cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Aatos Erkko
Aatos Juho Michel Erkko oli merkittävä suomalainen lehdenkustantaja, ministeri ja yksi Suomen varakkaimmista henkilöistä. Hän oli Helsingin Sanomien päätoimittaja ja Sanoma-yhtiön toimitusjohtaja sekä yhtymän suurin yksittäinen omistaja. Erkon suvun kolmannen polven jäsentä luonnehdittiin yhdeksi Suomen vaikutusvaltaisimmista henkilöistä. Hän esiintyi julkisuudessa vain harvoin.
Kylli
Kylli on suomalainen naisen etunimi, Kyllikki-nimen lyhentynyt muoto. Kyllin nimipäivä on 8. joulukuuta.
Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan nimi Kylli on vuoden 2019 loppuun mennessä annettu hieman yli 130 naiselle ja muutamalle miehelle.
Aatos Erkko
Tausta
Aatos Erkon isä oli sanomalehtimies ja poliitikko Eljas Erkko ja äiti englantilaissyntyinen Violet Eugenie Sutcliffe, joka oli mahdollisesti äitinsä puolelta juutalaista sukua. Aatos Erkon isoisä oli sanomalehtimies ja poliitikko Eero Erkko.
Aatos Erkko kävi Suomalaista yhteiskoulua, mutta keskeytti oppikoulun viimeisen kouluvuoden jouluna. Vuonna 1952 hän opiskeli vuoden ajan journalismia Columbian yliopistossa New Yorkissa.
Erkon puoliso vuodesta 1959 oli Jane Airola (1936–2014). Avioliitto oli lapseton.
Ura
Oman kertomansa mukaan Aatos Erkko ei olisi halunnut lehtialalle, mutta ei voinut isänsä päätöksiä vastustaakaan. Aatos Erkko aloitti vuonna 1953 suoraan Viikkosanomat-lehden päätoimittajana. Hänet valittiin Sanoma Osakeyhtiön hallitukseen vuonna 1957. Helsingin Sanomien päätoimittaja hän oli 1961–1970 ja sen sekä Ilta-Sanomien kustantajana 1970–1989. Sanoma Osakeyhtiön toimitusjohtaja Erkko oli vuosina 1965–1976. Yhtiön hallituksen puheenjohtajana Erkko toimi 1972–1999. Sanoman hallituksen puheenjohtaja hän oli 1999–2001. Erkko jätti SanomaWSOY:n hallituksen lopulta 1. huhtikuuta 2003.
Suomen EU-äänestyksen alla Erkko laittoi lukuisten lehtien etusivuille EU:n jäsenyyttä kannattavia ilmoituksia. Silloisena Kauppalehden päätoimittajana toimineen Lauri Helveen mukaan Erkko oli vahvasti EU-jäseneksi liittymisen kannalla ja Erkko otti tehtäväkseen Suomen uittamisen EU:n jäseneksi ilmoituskampanjalla. Lehtien joukkoon kuuluivat muiden muassa Helsingin Sanomat, Aamulehti, Turun Sanomat, Iltalehti, Ilta-Sanomat ja Kauppalehti.
Jane ja Aatos Erkon säätiö on lahjoittanut Tampereen yliopistolle Amerikan-tutkimukseen keskittyvän oppituolin.
Muuta
1950-luvun alussa, hieman alle 20-vuotiaana, Aatos Erkko kaatui ajaessaan polkupyörällä Hietalahden torilla ja löi päänsä katukiveen. Hän sai turmassa aivoverenvuodon, josta hän ei koskaan täysin toipunut. Päänsärkykohtaukset ja keskittymisvaikeudet varjostivat Erkon koko loppuelämää. Myös Aatos Erkon suhde isään Eljas Erkkoon oli vaikea. Isä piti ainoaa poikaansa kyvyiltään mitättömänä ja uskoi tämän tuhoavan perheyhtiön.
Tšekkoslovakian miehityksen jälkimainingeissa syksyllä 1968 yhdysvaltalainen sanomalehti Washington Post julkaisi "varmoihin silminnäkijähavaintoihin" perustuneen uutisen, jonka mukaan Lappeenrantaan oli saapunut satoja siviiliasuisia neuvostoliittolaisia sotilaita ja kaupungin lähimetsiin univormuasuisia puna-armeijan upseereja. Erkko raivostui artikkelista ja lennätti yksityiskoneella Washington Postin apulaisuutispäällikön henkilökohtaisesti Suomen itärajalle tutustumaan tilanteeseen, joka oli täysin rauhallinen.
Presidentti Urho Kekkosen virkakauden ollessa päättymässä syksyllä 1981 Erkko kannatti uudeksi presidentiksi Suomen Pankin vt. pääjohtajaa Ahti Karjalaista. Uudeksi presidentiksi valittiin kuitenkin Helsingin Sanomien toimituksellisen johdon ja lehden poliittisen toimituksen suosikki, pääministeri Mauno Koivisto. Erkko pettyi lehtensä toimitukseen ja peläten jopa puna-armeijan panssarien vyörymistä Suomen itärajan yli vaati lehteään julkaisemaan Suomen ja Neuvostoliiton suhteiden jatkuvuutta pönkittävän linja-artikkelin. Tähän päätoimittaja Heikki Tikkanen ei kuitenkaan suostunut.
Omistukset
Erkko oli Sanoma-yhtymän suurin yksittäinen omistaja. Kesäkuussa 2009 hänen hallinnassaan oli 23,29 prosenttia yhtiön osakkeista, kun vielä 2003 hän omisti lähes 29 prosenttia osakekannasta. Erkko testamenttasi omistamansa Sanoma-yhtiön osakkeet Jane ja Aatos Erkon säätiölle, jonka hän oli perustanut puolisonsa kanssa vuonna 2002. Erkon kuollessa hänen kaikkien osakkeidensa arvo oli noin 700 miljoonaa euroa.
Kunnianosoituksia
Erkko sai Islannin Haukan ritarikunnan upseerinmerkin (1978), Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan komentajamerkin (1980) sekä Suomen Leijonan ritarikunnan suurristin (1999). Hän sai ministerin arvonimen vuonna 1995, valtiotieteiden kunniatohtorin arvon Helsingin yliopistosta samoin vuonna 1995 ja Brittiläisen imperiumin ritarikomentajan (Knight Commander of the British Empire) arvonimen vuonna 1997.
Stadin Slangi ry valitsi Erkon vuoden 2002 Stadin Kundiksi Helsinki-päivänä 12. kesäkuuta 2002.
Josua Järvinen
Josua Järvinen (synt. Lauttajärvi, 4. helmikuuta 1871 Orivesi – 28. helmikuuta 1948 Pori) oli suomalainen poliitikko ja kansakoulunopettaja, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1907–1911. Hän erosi puolueesta kesken eduskuntakautensa lokakuussa 1910.
Elämä
Oriveden Lauttakulmassa syntyneen Järvisen vanhemmat olivat torppari Eleasar Lauttajärvi (1844−1883) ja Annastiina Joensuu (1849−1936). Syrjäisessä kylässä ei ollut koulua, jonka vuoksi hän suoritti 17-vuotiaana yksityisen kansakoulukurssin ja valmistui opettajaksi Jyväskylän seminaarista 1895. Järvinen työskenteli kansakoulunopettajana Kullaalla 1895–1896, Karijoella 1896–1899, Laukaassa 1900–1905 ja Joroisissa 1905–1908 sekä vielä kansanedustajakautensa jälkeen Helsingissä 1913–1914. Vuosina 1915-1938 Järvinen työskenteli kansakouluntarkastajana Porissa. Järvinen suoritti työnsä lomassa ylioppilastutkinnon vuonna 1901. Hän jatkoi 1910-luvulla opintojaan Helsingin yliopistossa, jossa hän luki taloustiedettä, historiaa ja esteriikkaa valmistuen filosofian maisteriksi vuonna 1920. Järvinen oli kiinnostunut muun muassa tähtitieteestä ja julkaisi aiheesta kirjan vuonna 1910.
Järvinen lähti työväenliikkeeseen vuoden 1905 suurlakon jälkeen. Vuonna 1907 hänet valittiin kansanedustajaksi Suomen ensimmäisissä yksikamarisen eduskunnan vaaleissa. Järvinen kuitenkin erosi kesken kansanedustajankautensa sosialidemokraattisesta puolueesta kohun saattelemana lokakuussa 1910. Syyksi Järvinen mainitsi sisäisten erimielisyyksien ja tiukan puoluekurin ohella sosialistien omaksuman materialistisen historiakäsityksen, johon hän ei voinut yhtyä. Eronsa jälkeen Järvinen arvosteli sosialidemokraatteja kiivaasti porvarilehdissä sekä pitämissään esitelmissä ja toimi myös vanhasuomalaisten julkaiseman Työväenliiton vakituisena avustajana. Työväenlehdet puolestaan kutsuivat Järvistä muun muassa ”petturiksi”, ”luopioksi” ja ”mätäpaiseeksi”. Myöhemmin Järvinen oli mukana Suomen Kristillisen Työväen Liiton sekä nuorsuomalaisten toiminnassa. Eteenpäin-lehden tietojen mukaan Järvinen olisi sisällissodan aikana liittynyt valkoisten joukkoihin. 1930-luvulla Järvisen kerrottiin olleen kokoomuksen jäsen.
Järvinen kuoli Porissa 77-vuotiaana helmikuussa 1948. Hänet on haudattu perhehautaan Kuopion isolle hautausmaalle.
Perhe
Järvisen puoliso oli Tammelasta kotoisin ollut käsityönopettaja Aino Holmberg (1872−1960), jonka kanssa hän avioitui vuonna. Heillä oli kaksi tytärtä. Raumalla opiskellut pariskunnan vanhempi tytär Aino Helmi (s. 1896) teki maaliskuussa 1917 itsemurhan ampumalla itsensä asunnossaan.
Viva Zapatero!
Viva Zapatero! on Sabina Guzzantin ohjaama ja käsikirjoittama dokumenttielokuva hänen oman poliittisen satiirinsa, RAIot-televisio-ohjelmansa hyllyttämisestä Italiassa vuonna 2003 ja siihen liittyvistä valta- ja mediakytköksistä. Ärtyneenä arvostelusta Silvio Berlusconi nosti korvauskanteen RAIot-ohjelmaan esittäneen RAI Tre -ohjelmakanavaa vastaan, jolloin ohjelma hyllytettiin. Vaikka oikeus totesi kanteen pätemättömäksi ei Guzzanti ole saanut jatkaa ohjelmaansa Italiassa.
Timo Tiusanen (jääpallovalmentaja)
Timo Tiusanen (s. 1965 Oulu) on suomalainen jääpallovalmentaja. Hän toimii Bandyliigassa pelaavan Oulun Luistinseuran päävalmentajana. Tiusanen on valmentanut myös Suomen juniorimaajoukkueita.
Tiusanen toimi Suomen jääpallomaajoukkueen apuvalmentajana vuoden 2004 MM-kisoissa, jolloin Suomi voitti toistaiseksi ainoan maailmanmestaruutensa. Vuonna 2008 hänet valittiin Suomessa vuoden jääpallovalmentajaksi.
Kesäkuussa 2021 Tiusanen palasi maajoukkueen valmennusryhmään.
Autistien oikeuksien liike
thumb|alt=Black Lives Matter protest against St. Paul police brutality|St. Paul, Minnesota, 20.9.2015. Noin sata mielenosoittajaa sulki raitiotien raiteilla maaten autistiseen Marcus Abramsiin kohdistuneen poliisiväkivallan johdosta. Poliisi pidätti 17-vuotiaan Abramsin väkivaltaisesti elokuun lopulla 2015. Pidätyksessä nuorukaiselta halkesi huuli ja hänelle tuli pakkoliikkeitä. Autistien oikeuksien liike on Yhdysvalloissa 1980-luvulla syntynyt sosiaalisen oikeudenmukaisuuden liike, jossa autismi tai ainakin sen lievimmät ilmenemismuodot halutaan ymmärtää "neurodiversiteettinä" eli ihmisaivojen normaalin vaihtelun piiriin kuuluvana asiana mieluummin kuin korjattavana sairautena. Liikkeessä vastustetaan autismin parantamista, minkä takia se on ajautunut kiistoihin myös monien autismijärjestöjen kanssa.
Luizão (jalkapalloilija, 1981)
Luizão eli virallisesti Luiz Fernando Gonçalves da Silva (s. 23. heinäkuuta 1981, Brasilia) on brasilialainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän on keskuspuolustaja tai hyökkääjä.
Autistien oikeuksien liike
Kehityshäiriönä
Autismi on APAn diagnostisen manuaalin mukaan kehityshäiriö, johon liittyy vaikeuksia sosiaalisessa vuorovaikutuksessa ja kommunikaatiossa. Huomion kohteet ovat usein valikoituneita ja käyttäytymisessä voi esiintyä stereotyyppisiä pakkoliikkeen kaltaisia eleitä ja vaikeita käytöshäiriöitä. Autismin taso vaihtelee lievästä vaikeaan, ja autististen henkilöiden älykkyys syvästä kehitysvammaisuudesta normaaliin.
Autismi "neurodiversiteettinä"
Autistien oikeuksien liike katsoo, että autismi tai ainakaan Aspergerin syndrooma ja lievä autismi eivät ole kehityshäiriöitä, vaan kyse on neurobiologisesta erilaisuudesta. Aspergerin syndroomalle ominainen fyysiseen maailmaan suuntautuva kognitiivinen tyyli ei ole sen puutteellisempi kuin valtaväestölle ominainen sosiaaliseen maailmaan suuntautuva tyyli. Autististen henkilöiden aisteja ei voida pitää viallisina, koska ne ovat usein jopa tarkempia kuin valtaväestöllä. Eläminen neurotyypillisiä ihmisiä varten suunnitellussa yhteiskunnassa aiheuttaa kuitenkin erityistarpeita, jotka tulisi ottaa huomioon.
Luizão (jalkapalloilija, 1981)
Sen jälkeen elokuusta 2010 alkaen Luizão on pelannut Ykkösen oululaisessa OPS:ssä. Kauden 2011 päätteeksi tehtyään 23:ssa Ykkösen ottelussa 11 maalia, OPS teki Luizãon kanssa vuoden jatkosopimuksen.
Autistien oikeuksien liike
Aspies for Freedom
Vuonna 2004 Gareth Nelson perusti Britanniassa Aspies for Freedom -järjestön (AFF), joka oli ensimmäinen autististen henkilöiden perustama vammaisaktivismiin suuntautunut liike. Aspies tarkoittaa Aspergerin syndroomaa, ja on aktivistien käyttämä nimitys itsestään. AFF vaatii, että autismille annetaan neurologisen vähemmistön virallinen asema. Tällöin olisi helpompi pitää huolta siitä, ettei autistisia henkilöitä aseteta perusteetta muita huonompaan asemaan. Autistiset piirteet eivät saisi olla esimerkiksi työpaikan saamisen esteenä, jos ne eivät haittaa työtehtävien hoitamista.
Aspies for Freedom vastustaa autismin parantamista, sillä se katsoo, että siinä on kyse autististen henkilöiden identiteetin riistämisestä. Tässä AFF on ajautunut ristiriitaan monien muiden autismijärjestöjen kanssa, jotka hyväksyvät autismiin kohdistuvien hoitokeinojen tutkimisen ja käytön.
Autismiaktivistien tavoitteita
Autistien oikeuksia puolustavat aktivistit vaativat, että ihmiset hyväksyisivät neurologisen poikkeavuuden homoseksuaalisuuden kaltaisena asiana, josta voisi iloita sen sijaan että sitä yritettäisiin parantaa. Tarkoituksena on korostaa, että autismissa ei ole kyse sairaudesta vaan neurologisesta erilaisuudesta, johon liittyy ongelmien lisäksi myös vahvuuksia. Autistien oikeuksien liikkeen päämääränä on neurologisen monimuotoisuuden eli neuro­diversiteetin tunnustaminen, autismin kirjoon kuuluvien yhteiskunnallisen aseman ja oikeusturvan parantaminen sekä omaehtoisesti toimivan autismikulttuurin luominen.
Suomalaisia mielipiteitä
Suomessa aktivistien arvostelua on herättänyt kansainvälinen GEMMA-projekti, jossa etsitään autismin puhkeamiseen liittyviä tekijöitä. Siinä toiveena on, että sairautta pystyttäisiin tällöin hoitamaan aiempaa paremmin ja jopa estämään sen puhkeaminen. Aktivistit toteavat, että tutkimuksen tiedotteissa autismista puhutaan häiriönä, se nähdään taakkana ja sitä pyritään ehkäisemään. Autismiaktivistien mielestä tällainen on vihapuhetta ja rinnastettavissa natsipropagandaan.
Autismiaktivismin kritiikkiä
Kriitikkojen mukaan autismin hoitoa vastustavat eivät ymmärrä, mitä tutkimus voi tarjota henkilöille, jotka kärsivät autismista. Autismia on monenlaista, mutta autismiaktivistit edustavat ilmiön lievempää päätä.
Warren Irvin
Warren Irvin oli National Broadcasting Companyn Suomeen lähettämä sotakirjeenvaihtaja, joka talvisodan aikana raportoi talvisodasta yhdysvaltalaisille. Hän teki itsenäisyyspäivänä 6. joulukuuta 1939 radioselostuksen, jota arveltiin seuranneen ainakin 10 miljoonan yhdysvaltalaisen.
Kares
Kares on seuraavien henkilöiden sukunimi:
Virginie Ledoyen
thumb|Virginie Ledoyen Cannesissa 2015. Virginie Ledoyen (oikealta nimeltään Virginie Fernandez, s. 15. marraskuuta 1976 Pariisi ) on ranskalainen elokuvanäyttelijä, joka on esiintynyt myös yhdysvaltalaisissa elokuvissa ja televisiotuotannoissa. Hänellä on espanjalainen sukutausta.
Extras
Extras (esitetty Yle TV1:llä nimellä Tahtoo tähdeksi kanssa) on brittiläinen komediasarja, joka kertoo elokuvissa ja televisiossa työskentelevistä avustajista. Sarjan ovat käsikirjoittaneet ja ohjanneet Ricky Gervais ja Stephen Merchant, jotka myös esittävät sarjan kahta päähenkilöä. Extrasia on tehty kaksi kuuden jakson kautta sekä jouluspesiaali jouluksi 2007. Sarja on BBC:n ja HBO:n yhteistuotantoa. Se on palkittu muun muassa Baftalla, Golden Globella ja Emmyllä.
Sarjan päähenkilö on Ricky Gervaisin esittämä Andy Millman. Hän on sarjan alussa huonosti töitä saava näyttelijä. Ashley Jensen on sarjassa Andyn ystävä ja kohtalotoveri Maggie Jacobs. Andy Millmanin agenttia näyttelee Stephen Merchant.
Hekaton
Hekaton Rhodoslainen (, 100-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen stoalainen filosofi. Hänen elämästään tiedetään ainoastaan, että hän oli Panaitioksen oppilas. Hekatonin teoksista yhtäkään ei ole säilynyt. Cicero kuitenkin mainitsee hänen kirjoittaneen teoksen Velvollisuuksista (ainakin kuusi kirjaa) ja omistaneen sen Quintus Tuberolle. Muita Hekatonin teoksia olivat Jutuista (ainakin kaksi kirjaa), Päämäärästä (ainakin seitsemän kirjaa), Hyveistä (ainakin kolme kirjaa), Hyvistä asioista (ainakin yhdeksän kirjaa), Paradokseista (ainakin kolme kirjaa) ja Tunteista (ainakin kaksi kirjaa).
Ciceron mukaan Hekaton puolusti yksityisomaisuutta: viisaan velvollisuus oli pitää huolta omaisuudestaan rikkomatta kuitenkaan tapoja, lakeja ja perinnäissäädöksiä. Rikkautta ei kuitenkaan pitänyt havitella vain itseä varten vaan lapsia, sukulaisia, ystäviä ja etenkin valtiota varten. Hekaton piti yksityisten rikkautta valtion rikkautena. Ciceron mukaan Hekaton sanoi myös, että kaikesta häntä itseään hyödyttävästä hän jättäisi tekemättä vain sen, mikä ei ole sallittua.
Cicero esittää Hekatonin kysyneen, voiko kunnon mies jättää orjansa ruokkimatta, jos viljan hinta on liian korkea. Hekaton päätyi johtamaan vastauksen pikemminkin hyödyn kuin inhimillisyyden pohjalta. Hekaton kysyi myös, tuleeko merellä heittää laivasta mieluummin kallis hevonen kuin arvoton orja, jos lastia on vähennettävä. Tähänkin kysymykseen vastatessaan Hekaton näytti ajatelleen pikemmin omaisuutta kuin inhimillisyyttä, mitä Cicero selvästi paheksuu. Cicero tarkastelee muitakin Hekatonin Velvollisuuksista-teoksessa pohtimia kysymyksiä vastauksineen: Hekatonin mukaan haaksirikossa viisas ei tempaa pelastavaa lankkua tyhmältä. Jos saatavilla on vain yksi lauta mutta sitä tavoittelee kaksi viisasta, näistä väistyy se, josta on vähemmän hyötyä valtiolle. Jos taas viisaat ovat samanarvoisia, toinen väistyy kuin arvonnan hävinneenä. Velvollisuus isänmaata kohtaan on aina tärkein, mutta pojan on puolustettava isäänsä, vaikka tämä tekisi rikoksia isänmaata vastaan. Vain siinä tapauksessa, että isä suunnittelee valtiopetosta ja yksinvaltiuden kaappaamista, poika voi ilmiantaa isänsä, mutta tällöinkin on ensin yritettävä muita keinoja.
Myös Seneca lainaa Hekatonia teoksissaan De beneficiis ja Kirjeet Luciliukselle. Senecan mukaan Hekaton kiisti, että orja voisi tehdä hyvän työn isännälleen, koska orja toimii aina välttämättömyyden pakon alaisena. Näin ajattelevista Seneca toteaa, että he eivät tunne ihmisyyden lakeja. Hekatonilta on myös peräisin usein virheellisesti Senecan nimissä kulkeva aforismi: "Jos tahdot tulla rakastetuksi, rakasta (si vis amari, ama)".
Zbigniew Juszczak (maahockeypelaaja, s. 1946)
Zbigniew Juszczak (s. 8. syyskuuta 1946 Poznań) on puolalainen entinen maahockeypelaaja. Hän pelasi seuratasolla Grunwald Poznańissa.
Juszczak pelasi EM-kisoissa vuosina 1970 ja 1974, ja vuonna 1975 hän osallistui MM-kilpailuihin. Juszczak oli mukana maansa joukkueessa myös vuoden 1972 olympialaisissa, joissa Puola sijoittui yhdenneksitoista.
Eric Kennington
Eric Kennington (1888-1960) oli brittiläinen taidemaalari ja kuvanveistäjä. Hän oli virallinen sotataiteilija sekä ensimmäisessä maailmansodassa (1916-1919) että toisessa maailmansodassa (1940-1945). Vuonna 1920 hän matkusti Arabiaan kuvittaakseen T. E. Lawrence teoksen Seven Pillars of Wisdom.
Kuulakaktukset
Kuulakaktukset (Parodia) on pienikokoisia, enimmäkseen pallomaisia ja värikkäästi kukkivia lajeja sisältävä kaktuskasvisuku. Se on suosittu kaktusharrastajien parissa ja sen seurauksena se on jaettu satoihin lajeihin, joista monet eivät ole oikeutettuja. Myös on erotettu paljon eri sukuja, jotka tieteellisessä tutkimuksessa ovat osoittautuneet aiheettomiksi. Sellaisia ovat Brasilicactus, Brasiliparodia, Eriocactus, Notocactus ja Wigginsia. Tämä tietenkin aiheuttaa paljon sekaannusta harrastajille. Lajeja kuulakaktusten sukuun kertyy 66. Suvun tieteellinen nimi on annettu Paraguayn kasviston tutkijan Domingo Parodin kunniaksi.
Tuntomerkit
Kuulakaktukset ovat yksivartisia tai mätästäviä ja matalakasvuisia kaktuksia, joiden varret ovat pallomaisia tai lyhyen lieriömäisiä. Uurteiden reunat ovat kyhmyisiä tai varsi on pelkästään kyhmyinen. Nuoret areolit ovat tavallisesti tiheävillaisia. Piikkejä on areolissa muutama tai paljon. Kukat syntyvät varren kärjen tuntumaan ja ovat suppilomaisia tai kellomaisia, kirkasvärisiä. Kuulakaktukset kukkivat päivällä. Kukkapohjuksessa on usein karvoja ja sukasia; sukaset rajoittuvat joissain tapauksissa pohjusmaljan yläosaan. Hedelmä on pallomainen, nuijamainen tai lieriömäinen, kuivahko, villakarvainen tai sukaspintainen. Avautumistavaltaan hedelmät ovat vaihtelevia. Mehevät hedelmät ovat vaaleanpunaisia. Siementen muoto on vaihteleva, samoin väri: punaisenruskeasta mustaan. Joidenkin lajien siemenissä on uloke, ns. karunkkeli eli strofioli. Joillakin lajeilla puolestaan siemenessä on piikkimäisiä tai karvamaisia ulokkeita.
Levinneisyys
Kuulakaktukset ovat eteläamerikkalaisia kaktuksia ja ovat levinneet enimmäkseen Andien itäpuolelle Boliviassa, Brasiliassa, Paraguayssa, Uruguayssa ja Argentiinassa.
Lajit
Kuulakaktuksia tunnetaan 66 lajia. Suomenkielinen nimi on vain kolmella.
O. V. Kaipio
Oskar Viljam Kaipio (8. toukokuuta 1874 Laukaa – 3. toukokuuta 1918 Terijoki) oli suomalainen kansakoulunopettaja ja poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1908–1910. Hänet teloitettiin sisällissodan aikana.
Elämä
Oskar Kaipion vanhemmat olivat Gabriel Kaipio (1841-1916) ja Henriikka Flinkman (1848-1896). Kansakoulun jälkeen hän kävi kansanopiston ja maanviljelyskoulun. Oltuaan pari vuotta saha- ja rautatietöissä muun muassa työnjohtajana Kaipio aloitti 1899 opinnot Jyväskylän seminaarissa. Vuonna 1903 Kaipio valmistui kansakoulunopettajaksi, jonka jälkeen hän työskenteli opettajana Hankasalmella 1903-1904 ja Saarijärvellä 1904–1907. Kaipio puolisoineen joutui lähtemään Saarijärveltä, kun heidän virkojaan Mahlun kansakoulussa ei vahvistettu koeajan jälkeen. Lehtitietojen mukaan syynä oli pariskunnan toiminta sosialidemokraattisessa puolueessa. Vappuna 1907 satoja paikkakuntalaisia osallistui vastalausekokoukseen, jossa kouluylihallitusta vaadittiin kumoamaan päätös.
Kesällä 1907 Kaipio työskenteli Kotkassa ilmestyneen Eteenpäin-lehden toimituksessa, kunnes hänet valittiin opettajaksi Kuolemajärvelle. Kaipio jatkoi politiikassa muun muassa puolueen kiertävänä puhujana. Hänet valittiin kansanedustajaksi vuoden 1908 eduskuntavaaleissa. Jätettyään eduskunnan kahden vaalikauden jälkeen Kaipio toimi opettajan työnsä ohessa muun muassa Kuolemajärven paloapuyhdistyksen toimitusjohtajana 1911–1918 ja Inkilän osuuskassan hoitajana 1910–1918. Hän oli myös kunnallislautakunnan jäsen.
Vuonna 1916 Kaipio joutui syytteeseen majesteettirikoksesta. Hänen väitettiin puhuneen loukkaavasti keisarista, mutta Viipurin hovioikeus hylkäsi syytteen näytön puutteessa. Sisällissodan aikana Kaipio toimi Kuolemajärven vallankumousoikeuden puheenjohtajana. Hänet vangittiin sodan loppuvaiheessa ja teloitettiin Terijoella toukokuussa 1918.
Perhe
Oskar Kaipion puoliso oli Ilmajoella syntynyt kansakoulunopettaja Emma Lovisa Tuominen (1879-1947), jonka kanssa hän avioitui vuonna 1903. Pariskunnalla oli kolme lasta. Kaipion veli oli painin SM-mitalisti Kalle Kaipio (1887-1947).
Raiffeisen Super League
Sveitsin Superliiga eli Raiffeisen Super League on sveitsiläisen jalkapallon korkein sarjataso. Kauden 2021-2022 mestaruuden voitti FC Zürich. Liiga on nimetty pääsponsorin mukaan. Kaudesta 2012-13 alkaen päätukija on pankkikonserni Raiffeisen. Vuosina 2003-2012 pääsponsori oli energiakonserni Axpo ja liigan nimi Axpo Super League.
Pelisysteemi
Sarjassa pelaa kymmenen joukkuetta, joista jokainen kohtaa jokaisen neljästi, kahdesti kotona ja kahdesti vieraissa. Joukkueille kertyy kauden aikana siis yhteensä 36 peliä. Sarjan päätteeksi viimeinen joukkue putoaa suoraan ja toiseksi viimeinen karsii sarjapaikasta Challenge Liigassa toiseksi sijoittuneen kanssa. Sarja alkaa heinäkuun lopussa ja päättyy toukokuussa. Tähän väliin tosin mahtuu pitkä talvitauko, joulukuun puolesta välistä helmikuun puoleen väliin.
Purmon vaakuna
thumb|150px|Purmon vaakuna Purmon kunnanvaakuna on saanut aiheensa pitäjän alueella sijaitsevasta Suomen suurimmasta siirtolohkareesta, Ilveskivestä. Lohkare on saanut nimensä sen ympäristöstä eleilleestä ilveksestä, joskin viimeiset ilvekset alueella on tavattu 1900–luvun alussa.
Vaakunan on suunnitellut Torsten von Numers, ja se vahvistettiin käyttöön 19. kesäkuuta 1954. Vaakunan selitys on ”sinisessä kentässä kolmoisvuori, jolla seisoo taakseen katsova ilves; kaikki kultaa, paitsi ilveksen varukset punaiset ja korvatöyhdöt mustat”. Vaakuna muuttui epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi Purmon liityttyä Pietarsaaren maalaiskuntaan 1977.
Yamcha
Yamcha on Akira Toriyaman luoma kuvitteellinen hahmo Dragon Ball -sarjassa. Hän on yksi sarjan päähenkilöitä ja on ollut mukana jo Dragon Ballin alusta asti. Toisin kuin muut alkuperäisen Dragon Ballin päähenkilöt, Yamcha oli maantierosvo, mutta vaihtoi puolta kun hävisi taistelussa Son Gokulle. Yamchan paras kaveri on Puar ja Yamchan tekniikoita ovat Kamehameha, Sudenkita sekä Ki-Ammus. Yamcha on ihmiseksi melko voimakas, mutta ei yllä lähellekkään muiden Z-soturien tasoa. Majin Buu sagassa Yamcha oli lopettanut taistelemisen kokonaan.
Tekniikat: Kamehameha, Sudenkita tekniikka (Wolf Fang Fist) ja Ki-Ammus (Spirit Ball).
Llista de personatges de Bola de Drac List of Dragon Ball characters pt:Anexo:Lista de personagens de Dragon Ball
Rastislav Staňa
Rastislav Staňa (s. 10. tammikuuta 1980 Košice, Tšekkoslovakia) on slovakialainen jääkiekkomaalivahti. Hän pelaa kaudella 2014–2015 Extraliga-seura Sparta Prahassa.
Seuraura
Staňa pelasi ensimmäisen juniorikautensa HC Košicen riveissä. Washington Capitals varasi hänet 193. varausvuorolla seitsemännellä kierroksella vuonna 1998. Kaudeksi 1998–1999 Staňa siirtyi Pohjois-Amerikan junioriliigaan, WHL:ään, Moose Jaw Warriorsiin. Hän pelasi seurassa vajaat kaksi kautta ennen siirtymistä Calgary Hitmeniin kesken kauden 1999–2000. WHL:n toiseen tähditökentälliseen valittu Staňa siirtyi tämän jälkeen ECHL:n Richmond Renegadesiin, mutta pelasi myös AHL:ssä Portland Piratesissa kolme ottelua.
Staňa pelasi seuraavilla kausilla AHL:ssä hyvin ja oli joukkueensa kakkosvahti. Kaudella 2003–2004 hänet valittiin AHL:n vuosittaiseen tähdistöotteluun. NHL:ssä Staňa debytoi Washington Capitalsissa marraskuussa Tampa Bay Lightningiä vastaan, kun hän korvasi Olaf Kölzigin 5–2-tappiossa 14. marraskuuta 2003. Seuraavan ottelunsa hän pelasi erinomaisesti Detroit Red Wingsiä vastaan ja Staňa palkittiin myös ottelun kakkostähtenä. Hän pelasi kaudella kuusi NHL-ottelua torjuntaprosentilla 89,0%.
Heinäkuussa 2011 Staňa siirtyi toiseen KHL-seuraan, TsSKA Moskovaan. Staňa pelasi Moskovassa kolme kautta, ja kesken kauden 2013–2014 hän siirtyi kotimaansa pääsarjaan HC Košiceen. Seuraavalla kaudella hän pelasi tšekkiläisessä Sparta Prahassa.
Maajoukkueura
Staňa on pelannut Slovakian jääkiekkomaajoukkueen paidassa useissa arvoturnauksissa. Hän pelasi nuorten MM-kilpailuissa vuonna 2000 ja oli voittamassa hopeamitalia. Staňa pelasi vuoden 2002 Ruotsin MM-kilpailuissa kolme ottelua ja oli mukana voittamassa joukkueen ensimmäistä kultamitalia. Hän oli mukana myös saman vuoden Salt Lake Cityn talviolympialaisissa, jossa hän pelasi vain yhden ottelun, torjuntaprosentilla 94,7%.
Staňa oli voittamassa pronssia vuoden 2003 MM-kilpailuista. Tämän jälkeen hän on ollut Slovakian mukana vuosien 2004, 2005,2006, 2009 ja 2010 MM-kilpailuissa, mutta ilman suurempaa menestystä. Hän oli mukana myös vuonna 2004 järjestetyssä maailmancupissa ja Vancouverin talviolympialaisissa 2010.
Ludwig Erhard
Varhaisemmat vaiheet
Erhard syntyi Fürthissa ja työskenteli nuorena isänsä verhoiluliikkeessä vuosina 1913–1916. Jouduttuaan asepalvelukseen 1916 Erhard palveli tykkimiehenä Saksan armeijassa ensimmäisessä maailmansodassa. Hän haavoittui vaikeasti Ypresin lähistöllä vuonna 1918. Toivuttuaan hän alkoi opiskella kansantaloutta.
Kansantalouden professori
Erhard opiskeli aluksi Nürnbergissä ja jatkoi opintojaan Frankfurt am Mainissa. Hän vastaanotti Franz Oppenheimerin myöntämän kansantalouden tohtorin arvonimen vuonna 1925. Erhard avioitui Luise Schusterin kanssa. Valmistumisensa jälkeen hän muutti puolisoineen takaisin Furthiin palatakseen isänsä verhoiluyritykseen.
Talousministeri
Erhard valittiin Konrad Adenauerin ensimmäiseen kabinettiin talousministeriksi vuonna 1949. Saksan liittotasavallan talousministerinä hän oli vuosina 1949–1963. Erhard oli vapaan yritteliäisyyden ja vapaan kilpailun kannattaja. Kristillisdemokraattinen puolue CDU omaksui Erhardin ajatukset sosiaalisesta markkinataloudesta osana puolueen toimintasuunnitelmaa. Tämä paransi hänen mahdollisuuksiaan toimia Saksan uudisrakentajana.
Erhardin toiminnan seurauksena Saksan liittotasavallan talous alkoi nousta. Saksan maksutase muuttui ylijäämäiseksi. Vuodesta 1952 lähtien ylijäämä kasvoi tasaisesti ja oli 6,6 miljardia D-markkaa vuonna 1961. Valuuttavarannot olivat kasvaneet suuriksi hyvän taloudellisen kasvun vuoksi. Verohelpotukset antoivat yksityiselle pääomalle mahdollisuuksia hankkia suuria tuloja ja investoida. Saksan keskuspankki Bundesbank reagoi nopeasti suhdannevaihteluihin. Rakennustuotanto lisääntyi: Saksassa rakennettiin 580 000 asuntoa vuonna 1953. Vuoteen 1962 mennessä oli rakennettu 7 miljoonaa asuntoa, mikä oli kolme kertaa enemmän kuin sodissa oli tuhoutunut.
Liittokansleri
Erhard valittiin kansleriksi 279 äänellä 180 ääntä vastaan lokakuussa 1963. Hänet valittiin uudelleen 272 äänellä 200 ääntä vastaan lokakuussa 1965. Erhard torjui 25. huhtikuuta 1966 Itä-Saksan ehdotuksen molempien Saksojen välisestä valtioliitosta.
Vuonna 1963 hänen tultuaan liittokansleriksi Saksan talous alkoi ensimmäistä kertaa vuoden 1951 jälkeen taantua. Erhard lupasi verohelpotuksia ja kasvatti budjetin menopuolta siten, että vuonna 1965 Saksan maksutaseeseen syntyi suurin alijäämä sitten vuoden 1950-luvun alun. Erhardin ainoa talouspoliittinen keino oli verojen korotus. Tästä huolimatta maan talous huononi edelleen vuonna 1966. Hiilikaivoksien tuotanto jäi jälkeen muusta teollisuudesta. Terästeollisuuden kasvu pysähtyi. Työttömyysluvut nousivat 0,6 prosentista 1,7 prosenttiin. Erhardin aikana Ranskan ja Saksan liittotasavallan väliset suhteet huononivat. Ministeri Walter Scheel (FDP) erosi vastalauseena budjetin julkistamiselle. Toiset FDP:n ministerit seurasivat hänen esimerkkiään, joten koalitio hajosi. Erhardin kannatus mielipidekyselyissä romahti. Erhard joutui luopumaan liittokanslerin virasta marraskuussa 1966. Hänet korvattiin CDU:n ja SPD:n yhteishallituksella Suuri koalitio. Hänen seuraajakseen kansleriksi tuli Kurt Georg Kiesinger.
Born in the U.S.A. (kappale)
Born in the U.S.A. on laulaja-lauluntekijä Bruce Springsteenin vuonna 1984 julkaistu kappale. Se on julkaistu hänen samaa nimeä kantavalta albumiltaan ja on yksi hänen tunnetuimmista kappaleistaan. Rolling Stone sijoitti kappaleen sijalle 275. "The 500 Greatest Songs of All Time" -listalla. Vuonna 2001 RIAA:n Songs of the Century sijoitti kappaleen 59. sijalle 365 parhaan kappaleen listalla. Sen on usein ymmärretty väärin olevan isänmaallinen tai nationalistinen kappale, vaikka todellisuudessa laulun sanoitus kuvaakin Vietnamin sodan veteraanien vaikeuksia sopeutua sodan jälkeiseen elämään.
Kappalelista
7": Columbia / 38-04680
12": Columbia / 44-05147
Hyvinkään sairaala
Hyvinkään aluesairaala rakennettiin vuonna 1975, ja sen nimi muutettiin Hyvinkään sairaalaksi HUS:n perustamisen yhteydessä vuonna 2000. Sitä ennen se oli osa Uudenmaan sairaanhoitopiiriä, johon kuuluivat kaikki entisen Uudenmaan läänin kunnat lukuun ottamatta Artjärveä, Helsinkiä, Orimattilaa, Pukkilaa ja Ruotsinpyhtäätä. Sairaalaa on laajennettu useaan otteeseen. Hyvinkään sairaalassa alkaa suuri laajennus ja remontti, kun ensiksi ns. akuuttisairaalan (päivystys-, tarkkailu-, ja teho-osastot) tiloja saneerataan ja laajennetaan. Teho-osasto laajenee 8:sta paikasta 14 paikkaan. Sen jälkeen laajennetaan Lasten ja nuorten yksikköä. Lisäksi suuret vuodeosastot 3 ja 4 ovat huonossa kunnossa. Sairaalan vuodeosastoilla on 238 potilaspaikkaa, ja työntekijöitä on 1 165. Sairaalassa toimivat seuraavat erikoisalat: anestesiologia ja tehohoito, fysiatria, kardiologia, keuhkosairaudet, kirurgia, kliininen fysiologia, kliininen neurofysiologia, korva-, nenä- ja kurkkutaudit, lastentaudit, lastenneurologia, lastenpsykiatria, naistentaudit ja synnytykset, neurologia, patologia, radiologia, sisätaudit ja yleissairaalapsykiatria.
Stakesin vuonna 2007 julkaiseman Perfect-Stroke-selvityksen mukaan aivohalvauksen hoitotulokset olivat Hyvinkään sairaalassa erityisen hyviä. Hyvinkään sairaalan LEIKO-toiminta ("leikkaukseen kotoa") sai vuonna 2008 Suomen lääkäriliiton laatupalkinnon. Myös alueellinen astman hoitoketju palkittiin samalla palkinnolla vuonna 2004 (2003).
Hyvinkään sairaalan kautta kulkee useita paikallisia ja alueellisia bussilinjoja.
Osastot
Sairaalan HUS:in osastoja:
Sairaalan Keski-Uudenmaan sote-kuntayhtymän osastoja:
Kelnet-mielenterveystalo
Kelnet-mielenterveystalo on nykyisin tunnettu Mielenterveystalo Helsingin ja Uudenmaan sairaanhoitopiirin tuottama aikuisväestölle suunnattu verkkosivusto, joka antaa tietoa mielenterveyden ongelmista, itsehoidosta, ja tarjolla olevista mielenterveyspalveluista. Palvelu on kaikille avoin ja se on erityisesti suunnattu ihmisille, jotka kärsivät yleisistä mielenterveysongelmista.
Palvelun avulla voi etsiä tietoa ja mielenterveyspalveluita oireiden perusteella tai kartan avulla. Mielenterveystalo sisältää uuden innovatiivisen oirenavigaattorin, joka ohjaa käyttäjän lisäkysymysten avulla sopivan tiedon ja palveluiden ääreen. Ammattilaiset voivat hakea tarjolla olevaa tietoa tai palveluita myös diagnoosipohjaisesti. Palvelu kokoaa vaikeasti hahmotettavat mielenterveyden häiriöt yhteen virtuaaliseen mielenterveystaloon.
Amenmesse
Amenmesse oli Egyptiä 19. dynastian aikaan vuosina 1203–1200 eaa. hallinnut faarao.
Pitkään luultiin, että Amenmesse oli Merenptahin poika Seti-Merenptah, mutta uudemmat tutkimukset ovat osoittaneet, että Amenmesse ei todennäköisesti ollut edes kuninkaallista alkuperää. Hänen vanhemmistaan ei tiedetä mitään, mutta hänen vaimonsa oli todennäköisesti Baktwerel.
Amenmesse nousi valtaistuimelle ennen faarao Merenptahin poikaa Seti II:sta. Syytä tähän ei tiedetä. Todennäköisesti prinssi Seti oli matkalla jossain kaukaisessa maakunnassa tai valtiovierailulla jossain naapurimaassa, kun Amenmesse päätti käyttää tilaisuutta hyväkseen ja nousta valtaan. Hallitusaikanaan hän otti monia edellisten faaraoiden hankkeita omakseen ja jatkoi niitä lyhyen hallitusaikansa ajan. Varmuudella ei kuitenkaan voida sanoa mitä rakennusprojekteja hän aloitti sillä Seti II:n korvasi Amenmessen nimen omallaan.
Kitt Peak National Observatory
Kitt Peak National Observatory on Kitt Peak -vuorella Arizonan osavaltiossa Yhdysvalloissa sijaitseva observatorio. Se on perustettu vuonna 1958. Observatorion yhteydessä toimii yleisölle avoin vierailukeskus.
Seronga
Seronga on kylä Botswanan pohjoisosissa North-West Districtin hallintoalueella. Se sijaitsee Okavangojoen varrella Okavangon suiston pohjoisreunalla. Seronga on usean sen itäpuolella olevan pienemmän kylän alueellinen keskuskylä. Serongassa oli vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan 2 674 asukasta, ja lähikylät yhteenlaskettuna alueella asuu 3 716 ihmistä.
Serongassa on lentokenttä, johon on säännöllinen yhteys Maunin lentoasemalta. Sitä kautta kylään tulee paljon luontoturisteja.
Stig Lindberg
Stig Lindberg (syntyjään Frederick Stigurd Lindberg; 17. elokuuta 1916 Uumaja – 7. huhtikuuta 1982 San Felice Circeo, Italia) oli ruotsalainen muotoilija, keraamikko ja kuvittaja.
Elämä
Lindberg kasvoi synnyinkaupungissaan Uumajassa ja myöhemmin Jönköpingissä. Hän opiskeli piirtämistä Tukholman taideteollisessa korkeakoulussa Konstfackissa ja jatkoi myöhemmin taideopintoja Kööpenhaminassa ja Pariisin kuulussa Académie Colarossissa. Lindberg aloitti työuransa kesätyöntekijänä muotoilija Wilhelm Kågen alaisuudessa Gustavsbergin posliinitehtaalla, jossa pysyi eri tehtävissä aina vuoteen 1980 saakka. Hän oli erityisesti keraamisista tuotteistaan tunnetun Gustavsbergin taiteellinen johtaja vuosina 1949–1959 ja 1972–1978.
pienoiskuva|Stig Lindbergin [[Gustavsbergin posliinitehdas|Gustavsbergille suunnittelemat Berså- ja Spisa-sarjojen kahvikupit]] Gustavsbergin tehtaalla muotoilijoita rohkaistiin kokeilemaan monipuolisesti erilaisia tekniikoita. Lindberg osoitti muotoilijana idearikkauttaan ja sai ottaa huomattavia taiteellisia vapauksia. Hän käytti työssään monia eri materiaaleja kuten muovia, metallia, savea ja paperia. Hänen muotoilemansa tuotteet olivat usein hyvin värikkäitä ja leikkisiä. Lindbergin huomattavimpiin töihin kuuluvat 1930- ja 1940-lukujen käsinmaalatut fajanssiastiat, 1940-luvun pariaaniposliinista muotoiltu veistossarja sekä 1950–1970-luvuilla esitellyt Spisa-, Berså- ja Birka-astiasarjat. Muotoilun ohella hän kuvitti surrealistisen leikkisillä piirroksillaan Lennart Hellsingin ja muiden lastenkirjailijoiden teoksia.
Lindberg sai työstään useita huomattavia tunnustuksia kuten Milanon triennaalin kultamitalit vuosina 1951 ja 1954 sekä Prinssi Eugenin mitalin vuonna 1968.
Schmidhuber
Schmidhuber tai Schmidthuber voi viitata seuraaviin henkilöihin:
Bernard O’Reilly
thumb|Bernard O'Reilly Alfonso Bernard O'Reilly (3. syyskuuta 1903 Hartley, Uusi Etelä-Wales, Australia – 20. tammikuuta 1975) oli australialainen kirjailija ja luonnontutkija.
Bernard O'Reillyn vanhemmat olivat Jane McAviney ja karjankasvattaja Peter Luke O'Reilly. Suurperhe eli maatilalla Kanimbian laaksossa ja Bernard kävi koulua Cullenbenbongissa ja Katoombassa. Vuonna 1916 perhe muutti Brisbanen lähistölle, missä Bernard suoritti koulunsa loppuun 1917. Seuraavat yhdeksän vuotta hän työskenteli perheen meijerissä ja Lamingtonin kansallispuiston vartijana. Vuonna 1931 hän avioitui Viola Gwendoline Kingin kanssa Brisbanessa.
19. helmikuuta 1937 Stinson-merkkinen lentokone VH-UHH katosi Brisbanen ja Sydneyn välisellä lennolla. O'Reilly etsi jalkaisin lentokoneen hylyn, jossa oli neljä kuollutta matkustajaa. Lähistöltä löytyi kaksi pahoin loukkaantunutta ja heitä auttamaan lähtenyt, mutta kuollut henkilö. Samana iltana O'Reilly käveli 16 kilometriä vaikeakulkuisen sademetsän läpi, opasti seuraavana päivänä pelastusretkikunnan onnettomuuspaikalle ja auttoi loukkaantuneiden kuljettamisessa. Hän tuli kuuluisaksi radiolähetysten ansiosta ja palkittiin myöhemmin urhoollisuusmitalilla.
Toisessa maailmansodassa O'Reilly palveli Australian armeijan 9. divisioonassa Lähi-idässä, Uudessa-Guineassa ja Borneossa. Sodan jälkeen hän työskenteli vuosia perheensä omistamassa majatalossa kansallispuistossa, josta oli tullut hyvin suosittu lintuharrastajien ja paikallisen metsähallituksen keskuudessa. Vuonna 1955 O'Reilly perusti sinne oman pienen vierastalon Lost Worldin. 1957–1963 hän teki töitä myös rautateillä, kunnes myi tuottamattoman vierastalonsa 1963 ja palasi vuorille. Hän kuoli sydänkohtauksen jälkeiseen keuhkokuumeeseen paikallisessa sairaalassa.
O'Reilly kirjoitti useita kirjoja: Green Mountains (Brisbane, 1940), Cullenbenbong (1944), Wild Rriver (1949) ja Over the Hills (1963) sekä runoteoksen Songs from the Hills (1971).
Adolf Lindfors (näyttelijä)
Adolf Erik Lindfors (18. toukokuuta 1857 Porvoo – 20. toukokuuta 1929 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä ja teatterinjohtaja, joka sai professorin arvonimen.
Henkilöhistoria ja ura
Adolf Lindforsin vanhemmat olivat kirjanpainaja Gustaf Linfors ja Ulrika Gustava Berg ja puoliso vuodesta 1899 näyttelijä Aina Kristina Bergroth, ylitarkastaja Julius Bergrothin tytär. Lindfors kävi viisi luokkaa alkeiskoulua ja suoritti ruotsalaisen teatterikoulun. Hän näytteli Ruotsalaisessa teatterissa 1873–1881 ja 1881–1882 Göteborgin teatterissa ja Fiorinin oopperaseurueessa. Vuonna 1882 hänet kiinnitettiin Suomalaiseen Teatteriin, missä hän peri edesmenneeltä Oskari Vilholta Molière-roolien tulkitsijan ”viitan”. Lindfors toimi vuosina 1892–1894 Dramatiska Föreningenin teatterikiertueen johtajana, mutta palasi Suomalaiseen Teatteriin, missä hän näytteli kuolemaansa saakka. Hän toimi Suomalaisen Teatterin (Suomen Kansallisteatterin) johtajana vuosina 1907–1914. Hän toimi myös lausunnan ja plastiikan opettajana Helsingin musiikkiopistossa 1887–1907. Professorin arvonimen Lindfors sai 1927, Suomen Näyttelijäliiton kunniajäsen hän oli vuodesta 1919.
Lindfors muistetaan Moliere-rooleistaan, tunnetuin niistä oli Saiturin nimiosa Saituri Harpagonina. Hänet muistetaan älyllisenä, temperamenttisena ja taitavana näyttelijänä, jolle sopi korkea-arvoisten henkilöiden roolit. Hänen keskeisiä roolejaan olivat myös Tartuffe ja Falstaff William Shakespearen näytelmissä, lisäksi Victorien Sardoun Rouva Suorasuun Napoleon. Lindfors oli näyttelijälaadultaan koomikko ja hänen roolitulkintojansa pidettiin vivahteikkaina ja realistisina. Lindforsia pidettiin ”ranskalaismaisena” näyttelijänä, sillä hänen roolejaan suomalaisissa näytelmissä pidettiin aivan liian ”ranskalaisina”. Myöhemmin hänen paikkansa Moliere-tulkitsijana peri Uuno Laakso.
Lindfors näytteli kolmessa mykkäelokuvassa vuosina 1923–1924. Tunnetuin elokuvarooli lienee lukkari Sepeteuksen osa Erkki Karun ohjaamassa, Nummisuutareiden ensimmäisessä elokuvasovituksessa 1923.
Adolf Lindfors on haudattu Kulosaaren hautausmaalle. Hänen kunniakseen nimetty katu sijaitsee Pohjois-Haagassa, Helsingissä.
Kalle Eerola
Kalle Eerola (s. 1. marraskuuta 1983 Lahti) on suomalainen ex-jalkapalloilija.
Eerola asui nuoruutensa Lahden Patomäessä.
Maaseutuoikeus
Maaseutuoikeus eli ruraalioikeus on oikeudenala, jonka huomion kohteena ovat maaseudun elinolot ja niiden oikeustieteellinen tutkimus. Sen keskeinen osa-alue on maatalousoikeus, jonka piiri pyrkii laajentumaan niin, että maatalousoikeus lähenee maaseutuoikeuden käsitettä. Maaseutuoikeus tarkastelee erityisesti maa- ja metsätalouden sekä muiden maaseutuelinkeinojen oikeudellisia näkökohtia. Tärkeitä ovat esimerkiksi kiinteistön kauppaa, eläkkeitä, perintöjä, maankäyttöä ja verotusta koskevat kysymykset. Suomessa maatiloja koskeva lainsäädäntö alkoi valtiojohtoisena asutuslainsäädäntönä, josta siirryttiin maaseutua ja maataloutta koskeviin erityissäädöksiin.
Bis
Bis tai BIS on:
Maaseutuoikeus
Merkittävä osa maaseutuoikeudellista keskustelua käydään kansainvälisissä yhteyksissä, mihin on osaltaan vaikuttanut markkinoiden yhdentymiskehitys, joka on korostanut eurooppaoikeuden merkitystä. Suomessa alaa havainnoi Maaseutuoikeuden seura. Kansainvälisiä yhteistyöelimiä ovat Comité Européen de Droit Rural (CEDR) ja American Agricultural Law Association (AALA).
Ruotsin Grand Prix 1978
Ruotsin Grand Prix 1978 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 17. kesäkuuta Anderstorpin radalla. Kilpailun voitti Niki Lauda.
Juuso Kangaskorpi
Juuso Kangaskorpi (s. 4. syyskuuta 1975 Mikkeli) on suomalainen entinen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja, mutta pelasi uransa alkupuolella laitahyökkääjänä.
Kausi 2008 oli Kangaskorvelle Hakassa jo yhdeksäs peräkkäinen. Hän on voittanut seurassa kahdesti sekä Suomen mestaruuden että Suomen Cupin. Aikaisemmin Kangaskorpi on pelannut Mikkelin Palloilijoissa, missä hän pelasi ensimmäisen Veikkausliigaottelunsa 17-vuotiaana kaudella 1993, Myllykosken Pallossa ja Vaasan Palloseurassa, jossa hän oli mukana voittamassa Liigacupia 1999. Kaikkiaan Kangaskorpi on urallaan pelannut Veikkausliigassa 373 ottelua ja tehnyt 39 maalia.
Haka ilmoitti 10. lokakuuta 2008, että Juuso Kangaskorpi siirtyy kauden jälkeen Kakkosessa pelaavan Mikkelin Palloilijoiden pelaajavalmentajaksi.
Myös hänen edesmennyt veljensä Jokke Kangaskorpi oli tunnettu jalkapalloilija.
Nikolai I:n patsas
thumb|175px|Nikolai I:n patsas. Nikolai I:n patsas on Venäjän keisarin Nikolai I:n muistomerkki Pietarissa Venäjällä. Vuonna 1859 paljastettu patsas sijaitsee Iisakinaukiolla Iisakinkirkon ja Marian palatsin välissä.
Muistomerkin suunnittelu alkoi vuonna 1856 arkkitehti Auguste de Montferrandin piirustusten mukaisesti. Sen mallin laati Roman Zalemann. Kuusi metriä korkean ratsastajapatsaan suunnitteli ja valoi pronssista kuvanveistäjä Pjotr Klodt. Patsaan ja sen graniitista, porfyyrista ja marmorista pystytetyn jalustan yhteinen korkeus on 16,3 metriä.
Jalustan kohokuvat kuvaavat Nikolai I:n hallituskauden tapahtumia: dekabristikapinan kukistamista vuonna 1825, Heinätorin koleramellakoiden rauhoittamista vuonna 1831, Venäjän lakikokoelman laatineen Mihail Speranskin palkitsemista vuonna 1833 ja Verebjen rautatiesillan tarkastusta Pietarin ja Moskovan välisen radan avajaisissa vuonna 1851. Patsasta reunustavat veistokset symboloivat oikeudenmukaisuutta, uskoa, viisautta ja voimaa. Niille on annettu keisarin puolison ja tyttärien piirteet.
Ilmari Karhu
Ilmari Johannes Karhu (15. joulukuuta 1897 Lumivaara – 22. lokakuuta 1971 Helsinki) oli suomalainen kenraalimajuri ja toimitusjohtaja.
Elämäkerta
Karhu valmistui Kadettikoulusta 1921 ja yleisesikuntaupseeriksi Sotakorkeakoulusta 1926 sekä teki opintomatkoja Ranskaan 1920- ja 1930-luvuilla. Puolustusvoimissa hän palveli nuorempana upseerina ja komppanianpäällikkönä 1919-1923 ja esikuntaupseerina pääesikunnassa 1926-1930. Hän opetti Sotakorkeakoulussa 1930-1934 ja toimi sotilasasiamiehenä Ranskassa ja Belgiassa 1934-1938. Jääkäripataljoona 1:tä hän komensi 1938-1939.
Karhu oli talvisodassa JR 15:n komentaja 1939-1940 ja välirauhan aikaan 5. prikaatin komentaja 1940-1941. Jatkosodassa hän oli 5. divisioonan komentaja Aunuksen suunnassa 1941–1942. Aunuksen ryhmän esikuntapäällikkönä hän toimi 1942-1944. Jatkosodan jälkeen lokakuusta 1944 alkaen hän toimi pääesikunnan ja liittoutuneiden valvontakomission yhteysosaston päällikkönä 1944-1946. Päämajamestarina ja yleisesikunnan päällikkönä hän toimi 1946. Vuonna 1948 hän komensi 3. divisioonaa. Sotakorkeakoulun johtajana hän toimi 1948–1955.
Ylennykset: vänrikki 1919, luutnantti 1920, kapteeni 1924, majuri 1927, everstiluutnantti 1930, eversti 1940, kenraalimajuri 1946.
Kai no san kyōdai
Kai no san kyōdai on 63-sivuinen Ginga Nagareboshi Gin -lisätarina Tiikeriveljesten, Akatoran, Chūtoran ja Kurotoran, elämästä pentuina. Tarina julkaistiin Business Jump -mangalehden numeroissa 5/2008 (32 sivua, sisälsi kolme värisivua) ja 6/2008 (31 sivua), ja sisällytettiin sitten Ginga Nagareboshi Gin Shin Gaiden -tarinakokoelmaan. Tarina tehtiin Ginga Nagareboshi Gin animen japanilaisen DVD-boksin julkaisun kunniaksi.
Sayako Kuroda
Sayako Kuroda (s. 18. huhtikuuta 1969), entinen Hänen keisarillinen korkeutensa Japanin prinsessa Nori (Sayako), (紀宮清子内親王殿下) on Japanin keisari Akihiton ja keisarinna Michikon kolmas lapsi ja heidän ainoa tyttärensä. Hän meni naimisiin Yoshiki Kurodan kanssa 15. marraskuuta 2005 ja luopui samalla tittelistään ja asemastaan keisarillisessa perheessä.
Kai no san kyōdai
Suuri taistelu
Akakabuto on juuri iskenyt kimpussaan olleen Akatoran maahan ja puhkaissut sen vasemman silmän. Akatora hyökkää uudelleen karhun kimppuun suoraan edestä. Karhu osaa ennakoida hyökkäyksen ja raatelee Akatoralta vasemman etujalan irti. Siitä huolimatta Akatora syöksyy Akakabuton vasempaan silmään ja onnistuu puhkaisemaan sen. Sen jälkeen raivostunut karhu lyö Akatoraa ja hän putoaa maahan. Muiden koirien hyökätessä raivokkaasti karhun kimppuun, Akatora on enää hädin tuskin hengissä, ja alkaa muistella varhaiselämäänsä.
Hylkääminen vuorille
left|160px Tiikeriveljeksiä oli alun perin viisi, joista kaksi myytiin. Omistaja laittoi loput kolme pentua pahvilaatikkoon, ajoi autollaan vuorille ja jätti laatikon sinne. Pennut saivat laatikon vaivoin auki. Aluksi pennut eivät poistuneet laatikosta ollenkaan, vaikka vettä satoi ja nälkä vaivasi.
Noin neljän päivän kuluttua laatikolle luikerteli käärme. Se hyökkäsi kohti pentuja, mutta ei osunut. Akatora ei pelännyt, vaan hyökkäsi käärmeen kimppuun. Kurotora ja Chūtora katsoivat aluksi peloissaan vierestä, mutta rohkaistuvat itsekin käymään käärmeen kimppuun. Lopulta pennut saivat revittyä käärmeen hengiltä. Ne olivat uuvuksissa, mutta ylpeitä ensimmäisestä voitostaan ja itse hankkimastaan saaliista.
Näädän ensimmäinen hyökkäys
Eräänä yönä Akatora huomasi puunoksalla näädän, muttei kiinnittänyt asiaan enempää huomiota. Aamun sarastaessa Akatora kuitenkin heräsi siihen, kun näätä seisoi aivan laatikon vieressä. Ennen kuin hän ehti tehdä mitään, näätä hyökkäsi heidän kimppuunsa. Hän ja Chūtora ehtivät pois laatikosta, mutta Kurotora jäi näädän hampaisiin, ja menetti näin oikean silmänsä.