -seuraa. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Miyama on pelannut Japanin naisten maajoukkueessa 156 maaottelua maaliskuusta 2003 alkaen ja tehnyt niissä 38 maalia. Hän voitti maailmanmestaruuden vuonna 2011, olympiahopeaa vuonna 2012 ja MM-hopeaa vuonna 2015 ja on kuulunut Japanin joukkueeseen myös vuoden 2008 kesäolympialaisissa sekä vuosien 2003 ja 2007 MM-kilpailuissa. Maaleja hän on tehnyt yhden Uutta-Seelantia vastaan vuoden 2008 olympialaisten alkulohkossa ja kaksi Englantia vastaan 2–2-tulokseen päättyneessä vuoden 2007 MM-kisojen alkulohko-ottelussa. Vuoden 2011 MM-kisoissa hän teki yhden maalin alkulohko-ottelussa Uutta-Seelantia vastaan sekä 1–1-tasoitusmaalin 81. minuutilla loppuottelussa Yhdysvaltoja vastaan. Lisäksi hän teki maalin loppuottelun rangaistuspotkukilpailussa. Lontoon olympialaisissa 2012 Miyama oli joukkueensa kapteeni, pelasi Japanin jokaisessa kuudessa ottelussa ja niistä viidessä alusta loppuun sekä teki yhden maalin alkulohko-ottelussa Kanadaa vastaan. Vuoden 2015 MM-kisoissa Miyama pelasi kapteenina ottelut alusta loppuun ja teki alkulohko-ottelussa Sveitsiä vastaan rangaistuspotkusta ottelun ainoan maalin sekä välieräottelussa Englantia vastaan niin ikään rangaistuspotkusta ottelun ensimmäisen maalin.
Fransu
Fransu-tekniikka (myös ripsu tai typsy) on solmintatapa, jota on perinteisesti käytetty koristeena mm. sängynpeitteissä ja pöytäliinoissa. Fransu on tunnettu ympäri Suomea, runsaammin tekniikkaa on käytetty erityisesti länsirannikolla, etenkin Keski-Pohjanmaalla.
Lähteet
Märsylä, M. 1973. Fransua oppimaan. Kokkola: Keski-Pohjanmaan kirjapaino Oy.
Hugo Gunckel Lüer
Hugo Gunckel Lüer (10. elokuuta 1901, Valdivia – 17. kesäkuuta 1997, Santiago de Chile) oli chileläinen kasvitieteilijä, professori ja farmaseutti. Hän opiskeli ensin Concepciónin yliopistossa farmasiaa ja työskenteli sen jälkeen eri apteekeissa. Lüer toimi myös Araucarían alueellisen museon johtajana vuodesta 1940 alkaen. Lisäksi hän oli mukana useissa eri järjestöissä, tuntiopettajana kouluissa ja jopa joidenkin koulujen johtajana. Harrastuksenaan hän keräili kasveja.
Martinlaakson lukio
thumb|270px|Martinlaakson lukio toimii Kauppiaiden kauppaoppilaitos Mercurian kanssa samassa rakennuksessa. thumb|270px|Martinlaakson lukion, kauppaoppilaitoksen ja [[Konserttitalo Martinus|konserttitalo Martinuksen tiloja Vantaan Martinlaaksossa.]]
Martinlaakson lukio on Vantaan Myyrmäen suuralueen Martinlaakson kaupunginosassa toimiva lukio. Sen painopistealueet ovat LUMA-aineet (matematiikka ja luonnontieteet) sekä draama ja teatteri. Opiskelijoita lukiossa on noin 450 ja opettajia 30. Rehtorina toimii Salme Sulander.
Esimerkiksi keväällä 2013 koulusta kirjoitti 137 ja keväällä 2015 yhteensä 126 ylioppilaskokelasta.
Tilat
Lukio siirtyi merkonomikoulutusta tarjoavan Kauppiaitten kauppaoppilaitos Mercurian kanssa samaan Mercuria-taloon syksyllä 2007. Rakennuksen uudella puolella sijaitsee suurin osa luonnontieteiden luokista sekä musiikin ja kuvataiteen tilat. Musiikkia varten löytyy erillinen bändikellari, jossa opiskelijoiden bändeillä on mahdollisuus harjoitella.
Joitain oppiaineita (ortodoksinen uskonto, elämänkatsomustieto, venäjä, latina) opetetaan yhteisillä kursseilla Vaskivuoren lukiossa.
Rakennuksessa toimii myös Vantaan aikuislukion Myyrmäen toimipiste. Rakennuksen toisessa päädyssä toimii Kulttuuritalo Martinus.
Kansainvälisyys
Vuodesta 1987 on Martinlaakso lukio tehnyt yhteistyöä tansanialaisen Kilingin koulun kanssa. Lukiosta on tehty Tansaniaan useita opintomatkoja, joiden kautta opiskelijoilla, kuten opettajilla on ollut mahdollisuus tutustua paikalliseen kulttuuriin. Yhteistyön avulla paikalle on saatu koulurakennuksia, sähköt ja Kilingin koululle on palkattu terveydenhoitaja.
Muita yhteistyökohteita ovat Saksan Potsdamissa sijaitseva ystävyyskoulu, sekä Ranska-projekti.
Matts Olsson
Matts Olsson (s. 1. joulukuuta 1988 Gryttved ) on ruotsalainen alppihiihtäjä.
Olsson on kilpaillut maailmancupissa vuodesta 2007 lähtien. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti oltuaan 26:s Kranjska Goran suurpujottelussa helmikuussa 2009. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan seitsemäs Alta Badian suurpujottelussa joulukuussa 2010. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti oltuaan toinen Garmisch-Partenkirchenin suurpujottelussa tammikuussa 2017. Hän oli samalla kaudella kolmas Kranjska Goran suurpujottelussa. Ensimmäisen voittonsa hän saavutti Alta Badian parisuurpujottelussa joulukuussa 2017. Hän sijoittui suurpujottelucupissa viidenneksi kaudella 2017–2018. Hän sijoittui Val d’Isèren suurpujottelussa kolmanneksi kaudella 2018–2019.
Olsson voitti juniorien MM-kisoissa suurpujottelusta pronssia vuosina 2007 ja 2008, jonka lisäksi hän sai hopeaa syöksylaskusta 2007 ja kultaa alppiyhdistetystä vuonna 2008. Hän osallistui aikuisten MM-kisoihin ensimmäistä kertaa vuonna 2007. Tuolloin hän oli supersuurpujottelussa 28. ja syöksyssä 36. Olsson oli vuoden 2011 MM-kilpailuissa voittamassa pronssia joukkuekilpailusta. Hän oli samoissa kisoissa suurpujottelun 18. ja super-G:n 24. Schladmingin MM-kilpailuissa 2013 hän sijoittui suurpujottelussa 18:nneksi ja supersuurpujottelussa 32:nneksi. Sotšin olympialaisissa 2014 hän oli suurpujottelussa neljästoista. Vailin / Beaver Creekin MM-kilpailuissa 2015 hän sijoittui suurpujottelussa viidenneksi ja Sankt Moritzissa 2017 kuudenneksi. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän oli suurpujottelussa kymmenes.
Gerald Anderson
Gerald Frank Anderson (1898–1983) oli englantilainen shakkitehtävien laatija, joka oli kotoisin Etelä-Afrikasta. Hänet tunnetaan parhaiten kolmesiirtoisista ja satushakkitehtävistä. Anderson julkaisi vuonna 1924 120 laatimaansa tehtävää nimellä Adventures of my Chessmen (1914–1923). Vuonna 1938 hän alkoi laatimaan Kriegspiel-tehtäviä ja julkaisi niitä vuonna 1959 kokoelmassa Are There Any?. Anderson työskenteli myös Britannian ulkoasiainministeriössä ja Washingtonin lähetystössä.
Andersonin kunniaksi julkaistiin vuonna 1974 sadankahdentoista tehtävän kokoelma nimeltä A Tribute to G. F. Anderson.
Kozue Andō
Kozue Andō (, s. 9. heinäkuuta 1982) on japanilainen jalkapalloilija, joka edustaa sarjatasolla saksalaista 1. FFC Frankfurt -seuraa. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Andō on pelannut Japanin naisten maajoukkueessa 126 maaottelua kesäkuusta 1999 alkaen ja tehnyt niissä 19 maalia. Hän voitti maailmanmestaruuden vuonna 2011 pelaten kaikissa Japanin kuudessa ottelussa. Lontoon 2012 kesäolympialaisissa hän saavutti olympiahopeaa pelaten yhden ottelun kokonaan ja tullen neljässä ottelussa kentälle vaihtopelaajana. Vuoden 2015 MM-kilpailuissa hän saavutti hopeaa mutta ehti pelata vain puolisen tuntia ennen kisat hänen osaltaan päättänyttä nilkkavammaa.
Andō kuului Japanin joukkueeseen lisäksi vuosien 2004 ja 2008 olympialaisissa sekä vuosien 1999 ja 2007 MM-kilpailuissa,
Vuosina 2009–2013 Andō pelasi saksalaisessa FCR 2001 Duisburg -seurassa.
FIA:n palkintogaala
FIA:n palkintogaala (FIA Prize Giving Gala) on kansainvälisen autoliiton FIA:n vuosittain joulukuussa järjestämä palkintogaala. Ensimmäinen järjestettiin vuonna 1946.
Dana Velďáková
Dana Velďáková (s. 3. kesäkuuta 1981) on slovakialainen kolmiloikkaaja.
Velďáková oli kuudes alle 20-vuotiaiden MM-kisoissa 1998 tuloksella 13,12 m, kahdeksas alle 20-vuotiaiden EM-kisoissa 1999 tuloksella 13,08 m, kolmas alle 20-vuotiaiden MM-kisoissa 2000 tuloksella 13,92 m (ja lisäksi samoissa kisoissa pituushypyn neljäs tuloksella 635 cm), viides alle 23-vuotiaiden EM-kisoissa 2001 tuloksella 13,50 m ja neljäs saman ikäluokan EM-kisoissa 2003 tuloksella 14,02 m. Hän karsiutui arvokisoissa sekä vuonna 2002 (Wienin sisäratojen EM-kisoissa ja Münchenin EM-kisoissa) että vuonna 2005 (Madridin sisäratojen EM-kisoissa ja Helsingin MM-kisoissa).
Vuonna 2006 hän sijoittui kahdeksanneksi Moskovan sisäratojen MM-kisoissa tuloksella 13,76 m, mutta karsiutui Göteborgin EM-kisoissa. Seuraavana vuonna hän oli kuudes Birminghamin sisäratojen EM-kisoissa tuloksella 14,13 m ja kahdestoista Osakan MM-kisoissa tuloksella 14,09 m. Vuonna 2009 hän voitti pronssia Torinon sisäratojen EM-kisoissa tuloksella 14,40 m ja sijoittui kahdeksanneksi Berliinin MM-kisoissa tuloksella 14,25 m. Seuraavana vuonna hän oli kuudes Dohan sisäratojen MM-kisoissa tuloksella 14,18 m ja seitsemäs Barcelonan EM-kisoissa 2010 tuloksella 14,16 m. Pariisin sisäratojen EM-kilpailuissa 2011 hän sai pronssia tuloksella 14,39 m. Saman vuoden Daegun MM-kilpailuissa hän oli yhdestoista tuloksella 13,96 m.
Vuonna 2012 Velďáková sijoittui Istanbulin sisäratojen MM-kilpailuissa kahdeksanneksi tuloksella 13,97 m, Helsingin EM-kilpailuissa viidenneksi tuloksella 14,24 m ja Lontoon olympialaisissa 12:nneksi tuloksella 11,92. Seuraavana vuonna hän karsiutui loppukilpailusta Göteborgin EM-hallikilpailuissa ja oli yhdestoista Moskovan MM-kilpailuissa. Sopotin sisäratojen MM-kilpailuissa 2014 hän sijoittui kahdeksanneksi.