cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
George Washingtonin suhtautuminen orjuuteen
Avioliitto ja vapaussota
Sodan jatkuessa orjien ylläpitäminen kallistui entisestään. Vuonna 1778 Washington alkoi pohtia orjiensa myymistä uusia maatiloja varten. Hän kuitenkin halusi, että orjia myytäessä ”niiden uusi omistaja ei erota miehiä vaimoistaan ja vanhempia lapsistaan”. Tämän jälkeen Washington ei enää tuntenut tunnontuskia orjien myymisestä ja myikin yhdeksän orjaa tammikuussa 1779.
Washingtonin kuoleman jälkeen
Ennen kuolemaansa Washington vakuuttui siitä, että orjuus on moraalisesti väärin. Washingtonin kuollessa vuonna 1799 hänellä oli hallussaan 316 orjaa. Testamentissaan Washington määräsi orjansa vapautettavaksi heti vaimonsa kuoleman jälkeen, joskin hänen henkilökohtainen orjansa William sai vapautuksen heti. Lisäksi Williamille maksettiin Washingtonin kuolinpesästä 30 dollaria kerran vuodessa. Historiantutkijat ovat myöhemmin pohtineet, miksi Washington ei vapauttanut kaikkia orjiaan heti. Tälle on esitetty kaksi syytä: ensinnäkin orjien vapauttaminen olisi vähentänyt Washingtonin perheen tuloja, ja lisäksi vapauttaminen olisi repinyt orjuuden pääasiassa kieltäneet pohjoisvaltiot sekä orjuuden sallineet etelävaltiot erilleen toisistaan. Tästä huolimatta Yhdysvallat ajautui vajaat sata vuotta myöhemmin Yhdysvaltain sisällissotaan.
Orjien elämä Washingtonin alaisuudessa
thumb|right|Slave Memorial Mount Vernonissa. Washingtonin orjien työpäivä kesti aina auringonnoususta auringonlaskuun. Päivän aikana orjilla oli kuitenkin kahden tunnin mittainen ruokatauko. Työviikon pituus oli kuusi päivää; sunnuntai oli pyhäpäivänä vapaa. Sunnuntain lisäksi Washington antoi orjilleen 3–4 päivän loman jouluna sekä lisäksi pääsiäisen ja helluntain jälkeiset maanantait vapaiksi. Mikäli joku orjista joutui kuitenkin työskentelemään vapaapäivien aikana, Washington antoi orjalle korvaavan vapaapäivän tai maksoi tehdystä työstä.
Washingtonin orjat asuivat 1–2 perheen asuttavissa vaatimattomissa puumökeissä lähellä peltoja. Mökit olivat sisällöltään varsin vaatimattomia; niissä oli vähän kalusteita, ne olivat likaisia eivätkä ne tarjonneet orjille lainkaan yksityisyyttä. Kaikki mökit ovat jo tuhoutuneet, mutta 1900-luvun alkupuolelta olevan valokuvan perusteella niistä on rakennettu kopio museota varten.
Washington jakoi orjilleen kerran viikossa ruoka-annokset, joita orjat söivät ruokatauoilla viikon aikana. Tämän lisäksi orjat saivat pitää omia puutarhojaan monipuolistamaan ruokavaliota. Osa orjista myös myi kasvattamiaan vihanneksia toreilla saaden näin hieman rahaa. Ruoan lisäksi Washington vaatetti orjat kerran vuodessa.
Realiteetti
Realiteetti voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Venevisión
pienoiskuva|Venevisión:n logo Venevisión on venezuelalainen televisiokanava, joka perustettiin 1. maaliskuuta 1961. Venevisión on Grupo Cisnerosin omistuksessa.
Marcos Paulo
Marcos Paulo (s. 11. toukokuuta 1977 Doresópolis) on brasilialainen entinen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue
Marcos Paulo debytoi Brasilian maajoukkueessa 1999. Hän on pelannut kolme maaottelua ja tehnyt niissä yhden maalin.
Motti (täsmennyssivu)
Motti voi tarkoittaa:
Henkilöt:
HMS Hunter (1895)
HMS Hunter oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1896 palvelukseenotettu Handy-luokan torpedovenehävittäjä.
Asetyylikloridi
Asetyylikloridi eli etanoyylikloridi tai etaanihappokloridi (CH3COCl) on happoklorideihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Sitä käytetään orgaanisessa synteesissä.
HMS Hunter (1895)
Valmistus
Alus tilattiin 7. helmikuuta 1894 Fairfield Shipbuilding and Engineering Companyltä Govanista Skotlannista, jolloin sen valmistumisajankohdaksi määrättiin 7. helmikuuta 1895. Köli laskettiin 7. kesäkuuta 1894 telakkanumerolla 380 ja alus laskettiin vesille 28. joulukuuta 1895. Se valmistui toukokuussa 1896.
Asetyylikloridi
Ominaisuudet
Asetyylikloridi on pistävänhajuista ja syövyttävää nestettä. Asetyylikloridi liukenee orgaanisiin liuottimiin, kuten bentseeniin, asetoniin, dietyylieetteriin ja kloroformiin. Veden kanssa se reagoi voimakkaasti ja hydrolysoituu etaanihapoksi ja suolahapoksi.
Asetyylikloridi reagoi alkoholien kanssa muodostaen etikkahapon estereitä, tertiääristen alkoholien kanssa usein tertiäärisiä alkyyliklorideja, ja amiinien kanssa reagoidessaan amideja. Yhdiste reagoi myös eetterien ja tiolien kanssa. Yhdiste reagoi myös aromaattisten hiilivetyjen ja alkeenien kanssa muodostaen ketoneja.
HMS Hunter (1895)
Palvelus
Koko uransa alus palveli kotivesillä, kunnes se myytiin 10. huhtikuuta 1912 romutettavaksi Wardille Briton Ferryyn.
Asetyylikloridi
Valmistus ja käyttö
Teollisuudessa asetyylikloridia valmistetaan etikkahappoanhydridin ja suolahapon välisellä reaktiolla. Myös etaanihapon ja suolahapon välistä reaktiota voidaan käyttää tai valmistaa yhdistettä rikkidioksidin, kloorin ja natriumasetaatin välisellä reaktiolla.Tuote puhdistetaan tislaamalla.
Laboratoriomittakaavassa asetyylikloridia valmistetaan etaanihapon ja fosforitrikloridin, fosforipentakloridin, rikkimonokloridin tai tionyylikloridin välisellä reaktiolla.
Yhdistettä käytetään orgaanisessa kemiassa asetyloimisreagenssina. Se on reaktiivisempi kuin etikkahappo tai etikkahappoanhydridi ja sitä voidaan käyttää myös silloin, kun nämä eivät reagoi. Ainetta käytetään useiden lääkeaineiden, kuten asetyylisalisyylihapon, asetaminofeenin ja asetanilidin valmistuksessa. Lisäksi sitä käytetään väriaineiden valmistuksessa. Asetyylikloridi reagoi aromaattisten hiilivetyjen kanssa Friedel–Crafts-asylointireaktiolla, jolloin muodostuu ketoneja. Näin valmistetaan muun muassa asetofenonia.
L’ultimo uomo della terra
L’ultimo uomo della terra (”maailman viimeinen ihminen”) on vuonna 1964 ensi-iltansa saanut tieteiselokuva, joka perustuu Richard Mathesonin Olen legenda -romaaniin. Vincent Pricen tähdittämän elokuvan ohjasivat Ubaldo Ragona ja Sidney Salkow. Richard Matheson osallistui elokuvan käsikirjoitukseen, muttei pitänyt lopputuloksesta ja käytti siksi elokuvan tekijäluettelossa salanimeä ”Logan Swanson”.
Elokuva kuvattiin Roomassa, osa ulkokuvauksista Esposizione Universale di Romassa. Yhdysvalloissa elokuvan toi teatterilevitykseen American International Pictures. AIP:n tuotannot nykyisin omistava MGM julkaisi elokuvasta digitaalisesti uudelleenmasteroidun DVD:n vuonna 2005.
Juoni
On vuosi 1968. Tohtori Robert Morgan (Price) elää maailmassa, jossa kaikki muut jäljellä olevat ihmiset ovat pandeemisen taudin seurauksena muuttuneet vampyyriä muistuttaviksi olennoiksi, jotka eivät siedä auringonvaloa, peilejä tai valkosipulia. Olennot vainoavat Morgania, mutta ne ovat heiveröisiä, hidasälyisiä ja -liikkeisiä. Morganin elämä on päivästä toiseen samanlaista: hän herää aamulla, tuhoaa päivällä kaikki löytämänsä vampyyrit, vahvistaa talonsa suojia tulevan yön varalle, ja vetäytyy sitten yöksi kotinsa suojiin.
Pimeän laskeuduttua vampyyrit raahautuvat piiloistaan Morganin talolle ja pyrkivät sisälle. Morgan yrittää hukuttaa ulkoa kuuluvan mekkaloinnin musiikin alle. Hän kuluttaa aikaansa juopotellen ja kaitafilmien kanssa entistä perhe-elämäänsä muistellen. Takaumien kautta käy ilmi, kuinka Morganin lapsi ja vaimo kolme vuotta aiemmin sairastuivat tautiin ja kuolivat. Taudin leviämisen hillitsemiseksi armeija poltti kaikki vainajat, mutta Morgan oli pitänyt vaimonsa sairastumisen ja kuoleman salassa ja hautasi hänet itse. Vaimo oli herännyt kuolleista ja käynyt Morganin kimppuun.
Eräänä päivänä yksinäisyydestä kipeästi kärsivä Morgan näkee ulkona koiran, ja yrittää saada sen kiinni. Koira pakenee, mutta ilmestyy myöhemmin Morganin ovelle. Morgan ottaa koiran hoiviinsa, mutta pian käy ilmi, että myös koira on saanut tartunnan.
Myöhemmin Morgan on hautaamassa vaarnalla lävistämäänsä koiraa, kun hän äkkää päivänvalossa naisen. Nainen pelästyy Morgania ja pakenee, mutta Morgan saa hänet kiinni ja vakuuttuneeksi siitä, ettei ole tälle vaaraksi. Morgan vie Ruth-nimisen naisen kotiinsa, mutta alkaa epäillä, että myös tämä on saanut tartunnan.
Liesjärvi
Liesjärvi voi tarkoittaa seuraavia:
L’ultimo uomo della terra
Juoni
Lopulta Ruth myöntää kantavansa tautia ja kuuluvansa kaltaistensa ryhmittymään, joka pyrkii perustamaan uuden sivilisaation taudinkantajien ehdoilla. Heillä on rokote, jolla tauti pysyy hallinnassa, eivätkä he ole Morganin tähän saakka kohtaamien vampyyrien kaltaisia ihmisraunioita. Ruth oli lähetetty vakoilemaan Morgania, jolla on vampyyrintappajan legendaarinen maine päivänvaloa karttavien taudinkantajien parissa.
Kun Ruth nukkuu, Morgan siirtää tähän omaa vertaan. Morganin hypoteesi on, että hän on välttynyt taudilta, koska häntä oli aikoinaan purrut tartunnan saanut lepakko, minkä seurauksena hänelle kehittyi immuniteetti. Ruthin herättyä Morganin hypoteesi osoittautuu paikkaansapitäväksi: verensiirto on parantanut Ruthin. Morgan uskoo, että muutkin Ruthin kaltaiset voidaan nyt parantaa, mutta vain hetkeä myöhemmin Ruthin ryhmittymän muut jäsenet hyökkäävät talolle.
Erot kirjaan verrattuna
Elokuva poikkeaa joiltain osin romaanista johon se perustuu. Romaanin päähenkilö on Robert Neville, ammatiltaan tehdastyöläinen; elokuvassa Robert Morgan on tiedemies. Elokuvan vampyyrit muistuttavat hitaudessaan enemmän sittemmin zombielokuvissa tyypillisiksi muodostuneita zombeja kuin perinteisiä vampyyrejä, romaanissa ne sen sijaan kykenevät juoksemaan ja kiipeilemäänkin. Romaanissa Nevillen löytämä koira on paljon arempi ja saa kuljeksia vapaasti.
Elokuvan tuotanto ja menestyminen
Tuottaja Anthony Hinds oli alkujaan ostanut Mathesonin romaanin elokuvaoikeudet Hammer-tuotannolle. Matheson kirjoitti käsikirjoituksen, mutta se ei läpäissyt sensuuria Britanniassa, joten Hinds myi sen Robert Lippertille. Lippert lupaili Mathesonille, että elokuvan ohjaisi Fritz Lang, mutta elokuvan ohjasikin lopulta Sidney Salkow. Budjetti pidettiin pienenä teettämällä kuvaukset pääosin italialaisella työvoimalla Italiassa.
L’ultimo uomo della terra ei menestynyt juurikaan ilmestymisensä aikaan, mutta myöhemmin sitä on alettu arvostaa yhtenä lajityyppinsä klassikoista. Esimerkiksi Film Threatin indie-elokuva-arvostelija Phil Hall kutsuu L’ultimo uomo della terraa kaikkien aikojen parhaaksi Vincent Price -elokuvaksi.
Cinefantastiquen Steve Biodrowski sen sijaan kritisoi elokuvaa sen huonolaatuisesta jälkiäänityksestä ja muista pienen budjetin näkymisistä, mikä jätti hänen mukaansa harrastelijamaisen vaikutelman ja heikensi tarinan tehoa. Chicago Readerin Jonathan Rosenbaum vertasi elokuvaa Charlton Hestonin tähdittämään uusintaversioon (Viimeinen mies, 1971) sarkastisesti, pitäen jälkimmäisen päihittämistä melko mitättömänä meriittinä.
Tekijäkaartista Vincent Price tiettävästi piti L’ultimo uomo della terraa parempana kuin Viimeistä miestä. Richard Matheson ei pitänyt elokuvasta, mutta saadakseen osansa sen tuotosta hänen piti antaa nimensä tekijäluetteloon, joten hän käytti salanimeä ”Logan Swanson”, joka oli hänen vaimonsa äidin tyttönimen ja hänen oman äitinsä tyttönimen yhdistelmä. William P. Simmonsin haastattelussa Matheson kertoo olleensa pettynyt elokuvaan, vaikka se noudattelikin jotakuinkin hänen kirjansa tarinaa. Hänen mielestään Vincent Price oli sopimaton valinta päärooliin, vaikka Matheson arvostikin suuresti tämän näyttelijäntaitoja.
Kulttuurivaikutus
George A. Romero on sanonut suoraan rosvonneensa Night of the Living Deadin käsikirjoituksen idean Mathesonin romaanista. Kriitikoiden mukaan Romeron elokuvan zombit ovat myös selvästi ottaneet vaikutteita L’ultimo uomo della terran vampyyreistä.
Daltinden
Daltinden on Skandien Lyngsalpenen osassa sijaitseva vuorenhuippu Tromssan lääniin kuuluvassa Yykeän kunnassa, Norjassa. Huipun korkeus merenpinnan tasosta on 1 533 metriä.
Royal Medal
Royal Medal on Royal Societyn vuosittain myöntämä ja Ison-Britannian hallitsijan jakama mitali. Sen perusti Yrjö IV ja se myönnettiin ensimmäisen kerran vuonna 1826. Alun perin mitaleja myönnettiin kaksi, kummatkin menneen vuoden aikana tehdylle löydölle. Tämä aika pidennettiin myöhemmin viiteen vuoteen ja myöhemmin lyhennettiin kolmeen vuoteen. Vuodesta 1965 lähtien mitaleja on kolme ja ne myönnetään vuosittain. Kaksi mitaleista myönnetään "tärkeimpien luonnon ymmärtämiseen tähtäävien tekojen" tekijöille ja yksi "erinomaisista teoista soveltavien tieteiden alalta".
Marques Batista de Abreu
Marques Batista de Abreu (s. 12. helmikuuta 1973 Guarulhos) on brasilialainen entinen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue
Marques debytoi Brasilian maajoukkueessa 1994. Hän on pelannut 12 maaottelua ja tehnyt niissä kolme maalia.
Adobe Story
Adobe Story oli saatavilla sekä web-pohjaisena että työpöytäsovelluksena. Adobe Storylla tehtyjä dokumentteja voitiin lukea myös iOS:llä.
Palvelun sulkeminen
Adobe ilmoitti 23. tammikuuta 2018 sulkevansa Adobe Story CC sekä Adobe Story CC Classic -palvelut 22. tammikuuta 2019. Adobe neuvoi asiakkaitaan tallentamaan tiedostot muualle, sillä muuten ne tulevat häviämään. Myös Adobe Story CC -sovellus lakkasi toimimasta.
Luettelo Hockey Hall of Famen jäsenistä aikajärjestyksessä
Tämä on luettelo Hockey Hall of Famen jäsenistä aikajärjestyksessä.
1945
Pelaajat
Vaikuttajat
1947
Pelaajat
Vaikuttajat
1950
Pelaajat
1958
Pelaajat
Vaikuttajat
1959
Pelaajat
1960
Pelaajat
Vaikuttajat
1961
Pelaajat
Vaikuttajat
1962
Pelaajat
Vaikuttajat
1963
Pelaajat
Vaikuttajat
1964
Pelaajat
Vaikuttajat
Tuomarit
1965
Pelaajat
Vaikuttajat
1966
Pelaajat
Vaikuttajat
1967
Pelaajat
Tuomarit
1968
Pelaajat
Vaikuttajat
1969
Pelaajat
Vaikuttajat
1970
Pelaajat
Vaikuttajat
1971
Pelaajat
1972
Pelaajat
Vaikuttajat
1973
Pelaajat
Vaikuttajat
Tuomarit
1974
Pelaajat
Vaikuttajat
1976
Pelaajat
Vaikuttajat
1977
Vaikuttajat
1978
Pelaajat
Vaikuttajat
1979
Pelaajat
Vaikuttajat
1980
Pelaajat
Vaikuttajat
1981
Pelaajat
Tuomarit
1982
Pelaajat
1983
Pelaajat
Vaikuttajat
1984
Pelaajat
Vaikuttajat
1985
Pelaajat
Vaikuttajat
1986
Vaikuttajat
1987
Pelaajat
Tuomarit
1988
Pelaajat
Vaikuttajat
Tuomarit
1989
Pelaajat
Vaikuttajat
1990
Pelaajat
Vaikuttajat
1991
Pelaajat
Vaikuttajat
Tuomarit
1992
Pelaajat
Vaikuttajat
1993
Pelaajat
Vaikuttajat
Tuomarit
1994
Pelaajat
Vaikuttajat
1995
Pelaajat
1996
Pelaajat
Vaikuttajat
1997
Pelaajat
Vaikuttajat
1998
Pelaajat
Vaikuttajat
1999
Pelaajat
Vaikuttajat
Tuomarit
2000
Pelaajat
Vaikuttajat
2001
Pelaajat
Vaikuttajat
2002
Pelaajat
Vaikuttajat
2003
Pelaajat
Vaikuttajat
2004
Pelaajat
Vaikuttajat
2005
Pelaajat
2006
Vaikuttajat
2007
Pelaajat
Vaikuttajat
2008
Pelaajat
Tuomarit
2009
Pelaajat
2010
Pelaajat
Vaikuttajat
Lämpöolosuhteet
Lämpöolosuhteet ovat sisätiloissa vaikuttavien ilman ja pintojen lämpötilojen, ilman liikkeen ja suhteellisen kosteuden yhteisvaikutus. Kehon ja ympäristön välinen lämmönsiirto vaikuttaa lämpötasapainoon ja koettuun lämpöviihtyisyyteen.
Lämpötasapaino
Tasalämpöisenä eläimenä ihminen pyrkii pitämään kehonsa lämpötilan vakiona (noin 37 °C). Elimistön aineenvaihdunnassa syntyvä ylilämpö poistuu ihon ja hengityksen kautta ympäristöön. Lämpötasapainossa elimistöstä poistuva lämpö on yhtä suuri kuin aineenvaihdunnan synnyttämä ylilämpö.
A32
A32 on Ruotsissa käytössä oleva raitiovaunumalli. Flexity Swift-vaunutyyppiin perustuvaa A32-raitiovaunua valmistivat Adtranz ja Bombardier Transportation vuosina 1999–2009 yhteensä 37 vaunua. Yhdessä raitiovaunussa 78 istumapaikkaa ja 133 seisomapaikkaa. Vaunu on käytössä Tukholmassa Nockebybananilla ja Poikittaisradalla. pienoiskuva|oikea|A32-raitiovaunun ohjaamo
Wagner Lopes
Wagner Lopes (s. 29. tammikuuta 1969 Franca, São Paulo, Brasilia) on japanilainen uransa vuonna 2002 päättänyt jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue
Lopes edusti Japanin maajoukkuetta vuosina 1997–1999. Hän pelasi yhteensä 20 ottelua ja teki niissä viisi maalia.
Inuyasha (hahmo)
Inuyasha on yksi päähenkilöistä Rumiko Takahashin luomassa manga- ja animesarja Inuyashassa. Hänen nimeään tavataan kirjoitettuna usealla eri tavalla: InuYasha, Inuyasha, Inu-Yasha, Inu-yasha, Inu Yasha, Inu yasha. Nimi tarkoittaa "koirademonia".
Inuyasha on han'yō eli puolidemoni, joka on voimakkaan yōkai-lordin ja ihmisnaisen lapsi. Jouduttuaan orvoksi jo nuorena, häntä alkoivat jahdata sekä youkait että ihmiset ja hänen lapsuutensa olikin surullista. Ihmiset halusivat tappaa demonit ja yōkait puolestaan "puoliveriset" sekä ihmiset. Inuyasha kuitenkin tapasi mystistä jalokiveä, Shikon no Tamaa vartioivan miko Kikyōn, joka hyväksyi hänet.
Aluksi Inuyasha aikoi varastaa Shikon no Taman tullakseen täysiveriseksi yōkaiksi, mutta rakastuttuaan Kikyōhon hän halusi ihmiseksi. Toinen hanyō (alun perin ihminen), joka tunnettiin nimellä Onigumo, nykyään Narakuna, sai heidät kuitenkin vastatusten huijaten molempia. Tämä johti siihen, että Naraku hyökkäsi Inuyashan hahmossa Kikyōn kylään ja varasti Shikon no Taman. Puolustaessaan kyläänsä ja saadakseen Shikon no Taman takaisin, Kikyō ampui Inuyashaa. Kikyōn ampuma nuoli lävisti Inuyashan rinnan lukiten tämän samalla takanaan ollutta puuta vasten. Inuyasha ei kuitenkaan kuollut vaan vaipui unimaiseen tilaan. Tämän jälkeen Kikyō kaatui maahan Inuyashan hahmossa olleen Narakun tekemän haavan johdosta ja kuoli hetken kuluttua. Hänen siskonsa Kaede järjesti hänelle polttohautauksen ja hän poltti siskonsa ruumiin kanssa myös Shikon no Taman niin kuin hänen siskonsa oli pyytänyt.
50 vuotta myöhemmin Kagome-niminen tyttö saapui vahingossa tulevaisuudesta. Hänessä oli sisällä Kikyōn sielu sekä Shikon no Tama, jonka voimista ei kuitenkaan tiennyt. Kagome joutui Kumade Jōrō-nimisen yōkain hyökkäyksen kohteeksi, tämän yrittäessä saada Shikon no Taman haltuunsa. Kagome pakeni saman puun juurelle, jota vasten Inuyasha oli vangittu. Inuyasha kuitenkin heräsi ja Kagome vapautti tämän, koska Inuyasha lupasi tappaa Kumade Jōrōn, joka jahtasi yhä Kagomea. Inuyasha onnistui tappamaan tämän, mutta sitten kääntyi Kagomea vastaan yrittäen varastaa tältä Shikon no Taman. Ikääntynyt Kaede kuitenkin taikoi Inuyashan kaulaan korun, Kotodama no Nenjuun, joka saa Inuyashan paiskaantumaan maata vasten aina kun Kagome sanoo "o-suwari" (suom. istu). Myöhemmin korppiyōkai, varasti Shikon no Taman ja Kagomen ammuttua lintua myös sen nielaisema Shikon no Tama särkyi sadoiksi sirpaleiksi, jotka levisivät ympäri Japania. Inuyasha ja Kagome alkoivat etsiä sirpaleita, sillä ne saattaisivat vääriin käsiin joutuessaan aiheuttaa paljon pahaa.
Pian sen jälkeen hän sai isänsä perintönä mahtavan miekan, Tessaigan, josta hän päätyy taistelemaan velipuolensa Sesshōmarun kanssa useaan otteeseen.
Shikonin sirpaleita etsiessään Kagome ja Inuyasha tapaavat niin uusia ystäviä kuin vihollisiakin. Vihollisista merkittävin on Naraku, joka yrittää päästä Inuyashasta eroon. Inuyashan kuultua, kuinka Naraku huijasi häntä ja Kikyōta, hän päättää kostaa Narakulle. Taistelusta Narakua vastaan tuleekin yksi juonen pääkohdista, sillä Narakulla on useita vihamiehiä. Merkittävä käänne Inuyashan elämässä syntyy myös, kun Kikyō herätetään jälleen henkiin. Aluksi Kikyō luulee Inuyashan pettäneen hänet, ja haluaa tappaa tämän, koska muuten hänen sielunsa ei löydä rauhaa. Kun hän kuulee Narakun olevan vastuussa kuolemastaan, Kikyō liittyy mukaan taisteluun, ja hänestä tulee yksi sarjan tärkeimmistä henkilöistä. Inuyasha ei osaa päättää, sillä hän on rakastumassa Kagomeen, mutta ei voi unohtaa menneisyyttään, eikä ole "elänyt päivääkään miettimättä Kikyōta".
Tessaiga
Tessaiga eli rautaa repivä torahammas on Inuyashan käyttämä ase. Se on myös hänen isänsä jättämä perintö. Se on tehty yōkaikoiran torahampaasta. Tessaigan salaisuus perustuu suojeluun, eli se tekee muodonmuutoksensa vain jos Inuyashalla on halu ja tarve suojella jotakuta ihmistä. Tessaiga myös kahlitsee Inuyashan yōkaiveren niin, ettei se pääse ottamaan häntä valtaansa (manga numero 16) Mangasarjan numerossa 16 Narakun hirviöverso katkaisi Tessaigan ja Inuyasha muuttui melkein yōkaiksi. Tōtōsai pystyi korjaamaan Tessaigan käyttäen liitoksena Inuyashan hammasta, mutta sinetti oli jo rikkoutunut. Inuyashalla oli 'huonommat' hampaat kuin isällään, joten Tessaiga muuttui painavammaksi. Aina kun Inuyasha muuttuu, hänen sydämensä lähes katoaa pimeyteen, minkä takia Inuyashan täytyi voittaa eräs vahva yōkai, jotta Tessaiga korjautuisi kunnolla ja muuttuisi myös kevyemmäksi (manga numerot 19 ja 20).
Tessaigan tekniikat
Kaze no Kizu eli suom. Tuulen haava on Inuyashan yleisimmin käytämä tekniikka, joka voi tappaa jopa 100 vihollista yhdellä iskulla. Tekniikka toimii niin, että isketään kahden yōkin (yliluonnollinen voima) törmäyspisteeseen. Valitettavasti Tuulen Haavaa voi käyttää vain yōkaita vastaan, sillä ihmisillä ei (tietenkään) ole yōkia. Muita iskuja ovat Bakuryuuha, Tessaigan mestaritekniikka, jonka avulla Tuulen Haavaa voi käyttää milloin vain, ja Kongōsōha, jonka Inuyasha sai miekkaansa voitettuaan yōkai Hōsenkin tämän maailman ja tuonpuoleisin rajalla. Kongōsōha tarkoittaa: "repivät timanttikeihäät". Lisäksi on olemassa Meidou Zangetsuha, Sesshōmarun "antama", jonka avulla Inuyasha voi lähettää vastustajansa helvettiin.
Oimjakonin ulus
thumb|200px|Oimjakonin piiri Sahan tasavallan kartalla Oimjakonin ulus eli Oimjakonin piiri on kunnallinen itsehallinto alue Sahan tasavallan itäosassa Venäjällä. Piiri sijaitsee Indigirkan yläjuoksulla ja se rajoittuu pohjoisessa Moman piiriin, idässä ja etelässä Magadanin alueeseen, lounaassa Ust-Majan ja lännessä Tompon piiriin. Oimjakonin piirin pinta-ala on 92 200 km². Väkiluku vuonna 2007 oli noin 13 400, kun vuonna 1989 piirissä vielä oli noin 32 300 asukasta. Asukkaista 57 % on venäläisiä, 23 % jakuutteja.
Piirin hallinnollinen keskus on Ust-Neran taajama. Vuodesta 2007 piiri koostuu kahdesta kaupunkikunnasta (Ust-Nera ja Artyk) ja viidestä maalaiskunnasta (naslegista). Yksi asutuskekuksista on Oimjakonin kylä, jonne on arviona kirjattu pohjoisen pallonpuoliskon pakkasennätys.
Cláudio Hummes
Cláudio Hummes (8. elokuuta 1934 Montenegro, Brasilia – 4. heinäkuuta 2022 ) oli brasilialainen katolisen kirkon kardinaali. Hän työskenteli kardinaalin tehtäviensä lisäksi Congregatio pro Clericis -kongregaation prefektinä. Hummes oli myös fransiskaanien jäsen. Sukujuuriltaan Hummes oli saksalais-brasilialaista sukua.
Pappisvihkimyksen Hummes sai 1958. Hän opiskeli nuoruudessaan muun muassa filosofiaa, mitä hän opetti myös fransiskaaniseminaarissa. Vuonna 1996 hänestä tuli paavi Johannes Paavali II:n päätöksellä Fortalezan arkkipiispa, ja 1998 hänet siirrettiin São Pauloon. 21. helmikuuta 2001 Johannes Paavali II teki Hummesista kardinaalin.
Vuoden 2005 konklaavissa Hummes mainittiin useasti yhtenä mahdollisena seuraajaehdokkaana Johannes Paavali II:lle. Valituksi tuli kuitenkin saksalainen kardinaali Joseph Ratzinger, joka otti nimekseen Benedictus XVI:n.
Hannu Puhakka
Osmo Hannu Puhakka (s. 30. elokuuta 1959, Pyhäselkä) on suomalainen entinen pituushyppääjä ja kolmiloikkaaja. Hän edusti Joensuun Katajaa.
Puhakka voitti pituushypyn Suomen mestaruuden vuonna 1981 tuloksella 777 senttimetriä, joka on hänen ennätyksensä. Samoissa kisoissa hän sijoittui kolmiloikassa toiseksi. Puhakka edusti Suomea sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1979 ja sijoittui kolmiloikassa kymmenenneksi tuloksella 15,79 metriä. Hänen paras tuloksensa kolmiloikasta on vuoden 1979 hallitulos 16,39 metriä.
Tuhannen voiton klubi
Tuhannen voiton klubi on raviurheilussa käytettävä nimitys ohjastajista, jotka ovat urallaan saavuttaneet tuhat voittoa. Mitään varsinaista kerhoa ei ole olemassa, mutta tuhat voittoa saavuttaneen raviohjastajan sanotaan yleisesti päässeen Tuhannen voiton klubiin. Ruotsin raviurheilussa vastaava tunnetaan nimellä Tusenklubben.
Suomalaisista raviohjastajista tuhat voittoa saavutti ensimmäisenä Tuomo Mäkelä vuonna 1972. Vuonna 2023 ensimmäinen tuhannen voiton merkkipaalun saavuttanut oli Kari Venäläinen 17. helmikuuta ja toisena tuhat voittoa urallaan sai täyteen Jukka Torvinen 29. huhtikuuta. Vuoden 2022 lopussa klubiin kuului 61 ohjastajaa, vuonna 2022 saavutukseen ylsi ensimmäisenä Kari Alapekkala, 26.1.2022 Oulun raveissa ja toisena vuonna 2022 Tommi Kylliäinen 16.4 Lahdessa.
Nuorimpana tuhat voittoa on ajanut Veijo Heiskanen. Hän ylsi saavutukseen 25-vuotiaana vuonna 1984, myös Hannu Torvinen ja Olli Koivunen ovat olleet 25-vuotiaita mutta vanhempia kuin Heiskanen. Kaikki tuhat voittoa ohjastaneet ovat miehiä. Naisista eniten voittoja on ajanut Marja-Leena Paavilainen 31.12.2019 mennessä 284 kappaletta.
Suomalaisista eniten voittoja on vuoden 2018 loppuun mennessä ajanut Jorma Kontio. Hänellä on voittoja yli 11 000 ja Kontio on myös Pohjoismaiden voitokkain ohjastaja. Hän ohjasti ensimmäisen voittonsa vuonna 1966 ja on urallaan ajanut yli 40 000 ravilähtöä. Maailman voitokkain raviohjastaja on yhdysvaltalainen Dave Palone, joka on saavuttanut urallaan yli 19 000 ykkössijaa. Euroopan voitokkain on saksalainen Heinz Wewering.
Suomen Hippos siirtyi ATK-rekisteriin vuonna 1977, eivätkä sitä vanhemmat tilastot ole täysin paikkansapitäviä. Ennen tietokonepohjaista tilastointia ajettujen voittojen laskeminen liian pieneksi vaikutti rajapyykin täyttymisen huomiointiin Raineri Puikkosen ja Ari Hartikaisen osalta. Tilastovirheet huomioitiin kuitenkin uutisoinneissa. Ohjastajien voitoista on pidetty kirjaa vuodesta 1972 alkaen. 1960-luvun ja sitä aiempien voittojen määrä on arvioitu. Tuomo Mäkelän ja Allan Korven tuhannen voiton saavuttamista ei huomioitu ja virallista tietoa voittomäärän saavuttamishetkestä ei ole. Voittojen määrää ennen kirjanpitoa on arvioitu myös Pekka Korven ja Martti Keskisen voittomäärässä. Aarne Nymanin voittomäärä pohjautuu osittain hänen omaan kirjanpitoonsa.
Lisäksi Hippoksen tilastoista puuttuvat osittain Suomen ulkopuolella ajetut lähdöt ulkomaille rekisteröidyillä hevosilla. Tämä johti siihen, että Ari Kelan tuhannenteen voittoon reagoitiin huomioitiin Suomen tilastojen mukaisesti 14. elokuuta 2009, vaikka Tanskan, Ruotsin ja Saksan voitot huomioiden voittomäärä oli täyttynyt 8. syyskuuta 2006. Juha Länsimäen tuhannen voiton täyttyminen noteerattiin vasta jälkikäteen, koska Suomen tilastoista puuttui 20 voittoa Ruotsista. Suomalaislähtöisistä ohjastajista tuhat voittoa ovat ulkomailla ajaneet ainakin Seppo Kukkonen Tanskassa, Jorma Oikarinen Saksassa sekä Kaj Widell, John Östman ja Peter Ingves Ruotsissa.
Samana päivänä, samoissa raveissa tuhat voittoa urallaan ovat saavuttaneet Veijo Heiskanen ja Martti Keskinen. He saavuttivat rajan Vermossa 19. marraskuuta 1984, kun ensin Martti Keskinen voitti Emerson Lobellilla ja Veijo Heiskanen seuraavassa lähdössä Swordtailin rattailla.
Voitokkaimmat ohjastajat
* Voittotilanne 29.4.2023
Vankeus
thumb|250px|right|[[Vantaan vankila on Suomen moderneimpia suljettuja vankiloita.]] Vankeus on yhteiskunnan määräämä vapauden menettäminen määräajaksi tai lopullisesti eli elinkautisena. Rangaistusmuotona vankeus tuomitaan joko ehdollisena tai ehdottomana. Näistä rikoksentekijä määrätään vankilaan vain ehdottoman vankeuden tapauksessa. Tutkintavankeus on epäillyn eristämistä rikoksen tutkinnan aikana.
Vankeusrangaistus on toisaalta tehokas keino eristää rikoksentekijöitä ja antaa yhteiskunnalle signaali jonkin toiminnan epäsuotavuudesta, toisaalta vankeus helpottaa rikoskierteeseen suistumista.
Teoriat
Vankeuden vaikutuksia selittävät eri näkökulmista muun muassa rehabilitatiivinen ja retributiivinen rangaistusteoria.
Ongelmat
Vankeus helpottaa rikoskierteeseen suistumista, koska vankiloissa rikoksentekijät tapaavat muita rikollisia ja muodostavat verkostoja. Näin ollen vankeus ei yleensä edistä rikollisten paluuta takaisin normaaliyhteiskuntaan. Sen sijaan tapahtuu sitoutumista rikolliseen alakulttuuriin, ja rikoksettoman elämäntavan ylläpitämistä edistävät sosiaaliset sidokset heikkenevät. Lisäksi vankilassa pito on kallista (Suomessa vuonna 2011 keskimäärin 205 €/päivä/vanki ).
On monia kansainvälisiä sopimuksia, joilla on pyritty vähentämään vankien epäoikeudenmukaista kohtelua. Tällaisia ovat muun muassa YK:n KP-sopimus ja Euroopan ihmisoikeusjulistus.
Tutkintavankeus
Tutkintavankeus on turvaamistoimi, joka toteutetaan rikostutkinnan aikana ja ennen oikeudenkäyntiä ja sen aikana. Tutkintavangin asema muuttuu vankeusvangiksi, kun ehdoton vankeusrangaistus tulee mahdollisen muutoksenhaun jälkeen täytäntöönpanokelpoiseksi eli rangaistuksen suorittaminen alkaa.
Ehdollinen vankeus
Suomessa vankeusrangaistus määrätään usein ehdollisena. Tämä on tarkoituksellista rikospolitiikkaa, koska tällöin rikoksentekijä ei joudu kärsimään rangaistusta vankilassa, vaan voi jatkaa normaalia elämää, ellei syyllisty uusiin rikoksiin. Ehdollisen vankeuden ideana on estää rikoksentekijän altistuminen vankilan haittavaikutuksille; ehdollinen vankeusrangaistus on siis tavallaan pelote.
Ehdolliseen vankeuteen liittyy aina koeaika, jonka pituus vaihtelee yhdestä kolmeen vuoteen. Mikäli tuomittu elää koeajan ilman uusia rikoksia, rangaistusta ei panna täytäntöön. Mikäli vanki koeaikana syyllistyy uuteen samankaltaiseen rikokseen, tuomioistuin harkitsee uutta rangaistusta määrätessään, onko lisäksi myös entinen ehdollinen rangaistus pantava täytäntöön. Myös tuomion lieventäminen on mahdollista.
Ehdoton vankeus
Hyvin lyhytkin vankeusrangaistus voidaan tuomita ehdottomana, mikäli tuomittu on osoittanut piittaamattomuutta lain kielloista ja käskyistä tai on ollut tarkoituksenmukaista estää tai keskeyttää rikollisen toiminnan jatkaminen.
Vuodesta 1998 lähtien on ollut mahdollista myös sijoittaa vanki tarkasti valvottuna johonkin ulkopuoliseen yksikköön, jossa hän saa päihdehoitoa tai vastaavaa apua. Tavoitteena on parantaa vangin selviytymistä normaalielämässä. Valvottu koevapaus otettiin käyttöön 1. lokakuuta 2006. Valvontarangaistus otettiin Suomessa käyttöön 2011.
Määräaikaisen vankeusrangaistuksen pituus
Vankeusrangaistuksen pituudet vaihtelevat maittain. Määräaikaisen vankeusrangaistuksen (yksittäisen rikoksen rangaistuksen) pituus on 14 päivän ja 12 vuoden välillä. Useista samalla kertaa tuomittavista rikoksista voidaan antaa yhdistetty rangaistus, enintään 15 vuotta vankeutta. Useista eri kerroilla tuomituista vankeusrangaistuksista yhteen laskettava jäljellä oleva vapaudenmenetysaika voi olla enintään 20 vuotta.
Elinkautinen vankeusrangaistus
Elinkautiseen vankeusrangaistukseen sisältyvät kaikki vangille määrätyt määräaikaiset vankeusrangaistukset, arestirangaistukset ja sakon muuntorangaistukset, mutta ei hänen maksettavikseen mahdollisesti tuomittuja vahingonkorvauksia, jotka eivät ole varsinainen rangaistus, vaan taloudellinen hyvitys vääryyttä kärsimään joutuneelle osapuolelle. Elinkautiseen tuomitun rikollisen tapaus otetaan käsittelyyn Helsingin hovioikeudessa hänen suoritettuaan rangaistusta 12 vuotta (21 vuotta nuorempana tehdystä rikoksesta 10 vuotta). Tällöin hänet voidaan päästää ehdonalaiseen vapauteen, mikäli se elinkautiseen vankeusrangaistukseen johtaneen rikoksen tai rikosten laatuun, tuomitun mahdolliseen myöhempään rikollisuuteen, vankilassa mahdollisesti esittämiin uhkauksiin ja käytökseen nähden on kohtuullista. Jos vankia ei vapauteta, hänen tapauksensa otetaan uuteen käsittelyyn aina kahden vuoden välein. Elinkautisesta rangaistuksesta ehdonalaiseen vapautetun vangin koeaika on kolme vuotta, samoin jäännösrangaistus, joka hänelle tuomitaan mahdollisten uusien rikosten yhteydessä.
Elinkautista vankeusrangaistusta koskeva yleinen väärinkäsitys on, että sen pituus olisi 12 vuotta. Todellisuudessa tämän määräajan jälkeen Helsingin hovioikeus ottaa käsittelyyn elinkaudeksi tuomitun vangin ehdonalaiseen vapauttamista koskevan asian. Edellä on kerrottu vapauttamisen edellytyksistä. Mitään yksiselitteistä, sitovaa ehdonalaiseen vapauteen päästämisen määräaikaa ei siis ole, vaan se on harkinnanvarainen. Tähän saakka pisin yhtämittainen vankeusaika myös elinkautisvangeilla on ollut noin 15 vuotta, mutta uuden lain mukainen käytäntö ei ole vielä muodostunut. Pisimpään Suomessa vankilassa ollut elinkautisvanki on Pasi Räty, joka tuomittiin elinkautiseen vankeuteen murhasta vuonna 1990 ja vapautui vuonna 2012. Pitkään vankilassa on ollut myös Nikita Fouganthine (entinen Juha Valjakkala), joka vangittiin vuonna 1988 hänen surmattuaan Ruotsissa pariskunnan ja heidän poikansa. Fouganthine vapautui elinkautisesta koevapauteen helmikuussa vuonna 2008.
Joissain maissa vankeusrangaistukset voivat ylittää syytetyn todennäköisen eliniän. Esimerkiksi Thaimaassa eräs nainen sai 141 078 vuoden vankeusrangaistuksen, mutta Thaimaassa on laki, jonka perusteella vankilasta pääsee 20 vuoden kuluttua tuomion pituudesta riippumatta. Samoin Espanjassa Madridin junapommi-iskuista 42 924 vuoden vankeusrangaistuksen saanut terroristi Otman el-Gnaoui joutuu istumaan tuomiostaan vain 40 vuotta. Yhdysvalloissa tuomiot, joiden pituus on satoja tai tuhansia vuosia, ovat tavallisia, mutta siellä vapauteen pääsemiseksi voi ainoastaan anoa armahdusta.
Tanssiva karhu
Tanssiva karhu -runopalkinto on Yleisradion vuodesta 1994 lähtien jakama tunnustus kirjallisesti korkeatasoisesta kotimaisesta runoteoksesta. Yle loi palkinnon kirjallisuustoimittaja Juha Virkkusen ideasta, kun kaunokirjallisuuden Finlandia-palkinnon piiristä oli rajattu runous pois. Huhtikuussa 2023 Yle ilmoitti luopuvansa Tanssivan karhun ja Kääntäjäkarhun jakamisesta.
Palkinnon nimi tulee Marja-Leena Mikkolan runosta ”Tyttö ja tanssiva karhu”, jonka ovat säveltäneet lauluksi ainakin Kaj Chydenius ja Esa Helasvuo.
Tanssiva karhu -palkinnon saajat ja ehdokkaat
Lähde (1994–2013): Yle
Kääntäjäkarhu-palkinnon saajat
Lähde (1994–2013): Yle
Mupirosiini
Mupirosiini (C26H44O9) on heterosyklinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään lääketieteessä antibioottina ihoinfektioiden hoitoon. Mupirosiini kuuluu WHO:n laatimaan tärkeimpien lääkeaineiden luetteloon. .
Ominaisuudet ja käyttö
Mupirosiini on luonnonyhdiste, jota tuottaa Pseudomonas fluorescens -bakteeri. Huoneenlämpötilassa se on kiteistä ainetta. Mupirosiini on optisesti aktiivinen yhdiste ja sen kiertokyky metanoliliuoksessa on -19,3. Yhdisteen antibioottiset ominaisuudet perustuvat siihen, että se estää isoleusiini-tRNA-syntaasientsyymin toimintaa. Tämän seurauksena bakteerit eivät kykene liittämään proteiineihinsa isoleusiinia ja proteiinisynteesi estyy. Mupirosiini tehoaa moniin grampositiivisiin bakteereihin, esimerkiksi stafylokokkeihin ja useisiin streptokokkeihin, myös MRSA-kantoihin. Suurin osa gramnegatiivisista bakteereista on vastustuskykyisiä. Poikkeuksia ovat Neisseria-suvun lajit ja Haemophilus influenzae. Mupirosiinin käyttökohteita ovat märkäruven ja follikkelien tulehdusten hoito, haavojen hoito ja nenän bakteerikannan vähentäminen ennen nenäleikkauksia.
Haittavaikutukset
Mupirosiinin aiheuttamat haittavaikutukset ovat harvinaisia. Mahdollisia ovat ihon ärsytys, ihottuma ja pääkipu.
Korać cup 1991–1992
Korać Cupin kausi 1991–1992 oli sarjan 21. kausi. Kausi alkoi 2. lokakuuta 1991 ja loppui 18. maaliskuuta 1992. Kauden voitti Il Messaggero.
Toinen karsintakierros
Mukana oli 32 joukkuetta. Pelit pelattiin 31. lokakuuta–7. marraskuuta 1991.
Lohkovaihe
Lohkojen kaksi parasta joukkuetta pääsivät pudotuspeleihin. Kaikki joukkueet pelasivat toisiaan vastaan kahdesti. Ottelut pelattiin 27. marraskuuta 1991–15. tammikuuta 1992.
Pudotuspelit
Kahdeksan jäljellä olevaa joukkuetta pelasivat parittain kaksi peliä. Voittaja selvisi taas yhteenlaskettujen korien määrällä. Puolivälierät pelattiin 29. tammikuuta–5. helmikuuta. Välierät pelattiin 19. helmikuuta–26. helmikuuta ja finaalit pelattiin 11. maaliskuuta ja 18. maaliskuuta 1992.
Hybridisana
Hybridisana on sana, joka on etymologisesti peräisin ainakin kahdesta eri kielestä.
Yleiset hybridit
Yleisin englannin kielen hybridisana yhdistää kreikkaa ja latinaa.
HPV-rokote
Ihmisen papilloomavirusten seuraukset
Ihmisen papilloomavirukset tarttuvat pääasiassa seksuaalisen kanssakäymisen kautta, mutta ne voivat myös tarttua muussa ihokosketuksessa. Papilloomavirus tarttuu myös sukuelimiä ympäröivältä iholta. Näin ollen edes kondomi ei tarjoa täydellistä suojaa HPV-viruksia vastaan (kondomi estää noin 70% tartunnoista). Ilman rokotetta useimmat saavat tartunnan jo nuoruudessaan. Noin 80% ihmisistä sairastaa papilloomaviruksen jossain vaiheessa elämäänsä.
Tartunta on usein oireeton ja menee ohi itsestään. Kuitenkin yhdellä kymmenestä tartunta pitkittyy ja tällöin voi syntyä syövän esiasteita. Niskan- ja päänalueen syövät voivat aiheuttaa pahimmillaan puhe- ja nielemisvaikeuksia, sukuelinten syövät lapsettomuutta.
2020-luvulla 30-40-vuotiaiden kohdunkaulansyövät ovat lisääntyneet viime aikoina. Papa-testit löytävät kohdunkaulan syövistä vain puolet, eikä testillä voida löytää esimerkiksi niska- ja päänalueen syöpiä, joita ihmisen papilloomavirukset voivat aiheuttaa. Rokote voi estää suurinta osaa näistä syövistä syntymästä.
Rokotteen tarjoama suoja
Eri rokotemerkit antavat eritasoisen kattavuuden. Suomessa käytössä olevista rokotteista aikaisempi Gardasil suojasi valmisteyhteenvedon mukaan HPV-tyyppien 6, 11, 16 ja 18 aiheuttamia sairauksia vastaan ja nykyään apteekeissa reseptillä saatava Gardasil 9 antaa suojan ennen mainittujen lisäksi myös HPV-tyypeille 31, 33, 45, 52 ja 58. Suomen rokotusohjelmassa käytetty Cervarix antaa suojan papilloomaviruksen haitallisimmille tyypeille 16 ja 18. Cervarix antaa ristisuojaa myös virustyyppejä 31, 33, 35 ja 45 vastaan. Cervarix estää Gardasilia hieman paremmin kohdunkaulan syöpää.
Rokotteiden vaikutusajan kestosta ei olla täysin varmoja, mutta tutkimuksissa suoja ei ole heikentynyt ensimmäisen kymmenen vuoden aikana. Rokotteen tarjoama suoja saattaa olla parhaimmillaan elinikäinen.
HPV-virustyypit 16 ja 18 aiheuttavat noin kolme neljästä kohdunkaulan syövästä Euroopassa ja rokote ehkäisee jopa 95% näiden virusten aiheuttamista kohdunkaulan syövän vaikeista asteista. Rokotteiden ristisuojan ansiosta, kaikki käytössä rokotteet pystyvät torjumaan 90% kaikista kohdunkaulan syövistä.
Tyyppejä 6 ja 11 vastaan toimivat rokotteet suojaavat myös useimmilta kondyloomilta. Tyypit 6 ja 11 aiheuttavat noin 90 % todetuista kondyloomista. Virustyypit 6, 11, 16 ja 18 eivät kuitenkaan ole ainoita HPV-virustyyppejä, jotka aiheuttavat kondyloomaa ja kohdunkaulan syöpää.
Lisäksi kumpikin Suomessa myytävä rokote antaa suojaa peräaukon, emättimen, ulkosynnyttimen, peniksen sekä pään ja niskan alueen syöpiä vastaan. Rokote toimii ainoastaan ennalta ehkäisevästi ennen tartunnan saamista, eikä sitä voida käyttää ihmisen papilloomaviruksen hoitoon.
Eräässä meta-analyysissä 5–9 vuotta eri maiden rokotusohjelmien jälkeen CIN2+-luokan kohdunkaulamuutosten ilmaantuvuus oli vähentynyt keskimäärin noin 51 % 15–19-vuotiailla tytöillä ja noin 31 % 20–24-vuotiailla naisilla.
Rokotteen kohderyhmä
Varhaisemmalla iällä annettuna rokote tuottaa kehossa paremmin vasta-aineita, kuin myöhemmällä iällä otettu rokote. Rokote tehoaa parhaiten kun se annetaan ennen ensimmäistä sukupuolikontaktia, vaikka rokotteen ottamiselle ei periaatteessa ole yläikärajaa. Rokote antaa myöhemminkin otettuna suojan niitä papilloomavirustyyppejä vastaan, mitä henkilö ei ole vielä saanut siihen mennessä. Jo saatuihin tartuntoihin rokote ei tehoa. Rokote saattaa kuitenkin joidenkin lähteiden mukaan antaa osittaista suojaa jo sairastettuja tartuntoja vastaan.
Yleisesti on nähty, ettei 30 vuotta täytettyä rokotteen ottamisesta ole enää juurikaan hyötyä, sillä useimmat ovat saaneet jo HPV-tartuntoja siihen mennessä sukupuolielämänsä kautta.
Gardasil 9 -rokotetta on tutkittu 9–26‑vuotiailla miehillä ja 9–45-vuotiailla naisilla. Rokotteen teho on osoitettu 9–26-vuotiailla naispuolisilla henkilöillä, mutta sen käyttöä suositellaan 11–26-vuotiailla naisilla.
HPV-rokotteita on annettu maailmalla yli toista sataa miljoona annosta : Cervavix rokotetta yli 90 miljoonaa annosta.
Rokotteen antaminen
HPV-rokotetta annetaan 9-14-vuotiaille kaksi pistosta (rokote ja yksi tehoste), ja 15 vuotta täyttäneille ja sitä vanhemmille yhteensä kolme pistosta (rokote ja kaksi tehostetta). Rokote annetaan käsivarren olka- tai hartialihakseen pistoksena.
Lasten rokottaminen
Suomessa Cervarix-rokote kuuluu kansalliseen rokotusohjelmaan ja sen voivat saada kaikki alakoulun 5.-6. luokalla olevat 10-12-vuotiaat lapset koulun rokotusohjelman kautta veloituksetta. Rokote pyritään antamaan koulun terveystarkastuksen yhteydessä. Lapsi voi itse päättää rokotteen ottamisesta mikäli terveydenhuollon henkilökunta toteaa hänet kykeneväksi tekemään päätöksen itsenäisesti. Mikäli lapsi päättää ottaa rokotteen vanhempien vastustuksesta huolimatta, ei terveydenhoitohenkilökunnalla ole oikeutta ilmoittaa asiasta vanhemmille. Jos vanhemmat kieltävät rokotteen tai eivät ota kantaa, tarjotaan mahdollisuus rokotteen ottamiseen myöhemmillä luokka-asteilla uudelleen.