cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vienankurkku
Hallintoalueet, asutus ja talous
Vienankurkku sijaitsee Kuolan niemimaan itäpuolella, joka kuuluu Murmanskin alueeseen. Rannikolla sijaitsee salmen lounaisosassa Turjan piiri ja pohjoisosassa Lovozeron piiri. Salmen itäpuoli kuuluu Arkangelin alueeseen. Salmen etelärannikko kuuluu siellä Primorjen piiriin ja koillisrannikko Mezenin piirille. Salmen rannoilla ei sijaitse merkittäviä kaupunkeja. Varsin laajojen piirien yhteinen asukasluku on Arkangelia lukuun ottamatta 55 000 asukasta. Niistä vain murto-osa eli korkeintaan muutama tuhat elää salmen rannikoilla, sillä asukkaat ovat keskittyneet Mezenin ja Arkangelin kaupunkeihin, jotka sijaitsevat kauempana. Kuolan rannikolla sijaitsevat esimerkiksi Tšapoma (Чапома) ja Sosnovka (Сосновка), joissa on yhteensä alle 200 asukasta, ja Talvirannikolla Nižnjaja Zolotitsa (Нижняя Золотица), Rutši (Ручьи), jossa on lentokenttä, Megra (Мегра) ja Maida (Майда), joissa on yhteensä noin 400 asukasta. Salmen asukkaiden elanto on todennäköisesti sama kuin Vienanmerellä yleensäkin eli kalastus ja muu merellinen pyynti, kuten hylkeenpyynti ja valaanpyynti.
Vienankurkun piirteitä
Salmessa vesi jäätyy talvella −1,9 °C, mikä johtuu meriveden suolaisuudesta. Suolapitoisuus on yleensä noin 29–30 promillea (‰). Vienanmeri on Atlantin valtamerta makeampaa, mutta Vienankurkussa sen vesi sekoittuu Barentsinmerestä tulevan veden kanssa. Salmessa ei kuitenkaan ole pysyvää jääpeitettä, vaan jääkansi hajoaa alituiseen ja osa jäästä ajelehtii Barentsinmerelle. Tämä johtuu vuorovedestä, joka tulee Vienanmereen pohjoisesta. Keväällä päällysvesi lämpenee Vienanmerellä ja sen lahdissa nopeasti, mutta ei kuitenkaan pohjoisosissa. Siellä veden lämpötilaan vaikuttaa Barentsinmeren matalat lämpötilat. On tavallista, että vesi on vain 7–8 °C lämmintä. Syksyllä vesi jäähtyy nopeasti ja alkaa marraskuun puolivälissä jäätymään lahdissa ja rannikolla. Kesän lämmittävä vaikutus ulottuu syvälle syksyn ja kevään sekoittumisen takia. Lämpötilakerrostuneisuuden lauettua tapahtuu kuitenkin vain osittainen vesikierto, jolloin päällysveden sekoittuminen ulottuu vain 30–45 metriin asti. Sen alapuolelle muodostuu halokliini eli suolaisuuden harppauskerros. Suolapitoisuus kasvaa äkisti syvyyden mukaan, mutta tämän jälkeen suolaisuus lisääntyy asteittain merenpohjalle asti. Vähäsuolainen vesi on suolaista vettä kevyempää, jolloin Barentsinmeren suolainen vesi ei pääse virtaamaan matalassa Vienankurkussa makeanveden alle. Tämä on syy, miksi edellä mainittua sekoittumista tapahdu helposti. Keväällä vesi lämpenee ensin 20 metriin asti ja kesällä lämmittävä vaikutus ulottuu 30–40 metriin asti.
Vallitsevat tuulet ja coriolis-ilmiön vaikutuksesta merivirrat kiertävät Vienanmerta vastapäivään. Vienankurkussa poistuva merivirta seuraa itäistä rannikkoa käyden välillä Vienanlahdella ja Mezeninlahdella. Palaava merivirta seuraa läntistä Kuolan rannikkoa. Päällysveden virtaus on nopeaa ja se saavuttaa 2,5 metriä sekunnissa. Virtausta aiheuttavat kaksi muutakin seikkaa. Vienanmereen laskevat joet tuovat siihen vettä vuosittain 215 kuutiokilometriä, jonka pitää virrata ulos lahdesta. Tämä on yli 10 % Vienanmeren koko tilavuudesta. Vuorovesi on Vienanmeressä kohtalaisen voimakasta. Nousuveden aikaan Vienankurkun läpi virtaa runsaasti vettä, ja laskuveden aikana sitä virtaa sieltä ulos Atlantille. Vuositasolla sisäänvirtaus on noin 2 000 kuutiokilometriä ja ulosvirtaus 2 200 kuutiokilometriä. Vaikka salmen vedenalainen kynnys haittaa vedenvaihtoa, pystyvät merivirrat tuomaan Vienanmerelle uutta merellistä vettä noin kaksikolmasosaa sen 6 000 kuutiokilometrin tilavuudesta.
Vuoroveden aiheuttamat virtaukset ovat voimakkaita Vienanmeren pohjoisosissa Vierankurkussa ja Vorongassa. Vuoroveden tulo aiheuttaa aaltoja, jotka heijastuvat rannikoilta takaisin merelle. Vienankurkussa niiden on havaittu aiheuttavan seisovia aaltoja. Korkein vuorovesi on Vorongassa ja Mezeninlahdella, jossa se saavuttaa 7–10 metriä. Vienankurkussa se on matalampi mutta suurempi kuin kantalahden kolme metriä.
Saaria
Vienankurkussa ei ole suuria saaria.
Jokia
Vienankurkkuun laskevat joet ovat pieniä. Kuolan rannikolla sen eteläisin joki on Strelna (Стрельна), jos sen suisto katsotaan jo kuuluvan salmeen. Muita tätä pienempiä jokia ovat esimerkiksi Tšapoma (Чапома), Tšernjavka (Чернявка), Pjalitsa (Пялица), Malaja Kumževaja (Малая Кумжевая), Bolšaja Kumževaja (Большая Кумжевая), Pulonga (Пулонга), Lihodeevka (Лиходеевка), Babja (Бабья), Sosnovka (Сосновка), Snežnitsa (Снежница), Glubokaja (Глубокая), Danilovka (Даниловка) ja Dolgaja Guban joki (Долгая Губа). Itärannokalla eteläisin suurempi joki on Bolšaja Torožma (Большая Торожма). Muita jokia ovat esimerkiksi Malaja Torožma (Малая Торожма), Zimnjaja Zolotitsa (Зимняя Золотица), Tova (Това), Malyje Intsy (Малые Инцы), Bolšije Intsy (Большие Инцы), Kazama (Казама), Rutši (Ручьи), Vaizitsa (Вайзица), Megra (Мегра) ja Maida (Майда).
Jääkiekon Suomen Cup 2019
Jääkiekon Suomen Cup 2019 oli 15. Suomen Cup ja siinä pelasivat kaikki Mestiksen ja Suomi-sarjan joukkueet sekä 36 II-divisioonan joukkuetta.
Joukkueet
Mestis
Suomi-sarja
2. kierros
2. kierroksella mukaan liittyivät Suomi-sarjan joukkueet. Lohkojen voittajat etenivät seuraavalle kierrokselle.
3. kierros
3. kierroksella mukaan liittyivät Mestiksen joukkueet. Lohkojen voittajat etenivät puolivälieriin.
Puolivälierät
Puolivälierät pelattiin paras kahdesta -menetelmällä. Otteluparien voittajat etenivät välieriin.
Välierät
Välierät pelataan paras kahdesta -menetelmällä. Otteluparien voittajat etenivät loppuotteluun.
Piirrosanimaatio
Piirrosanimaatio on tekniikka, jossa nopeasti peräkkäin esitetyt yksittäiset piirroskuvat näyttävät muodostavan liikkuvan kuvan. Animaation historiassa piirrosanimaatio oli suosituin menetelmä ennen tietokoneanimaation yleistymistä.
Storyboard-vaihe
Useimpien piirrosanimaatioiden suunnittelu aloitetaan luonnoksilla, niin sanotulla storyboardilla, jossa kunkin kohtauksen tapahtumat näytetään sarjakuvan tapaan yksittäisillä kuvilla ja teksteillä. Tämä antaa animaatioryhmälle aikaa miettiä juonen ja animaation toimimista kohtauksessa. Storyboardeja hiotaan ja niistä tehdään useita versioita ennen kuin ryhdytään tekemään varsinaista animaatiota.
Äänitys
Monissa animaatioelokuvissa hahmojen puheäänet äänitetään nykyisin etukäteen, sillä animaatio on silloin helpompi synkronoida näyttelijöiden puheen mukaan. Repliikit voidaan kuitenkin myös jälkiäänittää, ja tämä tapa on yleensä käytössä Japanissa.
Animaatio
Animaation piirrosten piirtäminen on koko tuotannon työläin vaihe. Perinteisessä piirrosanimaatiossa pääanimaattori piirtää liikkeen päävaiheet, ja muut animaattorit täydentävät liikkeen tekemällä väliin jäävät piirrokset. Joskus jokaisella tärkeimmällä hahmolla on oma pääanimaattorinsa tai kokonainen animaattorien ryhmä.
Kuvaus
Kuvausvaiheessa piirrokset kuvataan filmille tai videolle. Jos on kysymyksessä kalvoanimaatio, yhdistetään taustat ja kalvoille piirretyt hahmot ja esineet kuvaamalla ne monitasokameralla.
Jälkituotanto
Jälkituotannossa elokuva leikataan ja kuvamateriaali ja ääniraidat yhdistetään.
Devanagari
Devanāgarī (, 'jumalten kaupunki') on Intiassa ja muualla Aasiassa tavattava kirjoitusjärjestelmä, joka on tyypiltään abugida. Devanagari on alueen klassisen sivistyskielen sanskritin pääasiallinen kirjoitusmerkistö, mutta sillä on kirjoitettu myös paalia. Devanagari on kehittynyt brahmi-kirjoituksesta. Ensimmäiset merkit devanagarista on jäljitetty 600-luvulla ja nykyiseen muotoonsa se kehittyi 1000-luvulla.
Nykyisin devanagaria tai sen johdannaista käyttävät useat pohjoisintialaiset kielet. Se on myös Intian valtakielen hindin omaksuma merkistö. Marathia, kašmiria, biharia, sindhiä, nepalia ja monia muita kirjoitetaan devanagarilla yksinomaisena tai vaihtoehtoisena kirjoitusjärjestelmänä.
Devanagari on Intiassa maan perustuslain mukaan virallinen hindin kielen kirjoitusmuoto.
Devanagari on abugida-kirjaimisto, eli konsonanttimerkki sisältää jo vokaalin; esimerkiksi kirjain प lausutaan pa. Mikäli jonkun toisen vokaalin halutaan seuraavan konsonanttia, käytetään vokaalidiakriittejä, esimerkiksi pu kirjoitetaan पु. Jos kaksi tai useampi konsonantti on peräkkäin ilman välissä olevaa vokaalia, konsonanttikirjaimet yhdistetään ligatuuriksi, joka käyttäytyy kuin yksittäinen konsonanttikirjain; esimerkiksi ska kirjoitetaan स्क, joka on kirjainten स ja क ligatuuri.
Hindulaisuuden pyhä tavu ॐ [om] kuuluu myös devanagariin. thumb|200px|Devanagaria vanhassa käsikirjoituksessa ([[Puranat|Bhagavata-purana, hindiä) 1800-luvulta.]]
Translitterointi
Devanagarin latinalaistamiseksi on olemassa useita eri systeemejä. Tunnetuin ja monien tutkijoiden käyttämä järjestelmä on IAST (International Alphabet of Sanskrit Transliteration), joka on peräisin vuodelta 1894.
Muita siirtokirjoitusjärjestelmiä ovat ISO 15919 (joka perustuu IAST:aan), ITRANS, Havard-Kyoto, NKL ja hunturialainen systeemi.
NRP Comandante João Belo (F480)
Valmistus
Alus tilattiin Ateliers et Chantiers de Bretagnelta Nantesista, missä köli laskettiin 6. syyskuuta 1965. Alus laskettiin vesille 22. maaliskuuta 1966 ja otettiin palvelukseen 1. heinäkuuta 1967.
Palvelus
Alus myytiin 2008 Uruguaylle, joka liitti sen laivastoonsa nimellä ROU Uruguay.
Phil Vischer
Philip Roger "Phil" Vischer (s. 16. kesäkuuta 1966 Muscatine, Iowa) on yhdysvaltalainen animaattori, kirjailija ja ääninäyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten Popsikkaat (engl. VeggieTales) -animaatiosarjan luojana, jonka hän kehitti yhdessä Mike Nawrockin kanssa. Vischer ääninäytteli sarjassa Bobi Tomaattia ja monia muita hahmoja. Tällä hetkellä Vischer omistaa Jellyfish Labs -elokuvayhtiön, jonka hän perusti vuonna 2005.
Vischer on ääninäytellyt Popsikkaat-sarjassa Bobi Tomaatin lisäksi myös Alfred Parsaa, Pappa Rypälettä, Herra Lanttua, Jimi Kurpitsaa, Herra Nekkulaa, Herni Hernettä sekä monia sivuääniä.
SpatiaLite
SpatiaLite on vapaa, kevyt paikkatiedon tallennukseen soveltuva tiedonhallintajärjestelmä, joka on rakennettu SQLite:n päälle. Se on tiedostopohjainen yhden käyttäjän relaatiotietokanta. Paikkatietokohteiden tuen osalta se on suurimmaksi osaksi OGC-SFS -yhteensopiva.
Paikkatietoformaattien mukaisten geometrioiden tuki
SpatiaLite tukee mm. seuraavien formaattien mukaisia geometrioita
Riippuvuudet
SpatiaLite riippuu seuraavista kirjastoista
Marianne Heikkilä
Marianne Katariina Heikkilä (s. 1968 Helsinki ) on suomalainen pappi ja rovasti, joka vuodesta 2010 lähtien on työskennellyt Marttaliiton toiminnanjohtajana. Hän on myös järjestön julkaiseman Martat-lehden päätoimittaja sekä Väestöliiton ja Kansalaisareenan varapuheenjohtaja, Sininauha Oy:n ja LähiTapiolan hallintoneuvoston jäsen. Heikkilä toimii Kirkkohallituksen maaseututoimikunnassa, työ- ja elinkeinoministeriön kuluttaja-asiain neuvottelukunnassa. Heikkilä tunnetaan lisäksi muun muassa kolumnistina, luennoitsijana sekä erilaisten tilaisuuksien juontajana.
Ura
Heikkilä on nuorena työkennellyt mallina äitinsä Roswitha Möhringin mallitoimistossa sekä ollut myöhemmin juontajana television keskusteluohjelmissa Amatsonia ja Tasavalta yhdessä muun muassa Yazka Loven kanssa. Papiksi hänet vihittiin vuonna 1996, jonka jälkeen Heikkilä toimi seurakuntapastorina Hakunilan seurakunnassa Vantaalla sekä Kirkkopalveluiden viestintäjohtajana. Ennen Marttaliiton toiminnanjohtajaksi valintaansa hän työskenteli vuodesta 2004 lähtien Kirkon Ulkomaanavussa. Vuonna 2007 Heikkilä oli mukana perustamassa järjestön hallinnoimaa Naisten Pankkia, joka tukee kehitysmaiden naisten yrittäjyyttä. Kirkon tiedonvälityspalkinnon hän sai Taneli Heikan ja Jari Jolkkosen kanssa vuonna 1995 ollessaan yksi Etsijä-lehden päätoimittajista. Heikkilä sai Aller Median vuoden somepomo 2015 tittelin yleisöäänestyksessä.
Seurakuntavaikuttaja
Heikkilä valittiin Helsingin seurakuntayhtymän kirkkovaltuustoon 517 äänellä vuonna 2022. Heikkilä keräsi 4,9 prosenttia kaikista mahdollisista äänistä ja oli seurakuntavaalien ääniharava. Heikkilä oli ehdolla Lauttasaaren seurakunnasta. Heikkilän mukaan ihmiset kaipaavat ihmiskasvoista kirkkoa, joka jalkautuisi ja tulisi tutuksi ihmisille, ottaisi kantaa ja olisi arjessa ja pyhässä läsnä matalalla kynnyksellä.
Yksityiselämä
Heikkilän puoliso on Raptori-yhtyeestä tunnetuksi tullut Izmo eli Ismo Heikkilä. Pariskunnalla on kaksi lasta.
Likvidus
Likvidus on kemiassa, fysiikassa ja materiaalitieteissä tasapainopiirroksen viiva (tai taso), jonka yläpuolella (lämpötila korkeampi) aine on kokonaan nestemäisessä muodossa. Likvidus on käyrä binäärisessä tasapainopiirroksessa, jonka Y-akselina on lämpötila ja X-akselina kahden aineen pitoisuudet. Ternääristen seosten tasapainopiirrokset esitetään kolmiulotteisina. Näillä esiintyy vastaavasti likviduspintoja.
Likviduksen ja soliduksen väliin jää aukko muilla kuin kiinteän sulamispisteen omaavilla puhtailla aineilla. Likviduksen ja soliduksen väliin jäävässä lämpötila-koostumusalueessa sulan faasin rinnalla esiintyy kiinteää faasia.
Sulan aineseoksen jäähtymisessä jähmettyminen alkaa likviduksen alapuolella ja aine on kokonaan kiinteässä muodossa soliduslämpötilaan tultaessa. Todellisuudessa jähmettyminen alkaa tasapainotilanteesta poiketen sitä alemmassa lämpötilassa, mitä nopeampi jäähtymisnopeus on.
Fluksio
Fluksiot (myös fluksionit,, virrata) ja fluentit ovat historiallisia käsitteitä varhaisesta differentaali- ja integraalilaskennasta. Fluksiolla tarkoitettiin sitä nopeutta jolla muuttuva suure kasvaa tai vähenee aikayksikköä kohti. Fluksiot vastaavat modernia derivaattaa, kun taas fluentit ovat integraaleja. Nämä käsitteet kehitti Isaac Newton kirjassaan Method of Fluxions.
Mustatikli
Mustatikli (Spinus atratus) on tiklien sukuun kuuluva eteläamerikkalainen varpuslintu.
Levinneisyys
Mustatikliä tavataan Argentiinassa, Boliviassa, Chilessä ja Perussa. Lajia on kuvattu melko yleiseksi, mutta laikuttaisesti esiintyväksi. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Öster Malman linna
thumb|Öster Malman linna Öster Malman linna on linna Nyköpingin kunnassa, Ruotsin Södermanlandissa. Linnassa sijaitsee nykyisin Ruotsin metsästäjäliiton tiloja. Metsästäjäliitto osti linnan itselleen vuonna 1993 Ruotsin valtiolta, jolle Gustav Melcher Borms oli linnan myynyt vuonna 1944.
Linnan kolmekerroksinen ja neljä siipirakennusta omaava päärakennus on rakennettu kivestä. Se edustaa karoliinista tyylisuuntaa. Rakennuksen rakennutti W. Drakenhielm vuonna 1668 ja sen suunnittelusta on vastannut ranskalaissyntyinen arkkitehti Jean de la Vallée. 1600-luvulla linna oli Bååtin, Silfvenstiernan ja Drakenhielmien sukujen omistuksessa.
Kesäolympialaiset 1948
Vuoden 1948 kesäolympialaiset pidettiin Lontoossa. Kisojen avajaiset olivat 29. heinäkuuta ja päättäjäiset 14. elokuuta 1948. Toisen maailmansodan häviäjämaita Saksaa ja Japania ei kutsuttu kisoihin.
Kesäkuussa 1939 Kansainvälinen olympiakomitea oli päättänyt, että vuoden 1944 kesäolympialaiset pidettäisiin Lontoossa. Tällöin ehdokkaina kisakaupungeiksi olivat myös Budapest, Lausanne, Helsinki ja Ateena. Kisat jouduttiin kuitenkin peruuttamaan toisen maailmansodan vuoksi, eikä järjestelyjä ollut juuri edes ehditty aloittaa. Sodan aikana ei voitu myöskään tehdä päätöstä vuoden 1948 olympiakisojen pitopaikasta, ja vasta maaliskuussa 1946 Kansainvälinen olympiakomitea myönsi ne äänestyksen perusteella Lontoolle. Tällä kertaa muina ehdokkaina olivat Baltimore, Lausanne, Minneapolis, Los Angeles ja Philadelphia.
Lajit
Vuoden 1948 kesäolympialaisten ohjelmassa oli 136 kilpailutapahtumaa 20 urheilulajissa.
Osallistuneet maat
Lontoon 1948 olympialaisiin osallistui 59 maata. Burma, Ceylon, Libanon, Puerto Rico, Syyria ja Venezuela esiintyivät olympialaisissa ensimmäistä kertaa.
Mitalitaulukko
Mitalitilaston ykkössijan saavutti Yhdysvallat. Paras yksilö oli neljä olympiakultaa voittanut hollantilainen yleisurheilija Fanny Blankers-Koen. Eniten mitalisijoja saavutti suomalainen voimistelija Veikko Huhtanen.
Ristikoe
Sopivuus- eli ristikoe on testi, jolla todetaan, ettei saajan seerumissa ole luovuttajan punasoluja tuhoavia vasta-aineita. Sopivuuskokeessa käytetään agglutinaatio- ja Coombsin tekniikkaa.
Coombsin kokeen kehittivät toisen maailmansodan aikana R. Coombs, R. Race ja A. Mourant.
Larry Wall
pienoiskuva|Larry Wall vuonna 2007. Larry Arnold Wall (s. 27. syyskuuta 1954 ) on amerikkalainen tietokoneohjelmoija, joka tunnetaan patch-ohjelman ja Perl-ohjelmointikielen kehittäjänä.
Najla Bouden
Bouden opiskeli maanjäristystekniikan tohtoriksi École nationale supérieure des mines de Paris’sta ja on erikoistunut Tunisin seismisiin hasardeihin. Tunisiassa hän on toiminut Tunis El Manarin yliopiston insinööritieteiden koulun professorina.
Bouden nimitettiin vuonna 2011 korkeakoulutuksen ministeriöön johtajaksi, jonka tehtävänä oli laadunvalvonta. Hän oli vuosina 2016–2021 mukana Maailmanpankin ohjelmassa, joka keskittyi toteuttamaan korkeakoulutuksen uudistuksia.
Tunisian presidentti Kais Saied valitsi syyskuussa 2021 Boudenin maan uudeksi pääministeriksi. Saied oli saanut paljon kansainvälistä kritiikkiä erotettuaan heinäkuussa entisen pääministerin Hichem Mechichin ja hajotettuaan parlamentin. Saied siirsi myös valtaa itselleen, joten Boudenilla ei todennäköisesti ole aivan yhtä paljon auktoriteettia kuin edellisillä pääministereillä. Bouden aloitti virassa 11. lokakuuta. Tunisiassa reaktiot maan ensimmäisen naispääministerin nimittämiseen ovat olleet kahtalaiset. Demokraattisten naisten tunisialainen järjestö otti nimityksen ilolla vastaan, mutta esimerkiksi politiikan tutkija Slaheddine Jourchi kritisoi poliittisesti kokemattoman geologian professorin valintaa.
Finland i bilder : Suomi kuvissa
Finland i bilder : Suomi kuvissa = La Finlande pittoresque on I. K. Inhan vuonna 1896 julkaisema kuvateos, jonka kustantasivat Wentzel Hagelstam ja Uno Alfons Wasastjerna. Inhan pyrkimyksenä oli tehdä Suomea tunnetuksi aikana, jolloin turismi oli vähäistä sen vaivalloisuuden takia ja toisaalta uudistaa Zachris Topeliuksen Maamme kirjan luomaa idealistista Suomi-kuvaa. Inhan kuvissa tulevat esille sekä koskematon luonto että modernisoituva Suomi tehtaineen ja hiihtokilpailuineen. Inha teki teosta varten kuvausmatkoja muiden muassa kuvataiteilija Eero Järnefeltin kanssa.
Solidus (faasimuutokset)
Kemiassa, fysiikassa ja materiaalitieteissä solidus on faasidiagrammin viiva, jonka alapuolella (lämpötila matalampi) aineen kiinteä faasi on stabiili. Solidusviiva voi olla joko suora tai käyrä. Solidusta käytetään useimmiten binäärisissä systeemeissä kuten kiinteissä liuoksissa ja metalliseoksissa.
Solidusta käytetään yleensä siirtymälämpötilojen yhteydessä. Solidus ja likvidus eivät välttämättä ole sama viiva, vaan niiden väliin voi jäädä aukko: niin sanottu puuroalue. Viivojen välisellä alueella aine ei ole stabiili kiinteänä eikä nesteenä. Tällöin aineen eräät komponentit ovat yleensä kiinteässä ja toiset sulassa tilassa.
Toast
Freddie Highmore näyttelee 15-vuotiasta Slateria, Helena Bonham Carter tämän äitipuolta ja Ken Stott Slaterin isää. Elokuvan ensi-ilta oli BBC One:lla 30. joulukuuta 2010 ja ensimmäinen teatteriesitys Berliinin elokuvajuhlilla vuonna 2011. Elokuvalevitykseen Toast laskettiin 11. elokuuta 2011.
Juoni
Nigel Slater pitää ruoanlaitosta, kun taas hänen kroonista astmaa sairastava äitinsä (Victoria Halmiton) on surkea kokki. Sairaus pahenee, ja samalla tulehtuu myös Nigelin suhde isäänsä. Äidin kuoltua tämä alkaa viettää iltojaan vastaeronneen siivojan neiti Potterin (Helena Bonham Carter) kanssa, jonka erikoisia sitruunamarenkipiiraita herra Slater rakastaa. Pari aloittaa suhteen ja muuttaa Herefordshiren maaseudulle Nigelin kanssa, joka ei voi sietää isänsä uutta kumppania.
Nigel löytää lohdutusta koulunsa kotitaloustunneilta, ja käyttää kehittyviä ruoanlaittotaitojaan isänsä miellyttämiseen muuttuen pian kilpailijaksi neiti Potterille. Yletön ruoka saa kuitenkin herra Slaterin lihomaan ja muuttumaan temperamenttisemmaksi. Nigel saa työn paikallisesta pubista välttääkseen neiti Potteria, ja rakastuu samalla kipeästi vuokraemäntänsä poikaan (Ben Aldridge). Suhde loppuu kuitenkin lyhyeen jälkimmäisen muuttaessa toiseen kaupunkiin.
Kun herra Slater kuolee neiti Potterin syöttämän ruoan aiheuttamaan sydänkohtaukseen, Nigel päättää pakata tavaransa ja muuttaa Lontooseen. Lähtiessään hän kiittää neiti Potteria ja kävelee sitten entisestä kodistaan ulos. Hän saapuu hotelliin, jonka kokki (Nigel Slater) tarjoaa hänelle töitä.
Kritiikki
Slaterin sisarpuolet Ann ja June Perrens ovat kritisoineet Toastia toteamalla, että heidän äitinsä Dorothy Perrens – elokuvassa nimellä ”Mrs. Potter” – oli virheellisesti esitetty viettelevänä siivoojana, joka usein käytti rivoa kieltä, ja että Slaterin isä – elokuvassa ”Alan” – oli myös esitetty negatiivisella tavalla, vaikkakin he myöntävät, että Tony ei erityisemmin pitänyt pojastaan. He myös sanovat, että vaikka Perrens oli hyvä kokki, hän ei koskaan tarjoillut sitruunamarenkipiirasta, ja että heidän isäpuolensa kuoli rasittavan tenniksen pelaamisen aiheuttamaan rintakipuun, eikä heidän äitinsä tahalliseen ylensyöttämiseen, kuten Toastissa esitetään. Slater ei ole vastannut kritiikkiin.
Matti Mononen
thumb|Matti Mononen [[Kalevan kisat 2008|Kalevan kisoissa 2008]] Matti Viljami Mononen (s. 25. marraskuuta 1983 Rautjärvi) on kilpauransa jo lopettanut suomalainen seiväshyppääjä. Hän edusti pitkään Imatran Urheilijoita mutta siirtyi kauden 2008 jälkeen Lappeenrannan Urheilu-Miesten riveihin. Hänen valmentajanaan toimi hänen isänsä Markku Mononen. Monosen ennätykseksi jäi 570, jonka hän hyppäsi Lappeenrannassa 13. heinäkuuta 2006. EM-kisoissa 2006 Mononen sijoittui neljänneksi tuloksella 565. Alle 23-vuotiaiden Euroopan mestaruuskilpailuissa vuonna 2005 Mononen voitti pronssia tuloksella 560.
Valmennusura
Oman yleisurheilu-uransa jälkeen hän on toiminut yleisurheiluvalmentajana ja on suorittanut ammattivalmentajan tutkinnon Kuortaneen urheiluopistolla. Tunnetuin hänen valmennettavistaan on kolmiloikkaaja Senni Salminen. Maaliskuussa 2022 Mononen perusti oman yrityksen, jonka kautta hän jatkossa jatkaa valmennustöiden tekemistä.
Hietaniemen kirkko
Hietaniemen kirkko on Övertorneån seurakunnan kirkkorakennus Ylitornion kunnassa Ruotsissa. Tornionjoen niemellä Hietaniemen taajamassa sijaitseva kirkko on valmistunut vuonna 1747.
Ensimmäinen kirkko Hietaniemeen oli rakennettu vuonna 1617. Vuonna 1744 se todettiin niin ränsistyneeksi, että päätettiin uuden kirkon rakentamisesta. Hietaniemen ensimmäinen ja toinen kirkko palvelivat vuoteen 1809 saakka joen molemmilla puolilla asuvia ylitorniolaisia.
Kirkkorakennus ja sen korjauksia
Nykyinen kirkko rakennettiin hirrestä kruunupyyläisen kirkonrakentaja Hans Biskopin johdolla vuosien 1744–1747 välillä. Kirkon hirsiseinät on myöhemmin paneloitu sekä ulko- että sisäpuolelta. Kirkko maalattiin alun perin ulkoa punaiseksi. Pitkänomainen runkohuone on kahdeksankulmainen, kirkon kuori on itäpäässä. Sekä länsipäässä että eteläsivulla on asehuone, ja pohjoispuolella on sakaristo. Kirkon katto on korkea aumattu paanukatto ja harjalla on viiritangot tuuliviireineen. Runkohuoneen sisäkatto on muodoltaan puolikupoli. Erillinen kellotapuli on vuodelta 1773.
Vuosina 1892–1893 kirkossa tehtiin merkittäviä ulkonäköön vaikuttaneita muutoksia. Kirkon ikkunoita suurennettiin ja niiden määrää lisättiin neljällä. Ilmeisesti tässä vaiheessa kirkko maalattiin ulkopuolelta valkoiseksi. Sisällä saarnastuoli siirrettiin kuoriin ja se kytkettiin yhteen kuoriaidan kanssa. Alttarikaidetta jatkettiin kuorin seiniin saakka ja siihen tuli kaksi ovea. Kirkkoon tehtiin uudet penkit ja pitkän harkinnan jälkeen lämmityslaitteeksi kamiina. Kirkon lattia varustettiin multapenkillä.
Kirkkoa korjattiin vuosina 1930–1931 ja myös 1943–1945, jolloin se sai sähkölämmityksen. Vuosina 1967–1973 toteutettiin perusteellinen kunnostus arkkitehti Bertil Franklinin suunnitelmien mukaan. Korjauksessa pyrittiin palauttamaan sekä kirkon ulkopuoli että sisätilat alkuperäiseen ulkoasuun. Ulkolaudoitus uusittiin ja kirkko maalattiin jälleen punaiseksi. Sisäpuolella seinien ja katon puuverhouksista ja ovista poistettiin vanhat käsittelyt. Saarnastuoli siirrettiin alkuperäiselle paikalleen ja myös kuoriaita palautettiin alkuperäiseen muotoon erilliseksi saarnastuolista. Kirkkoon tehtiin uudet ovelliset penkkirivit. Saarnastuolin, kuoriaidan, alttarin kaiteen, alttaritaulun kehyksen ja lehterin kaiteen alkuperäiset maalaukset palautettiin. Myös kattomaalaus alttarin yläpuolella palautettiin. Alttaritauluksi vaihdettiin oululaisen Johan Gustav Hedmanin vuonna 1826 maalaama teos. Alttaritaulun päällä on ”Usko, toivo ja rakkaus” aiheinen koriste ja taulun sivuilla kerubikoristeet, jotka kaikki ovat peräisin kirkkoon hankituista uruista.
Sisätilat ja irtaimisto
Alttaritaulua kehystävät marmoroidut pylväät. Kuoriaidan ja saarnastuolin teki Hans Biskop, joka teki myös ensimmäisten penkkirivien pyramidi- ja kruunukoristeet.
Urut
Urkukaappi ja fasadi ovat peräisin vuodelta 1622 ja ne on tehty alun perin Tukholman saksalaiseen kirkkoon, josta ne ostettiin Ylitornioon vuonna 1770. Ylä- ja pääpillistö asennettiin seuraavana vuonna Matarengin kirkkoon, sinne sopimaton selkäpillistö rakennettiin Hietaniemen kirkkoon. Urut vihittiin käyttöön vuonna 1781 ja niitä uudistettiin vuonna 1893. Vuosina 1945–1947 Grönlunds Orgelbyggeri rakensi kirkkoon uudet urut, joissa käytettiin joitakin pillejä vanhoista uruista, osia urkukaapista ja fasadi. 1950-luvulla osa julkisivun mykistä pilleistä otettiin käyttöön. 1970-luvun lopulla Grönlund alkoi rakentaa jäljellä olevista Saksalaisen kirkon urkujen osista uusia urkuja, jotka muistuttaisivat 1700-luvun urkuja. Puuttuvia osia tehtiin uudelleen mahdollisimman alkuperäisen kaltaisista materiaaleista, osin käyttäen mallina Matarengin kirkon urkuja. Rekonstruktio valmistui vuonna 1984. Urkufasadi entisöitiin vuonna 1991.
Kellotapuli
thumb|upright|Pohjalaistyylinen kolminivelinen kellotapuli on varsin korkea. Korkea kellotapuli on valmistunut vuonna 1773, sen uskotaan olevan Hans Biskopin suunnittelema. Kellotapuli on kymmenmetrinen tornipiikki mukaan lukien 37 metriä korkea. Portaaleiden yläkaariin on maalattu raamatunlauseita suomeksi. Tornissa uskotaan olevan 1930-luvulla tehtyjen valkoisten maalinpintojen alla koristemaalauksia.
Ryssänkello
Noin 170 vuoden kuluttua kellon ryöstöstä seurakunnalle tuli tieto, että varastettu kello oli nähty Strelnan linnan kappelissa Pietarin lähellä. Seurakunta pyysi saada ostaa kellon takaisin. Vuonna 1885 Hietaniemeen tuli lähetys, jossa oli kyseinen kirkonkello lahjana suurruhtinas Konstantin Nikolajevitšilta.
Nykyään kirkon tornissa on kolme kelloa: Suomeen luovutetun kellon tilalle hankittu isokello, ryssänkello ja pikkukello.
Frank Chapman
thumb|Frank Chapman Frank Michler Chapman (12. kesäkuuta 1864 West Englewood, New Jersey – 15. marraskuuta 1945 New York) oli yhdysvaltalainen lintutieteilijä.
Abdoulaye Soumaré
thumb|upright|Abdoulaye Soumaré vuonna 1964. Abdoulaye Soumaré (12. tammikuuta 1905 Saint-Louis – 2. lokakuuta 1964 Pariisi) oli Malin asevoimien komentaja vuosina 1960–1964.
Frank Chapman
Frank Chapmanin vanhemmat olivat lakimies Lebbeus Chapman Jr. ja Mary Augusta Parkhurst. Hän kävi Englewood Academya ja valmistui sieltä 16-vuotiaana. Hän liittyi American Exchange National Bank of New Yorkin henkilökuntaan 1880 ja erosi pankista 1886. Vuonna 1888 hän pääsi Joel Asaph Allenin apulaiseksi American Museum of Natural Historyyn New Yorkissa ja sai palkkaa 50 dollaria kuukaudessa. 1901 hänestä tuli museon nisäkäs- ja lintuosaston apulaisintendentti ja 1908 lintuosaston intendentti. 1920 hänet nimitettiin uuden lintuosaston johtajaksi, josta virasta hän jäi eläkkeelle 1942 palveltuaan museossa 54 vuotta.
Abdoulaye Soumaré
Soumaré syntyi Senegalin Saint-Louisissa nykyisen Malin Kayesin alueelta kotoisin olleeseen perheeseen. Hän liittyi 20-vuotiaana Ranskan armeijan afrikkalaisjoukkoihin ja yleni Ranskan Sudanin armeijan everstiksi vuonna 1959. Malin liittovaltiota perustettaessa Soumaré nimitettiin sen asevoimien komentajaksi. Liittovaltion hajottua elokuussa 1960 senegalilaiset pidättivät Soumarén ja karkottivat hänet Ranskaan.
Frank Chapman
Vuonna 1898 hän avioitui Fanny Bates Emburyn kanssa. Heille syntyi vuonna 1900 yksi lapsi, Frank Chapman Jr.
Brown University promovoi Chapmanin tohtoriksi 1913. Ensimmäisen maailmansodan aikana Chapman toimi Amerikan Punaisen ristin julkaisupäällikkönä. Kuuluisa joululintulaskenta (Christmas Bird Count) oli alun perin Chapmanin ideoima. Hän toimi American Ornithologists' Unionin puheenjohtajana ja hänet äänestettiin Kansallisen tiedeakatemian jäseneksi vuonna 1921.
Chapman nimesi lukuisia uusia lintulajeja ja alalajeja, muun muassa baudovuortentinamin (Crypturellus kerriae) ja juovatinamin (Crypturellus casiquiare). Hänen kunniakseen on nimetty silkkikiitäjä (Chaetura chapmani) ja rusosiipinapsija (Phylloscartes chapmani).
Chapman on haudattu Brooksiden hautausmaalle kotikaupunkiinsa Englewoodiin.
Banská Štiavnica
Banská Štiavnica on kaupunki Slovakian keskiosissa. Vuoden 2006 lopussa siellä oli 10 662 asukasta. Kaupunki on hyvin säilynyt keskiaikainen kaupunki ja Unescon maailmanperintökohde. Vuoden 2001 väestönlaskennan mukaan asukkaista 93,9 % oli slovakkeja ja 2,0 % romaneja. Tšekkien osuus oli 0,6 % ja unkarilaisten 0,4 %. Uskonnoltaan 65,0 % ihmisistä ilmoitti olevansa katolisia ja 7,6 % protestantteja; 18,9 % ei ilmoittanut mitään uskontoa.
pienoiskuva|upright|vasen|Banská Štiavnica sijaitsee muinaisten tulivuorien muodostamassa kalderassa. pienoiskuva|upright|vasen|Näkymää Banská Štiavnicasta. Banská Štiavnica sijaitsee luonnollisten muurien ympäröimänä muinaisen tulivuoren romahtaneessa kalderassa. Sen historia liittyy läheisen rikkaan hopeamalmiesiintymän hyödyntämiseen. Alueella on ollut asutusta jo neoliittisilta ajoilta asti. Keltit perustivat ensimmäisen kaivoskylän 300-luvulla eaa. Keskiajalla kaupunki oli Unkarin merkittävin kullan ja hopean tuottaja. Turkkilaiset yrittivät valloittaa sen useita kertoja, ja siksi kaupunkia linnoitettiin voimakkaasti 1500-luvulla.
Kaivosteollisuus kehittyi alueella innovatiivisesti. Ruutia käytettiin siellä vuonna 1627 ensimmäistä kertaa Euroopassa malmin louhintaan. Vuonna 1782 kaupunki oli Unkarin kolmanneksi suurin. Varsinaisessa kaupungissa oli 23 000 asukasta, ja ympäristö mukaan lukien asukkaita oli yhteensä 40 000. Kaivostoiminnan ehtyminen kuihdutti kaupunkia seuraavien vuosisatojen aikana.
FS Surveillante (1864)
Surveillante oli Ranskan laivaston vuonna 1864 vesillelaskettu Provence-luokan panssarifregatti.
Valmistus
Alus tilattiin Lorientin laivastontelakalta ja sen köli laskettiin 28. tammikuuta 1861. Alus laskettiin vesille 18. elokuuta 1864 ja se otettiin palvelukseen 21. lokakuuta 1867.
Palvelus
Saksan–Ranskan sodan uhatessa alus palautettiin reservistä palvelukseen ja se oli sodan aikana Ranskan Itämeren laivaston komentajan amiraali Louis-Edouard Bouët-Willaumezin lippulaivana.
Alus poistettiin Brestissä alusluettelosta 13. toukokuuta 1887 ja se sijoitettiin reservin esikunta-alukseksi Cherbourgiin. Alus romutettiin vuonna 1898.
Telahydrauliikka
Telahydrauliikka on paperikoneen ensimmäisen kokonaisuuden, märänpään, jälkeen seuraava kokonaisuus. Telahydrauliikka on nykytekniikan johdosta nestevolyymiltaan isoin ja merkittävin paperikoneen osio. Teloilla pääasiassa poistetaan vettä paperimassaa “litistämällä”. Näissä nykyaikaisissa taipumakompensoiduissa teloissa vastustetaan maan vetovoimaa hydrauliikan avulla eli nippi pidetään suorana. Telan vaippa pyörii ja sitä taipumakompensoidaan jopa 64 vyöhykkeellä toimivin ohjauksin, joita kutakin voidaan säätää erikseen.
Angelo Galasso
Angelo Galasso (Francavilla Fontanassa, 4. heinäkuuta 1959) on italialainen muotisuunnittelija. Hänen tunnetuimmat mallistonsa ovat Interno 8 sekä Billionaire Couture.
Lapsuus ja nuoruus
Galasson kiinnostus muotiin heräsi hyvin varhaisessa vaiheessa, kun hän isänsä kanssa vieraili huippuräätälin luona. Galasso syntyi ja vietti lapsuutensa Francavilla Fontanassa lähellä Brindisiä. Alue oli kulttuurisesti ja historiallisesti merkittävä, ja Galasso on ammentanut kasvuympäristöstään inspiraatiota myöhempiin vaatemallistoihinsa. Ensikosketuksensa muotiin Galasso sai jo kouluiässä. Välitunneilla hän leikkeli eri vaatteista taskuja ynnä muuta ja liitti niitä toisiin vaatteisiin tehden näin omia luomuksia.
Läpimurto
Vuonna 1990 Pirolissa Galasso julkaisi ensimmäisen mallistonsa, joka herätti muotimaailman huomion. Yksityiskohtaiset designvaatteet saivat uskollisen ostajakunnan ja pian Interno 8 levisi ympäri Italiaa.
Vuonna 2000 Galasso suuntasi kansainvälisille markkinoille ja saavutti mainetta luomuksillaan. Pian yrityksen vaatteita käyttivät show-alan ammattilaiset, poliitikot, liikemiehet, mediapersoonat ja aristokraatit. Asiakkaita ovat olleet muiden muassa Paul McCartney, Roger Moore ja Michael Caine.
Billionaire Couture
Vuonna 2005 Galasso yhdisti voimansa aikoinaan myös muotimaailmassa vaikuttaneen F1-tallinjohtajan Flavio Briatoren kanssa. Tarkoitus oli luoda vain miehille suunnattu mallisto, joka nimettiin Briatoren yökerho-ketjun mukaan Billionaire Coutureksi. Ensimmäinen tätä "couturea" myyvä kauppa avattiin Lontoon Harrodsiin ja myöhemmin ketju on laajentunut muun muassa Itävaltaan, Japaniin ja Venäjälle. Myöhemmin Galasso riitautui Briatoren kanssa Billionaire Couture -merkin osakkeiden hallinnasta. Briatoren pyynnöstä Galasso vähensi omistustaan 49 prosentista 20 prosenttiin, tehden tilaa uusille investoijille. Galasso kuitenkin koki ettei saanut mitään hyvitystä vastineeksi teostaan ja haastoi Briatoren oikeuteen vuonna 2010.
Luettelo Rauli Badding Somerjoen kappaleista
Tämä on luettelo Rauli Badding Somerjoen levyttämistä kappaleista aakkosjärjestyksessä.
Taj Mahal Palace
Taj Mahal Palace -hotellin rakennutti intialainen suurliikemies Jamsetji Tata. Se avattiin 16. tammikuuta vuonna 1903. Tata päätti perustaa oman hotellin, joka olisi kaikille avoin. Siihen aikaa useimpiin siirtomaa-aikaisen Intian hotelleihin ei päästetty intialaisia, vaan ne olivat varattuja vain länsimaalaisille. Rakennuksen suunnittelivat intialaiset arkkitehdit Sitaram Khanderao Vaidya ja D. N. Mirza, mutta rakennustyön vei loppuun englantilainen insinööri W. A. Chambers. Rakennustyöt maksoivat 42 100 000 rupiaa. Ensimmäisen maailmansodan aikana hotelli toimi 600-paikkaisena sairaalana.
Hotellista tuli myöhemmin Brittiläisen imperiumin keulakuva Intiassa. Se on vieläkin yksi Mumbain arvostetuimmista hotelleista. Hotelli sijaitsee aivan kaupungin keskustassa sataman vieressä.
Hotellista löytyy monipuolisia ravintoloita, sekä intialaisia että länsimaalaisia. Hotellin Harbour Bar, joka avattiin vuonna 1933, oli Mumbain ensimmäinen alkoholioikeudet saanut ravintola. Hotellissa on 546 huonetta ja 50 sviittiä. Tunnetuin sviitti on presidenttisviitti, joka on yleensä varattu valtiovierailijalle. Hotellin omistaa nykyään Taj-hotelliketju. Hotellissa on vieraillut monia kuuluisuuksia, kuten Mick Jagger, Marianne Faithfull, Walesin prinssi Charles, The Beatles, Bill Clinton ja Jacqueline Onassis.
26. marraskuuta 2008 hotelli joutui terrori-iskujen kohteeksi. thumb|Taj Mahal Palace -hotelli yöllä.
Peter Lundblad
pienoiskuva|Peter Lundblad vuonna 2012. Gustaf Peter Lundblad (26. elokuuta 1950 Södermanland – 22. joulukuuta 2015 ) oli ruotsalainen muusikko ja lauluntekijä.
Open Source Geospatial Foundation
Open Source Geospatial Foundation (lyh. OSGeo) on voittoa tavoittelematon säätiö, jonka tavoitteena on kasvattaa avoimeen lähdekoodiin pohjautuvien paikkatieto-ohjelmistojen käyttöä.
Perustaminen
OSGeo perustettiin 2006.
Peter Lundblad
Omien kirjoitusprojektiensa lisäksi hänet palkattiin usein studiokitaristiksi ja kuorolaulajaksi. Vuonna 1980 häneltä ilmestyi hitti, ”Ge apan i dig en chans”. Albumi, jolla kappale oli, oli alun perin nimeltään Musik i mitt öra, mutta sen nimeksi vaihtui myöhemmin Jag tänker på dom ibland.
Open Source Geospatial Foundation
OSGeo-projekteja
Sisällönhallintajärjestelmiä
Peter Lundblad
Vuonna 1986 Lundbladilta ilmestyi ”Ta mig till havet”, josta tuli suuri hitti. Sitä lauletaan joka vuosi Allsång på Skansen -yhteislaulutilaisuudessa. Silja Line käytti kappaleen kertosäkeestä muokattua lausetta mainoksessaan, mikä johti oikeustoimiin. Oikeus määräsi, ettei Silja Line saanut käyttää lausetta mainoksissaan. Lisäksi se joutui maksamaan toiselle osapuolelle, Universal Music Publishing Aktiebolagille ja Lundladille, korvauksia sekä joutui korvaamaan heidän oikeudenkäyntikulunsa.
Open Source Geospatial Foundation
OSGeo-projekteja
Työpöytäsovelluksia
Kirjastoja
Metadata-katalogeja
Web-karttasovelluksia
Peter Lundblad
Lundbland soitti muun muassa Magnus Ugglan albumilla Va ska man ta livet av sig för när man ändå inte får höra snacket efteråt kitaraa.
Edgar Atheling
Edgar Atheling (Edgar Ætheling, noin 1051 – noin 1126 ) oli valittu, muttei koskaan kruunattu Englannin kuningas vuonna 1066. Hän syntyi Unkarissa (tai Kiovassa) ja tunnetaan myös nimellä Edgar Lainsuojaton. Anglosaksinen termi aetheling (Æþeling) tarkoittaa kuninkaan poikaa. Witenagemot valitsi Edgarin kuninkaaksi Harald Godwininpojan kuoltua Hastingsin taistelussa 14. lokakuuta 1066. Edgaria ei koskaan ehditty kruunata vaan hän antautui Vilhelm Valloittajalle noin kahdeksan viikkoa myöhemmin. Tapahtumien aikaan Edgar oli hyvin nuori, mahdollisesti jopa noin 10-vuotias. Hän oli viimeinen kuninkaaksi julistettu Wessex-suvun anglosaksi. Tämän jälkeen Englannissa alkoi normannien valtakausi.
Edgar oli Edvard Maanpakolaisen ainoa poika ja kuningas Edmund Rautakyljen pojanpoika ja näin ollen mahdollinen perijä kruunulle. Isä ja poika palasivat maanpaosta Englantiin luultavasti alkuvuonna 1057. Edvardin kuoltua 19. huhtikuuta 1057 kuningas Edvard Tunnustaja valitsi Edgarin kruununperilliseksi ja antoi tälle tätä merkitsevän nimen Atheling (latinaksi Clito). Edgar sekä hänen siskonsa Margaret (myöhempi Skotlannin Pyhä Margaret) ja Cristina tuotiin Edvardin hoviin. Tammikuussa 1066 kuninkaan kuoltua Edgar oli kuitenkin liian nuori puolustamaan maata hyökkääjiä vastaan ja Harald Godwininpojasta tuli kuningas. Edgarin valinta Haraldin kuoleman jälkeen oli vain symbolinen vastarinnan osoitus maahantunkeutuneita normannihyökkääjiä vastaan. Edgar nojautui pääosin arkkipiispa Stigandin sekä Mercian ja Northumbrian jaarlien tukeen ja kun tämä tuki heikentyi Edgar joutui antautumaan Vilhelmille Berkhamstedissa joko marraskuun lopulla tai joulukuun alussa 1066.
Vilhelm kohteli Edgaria hyvin. Nähdessään tilanteen poliittisesti edulliseksi, hän otti Edgarin Normandiaan hoviinsa. Vuonna 1068 Edgar muutti Skotlannin Malcolm III:n hoviin. Seuraavana vuonna Malcolm nai Edgarin siskon Margaretin. Edgar teki liiton Tanskan kuninkaan Sven Estridinpojan, Knuut Suuren sisarenpojan kanssa. Sven uskoi olevansa oikeutettu Englannin kruunuun.
Edgarin ja tanskalaisten joukot nousivat maihin vuonna 1069 vallaten Yorkin. Vilhelm marssi pohjoiseen, jossa hän maksoi Svenille ja sai näin tanskalaiset lähtemään. Edgar eli Skotlannissa maanpaossa aina vuoteen 1072, jolloin Vilhelm teki rauhansopimuksen Malcolmin kanssa. Edgarkin sopi Vilhelmin kanssa vuonna 1074, mutta ei koskaan kokonaan luopunut unelmistaan saada Englannin kruunu. Edgar tuki Normandian herttuaa Robert II:ta tämän noustua Vilhelm II Punaista vastaan vuonna 1091 vain löytääkseen itsensä jälleen maanpaosta Skotlannissa. Hän tuki myös sisarenpoikaansa Edgaria tämän yrityksessä riistää kruunu Skotlannin Donald III:lta.
Noin vuonna 1098 Edgar lähti Konstantinopoliin, jossa hän mahdollisesti liittyi Bysantin valtakunnan varjagikaartiin. Myöhemmin tuona vuonna keisari Aleksios I Komnenos antoi hänen komentoonsa joukon, jonka piti auttaa ensimmäiseen ristiretkeen osallistuneita ritareita Antiokan piirityksessä. Vuonna 1106 Edgar joutui vangituksi Tinchebrayn taistelussa, jossa hän oli mukana herttua Robertin puolella Henrik I:stä vastaan. Edgar palasi Englantiin, jossa Henrik armahti hänet. Edgar siirtyi asumaan maaseudulle Hertfordshireen. Hänen uskotaan matkustaneen Skotlannin kuningaskuntaan myöhemmällä iällä, ehkäpä vuoden 1120 tienoilla. Hän oli yhä elossa vuonna 1125, mutta on mahdollisesti kuollut pian tämän jälkeen hieman yli 70-vuotiaana.
Dmitry Hintze
pienoiskuva Dmitry Hintze (6. helmikuuta 1914 Pietari – 15. marraskuuta 1997 Jyväskylä) oli suomalainen pianisti ja pianopedagogi.
Dmitry Hintze emigroitui Suomeen vuonna 1919 isänsä lakimies ja sellisti Eugen (Jevgeni) Hintzen ja äitinsä Valentina Predetchenskajan kanssa. Perhe asettui Viipuriin, missä Dmitry kävi Viipurin venäläistä reaalilyseota ja opiskeli pianonsoittoa Viipurin musiikkiopistossa opettajinaan Sergei Kulanko ja Eleonore Frisk. Sävellystä hän opiskeli yksityisesti Pjotr Akimovin johdolla. Viron Tartossa lyhyeksi jääneiden lääketieteen opintojen jälkeen Hintze jatkoi pianonsoitonopiskeluaan Sibelius-Akatemiassa vuosina 1938–1939 ja 1945–1947 opettajanaan Ernst Linko. Opiskelurahoja Hintze ansaitsi soittamalla ravintoloissa mm. Riihimäellä, Heinolassa ja Jyväskylässä, jonne hän siirtyi vuonna 1941 ja jossa hän asui ja työskenteli elämänsä loppuun asti.
Työura
Hintze oli perustamassa Jyväskylän musiikkiopistoa, jonka ensimmäisenä pianonsoitonopettajana hän oli vuosina 1948–1953. Tämän jälkeen hän työskenteli yksityisenä pianonsoitonopettajana eläkkeelle siirtymiseensä 1990-luvun alkuun asti. Hintze esiintyi pianistina omin konsertein ja orkestereiden solistina sekä teki radionauhoituksia. Hän toimi myös säestäjänä ja teki yhteistyötä mm. oopperalaulaja Martti Talvelan pianopartnerina. Hintze järjesti konsertteja 1950-luvulta 1970-luvun alkuun perustamansa Jyväskylän konserttiyhdistyksen nimissä. Hintze myös sävelsi koko työuransa ajan. Suurin osa sävellyksistä on pienimuotoisia piano-, viulu- ja sellokappaleita. Näyttämömusiikkia hän sävelsi ollessaan Jyväskylän työväenteatterin kapellimestarina vuosina 1953–1957. Sävellyskonsertti hänellä oli Jyväskylässä vuonna 1952. Osa hänen sävellyskäsikirjoituksistaan on Helsingin yliopiston käsikirjoituskokoelmassa.
Hintze tunnettiin myös taidemaalarina. Hän järjesti useita näyttelyjä 1970- ja 1980-luvuilla kotikaupunkiinsa sekä muutamille muille paikkakunnille.
Hintze kirjoitti konserttiarvosteluja useisiin Jyväskylässä ilmestyneisiin sanomalehtiin 1940-luvun lopulta 1980-luvun alkuun. Lisäksi hän kirjoitti 1970-luvulla musiikkilehti Rondoon musiikkikuulumisia Keski-Suomesta.
Hintzellä oli pianomusiikin opiskelijoita, kuten Matti Asikainen, Jaana ja Heini Kärkkäinen, Tessa Virta, Ursula von Lerber, Kirmo Lintinen, Hanna ja Bertta Kalaoja, Tero Tavaila ja niin edelleen. Myös hänen lapsensa jatkavat musiikillista perintöä sekä sävellykset ja taide.
San Marinon parlamenttivaalit 1978
San Marinon parlamenttivaalit 1978 toimitettiin San Marinossa 28. toukokuuta 1978. Vaalit järjestettiin, koska San Marinon suur- ja yleisneuvosto hajotettiin vaaleja edeltävänä maaliskuuna. Vaaleissa valittiin maan suur- ja yleisneuvostoon 60 edustajaa viiden vuoden ajaksi. Valituista kolme oli naisia. Äänioikeutettuja oli 18 vuotta täyttäneet, ja heistä noin neljä viidennestä äänesti.
Tulokset
Paikkajako vaalien jälkeen:
Kukasjärvi (Sangisjoki, Ylitornio)
Kukasjärvi (myös ) on Ruotsissa Norrbottenissa pääasiassa Ylitornion kunnassa Kukasjärvellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Sangisjoen vesistöön.
Maantietoa
Kukasjärvi on 6,6 kilometriä pitkä, 1,4 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 374 hehtaaria eli 3,74 neliökilometriä. Järven seutu on metsämaata, mutta järven kaakkoispäässä on viljeltyä aluetta Kukasjärven kylässä. Järven ympäristö on alavaa maastoa, mutta sen keskivaiheella järven rannat kohoavat kummallakin rannalla korkealle. Koillispuolella kohoaa Kukasvaara 95 metrin korkeuteen järvestä ja lounaispuolella kohoaa Kainuunvaara lähes yhtä korkealle. Kumpikin vaara näkyy järvelle hyvin. Järvellä on yksi kapea saari Hamaraholmen, joka on lähes 100 metriä pitkä. Kylän läpi kulkee tie, joka seuraa järven lounaisrantoja ja johtaa pohjoisessa Kypäsjärven kylään. Järven luoteispäässä on osa rannasta Kainuun puolella.
Etymologiaa
Järven nimi on alkuperältään saamenkielinen. Monet suomenkielisen alueen Kuukasjärvet ovat muodoltaan pitkulaisia. Nimi selittyy kielen kautta: ”pitkä järvi” on esimerkiksi pohjoissaameksi ”guhkes jávri”. Kun suomalainen on ottanut nimen käyttöönsä, sen äänneasu on muotoutunut suomen kieleen sopivammaksi. Silloin u- ja k-kirjainten määrät ovat voineet muuttua ja vokaalit vaihtua. Nimi sopii tällekin järvelle, sillä se on nimenomaa pitkä järvi.
Luontoarvoja
Järven lähialueella, jonka pinta-ala on 56 km², on metsämaata (72,9 %), kosteikkoa (17,7 %), joutomaata (1,0 %), viljelymaata (0,3 %), asutusta ja tiestöä (0,1 %) ja vesistöä (8,1 %). Alueen maaperässä on esimerkiksi moreenia (51,6 %), turvetta (30,7 %), jäätikköjokimuodostumia (0,5 %), silttiä, hiekkaa ja soraa (2,1 %), savea (0,2 %), multaa (0,2 %) ja kalliota (6,6 %).
Lament for the Weary
Lament for the Weary on brittiläisen thrash metal -yhtye Seventh Angelin toinen studioalbumi vuodelta 1992. Albumin musiikki on yhdistelmä thrash metalia ja doom metalia. Brittiläinen lehdistö antoi albumille suopeita arvioita. Hyvästä vastaanotosta huolimatta yhtye hajosi vuosi albumin julkaisun jälkeen, jolloin Ian Arkley perusti doom metal -yhtye Ashen Mortalityn.
Äänitys
Seventh Angelin toinen albumi Lament for the Weary äänitettiin 4. – 16. heinäkuuta 1991 ICC Studiossa, tuottajanaan Roy Rowland. Albumi miksattiin elokuun ensimmäisen kymmenen päivän aikana. Albumin kansitaiteen maalasi brittiläinen fantasiataiteilija Rodney Matthews.
Tyyli albumilla vaihtui ankarasta thrash metalista enemmän monimutkaisempaan, progressiivisempaan, synkeämpään ja kypsempään thrash-doom metaliin. Albumilla kitarat viritettiin matalaan D:hen, ja mukana on melankolista, akustista kitarointia, erityisesti nimikappaleella, joka sisältää vesisateen ääniä luomaan alakuloista tunnelmaa. Rumpali Tankin soitto on monipuolisempaa verrattuna edelliseen The Tormentiin. Albumi alkaa 3 minuutin hidastempoisella instrumentaalilla, joka kehittyy nopeampaan tahtiin "Life in All its Emptiness" -kappaleen alkaessa. Soolokitaroilla tilutetaan hillitysti ja maalaillaan suuripiirteisiä, uhkaavia melodioita komppikitaroiden päälle. Laulu albumilla on perinteiselle thrashille tyypillistä huutoa. Lament for the Weary on konseptialbumi erään miehen elämästä. Kyseinen henkilö on kärsinyt lapsena kaltoinkohtelusta, ja hänen elämänsä on mennut pahempaan suuntaan masennuksen ja itsetuhoisten ajatusten vuoksi. Hän kuitenkin saa lapsuuden uskonsa takaisin, ja ei kuolemanvuoteellaan pelkää kohdata väistämätöntä.