cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Felicia Pearson
Seurauksena Okia Toomerin surmaamisesta Felicia Pearson tuomittiin toisen asteen murhasta kahdeksaksi vuodeksi Marylandin Jessupissa sijaitsevaan naisvankilaan. Vankilassa ollessaan hän suoritti high schoolin oppimäärän hallintaa mittaavan GED-loppukokeen. Pearson vapautettiin vuonna 2000, jolloin hän oli kärsinyt tuomiostaan viisi vuotta. Vankeusaikana Pearsonin luona vieraili ja häntä auttoi rahallisesti huumekauppias nimeltä Arnold Loney, joka oli ollut Pearsonille eräänlainen isähahmo ja katujen tapojen opettaja. Juuri Loney oli alun perin antanut Pearsonille lempinimen ”Snoop” Tenavien Ressu-koiran englanninkielisen nimen mukaan. Pearsonin istuessa vankilassa toista vuottaan Loney murhattiin ampumalla ensin mainitun suureksi järkytykseksi.
Ursus
Ursus voi tarkoittaa eri asioita:
Yrjö Hirn
thumb|Yrjö Hirn. Georg (Yrjö) Hirn (7. joulukuuta 1870 Lappeenranta – 23. helmikuuta 1952 Helsinki) oli suomalainen professori, diplomaatti, kulttuuripersoona ja esseisti, joka oli aikansa tunnetuimpia suomalaisia tiedemiehiä maailmalla.
Felicia Pearson
Vuonna 2004 Pearson tapasi yökerhossa Michael K. Williamsin, joka tuohon aikaan näytteli Omaria televisiosarjassa Langalla. Williamsin mielestä Pearson olisi sopinut hyvin erääseen rooliin, ja Williamsin kehotuksen mukaisesti Pearson kävi sarjan tekijöiden luona ja pääsi siihen näyttelemään. Aluksi kuvitteellinen ”Snoop” oli ainoastaan vähämerkityksinen sivuhahmo, mutta tilanteen muututtua näyttelijä muun muassa vieraili keskusteluohjelmassa Larry King Live. Lisäksi kauhukirjailija Stephen King sanoi, että hänen mielestään ”Snoop” oli ”ehkä kauhistuttavin naisrikollinen, joka on koskaan esiintynyt televisiosarjassa.” Toisaalta kielteistäkin palautetta näyttelijävalinnasta tuli, sillä Okia Toomerin äiti Carlene Smith ilmaisi The Washington Postille olevansa hyvin järkyttynyt siitä, että hänen tyttärensä surmannut henkilö esitti televisiossa tappajaa.
Yrjö Hirn
Henkilöhistoria
Yrjö Hirn vietti lapsuutensa Lappeenrannassa ja Porvoossa. Hän on myöhemmin kuvannut lapsuutensa Karjalaa esseekokoelmassa De lagerkrönta skoplaggan (1951). Hänen vanhempansa olivat filosofian tohtori August Reinhold Hirn ja Aurora Elisabeth Hoffström ja puoliso 1895–1943 Karin Åberg. Hirn suoritti ylioppilastutkinnon vuonna 1889 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1892. Filosofian tohtoriksi hän väitteli 1896. Hän toimi Helsingin yliopiston kirjaston amanuenssina vuosina 1894–1910 sekä Helsingin yliopiston estetiikan ja nykyiskansain kirjallisuuden dosenttina vuosina 1898–1910 ja professorina vuosina 1910–1937.
Hirn oli aktiivinen myönteisen Suomi-kuvan levittäjä Pariisin epämuodollisissa verkostoissa sortovuosina 1899–1905. Itsenäistymisen jälkeen hän siirtyi Suomen Pariisin-suurlähetystön palvelukseen. Vuonna 1919 Hirn osallistui Suomen delegaation jäsenenä Pariisin rauhankonferenssiin.
Tutkimukset
Hirn tutki monia eri aloja, muun muassa estetiikkaa käyttäen hyväksi psykologian ja sosiologian menetelmiä, ympäristöestetiikkaa, kirjallisuus-, teatteri- ja taidehistoriaa sekä karelianismia. Hän sai useita apurahoja tutkimuksiaan varten, joten hän saattoi työskennellä tutkimustensa parissa useita vuosia ulkomailla. Hänen pääteoksensa olivat The Origins of Art (1900) ja Det heliga skrinet (1909). Näissä oli omalle ajalleen tyypillistä darwinilais-sosiologista väritystä, mutta myös selkeästi hahmotettua taiteen ja kirjallisuuden kehityksen kuvausta. Hirn oli erittäin tuottelias ja taitava kirjoittaja. Hän hallitsi loisteliaan esseekirjoittamisen taidon, ja lisäksi hän julkaisi useita monografioita muun muassa Runebergista.
Circuit de Charade
45.74722°N, 3.03889°W
Circuit de Charade on moottorirata lähellä Clermont-Ferrandia Ranskassa. Siellä on ajettu Formula 1 -kisoja 1965, 1969, 1970 ja 1972 sekä muita pienempiä kilpailuja. Rata rakennettiin sammuneen tulivuoren viereen 1958. Jotkut kuljettajat kuvailivat rataa "mutkikkaammaksi ja nopeammaksi versioksi Nürburgringistä".
Ranskan Grand Prix siirtyi Charadelta Paul Ricardin radalle sen jälkeen, kun Helmut Marko loukkasi silmänsä 1972.
Radan uusi, lyhyempi versio (3,86 km) on vielä käytössä muun muassa Formula 3 -sarjassa.
Ensimmäinen Mooseksen kirja
Ensimmäinen Mooseksen kirja (Genesis,, ”Synty”; , ”Alussa”) on ensimmäinen viidestä Mooseksen kirjasta (pentateukki) eli juutalaisten pyhän kirjoituksen Tooran ensimmäinen kirja. Se on myös kristittyjen Raamatun Vanhan testamentin ensimmäinen kirja. Kirjan tapahtumat alkavat maailman ja ihmisen luomisesta ja päättyvät Israelin kansakunnan syntyyn.
Historia
Ensimmäinen Mooseksen kirja on rakenteeltaan ja tyylilajliltaan maailman ja Israelin kansan luomismyytti. Kirja lainaa mesopotamialaista tarinaperinnettä, jonka aineksista on koottu Israelin kansan historia ja perustelu yksijumalaisuudelle. Kirjan tarkoituksena on nähty ensisijaisesti kansakunnan rakentaminen ja sen traditioiden perusteleminen. Kirjoitusten motiiveina on nähty eri ryhmien pyrkimys vahvistaa asemaansa. Nykyisin tunnettu versio olisi siten laadittu viidennen tai kuudennen vuosisadan aikoihin ennen ajanlaskun alkua.
1970-luvulle asti Viiden Mooseksen kirjan ajateltiin olevan neljän samat tarinat erilaisina versioina kertovan lähteen toimitettu laitos, joka toimitustyön seurauksena sisältää toistoa ja ristiriitaisuuksia. Nykyään tulkinta on edennyt siihen suuntaan, että ainakin osa kuvitelluista lähteistä on saman tekstin eriaikaisia revisioita.
Sisältö
Ensimmäinen Mooseksen kirja voidaan jakaa kahteen osaan. Ensimmäiset kaksitoista lukua Aadamista Abrahamiin käsittävät noin 2000 vuoden aikajakson, ja se keskittyy maailmankaikkeuden suuriin tapahtumiin, kuten luomiseen, syntiinlankeemukseen, vedenpaisumukseen ja Babylonin torniin. Seuraavat 39 lukua käsittävät vain noin 350 vuoden ajanjakson, joka keskittyy enemmän henkilöihin, lähinnä Israelin patriarkkoihin, ja kansoihin.
Alkukertomukset
Genesiksen 11 ensimmäistä lukua sisältävät Raamatun alkukertomukset. Kertomus alkaa kahdella peräkkäisellä erilaisella kuvauksella maailman luomisesta. Ensimmäisessä kertomuksessa Jumala luo kaiken tyhjästä ja ihmiset viimeisenä. Toisessa kertomuksessa Jumala luo ihmisen, sitten puutarhan (paratiisi) ja lopulta naisen.
thumb|left|200px|Berešit alef, Ensimmäisen Mooseksen kirjan ensimmäinen luku, kirjoitettuna munaan. Ensimmäinen Mooseksen kirja pyrkii selittämään ihmiskunnan alkuperän, sekä ihmisen suhteen Jumalaan ja sitä kautta vaaditun suhteen toisiin ihmisiin. Kirja on sekä luomiskertomus että Israelin kansan perinteinen käsitys omasta historiastaan, ja voidaan tulkita joko kirjaimellisesti tai vertauskuvallisesti.
Genesiksen mukaan on olemassa ainoastaan yksi Jumala, ja tämä on luonut maailman. Jumala on kutsunut kaikki olennot oleviksi omalla sanallaan. Jumala esitetään persoonallisena, ihmisen kaltaisena olentona, joka vaikuttaa puhuvan ihmiskunnalle. Genesis ei pyri antamaan Jumalasta filosofisesti täsmällistä määritelmää. Sen määritelmät ovat sen sijaan käytännönläheisiä ja historiallisesti kuvattuja. Jumala kuvataan ainoastaan siinä määrin, miten hän on tekemisissä luodun maailman ja ihmisten kanssa. Jumala ilmestyy patriarkoille useita kertoja, Ensimmäisessä Mooseksen kirjassa erityisesti Abrahamille.
Jotkut tutkijat uskovat, että Genesis on myöhäisempi esimerkki yksijumaluudesta kuin esimerkiksi zarathustralaisuus. He tulkitsevat käskyn "älä pidä muita jumalia" reaktiona juutalaisen kansan varhaiseen monijumalaisuuteen, eli todisteena siitä, että juutalaisten haluttiin palvelevan omaa heimojumalaansa vieraiden kansojen jumalien sijaan. Nykyisessä muodossaan Genesis esittää kuitenkin olevansa varhaisin säilynyt historiallinen teksti, joka kuvaa muiden jumalien palvonnan myöhemmäksi ilmiöksi, joka on kehittynyt eri kansojen parissa heidän erkaannuttuaan alkuperäisestä yksijumaluudesta.
Genesiksen alun luomiskertomus selittää ihmiskunnan alun. Kun maailma oli luotu, se oli Jumalan oman arvion mukaan hyvä ja täydellinen. Ihmiskunta on luomakunnan kruunu ja on luotu Jumalan kuvaksi. Kaikki ihmiset ovat Aadamin ja Eevan jälkeläisiä ja siten yhtä. Ihmisen tulee suhtautua luomakuntaan kunnioittavasti, eikä luontoa saa hyväksikäyttää itsekkäästi. Ihmiskunta kuitenkin lankeaa syntiin, ja joutuu karkotetuksi Jumalan välittömästä yhteydestä. Ihmisten syntien tähden Jumalan jopa surmaa lähes kaiken elollisen vedenpaisumuksessa, mutta pelastaa Nooan perheen ja eläinlajit.
Patriarkkakertomukset
Genesiksen luvut 12–50 ovat patriarkkakertomuksia. Niiden päähenkilöinä ovat Israelin heimojen kantaisät eli patriarkat, Abraham, Iisak ja Jaakob (myöhemmin Israel). Abraham matkustaa vaimonsa Saaran kanssa Urista, todennäköisesti Babyloniasta, Kaanaan maahan eli Palestiinaan. Se päättyy Jaakobin jälkeläisten, israelilaisten, siirtymiseen Egyptiin faaraon suosiossa. Näin kirja toimii johdantona juutalaiseen lakiin, tapoihin ja legendoihin, ja luo pohjan Israelin kansallisille ja uskonnollisille ajatuksille ja instituutioille.
Kirja esittää, että kaikista ihmisistä erityisesti juutalaiset ovat Jumalan valittu kansa. Ensin Jumala teki Nooan aikoihin ikuisen, rikkomattoman liiton eli Nooan liiton koko ihmiskunnan kanssa. Myöhemmin Jumala lupasi Abrahamille ja hänen jälkeläisilleen, että heistä tulee suuri kansa, joka on siunattu ja jonka nimestä tulee suuri. Jumala toistaa usein Abrahamille antamansa lupauksen, että hänen jälkeläistensä lukumäärä tulee olemaan yhtä suuri kuin taivaan tähtien ja rannan hiekanjyvien lukumäärä.
Maailman luominen
thumb|200px|Gustave Doré: Valon luominen
Genesiksen luomiskertomus voidaan jakaa kahteen osaan — ensimmäinen osa alkaa siitä, kun Jumala luo maailmankaikkeuden kuudessa päivässä. Toinen osa on ihmiskeskeisempi, eikä keskity niinkään kuvaamaan sitä kuinka Maa, sen kasvit ja eläimet ja ominaisuudet tulivat oleviksi sellaisena kuin ne tänään ovat. Kertomuksia voidaan pitää joko saman kertomuksen eri puolina, tai erillisinä kertomuksina.
Ensimmäisessä osassa Jumala luo maailman seuraavissa vaiheissa:
Yleisesti ajatellaan, että seitsenpäiväinen viikko tulee Genesiksen luomiskertomuksesta. Samoin on pohdittu luvun seitsemän merkitystä. Tutkimukset viikon historiasta ovat kuitenkin osoittaneet, että seitsenpäiväinen viikko oli hyvin yleinen muinaisessa maailmassa, jopa niin yleinen, ettei sen alkuperää voida määrittää tarkkaan juuri Genesikseen.
Luomiskertomuksen toisessa osassa maa on vailla elämää, ja se selittää, kuinka Jumala loi kasteen maaperään ja kuinka maasta muovattiin ihminen, Aadam. Heprean sana adama kääntyy merkitsemään "punaista maata".
Aadam ja Eeva
Kun Jumala oli luonut Aadamin maasta, hän asetti tämän asumaan Eedenin puutarhaan eli paratiisiin hoitamaan sitä. Aadamille annettiin lupa syödä kaikkia puutarhan hedelmiä, paitsi Hyvän ja pahantiedon puun hedelmiä. Sen jälkeen Jumala toi kaikki eläimet Aadamin luo, että ne pitäisivät hänelle seuraa. Aadam antoi kaikille eläimille nimet, mutta ei löytänyt lohdutusta yksinäisyyteensä. Siksi Jumala nukutti hänet, ja loi hänen kylkiluustaan naisen, jota kutsutaan myöhemmin Eevaksi. Tämä oli tarkoitettu hänen kumppanikseen.
Puhuva käärme suostutteli Eevan syömään kielletyn hedelmän. Hän huomasi sen hyväksi ja tarjosi sitä Aadamille, joka myös maistoi hedelmää. Teko oli perisynti, perustavanlaatuinen tottelemattomuus Jumalaa vastaan. Rangaistuksena Jumala kirosi maan, määräsi ihmiset kuolevaisiksi, sekä karkotti Aadamin ja Eevan paratiisista. Paratiisin sisäänkäyntiä vartioi kerubi jolla on palava miekka.
Aadam ja Eeva saivat aluksi kaksi poikaa, Kainin ja Abelin. Kain tuli kateelliseksi veljelleen siitä, että Jumala katsoi ennemmin tämän uhrilahjojen puoleen, ja surmasi veljensä. Hänet tuomittiin vaeltamaan ympäri maata pakolaisena, mutta kukaan ei saanut surmata häntä. Lopulta hän asettui Nodin maahan.
Henok (Kainin poika), ensimmäisiä Kainin pojista, rakensi ensimmäisen kaupungin. Eräs toinen jälkeläisistä, Lemek, otti kaksi vaimoa. Lemekin pojat olivat ensimmäiset, jotka asuivat teltoissa ja harjoittivat karjanhoitoa. He olivat myös ensimmäiset, jotka kehittivät soittimia ja jotka tekivät aseita pronssista ja raudasta. Kainin jälkeläiset eivät tienneet mitään Jumalasta.
Aadam ja Eeva saivat Abelin kuoleman jälkeen tämän tilalle kolmannen pojan, jonka nimi oli Set. Setin jälkeläiset eivät koskaan unohtaneet Jumalaa. Kymmenes jälkeläisistä suorassa polvessa oli Nooa. Aadamilla ja Eevalla oli myös muita poikia ja tyttäriä. Aadam eli 930-vuotiaaksi. Juutalaisen uskon mukaan Jumala loi Aadamin ja Eevan vuonna 3761 eaa.
Aadamin ja Eevan sekä Kainin ja Aabelin tarinat esiintyvät myös Koraanissa. Katso myös: Raamatun ja Koraanin yhtäläisyydet.
"Jumalan pojat"
Nooan tarinan johdanto-osa on yksi Raamatun kryptisimpiä. Siinä puhutaan "Jumalan pojista" (vaihtoehtoinen käännös: "Hallitsijoiden pojat" tai "jumalien pojat"), jotka himoitsivat ihmisten tyttäriä ja parittelivat näiden kanssa. Syntyneet lapset olivat muinaisaikojen mahtavia ja maineikkaita sankareita. Käsitettä "Jumalan pojat" ei selitetä tarkemmin. Yleensä sen on ajateltu tarkoittavan enkeleitä, mutta ei kristinuskossa esimerkiksi Jeesusta. Samassa yhteydessä (6. luku, 3. jae) myös ilmoitetaan, että Jumala ei salli ihmisten elää kauempaa kuin 120 vuotta vanhaksi sen jälkeen, kun pitkään eläneet ihmiset (kuten Metusalah) olivat kuolleet.
1979 (kappale)
1979 on chicagolaisen alternative rock-yhtyeen Smashing Pumpkinsin hittikappale. Se julkaistiin yhtyeen tupla-albumilla Mellon Collie and the Infinite Sadness vuonna 1995, ja se julkaistiin myös singlenä. Kappaleen kirjoitti Billy Corgan. Kappale on yksi yhtyeen rauhallisimmista, mutta myös tunnetuimmista.
Ensimmäinen Mooseksen kirja
Nooa ja vedenpaisumus
thumb|200px|Gustave Doré: Kyyhkynen lähetetään arkista.
1979 (kappale)
1979 oli Smashing Pumpkinsin ensimmäinen kappale jossa oli elektronisia vaikutteita ja sen jälkeen yhtye siirtyi yhä enemmän tekemään elektronista musiikkia.
Ensimmäinen Mooseksen kirja
Nooa ja vedenpaisumus
Vastauksena ihmiskunnan pahuuteen Jumala päättää tuhota ihmiskunnan ja aloittaa alusta. Hän valitsee yhden ihmisen, Nooan, perheineen jäämään henkiin, sillä Nooa oli koko sukupolvesta vanhurskain. Jumala määrää hänet rakentamaan suuren arkin, sillä maailman tuho toteutettaisiin suurella tulvalla eli vedenpaisumuksella. Nooa tottelee käskyä ja astuu arkkiin perheineen. Arkkiin otetaan mukaan myös pari kustakin maalla elävästä eläinlajista ja lintulajista.
1979 (kappale)
1979 voitti MTV Video Music Awards-palkinnon "Best Alternative Video".
1979 Mixes -singlen kappaleet
Kappaleet 1, 2 ja 4 on tehnyt Roli Mosimann. Kappaleen 3 on tehnyt Moby, joka remiksasi kappaleen "pro bono".
Ensimmäinen Mooseksen kirja
Nooa ja vedenpaisumus
Kun arkki on valmis, alkaa sataa, ja maailma peittyy veteen. Kaikki paitsi arkissa olevat elävät olennot tuhoutuvat maan päältä. Oletettavasti myös kalat säilyvät elossa, vaikka sitä ei kirjassa mainitakaan. Kun vesi laskee, Nooa perheineen jättää arkin, ja Jumala tekee liiton Nooan ja koko ihmiskunnan kanssa. Nooa istuttaa ensimmäisenä viinitarhan ja juo sen tuotteita. Mutta kun hän joi viiniä, hän juopui ja jäi alastomana makaamaan telttaansa. Haam, Kanaanin isä, näki isänsä alastomuuden ja kertoi siitä ulkona molemmille veljilleen. Siksi Nooa kirosi tämän pojan Kanaanin, ja siunasi toiset poikansa, Seemin ja Jafetin.
Luku 10 on niin sanottu Kansaintaulu, joka luettelee Nooan poikien Seemin, Haamin ja Jafetin jälkeläiset ja heistä polveutuvat kansat. Ihmiskunnan hajaantuminen ympäri maailman ja eri kielikuntiin vedenpaisumuksen jälkeen selitetään kertomuksessa Babylonin tornista. Jumala hajotti ihmiskunnan kohti taivasta rakentaman tornin, ja hajautti ihmiskunnan eri puolille maailmaa.
Myös Nooan tarina esiintyy mm. Koraanissa, Intian Vedassa ja Gilgamesissa.
Abram ja Saara
Kaldean Urissa (Babyloniassa) elävällä Terahilla oli kolme poikaa, Abram, Nahor ja Haran. Haranin poika oli Loot. Abramilla oli vaimo Sarai, myöhemmin Saara. Jumala ohjasi Abramin lähtemään kotoaan. Abram totteli ja lähti koko perhekuntansa ja Lootin, veljensä pojan, kanssa kohti Kanaaninmaata. Siellä Jumala ilmestyi hänelle ja lupasi maan hänen jälkeläistensä omaksi.
Nälänhätä pakotti Abramin jättämään maan ja muuttamaan Egyptiin. Egyptin kuningas kiinnostuu Saarasta, jonka Abram on esitellyt valheellisesti siskokseen — tosiasiassakin tämä oli hänen sisarpuolensa. Jumala rankaisi kuningasta sairaudella, jonka tämä tunnistaa merkiksi Jumalalta. Niinpä hän palauttaa Saaran Abramille. Abram palasi Kanaaninmaahan. Hän antoi Lootille Jordanin laakson lähellä Sodomaa. Jumala ilmestyi uudelleen Abramille ja lupasi tälle koko maan.
Abram ja Melkisedek
Loot joutuu vangiksi kun Sinearin kuningas Amrafel ja Sodoman kuningas Bera sotivat liittolaisineen. Abram kuitenkin pelastaa hänet aseistautuneiden palvelijoidensa avustuksella. Palattuaan Abram tapaa Melkisedekin, Salemin (Jerusalem) kuninkaan ja ylipapin, joka siunaa hänet. Abram antaa hänelle kymmenykset, mutta kieltäytyy ottamasta mitään vastaan. Tämän jälkeen Jumala ilmestyy Abramille jälleen ja lupaa hänelle suojeluksensa, palkkion ja lukemattomia jälkeläisiä. Jälkeläiset tulisivat viettämään neljäsataa vuotta muukalaisina toisessa maassa, mutta kun Jumala on tuominnut heidän vainoojansa, he tulevat jättämään maan ja neljäs sukupolvi tulee palaamaan Kanaanin maahan. Tämä ennusti Mooseksen ajan tapahtumat.
Hagar ja Ismael
Sarai on lapseton, joten Sarai ja Abram päättävät hankkia jälkeläisiä Abramille heidän egyptiläisen orjattarensa, Hagarin kautta. Abram ottaa hänet jalkavaimokseen ja saa tämän kanssa lapsen, Ismaelin. Jumala ilmestyy Abramille ja tekee tämän kanssa henkilökohtaisen liiton turvaamalla hänen tulevaisuutensa: Jumala lupaa hänelle lukemattomia jälkeläisiä, muuttaa hänen nimensä Abrahamiksi ja Sarai nimen Saaraksi sekä määrää ympärileikkauksen kaikille miehille ikuisena merkkinä liitosta.
Sodoma ja Gomorra
Jumala lähetti Abrahamin luokse kolme enkeliä, jotka hän ottaa vastaan vieraanvaraisuudella. Enkelit kertovat hänelle, että hän tulee saamaan pojan vuoden sisällä, vaikka sekä hän että hänen vaimonsa Saara ovat jo hyvin vanhoja. Abraham kuulee myös, että nämä Jumalan sanansaattajat aikovat panna täytäntöön rangaistuksen Sodoman ja Gomorran syntisiä asukkaita vastaan. Kaksi enkeleistä menee Sodomaan, jossa Loot ottaa heidät vastaan. Kaupungin miehet haluavat maata enkeleiden kanssa.
Myös Lootin, Sodoman ja Gomorran tarina esiintyy Koraanissa.
Iisakin syntymä ja uhraaminen
thumb|200px|Abraham uhraamassa Iisakia
Lopulta kauan kaivattu poika syntyy Abrahamille ja saa nimen Iisak (Itzhak, "nauroi" hepreaksi). Saaran vaatimuksesta Ismael äitinsä Hagarin kanssa ajetaan pois talosta. Jumala lupaa myös heille suuren tulevaisuuden. Abraham tekee Iisakin syntymää juhliessaan sopimuksen Abimelekin kanssa, joka antaa hänelle oikeudet Beer-sheban kaivoon.
Kun Abrahamin hartain toive on nyt täyttynyt, Jumala päättää laittaa hänet kokeeseen ja määrää tämän uhraamaan poikansa. Abraham tottelee ja aikoo uhrata poikansa Moorian vuorella. Juuri kun hän on surmaamaisillaan poikansa, Jumala vetää käskynsä takaisin ja lupaa hänelle jälleen lukemattomia jälkeläisiä.
Saaran kuoltua Abraham hankki Makbelasta perhehaudan. Sen jälkeen hän lähettää palvelijan Mesopotamiaan, Nahorin kotiin, etsimään tämän heimosta vaimoa Iisakille. Palvelija löytää Rebekan, Nahorin lapsenlapsen. Abraham saa lisää lapsia toisen vaimonsa, Ketruahin kanssa. Hän kuolee vanhalla iällä.
Eesau ja Jaakob
thumb|200px|Gustave Doré: Iisak siunaa Jaakobin. thumb|200px|Gustave Doré: Jaakob painii enkelin kanssa.
Oltuaan naimisissa 20 vuotta Rebekan kanssa, Iisak saa kaksospojat: Eesaun, josta tulee metsästäjä, ja Jaakobin (Ya'akov 'tulee seuraavaksi'), josta tulee paimen. Jaakob houkutteli Eesaun myymään esikoisoikeutensa, josta tämä ei välittänyt. Jumala uudistaa Aabrahamille antamansa lupauksen tästä kaupasta huolimatta.
Rebekka houkuttelee Jaakobin pukeutumaan Eesauksi, ja hankkimaan niin Eesaulle tarkoitetun esikoispojan siunauksen vanhalta sokealta isältään. Jaakob joutuu pakenemaan veljensä vihaa Harraniin. Eräänä yönä Jumala ilmestyy hänelle ja lupaa hänelle suojaa ja apua, ja maan hänen lukuisille jälkeläisilleen. Harranissa Jaakob pestautuu paimeneksi Labanin, äitinsä veljen, palvelukseen. Hänen ehtonsa on, että seitsemän vuoden jälkeen hän saisi tämän nuoremman tyttären Raakelin vaimokseen. Seitsemän vuoden päästä hän saakin vaimokseen vanhemman sisaren, Lean. Jaakob palvelee seitsemän lisävuotta saadakseen Raakelin, ja vielä kuusi vuotta saadakseen karjaa. Sillä aikaa Lea synnytti hänelle Ruubenin, Simeonin, Leevin ja Juudan. Raakelin orja Bilha synnytti hänelle Danin ja Naftalin, Lean orja Silpa synnytti hänelle Gadin ja Asserin, ja myöhemmin Lea synnytti vielä Isaskarin, Sebulonin ja tyttären Dinan. Viimeisenä Raakel synnytti hänelle Joosefin. Samaan aikaan hän vaurastuu huomattavasti.
Jaakob painii Jumalan kanssa
Labanin pelossa Jaakob lähtee perheineen pakoon, ja Laban alkaa ajaa häntä takaa. Lähestyessään kotia hän pelkää puolestaan Eesauta, ja siksi hän lähettää tälle lahjoja. Eräänä yönä joku olento, joka on identifioitu joko Jumalaksi, enkeliksi tai ihmiseksi (Raamattu käyttää ilmaisua "muuan mies"), painii hänen kanssaan. Painia kesti aamun koittoon saakka. Jaakob ei suostu päästämään olentoa, ennen kuin saa tältä siunauksen. Olento antaa Jaakobille nimen "Israel", "se joka taisteli Elin kanssa" (heprean sanoista jisra 'hän taisteli' ja el, kanaanilaisten luoja-Jumalan erisnimi). Tuon kohtaamisen kunniaksi Jaakob rakensi alttarin, josta Raamattu mainitsee: "Ja hän pystytti siihen alttarin ja antoi sille nimen Eel, Israelin Jumala." (1 Moos. 33:20).
Kohtaaminen Eesaun kanssa osoittautuu ystävälliseksi, ja veljekset tekevät sovinnon. Jaakob asettuu asumaan Kanaaninmaahan. Hänen poikansa Simeon ja Leevi hyökkäävät Sikemin kaupunkiin kostaakseen sisarensa Dinan raiskaamisen. Matkalla Beteliin Raakel synnyttää Benjaminin ja kuolee.
Joosef, unennäkijä
Joosef, Jaakobin suosikkipoika, on veljiensä vihaama, sillä kaikki hänen unensa ennustavat, että hän tulee ennen pitkää hallitsemaan veljiään. Juudan neuvosta hänet myydään ohikulkevalle karavaanille, joka on matkalla Egyptiin. Joosefin veljet kertovat hänen isälleen, että villieläin oli surmannut hänet. Joosef viedään Egyptiin, ja hän päätyy Potifarin, yhden faaraon virkamiehen, orjaksi. Hän saavuttaa isäntänsä luottamuksen. Potifarin vaimo yrittää vietellä hänet, mutta Joosef torjuu hänet. Tästä vihastuneena vaimo esittää väärän syytteen Joosefia vastaan ja hänet heitetään vankilaan. Siellä hän tulkitsee oikein vankitoveriensa unet. Nämä sattuvat olemaan faaraon leipuri ja juomanlaskija.
Faarao oli levoton näkemiensä outojen unien vuoksi. Kukaan ei kyennyt tulkitsemaan unia. Juomanlaskija kiinnittää huomion Joosefiin. Hänet viedään faaraon eteen, ja hän tulkitsee, että faaraon unet merkitsevät seitsemää tulevaa lihavaa (hyväsatoista) vuotta ja seitsemää tulevaa laihaa (nälänhädän) vuotta. Hän neuvoo faaraota varautumaan huonoihin vuosiin ennakolta. Faarao antaa Joosefille valtuudet tehdä kaikki tarvittava, ja näin hänestä tulee valtakunnan kakkosmies. Joosef kerää kylläisinä vuosina viljaa kaupunkeihin ja myy ne nälän vuosina kansalle takaisin heidän omaisuuttaan, karjaansa vastaan ja lopulta kansalaiset myyvät maansa ja itsensä faaraolle orjiksi viljaa vastaan. Joosef nai Asenatin, Onin eli nykyisen Heliopoliin papin Poti-Feran tyttären. He saavat kaksi lasta, Manassen ja Efraimin.
Kun nälänhätä tulee, se yltää Kanaaninmaahan asti. Jaakob lähettää poikansa Egyptiin ostamaan viljaa. Veljet tulevat Joosefin eteen. Tämä tunnistaa veljensä, mutta he eivät tunne häntä, eikä hän paljasta itseään. Kun Joosef huomaa veljiensä olevan peloissaan ja katuvia, Juuda jopa tarjoaa itseään orjaksi, hän paljastaa henkilöllisyytensä ja antaa veljilleen anteeksi. Hän lupaa majoittaa Egyptiin sekä veljensä että isänsä. Jaakob tuo koko perheensä, 66 henkeä, Egyptiin. Näin perhekuntaa on Egyptissä yhteensä 70 henkeä. Faarao ottaa heidät vastaan ja antaa heille Gosenin maan.
Kun Jaakob on kuolemaisillaan, hän kutsuu poikansa luokseen ja ottaa myös Efraimin ja Manassen omiksi pojikseen. Sitten hän ennustaa poikiensa kohtalon. Jaakob kuolee, ja hänet haudataan samaan perhehautaan Makpelan luolaan, johon aiemmin oli haudattu Abraham, Saara, Iisak, Rebekka ja Lea.
Kristinuskon näkemyksiä
Ensimmäisen Mooseksen kirja toimii ikään kuin avaimena koko muuhun Raamattuun ja sen ymmärtämiseen. Kristillisen näkemyksen mukaan se toimii avaimena myös Jeesuksen merkityksen ymmärtämiseen. Jeesuksen sovitustyöllä ei ole merkitystä ilman syntiinlankeemusta.
Johanneksen evankeliumin kirjoittaja käyttää Genesiksen luomiskertomukselle tyypillistä kieltä kuvatessaan Jumalan puheen ikuiseksi Logokseksi (kreikaksi λογος 'järki, sana, puhe'), joka oli "Jumalan luona" ja "oli Jumala" ja "tuli Jumalaksi ja ilmestyi keskuuteemme". Monet kristityt tulkitsevat tämän apostoliksi opiksi Pyhästä kolminaisuudesta ja Kristuksen jumaluudesta. Jos katsotaan yksistään Genesistä joka tukee tällaista opetusta, ja antaa siitä vihjeitä. Esimerkiksi jakeessa 1:26 Jumala [Elohim (אֱלֹהִים)] puhuu itsestään monikossa (kolmena persoonana, ei kahtena/neljänä tai useampana).
Genesis kulttuurissa
Sarjakuvataiteilija Robert Crumb julkaisi vuonna 2009 sarjakuvan muotoon kuvitetun tulkintansa Genesis Ensimmäisestä Mooseksen kirjasta. Kirjan teksti on suoraan Raamatun käännöksestä, mutta kuvituksessa Crumb on ottanut paikoin vapauksia.
Helenius
Helenius on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Mihail Margelov
Mihail Vitaljevitš Margelov (s. 1964) on venäläinen poliitikko. Hän on Venäjän kansanedustuslaitoksen ylähuoneen, liittoneuvoston, kansainvälisten asioiden valiokunnan entinen puheenjohtaja.
Margelov on opiskellut Moskovan yliopiston Aasian ja Afrikan maiden instituutissa, toiminut Neuvostoliiton kommunistisen puolueen keskuskomitean kansainvälisen osaston kääntäjänä, opettanut arabiaa Neuvostoliiton turvallisuuskomitean korkeakoulussa sekä ollut toimittajana uutistoimisto TASSin arabiankielisessä toimituksessa.
Vuosina 1990–1995 Margelov toimi yhdysvaltalaisissa konsulttitoimistoissa, mm. World Resourcesissa, Boston Consulting Groupissa sekä Bain and Companyssa avustaen itsenäisten valtioiden yhteisöön suuntautuvissa investointihankkeissa.
Vuonna 1995 Margelovista tuli Video International Groupin projektipäällikkö tarkoituksena tukea Grigor Javlinskiä ja liberaalia Jabloko-puoluetta. Vuonna 1996 hänestä tuli Venäjän presidentti Boris Jeltsinin uudelleenvalinnan kampanjatoimiston mainonnan pääkoordinaattori ja marraskuusta 1996 Venäjän presidentinkanslian julkissuhteiden osaston päällikkö.
Toukokuusta 1998 syyskuuhun 1999 Margelov toimi RIA-Novosti-tietotoimistossa. Lokakuusta 1999 syksyyn 2000 Margelov toimi Pohjois-Kaukasian tapahtumien tiedottamista varten perustetun Rosinformcenterin johtajana. Jeltsinin ilmoitettua luopuvansa presidentin tehtävistä 1999 lopussa ryhtyi Margelov tammikuusta maaliskuuhun 2000 hoitamaan Vladimir Putinin presidentinvaalikampanjassa avustamaan suhteissa ulkomaisiin joukkotiedotusvälineisiin.
Margelov valittiin Pihkovan alueelta Venäjän federaation liittoneuvostoon 2000, minkä jälkeen hänestä tuli kansainvälisten asioiden valiokunnan jäsen. Marraskuussa 2001 hänestä tuli valiokunnan puheenjohtaja. Margelov antoi aktiivisesti Venäjän ulkopolitiikkaa koskevia lausuntoja, ja kommentoi esimerkiksi Martti Ahtisaaren Nobelia happamasti.
Margelov toimi Euroopan neuvoston liittovaltuustossa 2002-2004 ja 2005-2009.
Anna-Maja Henriksson
Anna-Maja Kristina Henriksson (o.s. Forss, s. 7. tammikuuta 1964 Pietarsaari) on suomalainen varatuomari ja poliitikko, RKP:n kansanedustaja, Vaasan vaalipiiristä, ministeri sekä Pietarsaaren kaupunginvaltuutettu. Hänet nimitettiin kesäkuussa 2023 Orpon hallituksen opetusministeriksi. Sitä ennen hän on toiminut Suomen oikeusministerinä vuosina 2011–2015 Kataisen ja Stubbin hallituksissa, kesäkuusta joulukuuhun 2019 Rinteen hallituksessa ja sen jälkeen kesäkuuhun 2023 saakka Marinin hallituksessa. Henriksson valittiin RKP:n puheenjohtajaksi 2016. Hän on Suomen pitkäaikaisin oikeusministeri.
Haiku
thumb|right|200px|Rangyun (1798-1876) kirjoittama haiku Hauskuutus: "rovion jälkeen/hiilet nyt jo sammuneet/ruskainen lehti".
Haiku on japanilainen tyypillisesti kolmisäkeinen runo, jossa on 17 tavua (on tai mora). Tavut on jaettu säkeiksi suhteessa 5-7-5. Haikujen aiheet liittyvät yleensä luontoon, ja runot ovat asultaan pelkistettyjä, mietelauseenomaisia. Haikut kirjoitetaan japaniksi perinteisesti yhdelle pystyriville, mutta länsimaisittain kolmelle vaakariville.
Anna-Maja Henriksson
Tausta ja yksityiselämä
Henrikssonin äidinpuoleinen isoisä, rovasti Vilho Kivioja oli Maalaisliiton kansanedustaja vuosina 1929–1945. Isänpuoleinen isoisä oli kauppaneuvos Alfred Forss. Molemmat olivat tunnettuja lestadiolaisvaikuttajia.
Lämpölaitos
thumb|Lukiokadun lämpökeskus Tornion keskustassa Lämpölaitos (usein myös lämpökeskus) on teollisen mittakaavan lämmitykseen tarkoitettu laitos. Tavallisin käyttökohde on pienehköt kaukolämmitettävät kohteet, teholtaan tavallisesti muutamasta pariinkymmeneen megawattiin. Toinen merkittävä käyttökohde on erilaiset vara- ja huippulämpölaitokset suurissa kaukolämpöverkoissa, joissa lämpö tuotetaan tavallisesti lämpövoimalaitoksessa.
Haiku
Tavujaon lisäksi haikulle on ominaista "leikkaus" (kiru), millä tarkoitetaan kahden poikkeavan ajatuksen tai mielikuvan esittämistä. Mielikuvat erottaa toisistaan kireji, leikkaussana, joka esittää esimerkiksi hämmästystä tai huudahdusta. Haikun luontoteemaa korostaa yleensä kigo, eli haikun johonkin vuodenaikaan sitova sana. Kigoja ovat esimerkiksi kirsikankukat (sakura, kevät), sadekausi (tsuyu, kesä), hyönteiset (mushi, syksy) ja pudonneet lehdet (ochiba, talvi).
Lämpölaitos
Kaukolämpöä tuottavassa laitoksessa on tavallisesti lämminvesikattila, jolla vettä ainoastaan lämmitetään. Tätä lämmintä vettä kierrätetään sitten lämmönvaihtimissa ja näin saadaan haluttu kohde lämpimäksi.
Anna-Maja Henriksson
Tausta ja yksityiselämä
Henriksson on ollut naimisissa Janne Henrikssonin kanssa vuodesta 1991. Parilla on kaksi lasta.
Haiku
Haiku-runoa kutsuttiin aiemmin nimellä hokku, mutta haikuksi sen nimesi 1800-luvun lopulla japanilainen kirjailija Masaoka Shiki. Nykyhaiku ei aina noudata tiukkaa 17 tavun kaavaa tai sisällä vuodenaikasanaa, mutta kahden mielikuvan esittäminen on keskeinen osa myös modernia haikua.
Anna-Maja Henriksson
Poliittinen ura
Huhtikuussa 2012 Henriksson ilmoitti pyrkivänsä puolueen puheenjohtajaksi väistyvän Stefan Wallinin jälkeen. Hän kuitenkin hävisi puoluekokouksen äänestyksessä europarlamentaarikko Carl Haglundille äänin 144–106. Huhtikuussa 2016 Henriksson valittiin Svenska litteratursällskapet i Finlandin talousneuvostoon. Maaliskuussa 2016 Henriksson ilmoitti asettuvansa puheenjohtajehdokkaaksi myös kesän 2016 puoluekokouksessa ja hänet valittiin puolueen puheenjohtajaksi Turun puoluekokoksessa 12. kesäkuuta 2016. Hän on ensimmäinen nainen tässä tehtävässä.
Haiku
Esimerkki
Eräs kenties tunnetuimmista japanilaisista haikuista on Matsuo Bashōn runo vuodelta 1681.
Anna-Maja Henriksson
Poliittinen ura
Perussuomalaisten eduskuntaryhmä esitti maaliskuussa 2021 Henrikssonille epäluottamuslausetta. Perussuomalaisten puheenjohtajan Jussi Halla-ahon mukaan Henriksson ei ollut ryhtynyt tarvittaviin toimiin kuntavaalien järjestämiseksi turvallisesti ja ajallaan. Henriksson sai eduskunnan luottamuksen äänin 103–66.
Lämpölaitos
Teollisuuden kohteissa voidaan käyttää myös höyrykattiloita, joilla vesi höyrystetään. Vesihöyry syötetään lämmityskohteeseen tai yleensä lämmönvaihtimeen höyrystymislämpötilassa. Tiivistyvä höyry luovuttaa höyrystymislämpönsä, joka on 2260 kJ/kg (100 °C). Tämä on huomattavasti suurempi kuin esimerkiksi kymmenen astetta viilenevän veden luovuttama lämpö, joka on 41,86 kJ/kg. Siksi höyrylämmitys on huomattavasti 'tehokkaampi' ratkaisu. Höyrystettävän ns. syöttöveden painetta ja siten höyrynpainetta nostamalla saadaan höyryn lauhtumislämpötilaa nostettua.
Haiku
Esimerkki
Suomen kielelle käännettynä:
Anna-Maja Henriksson
Poliittinen ura
Henrikssonista tuli Suomen pitkäaikaisin oikeusministeri 4. kesäkuuta 2023, jolloin hän ohitti oikeusministerinä 2 898 vuorokautta vuosina 1979–1987 toimineen Christoffer Taxellin (RKP).
Lämpölaitos
Historiaa
Aluerakentaminen 1960-luvulta alkaen oli myös voimakasta lämpölaitosten rakentamisen aikaa. Kerrostaloihin ei tehty enää pannuhuoneita savuhormeineen ja lämmityskattiloineen, vaan ne liitettiin kaukolämpöverkkoon, jonka lämmön lämpölaitos tuotti keskitetysti. Ajan saatossa alueelliset kaukolämpöverkot laajenivat rakentamisen mukana ja niitä yhdistettiin suuremmiksi verkostoiksi.
Haiku
Esimerkki
G. J. Ramstedt (1953):
Anna-Maja Henriksson
Poliittinen ura
20. kesäkuuta 2023 Henriksson nimitettiin Suomen opetusministeriksi.
Lämpölaitos
Historiaa
1960-luvulla lämpölaitosten polttoaineena oli usein kevyt tai raskas polttoöljy. 1970-luvun öljykriisin ja sähkön kulutuksen kasvun myötä lämpölaitoksia korvattiin rakentamalla muita polttoaineita, kuten kivihiiltä tai turvetta, käyttäviä lämpövoimalaitoksia. 2020-luvulla moni lämpölaitos käyttää polttoaineena haketta tai pellettiä. Öljyä käytetään enimmäkseen varapolttoaineena tai talven kulutushuippujen aikana, kun muita polttoaineita käyttävien laitosten kapasitetti ei riitä kattamaan kulutusta.
Haiku
Esimerkki
Kai Nieminen (2012):
Anna-Maja Henriksson
Kuntapolitiikka
Henriksson on ollut Pietarsaaren kaupunginvaltuutettu vuodesta 1997 lähtien. Hän on toiminut kaupunginhallituksen puheenjohtajana vuosina 2001−2008 ja kaupunginvaltuuston puheenjohtajana vuodesta 2009.
Näkemyksiä
Henriksson kannattaa ruotsin kielen pakollista opetusta toisena kotimaisena kielenä, jota hän on perustellut sillä, että "kouluja käydään, että opitaan jotain. Silloin kaikki ei voi olla vapaaehtoista."
Henriksson jätti vuonna 2018 eduskunnalle lakialoitteen, jossa hän vaatii sukupuolta rangaistuksen koventamisen perusteeksi.
Henrikson ilmoitti syyskuussa 2019 haluavansa muut­taa vaa­li­ra­hoi­tus­lain ny­kyis­tä avoi­mem­mak­si, ja et­tä lain uu­dis­ta­mis­ta ale­taan syk­syn ai­ka­na poh­tia par­la­men­taa­ri­ses­sa työ­ryh­mäs­sä.
Eduskuntavaalit
Lähde:
Kuntavaalit
Lähde:
Saksan sosialistinen yhtenäisyyspuolue
Saksan sosialistinen yhtenäisyyspuolue (, lyh. SED) oli Saksan demokraattisen tasavallan hallitseva kommunistipuolue valtion perustamisesta 1949 aina vuoden 1990 vaaleihin asti. Puolue syntyi vuonna 1946 Neuvostoliiton Saksan-miehitysvyöhykkeen kommunistipuolueen ja sosiaalidemokraattisen puolueen yhdistyttyä kommunistien painostuksen jälkeen. Liitoksen jälkeen puolueella oli yli 1 260 000 jäsentä ja se sai ohjatuissa vaaleissa noin puolet äänistä.
SED:n synty
Saksan vastainen liittouma oli sopinut Jaltan konferenssissa helmikuussa 1945, että sodanjälkeisessä Saksassa tulisi siirtyä demokratiaan ja monipuoluejärjestelmään. Tämän sopimuksen mukaisesti Neuvostoliiton sotilashallinto Saksassa (Sowjetische Militäradministration in Deutschland, joka yleisesti tunnettiin lyhenteellä SMAD) antoi jo 10. kesäkuuta 1945 ”käskyn n:o 2”, jossa sallittiin demokraattisten ja antifasististen puolueiden perustaminen Neuvostoliiton miehitysvyöhykkeellä. Lisäksi perustettavien puolueiden piti puolueohjelmissaan tunnustaa kansalaisvapaudet ja -oikeudet. Neuvostoliitto oli ensimmäinen miehittäjävalloista, joka antoi tällaisen määräyksen. Yhdysvallat antoi samanlaisen määräyksen elokuun lopulla ja Yhdistynyt kuningaskunta syyskuussa, Ranska vasta vuoden 1945 lopussa.
thumb|Walter Ulbricht oli SED:n johtohahmo. Ensimmäisenä poliittisena puolueena Neuvostoliiton miehitysvyöhykkeellä järjestäytyi KPD, joka sai toimiluvan jo 11. kesäkuuta, siis heti SMAD:in käskyä seuraavana päivänä. Tämä ei ollutkaan yllättävää, koska puolueen perustamista olivat valmistelleet Neuvostoliittoon paenneet emigranttikommunistit yhdessä Neuvostoliiton sotilashallinnon kanssa. Heti neuvostojoukkojen saavuttua miehitysvyöhykkeelleen oli maahan saapunut myös kolme poliittista aloiteryhmää, joiden tehtävänä oli kommunistisen toiminnan aloittaminen Saksassa. Walter Ulbrichtin johtama Ryhmä Ulbricht (Gruppe Ulbricht) toimi Berliinissä, Anton Ackermannin Ryhmä Ackermann (Gruppe Ackermann) Mecklenburgissa ja Gustav Sobottkan Ryhmä Sobottka (Gruppe Sobottka) Saksissa. Nämä ryhmät olivat saaneet tehtäviinsä koulutusta Neuvostoliitossa, jossa niitä oli perehdytetty muiden muassa antifasistisen yhteisrintaman perustamiseen. Nämä ryhmät myös lopettivat, osin kovakouraisestikin, alueelle syntyneet ”vapaat” kommunistiset ryhmittymät, joita perustivat yleensä maan alla eläneet KPD:n jäsenet tai entiset keskitysleirivangit.
Puolueohjelmaltaan uusi KPD oli huomattavan vapaamielinen. Kun Weimarin tasavallan aikuinen KPD oli esittänyt tavoitteekseen siirtymisen sosialistiseen yhteiskuntaan ja ”Neuvosto-Saksan” (Sowjetdeutschland) perustamisen, nyt uudelleen perustettu KPD selitti tämän tavoitteen vääräksi. Sen mukaan Saksan talouselämä ja yhteiskunta ei vielä ollut kypsä neuvostojärjestelmään siirtymiseen; ensiksi tulisi toteuttaa vuoden 1848 porvarillisen vallankumouksen edistykselliset periaatteet. Kommunistit vannoivat nyt vapaan kansalaisyhteiskunnan ja yksityisyritteliäisyyden nimiin.
Toisena poliittisena puolueena Neuvostoliiton miehitysvyöhykkeellä rekisteröitiin SPD 16. kesäkuuta 1945. Sen ohjelma oli selvästi KPD:n ohjelmaa vasemmistolaisempi, vaatien ”demokratiaa valtiossa ja kunnassa, sosialismia taloudessa ja yhteiskunnassa”. Puolue ehdotti KPD:lle myös työväenluokan järjestöllisen yhtenäisyyden palauttamista, toisin sanoen yhteisen puolueen perustamista. KPD ei kuitenkaan tässä vaiheessa ollut kiinnostunut yhteisestä puolueesta; se katsoi pystyvänsä paremmin ajamaan omaa poliittista ohjelmaansa yksinään ja neuvostoviranomaisten tukemana.
Kesällä 1945 Neuvostoliiton miehitysvyöhykkeellä rekisteröitiin myös kaksi porvarillista puoluetta, kristillisdemokraattien CDU ja liberaalien LDPD.
Joulukuussa 1945 Berliinissä kokoontui molempien puolueiden edustajista koostunut Kuudenkymmenen komissio (Sechziger Kommission), jossa oli 30 jäsentä kummastakin puolueesta. Komission kokoontuessa useat sosiaalidemokraatit asettuivat vastustamaan puolueiden yhdistymistä. Puolueen puheenjohtaja Otto Grotewohl ilmaisi tukevansa yhdistymistä periaatteessa, mutta hänestä yhdistymisen piti tapahtua yhtä aikaa koko Saksassa, ei vain Neuvostoliiton miehitysvyöhykkeellä. Komission kokous päättyi riitaisissa merkeissä, mutta seuraavana päivänä ilmoitettiin, että ”yhteinen komissio” oli yön aikana saavuttanut ratkaisun puolueiden yhdistämiseksi. Todennäköisesti KPD:n ja miehityshallinnon edustajat taivuttelivat ja painostivat sosiaalidemokraattien edustajia – väite, jonka SED myöhemmin johdonmukaisesti kiisti. Puolueen seuraaja, Demokraattisen sosialismin puolue (Partei des demokratischen Sozialismus) myönsi painostuksen vasta 1. elokuuta 2001. Myöhemmän tutkimuksen perusteella on myös todettu, että sosiaalidemokraatteja internoitiin NKVD:n erikoisleireille kommunistien aseman parantamiseksi.
Uusi puolue, Saksan sosialistinen yhtenäisyyspuolue (Sozialistische Einheitspartei Deutschlands, lyhenne SED) perustettiin virallisesti Berliinin Admiralspalastissa 21. ja 22. huhtikuuta 1946. Kokouksen osanottajista 548 edusti SPD:tä (heistä 103 tuli läntisiltä miehitysvyöhykkeiltä) ja 507 KPD:tä (joista 127 lännestä). Kokouksen aluksi kommunistien Wilhelm Pieck ja sosialidemokraattien Otto Grotewohl kävelivät näyttämön eri puolilta keskelle ja puristivat kättä. Tästä kädenpuristuksesta tuli puolueiden yhdistymisen vertauskuva, joka kuvattiin myös uuden yhtenäisyyspuolueen vaakunaan.
Puolueen kehittyminen ”uuden tyypin puolueeksi”
Vastaperustetulla SED:llä oli noin 1,3 miljoonaa jäsentä, jotka tulivat lähes puoliksi kahdesta puolueesta. Kaikkiin puolue-elimiin oli valittu edustajia tarkoin siten, että kommunisteja ja sosialidemokraatteja oli sama määrä. Puolueella oli myös kaksi puheenjohtajaa, kommunistien Wilhelm Pieck ja sosiaalidemokraattien Otto Grotewohl. Puolueen ohjelma oli laadittu tieten tahtoen yleistasoiseksi, jotta myös sosialidemokraattien olisi helppo omaksua se. Puolueohjelma nojautui ennen muuta Sosialidemokraattisen puolueen vuoden 1891 Erfurtin ohjelmaan. Puolueohjelma torjui selkeästi leninismin ja kertoi puolueen pyrkivän sosialistisen yhteiskunnan toteuttamiseen erityistä saksalaista tietä.
SED oli vielä tässä vaiheessa avoin marxilainen joukkopuolue. Puolueen jäseneksi voi liittyä vapaasti jokainen, joka hyväksyi puolueen ohjelman ja tavoitteet. Jäsenillä ei ollut koeaikaa eikä uusi jäsen tarvinnut kutsua eikä suosittelijoita. Puolueella ei myöskään ollut politbyroota eikä puolueen pääsihteeriä.
Lokakuussa 1946 pidetyissä osavaltiovaaleissa SED voitti selvästi kaikissa viidessä osavaltiossa, mutta se ei missään saavuttanut tavoitteekseen asettamaansa ehdotonta enemmistöä. Vielä huonommin puolue pärjäsi Berliinissä järjestetyissä maapäivävaaleissa (kyseessä olivat ainoat vapaat koko Berliinissä järjestetyt vaalit ennen vuotta 1990). Niissä SED jäi alle 20 % äänistä. Länsi-Berliinin SPD sai noin 40 % äänistä, ja myös CDU oli SED:tä suurempi.
Kommunistien otteet tiukentuivat selvästi puolueessa loppuvuodesta 1947 lähtien. Tähän vaikutti useita tekijöitä, ennen muuta Neuvostoliiton ja länsiliittoutuneiden välien kiristyminen kylmäksi sodaksi sekä Saksan jaon selkiintyminen. Välirikko Josif Stalinin ja Jugoslavian Josip Broz Titon välillä lisäsi jännitteitä itäblokin maissa ja lisäsi Stalinin halua lisätä kontrolliaan itäblokissa. Syyskuussa 1947 perustettu Kominform lisäsi Neuvostoliiton kommunistisen puolueen kontrollia itäisen Euroopan veljespuolueista. SED:n kohdalla tämä merkitsi sosialidemokraattien aseman radikaalia heikentymistä. Puolueen kommunistijäsenet alkoivat pitää ”sosialidemokratismia” (Sozialdemokratismus) puolueen ja valtion yhtenäisyyden vihollisena, joka oli murskattava.
Erityisen ratkaisevaksi osoittautui SED:n ensimmäinen puoluekokous 25.–28. tammikuuta 1949. Siellä puolueen kommunistijäsenet vaativat puolueen rakenteen muuttamista kommunistiseksi ”uuden tyypin puolueeksi” (Partei neuen Typs), mikä myös päätettiin toteuttaa. Puolue tunnustautui avoimesti marxismi-leninismiin ja tunnusti Karl Marxin, Friedrich Engelsin, Vladimir Leninin ja Josif Stalinin oppi-isikseen. Neuvostoliitto katsottiin sosialistisen yhteiskunnan toteuttamisen mallimaaksi ja Neuvostoliiton kommunistinen puolue SED:n esikuvaksi. Kun puolueen jäsenyys oli aikaisemmin ollut vapaa, vaadittiin uusilta jäseniltä tästä lähin vuoden koeaika ja suosittelijat. Tämä liittyi puolueen uuteen itseymmärrykseen. SED, joka aikaisemmin oli pitänyt itseään marxilaisena joukkopuolueena, määritteli itsensä nyt työväenluokan etujoukoksi ja parhaimmistoksi.
SED:n rakenne muokattiin Neuvostoliiton kommunistisen mallin mukaiseksi. Puolue rakentui tiukan hierarkkisesti demokraattisen sentralismin periaatteiden mukaisesti. Puoluehallituksesta muokattiin neuvostomallinen politbyroo, ja puolue sai myös keskuskomitean ja pääsihteerin. Puolueen ensimmäiseksi pääsihteeriksi valittiin vuonna 1950 Walter Ulbricht. Puolueen sisäistä puhtautta alettiin korostaa, samoin kuin puolueen oikeutta kontrolloida jäsenistöään ja sen mielipiteitä.
Sosiaalidemokraatit, jotka eivät alistuneet uuteen stalinistiseen komentoon, puhdistettiin puolueesta. Puolueen 3. puoluepäivät päättivät heinäkuussa 1950 puolueen jäsenkirjojen vaihdosta. Jäsenkirjojen vaihdon yhteydessä noin 150 000 entistä sosiaalidemokraattia erotettiin puolueesta (heille ei siis suostuttu antamaan uutta puoluekirjaa vanhan tilalle). Noin 100 000 sosiaalidemokraattia pakeni länteen, ja arviolta noin 5 000 tuomittiin Neuvostoliiton tai DDR:n tuomioistuimissa erilaisista maanpetosrikoksista. Puolueen politbyroohon valittiin vain kolme entistä sosiaalidemokraattia: Otto Grotewohl, Friedrich Ebert ja Helmut Lehmann.
SED:n johtama Kansallinen rintama
Neuvostoliiton tavoitteena oli luoda miehitettyyn Saksaan ainakin näennäisesti moniarvoinen ja kansalaisvapauksia kunnioittava yhteiskunta. Niinpä Neuvostoliiton miehityshallinto SMAD salli jo kesäkuussa 1945 antifasististen ja demokraattisten puolueiden toiminnan omalla miehitysyöhykkeellään. Kesällä 1945 rekisteröityivät sosialidemokraattisen SPD:n ja kommunistisen KPD:n lisäksi myös kristillisdemokraattinen CDU ja liberaalidemokraattinen LDPD. Molempien puolueiden taustalla toimivat aluksi Weimarin tasavallan aikaiset poliitikot. Koska Neuvostoliitto edellytti miehitysvyöhykkeensä puolueiden olevan antifasistisia, niiden tuli liittyä yhteen nk. Antifa-blokiksi. Kesällä 1945 järjestäytyivät myös miehitysvyöhykkeen ensimmäiset ammattiyhdistykset. Vaikka mukana oli myös kristillisiä ammattiliittoja, oli ammattiliittojen johtoasema alusta alkaen tiukasti kommunistien käsissä.
SPD:n ja KPD:n yhdistyttyä SED:ksi vuonna 1946 uusi yhtenäisyyspuolue liittyi heti Antifa-blokin jäseneksi, samalla kun SPD ja KPD tietysti poistettiin siitä.
Vapaan kansalaistoiminnan seurauksina perustetut CDU ja LDPD pystyivät ensi alkuun toimimaan suhteellisen vapaasti, mutta SMADin kontrolli niissä lisääntyi poliittisen tilanteen muuttuessa nopeasti. Kesällä 1948 SMAD hyväksyi vielä kaksi uutta puoluetta puoluerekisteriin; tuolloin muodostettiin kansallisdemokraattinen puolue NDPD ja talonpoikaispuolue DBD. Vuonna 1949 SED muodosti DDR:n Kansallisen rintaman neljän ”blokkipuolueen” sekä useiden joukkojärjestöjen kanssa. DDR:n parlamentissa eli Kansankamarissa SED piti vuosina 1981–1986 hallussaan 25,4 % paikoista.