cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Savolaisten asutusliike
Savolaisten asutusliikkeen alkuvaiheet
Savolaisten asutusliikkeen alkusysäyksenä ja ylläpitävänä voimana on pidetty vahvaa väestönkasvua ja tarvetta uusille erämaille, kalavesille ja kaskimaille. Savolaisten harjoittama kaskiviljely vaati jatkuvasti uusia maita, mutta tuotti niin hyviä satoja, että se elätti suuriakin perheitä. Toisaalta kaskiviljely myös vaati paljon työvoimaa.
Savolaisten eränkäynti ja sitä seurannut asutus levisivät voimakkaasti 1300-luvulla Päijänteen ja Saimaan välisellä alueella sekä Saimaan pohjois- ja itäpuolella. 1400-luvulla savolaiset olivat lisääntyneet ja muutto Karjalasta jatkui niin, että 1400-luvun puolessavälissä perustettiin Juvan ja Säämingin pitäjät ja 1470-luvulla rakennettiin Olavinlinna. Vakiintuneen käsityksen mukaan Pohjois-Savon asuttaminen alkoi 1400-luvun lopulla. 1500-luvun alussa Leppävirran seutu oli asutettu. Arvo M. Soinisen mukaan Pohjois-Savon asuttaminen oli vilkkaimmillaan 1520- ja 1530-luvuilla. Jukka Korpelan mukaan kyse ei varsinaisesti ollut Savon asuttamisesta, vaan alueella jo aikaisemmin eläneen väestön kirjaamisesta verorekistereihin ja veronmaksun edellyttämästä viljanviljelyn voimistumisesta.
Kuningas ottaa uudisasukkaat suojelukseensa
thumb|[[Jacob Binck, Gustav Vasa, 1542. Samana vuonna, kun tämä Kustaa Vaasaa esittävä muotokuva valmistui, kuningas julisti erämaat kruunun omistukseen ja alkoi suosia niiden uudisasuttamista.]]
Kuningas Kustaa Vaasa pyrki lisäämään kruunun tuloja. Hän yritti nostaa maaveroa, mutta talonpojat vastustivat sitä niin kovasti, että oli helpompaa kannustaa heitä perustamaan uusia tiloja. Näin kruunu sai uusia verotettavia. Etenkin Suomessa oli paljon mahdollisuuksia perustaa uusia tiloja. Silloisen asutuksen eteläpuolella oli maata, joka kiistattomasti kuului taloille ja kylille, mutta asutuksen pohjoispuoliset asumattomat maat olivat erämaita, joihin talonpojilla oli ikiaikainen nautintaoikeus. Vuonna 1542 kuningas otti erämaat kruunun haltuun ja julisti, että ne voitiin vapaasti asuttaa. Tämän myötä Savonlinnan voudit kehottivat savolaisia muuttamaan erämaihin. Savonlinnan vouti Klemet Krok huomautti jo tuolloin Kustaalle, että Pohjois-Savon asuttamisesta oli sekin hyöty, että se vahvistaisi alueen yhteyden Ruotsiin. Pohjois-Savo kuului Pähkinäsaaren rauhan nojalla virallisesti Venäjälle.
Savolaisten asutusliikettä pidetään usein Kustaa Vaasan asutuspolitiikan seurauksena, mutta muuttoliike oli alkanut jo kauan ennen vuoden 1542 julistusta. Tässä vaiheessa Pohjois-Savon asuttaminen oli lopuillaan, joten Tavinsalmen hallintopitäjä voitiin jo perustaa. Kustaa ja hänen voutinsa ohjasivat asuttamista Hämeen ja Satakunnan erämaihin, kun näiden seutujen asukkaat eivät itse erämaitaan asuttaneet. Suurin osa Hämeen erämaiden uudisasukkaista oli savolaisia, koska Etelä-Savo on karua maata, kun taas Hämeen etelä- ja keskiosissa oli runsaasti uudisasutukseen soveltuvaa hedelmällistä maata ja hyviä kaskimaita. Savolaisten muuttoliike oli siis käynnistynyt spontaanisti, mutta 1540-luvulta lähtien kruunu ohjasi sitä. Liike myös vahvistui, kun kuningas ja vouti asettuivat tukemaan sitä.
Savolaisasutus leviää pohjalaisten erämaihin
Savolaiset olivat taistelleet erämaista hämäläisten kanssa keskiajalla, joten ennen hämäläisten nykyisessä Keski-Suomessa sijainneiden erämaiden asutusta savolaisten asutusliike suuntasi Pohjanmaalle.
1530-luvulta lähtien savolaisten asutus levisi pohjalaisten erämaille. Siikajoen vartta asutettiin Revonlahdelle asti, Oulujoen varrelta asutettiin Utajärvi sekä Muhos, ja myös Oulujärven rantoja asutettiin. 1540-luvulla savolaisia muutti Etelä-Pohjanmaan järviseudulle, Evijärvelle ja Lappajärvelle asti. Pohjoisessa asutus levisi Haapajärvelle ja Pyhäjärvelle, jossa oli myös hämäläisten erämaita. Pohjanmaan eteläosien savolaisasutus laajeni ja kasvoi nopeasti.
Karjanhoidon ohella kalastus ja metsästys olivat vielä 1500-luvulla merkittäviä elinkeinoja pohjalaisille. Erityisen tärkeitä oli kesällä tehdyt kalastusretket erämaajärville. Esimerkiksi Limingan pitäjässä peltoviljely ja karjanhoito olivat vuonna 1558 jo merkittävässä asemassa, mutta lähes 40 prosenttia taloista lähetti edustajansa kalastamaan Oulujärvelle. Liminkalaisten matkaan lähettämillä 120 venekunnalla oli tuona vuonna mukanaan melkein 4 000 verkkoa. Rannikon asukkaiden eräjärvikalastus alkoi taantua 1570-luvulta lähtien savolaisten asutusliikkeen ja viisikolmattavuotisen sodan vuoksi.
Kainuun ensimmäinen pysyvä asutus
Kruunu vaikutti erityisen vahvasti Oulujärven erämaan asuttamiseen. Oulujärven alueen eli nykyisen Kainuun ensimmäiset asukkaat tulivat Savon itä- ja keskiosista. 1530-luvulla savolaisasutus levisi Oulujärven länsipäähän ja Oulujokilaaksoon, Limingan erämaahan. Tuolloin seudulle muutti 10-20 savolaista. Savonlinnan vouti Gustaf Fincke painosti savolaisia muuttamaan Oulujärvelle ja keväällä 1552 Savon rintamailta muutti 140 perhettä Oulujärvelle, 400 kilometriä pohjoiseen. Kustaa Vaasa kielsi pohjalaisia häiritsemästä uudisasukkaita ja Fincke lähetti Oulujärvelle sotilaita suojelemaan savolaisia paitsi pohjalaisilta, myös vienankarjalaisilta. Kuninkaan tarkoituksena olikin vahvistaa Ruotsin valtaa kiistellyllä rajaseudulla ja vallata maita, jotka Pähkinäsaaren rauhan mukaisesti olisivat kuuluneet Venäjälle.
Hämäläisten erämaat asutetaan
Keskiajalla Hämeen ja Ala-Satakunnan pääelinkeino oli ollut pyynti. Kun erämaita ei ollut enää saatavilla läheltä, niitä hankittiin kauempaa, nykyisestä Keski-Suomesta, Pohjois-Savosta ja Oulujärven alueelta asti. 1500-luvulle tultaessa turkisten merkitys kuitenkin väheni ja Hämeen taloista enää 20 prosenttia ja Satakunnan taloista 15 prosenttia omisti kaukaisia erämaita. 1500-luvun lopulla savolaiset asuttivat nämä erämaat.
Hämäläisten erämaihin muutti 1540-luvulla vain pari savolaista. Kiinteä hämäläisasutus ei ulottunut Jyväskylän seutua pohjoisemmaksi, mutta hämäläiset suojelivat erämaitaan. Kuningas Kustaa Vaasa vaati hämäläisiä, satakuntalaisia ja pohjalaisia perustamaan erämailleen tiloja, mutta nämä eivät olleet halukkaita. Vuonna 1551 jämsäläiset polttivat Haapajärven ja Pyhäjärven talot, jotka oli rakennettu heidän vanhoihin erämaihinsa. Uudisasukkaat valittivat kuninkaalle. Seuraavana vuonna Hollolan käräjillä julistettiin, että erämaiden asukkaat olivat kuninkaan suojeluksessa ja että jos maiden entiset omistajat halusivat pitää maat, heidän pitäisi lähettää joku edustajansa asumaan maille. Tämän jälkeen hämäläiserämaiden uudisasukkaita ei enää häiritty. Moni hämäläinen ilmoitti olevansa halukas muuttamaan itse erämaalleen. Kuningas takasi heille siihen etuoikeuden ja nimitti Gustaf Fincken korkeaan virkaan Hämeeseen, jotta tämä johtaisi hämäläisten asutustoimintaa. Suurin osa uudisasukkaista oli kuitenkin savolaisia. Hämäläisten ilmoitukset olivat enimmäkseen verukkeita, joilla he pyrkivät säilyttämään nautintaoikeutensa erämaihin. Paikoin tämä saattoi lykätä erämaiden asuttamista, mutta se ei estänyt sitä.
Kustaa Vaasan valtakaudella Rautalammin suurpitäjään eli pohjoiseen Keski-Suomeen ja läntiseen Pohjois-Savoon perustettiin yli sata taloa, joista viidennes oli hämäläisten perustamia. Kustaan aikana Keski-Suomessa taloja perustettiin lähinnä Rautalammin ja Viitasaaren reittien varsille, Saarijärven reitin varrelle niitä perustettiin hyvin vähän. Satakuntalaisten koillisiin erämaihin, Näsijärven latvavesien rannoille, taloja perustivat 1540–1550-luvuilla enemmän satakuntalaiset kuin savolaiset. Kustaan kuoleman jälkeen alueelle perustettiin Ruoveden pitäjä ja savolaisten osuus kasvoi nopeasti.
Riita valtakuntien rajasta
thumb|250px|[[Pähkinäsaaren rauhan raja. Katkoviivalla merkitty osuus oli 1500-luvulla kiistelty, sillä Ruotsi väitti rajan kulkevan idempänä ja antoi savolaisten asuttaa rajan Venäjän-puoleisia alueita.]]
Pähkinäsaaren rauhassa oli sovittu, että Ruotsin ja Venäjän raja kulki Säämingistä Varkauden kautta Pyhäjoelle. Savolaisia uudisasukkaita asettui tämän rajan itäpuolelle, mikä johti riitoihin Ruotsin ja Venäjän sekä Ruotsin alaisten savolaisten ja Venäjän alaisten karjalaisten välillä. Ruotsissa esitettiin, että valtakuntien raja olisikin kulkenut suunnilleen nykyistä Kerimäen itärajaa pitkin, sitten Orivettä, Juojärveä ja Rikkavettä pitkin Nilsiän itärajalle ja sieltä Rautavaaran Tiilikalle. Suunnilleen tämä raja onkin myöhemmin vakiintunut Karjalan ja Savon väliseksi rajaksi.
Rajakahakat ja sota
1530-luvulla oli rajakahakoita, joiden yhteydessä savolaiset tekivät hävitysretkiä Enoon saakka. Vuosina 1545–1548 kahakat yltyivät: pohjoiskarjalaiset hyökkäsivät Kerimäelle, Sääminkiin ja Pohjois-Savon itäosaan ja tappoivat yli 200 henkilöä. Savolaiset kostivat hyökkäämällä Ilomantsiin, Kurkijoelle ja Nurmekseen asti. Kahakat päättyivät, kun Gustaf Fincke lähetti Savonlinnasta sotilaita palauttamaan rauhan rajaseudulle. Rajakahakoita oli myös Karjalankannaksella, Pohjois-Pohjanmaalla ja Lapissa. Vuonna 1548 ”venäläiset”, luultavasti lähinnä vienankarjalaiset, tappoivat muutaman Oulujärven savolaisista.
Suomen aateli kehotti alkuvuonna 1555 Kustaa Vaasaa aloittamaan sodan Venäjän kanssa. Suuri Venäjän sota syttyikin maaliskuussa. Se käytiin enimmäkseen Karjalankannaksella, mutta Savoakin uhattiin. Gustaf Fincke täydensi joukkojaan nostoväellä. Nostoväkeä saatiin aseistettua noin kolmetuhatta miestä, enimmäkseen savolaisia. Savoon tuotiin myös lisää vakinaista sotaväkeä, jotka hajautettiin linnaleiriin ympäri maakuntaa. Suurimmaksi osaksi savolaisilla talonpojilla ei ollut kuitenkaan ketään apunaan taisteluissa vihollisia vastaan. Viholliset olivat Savossa ortodoksisia karjalaisia ja ajoittain myös venäläisiä. He hävittivät Savon itäosia, etenkin Tavinsalmen pitäjää, joka oli pohjoisosien uudisasutusseutua. Savolaiset taas hävittivät Karjalaa kaakkoon aina Hiitolaan asti. Kesällä 1555 sota levisi Pohjanmaalle, jonka yhteydessä karjalaiset myös tappoivat kolmesataa Oulujärven savolaista uudisasukasta ja polttivat kymmeniä näiden taloista. Sota päättyi ratkaisemattomana vuonna 1557. Valtakuntien raja jäi kiistanalaiseksi.
Uudet kahakat ja viisikolmattavuotinen sota
Vuonna 1567 rajakahakat alkoivat uudestaan, kun Savon ja Ruotsin puoleisen Karjalan talonpojat tekivät hävitysretkiä Venäjän puolelle. Seuraavana vuonna heillä oli mukanaan nihtejä Viipurin linnasta. Venäjän joukot hyökkäsivät vuonna 1570 Ruotsin puoleiseen Viroon. Tästä alkoi pohjoismainen viisikolmattavuotinen sota, jonka päänäyttämöitä olivat Inkeri, Karjala ja Viro. Savolaiset tekivät omatoimisesti jatkuvia ja tuhoisia hyökkäyksiä Venäjän puoleiseen Karjalaan, kun taas ortodoksiset karjalaiset eivät onnistuneet mainittavasti hävittämään Savon itäosia. Satoja savolaisia nostomiehiä soti myös Ruotsin vakituisen sotaväen tukena.
Oulujärven asutuksen tuho ja uudelleenasutus
thumb|[[Kajaanin linna rakennettiin 1600-luvun alussa suojelemaan Oulujärven aluetta. Viisikolmattavuotisessa sodassa tämän rajaseudun asutus oli tuhoutunut käytännössä kokonaan. Oheisen litografian on piirtänyt Johan Jacob Ahrenbergin 1890-luvulla ja se esittää linnaa ennen vuotta 1716. Nykyään linna on raunioitunut.]]
Sodankin aikana 1570-luvulla Oulujärven savolaisasutus kasvoi, niin että siellä oli lopulta 208 verotettavaa taloa. Suurin osa asui Oulujärven ympärillä, mutta asutus jatkui aina seudulle, jonne myöhemmin rakennettiin Sotkamon kirkko. Myös Emäjoen varrella oli taloja, enimmäkseen Ristijärvellä, mutta myös Hyrynsalmella asti. Myös Puolangalla oli monta taloa, ja Iijoen varrella Pudasjärvellä jonkin verran. Kainuussa ei ilmeisesti ollut enää paljonkaan saamelaisia, vaan heidän talvikylänsä oli Kuusamossa asti. He olivat ehkä paenneet sinne vienankarjalaisten hyökkäyksiä.
Vuosina 1574–1576 Kainuun taloja poltettiin, enimmäkseen Oulujärven seudulla. Heikki Kirkinen olettaa, että hyökkääjät olivat pohjoiskarjalaisia eivätkä vienankarjalaisia. Vienankarjalaiset liittyivät sotaan vuonna 1578. He hävittivät Lappia ja saamelaiskyliä ja tekivät suuremman hyökkäyksen Oulujärvelle, jossa he polttivat paljon taloja. Pohjoisessa sota oli yhtäjaksoista eikä aselevoista välitetty, sillä Venäjä noudatti alkuperäistä Pähkinäsaaren rauhan rajaa ja pyrki hävittämään puolelleen Ruotsista tulleen asutuksen. Vuoteen 1585 mennessä Oulujärven pitäjässä ei ollut enää muuta asutusta kuin muutama syrjässä sijaitseva talo. Suurin osa asukkaista tapettiin. Henkiin jääneet pakenivat Tornion- ja Kemijoen rannoille, Pudasjärvelle, Pohjanmaan rannikolle ja Savoon. Pakolaisten myötä Kemiin tuli suuri savolaisväestö.
Oulujärven alue asutettiin sodan jälkeen uudelleen, tällöinkin pääosin Savosta käsin. Myös monet alueelta paenneet perheet palasivat alueelle. Kainuuseen muuttamista kannusti, että alueella tehtiin sotaväenottoja vasta 1630-luvulta lähtien ja senkin jälkeen vain vähän. Kokemuksesta nimittäin tiedettiin, että sotamiehiksi otetut pakenivat Kainuusta helposti valtakunnanrajan taakse. Verotuskin oli Kainuussa melko kevyttä. Sodan päättyminen ja 1605–1619 rakennettu Kajaanin linna lisäsivät alueen turvallisuutta. Kaiken lisäksi raivaamatonta maata oli alueella paljon, joten 1620-luvulla Oulujärven ympäristössä ja siihen laskevien vesireittien rannoilla oli jo enemmän taloja kuin ennen viisikolmattavuotista sotaa.
Rauha ja uusi raja
Sota päättyi, kun Ruotsi ja Venäjä solmivat vuonna 1595 Täyssinän rauhan. Rauhansopimuksessa sovittiin, että valtakuntien raja kulki Savon ja Karjalan rajaa pitkin Rautavaaralle ja sieltä Kuusamon Iivaaran kautta Jäämerelle.
Savolaisten asutusliike tilojen autioitumisen aikana
Suomen keskiajalla alkanut uudisasutus jatkui 1560-luvulle asti. 1570-luvulla verotus kiristyi sotien vuoksi, mikä johti uudisasutuksen loppumiseen ja autioitumiseen Länsi- ja Etelä-Suomessa. Myös Itä- ja Pohjois-Suomessa taloja alkoi 1570-luvulta lähtien köyhtyä ja autioitua, mutta uudisasutus jatkui. Noin vuoteen 1570 mennessä savolaiset olivat asuttaneet Pohjois-Savon, Pohjois-Hämeen ja Pohjois-Satakunnan. Tämän jälkeen savolaisten asutusliike jatkui Etelä- ja Keski-Pohjanmaan järviseuduille ja jokilatvoille. 1500-luvun lopussa ja 1600-luvun alussa savolaiset perustivat Pohjois-Pohjanmaan jokilaaksoihin Kalajoelta Tornionjoelle satoja uusia tiloja. Tällöin perustettiin muun muassa Pudasjärvi ja Taivalkoski. Vuosina 1545–1610 savolaiset perustivat Kalajoen pohjoispuolelle ainakin 1 650 uutta tilaa, joskaan kaikki eivät olleet pitkäikäisiä. 1500-luvun lopussa ja 1600-luvun alussa savolaiset perustivat tiloja yhä pohjoisemmaksi ja tällöin perustettiin muun muassa Kemijärvi, Kolari, Muonio, Pajala ja Tervola.
Autioituminen alkoi piinata Savoakin 1580-luvulta lähtien. Maakunnan tilojen määrä laski vuosina 1620–1635 viidenneksen, minkä jälkeen lukumäärä alkoi nousta, mutta hyvin hitaasti. Mikkelin seudulla tilojen määrä laski suhteellisen vähän, Itä-Savossa lasku taas oli erittäin suuri. Pohjoisen suurpitäjissä, Kuopiossa ja Iisalmessa, tilojen määrä kasvoi vahvasti. Etelä-Savon autioitumista selittää, että sieltä muutti paljon ihmisiä Käkisalmen lääniin ja Inkeriin sekä Kainuuseen, joka asutettiin sodan jälkeen uudestaan.
Savolainen uudisasutus emämaahan
1500-luvun lopulla savolaisia alkoi muuttaa Keski-Ruotsiin. Suomalaisia oli muuttanut emämaahan ainakin 1300-luvulta lähtien, mutta muuttajat olivat olleet enimmäkseen Lounais-Suomesta ja Pohjanmaan rannikolta ja he olivat muuttaneet Tukholman ja Uplannin seudulle. Noin vuonna 1580 savolaisia alkoi muuttaa Kaarle-herttuan herttuakuntaan. Kaarle houkutteli savolaisia herttuakuntaansa kuuluvien Södermanlandin, Närken ja Västmanlandin erämaihin. Hänellä oli Suomessa asiamiehiä, jotka värväsivät savolaisia siirtolaisiksi. Kari Tarkiaisen tutkimus osoittaa, että savolaisia muutti Keski-Ruotsiin varsinkin Rautalammilta ja Ruovedeltä, mutta muuttoliikettä tuli jonkin verran myös varsinaisesta Savosta. Muuttajat kertoivat muuton syyksi verotuksen ja sotaväenottojen raskauden, virkamiesten ja sotilaiden mielivallan sekä tarpeen uusille kaskimaille. Savolaisia muutti Keski-Ruotsiin myös osittain Kaarlen herttuakunnan ulkopuolelle.
Muuttoliike emämaan kaskimetsiin jatkui 1600-luvun puoleenväliin saakka. Siinä vaiheessa muutettiin myös eteläiseen Norlantiin, muun muassa Gästriklandiin ja Hälsinglandiin. Myös Taalainmaalle ja Värmlantiin muutettiin, ja niissä suomen kieli säilyi 1900-luvulle saakka. Joitain savupirttejä on yhä jäljellä. Värmlannin suomalaisasutus jatkui myös Norjan puolelle. Emämaahan ja Norjaan muuttaneiden suomalaisten lähtöpaikoista ei tiedetä paljon, mutta moni heistä muutti Rautalammin ja Laukaan suurpitäjistä Keski-Suomesta. He olivat siis savolaista alkuperää. Kari Tarkiaisen arvion mukaan 1650-luvulla metsäsuomalaisia oli noin 20 000.
Vuonna 1638 perustettiin Uuden Ruotsin siirtokunta Eteläjoen (nyk. Delawarejoki) varrelle. Siirtokuntaan muutti satoja suomalaisia, etenkin Värmlannin kaskiviljelijöitä. Siirtokuntalaiset olivat nykyisen Philadelphian seudun ensimmäiset eurooppalaiset asukkaat.
Savolaisasutus leviää Stolbovan rauhan voittomaille
thumb|Ruotsi vuonna 1658. [[Varsinainen Ruotsi on merkitty oranssiksi, Käkisalmen lääni tummanvihreäksi ja Inkeri vaaleanvihreäksi. Käkisalmen läänin ja Inkerin ortodokseja kohdeltiin huonosti, joten heitä muutti Venäjälle ja lopulta heitä pakeni sotaa pakoon niin paljon, että paikoin alueet tyhjentyivät väestöistään kokonaan. Tilalle muutti Suomesta savolaisia ja karjalaisia.]]
Inkeri ja Käkisalmen lääni olivat tulleet Ruotsin voittomaiksi vuonna 1617 solmitun Stolbovan rauhansopimuksen myötä. Alueiden ortodoksisia asukkaita painostettiin ja vainottiin. Valtio piti heitä poliittisesti epäluotettavina, joten heitä verotettiin ankarasti. Paikalliset virkamiehet myös verottivat heiltä enemmän kuin laki vaati, eikä asiaa voitu rajaseudulla valvoa tehokkaasti. 1630-luvulta lähtien ortodoksien piti olla mukana rakentamassa luterilaisia kirkkoja ja maksaa osuutensa luterilaisten pappien palkoista. Stolbovan rauhan jälkeen ortodokseja alkoikin muuttaa Venäjälle. Muuttoliike vahvistui 1630-luvulla ja vuoteen 1650 mennessä suurin osa Käkisalmen läänin karjalaisista oli muuttanut pois.
Kun voittomaiden tilat autioituivat, alueelle muutti Suomen luterilaisia. Pohjois-Karjalaan muutti enimmäkseen savolaisia, mutta myös pohjalaisia, tosin heistäkin monella oli savolaiset juuret. Käkisalmen läänin eteläosiin muutti pääasiassa luterilaisia karjalaisia, Inkeriin myös savolaisia. Vuonna 1643 Inkerissä oli Veijo Saloheimon mukaan ainakin 200 savolaista perhettä eli yli tuhat henkilöä. He asuivat etenkin alueen pohjoisosissa, mutta myös Länsi-Inkeriin oli muuttanut savolaisia. Myöhemmin Inkeriin muutettiin jonkin verran Länsi-Suomestakin. Inkeriin varsinaisesta Ruotsista muuttaneita karjalaisia alettiin myöhemmin kutsua äyrämöisiksi ja savolaisia savakoiksi. Näillä heimoilla oli 1800-luvulle asti erilaiset tavat ja murteet.
Kun Venäjä hyökkäsi Ruotsiin 1650-luvulla, voittomaiden ortodoksit asettuivat Venäjän puolelle. Sodan aikana ortodoksien muuttoliike Venäjälle voimistui ja kun Ruotsi ja Venäjä solmivat Kardisin rauhan vuonna 1658, ortodokseja pakeni joukoittain Venäjälle. He pelkäsivät luterilaisten kostoa, sillä olivat tuhonneet näiden omaisuutta ja myös tappaneet näitä. Käkisalmen seudulta ja Laatokan Karjalasta muuttivat melkein kaikki ortodoksit, joita siellä vielä asui. Joihinkin osiin Käkisalmen lääniä ortodokseja jäi silti melko paljon. Pohjois-Karjalastakin muutettiin Venäjälle, mutta 1600-luvun lopulla alueella asui yhä 2 000–3 000 ortodoksia. Yhteensä Karjalasta pakeni Venäjälle noin 30 000 ortodoksia. Inkerin ortodokseista – venäläisistä, inkerikoista ja vatjalaisista – melkein kaikki pakenivat, joten alueen väestöstä tuli enimmäkseen luterilainen. Sodan jälkeen savolaiset ja Suomen karjalaiset pääsivät asuttamaan suuria alueita, jotka olivat tyhjentyneet väestöstään. Muuttamiseen houkutteli, että Inkerissä ja Käkisalmen läänissä ei ollut sotaväenottoja.
Savolaisten asutusliikkeen loppuvaiheet
Vielä 1630-luvulla Savossa ja Pohjois-Pohjanmaalla perustettiin uusia tiloja, kun muualla tilat autioituivat. Autioituminen päättyi Suomessa 1600-luvun puolivälissä. Tässä vaiheessa Savonkin taloluku oli laskemassa ja Pohjois-Pohjanmaan uudisasutus päättynyt. Uudistilat autioituivat helposti, etenkin kun vuodet 1632–1643 olivat Suomen pohjoisosissa melkein pelkästään katovuosia.
Lapin uudisasutus
1500-luvun puolessavälissä saamelaisia asui enimmäkseen nykyisen Lapin ja Kuusamon alueella. Tällöin oli jo voimassa lapinraja, jonka yli talonpojat eivät saaneet mennä pyytämään ilman saamelaisten lupaa. Uudisasutus alkoi levitä lapinrajan yli kuningas Kaarle IX:n (sama Kaarle kuin aiemmin mainittu Kaarle-herttua, jonka herttuakuntaan Keski-Ruotsissa savolaiset muuttivat) 1600-luvun alussa antamien käskyjen ja vuoden 1673 julistuksen myötä. 1670-luvulla alkanut asutuksen ekspansio kesti isoonvihaan asti.
1600-luvun puolessavälissä Lappiin muutti vain yksittäisiä uudisasukkaita, lähinnä Enontekiölle, Kemijärvelle ja Kittilään. Vuonna 1673 kruunu antoi julistuksen, jossa se lupasi Lappiin muuttaville vapautuksen veroista viideksitoista vuodeksi ja sen jälkeen vain matalan lapinveron sekä ikuisen vapautuksen sotaväenotoista. Tämä johti ryntäykseen, jossa Kitkan ja Maanselän lapinkyliin muutti kerralla lähes sata perhettä, enimmäkseen savolaisia.
Muuttoliike ja elinkeinot
thumb|[[Berndt Lindholmin piirros esittää kaskiviljelyä Iisalmessa. Kuva on Zachris Topeliuksen kirjasta Matkustus Suomessa.]]
Savolaisten uudisasukkaiden pääelinkeino oli aluksi kaskiviljely. Suurin osa jäi uudelle asuinpaikalleen vakituisesti ja alkoivat kaskenpolton lisäksi harjoittaa peltoviljelyä. Pohjanmaalla uudisasukkaat omaksuivat pohjalaisilta suurten nautakarjojen pidon. Pohjois- ja Keski-Pohjanmaalla taas omaksuttiin savolaisilta aatra-aura ja korkeasepäinen työreki (sepä on reen jalaksen nokka). Jotkut savolaiset uudisasukkaat harjoittivat pelkkää kaskiviljelyä, minkä vuoksi heidän piti muuttaa usein.
Viljelyn lisäksi kalastus ja metsästys olivat savolaisille pääelinkeinoja 1500-luvulle asti. Savolaisten muuttoa motivoi myös tarve uusille kalavesille ja turkistenpyyntimaille.
AdultTV.fi
AdultTV.fi on suomalainen televisiokanava, joka aloitti toimintansa 13. tammikuuta 2011. Kanava oli toistaiseksi ilmainen, mutta vaihtui maksulliseksi huhtikuun alussa 2011, jolloin se siirtyi osaksi TV Viihde -maksu-tv-palvelua. 30. huhtikuuta AdultTV:tä tarjoava TV Viihde lopetti toimintansa minkä vuoksi kanava joutui päättämään lähetyksensä antenniverkossa eikä kanavan toiminnalle löytynyt jatkajaa.
Huhtikuussa 2014 AdultTV.fi aloitti uudelleen ilmaiset lähetykset Digitan antenni-tv verkossa kanavanipussa H.
The Makings of Me
The Makings of Me on suomalaislaulaja Jannan toinen studioalbumi. Se julkaistiin 19. marraskuuta 2008. Albumin ovat tuottaneet Aki Haarala ja Tuomo Prättälä. Kappaleiden tekemiseen on osallistunut tuottajien ja artistin lisäksi Lasse Kurki.
Lilleküla
Alueella sijaitsee Lillekülan rautatieseisake.
Sikaribaari
Sikaribaari on ravintola, joka on suunnattu sikaria polttaville asiakkaille. Sikaribaarin henkilökunta on koulutettu sikaritietoon, ja baarissa on yksi tai useita humidoreja, joissa sikareita säilytetään ihanneolosuhteissa. Sikaribaarien alkoholitarjontaan kuuluvat yleisesti portviinit, viskit ja konjakit.
Sikaribaarit Suomessa
Turussa sijaitseva Pikku Havanna on ensimmäinen ja ainoa Suomessa perustettu sikaribaari.
Aero (suklaapatukka)
oikea|pienoiskuva|290x290px|Aero-patukka katkaistuna oikea|pienoiskuva|Aero-patukka (Kanadassa). Aero on hiilihapotettu suklaapatukka, jota valmistaa Nestlé. Alun perin sitä valmisti Rowntree’s. Aero kehitettiin vuonna 1935, Pohjois-Englannissa. Vuoden lopussa se sai suurta suosiota ihmisten keskuudessa, joten myyntiä laajennettiin koko Yhdistyneeseen kuningaskuntaan.
Sikaribaari
Sikaribaarit Yhdysvalloissa
Ensimmäinen Yhdysvalloissa avattu sikaribaari oli The Private Smoking Club, joka perustettiin Cincinnatissa, Ohion osavaltiossa vuonna 1994.
Aero (suklaapatukka)
Vuoteen 1936 mennessä suklaan myynti oli levinnyt New Yorkiin ja myöhemmin moneen muuhun maahan kuten Kanadaan, Meksikoon, Australiaan, Etelä-Afrikkaan ja Japaniin. Aero-suklaata on valmistanut Nestlé vuodesta 1988 Rowntree mentyä konkurssiin. Tunnettu on suklaan ainutlaatuinen "kupliva" rakenne, joka romahtaa, kun patukka sulaa. Sitä on saatavana monina eri makuina ja eri muotoisina.
Saksan valtiopäivävaalit 1933 (maaliskuu)
Saksan valtiopäivävaalit 1933 (maaliskuu) järjestettiin 5. maaliskuuta 1933. Ne olivat Weimarin tasavallan viimeiset edes jossain määrin demokraattiset vaalit. Kansallissosialistisen puolueen vaalimenestyksen ansiosta Adolf Hitler sai läpi valtalain, jolla Saksa siirtyi yksipuoluediktatuuriin.
Vaalit pidettiin pian Valtiopäivätalon palon jälkeen, jolloin kommunistien suosio oli vähentynyt, kansalaisvapauksia oli rajoitettu, ja kommunistien johtajat oli pidätetty. Myös sosiaalidemokraattien johto oli paennut Prahaan ja monet SPD:n jäsenet toimivat maan alla.
Vaalitulos
pienoiskuva|300px|Saksan valtiopäivävaalien 1933 puoluepaikat (vaalivoittaja NSDAP:n paikat oikealla ruskeina) Suurimpien puolueiden tulos:
Jorma (albumi)
Jorma on amerikansuomalaisen Jorma Kaukosen toinen studioalbumi. Se julkaistiin 22. lokakuuta 1979 levymerkillä RCA Records. Albumi äänitettiin Filmweis/Heider-studiossa San Franciscossa vuonna 1979.
Kappaleet
Kaikki kappaleet säveltänyt Jorma Kaukonen, ellei toisin mainittu.
Eini (vuoden 1978 albumi)
Eini on suomalaisen pop-laulaja Einin esikoisalbumi vuodelta 1978. Sen tuotti Pekka Helin ja kappaleet sovitti Kalervo Halonen. Albumilla on seitsemän käännösiskelmää ja viisi suomalaista sävellystä. Sen avausraita, "Täysikuu", on klassinen tango 1950-luvulta, eikä se edusta Einille tyypillistä musiikkilajia. B-puolen avausraita "Yes Sir, alkaa polttaa" on käännösversio diskohitistä "Yes Sir, I Can Boogie", ja yksi Einin suurimmista menestyksistä.
Eini aloitti esittäjänsä kiivaimman levytyskauden. Einiltä julkaistiin kuusi studioalbumia vuosina 1978–1985, jota seurasi vuosien tauko. Kullakin albumilla on kaksitoista musiikkikappaletta, joten levytettyjä kappaleita kertyi 72.
Yleistä
"Yes Sir, alkaa polttaa" julkaistiin vinyylisinglenä syksyllä 1977. Myöhempinä vuosikymmeninä kappale valikoitiin useiden Einin kokoelma-albumien avausraidaksi. Eroottisesti latautunut teos oli menestys heti julkaisuvuotenaan päinvastoin kuin 1980-luvulla syntynyt "Kesä ja yö", joka kasvoi pikku hiljaa suosikiksi. Myös "Rakastua voisit aivan pikkuisen", "Vie vain" ja "Täysikuu" ovat päätyneet Einin hittikokoelmille. "Sydän jäi Lappiin" -sävellykseen liittyen mainittakoon, että Eini on syntyään Pellosta, Lapin maakunnasta.
"Kapteeni Aika" tunnetaan myös Paula Koivuniemen tulkintana, joka julkaistiin 1978.
Eini-albumin kannen suunnitteli Erik Uddström.
Girolamo Porro
thumb|225px|Porron tekemä Ptolemaioksen Intian kartta. Girolamo Porro (n. 1520 – n. 1604) oli italialainen kaivertaja.
Orhon
Orhon on yksi Mongolian 21 provinssista. Se sijaitsee maan pohjoisosassa Ulan Batorin luoteispuolella ja rajautuu Bulganin ja Selengen provinsseihin. Siellä on vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 87 118 asukasta ja sen pinta-ala on 840 neliökilometriä. Provinssin pääkaupunki on Erdenet.
Girolamo Porro
Porro syntyi Padovassa, mutta työskenteli pitkään Venetsiassa. Hän teki ensimmäiset kaiverruksensa jo nuorena. Hänen kaiverruksiaan on Camilo Camillin vuonna 1535 julkaisemassa kirjassa Imprese illustri di diversi. Porron töihin kuuluu lisäksi Ludovico Arioston Raivoisa Roland ja yhteistyötä Tomaso Porcacchi Castilionen ja Scipione Barbò Soncinon kanssa. Hän teki myös karttoja Alexius Pedemontanuksen Ptolemaioksen karttakirjan käännökseen ja Porcacchin atlakseen.
Orhon
Provinssi on saanut nimensä Orhonjoelta. Pienikokoinen provinssi syntyi vuonna 1994, kun se muodostettiin liittämällä yhteen alue Bulganin provinssista ja Erdenetin provinssitasoinen kaupunki.
Aluejako
Provinssi jakautuu kahteen pienempään osaan, sumiin. Ne ovat:
Tondi
Tondi on asuinalue Kristiinen kaupunginosassa Tallinnassa. Sen pinta-ala on 133 hehtaaria ja väkiluku 4 082 henkeä (1.1.2018). Vuoden 2014 alussa asuinalueen väestöstä 58 prosenttia oli virolaisia.
Casualties of Cool
Casualties of Cool on saman nimisen country rock -yhtyeen esikoisalbumi. Yhtye koostuu kanadalaisista muusikoista, Devin Townsendistä sekä Ché Aimee Dorvalista. Albumin tuotantokulut katettiin osittain joukkorahoituksena PledgeMusicin kautta, ja se julkaistiin 14. toukokuuta 2014.
Tausta
Henkilökohtaisessa blogissaan Townsend on kommentoinut albumia seuraavasti:
Albumin kappalelistaus julkistettiin 14. lokakuuta 2013.
Kappaleet
Deluxe Edition CD 2
Michael Shayne
Michael Shayne on kirjailija Davis Dresserin salanimellä Brett Halliday luoma kuvitteellinen yksityisetsivähahmo, joka esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 1939 julkaistussa romaanissa Dividend on Death. Myöhemmin hahmo on esiintynyt romaanien ja novelleiden lisäksi myös radiossa, televisiossa, elokuvissa ja sarjakuvissa.
Kirjat
Davis Dresser kirjoitti osin haamukirjailijoiden avustamana kaikkiaan viisikymmentä Michael Shayne -romaania. Robert Terrall kirjoitti myös Dresserin käyttämällä salanimellä Brett Halliday vielä 27 taskukirjaa. Lisäksi Michael Shayne esiintyy yli 300 novellissa, joita julkaistiin muun muassa vuonna 1956 ilmestymisensä aloittaneessa Michael Shayne Mystery Magazine -lehdessä. Lehteä julkaistiin liki kolme vuosikymmentä.
Elokuvat
Michael Shayne -elokuvia tehtiin vuosina 1940–1947 kaikkiaan kaksitoista. Näistä ensimmäiset seitsemän tuotti 20th Century Fox vuosina 1940–1942 ja niissä kaikissa pääosaa näytteli Lloyd Nolan. Loput viisi elokuvaa tuotti Producers Releasing Corporation, ja niiden pääosan esittäjänä oli Hugh Beaumont.
Radio
Radiossa Mutual Broadcasting System alkoi esittää Michael Shaynea lokakuussa 1944. Sarja oli kuultavissa Yhdysvaltain länsirannikolla lokakuuhun 1946 saakka, jolloin sarja muuttui valtakunnalliseksi. Nimiroolissa esiintyi Wally Maher. Sarja päättyi marraskuussa 1947, mutta Mutual aloitti sen uudelleen heinäkuussa 1948 nimellä New Adventures of Michael Shayne ja pääosan näyttelijäksi tuli Jeff Chandler. Tämä sarja kesti kaksi vuotta. Kolmannen kerran Shayne päätyi radioon lokakuussa 1952, jolloin American Broadcasting Company aloitti sarjan esittämisen. Aluksi pääosaa esitti Donald Curtis ja myöhemmin Robert Sterling. Tämä sarja päättyi heinäkuussa 1953.
Andreas Carlsson
Ura
Andreas asui ja varttui Tingsrydissä Smålandissa, jossa hänen intonsa musiikkiin sai alkunsa. Musiikkiuran katsotaan virallisesti alkaneen vuonna 1996 kun Denniz Pop (Dag Krister Volle) löysi lahjakkaan lauluntekijän ja palkkasi hänet ruotsalaiseen Cheiron-studioon Tukholmaan. Nykyisin hänellä on asuinpaikat Los Angelesissa ja Tukholmassa. Hänellä ja hänen kumppanillaan Hannah Graafilla on yhteinen poika, William, joka on syntynyt vuonna 2001.
Michael Shayne
Televisio
Televisiossa Michael Shaynea esitettiin NBC:llä 1960–1961. Nimiroolia näytteli Richard Denning. Kestoltaan 60 minuuttisia jaksoja tehtiin kaikkiaan 32.
Sarjakuva
Televisiosarjan suosion tuloksena Dell Comics alkoi julkaista Michael Shayne, Private Eye -sarjakuvalehteä, jota ilmestyi kolme numeroa. Ensimmäinen numero ilmestyi marraskuussa 1961 ja viimeinen syyskuussa 1962. Ken Fitchin romaaneiden pohjalta käsikirjoittamat sarjakuvat kuvittivat Lee Ames ja Edd Ashe.
Andreas Carlsson
Lauluja
Andreas Carlssonin lauluja on myyty yli 100 miljoonaa kappaletta maailmanlaajuisesti. Hän on kirjoittanut kappaleita yhdessä, mm. Max Martinin, Jörgen Elofssonin ja Desmond Childin kanssa, esim. artisteille: Backstreet Boys, Britney Spears, 'N Sync, Westlife, Paul Stanley, Celine Dion ja Bon Jovi.
Kappalelista
Kappaleita, jotka ovat Andreas Carlsonin kirjoittamia. Useimmat laulut on tehty yhdessä muiden lauluntekijöiden kanssa.
Jon Hopkins
Jonathan Julian Hopkins (s. 15. elokuuta 1979) on englantilainen elektronista musiikkia tuottava DJ ja muusikko, hänet tunnetaan paremmin taiteilijanimellään Jon Hopkins. Uransa aikana Hopkins on julkaissut viisi studioalbumia ja tuottanut kappaleita muun muassa Brian Enolle, Coldplaylle, Purity Ringille ja David Holmesille.
Kari Kanala
Kari Tapani Kanala (s. 4. toukokuuta 1967 Halsua) on suomalainen pappi ja julkisuuden henkilö. Hän on toiminut vuodesta 2016 Paavalin seurakunnan kirkkoherrana Helsingissä. Kanala on aiemmin toiminut pappina eri seurakunnissa sekä merimiespappina Isossa-Britanniassa. Lisäksi hän on toiminut Palloliitossa ja opettajan tehtävissä. Julkisuudessa hän on ollut muun muassa Ensitreffit alttarilla - ohjelman, jossa hän toimi asiantuntijana, myötä. Kanala on profiloitunut kirkon uudistajana, ja hän on puhunut samaa sukupuolta olevien parien kirkollisten vihkimisten puolesta.
Kanala on kolmatta kertaa naimisissa ja hänen nykyinen vaimonsa on pappi Milla Mäkitalo. Heillä on vuonna 2016 syntynyt poika. Kanala on kirjoittanut yhdessä vaimonsa kanssa kirjan Suhteellista – pilkettä ja pohdintaa parisuhteesta, Kirjapaja 2019. ISBN 9789523541221.
Kuusjärvi (Ylöjärvi)
Kuusjärvi on Pirkanmaalla Ylöjärvellä sijaitseva järvi.
Kari Kanala
Kanala osallistui tammikuussa 2018 Helsingin Savoy-teatterissa järjestettyyn roastiin eli komedialliseen julkiseen pilkkaamiseen. Helsingin tuomiokapituli käsitteli lokakuussa 2018 Kanalan esityksestä tehdyn kantelun ja totesi, että Kanala oli käyttäytynyt vastoin asemansa ja tehtävänsä edellyttämiä tapoja. Kanala poseerasi Helsingin Sanomissa alastomana syyskuussa 2021. Kanala osallistui Tanssii tähtien kanssa -tv-ohjelmaan syksyllä 2021, mutta putosi siitä ensimmäisenä kilpailijana.
Antium
Antium (lat.;, ) oli antiikin aikainen kaupunki Latiumissa Italiassa. Se on kehittynyt nykyiseksi Anzion kaupungiksi ja sijaitsi sen paikalla. Antium oli alun perin volskien pääkaupunki. Myöhemmin se kehittyi tavalliseksi roomalaiskaupungiksi.
Kari Kanala
Vuonna 2021 Kanala kirjoitti kirjan "Parisuhdekorjaamo – Kaikkien suhdemallien huoltoon ja tuunaamiseen" psykologi Mikael Saarisen kanssa.
Antium
Maantiede
Antiumin kaupunki sijaitsi Tyrrhenanmereen työntyvällä niemellä 38 roomalaista mailia eli noin 52 kilometriä etelään Roomasta ja Strabonin mukaan 260 stadioninmitan päässä etelään samalla rannikolla sijainneesta Ostiasta. Antiumista samaa rannikkoa kaakkoon sijaitsivat ensin Astura-joen suu ja samanniminen saari ja sitten Circeiin kaupunki. Nykyisin kaupungin paikalla on siitä nimensä perinyt Anzion kaupunki, joka on aiemmin tunnettu myös nimellä Porto d'Anzo. Roomasta tuli Antiumiin Via Antiatina -tie. Rannikkoa pitkin kaupungin kautta kulki puolestaan Via Severiana.
Kuusjärvi (Ylöjärvi)
Maantietoa
Järven pinta-ala on 230 hehtaaria eli 2,3 neliökilometriä. Se on 2,9 kilometriä pitkä ja 2,1 kilometriä leveä. Järven muoto on kuitenkin rikkomainen ja levein kohta järvessä on vain 1,3 kilometriä pitkä. Keskellä järveä sijaitseva Pilpusniemi yhdessä Heinäsaaren kanssa jakaa järven kahtia. Puoliskojen yhtenäisyyttä rikkovat lännessä Hevossaari ja idässä Haapastenniemi. Järven lähiympäristö on metsävaltaista ja mäkistä seutua. Rannat voivat paikoin olla jyrkästi veteen viettäviä. Korkeita mäkiä, jotka näkyvät järvelle asti, ovat esimerkiksi etelärannassa Laitakuusenmäki, joka kohoaa 50 metriä vedenpinnan yläpuolelle, tai luoteisrannassa kallioinen Kastarinvuori.
Kari Kanala
Kanala on innokas jalkapallon ystävä ja pelaa itsekin julkkisten Raittius- ja urheiluseura Zoomin jalkapallojoukkueessa.
Antium
Maantiede
pienoiskuva|vasen|[[Lanuviumista Antiumiin johtanutta roomalaista tietä nykyisen Nettunon La Campanassa.]] Nykyisen Nettunon kaupungin paikalla hieman Anziosta itään sijaitsi mahdollisesti Caeno eli Ceno, jonka Livius ja Dionysios Halikarnassoslainen mainitsevat Antiumin sotasatamaksi. Antiumin alaisuudessa oli sen kukoistuskaudella useita lähikaupunkeja, kuten Longula, Pollusca ja Satricum.
Kuusjärvi (Ylöjärvi)
Maantietoa
Järvessä on laskettu olevan 18 saarta. Niiden yhteispinta-ala on 38 hehtaaria, mikä on noin 14,1 % järven kokonaispinta-alasta. Saarista Hevossaari, Heinäsaari ja Kuikkalansaari ovat yli hehtaarin suuruisia, kymmenen muuta saarta ovat yli aarin ja loput viisi ovat alle aarin kokoisia. Hevossaari on suurin saari ja sen pinta-ala on lähes 20 hehtaaria. Muita saaria ovat Kalliosaari, joita on kaksi, ja vielä Tervasaari ja Tynnörisaari. Järven keskellä kulkee Sikkilän–Kuusjärven harju, jonka on eteläisin pää on Heinäsaari ja Pilpunniemi. Harju jatkaa pohjoiseen ja seuraa Sikkilänjoen laaksonpohjaa pohjoiseen päin.
Kari Kanala
Vapaa-ajattelija.fi-kiista
Kanala johti vuodesta 2012 Turun ja Kaarinan seurakuntayhtymän viestintäkampanjaa, jossa seurakuntayhtymä varasi vapaa-ajattelija.fi-verkko-osoitteen omaan käyttöönsä. Kanalan mukaan "ajattelu on vapaata kaikille" eikä nettiosoitteen rekisteröimisessä ole ollut kysymys kiusanteosta Vapaa-ajattelijain liittoa kohtaan. Vapaa-ajattelijain liitto kanteli verkko-osoitteen käytöstä Viestintävirastoon. Viestintäviraston mukaan seurakuntayhtymällä ei ollut vahingoittamispyrkimystä, vaikka verkkotunnus oli lähes identtinen vapaa-ajattelijoiden käyttämän vapaa-ajattelijat.fi:n kanssa.
Kuusjärvi (Ylöjärvi)
Maantietoa
Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen tilavuus on 7,0 miljoonaa kuutiometriä eli 0,0070 kuutiokilometriä. Järven keskisyvyys on 3,0 metriä ja suurin syvyys on 18,6 metriä. Syvin kohta sijaitsee järven eteläpäässä pienen järvenselän keskellä. Muut järven neljästä paikallisista syvänteestä ulottuvat 7–8 metrin syvyyteen.
Antium
Latinalais- ja volskikausi
Antiumin asukkaat harjoittivat kaupungin edullisen sijainnin vuoksi sekä merenkulkua että merirosvoutta, ja jatkoivat viimeksi mainittua tapaa myöhemmillekin ajoille. On epäselvää, kuuluiko Antium vielä varhaisina aikoina latinalaisliittoon. Dionysios Halikarnassoslainen esittää sen liittyneen liittoon Tarquinius Superbuksen aikana, mutta erehtyy kuvatessaan kaupungin jo tuolloin volskilaisena. Antiumin nimi esiintyy Rooman ja Karthagon tekemässä sopimuksessa yhtenä niistä kaupungeista, jotka olivat Rooman alaisuudessa tai siitä riippuvaisia, mutta ei Dionysoksen antamassa luettelossa niistä kolmestakymmenestä kaupungista, jotka muodostivat latinalaisliiton vuonna 493 eaa. Dionysios kuitenkin esittää Antiumin lähettäneen apua Roomaan ennen Regillusjärven taistelua, ja tuolloin se oli todennäköisesti edelleen latinalaiskaupunki.
Kari Kanala
Vapaa-ajattelija.fi-kiista
Vapaa-ajattelijain liitto vei asian hallinto-oikeuteen, joka vuonna 2014 kumosi Viestintäviraston päätöksen ja poisti seurakuntayhtymältä oikeuden käyttää vapaa-ajattelija.fi-osoitetta. Hallinto-oikeuden mukaan verkkotunnuksen hankkimisen ilmeisenä tarkoituksena oli hyötyä Vapaa-ajattelijain Liitto ry:n suojatun nimen maineesta ja tunnettuudesta.
Kuusjärvi (Ylöjärvi)
Maantietoa
Järven rantaviivan pituus on 25 kilometriä, josta saarten rantaviivan yhteispituus on 7 kilometriä. Rannat ovat pääasiassa metsämaata, mutta Pilpusniemellä, Heinäsaarella, Haapastenniemellä ja sen vastarannalla sekä järven lounaispäässä Hankalan kulmakunnalla, rantaan ulottuu peltojen rinteitä. Järvellä on asutus haja-asutusta ja rannoille on rakennettu lähes 50 vapaa-ajan asuntoa. Kauempana järven länsipuolelta sen ohittaa kantatie 65, josta haaratutuu muutamia rantojen lähelle tulevia kyläteitä.
Antium
Latinalais- ja volskikausi
pienoiskuva|vasen|[[Herakles ja Iolaos. Mosaiikki nymfaionista Antiumista. Museo nazionale romano di palazzo Massimo, Rooma.]] Joitakin vuosia myöhemmin Antium vaikuttaa päätyneen volskeille, sillä se esiintyy näiden sodissa sekä latinalaisia että roomalaisia vastaan. Roomalaiset valtasivat Antiumin vuonna 468/467 eaa. ja pyrkivät turvaamaan sen hallussapidon tekemällä siitä siirtokuntansa. Antium kapinoi roomalaisia vastaan jo vuonna 459 eaa., ja oli tämän jälkeen itsenäinen lähes 120 vuoden ajan, vaikka roomalaiset annalistit esittävätkin, että se olisi vallattu takaisin. Itsenäisyytensä aikana Antium nousi suureen kukoistukseen, ja sitä pidettiin volskien tärkeimpänä kapunkina. Alkuvaiheessa kaupunki oli hyvissä väleissä Rooman kanssa, mutta vuonna 406 eaa. se liittyi muihin volskilaiskaupunkeihin Roomaa vastaan. Gallien Italiaan vuonna 390 eaa. tekemän hyökkäyksen jälkeen antiumlaiset ottivat johtoaseman, kun Roomaa vastaan julistettiin sota, joka jatkui lähes keskeytyksettä kolmentoista vuoden ajan eli noin 386–374 eaa. Lopulta toistuneet tappiot pakottivat antiumlaiset hakemaan rauhaa.
Kuusjärvi (Ylöjärvi)
Historiaa
Heinäsaaresta on löytynyt kahdesta paikasta kivikautisia työkaluja, mutta paikkaa ei ole tutkittu sen enempää asuinpaikan löytämiseksi.
Antium
Latinalais- ja volskikausi
Antiumlaiset aloittivat uudet vihollisuudet Roomaa vastaan vuonna 348 eaa. lähettämällä siirtokunnan Satricumiin. Vuosien 340–338 eaa. latinalaissodassa antiumlaiset olivat jälleen kerran volskien johdossa yhdistämällä volskit, latinalaiset sekä näiden liittolaiset sotaan Roomaa vastaan, mikä johti tappioihin Pedumissa ja Astura-joella. Antiumia rangaistiin ankarasti. Kaupungin laivasto tuhottiin ja laivojen keulat laitettiin koristamaan Rooman Rostraa, ja siltä kiellettiin kaikki merikauppa. Lisäksi kaupunkiin lähetettiin roomalainen siirtokunta varuskunnaksi, ja sitä hallitsivat Roomasta lähetetyt virkamiehet.
Kuusjärvi (Ylöjärvi)
Historiaa
Vuosien 1955–1987 peruskartassa vertailemalla voidaan todeta, ettei alueen viljelyoloissa ole tapahtunut merkittäviä muutoksia.
Antium
Latinalais- ja volskikausi
pienoiskuva|pysty=0.6|Antiumista löydetty [[Venus pudica (”siveellinen Venus”) -tyypin veistos. Louvre, Pariisi.]]
Roomalainen kausi
Tämän jälkeen Antium esiintyy historiassa ainoastaan yhtenä Rooman siirtokunnista. Strabonin mukaan antiumlaiset eivät luopuneet merirosvouden harjoittamisesta Rooman alaisuuteen jouduttuaankaan, ja sekä Aleksanteri Suuri että Demetrios Poliorketes lähettivät lähetystöt valittamaan tästä. Kaupunki sai omat virkamiehensä Roomasta lähetettyjen tilalle vuonna 317 eaa. Marius valtasi Antiumin sisällissotien aikana, ja se kärsi suuresti hänen seuraajiensa toimista, mutta vaikuttaa toipuneen pian.
Tasavallan ajan lopulla ja keisarikaudella Antiumista tuli Rooman yläluokan suosittu vapaa-ajanviettopaikka. Nämä rakensivat kaupunkiin ja sen ympäristöön paljon hienoja huviloita. Muun muassa Cicerolla oli siellä huvila, jonka hän usein mainitsee. Antiumia suosivat myös keisarit, ja Augustus sai siellä kansalta isänmaan isän (pater patriae) arvon. Se oli myös Caligulan ja Neron syntymäpaikka. Nero piti paikkaa niin arvossa, että laajensi ja kaunisti keisarillista huvilaa, asetti kaupunkiin pretoriaanikaartin veteraanien siirtokunnan ja rakensi sinne uuden sataman, jonka jäänteitä on edelleen näkyvillä. Antiumissa Nero sai myös tiedon Rooman palosta vuonna 64 jaa. Myös myöhemmät keisarit pitivät Antiumia arvossa. Antoninus Pius rakennutti sinne akveduktin, josta siitäkin on osia jäljellä, ja Septimius Severus lisäsi rakennuksia keisarillisen huvilan alueelle.
Antiumista oli kotoisin roomalainen annalisti Valerius Antias, joka sai lisänimensä kaupungin mukaan. Kaupungin asukkaasta käytettiin etnonyymejä Antias ja Antiātis.
Valko-Venäjä Turkvision laulukilpailussa
Valko-Venäjä on osallistunut Turkvision laulukilpailuun kerran, vuonna 2013.
Antium
Myöhempi historia
Antium taantui 400- ja 500-lukujen barbaarihyökkäysten vuoksi. Prokopios mainitsee sen sataman olleen käyttökunnossa vielä vuonna 537, mutta itse kaupunkia ei enää mainita historiassa. Keskiajan kuluessa Antiumin paikka vaikuttaa autioituneen kokonaan. Seudun vähäiset asukkaat asettuivat läheiseen Nettunoon. Innocentius XII ja häntä seuranneet paavit pyrkivät palauttamaan sataman uudelleen käyttöön 1700-luvulta alkaen. Niin paikalle syntyi Porto d'Anzon kylä, josta on kehittynyt nykyinen Anzion kaupunki.
Rakennukset ja löydökset
pienoiskuva|Antiumin pohjakaava.
Valko-Venäjä Turkvision laulukilpailussa
2013
Valko-Venäjä osallistui kaikkien aikojen ensimmäiseen Turkvision laulukilpailuun Turkin Eskişehirissä vuonna 2013. Siellä Valko-Venäjää edusti Gunesh Abbasova kappaleella ”Son Hatiralar”. Abbasova pääsi semifinaalista jatkoon ja sijoittui finaalissa toiseksi 205 pisteellä.
Antium
Rakennukset ja löydökset
Akropolis ja latinalais- ja volskikaupunki
Valko-Venäjä Turkvision laulukilpailussa
2014
Vuoden 2014 kilpailuun Valko-Venäjä ei osallistunut. Syytä vetäytymiselle ei kerrottu.
2015
Vuonna 2015 Valko-Venäjä osallistui uudestaan Turkvision laulukilpailuun, joka järjestettiin Istanbulissa, Turkissa. Edustajaksi valittiin laulaja Aleksandra Kazimova kappaleella "Azadliq". Finaalissa Kazimova sijoittui kahdenneksikymmeneksi 126 pisteellä.
Antium
Rakennukset ja löydökset
Kaupunki oli ympäröity muureilla, joiden pituus oli noin 3,9 kilometriä. Ne on ajoitettu 400- ja 300-luvuille eaa. Kaupungin pääkadut olivat roomalaiselle asemakaavalla tyypilliset pohjois-eteläsuuntainen cardo maximus ja itä-länsisuuntainen decumanus maximus. Cardo jatkoi Roomasta tullutta Via Antiatina -tietä, ja kaupunginmuurissa oli sille portti. Toinen portti oli itäsivulla, josta decumanus-katu jatkui itään Via Severiana -tietä. Kolmas portti oli eteläsivulla vastapäätä pohjoisporttia; siitä cardo jatkoi kohti satamaa. Satama jäi kaupunginmuurien ulkopuolelle.
Valko-Venäjä Turkvision laulukilpailussa
2017
Valko-Venäjä osallistui uudelleen vuoden 2017 kilpailuun, joka olisi järjestetty Astanassa, Kazakstanissa. Edustajaksi oli valittu Svetlana Agarval kappaleella "Məni anla".
Kuusjärvi (Ylöjärvi)
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Jakaman valuma-alueella (35.34), jonka Jakaman–Kuusjärven alueeseen (35.341) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 107,1 metriä mpy.
Valko-Venäjä Turkvision laulukilpailussa
Kilpailijat
{{legend|gold|Voitto}} {{legend|silver|Toinen}} {{legend|#cc9966|Kolmas}} {{legend|#FE8080|Viimeinen}}
Kuusjärvi (Ylöjärvi)
Vesistösuhteet
Järvi saa pääosan vedestään Hankalan kylän läpi virtaavasta Heinäjoesta eli Makkaraojasta, joka on Parkusjoen alaosan alueen (35.342) laskujoki Kuusjärven Hankalanlahteen. Joki lähtee Pitkäjärvestä (41 ha) ja virtaa sen jälkeen Hankalan Isolammin (9 ha) ja Hankalan Pikkulammin (5 ha) läpi. Pitkäjärven pohjoispuolella sijaitsee suurempi järvi Parkusjärvi (38 ha). Järven veden laskennallinen viipymä järvessä on vain 114 vuorokautta, joten järven koko vesimassa vesi vaihtuu useita kertoja vuodessa. Järven valuma-alue on metsävaltainen ja ravintoarvoiltaan karu. Ravinteita joutuu kuitenkin vesistöihin pelloilta ja haja-asutuksen jätteistä.