cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Blaise Compaoré
Vuonna 2022 Compaoré tuomittiin sotarikostuomioistuimessa poissaolevana elinkautiseen vankeuteen osallisuudesta Sankaran murhaan.
Stadsgården
pienoiskuva|Stadsgården. Kuvassa muun muassa [[Birka Linen terminaali. Taaempana häämöttää Valokuvataiteen museo Fotografiska.]] pienoiskuva|Stadsgården. M/S Visborg [[neitsytmatkallaan Tukholmaan maaliskuussa 2019.]] Stadsgården on satama-alue Södermalmin kaupunginosan pohjoisosassa, Tukholmassa, Ruotsissa. Alue sijaitsee Tukholman keskustassa, Slussenin välittömässä läheisyydessä Saltsjönin rannalla. Kapean laiturialueen ja Södermalmin jyrkän kallioleikkauksen väliin on rakennettu vilkasliikenteinen Stadsgårdsleden, joka johtaa muun muassa Nackaan. Helsingistä, Turusta ja Ahvenanmaalta liikennöivän Viking Linen terminaali sijaitsee Stadsgårdenissa. Valokuvataiteen museo Fotografiska sijaitsee niiden terminaalien välissä vanhassa satamamakasiinissa.
Suomen euroviisukarsinta 1971
Suomen euroviisukarsinta 1971 oli kilpailu, jossa valittiin Suomen edustaja vuoden 1971 Eurovision laulukilpailuun. Kilpailu järjestettiin muutaman avoimen sävellyskilpailun jälkeen jälleen kutsukilpailuna. Yhdeksälle suomalaissäveltäjälle lähetettiin kutsu kilpailuun, mutta heistä yksi, Toivo Kärki, kieltäytyi, joten karsinnassa kuultiin kahdeksan kappaletta.
Karsinnan finaali käytiin 13. helmikuuta Ylen tv-studiossa 2 nimellä Kohti Dublinia, ja se lähetettiin suorana YLE TV1:ssä kello 19.20 alkaen. Voittajan valitsi 30-henkinen raati. Raadin jäsenistä 24 oli tavallisia musiikin kuuntelijoita, kaksi jokaisesta Suomen 12 maakuntaradiosta. Loput kuusi olivat musiikin asiantuntijoita. Jokainen tuomari antoi kaikille kappaleille pisteitä välillä 1-5. Käytäntö oli miltei sama kuin kansainvälisessä finaalissa.
Luettelo Pielaveden julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä
Luettelo Pielaveden julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Pielaveden kunnassa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat.
Glenmont
Glenmont on joidenkin paikkojen nimi Pohjois-Amerikassa:
Annosnopeus
Annosnopeus ilmaisee säteilyannoksen määrän aikayksikköä kohden ja sen perusyksikkö on sievertiä sekunnissa (Sv/s), tavallisimmin kuitenkin sievertiä tunnissa (Sv/h) tai vuodessa (Sv/a). Annosnopeutta käytetään yleensä kuvaamaan, kuinka vaarallista on oleskelu tietyssä paikassa tietynlaisen säteilyn kohteena.
Soijarouhe
Soijarouhe on teksturoitua soijapavuista valmistettua kasviproteiinia (TVP = textured vegetable protein) jota käytetään ihmisravintona lihankorvikkeena jauhelihan tapaan.
Sitä käytetään myös kotieläinten rehuna tyydyttämään valkuaistarvetta. Soijarouhe säilyy hyvin ja siinä on proteiinia noin 52 prosenttia painosta, minkä vuoksi sitä käytetään korvaamaan lihaa. Lisäksi se sisältää runsaasti kalsiumia, rautaa ja sinkkiä. .
Soijarouhe valmistetaan leikkaamalla soijapavut hiutaleiksi, joista poistetaan öljy uuttamalla maaöljystä valmistettavan heksaani liuottimen avulla. Kun liuotin on poistettu haihduttamalla, rasvattomista hiutaleista saadaan käyttökelpoista soijaproteiinia. Hiutaleet voidaan myös jauhaa soijajauhoksi jossa myös on runsaasti proteiinia.
Käyttö
Soijarouhetta käytetään jauhelihan tavoin muun muassa murekkeisiin, pihveihin, peruna- ja makaronilaatikoihin, lasagneen, pizzoihin ja pataruokiin. Sillä joko korvataan koko liha tai käytetään sen lisänä. Tyypillinen valmistustapa on liottaa soijarouhe mausteliemessä ennen paistamista. Soijarouheen voi kuitenkin valmistaa myös lisäämällä se kuivana pannulle ja paistamalla öljyssä sekä mausteissa ja lisäämällä vettä pannulle sitä mukaa, kun rouhe imee nestettä. Soijarouhetta voi myös keittää, esimerkiksi lisäämällä sellaisenaan keittoihin.
Soijarouhe ei itsessään maistu juuri miltään, joten mausteita lisätään usein halutun lopputuloksen varmistamiseksi. Soijarouhe imee itseensä helposti aromeja ja makuja ruoanlaittoprosessin aikana. Jotta soijarouhe maistuisi lihan kaltaiselta, siihen voi lisätä glutamaattia esimerkiksi soijakastikkeen muodossa.
Soijarouhetta voi käyttää myös leivonnaisiin, esimerkiksi korvaamalla neljännes vehnäjauhoista soijarouheella. Sitä voi lisätä sellaisenaan myös jugurtteihin ja mysleihin.
Keveytensä ja korkeiden ravintopitoisuuksien vuoksi soijarouhe sopii retkimuonan raaka-aineeksi, sillä repussa on kevyintä kantaa kuivattuja elintarvikkeita, joihin lisätään vesi ennen valmistusta.
Soijarouheesta on valmistettu myös tonnikalaa jäljittelevä valmiste.
Alicia Keys
Alicia Keys (oikealta nimeltään Alicia Augello Cook, s. 25. tammikuuta 1981 Manhattan, New York, New York) on yhdysvaltalainen R&B ja soul -laulaja, pianisti ja näyttelijä. Hänen taiteilija­nimensä viittaa pianon koskettimiin.
Alicia Keys on julkaissut uransa aikana kuusi albumia: Songs in A Minor (2001), The Diary of Alicia Keys (2003), As I Am (2007), The Element of Freedom (2009), Girl on Fire (2012) ja Here (2016). Hänen albumejaan on myyty maailman­laajuisesti yli 30 miljoonaa kappaletta.
Musiikki­uransa ohella Keys on näytellyt myös muutamissa elo­kuvissa: Smokin’ Aces (2007), Nanny Diaries (2007) ja Mehiläisten salaisuudet (2008).
Alicia Keys on voittanut uransa aikana lukuisia palkintoja, muun muassa 14 Grammyä, viisi American Music Awardia ja kolme World Music Awardia. Vuonna 2009 Billboard-lehti valitsi hänet vuosi­kymmenen R&B-artistiksi.
Varhainen elämä
Keys syntyi moni­kulttuuriseen perheeseen. Äiti Teresa ”Terri” Augello on irlantilais-italialainen laki­miehen avustaja ja osa-aikainen näyttelijä. Jamaikalainen isä Craig Cook on stuertti. Keysin vanhemmat erosivat hänen ollessaan kaksi­vuotias ja hänen äitinsä kasvatti hänet siitä lähtien yksin­huoltajana Hell’s Kitchenin alueella New Yorkissa. Keys alkoi soittaa pianoa seitsemän­vuotiaana ja ensimmäisen kappaleensa hän sävelsi neljä­toista­vuotiaana. Kappale ”Butterflyz” julkaistiin myöhemmin hänen ensi­albumillaan. Valmistuttuaan high schoolista Keys aloitti opinnot Columbian yliopistossa, mutta hän päätti keskeyttää ne muutaman viikon jälkeen keskittyäkseen täysi­painoisesti musiikki­uran luomiseen.
Laulajana
Keysin ensi­albumi Songs in A Minor julkaistiin Clive Davisin vuonna 2000 perustaman J Records -levy-yhtiön kautta kesä­kuussa 2001. Levy oli menestys sekä kriitikoiden keskuudessa että kaupallisesti. Se oli heinä-elo­kuussa 2001 kolmella viikolla Yhdysvaltain myydyin albumi ja yhteensä albumia on myyty Yhdys­valloissa yli kuusi miljoonaa kappaletta ja maailman­laajuisesti yli yksitoista miljoonaa kappaletta. Albumilta julkaistiin useita singlejä, joista menestyneimmäksi nousi ensimmäisenä julkaistu ”Fallin’”, joka palkittiin myöhemmin muun muassa vuoden kappaleen Grammy-palkinnolla. Hän voitti vuoden 2002 Grammy-gaalassa yhteensä viisi palkintoa, parhaan kappaleen Grammyn lisäksi muun muassa parhaan uuden artistin palkinnon.
pienois|pysty|vasen|Alicia Keys esiintymässä [[Frankfurt am Main|Frank­furtissa vuonna 2002.]] Keys julkaisi toisen albuminsa The Diary of Alicia Keys vuoden 2003 loppu­puolella. Levyä myytiin ensimmäisellä viikollaan yli ja yhteensä sitä on myyty yli yhdeksän miljoonaa kappaletta. Hän voitti vuoden 2005 gaalassa neljä Grammy-palkintoa, kategorioissa paras R&B-albumi, paras nais­artistin R&B-esitys (”If I Ain’t Got You”), paras R&B-kappale (”You Don’t Know My Name”) ja paras R&B-duetto tai ryhmäesitys (”My Boo”, duetto Usherin kanssa, joka löytyy Usherin Confessions- albumin erikois­painokselta). Keys oli ehdolla myös kategorioissa vuoden albumi, vuoden kappale (”If I Ain’t Got You”), toistamiseen kategoriassa paras R&B-duetto tai ryhmä­esitys (”Diary”, esitys yhtyeen Tony! Toni! Toné! kanssa) ja toistamiseen kategoriassa paras R&B-kappale (”My Boo”).
Vuonna 2005 julkaistiin Keysin live­albumi Unplugged, joka kuuluu MTV Unplugged -sarjaan. Levy sai vuoden 2006 Grammy-gaalassa neljä ehdokkuutta, muun muassa kategorioissa paras R&B-albumi ja paras R&B-kappale. Lisäksi Keys oli ehdolla kategoriassa paras R&B-duetto kappaleella ”If This World Were Mine” (duetto Jermaine Paulin kanssa), joka julkaistiin Luther Vandrossin tribuutti­albumilla So Amazing: An All-Star Tribute to Luther Vandross. Keys esiintyi vuonna 2005 Ray Charlesin kanssa kappaleella ”America The Beautiful”, joka julkaistiin albumilla Genius & Friends.
pienois|pysty|Alicia Keys [[Tokiossa kesällä 2008.]] Marras­kuussa 2007 ilmestyi Alicia Keysin kolmas studio­albumi As I Am. Se sijoittui Billboard 200 -listan ensimmäiseksi myyden ensimmäisellä viikolla, mikä oli siihen mennessä vuoden 2007 toiseksi paras viikko­myynti ja paras nais­soolo­artistin myynti Yhdys­valloissa sitten Norah Jonesin vuoden 2004 albumin Feels Like Home. Albumin ensimmäisestä singlestä ”No One” tuli maailman­laajuinen hitti sekä Keysin uran kolmas ykkös­hitti Yhdys­valloissa. Hän voitti kappaleella kaksi Grammy-palkintoa vuoden 2008 gaalassa, kategorioissa paras R&B-kappale ja paras nais­artistin R&B-esitys. Lisäksi Keys voitti palkinnon maailman parhaiten myyneenä R&B-artistina vuoden 2008 World Music Awardsissa. Keys levytti yhdessä Jack Whiten kanssa kappaleen ”Another Way to Die”, joka toimi James Bond -elo­kuvan 007 Quantum of Solace tunnus­kappaleena. Vuoden 2009 Grammy-gaalassa Keys voitti palkinnon kappaleella ”Super­woman” kategoriassa paras nais­artistin R&B-esitys.
Vuoden 2009 loppu­puolella Keys vieraili Jay-Z:n albumilla The Blueprint 3 kappaleella ”Empire State of Mind”, josta tuli suuri hitti Yhdys­valloissa.
Neljäs studio­albumi, The Element of Freedom, julkaistiin joulu­kuussa 2009. Se nousi Yhdys­valloissa ilmestymis­viikollaan Billboard 200 -listan kakkoseksi ja sitä myytiin ensimmäisellä viikolla. Albumilta on julkaistu singlet Doesn’t Mean Anything, Try Sleeping with a Broken Heart, Empire State of Mind ja Un-Thinkable (I’m Ready). The Element of Freedom on Keysin ensimmäinen albumi, joka nousi albumi­listan ykköseksi Englannissa. Vuonna 2010 Keys julkaisi oman versionsa Blondien kappaleesta ”Rapture” Sinkku­elämää 2 -elo­kuvan sound­trackillä. Lisäksi hän levytti kappaleen ”Fireworks” Draken kanssa albumille Thank Me Later. Toisin kuin aikaisemmat levyt, The Element of Freedom ei saanut yhtään ehdokkuutta vuoden 2011 Grammy-gaalassa. Sen sijaan kappale ”Empire State of Mind” oli ehdolla kolmessa kategoriassa: vuoden äänite, paras yhteis­työ (rap & laulu) ja paras rap-kappale. Kappale palkittiin kahdessa jälkimmäisessä.
Elokuvat ja televisio
Keys on työskennellyt myös näyttelijänä. Hän esiintyi televisiossa ensimmäisen kerran jo vuonna 1985, jolloin hänellä oli pieni rooli yhdessä tilanne­komedia­sarja The Cosby Show’n jaksossa. Vuosina 2001 ja 2003 hän vieraili sarjoissa Siskoni on noita ja American Dreams. Vuonna 2007 hän teki ensimmäisen isomman roolinsa elo­kuvassa Smokin’ Aces, jossa näyttelivät hänen lisäkseen muun muassa Ben Affleck, Jeremy Piven, Ryan Reynolds ja Andy García. Keys esitti elo­kuvassa palkka­murhaaja Georgia Sykesia. Hänellä on rooli myös samana vuonna julkaistussa draama­komediassa Nanny Diaries, joka perustuu saman­nimiseen romaaniin. Lisäksi vuonna 2007 Keys esiintyi draama­sarjassa Cane esittäen itseään. Vuonna 2008 Keys näytteli June Boatwrightia Will Smithin tuottamassa elo­kuvassa Mehiläisten salaisuudet, jossa esiintyivät myös Dakota Fanning, Paul Bettany, Jennifer Hudson, Sophie Okonedo ja Queen Latifah. Hän myös vieraili sarjassa Empire.
Hyväntekeväisyystyö
Alicia Keys osallistuu aktiivisesti hyvän­tekeväisyyteen. Hän on yksi Keep A Child Alive (KCA) -järjestön perustajista ja toimii myös järjestön keula­kuvana. KCA kerää varoja afrikkalaisille HIV-viruksesta ja aidsista kärsiville ihmisille, joilla ei ole varaa lääke­hoitoon. Keys emännöi joka vuosi New Yorkissa ja Lontoossa järjestettävän KCA Black Ball -konsertin, jonka lippu­tulot lahjoitetaan KCA:lle. Vuoden 2005 Maailman aids-päivää varten Keys esiintyi yhdessä U2:n Bonon kanssa kappaleen ”Don’t Give Up (Africa)”, joka on uusintaversio Peter Gabrielin ja Kate Bushin kappaleesta ”Don’t Give Up”. Vuoden 2009 Maailman aids- päivää varten Keys konsertoi New Yorkissa ja kaikki konsertin lippu­tulot lahjoitettiin Keep A Child Alive -järjestölle. Konsertti näytettiin ilmaiseksi myös You­Tubessa.
Yksityiselämä
Keys on naimisissa rap-artisti-tuottaja Swizz Beatzin (oik. Kasseem Dean) kanssa ja heillä on kaksi poikaa (s. 2010 ja 2014).
NHL:n varaustilaisuus 1999
pienoiskuva|[[Kaksoset Henrik (oikealla) ja Daniel Sedin varattiin numeroilla 2. ja 3.]] NHL:n varaustilaisuus 1999 oli National Hockey Leaguen varaustilaisuus, joka järjestettiin 26. kesäkuuta 1999 FleetCenterissä Bostonissa.
Tilaisuudessa joukkueet varasivat yhteensä 272 pelaajaa yhdeksässä kierroksessa. Odotetusti ensimmäisinä varattiin eurooppalaiset jääkiekkoilijalupaukset Patrik Štefan ja veljekset Daniel ja Henrik Sedin. Yllättäen erityisesti tilaisuuden loppupäässä varatuista pelaajista moni on noussut NHL:ssä huipulle, kuten Henrik Zetterberg ja Martin Erat.
Cerro de Pasco
Cerro de Pasco on kaupunki Perussa. Vuonna 2007 siellä asui 66 860 asukasta. Se sijaitsee 4 333 metriä merenpinnan yläpuolella ja on suurimpia niin korkealla sijaitsevia kaupunkeja. Cerro de Pasco on Pascon alueen pääkaupunki ja sen talous perustuu kaivosteollisuuteen. Kaupungista on rautatieyhteys Limaan.
Ilmasto
Korkeudesta johtuen lämpötila kaupungissa vaihtelee -5 ja 10 celsiusasteen välillä.
Tervajärvi (Hämeenkyrö)
Tervajärvi on Pirkanmaalla Hämeenkyrössä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Kokemäenjoen alueen Saikkalanjoen valuma-alueeseen. Valuma-alueen laskujoki Saikkalanjoki laskee Kuloveteen Salmissa.
Maantiede
Järven pinta-ala on 1,9 hehtaaria ja sen pituus on 300 metriä ja leveys 120 metriä. Järveen laskee viereisen pellon ojat. Sen luusua sijaitsee järven pohjoisrannalla, josta saa alkunsa 600 metriä pitkä Karinoja, joka yhtyy Kyrönjokeen.
Glenmont (New York)
Glenmont on kylä Bethlehemin kaupungissa Albanyn piirikunnassa New Yorkin osavaltiossa Yhdysvalloissa. Kaupungin koillisosassa sijaitseva Glenmont on naapurikaupungin Albanyn esikaupunki. Kylä rajautuu idässä Hudsonjokeen. Se on osa Betlehemin keskuskoulupiiriä.
Historia
Glenmont juontaa juurensa Betlehemin ensimmäisen hotellin, 1700-luvun alussa rakennetun Abbey-hotellin, perustamisesta. Hotellin itäpuolella Hudsonin rannoilla oli kilparata. Hotelli sijaitsi puolivälissä Albanyn ja Van Wie Pointin välissä. Sekä Van Wie että Abbey olivat tärkeitä pysäkkejä Hudson-joen varrella matkustajille, jotka matkustivat veneellä (ja myöhemmin höyrylaivalla) New Yorkista Albanyyn. Vuonna 1804 Albany ja Bethlehem Turnpiken jalka kulki Kenwoodista etelään Abbeyyn. Hotelli purettiin 1960-luvulla
Ekvivalenttiannos
Ekvivalenttiannos kuvaa ionisoivan säteilyn aiheuttamaa säteilyannosta ja nimenomaan sen biologista vaikutusta. Fysikaalista säteilyannosta kuvaa absorboitunut annos (säteilyenergia kohteen massaa kohti). Ekvivalenttiannos voidaan laskea absorboituneesta annoksesta säteilyn luonteesta riippuvien painotuskertoimien avulla. Ekvivalenttiannoksen SI-järjestelmän mukainen yksikkö on sievert. Kun painotuskerroin on 1, vastaa yksi sievert yhtä graytä.
Elimen absorboima ekvivalenttiannos (H) saadaan kertomalla säteilylajin R aiheuttama absorboitunut annos (DR) säteilylajin vaarallisuutta kuvaavalla painotuskertoimella (wR). Kun elimeen absorboituu useamman tyyppistä säteilyä, ekvivalenttiannos voidaan ilmaista summalausekkeena:
.
Painotuskertoimelle wR on eri säteilylajeille määritelty seuraavat arvot:
Ionisoivaa säteilyä lähettävän kappaleen aktiivisuuden suhde annokseen on ainekohtaista.
Ihmisten saama säteilyannos Suomessa
Suomalaisen saama säteilyannos on keskimäärin 5,9 mSv vuodessa:
Säteilysairauden aiheuttaa kerralla saatu noin 1000 mSv annos.
Muita yksiköitä
Ekvivalenttiannokselle on myös SI-järjestelmään kuulumaton yksikkö rem (tunnus rem), jonka koko on 0,01 Sv.
Coop (sveitsiläinen osuustoimintaketju)
Coop on Sveitsin toiseksi suurin vähittäiskauppayritys Migros’n jälkeen. Ne molemmat ovat osuuskuntamuotoisia. Coopin liikevaihdosta 18 miljardia Sveitsin frangia tuli vuonna 2013 vähittäiskaupasta ja 11 miljardia tukkukaupasta ja elintarviketeollisuudesta. Yritys työllisti noin 75 000 henkilöä.
Riddick Bowe
Riddick Lamont Bowe (s. 10. elokuuta 1967 Brooklyn, New York) on yhdysvaltalainen raskaan sarjan nyrkkeilijä ja ammattilaisten yleisesti tunnustettu entinen raskaan sarjan maailmanmestari. Erityisesti Bowe muistetaan kolmesta ottelustaan Evander Holyfieldia vastaan sekä kahdesta Andrew Golotaa vastaan käydystä kamppailusta.
Australian Grand Prix 2002
Kilpailussa F1-debyyttinsä tekivät Mark Webber, Felipe Massa, Takuma Satō ja Allan McNish.
Coop (sveitsiläinen osuustoimintaketju)
Coop perustettiin 1969. Sen edeltäjä USC oli perustettu 1890.
Riddick Bowe
Nyrkkeilyura
Amatöörinä Bowe voitti junioreiden maailmanmestaruuden raskaassa keskisarjassa. Soulin kesäolympialaisissa 1988 hän sai superraskaassa sarjassa hopeisen mitalin kärsittyään loppuottelussa tappion Lennox Lewisille. Lisäksi hän voitti useita Golden Globes -kilpailuita.
Australian Grand Prix 2002
Heti kilpailun alussa Ralf Schumacher ja Rubens Barrichello kolaroivat, ja Schumacherin auto teki korkean ilmalennon. Törmäyksestä syntyi ketjukolari, jonka seurauksena kahdeksan autoa keskeytti. Kolarin syypää oli Ralf Schumacheria estellyt Rubens Barrichello.
Coop (sveitsiläinen osuustoimintaketju)
Coopin toimintamuotoihin kuuluu päivittäistavaramyymälöiden ohella ravintoloita, rautakauppoja, Mondovino-viinikauppoja, Vitality-apteekkeja, Coop Pronto -jakeluasemaketju sekä coop@home-verkkokauppa.
Riddick Bowe
Nyrkkeilyura
Ammattilaiseksi Bowe siirtyi vuonna 1989. Ensimmäisessä ammattilaisottelussaan hän voitti Lionel Butlerin teknisellä tyrmäyksellä. 29. lokakuuta 1991 hän voitti WBC-liiton (World Boxing Council) Continental Americas -tittelin Elijah Tilleryä vastaan käydyssä ottelussa diskauksella Tilleryn potkaistua Bowea erän päättymisen jälkeen. Syyskuussa 1990 Bowe tyrmäsi entisen huippuhaastaja Pinklon Thomasin kahdeksannessa erässä. Seuraavassa kuussa hän kukisti vain kahdessa erässä Bert Cooperin.
Australian Grand Prix 2002
Mika Salo saavutti Toyotan ensimmäisen pisteen tallin ensimmäisessä kilpailussa. Mark Webber ajoi pisteille uransa ensimmäisessä kilpailussa, ja vieläpä kotikisassaan, minkä vuoksi hänen ja tallin omistajan Paul Stoddartin annettiin juhlia sijoitusta palkintokorokkeella. Salo ja Webber taistelivat viidennestä sijasta kilpailun loppumetreille asti, kunnes Salo pyörähti ja joutui siten tyytymään kuudenteen sijaan. Kilpailu oli Kimi Räikkösen ensimmäinen McLaren-tallissa. Hän saavutti siinä ensimmäisen palkintopallisijoituksensa ja nopeimman kierroksensa.
Coop (sveitsiläinen osuustoimintaketju)
Kilpailijoita
Coopin pääkilpailija on sitä suurempi osuuskuntamuotoinen ryhmä Migros. Pienempiä kilpailijoita Sveitsin päivittäistavaramarkkinoilla ovat Manor-tavaratalot ja saksalaiset Aldi ja Lidl, jotka tulivat Sveitsiin 2005 ja 2009.
Riddick Bowe
Nyrkkeilyura
Elokuussa 1991 Bowe kukisti tulevan raskaansarjan mestarin Bruce Seldonin kamppailun ensimmäisessä erässä.
Bowe vs Holyfield
13. marraskuuta 1992 Bowe kohtasi Holyfieldin kaikkien suurten nyrkkeilyliittojen, WBC:n, WBA:n (World Boxing Association) ja IBF:n (International Boxing Federation), tunnustamassa maailmanmestaruusottelussa. Ottelu kesti täydet 12 erää ja lopulta tuomittiin Bowen voitoksi kaikin tuomariäänin. Ensimmäisen kerran hän puolusti titteliään seuraavan vuoden helmikuussa ensimmäisen erän tyrmäyksellä entisestä mestarista Michael Dokesista. Toukokuussa haastaja Jesse Ferguson kesti kaksi erää WBA:n tunnustamassa puolustusottelussa.
6. marraskuuta Bowe kohtasi jälleen Holyfieldin. Ylipainoiselta vaikuttanut Holyfield vei ottelua mennen tullen ja voitti WBA:n ja IBF:n tunnustaman mestaruuden lopulta tuomaripisteillä. Kamppailussa sattui omituinen välikohtaus jossa laskuvarjohyppääjä James Miller laskeutui Bowen kulmauksen lähelle ennen seitsemännen erän alkua. Kamppailu käytiin ulkoareenalla.
Mestaruuden jälkeen
Menetettyään mestaruutensa Bowe kärsi pahoin ylensyöntiongelmastaan. Elokuussa 1994 hän otteli huomattavasti pienikokoisempaa Buster Mathis Jr.:a vastaan ja löi tätä maassa vastoin sääntöjä, minkä johdosta ottelun tuomioksi tuli No Contest. Saman vuoden joulukuussa hän löi Larry Donaldia jo WBC-liiton Continental Americas -titteliottelua edeltäneessä lehdistötilaisuudessa. Itse ottelun hän voitti kaikin tuomariäänin. Seuraavan vuoden marraskuussa hän kohtasi Herbie Hiden WBO-liiton (World Boxing Organization) mestaruusottelussa ja tyrmäsi tämän kuudennessa erässä. Hän puolusti titteliään Jorge Luis Gonzalezia vastaan myös kuudennen erän tyrmäyksellä.
Gonzalez-ottelun jälkeen Bowe kohtasi Holyfieldin tittelittömässä mutta odotetussa ottelussa. Holyfield löi Bowen kanveesiin, mutta hän nousi ylös ja tyrmäsi Holyfieldin kahdeksannessa erässä. Tämän jälkeen hän kohtasi New Yorkin Madison Square Gardenissa silloin vielä tappioitta olleen Andrew Golotan. Golota johti ottelua pisteissä, mutta löi Bowea kiveksille ja hänet hylättiin. Tapahtuma johti joukkotappeluun ottelupaikalla. Uusintakohtaamisessa Golota jälleen hallitsi tapahtumia, mutta joutui myös toistamiseen hylätyksi vyön alle suuntautuneiden iskujen takia. Ottelun jälkeen Bowe lopetti uransa ja värväytyi merijalkaväkeen, mistä hänet kuitenkin erotettiin.
Yli seitsemän vuotta lopettamisensa jälkeen Bowe palasi nyrkkeilykehiin. 25. syyskuuta 2004 hän voitti Marcus Rhoden. Lisäksi hän otteli 7. huhtikuuta 2005 Billy Zumbrunia vastaan ja voitti kymmeneräisen ottelun hajaäänituomiolla. Saman vuoden lokakuussa hän teki henkilökohtaisen konkurssin.
Bowe jatkoi uraansa 13. joulukuuta 2008. Kamppailussa hän voitti Gene Pukallin tuomariäänin täysien erien jälkeen. Bowe - Pukall kamppailu oli Volodymyr Klytško - Hasim Rahman kamppailun esiottelu.
Shōnen
thumb|[[Cosplayn harrastajia Dragon Ball -sarjan hahmoina.]]
Suosituista shōnen-mangoista tehdään myös animesarjoja, ja niiden hahmoja voi nähdä lukuisissa tuotteissa, kuten leluissa, makeisissa tai vaatteissa. Shōnen-manga ei ole genre, vaan se sisältää lukuisia eri aiheita ja tyylejä ”kevyestä huumorista väkivaltaiseen draamaan”.
Historia
Lapsille suunnattu manga sai Japanissa suosiota ensimmäisen kerran 1950-luvulla. Ajan johtava mangapiirtäjä oli Osamu Tezuka, joka toi sarjakuviin pidempiä tarinakaaria ja elokuvatyyppisen kerronnan. Tällaista vakavia aiheita käsittelevää ja realistista nuoriin ja nuoriin aikuisiin vetoavaa mangaa alkoi ilmestyä vuodesta 1957 lähtien, ja ensimmäiset pojille suunnatut mangalehdet näkivät päivänvalon vuonna 1959. 1960-luvun kuluessa poikien mangan suosio nousi ja se alkoi käsitellä myös entistä vakavampia aiheita, kuten politiikkaa tai historiaa. Aiheiden määrän kasvaessa manga alkoi rikkoa myös tabuja, ja vuodesta 1968 lähtien Shōnen Jump -lehdessä alettiin nähdä myös alastomuutta tai rajua kielenkäyttöä. Lehden sarjakuvien tärkeimpiin teemoihin kuuluivat kuitenkin ystävyys, esteiden ylittäminen ja menestyminen.
Toisin kuin Yhdysvalloissa, jossa sarjakuvia sensuroitiin, Japanissa mangakat rikkoivat seuraavien vuosikymmenten aikana tabuja kuvaamalla humoristisissa shōnen-sarjoissaan seksiä, väkivaltaa ja skatologista huumoria. Tällaisiin sarjoihin kuuluvat esimerkiksi Fujio Akatsukan humoristinen Tensai Bakabon vuodelta 1967, Kazuyoshi Toriin Toilet hakase (”wc-tohtori”) vuodelta 1970 tai vuosina 1974–1981 julkaistu Tatsuhiko Yamagamin Gaki deka. Epäsopivaan käytökseen tai normien rikkomiseen liittyvä huumori on tästä lähtien ollut tärkeä osa japanilaista sarjakuvaa. Myös aiemmin aikuisten maksullisille kashibon’ya-mangakirjastoille työskennelleet mangakat alkoivat siirtyä viikoittaisen shōnen-lehtien tekijöiksi ja toivat samalla mukanaan realistisemman ja väkivaltaisemman tyylin.
Kasvuaan jatkaneen shōnen-mangateollisuuden tärkeimpiin genreihin on kuulunut myös urheilumanga. Se korvasi alun perin 1950-luvulta lähtien aiemman sota-aiheisen propagandasarjakuvan, ja se on kuvannut kaikkia mahdollisia urheilulajeja jalkapallosta ja pesäpallosta kamppailulajeihin tai gohon, kuten Hikaru no go -sarja. Lähes yhtä suosittu genre on ollut seikkailumanga, jonka suosituimpiin edustajiin on kuulunut Akira Toriyaman Dragon Ball. Se on voinut käsitellä myös sotaa, kuten Keiji Nakazawan Hiroshiman poika, arkisempiakin aiheita, kuten japanilaista koulua, tai esimerkiksi samuraita. Tärkeä poikien mangan alalaji on myös robottimanga, jonka ensimmäinen edustaja oli Mitsuteru Yokoyaman piirtämä, valtavaa robottia hallitsevasta pojasta kertova Tetsujin 20 gō; sitä seurasivat muiden muassa manga- ja animesarjat Transformers ja Gundam.
Kanadaneskimokoira
Kanadaneskimokoira (Canadian Eskimo Dog) on vanha kanadalainen rekikoirarotu. Sillä ei ole mitään tekemistä pienen valkoisen amerikaneskimokoiran kanssa, joka on läheisempää sukua saksanpystykorville ja on aina toiminut seurakoirana. Tieteelliseksi nimeksi on aikoinaan esitetty Canis borealis.
Ulkonäkö
Uroksen säkäkorkeus on 58–70 senttimetriä ja nartun 50–60 senttimetriä. Uros painaa 30–40 kilogrammaa ja narttu 18–30 kilogrammaa. Karvapeite on tiheä ja paksu, peitinkarva kovaa ja noin 7–15 cm pitkää. Uroksilla karvasta muodostuu kaulaan ja lapoihin kaulus.
Sallitut värit ovat:
Luonne ja käyttäytyminen
Kanadaneskimokoira on vahvatahtoinen koira, joka tarvitsee itsevarman ja johdonmukaisen omistajan. Se on rohkea, uskollinen ja omistajaansa kiintynyt. Sen tyypillisin ääntelytapa on ulvominen eikä se juurikaan hauku. Se on sitkeä ja kestävä, minkä vuoksi se pärjää hyvin ankarissa ja kylmissä olosuhteissa. Se tarvitsee paljon liikuntaa ja onkin parhaimmillaan työkoirana. Sen luontevin elinympäristö on erämaa tai maaseutu. Kerrostaloon se ei sovi.
Rotu on erittäin dominoiva muita koiria kohtaan, minkä vuoksi valjakon yksilöt tulee valita erittäin harkiten. Ihmisiin se suhtautuu kuitenkin erittäin ystävällisesti eikä sen tule olla heitä kohtaan aggressiivinen. Sitä on kutsuttu "koiramaailman M4 Sherman'ksi", ja se onkin erittäin voimakas ja kestävä. Se soveltuu paremmin pitkänmatkan reenvetoon kuin nopeaan sprinttikisaan.
Alkuperä ja historia
Kanadaneskimokoira on erittäin vanha rotu. Uusimpien DNA-tutkimusten mukaan se ei ole ainakaan läheistä sukua muille nykyisille rekikoirille, kuten siperianhuskylle ja alaskanmalamuutille, vaan sen kantarotu oli nyt jo sukupuuttoon kuollut kookas ja leveäkalloinen siperialainen koira. Tämä siperialainen koira kulki eskimoiden mukana heidän matkatessaan Siperiasta Pohjois-Amerikkaan, missä siitä kehittyi kanadaneskimokoira. Se on samaisten tutkimusten mukaan sukua grönlanninkoiralle. Canadian Kennel Club:n mukaan nykyinen populaatio pohjautuu Eskimo Dog Research Foundation:n kasvattamiin koiriin.
Eskimot käyttivät rotua aiemmin paitsi taakan ja reen vetoon, myös karhun ja hylkeen metsästykseen. Se liikkui heidän mukanaan alueelta toiselle ravinnon perässä.
Vaikka kanadaneskimokoira oli kotialueellaan aikanaan erittäin yleinen, sen määrä alkoi merkittävästi huveta 1900-luvulla - pienemmän ja nopeamman, rekikoirakisoissa ylivoimaisen siperianhuskyn saapuminen Pohjois-Amerikkaan vähensi sen suosiota, minkä lisäksi 1960-luvun lopulla myös moottorikelkan käyttö vähensi rodun tarvetta työkäyttöön. Kun vielä 1920-luvulla rodun kanta oli 20 000 yksilöä, 1970-luvulla se oli huvennut vain 200 yksilöön. Canadian Kennel Club:n ja muiden kanadaneskimokoirasta kiinnostuneiden osapuolten onnistui kuitenkin pelastaa se sukupuutolta ja aloittaa projekti sen suojelemiseksi. Nykyisin sekä Canadian Eskimo Dog Association että Inuit Sled Dog International tukevat sen jalostusta.
Kanadaneskimokoira kuului aiemmin FCI:n hyväksymien rotujen listalle numerolla # 211, mutta poistettiin sieltä, kun sen rotumääritelmä korvattiin tanskalaisen grönlanninkoiran rotumääritelmällä. Vuonna 2018 FCI kuitenkin päätti virallistaa kanadaneskimokoiran uudelleen sekä julkaista sen päivitetyn rotumääritelmän.
Vuonna 1959 myös Amerikan kennelliitto (AKC) poisti kanadaneskimokoiran virallisista roduista, johtuen koirien pienestä lukumäärästä. 1970-luvulla rotua alettiin kuitenkin elvyttää uudestaan. Isossa-Britanniassa sekä kanadaneskimokoira että grönlanninkoira luokitellaan "eskimokoiraksi". Ne ovat kuitenkin kotoisin eri alueilta ja niillä on jonkin verran rakenteellisia eroja, jotka myös FCI rodun uudelleen hyväksymisen myötä tunnustaa.
Kemin kulttuurikeskus
Kemin kulttuurikeskus on Sauvosaaren kaupunginosassa sijaitseva kulttuuritalo. Kulttuurikeskuksessa sijaitsevat Kemin kaupunginteatterin, kaupungin pääkirjaston, Kemin taidemuseon, Kivalo-opiston sekä musiikkiopiston tilat. Rakennuksessa oli myös Kemi-Tornion ammattikorkeakoulun tiloja vuoden 2007 loppuun asti. Vuonna 2008 kauppaopisto muutti rakennuksesta. Vuodesta 2009 tiloissa on toiminut Meri-Lapin musiikkiopisto. Kulttuurikeskuksessa on myös auditorio kokouksia ja puhetilaisuuksia varten.
Kulttuurikeskuksen rakennus rakennettiin kolmessa vaiheessa. Vuonna 1977 valmistuivat arkkitehti Jan Söderlundin suunnitelmana taidemuseon, työväenopiston ja kauppaoppilaitoksen tilat. Vuonna 1980 valmistuivat kaupunginteatteri sekä kauppaoppilaitoksen voimistelusali, ja lopulta vuonna 1990 saatiin tilat pääkirjastolle, auditoriolle sekä isommat tilat taidemuseolle. Vuosina 2012–2013 toteutettiin suuri remontti, jolloin nykyisen kirjaston tiloja pienennettiin ja vapautuvista tiloista tehtiin tilat Kemin historialliselle museolle, joka siirtyi kulttuurikeskukseen vuonna 2015.
Kulttuurikeskuksen tulevaisuuden arvioimiseksi on esimerkiksi keväällä 2019 tehty kustannuslaskelma kulttuurikeskuksen korjaustarpeista, jossa on verrattu koko rakennuksen peruskorjaamisen, osittaisesen peruskorjaamisen ja purkamisen, uudisosan rakentamisen sekä kokonaan uuden kulttuurikeskuksen rakentamista. Marraskuussa 2020 Kemin kaupunki viesti hahmotelmastaan Kemin pohjoiseen keskuksen alueeksi, jonne rakennetaisiin kaupungin uusi kulttuuritalo. Vuosina 1977, 1980 ja 1990 valmistuneesta kulttuurikeskuksesta on suunniteltu purettavan ainakin kaksi sen vanhinta, korjauskelvottomaksi arvioitua osaa. Vuonna 2014 kulttuurikeskuksen ulkoseinälle asennettiin Berliinin taideakaemian opiskelijoiden suunnittelema valotaideteos Pendulium.
Kirjasto
Kulttuurikeskuksessa toimii myös Kemin kaupunginkirjasto. Lisäksi kirjastolla on kirjastoauto ja sivukirjasto Veitsiluodossa.
Kemin taidemuseo
Kemin taidemuseo on Pohjois-Suomen vanhin taidemuseo. Se on aluetaidemuseo, jossa on esillä erityisesti Lapin kuvataidetta, minkä lisäksi museossa järjestetään kansainvälisiä näyttelyitä. Museon kokoelma sai alkunsa Ape Rantaniemen lahjoittamasta kokoelmasta vuonna 1947.
Now That’s What I Call Music! 88
'''Now That’s What I Call Music! 88 tai Now! 88''' on kaksilevyinen kokoelma-albumi, joka julkaistiin kansainvälisesti 18. heinäkuuta ja Isossa-Britanniassa 21. heinäkuuta 2014. Se on Now!-sarjan kahdeksaskymmeneskahdeksas albumi ja se on saatavilla sekä CD-levyinä että digitaalisesti ladattavana. Official Charts Company raportoi albumin olleen heinäkuun loppuun mennessä vuoden 2014 nopeiten myynyt albumi, myyden ensimmäisen viikon aikana 224 000 kopiota.
Now 88 sisältää viisitoista kappaletta, jotka ovat saavuttaneet Britannian singlelistan ensimmäisen sijan ja ne ovat: "Ghost", "Sing", "Stay with Me", "Waves", "Problem", "I Will Never Let You Down", "The Man", "It's My Birthday", "Me and My Broken Heart", "Rather Be", "Hideaway", "Gecko (Overdrive)", "Nobody to Love", "Summer" ja "I Wanna Feel".
Cross River
thumb Cross River on yksi Nigerian 36 osavaltiosta. Se sijaitsee maan kaakkoisosassa, Kamerunin vastaisella rajalla. Sen pinta-ala on 20 156 neliökilometriä. Vuonna 2006 Cross Riverissa oli 2 889 000 asukasta. Tärkeimmät kielet ovat ejagham ja efik. Etnisten ryhmien välillä on ollut jännitteitä.
Cross Riverin pääkaupunki on Calabar.
Ronis (1926)
Ronis oli Latvian laivaston Ronis-luokan sukellusvene.
Valmistus
Alus tilattiin 1925 Ranskasta Ateliers et Chantiers de la Loirelta. Alus laskettiin vesille 1. heinäkuuta 1926 ja valmistui 1927.
Palvelus
Alus liitettiin Neuvostoliiton Itämeren laivastoon elokuussa 1940. Saksan aloittaessa hyökkäyksensä Neuvostoliittoon kesäkuussa 1941 alus oli huollettavana Liepājan laivastotukikohdassa. Miehistö tuhosi 24. kesäkuuta aluksensa estääkseen sen joutumisen vihollisen käsiin.
Modest Musorgski
Modest Petrovitš Musorgski ([] ; ; 21. maaliskuuta (J: 9. maaliskuuta) 1839 Karevo, Pihkovan kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 28. maaliskuuta (J: 16. maaliskuuta) 1881 Pietari) oli venäläinen säveltäjä. Hän on tullut tunnetuksi usein Venäjän historian ja kulttuurin inspiroimista sävellyksistään. Musorgskin kuuluisimpia teoksia ovat pianosarja Näyttelykuvia, orkesteriteos Yö autiolla vuorella sekä oopperat Boris Godunov ja Hovanštšina.
Elämä
Musorgski syntyi Karevossa Pihkovan kuvernementissa. Hänen perheensä oli Venäjän ensimmäisen hallitsijan Rurikin jälkeläisiä. Nuori Modest valmistautui vanhempiensa toiveiden mukaisesti sotilaalliselle uralle, mutta säveltäjä Mili Balakirevin vaikutuksesta Musorgski erosi asepalveluksesta 22-vuotiaana ja liittyi Viiden ryhmään, venäläiseen viisikkoon, joka oli omistautunut luomaan erityisesti venäläistä musiikkia. Hänen ensimmäiset julkaistut työnsä olivat oopperakatkelma Salambbo ja eräs laulusarja. 29-vuotiaana hän sävelsi oopperan Boris Godunov, joka perustuu Aleksandr Puškinin näytelmään.
Musorgski oli elinaikanaan varsin tuntematon. Hän eli köyhyydessä säveltäjätoverinsa Nikolai Rimski-Korsakovin luona ja oli pahoin alkoholisoitunut. Rimski-Korsakov uhrasi merkittävän osan omasta urastaan Musorgskin kekseliäiden ja värikkäiden mutta sekasortoiseen tilaan jätettyjen teosten viimeistelyyn ja uudelleenorkestrointiin. Musorgski kuoli alkoholimyrkytykseen vuonna 1881 ja hänet haudattiin Pietariin.
Teokset
Orkesteriteos Yö autiolla vuorella on villi, jopa barbaarinen kappale (kuten aikalaiskriitikot sitä arvostelivat). Se tuli sittemmin tunnetuksi, kun Walt Disney käytti sitä piirroselokuvassa Fantasia (1940). Nikolai Rimski-Korsakovin lisäksi Dmitri Šostakovitš orkestroi uudelleen Musorgskin tunnetuimmat oopperat, Boris Godunovin ja Hovanštšinan. Hänen mielikuvituksellisin ja useimmin esitetty teoksensa on alun perin pianolle sävelletty sarja Näyttelykuvia. Sen osat kuvaavat maalauksia, ja hän sävelsi sen arkkitehtiystävänsä Viktor Hartmannin muistoksi. Maurice Ravel orkestroi teoksen erittäin taidokkaasti vuonna 1922, pian suomalaisen Leo Funtekin tekemän orkesterisovituksen jälkeen.
Luminesenssi
Luminesenssi tarkoittaa ilmiötä, jossa atomin tai molekyylin viritystila purkautuu, ja atomi palaa alemmalle energiatasolle vapauttaen ylimääräisen energian valona. Useimmiten atomin tai molekyylin viritystilan aiheuttaa esimerkiksi valo, ultraääni tai voimakas sähkökenttä. Luminesenssi-ilmiö jaotellaan alalajeihin viritystilan muodostumistavan mukaan.
Fysikaalinen ilmiö
Luminesenssissa atomi virittyy eli atomin elektroni siirtyy korkeammalle viritystilalle. Tämä voi tapahtua esimerkiksi atomin absorboidessa fotonin, jolloin kyse on fotoluminesenssista. Viritystilan purkautuessa atomi emittoi energian yhtenä tai useampana fotonina, joiden yhteen laskettu energia on pienempi kuin alkuperäisen viritystilan. Osa energiasta muuttuu lämmöksi.
Virittyminen:
Luminesenssi (fotonien emissio):
h f on fotonien energia missä h = Planckin vakio ja f on valon taajuus. S0-tila on luminesoivan molekyylin perustila ja S1-tila on sen virittynyt tila.
Luminesenssin tehokkuus
Luminesenssin tehokkuus eli hyötysuhde on absorboitujen ja emittoitujen fotonien suhde:
Korkein fluoresenssin tehokkuus on 1,0 (100 %), jossa jokainen absorboitu fotoni emittoituu ja energiaa ei vapaudu muissa muodoissa. Jo yhdisteitä, joiden luminesenssin tehokkuus on 0,10 pidetään hyvin luminesoivina.
Bikinit
Bikinit on kaksiosainen naisten uima-asu, joka peittää lähinnä rinnat ja vyötärön alapuolisen alan lahkeettomien housujen tapaan. Se on maailman suosituin naisten uima-asu.
Mallit
pienoiskuva|100px|Nainen string-bikineissä. Bikineillä on monia alalajeja, muun muassa urheilubikinit tai lappubikinit. Bikinihousut voivat olla myös lahkeelliset tai stringi-malliset. Lappu-bikinien yläosassa ei ole kuppeja, mutta perinteisesti bikinien yläosassa on kaarituet.
Bagneux (Hauts-de-Seine)
Bagneux on Ranskan kunta Pariisin eteläisellä esikaupunkialueella. Se kuuluu Hauts-de-Seinen departementtiin ja Île-de-Francen hallintoalueeseen. Siellä on arviolta 38 817 asukasta (vuonna 2014) ja sen pinta-ala on 4,19 neliökilometriä.
Bagneux’n läpi kulki aikoinaan Via Turonensis, pyhiinvaellusreitti Espanjan Santiago de Compostelaan.
HMS Hampshire (D06)
HMS Hampshire (viirinumero D06) oli Britannian kuninkaallisen laivaston County-luokan hävittäjä.
Valmistus
Alus tilattiin 27. tammikuuta 1956 John Brown and Companyn telakalta, missä köli laskettiin 26. maaliskuuta 1959 telakkanumerolla 711. Se laskettiin vesille 16. maaliskuuta 1961 kumminaan prinsessa Margaret ja otettiin palvelukseen 15. maaliskuuta 1963 päällikkönään R. White.
Palvelus
Alus poistettiin palveluksesta 31. maaliskuuta 1976 ja myytiin huhtikuussa 1979 romutettavaksi Thomas W. Wardille. Alus hinattiin Briton Ferryyn, missä romutus saatiin päätökseen kesällä 1980.
Moskova ei usko kyyneliin
Moskova ei usko kyyneliin on neuvostoliittolainen elokuva, joka valmistui vuonna 1979. Elokuvan on käsikirjoittanut Valentin Tšernyh ja ohjannut Vladimir Menšov. Pääosia näyttelevät Aleksei Batalov ja Menšovin vaimo Vera Alentova.
Elokuvasta tuli Neuvostoliiton suosituimpia elokuvia. Katsojia oli 80 miljoonaa, kun yleensä suosikkielokuvilla katsojia oli 40–70 miljoonaa. Elokuva palkittiin myös Oscarilla (paras ulkomaalainen elokuva).
Juoni
Maalaistytöt Katerina, Ludmila ja Antonina saapuvat Moskovaan vuonna 1958 ja joutuvat asuntolassa asumaan yhteiseen huoneeseen. Myöhemmin heistä tulee ystäviä.
Katerina työskentelee tehtaassa ansaitakseen rahaa. Hän tapaa juhlissa televisiossa työskentelevän kameramiehen Rudolfin. Rudolf viettelee Katerinan, ja sen seurauksena Katerina tulee raskaaksi. Rudolf ei suostu menemään naimisiin tytön kanssa, ja Katerina jää yksin lapsensa kanssa. Yläluokkaan kuuluva Rudolfin äiti tarjoaa Katerinalle rahaa, jotta tämä jättäisi hänen poikansa rauhaan, mutta Katerina ei suostu ottamaan rahoja vastaan. Samaan aikaan Antonina menee naimisiin rakennustyöläisen Nikolain kanssa, ja Ludmila pyörittelee miehiä ympärillään.
Neljätoista vuotta myöhemmin Katerina on tehtaan johtaja ja murrosikäisen Aleksandran äiti. Katerina tapaa Goša-nimisen miehen, ja he alkavat seurustella. Yllättäen paikalle saapuu Rudolf, joka haluaa sopia välinsä naisen kanssa ja tavata tyttärensä.
Korsika
Korsika (korsikaksi ja, ) on Ranskalle kuuluva saari Välimeressä Italiasta länteen ja Italialle kuuluvan Sardinian saaren pohjoispuolella. Korsika listataan usein yhtenä Ranskan hallintoalueista, vaikka tarkkaan ottaen sen asema on vuodesta 1991 alkaen ollut alueellinen yhteisö, collectivité territoriale. Korsika koostuu yhdestä Corsen departementista.
Vuonna 2018 Korsikalla oli 338 554 asukasta. Osa asukkaista puhuu korsikan kieltä. Korsika tunnetaan Napoléon Bonaparten syntymäpaikkana. Ranska on hallinnut saarta vuodesta 1768.
Varhaishistoria
220px|thumb|vasen|Megaliitteja Korsikalla. Korsikan asuttamisen tarkkaa ajankohtaa ei tiedetä, mutta ensimmäiset todisteet ihmisasutuksesta saarelta ovat 9 000–10 000 vuotta vanhoja. Bonifacion läheltä on löydetty 8 570 vuotta vanha naisen luuranko, joka on nimetty Dame de Bonifacioksi. 5 000-vuosisadalla eaa. Korsikalle tuli merkittäviä muuttoaaltoja. Nämä neoliittisen kivikauden asukkaat kasvattivat karjaa ja osasivat kutoa. Väestön kasvun myötä kauppayhteydet muualle vilkastuivat ja 4 000-vuosisadalla eaa. saarelle alettiin pystyttää megaliitteja. Näihin aikoihin korsikalaiset kävivät kauppaa lähinnä Italian rannikon asukkaiden kanssa. Kaivauksista on löydetty etruskilaisia ja kreikkalaisia esineitä. Noin 3 500 vuotta sitten Korsikan eteläosiin tuli Torréen-nimellä tunnettua väestöä, jotka pystyttivät torri-nimisiä torneja eri puolille saarta. Torréenit hallitsivat saaren eteläosaa 600-luvulle eaa. asti, kunnes sodankäynti johti muuttoaaltoon Sardiniaan. Vuonna 565 eaa. Fokaiasta tulleet siirtolaiset perustivat Alalian kaupungin. Korsikaa hallitsivat sittemmin ensin etruskit ja sittemmin karthagolaiset, kunnes Rooma valloitti Alalian vuonna 259 eaa. ja kaupunki nimettiin uudelleen Alériaksi. Pax Romanan aikana kaupunkia kehitettiin ja siitä tuli Korsikan provinssin pääkaupunki. Vuonna 100 eaa. perustettiin Marianan kaupunki nykyisen Bastian eteläpuolelle.
Rooman jälkeen
Rooman valtakuntaa vastaan kohdistuneet barbaarien hyökkäykset vaikuttivat Korsikallakin. Vuonna 455 jaa. vandaalit nousivat maihin Korsikalla, mikä ilmeisesti johti Alérian hylkäämiseen. Kun vandaalit olivat valloittaneet myös Pohjois-Afrikan rannikon he karkottivat sieltä piispoja Korsikalle. Tämä luultavasti vauhditti saaren kristillistämistä, joka oli alkanut vuosisataa aiemmin. Vuonna 534 saaren otti haltuunsa Bysantti, mutta sen valta jäi heikoksi ja saari jäi barbaarien hyökkäysten armoille. Saarelle hyökkäsivät vuonna 549 ostrogootit ja vuonna 725 langobardit. Langobardit hallitsivat saarta vuoteen 754 saakka, kunnes frankit kukistivat heidät. Frankit oli kutsuttu suojelemaan Roomaa paavin pyynnöstä. Frankkien kuningas Pipin Pieni lahjoitti saaren paaville ja siirroksen vahvisti hänen poikansa Kaarle Suuri 20 vuotta myöhemmin. Pian saarta alkoivat uhata saraseenit, jotka hyökkäilivät mereltä käsin etenkin Balagnen seuduille. Tämä johti monien korsikalaisten muuttoon pois saareltaan.
Pisa ja Genova
220px|thumb|vasen|Pisalainen kirkko [[Aregnossa.]] 1000-luvun alusta lähtien mantereen vaikutus Korsikalla kasvoi. Saarelle kehittyi samanlainen feodaalijärjestelmä kuin muuallekin Eurooppaan. Korsikalla leimaava piirre oli keskenään vallasta taistelevien eri klaanien voimakas vaikutus politiikkaan. Tämä johti saaren jakamiseen kahteen maantieteelliseen alueeseen. Deça de Monts oli koillisessa sijainnut kaupan ansiosta hyvin kehittynyt alue ja lounaassa sijainnut Delà des Monts oli takapajuisempaa maata. Vuonna 1077 kirkko antoi Korsikan Pisan arkkipiispalle, mistä alkoi Pisan valtakausi saarella. Kuitenkin Pisan kilpailu Genovan kanssa johti siihen, että paavin piti vuonna 1133 jakaa saari kuuteen hiippakuntaan, joista molemmat kilpailijat saivat kolme. Vuonna 1195 vahvistunut Genova otti haltuunsa Bonifacion ja perusti Calvin kaupungin. Koko saaren he saivat haltuunsa Pisan kanssa käydyn Melorian taistelun jälkeen vuonna 1284. Genova yritti kehittää saaren hallintoa ja rakennutti puolustusasemia saaren rannikolle, mutta tätä haittasivat yhä Pisalle uskolliset paikalliset ylimystön jäsenet. Genovalaisten ja paikallisten ylimystön jäsenten välit säilyivät hankalina koko Genovan valtakauden ajan ja useat ulkoiset vallat käyttivät tätä sittemmin hyväkseen.
Genovan valta
220px|thumb|oikea|[[Piri Reisin kartta Korsikasta 1400-luvulta.]] Mustan surman saapumisen jälkeen vuonna 1348 hankalat olosuhteet johtivat useisiin kapinoihin saarella. Saarella kilpailivat feodaalijärjestelmän yläluokkaan kuuluvat ja sen tuhoamiseen tähtäävät rahvaat. Tuon ajan merkkihenkilöitä oli rahvasta vastaan taistellut Arrico della Rocca ja rahvaan puolesta taistellut Sambucuccio d'Alando. Genova hallitsi saarta useampaan otteeseen yksityisten järjestöjen kautta, joista ensimmäinen oli vuonna 1378 saarella hallinnon aloittanut kaupallinen Maona, mutta se joutui nopeasti konkurssiin. Sen jälkeen vuonna 1320 saaren otti väliaikaisesti haltuunsa Vincentello d'Istria. Genova yritti sittemmin rajoittaa maanomistajien valtaa, mutta huonoin tuloksin. Genovalaiset eivät myöskään huomioineet korsikalaisten kylien liiton Terres des Communesin vaatimuksia rahvaalle edullisemmasta maankäytöstä, mikä syvensi kuilua rannikon kaupunkien ja sisämaan asukkaiden välillä. Vuonna 1453 Genova antoi saaren hallinnon Genovalaiselle Pyhän Yrjön pankille Capitula Corsorum-lailla. Pankilla oli oikeus kerätä veroa, painaa kolikoita ja valvoa järjestystä. Sen lisäksi sillä oli oma armeijansa. Pankki heikensi maanomistajien valtaa ja tehosti maanviljelystä rannikon tasangoilla toivoen näin pääsevänsä eroon saarta vaivaavasta malariasta. Vuonna 1553 Ranska nousi maihin Korsikalla yrittäen saada jalansijaa Välimerellä sodassa Espanjaa vastaan. Heidän puolellaan taisteli korsikalainen Sampiero Corso. Ranskalaiset valloittivat yksi kerrallaan genovalaisten puolustustukikohdat, joihin lukeutui voittamattomana pidetty Bonifacio. Ranskalaiset kuitenkin vetäytyivät solmittuaan rauhan, mutta Corso kieltäytyi lopettamasta taistelua ja vetosi muihin Euroopan maihin tukea saadakseen. Vuonna 1563 Corso yritti uutta maihinnousua saarelle toivoen saavansa aikaan kansannousun, mutta hänet murhattiin. Vuonna 1569 Genova oli jälleen vakauttanut asemansa saarella, mutta seuraavien 200 vuoden aikana saarella oli useita kapinoita genovalaisia vastaan.
Itsenäisyys ja Ranskan valta
220px|thumb|oikea|[[Pasquale Paoli.]] Genovan yritettyä kerätä uusia veroja vuonna 1729 monet kieltäytyivät maksamasta niitä mikä johti useaan kapinaan. Vuonna 1735 saari julistautui itsenäiseksi ja sille tehtiin perustuslaki ja valittiin kuningas, johon virkaan astui Theodor von Neuhof. Hän kuitenkin hylkäsi kruunun vain kahdeksan kuukauden jälkeen. Vuonna 1745 Jean-Pierre Gaffori johti aseellisia korsikalaisia joukkoja, ja hänen seuraajansa Pasquale Paoli onnistui vuonna 1755 perustamaan perustuslaillisen valtion, Korsikan tasavallan. Paoli perusti myös Corten yliopiston ja Korsikan armeijan. Korsikan itsenäisyys loppui ranskalaisten hyökkäykseen ja vuonna 1769 kärsittyyn tappioon Ponte-Novon taistelussa. Heikentynyt Genova oli vuotta aiemmin luovuttanut saaren Ranskalle Versaillesin sopimuksella Ranskan vallan aikana Korsika jaettiin kahteen hallinnolliseen alueeseen ja kaupungit menettivät niiden Genovan vallan aikana saamansa erityisoikeudet. Ranskan vallan kannattajia suosittiin, mutta korsikalainen nationalismi ei kuollut. Ranskan vallankumouksen aikaan vuonna 1790 korsikalaiset riisuivat aseista Bastiaan sijoitetun sotaväen ja pakolaisena ollut Pasquale Paoli palasi saarelle. Kun Ranskan vallankumoukselliset tuomitsivat Paolin kuolemaan, hän pyysi brittien apua mikä johti Englannin vallan alaisen kuningaskunnan perustamiseen vuonna 1794. Ranskalaiset ottivat saaren takaisin haltuunsa vuonna 1796. Ranskalaisia joukkoja johti Korsikalla syntynyt Napoleon Bonaparte.