cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tšuudit
Tarujen tšuudit
Venäläiset surumieliset kansanlaulut muistavat tšuudien tuhoa venäläisten vallatessa heidän maitaan. Tšuudikaupungin jouduttua hyökätyksi tšuudinaiset hukuttautuivat koruineen ja lapsineen jokeen, ettei heitä ryöstettäisi, orjuutettaisi tai häpäistäisi. Tšuudien kotiseudun jouduttua hyökkäyksen kohteeksi tieto venäläisten julmuuksista levisi. Tällöin tšuudisuvut ja -perheet kaivoivat tarujen mukaan itselleen kuoppia, jotka romahduttivat päälleen. Kuoppia, joihin liittyy tällaisia tarinoita löytyy eri puolilta Pohjois-Venäjää. (Vertaa tätä suomalaisen kansanperinteen aarnihautoihin.) Näiden tarujen tšuudien uskotaan kadonneen maan päältä, mutta heidän kerrotaan yhä asuvan maan alla muiden jaloimpien asioiden, kuten parhaiden kotieläinten ja arvometallien kanssa.
Jenisei-joen muinaisia hopeakaivoksia kutsutaan nimellä tšuudilaiset kaivokset.
Venäjän perustamisesta kertovassa kronikassa tšuudit mainitaan yhdessä slaavien ja varjagien kanssa Venäjän perustajiksi. Itämerensuomalaisista varsinkin vepsäläisille sukua olevat kansat ovat asuneet nyky-Venäjälle merkittävillä laajoilla alueilla, ja he ovat siten olleet tärkeä tekijä muinaisella Venäjällä ja jo ennen sitä Tartarialla.
Tšuudit venäläisen perinteen ulkopuolella
Muillakin kansoilla Skandinaviasta Uralille on ollut tsuudeista kertovaa kansanperinnettä. Saamelaiset tuntevat tšuudit ryöstäjinä ja vieraina. Komeille tšuudit ovat merkinneet monia eri asioita; komien omia myyttisiä esivanhempia, muinaista komilaista sankaria, pakanaa, maahisen kaltaista olentoa, vierasta tai ryöstäjää.
Fysiikan tutkimuslaitos
Fysiikan tutkimuslaitoksessa tehdään sekä fysiikan perustutkimusta että soveltavaa tutkimusta, ja laitos osallistuu alan tutkijakoulutukseen. Soveltavan tutkimuksen merkittävä osa on hiukkaskiihdytinkeskusten toimintaan liittyvä teknologiankehitys. Laitos huolehtii myös Suomen yhteistyöstä Euroopan ydinfysiikan tutkimusjärjestön CERNin kanssa.
Tšuudit
Muuta nimityksen tšuudit käyttöä
Tšuudit on nimitys, jolla ovat itseään kutsuneet myös eräät vepsäläisten ja pohjoisvenäläisten ryhmät ja jota venäläiset ovat käyttäneet myös virolaisista ja yleisnimityksenä kaikista itämerensuomalaisista kansoista. Lisäksi tšuudit on myös kansallisuusnimi, jonka Venäjän federaatio otti uudelleen käyttöön vuonna 2002 (koodi nro 351). Tšuudeiksi rekisteröityi pieniä kyläyhteisöjä Pinega-joen seuduilla Arkangelin alueella.
Fysiikan tutkimuslaitos
Laitoksen tutkimus keskittyy seuraaviin osa-alueisiin:
Teoreettisen fysiikan tutkimusohjelma pyrkii tekemään eturintaman tutkimustyötä ja antamaan teoreettista tukea kokeellisille tutkimushankkeille. Teknologiaohjelma tukee CERNin ja Suomen välistä teknologiayhteistyötä ja teknologian siirtoa. Laitos edistää teknologiayhteistyötä yhteistyössä TEKESin kanssa.
Tutkimuslaitos osallistuu myös CERNissä tehtävään CLOUD-kokeeseen, jossa pyritään simuloimaan yläilmakehän olosuhteita ja tutkimaan energeettisen säteilyn vaikutuksia hiukkasten muodostukseen näissä olosuhteissa.
Pehr Adolf Kruskopf
pienoiskuva|Pehr Adolf Kruskopf: Tampere,1837. Pehr Adolf Kruskopf (26. toukokuuta 1805 Pietari, Venäjä – 30. maaliskuuta 1852 Mälkölä, Muolaa) oli suomalainen piirtäjä ja taidemaalari.
Kruskopfin vanhemmat olivat Äyräpään tuomiokunnan tuomari Peter Kruskopf ja Maria Charlotta Rickneck. Hänen puolisonsa vuodesta 1832 oli Emilia Karolina Melartopaeus (1811–1887). Heillä oli kaikkiaan kymmenen lasta, joista vanhin oli vuodesta 1890 lähtien Suomen sähkölennätinpäällikön apulaisena toiminut valtioneuvos Pehr Emil Kruskopf (1833–1897).
Päästyään ylioppilaaksi Kruskopf meni opiskelemaan Turun Akatemiaan 1823 ja valmistuttuaan lakimieheksi 1827 toimi Turun hovioikeudessa. Tuomarin arvon Kruskopf sai 1841. Varsinaiselta ammatiltaan hän oli virkamies ja kielenkääntäjä, mutta toimi suuren osan elämästään eli 1830–1849 piirustuksen opettajana Helsingin yliopiston piirustuslaitoksella.
Piirustusta Kruskopf opiskeli taiteilija Frans Fredrik Sedmigradskyn ohjauksessa Pietarissa. Teoksiaan hän toi ensi kerran taidenäyttelyyn 1847, niitä on muun muassa Ateneumin taidemuseon kokoelmissa. Kruskopf oli Suomen varhaisimpia kivipiirrosten tekijöitä, 1837 hän julkaisi teoksen Finska vyer, tecknade efter naturen, jossa on 11 käsin väritettyä kivipiirrosta. Ne ovat hänen piirtämiään ja litografioimiaan. Teoksessa Finland framställdt i teckningar, joka ilmestyi 1845–1852, on 31 hänen työtään.
Mäkärät
Mäkärät eli mäkäräiset (Simuliidae) ovat sääskien alalahkoon kuuluva hyönteisten heimo. Ne näyttävät pieniltä kärpäsiltä ja imevät verta nisäkkäistä ja linnuista.
Tuntomerkit
Mäkärät näyttävät pieniltä kärpäsiltä. Niiden ruumis on lyhyt ja tanakka, ja väri on hyvin tumma tai musta. Tuntosarvet ovat lyhyet. Suomessa esiintyvät mäkärät ovat yleensä kooltaan 2–3 millimetriä. Lapissa esiintyvä Prosimulium ferrugineum on peräti 5 millimetriä pitkä ja punaruskea, mutta se ei juurikaan vaivaa ihmistä.
Mäkärän tuntosarvissa on yli kymmenen jaoketta kuten muillakin sääskillä. Pään täyttävät suuret verkkosilmät, jonka pistesilmät ovat naarailla samankokoiset mutta koirailla yläosassa suurempia kuin alaosassa. Siivet ovat ruumiin kokoon nähden huomattavan suuret ja leveän pyöreähköt. Etureunan siipisuonet ovat tummempia kuin muut suonet. Jalat ovat yleensä mustat, mutta joillain lajeilla jaloissa on vaaleita alueita.
Esiintyminen Suomessa
Suomessa esiintyy vuoden 2014 lajiluettelon mukaan 56 mäkäräislajia, mutta luettelon tekijän, Metsähallituksen erikoissuunnittelijan Jari Ilmosen mukaan osaan liittyy taksonomisia epävarmuuksia, ja hän esittää lajimääräksi 50–56. Niistä vain viisi tai kuusi puree usein ihmistä, muut ovat erikoistuneet muihin nisäkkäisiin tai lintuihin. Mäkärää esiintyy lähinnä Pohjois-Suomessa, sillä siellä on puhtaita, suuria ja nopeasti virtaavia vesistöjä, jotka elättävät mäkäräisen toukkia. Keski-Suomen kannat ovat runsaimmillaan sateisten kesien jälkeen ja silloin kun talvellakin on ollut normaalia sateisempaa. Etelä-Suomessa mäkäräisiä on vain vähän, eivätkä ne juurikaan vaivaa ihmistä vaan lähinnä muita nisäkkäitä ja lintuja. Mäkärät ovat hyviä lentäjiä ja voivat esiintyä jopa meren saarilla. Koiraat elävät niiden vesistöjen rannoilla, missä ne ovat toukkana eläneet, sillä sieltä ne löytävät naaraat heti kun nämä syntyvät. Naaraat saattavat lentää kilometrienkin matkoja aina kaupunkeihin saakka.
Elintavat
Mäkäränaaras munii virtaavaan veteen, jotkin lajit veden pinnalle ja toiset vesikasvien tai kivien luo tai veden alle. Yksi naaras voi tuottaa satoja munia. Toukat tarrautuvat vesikasveihin ja kiviin. Niillä on seitti, jonka avulla ne pääsevät takaisin jos virta irrottaa ne. Toukat syövät viuhkamaisilla pyyntielimillään saalistamiaan virran mukana kulkeutuvia pieneliöitä ja muita ravintohiukkasia. Mäkärän toukkia syövät kalat, etenkin lohikalat, sekä selkärangattomat pedot ja linnut. Luotuaan nahkansa viisi tai kuusi kertaa toukka koteloituu ja varttuu kotelonsa sisällä aikuiseksi. Mäkärän koko elämä kestää yleensä yhden vuoden. Suomessa mäkärät eivät talvehdi.
Mäkärät lentävät useimmin keskikesän kuumimpina viikkoina, mutta hyvissä olosuhteissa niitä voi esiintyä Suomessa jo toukokuun lopulla sekä alkusyksyyn asti. Mäkärät lähtevät lentoon jo 14 lämpöasteessa, mutta niille edullisin lämpötila on 19–20 astetta. Ilmanpaineen lasku ja lähestyvä ukkosrintama kiihdyttää mäkärien lentoa ja verenhimoa.
Mäkärä käyttää ravinnokseen verta. Se tekee ihoon reiän haukkaamalla suuosillaan ihosta palasen. Sen jälkeen se laajentaa purentakohtaa kraatterimaiseksi toisilla suuosillaan. Mäkärä imee haavasta pursuavaa verta. Se erittää sylkirauhasistaan veren hyytymistä estävää ainetta, joka aiheuttaa puremakohtaan pienen tulehduksen, turpoamisen ja kutinan. Puremasta voi herkällä ihmisellä seurata ihon voimakastakin turpoamista ja joskus kova kuume. Herkät ihmiset saattavatkin tarvita ennalta ehkäisevää lääkitystä mennessään mäkäräalueelle. Sisätiloissa mäkärät eivät pure ihmistä vaan pyrkivät ulos.
Juurtonurmikka
Juurtonurmikka (Poa supina) on monivuotinen matalakasvuinen heinäkasvi. Ulkonäöltään se muistuttaa paljon kylänurmikkaa (Poa annua), mutta on pintarönsyllinen ja hennompikortinen.
Levinneisyys
Juurtonurmikka esiintyy Euroopasta Aasiaan.
Juurtonurmikka Suomessa
Suomessa laji on harvinainen. Se esiintyy muinaistulokkaana Ahvenanmaalla ja uustulokkaana Uudellamaalla. Juurtonurmikka kasvaa kosteilla ja varjoisilla tallatuilla paikoilla. Se on luokiteltu Suomessa elinvoimaiseksi, mutta aiemmin silmälläpidettäväksi lajiksi.
Down on the Upside
Down on the Upside on Soundgardenin vuonna 1996 julkaisema viides studioalbumi. Albumi julkaistiin 21. toukokuuta 1996. Down on the Upside nousi ilmestyttyään Billboardin sijalle 2.
Albumista julkaistiin myös rajoitettu erä, jonka mukana oli Into the Upside -haastattelu-cd.
Albumilta nousi neljä hittiä: "Pretty Noose", "Ty Cobb", "Blow Up the Outside World" ja "Burden in My Hand". Kappale "Pretty Noose" sai myös Grammy-ehdokkuuden.
Kitaristi Kim Thayil ei pitänyt albumin lopputuloksesta.
Listasijoitukset
Albumi
Singlet
Koivun rautatieasema
Koivun rautatieasema on Koivun kylässä Tervolan kunnassa sijaitseva Suomen rataverkon liikennepaikka rataosalla. Liikennepaikka sijaitsee Kemin ja Rovaniemen asemien puolivälissä. Koivun asema oli höyryvetureiden aikakaudella yksi tärkeimmistä väliliikennepaikoista Kemin ja Rovaniemen välisellä rataosalla.
Historia
Aseman rakennukset piirsi 1907 rautatiehallituksen arkkitehti Thure Hellström ja ne valmistuivat pääosin 1908. Asemarakennus on tyypillinen V luokan asema, jonka yhteydessä olivat sekä asemahuone että asemamiehen asunto. Asemapuiston alueelle rakennettiin myös makasiini, liiteri ja kellari. Asemapuiston miljööseen rakennettiin aseman valmistumisvuonna 1908 lisäksi junanlähettäjän asunto piharakennuksineen.
Asemalla toimi pitkään asemapäällikön rouvan hoitama asemakahvila. Pisimpään kahvilaa pitivät asemapäällikkö Pauli Vierimaa vaimoineen. Siirryttäessä dieselveturivetoisiin juniin ja junamäärien vähetessä Koivun asema koki taantumuskauden. Kahvilanpito päättyi 1957 dieselvetureiden yleistyttyä ja pysähdysten muututtua lyhyiksi. Lättähattujen käytön loppuessa 1988 myös matkustajamäärät vähenivät. Nykyisin Koivun ratapihaa käytetään vain junien kohtaamisiin.
31. toukokuuta 2003 henkilöliikenteen pysähdykset Koivussa lopetettiin kokonaan. Asema oli miehittämätön 2003–2004, jolloin rataosan Laurila–Kemijärvi liikenteenohjaustoiminnot keskitettiin hoidettaviksi kaukokäytöllä Oulusta käsin. Arkkitehti Thure Hellströmin suunnittelema asemarakennus on yksityisomistuksessa, ja rakennus sekä aseman ympäristö on museoviraston suojelukohde. Aseman piharakennuksiin kuuluvat edelleen muun muassa kellari, sauna ja liiteri.
Yleisradion kesäkuussa 2012 toteuttamassa Juhannusjuna-lähetyksessä Joulupukki nousi kyytiin Koivun asemalla.
Taavetti Lukkarinen ja Antti Palomäki
26. joulukuuta 1915 Koivun rautatieasemalla jäi kiinni Taavetti Lukkarinen kolmen saksalaisen sotavangin auttamisesta pakoon, minkä tuloksena hänet lopulta hirtettiin vajaata vuotta myöhemmin. Joulukuussa 1916 asemalla murhattiin konstaapeli Antti Palomäki. Hänet ampuivat jääkäriliikkeen aktivistit Antti Isotalo ja Johan Snellman.
Turun kaupungintalo
Seurahuone
Vuonna 1812 käyttöön vihityn talon suunnitteli arkkitehti Charles Bassi. Rakennus valmistui alun perin Suomen silloisen pääkaupungin Seurahuoneeksi, hotelli-ravintolaksi, joka oli lajissaan Suuriruhtinaskunnan ensimmäinen. Päärakennuksen alkuperäinen tyyli oli uusklassismi. Kaupungin kerma vietti ravintolassa railakkaita tanssiaisia ja katseli teatterieristyksiä. Ravintola- ja juhlatilat olivat päärakennuksessa. Majoitus- ja taloustilat olivat aluksi pihasiivissä ja erillisissä paviljongeissa. Niiden tilalle rakennettiin Aurakatu 4:ään siipirakennus, joka valmistui 1861. Sen suunnittelija oli arkkitehti Georg Theodor von Chiewitz.
Seurahuone selvisi täysin vahingoittumattomana Turun palosta 1827. Palossa toimitilansa menettänyt Turun hovioikeus toimi rakennuksen tiloissa vuoteen 1830.
Kaupungintalo, maistraatti ja raastuvanoikeus
thumb|left|[[Frans Sjöström|F. A. Sjöströmin suunnittelemaa koristeellista julkisivua.]] thumb|left|Kaupungintalon pääsisäänkäynti. Oikealla pihasiipi. Vuonna 1878 Seurahuoneen toiminta loppui. Syynä oli Kauppatorin laitaan valmistunut uusi Hotelli Phoenix, jonne Seurahuoneen asiakkaat siirtyivät. Kaupunki hankki rakennuksen tontteineen omistukseensa 1878 ja alkoi vähitellen siirtää hallintoaan sinne Vanhan Suurtorin varrelta.
Arkkitehti Frans A. Sjöström suunnitteli muutoksen, jossa entisestä ”krouvista” tuli uusi ”raatihuone”. Muutostyö tehtiin 1883–1885. Rakennuksen huonejako pysyi lähes entisellään, mutta rakennuksen tyylisuunnaksi muuttui uusrenessanssi. Julkisivuun lisättiin koristeellisia konsoleita, runsaita seinäharkotuksia ja liljanauhoja. Uusi tyylisuunta näkyi myös sisätiloissa tummina voimakkaina väreinä. Toisessa kerroksessa olevan juhlasalin kattoa korotettiin, jonka seurauksena rakennuksen Aurajoen puoleinen päätykolmio poistui, tilalle tuli attika kaiteineen ja kattopaviljonkeineen. Pääsisäänkäynnin eteen lisättiin koristeellinen rautakatos. Sisätiloissa juhlasalin koristeita lisättiin. Juhlasali ja sen lisäke, nykyinen valtuuston yleisölehteri erotettiin toisistaan marmoroidulla pylväsparilla, joiden korinttilaiset kapiteelit on kullattu.
Pääsisäänkäynnin tuulikaappi on lisätty vuoden 1911 korjauksissa, jolloin myös rakennuksen sisätilat maalattiin vaaleiksi.
1921 talon ensimmäiseen kerrokseen muuttivat Turun raastuvanoikeus ja maistraatti. Ensimmäistä kerrosta korjattiin uusiin tarpeisiin, esimerkiksi aulan pylväsrivistöt kaarineen ovat peräisin tuolta ajalta. Ennen maistraattia ja raastuvanoikeutta kaupungintalossa on ollut myös muun muassa kunnallinen huutokauppakamari, lastentarha, koululuokkia ja kauppaliikkeitä.
Valtuusto kokoontui aluksi yleensä toisen kerroksen pikkusalissa. Vuosina 1964–1965 tehdyssä peruskorjauksessa, joka käsitti pääosin valtuuston käytössä olleita tiloja, juhlasalista eli entisestä Seurahuoneen tanssisalista tuli valtuuston istuntosali. Valtuustosali on rakennuksen toisessa kerroksessa, värisävyiltään vaalea ja upea kultauksineen ja raskaine kristallikruunuineen. Seiniä jäsentävien pilastereiden kapiteelit ovat kullatut. Seinillä on pilastereiden rajaamissa kentissä suuret peilit sekä isokokoisia muotokuvia. Vanhat kaakeliuunit on säilytetty. Seinien friisissä ja katossa on runsaasti ornamentteja ja kultauksia. Sali on liki seitsemän metriä korkea. Toisessa kerroksessa on lisäksi muun muassa niin sanottu kompassisali ja valtuuston kahvila.
Kaupungintalo
Maistraatti toimi kaupungintalossa vuoteen 1975. Turun käräjäoikeus muutti 1997 vastavalmistuneeseen oikeustaloon. Tämän jälkeen kaupungintalon ensimmäinen kerros korjattiin kokous-, edustus- ja työtiloiksi, korjaus valmistui syksyllä 1999. Myös toisessa kerroksessa tehtiin vähäisiä muutoksia, mutta esimerkiksi valtuustosali on entisellään, ainoastaan tekniikkaa on uudistettu.
Vanhojen käräjäoikeuden odotustilojen ja pikkuhuoneiden tilalle pääsisäänkäynnin puolelle on avattu kaupungin edustusaula eli vastaanottotila. Vastaanottoaulan väreinä ovat punaisenruskea ja vihreä, tilaa hallitsevat pylväsrivistöt kaarineen. Aurajoen puolella olleiden vanhojen käräjäsalien tilalla on kaupunginvaltuuston ja -hallituksen puheenjohtajien työtiloja sekä valtuustoryhmien kokoustiloja. Uusien työ- ja kokoushuoneiden väritys on Sjöströmin suunnitelmien mukaista uusrenessanssia, sinistä, punaista ja keltaista. Maalaukset ovat kuitenkin pelkistetymmät kuin Sjöstömin suunnitelmassa. Käräjäoikeuden putkat muutettiin keittiötiloiksi.
Rakennukseen tehtiin hissi. Valtuustosaliin johtava portaikko on jälleen koristelultaan uusrenessanssityylinen kuten 1880-luvulla. Ensimmäisen kerroksen huoneille on annettu nimet kaupunginvaltuuston varhaisten puheenjohtajien mukaan. Näitä olivat muun muassa S.W. von Troil, August Juselius, Carl von Heideken, G. A. Lindblom ja A. Spoof.
Kaupungintalon kaksikerroksisessa siipirakennuksessa Aurakatu 4:ssä on muun muassa valtuustoryhmien huoneita ja Matkailutoimiston yleisöpalvelu.
Kaupungintalon sisätiloihin pääsee tutustumaan rajoitetusti, esimerkiksi Turun päivänä on ollut avoimet ovet. Vastaanottoaulassa voidaan järjestää yleisötilaisuuksia ja näyttelyitä. Valtuustosalin pääsee näkemään tulemalla yleisöksi kaupunginvaltuuston kokoukseen.
Slash’s Snakepit
Slash's Snakepit on Slashin (oikealta nimeltään Saul Hudson), Guns N' Rosesin entisen soolokitaristin, perustama yhtye. Slash's Snakepit perustettiin vuonna 1995. Yhtyeeltä on ilmestynyt kaksi albumia; It's Five O'Clock Somewhere (1995) ja Ain't Life Grand (2000). Guns n' Rosesin laulaja W. Axl Rose haastoi Slashin oikeuteen vuonna 1995, koska Slash's Snakepitin uusi albumi sisälsi kappaleita, jotka alun perin Axl oli suunnitellut Guns N' Rosesin uudelle albumille. Yhtye ei ole nykyään aktiivinen.
Tracee Ellis Ross
Tracee Ellis Ross (syntyjään Tracee Joy Silberstein, s. 29. lokakuuta 1972 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on laulaja Diana Rossin ja musiikkimanageri Robert Ellis Silbersteinin tytär.
Ura
Ross opiskeli näyttelemistä Brownin yliopistossa ja suoritti bachelor-tutkinnon vuonna 1994. Hän teki ensimmäisen elokuvaroolinsa vuonna 1996 ilmestyneessä elokuvassa Far Harbor. Paitsi näyttelijänä, hän työskenteli uransa alussa myös mallina, lehtien Mirabella ja New York muotitoimittajana ja vuonna 1997 Lifetime-kanavan The Dish -ohjelman juontajana.
Rossin ura näyttelijänä lähti nousuun tilannekomediasarjan Girlfriends myötä. Hän näytteli Joan Claytonia UPN:n ja sittemmin The CW:n esittämässä sarjassa sen kaikilla kahdeksalla kaudella, vuodesta 2000 vuoteen 2008. Hänet palkittiin roolista kahdesti NAACP:n Image Awardilla, vuosina 2007 ja 2009 (sarjassa paras naispääosa komediasarjassa), ja kerran BET:n Comedy Awardilla, vuonna 2005 (niin ikään sarjassa paras naispääosa komediasarjassa).
Girlfriendsin jälkeen Ross näytteli muun muassa Gloria Parkesia muutamassa C.S.I.-sarjan (CSI: Crime Scene Investigation) jaksossa vuonna 2011 ja toista päähenkilöä Carla Reediä BET:n tilannekomediasarjan Reed Between the Lines ensimmäisellä kaudella samana vuonna. Hänet palkittiin jälkimmäisestä roolista uransa kolmannella NAACP:n Image Awardilla vuonna 2012. Reed Between the Linesin jälkeen Ross oli mukana NBC:n Bad Girlsin (uusintaversio samannimisestä brittisarjasta) pilottijaksossa, mutta sarjaa ei tehty lopulta pilottia enempää.
Vuodesta 2014 Ross on näytellyt lääkäri Rainbow Johnsonia, nelilapsisen perheen äitiä, ABC:n tilannekomediasarjassa Black-ish. Hänet on palkittu roolista muun muassa Golden Globella vuonna 2017 (sarjassa paras naispääosa musikaali- tai komediasarjassa) ja neljällä NAACP:n Image Awardilla vuosina 2015–2018. Hän on ollut ehdolla myös Primetime Emmy -palkinnon saajaksi.
Elokuvien ja televisiosarjojen lisäksi Ross on esiintynyt myös mainoksissa ja musiikkivideoilla (Kanye Westin ”The New Workout Plan” 2004 ja ”Touch the Sky” 2006 sekä Draken “Nice for What” 2018).
.tk
.tk on Tokelaun internet-maakoodi verkkotunnuksia varten. Tokelau antaa suurimman osan .tk:n alaisista verkkotunnuksista vapaasti kaikkien käyttöön. Vapaat verkkotunnukset suuntautuvat Tokelaun nimipalvelimille, joka suuntaa HTTP-liikenteen HTML-kehysten kautta uudelleen tietylle verkkosivulle. .tk-verkkotunnuksen voi myös ohjata haluamaansa ip-osoitteen tai käyttää omaa nimipalvelinta.
Ilman lisämaksua voi rekisteröidä itselleen korkeintaan kolme .tk-verkkotunnusta.
Aiheesta muualla
Toppdomän
Keshan diskografia
Kesha on yhdysvaltalainen laulaja ja lauluntekijä. Hänen diskografiansa käsittää kaksi studioalbumia, yhden remixalbumin, kaksi EP-levyä ja useita singlejä sooloartistina sekä vierailevana artistina.
Montserrat Caballé
Lapsuus ja nuoruus
Caballé syntyi Barcelonassa ja opiskeli paikallisessa Liceu-konservatoriossa.
Oopperaura
Caballé liittyi Baselin oopperaan 1956, jossa hän teki debyyttinsä oopperalavalla La bohèmen Mimìnä varsinaisen esittäjän sairastuttua. Onnistuneen esiintymisen jälkeen hän sai laulaa muita suuria rooleja, kuten Taikahuilun Pamina, Puccinin Tosca, Verdin Aida sekä Richard Straussin oopperoiden Arabella, Chrysothemis (Elektra) ja Salome.
Kaudella 1960–1961 hän työskenteli Bremenin oopperassa, jossa hän erikoistui bel canto -rooleihin. Hänen suosikkisäveltäjiään olivat Bellini, Donizetti ja Rossini. Vuonna 1962 hän palasi Barcelonaan ja teki ensiesiintymisensä Liceussa.
thumb|Muistolaatta rakennuksessa Barcelonassa, jossa Caballé syntyi.|alt= Caballé teki kansainvälisen läpimurtonsa 1965, kun hän pääsi esiintymään sairastuneen Marilyn Hornen tilalle New Yorkin Carnegie Halliin, Donizetin Lucrezia Borgian nimirooliin. Esitys teki hänestä suuren oopperatähden. Myöhemmin samana vuonna hän esiintyi Glyndebournen oopperafestivaalilla ja Metropolitan-oopperassa Gounod’n Faustin Margueriten roolissa. Vuonna 1972 seurasivat ensiesiintymiset La Scalassa Norman pääroolissa sekä Covent Gardenissa La Traviatan Violettana.
Vaikka Caballé tunnettiin bel canto -repertuaarin primadonnana, hänen ansioluetteloonsa kertyi vuosien varrella yli 80 roolia barokkioopperoista Pucciniin ja Wagneriin. Caballé oli myös tunnettu resitaaleistaan, joissa hän esitti kotimaansa musiikkia.
A-Sides
A-Sides on Soundgardenin vuonna 1997 julkaisema kokoelma. Se kattaa yhtyeen 13 ensimmäistä vuotta, ja julkaistiin A&M-levymerkin kautta. Albumi oli Soundgardenin viimeinen albumi ennen yhtyeen paluuta vuonna 2010 ja kokoelman Telephantasm julkaisua. Se sisältää yhden ennenjulkaisemattoman kappaleen, "Bleed Together", joka löytyy Burden in My Hand -singleltä.
Montserrat Caballé
Muita projekteja ja elämää
Vuonna 1987 Caballé duetoi Freddie Mercuryn kanssa singlellä ”Barcelona”, josta tuli menestys. He päättivät tehdä kokonaisen albumillisen musiikkia yhdessä: albumi Barcelona julkaistiin 1988. Nimikappaleesta tuli neljä vuotta myöhemmin Barcelonan kesäolympialaisten tunnussävelmä.
A-Sides
Albumi sijoittui Billboardin listan sijalle 63.
Montserrat Caballé
Muita projekteja ja elämää
Vuonna 1991 Montserrat Caballé vieraili Turun Typhoon-Arenassa yhdessä José Carrerasin kanssa. Heitä säesti Stockholm Sinfonietta johtajana Elio Boncompagni. Televisio-ohjelma Huippukonsertti: José Carreras ja Montserrat Caballé Turussa esitettiin ensi kerran 9. marraskuuta 1991.
Vetäydyttyään oopperalavoilta Caballé omistautui hyväntekeväisyydelle. Hän oli Unescon hyvän tahdon lähettiläs ja perusti säätiön Barcelonaan vähäosaisille lapsille.
Caballé meni 1964 naimisiin tenori Bernabé Martín kanssa. Heidän tyttärensä Montserrat Martí on myös laulaja.
Metrokles
Metrokles (, s. noin 300 eaa.) oli kreikkalainen kyynikoiden koulukuntaan kuulunut filosofi. Hän opiskeli Aristoteleen peripateettisessa koulussa, ja lopulta hänestä tuli Krates Thebalaisen seuraaja. Krates nai Metrokleen sisaren Hipparkhian.
Diogenes Laertios kertoo, kuinka Metrokles kääntyi kyynikoksi. Erään tarinan mukaan hän olisi pieraissut kerran harjoitellessaan puheen pitämistä, ja tämän masentamana hän sulkeutui kotiinsa ja aikoi tehdä itsemurhan näännyttämällä itsensä nälkään. Krates vieraili hänen luonaan ja selitti, että hänen tekonsa oli täysin luonnon mukaista ja siksi siinä ei ollut mitään hävettävää. Tämän jälkeen Krates pieraisi itsekin näyttääkseen kuinka luonnollista se on. Hän oli etukäteen syönyt linssejä tätä tarkoitusta varten. Näin Metrokles pääsi irti häpeästään.
Tarina osoittaa, kuinka kyynikot halusivat hylätä sosiaaliset konventiot elääkseen luonnonmukaista elämää. Myös linsseillä oli kaasunmuodostuksen lisäksi symbolinen merkitys, sillä kyynikot ylistivät niitä usein vaatimattomana mutta tehokkaana ruokana. Näin saatettiin hylätä yleiset mieltymykset, jossa ruoka valittiin maun ja hienouden perusteella. Tarina on myös osoitus kyynikoiden tavasta käyttää huumoria moraalisten opetusten välittämisessä: Metrokles ei taipunut Krateen järkiperäisten argumenttien edessä, mutta pääsi synkkyydestään kun Krates teki saman epäkohteliaan mutta luonnollisen ja yleisesti hauskana pidetyn teon.
Eufantos Olynthoslainen
Eufantos Olynthoslainen (, ; s. ennen 349 eaa.) oli antiikin kreikkalainen megaralaiseen ja dialektiseen koulukuntaan kuulunut filosofi sekä historioitsija ja tragediakirjailija.
Eufantos oli kotoisin Olynthoksesta Khalkidikeltä. Hän oli Eubulideen oppilas ja Makedonian kuningas Antigonos I:n opettaja. Hän kirjoitti useita tragedioita, jotka saivat näytelmäkilpailuissa hyvän vastaanoton. Hän kirjoitti myös arvostetun teoksen Kuninkuudesta (, Peri basileias), joka oli osoitettu Antigonokselle, sekä omaa aikaansa käsitelleen historiateoksen Historiat. Eufantoksen kerrotaan eläneen vanhalle iälle.
Sen Eufantoksen, jonka historiateosta Athenaios lainaa, täytyy olla eri henkilö, koska hän mainitsee Egyptin kuninkaan Ptolemaios III Euergeteen. Samoin egyptiläinen Eufantos, jonka eräästä egyptiläisestä rukouksesta tekemää käännöstä Porfyrios lainaa, on eri henkilö.
Spark
Spark (suom. kipinä) voi tarkoittaa esimerkiksi:
18. helmikuuta
18. helmikuuta on gregoriaanisen kalenterin mukaan vuoden 49. päivä. Vuodesta on jäljellä 316 päivää (karkausvuonna 317).
Itävallan jääpallon historia
12. tammikuuta 1896 Wieniläinen sanomalehti Allgemeine Sport-Zeitung kirjoitti artikkelin jääpallosta (maahockey jäällä), otsikolla "Hockey Game". Pelimuotona oli 7 vs 7, joka oli yleisesti käytössä Keski-Euroopassa ja esimerkiksi Norjassa vuoteen 1928 saakka. Ruotsissa, Suomessa ja Venäjällä pelattiin 11 vs 11 pelaajalla.
Pelistä tuli hyvin suosittua, varsinkin Prahassa joka oli osa Itävalta-Unkarin keisarikuntaa. Vuonna 1898 pelattiin ensimmäinen Bandy peli Wienissä. Kaupungin ensimmäinen joukkue oli Training-Eis-Klub-Wien. TEK Wienin ensimmäinen kansainvälinen peli pelattiin SK Slavia Prahaa vastaan. Praha voitti 17-3 (13-1) pelissä, jossa pelattiin 2 x 35 minuuttia pallolla ja kieroilla jääpallomailoilla. Ensimmäinen tekojäärata avattiin Wienissä 10. marraskuuta 1909.
Vielä vuodenvaihteessa 1918–19 Maailmansodan päätyttyä jääpallosarjaan ilmoittautui kuusi joukkuetta. Pikkuhiljaa kiekolla pelattava ns. kanadalainen versio kuitenkin syrjäytti bandypelin. Tiettävästi viimeinen jääpallopeli maassa pelattiin 31.joulukuuta 1923
Luonnollinen monopoli
thumb|270px|Pienissä maissa kuten [[Uusi-Seelanti|Uudessa-Seelannissa sähkönsiirto on luonnollinen monopoli. Johtuen suurista kiinteistä kustannuksista ja pienistä markkinoista, yksi myyjä voi palvella koko markkinaa kustannuskäyrän laskevalla osalla, mikä tarkoittaa sitä että sillä on keskimäärin alemmat kustannukset kuin yhdelläkään mahdollisella uudella kilpailijalla.]] Luonnollinen monopoli on taloustieteissä tilanne, jossa taloudellisesti tehokkain tila saavutetaan yhdellä ainoalla tuottajalla. Yleensä taloustieteessä usean tuottajan kilpailutilanne saa aikaan monopolia tehokkaamman talouden tilan. Luonnollisen monopolin tapauksessa syynä monopolin tehokkuuteen on usein skaalaetu, josta seuraa uusien yritysten korkea kynnys tulla markkinoille.
Jos markkinoiden koko on riittävän pieni, korkeat sisääntulokustannukset voivat toimia kiinteiden kustannusten tapaan syynä luonnolliselle monopolille. Tämän vuoksi rautateiden rakentaminen on yleensä monopoli tietyllä maantieteellisellä alueella. Korkeat sisääntulokustannukset selittävät myös sen, miksi asuinrakennuksiin ei rakenneta rinnakkaisia sähkö- ja vesijohtoverkkoja.
Verkostovaikutus voi myös olla syynä monopolin muodostumiselle. Tällöin tilannetta ei kuitenkaan kutsuta luonnolliseksi monopoliksi, koska syynä ei ole tuottajan kustannuskäyrä vaan kuluttajien saama positiivinen ulkoisvaikutus.
Monopolin sääntely
Valtion sääntelystä vapaata markkinataloutta puolustavan Cato-instituutin tutkijan, professori Steve H. Hanken mukaan yksityiset monopolit ovat yleensä yhteiskunnallisesti tehokkaampia kuin julkiset, peräti kertoimella kaksi, mutta eräissä tapauksissa yksityisiä monopoleja on järkevää säännellä. Esimerkiksi vesihuoltoa yksityistettäessä voidaan järjestää huutokauppa, jossa halvimman vedenhinnan ja parhaan palvelutason yhdistelmän tarjoava yrittäjä saa toimen itselleen. Hanke käy läpi erilaisia sääntelyratkaisuja eri tilanteisiin.
Stefan Persson
Carl Stefan Erling Persson (s. 4. lokakuuta 1947) on ruotsalainen yritysjohtaja, joka on H&M:n hallituksen puheenjohtaja ja suurin omistaja.
Stefan Persson on H&M:n perustajan Erling Perssonin (1917–2002) poika. Hän oli H&M:n toimitusjohtaja vuosina 1982–1998 ja siirtyi sitten hallituksen puheenjohtajaksi. Toukokuussa 2020 yhtiön johtoon siirtyi hänen poikansa Karl-Johan Persson.
Forbes on toistuvasti listannut Stefan Perssonin miljardööriksi ja yhdeksi maailman rikkaimmista henkilöistä. Vuoden 2021 listauksessa hän oli 21,3 miljardin dollarin omistuksellaan Ruotsin varakkain ihminen ja maailmanlistan sijalla 84. Myös hänen siskonsa Lottie Tham ja kolme lastaan (Karl-Johan Persson, Tom Persson, s. 1985 ja Charlotte Söderström s. 1977) ovat kohonneet H&M-omistuksellaan dollarimiljardööreiksi.
Onesikritos
Onesikritos (, 300-luku eaa.) oli yksi Aleksanteri Suuren hoviin kuuluneista kirjoittajista. Hän kirjoitti Aleksanterin elämäkerran. Hän oli kyynikko Diogeneen oppilas, ja myös hänet lasketaan kyynisen koulukunnan filosofien joukkoon.
Onesikritos oli kotoisin Aiginasta tai Astypalaiasta. Hänestä tuli Diogeneen oppilas, ja sai filosofian opiskelijana sellaisen maineen, että Aleksanteri valitsi hänet pitämään kokouksen intialaisten gymnosofistien kanssa. Kun laivasto koottiin Hydaspesissä, Onesikritos nimitettiin luotsiksi. Itse hän kutsui itseään turhamaisesti komentajaksi. Tässä tehtävässä hän avusti Nearkhosta matkalla Indus-joen suulta Persianlahdelle.
Hän kirjoitti Aleksanterista hajanaisen elämäkerran, joka sisälsi historiallisten yksityiskohtien lisäksi kuvauksia valloitetuista ja vierailluista maista, erityisesti Intiasta. Kuninkaan kuoleman jälkeen Onesikritos näyttää viimeistelleen teoksen Traakian kuninkaan Lysimakhoksen hovissa. Teoksen historiallista arvoa on pidetty pienenä, koska se on avoimesti ylistävä ja aikalaiset, jopa Aleksanteri itse, pitivät sitä epäluotettavana. Erityisesti Strabon syyttää Onesikritosta liioittelusta ja halusta kertoa ihmeellisiä asioita.
Onesikritoksen nimissä kulkenut Periplus oli kuvaus Intian rannikosta, ja oli todennäköisesti alun perin osa Aleksanterin elämäkertaa. Siihen oli lisätty kuvauksia Nearkhoksen ja muiden rannikkomatkoista. Plinius vanhempi hyödynsi teosta laajalti.
Rosinante
Rosinante on kuvitteellinen hevonen Miguel de Cervantesin romaanissa Don Quijote (julkaistu alun perin 1605).
Don Quijoten ratsun nimeen sisältyy sanaleikki. Rocín merkitsee huonoa hevosta tai kaakkia. Rosinante viittaakin ”kaakkina olevaan”.
Suomalaisessa lastenelokuvassa Rusinoita (1987) esiintyvän Rusina-hevosen sanotaan saaneen nimensä Rosinanten mukaan. Rusinante-niminen hevonen on esiintynyt suomalaisessa lastenohjelmassa, jossa Tuttiritari-niminen henkilö omistaa kankaasta tehdyn Rusinanten.
Yrityksen optimikoko
Yrityksen optimikoko on taloustieteellinen käsite, jolla kuvastetaan tehokkainta kokoa, jolla yritys tuottaa eniten voittoa. Toisaalta yritykset eivät voi kasvaa loputtomiin, sillä byrokratia kasvaa liian suureksi eikä yritysjohto enää kykene hallitsemaan liian laajamittaista tuotantoa. Toisaalta transaktiokustannukset kasvavat liiaksi, jotta markkinataloudessa yritykset katoaisivat kokonaan ja ihmiset ostaisivat vain toisiltaan tuotteita, yksittäisten henkilöiden koordinoidessa tuotantoa ja ostaessa palveluita toisiltaan ja sopiessa keskenään.
Yritysten optimikoko määrittyy "tee vai osta" -päätösten myötä, joissa yrityksen pitää päätellä, tuleeko halvemmaksi ostaa tietty tuotannontekijä tai oheispalvelu vai tuottaa se itse. Tämä hallitsee yritysten vertikaalista kokoa.
On ennustettavissa, että transaktiokustannusten pienentyessä sähköisen liiketoiminnan ja kaikenlaisen tehostumisen myötä tulevaisuudessa kaikenlaisten yritysten (optimi)koko on pienemässä.
Liberty Bell
thumb|Liberty Bell, taustalla sen alkuperäinen sijoituspaikka [[Independence Hall.]] Liberty Bell (englantia, ”Vapauden kello”) on Philadelphiassa sijaitseva historiallinen tornikello, jota pidetään Yhdysvaltain itsenäisyyden symbolina. Kello sijaitsi alkujaan Independence Hallissa, rakennuksessa, jossa Yhdysvaltain itsenäisyysjulistus allekirjoitettiin heinäkuussa 1776.
Historia
Kun brittijoukot miehittivät Philadelphian vapaussodan aikana vuonna 1777, kello vietiin kätköön Pennsylvanian Allentownin kirkkoon. Sodan jälkeen se palautettiin Independence Hallin torniin. Myöhemmin kello halkesi jälleen, legendan mukaan korkeimman oikeuden puheenjohtajan John Marshallin hautajaisten yhteydessä vuonna 1835. Kelloa soitettiin viimeisen kerran George Washingtonin syntymäpäivänä vuonna 1846, jolloin se halkesi pahemmin ja meni korjauskelvottomaan kuntoon. Tammikuun 1. päivänä 1976 kello siirrettiin noin sadan metrin päähän Independence Hallista, ja vuonna 2003 sen ympärille valmistui Liberty Bell Center -niminen museo. Museossa vierailee vuosittain noin kaksi miljoonaa kävijää. Sekä kello että Independence Hall kuuluvat nykyään Independence National Historical Park -nimiseen kansallispuistoon. Kellon omistaa virallisesti Philadelphian kaupunki.
Kellosta käytettiin nimeä Liberty Bell ensi kerran vuonna 1839 eräässä orjuudenvastustajien pamfletissa. Juuri orjuudenvastustajat tekivät kellon tunnetuksi käyttäessään sitä symbolinaan 1800-luvulla.
Ominaisuudet
Kellon kylkeen on kirjoitettu raamatunjae ”Proclaim liberty throughout all the land unto all the inhabitants thereof LEV XXV X” (”Julistakaa vapautus maassa kaikille sen asukkaille”, 3. Moos. 25:10). Sen alla lukee ”By Order of the Assembly of the Province of Pensylvania for the State House in Philada” (”Pennsylvanian provinssin edustajakokouksen määräyksestä Philadelphian State Housea varten”). Edustajakokous oli aikanaan tilannut kellon sen kunniaksi, että William Pennin laatima siirtokunnan privilegiokirja vuodelta 1701 täytti 50 vuotta. Kellossa siteerattua raamatunjaetta edeltääkin Raamatussa sopivasti lause ”Ja pyhittäkää viideskymmenes vuosi”. Alimpana kellossa lukee ”Pass and Stow Philada MDCCLIII”. Nimet viittaavat philadelphialaisiin valajiin John Passiin ja John Stow’hun, jotka valoivat haljenneen kellon uudestaan vuonna 1753.
Kellon korkeus on noin metrin, ympärysmitta reunuksen kohdalta 3,7 metriä ja se painaa 943 kiloa. Kello on tehty metalliseoksesta, jossa on noin 70 % kuparia, 25 % tinaa ja 5 % useita muita metalleja. Tukki, josta kello riippuu, on punajalavaa.
Julie Wilhelmine Hagen-Schwarz
Julie Wilhelmine Hagen-Schwarz (18. lokakuuta 1824 Prangli – 20. lokakuuta 1902 Tartto) oli virolainen taidemaalari. Kansallisuudeltaan hän oli baltiansaksalainen.
Elämänvaiheita
Julie Hagen-Schwarzin isä, August Matthias Hagen oli taidemaalari ja tytär syntyi kun vanhemmat olivat maalausmatkalla. Tytär osoitti jo pikkutyttönä kiinnostusta piirtämiseen ja ensimmäiset piirustustunnit hän sai isältään. Opiskellessaan Tarton yliopistossa hän kiinnostui muotokuvien piirtämisestä.
Yliopiston jälkeen stipendin Saksassa tapahtuvia opintoja varten. Hän opiskeli ensin Dresdenissä Friedrich Gonnen johdolla. Opinnot jatkuivat Münchenissä, Moritz Rudengasin ateljeessa. Venäjän tsaari Nikolai I myönsi Hagen-Schwarzille Saksan opintojen jälkeen uuden apurahan. Tällä kertaa Italiassa tapahtuvia opintoja varten. Italiaan häntä seurasi myös isä, sillä hän uskoi Italian ilmaston auttavan hänen potemiinsa silmäsairauksiin.
Kotimaahansa Hagen-Schwarz palasi vuonna 1854. Hän oli tuolloin jo saavuttanut mainetta taidemaailmassa ja osallistunut Euroopassa moniin näyttelyihin. Pian tämän jälkeen hän solmi avioliiton astronomi Ludvig Schwarzin kanssa, joka johti paikallista observatorioita. Häämatka suuntautui Siperian eteläosiin, missä hänen miehensä oli mukana Venäjän maantieteellisen seuran palveluksessa. Matkalla etsittiin mineraaleja ja tehtiin alueesta karttoja. Hagen-Schwarz piirsi matkalla kaiken mielenkiintoisen.
Vuonna 1858 Hagen-Schwarz nimitettiin Pietarin taideakatemian ensimmäiseksi naisjäseneksi. Tämän jälkeen hän oleskeli paljon Pietarissa, osallistuen moniin näyttelyihin. Uransa aikana hän teki yli 700 muotokuvaa.
Ecaterina Szabó
pienoiskuva|Ecaterina Szabó Ecaterina Szabó (s. 22. tammikuuta 1967 Zagon) on entinen romanialainen telinevoimistelija ja olympiavoittaja. Hän voitti neljä kultamitalia olympialaisissa, kaksi MM-kilpailuissa ja kaksi EM-kilpailuissa.
Szabó oli Los Angelesin 1984 olympialaisten menestyksekkäin telinevoimisteluja. Henkilökohtaisessa moniottelussa hän kokosi 79,125 pistettä ja sijoittui hopealle 0,05 pisteen erolla emäntämaan Mary Lou Rettoniin mutta joukkuekilpailussa ja kolmella eri telineellä hän voitti kultaa. Joukkuekilpailun kultaa Romania voitti ensimmäisen kerran kautta aikain. Eroa Yhdysvaltain joukkueeseen jäi tasan yksi piste. Szabón pisteet henkilökohtaisissa kultamitalilajeissa olivat 19,975 permannolla, 19,875 hypyssä sekä 19,800 puomilla, jolla hän jakoi kultamitalin maannaisensa Simona Paucăn kanssa. Budapestin MM-kilpailuissa 1983 Szabó voitti kultaa permannolla ja saavutti hopeaa joukkuekilpailussa, nojapuilla ja hypyssä sekä pronssia moniottelussa. Montréalin MM-kilpailuissa 1985 hän saavutti hopeaa joukkuekilpailussa, puomilla ja hypyssä. Rotterdamin MM-kilpailuissa 1987 hän voitti joukkuekilpailussa kultaa ja saavutti puomilla pronssia. MM-mitaleja hän siis keräsi urallaan yhteensä kaksi kultaista, kuusi hopeista ja kaksi pronssista.
Göteborgin EM-kilpailuissa 1983 Szabó voitti kultaa permannolla ja nojapuilla sekä saavutti hopeaa hypyssä ja pronssia moniottelussa. Helsingin EM-kilpailuissa 1985 hän saavutti hopeaa hypyssä.
Ksenofanes
Ajattelu
Tiedot Ksenofaneen ajatuksista ovat peräisin lähinnä hänen runoudestaan. Diogenes Laertioksen mukaan hän kirjoitti paitsi eeppisessä runomitassa myös elegia- ja jambirunoutta. Ksenofaneen runoutta on säilynyt ainoastaan myöhempien kreikkalaisten filosofien ja muiden kirjailijoiden lainaamissa katkelmissa. Hänen runonsa kritisoivat ja satirisoivat useita ajalle tyypillisiä ilmiöitä ja ajatuksia, kuten kreikkalaisen mytologian ihmishahmoisten jumalten pantheonia, sekä kreikkalaisten suurta kunnioitusta urheilijoita kohtaan. Luonnonfilosofiassa Ksenofanes katsoi muun muassa, että maa on joskus ollut veden peitossa. Hänen tietoteoreettinen näkemyksensä oli, että on olemassa todellinen totuus, mutta ihmiset eivät kuolevaisina pysty tietämään sitä.
Teologia
Ksenofanes hylkäsi Herakleitoksen tavoin uskon moniin jumaliin sekä sen, että jumalat muistuttaisivat ihmisiä. Hän sanoi, että Homeros ansaitsisi piiskaa sen johdosta, että hän on valehdellut jumalista ja heidän ominaisuuksistaan. Hän myös pilkkasi ajatusta ihmishahmoisista jumalista sanomalla:
Tämän sijaan Ksenofanes muotoili ajatuksen yhdestä jumalasta, joka on abstrakti, universaali, muuttumaton, liikkumaton sekä aina ja kaikkialla läsnä oleva. Tämä jumala ei ollut ihmisenmuotoinen eikä tällä ollut mitään inhimillisiä elimiä tai heikkouksia. Se oli luonto ilman rajoja. Hänen ajatteluaan pidetään panteistisena. Ksenofanesta pidetään ensimmäisenä monoteistina länsimaisen filosofian historiassa.
Ksenofanes kirjoitti myös, että runoilijoiden tulisi kertoa jumalista ainoastaan sellaisia tarinoita, jotka ovat yhteiskunnallisesti rakentavia. Platon edusti myöhemmin samaa ajatusmaailmaa.
Luonnonfilosofia
Ksenofanes pyrki poistamaan mystisyyden erilaisista taivaankappaleista ja -ilmiöistä. Aurinko, kuu ja tähdet olivat hänen mukaansa tulessa olevia pilviä, samoin pyrstötähdet ja meteorit. Myös sateenkaari oli vain värikäs pilvi. Tähdet sammuivat joka aamu ja syttyivät taas yöksi. Samoin aurinko syntyi joka aamu uudestaan, kun tulessa olevat osaset kerääntyivät yhteen. Tämä mahdollisti sen, että maanpiirin eri alueilla oli omat auringot ja kuut. Auringon­pimennykset ovat seurausta siitä, että aurinko siirtyy alueelle, jossa ei asu ketään, ja katoaa näin ikään kuin maan koloon.
Tietoteoria
Ksenofanesta on joskus pidetty eräänlaisena tietoteoreettisen skeptisismin edelläkävijänä. Hän katsoi, etteivät ihmiset voi saavuttaa koskaan koko totuutta ja näin tietoa tietynlaisista asioista. Hän vaikuttaa kuitenkin puhuvan tällöin lähinnä jumalista sekä tähtitieteellisistä ja meteorologisista ilmiöistä. Näiden asioiden suhteen ihmisillä voi olla vain mielipiteitä.
Erään tulkinnan mukaan tieto näistä asioista on Ksenofaneesta mahdotonta siksi, ettei meillä ole keinoja osoittaa mielipiteitämme todeksi. Tieto vaatisi sitä, että tiedämme tietävämme. Toisaalta Ksenofanes vaikuttaa mahdollistavan sen, että voimme ajan kuluessa saavuttaa yhä oikeampia mielipiteitä todellisuutta koskien. Ihmiset voivat toimia ainoastaan tällaisten "työhypoteesien" varassa. Voimme siis toimia niin kuin tietäisimme totuuden, kunhan vain tiedostamme, että se olisi äärimmäisen epätodennäköistä. Tämän näkemyksen nosti uudelleen esiin Karl Popper, ja se muodostaa kriittisen rationalismin perustan.
Karl Radek
thumb|Karl Radek Karl Berngardovitš Radek (31. lokakuuta 1885, Lviv – 19. toukokuuta 1939, Verhneuralsk) oli Neuvostoliitossa vaikuttanut puolalainen bolševikki ja Kommunistisen internationaalin varhaisvaiheen johtaja.
Elämäkerta
Radek syntyi Lembergissä silloisessa Itävalta-Unkarissa juutalaiseen perheeseen. Hänen alkuperäinen nimensä oli Karol Sobelsohn. Hän otti nimen "Radek" Stefan Żeromskin kirjan romaanihenkilön mukaan. Radek oli Puolan kuningaskunnan ja Liettuan sosialidemokraattisen puolueen jäsen vuodesta 1904. Hän osallistui vallankumoukseen Varsovassa 1905. Radek osallistui sodan vastaiseen toimintaan ensimmäisen maailmansodan aikana Sveitsissä ja Ruotsissa. Lokakuun vallankumouksen jälkeen 1917 hän muutti Petrogradiin ja nousi johtavaan asemaan. Hän oli Saksassa vuosina 1918–1920 perustamassa paikallista kommunistista liikettä. Radek haastettiin oikeuteen ja vangittiin yhteyksistään Spartakistiliittoon.
Radek palasi Neuvosto-Venäjälle 1920 ja hänestä tuli Kominternin sihteeri, mutta Leninin kuoleman jälkeen menetti asemansa NKP(b):n keskuskomiteassa ja hänet erotettiin puolueesta muun vasemmisto-opposition mukana 1927. Radek kuitenkin hyväksyttiin takaisin vuonna 1930 ja hän auttoi Neuvostoliiton vuoden 1936 perustuslain valmistelutyössä. Stalinin vainojen aikana hänet vangittiin ja tuomittiin vuoden 1937 näytösoikeudenkäynnissä kuudentoista muun johtajan kanssa vankeuteen. Hän kuoli vankeudessa vuonna 1939, vaikka vielä 1950-luvulla hänen väitettiin olevan elossa.
Hän kirjoitti myös poliittisia vitsejä Josif Stalinista.
Luettelo pikkuplaneetoista: 430 001–431 000
Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen 430001:stä ja päättyen 431000:een. Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Elias Kivilahti
Anto Elias Kivilahti (8. huhtikuuta 1929 Joutsijärvi, Kemijärvi – 14. maaliskuuta 1999 Oulu) oli kansanmuusikko sekä suomalaisen kansanmusiikin kerääjä ja tallentaja. Hän johti vuonna 1978 perustamaansa Tervapelimannit yhtyettä ja Tervattaret lauluryhmää. Elias Kivilahti esiintyi myös yksin kansanmusiikkia ja omia sävellyksiä soittaen ja laulaen. Hänen oma soittimensa oli harmonikka.
Suomalaisen kansanmusiikin lisäksi Elias Kivilahden kiinnostuksen kohteita olivat sukututkimus ja perinnetieto. Hän kiersi 1970- ja 1980-luvuilla laajasti Pohjois-Pohjanmaata, Kainuuta ja Lappia nauhoittaen Kurtti- ja Kivilahti-sukujen iäkkäiden henkilöiden tarinoita. Kuullut tarinat vaikuttivat osaltaan myös Elias Kivilahden sävellys- ja sanoitustyöhön. Hyvä esimerkki tästä on sävelmä ”Anna Reetan laulu”. Kuusamolainen Anna Reeta Eksymä (o.s. Kivilahti) kuoli 101-vuotiaana 1975. Elias Kivilahti teki laulun kuunneltuaan Anna Reetan omaa kertomusta elämästään.
Elias Kivilahti toimi 1970-luvulla Hailuodossa kansalaisopiston harmonikkapiirin vetäjänä ja tallensi nuoteille muun muassa viulupelimanni Eino Järvelän (1902-1979) soittamaa musiikkia. Sukututkimusmateriaali, perinnetieto ja tallennettu kansanmusiikki on arkistoitu Oulun maakunta-arkistoon. Arkistossa on myös Kivilahden omaan sävellystyöhon liittyvä aineisto.
Elias Kivilahden saamia kunnianosoituksia ovat vuonna 1994 saatu director musices -arvonimi ja Suomen valtion taiteilijaeläke.
Andreas Kronthaler
Andreas Kronthaler (s. 11. maaliskuuta 1952 Erl) on itävaltalainen ampuja ja olympiamitalisti. Hän saavutti hopeaa 10 metrin ilmakiväärikilpailussa Los Angelesin kesäolympialaisissa 1984.
Elias Kivilahti
Äänitteet ja julkaisut
Äänitteitä ja julkaisuja, joissa on Kivilahden musiikkia muun muassa hänen orkesterinsa Tervapelimannien ja Tervattaret lauluryhmän esittämänä:
Täsmäase
Täsmäase (täsmäammus) on maaliin hakeutuva asejärjestelmän vaikutusosa. Täsmäaseita käytetään silloin, kun haetaan erityisen suurta osumatarkkuutta. Ammustyypistä riippuen täsmäase voi hakeutua maaliin joko itsenäisesti, tai se voidaan ohjata maaliin ulkoisen maalinosoituksen avulla
Elias Kivilahti
Sävellykset
Aarteeni mun helminauha, Anna Reetan laulu, Avajapas mari nyt aittasi ovi, Hunajan ukko, Iijoen jenkka, Ilkka ja purukumi, Joulu tulla jo voi, Kahden istuimme pihlajan alla, Karjankellot, Kemijärven marssi, Ketunpennut koulussa, Kotiseutuni valssi, Lapsuuden muisto, Laulu Hylkykarista, Laulu terva-ajasta, Laulu Turkansaaresta, Lehmän annan papille, Marin kissanpentu, Meijän kylän tyttäret, Mobilistin laulu, Muistojen Pohjola, Mökki on kuin varpusen häkki, Oli mulla ennen vaalea neito, Onnen hetket, Orpotytön laulu, Oulusa täälä, Perämeren laulu, Pieni tölli, Pikku pupu pitkäkorva, Purjehtijan valssi, Rakkauden tuska, Rasvaretkeilijä, Saapuvan purjeesi nään, Sepe-sammakon uimakoulu, Siel mulla muistot, Silloin minä itkin, Suvulleni kiitos, Syksyn lapsi, Tonttu saunoo, Vanhus ja puu, Vankipojan laulu, Viimeisen kerran kun selekääni sain, Ystävä parhain
Täsmäase
Täsmäaseista ja niiden vastaisesta toiminnasta (elektroninen sodankäynti) on tullut nykyaikaisten asevoimien keskeisiä kykyjä.
Elias Kivilahti
Sanoitukset
Suomen Äänitearkisto r.y on kirjannut Elias Kivilahden sanoitustuotannon seuraavasti:
Aarteeni mun helminauha, Anna Reetan laulu, Hohtaa hanget hopeaa, Hunajan ukko, Ilkka ja purukumi, Joulu tulla jo voi, Kahden istuimme pihlajan alla, Kemijärven marssi, Ketunpennut koulussa, Kotiseutuni valssi, Lapsuuden muisto, Laulu hylkykarista, Laulu Turkansaaresta, Marin kissanpentu, Mobilistin laulu, Oli mulla ennen vaalea neito, Pieni tölli, Pikku pupu pitkäkorva, Rakkauden tuska, Rasvaretkeilijä, Rolandin valssi, Siel mulla muistot, Suvulleni kiitos, Syysmyrskyt, Tonttu saunoo, Viimeisen kerran kun selekääni sain, Äidin hellyys
Täsmäase
Täsmäaseiden etuja
right|thumb|BOLT-117 laserohjautuva pommi Suuren osumatodennäköisyyden ansiosta täsmäaseet ovat tehokkaita. Niiden hinta alenee jatkuvasti elektroniikan halvetessa.