cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Itä-Karibian dollari
Itä-Karibian dollari (valuuttakoodi ISO 4217 XCD, symboli $ tai EC$) on useimpien Itä-Karibian valtioiden järjestön (OECS) jäsenmaiden käyttämä rahayksikkö, joka otettiin käyttöön 1965. Itä-Karibian dollari jakautuu sataan senttiin. Vuodesta 1976 Itä-Karibian dollarin arvo on ollut kiinnitetty kiinteällä kurssilla suhteessa Yhdysvaltain dollariin 1 USD = EC$ 2,7. Ennen Yhdysvaltain dollariin kiinnittämistä Itä-Karibian dollari oli sidottu Englannin puntaan kurssilla $4,80 = 1 punta.
Itä-Karibian dollaria käyttävät valtiot ja alueet
Itä-Karibian dollaria käyttävistä alueista seuraavat kuusi ovat itsenäisiä saarivaltioita: Antigua ja Barbuda, Dominica, Grenada, Saint Kitts ja Nevis, Saint Lucia ja Saint Vincent ja Grenadiinit. Kaksi itsehallintoaluetta: Yhdistyneeseen kuningaskuntaan kuuluvat merentakaiset alueet Anguilla ja Montserrat. OECS:n jäsenvaltioista ainoana Brittiläiset Neitsytsaaret käyttää maksuvälineenään Yhdysvaltain dollaria.
Historia
Yhdistyneen kuningaskunnan Karibian meren omistuksilla (Brittiläinen Länsi-Intia) muodostettiin 1950 rahaliitto British Caribbean Territories Eastern Group, joka alkoi julkaista dollari-määräisiä kolikoita ja setelirahoja. Alueen valtioiden itsenäistyttyä Länsi-Intian dollari (BWI$) korvattiin 1965 nimellisarvostaan uudella Itä-Karibian dollarilla. Uudesta rahaliitosta jättäytyivät pois Trinidad ja Tobago, sekä myöhemmin myös Barbados.
1965–1983 Itä-Karibian maiden paperirahat laski liikkeeseen Itä-Karibian valuuttaviranomainen (engl. East Caribbean Currency Authority) ja vuodesta 1981 alkaen myös metallirahat. Nykyään Itä-Karibian dollarit julkaisee Itä-Karibian keskuspankki, (engl. Eastern Caribbean Central Bank) jonka toimipaikka on Basseterressä Saint Kitts ja Nevisillä. Pankki perustettiin sopimuksessa, joka allekirjoitettiin 5. heinäkuuta 1983 Port of Spainissa.
Kolikot
Vuoteen 1981 saakka alueella olivat käytössä Brittiläisen Länsi-Intian kolikot. 1981 esiteltiin uusi kolikkosarja nimellisarvoiltaan 1, 2, 5, 10 ja 25 senttiä ja 1 dollari. Pyöreä alumiinipronssinen kolikkotyyppi muutettiin 1989 kymmenkulmaiseksi ja seos kuparinikkeliksi. Kolikoista on lyöty suurempiakin nimellisarvoja, mutta ne ovat keräilyrahoja, joita ei tapaa liikkeessä.
Setelirahat
Vuonna 1965 East Caribbean Currency Authority julkaisi seuraavat paperirahat: 1, 5, 20 ja 100 dollaria. Itä-Karibian keskuspankki (Eastern Caribbean Central Bank) otti paperirahat painaakseen 1985, jolloin lisättiin 10 dollarin seteli. Yhden dollarin paperiraha korvattiin kolikolla 1989, ja 50 dollarin seteli julkaistiin 1993.
Thai Airways International
Thai Airways International Public Co. Ltd. on Thaimaan suurin sekä maan kansallinen lentoyhtiö, joka perustettiin vuonna 1960. Sen päälentoasema on Suvarnabhumin lentoasema ja pääkonttori sijaitsee Bangkokissa Thaimaan pääkaupungissa. Yhtiollä on myös toissijainen solmukohta Phuketin kansainvälisellä lentoasemalla. Thai Airways on vuonna 1997 perustetun Star Alliance -lentoyhtiöalliassin perustajajäsen.
Lokakuussa 2022 Thai Airwaysin laivasto koostuu 43 lentokoneesta, jotka ovat pääasiallisesti laajarunkoisia Airbus A350 -sarjan, Boeing 777 -sarjan ja Boeing 787 -sarjan koneita. Tammikuussa 2020 Thai Airways lentää 68 kohteeseen 34 maassa Aasiassa, Euroopassa sekä Oseaniassa.
Thai Airwaysin vuonna 2012 perustettu tytäryhtiö, Thai Smile, liikennöi yksinomaan kapearunkoisia Airbus A320 -koneita. Se lentää kotimaan reittejä ja joitakin lyhyen matkan kansainvälisiä reittejä.
Kohteet
Tammikuussa 2020 Thai Airways lentää 68 kohteeseen 34 maassa. Neljä niistä ovat kotimaan reittejä, ja muut 64 ovat kansainvälisiä reittejä. Suurin osa kohteista on Etelä-, Kaakkois- ja Itä-Aasiassa.
Nykyinen laivasto
Lokakuussa 2022 Thai Airwaysin laivasto koostuu seuraavista konetyypeistä. Laivaston keski-ikä on 8,3 vuotta.
Draken kaava
Draken kaava (tunnetaan myös Green Bankin tai Saganin yhtälönä) on laskukaava, jolla arvioidaan Maan ulkopuolisen elämän todennäköisyyttä. Sen kehitti tohtori Frank Drake 1960-luvulla yrittäessään arvioida teknisesti kehittyneiden sivilisaatioiden määrää Linnunradassa. Koska montakaan yhtälön tekijää ei tunneta, voidaan kaavaa pitää lähinnä ajatusleikkinä.
Kaava perustuu evoluutioteoriaan, ajatukseen, että tähtienvälistä kaasupilvestä syntyy tietyllä nopeudella tähtiä, joille syntyy tietyllä todennäköisyydellä elinkelpoisia planeettoja, joille tietyllä todennäköisyydellä älyllistä elämää. Ei tiedetä tarkkaan, miten todennäköistä esimerkiksi älyllisen elämän syntyminen on. Mahdollisesti tätä voidaan arvioida evoluutionopeudesta hyvin karkeasti. Siksi Draken kaavasta ei osata laskea elämän syntymisen todennäköisyyttä. Monia arvailuja yhtälön kertoimille on esitetty. Erittäin aktiivisilla ja kuumilla tähdillä tai liian kylmillä tähdillä ei todennäköisesti ole elinkelpoisia planeettoja. Ns. kuumia jupitereita omistavilla tähdillä ei ehkä ole elinkelpoisia planeettoja. Maan lisäksi Aurinkokunnassa on sopivalla etäisyydellä Auringosta Mars ja Venus, joille voisi kehittyä elämää.
Draken kaavan matemaattinen muotoilu
missä:
Draken käyttämät arvot yhtälölle olivat vuonna 1961:
Näillä arvoilla saadaan sivilisaatioiden lukumääräksi N = 10. Toisaalta tekemällä optimistisempia arvioita eri parametreistä saadaan helposti tuloksia, joilla N voi olla hyvinkin suuri. Draken vuonna 1961 käyttämä arvio sivilisaation elinajalle oli L=10 000 vuotta ennen sen tuhoutumista, joka voitaneen perustellusti korjata ainakin 50 000 vuoteen. Elämän synty on arvioitu varsin todennäköiseksi elinkelpoisille planeetoille, jotka ovat varsin yleisiä, sillä niitä on arviolta 10 %:lla tähdistä. Punaisilla kääpiöillä, joita on 90 % tähdistä, ei ehkä ole elinkelpoisia planeettoja, samoin niillä Auringon tyyppisillä tähdillä, joilla on kuumia Jupitereita tai jotka ovat liian lähekkäisiä kaksoistähtiä.
Ei myöskään tiedetä, montako elinkelpoista planeettaa tähdellä voi olla, se riippuu arvioidusta ekokehän leveydestä. Maan Kuu vakauttaa Maan pyörimistä, mikä tasaa ilmastoa elämälle suotuisaksi ja auttaa puristamaan vetyä Maan kuoresta.
Draken kaavan käytännön ratkaisu
Draken kaavan kertoimia ei tunne kukaan. Optimistisimman arvion mukaan teknisiä sivilisaatioita syntyy jokaista tähteä ympäröivälle planeetalle, ja pessimistisimmän mukaan muilla tähdillä kuin Auringolla ei ole ympärillään edes elämää kantavia planeettoja.
Ei osata sanoa, miten tarkkaan elinkelpoisen planeetan keskustähden olisi muistutettava Aurinkoa, jotta elämää voisi siellä esiintyä. Linnunradassa on noin 500 miljardia tähteä. Gliesen luettelon lähitähdistä noin 10 % on Auringon kaltaisia tähtiä. Täsmälleen Auringon spektriluokkaa olevia tähtiä on noin 1 % kaikista lähitähdistä. Vielä vähemmän on Auringon kaksosia, jotka ovat massaltaan ja muilta ominaisuuksiltaan melkein täsmälleen Auringon kopioita. Lähin Auringon kaksonen on 48 valovuoden päässä oleva 18 Scorpii. Silloin Auringon kaksosia olisi hieman alle promillen verran. Lisäksi on arvioitu, että vaikkapa punaista kääpiötä kiertävillä jättiläisplaneettojen kuilla saattaisi olla elämää. Erään arvion mukaan noin tuhannen valovuoden säteellä olisi 10 miljoonaa tähteä, ja 100 valovuoden säteellä 10 000 tähteä. Tämän mukaan 100 valovuoden päässä saattaisi olla noin 10 Auringon kaksosta. Nykyisten teorioiden mukaan aurinkokunta syntyy aina tähdelle. Kyse onkin siitä osuuko planeetta sopivalle etäisyydelle tähdestä, ettei se ole liian kuuma tai liian kylmä. Pessimistisen arvion mukaan planeetan on oltava viiden prosentin tarkkuudella samalla etäisyydellä keskustähdestään kuin Maa. Tällöin pessimisti voisi väittää, että elämää voisi teoriassa olla vain Auringon kaksosella, jolla on Maan tyyppinen planeetta etäisyydellä, joka on 0,975-1,25 AU:ta. Tämä siksi, ettei planeettoja kierrä lähes samalla tavoin kuin harvoin. Jo ensimmäinen laskelma näyttäisi tämän mukaan, että elämää voitaisiin etsiä joka 20000:lta tähdeltä. Lisäksi planeetan rata ei saa olla liian soikea, planeetta ei saa olla liian kevyt tai painava, se ei saa pyöriä liian hitaasti ja niin edelleen.
El Salvadorin kansalliskirjasto
El Salvadorin kansalliskirjasto on El Salvadorin pääkaupungissa San Salvadorissa toimiva maansa kansalliskirjasto.
Kansalliskirjasto perustettiin heinäkuussa 1870 annetulla asetuksella.
Polysorbaatti 80
thumb|250px|Polysorbaatti 80:n rakenne Polysorbaatti 80 eli polyoksietyleenisorbitaanimono-oleaatti on nonioninen pinta-aktiivinen aine, jota käytetään muun muassa elintarvikkeissa. Polysorbaatti 80:tä valmistetaan kemiallisesti sorbitolin, rasvahappojen (E570) ja etyleenioksidin reaktiossa.
Polysorbaatti 80 tunnetaan myös kauppanimellä Tween 80, joka on ICI Americasin rekisteröimä tavaramerkki. Polysorbaatti 80:n E-koodi on E433 ja CAS-numero 9005-65-6.
Turvallisuus
Eurooppalainen syö päivittäin 100 mg polysorbaatti 80:ä ruoan mukana. Influenssarokotteissa on yhdessä annoksessa 0,025 mg (eli 25 mikrogrammaa eli 0,000 025 grammaa) polysorbaattia. . Pandemrix-sikainfluessarokotteessa polysorbaatti 80:tä oli 4,86 mg (milligrammaa). Fluarix -kausi-influenssarokotteessa on polysorbaatti 80:tä, mutta määrää ei kerrota valmisteyhteenvedossa.
Yleisesti ottaen polysorbaatti 80 on turvallinen ja hyvin siedetty vaikkakin pieni joukko ihmisiä voi olla herkkä tälle ja haitallinen Crohnin tautia sairastaville.
Vuonna 1984 Yhdysvalloissa 38 keskoslasta kuoli E-Ferol-ravintolisän aiheuttamiin komplikaatioihin (maksan ja munuaisten vajaatoiminta, keuhkotoiminnan huononeminen, trombosytopenia ja askiteksen hengenvaarallinen oireyhtymä). Myöhemmissä tutkimuksissa selvisi, että komplikaatiot johtuivat injektoitavan ravintolisän sisältämästä polysorbaatti 80:sta ja dl-alfa-tokoferolista.
Vuonna 1993 tehtyjen eläinkokeiden perusteella polysorbaatti 80:n on epäilty aiheuttavan lapsettomuutta.
Vuonna 2007 tehdyissä eläinkokeissa raskaana oleville rotille annettu polysorbaatti 80 alensi selvästi syntyneiden poikasten painoa. Tosin tuossa käytettiin suuria 16,783 ml/kg annoksia, joka ihmisellä vastaisi massiivisia yli kilon polysorbaatti 80 -annoksien nauttimista joka päivä 21 päivän ajan.
Paul Cronström
Karl Paul Cronström (26. tammikuuta 1887 Maalahti – 30. marraskuuta 1927 Porvoo) oli suomalainen juristi ja Kokkolan ja Porvoon pormestari.
Paul Cronströmin vanhemmat olivat kirkkoherra, rovasti Esaias Severin Cronström ja Sofie Mathilda Lund. Hän pääsi ylioppilaaksi 1905 Vaasan ruotsalaisesta lyseosta ja suoritti Helsingin yliopistossa oikeustutkinnon 1911.
Cronström oli Kokkolan pormestarina 1917–1920 ja Porvoon pormestarina 1920–1927.
Paul Cronström oli naimisissa vuodesta 1913 Borghild Lagerbladin kanssa.
Mohammad Mossadeq
Mohammad Mossadeq (1880 Teheran – 5. maaliskuuta 1967 Teheran) oli iranilainen poliitikko ja maansa pääministeri vuosien 1951 ja 1953 välillä. Mossadeq ja hänen johtamansa kansallinen rintama kansallistivat Iranin suuret öljyvarat, joita oli pitänyt hallussaan brittiläinen Anglo-Iranian Oil Company eli AIOC. Kansallistaminen johti diplomaattiseen kriisiin Britannian kanssa ja tätä kautta taloudellisiin vaikeuksiin. Mossadeq syrjäytettiin Britannian MI6:n ja Yhdysvaltain CIA:n tukemassa vallankaappauksessa vuonna 1953 ja hän vietti loppuelämänsä kotiarestissa.
Varhaiset vaiheet
Mohammad Mossadeq syntyi Teheranissa vuonna 1880 yläluokkaan kuuluneeseen perheeseen, jolla oli Qajar-sukujuuret. Hänen isänsä oli valtion virkamies ja Mossadeq opiskeli ulkomailla valmistuen lainopinnoistaan tohtoriksi Sveitsin Neuchâtelin yliopistosta vuonna 1914. Hän palasi Iraniin ja toimi sittemmin Fārsin maakunnan kenraalikuvernöörinä ja myöhemmin šaahiksi nousseen Riza Khanin valtiovarainministerinä (1921) ja ulkoministerinä (1923). Hänen vastustettuaan Riza Khanin (sittemmin Riza Šah) valintaa šaahiksi hänet asetettiin syrjään.
Pääministerinä
thumb|vasen|Mossadeq vierailullaan Yhdysvaltoihin vuonna 1951. Neuvostoliitto oli vetäytyessään jättänyt jälkeensä Tudeh-puolueen, jota vuonna 1949 syytettiin šaahia vastaan tehdystä murhayrityksestä. Murhayritystä seurasi poliittinen kaaos. Šaahi nimitti vuonna 1950 maalle epäsuositun pääministerin Ali Ramzaran samalla, kun Mossadeq perusti kansallisena rintamana tunnetuksi tulleen majlis-edustajien koalition, jonka keskeinen vaatimus oli Iranin öljytulojen kansallistaminen. Yleisesti uskottiin myös, että Mossadeq oli tehnyt sopimuksen Tudeh-puolueen kanssa. Mossadeqin koalitio sai laajaa kannatusta vuoden 1950 majilsin vaaleissa ja seuraavana vuonna pääministeri Razmaran sai surmansa ääri-islamilaisen ryhmittymän tekemässä murhassa. Suosioon noussut Mossadeq järjesti majlisin äänestyksen Iranin öljyn kansallistamisesta 15. maaliskuuta 1951 ja 28. huhtikuuta hänet nimitettiin Iranin pääministeriksi.
Syrjäyttäminen
thumb|Mossadeq kotiarestinsa aikana vuonna 1965. Iranin talousvaikeuksien syventyessä Mossadeqilla oli edelleen laaja kansan tuki, mutta jännitteet kansallisen rintaman eri ryhmittymien välillä kasvoivat samalla, kun Tude-puolueen vaikutusvalta kasvoi. Levottomuudet lisääntyivät ja kesällä 1952 Mossadeq vaati niiden vuoksi oikeutta nimittää sotaministeri. Šaahin kieltäydyttyä Mossadeq erosi ja hänen seuraajansa ilmoitti neuvotteluiden aloittamisesta brittien kanssa. Ilmoitus johti suuriin mielenosoituksiin ja šaahi joutui nimittämään Mossadeqin uudestaan pääministeriksi. Vuoden 1952 lopussa Mossadeq katkaisi diplomaattisuhteet Britanniaan, jolloin britit alkoivat taivutella amerikkalaisia mukaan suunnitelmaan syrjäyttää Mossadeq.
Elokuussa 1953 šaahi yritti erottaa Mossadeqin, ja hänen tilalleen oli tarkoitus nimittää kuningasmielinen kenraali Fazlollah Zahedi. Maassa syttyi kuitenkin laajoja šaahin vastaisia mellakoita ja šaahi joutui pakenemaan maasta. Mossadeq joutui nyt hillitsemään mellakointia, mikä etäännytti hänet monista tukijoistaan ja Tudeh-puolueesta. 19. elokuuta kokoontui Mossadeqin vastainen mielenosoitus. Monet osallistujista olivat paikalla Yhdysvaltain keskustiedustelupalvelun eli CIA:n innoittamana tai jopa maksamana. Pian käynnistyi vallankaappaus, jonka CIA tunsi koodinimellä operaatio Ajax. Armeija ja kenraali Zahedi ottivat vallan, Mossadeq pidätettiin ja šaahi palasi maahan. Mossadeq pantiin sotaoikeuteen maanpetoksesta, josta hän sai kolmen vuoden vankeustuomion. Tuomionsa jälkeen häntä pidettiin kotiarestissa Teheranissa kuolemaansa saakka 5. maaliskuuta 1967.
Psykoaktiivinen aine
thumb|[[Suklaan sisältämä teobromiini on psykoaktiivinen yhdiste. Suklaa sisältää myös fenyylietyyliamiinia, joka on psykoaktiivinen yhdiste.]]
Psykoaktiivinen aine tai psykotrooppinen aine tarkoittaa sellaista kemiallista yhdistettä, joka ylittää veri-aivoesteen ja vaikuttaa ihmisen keskushermostoon muuttaen aivotoimintaa ja tajunnantilaa tavanomaisesta. Psykoaktiivisia yhdisteitä sisältävät muiden muassa kahvi (kofeiini), suklaa (teobromiini), tupakka (nikotiini), alkoholi (etanoli) ja huumeet sekä monet lääkkeet. Psykoaktiivinen ei kuitenkaan tarkoita päihdyttävää, kuten monesti väärinymmärretään.
Joitain psykoaktiivisia aineita käytetään myös päihtymistarkoituksessa, jolloin kyseisiä psykoaktiivisia aineita nimitetään päihteiksi. Laissa kiellettyjä päihteitä kutsutaan huumausaineiksi. Huume on päihteen alakäsite, eli huumeet kuuluvat päihteisiin, jotka ovat huumausaineita tai niihin rinnastettavissa olevia aineita. Huumeen käsite sisältää sellaiset päihteet, jotka muistuttavat huumausaineita mutta joita ei ole vielä ehditty tehdä laittomiksi (tavallisesti muuntohuumeita). Edellä kuvattu jaottelu perustuu suomalaiseen kulttuuriin, eikä aineiden ominaisuuksiin. Esimerkiksi englannin kielessä kaikista näistä voidaan käyttää sanaa drug.
Samidare (1935)
Samidare oli Keisarillisen Japanin laivaston Shiratsuyu-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus
Alus tilattiin Uraga Dock Companyltä, missä köli laskettiin 19. joulukuuta 1934. Alus laskettiin vesille 6. heinäkuuta 1935 ja valmistui 19. tammikuuta 1937.
Palvelus
Alus upotettiin 26. elokuuta 1944.
Ole-Kristian Tollefsen
Ole-Kristian Tollefsen (s. 29. maaliskuuta 1984 Oslo, Norja) on norjalainen uransa päättänyt jääkiekkopuolustaja. Hän edusti viimeksi kaudella 2016–2017 Elitserienin Färjestadia. Tollefsen on hyvin fyysinen pelaaja ja on kerännyt neljällä eri kaudella yli 100 jäähyminuuttia.
Ura
Tollefsen pelasi ensimmäiset miesten pelinsä jo 16-vuotiaana Norjan Elitserienissä, Lillehammer IHK:n riveissä kaudella 2000–2001, mutta ensimmäisen täyden kauden seuraavalla kaudella. Kesällä 2002 Columbus Blue Jackets varasi Tollefsenin kolmannella kierroksella NHL:n varaustilaisuudessa. Hän pelasi vuodet 2002–2004 WHL-juniorisarjan Brandon Wheat Kingsissä.
Kesällä 2004 Columbus teki kolmen vuoden tulokassopimuksen Tollefsenin kanssa. Kauden 2004–2005 hän pelasi vielä Columbuksen farmijoukkueessa AHL:n Syracuse Crunchissa, mutta kaudella 2005–2006 hän pääsi pelaamaan viisi ottelua myös Columbuksessa NHL:ssä. Seuraavat kolme kautta Tollefsen pelasi vakituisesti Columbuksen NHL-kokoonpanossa. Kaudella 2008–2009 Tollefsen ei pystynyt pelaamaan kuitenkaan kuin 19 ottelua loukkaantumisten takia. Maaliskuussa 2009 hänen polvensa leikattiin. Tollefsen siirtyi kesällä 2010 Philadelphia Flyersiin, jonka kanssa teki vuoden sopimuksen.
Loukkaantumiset vaivasivat Tollefsenia edelleen kaudella 2009–2010. Philadelphia kauppasi hänet ja viidennen kierroksen varausoikeuden (vuoden 2011 varaustilaisuudessa) helmikuussa 2010 Detroit Red Wingsiin vaihdossa Ville Leinoon. Tollefsen pelasi alkukauden aikana vain 18 ottelua. Loppukaudella hän ei päässyt pelaamaan NHL:ssä, vaan pelasi Red Wingsin farmijoukkueessa AHL:n Grand Rapids Griffinsissä. Kaudeksi 2010–2011 Tollefsen siirtyi Elitserienin Modoon.
Tollefsen pelasi Modossa kaksi kautta. Ensimmäisellä kaudellaan hän teki vain kolme pistettä, mutta toisella kaudella pisteitä tuli 11. Tollefsen oli myös kaudella 2011–2012 Modon kapteeni. Kaudeksi 2012–2013 hän siirtyi 2+1-vuotisella sopimuksella Färjestadiin, joka etsi Jonas Frögrenin korvaavaa puolustavaa puolustajaa.
Maajoukkue
Tollefsen on pelannut kolmet alle 20-vuotiaiden MM-kilpailut ja kahdet miesten MM-kilpailut, kaikki 1. divisioonassa.
Hän oli mukana myös Vancouverin olympialaisissa 2010. Olympialaisten ottelussa Slovakiaa vastaan hän taklasi Ľuboš Bartečkoa päähän, jolloin Bartečko kaatui ja löi takaraivonsa jäähän. Bartečkon päähän tuli verta vuotava haava ja hän menetti tajuntansa. Tollefsen sai myöhemmin Kansainväliseltä jääkiekkoliitolta kolmen kansainvälisen ottelun pelikiellon.
Chimo Bayo
Chimo Bayo (oikealta nimeltään Joaquín Bayo, s. 25. lokakuuta 1961 Valencia) on espanjalainen elektronista musiikkia tekevä artisti ja DJ.
Hänen tekemiään kappaleita ovat muun muassa "Así me gusta a mí", "Bombas", "La Tía Enriqueta" ja "Ecstasy". DJ Schwede sämpläsi Bayon kappeletta Asi me gusta a mí (X-ta sí, X-ta no), kappaleessaan Boom Boom.
Markku Ojanen
Markku Ojanen (s. 29. heinäkuuta 1944 Laihia) on Tampereen yliopiston psykologian emeritusprofessori. Ennen eläkkeelle jäämistään elokuussa 2008 hän toimi yliopistonsa psykologian laitoksen johtajana.
Keskustan terveysasema (Lohja)
Lohjan keskustan terveysasema palvelee kolmena arkipäivänä (ma, ti, to) kello 8-16, keskiviikkoisin ja perjantaisin kello 8-14.
Markku Ojanen
Tohtoriksi Ojanen on väitellyt vuonna 1975 ja toimi pitkään apulaisprofessorina Tampereella. Professori Ojasen keskeisiä tutkimusalueita ovat olleet mielenterveys, erityisesti skitsofrenian kuntoutus, terveyspsykologia, erityisesti liikunta ja hyvinvointi sekä positiivinen psykologia, toisin sanoen onnellisuus. Kotisivuillaan ja kirjoissaan hän kutsuukin itseään ”onnellisuusprofessoriksi”.
Keskustan terveysasema (Lohja)
Kiireellisestä hoitoa tarjoaa ympärivuorokautisesti Lohjan sairaalan yhteispäivystys (Sairaalatie 8, B-ovi, Lohja). Virka-ajalla palvelun antaa samoissa tiloissa toimiva Lohjan terveyskeskuksen akuuttipäivystys (arkisin kello 8-16). Ennen yhteispäivystykseen saapumista tulisi soittaa Päivystysavun palvelunumeroon (116 117), hätätilanteissa luonnollisesti yleiseen hätänumeroon (112).
Markku Ojanen
Ojanen on kirjoittanut myös jonkin verran uskontoon liittyvää kirjallisuutta ja kertoo kotisivuillansa olevansa vakaumukseltaan kristitty.
Reino Vähäkallio
Reino Arvi Vähäkallio (13. elokuuta 1899 Helsinki – 17. syyskuuta 1980 Helsinki) oli suomalainen agronomi, maanviljelijä, heimosoturi ja yksi Akateemisen Karjala-Seuran kolmesta perustajasta.
Reino Vähäkallion vanhemmat olivat Hietalahden puusepäntehtaan työnjohtaja Nikolai Wilander (1854–1928) ja Anna Josefina Blom (1862–1929). Hänen veljiään olivat arkkitehti Väinö Vähäkallio ja Teknillisen korkeakoulun professori Toivo Vähäkallio.
Ylioppilaat ja heimosoturit Reino Vähäkallio, Erkki Räikkönen ja Elias Simelius perustivat Akateemisen Karjala-Seuran 22. helmikuuta 1922. He olivat osallistuneet vapaaehtoisina vähän aikaisemmin epäonnistuneena päättyneeseen Itäkarjalaisten kansannousuun. Vähäkallio ja Räikkönen olivat tavanneet jo aikaisemmin 16. helmikuuta ja he kutsuivat sitten Simeliuksen 22. helmikuuta Karjalaisen osakunnan tiloissa pidettyyn kokoukseen. Vähäkallio oli järjestön valajäsen n:o 15.
Reino Vähäkallio valmistui agronomiksi ja hän oli tilanhoitajana ensin veljensä Väinö Vähäkallion maatilalla Espoon Ali-Takkulassa ja sitten Kirkkonummella. Professori Allan Serlachiuksen maatilalla Kantvikissa tilanhoitajana toiminut Vähäkallio joutui 29. lokakuuta 1929 pirtun salakuljettajien puukottamaksi ja loukkaantui pahoin. Kirkkonummen poliisit olivat samoihin aikoihin takavarikoineet merenrannalta 770 litraa spriitä sisältäneen salakuljettajien "torpedon" ja salakuljettajat olivat otaksuneet Vähäkallion ilmiantaneen heidät. Vuonna 1933 Vähäkallio osti maatilan Valkealan Vähänselänpäästä.
1930-luvulla Vähäkallio oli maanviljelijänä Valkealan kunnan Selänpään kylässä. Hän toimi Akateemisen Karjala-Seuran Kymenlaakson piirin päällikkönä ja osallistui myös IKL:n toimintaan ollen puhujana puolueen tilaisuuksissa.
Reino Vähäkallio oli naimisissa vuodesta 1924 Irene Vikholmin kanssa.
Aine
thumb|250px|Taiteilijan näkemys aineen perusosan, atomin, rakenteesta.
Aine, eli materia määritellään usein substanssiksi, josta havaittavat fysikaaliset objektit ja maailmankaikkeus koostuvat. Valo, energian aiheuttamat ilmiöt ja voimat eivät ole ainetta. Havaittu aine koostuu atomeista, jotka koostuvat edelleen pienemmistä osasista.
Kaikki aine koostuu alkuaineista tai niiden yhdisteistä. Kemiallisissa reaktioissa alkuaineet eivät muutu toisiksi alkuaineiksi, mutta ne voivat sitoutuva toisiinsa siten, että syntyy uusia yhdisteitä. Vastaavasti yhdisteet voivat hajota toisiksi yhdisteiksi ja/tai alkuaineiksi. Kemiallisessa reaktiossa alku-aineiden ja yhdisteiden kokonaismassa säilyy. Tätä sanotaan aineen häviämättömyyden laiksi. Ydinreaktioissa alkuaineetkin muuttuvat toisiksi alkuaineiksi. Tällöin yleensä vapautuu myös energiaa, joka on pois kokonaismassasta.
Maailmankaikkeudesta hieman alle 30 % on ainetta ja noin 70 % on pimeää energiaa. Aineen katsotaan jääneen jäljelle symmetriarikon ansiosta alkuräjähdyksen jälkeisessä baryonigeneesissä noin 13,7 miljardia vuotta sitten. Aine esiintyy maailmankaikkeudessa pääosin kolmessa olomuodossa; kiinteänä, nesteenä ja kaasuna, sekä lisäksi plasmana, jonka asema aineen olomuotona on kuitenkin kiistanalainen. Aineen vastakohta on antiaine.
Nykytieteen käsitys aineesta
Klassinen "aine" koostuu fermioneista, joita ovat kvarkit ja leptonit. Kvarkkeja tunnetaan kuusi lajia, joiden nimet ovat ylös, alas, huippu, pohja, outo ja lumo. Kvarkkeja ei esiinny vapaina, vaan ne ovat aina yhtyneinä joko kolmen kvarkin muodostamiksi hadroneiksi tai yhden kvarkin ja yhden antikvarkin muodostamiksi mesoneiksi.
Kaikki tavallinen aine muodostuu atomeista. Atomin ytimen muodostavat protonit ja neutronit, joista käytetään yhteisnimitystä nukleoni. Molemmat muodostuvat kolmesta kvarkista. Protoni koostuu kahdesta ylös-kvarkista ja yhdestä alas-kvarkista, neutroni sen sijaan yhdestä ylös- ja kahdesta alas-kvarkista. Koska ylös-kvarkin sähkövaraus on +2/3 alkeisvarausyksikköä e ja alas-kvarkin -1/3 e, on protonin varaus +1 e ja neutronilla ei ole varausta. Muita kvarkkeja ei tavallisessa aineessa esiinny, mutta esimerkiksi hiukkaskiihdyttimillä niitä on voitu tuottaa.
Atomin ydintä kiertävät elektronit, jotka kuuluvat leptoneihin. Elektronin sähkövaraus on -1 alkeisvarausyksikköä. Atomissa on normaalisti yhtä monta elektronia kuin sen ytimessä on protoniakin, joten se on sähköisesti neutraali. Jos elektronien lukumäärä poikkeaa protonien määrästä, on kyseessä sähköisesti varautunut ioni. Atomit yhdistyvät edelleen kemiallisilla sidoksilla molekyyleiksi ja nämä edelleen nesteiksi ja kiinteiksi aineiksi.
Elektronin ohella on olemassa muitakin leptoneja: myoni ja tau-hiukkanen sekä kolme lajia neutriinoja. Näitä esiintyy kuitenkin lähinnä vain kosmisessa säteilyssä.
Fermionien lisäksi on olemassa toinenkin alkeishiukkasryhmä: bosonit. Ne välittävät vuorovaikutuksia aineen perushiukkasten välillä. Bosoneja ovat mesonit, gluonit ja fotonit. Mesonit ja gluonit ovat vahvan vuorovaikutuksen sekä fotonit sähkömagneettisen vuorovaikutuksen välittäjähiukkasia. Heikkoa vuorovaikutusta välittää W-bosoni. Teorian edellyttämiä, mutta vielä löytymättömiä bosoneja ovat Higgsin hiukkanen sekä gravitoni. Higgsin hiukkasen on päätelty selittävän kaikkien alkeishiukkasten massan, gravitonin puolestaan olevan painovoimaa eli gravitaatiota välittävä hiukkanen.
Higgsin bosonia vastaava hiukkanen on löydetty CERNin LHC-hankkeessa 4. heinäkuuta 2012.
Supersymmetriateoria
Kaikille hiukkasille oletetaan löytyvän antihiukkanen supersymmetriateorian perusteella siten, että jokaisella hiukkasella on vastaava antihiukkanen. Useat näistä on havaittu, ennen kaikkea antikvarkit ylös ja alas, sekä antielektroni eli positroni. Antiprotoni ja antineutroni ovat kolmen antikvarkin yhdistelmiä. Näin ollen on teoreettisesti mahdollista konstruoida esimerkiksi antivety, jonka atomissa olisi ytimenä antiprotoni ja sen ympärillä positroni.
Pimeä aine
Maailmankaikkeuden massasta oletetaan huomattavan osan olevan niin sanottua pimeää ainetta. Pimeää ainetta ei ole voitu suoranaisesti havaita, mutta sen olemassaolo on päätelty tähtitieteellisesti sen gravitaatiovaikutuksen avulla.
Pimeä energia
Pimeä energia on luonteeltaan tarkemmin tuntematon energian muoto, jonka tiedetään kiihdyttävän maailmankaikkeuden laajenemista. Merkitykseltään sen voidaan sanoa vastaavan Einsteinin yleisen suhteellisuusteorian varhaisimmissa versioissa esiintynyttä kosmologista vakiota. Myöhemmin Einstein tosin poisti kosmologisen vakion yhtälöistään, mutta uudempien tutkimusten perusteella se olisi niihin palautettava.
Kuuban kansalliskirjasto
Kansalliskirjasto perustettiin 18. lokakuuta 1901.
Gayniggers from Outer Space
Gayniggers from Outer Space (, nimi esitetty myös muodossa Gay Niggers from Outer Space) on 1992 ensi-iltansa saanut blaxploitaatiohenkinen amatööriscifikomedia, joka kertoo avaruuden halki matkaavista Gayniggerseistä. Sen on ohjannut on tanskalainen Morten Lindberg. Lyhytelokuvassa esiintyvät näyttelijät koostuvat Lindbergin ystäväpiiristä ja tutuista. Elokuvan on tarkoitus käsitellä rasismiin liittyviä tabuja yhdessä paketissa. Sen nimi on parodia Ed Woodin elokuvasta Plan 9 from Outer Space, jonka eräs työnimi oli Gravediggers From Outer Space ('Haudanryöstäjät ulkoavaruudesta'). Kyseessä on myös tabun korostaminen - Tanskassa asuneet homoseksuaalit afrikkalaiset väittivät, että heitä kohdellaan suuntautumuksensa vuoksi kuin he olisivat toiselta planeetalta. Hahmojen nimet ovat lähinnä eriasteisia törkeyksiä englannin ja saksan kielillä. Lisäksi elokuvassa parodioidaan scifi-genren kliseitä, muun muassa mahtipontista alkujuontoa sekä henkilön sädettämistä avaruusaluksesta planeetalle. Myös halpojen scifi-ja toimintaelokuvien usein heikko (jälki)äänitystekniikka on parodian kohde, sillä koko elokuva on dubattu tahallisen kehnosti (lisäksi ainakin Coco P. Dalbert dubbaa itseään).
Juoni
Gayniggersien saapuessa Ringmusculaturus II aluksellaan Maan läheisyyteen havaitsevat he Maata kansoittavat kaameat naisolennot. Käyttäen tappavia säteitä ampuvia aseitaan puhdistavat Gayniggersit Maan, vapauttaen miehet naaraiden ikeestä ja jättäen jälkeensä homosuurlähettilään. Kun naiset on hävitetty, aiemmin mustavalkoinen elokuva muuttuu värilliseksi.
Saint-Hyacinthe Laser
Saint-Hyacinthe Laser oli kanadalainen juniorijääkiekkojoukkue, joka pelasi Quebec Major Junior Hockey Leaguessa vuosina 1989-1996. Sen kotiareena oli Stade L.P. Gaucher. Joukkue ei kuitenkaan koskaan voittanut Memorial Cupia, ja se muutti vuonna 1996 Rouyn-Norandaan ja pelaa nykyään nimellä Rouyn-Noranda Huskies.
Historia
Saint-Hyacinthe Laser syntyi vuonna 1989, kun Verdun Junior Canadiens ostettiin ja se muutti Saint-Hyacinthen kaupunkiin. Joukkue pelasi seitsemän vuotta ennen kuin se muutti Rouyn-Norandaan. Kolmantena toimintavuotena, pääjohtaja Claude Lemieux voitti John Horman Trophyn.
Turunmaa (saaristolaivasto)
Turunmaa oli Ruotsin saaristolaivaston  sotalaivatyyppi, jonka Fredrik Henrik af Chapman suunnitteli talvella 1760–1761 Karlskronassa. Turunmaa oli neljästä saaristolaivastolle suunnitellusta laivatyypistä toiseksi suurin. Sen kannelle mahtui 43 tykkiä, kuuden viikon juomat ja kahden kuukauden ruoka. thumb|Turunmaa-luokan soutufregatti Lodbrok, rakennettu Tukholmassa 1771. Otti osaa ”[[Viipurin kujanjuoksuun” sekä molempiin Ruotsinsalmen meritaisteluihin. Pienoismalli on Suomenlinnan Ehrensvärd-museossa.]] thumb|Piirros Turunmaa-luokan fregatista [[Lodbrok.]] Alus oli soutufregatti, kuten muutkin Chapmanin saaristolaivastolle suunnittelemat alukset. Sitä voitiin soutaa 16 airoparilla. Airoportit sijaitsivat tykkiporttien yläpuolella. Tyyppi oli kolmimastoinen ja kaljuunallinen. Kaleeriin verrattuna alus oli kömpelö ja hidas soudettava, mutta ratkaisu oli kuitenkin ainoa mahdollinen. Näin voitettiin muun muassa Riilahden taistelussa (1714) tappion tuottanut päiväkausien tyven. Lisäksi soutufregatti oli taistelukyvyltään paljon parempi kuin yleensä vain parilla tykillä aseistettu kaleeri.
Alukset
Luokan alukset olivat:
Tunnetuin Turunmaa-laivatyypin alus lienee Lodbrok, jonka pienoismalli on Suomenlinnassa Ehrensvärd-museossa. Alus joutui venäläisten haltuun vuonna 1808 ja katosi rekistereistä kymmenkunta vuotta myöhemmin. Viimeiset Turunmaat nähtiin Oolannin sodan aikana. Sen jälkeen ne katosivat historiasta kaikessa hiljaisuudessa vähin erin lisääntyneiden höyryalusten tieltä.
Taistelu Wesnothista
thumb|right|250px|Kuvakaappaus versiosta 1.6.1: Pelaajan ohjaamat lainsuojattomat hyökkäävät raskaan jalkaväen kimppuun.
Taistelu Wesnothista on vuoropohjainen strategiapeli. Pelissä ihmiset, haltiat, örkit, kääpiöt, draakit ja epäkuolleet taistelevat Wesnothin mantereen herruudesta eri aikakausilla.
Wesnoth on GPL-2.0-or-later -lisenssin alaista avointa lähdekoodia sekä vapaa ohjelmisto eli FOSS-peli. Wesnothia kehittää avoin kehittäjäyhteisö. Peli on myös perusasioiden ja virallisten kampanjoiden osalta lähes kokonaan käännetty suomeksi. Pelin versio 1.0 julkaistiin 2. lokakuuta 2005.
Kuvaus
Peli tukee useita erilaisia pelimuotoja niin yksin- kuin moninpelinäkin. Yksinpelissä skenaarion tarkoitus vaihtelee, mutta on mahdollista pelata myös moninpeliä tietokonetta vastaan.
Kentältä löytyy yleensä kyliä, jotka voi vallata siirtämällä siihen yksikön. Vallatut kylät tuottavat joka vuorolla kultaa sotilaita varten ja ne parantavat haavoittuneita yksiköitä.
Muokattavuus
Pelin mukana on karttaeditori, jonka avulla voi suunnitella uusia karttoja; karttoja voi käyttää sellaisenaan moninpelissä tai myös tallentaa osaksi yksinpelikampanjaa. Pelin kampanjat, hahmo- ja yksikkötiedot ja muu pelidata on määritelty pelin omalla WML (Wesnoth Markup Language) -ohjelmointikielellä. WML-kielellä voidaan määritellä erilaisiin herätteisiin pohjautuvia komentosarjoja, esimerkiksi ”kun vihollisen komentajayksikkö kuolee, esitetään keskustelu, ja pelaaja voittaa tehtävän”. Versiosta 1.7 alkaen WML:n ohella käytetään Lua-ohjelmointikieltä. Pelin grafiikat on tallennettu PNG-muodossa ja musiikki ja äänet WAV- tai Ogg Vorbis -muodoissa.
Versiosta 1.2 alkaen erilaisia laajennuksia on myös levitetty peliin sisäänrakennetun levityspalvelimen kautta: pelaajan tarvitsee vain valita asennettava laajennus, ja se imuroidaan ja asennetaan automaattisesti. Palvelimelle tallennetaan vain GNU GPL -lisenssin alla levitettäviä laajennuksia.
Unholy Conspiracy
Unholy Conspiracy on suomalaisten black metal -yhtyeiden Barathrumin ja Epäkristuksen split-albumi, joka julkaistiin vuonna 2010 levymerkillä Primitive Reaction.
A-puoli
Barathrum
B-puoli
Epäkristus
Tiny Toons
Tiny Toons (Suomen televisioesityksessä käytetty nimi) (alkuperäiseltä nimeltä Tiny Toon Adventures) on Steven Spielbergin Amblin Entertainmentin ja Warner Bros. Animationin tuottama neljä kertaa Daytime Emmyllä palkittu piirrossarja, jota valmistui vuosina 1990–1992.
Suomessa sarjaa esitettiin aluksi Kolmoskanavalla, ja myöhemmin MTV3-kanavalla suomenkielisellä jälkiäänityksellä että tekstitettynä vuosina 1992-1997. SubTV esitti sarjaa uusintana vuosina 2006–2007. Ensimmäisten tuotantokausien jaksoihin suomenkielisen jälkiäänityksen teki tuotantoyhtiö Golden Voice Oy. Sarjan jaksoja on julkaistu Suomessa myös VHS-kaseteilla.
Lokakuussa 2020 ilmoitettiin että sarja saa uudelleenkäynnistyksen, jonka tarkoitus on alkaa Yhdysvalloissa 2021. Tekeillä on vähintään kaksi tuotantokautta. Steven Spielberg palaa tuottajaksi Amblin Entertainmentin ja Warner Bros. Animationin kanssa. Myös alkuperäiset ääninäyttelijät palaavat äänirooleihinsa.
Synopsis
Piirrossarjan tapahtumapaikka on kuvitteellinen Acme Acresin kaupunki, joissa suurin osa sarjan henkilöistä asustaa. Hahmot käyvät Acmen yliopistoa (Acme Looniversity), jonka tiedekunta koostuu pääasiassa klassisten Warner Bros.-sarjakuvien tukipilahahmoista, kuten Väiski Vemmelsääri, Repe Sorsa, Putte Possu, Sylvesteri-kissa ja Elmeri. Yliopisto on perustettu opettamaan hahmoille, miten tulla hauskoiksi. Koulu ei kuitenkaan ole esillä joka jaksossa, koska osa tarinoista on eri ympäristössä.
Sarjassa on runsaasti sarjakuvaväkivaltaa ja slapstickiä. Sarjassa satirisoidaan ja parodioidaan useita 1990-luvun ajankohtaisia tapahtumia ja Hollywood-kulttuuria. Osa jaksoista sisältää eettisiä ja moraalisia tarinoita ekologiasta, itsetunnosta ja rikollisuudesta.
Vastaanotto ja arvostelu
Wizard Magazine listasi vuonna 2001 Tiny Toonsin sijalle 64 laatimassaan kautta aikain sadan parhaan animaatiosarjan listalla. Se listattiin tammikuussa 2009 IGN-sivuston laatiman sadan parhaan animaatiosarjan listalle sijalle 41.
YLE Capital FM
YLE Capital FM oli Helsingissä toiminut Yleisradion radiokanava, joka välitti ulkomaisten radioasemien ohjelmia satelliiteista ja Yleisradion vieraskielisiä ohjelmia. Nimi Capital FM tuli käyttöön syksyllä 1990. Nimestä luovuttiin elokuussa 2005, koska kanava oli menossa digitaaliseen jakeluun ja FM oli siinä mielessä virheellinen. Uudeksi nimeksi tuli YLE Mondo, joka muutti nimensä vuoden 2012 alussa Yle Mondoksi.
Historia
Kanava aloitti keväällä 1978 lähettäen Yleisradion omat englanninkieliset lähetykset, mutta muina aikoina kanava oli vaiti. Lähetyksiä oli eri aikoina vuorokaudesta pitkään noin neljä tuntia; vähitellen määrä kasvoi Ylen aloitettua lähetykset myös saksaksi 1985, ranskaksi 1987 ja venäjäksi 1990.
Alun perin ei tarkoituksena ollut tarjota uutta kuultavaa suurelle yleisölle Helsingissä, vaan asemalla piti tarjota ulkomaille suunnattujen palvelujen ohjelmansisällöistä kiinnostuneille päättäjille mahdollisuus seurata palvelua.
Lokakuussa 1990 kanava alkoi releoida ulkomaisia asemia satelliiteista. Lähetysoikeudet saatiin silloin yleiseksi tulleiden placement -periaatteiden mukaan. Ensimmäisiä releoitavia asemia olivat BBC World Service ja Voice of America englanniksi sekä Deutsche Welle saksaksi. Keväällä 1991 mukaan tuli Radio France Internationale ranskaksi.
Ulkomaisten asemien saatavuus parani 1990-luvun kuluessa ja Capitalin tarjontaan lisättiin uusia ohjelmalähteitä. Apuna oli lontoolainen yritys World Radio Network, joka aktiivisesti toi Euroopan taivaalle myös aiemmin vaikeasti tavoitettavissa olleita asemia. WRN:n kautta Capitalin valikoimaan tuli muun muassa Radio Australia sekä sittemmin China Radio International, joka tosin poistettiin 2006.
Pohjoisamerikkalaista tarjontaa monipuolistettiin 1997 ottamalla mukaan National Public Radio, joka myöhemmin kokonaan syrjäytti Voice of American. Kanadalainen CBC alkoi kuulua Capitalin kautta 1990-luvun lopulla.
Kanavan lopetus
Digitaaliradio DAB:n alueelliselle verkolle Uudellamaalla lähetettiin lisäversiota Capitalista nimikkeillä Yle World ja Yle Mondo muutaman vuoden ajan, kunnes DAB-lähetyksistä luovuttiin. Helsingin ulkopuoliset FM-taajuudet siirtyivät Yle Radio Peilin käyttöön 2006, jolloin kanavan FM-kuuluvuusalueeksi tuli vain Helsingin seutu. Vuonna 2005 kanava oli kuitenkin alkanut kuulua digitv:n radiokanavana koko Suomessa. Samalla nimestä Capital FM luovuttiin ja kanavan nimeksi tuli YLE Mondo.
Lähetykset
Capital FM:n taajuus oli 1980-luvun alusta 2000-luvulle 103,7 MHz. Taajuus menetettiin Radio Ainolle, minkä jälkeen taajuudeksi tuli 97,5 MHz. Tämä on edelleen Yle Mondon taajuus.
Vuonna 1997 Capitalin ohjelmaa alettiin lähettää osan vuorokautta Yleisradion opintoradiotaajuuksilla, aluksi Turussa ja pian myös Kuopiossa, myöhemmin Tampereella ja 2000-luvulla parin vuoden ajan Jyväskylässä.
Nigel Short
Nigel David Short (s. 1. kesäkuuta 1965 Leigh, Lancashire, Britannia) on useiden arvioiden mukaan 1900-luvun paras brittiläinen shakinpelaaja.
Short saavutti kuuluisuutta 10 vuoden ikäisenä voitettuaan Viktor Kortšnoin simultaanipelissä. Hänestä tuli 14-vuotiaana tuolloin kaikkien aikojen nuorin kansainvälinen mestari. Shortista tuli suurmestari 1984 vain 19 vuoden ikäisenä. Hän oli tuolloin nuorin tämän arvon kantaja.
Short saavutti oikeuden haastaa Garri Kasparov MM-otteluun voittamalla kandidaattiotteluissa Jon Speelmanin 5½–4½, Boris Gelfandin 5–3, Anatoli Karpovin 6–4 ja Jan Timmanin 7½–5½. Shortin ja Kasparovin riitauduttua FIDE:n kanssa ottelu käytiin heidän perustamansa kilpailevan PCA-shakkiliiton alaisuudessa Lontoossa 1993. Short hävisi pistein 12½–7½.
Nigel Short on kirjoittanut kolumneja ja kirja-arvioita seuraaviin brittilehtiin: The Sunday Times, The Daily Telegraph, The Daily Mail, The Spectator, The Sunday Telegraph ja The Guardian. Hän raportoi vuoden 2005 FIDE:n MM-turnauksesta Argentiinan San Luista internetin ChessBase-verkkosivustolle.
Hayes Jones
Hayes Wendell Jones (s. 4. elokuuta 1938 Starkville, Mississippi ) on yhdysvaltalainen yleisurheilija ja olympiavoittaja.
Jones saavutti olympiapronssia miesten 110 metrin aitajuoksussa vuoden 1960 kesäolympialaisissa Roomassa ajalla 14,0 s varmistaen maalleen kolmoisvoiton. Tokion 1964 olympialaisissa hän voitti kultaa ajalla 13,6 s.
Sagan
Sagan voi tarkoittaa muun muassa seuraavia asioita:
Geostrofinen tuuli
Todellisen ilmakehän tuuli lähestyy geostrofista tuulta ilmakehän rajakerroksen yläpuolella eli muutaman kilometrin korkeudessa, missä kitkan vaikutus ei tunnu.
HMS Delight (H38)
HMS Delight (viirinumero H38) oli Britannian kuninkaallisen laivaston D-luokan hävittäjä maailmansotien välillä ja toisessa maailmansodassa.
Valmistus
Alus tilattiin vuoden 1930 laivasto-ohjelmassa Govanista Fairfield Shipbuilding and Engineering Companyltä, missä köli laskettiin 22. huhtikuuta 1931. Alus laskettiin vesille 2. kesäkuuta 1932 ja otettiin palvelukseen 30. tammikuuta 1933. Valmistuskustannukset olivat 229 378 puntaa ilman Amiraliteetin toimittamia ase- ja viestijärjestelmiä.
Palvelus
Palvelukseen oton jälkeen alus teki Mk IX torpedon koeammunnat ennen siirtymistään toukokuussa 1933 Välimeren laivaston 1. hävittäjälaivueeseen. Alus oli pari kuukautta Persianlahdella. Alus palasi elokuussa 1934 kotimaahan, jossa se siirrettiin huollettavaksi Portsmouthin telakalle. Palvelukseen palatessa se sijoitettiin Kiinan aseman 8. hävittäjälaivueeseen, josta alus siirtyi syyskuussa 1935 Etiopian kriisin vuoksi Adeniin. Vuoden 1936 alussa se palasi Kiinan asemalle Hongkongiin. Laivue nimettiin ennen toisen maailmansodan alkua 21. hävittäjälaivueeksi.
Alus lähti 29. elokuuta 1939 Hongkongista Välimerelle. Alus saapui 15. syyskuuta Adeniin ja liittyi 19. syyskuuta Välimeren laivastoon Aleksandriassa, mistä se siirrettiin joulukuussa kotimaahan. Alus saapui 30. joulukuuta Portsmouthiin, jossa se siirrettiin telakalle. Alus siirtyi 27. tammikuuta 1940 koeajona Scapa Flowhun, jossa se palvelukseen otettaessa liitettiin 7. helmikuuta Kotilaivastoon.
Alus vauioitui 8. huhtikuuta partiomatkalla kovassa merenkäynnissä ja se siirrettiin 12. huhtikuuta telakalle. Alus palasi palvelukseen suojaamaan Norjaan kulkevia saattueita. Alus osallistui 1. toukokuuta Åndalsnäsin ja Molden evakuointien suojaamiseen. Alus evakuoi 31. toukokuuta HMS Echon kanssa Bodosta Skotlannin Kaartinrykmentin. Alus suojasi 7. kesäkuuta Norjasta palaavaa joukkojenkuljetussaattuetta.
Alus siirrettiin 21. kesäkuuta telakalle Rosythiin, mistä palvelukseen palatessaan se lähti 24. heinäkuuta Englannin kanaalin kautta. Sen lähtiessä Portlandista 29. heinäkuuta Cherbourgiin sijoitettu saksalainen tutka havaitsi aluksen. Saksan ilmavoimien yksiköt ohjattiin aluksen luokse ja seuranneessa ilmahyökkäyksessä se vaurioitui pahoin (50.2°N, -2.28333°W). Aluksen keulakannella syttyi tulipalo ja ammustarvikkeiden räjähdys. Hyökkäyksessä sai surmansa kuusi miehistönjäsentä. Alus upposi seuraavana päivänä Portlandin satama-altaaseen.
Päälliköt
Aluksen päälliköinä olivat:
Willie Davenport
William D. "Willie" Davenport (8. kesäkuuta 1943 Troy, Alabama – 17. kesäkuuta 2002) oli yhdysvaltalainen yleisurheilija. Hän voitti miesten 110 metrin aitajuoksussa kultaa vuoden 1968 olympialaisissa ja saavutti pronssia vuoden 1976 olympialaisissa. Hän osallistui olympialaisiin voittamatta mitaleja myös vuosina 1964, 1972 ja 1980, viimeisellä kerralla ei kuitenkaan aitajuoksijana vaan rattikelkkailijana.
Davenport kuoli sydäninfarktiin O'Haren kansainvälisellä lentoasemalla Chicagossa 59-vuotiaana.
Hammerfest
Hammerfestin kunta rajautuu Valassaarella etelässä Kvalsundin kuntaan. Hammerfestin kunnan eteläisin osa sijaitsee Seilandin saaren pohjoisosassa, joka rajautuu etelässä Alattion kuntaan ja idässä Kvalsundin kuntaan. Hammerfestin kuntaan kuuluu myös Sørøyan saaren itäosa, joka rajautuu lännessä Hasvikiin. Hammerfestin keskustaajamasta noin 4 km:n etäisyydellä luoteessa sijaitsee tärkeä teollisuussaari Melkøya. Lisäksi Hammerfestin kunnan alueella sijaitsevat mm saaret Store Kamøya, Vinna, Sandøya, Hája ja Lille Kamøya.
Historia
Hammerfest sai kaupunginoikeudet 1789. Saksalaiset polttivat kaupungin vetäytyessään sieltä helmikuussa 1945. Hammerfestiin liitettiin vuoden 1992 alusta Sørøysundin kunta.
Elinkeinoelämä
Perinteisesti kalastus on ollut Hammerfestin tärkein elinkeino, kaupunki oli monta vuotta Findus-kalatehtaan kotikaupunki. Nykyään Hammerfest on Statoilin vetämän Lumikki-maakaasukentän tukikohta. pienoiskuva|249x249px|Hammerfest 2007
Sasebon laivastoarsenaali
thumb|260px|Sasebon laivastoarsenaali (1920-1930) Sasebon laivastoarsenaali oli yksi neljästä keisarillisen Japanin laivaston tukikohdasta, joka oli varustettu telakalla.
Historia
260px|thumb|right|Postikortti Sasebon laivastoarsenaalista 1930-luvulta. Sasebon laivastoalue perustettiin Saseboon Nagasakiin vuonna 1886 laivaston kolmantena Japanin kotisaarten puolustuksesta vastanneista laivastoalueista. Tukikohdan perustamisen jälkeen alueelle perustettiin kuivatelakalla varustettu korjaustelakka 1889. Telakkaa täydennettiin vuoteen 1897 mennessä alusten rakentamiseen vaadituilla työpajoilla ja tarvikkeilla, jolloin varsinainen Sasebon laivastontelakka sai alkunsa ja se nimettiin Sasebon laivastoarsenaaliksi vuonna 1903. Arsenaalin perustamisesta vastasi ranskalainen insinööri Louis-Émile Bertin.
Vuonna 1913 telakalle pystytettiin 250 tonnin nosturi ja telakkaa laajennettiin suurempien sotalaivojen valmistamiseksi. Washingtonin laivastosopimuksen aiheuttaessa Maizurun laivastoarsenaalin käytöstä poiston siirtyi pääosa uusien hävittäjien ja torpedoveneiden suunnittelusta ja niiden prototyyppien testauksesta Saseboon. Telakalla myös tehtiin Akagin ja Kagan muutostyöt taistelulaivoista lentotukialuksiksi.
Toisen maailmansodan aikana telakalla työskenteli jopa 50 000 työntekijää, jotka valmistivat ja huolsivat hävittäjiä, keveitä risteilijöitä ja sukellusveneitä sekä muita laivaston vaatimia aluksia. Telakka myös korjasi taistelulaivat Yamatoa ja Musashia Tyynenmeren sodan aikana. Sasebon ja Omuran yhdessä muodostama 21. laivastoarsenaali valmisti kaikkiaan 966 lentokonetta.
Japanin antauduttua 5. syyskuuta 1945 Yhdysvaltain 5. merijalkaväkidivisioona nousi maihin Sasebossa ja kesäkuussa 1946 Yhdysvallat avasi virallisesti laivastotukikohdan Sasebossa osaan aiemmasta Sasebon laivastoarsenaalista. Jäljelle jäänyt osa telakoista siirrettiin siviilien omistukseen ja alueelle perustettiin 1946 Sasebo Heavy Industries Co. Ltd.
Luettelo K. J. Ståhlbergin kyydityksestä tuomituista
Tämä on luettelo henkilöistä, jotka tuomittiin entisen presidentin K. J. Ståhlbergin ja hänen puolisonsa kyydityksestä Helsingistä Joensuuhun 14. lokakuuta 1930.
Eero Kuussaari
Everstiluutnantti ja yleisesikunnan liikekannallepanotoimiston päällikkö Eero Kuussaari (1891–1978) oli Ståhlbergin kyydityksen aloitteentekijä. Hän antoi sortavalalaisesta ravintolasta käsin puhelimitse Mikko Jaskarille käskyn järjestää Ståhlbergin kyyditys. Kihlakunnanoikeus antoi hänelle kolmen vuoden kuritushuonetuomion ja määräsi viraltapanon, joka jäi voimaan. Hovioikeudessa tuomio oli kaksi vuotta. Korkein oikeus tuomitsi lopulta Kuussaaren vuodeksi kuritushuoneeseen.
Mikko Jaskari
Mikko Jaskari (1902–1979 ) oli Suomen Lukko -järjestön sihteeri. Hän antoi Jukka Jannélle määräyksen kyydityksestä. Oman käskynsä Jaskari sai Eero Kuussaarelta puhelimitse Sortavalasta. Korkein oikeus piti Jaskaria kyydityksen päätekijänä. Tuomioksi tuli korkeimmassa oikeudessa vuosi ja kuusi kuukautta kuritushuonetta.