cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Juha Jatkola
Seuraura
Jatkola on Leppävirran Kiekko -75:n kasvatti. Hän siirtyi juniorina sittemmin Kalevan Palloon. Hän nousi jo varsinaisella A-nuorten SM-liigan tulokaskaudellaan 2019–2020 joukkueensa selkeäksi ykkösmaalivahdiksi. Jatkola puki kauden aikana myös kuuteen SM-liigaotteluun, mutta hän jäi kuitenkin ilman peliaikaa. Kaudella 2020–2021 Jatkola puki kahdeksaan SM-liigaotteluun, mutta hän jäi kuitenkin vielä ilman peliaikaa. Jatkola puki kauden aikana myös lainalle Iisalmen Peli-Karhujen paidan yhteen Mestis-otteluun, mutta hän ei kuitenkaan saanut siellä peliaikaa.
Huhtikuussa 2021 Jatkola teki KalPan kanssa vuoden mittaisen SM-liigasopimuksen. Hän lähti kauteen 2021–2022 joukkueen kolmosmaalivahtina Eero Kilpeläiselle ja Henrik Tikkaselle. Hän aloitti kautensa seuran U20-joukkueessa ja Jatkola pelasi myös kaksi Suomen Cupin ottelua lainalla IPK:n Mestis-joukkueessa. Hän teki KalPassa liigadebyyttinsä runkosarjan yhdeksännellä kierroksella 1. lokakuuta 2021 Mikkelin Jukureita vastaan. Jatkola torjui KalPan 4–3-jatkoaikatappioon päättyneessä ottelussa 24 kertaa. Henrik Tikkanen ei ollut ottelussa joukkueen kokoonpanossa ja muutamaa päivää myöhemmin hänen sopimuksensa purettiin, jolloin Jatkola jatkoi KalPan kakkosmaalivahtina. Hän pelasi joukkueessa viisi ottelua, kunnes marraskuussa seura täydensi maalivahtiosastoaan Connor LaCouveella ja Jatkola lähetettiin peliajan perässä takaisin IPK:hon.
Helmikuussa 2022 KalPa lainasi Jatkolan viikonlopun ajaksi Oulun Kärppien SM-liigajoukkueeseen, kun Joel Blomqvist oli sivussa joukkueessa ilmenneiden koronavirustartuntojen vuoksi. Hän aloitti kakkosmaalivahtina Stanislav Galimoville, mutta Jatkola kuitenkin vaihdettiin Kärppien maalinsuulle kesken ensimmäisen lainaottelun, kun Galimov loukkaantui. Näin ollen jälkimmäisessä lainaottelussaan 5. helmikuuta 2022 vieraissa KooKoota vastaan Jatkola toimi Kärppien aloittavana maalivahtina ja hän torjui liigauransa ensimmäisen nollapelin. Jatkola torjui Kärppien 0–5-voittoon päättyneessä ottelussa 28 kertaa. Harri Karjalainen valitsi hänet ottelun Alumnien tähtien kakkostähdeksi. Kahden ottelun jälkeen Jatkola palasi IPK:n Mestis-joukkueen vahvuuteen, jossa hän pelasi kauden aikana kaikkiaan 25 runkosarjaottelua torjuen kymmenen voittoa ja yhden nollapelin sekä kuusi playoff-ottelua torjuen kolme voittoa ja yhden nollapelin. Huhtikuussa 2022 Jatkola teki KalPan kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen.
Kauteen 2022–2023 Jatkola lähti niin ikään KalPan kakkosmaalivahtina Matěj Machovskýlle. Hän kuitenkin onnistui nousemaan jo syyskaudella joukkueen pääasialliseksi vastuunkantajaksi ja tekemään läpimurtonsa SM-liigassa. Machovský jätti KalPan tammikuussa 2023 ja myöhemmin samassa kuussa KalPa täydensi maalivahtiosastoaan Robin Rahmilla. Jatkola pelasi runkosarjassa 40 ottelua torjuen 20 voittoa ja viisi nollapeliä. Pudotuspeleissä hän torjui yhden nollapelin, kunnes Jatkola loukkaantui kolmannessa puolivälieräottelussa Pelicansia vastaan maalinedustaruuhkatilanteessa. Robin Rahm pelasi ottelusarjan loppuun ja Jatkolan tilannetta seurattiin päivä kerrallaan, mutta Pelicans kuitenkin eteni välieriin otteluvoitoin 4–3.
Nashville Predators varasi Jatkolan "yli-ikäisenä" (20 vuotta) neljännellä kierroksella 121. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2023.
Maajoukkueura
Jatkola pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2022. Hän toimi alkulohkossa lähinnä Suomen kakkosmaalivahtina Leevi Meriläiselle ja pelasi vain yhden ottelun, kunnes Jatkola nimettiin hieman yllättäen joukkueen maalinsuulle välieräotteluun Ruotsia vastaan. Hän torjui Suomelle 0–1-voiton ja finaaliin. Jatkola torjui ottelussa 23 kertaa. Hänet valittiin Suomen ottelun parhaaksi pelaajaksi. Jatkola jatkoi joukkueen maalissa myös finaaliottelussa Kanadaa vastaan, mutta Suomen turnaus päättyi lopulta kuitenkin hopeaan Suomen hävittyä finaali jatkoajalla lukemin 3–2.
Jatkola edusti Suomea myös alle 18-vuotiaiden Hlinka Gretzky Cupissa vuonna 2019, jolloin hän toimi kuitenkin koko turnauksen ajan joukkueensa kakkosmaalivahtina Joel Blomqvistille, eikä Jatkola pelannut otteluakaan. Hän edusti myös Suomen alle 17-vuotiaiden maajoukkuetta Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla vuonna 2019, jolloin Jatkola voitti pronssia. Hän toimi pääasiassa joukkueensa kakkosmaalivahtina Max Väyryselle ja pelasi vain yhdessä ottelussa. Yhteensä Jatkola on pelannut kymmenen nuorten ja seitsemän poikien maaottelua.
Suomen A-maajoukkueessa Jatkola on pelannut kaksi ottelua. Hän teki A-maajoukkuedebyyttinsä Beijer Hockey Gamesin toisessa ottelussa 11. helmikuuta 2023 Malmössä Tšekkiä vastaan. Jatkola torjui Suomen 6–1-voittoon päättyneessä ottelussa 16 kertaa.
Muuta
Jatkola on viettänyt lapsuutensa Leppävirran Soinilansalmella.
Brasilianmaakyyhky
Brasilianmaakyyhky (Claravis geoffroyi) on äärimmäisen uhanalainen kyyhkylaji.
Brasilianmaakyyhkyä on tavattu Brasiliassa Serra do Marin alueella sekä Iguazún kansallispuistossa Argentiinan puolella.
Zdeno Chára
Zdeno Chára (s. 18. maaliskuuta 1977 Trenčín, Tšekkoslovakia) on slovakialainen entinen jääkiekkoilija, joka edusti viimeisemmäksi NHL-seura New York Islandersia. Aiemmin Chara oli Boston Bruinsin kapteeni 14 vuotta.
Ura
New York Islanders varasi Cháran vuonna 1996. Samalla hänestä tuli NHL:n kaikkien aikojen isokokoisin pelaaja, sillä hän on 206 cm pitkä ja painoi tuolloin 117 kilogrammaa. Myös NHL:n painokisassa Chara sijoittui ensimmäiselle sijalle. Heti ensimmäisellä NHL-kaudella tuli esiin hänen heikkoutensa, sillä Chára ei pysynyt nopeiden hyökkääjien vauhdissa. Vanhemmiten hän kuitenkin ahkeralla harjoittelulla kehittyi nopeammaksi.
Chára siirtyi vuonna 2001 Ottawa Senatorsiin, aloitti kovan liikkumisharjoittelun ja hävisi niukasti kaudella 2003–2004 NHL:n parhaan puolustajan palkinnon Norris Trophyn kanadalaiselle Scott Niedermayerille.
Neljän Ottawa-kauden jälkeen Chára teki kesällä 2006 sopimuksen Bostonin kanssa.
Kauden 2008–2009 päätteeksi Chára palkittiin Norris Trophyllä NHL:n parhaana puolustajana. Muut ehdokkaat olivat Mike Green ja Nicklas Lidström.
Kaudella 2010–2011 Chára johdatti joukkueen kapteenina Boston Bruinsin NHL:n mestaruuteen, eli Stanley Cupin voittajaksi.
Syyskuussa 2021 Chara teki vapaana agenttina yksivuotisen sopimuksen New York Islandersin kanssa. Sopimuksen myötä Chárasta tuli NHL:n vanhin aktiivipelaaja. Alkava kausi on Cháran 24:s. 1. tammikuuta 2022 hän oli ylivoimaisesti eniten koko liigan historiassa taklannut pelaaja 3 943 taklauksellaan. Hän johti tuolloin myös tilastoa blokattujen laukausten määrässä 2 170 blokillaan.
Maajoukkue
Maajoukkuedebyyttinsä Chára teki 1999 maailmanmestaruuskisoissa Norjassa. Chara oli saavutti hopeaa Venäjän maailmanmestaruuskisoissa vuonna 2000.
Muuta
Cháran isä on tšekkoslovakialainen painija Zdeněk Chára.
Wolftrap
Wolftrap on vuonna 2009 perustettu kuusihenkinen hard rock -yhtye Kotkasta. Yhtyeen debyyttialbumin RockandrollilluminatioN julkaisi 26. lokakuuta 2012 Kanki Rekords/ Playground Music.
Wolftrapin perustivat neljä entistä progressiivista metallia soittaneen Manitoun jäsentä.
Du Pengyu
Du Pengyu (s. 22. tammikuuta 1988 Baoding, Hebei) on kiinalainen sulkapalloilija. Dun suurin menestys tuli vuonna 2013, kun hän voitti MM-pronssia Kantonista kaksinpelistä. Du on voittanut myös neljä Aasian-mestaruusmitalia, joista kirkkaimpana kulta kaksinpelistä Taipeistä 2013. Du on 180 senttimetriä pitkä ja hän lyö oikealta.
Elokuussa 2014 Du ilmoitti aikovansa lopettaa lähiaikoina uransa, mutta ei ole vielä tehnyt lopullista päätöstä siitä.
Larissa (kuu)
Larissa on Neptunuksen kuu. Larissa havaittiin ensimmäisen kerran toukokuussa 1981 maasta käsin tehtyjen havaintojen perusteella. Varmistus kuun olemassaololle saatiin kuitenkin vasta heinäkuussa 1989 kun avaruusluotain Voyager 2 lensi Neptunuksen ohi. Kuu on epäsäännöllisen muotoinen ja kraattereiden peittämä eikä siellä ole havaittu geologista aktiivisuutta. Koska Larissa kiertää Neptunuksen synkronisen kiertoradan alapuolella, vuorovesivoimat aiheuttavat hiljalleen kuun lähestymisen kohti Neptunusta. Kuu tuleekin lopulta törmäämään Neptunukseen tai hajoamaan sitä ennen renkaaksi Neptunuksen ympärille (saavuttaessaan Rochen rajan).
Paavo Puurunen
Paavo Puurunen (s. 28. elokuuta 1973 Kuhmo) on suomalainen ampumahiihtäjä ja maailmanmestari. Maailmanmestaruuden Puurunen voitti 2001 Pokljukassa 20 kilometrillä. Vuoden 2003 MM-kilpailuissa hän otti pronssia takaa-ajossa. Maailmancupissa Puurusella on yksi voitto. Ampumahiihdon Suomen-mestaruuskilpailut 1998 olivat Puurusen mitalijuhlaa: kultaa sekä 10 että 20 kilometrillä samoin kuin 10 + 12,5 km takaa-ajossa. Puurunen lopetti uransa keväällä 2006 viimeisenä saavutuksenaan sotilaiden MM-hopea ampumahiihdon partiohiihdossa. Hän palasi kilpaladuille kaudella 2007–2008 ja voitti takaa-ajon Suomen mestaruuden.
Puurunen on toiminut Yle Urheilun asiantuntijana lokakuusta 2014 lähtien.
Raduga H-22
thumb|right|Raduga H-22. Raduga H-22 (, Burja – ; Nato: AS-4 Kitchen) on neuvostoliittolainen yliääninen pitkän matkan risteilyohjus. Sen kehitystyö aloitettiin MKB Radugassa vuonna 1958 ja se tuli palveluskäyttöön vuonna 1964. Kehitystä johti Aleksandr Bereznjak.
Aseen tyyppi on niin sanottu stand-off, eli suomeksi ns. pysy-loitolla -ohjus. Tämä tarkoittaa ohjuksen laukaisua turvallisena pidettävän etäisyyden päästä kohteeseensa. Alkuperäisen version suurin kantama oli noin 500 km. Kohteena ovat tyypillisesti sotalaivat, tutkat ja linnoitetut strategiset kohteet kuten sotilastukikohdat, sillat ja voimalat.
Ohjuksia on rakennettu vajaa 3000. Sen käyttö päättyi Venäjällä 2007, mutta se otettiin vuoden 2018 jälkeen uudelleen käyttöön modernisoituna. Modernisoidussa ohjuksessa on voimakkaampi moottori, enemmän polttoainetta ja pienempi taistelukärki. Kantomatka on lisääntynyt lähelle tuhatta kilometriä. Ohjuksessa on uusi häirinnän kestävä inertiasuunnistus ja maastoa seuraava tutka. .
Ohjus voidaan laukaista Tupolev Tu-22M3 -tyypin yliäänipommittajista tai Tupolev Tu-95 kaukopommittajasta. Ohjuksen suuren omamassan (noin 6 000 kg) vuoksi sitä ei voi laukaista esimerkiksi hävittäjälentokoneista.
Sen taistelukärkenä voidaan käyttää joko konventionaalista 1 000 kg:n HE-taistelukärkeä (H-22M), tai enintään 350 kilotonnin vahvuista ydinlatausta (H-22N). Maksiminopeus on 4 000 km/h ja suurin toimintakorkeus 24 000 metriä. Ohjaus tapahtuu inertiasuunnistuksella. Myöhemmät versiot ovat radiosäteilyyn hakeutuvia, eli tutkaan hakeutuvia ohjuksia'' (H-22MP).
Paranoidinen skitsofrenia
Paranoidinen skitsofrenia on yksi skitsofrenian muodoista. Nykyisin se on urbaanin kulttuurin yleisin skitsofreniatyyppi; ajalta ennen rajua kaupungistumiskulttuuria (1700–1800-lukua) on kuvailtu enimmäkseen katatonista skitsofreniaa.
Paranoidiselle skitsofrenialle ominaisia ovat monesti paranoidiset harhaluulot eli vainoamisharhat ja kuuloharhat. Esimerkiksi katatonisia oireita ei yleensä esiinny. Negatiiviset oireet eivät ole taudinkuvassa hallitsevia. Noin 80 % potilaista kokee kuuloharhoja.
Paranoidinen skitsofrenia tulisi todeta ja hoitaa mahdollisimman varhaisessa vaiheessa. Paranoidisen skitsofrenian ennuste on huomattavasti parempi kuin nuoruusiällä puhkeavan hebefreenisen skitsofrenian. Tavallisesti sopiva antipsykoottinen lääkehoito auttaa potilasta merkittävissä määrin.
Amfetamiinipsykoosi muistuttaa paranoidista skitsofreniaa.
The Way I Are
The Way I Are on yhdysvaltalaisräppäri Timbalandin kappale, joka julkaistiin hänen toisen, Shock Value-studioalbuminsa toisena singlenä. Kappale sisältää Keri Hilsonin ja D.O.E.:n esittämiä sanoja. Kaikki kolme artistia sanoittivat kappaleen yhdessä Danja, The Clutchin, sekä Candice Nelsonin kanssa. Timbaland ja Danja myös tuottivat kappaleen yhdessä. Mosley Music Group lähetti kappaleen Yhdysvaltain CHR-radiokanaville 15. kesäkuuta 2007. "The Way I Are" on electropop ja discokappale, joka sisältää viittauksia R&B:stä sekä dancemusiikista, joka auttaa kappaleen futuristisen soundin tuomisessa. Kappaleen sanojen teemana ovat roolikäännyttäminen ja aistilliset toiveet.
"The Way I Are" sai pääosin ristiriitaisen vastaanoton musiikkiriitikoilta. Monet kehuivat kappaleen futuristista dance-soundia, kun taas toiset kritisoivat sanoja. Kriitikot myös vertailivat kappaletta Justin Timberlaken FutureSex/LoveSounds-albumin kappaleisiin, varsinkin "My Loveen" (2007) ja "SexyBackiin" (2006). Kappale menestyi kaupallisesti paremmin ympäri maailmaa. Se saavutti Billboard Hot 100 -listan kolmannen sijan ja myi Yhdysvalloissa yli kolme miljoonaa kopiota. Siitä muodostui Timbalandin soolouran toinen single, joka saavutti kyseisen valtion singlelistalla sijoituksen viiden parhaan joukossa. Kansainvälisesti "The Way I Are" saavutti listan kärjen muutamissa maissa, joihin lukeutuvat Australia, Kanada, Tanska, Irlanti ja Iso-Britannia. Muualla kappale saavutti sijoituksia viiden parhaan joukossa lähes kaikilla muilla sijoittumillaan listoilla, kuten Itävallassa, Ranskassa, Saksassa, Uudessa-Seelannissa ja Venäjällä.
Kappaleeseen liittyvän musiikkivideon ohjasi Shane Drake, ja se sijoittuu pimeän kujan tyyliseen alueeseen Isossa-Britanniassa. Videon ohjaaja ilmoitti, että inspiraatio videon tekoon tuli kappaleen soundista. "The Way I Are" oli ehdolla MTV Video Music Awardsin kategorioissa "Vuoden kauhusingle" ja "Vuoden tuottaja (ei klassinen)".
Delbert L. Latta
thumb|Delbert L. Latta Delbert Leroy ”Del” Latta (5. maaliskuuta 1920 Weston, Ohio – 12. toukokuuta 2016) oli yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko. Hän istui Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsenenä Ohion viidennestä vaalipiiristä vuosina 1959–1989.
Latta syntyi Ohiossa. Hän valmistui vuonna 1938 McComb High Schoolista, opiskeli vuoteen 1940 Findley Collegessa ja valmistui myöhemmin Ohio Northern Universitysta. Hän aloitti palveluksensa Yhdysvaltain armeijassa vuonna 1938 ja oli siviiliammatiltaan juristi.
Lucas Grabeel
Lucas Stephen Grabeel (s. 23. marraskuuta 1984 Springfield, Missouri, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä, laulaja ja lauluntekijä.
Delbert L. Latta
Ennen paikan saamista liittovaltion kongressista Latta istui vuosina 1953–1958 Ohion senaatissa. Hän ei ollut uudelleen ehdolla vuonna 1988, ja hänen edustajapaikkansa otti Paul Gillmor. Delbert L. Lattan poika Bob korvasi Gillmorin tämän kuoltua vuonna 2007.
Lucas Grabeel
Lucas tunnetaan parhaiten rooleistaan Disneyn elokuvissa High School Musical, High School Musical 2 ja High School Musical 3: Senior Year.High school musical elokuvassa hän näytteli Sharpayn veljeä. Hän on myös näytellyt Disneyn elokuvassa Halloweentown High ja sen jatko-osassa Return to Halloweentown. Lisäksi hänellä on ollut pieniä rooleja muutamissa televisiosarjoissa. Kohta ilmestyvässä "the Adventures of Food Boy" näyttelee Ezraa, päähenkilöä.
Matti J. Kuronen
Matti Juhani Kuronen (s. 20. elokuuta 1940 Lappeenranta ) on suomalainen Lappeenrannassa asuva eläkkeellä oleva rovasti, perheneuvoja ja kirjailija.
Kuronen valmistui teologian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1964, jolloin hänet myös vihittiin papiksi. Hän on toiminut vankilapappina Konnunsuon vankilassa vuosina 1964–1969, seksuaaliterapeuttina, mielenterveysseuran puheenjohtajana, parisuhdeneuvojana ja perheasiain neuvottelukeskuksen johtajana. Kuronen on pitänyt pitkään aamuhartauksia Yle Radio 1:ssä. Perhettään kohdanneiden vakavien sairauksien jälkeen hän perusti Lappeenrantaan Tuonen tupa -nimisen kahvilan jossa keskustellaan kuolemasta.
Kuronen mainitsee harrastuksikseen olevien olojen rakentavan arvostelun, jazzmusiikin ja pyöräilyn. Hän on sotilasarvoltaan reservin kersantti. Kuronen oli sitoutumattomana presidentin valitsijamiehenä vuoden 1982 presidentinvaalissa. Lisäksi hän on ollut Lappeenrannan kaupunginvaltuuston ja -hallituksen jäsen.
Mesipaunikot
Lähde:
Juho Talassaari
Juho Fredrik Talassaari oli suomalainen kanttori ja urkuri. Hänet tunnetaan Nummen seurakunnan pitkäaikaisena kanttoriurkurina.
Talassaari syntyi Tampereella 19. maaliskuuta 1871 ja hänen vanhempansa olivat Kustaa Fredrik Teckemander, sekä Maria Kristiina Teckemander. Vuonna 1906 sukunimi Teckemander suomennettiin muotoon Talassaari. Talassaari meni naimisiin kansakoulunopettaja Iida Amanda Kilttin kanssa ja pari sai seitsemän lasta.
Vuonna 1903 Talassaari perheineen muutti Nummelle, Uudellemaalle, jonne Talassaari oli valittu kanttoriurkurin virkaan. Virassa Talassaari oli kuolemaansa asti, yhteensä 52-vuotta. Juho Fredrik Talassaari kuoli 8. huhtikuuta 1955 Nummella.
Crimsonland
Crimsonland on suomalaisen 10tons Entertainmentin kehittämä ja yhdysvaltalaisen Reflexive Entertainmentin julkaisema selviytymisräiskintäpeli vuodelta 2003.
Pelistä on tehty päivitetty uusintajulkaisu Steam-palvelussa vuonna 2014 sekä lisätty tuki uusille alustoille.
Pelaaminen
Pelissä ammutaan zombeja, alieneita ja liskoja sekä kerätään ominaisuuksia parantavia perkejä ja aseita.
Albin Skog
Albin Isidor Skog (27. marraskuuta 1869 Tammisaari – 20. marraskuuta 1944 Helsinki ) oli insinööri, joka toimi kaupungininsinöörinä, useiden Suomen varhaisten vesi- ja jätevesiratkaisujen suunnittelijana ja rakentamistöiden johtajana sekä Helsingin vesilaitoksen johtajana yli 30 vuotta.
Albin Skogin vanhemmat olivat kauppias Henrik Skog ja Carolina Elisabeth Styfver ja puoliso vuodesta 1902 Ester Viola Heinricus. Skog valmistui insinööriksi Polyteknillisestä opistosta 1890 ja teki useita tutkimusmatkoja Pohjoismaihin ja Keski-Eurooppaan. Ehdotuksen Hangon uudeksi asemakaavaksi Skog teki 1891. Hän oli Turun jätevesiverkoston rakentamisesta vastannut johtaja 1894–1897 ja Turun kaupungininsinööri vuodesta 1897. Viipurin kaupungininsinöörinä Skog toimi vuodesta 1899. Helsingin vesilaitoksen johtajaksi hän tuli 1904, mistä tehtävästä hän jäi eläkkeelle vuonna 1938. Vesijohto- ja jätevesiverkostoja Skog suunnitteli ja johti niiden rakentamistöitä myös useissa muissa kaupungeissa.
Hannu Kivioja
Hannu Kivioja (s. 30. kesäkuuta 1963 Ylivieska) on suomalainen näyttelijä.
Kivioja on näytellyt muun muassa Rauni Mollbergin Tuntemattomassa sotilaassa, Veikko Aaltosen elokuvissa Tuhlaajapoika ja Isä meidän, Aleksi Mäkelän Pahoissa pojissa sekä Timo Koivusalon Sibeliuksessa ja Rentun ruusussa.
Kivioja haaveili kirjallisesta urasta ja haki opiskelemaan Teatterikorkeakoulun dramaturgilinjalle vuonna 1985 mutta ei tuolloin päässyt sisään. Rauni Mollberg kuitenkin löysi hänet pääsykokeista ja antoi hänelle Riitaojan roolin Tuntemattomassa sotilaassa. Seuraavana vuonna hän pääsi Teatterikorkeakouluun näyttelijälinjalle. Kivioja valmistui vuonna 1990 ja aloitti sen jälkeen vastaperustetussa Q-teatterissa.
Pierre Vaultier
Pierre Vaultier (s. 24. kesäkuuta 1987 Briançon) on ranskalainen lumilautailija ja olympiavoittaja. Hän kilpailee lumilautakrossissa. Vaultier voitti olympiakultaa vuoden 2014 talviolympialaisissa Sotšissa lumilautakrossissa. Vaultier on osallistunut urallaan kolmiin talviolympialaisiin. Ensimmäisissä olympiakisoissaan hän kilpaili jo 18-vuotiaana Torinossa 2006. Vancouverissa 2010 hän sijoittui yhdeksänneksi. Vaultier on 186 senttimetriä pitkä ja painaa 77 kilogrammaa. Hän edustaa seuratasolla Les Ecrinsiä.
Luettelo tuuliturbiinien valmistajista
Suomi
Eivät enää toiminnassa
Kai Tanner
Kai Eerik Kristian Tanner (s. 8. tammikuuta 1969 Valkeakoski ) on suomalainen näyttelijä ja teatterinjohtaja. Hän on yksi Porissa toimivan Rakastajat-teatterin perustajajäsenistä ja myös sen nykyinen johtaja.
Tanner opiskeli Lahden kansanopiston teatterilinjalla vuosina 1986–1987, kurssitoverinaan muun muassa Ari-Kyösti Seppo. Hän on näytellyt muutamissa elokuvissa.
Stephen Daldry
Stephen David Daldry CBE (s. 2. toukokuuta 1961 Dorset, Britannia) on brittiläinen teatteri- ja elokuvaohjaaja. Hän nousi kansainväliseen maineeseen teoksillaan Billy Elliot (2000) ja Tunnit (2002) ja saavutti Oscar-ehdokkuuden vielä kolmannellakin ohjauksellaan Lukija (2009).
Océan-luokka (ironclad)
Océan-luokka oli Ranskan laivaston kolmen vuosina 1865–1875 valmistetun puurunkoisen aluksen muodostama panssarifregattiluokka.
Stephen Daldry
Daldry on saanut uransa aikana useita palkintoja ja palkintoehdokkuuksia niin teatteri- kuin elokuvatyöstäänkin. Hän oli jälleen 2012 Oscar-ehdokkaana Jonathan Safran Foerin teokseen pohjautuvalla elokuvalla Äärimmäisen lujaa ja uskomattoman läheltä, joka kertoo New Yorkin syyskuun 11. päivän tapahtumista lapsen näkökulmasta.
Yksityiselämä
Daldry on avoimesti homoseksuaali ja eli pitkään lavastaja Ian McNeillin kanssa. Hän kuitenkin avioitui 2001 pitkäaikaisen ystävättärensä Lucyn kanssa ja sai lapsenkin.
Sega Mega Drive
Sega Mega Drive (Yhdysvalloissa Sega Genesis; Etelä-Koreassa ; Japanissa ) oli Segan ensimmäinen 16-bittinen konsoli. Se on myös toistaiseksi Segan kaupallisesti menestynein konsoli. Vaikka Mega Drive ei menestynytkään odotetunlaisesti kotimaassaan Japanissa, Euroopassa se onnistui myymään paremmin kuin Nintendon Super Nintendo Entertainment System. Yhdysvalloissa Mega Drive oli myydyin konsoli suurimman osan 16-bittisten valtakaudesta, joskin SNESin kokonaismyyntiluvut menivät lopulta ohi.
Mega Driven menestynein pelihahmo oli Segan maskotiksi noussut Sonic the Hedgehog, joka teki ensiesiintymisensä vuonna 1991 korvaten Alex Kiddin Segan virallisena maskottina. Etelä-Koreassa Mega Drivea kutsuttiin aluksi nimellä 수퍼겜보이 (Super Gemboi), mutta myöhemmissä malleissa ja Mega Drive II:ssa käytettiin nimeä 슈퍼알라딘보이 (Super Alladin Boi).
Laitteeseen sai Sega Channel-palvelun, jonka kautta pystyi pelaamaan pelejä kaapelitelevision kautta.
Tekniikka
Mega Drive käyttää Atari-mallisia peliohjainportteja, joten siihen voi kiinnittää monissa vanhoissa tietokoneissa käytetyn joystickin. Sonic the Hedgehog 1 on kuitenkin ainoa peli, jota voi mielekkäästi pelata yhdellä näppäimellä.
Mega Drive on rakennettu yhteensopivaksi Sega Master Systemin kanssa, joskin Master Systemin pelien pelaaminen vaatii kuitenkin sovittimen. Yhteensopivuuden takia laitteessa on mukana esimerkiksi Master Systemin äänipiiri.
Sega Mega Driven pelimoduuleissa oli aluesuojaus, jonka takia Japanin ja länsimaiden pelejä ei voinut käyttää eri alueelta ostetussa laitteessa. Suojaus on kuitenkin toteutettu vain pelimoduulien ja laitteessa olevan moduulien aukon muotoilun tasolla ja sen pystyy ohittamaan muokkaammalla veitsellä laitteen moduuliaukkoa isommaksi, jolloin toisen alueen pelimoduulitkin sopivat aukosta.
Vastaanotto Suomessa
Mikrobitti kehui arvostelussaan pelien näyttävyyttä (Altered Beast, Ghouls 'n Ghosts), ohjaimen muotoilua, konsolin ulkonäköä ja virtakytkimen sijoittelua. Moitittavaa arvostelija ei löytänyt.
Myynti
Konsoli oli Segan menestynein pelikonsoli myyden yli 40 miljoonaa kappaletta maailmanlaajuisesti.
Lisälaitteet
Sega julkaisi kaksi lisälaitetta Mega Driven ominaisuuksien parantamiseksi. Ensimmäinen on Sega Mega-CD (Sega CD Yhdysvalloissa), laitteella on mahdollisuus pelata pelejä CD-ROM formaatissa. Toinen lisäosa on 32-bittinen Sega 32X, lisäosalla pystyy pelaamaan 32-bittisiä pelejä pelikasetin välityksellä.
Sega 32 X
Sega 32X, suunniteltiin lisäämään Mega Driven käyttöikää, ennen Sega Saturnin julkaisua. Laiteella pystyy pelaamaan 32-bittisiä pelejä.
Pelit
thumb|Sega Genesis 2
Hopeakyyhky
Hopeakyyhky (Columba argentina) on äärimmäisen uhanalainen kyyhky. Se elää mangrovemetsissä Indonesian ja Malesian saaristossa. Linnusta ei ole tehty vahvistettuja havaintoja yli 70 vuoteen, mutta Sumatralta on useita mahdollisia havaintoja 1980-luvulta. Lajin harvinaistumiseen ja mahdolliseen häviämiseen ovat vaikuttaneet laajamittaiset metsien hakkuut sekä tulokaslajit.
Hopeakyyhky on 34–38 senttimetriä pitkä, hopeanharmaa kyyhky, jonka pyrstö ja siivenkärjet ovat mustat.
Jean Bouin
Bouin voitti vuosina 1911–1913 Kansainvälisen maastojuoksun, jota pidetään maastojuoksun MM-kilpailujen edeltäjänä. Vuoden 1911 lopulla Bouin juoksi Pariisissa 10 000 metrillä maailman siihen asti parhaan ajan 30.58,8, joka paransi Alfred Shrubbin edellistä ennätystä 3,6 sekunnilla. Tämä tulos hyväksyttiin matkan viralliseksi maailmanennätykseksi. Hän juoksi samana vuonna myös 6 mailin juoksun maailmanennätyksen 29.51,6, joka oli 7,8 sekuntia Shrubbin ennätystä nopeampi. Paavo Nurmi rikkoi molemmat maailmanennätykset myöhemmin, kuuden mailin vuonna 1930 ja 10 000 metrin vuonna 1921.
Vuoden 1912 Tukholman kesäolympialaisissa Bouin jätti 10 000 metriä väliin säästellen voimiaan muille matkoille. Maastojuoksussa hän keskeytti, mutta 5 000 metrin juoksussa hän sai hopeaa Suomen Hannes Kolehmaisen jälkeen. Bouinin aika oli 14.36,7, mikä alitti entisen maailmanennätyksen lähes puolella minuutilla. Kolehmainen oli kuitenkin loppukirissä sekunnin kymmenyksen nopeampi.
Bouinin viimeiseksi suursaavutukseksi jäi seuraavana vuonna Tukholmassa juostu tunnin juoksun maailmanennätys 19 021 metriä. Tämän ennätyksen rikkoi vasta Paavo Nurmi 1928 ja se säilyi Ranskan ennätyksenä yli 40 vuotta. Jean Bouin kaatui kersanttina ensimmäisessä maailmansodassa Marnen ensimmäisessä taistelussa.
Holly Hunter
Holly Paige Hunter (s. 20. maaliskuuta 1958 Conyers, Georgia) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Ura
Hunter opiskeli näyttelemistä Carnegie Mellon -yliopistossa, josta valmistui vuonna 1980. Hän teki ensimmäisen elokuvaesiintymisensä vuonna 1981 elokuvassa Koston liekit, jossa hänellä oli sivuosarooli, ja elokuvauransa ensimmäisen pääosaroolin vuonna 1987 Coenin veljesten elokuvassa Arizona Baby. Hän esitti tuossa elokuvassa Edwina ”Ed” McDunnoughia toisen pääosaesittäjän Nicolas Cagen ollessa H. I. McDunnough. Samana vuonna Hunter näytteli myös elokuvassa Broadcast News – suora lähetys ja sai suorituksestaan useita palkintoja, muun muassa parhaan naispääosan Hopeisen karhun Berliinin elokuvajuhlilta. Hän oli myös ehdolla parhaan naispääosan Oscarin ja parhaan naispääosan Golden Globen saajaksi.
Hunter on saanut useita palkintoehdokkuuksia myös myöhemmällä urallaan. Vuoden 1994 Oscar-gaalassa hän oli ehdolla kahdessa kategoriassa, paras naispääosa (Piano) ja paras naissivuosa (Firma). Hän voitti palkinnon roolistaan Ada McGrathina draamaelokuvassa Piano. Hän sai roolista myös Baftan, Golden Globen ja parhaan naispääosan Prix d’interprétation féminine -palkinnon Cannesin elokuvajuhlilta. Viimeisimmän useampia palkintoehdokkuuksia keränneen elokuvaroolinsa Hunter teki vuonna 2003 elokuvassa Kolmetoista, josta hän oli parhaan naissivuosan sarjassa ehdolla muun muassa Oscarin, Baftan, Golden Globen ja SAG-palkinnon saajaksi.
Edellä mainittujen elokuvien lisäksi muita Hunterin tunnettuja elokuvia ovat Coenin veljesten elokuva Voi veljet, missä lienet? vuodelta 2000 ja animaatioelokuva Ihmeperhe, jossa hän toimi Helen Parrin (suomenkielisessä versiossa Elli Vaara) alkuperäisenä äänenä.
Hunter näytteli pääroolia, Grace Hanadarkoa Turner Network Televisionin (TNT) vuosina 2007–2010 ensiesittämässä rikosdraamasarjassa Hyvässä uskossa. Hän oli tuosta roolista kahdesti ehdolla Emmyn ja kerran Golden Globen saajaksi. Hänet on palkittu televisiopalkinto Emmyllä kahdesti, vuonna 1989 pääosasta televisioelokuvassa Roe vs. Wade ja vuonna 1993 pääosasta televisioelokuvassa Murhaajaäidin tarina.
Hunter on näytellyt urallaan elokuvien ja television lisäksi myös teatterissa. Hän teki ensiesiintymisensä Broadwayllä vuonna 1982 Beth Henleyn kirjoittamassa näytelmässä Crimes of the Heart. Vuonna 1984 hän näytteli päähenkilö Carnellea niin ikään Henleyn kirjoittamassa näytelmässä The Miss Firecracker Contest ja uusi roolin sen vuonna 1989 ilmestyneessä elokuvaversiossa.
Hunter sai tähden Hollywood Walk of Famelle vuonna 2008.
Yksityiselämä
Hunter on ollut naimisissa kerran: vuonna 1995 solmittu avioliitto elokuvaaja Janusz Kamińskin kanssa päättyi vuonna 2001. Myöhemmin hän on seurustellut brittinäyttelijä Gordon MacDonaldin kanssa, jonka kanssa on näytellyt Marina Carrin näytelmässä By the Bog of Cats Lontoon West Endillä. Hänellä on MacDonaldin kanssa kaksi lasta: tammikuussa 2006 syntyneet kaksospojat.
Região Norte
thumb|Região Norte Portugalin kartalla Região Norte on Portugalin pohjoisin hallintoalue. Sen suurin kaupunki on Porto. Alueen pinta-ala on 21 278 km² ja väkiluku 3 689 682 (2011 ).
Região Norte on yksi NUTS II:n määrittelemistä Manner-Portugalin viidestä alueesta. Se jaetaan edelleen pienempiin alueisiin:
Bower
Bower on englantilainen ja skotlantilainen sukunimi. Tunnettuja Bower-nimisiä henkilöitä ovat muun muassa:
Väärennös (albumi)
Väärennös on Dxxxa D:n toinen studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2012 levymerkillä Helmi Levyt.
Albumista julkaistiin rajoitettu 100:n kappaleen C-kasettipainos.
Luettelo pikkuplaneetoista: 42001–43000
Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen 42001:stä ja päättyen 43000:een. Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Bodenseekreis
Bodenseekreis on piirikunta Saksassa Baden-Württembergin osavaltiossa Tübingenin hallintopiirissä. Sen pinta-ala on 667,42 neliökilomeriä, ja siihen kuuluu 23 kuntaa. Kesäkuun 2022 lopussa piirikunnassa oli 222 067 asukasta. Piirikunnan keskus on Friedrichshafen, joka on myös piirikunnan suurin kaupunki.
Kunnat ja kaupungit
pienoiskuva|Bodenseekreis ja sen kunnat. Bodenseekreisiin kuuluu 23 kuntaa, joista 5 on kaupunkeja. Suluissa kuntien asukasluvut 30. kesäkuuta 2022.
Nykyaikainen viisiottelu kesäolympialaisissa 2016
right|100px|Nykyaikainen viisiottelu.
Nykyaikaisessa viisiottelussa kilpailtiin Rio de Janeiron kesäolympialaisissa 2016 24:ttä kertaa. Kilpailut käytiin 19.–20. elokuuta Parque de Pentatlo Moderno de Deodorossa, jonne mahtuu yleisöön 15 000 henkilöä. Osakilpailuja oli neljä, jotka olivat miekkailu, uinti, ratsastus ja ampumajuoksu. Miesten turnauksen voitti venäläinen Aleksandr Lesun. Naisten kilpailun voitti australialainen Chloe Esposito.
Karsinnat
Sekä naisten että miesten kilpailuun karsiutuu 36 urheilijaa. Isäntämaa Brasilialle on varattu yksi kiintiöpaikka, jos sen urheilijoita ei selviydy karsinnoista.
Embargo
Embargo on toimittajien ja tiedottajien yhdessä käyttämä järjestely, jossa median edustajat pääsevät tutustumaan aineistoon ennen sen varsinaista julkistamista yleisölle. Embargoa käytettäessä tiedottajat merkitsevät tiedotteeseen ajankohdan, koska sisältö on julkaistavissa, ja toimittajat poikkeustapauksia lukuun ottamatta noudattavat tätä toivetta. Järjestely ei perustu muodolliseen sopimukseen, vaan on kehittynyt ajan kuluessa.
Järjestely antaa toimittajille mahdollisuuden perehtyä aiheeseen ilman kiirettä. Tiedottajille embargon käyttäminen kannattaa, koska se saattaa lisätä artikkeleiden laajuutta ja perinpohjaisuutta. Yleensä embargoa käytetään asioissa, jotka herättävät suurta mielenkiintoa. Näin vähennetään uutiskilpailun vaikutusta juttujen sisältöön. Tyypillisiä uutistoimituksissa käsiteltäviä embargollisia aineistoja ovat esimerkiksi tutkimustulokset, raportit ja kirjat.
Embargo merkitään yleensä tiedotteen alkuun tai jopa otsikkoon. Merkintätapoja on monia, esimerkiksi: "Embargo 25.5.2007 kello 12.00" tai "Julkaisuvapaa 25.5.2007 kello 12.00".
Armando Iannucci
Armando Giovanni Iannucci (s. 28. marraskuuta 1963 Glasgow) on skotlantilainen koomikko, satiirikko, elokuvaohjaaja ja -tuottaja.
Iannucci on italialaisen isän ja skotlantilaisen äidin poika. Hän varttui Glasgow'ssa, jossa hän myös kävi koulunsa, ja jatkoi englanninkielisen kirjallisuuden opintoja Glasgow'n ja Oxfordin yliopistoissa.
1990-luvulla Iannucci alkoi tuottaa komediaohjelmia BBC:n radioasemille. Hän saavutti ensimmäisen suuren menestyksensä parodisella uutisohjelmalla On The Hour, joka myös sovitettiin BBC:n televisioon nimellä The Day Today. Täällä hän työskenteli jo joidenkin näyttelijöiden ja kirjailijoiden kanssa, jotka myöhemmin laskettiin brittiläisen komedian uuteen aaltoon ja jotka jatkoivat työskentelyä Iannuccin kanssa myöhempinä vuosina, kuten Chris Morrisin, Steve Cooganin ja Stewart Leen kanssa.
On The Hourissa debytoi Alan Partridge, on epäpätevän ja jatkuvasti ylikuormitetun urheiluntekijän hahmo, jota näytteli Steve Coogan. Partridgesta tuli nopeasti niin suosittu, että Iannucci otti hänet useisiin riippumattomiin tuotantoihin, kuten keskustelushow-huijaukseen Knowing Me Knowing You (1994/1995) sekä pilasarja I'm Alan Partridge (1997 ja 2002), joka on palkittu alan korkeilla kunnianosoituksilla.
Iannucci tuotti myös muita komediaformaatteja, joissa hän joskus esiintyi itsekin, kuten The Saturday Night Armistice ja Time Trumpet BBC:lle sekä The Armando Iannucci Shows Channel 4:lle. Monissa sarjoissa hän käytti myös mockumentary-muotoa, josta on tullut olennainen tyylielementti lähes kaikissa hänen tuotannossaan. Hän kirjoitti myös säännöllisesti kolumneja The Observer -lehteen.
Vuonna 2005 Iannucci aloitti työskentelyn poliittisen sitcomin parissa. Mallina oli 1980-luvun hittisarja Kyllä, herra ministeri. Tuloksena oli The Thick of It (Politiikan nappula), satiirinen komediasarja manipuloivasta hallituksen tiedottajasta Malcolm Tuckerista (näyttelijänä Peter Capaldi). Sarja on ollut valtava hitti niin kriitikkojen kuin yleisönkin keskuudessa, ja se on saanut useita palkintoja. Se käsittää neljä tuotantokautta ja kaksi pitkää elokuvaa.
Vuonna 2009 syntyi elokuva In the Loop - silmukka kiristyy, joka perustuu muodoltaan ja sisällöltään Politiikan nappulaan ja jossa myös Malcolm Tuckerin hahmolla on tärkeä rooli. Pienestä tuotantobudjetista huolimatta elokuva sai Britanniassa hyvän yleisömenestyksen ja se oli myös käsikirjoitus-Oscarin ehdokkaana yhdessä Tony Rochen, Jesse Armstrongin ja Simon Blackwellin kanssa.
Vuonna 2017 hän kirjoitti ja ohjasi elokuvan The Death of Stalin. Se voitti European Film Awards 2018 -palkinnon parhaan komedian kategoriassa.
Hedningarna
Hedningarna on vuonna 1987 perustettu ruotsalainen nykyaikaista kansanmusiikkia soittava yhtye, joka yhdistelee elektronisia ja rock-elementtejä vanhaan skandinaaviseen musiikkiin.
Historia
Vuonna 1987 perustettu Hedningarna pyrki etsimään uudenlaista äänimaailmaa rakennuttamalla uusia soittimia ja lähestymällä pohjoismaista kansanmusiikkia uudelta suunnalta. Yhtye haki vahvaa, perinteistä ammentavaa nykyaikaista musiikkia. Yhtye oli ensimmäisten joukossa luomassa uutta kansanmusiikin suuntausta. Samoilla jäljillä kulki myös muun muassa Garmarna.
Yhtyeen monipuolinen äänimaailma nousee osittain ruotsalaisten viulupelimannien perinteestä. Rytmikkyys tulee rockista tai harkitusta pyrkimyksestä ”alkukantaiseen” rytmiin ja hypnoottisuuteen. Taustalla on vahva ja tumma borduna, joka syntyy kampiliiralla tai säkkipillillä. Bassotaajuuksien lisääminen luo pelimannimusiikkiin kohtalonomaisen tunnelman ja kolmijakoinen polska vahvan poljennon.
Yhtyeen esikoisalbumi Hedningarna ilmestyi 1989. Yhtyeen todellinen suosio alkoi, kun Hållbus Mattssonin, Anders Norudden ja Björn Tollinin mukaan tulivat vuonna 1991 suomalaiset laulajat Sanna Kurki-Suonio ja Tellu Paulasto. Heidän kalevalapoljentoinen, karjalaisesta ja inkeriläisestä laulutyylistä ammentava laulunsa oli osa albumeja Kaksi! (1992) ja Trä (1994). Helsingin Sanomien Timo Kirveen mukaan ”Hedningarna-yhtyeen musiikki on komeinta mitä perinteisen musiikin elementeistä on viimeisen kymmenen vuoden aikana koko Pohjolassa saatu irti”.
Yhtyeen viides albumi Karelia visa (1999) oli kunnianosoitus Vienan Karjalan runokylille. Yhtyeen albumeista Karelia visa on eniten laulajien levy ja myös suomalaisin tai suomalais-karjalaisin. Sanna Kurki-Suonion rinnalla oli tällä albumilla Anita Lehtola.
Alma-luokka
Alma-luokka oli Ranskan laivaston seitsemän 1860-luvulla valmistetun puurunkoisen panssarikorvetin muodostama alusluokka, jonka aluksissa oli kaksi yläkannelle sijoitettu tykkiasemaa (barbette) sekä törmäyskeula.
Taustaa
Belliquese-luokan alusten ollessa rakenteilla Ranskan laivaston esikunnassa muuttuivat suunnitelmat ironclad alusten käytöstä taistelussa. Jo ennen Lissan-taistelua ranskalaiset olivat päätyneet siihen, että tulevaisuudessa alukset taistelisivat keulan suuntaan eivätkä enää kyljittäin, jolloin törmäyskeulat ja pituussuuntaan ampumisen mahdollistava raskas tykistö olisi tarpeen. Suunnittelun tuloksena päätettiin korvata 1. luokan Magenta- ja 2. luokan Belliquese-luokka Oceán- ja Alma-luokilla.
Suunnittelu
Ranskan laivastoministeri Chasseloup-Laubat määräsi 15. tammikuuta 1865 laivastontelakat valmistamaan neljä panssarifregattia (Océan-luokka), kolme panssarikorvettia sekä kolme rannikkopanssarilaivaa. Neljän uuden panssarikorvetin nimet vahvistettiin 8. huhtikuuta, kun julkistettiin nimet Jeanne d'Arc, Alma, Reine Blanche ja Thétis, joista Reine Blanchen tilaus oli lisätty tammikuussa Lorientin laivastontelakalle. Vuoden 1865 lopulla valmistukseen lisättiin viides korvetti Cherbourgiin ja Rochefortin laivastontelakka sisällytettiin hankintaan määräämällä telakalle kahden aluksen valmistus. Dupuy de Lômen suunnitelma alusten valmistamiseksi hyväksyttiin 28. maaliskuuta ja täydennettynä 20. huhtikuuta.
Suunnitelman mukaan alukset varustettiin pronssisellä törmäyskeulalla ja tykkien tuliasemien ulkopuolella oli 15 millimetrin rautakansi. Aluksen pääpatteriin kuului neljä 194 millimetrin tykkiä ja toiseen patteriin kuului neljä 164,7 millimetrin tykkiä. Suunnittelun edetessä todettiin pienempien tykkien olevan suojattomia, joten ne siirrettiin kukin suojattuun barbettiin alemman patterin kulmiin ja vaihdettiin samalla 164,7 mm M1864 aseisiin. Alempi patteri oli 11,50 metriä pitkä. Marraskuussa 1867 suunnitelmaan sisältyi yläkannella neljä 12 naulan pronssitykkiä, jotka voitiin sijoittaa aluksen veneisiin.
Alusten törmäyskestävyyttä parannettiin lisäämällä vedenpitäviä laipioita, jotka samalla kasvattivat uppoumaa. Lisäksi todettiin 164,7 millimetrin tykkien tehottomuus, minkä seurauksena päätettiin 12. maaliskuuta 1868 poistaa kaksi takimmaista barbettea ja varustaa etummaiset 194 millimetrin tykein. Lopulta siis aseistuksena oli patterin neljä 194 millimetrin tykkiä ja lisäksi kaksi samanlaista tykkiä barbeteissa, joita täydensivät yläkannen neljä 12 naulan pronssitykkiä.
Propulsiojärjestelmä koostui Dupyu de Lômen suunnittelemasta järjestelmästä, joka tuotti 1 800 ihp:tä 70 rpm. Kattilat tuottivat 1,80 kg/cm^2 paineen.
Alukset
Luokan aluksista kolme pyrki 1870 Saksan–Ranskan sodassa sulkemaan Itämeren satamat. Kolme muuta partioi Pohjanmerellä ja Atlantilla ja seitsemäs oli sodan alkaessa matkalla Japaniin, jossa se sulki kaksi preussilaista alusta satamaan. Sotatoimien päätyttyä alukset olivat vuorotellen reservissä ja palveluksessa. Aluksista kolme osallistui 1881 Tunisian miehitykseen ja loput Vietnamin hallinnon painostamiseen Ranskan protektoraatin muodostamiseksi. Alukset osallistuivat 1884-1885 Ranskan–Kiinan sotaan.
No Panic
No Panic on Remu Aaltosen ensimmäinen sooloalbumi. Se julkaistiin Suomessa ja Ruotsissa vuonna 1978. Albumi sai kunnioitusta kriitikoilta, sillä albumilla soitti monta progressiivista musiikkia soittavaa muusikkoa. Remu esiintyi kyseisellä kokoonpanolla Linnanmäellä ja kappale "Out Of Sight" voitti Levyraati tv-ohjelmassa. Cisse Häkkinen oli lainannut albumia varten Albert Järviseltä oranssin Fender Telecasterin.
John Coltrane
John William Coltrane (lempinimeltään Trane; 23. syyskuuta 1926 Hamlet, Pohjois-Carolina, Yhdysvallat– 17. heinäkuuta 1967 Long Island, New York, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen jazzmuusikko, jonka pääsoitin oli tenorisaksofoni, vaikka hän soitti myös sopraanosaksofonia ja klarinettia. Kuuluisuuteen Coltrane nousi Miles Davisin ensimmäisessä kvintetissä. Coltranen merkittävin luomiskausi sijoittuu vuosiin 1955–1967, jolloin hän äänitti levyjä, jotka vaikuttivat ratkaisevasti modernin jazzin kehitykseen ja joita pidetään jazzmusiikin suurina mestariteoksina. Hän oli hyvin tuottelias, ja monia äänityksiä julkaistiin vasta Coltranen kuoleman jälkeen. Coltrane on Charlie Parkerin ohella innovatiivisimpia ja imitoiduimpia jazzsaksofonisteja.
Varhaisvaiheet
Perheen kuolemantapauksien aikoihin nuori Coltrane ryhtyi harjoittelemaan soittamista lähes pakonomaisesti. Hän soitti ensin klarinettia, mutta kiinnostui pian jazzista ja siirtyi saksofoniin. Kesäkuussa 1943 Coltrane seurasi äitiään Philadelphiaan muutamien ystäviensä kanssa ja pääsi opiskelemaan saksofonia Ornsteinin musiikkikouluun. Hän hankki elantonsa työskentelemällä sokeritehtaassa. Vuonna 1945 Coltrane värväytyi armeijaan ja soitti klarinettia havaijilaisessa laivaston orkesterissa. Coltrane teki ensimmäisen levytyksensä, Tadd Dameronin ”Hot Housen”, tämän orkesterin kanssa 13. heinäkuuta 1946. Rhino Records julkaisi levyn vuonna 1993 antologiallaan The Last Giant.
pienoiskuva|[[Dizzy Gillespie vuonna 1955.]]
Palattuaan siviiliin 1946 Coltrane jatkoi opintoja Ornsteinissa ja soitti samalla muun muassa King Kolaxin ja Eddie ”Cleanhead” Vinsonin johtamissa rhythm and blues -yhtyeissä, joissa hänen soittimekseen vakiintui tenorisaksofoni. Coltranen varhaisia esikuvia olivat Dexter Gordon ja Lester Young. Vuonna 1949 Coltrane sai paikan Dizzy Gillespien big bandin saksofoninsoittajana. Hän kiersi big bandin kanssa sen vuonna 1950 tapahtuneeseen hajoamiseen asti. Sen jälkeen hän jatkoi Gillespien pienemmässä kokoonpanossa tenorisaksofonistina vuoteen 1951, jolloin hän palasi Philadelphiaan ja jatkoi musiikinteorian opiskelua Granoffin musiikkikoulussa. Coltranen ensimmäinen äänitetty soolo on 1. maaliskuuta 1951 Gillespien kanssa tehdyllä ”We Love to Boogie” nauhoituksella. Vuonna 1952 hän työskenteli Earl Bosticin johtamassa tanssiorkesterissa ja Johnny Hodgesin johdolla aikana, jolloin Hodges oli juuri lähtenyt Duke Ellingtonin yhtyeestä.
Coltrane oli tullut riippuvaiseksi heroiinista, ja vuonna 1954 Hodges erotti Coltranen yhtyeestä, koska tämä oli toistuvasti esiintynyt lavalla tokkuraisena. 26-vuotias Coltrane myös tupakoi ja käytti alkoholia runsaasti. Hän lihoi ja poti hammassärkyä, koska söi jatkuvasti makeisia ja joi Coca-Colaa. Vaikeuksistaan huolimatta Coltrane meni vuonna 1955 naimisiin ystävänsä sisaren Juanita Grubbsin kanssa, joka myöhemmin muutti nimensä Naimaksi.
Davisin ja Monkin riveissä ja ensimmäinen oma yhtye
Vaikka Coltrane teki ensimmäiset levytyksensä jo 1946, hän saavutti suurempaa mainetta vasta vuoden 1955 jälkeen. Coltrane, joka tunnettiin nyt lempinimellä Trane, toimi kesällä 1955 freelancerina Philadelphiassa. Trumpetisti Miles Davis pyysi häntä omaan kvartettiinsa, jota Davis oli perustamassa toivuttuaan 1940-luvun lopun heroiiniriippuvuudestaan. Coltrane soitti tässä kokoonpanossa lokakuusta 1955 aina huhtikuuhun 1957 asti, aikana jolloin Davisin yhtye loi maineikkaat hard bop -levytyksensä Cookin’, Relaxin’, Workin’ ja Steamin’. Davisin yhtyeessä Coltranen poikkeukselliset kyvyt alkoivat tulla esiin, ja hän nousi eturivin hard bop -saksofonistiksi Dexter Gordonin ja Sonny Rollinsin rinnalle. Vuoden 1957 aikana Coltrane, joka oli siihen asti pysynyt erossa heroiinista, alkoi uudelleen käyttää sitä ja joi myös runsaasti. Nämä ongelmat lopulta johtivat siihen, että Davis kehotti häntä lähtemään yhtyeestä.
Vuoden 1957 alussa Coltrane onnistui pääsemään eroon heroiinista, mikä oli osittain hänen kokemansa uskonnollisen herätyksen ansiota. Coltrane sulkeutui makuuhuoneeseensa, ja useiden päivien ajan hän nautti ainoastaan vettä vieroittaen näin itsensä heroiinista, sokerista, nikotiinista ja alkoholista. Hän itse kuvaili kokemustaan myöhemmin A Love Supreme -levyn kansitekstissä seuraavasti:
Jouduttuaan lähtemään Davisin yhtyeestä Coltrane teki sopimuksen Prestige -levymerkin kanssa sooloartistina, jolle hän oli aikaisemmin levyttänyt jo Davisin kanssa ja studiomuusikkona. 31. toukokuuta 1957 Coltrane levytti ensimmäisen albuminsa Coltrane yhtyeenjohtajan trumpetisti Johnny Splawnin, baritonisaksofonistin Sahib Shihabin, pianistien Mal Waldronin ja Red Garlandin, basisti Paul Chambersin sekä rumpali Al ”Tootie” Heathin kanssa. Levy on myöhemmin julkaistu uudelleen nimellä First Trane.
Loppuvuoden 1957 Coltrane työskenteli Thelonious Monkin johdolla New Yorkin Five Spot -klubissa. Monk oli tullut jo kuuluisaksi muun muassa Brilliant Corners -levyllään, ja hänen musiikkityylinsä, joka oli harmonisesti monimutkaista ja täynnä melodisia ja rytmisiä epäsäännöllisyyksiä, sopi yhteen Coltranen uuden kehitteillä olleen soittotyylin kanssa. Monkin ihailijat olivat myös vakavia jazzharrastajia ja tarjosivat Coltranelle yleisön, jolle saattoi soittaa tavallista vaativampaa musiikkia. Kiinnitys Five Spotissa kesti loppujen lopuksi useita kuukausia. Coltrane levytti myös oman yhtyeensä kanssa useita sessioita, joilla taltioitua materiaalia julkaistiin myöhemmin Prestigen levyillä Lush Life (1960) ja The Last Trane (1965). Coltranen toinen julkaistu albumi oli kuitenkin Blue Note -levymerkille joulukuussa 1957 valmistunut Blue Train -albumin, jota yleisesti pidetään hänen tämän kauden parhaimpana työnään.
Tammikuussa 1958 Coltrane ja Davis palasivat yhteen Davisin sekstettiin, jossa soitti myös Cannonball Adderley. Coltrane ja Adderley olivat mukana Davisin helmi- maaliskuussa äänittämällä Milestones-albumilla. Samaan aikaan Coltrane teki kolmannen oman levynsä Soultrane, jonka Prestige julkaisi syyskuussa. Lokakuussa jazzkriitikko Ira Gitler keksi termin äänitasoja (sheets of sounds) kuvaamaan Coltranen uutta ainutlaatuista sointia. Hänen soittonsa oli äärimmilleen tiivistettyä, ja kokonainen soolo, jossa kolmin- tai nelinkertaisessa tahdissa vyöryvät juoksutukset tulivat satojen nuottien minuuttivauhdilla, saattoi kestää vain muutamia sekunteja. Davisin ja Coltranen yhteistyö jatkui huhtikuuhun 1960 asti, ja sen tuloksena syntyi myös modaalisen jazzin klassikko Kind of Blue maalis-huhtikuussa 1959. Kind of Blue on edelleen yksi kaikkien aikojen myydyimmistä ja arvostetuimmista jazz-albumeista.
Rinnakkain Kind of Blue-sessioiden kanssa Coltrane nauhoitti myös omaa Giant Steps -albumiaan Atlantic Records -levymerkille. Levyllä Coltrane käytti hyvin nopeasti eteneviä sointurakenteita, joiden soittaminen oli tuolloin ennennäkemättömän vaikeaa. Sen aloitusraita oli Monk- ja Rollins-vaikutteinen hard bop -kappale, mutta muilla levyn raidoilla oli havaittavissa myös vaikutteita Davisin kehittämästä uudesta modaalisuudesta jazzissa, vaikka se ei tyyliä puhtaimmillaan edustakaan. Julkaistuaan vielä helmikuussa toisen Atlantic-levynsä Coltrane Jazz ja lähdettyään lopullisesti Davisin yhtyeestä Coltrane aloitti soolouransa kiinnityksellä New Yorkin the Jazz Galleryssa. Kauden loppupuolella Coltrane alkoi soittaa sopraanosaksofonia, joka oli tämän ajan jazzmusiikissa lähes unohdettu soitin. Sopraanosaksofonilla Coltrane pystyi soittamaan korkeammalta ja nopeammin kuin aikaisemmin tenorisaksofonilla.