cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Afrikannokisorsa
Kuvaus
vasen|pienoiskuva|193x193px|Afrikannokisorsa. Afrikannokisorsa on musta lintu, jolla on sulkapeitteessä valkoisia läikkiä. Se on keskikokoinen, yleensä 48–57 senttimetrin mittainen lintu.
Pohjolan Osake-Pankki
Pohjolan Osake-Pankki (vuodesta 1949 lähtien Pohjos Oy) oli 1916 perustettu liikepankki, jolla oli yli 30 sivukonttoria Pohjois-Suomessa.
Perustamiseen tarvittavasta osakepääomasta puolet kerättiin Oulusta ja sen ympäristöstä. Oululaisten lisäksi perustajissa oli Kemin, Tornion ja Rovaniemen liikemiehiä ja apteekkareita. Toimintansa pankki aloitti 21.4.1917.
Pohjolan Osake-Pankki oli mukana yhdessä Tampereen Osake-Pankin ja Länsi-Suomen Osake-Pankin kanssa perustamassa Maakuntain Keskus-Pankki Oy:tä 1918, mutta myi Keskus-Pankin osakkeet 1929 eikä mennyt mukaan pankkifuusioon, jossa syntyi Maakuntain Pankki Oy.
1949 pankkitoiminta ja talletukset myytiin Kansallis-Osake-Pankille ja uuden Pohjos Oy nimisen yhtiön tehtäväksi jäi Pohjolan Osake-Pankin jäljelle jääneen omaisuuden realisointi. Pohjos Oy:n toiminta päättyi 1971.
Antoine Sibierski
Antoine Sibierski (s. 5. elokuuta 1974 Lille) on ranskalainen entinen jalkapalloilija, joka työskentelee RC Lensin teknisenä johtajana.
Sibierski aloitti ammattilaisuransa kotikaupunkinsa Lille OSC -joukkueessa. Neljän Lillessä vietetyn vuoden jälkeen Sibierski pelasi kotimaassaan vielä AJ Auxerressa, Nantesissa ja Lensissä ennen kuin siirtyi Englannin kentille. Alkukesästä 2003 Manchester City hankki keskikenttäpelaajan itselleen. Sibierski teki heti debyyttiottelussaan maalin. Cityssä Sibierski pelasi 3 vuotta ja teki pelaamassaan 92:ssa ottelussa 11 maalia.
Vuonna 2006 Sibierskin huhuttiin siirtyvän takaisin Lensiin, mutta 31. elokuuta 2006, Newcastle United ilmoitti tehneensä hänen kanssaan vuoden sopimuksen. Kesäkuussa 2007 hän siirtyi Wigan Athleticiin.
José Luis Ballester Rubert
José Luis Ballester Rubert (s. 6. elokuuta 1969, Castellón de la Plana, Castellón) on entinen espanjalainen uimari, joka osallistui kolmiin olympialaisiin, alkaen vuodesta 1988. Hänen parhaaksi sijoituksekseen olympialaisissa jäi 18. sija 100 metrin perhosuinnissa 1988.
Lähteet
Espanjan olympiakomitea
Marvel-universumin kosmiset olennot
thumb|Marvel-universumin kosmiset olennot ja jumalat koolla.
Kosmiset olennot ovat Marvel-kustantamon sarjakuvissa esiintyviä, usein jumalvoimaisia hahmoja. Kosmisten olentojen omaavat voimat ylittävät ihmisen täysin käsityskyvyn, eivätkä supersankarienkaan yli-inhimilliset voimat ole mitään kosmisten olentojen liki loppumattomien voimien edessä. Kosmisten olentojen tehtävä on usein toimia eräänlaisena luonnonvoimana asuttamassaan universumissa.
Tunnetuimpia kosmisia olentoja ovat mm: Ikuisuus, Galactus, Seuraajien rotu jne.
Ominaisuudet
Marvel-universumin on täynnänsä kosmisia olentoja jotka kirjaimellisesti ovat osa universumin toimintaa. Kuten keho, jonka toiminnan määrittelevät erilaiset elimet, myös kosmiset olennot toimivat vitaalina osana tämän universumin toimintaa. Jokaisessa kosmisessa olennossa ruumiillistuu jokin todellisuuden tason aspekti tai välttämätön toiminta.
Jokainen kosminen olento on uniikki, mutta olennoilla on kuitenkin tiettyjä yhteisiä piirteitä:
On huomattavaa, että on olemassa useita olentoja jotka usein sekoitetaan kosmisiin olentoihin. Tällaisia ovat nk. maapallon jumalat. Huolimatta korkeasta statuksestaan ja uskomattomista voimistaan nämä jumalat eivät lukeudu kosmisiin olentoihin. Myöskään Galactuksen apurit eivät lukeudu kosmisiin olentoihin, vaikka kykenevätkin manipuloimaan Kosmista voimaa. Apurien olemassaolo ei kuitenkaan ole välttämätöntä universumin pysyvyydelle. Jotkut olennot, kuten demoni D'Spayre väittää olevansa epätoivon ruumiillistuma, muttei todellisuudessa omaa tarpeeksi voimaa siihen. Todellisten kosmisten olentojen tarkka lukumäärä on vielä spekuloinnin aiheena, mutta lisää paljastuu jatkuvasti.
Tunnettuja kosmisia olentoja
Seuraavassa joitakin hyvin tunnettuja kosmisia olentoja ja näiden toimintaperusteita:
Heikki Hermonen
Heikki Hermonen (18. toukokuuta 1898 Luvia – 2. heinäkuuta 1979 Pikonlinna ) oli diplomi-insinööri ja geodeetti, joka toimi Tampereen teknillisenä apulaiskaupunginjohtajana.
Heikki Hermosen vanhemmat olivat rovasti Heikki Hermonen ja Eeva Kristiina Iso-Pere ja puoliso vuodesta 1929 Tyyni Impi Maria Frestadius. Hermonen tuli ylioppilaaksi 1920 ja valmistui diplomi-insinööriksi 1929. Hän toimi maataloushallituksen ylimääräisenä insinöörinä Satakunnassa 1927–1930, Helsingin kaupungin palveluksessa apulaisinsinöörinä 1930–1933, Tampereen geodeettina 1933–1942 ja sitten Tampereen teknillisenä apulaiskaupunginjohtajana vuoteen 1961. Hermonen suunnitteli Luvian vaakunan, josta tuli sittemmin Eurajoen vaakuna.
Luettelo MUDeista
Tämä on epätäydellinen luettelo merkittävistä MUDeista ja MU*:ista (yksittäisistä peleistä/virtuaaliympäristöistä – ei pelityypeistä eikä MUD-palvelinohjelmistoista):
Suomen Maatalous-Osake-Pankki
Suomen Maatalous-Osake-Pankki oli vuonna 1916 perustettu liikepankki, jonka pääkonttori oli vuoteen 1927 saakka Tampereella ja sen jälkeen Helsingissä Eteläesplanadi 24:ssä. Pankilla oli 32 sivukonttoria. Pankki fuusioitiin 1958 Kansallis-Osake-Pankkiin.
Pankki syntyi palvelemaan maatalouden luotto- ja sijoitustarpeita. Pankki perustettiin, kun kaivattiin ruotsinkielistä Landmannabankenia vastaavaa pankkia, joka toimisi suomenkielisten hyväksi. Perustamisessa puuhamiehenä oli P. J. Helsingius. Perustajien joukossa oli entisiä valtiopäivämiehiä ja kansanedustajia lähinnä nuorsuomalaisten ja maalaisliittolaisten piiristä. Toimintansa pankki aloitti alkuvuodesta 1917. Osakepääoma oli 5 miljoonaa markkaa.
Maatalous-Osake-Pankki ajautui vaikeuksiin vuonna 1924. Se tarvitsi takaajaa talletuksilleen. Pankki pelastettiin Suomen Pankin, Helsingin Osakepankin ja Yhdyspankin tukirahoituksella.
Umma
Umma  on islamin uskovien yhteisö, joka tarkoittaa puhekielessä myös samassa moskeijassa käyviä ihmisiä ja on verrattavissa kristinuskon seurakuntaan. Tavallisesti se tarkoittaa maailman kaikkien muslimien muodostamaa yhteisöä. Islamilaisessa laissa umma on määritelty kapeammin tarkoittamaan vain mujtahideja eli uskonoppineita. Arabian kielessä umma voi tarkoittaa myös kansallisvaltiota: esimerkiksi Yhdistyneet kansakunnat on arabiaksi al-Umam al-Muttahida.
Šaria ja umman yksimielisyys
Islamilaisessa laissa eli šariassa katsotaan, että yksi hyväksyttävistä Jumalan lain lähteistä on umman yksimielisyys, ijmá. Se tarkoittaa kaikkien uskonoppineiden yksimielisyyttä jostain asiasta. Muhammadin kerrotaan sanoneen: "Yhteisöni [umma] ei koskaan hyväksy yksimielisesti erehdystä". Lausetta ei löydy klassisista hadith-kokoelmista, mutta sitä lainataan usein. Profeetan kerrotaan myös sanoneen: "Jumalan käsi on yhteisön yllä, ja kuka ikinä poikkeaa siitä, lähtee helvettiin".
Lakikoulukunnat erottavat toisistaan kaikkien muslimien välillä vallitsevan yksimielisyyden, joka koskee suuria asioita. Tämä itsessään luonnollinen ajatus löytyy myös muutamassa Koraanin kohdassa, kuten: ''"Pitäkää kaikki kiinni Jumalan köydestä, älkääkä hajaantuko." (3:103)'' Hienostuneempi periaate on uskonoppineiden yksimielisyys, joka ohjaa pienempiä lakiteknisiä yksityiskohtia. Kaikkien muftien yksimielisyys ei ole välttämätöntä, vaan pienet vähemmistöt voidaan jättää huomiotta. Ignaz Goldziher oli sitä mieltä, että yksimielisyyden periaate lainattiin roomalaisesta oikeudesta, jossa konsensusperiaate tunnettiin nimellä opinio prudentium.
Jotkut oppineet ovat katsoneen vaikeaksi määrittää milloin kaikki muslimit ovat jostain ohjeesta yksimielisiä ja ovat siksi rajanneet ijmán koskemaan vain Muhammadin varhaisten seuraajien yhteisöä.
Suomen Käsityöläis-Osakepankki
Suomen Käsityöläis-Osakepankki (vuodesta 1943 Käsiteollisuuspankki Oy) oli vuonna 1917 perustettu pienteollisuutta ja vähittäiskauppaa palvelemaan tarkoitettu liikepankki. Pankilla oli 11 konttoria ja 1920 sen talletukset olivat 14 miljoonaa markkaa. Pääkonttori sijaitsi Helsingissä, ensin Pohjoisesplanadi 37:ssä, sitten Keskuskatu 1:ssä. Pankki kärsi huomattavia luottotappioita 1940 Viipurin menetyksen jälkeen. Se fuusioitiin Pohjoismaiden Yhdyspankkiin 1945.
Ford Transit (1978)
Toisen sukupolven Ford Transitia valmistettiin vuosina 1978–1986.
Ford Transit II (1978–1986)
Koska ensimmäisen sukupolven Transitia myytiin edelleen yli kymmenen vuoden ikään ehtineenä erinomaiseen tahtiin, Ford päätyi lopputulokseen, että täysin uuden mallin sijaan tässä vaiheessa riittäisi perusteellinen kasvojenkohotus. Uudistunut Transit esiteltiin yleisölle maaliskuussa 1978. Suurimmat ulkonäölliset muutokset kohdistuivat keulaan, joka oli suunniteltu siten, että kaikki moottorit mahtuisivat sen sisään, eikä pidennettyä keulaa enää tarvittaisi osassa malleista. Etupuskuri ja -pelti olivat myös irrotettavissa huoltotöiden helpottamiseksi. Sisällä kojelauta oli aikaisempaa huomattavasti henkilöautomaisempi – siksikin että mittaristo ja muutama muu osa oli lainattu Ford Cortinasta. Perusrakenne pysyi muuttumattomana pyöräntuentoja myöten.
Moottorit
Moottoriosastolla nelisylinteriset V-moottorit jäivät historiaan. Tarjolla oli nyt York-diesel sekä kannen yläpuolisella nokka-akselilla varustettuja bensiinimoottoreita. Englantilaisten V6-moottorien valmistukseen käytettävät koneet ja työkalut siirrettiin Etelä-Afrikan tehtaalle, joka hyödynsi niitä vielä useiden vuosien ajan. Yhdysvalloissa uudet nelisylinteriset bensiinirivimoottorit tunnettiin nimellä Pinto, mutta Euroopassa niistä käytettiin koodimerkintää T88. Transitiin Pinto-moottoreita oli tarjolla kaksi: 1,6-litrainen (65 hv) ja 2,0-litrainen (75 hv). Pintot osoittautuivat alkuvaiheessa epäluotettaviksi, minkä vuoksi Ford käytti paljon aikaa ongelmien ratkaisemiseen. York-dieselmoottoreita jatkokehitettiin kylmäkäynnistystä silmällä pitäen, ottamalla käyttöön tehokkaat hehkutulpat. Valmistajan mukaan moottori käynnistyisi vaivatta 20 asteen pakkasessakin.
Vuonna 1979 maailmaa koetteli toinen öljykriisi, joka sai autonvalmistajat kehittelemään taloudellisempia moottoreita. Ford käynnisti useita suunnitteluprojekteja, joista yksi merkittävin oli polttoaineen suorasuihkutus dieselmoottoreissa. Kahdentoista vuoden ikään ehtineet York-dieselit siis korvattiin uusilla suorasuihkutteisilla dieselmoottoreilla vuonna 1984. Uusissa moottoreissa hehkutulpat voitiin jättää pois, sillä suorasuihkutusdiesel käynnistyy luotettavasti kylmällä ilman hehkutustakin. Uusi diesel oli 2,5-litrainen ja tuotti 68 hevosvoimaa.
Kasvojenkohotus
vasen|pienoiskuva|Facelift-mallin Ford Transit -pikkubussi.Samaan aikaan suorasuihkutusdieselin esittelyn yhteydessä tehtiin myös pieniä ulkonäöllisiä muutoksia. Etusäleikkö vaihtui harmaaseen muoviseen, johon ajovalot oli integroitu. Takana vilkut sekä peruutus- ja sumuvalot siirtyivät takavalojen yhteyteen.
Max Linder ja mustasukkainen aasi
Max Linder ja mustasukkainen aasi on vuonna 1912 valmistunut ranskalainen mykkäelokuva. Lyhyen komedian pääosaa esittää Max Linder, joka on myös ohjannut elokuvan.
Juoni
Neiti Lilillä on monta ihailijaa, joista hän on valinnut sulhasekseen Joé Dawsonin. Lilillä on myös aasi, jonka hän vie joka aamu kävelylle. Max päättää käyttää tilaisuutta hyväkseen hurmatakseen tytön. Aasiksi pukeutunut sulhanen keskeyttää heidän tapaamisensa ja ryhtyy jahtaamaan Maxia. Tämä joutuu allekirjoittamaan paperin, jossa hän lupaa jättää Lilin rauhaan.
Tuotanto
Elokuvan käsikirjoitus edustaa karkeampaa puolta Linderin tuotannossa. Sen aasi tuo mieleen edelliskesän ponin elokuvasta Max paranemaan päin. Studiossa kuvattu takaa-ajo on tyyliltään vanhanaikainen. Elokuvasta on säilynyt useita juoneltaan ristiriitaisia versioita.
Pallomeri
Pallomeri on lapsille tarkoitettu leikkipaikka, jonka lattiaa peittää paksu kerros muovipalloja. Pallomeri on yleensä muutaman neliömetrin kokoinen laidoilla ja verkolla tai läpinäkyvällä seinällä erotettu tila, jonka lattialla on korkeintaan noin puolen metrin kerros halkaisijaltaan noin kymmensenttisiä onttoja, kevyitä, muovista valmistettuja erivärisiä palloja. Usein pallomereen johtaa pieni liukumäki ja portaat tai porrasaskelma.
Pallomeriä pidetään yleisesti epähygieenisinä leikkipaikkoina, joissa tartuntataudit leviävät helposti lapsesta toiseen, mikäli palloja ei pestä tai desinfioida riittävän usein.
Darkest Dungeon
Darkest Dungeon on Red Hook Studiosin kehittämä ja 2016–2018 eri alustoille julkaisema tietokonepeli.
Pelille julkaistiin jatko-osa Darkest Dungeon II toukokuussa 2023. Pelistä on suunniteltu myös lautapeliversio.
Pelin kehittäjät Chris Bourassa ja Tyler Sigman tutustuivat Backbone Entertainmentillä työskennellessään. Pelin ideoita kehitettiin 2012–2013 ja kehittäjästudio Red Hook Studios perustettiin huhtikuussa 2013. Pelin kehittämiseksi perustettiin helmikuussa 2014 joukkorahoituskampanja kickstarter-sivustolla. Pelin ensimmäinen Early Access -versio julkaistiin helmikuussa 2015. Peli julkaistiin virallisesti 19. tammikuuta 2016 Windowsille ja OS X:lle. PS4, Playstation Vita ja Linux -versiot julkaistiin muutamien kuukausien kuluessa. IPad-versio 2017 ja Nintendo Switch ja Xbox One -versiot 2018.
Peli on roolipeli, jossa tutkitaan luolastoja neljän hahmon ryhmällä ja taistellaan vihollisia vastaan ja kehitetään hahmoja voimakkaammiksi. Luolastot ja niistä löytyvät viholliset ja esineet on generoitu satunnaisesti. Eteneminen kuvataan sivulta. Vihollinen kohdattaessa peli vaihtaa vuoropohjaiseen taisteluun, jossa hahmot voivat käyttää aseitaan, magiaa, muita kykyjä tai hallussaan olevia esineitä. Hahmon kuollessa taistelussa hänet menetetään pysyvästi. Pelaaja voi värvätä lisähahmoja, joita kerralla on rosterissa korkeintaan 25.
Pelissä keskeinen elementti on hahmojen kokema stressi, joka pahenee esimerkiksi pimeässä tai ilman ruokaa, tai hahmon nähdessä kuolemaa tai toverien haavoittumisen tai eräiden vihollisten taioilla. Korkea stressi haittaa hahmon taistelua, kehitystä ja voi johtaa jopa sydänkohtaukseen ja äkkikuolemaan. Stressiä lievitetään luolastojen välillä tukikohtana toimivassa kylässä oleskellessa, jossa hahmo voi lieventää stressiä juomalla baarissa tai katumalla kirkossa. Kylässä myös parannellaan haavoja tai harjoitellaan uusia taitoja. Toimien ajan hahmot eivät voi osallistua luolastojen tutkimiseen. Peliä on kuvattu jopa masokistisen vaikeaksi.
Pelille on julkaistu kaksi laajennusosaa. The Crimson Court DLC julkaistiin 19. kesäkuuta 2017. H.P. Lovecraft -vaikutteinen The Colour of Madness julkaistiin 19. kesäkuuta 2018.
Frances Farmer
Frances Elena Farmer (19. syyskuuta 1913 Seattle, Washington – 1. elokuuta 1970 Indianapolis, Indiana) oli yhdysvaltalainen näyttelijä.
Teatteri- ja elokuvanäyttelijänä
Farmer voitti vuonna 1931 kirjoituskilpailun ateistisella esseellään ”God Dies”. Farmer opiskeli näyttämötaidetta Washingtonin yliopistossa ja esiintyi sen näytelmissä. Vuonna 1935 hän muutti New York Cityyn yrittäen aloittaa uran teatterinäyttelijänä, mutta päätyi muuttamaan Hollywoodiin ja tekemään sopimuksen Paramount Pictures-studion kanssa. Ensimmäiset merkittävät roolinsa Farmer sai vuoden 1936 elokuvissa Lännen villi rytmi ja Tukkikuningas. Farmer ei kuitenkaan ollut tyytyväinen uraansa, eikä pitänyt studionsa tavasta antaa hänelle rooleja elokuvissa hänen ulkonäkönsä perusteella. Farmer myös kieltäytyi täysin yksityiselämänsä tuomisesta julkisuuteen.
Koska Farmer halusi näytellä vakavammissa rooleissa, hän jätti elokuvat vuonna 1937 esiintyäkseen Clifford Odetsin näytelmässä Golden Boy. Farmer palasi kuitenkin Hollywoodiin sopien Paramount Picturesin kanssa kuvaavansa elokuvia kolme kuukautta joka vuosi ja lopun ajasta näyttelevänsä teatterissa.
Vaikeudet
Farmerin ura alkoi sopimuksen saamisesta huolimatta mennä huonommin hänen temperamenttinsa ja alkoholisminsa takia. Farmer jätti teatterin vuonna 1940, ja Paramount irtisanoi hänet vuonna 1942. Samana vuonna Farmer pidätettiin pimennysalueella ajamisesta valot päällä, josta hän joutui maksamaan sakkoja ja sai ehdonalaista vankeutta. Vuonna 1943 hänet pidätettiin uudestaan, kun erään Farmerin elokuvan kampaaja teki rikosilmoituksen Farmerista. Kampaajan mukaan Farmer oli lyönyt häntä. Farmer pidätettiin Knickerbocker-hotellista, eikä hän antautunut rauhallisesti. Farmer ei rauhoittunut myöskään oikeudenkäyntinsä aikana, vaan muun muassa löi kahta poliisia ja yritti juosta puhelinkopille soittaakseen asianajajalleen. Poliisien viedessä häntä pois Farmer huudahti: Have you ever had a broken heart? (Onko teidän sydämenne koskaan särkynyt?).
Paluu
Farmer yritti tehdä paluun viihdemaailmaan 1950- ja 1960-luvulla suurimmaksi osaksi televisiotyöllä. Hänen viimeiseksi elokuvakseen jäi The Party Crashers vuonna 1958. 1960-luvun alussa hänellä oli oma televisioshow Frances Farmer Presents, joka toi hänelle jonkin verran suosiota.
Frances Farmer kuoli syöpään 1. elokuuta 1970.
Graeme Clifford ohjasi Frances Farmerin elämästä elokuvan Frances (1982). Farmeria näyttelee siinä Jessica Lange, joka sai roolistaan Oscar-ehdokkuuden.
Hal Sparks
thumb|Hal Sparks vuonna 2005. Hal Harry Magee Sparks III (s. 25. syyskuuta 1969, Cincinnati, Ohio) on yhdysvaltalainen näyttelijä, koomikko, muusikko ja mediapersoona. Hänet tunnetaan musiikkikanavan VH1 aktiivisena kasvona, E! Talk Soupin juontajana ja Michael Novotnyna sarjassa Älä kerro äidille.
Varhaiset vaiheet
Sparks syntyi Ohiossa, mutta kasvoi Kentuckyn osavaltiossa pienessä kylässä nimeltä Peaks Mill, jossa hän perheineen eli suhteellisen köyhissä oloissa. 7-vuotiaana hän aloitti partion ja 8-vuotiaana karaten. Hän täytti lapsuutensa radio-ohjelmilla, videopeleillä ja sarjakuvilla, sillä lähin televisio oli yli puolentoista kilometrin päässä. Myöhemmin Sparks on viitannut lapsuutensa sanoen, ettei köyhyyden ja kouluttamattomuuden osallisuutta hyvän huumorintajun syntyyn saa koskaan aliarvioida.
14-vuotiaana Sparks muutti isänsä luokse Chicagon alueelle Illinoisin osavaltioon, ja kirjautui Winnetkan kaupungissa sijaitsevaan New Trier High Schooliin. Siellä hän päätyi teatteriosastolle, ja onnistui rohkaisevan opettajansa avulla kehittämään luontaisia näyttelijän ja viihdyttäjän kykyjään. 15-vuotiaana hän ryhtyi isänsä vastusteluista huolimatta tekemään stand up -komiikkaa, ja Chicago Sun-Times äänesti hänet kaupungin hauskimmaksi teini-ikäiseksi. Titteli avasi hänelle useita ovia viihdebisnekseen.
Teini-ikäisenä Sparks kuului myös Second City -nimiseen komediaryhmään.
Ura
Vielä lukiossa oleva 18-vuotias Sparks pääsi isännöimään lauantai-iltojen lastenvisailua nimeltä Treasure Mall. Valmistuttuaan Sparks muutti Los Angelesiin tarkoituksenaan luoda kunnollinen viihdeura. Maksettuaan kymmenen vuotta lainojaan, hän teki läpimurtonsa päästessään juontamaan ohjelmaa Talk Soup vuonna 1999.
Vuonna 2008 Sparks tuotti itse ensimmäisen oman stand up -DVD:nsä nimeltä Escape from Halcatraz.
Poliittisesti hyvin perehtynyt ja aktiivinen Sparks on säännöllinen vieras sellaisissa ohjelmissa kuin Your $$$$$, The Joy Behar Show ja The View silloin, kun ei isännöi omaa viikoittaista radio-ohjelmaansa. Vuosina 2009 ja 2010 hän osallistui risteilylle Progressive Voices Cruise. Vuonna 2011 Sparks teki lisäksi komediakiertuetta nimeltä Sexy Liberal Comedy Stephanie Millerin ja John Fugelsangin kanssa.
Radiossa
Sparks työskentelee säännöllisenä vierailijana ja juontajana kansallisessa Stephanie Miller Radio Show'ssa. Sparksin ohjelma on nimeltään Hump Days With Hal, ja se on keskiviikkoaamuisin esitettävä kolmen tunnin mittainen kommentti -ja huumoriohjelma.
Kesäkuussa 2010 Sparks aloitti oman radio-ohjelmansa Chicago's Progressive Talkissa, jossa hän isännöi ohjelmaa nimeltä The Hal Sparks Radio Show (megaworldwide).
Televisiossa
Sparks teki ensiesiintymisensä televisioelokuvassa Frog vuonna 1987. Tämän jälkeen hän on tehnyt useita erilaisia televisiorooleja.
Isännöidessään ohjelmaa Treasure Mall vuonna 1988, Sparks oli Yhdysvaltain nuorin visailupersoona. Sparks osallistui myös ohjelmaan Extreme Dodgeball Chicago Hitmenin kapteenina, ja antoi äänensä Mr. Q nimiselle tietokonehahmolle ohjelmassa 20Q.
Sparks oli yksi viidestä päähenkilöstä homojen elämästä kertovassa läpimurtosarjassa Älä kerro äidille. Viisi tuotantokautta kestänyttä sarjaa ennustettiin alkujaan katastrofiksi, mutta ohjelma menestyi hyvin ennennäkemättömän materiaalinsa kanssa. Sparks esiintyi jokaisessa sarjan 83 jaksossa roolissaan Michael Novotnyna, ja tämä on tähän asti hänen näyttävin roolityönsä. Lisäksi sarja poiki hänelle sekä positiivista että negatiivista mediajulkisuutta siksi, että hän näytteli homoa vaikka oli itse hetero. Hän on sanonut, ettei koskaan kokenut homon näyttelemistä ongelmaiseksi, vaan uskoi sen päinvastoin hyväksi tavaksi rohkaista ennakkoluuloisia ihmisiä kommunikoimaan homoyhteisön kanssa jotta he pääsisivät itse peloistaan. Sarjan teon ikäväksi puoleksi hän on maininnut hänelle ja muille näyttelijöille lähetetyt lukuisat tappouhkaukset.
Vuonna 2007 Sparks aloitti ääninäyttelyn lastenohjelmassa Tak & The Power of Juju, jota tehtiin 12 jakson verran.
Vuonna 2009 Sparks teki ensimmäisen Showtimen komediaspektaakkelinsa Charmageddonin Santa Anassa, Kaliforniassa. Esitys julkaistiin DVD:llä vuonna 2010.
Vuonna 2011 Sparks esitti Donald Davenportia uuden Disney -sarjan Lab Rats 2012 pilottijaksossa. Sarja nähdään vuonna 2012.
Sparks on tehnyt vierailurooleja useissa televisiosarjoissa aina vuodesta 1994, jolloin hän esitti pitkätukkaista skeittaria ohjelmassa Louis & Clark: The New Adventures Of Superman. Vuonna 1995 hänet nähtiin sarjassa Tohtori tuli kaupunkiin. Vuosina 2000-2006 hän esiintyi sarjoissa Martial Law, Frasier, One On One, CSI ja Las Vegas.
Lisäksi Sparks on näytellyt animaatiosarjassa Robot Chicken. Hän on myös esiintynyt omana itsenään Fall Out Boyn musiikkivideolla Beat It.
Vuonna 2006 Sparks osallistui ohjelmaan Celebrity Duets hyväntekeväisyyskohteenaan järjestö nimeltä Habitat for Humanity. Hän esiintyi sellaisten muusikoiden kuin Smokey Robinson, Gladys Kinght, Wynonna Judd, Dennis DeYoung, Dee Snider ja Sebastian Bach kanssa. Hän pääsi finaaliin Lucy Lawlessin ja Alfonso Ribeiron kanssa sijoittuen lopulta kolmanneksi.
Možaiskin puolustuslinja
Možaiskin puolustuslinja oli Puna-armeijan toisen maailmansodan rintama, joka perustettiin 18. heinäkuuta 1941 ja uudelleen nimettiin Moskovan reservirintamaksi 30. heinäkuuta. Možaiskin puolustuslinjan pohjalta luotiin myöhemmin Reservirintama. Rintaman komentajana toimi kenraaliluutnantti Pavel Artemjev.
Možaiskin puolustuslinja oli nopeasti rakennettu puolustuslinja, jonka tarkoituksena oli suojella Moskovaa lännen suunnasta. Se alkoi Kalininista ja kulki Volokolamskin kautta Kalugaan. Vaikka puolustuslijalle oli tuotu vahvistuksia linja muodostaneiden 5., 16., 43. ja 49. armeijan joukoista yhteisvahvuus oli vain noin 90 000 miestä. Moskovan puolustusta johtanut Georgi Žukov päättikin keskittää puolustuksen vain avainkohtiin: Volokolamskiin, Možaiskiin, Malojaroslavetsiin ja Kalugaan. Saksan asevoimien hyökkäys alkoi 15. (tai 13.) lokakuuta 1941, mikä johti nopeasti nopeasti Možaiskin ja Malojaroslavetsin valloitukseen.
Hal Sparks
Televisiossa
Vuonna 2007 Sparks juonsi ohjelmaa Survival of the Richest, jossa nuoret varakkaat aikuiset työskentelivät nuorten velkaantuneiden aikuisten kanssa selvitääkseen yhdessä haasteista ja tehdäkseen tiimityötä. Samana vuonna Sparks tuomaroi Roseannen kanssa ohjelman Nick At Night maailman hauskimman äidin etsintää.
Vuonna 2008 Sparks kilpaili VH1'n ohjelmassa Celebracadabra, jossa julkkikset esittivät toisilleen valmentajiltaan oppimiaan taikatemppuja. Sparks sijoittui kilpailussa toiseksi.
Sparksin ensimmäinen suuri elokuva oli suosittu komedia Dude, Where's My Car?, joka saavutti kulttimaineen huonoista arvosteluista huolimatta. Hän näytteli elokuvassa Zoltania.
Sparks on esiintynyt myös ohimennen muun muassa elokuvissa Dickie Roberts: Entinen lapsitähti ja Spider-Man 2. Jälkimmäisessä hän esittää omana itsenään miestä, joka astuu Spider-Manin kanssa samaan hissiin käyden tämän kanssa lyhyen mutta hauskan dialogin. Hän esiintyi myös komediaelokuvan Extract avauskohtauksessa, jossa hän oli toinen musiikkikaupan myyjistä Mila Kuniksen näyttelemän päähenkilön hankkiessa kitaraa.
Vuonna 2004 Sparks näytteli Deputy Dalea elokuvassa Lightning Bug, jonka ohjasi ja käsikirjoitti Robert Hall.
Näyttelyuran ohella Sparks on laulaja ja pääkitaristi rockyhtyeessä ZERO 1. Alun perin yhtyeeseen kuuluivat Sparks, basisti Robert Hall ja rumpali Miles Loretta, joka on myös Sparksin serkku. Yhtyeen debyyttialbumi julkaistiin joulukuussa 2006.
Nykyään yhtyeeseen kuuluvat laulajakitaristi Sparks, kitaristi Brian Crow, basisti Bumper Renga ja rumpali Lance Tamanaha. He työstävät parhaillaan albumia nimeltä The Sacred Nothing. Yhtye on tehnyt myös musiikkivideon kappaleelle American Psycho.
Sparks liittyy usein myös losangelesilaisen Steel Panther -coveryhtyeen riveihin yhtyeen keikkaillessa.
Yksityiselämä
Vuonna 2010 Sparks sai mediahuomiota käyttäessään ensiaputaitojaan elvyttääkseen Los Angelesin lentokentällä vanhemman tajuttoman miehen. Häntä avusti Katrina Onyett, toinen matkustaja, joka sattui olemaan lähellä miehen pyörtyessä.
Sparks on streittari eikä ole koskaan elämässään juonut, tupakoinut tai kokeillut huumeita. Hän harjoittaa myös pescovegetarismia ja omaa useita mustia vöitä taistelulajien parissa. Parhaillaan hän opiskelee kungfuta. Hän on myös maininnut, ettei usko menevänsä koskaan naimisiin.
Sparks asuu Los Angelesissa, ja hänellä on poika nimeltä Camden Harrison Sparks (s. 2011). Hän kasvattaa lasta yhdessä tämän äidin Shelley Altersin kanssa.
Vuoden 1914 konklaavi
thumb|200px|Vuoden [[1914 konklaavin valitsema paavi Benedictus XV.]]
Vuoden 1914 konklaavi eli paavin valitsema kardinaalien kokous järjestettiin 1. syyskuuta - 3. syyskuuta 1914. Konklaavissa valittiin kuolleelle paavi Pius X:lle seuraaja ja kymmenen äänestyskerran jälkeen paaviksi valittiin italialainen Giacomo della Chiesa, joka otti paavilliseksi nimekseen Benedictus XV:n.
Vuoden 1914 konklaavi tunnetaan poikkeuksellisen hyvin, koska Wienin kardinaaliarkkipiispa teki muistiinpanoja konklaavin etenemisestä, vaikkakin konklaavin säännöt kielsivät tällaisen ankarasti.
Konklaavin taustaa
Kardinaalien joukossa oli viisi vakavaa ehdokasta uudeksi paaviksi: Bolognan arkkipiispa ja kardinaali della Chiesa, Pisan Pietro Maffi, kardinaalivikaari Basilio Pompilj sekä kardinaalivaltiosihteeri Rafael Merry de Val. Myöhemmin myös Domenico Serafiniä tarjottiin kompromissiehdokkaaksi ja viimeisessä äänestyksessä hän oli della Chiesan ainoa varteenotettava vastaehdokas.
1. syyskuuta
thumb|300px|left|[[Sikstuksen kappelin kattoa. Kappelin ilmapiirin toivotaan tuovan kardinaalikollegion lähemmäs Jumalaa vaalin aikana.]] Wienin kardinaaliarkkipiispan muistiinpanojen mukaan ensimmäisessä äänestyksessä Maffi ja della Chiesa saivat molemmat saman verran ääniä, eli kaksitoista kumpaisellekin. Lisäksi Pompilj sai puolelleen yhdeksän kardinaalia ja Merry de Val seitsemän. Näiden neljän lisäksi kardinaalit Serafini ja Ferrata olivat ainoat yli yhden äänen saaneet kardinaalit; Serafiniä paavinistuimelle kannatti neljä henkeä ja Ferrataa kaksi. Kuuden ehdokkaan lisäksi kardinaalit Gasparri, Falconio, Agliardi, Ferrari, Gotti, De Lai, Francia Nava sekä van Rossum saivat kukin yhden äänen.
Toisessakin äänestyksessä Maffin ja della Chiesan äänet menivät tasan kummankin saadessa kuusitoista kannattajaa itselleen. Myös Pompiljin äänisaalis kasvoi yhdellä, kun taas Merry del Valin kannattajamäärä pysyi samana. Kardinaali Serafini menetti kaksi ääntä ja kaikki ensimmäisellä äänestyskerralla yhden äänen saaneet kardinaalit eivät saaneet enää taakseen kannattajia. Kuitenkin kardinaali Richelmyä äänesti yksi kardinaali, vaikkei kukaan ollut äänestänyt häntä ensimmäisen kierroksen aikana.
Kolmannella äänestyskerralla della Chiesa ohitti Maffin kannatuksessaan, joka nyt oli kahdeksantoista ääntä. Maffin kannattajien määrä pysyi entisellään, mutta Pompilj menetti yhden äänen. Samoin ensimmäisen ja toisen äänestyskerran aikanakin, Merry del Valia äänesti seitsemän kardinaalia. Toisen äänestyskerran aikana kaksi ääntä saanut Serafini ei ollut menettänyt kannatustaan, toisin kuin nyt vain yhden äänen saanut kardinaali Ferrata. Kolmannella äänestyskerralla nousi esiin uusi ehdokas, kardinaali Bacilieri, joka ei ollut edellisissä äänestyksissä saanut ääntäkään mutta nyt kaksi konklaavin jäsentä kannatti häntä paavinistuimelle. Della Chiesan ja Bacilierin lisäksi Riechelmy oli ainoa kardinaali, joka kasvatti kolmannella kierroksella äänisaalistaan. Hänelle ilmaantui uusi kannattaja nostaen hänen äänimääränsä kahteen, mutta seuraavan kierroksen aikana hänenkin kannatuksensa putosi yhteen ja pysyi sellaisena konklaavin loppuun saakka.
Neljännessä äänestyksessä della Chiesan äänimäärä kasvoi kahdeksastatoista kahteenkymmeneenyhteen. Hänen silloin varteenotettavin vastaehdokkaansa Maffi menetti yhden äänen, jolloin hänen kannatuksensa putosi viiteentoista. Kardinaali Pompiljin äänimäärä pysyi samana kuin edelliselläkin kierroksella, mutta Merry de Val, Richelmy ja Bacilieri menettivät kukin yhden kannattajistaan. Myöskään Serafinin äänien määrä ei kasvanut, tosin se ei myöskään vähentynyt.
2. syyskuuta
Syyskuun 2. päivän ensimmäisessä äänestyksessä sekä della Chiesa että Maffi menettivät kannatustaan: della Chiesa sai kaksikymmentä ääntä ja Maffi kolmetoista. Pompiljinkin äänimäärä pieneni yhdeksästä kuuteen, samoin kävi Merry del Valille, joka menetti neljä kannattajaa ääniensä lukumäärän jäädessä kahteen. Ainoastaan Serafini ja Ferrata lisäsivät äänimääräänsä, Serafinille ilmaantui kahdeksan uutta kannattajaa ja Ferratalle yksi. Samalla ensimmäisellä kierroksella äänen saaneelle mutta myöhemmin ääniä vaille jääneelle kardinaali Francia Navalle ilmaantui jälleen yksi kannattaja.
Syyskuun 2. päivän toisen äänestyksen eli konklaavin kuudennen äänestyskierroksen aikana della Chiesa kasvatti jälleen kannatustaan nostaen sen kahteenkymmeneenseitsemään, mutta Maffin äänet putosivat seitsemään. Monet tämän kannattajat olivat siirtyneet della Chiesan puolelle huomattuaan, ettei heidän oma ehdokkaansa voittaisi konklaavia. Pompiljia kannatti enää kaksi kardinaalia, Merry del Val menetti kokonaan kanantuksensa. Samoin kävi Ferratalle ja Bacilierille. Richelmyn ja Navan äänimäärät pysyivät yhdessä äänessä. Kompromissiehdokkaaksi tarjotti Serafini sai seitsemäntoista kardinaalin kannatuksen.
Seitsemännellä äänestyskerralla enää kaksi kannatti Maffia, kun taas della Chiesan kannattajamäärät olivat nousseet ja heitä oli nyt kolmekymmentäyksi. Pompilj menetti kokonaan kannattajansa, Serafiniä äänesti paavinistuimelle kaksikymmentäyksi. Navan ja Riechelmyn äänet eivät muuttuneet. Tässä vaiheessa jo suurin osa Maffin kannattajista oli siirtynyt konservatiivisen della Chiesan taakse ja tämä vaikutti olevan pääehdokas, vaikkei vielä tarvittavaa kahden kolmenneksen enemmistöä saanutkaan.
Syyskuun 2. päivän viimeinen äänestyskerta osoitti della Chiesan kannatuksen olevan pienoisessa nousussa; hän sai yhden äänen lisää. Maffia ei äänestänyt enää yksikään ja Serafinin äänimäärä pysyi ennallaan.
3. syyskuuta
Syyskuun 3. päivänä käytiin enää kaksi äänestyskierrosta, joista ensimmäisen aikana kolmekymmentäneljä kardinaalia antoi äänensä della Chiesan nostamiseksi paavinistuimelle. Samalla Serafini sai yhden äänen lisää. Konklaavi ratkesi syyskuun 3. päivän toisen äänestyksen jälkeen eli konklaavin 10. äänestyskierroksella. Lopullisiksi tuloksiksi vahvistui della Chiesan voitto Serafinista äänin 38-18. Richelmy ja Francia Nava saivat molemmat yhden hajaäänen. Konklaavin lopputuloksena della Chiesa nousi paavinistuimelle ja otti nimekseen Benedictus XV suuren valistusajan paavin Benedictus XIV:n mukaan.
Mutsi (televisiosarja)
Mutsi (engl. Mom) on yhdysvaltalainen tilannekomediasarja, jonka esittäminen alkoi CBS-televisiokanavalla 23. syyskuuta 2013. Sarjan kuudes tuotantokausi alkoi Yhdysvalloissa 27. syyskuuta 2018. Helmikuussa 2019 ilmoitettiin sarjan jatkamisesta kahdella tuotantokaudella. Suomessa sarjaa on esitetty Sub-televisiokanavalla sekä Avalla.
Mutsi kertoo päihdeongelmista kärsineestä kahden lapsen yksinhuoltajaäidistä Christy Plunkettista (Anna Faris), joka on päättänyt laittaa elämänsä järjestykseen, elää päihteetöntä elämää ja olla parempi äiti. Sarjan alussa Christy kohtaa vuosien tauon jälkeen myös päihdeongelmaisen äitinsä Bonnien (Allison Janney), jonka kanssa välit ovat olleet poikki.
Maakuntain Pankki
Maakuntain Pankki Oy oli vuosina 1929–1932 toiminut liikepankki.
Vaikeudet ja fuusio
Ongelmiin Maakuntain Pankin oli ajanut kritiikitön luotonanto. Sitä oli harjoitettu jo pankin edeltäjässä Länsi-Suomen Osake-Pankissa ja jatkettu Maakuntain Pankissa. Ongelmia oli ollut erityisesti Turun konttorissa, jonka asemaa oli pönkitetty lähes luvattomin keinoin. KOP:n piirissä korostettiin, että kuinka ongelmat olivat aiheutuneet luotonannosta eivätkä 1930-luvun pula-ajasta.
Barry Wilmore
Barry Eugene "Butch" Wilmore (s. 29. joulukuuta 1962) on yhdysvaltalainen koelentäjä ja NASAn astronautti.
Maakuntain Pankki
Vaikeudet ja fuusio
KOP:n ja Maakuntain Pankin fuusio toteutettiin niin, että KOP sai kaikki Maakuntain Pankin varat ja velat. Maakuntain Pankin kantaosakkeet vaihdettiin KOP:n osakkeisiin ja etuoikeutetut osakkeet lunastettiin. Pankit toimivat yhteiseen laskuun 1.2.1932 alkaen.
Barry Wilmore
Wilmore kasvoi Mount Julietissa. Hän on naimisissa Deanna Wilmoren kanssa.
Maakuntain Pankki
Vaikeudet ja fuusio
Fuusio aiheutti KOP:lle talousvaikeuksia 1930-luvun alussa. KOP:n pääjohtaja Juho Kusti Paasikivi kuvaili, kuinka KOP sai Maakuntain Pankista vain ”sontakasan”.
Barry Wilmore
Wilmore suoritti sähkötekniikan alemman ja ylemmän korkeakoulututkinnon Tennessee Technological Universityssä.
Wilmore on lentänyt A-7E ja F/A-18 lentokoneilla. Hän toimii komentajana Yhdysvaltain laivastossa ja on työskennellyt neljällä yhdysvaltalaisella lentotukialuksella. Wilmore on osallistunut lentäjänä Bosnian valvontalentoihin sekä Persianlahden sotaan ja Irakin sotaan. Wilmorella on yli 5 900 lentotuntia ja 663 menestyksekästä lentotukialukselle laskeutumista.
Tampereen kaupungin pääkirjasto
thumb|Näkymä kirjaston aulasta. Tampereen kaupungin pääkirjasto (tunnetaan myös nimellä Metso) sijaitsee Tampereen keskustassa Hämeenpuiston puolivälissä. Se on Tampereen kaupunginkirjaston päätoimipiste.
Vuonna 1978 järjestettyyn Tampereen uuden pääkirjaston arkkitehtikilpailuun osallistui 120 ehdotusta, joista voittajaksi valittiin arkkitehtien Raili ja Reima Pietilän ehdotus ”Soidinmenot”. Nimitys Metso tulee kirjaston ulkomuodosta ylhäältä katsottuna.
Reima Pietilä
Frans Reima Ilmari Pietilä (25. elokuuta 1923 Turku – 26. elokuuta 1993 Helsinki ) oli suomalainen arkkitehti. Hän valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1953. Vuosina 1973–1979 Pietilä toimi Oulun yliopiston arkkitehtiosaston professorina.
Tampereen kaupungin pääkirjasto
Palkintolautakunta piti Pietilöiden ehdotusta yksimielisesti selvästi muita ehdotuksia ansiokkaampana. Palkintolautakunta uskoi, että kaupunki saisi ehdotuksesta nykyaikaisen ja hyvin toimivan kirjastorakennuksen, joka samalla toisi kaupunkikuvaan mieliinpainuvasti omaleimaisen ja monumentaalisen lisän.
Reima Pietilä
Ura
Pietilä työskenteli opiskeluaikana vuonna 1947 Ilmari Niemeläisen toimistossa sekä vuosina 1948–1949 Einari Teräsvirran ja Ragnar Ypyän toimistoissa ja oli valmistuessaan lähes 30-vuotias. Hänen läpimurtotyönsä oli Brysselin maailmannäyttelyn (1958) Suomen paviljonki, johon hän on kertonut saaneensa innoituksen Aulis Blomstedtilta. Sen suunnittelussa hän käytti tilamoduuleja ja pyrki siinä sekä luonnonmukaiseen että älylliseen tulokseen.
Akateemikon arvonimen vuonna 1982 saanut Pietilä oli Suomen merkittävimpiä nykyarkkitehteja. Hänen työnsä ovat omaleimaisia ja rohkeasti tavanomaisista normeista poikkeavia suomalaisessa rakennustaiteessa. Useimmat töistään Pietilä teki yhdessä vaimonsa Raili Pietilän kanssa. Pietilöitä pidetään usein kansainvälisesti tunnetuimpina suomalaisina arkkitehteina Alvar Aallon jälkeen. Pietilä sai vuonna 1987 elämäntyöstään UIA-kultamitalin (Union internationale des architectes).
Tampereen kaupungin pääkirjasto
Metson tieltä purettiin F. L. Caloniuksen suunnittelema Kaipion talo. Kirjastotalon rakennustyöt aloitettiin vuonna 1983, ja ne kestivät kolme vuotta. Rakennus avattiin yleisölle 21. elokuuta 1986 ja vihittiin 10. lokakuuta 1986.
Reima Pietilä
Ura
Tyyliltään Pietilät edustavat orgaanista arkkitehtuuria.
Reima Pietilä sai 70-vuotissyntymäpäiväjuhlassaan sairauskohtauksen, johon hän kuoli seuraavana päivänä.
Tampereen kaupungin pääkirjasto
Kirjaston yhteydessä toimii kirjastokahvila Café Metso. Rakennuksen alakerrassa sijaitsi pitkään myös kaksi museota, Tampereen taidemuseon Muumilaakso ja Tampereen Kivimuseo. Ne joutuivat kuitenkin muuttamaan pois talon remontin vuoksi. Muumilaakso toimi tammikuun 2013 alusta vuoteen 2016 Tampereen taidemuseon alakerrassa. Vuonna 2017 Muumilaakso muutti Tampere-taloon ja sai uudeksi nimekseen Muumimuseo. Kivimuseo avattiin uudelleen Vapriikissa joulukuussa 2014.
Metson remontti vuonna 2017
Kirjastossa tehtiin vuosina 2015–2017 perusteellinen remontti, joka maksoi 11,5 miljoonaa euroa. Remontissa päivitettiin kirjaston kaikki toiminnot. Alakerran museoiden tilalle valmistui hiljainen tila, mikrofilmihuone ja avara oleskelutila sekä muutama luentosali. Lisäksi kirjaston parvikerrokseen siirtyi aiemmin Frenckellin vanhassa pannuhuoneessa toiminut Frenckellin Lehtilukusali.
Reima Pietilä
Ura
Pietilän mukaan on nimetty Tampereella Hervannan kaupunginosassa sijaitseva Pietilänkatu. Koska etunimi ei esiinny kadunnimessä, kaupunki on mahdollisesti halunnut kunnioittaa samalla Raili Pietilän työtä. Pietilät suunnittelivat Hervantaan niin sanotun keskusakselin, ja se on heidän laajin rakennuskokonaisuutensa Suomessa.
Taiteilija Tuulikki Pietilä oli Reima Pietilän sisar. Pietilän ensimmäinen puoliso vuosina 1955–1963 oli kirjailija Maire Harme. Pietilä avioitui arkkitehti Raili Paatelaisen kanssa vuonna 1963. Arkkitehti Annukka Pietilä (s. 1963) on Reima ja Raili Pietilän tytär.
Eric Bloom
thumb|Eric Bloom. Eric Bloom (s. 1. joulukuuta 1944 New York) on yhdysvaltalainen muusikko, joka tunnetaan parhaiten Blue Öyster Cult -yhtyeen päälaulajana ja kitaristina. Bloom tunnetaan kovana scifi-fanina ja hänen kitarastaan käytettiin nimitystä "stun"-guitar. Nimitys tullee Star Trek -sarjan aseista.
1960-luvun lopulla koulusta valmistumisen jälkeen Bloom toimi roudarina ja teknikkona sekä musiikkikaupan myyjänä. Kaupassa hän tutustui Soft White Underbelly -yhtyeen jäseniin ja pääsi heidän lavateknikoksi. Yhtyeen laulajan erottua 1969 Bloomista tuli yhtyeen laulaja. Soft White Underbellystä tuli ensin Stalk Forrest Group ja vuonna 1970 lopulta Blue Öyster Cult.
Blue Öyster Cult nousi suureen suosioon 1970-luvun puolivälissä ja Eric Bloom piti yllä yhtyeen hevi-imagoa pukeutumalla lavalla nahkavaatteisiin ja peililaseihin. Hänen imagonsa oli vastakohta kitaristi Donald "Buck Dharma" Roeserille, joka pukeutui lavalla valkoisiin pukuihin.
Bloom on kirjoittanut lauluja tunnettujen scifi-kirjailijoiden, kuten Michael Moorcock, Eric Van Lustbader ja John Shirley, kanssa.
Gidon Kremer
Gidon Kremer (s. 27. helmikuuta 1947 Riika) on latvialainen viulisti ja kapellimestari. Gidon Kremer on sukujuuriltaan saksanjuutalainen.
Kremer aloitti viulunsoiton nelivuotiaana, ja hänen opettajinaan toimivat aluksi hänen isänsä ja isoisänsä, jotka molemmat olivat ammattiviulisteja. Hän jatkoi opintojaan Riian musiikkikoulussa ja Moskovan konservatoriossa David Oistrahin johdolla. Vuonna 1967 hän sai kolmannen palkinnon kuningatar Elisabetin viulukilpailussa Brysselissä ja vuonna 1970 hän voitti kansainvälisen Tšaikovski-viulukilpailun Moskovassa. Kremer on perustanut Lockenhausiin Itävaltaan kamarimusiikkifestivaalin, joka on vuodesta 1992 ollut nimeltään Kremerata Musica. Vuonna 1996 hän perusti myös kamariorkesterin Kremerata Baltican.
Kremer on tunnettu laajasta ohjelmistostaan, joka sisältää musiikkia Johann Sebastian Bachista aina nykysäveltäjiin, kuten Kaija Saariahoon, jonka viulukonserton Graal theatre Kremer kantaesitti. Kremer on levyttänyt myös muun muassa Astor Piazzollan, Philip Glassin, Alfred Schnittken ja Arvo Pärtin musiikkia. Kremer levyttää Deutsche Grammophon -levy-yhtiölle mutta on julkaissut levyjä myös Melodija-, ECM-, Philips- ja Decca-levymerkillä.
Marjun Syderbø Kjelnæs
Marjun Syderbø Kjelnæs (s. 1974 Tórshavn, Färsaaret) on färsaarelainen runoilija, näytelmäkirjailija ja prosaisti. Hänen esikoisnovellinsa osallistui vuonna 2000 novellikilpailuun. Hän valmistui sairaanhoitajaksi Kööpenhaminassa mutta on sittemmin palannut Färsaarille ja kirjoittaa täysitoimisesti.
Aaron Broten
Aaron Broten (s. 14. marraskuuta 1960 Roseau, Minnesota) on yhdysvaltalainen entinen ammattilaisjääkiekkoilija.
Ura
Broten sai NHL-varauksen, kun Colorado Rockies varasi hänet numerolla 106 varaustilaisuuden 1980 kuudennella kierroksella, ja pelasi ensimmäiset NHL-ottelunsa keväällä 1981, kauden 1980–1981 lopulla. Hän pelasi ennen ammattilaisuraansa Minnesotan yliopiston jääkiekkojoukkueessa Golden Gophersissa yliopistosarja WCHA:ssa, jossa oli kaudella 1980–1981 eniten maaleja, syöttöpisteitä ja tehopisteitä tehnyt pelaaja. Hän oli johdattamassa joukkuettaan vuonna 1981 WCHA:n mestaruuteen ja NCAA:n mestaruusotteluun. Hänet nimettiin WCHA:n ensimmäiseen tähdistökentälliseen (WCHA First All-Star Team) sekä NCAA:n mestaruusturnauksen tähdistökentälliseen (NCAA Championship All-Tournament Team).
Colorado Rockiesista tuli ennen kautta 1982–1983 New Jersey Devils, jota Broten edusti vuoteen 1990 asti, pitempään kuin mitään muuta seuraa. Hän teki NHL-uransa ennätyspisteet kaudella 1987–1988, 83 tehopistettä, 26 maalia ja 57 syöttöpistettä, 80:ssä runkosarjaottelussa, ja oli Devilsin toiseksi eniten pisteitä tehnyt pelaaja Kirk Mullerin jälkeen. Hän oli kahdella aiemmalla kaudella joukkueen eniten pisteitä tehnyt pelaaja, kausina 1982–1983 (55 tehopistettä, 16 maalia ja 39 syöttöpistettä) ja 1986–1987 (79 tehopistettä, 26 maalia ja 53 syöttöpistettä).
Keskushyökkääjänä ja vasempana laitahyökkääjänä pelannut Broten pelasi vuodesta 1981 vuoteen 1992 kestäneellä NHL-urallaan yhteensä 748 runkosarjaottelua ja teki 515 tehopistettä, 186 maalia ja 329 syöttöpistettä. Pudotuspeleissä hän pelasi yhteensä 34 ottelua ja teki 25 tehopistettä, seitsemän maalia ja 18 syöttöpistettä. Hän pelasi pudotuspeleissä kolmena vuonna, New Jersey Devilsissä vuonna 1988, Minnesota North Starsissa vuonna 1990 ja Winnipeg Jetsissä vuonna 1992. Paitsi NHL:ssä, hän pelasi ammattilaisurallaan myös Central Hockey Leaguen Fort Worth Texansissa ja Wichita Windissä sekä American Hockey Leaguen Moncton Hawksissa.
Broten edusti Yhdysvaltain jääkiekkomaajoukkuetta useissa arvoturnauksissa, maailmanmestaruuskilpailuissa vuosina 1981, 1982, 1985, 1986 ja 1987 sekä Kanada-cupissa vuosina 1984 ja 1987. Hän palasi maajoukkueeseen vielä kolmen ottelun ajaksi Yhdysvaltain pelatessa maailmanmestaruuskilpailujen 1999 karsinnoissa. Hän pelasi urallaan myös kerran nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa, vuonna 1979.
Broten nimettiin vuonna 2007 United States Hockey Hall of Famen jäseneksi samaan aikaan Bobby Carpenterin, John MacInnesin ja John Vanbiesbrouckin kanssa.
Yksityiselämä
Broten muutti pelaajauransa päättymisen jälkeen perheensä kanssa takaisin synnyinseudulleen Minnesotaan ja on työskennellyt sijoitusalalla. Aaron on niin ikään NHL:ssä pelanneiden Neal ja Paul Brotenin veli.
Trachipterus
Trachipterus on viikatekalojen (Trachipteridae) heimoon kuuluva kalasuku.
Lajit
Sukuun kuuluu FishBasen mukaan seuraavat 6 lajia:
George A. Romero
George Andrew Romero (4. helmikuuta 1940 New York, Yhdysvallat – 16. heinäkuuta 2017 Toronto, Ontario, Kanada) oli kanadalais-yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja. Hänen tunnetuimmat elokuvansa ovat modernin kauhun ehkä merkittävin elokuva Elävien kuolleiden yö sekä sen kolme jatko-osaa Dawn of the Dead, Elävien kuolleiden päivä ja Kuolleiden valtakunta.
Elämä ja ura
Romero syntyi New Yorkin Bronxissa vuonna 1940 ja myös vietti siellä koko nuoruutensa, kunnes hän pääsi opiskelemaan arvostettuun Carnegie Mellon -yliopistoon Pennsylvaniaan. Suoritettuaan MA-tutkinnon Romero sai töitä mainoskuvaajana ja samalla keräsi rahaa suunnittelemaansa elokuvaa eli Elävien kuolleiden yötä varten. Romero sai kokoon 100 000 Yhdysvaltain dollaria ja ryhtyi kuvaamaan elokuvaa yhdessä John Russon kanssa. Elokuva saatiin valmiiksi vuonna 1968, ja päästyään teatterilevitykseen se aiheutti valtavan mediakohun. Tämä johtui siitä, että Elävien kuolleiden yö hylkäsi perinteisen kauhuelokuvan käytännöt tyystin. Ensimmäistä kertaa kauhuelokuvan historiassa sankari on musta mies eikä tarina pääty onnellisesti, sillä kaikki päähenkilöt kokevat hyvin ikävän kuoleman. Elävien kuolleiden yö rikkoi runsaasti elokuvan tabuja, kuten äidinmurhan, kannibalismin ja ruumiiden kunnioittamisen. Romero tuli myös aloittaneeksi kokonaan uuden genren eli zombielokuvat. Tosin zombeja oli esiintynyt elokuvissa jo 1940-luvulla, mutta silloin ne olivat voodoon avulla henkiinherätettyjä orjia. Romero teki niistä verenhimoisia petoja ja siirsi ne länsimaiseen kulttuuriympäristöön.
Elävien kuolleiden yön jälkeen Romerolle sateli työtarjouksia Hollywoodista, mutta hän hylkäsi ne. Romero uskoi, että Hollywood tuhoaa ohjaajien luovuuden. Seuraavina vuosina hän ohjasi pienen budjetin elokuvia, kuten There's Always Vanilla (1971), Kaikki saastuneet tuhotaan (1973) ja Martin (1977). Ne eivät saaneet samanlaista huomiota kuin Romeron esikoiselokuva mutta löysivät oman vankan kannattajakuntansa, ja Romero säilytti taiteellisen vapautensa. Vuonna 1978 Romero palasi zombiteemaan Elävien kuolleiden yön jatko-osalla Dawn of the Dead, josta on muodostunut Romeron suosituin elokuva. Romero lisäsi väkivaltaa reilusti mutta toi zombielokuvien maailmaan myös huumorin. Dawn of the Dead filmattiin kahden miljoonan Yhdysvaltain dollarin budjetilla, mutta se toi lipputuloja yli 40 miljoonaa dollaria. Elokuvaa kuvattiin öisin.