cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kotouttaminen ja vieraannuttaminen (käännöstiede)
Muita kotouttamisen ja vieraannuttamisen tematiikkaan liittyviä teorioita
Manipulaatioteorian yksi tärkeimmistä tutkimusmalleista on Itamar Even-Zoharin luoma polysysteemiteoria. Even-Zoharin mukaan kirjallisuus on moniosainen järjestelmä, systeemi, joka koostuu erilaisista alajärjestelmistä, joilla kaikilla on käyttäjänsä. Kirjallisuuden kokonaisjärjestelmässä sijaitsevaan ydinkeskukseen sijoittuvat kulttuurissa korkealle arvostetut tekstit kun taas reuna-alueelle siirtyvät vähemmän tärkeinä pidetyt tekstit. Kokonaisjärjestelmän sisällä käännöskirjallisuus muodostaa oman alajärjestelmänsä, jonka asema voi olla tärkeä tai vähämerkityksinen riippuen kirjallisuuden iästä sekä suhteesta muiden kulttuurien kirjallisuusjärjestelmiin. Esimerkiksi vahvoissa kirjallisuusjärjestelmissä käännöskirjallisuuden merkitys on vähäinen (USA, Ranska, Iso-Britannia), jolloin käännettäessä pyritään noudattamaan omia vakiintuneita malleja eikä tuomaan esiin lähtötekstin ominaispiirteitä vieraannuttavalla käännösstrategialla.
Sapelisuu
Sapelisuu eli sapelihammaskala (Chauliodus sloani) on n. 30 cm pitkä hoikkaruumiinen syvänmeren kala, jota tavataan Intian- ja Tyynen valtameren trooppisissa ja lauhkeissa osissa. Kalaa tavataan yleensä 1–2 kilometrin syvyydessä; se ei elä pitkään vankeudessa, joten sen elintapojen tutkiminen on vaikeaa. On kuitenkin tiedossa, että sapelisuulla on suurimmat kalan hampaat pään kokoon nähden.
Kotouttaminen ja vieraannuttaminen (käännöstiede)
Muita kotouttamisen ja vieraannuttamisen tematiikkaan liittyviä teorioita
Lähdetekstin ja kohdetekstin välillä oletetaan vallitsevan jonkinlainen samankaltaisuus. Tätä suhdetta kutsutaan käännöstieteessä vastaavuudeksi eli ekvivalenssiksi. Tekstit voivat vastata toisiaan sisällöllisesti, tyylillisesti, muodollisesti tai niillä voi olla vastaanottajaan sama vaikutus. Eugene Nida (1964) erotti toisistaan muodollisen ja dynaamisen (myöhemmin funktionaalisen) ekvivalenssin. Tässä jaossa on itse asiassa kyse kahtiajaosta kotouttamisen ja vieraannuttamisen välillä. Muodollisesti tarkka käännös noudattaa uskollisesti lähdetekstin sisältöä ja kielellistä muotoa ottaen huomioon kuitenkin kohdekielen normit. Lähdetekstistä poiketaan siis vain sen verran, mikä on välttämätöntä, jotta käännöksen kielellinen muoto on kohdekielen sääntöjen mukainen. Dynaamisessa ekvivalenssissa taas pyritään saamaan käännöksen vastaanottajassa sama vaikutus kuin lähdetekstillä on sen vastaanottajaan, ja ilmauksen luontevuus on tärkeää. Muodollisesti vastaava käännös on lähdetekstipainotteinen, dynaamisesti vastaava puolestaan kohdetekstipainotteinen. Jos kohdekulttuurissa jokin asia on täysin tuntematon, dynaaminen ekvivalenssi voi vaatia sisällöllistä muutosta. Esimerkiksi Mikael Agricola korvasi raamatunkäännöksessään sypressin paikoin sanalla honka.
Toury esitti kaksi kääntämistä ohjaavaa yleistä lakia: standardisoitumisen ja interferenssin. Standardisoituminen merkitsee sitä, että kääntäjä valitsee sellaisia ilmaisun muotoja, jotka kohdekulttuurissa ovat tavallisia. Käytännössä se tarkoittaa paitsi sitä, että ratkaisujen myötä teksti sopeutetaan kohdekulttuurin tarjoamiin malleihin, myös sitä, että tyylillinen vaihtelu tasoittuu, erityisesti jos käännökset ovat kohdekulttuurissa heikossa, toisarvoisessa asemassa. Interferenssi puolestaan tarkoittaa lähdekielen piirteiden (erityisesti sanastollisten piirteiden ja lauserakennepiirteiden) siirtymistä käännöksiin, mikä voi olla negatiivinen asia mutta myös positiivinen. Standardisoituminen on lähellä kotouttavaa käännösstrategiaa, ja interferenssissä on selvä yhteys vieraannuttamiseen.
Kriketin maailmanmestaruuskilpailut 1983
Kriketin maailmanmestaruuskilpailut 1983 eli World Cup oli kolmas ICC:n järjestämä maailmanmestaruusturnaus, tunnettu myös nimellä Prudential Cup. Kilpailut käytiin 9. -25. kesäkuuta Englannissa. Mukana oli kahdeksan joukkuetta ja ne pelasivat kahdessa neljän joukkueen ryhmässä, joista kummastakin kaksi parasta selviytyi pudotuspeleihin. Ottelut pelattiin 60 syöttövuoron peleinä. Loppuottelussa vastakkain olivat Intia ja Länsi-Intia, Intian viedessä mestaruuden lukemin 183-140.
Kotouttaminen ja vieraannuttaminen (käännöstiede)
Kotouttaminen ja vieraannuttaminen käytännössä
Suomalaisessa kulttuurissa kotouttamisen ja vieraannuttamisen välille ei ole tehty vahvaa rajanvetoa eivätkä todellisen elämän käännösstrategia juuri koskaan edusta kumpaakaan ääripäätä, vaan tekstit sijoittuvat kotouttamisen ja vieraannuttamisen jatkumolle. On kuitenkin huomattava, että kotouttavan käännösstrategian puolestapuhujia on Suomessa käytännössä vähän ja niin Schleirmacher, Venuti kuin muutkin vieraannuttavaa käännöstä suosivat teoreetikot edelleen luovat vieraannuttavalle käännösstrategialle vastastrategian vain jotta voivat hylätä sen saman tien epätoivottavana.
Kun kääntäjä käyttää kotouttavaa strategiaa, hän pyrkii tuottamaan käännöksiä, joissa lähtökielestä ja -kulttuurista peräisin olevat kielelliset, etniset ja ideologiset elementit häivytetään niin, että vastaanottaja-lukija tuntee lukevansa alun perin kohdekulttuurissa kirjoitettua tekstiä. Tekstistä tehdään mahdollisimman sujuvaa ja helppolukuista. Kääntäjä välttää epäidiomaattisia ja arkaaisia ilmauksia, samoin jargonia ja toistoa.
Esimerkiksi Kemppanen on havainnut, että käännetyissä teksteissä on supisuomalaisiin teksteihin verrattuna yhtenä ryhmänä sellaisia avainsanoja, jotka viittaavat interferenssiin: ne ”implikoivat käännösratkaisuja, joita tehdessään kääntäjä on käyttänyt kohdekielelle epätyypillisiä leksikaalisia aineksia.”
Vieraannuttavassa kääntämisessä korostuu niin ikään kääntäjän aktiivinen rooli. Venuti puhuu tässä yhteydessä kääntäjän näkyvyydestä (visibility). Hän korostaa, että käännökseen pitää jättää jälkiä tekstin syntyprosessista ja että kääntäjän pitää tehdä itsensä näkyväksi tekstissään eikä alistua näkymättömän kääntäjän asemaan.
Käsitteet kotouttaminen ja vieraannuttaminen eivät ole aina dikotomisia, eikä niiden välillä ole suoraa jatkumoa, vaan eri tekstien vieraus tai kotoisuus voi vaihdella lukijasta riippuen, mutta myös tekstin osasta toiseen. Mäkisalo ja Kemppanen (2010) toteavat haluavansa pohtia eri tekstien valossa keskeisimpiä käsitteitä, siis niiden kotoisuutta ja vierautta. Mäkisalo ja Kemppainenkaan eivät aseta kotoisen ja vieraan käsitteitä toistensa vastapareiksi, vaan niistä toinen, vieras, on tunnusmerkkinen eli se huomataan, tunnistetaan ja sille osataan luetella erottavia piirteitä. Vieraan rinnalla kotoinen on ”tunnusmerkitön, neutraali lähtökohta”, johon verraten tunnusmerkkistä käsitettä verrataan.
Yhteiskunnassa kulloinkin vallitsevat käsitykset siitä, millainen on hyvä käännös, vaikuttavat kääntämisen tapaan. Myös vieraan kulttuurin tuntemus vaikuttaa siihen, mitä on kotoutettava ja mikä voidaan säilyttää: 1900-luvun alun kirjallisuudessa kotoutettiin monet kulttuurisidonnaiset elementit, jotka nykyään jätetään kääntämättä. Esimerkiksi Johanna Spyrin Heidi-tyttökirjassa die Alp on käännetty ensimmäisessä suomennoksessa vuodelta 1907 kotoisasti sanalla tunturi, mutta 1964 ilmestyneessä suomennoksessa puhutaan Alpeista. Kääntämisen tavat ja normit ovat siis sidoksissa aikaan ja yhteiskuntaan.
Teoria Suomessa
Suomessa tunnetuimpia tehtyjä tutkimuksia on Riitta Oittisen tutkimus kotouttavista ja vieraannuttavista käännösstrategioista Lewis Carrollin Alice’s Adventures in Wonderland kolmesta suomennoksesta, Anni Swanin, Kirsi Kunnaksen ja Alice Martinin versioista. Teoksessaan Liisa, Liisa ja Alice Oittinen pohtii ajan ja kääntämisen välistä yhteyttä ja miten kääntäjän työhön vaikuttavat niin kielen käytön kuin kääntäjän työkalujenkin muuttuminen. Näiden näkökulmien myötä Oittinen tuo esiin muun muassa sen, mitä kotouttaminen ja vieraannuttaminen kertovat omasta ajastaan ja miten niistä voi päätellä mikä tekstin kohdeyleisö on tai miksi käännökset ovat syntyneet juuri kyseisenä aikana.
Riitta Oittinen ja Liisa, Liisa ja Alice
”I dare say you’re wondering why I don’t put my arm around your waist,” the Duchess said, after a pause: ”the reason is, that I’m doubtful about the temper of your flamingo. Shall I try the experiment?” “He might bite,” Alice cautiously replies, not feeling at all anxious to have the experiment tried. “Very true,” said the Duchess: “flamingoes and mustard both bite. And the moral of this is – ‘Birds of a feather flock together.’ “
“Sinä varmaan ihmettelet sitä, etten kiedo käsivarttani kaulaasi”, puhui herttuatar, hetken kuluttua, “mutta katsopas, minä en oikein luota flamingosi lauhkeuteen. Luuletko että uskallan koettaa?” ”Se voisi puraista”, vastasi Liisa viekkaasti, hän ei näet lainkaan halunnut herttuattaren käsivartta kaulaansa. ”Tosiaan”, sanoi herttuatar; ”flamingot ja sinappi purevat kumpikin. Ja tästä voimme oppia: Kaksi kukkoa ei sovi samalle tunkiolle kiekumaan.”
Carrollin teos on täynnä vastaavanlaisia sanaleikkejä, joissa kääntäessä nousee helposti esiin kääntäjän tarkoitus tehdä tekstistä joko kotouttava tai vieraannuttava kohdeyleisön tarpeiden mukaan. Teoksessa kuitenkin nousee esiin myös arkipäiväsempiä kysymyksiä mahdollisesta kotouttavan tai vieraannuttavan käännösstrategian käytöstä, esimerkiksi mittayksiköiden kohdalla.
”I wonder how many miles I’ve fallen by this time?” she said aloud. “I must be getting somewhere near the centre of the earth. Let me see: that would be four thousand miles down, I think -.” (Carroll) “Kuinkahan monta peninkulmaa olenkaan nyt pudonnut?” hän puheli ääneen. “Varmaankin olen jo jotakuinkin lähellä maan keskustaa. Annapa olla: siis noin kuusisataa peninkulmaa syvällä luullakseni” –. (Swan) - Kuinkahan monta kilometriä minä olen jo pudonnut? Liisa ihmetteli ääneen. – Kai minä olen kohta maan keskipisteessä. Sitten olen pudonnut ainakin neljä tuhatta kilometriä ja yli. (Kunnas) ”Montakohan kilometriä minä olen pudonnut tähän mennessä?” hän kysyi ääneen. ”Kohta aletaan varmaan olla lähellä maan keskipistettä. Katsotaan: sinne piti kai olla matkaa kuusituhatta kilometriä” –. (Martin)
Kääntäjistä Martin tekee myös metaforista eroa Alicen oman maailman ja ihmemaalaisten hahmojen välille tuomalla esiin heidän eronsa kääntämällä heidän nimensä tai jättämällä ne alkuperäiseen englanninkieliseen asuunsa. Näin Martinin käännöksessä korostuva hahmojen välinen jyrkkä vastakkainasettelu tuo esiin kääntäjän näkyvyyttä tavalla, jota Swanin ja Kunnaksen käännökset eivät tee (Oittinen 1997: 132).
Glutationireduktaasi
thumb|250px|Malli glutationireduktaasin rakenteesta sitoutuneena [[prosteettinen ryhmä|prosteettiseen ryhmäänsä FAD-molekyyliin ja substraattiinsa glutationiin]] Glutationireduktaasi on entsyymi, jolla on tärkeä rooli eliöiden tuottamien peroksidien ja eliöiden vierasaineiden metaboliassa. Glutationireduktaasi pelkistää hapettuneessa muodossa olevan glutationin sisältämän disulfidisidoksen vapaiksi tioliryhmiksi. Glutationireduktaasin EC-numero on EC 1.8.1.7.
Ominaisuudet ja toiminta
Rakenteeltaan glutationireduktaasi on kahdesta samanlaisesta alayksiköstä koostuva homodimeeri. Ihmisellä kumpikin alayksikkö on molekyylimassaltaan 50 kDa. Molemmissa alayksiköissä on sitoutumiskohdat prosteettisena ryhmänä toimivalle FAD-molekyylille, pelkistimenä toimivalle NADP-molekyylille ja glutationille. Eräät syanobakteerit käyttävät pelkistimenä NADP:n sijasta NAD:tä. Glutationireduktaasi sisältää kahden kysteiiniaminohapon välisen rikkisillan. Reaktion ensimmäisessä vaiheessa NADP luovuttaa elektronit glutationireduktaasiin sitoutuneelle FAD:lle, joka pelkistää entsyymin rikkisillan. Tämän jälkeen hapettuneessa muodossa oleva glutationidisulfidi muodostaa entsyymin pelkistyneiden kysteiiniaminohappojen tioliryhmien kanssa välituotteen, jossa glutationi muodostaa entsyymin toisen kysteiinin kanssa rikkisillan. Tämän jälkeen toinen glutationireduktaasin aktiivisen kohdan kysteiinin tioliryhmästä reagoi välituotteen kanssa vapauttaen glutationin ja muodostaen alkuperäisen entsyymin.
Glutationireduktaasin inhibiittoreita ovat eräät metallit, kuten sinkki-ionit, ja eräät syöpien hoitoon käytettävät lääkeaineet, kuten karmustiini. Glutationireduktaasia estäviä yhdisteitä voidaan käyttää malarialääkkeinä ja tähän tarkoitukseen käytetään muun muassa metyleenisinistä. Glutationi tarvitsee toimiakseen FAD-molekyylin, jota elimistö valmistaa riboflaviinista, joten riboflaviinin puutos voi aiheuttaa alentunutta glutationireduktaasin aktiivisuutta.
Tranebergs Idrottsplats
Tranebergs Idrottsplats oli vuonna 1911 käyttöön otettu jalkapallostadion, joka sijaitsi Tukholmassa Tranebergin kaupunginosassa. Djurgårdens IF:n rakentama stadion toimi seuran kotikenttänä vuoteen 1935, jolloin alueen vuokrasopimus päättyi ja seura siirtyi nykyiselle kotiareenalleen Tukholman olympiastadionille.
Tranebergs IP:llä pelattiin vuonna 1912 kolme Tukholman olympialaisten jalkapallo-ottelua; Suomi–Italia, Suomi–Venäjä sekä Itävalta–Norja. Usean kilometrin päässä kaupungin keskustasta sijainneella kentällä pelatut ottelut eivät muodostuneet suureksi menestykseksi, jokaista kamppailua seurasi vain muutamia satoja katsojia.
Nykyään Tranebergin kentän alue on pääosin puistona. Sen laidalle on myös rakennettu asuintaloja.
Luolalentely
Luolalentely on videopelien lajityyppi, jossa pelaaja ohjaa alusta kaksiulotteisessa luolassa. Alus noudattaa yleensä inertia- ja painovoimalakeja. Tunnettuja luolalentelypelejä ovat esimerkiksi Gravitar, Turboraketti, Thrust, Auts, Wings 2 ja Nano.
Adam Sedgwick
thumb|Adam Sedgwick Adam Sedgwick (22. maaliskuuta 1785 Dent, Yorkshire, Englanti – 27. tammikuuta 1873 Cambridge, Englanti) oli englantilainen geologi ja eräs nykyaikaisen geologian perustajista. Hän ehdotti devonikautta geologisessa ajanlaskussa ja myöhemmin myös kambrikautta. Hän kehitti kambrikivien luokitusjärjestelmän. Hän vastusti sekä Robert Chambersin että Charles Darwinin teoriaa eläinten evoluutiosta.
Luolalentely
Luolalentelypelit ovat olleet erityisesti Suomessa suosittu genre pelikehittäjien keskuudessa. Juho Kuorikosken mukaan trendi alkoi vuonna 1992 Amigalle julkaistun Turboraketin myötä. Saksalainen Gravity Force (Kingsoft, 1989, Amiga) esitteli aiemmista genren peleistä muunnelman, jossa kaksinpeliä pelataan jaetulla ruudulla.
Peter Greenaway
thumb|210px|Peter Greenaway vuonna 2007. Peter Greenaway (s. 5. huhtikuuta 1942 Newport, Gwent, Wales) on brittiläinen elokuvaohjaaja.
Greenaway syntyi Walesissa, mutta varttui Englannissa. Greenawayn perhe jätti Walesin Peterin ollessa kolmevuotias, ja he muuttivat Essexiin. Jo nuorena Peter Greenaway päätti ryhtyä taidemaalariksi. Samaan aikaan hän katsoi ahkerasti elokuvia, erityisesti Ingmar Bergmanin tuotantoa ja ranskalaisen elokuvan uuden aallon elokuvia.
Vuonna 1962 Greenaway aloitti opiskelun Walthamstowin taidekorkeakoulussa, mutta yhden lyhytelokuvan ohjattuaan hän lopetti opinnot vuonna 1965 ja sai työpaikan elokuvaleikkaajana. Leikkaajana työskennellessään Greenaway jatkoi kokeellisten lyhytelokuvien ohjaamista. 1970-luvulla Greenawayn henkilökohtaiset elokuvaprojektit kasvoivat kunnianhimoisemmaksi, ja hän sai aikaan sellaiset vielä nykyäänkin arvostetut lyhytelokuvat kuten Vertical Features Remake ja A Walk Through H. Greenaway myös opettaa elokuvataidetta Sveitsissä.
Vuonna 1980 Greenaway teki ensimmäisen pitkän elokuvansa The Falls. Elokuva ei tosin noudattanut mitään traditioita — mikä on tyypillistä Greenawayn tuotannolle — vaan se oli 92-osainen valedokumentti. 1980-luvulla Greenaway jatkoi ohjaamalla monia tunnetuimpia pitkiä elokuviaan, kuten The Draughtman's Contract (1982), A Zed & Two Noughts (1985), The Belly of an Architect (1987) ja Drowning by Numbers (1988). Vuonna 1989 julkaistiin Greenawayn ehkä parhaiten menestynyt elokuva Kokki, varas, vaimo ja rakastaja, jonka rohkea erotiikkaa ja kannibalismia sisältänyt kuvasto joutui sensuurin käsiin monissa maissa.
1990-luvun alussa Greenaway jatkoi tekemällä toisen kiistanalaisen pitkän elokuvan The Baby of Mâcon (1993). Sitä seurasivat The Pillow Book (1996) ja 8½ Women (1999).
Linnunruohoyökkönen
Linnunruohoyökkönen (Phytometra viridaria) on pieni ja hento, tumma yökkönen.
Koko ja ulkonäkö
Varsin pienikokoinen yökkönen, jonka siipiväli on vain 16–20 mm. Etusiivet ovat pohjaväriltään ruskehtavan oliivinvihreät. Siiven ulkoreuna on leveälti purppuranpunainen, samoin keskisaran ulkoreuna ja siiven etureuna lähellä tyveä. Joskus siipi on jokseenkin yksivärisen oliivinruskea. Takasiivet ovat ruskeat ja niissä on tummempi poikittaisvyö.
Levinneisyys ja lentoaika
Levinneisyysalue ulottuu Euroopasta Japaniin saakka. Toukan ravintokasvien levinneisyys rajoittaa lajin esiintymisen Suomessa Ahvenanmaalle, lounaissaaristoon ja etelärannikolle. Ainoa sukupolvi lentää toukokuun lopulta heinäkuun alkuun.
Elinympäristö ja elintavat
Linnunruohoyökkönen elää rantaniityillä ja metsäaukioilla, joilla kasvaa toukan ravintokasveja. Sopivalla paikalla Perhoset lentävät matalalla, pääasiassa päivällä auringonpaisteessa. Niitä on kuitenkin saatu myös valopyydyksillä. Kotelo talvehtii.
Ravintokasvi
Toukka syö ainoastaan linnunruohoja (Polygala).
Jakob Henrik Roos
Jakob Henrik Roos (26. kesäkuuta 1818 Kristiinankaupunki – 5. marraskuuta 1885 Inkoo) oli suomalainen kirkkoherra, virsirunoilija ja valtiopäivämies.
Henkilöhistoria
Roosin vanhemmat olivat Kristiinankaupungin kappalainen Johan Henrik Roos ja hänen ensimmäinen puolisonsa Maria Lovisa Wenman. Roos kävi Vaasan triviaalikoulua ja pääsi ylioppilaaksi Helsingissä 1835. Hänet vihittiin papiksi 1842. Roos toimi pappina Kristiinankaupungissa, Uudessakaarlepyyssä, Kruunupyyssä, Munsalassa, Maalahdessa, Koivulahdella ja Kaskisissa. Hänestä tuli 1862 Kaskisten saarnaaja ja vuodesta 1867 hän oli Inkoon kirkkoherrana. Roos sai varapastorin arvon 1862 ja rovastin arvon 1873. Hän oli edusti pappissäätyä valtiopäivillä 1877-1878.
Roos oli naimisissa vuodesta 1844 Elisabet Maria Sandbergin (k. 1903) kanssa, joka oli apteekkari Karl Gustaf Thodénin leski.
Kirjallinen tuotanto
Roos julkaisi jo opiskeluaikanaan kaksi runokokoelmaa. Myöhemmin vuonna 1862 hän julkaisi viidenkymmenen hengellisen laulun vihkosen ja laati omia virsisanoituksiaan, joista osa otettiin mukaan vuoden 1886 ruotsinkieliseen virsikirjaan. Roos on kirjoittanut sanat virteen 614 Nyt edessäsi, Jumala sekä osan säkeistöistä virsiin 421 Siion, kutsu kansat maan ja 410 Maailman tungoksessa käy.
Meretseger
right|thumb|150px|Meretsgeriä kobran hahmossa esittävä steela. [[Louvre.]] Meretseger (myös Mertseger, Meresger tai Meretsger) (muinaisegyptin "Hän joka rakastaa hiljaisuutta") oli muinaisessa Egyptissä palvottu käärmejumalatar. Häntä palvottiin erityisesti Theban seudulla. Meretsegerin epiteetti oli "lännen kuningatar".
Meretseger kuvataan kehälle kiertyneenä kobrana tai kobrapäisenä naisena. Hän oli Theban lähistöllä sijaitsevan Kuninkaiden laakson suojelijajumalatar. Hän myös oli kuninkaiden hautoja valmistavan käsityöläiskylän, Deir el-Medinan (Set Maat), suojelija. Meretsegerin uskottiin asuvan Kuninkaiden laakson reunalla olevan vuoren huipulla.
Pampasuohaukka
Pampasuohaukka (Circus buffoni) on haukkojen heimon petolintu. Sitä tavataan Argentiinassa, Boliviassa, Brasiliassa, Chilessa, Kolumbiassa, Ranskan Guayanassa, Guyanassa, Paraguayssa, Surinamessa, Trinidad ja Tobagossa, Uruguayssa ja Venezuelassa. Vaelluslintuna sitä on tavattu Falklandin saarilla (Malvinas) ja Panamassa.
Tamara Taylor
Tamara Taylor (s. 27. syyskuuta 1970) on kanadalainen televisionäyttelijä.
Pampasuohaukka
Sitä esiintyy hyvin laajalla alueella, ja sen populaatio on pienenemässä, mutta sitä pidetään toistaiseksi elinvoimaisena. Sen elinpiiriä ovat ensisijaiset erilaiset subtrooppiset ja trooppiset suotyypit 300–1 000 metrin korkeudessa, mutta sitä tavataan myös viljellyillä mailla, heinäaroilla, kuivilla savanneilla ja yli 8 hehtaarin kokoisilla ajoittain kuivuvilla järvillä.
Tamara Taylor
Taylor syntyi Torontossa tummaihoiselle kanadalaisisälle ja valkoihoiselle skotlantilais-kanadalaiselle äidille. Tällä hetkellä Taylor esittää Tri Camille Saroyania yhdysvaltalaisessa televisiosarjassa Bones. Taylor on esiintynyt myös kahdessa melko lyhytikäisessä televisiosarjassa; 3 lbs ja Sex, Love & Secrets.
Taylor on myös vieraillut useissa suosituissa televisiosarjoissa, muun muassa NCIS Rikostutkijat, Num3rot, Lost, CSI: Miami, Ilman johtolankaa, Viiden juttu, Dawson's Creek ja S.H.I.E.L.D. Agentit. Hän esitti Debrah Simmonsia vuoden 2005 romanttisessa komediassa Diary of a Mad Black Woman ja pienen roolin elokuvassa Serenity.
Taylor esiintyi ensimmäisen kerran tv-sarjassa Bones toisen kauden ensimmäisessä jaksossa "Pois raiteilta" esittäen tri Camille Saroyania. Kauden kuudessa ensimmäisessä jaksossa, hän esiintyi vierailevana tähtenä. Jaksossa seitsemän, "Kultakutri" hänet lisättiin päähenkilöksi.
Karakat
Karakat (Steccherinum) on Polyporales-lahkoon kuuluva sienisuku. Se sisältää sekä itiölavaltaan piikkisiä lajeja, joita voidaan kutsua orakkaiksi, että pillimäisiä lajeja, joita voidaan kutsua kääviksi. Joskus kääpämäiset lajit on luokiteltu omaan sukuunsa, karakäävät (Junghuhnia). Mikroskooppisten piirteiden perusteella kääpä- ja orakasmaiset lajit ovat kuitenkin lähes identtisiä, eivätkä molekyylifylogeneettisetkään tutkimukset tue niiden jakamista kahteen ryhmään. Karakat ovat valkolahottajia, ja ne elävät sekä havu- että lehtipuilla. Karakääpälajien itiöemät ovat tuoreina rustomaisia tai tanakoita ja kuivana ne muuttuvat puumaisen koviksi.
Persian kielen ja kirjallisuuden akatemia
Persin kielen ja kirjallisuuden akatemia (persiaksi فرهنگستان زبان و ادب فارسى) on vuonna 1934 Teheranissa perustettu Iranin hallituksen alainen yhteisö, jonka tehtävänä on persian kielen vaaliminen sekä tunnustusten ja stipendien jakaminen. Akatemiaan kuuluu 28 jäsentä, jotka ovat persian kielen tuntijoita persiankielisistä maista eli Iranista, Tadžikistanista, Afganistanista ja Uzbekistanista.
Arhip Kuindži
Arhip Kuindži syntyi tammikuussa 1841 Mariupolissa nykyisessä Ukrainassa, mutta vietti nuoruutensa Taganrogissa. Hän kasvoi köyhässä perheessä, ja hänen isänsä oli kreikkalainen suutari Ivan Hristoforovitš Kuindži. Arhip menetti vanhempansa kuuden vuoden iässä, joten hänen täytyi itse hankkia elantonsa työskentelemällä kirkonrakennustöissä, laiduntamalla kotieläimiä ja työskentelemällä kauppiaan apulaisena. Viiden vuoden ajan 1860-1865 Arhip Kuindži työskenteli Isakovitšin valokuvastudion retusoijana Taganrogissa. Kuindži yritti perustaa oman valokuvastudion, mutta se ei menestynyt. Tämän jälkeen Kuindži muutti Pietariin. Hän opiskeli maalaamista etupäässä itsenäisesti Keisarillisessa taideakatemiassa vuodesta 1868 alkaen (täysjäsen 1893 alkaen). Hän oli yksi Vaeltajien perustajista vuonna 1870. Hänen varhaisimmissa töissään voidaan nähdä Ivan Aivazovskin vaikutusta.
Vuonna 1872 taiteilija jätti akatemian ja alkoi toimia itsenäisesti. Maalaus Valamon saarella oli ensimmäinen Pavel Tretjakovin taiteilijalta hankkima teos. Vuonna 1873 Kuindži asetti näytteille teoksensa Lumi, josta hän sai pronssimetallin Lontoon Kansainvälisessä taidenäyttelyssä vuonna 1874. 1870-luvun puolivälissä Kuindži teki lukuisia maalauksia, joiden maisema-aihe oli suunniteltu konkreettiseksi sosiaaliseksi mielleyhtymäksi Vaeltajien hengessä (Unohdettu kylä, 1874, Tretjakovin galleria).
Kypsällä kaudellaan Kuindži tavoitteli ilmaisuvoimaisinta luonnontilaisen valaistuksen siirtämistä kankaalle. Hän käytti silmämääräistä sommitelmaa luoden panoraamamaisia näkymiä. Valoefektejä ja voimakkaita värejä pääasiallisina sävyinä käyttämällä hän loi illuusion valaistuksesta (Ilta Ukrainassa, 1876; Koivulehto, 1879; Ukonilman jälkeen, 1879; kaikki Tretjakovin Galleriassa - Yö Dneprillä, 1880, Venäläinen museo). Hänen myöhäisiä töitään leimaa värien käytön koristeelliset efektit.
Arhip Kuindži kuoli Pietarissa vuonna 1910. Hänet haudattiin Aleksanteri Nevskin luostarin Tihvinän hautausmaalle.
Gérald Passi
Gérald Passi (s. 21. tammikuuta 1964 Albi) on ranskalainen entinen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue
Passi debytoi Ranskan maajoukkueessa 1987. Hän on pelannut 11 maaottelua ja tehnyt niissä kaksi maalia.
Eleutherodactylus
Eleutherodactylus on heimoon Eleutherodactylidae kuuluva sammakkosuku, jossa on 198 lajia. Ne ovat enimmäkseen yöeläimiä.
Ulkonäkö ja koko
Lajit Eleutherodactylus iberia ja kuubansammakko (E. limbatus) kuuluvat maailman pienimpiin sammakoihin. Ne elävät Kuubassa ja kasvavat vain 8,5 millimetriä pitkiksi. Suurimpien Eleutherodactylus-suvun sammakoiden pituus on kymmenen senttiä. Väriltään lajit ovat ruskeita, vihreitä tai oransseja. Joillakin lajeilla on tumma juova, joka yltää kuonosta silmän taakse. Useimmilla lajeilla on lehtisammakoiden tapaan tarttumalevyiksi laajentuneet sormien ja varpaiden kärjet.
Levinneisyys ja elinympäristö
Lajeja tavataan eteläisestä Teksasista ja läntisestä Meksikosta Belizeen ja Guatemalaan ulottuvalla alueella sekä Karibian saaristossa. Niitä esiintyy sade- ja lehtimetsissä, joitakin lajeja myös pensaissa. Lajeja esiintyy myös puutarhoissa, pelloilla ja puistoissa.
Ravinto
Lajit pyydystävät pieniä selkärangattomia eläimiä.
Lajeja
Joitakin sukuun kuuluvia lajeja:
Sky Blue FC
thumb|right|300px|Sky Blue FC oransseissa paidoissa ottelussa [[Saint Louis Athletica|St. Louis Athleticaa vastaan kaudella 2009.]] NJ/NY Gotham FC, perustettiin vuonna 2006 nimellä Jersey Sky Blue ja tunnettiin nimellä Sky Blue FC vuosina 2008–2020, on amerikkalainen jalkapalloseura, joka pelaa naisten NWSL-liigassa. Seuran kotipaikka on Harrison, New Jersey. Kausina 2009–2011 joukkue pelasi naisten WPS-ammattilaisliigassa ja voitti liigamestaruuden kaudella 2009.
Sky Blue FC:n päävalmentajana toimi alkukauden 2010 Pauliina Miettinen. Hänellä oli apuvalmentajanaan Anne Parnila.
Tatenen
Tatenen kuvattiin hedelmällisyyden jumalten Osiriksen ja Hapyn tapaan vihreäihoisena miehenä. Hänen päähänsä kuvattiin pässin sarvet, auringonkehrä ja kaksoishöyhenkruunu.
Märta Eerikintytär
Märta Eerikintytär (1277 tai 1282 – 1341) oli tanskalainen prinsessa, josta tuli Birger Maununpojan puolisona Ruotsin kuningatar. Kronikoiden mukaan avioliitosta sovittiin jo vuonna 1288, ja Märta kasvoi  Ruotsissa erossa sisaruksistaan. Hänen isänsä oli surmattu jo vuonna 1286, ja veljestä Eerik Menvedistä tuli kuningas jo 12-vuotiaana. Märtan ja Birgerin häitä juhlittiin Tukholmassa vuonna 1298. Pariskunnalle syntyi kolme poikaa ja kaksi tytärtä. Birger kuoli vuonna 1321, mutta Märta eli vielä 20 vuotta leskenä. Viimeisinä vuosinaan hän asui luostarissa Næstvedissä, Sjællandin eteläosassa.
Markkinarauha
Markkinarauha oli aiemmin Suomessa ja Ruotsissa käytössä ollut lain antama turva, joka suojasi markkinoilla olevia ihmisiä, niin myyjiä kuin ostajiakin.
Vuodelta 1734 peräisin olevan lain kauppakaaren 7 luvun 6 pykälän mukaan "Jos rymäkkä, meteli ja tappelu tapahtuu, sittenkuin julkiset markkinat julistetut owat, rangaistakoon syypää lain mukaan, ja sakoitettakoon rauhan rikkomisesta kymmenen talaria." Vuonna 1866 annetussa asetuksessa säädettiin raskauttavaksi seikaksi, jos pahoinpitely tapahtui yleisellä tiellä, kadulla, torilla tai yleisillä markkinoilla.
Killerpilze
Killerpilze on yksi Saksan suosituimmista yhtyeistä, joka on perustettu vuonna 2002 Dillingenissä, Saksassa. Killerpilze soittaa punkrockia/poprockia.
Harkovan kuvernementti
Harkovan kuvernementti oli Venäjän keisarikunnan kuvernementti vuosina 1835–1918. Harkovan kuvernementtia edelsi Sloboda-Ukrainan kuvernementti vuosina 1765–1780 ja 1796–1835 ja Harkovan käskynhaltijakunta vuosina 1780–1796 (Харьковское наместничество).
Killerpilze
Jäsenet
Yhtyeessä oli ennen myös basisti Andreas "Schlagi“ Schlagenhaft (s. 9. syyskuuta 1988), mutta hän ilmoitti lopettavansa soittamisen Killerpilzessa keväällä 2007 ja sanoi keskittyvänsä opiskelemiseen.
Harkovan kuvernementti
thumb|250px|left|"Harkovan kuvernementti" ja sen kymmenen kihlakuntaa (1821, jolloin kuvernementtiä ei vielä virallisesti ollut) thumb|250px|left|Harkovan kuvernementti 1900-luvun alussa. Kartta julkaistu alun perin [[Brockhaus–Jefron -tietosanakirjassa (1890–1907).]] Kuvernementin naapureina olivat vuonna 1917: etelässä Jekaterinoslavin, lännessä Pultavan, luoteessa Tšernihivin, pohjoisessa Kurskin ja Voronežin kuvernementit. Idässä Harkovan kuvernementti rajoittui Donin kasakoiden alueseen.
Killerpilze
Jäsenet
Nykyisin Killerpilzen live-basistina keikoilla toimii Benjamin "Benni" Beinhofer
Harkovan kuvernementti
Harkovan kuvernementti jakautui kihlakuntiin (ujezd), joita vuonna 1897 oli 11 kappaletta. Kuvernementin keskuskaupunki oli Harkova, jossa asui 173 989 henkeä (vuonna 1897).
Killerpilze
Killerpilzestä
Killerpilze on saanut vaikutteita musiikkiinsa muun muassa suositun saksalaisen Die Ärzten musiikista ja sanoituksista. Laulujen sanat ovat ironisia, ja niillä leikitellään mm. julkisuuden kliseillä sekä hemmoteltujen lasten kustannuksella. Myös rakkaudesta ja vihasta kertovia kappaleita on, mutta tuttuun punkpop-tyyliin.
Harkovan kuvernementti
Kuvernementissä asui vuonna 1897 yhteensä 2 492 316 asukasta. Väestöstä 85,3 prosenttia asui maaseudulla. Etniseltä taustaltaan alue oli selkeän ukrainalainen. Kuvernementin väestön suurimmat etniset ryhmät olivat ukrainalaiset (82,7 %) ja venäläiset (16,3 %). Äidinkielen osalta suurimmat kieliryhmät olivat (1897) ukraina (80,6 %), venäjä (17,7 %), jiddiš (0,5 %), valkovenäjä (0,4 %), saksa (0,4 %) ja puola (0,2 %). Joku muu äidinkieli oli 0,2 prosentilla väestöstä.
Killerpilze
Killerpilzestä
Killerpilze vieraili 2006 joulun alla Etiopiassa. Matkan jälkeen he loivat rahankeräyskampanjan (Punk macht Schule), joiden tuotolla oli tarkoitus nimensä mukaan rakentaa koulu Etiopiaan. Tuottoja saatiin 20000€ ja koulu valmistui keväällä 2008
Harkovan kuvernementti
Venäjän keisarikunnan hajottua Harkovan kuvernementin alueesta tuli osa Ukrainan sosialistista neuvostotasavaltaa.
Paulsaar
PaulSaar on Paulsaar Holdings SIA:n sähkötupakkamerkki.
PaulSaar on nykyään Pohjois-Euroopan alueella myydyin sähkötupakkamerkki ja Suomessa se on erityisen suosittu.
Historiaa
PaulSaar-merkki on perustettu Paula Saarinivan muistoa kunnioittaen. Paula Saariniva menehtyi 2010 keuhkosyöpään. Hän ei päässyt irti tupakasta, vaikka yritti sitä lukuisia kertoja.
Tuotteen myynti alkoi vuonna 2011 Suomessa. Se on suunnattu tupakoitsijoille, jotka pyrkivät eroon tupakoinnista. Sähkötupakasta tehtyjen vähäisten tutkimusten vuoksi sen markkinointi kuitenkin kiellettiin nopeasti ja sitä alettiin rinnastamaan tavallisiin savukkeisiin. PaulSaar-tuotemerkki rupesi leviämään myös muihin Pohjois-Euroopan maihin. Yhtiön toiminta siirtyi tiukan sääntelyn vuoksi pois Suomesta.
Tuotetta tuo maahan nykyisin itsenäinen maahantuoja, PaulSaar Oy, joka ei toimi SIA PaulSaar Holdingsin alaisuudessa, vaan on täysin itsenäinen toimija.
Saatavuus Suomessa
PaulSaar-sähkötupakkaa on Suomessa saatavilla ainoastaan nikotiinittomana. Nikotiininesteet vaatisivat lääkeaineluvat eikä tällaisia ole yksikään toimija Suomessa hakenut.
Lähteet
www.paulsaar.com
Kaarlo Luoto
Kaarlo Vihtori (Karl Viktor) Luoto (20. syyskuuta 1875 Rautalampi – 26. tammikuuta 1947 Kuopio) oli suomalainen toimittaja ja kirjailija, joka oli Johan Kockin ohella yksi Helsingin punakaartin johtajista vuoden 1905 suurlakon aikana.
Lapsuus ja nuoruus
Luodon vanhemmat olivat sekatyömies Juho Kaunikki Luoto ja Henrika Sundvall. Hän kävi Kotkan porvarikoulun sekä palveli sitten Suomen ns. vanhassa väessä suorittaen aliupseerikoulun. Toimi lyhyen ajan näyttelijänä, sittemmin räätälinä. Piti Helsingissä Yrjönkadulla Iiris-kahvilaa, joka toimi aktivistien tukikohtana. Vuodesta 1905 alkaen Työmies-lehden toimittajanakin ollut Luoto oli SDP:n jäsen, mutta hänen mielipiteensä poikkesivat niin paljon puolueen valtavirrasta, että hänet erotettiin puolueesta kaksi kertaa.
Vuoden 1905 suurlakon ja vuoden 1906 Viaporin kapinan aikoihin hän toimi kansalliskaartin komentajan kapteeni Johan Kockin apulaisena sekä kaartin sisälle syntyneen punakaartin päällikkönä. Luoto erotettiin tämän jälkeen sosialidemokraattisesta puolueesta hänen tekemiensä pankkiryöstöjen vuoksi.
Ensimmäinen maailmansota
Ensimmäisen maailmansodan aikana Luoto oli Saksan keisarikunnan laivaston tiedustelupalvelun agenttina ja kävi usein tiedustelumatkoilla Suomessa esiintyen Favorin-nimellä. Luoto joutui kuitenkin Berliinin Moabitin sotilasvankilaan sen jälkeen kun hän raportoinut valheellisesti saksalaisille esimiehilleen räjäyttäneensä tärkeän sillan Tampereen lähellä. Luodon ilmiantoi jääkäriliikkeen johtoon kuulunut Fritz Wetterhoff. Luoto oli vangittuna Moabitissa aina maailmansodan päättymisen saakka 1918.
Lehtimiehenä ja kirjailijana
Palattuaan Suomeen Luoto oli mukana perustamassa 1920 Suomen Sosialistista Työväenpuoluetta. Hän oli 1920-luvulla Kuopiossa ilmestyneen Savon Kansa-lehden päätoimittajana. Hänen aikanaan lehden levikki nousi 13 000:een ja sitä luettiin myös muualla Suomessa. Luoto asui Kuopiossa vuosina 1921–1943 ja vuodesta 1943 lähtien hän asui Leppävirralla.
Savon Kansa-lehden lakkauttamisen jälkeen Luoto oli sen seuraajan Savon Työ-lehden toimittajana aina tammikuun 1928 loppuun saakka. Hän erosi tällöin lehden palveluksesta ja siirtyi maanviljelijäksi Juonionlahdesta ostamalleen maatilalle. Tilan oston oli lehtitietojen mukaan rahoittanut kuopiolainen konsuli Lauri Hallman.
Kirjailijan ja toimittajan työssään Luoto käytti nimimerkkejä Kalle Aaltokivi, Viki Santala, Kalle Santavuori, Setä ja Töhkerömäen Pekka.
Ensemble Modern
Ensemble Modern on ollut kiertuilla muun muassa Venäjällä, Etelä-Amerikassa, Japanissa, Australiassa ja Yhdysvalloissa ja osallistuu säännöllisesti useisiin kansainvälisiin festivaaleihin. Se konsertoi vuosittain keskimäärin 100 kertaa ja harjoittelee 70 uutta teosta, joista 20 on ensiesityksiä.
John van Loen
John van Loen (s. 4. helmikuuta 1965 Utrecht) on alankomaalainen entinen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue
Van Loen debytoi Alankomaiden maajoukkueessa 1985. Hän kuului Alankomaiden joukkueeseen myös MM-kilpailuissa 1990. Hän on pelannut seitsemän maaottelua ja tehnyt niissä yhden maalin.
Degerby (täsmennyssivu)
Degerby voi tarkoittaa seuraavia paikkoja:
Suomessa:
Min (jumala)
thumb|Min [[Karnakin temppelissä.]] Min oli muinaisessa Egyptissä palvottu hedelmällisyyden jumala ja Theban pääjumala Amonin eräs aspekti. Hänet kuvattiin yleensä mieheksi, jolla oli kahden sulan somistama pääkoriste, ruoskan muotoinen valtikka ja erektioon jäykistynyt siitin. Min oli hyvin suosittu jumala. Min yhdistetään usein Amonin kanssa, jolloin syntyy Amon-Min.
Muinaisessa Egyptissä Ministä kerrottiin tarinaa jonka mukaan hän olisi menettänyt toisen kätensä ja jalkansa koska oli kavaltanut kokonaisen kylän miehet. Egyptissä oli syttynyt sota, ja tämän kylän miehet lähtivät sotimaan mutta nuori poika nimeltä Min jäi yksin heidän vaimojensa kanssa, suojelemaan heitä ja heidän tyttäriään. Koska miehiä ei kuulunut kuukausiin, Min näki parhaaksi hedelmöittää kaikki naiset jottei kylä kuolisi. Miehet kuitenkin palasivat ja huomasivat vaimojensa ja tyttäriensä olevan raskaana. Koska Min oli ainut mies kylässä, miehet kimmastuivat ja katkaisivat hänen kätensä ja jalkansa merkiksi rikoksesta. Miehet kysyivät ennen hänen kuolemaansa, miksi hän oli pettänyt heitä? Hän vastasi: ''Olisitte kiitollisia. Minun ansiostani, vaikka olisitte kuolleet, olisi sukunne jatkunut eivätkä vaimonne olisi vanhuusvuosina jääneet yksin, vaan olisi heidän lapsenne heistä huolta pitäneet, ja saattaneet heidät ikuiseen elämään. Tämän sanottuaan Min kuoli. Taivasten valtakunnassa hänet kohotettiin yhdeksi jumalaksi muiden joukkoon.''
Montu
Montu oli muinaisessa Egyptissä palvottu sodan jumala. Hänen palvontansa keskittyy Hermonthiksen (muinaisegyptiläiseltä nimeltään Iuny) ympäristöön.
Montu kuvattiin haukkapäisenä miehenä, jolla oli päänsä päällä kaksi sulkaa, auringonkehrä ja uraeus, joka edustaa Wadjet-jumalatarta. Montu oli sodan jumala ja faaraot pyysivät usein häneltä suojelusta lähtiessään sotaan. Valkoisen ja mustapäisen Buchis-sonnin katsottiin olevan Montu-jumalan edustaja maan päällä.
Darius Vassell
Darius Martin Clarke Vassell (s. 13. kesäkuuta 1980 Sutton Coldfield, Englanti) on englantilainen uransa lopettanut jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä.
Vassell on jamaikalaisten maahanmuuttajien poika. Hän aloitti jalkapalloilijan uransa Birminghamin paikallisessa juniorisarjassa. Hän oli Aston Villan kannattaja ja pääsi seuran juniorijoukkueeseen, missä hän teki yhden kauden maaliennätyksen 39 maalillaan.
Vassell pelasi ammattilaisurallaan seitsemän kautta Aston Villassa, neljä Manchester Cityssä, yhden turkkilaisessa Ankaragücüssä ja kaksi Leicester Cityssä. Hänen paras sarjakautensa tilastojen valossa oli kausi 2001–2002, jonka aikana hän teki 12 maalia.
Englannin maajoukkueessa Vassell pelasi vuosina 2002–2004 yhteensä 22 A-maaottelua, joissa hän teki kuusi maalia. Ensiesiintymisensä hän teki vuonna 2002 ottelussa Alankomaita vastaan. Hän teki ottelussa 1–1-tasoitusmaalin.
Mustapäätasku
Mustapäätasku (Saxicola rubicola, aikaisemmin Saxicola torquatus) on sieppojen heimoon lukeutuva pieni varpuslintu.
BirdLife Suomen Rariteettikomitean tiedotteessa 27.12.2011 todetaan: Uusien suositusten myötä Suomessa luonnonvaraisesti tavatuksi tulkittujen lintulajien luetteloon lisätään yksi uusi laji. Aiemmin lajilistalla ollut mustapäätasku jakautuu kahdeksi lajiksi: läntiset rubicola- ja hibernans-alalajien mustapäätaskut kuuluvat jatkossa lajiin Saxicola rubicola (“mustapäätasku”) ja itäiset alalajit armenicus, maurus, stejnegeri, variegatus sekä läntisellä palearktisella alueella tapaamattomat indicus ja przewalski lajiin Saxicola maurus (”Idänpensastasku”, nykyisin ”Sepeltasku”). Tieteellinen nimi Saxicola torquatus ”Afrikanpensastasku” säilyy Saharan eteläpuolisessa Afrikassa esiintyvän mustapäätaskulajin nimenä.
Koko ja ulkonäkö
Linnun pituus on 11,5–13 cm ja paino 13–17 g. Kooltaan ja habitukseltaan muistuttaa pensastaskua. Syksyiset nuoret linnut ja talvipukuiset naaraat ovat joskus hankalasti pensastaskusta erotettavissa. Lennossa pyrstön yläpuolen kuviointi on erilainen: mustapäätaskulta puuttuu valkea kuviointi. Juhlapukuinen koiras on helppo tuntea: pää on musta ja kaulassa leveä valkoinen sepel, rinta oranssi, selkä tumma ja yläperä valkoinen. Kaksi alalajia, joita molempia tavataan Suomessa: rubicola esiintyy Etelä- ja Keski-Euroopassa, maura Itä-Euroopassa. Äänet ja laulu poikkeavat pensastaskusta.
Euroopan vanhin rengastettu mustapäätasku on ollut saksalainen, vähintään 8 vuotta 10 kuukautta vanha yksilö.
Levinneisyys
Laaja esiintymisalue kattaa Aasian ja Euroopan, pohjoisimpia osia lukuun ottamatta, sekä Afrikan. Suomessa tavataan vuosittain, mutta pesintää ei ilmeisesti tapahdu joka vuosi. Euroopan pesimäkanta on 1–2 miljoonaa paria.
Elinympäristö
Kuivat, lyhytkortiset avomaat ja vuorenrinteet.
Ravinto
Pienet ja keskikokoiset hyönteiset sekä muut selkärangattomat. Pyydystää sekä lentäviä että maassa tai kasvillisuudessa liikkuvia öttiäisiä.
Matti Saarelainen
Matti Jaakko Saarelainen (s. 28. syyskuuta 1959 Polvijärvi) on suomalainen valtiotieteen tohtori, joka on toiminut Ulkomaalaisviraston johtajana vuosina 1998–2004 ja Euroopan hybridiuhkien torjunnan osaamiskeskuksen johtajana vuosina 2017–2019.
Nuoruus ja työuran alku
Matti Saarelainen syntyi opettaja Eero Saarelaisen ja opettaja Kaija Kulinin perheeseen. Saarelainen toimi kouluvuosinaan Suomen Teiniliitossa kotiseudullaan Pohjois-Karjalassa. Hän oli keskustanuori. Hän aloitti uransa Suojelupoliisissa vuonna 1980 virkaa tekevänä ylimääräisenä etsivänä. Saarelainen valmistui yhteiskuntatieteiden kandidaatiksi 1987 ja väitteli valtiotieteen tohtoriksi Helsingin yliopistossa 1996. Väitöskirjan aiheena oli Suomen ulkomaalaispolitiikka.
Saarelainen toimi Suojelupoliisin ylitarkastajana 1991–1998, alueyksikön päällikkönä 2004–2005 ja osastopäällikkönä vuodesta 2008. Silloisen Ulkomaalaisviraston ylijohtaja Saarelainen oli 1998–2004. Sisäministerinä toimineen Kari Rajamäen mukaan Saarelainen pakotettiin eroamaan, kun hänen osastosihteeriksi ylentämänsä virolaisnainen jäi kiinni lahjusten ottamisesta. Saarelainen otettiin takaisin Suojelupoliisiin. Saarelaisen asiasta antama selvitys on kadonnut sekä nykyisen maahanmuuttoviraston että sisäministeriön arkistoista.
Saarelainen oli valtioneuvoston kanslian erityisasiantuntija 2005–2008. Sen jälkeen hän palasi Suojelupoliisiin osastopäälliköksi.
Vaiheet Euroopan hybridiuhkien torjunnan osaamiskeskuksessa
Saarelainen nimitettiin vuonna 2017 Euroopan hybridiuhkien torjunnan osaamiskeskuksen väliaikaiseksi johtajaksi. Hän irtisanoutui ja palasi Suojelupoliisiin erityisasiantuntijan virkaan vuonna 2019. Eroaminen hybridiuhkien torjuntakeskuksesta johtui hänen syyllistymisestään seksuaaliseen häirintään kahta työntekijää kohtaan, mikä kuitenkin kerrottiin julkisuuteen vasta vuoden 2023 alussa.
Osuus kansalaisuuden myöntämiseen
Iltalehden toimittaja Jarno Liski paljasti vuonna 2022, että ollessaan ulkomaalaisviraston ylijohtaja Saarelainen olisi ystävänsä, liikemies Kai Paanasen pyynnöstä järjestänyt venäläiselle liikemiehelle Gennadi Timtšenkolle Suomen kansalaisuuden vuonna 1999 tavallista nopeammalla menettelyllä ja pyytämättä Suojelupoliisilta lausuntoa. Suojelupoliisi ilmoitti keväällä 2022 tekevänsä selvityksen Saarelaisen osuudesta Timtšenko-tapauksessa, mutta selvitys keskeytettiin. Saman vuoden syksyllä Saarelainen jäi eläkkeelle. Maaliskuussa 2023 Saarelainen irtisanoutui myös tehtävästään Vaasan yliopistossa, missä hän oli ollut virkatyönsä ohessa puolipäiväisesti vanhempana tutkijana vuodesta 2021.
Julkaisut
Saarelainen on julkaissut teoksen ''Muhammedin pitkä varjo. Tutkimus poliittisen islamin Länsi-Euroopalle aiheuttamasta haasteesta (1992) ja väitöskirjan Perusteltu pelko'' (1996).
Mikko Eränen
Mikko Eränen (1910 – 20. kesäkuuta 1987) oli suomalainen toimittaja, kirjailija ja työväenliikkeen sekä Hämeen paikallishistorian tutkija.
Eränen toimi Kansan Uutisten Etelä-Hämeen aluetoimittajana 1957–1975. Hän oli Hämeen taidetoimikunnan jäsenenä ja mukana työjaostossa 1977–1979 keskittyen kirjallisuuteen ja yleisen kulttuuripolitiikkaan.
Eränen sai 1974 valtion tiedonjulkistamispalkinnon teoksestaan Siitä huolimatta he elivät. Kirjassa hän kuvasi perinteisen maalaisyhteisön viimeisiä vaiheita ja työväenliikkeen nousua 1900-luvun alussa Hämeessä. Eränen kirjoitti myös Hämeen asutuksen varhaisvaiheista ja Hämeen härkätien syntyhistoriasta.
Aitosuomalaisuus
pienoiskuva|Mielenosoitus [[J. V. Snellmanin patsas|J. V. Snellmanin patsaalla Helsingin yliopiston suomenkielisyyden puolesta maaliskuussa 1935. Mielenosoittajien kylteissä oli muun muassa tekstejä: "irti alusmaa-ajattelusta", "yksi mieli, yksi kieli, yliopistossakin!", "kansallisuuskysymys ei ole kauppatavaraa". |alt=]] Aitosuomalaisuus oli Suomen itsenäistymisen jälkeen syntynyt suomalaisuusliike, joka pyrki vaalimaan Suomen kansallista sivistystä, suomen kieltä, aitoa kansallisylpeyttä sekä kansallista eheyttä.
Kielikysymys oli aitosuomalaisuudelle tärkeä. Liikkeen vaatimuksiin kuuluivat esimerkiksi Helsingin yliopiston suomalaistaminen, suomenkielisten oppikoulujen määrän nostaminen väestösuhteita vastaavaksi ja ruotsinkielisten alueiden suomalaiskoulujen tukeminen, ruotsin opetuksen korvaaminen muilla kielillä, virastojen kielisuhteiden korjaaminen sekä armeijan suomalaistaminen. Aitosuomalaiset olivat myös huolissaan oikeuslaitoksen, ulkoasiainhallinnon ja Suomen edustajistojen ruotsinkielisyydestä sekä niiden käyttämisestä jopa suomalaisen kulttuurin vähättelyyn. Liike sanoutui kuitenkin muodollisesti irti ruotsalaisvastaisuudesta ja oli valmis tunnustamaan ruotsinkielisten oikeudet vähemmistökansallisuutena.
Aitosuomalaisuuden nousun tausta
Suomalainen nationalismi voimistui 1920-luvulla monestakin syystä. Nationalismin katsottiin pelastaneen maan bolsevismilta, ja itsenäisyys nosti kansallista ylpeyttä. Nationalistit olivat kuitenkin tyytymättömiä Suomen rajoihin, joiden sisälle ei ollut saatu esimerkiksi Itä-Karjalaa. He eivät myöskään pitäneet suomenruotsalaisten puheista suomalaisten rodullisesta ja sivistyksellisestä huonommuudesta eivätkä kielilainsäädännön takaamasta ruotsin kielen vahvasta asemasta Suomessa. Suhdetta Ruotsiin ja suomenruotsalaisiin heikensi myös se, että Ruotsi ei ollut kiinnostunut puolustusyhteistyöstä Suomen kanssa.
Suomen ja ruotsin kielten asemasta väännettiin kättä itsenäistymisen jälkeen. Suomen presidentti allekirjoitti kesäkuussa 1922 kielilakien paketin, joka esimerkiksi määräsi kaikille virkamiehille ruotsin kielen osaamisvaatimuksen jopa suomenkielisten kuntien virkoihin. Ruotsinkieliset olivatkin tyytyväisiä näihin kielilakeihin eivätkä enää vaatineet niihin parannuksia.
Aitosuomalainen ideologia ja tavoitteet
1920-luvulla syntynyttä uutta suomalaista kansallisuusliikettä alettiin kutsua aitosuomalaisuudeksi. Aitosuomalaiset ottivat tavoitteekseen hyvin kehittyneen ja riippumattoman suomalaisen kansalliskulttuurin ja voimakkaan kansallisen valtion luominen. Heidän mukaansa Suomesta saattoi tulla elinvoimainen vain terveen kansallisen sivistyksen, itsetunnon ja ylpeyden elähdyttävän vaikutuksen avulla ja jos kansa arvosti itseään ja samasti itsensä kansallisen valtion kanssa. Aitosuomalaisten mukaan Suomessa vallinnut eheyden puute johtui kansallistunteen heikkoudesta, joka erotti toisistaan suuret joukot ja sivistyneistön. Heidän mielestään vahva kansallistunne olisi voinut yhdistää kaikki suomalaiset, myös sosialistit, itsenäisyyden aatteen taakse, jolloin sisällissodalta olisi vältytty.
Aitosuomalaiset syyttivät porvaristoa siitä, etteivät nämä olleet ryhtyneet hankkimaan maalle itsenäisyyttä ennen kuin Venäjän yhteiskunnallinen mullistus oli uhannut heidän etuoikeuksiaan. Vanhemmassa porvaristossa aitosuomalaiset aiheuttivatkin ärtymystä, ja moni vanhemman sukupolven johtava poliitikko ei koskaan voinut hyväksyä aitosuomalaisuutta.
Aitosuomalaiset pitivät suomenruotsalaisen väestön vahvaa asemaa yhtenä suurimmista esteistä aidon suomalaisen kulttuurin ja todella kansallisen valtion tulevaisuuden tiellä. Siksi he ottivatkin päätavoitteekseen suomenruotsalaisten vaikutuksen rajoittamisen kansallisessa elämässä. He halusivat suomalaistaa armeijan, yliopiston ja virkamiehistön. He osoittivat erityisesti Helsingin yliopistoa, jossa ruotsinkieliset professorit pitivät hallussaan oppituoleja, joiden haltijan oletettiin luennoivan suomeksi.