cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Martina Halinárová
Martina Halinárová (s. 22. huhtikuuta 1973 Dolný Kubín) on slovakialainen ampumahiihtäjä, takaa-ajon MM-mitalisti.
Elisabeth Turhapuro
Elisabethiä näytteli Marjatta Raita. Spede keksi Marjatta Raidan Elisabethiksi, sillä Raita tunnettiin viilipyttymäisestä aggressiivisuudestaan. Marjatta Raidan esittämä Elisabeth oli ainoa Turhapuro-hahmo, joka on esiintynyt kaikissa, niin virallisissa kuin epävirallisissakin Turhapuro-elokuvissa.
Hahmon filmografia
Televisiosarjat:
Martina Halinárová
Halinárová aloitti ampumahiihtouransa vuonna 1992 ja osallistui maailmancupiin ensimmäisen kerran kaudella 1992–1993 ja aikuisten arvokilpailuihin Antholzin MM-kilpailuihin 1995.
Halinárová hiihti avausosuudet Slovakian viestikvartetissa, joka sijoittui neljänneksi sekä Antholzin MM-kisoissa 1995 ja Naganon olympialaisissa 1998. Hän oli viides 2000 Oslon MM-kisojen normaalimatkalla ja Salt Lake Cityn olympialaisten 2002 viestikilpailussa.
Halinárová nousi sprintin seitsemänneltä sijalta takaa-ajon MM-hopealle Kontiolahdella 1999. Yhden sakkokierroksen toiselta makuupaikalta ampunut Halinárová hävisi voittaja Olena Zubrylovalle yli minuutin verran – Zubrylova ampui kaksi sakkoa. Pronssimitalisti Martina Zellner hävisi noin kuusi sekuntia Halinároválle – hänkin ampui kaksi ohilaukausta.
Maailmancupissa Halinárová on voittanut yhden osakilpailun; normaalimatkan Lahdella kaudella 1994–1995. Palkintokorokkeelle hän on sijoittunut yhteensä neljä kertaa – lisäksi kerran toiseksi ja kaksi kertaa kolmanneksi. Hän sijoittui kauden 1992–1993 loppupisteissä kahdeksanneksi.
Suomen Vapaakirkko
Suomen Vapaakirkko on vuonna 1923 perustettu, itsenäinen kristillinen protestanttinen kirkkokunta, johon kuuluu 15 867 jäsentä (2018). Vapaakirkko koostuu ruotsin-, suomen- ja venäjänkielisistä seurakunnista, joita on yhteensä 99. Vapaakirkon ainoa venäjänkielinen seurakunta on Helsingin Kalliossa.
Vapaakirkolla on palveluksessaan noin 150 työntekijää sekä 40 lähetystyöntekijää 12–15 lähetyskentällä. Vapaakirkko tekee merkittävää sosiaalityötä ja ylläpitää kymmentä hautausmaata. Vapaakirkon kirkkokunnanjohtajana toimii Hannu Vuorinen. Elokuusta 2016 alkaen Vapaakirkko keskitti toimintojaan Tampereelle Teopolis-nimiseen keskukseensa, johon siirtyi hallinto ja kustannustoiminta Hämeenlinnasta sekä koulutus Hangon Santalasta.
Vapaakirkon historia
Suomen Vapaakirkon juuret ovat angloamerikkalaisperäisissä vapaakirkollisissa herätysliikkeissä, jotka alkoivat vaikuttaa Suomessa 1870-luvulla etenkin Uudellamaalla ja Pohjanmaalla. Aluksi pyrkimyksenä oli uudistaa Suomen evankelis-luterilaista kirkkoa, mutta kirkon piirissä näihin niin sanottuihin allianssipyrkimyksiin suhtauduttiin kielteisesti, ja vapaakirkollisissa piireissä luovuttiin allianssiaatteesta 1900-luvun alussa. Liikkeen ruotsinkielinen enemmistö vaihtui suomenkieliseen 1910-luvulla, ja vuonna 1923 suomenkieliset vapaakirkolliset järjestäytyivät Suomen Vapaakirkoksi.
Organisaatio ja toiminta
Vapaakirkon seurakunnat ovat itsenäisiä, ja ne ovat sitoutuneet yhteiseen tunnustukseen ja yhdyskuntajärjestykseen, jonka perustana on se, että Raamattu on ylin ohje. Vapaakirkossa ei ole piispallista eli episkopaalista järjestelmää. Vapaakirkon seurakuntamalli on kongregationalistinen.
Vapaakirkon pastorit koulutetaan Suomen teologisessa opistossa Teopoliksessa Tampereella. Kuten luterilaisella kirkolla, on myös Suomen Vapaakirkolla käytössään naispastoreita.
Vapaakirkko rahoittaa toimintansa seurakunnissa kerättävien vapaaehtoisten kolehtien sekä vapaaehtoisesti maksettujen kymmenyksien avulla. Jonkin verran tuloja kertyy Helsingissä olevan Hotel Annan tuotoista sekä erilaisista lahjoituksista. Varat käytetään työntekijöiden palkkoihin ja kiinteistöjen ylläpitämiseen ja korjauksiin, sosiaaliseen työhön Suomessa ja lähetystyöhön.
Suomen Vapaakirkko on jäsen Suomen vapaakristillinen neuvosto ry:ssä, Suomen Ekumeeninen Neuvosto ry:ssä, Suomen lähetysneuvosto ry:ssä ja Suomen Evankelinen Allianssi ry:ssä.
Merkittäviä eroja Suomen evankelis-luterilaiseen kirkkoon ovat kaste- ja ehtoolliskäsitykset. Vapaakirkossa kastetaan vain uskonsa tunnustavia, henkilökohtaisen uskonratkaisun tehneitä. Vapaakirkko edustaa reformoitua ehtoolliskäsitystä, jonka mukaan Jeesus ei ole konkreettisella tavalla läsnä ehtoollisleivässä ja -viinissä poiketen luterilaisesta reaalipreesensopista. Ehtoollinen on pyhä kokoontuminen, muistoateria. Se on yhteysateria sekä Kristuksen että seurakunnan kanssa, yhteys Jeesuksen vereen ja ruumiiseen.
Vapaakirkon varsinaiseksi jäseneksi voidaan hyväksyä 15 vuotta täyttänyt uudestisyntynyt kristitty, joka tahtoo noudattaa Vapaakirkon periaatteita. Vapaakirkollisten vanhempien lapset ovat perhejäseniä, niin sanottuja ulkojäseniä, kunnes liittyvät varsinaisiksi jäseniksi tai eroavat Vapaakirkosta.
Vapaakirkossa on tunnusomaista myös kristittyjen samanarvoisuuden soveltaminen niin sanotuksi yleiseksi pappeudeksi. Tämä tarkoittaa teologista käsitystä, että kaikilla seurakuntalaisilla on mahdollisuus toteuttaa kristillistä kutsumustaan kertomalla uskostaan uskosta osattomille, jakamalla ehtoollista ja kastamalla.
Suhde Raamattuun
Vapaakirkon uskonnonvapauslain edellyttämässä tunnuksessa sanotaan: ”Me olemme kristittyjä, jotka Raamatun perustuksella yhtäpitävästi apostolisen tunnustuksen kanssa tahdomme elää ja toimia kristillisen uskonelämän herättämiseksi ja säilyttämiseksi.”
Raamattu tunnustetaan Pyhän Hengen johdossa olleiden ihmisten kirjoittamaksi. Siinä Jumala ilmoittaa itsensä ja pelastussuunnitelman ihmisille. Raamatun ilmoitus on täydellinen ja lopullinen.
Pelastus
Pelastustapahtuma on alusta loppuun Jumalan työtä.
Kaste
Vapaakirkon yhdyskuntajärjestyksen mukaan kristillinen kaste suoritetaan Isän ja Pojan ja Pyhän Hengen nimeen veteen upottamalla. Kasteessa ihminen tunnustautuu Kristuksen seuraajaksi.
Luterilaisesta kirkosta poiketen Vapaakirkko ei käytä lapsikastetta. Vain uskovia kastetaan (veteen upottamalla), eikä kasteen katsota pelkkänä suorituksena pelastavan. Kastetta pidetään merkityksettömänä ihmiselle, jolla ei ole henkilökohtaista uskoa. Kastekysymys ei kuitenkaan ollut luterilaisesta kirkosta irtaantumisen syy, sillä Vapaakirkossa kastettiin lapsia. Se oli teoriassa mahdollinen käytäntö vuoteen 1974 saakka.
Ehtoollinen
Ehtoollista ei käsitetä armon välikappaleeksi, vaan armon julistajaksi ja vahvistajaksi. Ehtoolliselle voivat osallistua kaikki jotka uskovat, myös muiden seurakuntien jäsenet.
Seurakunta
Seurakunnan tilaisuudet ja tapahtumat ovat kaikille avoimia. Seurakunnan jäsenyys on puolestaan avoin kaikille, jotka uskovat Jeesukseen Kristukseen ja tunnustavat uskonsa. Seurakunta on pyhä. Seurakunnan pyhyys on Kristuksen pyhyyttä ja täydellisyyttä. Jäsenet ovat epätäydellisiä ihmisiä. Seurakunta antaa hengellisen kodin uskoville ja on hengellisen elämän kasvupaikka, jossa seurakunnan jäsenet palvelevat toinen toisinaan Herralta saamillaan lahjoillaan. Vapaakirkko muodostuu itsenäisistä seurakunnista, jotka hyväksyvät Vapaakirkon tunnustuksen yhteiskuntajärjestyksen ja uskonnonharjoitusmuodon.
Eettiset kysymykset
Vapaakirkko on vastustanut rekisteröityjä parisuhteita ja homoparien adoptio-oikeutta. Entinen kirkkokunnanjohtaja Olavi Rintala on todennut, että homoseksuaalinen taipumus ei ole synti, mutta että samaa sukupuolta edustavien parien väliset seksuaaliset suhteet ovat väärin.
Päivä Osakeyhtiö
Vapaakirkon kirjallisuuden, musiikin ja lehtien kustannusyhtiönä toimii Päivä Osakeyhtiö. Päivä tunnetaan, yli kirkkokuntarajojen, laajasta valikoimasta. Tuotantoa ovat lastenkirjat, nuortenkirjat, opetus- ja hartauskirjat sekä lahjakirjat. Lisäksi kirjoja on johtajakoulutukseen ja avioliittokurssille. Myös monissa seurakunnissa käytössä olevan Alfa-kurssin materiaalin painattaa Päivä. Materiaali on alun perin peräisin Englannista Holy Trinity Brompton -seurakunnasta. Muita tunnettuja Päivän tuotteita ovat Tapio Nousiaisen Leipää ja suolaa, Yksi ainoa elämä ja Kalevi Lehtisen Sinulle sekä Tuomas Jäntin Vastauksia elämän tärkeimpiin kysymyksiin.
Vapaakirkon virallinen lehti on kerran viikossa ilmestyvä Suomen Viikkolehti.
Johtohenkilöt
Vapaakirkon ensimmäinen hallituksen puheenjohtaja oli kouluneuvos Sulo Santeri Salmensaari. Sodan jälkeen hallintovastuuta siirrettiin entistä enemmän toimihenkilöille. Suomen Vapaakirkon johdossa on vuodesta 1974 ollut kirkkokunnanjohtaja. Ennen vuotta 1996 kirkkokunnanjohtajan nimike oli lähetysjohtaja.
Francesco De Gregori
thumb|right|Francesco De Gregori vuonna [[2006]]
Francesco De Gregori (s. 4. huhtikuuta 1951) on italialainen laulaja-lauluntekijä.
De Gregori on jatkanut uraansa 1980-luvun jälkeen ja saavuttanut menestystä mm. albumeillaan Titanic (1982), Canzoni d'amore (1992), Amore nel pomeriggio (2001) ja Il fischio del vapore (2002, mukana Giovanna Marini). Vuonna 2003 julkaistiin hänen elämäkertansa Quello che non so, lo so cantare.
Linnajärvi (Kuhmoinen)
Linnajärvi on Pirkanmaalla Kuhmoisissa Karklammen kylän lähellä sijaitseva järvi.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Arvajanjoen valuma-alueella (14.26), jonka Isojärven valuma-alueeseen (14.263) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 135,1 metriä mpy. Siihen johtaa kaksi ojaa, joista toinen tuo vettä Auvosta. Järven laskuoja lähtee sen länsipäästä ja laskee noin 400 metrin päässä Sarvajärveen. Laskuojan pudotus on 4,4 metriä.
Historiaa
Vuoden 1855–1856 Kalmbergin kartastossa järvi oli merkitty, mutta se oli nimetön.
Vuoden 1966 peruskartassa järveen johti yksi oja ja järven rannalla oli yksi talo, jonka yhteydessä oli peltoa. Vuoteen 1986 mennessä pelto oli metsittynyt, järveen oli johdettu toinen oja ja järvelle oli rakennettu toinen talo. Vuosien 1966 ja 1986 peruskartoissa linnavuoren luonnonsuojelualue oli nykyistä pienempi, eikä se ulottunut järven rantaan.
Tiedeviestintä
pienois|[[Sumukammio tiedefestivaaleilla.]] Tiedeviestintä on tieteestä ja uusista tutkimustuloksista viestimistä yleistajuisesti tiedotusvälineiden tai kasvokkaisen viestinnän välityksellä. Tieteen yleistajuistaminen on yleistajuista viestintää tutkijoilta suurelle yleisölle tai määritellylle pienemmälle kohderyhmälle, kuten nuorille. Tiedeviestintä käsitetään nykyään myös kaksisuuntaisena viestintänä muun muassa sosiaalisen median mahdollistaman keskustelun ansiosta. Tiedeviestintä on myös asiantuntija-apua ja tiedon välittämistä päätöksen teon tueksi päättäjille ja sekä informaatiota toisille tutkijoille. Tiedeviestijä toimii tulkkina tiedeyhteisön ja suuren yleisön välillä, esimerkiksi tiedetoimittajana tai tiedotustehtävissä. Tiedekeskukset, tiedeaiheiset museot, televisioohjelmat, tapahtumat, verkkosivut, yleistajuiset kirjat ja aikakauslehdet ovat esimerkkejä tiedeviestinnästä.
Historia
Tieteen kansantajuistamisen juuret ulottuvat 1600-luvun Tieteellisen vallankumouksen aikaan. Yliopistojen ulkopuoliset tutkijat perustivat 1660-luvun Englannissa tieteellistä tietoa edistämään Royal Societyn, joka myöhemmin vuonna 1847 muuttui tieteilijöiden seuraksi.
Aluksi tieteelliset kirjoitukset ilmestyvät latinan- ja kreikankielisinä, mutta vähitellen julkaisukielenä siirryttiin käyttämään englantia. Yläluokan viihteeksi ja jännitykseksi tarkoitettujen iltapäiväesitelmien sekä tieteellisten keskustelujen aikakautena ei kansan tieteellistä sivistämistä nähty tarpeellisena. Ranskan vallankumous 1789–1815 oli valtaeliitille järkytys, minkä vuoksi kansan valistamista pidettiin noihin aikoihin arveluttavana, jopa vaarallisena.
1700- ja 1800-lukujen taitteen teollinen vallankumous oli kuitenkin se liikkeelle paneva voima joka vaadittiin tieteellisen tiedon laajamittaiseksi levittämiseksi maalais- ja työväestön keskuuteen. Uudet ajatukset tarvitsivat soveltajia ja koneet käyttäjiä, niinpä kaupungeissa asuvan työväestön tieteellinen sivistäminen nähtiin nyt tarkoituksenmukaiseksi. Ensimmäisen varsinaisen yrityksen levittää yleistajuistettua tiedettä kaikille kansankerroksille käynnisti Englannissa 1799 perustettu Royal Institution aloittamalla yleisöluennot, joita antoivat silloiset tieteen suurnimet kuten Humphrey Davy sekä Michael Faraday, molemmat sekä kemistejä että fyysikoita.
1800-luvun alkupuolella tiedeviestinnässä keskityttiin valistukseen sekä moraalin kohottamiseen ja vuosisadan loppupuolelle tultaessa olivat erilaiset julkiset väittelyt ja edelleen uusimmista tieteen ihmeistä kertominen popularisoinnin pääasiallinen sisältö. Lukutaidon lisääntyessä 1800-luvulla huomattiin, että myös tiedeuutisille on kasvava kysyntä. 1840-luvulla julkaistiin halpoja kasvitiedettä, hyönteisiä, meteorologiaa ja luonnonhistoriaa käsitteleviä kirjoja ja esimerkiksi suositun irlantilaisen fysiikan professorin ja yleistajuisen opettajan John Tyndallin luennot julkaistiin 1873 New York Tribunen erikoisnumerossa Tribune lecture extra No.1.
Jo vuonna 1849 American Medical Association levitti tieteellistä tietoa kampanjoimalla puoskareita vastaan. 1900-luvun alkupuolelle tultaessa ja tieteenalojen vähitellen eriytyessä, nousivat kemia ja lääketiede kiinnostavimmiksi tiedeaiheiksi. Yhdysvalloissa oli tuolloin myös runsaasti populaaria tiedeharrastusta.
Albert Einsteinin vuonna 1915 julkaisema yleinen suhteellisuusteoria herätti laajan yleisen kiinnostuksen fysiikkaa kohtaan. Niinpä 1918 päättyneen ensimmäisen maailmansodan jälkeen, oli fyysikoiden vuoro astua popularisoidun tieteen valokeilaan. Albert Einsteinin ohella myös muut Nobel-palkitut fyysikot kuten Max Planck, Niels Bohr , Werner Heisenberg ja Erwin Schrödinger tutkimuksineen saivat osansa julkisesta huomiosta. Toisen maailmansodan 1939-1945 aikana tiedeuutisointi keskittyi terveysvalistukseen, koska uusimmat tieteelliset innovaatiot haluttiin sodan vuoksi salata. Manhattan-projektin ja viimein Hiroshimaan ja Nagasakiin pudotettujen atomipommien päättämän sodan jälkeen olivat fyysikot hetken sankareita, sodan voittajia.
1970-luvulle tultaessa oli lääketiede vanginnut suuren yleisön mielenkiinnon, mutta ajan mittaan sai sekin antaa tilaa biolääketieteen ja geenitekniikan läpimurroille.
Tiedeviestinnän historiaa Suomessa
Suomalaisen tiedeviestinnän historian merkkinimiä ovat Suomenkieliset Tieto-Sanomat vuonna 1775 perustanut Antti Lizelius 1708-1795 sekä Suomen tietokirjallisuuden isänä pidetty Antero Varelius (1821-1904). Vareliuksen 1800-luvun puolivälissä Vammalassa julkaisemassa tietokirjassa Enon opetuksia luonnon asioista käsiteltiin luonnon ilmiöitä ja selviteltiin uusien keksintöjen, kuten lennättimen, ukkosenjohdattimen tai ilmalaivan toimintaperiaatteita.
Vuoden 2019 tiedebarometrin mukaan 70 prosenttia suomalaisista seuraa kiinnostuneesti tiedettä, tutkimusta ja tekniikkaa koskevia asioita.
Oulun yliopistossa on tiedeviestinnän maisteriohjelma, ja Lapin yliopiston Arktisella keskuksella on Suomen suurin tiedeviestintäyksikkö arktisen tutkimustiedon levittämiseen.
Tieteellisten seurain valtuuskunta julkaisee verkossa Tieteessä tapahtuu -lehteä, joka kokoaa yhteen eri tieteenalat ja on ajankohtaisten ja yleistajuisten tiedeartikkeleiden foorumi, jolla voidaan myös keskustella tieteestä ja tiedepolitiikasta.
Germaine Greer
Germaine Greer (s. 29. tammikuuta 1939, Melbourne, Australia) on australialainen kirjoittaja ja radiotoimittaja, jota monet pitävät yhtenä 1900-luvun näkyvimmistä feministeistä. Hän nousi maailmanmaineeseen 1970-luvulla teoksellaan Haluan olla nainen.
Nuoruus ja opiskelu
Greer syntyi ja kasvoi Melbournessa. Hänen äitinsä Margaret Lafrank oli ollut modistiharjoittelija mutta jäänyt kotiäidiksi. Hänen isänsä puolestaan oli mainosmyyjä Reg Greer. Germaine Greer oli lahjakas opiskelija, ja hän sai Kansainyhteisön stipendin Melbournen yliopistoon, missä hän opiskeli englantia ja ranskaa. Melbournesta hän jatkoi Sydneyn yliopistoon.
Brodick
Brodick (gaeliksi Breadhaig) on Skotlannissa sijaitsevan Arranin saaren keskuskylä. Kylä sijaitsee saaren korkeimman vuoren Goat Fellin lähettyvillä Brodick Bayssa. Siellä on lauttasatama, jonka kautta useimmat Arraniin saapuvat matkailijat kulkevat.
Germaine Greer
Nuoruus ja opiskelu
Sydneyssä Greer koki itsensä kotoisaksi Sydney Push -nimellä pääosin vasemmistolaisessa alakulttuurissa. Hän opetti yliopistossa englantia ja viimeisteli samaan aikaan pro graduansa lordi Byronista. Sen ansiosta hän sai stipendin Cambridgen yliopistoon, missä hän opiskeli Newnham Collegessa. Greer liittyi Cambridgessa Footlights-teatteriseurueeseen. Hän myös kirjoitti satiiriseen ja järjestelmänvastaiseen Oz-lehteen.
Brodick
Kylän väkiluku oli 1020 vuonna 2011. Turismi on kylälle tärkeä elinkeino, ja matkailijoiden runsaan määrän vuoksi monet asukkaat harjoittavat omaa matkailuun liittyvää liiketoimintaa esimerkiksi pitämällä kauppoja ja majoituspalveluita. Kylästä löytyvät myös kiinalainen ja italialainen ravintola.
Germaine Greer
Ura
Greer väitteli Shakespearesta vuonna 1967 ja aloitti opettamisen Warwickin yliopistossa. Siellä hän kirjoitti toisen aallon feminismin keskeisimpiin kuuluvan teoksen Haluan olla nainen. Kirja julkaistiin vuonna 1970. Sen ydinsanoma oli se, että naisten vapautuminen riippui seksuaalisesta vapaudesta. Greerin mukaan perinteinen länsimainen perhe alisti naista yhteiskunnallisesti, taloudellisesti ja seksuaalisesti.
Brodick
Lähettyvillä sijaitsee Brodickin linna. Sen nykyinen päärakennus on vuodelta 1844, mutta paikka on ollut satojen vuosien ajan tärkeä Firth of Clyden puolustukselle strategisen sijaintinsa takia. Se oli pitkään Hamiltonin herttuoiden kotilinna.
Germaine Greer
Ura
Greer erosi Warwickistä vuonna 1972 ja työskenteli sen jälkeen toimittajana, kolumnistina ja kriitikkona. Hän muun muassa juonsi televisio-ohjelmaa ja kirjoitti säännöllistä kolumnia The Sunday Timesiin. Greer palasi vuonna 1979 akateemiselle uralle, kun hän aloitti Tulsan yliopiston naisten kirjallisuuden keskuksen johtajana. Siellä hän perusti Tulsa Studies in Women’s Literature -lehden. Tulsan Greer jätti vuonna 1982. Sen jälkeen Greer toimi vuosina 1989–1998 Newnhamin Collegen erityisluennoitsijana ja tutkijana ja vuosina 1998–2003 Warwickin yliopiston kirjallisuuden emeritusprofessorina. Newnhamiin hän palasi vuonna 2008.
Greer on jatkanut opetustehtäviensä ohella myös kirjallista uraansa. Vuonna 1999 hän julkaisi esimerkiksi teoksen The Whole Woman, missä hän kritisoi feministisen liikkeen niin sanottuja saavutuksia, jotka on todellisuudessa luovutettu miehisille auktoriteeteille. Shakespeare’s Wife (2007) oli Greerin revisionistinen teos, missä hän osoittaa epäilyksensä Shakespearen vaimon Anne Hathawayn aiemmista elämäkerrallisista kuvauksista, joissa tämä on esitetty lukutaidottamana viettelijänä. Kirja otettiin hyvin vastaan.
Näkemykset, tunnustukset ja kritiikki
Greer oli 1900-luvun toisen puoliskon johtavia feministisiä ajattelijoita, jonka ärhäkkä tyyli uhmasi 1960- ja 1970-lukujen konservatiivista ja partriarkaalista Australiaa. Hän on sittemmin saanut useita tunnustuksia myös Australiasta, ja hänet valittiin vuonna 2003 eläväksi kansallisaarteeksi ja vuonna 2011 hän oli Australia Postin postimerkissä. Greer on saanut urallaan myös useampia kunniatohtoriuksia ympäri maailmaa.
2000-luvun feministit ovat myös kuitenkin kritisoineet Greerin näkemyksiä. Lisäksi häntä on syytetty transfobiasta, kun hän kertoi, ettei pidä transnaisia todellisina naisina. Vuonna 2018 julkaistu On Rape puolestaan herätti kohua jo ennen julkaisua, sillä Greer kommentoi kirjamessuilla, että raiskaus ei ole usein erityisen väkivaltainen rikos. Greer erotti kommentissaan väkivaltaiset raiskaukset ja ”banaalit” raiskaukset.
Marokonkalliolisko
Marokonkalliolisko (Scelarcis perspicillata) on sisiliskojen heimoon kuuluva liskolaji. Se on sukunsa ainoa laji. Lajille on ehdotettu uutta suomenkielistä nimeä ikkunasilmäsilisko. Marokonkalliolisko kasvaa 18 senttiä pitkäksi. Sitä tavataan Atlasvuorten kosteissa osissa sekä rannikkoalueilla Marokon keski- ja pohjoisosissa ja Algerian luoteisosissa. Se elää myös vieraslajina Menorcan saarella Baleaareilla, Espanjassa ja Îles Habibas-saarilla Algeriassa. Marokonkallioliskoa tavataan enintään 2 800 metrin korkeudesta. Se elää kiipeillen vuorten ja jyrkänteiden tapaisilla kivisillä alueilla, pensasaroilla ja maaseudulla esimerkiksi kiviseinillä. Naaras munii yhdestä kolmeen munaa.
Morey-Saint-Denis
Morey-Saint-Denis on kunta itäisessä Ranskassa Côte-d'Orin departementissa Burgundi-Franche-Comtén alueella.
Kunta kuuluu Burgundin tunnettuun Côte de Nuitsin viinialueeseen, ja on Burgundin viinialueiden läpi kulkevan viinitien Route des Grands Crusin varrella. Kunnan viinitarhoissa on 150 hehtaarin viljelmät Pinot Noir-rypälettä.
Murheen mailla II 2007–2014
Murheen mailla II 2007–2014 on Kotiteollisuuden toinen kokoelma-albumi. Kolmesta cd:stä koostuva albumi julkaistiin 17. lokakuuta 2014. Kokoelman ensimmäinen cd sisältää hittejä sekä uudet, ennenjulkaisemattomat kappaleet Helvetti jäätyy ja Yhtälö. Toinen cd sisältää kappaleita vuoden 2011 Kalevan miekka -EP:ltä sekä muita harvinaisia kappaleita. Kolmas cd, nimeltään Sotakoira III, sisältää cover-kappaleita.
Levyn ensimmäisen painoksen kansissa on painovirhe, kappaletta numero 10 Puhetta ei ole levyllä.
Levyltä julkaistiin 26. syyskuuta 2014 sinkkuna Helvetti jäätyy -kappale, josta tehtiin myös musiikkivideo.
CD 3 (Sotakoira III)
Suluissa alkuperäinen esittäjä.
Länsi-Intian federaatio
Länsi-Intian federaatio oli kymmenen Yhdistyneen kuningaskunnan siirtomaan muodostama federaatio Karibian alueella. Federaatio sai alkunsa vuonna 1958, mutta se alkoi hajota Jamaikan sekä Trinidad ja Tobagon erottua siitä vuonna 1961. Lopullisesti federaatio lakkautettiin vuonna 1962.
Historia
pienois|vasen|Prinsessa [[Margaret (Englannin prinsessa)|Margaret Länsi-Intian federaation perustamistilaisuudessa Port of Spainissa vuonna 1958.]] Britannia oli pyrkinyt pitkään saamaan Länsi-Intian siirtomaitaan liittymän toisiinsa, mutta hankkeet olivat yleensä kaatuneet eri saarten kansalliskokousten vastustukseen.
Toinen maailmansota muutti kuitenkin yleisen mielipiteen suotuisammaksi federaatiolle, joka nähtiin myös tienä suuremmalle itsehallinnolle. Ensimmäinen federaatiota pohjustanut kokous pidettiin vuonna 1947 Jamaikalla Britannian aloitteesta. Tulevaa federaatiota valmistelemaan asetettiin useita eri suunnittelukomiteoita ja vuonna 1948 perustettiin maiden yhteinen Länsi-Intian yliopisto. Federaatio tuli lopulta voimaan tammikuussa 1958 ja sen jäseniä olivat Jamaika, Trinidad ja Tobago, Barbados, Antigua ja Barbuda, Dominica, Grenada, Montserrat, Saint Kitts ja Nevis, Saint Lucia, sekä Saint Vincent ja Grenadiinit.
Neuvotteluihin olivat alkujaan osallistuneet myös Brittiläinen Honduras (nykyinen Belize) ja Brittiläinen Guyana (nykyinen Guyana) mantereella saivat tarkkailijan aseman. Bahama, Bermuda ja Brittiläiset Neitsytsaaret jäivät kokonaan federaation ulkopuolle.
Uuden federaation pääkaupunki oli Trinidadin saarella: sen pääkaupunkina toimi käytännössä Port of Spain, vaikka Chaguaramas oli valittu pääkaupungiksi.
Federaatiolla oli kaksikamarainen parlamentti, jonka edustajahuoneen jäsenet valittiin yleisillä vaaleilla. Senaatin jäsenet nimitti brittiläinen kenraalikuvernööri. Edustajia eri maat saivat asukaslukunsa mukaan. Federaation ensimmäisissä vaaleissa maaliskuussa 1958 pääministeriksi valittiin barbadoslainen Grantley Adams. Äänestäjien osallistumisinto oli ollut suhteellisen vähäinen.
Ehkä tunnetummat alueen poliitikot kuten Jamaikan Alexander Bustamante ja Norman Manley, sekä Trinidadin ja Tobagon Eric Williams eivät olleet asettuneet ehdolle. Federaatiota luodessa oli myös jätetty päättämättä joistakin kiistanalaisista kysymyksistä, kuten Trinidadin vastustama veto-oikeus muilta saarilta ja Jamaikan vastustama tulliunioni. Näistä kysymyksistä oli tarkoitus päättää sopimuksen mukaan vasta viiden vuoden jälkeen.
1950-luvulla luonnonvaroilla rikastuivat Jamaika ja Trinidad alkoivat pian etääntyä federaatiosta. Jamaika alkoi pian vastustaa liittovaltion toimia koskien Jamaikan myöntämää toimilupaa öljy-yhtiölle ja vuonna 1959 se vei läpi ehdotuksen, joka riisti federaatiolta suoran verotusoikeuden ja vähensi sen päätäntävaltaa yksittäisten jäsenten taloudesta.
Vuonna 1960 tuolloin oppositiossa ollut Alexander Bustamanten johtama työväenpuolue alkoi vaatia eroa federaatiosta ja Norman Manleyn hallinto järjesti asiasta kansanäänestyksen syyskuulle 1961. Kansanäänestyksesä 251 776 jamaikalaista äänesti eron puolesta ja 216 371 äänesti pysymisen puolesta. Jamaikan erottua federaatiosta lähti myös Eric Williamsin johtama Trinidad ja Tobago. Britannia lakkautti federaation vuonna 1962 Westministerin asetuksella.
Hajoamisen jälkeen
Britanniaan liitännäisvaltioina liittyneet valtiot saavuttivat itsenäisyytensä Grenada (1974), Dominica (1978), Saint Lucia  (1979), St. Vincent ja Grenadiinit (1979), Antigua ja Barbuda (1981) ja Saint Kitts and Nevis (1983).
Montserrat on osana Britannian merentakaista aluetta, Anguilla erosi Saint Kittsistä ja Nevisistä vuonna 1980, Turks- ja Caicossaaret sekä Caymansaaret erosivat Jamaikasta sen itsenäisyyden jälkeen 1962 ja ovat osa Britannian merentakaisia alueita.
Henrik Pontoppidan
Henrik Pontoppidan (24. heinäkuuta 1857 Fredericia, Tanska – 21. elokuuta 1943 Ordrup, Tanska ) oli tanskalainen kirjailija. Hänelle myönnettiin Nobelin kirjallisuuspalkinto yhdessä maanmiehensä Karl Adolph Gjellerupin kanssa 1917. Pontoppidanin romaanit ja novellit antavat realistisen ja yksityiskohtaisen kuvan tanskalaisesta elämänmenosta vuosisadan vaihteessa.
Pontoppidan syntyi pappissukuun ja kasvoi 16-lapsisessa perheessä yhtenä keskimmäisistä lapsista. Hän kapinoi taustaansa vastaan ja aloitti vuonna 1873 Kööpenhaminassa insinööriopinnot. Vuonna 1879 hän kuitenkin keskeytti opinnot ja ryhtyi opettajaksi.
Kirjailijana
Ensimmäisen kirjansa Pontoppidan julkaisi vuonna 1881. Vuoteen 1890 mennessä hän oli julkaissut toistakymmentä kirjaa, mutta hänen tunnetuimmat teoksensa kuuluvat myöhäistuotantoon.
Houari Boumedienen lentoasema
Houari Boumedienen lentoasema  on kansainvälinen lentoasema Algerissa Algerian pääkaupungissa. Se on maan kansallisen lentoyhtiön Air Algérien päälentoasema. Lentoasema on Algerian vilkkain lentoasema. Se on myös Afrikan kuudenneksi vilkkain vuonna 2017. Sinä vuonna lentoaseman kautta kulki 7 572 758 matkustajaa. Lentoasema valmistui vuonna 1924 sotilaslentoasemana, mutta muunnettiin siviililentoasemaksi vuonna 1940. Lentoasema koostuu kolmesta terminaalista, terminaalista 1, 2 ja 4. Terminaali 4, lentoaseman suurin terminaali, valmistui vuonna 2019. Se toimii Air Algérien pääterminaalina.
Lentoasema nimettiin Algerian entisen presidentin, Houari Boumedienen, mukaan. pienoiskuva|Houari Boumedienen lentoaseman terminaali 4. pienoiskuva|Lähtöaula pienoiskuva|Porttialue
Aiheesta muualla
Houari Boumedienen lentoaseman virallinen verkkosivusto
Pérasma
Pérasma on Kreikan kylä sekä samanniminen Flórinan kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Περάσματος, Dimotikí Enótita Perásmatos) ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Flórinan alueyksikössä Länsi-Makedonian alueella. Koko kunnallisyksikön väkiluku on 4 234 ja varsinaisen Pérasman kylän väkiluku 435 (vuonna 2011).
Pérasman kylä sijaitsee linnuntietä noin kuusi kilometriä kaakkoon Flórinan kaupungista. Pérasman kunnallisyksikkö käsittää Flórinan kunnan eteläosan. Pérasma oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Flórinan kuntaan yhdessä Káto Kleinésin ja Melítin kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Kunnallisyksikön osat
Pérasman kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kyläyhdyskunnista ja asutuksista:
Mannerjäätikkö
thumb|[[Grönlanti|Grönlannin mannerjäätikkö satelliittikuvassa valkoisella.]] thumb|Etelämantereen mannerjäätikkö kuvassa valkoisella.
Mannerjäätikkö muodostuu, kun jollekin alueelle talvella satanut lumi ei sula kokonaan pois kesällä. Lunta kasaantuu tuhansien vuosien aikana ja tiivistyy jääksi uuden lumen paineessa. Valtavat jäämassat litistävät maankuorta jonkin verran alapuoleltaan.
Mannerjäätikön jää virtaa koko ajan hitaasti alamäkeen. Rannikon lähellä valuva jää muodostaa jäävirtoja, jäätiköitä ja jäähyllyjä. Mannerjäätikkö lakkaa kasvamasta siinä vaiheessa, kun uuden lumen määrä on sama kuin mereen valuneen jään määrä.
Maapallon kahdessa mannerjäätikössä on yhteensä yli 99 prosenttia maapallon kaikesta jäästä. Etelämantereen mannerjäätikköön sitoutunut vesi vastaa 60 metrin eroa merenpinnan korkeudessa ja Grönlannin mannerjäätikköön sitoutunut vesi kuuden metrin eroa. Mannerjäätiköt vaikuttavat myös maapallon säihin ja ilmastoon.
Ilmaston lämpenemisen johdosta Grönlannin mannerjäätiköstä sulaa kesäisin suurempi osa kuin aiemmin. Toisaalta jäätikön korkeimmilla kohdilla sataa nyt aiempaa enemmän, mikä kumoaa osittain sulamisen vaikutuksen. Itä-Etelämantereen mannerjäätikkö ei ole alkanut sulaa, mutta Länsi-Etelämantereen jäätikkö on pienentynyt.
Copa América
pienoiskuva|vasen|200px| Copa América on Etelä-Amerikan jalkapalloliiton Conmebolin järjestämä maanosan mestaruusturnaus. Vuosien saatossa turnaus on ollut tapana järjestää milloin yhden, kahden, tai useamman vuoden välein. Vuoden 2021 Copa Américan voittanut Argentiina on turnauksen hallitseva mestari.
Kisoihin osallistuvat maat ovat Argentiina, Bolivia, Brasilia, Chile, Ecuador, Kolumbia, Paraguay, Peru, Uruguay ja Venezuela. Vuodesta 1993 lähtien turnauksiin on kutsuttu joukkueita myös muista maanosaliitoista, yleensä Concacafista. Meksiko on ollut mukana aina vuodesta 1993 vuoteen 2016 saakka. Muita kutsuttuna osallistuneita maita ovat olleet Costa Rica, Honduras, Jamaika, Japani, Yhdysvallat ja Qatar. Kanada kutsuttiin vuoden 2001 Copa Américaan, mutta se ei osallistunut.
Menestyneimmät maajoukkueet turnauksessa ovat Argentiina ja Uruguay, jotka ovat voittaneet sen 15 kertaa. Useimmin turnausta ovat isännöineet Argentiina yhdeksän sekä Uruguay ja Chile seitsemän kertaa. Turnaus on järjestetty yhteensä 46 kertaa ja sitä on isännöinyt 11 eri maata. Vuoden 2016 satavuotisjuhlaturnaus oli ensimmäinen Etelä-Amerikan ulkopuolella järjestetty, isäntänä Yhdysvallat.
Ensimmäisen kerran turnaus pelattiin vuonna 1916 ja vuoteen 1967 saakka vastaava kilpailu tunnettiin nimellä Etelä-Amerikan maajoukkueiden mestaruusturnaus (Campeonato Sudamericano de Selecciones). Vuosina 1979 ja 1983 turnausta ei järjestetty tietyssä paikassa, vaan joukkueet kohtasivat toisensa kotona ja vieraissa.
Hippokampus
thumb|right|Hippokampus
Hippokampus eli aivoturso on aivojen osa, joka sijaitsee temporaali- eli ohimolohkojen sisäosissa korvien lähellä. Kummankin temporaalilohkon hippokampus on yhteydessä toiseen ja hypotalamukseen aivokaaren (fornix) välityksellä. Hippokampuksella on keskeinen rooli muistitoiminnoissa.
Hippokampuksen poikkileikkauspinta muistuttaa muodoltaan merihevosta, mistä sen nimi johtuu (kreik. hippos, hevonen; campos, merieläin).
Hippokampukseen liittyvät muistitoiminnot
Hippokampuksella on keskeinen rooli deklaratiivisen muistin toiminnassa. Standardin konsolidaatiomallin mukaan episodiset eli omaelämäkerralliset muistot ja semanttiset muistot tallentuvat ensin hippokampukseen. Ajan kuluessa muistijälki konsolidoituu, jolloin otsalohkot syrjäyttävät hippokampuksen roolin muiston säilyttämisessä. Hippokampus tallentaa myös spatiaalista eli tilallista informaatiota ja prosessoi sitä.
Episodinen muisti
Hippokampusta tarvitaan henkilökohtaisesti koettujen tapahtumien ja muistojen tallentamiseen eli episodisessa muistissa. Monijälkimallin mukaan episodinen muisti riippuu aina hippokampuksesta ja aivokuvantamistutkimuksien perusteella hippokampus on aktiivinen vanhoja tapahtumia muistellessa. Tämän takia Alzheimerin tauti heikentää erityisesti episodisen muistin toimintaa.
Semanttinen muisti
Hippokampus osallistuu myös semanttisen muistin toimintaan, jossa muistot ovat faktoja ja ns. yleistietoa. Semanttinen tieto tallentuu aivoihin otsalohkoille standardin konsolidaatiomallin mukaan, eikä sen takia häviä Alzheimerin taudissa yhtä voimakkaasti kuin episodinen muisti.
Kognitiivinen kartta
Hippokampukseen on tallennettu ympäristön kognitiivinen kartta, jonka avulla voimme liikkua paikasta toiseen eksymättä. Kognitiivinen kartta on plastinen eli muotoutuva. Tämä tarkoittaa sitä, että kartta kiertyy ympäristön mukaan. Kognitiivisen kartan avulla voimme hahmottaa ja löytää uusia reittejä ja oikoteitä eri paikkojen välillä. On havaittu, että esimerkiksi taksikuljettajilla hippokampus on kehittynyt keskimääräistä suuremmaksi, koska he joutuvat jatkuvasti hahmottamaan reittejä ja ympäristöä. Ilman kognitiivista karttaa eksyisimme, emmekä tunnistaisi paikkoja, joissa olemme aiemmin olleet.
Alzheimerin tauti
Alzheimerin tauti on yleisin dementiaa aiheuttava sairaus, jossa hippokampus on usein vaurioitunut. Se on rappeumasairaus, joka etenee vaiheittain, hitaasti ja tasaisesti. Riski sairastua Alzheimerin tautiin lisääntyy jyrkästi ikääntymisen myötä. Alzheimerin taudissa hippokampuksen solut kuolevat ja hippokampus pienenee, mikä voidaan nähdä magneettikuvauksessa. Tauti vaikuttaa myös muihin aivojen osiin. Alzheimerin taudin alkuperää ei vielä tarkasti tunneta, mutta sen taustalta näyttäisi löytyvän muun muassa oksidatiivista kuormitusta, mitokondriaalisia häiriöitä ja sytokiineja (tulehdusta välittäviä aineita).
Alzheimerin taudin lievässä vaiheessa potilaalle tulee hahmotusvaikeuksia, lähimuisti heikkenee, sanat eivät tahdo löytyä. Myös passivoitumista ja masennusta voi esiintyä, jopa vainoharhaisuutta ja aggressiivisuutta. Keskivaikeassa vaiheessa sairaudentunne häviää, potilas alkaa eksyä tutussakin ympäristössä. Harhat ovat tavallisia. Arkiaskareissa esiintyy huomattavia vaikeuksia, muun muassa pukeutumisessa. Vaikeassa vaiheessa puheenymmärrys- ja tuottokyky on heikentynyt oleellisesti tai puuttuu kokonaan. Raajat jäykistyvät ja kävelykyky katoaa, tulee virtsan- ja ulosteenpidätysongelmia. Epileptisiä kohtauksia saattaa tulla. Lopulta potilas ei kykene enää edes syömään itse.
Hoidot
Alzheimerin taudissa alkavat vaurioitua ensimmäiseksi asetyylikoliinia välittäjäaineena käyttävät hermosolut. Suuri osa muistin kannalta tärkeistä hermoradoista käyttää juuri asetyylikoliinia välittäjäaineena. Tämän vuoksi kolinergisillä lääkkeillä (jotka lisäävät asetyylikoliinin vaikutusta) voidaan hoitaa lievää tai keskivaikeaa Alzheimerin tautia. Kolinergiset lääkkeet ovat asetyylikoliiniesteraasin inhibiittoreita eli estäjiä, jotka estävät asetyylikoliinin hajoamista elimistössä. Näin ollen asetyylikoliinin määrä aivoissa lisääntyy. Tällaisia lääkkeitä ovat muun muassa Aricept (donepetsiili), Reminyl (galantamiini) ja Exelon (rivastigmiini). Alzheimerin tautiin liittyviä erityisoireita hoidetaan symptomaattisesti eli oireiden mukaisesti, kuten epilepsiaa. Uuden tutkimuksen mukaan myös berberiinin johdannaiset toimivat samalla tavoin asetyylikoliiniesteraasin estäjinä.
Epilepsia
Hippokampus on yleinen paikka epilepsiapesäkkeelle. Tyyppioireena ovat ajoittaiset tajuttomuus- ja kouristuskohtaukset. Temporaaliepilepsiaan (ohimolohkoepilepsia) ei välttämättä liity tajuttomuutta tai kouristelua, oireet voivat olla pieniä poissaolokohtauksia, automaattisia liikkeitä tai huimausta. Temporaaliepilepsiassa psyykkiset oireet ovat tavallisia.
Epileptisessä kohtauksessa aivosoluissa esiintyy epänormaalia purkaustoimintaa, joka voidaan nähdä EEG- eli aivosähkötutkimuksessa. Epilepsiaa hoidetaan lääkkeillä, jotka vähentävät aivosolujen sähköistä aktiviteettia. Monet antiepileptit tehostavat elimistön gamma-aminovoihapon eli GABA:n vaikutusta, joka on inhibitorinen välittäjäaine. Antiepileptejä ovat muun muassa karbamatsepiini, okskarbatsepiini, valproaatti, lamotrigiini, vigabatriini, gabapentiini ja topiramaatti.
Muita hippokampuksen vaurioita
Hippokampuksen vauriot aiheuttavat usein huomattavia vaikeuksia uusien asioiden oppimisessa ja muistamisessa eli anterogradista amnesiaa (eteenpäin ulottuva muistamattomuus, vanhat asiat muistetaan). Myös retrogradista amnesiaa (taaksepäin ulottuva muistamattomuus) voi esiintyä, jolloin ei muisteta tapahtumia ennen tiettyä ajankohtaa. Vauriot tai synnynnäiset epämuodostumat hippokampuksessa voivat altistaa epilepsialle.
Vaurioita voivat aiheuttaa muun muassa anoksia (hapenpuute) tai enkefaliitti (aivotulehdus), kuten herpes-enkefaliitti, tai päänalueen traumat.
Posttraumaattisessa stressihäiriöoireyhtymässä (PTSD, Posttraumatic Stress Disorder) on havaittu, että vasemman hippokampin koko on pienentynyt.
Rockstop!
Ohjelman juontaja Heli Nevakare loi persoonallisen osuutensa ohjelmiin. Ohjelmassa haastateltiin useita maailmantähtiä ja näytettiin musiikkivideoita. Ohjelmalle tunnusomaista oli myös huumori.
Auvo (järvi)
Auvo eli Avojärvi on Pirkanmaalla Kuhmoisissa Kotakosken kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 12,5 hehtaaria, se on 700 metriä pitkä ja 400 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan kaksi saarta ja se on autio. Järven rantaviivan pituus on 2,3 kilometriä ja sen rannat ovat metsämaata. Järven kaakkoisrantaa sivuaa yhdystie 3291.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Arvajanjoen valuma-alueella (14.26), jonka Isojärven valuma-alueeseen (14.263) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 138,3 metriä mpy. Siihen johtaa kaksi ojaa. Järven laskuoja lähtee sen eteläpäästä ja laskee noin 600 metrin päässä Linnajärveen. Laskuojan pudotus on 3,2 metriä.
Historiaa
Vuoden 1855–1856 Kalmbergin kartastossa järvi oli merkitty, mutta se oli nimetön.
Vuoden 1966 peruskartassa järven nimi oli Avojärvi. Järvestä lähti vain laskuoja, eikä siihen johtanut muita ojia. Vuoteen 1986 mennessä järveen oli johdettu yksi oja.
Mataram
Mataram on paikannimi Indonesian Jaavalla. Se voi viitata seuraaviin
Jääkansan tarina
Jääkansan tarina on norjalais-ruotsalaisen Margit Sandemon kirjoittama romaanisarja. Sarjan ensimmäinen kirja julkaistiin vuonna 1982 ja viimeinen 1989. Sitä on myyty yli 20 miljoonaa kappaletta ja siten se on pohjoismaiden parhaiten menestynyt kirjasarja.
Juoni
thumb|Kaksi Jääkansan tarinan päähenkilöä, Dominic Lind ja Villemo Kalebintytär Elistrand sarjan 11. kirjan kannessa.
Jääkansan tarinan tapahtumat alkavat vuonna 1580. Ensimmäinen kirja kertoo 17-vuotiaasta Silje Arngrimsdotterista, joka jätti kotinsa sen jälkeen, kun kaikki hänen perheenjäsenensä kuolivat ruttoon. Harhaillessaan nälkäisenä ja kodittomana Trondheimissa hän löytää kaksi lasta, ylhäisen aatelisnaisen hylkäämän sylilapsen metsästä ja kaksivuotiaan tytön kadulta äitinsä kuolleen ruumiin ääreltä.
Pian tämän jälkeen Silje kohtaa kaksi miestä: toinen on Tengel Hyvä ja toinen petturimainen Heming Voudintappaja. Tengel Hyvä kuulu satoja vuosia vanhaan Jääkansa-sukuun, joka polveutuu 1100-luvulla eläneestä velhosta nimeltä Tengel Paha (Tan-ghil). Vanhan legendan mukaan hän myi sielunsa paholaiselle ja langetti jälkipolvien ylle kirouksen, joka aiheutti sen, että jokaiseen sukupolveen tulisi syntymään yksi "leimaantunut" jäsen, jolla on taikavoimia ja poikkeava ulkonäkö.
Silje muuttaa asumaan lyhyeksi ajaksi kirkkomaalari Benediktin luokse. Hän saa Benediktiltä tyhjän muistikirjan, johon kirjoitetaan ylös kaikki merkittävät tapahtumat Jääkansan historiassa tulevien vuosisatojen aikana. Sen jälkeen Tengel Hyvä ja Silje muuttavat Soliksi ja Dagiksi nimettyjen lapsien kanssa Jääkansan laaksoon, jossa Tengel Pahakin aikoinaan eli.
Tästä eteenpäin Jääkansan tarina kertoo suvun vaiheista vuoteen 1980 saakka ja heidän yrityksestään kumota suvun ylle langetettu kirous. Kertomuksen edetessä kirjasarjassa vaihtuu yksi sukupolvi noin neljän kirjan välein. Kirjasarjassa on monia päähenkilöitä, kuten Tengel Hyvän sisarentytär Sol Angelica - noita, joka menehtyi vain 22-vuotiaana, Tarjei Lind, joka ei saanut koskaan tietää olevansa Jääkansan valittu, Vendel Grip, joka joutui vankileirille Siperiaan ja Shira, jolle oli annettu tehtäväksi murtaa Jääkansan kirous. Kirjoissa Jääkansa valmistautuu kohtaamaan suvun pahan kanta-isän, Tengel Pahan (Tan-Ghil), joka on vaipunut horrokseen, josta vain noituuteen viritetty huilu voi hänet herättää. Jääkansan valitut ja leimaantuneet, jotka ovat hyvän puolella, esiintyvät kuolemansa jälkeen vielä henkiolentoina sekä kirjassa Demonien vuori koko Jääkansa ja muutamat Jääkansalle tärkeät henkilöt (niin kuolleet kuin elävätkin) pitävät salaisen kokouksen Demonien vuorella.
Jääkansan tarinan keskeisiä teemoja ovat sukutarina, taikuus, historia ja romantiikka.
Sarja käsittää 47 kirjaa, jotka ovat:
Makeapihlaja
Makeapihalajan risteymiä on esimerkiksi kotipihlajan ja siperianorapihlajan risteytys, 'Granatnaja' (Sorbus aucuparia x Crataegus sanguinea). Sen menestymisvyöhykkeitä ovat I-VI. Se kehitettiin Venäjällä 1925. Se tuottaa satoa jo melko nuorena ja on runsassatoinen. Se ei kuitenkaan ole kovin pitkäikäinen. Sen marjat ovat isoja ja kypsyttyään ne ovat tummanpunaisia. Toinen makeapihlajalajike on kotipihlajan ja musta-aronian risteytys, 'Likornaja' (Sorbus aucuparia x Aronia melanocarpa). Sen menestymisvyöhykkeitä ovat I-IV. Se kehitettiin Venäjällä 1905. Se tuottaa satoa jo nuorena, mutta se tarvitsee erityisen pölyttäjähyönteisen. Marjojen satoaika on syyskuun puolivälissä ja kypsinä ne ovat lähes mustia, purppuran värisiä. Ne muistuttavat musta-aronian marjoja sekä maun että koon suhteen.
Gro Harlem Brundtland
Gro Harlem Brundtland (s. 20. huhtikuuta 1939 Bærum) on norjalainen työväenpuolueen poliitikko, joka toimi Norjan pääministerinä 1981, 1986–1989 ja 1990–1996.
Hän on saanut lääketieteellisen koulutuksen ja valmistunut Harvardin yliopistosta vuonna 1965. Vuodet 1974–1979 hän toimi Norjan ympäristöministerinä. Hänestä tuli maan ensimmäinen naispääministeri helmikuussa 1981. Hänen ensimmäisessä hallituksessaan oli kahdeksan naisministeriä kahdeksastatoista.
Luettelo Suomessa kasvavista kämmeköistä
Tämä on luettelo Suomessa kasvavista kämmeköistä. Luettelo sisältää myös lajit, joita tavataan vain Ahvenanmaalla.
Gro Harlem Brundtland
Brundtland nousi yllättäen pääministeriksi, kun Odvar Nordli vetäytyi syrjään vuoden 1981 alussa. Brundtlandin ensimmäinen hallitus oli lyhytaikainen, mutta hän toimi pääministerinä myöhemmin vielä kaksi kertaa: 9. toukokuuta 1986 – 16. lokakuuta 1989 ja 3. marraskuuta 1990 – 25. lokakuuta 1996. Hän oli tarmokas ja voimakastahtoinen toimija. Hän esimerkiksi toimi päättäväisesti, kun hänen miehensä vuonna 1983 putosi purjeveneestä mereen voimakkaassa aallokossa. Usean tunnin kamppailun ansiosta hän pelasti sekä miehensä että veneen.
Luettelo Suomessa kasvavista kämmeköistä
Suomesta on löydetty 35 kämmekkälajia. Lisäksi kahdesta lajista tunnetaan useampia alalajeja tai muunnoksia.
Gro Harlem Brundtland
Brundtland nousi kansainvälisesti merkittävään asemaan toimiessaan 1980-luvulla Yhdistyneiden kansakuntien ympäristön ja kehityksen maailmankomission eli Brundtlandin komission puheenjohtajana. Komissio pyrki julkituomaan kestävän kehityksen käsitettä ja julkaisi raporttinsa "Yhteinen tulevaisuutemme" huhtikuussa 1987.
Toukokuussa 1998 Gro Harlem Brundtlandista tuli Maailman terveysjärjestön pääjohtaja. Hänen seuraajakseen tuli 21. heinäkuuta 2003 Lee Jong-wook.
Maailman terveysjärjestön pääjohtajuuden jälkeen Brundtland toimi jonkin aikaa Harvardissa vierailevana opettajana. Tammikuussa 2006 Gro Harlem Brundtlandia ehdotettiin seuraavaksi YK:n pääsihteeriksi.
Asuessaan Ranskassa vuoden 2007 loppupuolella Brundtland joutui kritiikin kohteeksi, koska hän oli käynyt leikkauksessa julkisessa sairaalassa Norjassa. Pysyvästi ulkomailla asuvalla norjalaisella ei ole oikeutta käyttää Norjan julkisia terveyspalveluja. Brundtland vastasi kritiikkiin maksamalla leikkauksensa ja muuttamalla takaisin Norjaan.
Myös Brundtlandin toimintaa Pepsi-yhtiön konsulttina vuonna 2007 on arvosteltu terveysvalistajana toimineelle sopimattomaksi.
Joukkomurhaaja Anders Behring Breivik oli suunnitellut surmaavansa 22. heinäkuuta 2011 tekemällään operaatiolla myös Brundtlandin. Breivik tuli kuitenkin Utøyan saarelle pari tuntia Brundtlandin poistumisen jälkeen.
Perhe
Brundtlandin isä Gudmund Harlem toimi 1950- ja 1960-luvuilla Norjan sosiaaliministerinä sekä puolustusministerinä. Brundtlandin sisko Hanne Harlem oli Norjan oikeusministeri 2000–2001.
John de Mol
Johannes "John" Hendrikus Hubert de Mol, Jr. (s. 24. huhtikuuta 1955 Haag, Alankomaat) on alankomaalainen media-yrittäjä ja miljardööri. Vuoden 2007 Forbes-lehden mukaan hän kuulu maailman 500 rikkaimman ihmisen joukkoon. De Mol on yksi televisioyhtiöiden Endemolin ja Talpan perustajista.
Endemol-yhtiön synty
De Mol loi omaisuutensa tuottamalla televisio-ohjelmia. Vuosina 1997-1999 hän kehitti suositun tositelevisio-sarjan Big Brotherin oman tuotantoyhtiönsä John de Mol Produktiesin kautta. 1994 hänen yrityksensä yhdistyi Joop van den Ende TV-Productiesin kanssa Endemol-yhtiöksi, mutta jatkoi silti itsenäistä toimintaa. De Mol myi oman osuutensa Endemolista 2000 Telefónicalle, mutta jatkoi luovana johtajana vuoteen 2004 saakka.
Talpa-yhtiön synty
2005 de Mol perusti TV-kanavana Talpan, joka omistaa lähetysoikeudet Alankomaiden jalkapallon mestaruussarjaan. Nimi "Talpa" on latinaa ja tarkoittaa myyrää, hollanniksi mol, mikä viittaa John de Molin sukunimeen. Talpa aloitti lähetykset 13. elokuuta 2005.
Yksityiselämä
De Mol on ollut naimisissa Willeke Albertin kanssa. Näyttelijä Johnny de Mol on heidän poikansa.
Televisiotoiminnan ulkopuolella de Mol johtaa suurta säätiötä, joka omistaa merkittäviä osuuksia autovalmistaja Spyker Carsista, jalkapallojoukkue Manchester Unitedista ja teleyhtiö Versatelista.
De Molin sisko näyttelijä Linda de Mol on esiintynyt monissa John de Molin tuottamissa ohjelmissa.
Het Financieele Dagblad -lehti kertoi heinäkuussa 2006, että de Mol suunnittelee ostavansa takaisin 77% osuuden Endemolista Telefonicalta.
Sam Hornish Jr.
pienoiskuva|Sam Hornish Jr. vuonna 2008 Samuel Jon Hornish Jr. (s. 2. heinäkuuta 1979 Defiance, Ohio) on yhdysvaltalainen autourheilija, joka kilpailee kaudella 2014 sekä NASCAR Sprint Cup Seriesissä ja NASCAR Xfinity Seriesissä.