cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Aamiainen
Hotelliaamiainen
thumb|200px|Brasilialaisen hotellin aamiaisnoutopöytä. Aamiainen on hotelliravintoloiden merkittävimpiä palvelumuotoja, joka viikonpäivästä riippuen tarjoillaan yleensä kello 7:n ja 11:n välillä. Aamiaisen hinta voi vaihdella melko paljon ja riippuu esimerkiksi hotellin yleisestä hintatasosta ja aamiaisen monipuolisuudesta. Suomessa aamiainen sisältyy yleensä hotellihuoneen hintaan.
Aamiainen voidaan jaotella tarjoilutavan perusteella noutopöytäaamiaiseen, pöytään tarjoiltavaan aamiaiseen ja huoneaamiaiseen. Näistä yleisin on noutopöytäaamiainen, jossa asiakas voi itse koota haluamansa aamiaisen tarjolla olevista tuotevaihtoehdoista. Huoneaamiainen sen sijaan on melko harvinainen, ja yleensä siitä peritään lisämaksua.
Myös hotelleissa aamiainen voidaan jaotella myös sisältönsä mukaan esimerkiksi suomalaiseen, englantilaiseen, mannermaiseen ja amerikkalaiseen aamiaiseen. Nämä aamiaistyypit eroavat toisistaan sisällöllisesti, vaikka niistä löytyykin usein samojakin tuotteita, kuten leipää, tuoremehua, kahvia ja hedelmiä.
Aamupalan vaikutukset oppimiseen
Saksalaisessa Ulmin yliopistossa vuonna 2008 tehdyn tutkimuksen mukaan aamupalan vaikutus oppimiseen ei ole yksiselitteinen. Päivän ensimmäisen aterian laiminlyöminen vaikuttaa eri tavalla tyttöihin ja poikiin. Tyttöjen tarkkaavaisuus ei välttämättä kärsi, vaikka aamupala jäisi syömättä. Tutkimukseen osallistui 103 iältään 13–20-vuotiasta nuorta ja siinä selvisi, että pojilla aamupalan puuttuminen voi johtaa pahantuulisuuteen ja visuaalisen muistin huonontumiseen. Tytöillä samaa vaikutusta ei ollut. Tutkimukseen osallistuneet nuoret kertoivat kuitenkin olevansa tarkkaavaisempia aamupalan syötyään ja poikien visuaaliseen muistiin aamupala vaikutti positiivisesti. Lisäksi aamupalan syöminen yhdessä perheenjäsenten kanssa on sosiaalinen tapahtuma, joka edistää nuorten valppautta ja sosiaalisia taitoja.
Aamiainen ravitsemukselliselta kannalta
Aamiaisella on vaikutusta koko päivään. Jos aamiainen on riittävän laadukas, verensokeri pysyy tasaisena eikä päivän aikana tule sorruttua naposteluun. Aamiaisen syöminen voi siten helpottaa myös painonhallintaa. Runsaan aamiaisen nauttiminen johtaa kuitenkin yleensä siihen, että ihminen nauttii päivän aikana tarpeettoman paljon kaloreita.
Aamiainen on usein päivästä toiseen sama. Mikäli joka aamu syötävä ateria on hyvä ja terveellinen, siitä tulee hyvä peruspilari päivän ravinnonsaannin kannalta. Aamiainen on useimmiten sama siitä syystä, että aamu on aikapaineinen tilanne ja rutiinit tuovat helpotusta kiireessä.
Finnair
pienoiskuva|Finnairin pääkonttori – House of Travel and Transportation (HOTT). pienoiskuva|Helsinki-Vantaan lentoaseman miehistökeskus (TOKE-rakennus). pienoiskuva|Finnair Lounge [[Helsinki-Vantaan lentoaseman terminaalissa 2.]] pienoiskuva|Finnairin Airbus A320-214.
Finnair on suomalainen lentoyhtiö, joka harjoittaa reitti- ja lomalentoliikennettä Suomen sisäisillä ja kansainvälisillä markkinoilla. Yhtiö perustettiin 1. marraskuuta 1923 nimellä Aero Osakeyhtiö, josta johtuu Finnairin lentojen tunnus AY. Nimi Finnair otettiin käyttöön vuonna 1960 ulkomaanlentojen markkinoinnissa, kun yhtiö hankki käyttöönsä ensimmäiset suihkukoneensa. Yhtiön yksinomaiseksi nimeksi se tuli vuonna 1968.
Finnair on maailman kuudenneksi vanhin edelleen toimivista lentoyhtiöistä. Suomen valtio omistaa Finnairista 56 prosenttia.
Finnair-konsernin toimialoja ovat reitti- ja lomalentotoiminta, tekniset ja maapalvelut, catering-toiminta, matkatoimistoala sekä matkailualan tieto- ja varauspalvelut. Finnair-konsernin palveluksessa työskenteli vuoden 2018 lopussa 6 360 henkilöä. Finnair on erikoistunut Aasian ja Euroopan väliseen matkustaja- ja reittiliikenteeseen, johon Helsingin maantieteellinen sijainti antaa sille kilpailuedun.
Finnairilla on ollut pitkään etuoikeus ainoana Suomesta operoivana yhtiönä Venäjän ilmatilan käyttöön ylilennoilla kolmansiin maihin, joka perustuu alun perin Suomen ja Neuvostoliiton solmimaan ja sittemmin Suomen ja Venäjän jatkamaan kahdenkeskiseen lentoliikennesopimukseen. Sopimus edellyttää, että Suomen valtion tai suomalaisten sijoittajien omistusosuuden Finnairista on oltava yli 50 prosenttia.
Omistus
Finnairin kotipaikka on Helsinki, mutta sen pääkonttori sijaitsee Vantaalla.
Historia
Aero Osakeyhtiön perustamiskirja allekirjoitettiin Helsingissä 12. syyskuuta 1923. Yhtiökokouksessa saman vuoden marraskuun 1. päivänä päätettiin lentotoiminnan aloittamisesta. Yhtiö merkittiin kaupparekisteriin 11. joulukuuta 1923, joskin joidenkin lähteiden mukaan tämä tapahtui jo 9. lokakuuta. Yhtiön osakkeista 50 prosenttia oli saksalaisen lentokonevalmistajan Junkersin hallussa.
Yhtiön ensimmäinen lento lähti 20. maaliskuuta 1924 kello 15.40 Helsingistä. Lento Tallinnaan tehtiin Junkers F-13 -lentokoneella. A. T. Virkkusen mukaan ensimmäinen lento olisi lennetty 11. helmikuuta 1924. Aeron käyttämät lentokoneet olivat kaikki vesilentokoneita, jotka lähtivät Katajanokalta. Talvella koneet lensivät merijäältä suksivarustuksessa. Lentoliikenne suuntautui vain Tallinnaan ja Tukholmaan yhteistoiminnassa ruotsalaisen Aerotransport-yhtiön (ABA) kanssa. Aero Oy:n Junkers F-13 koneille tapahtui kaksi onnettomuutta 1927 ja yksi 1928. K-SALA ja K-SALB tuhoutuivat, matkustajat loukkaantuivat. K-SALD katosi lennolla Tallinnaan, miehistö ja kaksi matkustajaa kuolivat.
1930-luku
Vuonna 1935 Aero Oy:n Junkers F-13 tuhoutui Tallinnan lähistöllä. Kapteeni, mekaanikko ja neljä matkustajaa saivat surmansa. Vuonna 1936 valmistuivat Helsingin Malmin ja Turun Artukaisten kansainväliset lentokentät, jotka olivat Suomen siviililentoliikenteen ensimmäiset maakentät. Aero osti kaksi de Havilland Dragon Rapide -konetta, jotka saivat nimet ”Salama” ja ”Lappi”. Niillä aloitettiin kotimaanliikenne vuonna 1937 reiteillä Helsinki–Viipuri ja Helsinki–Tampere. Viipurin Suur-Merijoen lentokentälle ulottunut reitti piteni vuonna 1938 Imatralle. Pohjoiseen suuntautunut reitti piteni vuonna 1938 Vaasaan, 1939 Kemiin ja 1940 Petsamoon. Kotimaan liikenne toimi vain kesäisin. Yhtiö siirtyi suurempien Junkers-koneiden käyttöön 1930-luvulla, jolloin sillä oli käytössä Ju-52-koneet ”Sampo”, ”Kaleva” ja ”Karjala”. Vuonna 1938 Aero avasi reitin Berliiniin. Puolalainen LOT-yhtiö mahdollisti liikenteen Helsingistä Varsovaan. Vuoden 1939 alussa Aero tilasi kaksi nelimoottorista Focke-Wulf Fw 200 Condor -matkustajakonetta, joita ei kuitenkaan koskaan saatu käyttöön.
1940-luku
Talvisodan aikana lentotoiminta Helsingistä oli liian vaarallista siviilikoneille. Aeron tilapäiset ulkomaanreitit, lähinnä diplomaattiliikenteen käyttämät lennot, suuntautuivat Vaasasta Sundsvallin kautta Tukholmaan.
Talvisodan päätyttyä lennot Helsingistä alkoivat uudestaan. Välirauhan aikana 14. kesäkuuta 1940 kaksi neuvostoliittolaista Tupolev SB-2 -pommikonetta ampui alas Aeron Junkers Ju52-3/mge -lentokoneen (OH-ALL Kaleva) Suomenlahden yllä Tallinnan edustalla. Vuonna 1941 yhtiö osti kaksi Douglas DC-2 -konetta, jotka saivat nimet ”Sisu” ja ”Voima”.
Moskovan välirauhansopimus keskeytti lentoliikenteen Suomessa 21. syyskuuta 1944. Liikennöinnin osittainen jatkaminen alkoi keväällä 1945. Helsinki-Malmin lentoasema oli kuitenkin liittoutuneiden valvontakomission käytössä. Aeron toiminnot siirrettiin Hyvinkään lentokentälle.
Sodan jälkeen Aero hankki Yhdysvaltain ilmavoimilta sen Eurooppaan jättämistä ylijäämäkoneita käyttöönsä Douglas C-47 (DC-3) -lentokoneita. Niiden avulla avattiin lentoliikenne Tukholmaan ja Kööpenhaminaan. Vuonna 1946 Aeron osake-enemmistö siirtyi Suomen valtiolle. Loput 30 prosenttia osakkeista jakoivat yksityiset osakkeenomistajat, jotka olivat lähinnä yrityksiä.
1960-luku
pienoiskuva|Finnairin Super Caravelle [[EuroAirport Basel-Mulhouse-Freiburg|Baselin lentoasemalla vuonna 1976.]] Vuonna 1960 Aero siirtyi suihkukonekauteen, kun se otti käyttöön ensimmäisen Sud SE-210 Caravelle -koneensa. 3. tammikuuta 1961 tapahtui kuolonuhreja vaatinut lento-onnettomuus, kun DC-3 (OH-LCC) syöksyi maahan Koivulahdessa. Tapausta tutkineen lautakunnan raportin mukaan onnettomuuden todennäköisin syy oli ohjausvirhe, johon myötävaikutti ohjaajan ja perämiehen onnettomuutta edeltävänä iltana ja yönä nauttimat alkoholijuomat sekä valvominen. Toinen kuolonuhreja vaatinut lento-onnettomuus tapahtui 8. marraskuuta 1963: Aeron DC-3 (OH-LCA) syöksyi maahan Maarianhaminassa. Onnettomuuden syntyyn vaikuttivat muun muassa huono näkyvyys ja viallinen korkeusmittari. Vuonna 1963 perustettiin konserniin kuuluva matkanjärjestäjäyhtiö Aurinkomatkat, ja samoihin aikoihin Aero otti haltuunsa myös vaikeuksiin joutuneen Veljekset Karhumäen lentotoiminnan. Vuonna 1964 perustettiin Finnairin ilmailuopisto, ja vuonna 1968 virallistettiin aiemmin ainoastaan markkinointitarkoituksissa käytetty Finnair-nimi muotoon Finnair Oy. Vuonna 1969 Finnair otti käyttöönsä ensimmäisen pitkän matkan suihkukoneensa, Douglas DC-8:n. Uutta konetyyppiä käytettiin pääasiassa lennoilla Yhdysvaltoihin, mutta niiden ohessa myös lähinnä Välimerelle ja Kanariansaarille lennetyillä charter-lennoilla.
1970-luku
pienoiskuva|Finnairin DC-9 [[Heathrow'n lentoasema|Heathrow’n lentoasemalla vuonna 1985.]] Vuonna 1975 Finnair otti käyttöön ensimmäisen laajarunkokoneensa, McDonnell Douglas DC-10-30:n. Tokion lisäksi konetyyppiä käytettiin erityisesti New Yorkiin ja Yhdysvaltain länsirannikolle suuntautuneilla reiteillä. Finnairin ensimmäiset DC-9-koneet otettiin käyttöön vuodesta 1971 alkaen, ja niillä korvattiin asteittain Caravelle-laivasto. Ensimmäisenä saapui "tumppiysinä" tunnetun DC-9-14-sarjan yksilöitä alkaen rekisteristä OH-LYA. Finnair operoi historiansa aikana malleja DC-9-14, DC-9-40 ja DC-9-51, eli kaikkia paitsi sarjan perusmallina pidettyä DC-9-30-mallia ja vain SAS:lle erikoispyynnöstä valmistettua DC-9-20-mallia.
Oulun lentokonekaappaus
30. syyskuuta 1978 liikemies Aarno Lamminparras kaappasi Finnairin matkustajakoneen matkalla Oulusta Helsinkiin. Helsingissä hän vapautti suurimman osan panttivangeista. Seuraavaksi kone lensi jälleen Ouluun, jossa vaaditut lunnasrahat toimitettiin kaappaajalle. Sitten kone lensi takaisin Helsinkiin, jossa loput matkustajat vapautettiin. Lamminparras pakotti koneen lentämään Amsterdamiin, jossa tankattiin. Sieltä kone palasi Helsinkiin ja edelleen Ouluun. Siellä kaappaaja poistui lentokoneesta ja lupasi antautua 2. lokakuuta viranomaisille. Epäillessään miehen antautumislupausta poliisi päätti suorittaa äkkirynnäkön miehen asuntoon 1. lokakuuta, ja hän antautui välittömästi. Kaappausdraamassa ei loukkaantunut kukaan.
1980-luku
1980-luvun alussa Finnair otti käyttöönsä ensimmäiset MD-80-sarjan koneensa. Vuonna 1983 yhtiö aloitti välilaskuttomat Helsinki–Tokio-lennot DC-10-30ER-koneella. Samalla siitä tuli maailman ensimmäinen lentoyhtiö, joka lensi ilman välilaskua Länsi-Euroopasta Japaniin. Helsinki–Tokio oli pitkään maailman pisin DC-10:llä lennetty reitti. Finnairin viimeinen aikataulunmukainen Caravelle-lento operoitiin 30. huhtikuuta 1983, päällikkönä oli Oulun lentokonekaappauksenkin kokenut Tauno Rajakangas välillä Monastir–Helsinki koneena OH-LSD "Oulu". Rajakangas oli yhtiön kokenein Caravelle-lentäjä, vuoteen 1983 mennessä tunteja koneella kertyi yli 9 000.
Vuonna 1988 Finnair aloitti lennot Helsinki–Peking-reitillä, jolloin Finnairista tuli ensimmäinen länsieurooppalainen suoraan Euroopasta Kiinaan lentänyt lentoyhtiö.
Vuonna 1980 yhtiö alkoi julkaisemaan matkustamolehteä Blue Wings.
1990-luku
Tupakointi kiellettiin useimmilla Finnairin lennoilla keväällä 1997, tosin kotimaan lennoilla ja lyhyillä Pohjoismaiden sisäisillä lennoilla tupakointi kiellettiin jo 1980-luvulla. Viimeisenä savuttomiksi muuttuivat Japanin lennot 28. maaliskuuta 1999.
Osakeyhtiölain muutoksen myötä Finnairista tuli syyskuussa 1997 julkinen osakeyhtiö, ja sen toiminimi muutettiin muotoon Finnair Oyj.
Vuonna 1999 Finnair liittyi Oneworld-allianssiin ja aloitti merkittävän kalustouudistuksen korvaten DC-9-varianttejaan Airbus A320 -sarjan malleilla. Vuoden 1999 alussa asennettiin jäljellä oleviin DC-9-51-koneisiin amerikkalaisen Trimblen toimittamat Trimble 2101 I/O Approach Plus-malliset GPS- vastaanottimet sekä Stage 3-määräysten mukaiset äänenvaimentimet, mikä jatkoi niiden käyttöikää Suomen ottaessa käyttöön satelliittipohjaiset mittarilentoväylärakenteet vuosituhannen vaihteessa.
2000-luku
pienoiskuva|Finnairin logo vuosina 2000–2010.
Vuonna 2001 Finnair kierrätti alkuperäisen nimensä perustamalla Viroon Aero Airlines -nimisen lentoyhtiön. Syyskuun 11. päivän iskujen jälkeen kaikkiin Finnairin koneisiin asennettiin murtovarma ohjaamo. 1. huhtikuuta 2003 Finnair antoi tulosvaroituksen tappiolliseksi painuvan tuloksen vuoksi ja ilmoitti aloittavansa yt-neuvottelut 1 200 työntekijän vähentämiseksi. Finnair luopui heinäkuun lopussa 2003 pitkään palvelleista DC-9-lentokoneistaan, jotka siirtyivät Guatemalaan ja Ukrainaan Khors Airille. Viimeisen lennon operoi vuoronumerolla AY 389 Kuusamosta Kajaanin kautta Helsinkiin OH-LYX päällikkönään ryhmäpäällikkö Juha Tiilikka. Lennolla oli kutsuvieraita matkustamossa ja ohjaamossa, muun muassa yhtiön ensimmäisen DC-9-lennon koko miehistö. Vuonna 2004 Finnair osti Ruotsissa toimivan Nordic Airlink -nimisen pienen lentoyhtiön, joka muutettiin FlyNordic-nimiseksi halpalentokonseptilla toimivaksi reittilentoyhtiöksi pääpaikkanaan Arlandan lentoasema Tukholmassa.
Yhtiö ilmoitti maaliskuussa 2006 lopettavansa niin sanottujen äkkilähtö-lentojen myynnin. Äkkilähdöt olivat lentoja, jotka yhtiö myi edullisesti muutamaa vuorokautta ennen lähtöpäivää täyttääkseen lentojen kaikki paikat. Viikoittain vaihtuneet ja tiistaisin myyntiin tulleet lähdöt olivat aikanaan Finnairin suosituin verkkopalvelu, joka oli käytössä kuusi vuotta. Vuonna 2006 Finnair luopui MD-80-laivastostaan 23 palvelusvuoden jälkeen. Viimeisen lennon operoi OH-LPC 3.7.2006. Kapteenina toimi ryhmäpäällikkö Markku Arjamaa, ja perämiehenä kapteeni Juha Korhonen, jotka jäivät lennon jälkeen eläkkeelle. Kone toimitettiin yhtiölle 1996. Täten DC-9:n ja sen jatkokehitelmien aika yhtiössä kesti 35 vuotta (1971–2006). Finnair myi ruotsalaisen tytäryhtiönsä FlyNordicin norjalaiselle halpalentoyhtiölle Norwegian Air Shuttlelle heinäkuussa 2007. Vastineeksi Finnair sai noin viisi prosenttia Norwegianin osakkeista. Vuonna 2008 Finnairin tytäryhtiö Aero Airlines AS lopetti toimintansa.
AEA:n tekemän tutkimukseen mukaan Finnair oli vuonna 2007 Euroopan viidenneksi täsmällisin lentoyhtiö Turkish Airlinesin kanssa 83,6 täsmällisyysprosentilla. Aikataulujaan paremmin pitivät (paremmuusjärjestyksessä) ČSA, Brussels Airlines, Malév ja Austrian Airlines. Vuonna 2013 Finnairin kaikista lennoista 89 prosenttia saapui aikataulussa.
16. marraskuuta 2009 alkoi Finnairin lentäjien lakko vastauksena yhtiön toimille kannattavuuden parantamiseksi. Kiistanaiheisiin sisältyi lentäjien työtehtävien ulkoistaminen. Lakosta aiheutui kannattavuuttaan menettäneelle lentoyhtiölle miljoonien eurojen vahingot. Lakko päättyi kahdessa päivässä, kun osapuolet pääsivät sopimukseen palkanalennuksista ja tuottavuutta lisäävistä työehdoista. Matkustamohenkilökunnan ja tekniikan väen palkkoja alennettiin sopimuksella yhteensä 26 miljoonalla eurolla. Myös yhtiön johto laski palkkaansa viisi prosenttia.
Toimitusjohtaja Jukka Hienosen ilmoitettua erostaan elokuussa 2009 yrityksen johtoryhmän 18 jäsenelle ja avainhenkilöksi määritellylle luvattiin yhteensä 2,8 miljoonaa euroa, mikäli he jatkavat yhtiössä myös toimitusjohtajan vaihdosta seuraavan kauden. Avainhenkilöistä neljä erosi myöhemmin sitouttamisajan umpeuduttua.
2010-luku
Keväällä 2011 yhtiössä tapahtui runsaasti johtajavaihdoksia. Nokian maailmanlaajuisesta viestinnästä vastannut Arja Suominen siirtyi Finnairin palvelukseen, kun viestintäjohtajana toiminut Christer Haglund siirtyi Suomen Messujen toimitusjohtajaksi. Haglund kuului siihen 18 hengen joukkoon, jolle Finnairin hallitus maksoi ylimääräisen bonuksen sitouttaakseen avainhenkilöitä pysymään Finnairin palveluksessa toimitusjohtajavaihdoksen ylimenokauden.
Sitouttamisbonuksia koskevan uutisoinnin yhteydessä Iltalehti listasi myös vuoden 2008 osalta joidenkin Finnairin johtoon kuuluneiden ansiot, jotka sisälsivät edellisvuoden tulokseen perustuvia kannustinpalkkioita. Vuoden 2008 ansiot eivät tosin liittyneet sitouttamisbonuksiin. Haglundin kokonaisansiot vuonna 2008 olivat 366 575 euroa. Sijoittajasuhteiden johtaja Taneli Hassinen siirtyi SRV:n viestintä- ja markkinointijohtajaksi maaliskuussa 2011. Varatoimitusjohtaja Lasse Heinonen erosi Finnairin palveluksesta toukokuun puolivälissä 2011 ja siirtyi Tiedon talous- ja rahoitusjohtajaksi. Heinosen kokonaisansiot vuonna 2008 olivat 422 000 euroa.
Kataisen hallituksen omistajaohjauksesta vastaava ministeri Heidi Hautala ilmoitti 15. maaliskuuta 2012 vaativansa Finnairin hallituksen stay-bonuksista päättäneiden jäsenten eroa. Helsingin Sanomat oli samana päivänä uutisoinut toimitusjohtaja Mika Vehviläisen saaneen toimitusjohtajana aloittaessaan 180 000 euron allekirjoitusbonuksen kompensaationa edelliseen työsuhteeseen liittyneiden kannustinpalkkioiden menettämiselle.
Finnair ilmoitti 11. huhtikuuta 2012 aikeistaan ulkoistaa moottori- ja laitehuollot. Finnair ja sveitsiläinen SR Technics ovat allekirjoittaneet aiesopimuksen, jonka mukaan Finnair hankkii koneiden moottori- ja laitehuoltopalveluja sveitsiläisyhtiöltä. Yhteistyö SR Technicsin kanssa tarkoittaa käytännössä Finnairin oman moottorihuoltotoiminnan lopettamista ja laitehuoltotoiminnan sopeuttamista. Laite- ja moottorihuollon ulkoistaminen on osa säästösuunnitelmaa, joka tähtää 140 miljoonan euron säästöihin. 17. huhtikuuta 2012 Finnair aloitti henkilöstön kanssa yhteistoimintaneuvottelut näistä suunnitelmista ja heinäkuun alussa päättyneiden neuvottelujen lopputuloksena Finnair ilmoitti irtisanovansa 280 työntekijää laite- ja moottorihuollosta. Kaikkiaan huollossa työskenteli tuolloin 350 ihmistä.
Finnair operoi 19. tammikuuta 2014 viimeisen B757-200-lentonsa välillä Fuerteventura–Helsinki, kapteenina toimi jo Caravellessa uransa aloittanut Mauri Pänkäläinen, joka oli lennon jälkeen eläkkeelle jäädessään 61-vuotiaana yhtiön kokeneimpia lentäjiä yli 25 000 tunnin lentokokemuksellaan. Myös Pänkäläisen kokonaisura palvelusvuosissa mitattuna on yhtiön historian pisimpiä, ja B757-ryhmässä hän toimi lähes koneen koko käyttöhistorian ajan, vuodesta 1998. Finnair Flight Academy tarjosi konetyypin poiston jälkeen elämyslentoja suurelle yleisölle B757-simulaattorillaan, yleisöä lennättivät muun muassa Pänkäläinen ja silloinen ryhmäpäällikkö Ari Jaala. B757-laivastoa on korvattu A321-231- eli A321ER-konetyypillä, jonka yksilöitä yhtiö vastaanotti vuosina 2014–2018 (OH-LZG .. OH-LZU). Koneissa on uudet moottorit, siivenkärkievät (sharklet), lisäpolttoainesäiliöt ja uusittu ohjaamoavioniikka, mutta mm. viihdejärjestelmästä on luovuttu painon säästämiseksi. pienoiskuva|Finnairin Airbus A340 -kone [[Unikko-kuosissa]] Finnair aikoo hankkia vuosina 2015–2023 käyttöönsä 19 pitkän toimintamatkan Airbus A350 XWB -lentokonetta, joista se sai ensimmäisen käyttöönsä 7. lokakuuta 2015. Heinäkuussa 2016 Finnair ilmoitti tuovansa langattoman verkkoyhteyden koko kaukoliikenteen laivastoonsa toukokuussa 2017.
2020-luku
2020-luvun alussa Finnairin strategia perustui pitkälle Aasian-liikenteeseen. Lentäessään Venäjän ilmatilan yli Finnairilla oli kilpailijoitaan lyhyemmät reitit moniin Aasian kohteisiin. Koneet pystyivät lentämään edestakaisin yhden vuorokauden aikana, mikä piti koneiden ja henkilökunnan käyttöasteet ja tehokkuuden korkeina. Samalla Aasiasta tuotiin asiakkaita Finnairin Euroopan-lennoille. Tältä strategialta ja kilpailuedulta putosi pohja, kun Venäjä hyökkäsi Ukrainaan ja lentoliikenne Venäjän yli loppui. Venäjän ilmatilan sulkeutumisen takia esimerkiksi Helsingin ja Tokion välinen suora lento piteni yhdeksästä yli 13 tuntiin. Sen jälkeen Finnair alkoi myydä kapasiteettiaan muille yhtiöille ("wet lease"). Finnair myös ryhtyi yhteistyöhön Qatar Airwaysin kanssa. Finnair sopi aloittavansa päivittäiset lennot Helsingistä, Kööpenhaminasta ja Tukholmasta Qatar Airwaysin kotikentälle Dohaan. Qatar Airways puolestaan lopettanee omat lentonsa Pohjoismaisiin pääkaupunkeihin. Qatar Airwaysin omistaa Qatarin hallinto, joka on ollut esillä ihmisoikeusloukkauksista, joita se on kohdistanut mm. maassaan työskentelevään siirtotyövoimaan. Finnair lopetti reittilennot Helsingistä Tampereelle ja Turkuun toukokuussa 2023. Reitit ovat olleet 2020-luvulla aiemminkin tauolla, ja loppuaikoina kumpaankin kohteeseen lennettiin vain kaksi vuoroa päivässä. Vielä 2000-luvulla kumpaakin reittiä on operoitu jopa suihkukonekalustolla.
Nykyinen laivasto
pienoiskuva|Norran operoima Finnairin ATR 72-500 (OH-ATE) uusissa väreissä laskeutumassa [[Joensuun lentoasema|Joensuun lentoasemalle.]] pienoiskuva|Finnairin Boeing 757-200 (OH-LBR) vanhassa värityksessä laskeutumassa [[Lanzarotelle.]] pienoiskuva|Finnairin Airbus A321-231 uusissa väreissä. pienoiskuva|Finnairin Airbus A340-300-kone laskeutumassa.
Yhtiö ilmoitti helmikuussa 2022 luopuvansa neljästä vanhimmasta A321-211 koneesta.
Finnairilla on sitova tilaus 19 Airbus A350 -koneen hankinnasta. Uudet A350-koneet liittyivät Finnairin kaukoliikennelaivastoon loppuvuodesta 2015, ja ne korvasivat Airbus A340-300 -koneet.
Vuosina 2013–2014 toimitetut Airbus A321-231 -koneet tulivat pääasiassa käyttöön Finnairin lomalennoilla, ja ne korvasivat ikääntyneet Boeing 757 -koneet. A321-231-koneita voidaan käyttää tarvittaessa myös reittikohteisiin Euroopassa. Ensimmäinen A321-231-kone toimitettiin vuonna 2013 syyskuussa. Viimeinen Boeing 757 -kone poistui laivastosta 19. tammikuuta 2014. Viimeinen A340-kone poistettiin käytöstä 1. helmikuuta 2017.
Kohteet
pienoiskuva|Finnairin heinäkuussa 2015 käyttöönotettu Airbus A350 XWB-tyypin lentokone. alt=Finnair A350 Premium Economy -matkustamo|pienoiskuva|Finnair A350 Premium Economy -matkustamo Finnair lentää säännöllisesti reittilentoja Aasiaan, Eurooppaan, Lähi-itään sekä Pohjois-Amerikkaan. Nykyään Finnairin reittilennot operoidaan pääsääntöisesti Helsinki-Vantaan lentoaseman kautta. Osaa Finnairin myymistä lennoista lentää suomalainen Nordic Regional Airlines. Finnair lentää myös lomalentoja, joiden määrä vaihtelee vuodenajasta riippuen.
Eurooppa
Lähde:
Aasia ja Tyynenmeren alue
Lähde:
Pohjois-Amerikka
Lähde:
Lähi-itä
Lähde:
Onnettomuudet
Finnairilla on ollut historiansa aikana kolme matkustajien kuolemiin johtanutta onnettomuutta, jotka kaikki tapahtuivat yhtiön toimiessa Aero-nimellä. Ensimmäinen tapahtui välirauhan aikana kesäkuussa 1940 Suomenlahdella, kun Neuvostoliiton ilmavoimat ampui alas matkustajalentokone Kalevan. Myöhemmät onnettomuudet olivat Koivulahden lentoturma vuonna 1961 ja Maarianhaminan lentoturma vuonna 1963.
Palkinnot ja tunnustukset
Vuonna 2017 Finnair listattiin eurooppalaisyhtiöistä kahdeksanneksi täsmällisimmäksi lentoyhtiöksi.
Vuonna 2018 Finnair valittiin Pohjois-Euroopan parhaaksi lentoyhtiöksi yhdeksättä vuotta peräkkäin.
Vuonna 2019 Finnair listattiin saksalaisen lento-onnettomuustutkintatoimiston (JACDEC) tilastoissa maailman turvallisimmaksi lentoyhtiöksi. Vuonna 2021 Finnair oli samassa tilastossa viidenneksi turvallisin kaikkiaan sadasta vertaillusta yhtiöstä.
Skytraxin vertailussa Finnairin palvelutasolle on myönnetty neljä tähteä viidestä.
Fifty-Niner
59ers tai Fifty-Niners on termi, jolla viitataan Yhdysvalloissa, Coloradossa vuonna 1859 alkaneen Rocky Mountains -vuorten kultaryntäykseen osallistuneisiin ihmisiin. Suurimmat kultaesiintymät tyhjennettiin muutamassa vuodessa, mutta ryntäyksen johdosta syntyivät muun muassa Denverin ja Boulderin kaupungit.
Anatoli Kim
Anatoli Kim (1939 Sergijevka, Kazakstan, Neuvostoliitto) on neuvostoliittolainen kirjailija.
Kimin tuotanto edustaa maagista realismia.
Frankenstrat
pienoiskuva|Frankenstrat
Frankenstrat on Eddie Van Halenin itse rakentama ja 1980-luvulla paljon käyttämä sähkökitara. Kyseistä kitaraa soitettuna Marshallin vahvistimen läpi kuullaan Van Halenin ensimmäisellä albumilla.
Van Halen rakensi kitaran itse 50 dollaria maksaneesta Charvellin rungosta, 80 dollarin kaulasta ja Gibsonin PAF-mikrofonista, joka oli uudelleen käämitty hänen ohjeidensa mukaan. Hän myös suosi kitaroissaan vanhoja kieliä: jos kitarasta katkesi kieli, hän vain vaihtoi uuden tilalle vaihtamatta koko kielisettiä.
Pastörointi
Pastörointi on ranskalaisen kemistin ja mikrobiologin Louis Pasteurin vuonna 1864 kehittämä menetelmä, jossa elintarvikkeen säilyvyyttä ja turvallisuutta parannetaan tuhoamalla mahdolliset tautia aiheuttavat mikrobit kuumentamalla. Tyypillisin pastöroitava tuote on maito. Myös monia mehuja pastöroidaan. Pastörointi pidentää tuotteen säilyvyysaikaa merkittävästi. Tästä syntyy kustannussäästöjä, koska esimerkiksi maito voidaan hakea tiloilta vain joka toinen päivä.
Maidon pastörointi
Pastöroinnin ansiosta maito on nykyisin yksi turvallisimpia elintarvikkeita. Maito on hyvä mikrobien kasvualusta, ja bakteerit ja muut patogeenit kasvavat siinä nopeasti. Uuden-Seelannin terveysviraston (CDC) mukaan pastöroimaton maito (raakamaito) aiheuttaa lähes kolme kertaa enemmän sairaalatapauksia kuin mikään muu elintarvike ja on maailman vaarallisimpia elintarvikkeita. Raakamaito voi saastua monin tavoin: lehmän lannasta, lehmän ihon bakteereista, utaretulehduksesta, likaisista välineistä tai muusta.
Suomessa maidolla ei ole pastörointipakkoa mutta esimerkiksi Kanadassa pastörointi on pakollista (vähintään 16 sekuntia ja 72 °C), samoin jäähdytys 4 asteeseen. Myös Yhdysvalloissa raakamaito on monessa osavaltiossa laitonta.
Pastöroimaton maito voi sisältää useita taudinaiheuttajia, kuten kampylobakteereja, kolibakteereja, listeriaa, salmonellaa, yersiniaa ja brucellaa. Sairauksiin, joita pastörointi voi torjua, kuuluvat tuberkuloosi, kurkkumätä, polio, salmonelloosi, nielutulehdus, tulirokko ja lavantauti.
Pastöroinnin ansiosta 1800-luvulla kuolleisuus suolistoinfektioihin väheni Englannissa 99 %. Kampanjointi pastöroimatonta maitoa vastaan alkoi 1800-luvulla, kun huomattiin maidon pastöroinnin vähentävän huomattavasti lapsikuolleisuutta.
Pastöroinnin vaikutuksia
HTST-pastörointi tuhoaa 99,999 % maidon mikro-organismeista. Tämän katsotaan tuhoavan lähes kaikki hiivat, homeet ja yleiset pilaantumisbakteerit samoin kuin patogeeniset lämmönkestävät eliöt (mm. Mycobacterium tuberculosis).
Pastöraation aiheuttamat ravintoarvohäviöt ovat melko pieniä. Pastörointi vähentää liukoista kalsiumia ja fosforia 5 %, tiamiinia ja B12-vitamiinia 10 % ja C-vitamiinia 20 %. Sekä raakamaito että pastöroitu maito sisältävät saman verran laktoosia ja eivät sisällä laktaasia.
Mihin pastörointi ei vaikuta
Vaikka pastörointi tappaa useimmat patogeeniset eli tautia aiheuttavat mikrobit, se ei silti tehoa kaikkiin patogeeneihin. Näitä ovat erityisesti:
Reino Uusisalmi
Edvard Reinhold (Reino Edvard) Uusisalmi (12. heinäkuuta 1898 Kittilä – 14. kesäkuuta 1945 Helsinki oli suomalainen maanviljelijä ja poliitikko, joka toimi SKDL:n kansanedustajana vuonna 1945.
Elämä
Reino Uusisalmen vanhemmat olivat August ja Beada Uusisalmi. Kansakoulun käytyään hän oli metsätöissä. Uusisalmi kiinnostui jo nuorena yhteiskunnallisista asioista. sisällissodan aikana hän liittyi vapaaehtoisena valkoisen armeijan Sallan rykmenttiin taistellakseen venäläistä sortovaltaa vastaan ja ajakseen heidät pois maasta. Kun sodan todellinen luonne pian selvisi Uusitalo tajusi joutuneensa "metsäherrojen" puolelle ja palasi parin kuukauden kuluttua pettyneenä kotiinsa. Taisteluihin hänen ei tiedetä osallistuneen. Saatuaan tietoa sodan tapahtumista Etelä-Suomessa Uusisalmen kerrotaan muuttuneen entistä katuvaisemmaksi ja laittaneen lopulta sanomalehteen ilmoituksen, jossa pyysi anteeksi asettumistaan väärälle puolelle.
Anteeksipyyntönsä jälkeen Uusisalmesta tuli yksi Kittilän työväenyhdistyksen johtohahmoista. Hän työskenteli kirvesmiehenä ja muurarina ja oli sosialidemokraattien edustajana Kittilän kunnanvaltuustossa vuosina 1923–1928. Uusisalmi oli myös suunnittelemassa ja rakentamassa Kittilän työväentaloa. Vuosikymmenen lopussa Uusisalmi lähti kielletyn SKP:n toimintaan. Kesäkuussa 1930 Uusisalmi sai puolentoista vuoden kuritushuonetuomion valtiopetoksen valmistelusta, kun Etsivä keskuspoliisi oli löytänyt Oulun piiriorganisaattori Yrjö Jääskelän hallusta hänelle kuuluneen salatunnuksen. Uusisalmi vapautui Tammisaaren pakkotyölaitoksesta joulukuussa 1931, jonka jälkeen EK ei juurikaan ollut kiinnostunut hänen tekemisistään useaan vuoteen, vaikka hänen tiedettiin osallistuvan SKP:n toimintaan Kittilässä.
1930-luvun lopussa Uusisalmi teki pesäeroa kommunisteihin ja oli taas mukana sosialidemokraattien toiminnassa osallistuen muun muassa vuoden 1939 puoluekokoukseen. EK:n seuraajaksi perustettu Valpo kiinnostui Uusisalmesta vasta talvisodan sytyttyessä ja joulukuun 1939 alussa hänet otettiin turvasäilöön. Toimenpidettä perustetiin Uusisalmen toiminnalla SKP:n Kittilän paikalliskomitean yhteysmiehenä ja organisoijana. Vapauduttuaan huhtikuussa 1940 Uusisalmi liittyi välirauhan aikana Suomen–Neuvostoliiton rauhan ja ystävyyden seuran Kittilän osastoon. Jatkosodan alla Uusisalmi pidätettiin jälleen kesäkuun alussa 1941. Syyskuussa hänet komennettiin rangaistuspataljoonaksi muodostettuun Osasto Pärmiin ja sieltä pian Erilliseen työkomppaniaan. Uusisalmi yritti vakuuttaa Valpolle koko sodan ajan jättäneensä SKP:n salaisen toiminnan. Keväällä 1942 tehdyissä kuulusteluissa Uusisalmi kertoi kyllästyneensä poliittiseen toimintaan jouduttuaan istumaan jatkuvasti vankilassa. Hän kertoi myös hyväksyvänsä Suomen sisä- ja ulkopolitiikan, ja oli valmis puolustamaan maata aseellisesti vaikkei halunnutkaan natsi-Saksan joukkoja maahan. Lokakuussa 1943 Uusissalmi siirrettiin huonontuneen terveydentilansa johdosta työpalveluksesta turvasäilöön, josta hän vapautui jatkosodan päätyttyä syyskuussa 1944.
Vapauduttuaan Uusisalmi lähti mukaan SKDL:n toimintaan ja maaliskuun 1945 vaaleissa hänet valittiin kansanedustajaksi. Uusisalmi ehti olla kansanedustajana vain reilut kaksi kuukautta. Uusisalmi kuoli aivohalvaukseen 46-vuotiaana kesäkuussa 1945. Hänen tilalleen eduskuntaan nousi Elsa Karppinen.
Cardigan
Vuonna 2016 kaupungin väkiluku oli. Vuoden 2011 väestölaskennassa yli 3-vuotiaista asukkaista 54,6 prosenttia ilmoitti osaavansa puhua kymriä.
Normanniruhtinas Roger de Montgomery perusti kaupungin vuonna 1093.
Cardiganin satama oli aikoinaan vilkas telakka ja rahtisatama, josta vietiin maailmalle walesilaista liuskekiveä kattotiiliksi. Suistoon kertyvä sedimentti on saanut sataman mataloitumaan, mikä on rajoittanut sinne pääsevien alusten kokoa, ja nykyisin se on huvialusten käytössä.
Pevisa
PEVISA (perinnöllisten vikojen ja sairauksien vastustamisohjelma) on Suomen Kennelliiton hyväksymä ohjelma, jolla pyritään ehkäisemään koirilla esiintyviä erityisen  perinnöllisiä vikoja ja sairauksia. Ohjelman tavoitteena on vähentää pääasiassa sellaisten periytyvien vikojen tai sairauksien leviämistä rodun kantaan, jotka alentavat koiran elinkykyä tai -toimintoja tai aiheuttavat koiran elämän laadun alenemisen.
Ehtona rotuyhdistyksen liittymiselle PEVISAan on, että sillä on Kennelliiton jalostustieteellisen toimikunnan hyväksymä jalostuksen tavoiteohjelma, josta selviää rodun jalostukselle asetetut suuntaviivat ja painopisteet. Voidakseen ilmoittaa ohjelmaan kuuluvan rodun pentueen Kennelliiton rekisteriin, pentueen vanhempien on täytettävä rotukohtaiset ehdot. Nämä ehdot määritellään kullakin rodulla tyypillisesti tavattavien vikojen ja sairauksien mukaan. Ehtona voi olla esimerkiksi rekisteröintiä edeltävä pakollinen tutkimus näiden nimenomaisten ongelmien toteamiseksi. Esimerkiksi suomenlapinkoirapentueen vanhempien silmät ja lonkat on tutkittava ennen pentueen rekisteröintiä.
Luettelo 2010-luvun tietokoneista
Tämä luettelo 2010-luvun tietokoneista on järjestetty julkaisuvuoden mukaan.
Simo Saloranta
Simo Sakari Saloranta (12. joulukuuta 1934 Lieto – 8. marraskuuta 2017 Raisio) oli suomalainen kestävyysjuoksija.
Saloranta sijoittui Rooman 1960 olympialaisten 10 000 metrin juoksussa 21:nneksi. Hän karsiutui 5 000 metrin juoksun alkuerissä sekä Rooman että neljä vuotta myöhemmin Tokion olympialaisissa. Pohjoismaiden mestaruuskilpailuissa hän saavutti hopeaa 5 000 metrillä vuonna 1961 ja 10 000 metrillä vuonna 1963. Hän edusti Suomea 20 maaottelussa vuosina 1959–1965 ja saavutti niissä yhteensä seitsemän henkilökohtaista voittoa.
Seuratasolla ”Simppa” Saloranta edusti Liedon Parmaa, Naantalin Löylyä ja Turun Urheiluliittoa. Hän voitti Suomen mestaruuden 5 000 metrillä vuosina 1961, 1963 ja 1964, 10 000 metrillä vuonna 1960 sekä 4 × 1 500 metrin viestijuoksussa vuonna 1964. Hän saavutti 5 000 metrillä SM-hopeaa vuosina 1959 ja 1960 sekä SM-pronssia vuonna 1962. Hän oli kolmas 14 minuutin rajan 5 000 metrin juoksussa alittanut suomalainen. Hän juoksi 2 000 metrillä Suomen ennätyksen 5.11,2 vuonna 1965.
Hilarius-hiiri
Hilarius-hiiri on suomalainen, toimittaja Marja-Liisa Mattilan (ent. Huhta) luoma kuvitteellinen hahmo. Hahmo on tullut tunnetuksi Kirkon av-toimituksen tuottamasta televisiosarjasta Hilarius-hiiren seikkailut, jota on esitetty televisiossa 1990-luvulta lähtien.
Hahmo
Hilarius on utelias, seikkailuja rakastava antropomorfinen hiiri, joka katselee ympäröivää maailmaa lapsen silmin. Hän on luonteeltaan inhimillinen ja ystävällinen.
Televisiosarja ja elokuva
Televisiosarjan Hilarius-hiiren seikkailut ensimmäinen tuotantokausi valmistui vuonna 1994 ja se esitettiin MTV3-kanavalla. Sarja on sen jälkeen saanut muutamia kertoja jatkoa. Sarjan jaksoja on ensiesityksien jälkeen esitetty uusintana useampaan otteeseen, viimeisimpinä vuosina SuomiTV:llä ja Sub Juniorilla. Televisiosarjan jaksoja on julkaistu VHS-kaseteilla ja DVD:nä.
Hilarius-Hiiren kotikylä
Hilarius-hiiren kotikylä sijaitsi vuoteen 2006 asti Jyväskylän Viherlaakso-nimisessä satu- ja seikkailumaassa. Hilarius-Hiiren uusi kotikylä avattiin 23. kesäkuuta 2010 Laukaaseen, kylpylähotelli Peurungan läheisyyteen.
Turkkilainen tupakka
thumb|200px|Camelin mainos vuodelta 1915: "Taidolla sekoitettuna turkkilaiset ja kotimaiset tupakkalajit tuovat miellyttävämmät savut kuin erikseen poltettuna". Turkkilainen tupakka on maantieteellisesti määritelty tupakkalaji, jota viljellään pääosin Turkissa ja aikoinaan Osmanien valtakuntaan kuuluneissa maissa, kuten Kreikassa, Bulgariassa, Pohjois-Makedoniassa ja Armeniassa.
Tupakka saapui Osmanien valtakuntaan tuontitavarana Amerikasta vuonna 1605 ja osmanit oppivat sen viljelystaidon eurooppalaisilta. Turkkilaiset kuitenkin kehittivät oman tupakanviljelymenetelmänsä sekä valmistustapansa, sillä tupakanpolttamiseen he käyttivät piipun tai sikarin sijasta narghileksi kutsumaansa vesipiippua.
Turkkilainen tupakka on maultaan pehmeää ja se sisältää muihin tupakkalaatuihin verrattuna vähemmän nikotiinia ja karsinogeeneja. Maun voimistamiseksi siihen usein sekoitetaan vahvempia tupakkalajeja kuten virginiantupakkaa. Vastaavasti muita lajeja saatetaan pehmentää sekoittamalla niihin turkkilaista tupakkaa. Yksi turkkilaista ja virginiantupakkaa sekoittava merkki on Camel, joka markkinoi tuotettaan juuri turkkilaisen tupakan tuomalla pehmeydellä.
Turkkilaisten tupakkakasvien lehdet ovat yleensä pienempiä, mutta niitä on lukumääräisesti enemmän kuin muissa lajeissa. Turkkilaiseen tupakan eroavuuteen vaikuttavat ilmasto, maaperä, viljelytapa ja käsittelymenetelmät. 1900-luvun alkupuolella lajeista erotettiin kaksi päälajiketta, Samsun-Bafra ja Trebizond-Platana. Nykyään lajikkeita myydään useilla nimillä. Arvostetuimpien lajikkeiden joukkoon kuuluvat Makedoniassa alueella viljellyt Yenice, Drama, Xanthe ja Smyrna. Yksi tunnetuista on muun muassa Mustanmeren Turkin rannikolla ja Armeniassa viljelty Samsun, joka on saanut nimensä Samsunin kaupungin mukaan. Muita ovat esimerkiksi Balikesir, Bursa, Kyproksella Karpasin niemimaalla viljelty Yayla Karpaz sekä Basma, jota viljellään myös Mustanmeren rannikon alueilla. thumb|left|120px|Kuivatettuja tupakanlehtiä Makedoniassa. Turkin ja Etelä-Euroopan lisäksi Turkista peräisin olevista siemenistä viljellään tupakkaa myös Etelä-Afrikassa, mutta Afrikan eteläkärjen erilaisten olojen vuoksi maku poikkeaa alkuperäisestä.
Akustinen bassokitara
thumb|Ovation, akustinen bassokitara Akustinen bassokitara (myös akustinen basso) on akustisen kitaran esimerkin mukaan tehty kielisoitin, jossa on yleensä neljä tai viisi kieltä. Akustinen bassokitara viritetään samoin kuin sähköinen bassokitara ja kontrabasso.
Ensimmäisen modernin akustisen bassokitaran toi markkinoille Ernie Ball vuonna 1972. Päinvastoin kuin sähkökitaran ja akustisen kitaran tapauksessa, akustinen bassokitara kehitettiin ja tuotiin markkinoille vasta sähköisen version jälkeen.
Tumma mehiläinen
thumb|Tumma mehiläinen Tumma mehiläinen (Apis mellifera mellifera) on eräs tarhamehiläisen alalaji. Tumma mehiläinen on kehittynyt Alppien pohjoispuolella ja levinnyt luontaisesti Pohjois-Euroopan lauhkean vyöhykkeen pohjoisrajoille. Sen levinneisyys on seurannut karkeasti tammivyöhykkeen rajaa Skandinaviasta Viron poikki kaakkoiseen Karjalaan. Italialaiseen mehiläiseen verrattuna tumma mehiläinen on isompi ja tummempi, eikä sillä erotu raitoja takaruumiissa. Se talvehtii pienenä talvipallona eikä kuluta paljon ruokaa, sillä se on tottunut Pohjolan karuihin olosuhteisiin. Luonteeltaan tumma mehiläinen on ärhäkkä ja parveilee melko herkästi. Se kerää loppukesällä satoa kanervasta. Suomessa tumma mehiläinen oli tarhattuna yleinen ennen eteläisempien alalajien tuontia.
Tumma mehiläinen oli aiemmin maailman yleisin alalaji, mutta se oli kadonnut lähes kokonaan 1960-luvulle tultaessa. Heteroosin myötä hybridiksi muuttuneessa mustassa alalajissa voimistuneet aggressiiviset käyttäytymispiirteet tekivät sen kanssa työskentelyn vaikeaksi, mikä johti sen vaihtamiseen lempeämpiin alalajeihin ja mustan mehiläisen nopeaan harvinaistumiseen 1960-lukuun mennessä. Puhtaina mustat mehiläiset ovat kuitenkin lauhkeita vaikkakin arkoja. Niiden kyky kerätä arvokasta kanervakasvien mettä ja talvehtia vaikeissakin oloissa ovat erityisesti Pohjoismaissa edullisia ominaisuuksia. Kyseistä alalajia on alettu elvyttää 2000-luvulla.
Patjakaktukset
Patjakaktukset (Maihuenia) on kaksi kaktuslajia käsittävä kasvisuku. Suvun ainoat lajit ovat Maihuenia poeppigii, joka löydettiin 1898 ja patagonianpatjakaktus (Maihuenia patagonica), joka löydettiin 1919. Kumpikin laji on kotoisin Argentiinan ja Chilen eteläosien vuoristoista, missä ne kasvavat leveysasteesta riippuen merenpinnan tasosta 2400 metrin korkeuteen.
Kumpikin laji on noin 40 cm korkuiseksi kasvava kaktus, jolla on sylinterimäinen, joustava ja runsaasti haarautuva varsi sekä meheviä lehtiä. Kasvin pinta on tahmea. Piikit ovat pitkiä ja niitä kasvaa kolme kappaletta kustakin areolista. Kukat muistuttavat paljon opuntioiden kukkia ja pitkänomaisissa hedelmissä on mehukas hedelmäliha.
Kasvutavaltaan lajit poikkeavat muista kaktuksista. Ne kasvavat muodostaen hyvin tiiviitä, keidasmaisia varvikoita, joiden läpimitta voi olla muutamia metrejä. Patagonianpatjakaktuksen kasvustojen keskiosissa on usein vanhoja, kuolleita versoja. Tyypillinen kasvupaikka on avoimella hiekkamaalla alueella, jolla sadetta on harvoin. Useimmista muista kaktuksista poiketen patjakaktukset joutuvat sietämään talvikuukausina pitkiä pakkasjaksoja, jopa −20 °C pakkasta sekä lunta. Ne ovatkin hyvin erikoistuneita ekologiseen lokeroonsa, Patagonian vuoristojen kuiviin ja kylmiin oloihin.
Salpausselän luonnonystävät
Salpausselän luonnonystävät on Suomen luonnonsuojeluliiton paikallisyhdistys Lahdessa ja sen ympäristössä. Jäseniä yhdistyksessä oli vuonna 2017 noin 450.
Yhdistyksen tarkoituksena on herättää ja ylläpitää harrastusta luonnontuntemiseen, -tutkimiseen ja -suojelemiseen ja olla luonnosta kiinnostuneiden henkilöiden yhdyssiteenä toiminta-alueellaan. Salpausselän luonnonystävät järjestää erilaisia tilaisuuksia ja luontoretkiä sekä edistää luonnonsuojelua yhteistoiminnassa muiden luonnonsuojelua ajavien tahojen kanssa.
Yhdistys toimii aktiivisesti myös rakentamis-, maankäyttö- ja kaavoitusasioissa. Luonnonystävien tavoitteena on varmistaa Lahden kaupungin kaavoituksen lainmukaisuus ympäristönäkökulmasta. Lahdessa ilmestyvän Etelä-Suomen Sanomien mukaan yhdistys on ”maan kärkikaartia kaavoitusta koskevien valitusten laatijana”. Helmikuussa 2017 ilmestyneen uutisen mukaan yhdistys on tehnyt vuoden 2006 jälkeen ainakin 17 kaavavalitusta.
Yhdistyksen edustajat osallistuvat Etelä-Hämeen luonnonsuojelupiirin toimintaan.
Losino-Petrovski
Losino-Petrovski on kaupunki ja kaupunkipiirikunta Moskovan alueella Venäjällä. Se sijaitsee linnuntietä 39 kilometriä Moskovan kaupungista itäkoilliseen. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan kaupungissa oli 22 250 asukasta. left|thumb|250px|Kirkko Losino-Petrovskissa.
Delvinë
Delvinë on kaupunki Albanian eteläosan Vlorën maakunnassa. Kaupungin asukasluku oli vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan 7 598. Delvinë on menettänyt vuoden 1990 jälkeen ainakin kolmanneksen asukkaistaan. Kaupungissa on moskeija ja ortodoksinen kirkko. Valtio on kaupungin lähes ainoa työnantaja, eikä kaupunki hyödy turismistakaan. pienoiskuva|vasen|Ortodoksinen kirkko Delvinëssä
Kalyke
Kalyke on Jupiteria retrogradiseen suuntaan kiertävä, epäsäännöllinen Carme-ryhmän kuu. Kuun löysi ryhmä Havaijin yliopiston astronomeja vuonna 2000. Kuu sai silloin nimekseen S/2000 J 2. Kalyke on halkaisijaltaan noin 5,2 kilometriä. Se kiertää Jupiteria noin 23 181 000 kilometrin etäisyydellä kiertoajan ollessa noin 721 päivää. Radan inklinaatio on 166 ° eksentrisyyden ollessa 0,2140.
Nykyisen nimensä kuu sai lokakuussa 2002 kreikkalaisesta mytologiasta.
Fandjango
Fandjango on Dave Lindholmin viides sooloalbumi. Se julkaistiin kesällä 1975. Albumi äänitettiin lokakuussa 1974 kahdessa päivässä. Se on viimeinen albumi, jolla Lindholm käyttää taiteilijanimeä "Isokynä Lindholm".
LP-levyn luettelotunnus on Love Records LRLP 132 ja C-kasetin LRC 132.
Kappaleet
Kaikki kappaleet kirjoittanut Dave Lindholm.
Muuta tietoa
Tiitta Spout on julkaissut albumin kappaleista oman singlensä Linnut laulaa niinkuin ennenkin / "Sataa & 22" (Love Records LRS 2059).
V1-ohjus
thumb|right|300px|V1-ohjus saksalaisessa museossa. thumb|right|200px|V1-ohjus [[Lontoo|Lontoon yllä vuonna 1944.]] V1 tai V-1 (, ”Kostoase 1”) eli Fieseler Fi-103 tai FZG-76 oli toisen maailmansodan aikainen saksalainen risteilyohjuksen edeltäjä. Ohjus oli automaattiohjautuva lentokone, jossa oli gyroskooppiin ja magneettiseen kompassiin perustuva ohjaus. Siinä oli sysäysputkimoottori eli pulssittain toimiva Argus As 14 -tyyppinen suihkumoottori.
V1-ohjus oli aikanaan ainutlaatuinen ase ja sitä sanottiin lentäväksi pommiksi. Lontoolaiset käyttivät nimiä doodlebug (”pieni lentokone”), buzz bomb (”hurinapommi”) sekä Farting Furies ("Pierevät raivottaret"). Saksankielisiä lempinimiä olivat Maikäfer (turilas) ja Kirschkern ("kirsikankivi").
Kehittelytyö
thumb|300px|V1-ohjusta hinataan lavetilla laukaisualustalle. Siemens AG -yhtiössä työskennellyt insinööri Fritz Gosslau kehitteli vuoden 1937 alusta alkaen kauko-ohjattavaa ohjusta. Sen koelento tehtiin 14. heinäkuuta 1939. Samana syksynä hän asetti tavoitteeksi radio-ohjattavan ohjuksen, jonka kantomatka olisi satoja kilometrejä. Moottoriksi hän valitsi sysäysputkimoottorin. Vuonna 1942 Gosslau oli saanut laitteen toimimaan melko luotettavasti ja siirryttiin tuotantovaiheeseen.
Ohjuksen kehittelyssä oli lukuisia teknisiä ongelmia. Varsinaista radio-ohjausta ei saatu toimimaan. Tunnetuin ongelma oli epävakaus, jonka ratkaisi kuuluisa koelentäjä Hanna Reitsch lentämällä miehitetyllä V1:llä keräten samalla tietoa ohjuksen käyttäytymisestä ilmassa. Reitsch loukkaantui yrittäessään laskeutua V1:llä laskuvarjohypyn sijaan.
Rakenne ja toiminta
thumb|right|300px|Ohjuksen poikkileikkauskuva. Ohjus oli 7,73 m pitkä ja 1,42 m korkea. Rungon halkaisija oli 825 mm, siipien kärkiväli 5,33 metriä ja painoa sillä oli laukaisuhetkellä 2 200 kg. Kantomatka oli 200–210 km, nopeus 670 km/h ja lentokorkeus enimmillään kolme kilometriä. Taistelukärkenä oli 850 kg amatolia. Keskimäärin ohjus lensi 600–1 000 metrin korkeudessa, matalimmillaan 100 metrissä.
Ohjus oli rakenteeltaan melko yksinkertainen ja se voitiin koota 350 miestyötunnissa. Yhden ohjuksen rakentaminen maksoi 5 060 tuolloista Saksan markkaa, joka oli vain noin viideskymmenesosa kaksimoottorisen pommikoneen hinnasta. Ohjausjärjestelmä oli teoriassa monimutkainen mutta käytännössä yksinkertainen servomekanismi.
Ohjuksen nokassa oli potkuri, joka oli kytketty hammasrattaiseen pyörintämekanismiin, joka välitti tiedot pyörähdyksistä ohjuksen takana olevalle mittarille. Kun takana olevaan mittariin tuli ennalta asetettu mittarilukema täyteen, ohjauspintoja liikuttaneet ilmaletkut katkaistiin, jolloin ohjuksen siivekkeet jäivät paikoilleen. Samalla hetkellä takasiivissä olevat pienet jarrusolat räjäytettiin nallien avulla ulos, jolloin ohjus lähti syöksyyn.
Ohjus laukaistiin lentoon viistosti ylöspäin suunnatuilta kiskoilta. Kun se oli saavuttanut halutun lentokorkeuden, automaattiohjaus piti sen vakiokorkeudella ja halutussa suunnassa. Kun etukäteen määritetty matka oli kuljettu, ohjuksen moottori sammui ja se syöksyi alas räjähtäen maassa. Ohjus oli kuitenkin niin epätarkka, että se sopi ainoastaan kaupungin kokoisen alueen pommittamiseen toimien näin lähinnä pelotteluaseena.
Käyttö sodassa
V1-ohjusta valmistettiin noin 30 000 kappaletta. V1-aseilla pommitettiin Lontoota 12. kesäkuuta 1944 alkaen. Viimeinen ohjus osui kaupunkiin 29. maaliskuuta 1945. Noin 10 000 ohjusta laukaistiin, perille pääsi 7 000, ja 3 876 osui Lontooseen. V1-pommituksissa kuoli Lontoossa 5 500 henkeä, 16 000 vammautui ja 75 000 asuntoa tuhoutui. Myös Belgian Antwerpeniin suoritettiin iskuja V1-aseilla saksalaisten vetäydyttyä sieltä. Kaikkiaan saksalaiset laukaisivat 8 892 ohjusta maasta ja 1 600 pommittajista.
V1-aseen valmistus oli halpaa, ase oli suunniteltu kokoonpantavaksi helposti saatavista materiaaleista. Materiaalina käytettiin paljon muun muassa alumiinia. Kokoonpanomielessä V1 oli pommitusaseena huomattavasti käytännöllisempi kuin V2-ohjus joka rakentui mutkikkaista metalliosista. thumb|300px|Spitfire häiritsee siivenkärjellään V-1:n lentorataa.
V1-ohjuksia torjuttiin muun muassa Tempest-, Mosquito-, Spitfire- ja Mustang-tyyppisillä nopeilla hävittäjillä. Ohjus oli vaikea ampua alas, koska se oli hyvin pieni ja nopea maali ja kesti hyvin konekiväärinluoteja. Tykkien käyttäminen saattoi johtaa taistelukärjen räjähtämiseen, mikä saattoi olla vaarallista ohjusta tulittavalle lentokoneelle. Hävittäjälentäjät huomasivat, että ohjelmoitua rataansa lentävän pommin saattoi pudottaa myös lentämällä pommin rinnalle ja asettamalla oman koneen siivenkärki pommin siiven alle niin, että ilmavirtaus pommin siiven yli häiriintyi. V1:n autopilotti yritti tällöin korjata häiriytynyttä lentotilaa, jonka seurauksena ohjus joutui vaakakierteeseen. Tällöin V1:n suunnin sekosi ja pommi putosi kaukana maalistaan.
Liittoutuneet pommittivat ohjuksen laukaisupaikkoja Pas-de-Calaisin rannikolla Ranskassa ja Hollannissa joulukuusta 1943. Vuonna 1944 Yhdysvalloista saatiin Lontoon suojaksi tutkaohjattavia ilmatorjuntatykkejä ja herätesytytteisiä ilmatorjuntatykkien kranaatteja, ja tämä yhdistelmä osoittautui tehokkaaksi V1-ohjusten torjunnassa.