cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Holkerin hallitus
Hallituksen synty
Keskustan, kokoomuksen ja RKP:n puheenjohtajat Paavo Väyrynen, Ilkka Suominen ja Christoffer Taxell olivat sopineet loppuvuodesta 1986 niin kutsutulla ”kassakaappisopimuksella” puolueidensa muodostavan yhteisen hallituksen vuoden 1987 eduskuntavaalien jälkeen. Tärkeä taustavaikuttaja neuvotteluissa oli silloinen Nokian pääjohtaja, vuorineuvos Kari Kairamo. Kairamon ja eräiden muiden teollisuusjohtajien mielestä ns. konsensuspolitiikkaa oli toteutettu liian pitkälle ja liian kauan SDP:n ehdoilla ja oli tullut aika osoittaa, että Suomea voitaisiin hallita myös ilman sosialidemokraatteja. He pitivät porvarihallitusta välttämättömänä vero- ja rakenneuudistusten käynnistämiseksi.
Väyrynen, Suominen ja Taxell sopivat, että mikäli heidän puolueensa saisivat uuteen eduskuntaan enemmistön ilman Suomen Maaseudun Puoluetta tai Kristillistä liittoa, he tarjoaisivat ensin yhteistyötä SDP:lle, ja ellei tarjousta hyväksyttäisi – kuten he olettivat –, keskusta, kokoomus ja RKP muodostaisivat yhteisen hallituksen Paavo Väyrysen johdolla. Sopimusta tarvitsi etenkin Suominen, koska monet kokoomuksen kannattajat suhtautuivat epäluuloisesti keskustaa ja etenkin Väyrystä kohtaan. Väyrysen arveltiin käyttävän sopimusta valttikorttinaan kiristääkseen SDP:lta paremmat ehdot ja ne saatuaan hylkäävän jälleen kokoomuksen ja palaavan punamultakoalitioon. Sopimuksen salaaminen oli tärkeää myös Väyryselle ja Taxellille, koska keskustan kentällä vallitsi yhä vahva punamultahenki ja myös RKP:ssa oli monia, jotka suhtautuivat porvarihallitukseen epäillen tai jopa kielteisesti.
Porvaripuolueet menestyivät vuoden 1987 eduskuntavaaleissa odotettuakin paremmin, ja puoluejohtajien sopimusta ryhdyttiin heti vaalien jälkeen toteuttamaan valitsemalla Ilkka Suominen eduskunnan puhemieheksi. Uuden hallituksen muodostamisen ensimmäisenä virallisena vaiheena presidentti Mauno Koivisto nimitti ministeri Esko Rekolan selvittämään, oliko olemassa edellytyksiä kolmen suurimman puolueen yhteisen hallituksen muodostamiselle. Rekola pyysi vastaukset keskustalta, kokoomukselta, sosialidemokraateilta ja RKP:n pyynnöstä myös näiltä. Asia raukesi SDP:n ilmoitukseen, jonka mukaan kolmen suurimman puolueen hallitukselle ei ollut mahdollisuuksia. Eduskuntaryhmille esitettyyn kysymykseen keskusta, kokoomus ja RKP vastasivat kirjelmillä, joissa puolue oli ensimmäisenä ja eduskuntaryhmä toisena allekirjoittajana. SDP:n vastaus oli allekirjoitettu vain puolueen puolesta. Rekolan mielestä tämä osoitti, että edellisen eduskunnan hyväksymää periaatetta eduskuntaryhmien kuulemisesta uutta hallitusta muodostettaessa ei ollut kolmessa puolueessa vielä täysin omaksuttu ja SDP:lta se oli kokonaan unohtunut.
Esko Rekolalle ei paljastettu puoluejohtajien keskinäisen sopimuksen olemassaoloa. Tämän niin sanotun kassakaappisopimuksen tultua presidentti Mauno Koiviston tietoon Koivisto närkästyi siitä, että hänelle oli osoitettu sivullisen rooli. Niinpä hän nimitti seuraavan hallituksen muodostajaksi kokoomuksen entisen puheenjohtajan Harri Holkerin, joka toimi tuolloin Suomen Pankin johtokunnan jäsenenä, eikä Ilkka Suomista, jonka johdolla kokoomuksen paikkaluku oli kasvanut yhdeksällä edellisvaaleista, 53:een, mikä on puolueen historian suurin paikkaluku eduskunnassa. Näin syntyi ensimmäistä kertaa kokoomuksen ja SDP:n varaan rakentunut sinipunahallitus ja keskusta jäi oppositioon.
Holkerin hallituksen erikoisuuksiin kuuluu myös se, että hallituksen suurin puolue kahdeksalla ministerinpaikallaan oli SDP, ei kokoomus. Tämä johtui siitä, että SDP säilytti vuoden 1987 eduskuntavaaleissa paikkansa eduskunnan suurimpana puolueena, vaikka puolueen ääniosuus laski 2,6 prosenttiyksikköä edellisvaaleista.
Hallitusohjelma
Hallitusohjelmassa sovittiin verojen alentamisesta sekä talouspoliittisista uudistuksista, joista käytettiin nimitystä hallittu rakennemuutos. Talouspoliittiset ratkaisut johtivat kuitenkin taloudelliseen ylikuumenemiseen 1980-luvun loppupuolella.
Hallittu rakennemuutos oli hallitusohjelmaan kuulunut ajatus Suomen talouden rakenteen uudistamisesta vastaamaan paremmin yleismaailmallisen taloudellisen kilpailun vaatimuksia. Tarkoituksena oli mm. monipuolistaa tuotantotoimintaa. Talouden rakennetta oli tarkoitus kehittää hallitusti, niin että suurelta työttömyydeltä olisi vältytty. Keinoina tähän esitettiin mm. työvoiman liikkuvuuden lisäämistä. Laman ja nopean teknologisen kehityksen myötä talouden rakenne muuttuikin, joskaan ei hallitusti. Merkittävältä osaltaan rakennemuutokseen vaikutti Neuvostoliiton kanssa käydyn kaupan äkillinen romahtaminen 1990-luvun alussa, minkä seurauksena useita rakennusliikkeitä – valtaosa Neuvostoliittoon suuntautuneen viennin arvosta oli rakennustoimintaa – ja muita idänkaupan varassa toimineita yrityksiä ajautui konkurssiin.
SMP:n lähtö hallituksesta
Suomen Maaseudun Puolue hangoitteli elokuussa 1990 vastaan hallituksen budjettineuvotteluihin liittyneessä kansaneläkekysymyksessä, minkä muut hallituspuolueet tulkitsivat SMP:n lähdöksi hallituksesta. SMP:n ainoa edustaja hallituksessa, liikenneministeri Raimo Vistbacka, ilmoitti aluksi, ettei hän aikonut jättää eronpyyntöä. Asiasta uhkasi kehittyä perustuslaillinen ongelma, kunnes Vistbacka taipui ja erosi tehtävästään. Uudeksi liikenneministeriksi tuli ministerinä valtioneuvoston kansliassa toiminut Kokoomuksen Ilkka Kanerva, jonka entinen ministerinpaikka jätettiin täyttämättä. SMP:n puheenjohtajan Heikki Riihijärven näkemyksen mukaan puolue heitettiin ulos hallituksesta.
Kokoonpano
Ulkoministeri Kalevi Sorsa siirtyi kesken hallituksen toimikauden eduskunnan puhemieheksi, liikenneministeri Pekka Vennamo Posti- ja telelaitoksen pääjohtajaksi, sosiaali- ja terveysministeri Helena Pesola Kansaneläkelaitoksen johtajaksi, valtiovarainministeri Erkki Liikanen Suomen EY-suurlähettilääksi Brysseliin ja opetusministeri Christoffer Taxell Partek Oy:n pääjohtajaksi. Vennamo ja Liikanen erosivat samalla myös eduskunnasta. Ympäristöministeri Kaj Bärlund nimitettiin vesi- ja ympäristöhallituksen pääjohtajaksi joulukuun 1990 alusta lukien, mutta hän jatkoi ministerin tehtävissä hallituksen toimikauden loppuun saakka.
Aquifoliales
Aquifoliales on varsinaiskaksisirkkaisiin, Rosopsida, kuuluvan Euastridae II -ryhmän lahko. Sen tunnetuimmat edustajat ovat orjanlaakerit (Ilex).
Lahkoon kuuluu pääasiassa puuvartisia kasveja. Niiden lehdet ovat enintään pienikorvakkeisia, hammas- tai ehytlaitaisia ja sijaitsevat kierteisesti tai kahdessa rivissä. Heimoissa Phyllonomaceae ja marjalapakasvit (Helwingiaceae) kukintoperä on kasvanut yhteen lehtiruodin ja keskisuonen kanssa, joten kukinto näyttää sijaitsevan keskellä lehteä. Hedelmä on luumarja.
Heimot
Lahkossa on viisi heimoa.
Palopermanto
Palopermanto on ullakon lattialaatta, joka on valmistettu syttymättömistä tarvikkeista. Palopermannon tehtävänä on estää tulipalon leviäminen ullakkotilan kautta rakennuksen eri osien välillä. Palopermannon päälle on saatettu asentaa myöhemmin lisälämmöneristeitä, kuten mineraalivillaa. Palopermantolaatan alla voi olla haitta-aineita. Valueristeenä on käytetty usein tervapaperia, -pahvia ja -huopaa tai paksua kreosoottipikikerrosta. Osa valueristeistä voi sisältää haitta-aineita, joiden olemassaolo huomioidaan, jos rakenteeseen kohdistetaan korjaustoimia.
Palopermantorakenteet ovat kehittyneet ajan kuluessa. 1800-luvun loppupuolella ja 1900-luvun alussa palopermantorakenteena käytettiin usein savilaastilla muurattua lapetiilikerrosta, jonka alapuolella oli aluslaudoitus, puukoroke ja puupalkisto täytteineen. 1900-luvun alkupuolella palopermannot alettiin valaa betonista. Tämän aikakauden palopermantolaatan paksuus on noin 50 mm ja sen alla on yleensä valueristeenä tervapaperi sekä muottilaudoitus. 1920- ja 1930 -luvuilla laatta oheni noin 40 mm paksuuteen.
1940- ja 50 -luvuilla palopermanto sekä sen alapuoliset rakenteet monipuolistuivat. Palopermantolaatta tehtiin nyt 20-60 mm paksusta teräshierretystä teräsbetonista. Se muotoiltiin 1950-luvulta eteenpäin niin, että tulipalon sammutusvedet valuivat hallitusti pois ulkoseinälle muurattujen tiiliruukkuputkien kautta kaadon jyrkkyyden ollessa vähintään senttimetri metrin matkalla. Tämän aikakauden palopermantolaatan alla on joko palkistotäytteitä tai jos lämmöneriste on asennettu palkiston yläpuolelle, se voi olla vuorivillaa, karkaisematonta kevytbetonia, tai lastuvillalevyä. Yläpohjia on alettu tehdä tällä aikakaudella palkistojen sijasta myös massiivibetonilaattoina. Tällöin palopermannon alapuolella on ollut lämmöneristeenä lastuvillaa, kevytbetonia, lasivillaa, korkkia tai turvekuitulevyä. Käyttöullakottomissa rakennuksissa palopermantona on saattanut olla pelkkä slammaus lämmöneristeen päällä.
Basilica di San Miniato al Monte
thumb|San Miniato al Monte, Firenze 2019|alt=San Miniato al Monte, Firenze 2019 01 cropped.jpg San Miniato al Monte (Pyhä Miniato vuorella) on basilika Firenzessä ja yksi kaupungin korkeimmista paikoista. Sen on sanottu olevan yksi hienoimmista romaanisista rakennuksista Toscanassa ja yksi kauneimmista kirkoista Italiassa.
Pyhä Miniato tai Minas oli armenialainen ruhtinas, joka palveli Rooman armeijassa keisari Deciuksen alaisuudessa. Hän kääntyi kristityksi, kun hänestä tuli erakko, ja tämän vuoksi hänet vietiin keisarin eteen tuomittavaksi. Decius oli leiriytynyt Firenzen porttien ulkopuolelle. Keisari heitätti hänet amfiteatteriin eläinten raadeltavaksi, mutta pantteri kieltäytyi syömästä häntä. Hänet mestattiin keisarin läsnä ollessa. Hänen väitetään nousseen ylös, ottaneen päänsä maasta, ylittäneen Arnon ja kävelleen Mons Fiorentinuksen kukkulalle erakkomajaansa. Myöhemmin tähän paikkaan pystytettiin pyhäkkö, ja siellä oli kappeli jo 800-luvulla.
Nykyisen kirkon rakentamisen aloitti piispa Alibrando vuonna 1013, kun keisari Henrik II antoi sille luvan. Viereinen luostari alkoi benediktiiniyhteisönä, siirtyi sitten Clunyn liikkeelle ja sitten vuonna 1373 olivetaaneille, jotka edelleen pitävät sitä. Munkit valmistavat kuuluisia liköörejä, hunajaa ja yrttiteetä, joita he myyvät kirkon vieressä sijaitsevasta kaupasta.
Virtual Console
Virtual Console on Wii -konsolin ja Nintendo 3DS -käsikonsolin palvelu, jolla voi pelata vanhempien konsoleiden pelejä. Tuettuja alustoja ovat: Nintendo Entertainment System, Super Nintendo Entertainment System, Nintendo 64, Sega Mega Drive, NEC, PC Engine ja Neo-Geo. Lisäksi palvelun kautta voi pelata joitakin Commodore 64:n pelejä. Pelien mukaan on pakattu emulaattori, jolla Wii emuloi pelin suorittamiseen tarvittavaa alustaa. Pelien hinnat liikkuvat viiden (NES-pelit) ja kymmenen (N64-pelit) euron välillä, ja pelejä jaetaan myös ilmaiseksi Wiin oikeiden pelien kylkiäisinä ja erityisinä päivinä.
Jeanne Crain
thumb|right|Jeanne Crain Jeanne Elizabeth Crain (25. toukokuuta 1925 – 14. joulukuuta 2003) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän oli ehdolla parhaan naispääosan Oscar-palkinton saajaksi roolistaan Elia Kazanin elokuvassa Veren perintö (Pinky, 1949).
Kiljusen herrasväki (elokuva)
Kiljusen herrasväki on vuonna 1981 ensi-iltansa saanut lasten musiikkikomedielokuva, jonka on ohjannut Matti Kuortti. Elokuva perustuu Jalmari Finnen samannimiseen romaaniin. Elokuvan pääosissa nähdään Jukka Sipilä, Marja-Sisko Aimonen, Jouni Lukus ja Kai Lemmetty. Elokuvan vierailevina tähtinä nähdään juontaja Jorma Pulkkinen, toimittaja Tapani Karhu, eksentrikko Ior Svedlin, uutisankkuri Heikki Kahila, jazzrumpali Reino Laine, mainostoimittaja Reijo Tuomi, rumpali Yrjö Knuuttila ja poliitikko Raimo Ilaskivi.
Jeanne Crain
Crain aloitti uransa 1940-luvun ensimmäisellä puoliskolla. Hän oli yli puolen vuosisadan ajan naimisissa miehensä Paul Brinkmanin (taiteilijanimi Paul Brooks) kanssa. Hän oli seitsemän lapsen äiti.
Kiljusen herrasväki (elokuva)
Elokuvaa kuvattiin Lammilla, Helsingissä, Vantaalla ja Espoossa. Elokuva on julkaistu VHS:nä ja DVD:nä. Elokuva on esitetty televisiossa vuosina 1984, 1987, 1994, 2004, 2008 ja 2015.
Jeanne Crain
Uskonnolliselta näkemykseltään katolinen Crain kuoli sydänkohtaukseen Kaliforniassa 78-vuotiaana.
Kiljusen herrasväki (elokuva)
Juoni
Elokuvan suuri kuvausryhmä valmistautuu tulevan elokuvan tekemiseen erään maalaistalon pihamaalla. Lopulta elokuvassa esiintyvä "kirjailija Jalmari Finne" (Esa Pakarinen Jr.) saadaan maskeerattua kuvauskuntoon ja kirjailija alkaa kertoa omasta elämästään sekä "Kiljusen herrasväki"-kirjojen synnystä. Hän esittelee tarinansa henkilöt eli isä (Jukka Sipilä) ja äiti Kiljusen (Marja-Sisko Aimonen) sekä heidän lapsensa Mikael "Mökö" Kiljusen (Jouni Lukus), Lennart "Luru" Kiljusen (Kai Lemmetty) ja Olga Vilhelmiina "Plättä" Kiljusen (Salli Pallasmaa) sekä heidän Pulla-koiransa (Sessan). Kirjailija Finne pysyttelee koko elokuvan ajan ns. "hengessä mukana", välillä kertojana ja välillä elokuvan katsojien, mutta ei henkilöiden näkemänä miehenä.
Toimittaja Liisa Lehto (Tuija Ahvonen) ja valokuvaajana toimiva Reiska (Paavo Piskonen) ovat vastassa Helsinki-Vantaan lentoasemalla ja pääsevät välittömästi todistamaan kaksospoikien kepposia. Kiljuset majoittuvat aivan Helsingin päärautatieaseman vieressä olevaan Hotelli Vaakunaan, mihin majoittuu myös Britannian parlamentin ylähuoneen jäsen ja BBC:n pääjohtaja (Henry Martin), joka tulee myöhemmin törmäämään Kiljusiin eri puolilla Helsinkiä.
Kiljuset aloittavat heidän oman kierroksensa Helsingissä katselemalla nähtävyyksiä ja soittamalla erittäin kovaäänisesti Plätälle, mikä toistuu lähes koko ajan. Seuraavana aamuna Mökö ja Luru päättävät kiivetä Marsalkka Mannerheimin ratsastajapatsaalle ja saavat suuren poliisijoukon peräänsä. Koko perhe pääsee pakenemaan poliisijoukkoa Suomenlinnaan, vaikka poliisijoukko keskeyttää takaa-ajon ryhmittäytyäkseen Espan lavalle juhlimaan Helsinki-päivää.
Suomenlinnassa Kiljusten perhe herättää suurta hämmenystä ja huomiota keittämällä kahvit nuotiolla. Suomenlinnan turistiopas (Ior Svedlin) esittelee kuvan Kiljusten esi-isästä, Karl Kiljanderista, joka oli ollut 53 vuotta Suomenlinnan vankilassa tyrkättyään Turun silloisen pispan Aurajokeen. Isä käy erittäin äänekkäästi varmistamassa asian silloisessa Valtionarkistossa. Paikalla on myös kirjailijan henki, joka puolustautuu toteamalla, että oli elokuvan tekijöiden idea tuoda Kiljuset arkistoon.
Päätoimittaja Puputti (Markku Blomqvist) pettyy valokuvaaja Reiskan ottamiin kuviin, koska Kiljusia ei pysty mitenkäänn pysäyttämään. Toimittaja Lehto saa puhelun isältä, joka sanoo perheen kadonneen. Mökö ja Luru ovat hurjastelemassa kaupungin raitiovaunulla ja saavat suuren poliisijoukon peräänsä. Takaa-ajo huipentuu Linnanmäen huvipuistoon, jossa Kiljuset pidätetään. Päätoimittaja Puputti onnistuu vapauttamaan Kiljuset puheenjohtaja Häyrysen (Ari Piispa) avulla.
Virtual Console
Nintendo 64
Wii Wii Каналы Wii
Kiljusen herrasväki (elokuva)
Juoni
Kiljusten perhe kutsutaan Tänään keittiössä -televisio-ohjelmaan valmistaamaan "maankuulua kalakeittoa" äiti Kiljusen reseptin mukaan. Juuri ennen televisio-ohjelman alkua äidille, Mökölle ja Lurulle iskee kaamea vessahätä, joten isä Kiljunen joutuu yksin suoraan lähetykseen kertomaan perunoiden keittämisestä. Kun äiti, Mökö ja Luru saapuvat paikalle, lavasteet luhistuvat ja lähetys joudutaan keskeyttämään ilmoituksella "hetkinen...". Kaksospojat saavat aikaan vielä lisää ongelmia: he pimentävät vahingossa kaikki Helsingin valot puhaltaessaan syntymäpäiväkakun kynttilöitä ja aiheuttavat Korkeasaaressa suuren "eläinvuodon".
Viimeisenä iltana Kiljuset kutsutaan Helsingin ylipormestarin (Antti Litja) kutsuille Katajanokan upseerikerholle. Juhlaväen tanssiessa tangoa, pojat karkaavat Hanasaaren voimalan kivihiilikasalle laskemaan mäkeä. Nokiset kaksospojat noudetaan ylipormestarin autolla Kansallisteatteriin katsomaan Hamletia. Pojat saavat "Hamletin" (Asko Sarkola) sekoamaan sanoissa täydellisesti, eikä kirjailijan kuiskauksista ole yhtään apua. Sekasorron yltyessä yhä enemmän ja enemmän "Hamletin" esittäjä alkaa laulaa Kiljusista kertovaa laulua, johon kaikki yhtyvät. Kirjailija Finnekin toteaa, että "näin hauskaa minulla ei ole koskaan ollut Kansallisteatterissa".
Palatessaan takaisin kotiin Kiljuset huomaavat huutokaupan heidän pihallaan. Tällä kertaa isä ei pane jäitä hattuun poikien kehotuksesta, vaan ajaa poikia takaa kirjailija Finnen myhäillessä pellolla Plättä polvellaan.
Martti Saarinen (albumi)
Martti Saarinen on samannimisen laulajan debyyttialbumi, joka julkaistiin 28. syyskuuta 2011.
Spider-pasianssi
Spider-pasianssi on yksi pasianssipelin variaatioista.
Tavoite
Spider-pasianssin tavoite on saada kaikki pelikortit väreittäin suuruusjärjestykseen – kuninkaasta aina ässään asti.
Säännöt
Spider-pasianssissa kortteja siirrellään niin kuin muissakin pasiansseissa. Jos pelaa useammalla kuin yhdellä maalla, voi kortin siirtää oman maansa lisäksi myös toisen maan kortin päälle. Jos kortti on jonkun muun, kuin oman maansa kortin päällä, sitä ja sitä, jonka päällä tämä kortti on, ei voi siirtää yhtä aikaa esim. korttipinoa, , ja  ei voi siirtää yhtä aikaa, mutta siinä olevat  ja  voi. Tyhjään sarakkeeseen voi laittaa minkä tahansa kortin tai korttipinon, jossa on vain samaa maata. Spider-pasianssissa jää pakka, kun on jakanut alkuasetelman. Kun pelaaja haluaa, hän voi uudelleenjakaa jäljellä olevasta pakasta kortteja kaikkien pinojen päälle yksi eli aina yhdellä jakamisella jaetaan kymmenen korttia pakasta. Kun kortteja jaetaan, kaikissa kymmenessä sarakkeessa täytyy olla vähintään yksi kortti.
Pelin päättyminen
Kun kaikki pelikortit on aseteltu värisuoraksi kuningas-kortista ässään sekä siirretty kotikentälle, peli päättyy.
Vaikeustasot
Kaikilla vaikeustasoilla pelataan samalla tavalla. Ainoa ero on, että niillä pelataan eri määrillä maita. Vaikka vaikeustasoissa on eri määrä maita, korttimäärä on silti sama.
Spiderette
Spiderettessa käytetään kortteja puolet vähemmän kuin Spider-pasianssissa ja ne asetellaan Klondike-asettelulla. Peli toimii samoin kuin klassinen Spider-pasianssikin. Voidaan pelata yhdellä, kahdella tai neljällä maalla. Samoin kuin Spider-pasianssissa mitä vähemmän maita sitä helpompi.
Anton Eberl
thumb|right|Anton Eberl
Anton Franz Josef Eberl (13. kesäkuuta 1765 Wien – 11. maaliskuuta 1807) oli itävaltalainen säveltäjä ja pianisti. Hän ystävystyi Wolfgang Amadeus Mozartin kanssa, sai tältä rohkaisua urallaan ja mahdollisesti opiskeli tämän johdolla. Ainakin Eberlin säveltämiä pianokappaleita tiedetään julkaistun jo vuonna 1788 virheellisesti Mozartin nimissä. Hän sai suurta arvostusta soitinmusiikin teoksillaan, joita pidettiin jopa Ludwig van Beethovenin sävellysten veroisina ; Eberlin sinfonia Es-duurissa esitettiin Beethovenin 3. sinfonian (Eroica) kantaesityksen yhteydessä, ja sitä itse asiassa pidettiin aikanaan näistä teoksista vahvempana.
Eberlin tuotannossa voi kuulla jo romantiikan enteitä. Esimerkiksi hänen pianosonaatissaan (g-molli) on piirteitä, joiden kaltaiset tulivat myöhemmin tutuiksi César Franckin, Frédéric Chopinin ja Franz Lisztin musiikin kautta. Eberliltä ei ole säilynyt näyttämömusiikkia, mutta hänen varhaisin näyttämöteoksensa sai osakseen positiivista palautetta Christoph Willibald Gluckilta.
Liima
pienoiskuva|200px|Yleisliima toimii parhaiten puun ja paperin liimaamiseen 200px|pienoiskuva|Erilaisia liimoja
Liima on kiinnitysaine, joka tarttuu siihen rajoittuviin kappaleisiin ja kiinnittää ne toisiinsa. Levitettäessä liima on nestemäistä tai tahnamaista, ja kovettuu liimauksessa kalvoksi, joka kiinnittää kappaleet toisiinsa. Nestemäinen liima levitetään kiinnitettäville pinnoille, minkä jälkeen kiinnitettävät pinnat painetaan tiukasti yhteen. Usein käytetään apuna mekaanisia puristimia. Kuivuessaan liima kiinnittää pinnat tiukasti toisiinsa ja pitää ne yhdessä.
Liimoja voidaan valmistaa joko synteettisesti tai käyttämällä eloperäisiä raaka-aineita kuten eläimen nahkaa.
Liimat voidaan jakaa niiden kemiallisten ominaisuuksien perusteella kahteen pääluokkaan:
Liimojen polymeeriketjut tarttuvat liimattaviin pintoihin pääasiassa vetysidoksilla. Mitä pidempi liiman polymeeriketju on ja mitä poolisempi liimattava pinta on, sitä kestävämpi liimaus on tuloksena.
Liimatyyppejä käyttötarkoituksen tai ominaisuuksien mukaan
200px|pienoiskuva
Kontaktiliima
Tarttuu hyvin lähes kaikkeen. Liima levitetään liimattaville pinnoille ja annetaan kuivahtaa, jonka jälkeen kappaleet painetaan yhteen liimapinnat vastakkain. Muodostaa joustavan lopputuloksen. Kontaktiliima on yleensä väriltään keltaista.
Highway to Hell (täsmennyssivu)
Highway to Hell voi viitata:
Liima
Yleisliima
Kovettuu, kun liiman sisältämä vesi imeytyy pois liimasta liimattavaan aineeseen. Liima levitetään toiselle pinnalle. Liimattavat kappaleet painetaan yhteen, paremman pidon saamiseksi voi puristaa kappaleita puristimella. Kiinnittyy parhaiten puuhun ja paperiin, joskus myös styroxiin, tekstiileihin ja nahkaan.
Puuliima
Puuliimoja on kymmeniä erilaisia, riippuen käyttötarkoituksesta ja käytöstä. Perinteiset puusepänliimat olivat eläinperäisiä. Synteettiset liimat ovat syrjäyttäneet ne jokseenkin täysin museaalisia konservointitarkoituksia lukuun ottamatta.
Tavanomaiset puuliimat ovat polyvinyyliasetaattipohjaisia (PVAc), valkoisia tai keltaisia suhteellisen sakeita liimoja. Puuliimoja käytettäessä on pinnat sovitettava hyvin yhteen, sillä mitä ohuempi liimasauma on, sitä vahvempi on sidos. Pinnat on puristettava voimakkaasti yhteen ja annettava liiman vaikuttaa ohjeissa ilmoitettu puristusaika, joka on yleensä ns. nopeillakin puuliimoilla lähes tunti. Teollisilla PVAc liimoilla voidaan puristusaika tiputtaa jopa 15 minuuttiin. Polyvinyylipohjaiset puuliimat on yleensä luokiteltu euronormin EN 204 mukaisesti luokkiin D1 - D4. Luokka D1 kestää huonoiten kosteutta, luokka D4 parhaiten. Usein D3-liimaa suositellaan ulkokäyttöön, mutta vaativissa kosteusolosuhteissa kannattanee miettiä D4-tyyppisen liiman käyttöä. D4-liima on yleensä kaksikomponenttista, jolloin ennen liimausta liimaan lisätään happo joka parantaa säänkestoa.
Puuliimojen saralla uusin tulokas on polyuretaanipohjainen (PUR) liima, joka kestää erittäin hyvin kosteutta ja joka täyttää EN 204 luokan D4 vaatimukset. Säänkestävän liimauksen saavuttamiseksi PUR-liimalla täytyy liimattavien pintojen olla hyvin yhteensopivia ja liimattavalle pinnoille tulee saada vähintään 0,5 MPa paine. PUR-liima laajenee täyttämään koloja, mutta ne heikentävät liimasauman kestävyyttä, sillä PUR-liimasta muodostuvan, täyttävän vaahdon lujuusominaisuudet ovat murto-osia puristuksessa kovettuneesta liimasta. Puristettuna liima muodostaa vetysidoksia jotka liimaavat tehokkaasti, mutta ilman puristusta näitä sidoksia ei synny halutussa määrin. Liima reagoi liimattavassa materiaalissa ja ilmassa olevan kosteuden kanssa, joten etenkin kuivia materiaaleja liimattaessa voi liimattavan pinnan kostuttaa kevyesti ennen kappaleiden yhteenliittämistä. PUR-liimat ovat huomattavasti kalliimpia kuin PVAc-liimat. Teollisuudessa käytetään myös PUR pohjaisia kuumaliimoja, jossa PUR-komponentti parantaa säänkestoa.
Puusta valmistettujen liimapalkkien ja vanerien liimana käytetään PRF eli fenoliresorsinoliformaldehydi-liima. Se on väriltään ruskeaa ja sillä on hyvä kosteuden ja sään kesto. PRF-liimaa käytetään myös sahatavaran sormijatkosliimana.
Yksityiskäyttöön tarkoitetut liimat ovat usein sellaisia että niitä käytettäessä liimaus on helppoa ja virheitä ei synny. Puristusajat, pottime, avoinaika, esipuristusaika ja puristusaika ovat sellaisia että liimaa on helppo käyttää. Teollisissa liimoissa prosessi voi olla hyvinkin tarkka hyvän liimaustuloksen saavuttamiseksi. Esimerkiksi liiman levityksen jälkeen liimattavat pinnat tulee pitää auki 5 min. ennen puristusta, jotta liimaus onnistuu.
Kuumaliima
Kuumaliimaa on erilaisia tyyppejä, varsinkin teollisissa sovelluksissa. On olemassa mm. paineella ruiskutettavia hermeettisesti pakattuja ilman kanssa reagoivia kuumaliimoja.
Epoksiliima
Epoksiliima on kaksikomponenttista, eli sitä säilytetään kahtena erilaisena aineena. Käytettäessä liimaan sekoitetaan kovettajaa, jonka jälkeen se levitetään liimattaville pinnoille ja pinnat puristetaan yhteen. Kovettaja aiheuttaa liimassa kemiallisen reaktion, jonka tuloksena liima kovettuu. Epoksiliimalla voidaan liimata melkein mitä tahansa, ja liiman pito, lämmön, liuottimen sekä kosteudenkestävyys on hyvä. Kuivuttuaan epoksi muistuttaa kovaa muovia.
Liima ei yleensä kestä yli 150 asteen lämpötiloja. Epoksiliimaa käytetään liimattaessa esimerkiksi puuveneitä. Epoksi on usein varma valinta esim. puunliimaukseen, sen korkea hinta ja hidas kuivuminen tosin vähentävät sen käyttökelpoisuutta.
Epokseja on lukematon määrä erilaisia riippuen vaadituista ominaisuuksista. Ominaisuuksia voivat olla mm. lämmönkesto, avoinaika, puristusaika, kemikaalinkesto, lujuus ym.
Pikaliima
Pikaliimat kovettuvat muutamassa sekunnissa ilmassa olevan veden tai liimattavan pinnan vaikutuksesta ja liimaavat useita eri materiaaleja. Pikaliimat perustuvat syanoakrylaatin polymeroitumisreaktioon.
Hererojen ja namojen kansanmurha
pienoiskuva|Richard Knötelin maalaus hererosodasta. thumb|Pilapiirros saksalaislehdessä 1906: ”Vaikka tuotto ei ollut suuri eikä parempaa laatua ole, voimme kuitenkin käyttää näitä luujauhetehtaassa.” Hererojen ja namojen kansanmurha oli 1900-luvun ensimmäinen kansanmurha, jonka Saksan keisarikunta toteutti vuosina 1904–1908 hereroja ja namoja vastaan ​​nykyisen Namibian alueella. Namibia oli tuolloin Saksan siirtomaa nimellä Saksan Lounais-Afrikka. Hereroita kuoli kansanmurhassa arviolta 24 000 – 100 000 ja namoja 10 000.
Kansanmurha suoritettiin kostona kapinasta, jonka Samuel Mahareron johtamat hererot olivat tammikuussa 1904 aloittaneet saksalaisia vastaan. Kapinalliset hererot olivat surmanneet joitain saksalaisia uudisasukkaita. Lounais-Afrikan saksalainen kuvernööri Theodor Leutwein olisi halunnut ratkaista tilanteen neuvotteluilla, mutta toukokuussa 1904 hänen tilalleen nimitettiin kenraali Lothar von Trotha, joka löi hererot Waterbergin taistelussa 11. elokuuta 1904 ja aloitti armottomat kostotoimet. Trotha antoi 2. lokakuuta 1904 Ozombu Zovindimbassa niin sanotun tuhoamiskäskyn (vernichtungsbefehl), jonka mukaan jokainen Saksan alueella tavattu herero tuli ampua, mukaan lukien naiset ja lapset. Pääosa hereroista oli paennut Kalaharin autiomaahan, joten saksalaiset saartoivat autiomaan ja jättivät hererot nääntymään. Saksan keisari Vilhelm II kumosi Trothan tuhoamiskäskyn valtakunnankansleri Bernhard von Bülowin vaatimuksesta joulukuussa 1904, minkä jälkeen hererot vangittiin kolmeksi vuodeksi keskitysleireille, joissa heitä käytettiin pakkotyövoimana. Olot leireillä olivat niin ankarat, että puolet vangeista kuoli jo ensimmäisen vuoden aikana. Kaikkiaan kolme neljäsosaa kaikista hereroista kuoli.
Myös namat nousivat kapinaan saksalaisia vastaan lokakuussa 1904, minkä jälkeen heidätkin vangittiin keskitysleireille.
Saksa vältteli pitkään tapahtumien tunnustamista kansanmurhaksi, kunnes heinäkuussa 2016 ulkoministeri Frank-Walter Steinmeier käytti sanaa ”kansanmurha” asiasta puhuessaan. Viralliset neuvottelut korvauksista aloitettiin tammikuussa 2017. Saksa haluaisi antaa korvaukset kehitysapuhankkeina, sen sijaan Namibiassa vaaditaan rahallista korvausta. Tuhottujen kansojen jälkeläisten edustajia ei ole otettu neuvotteluihin. Sopimus syntyi toukokuussa 2021, jolloin Saksa tunnusti kansanmurhan ja lupautui maksamaan hereroiden ja namojen jälkeläisille 1,1 miljardin euron korvaukset seuraavien 30 vuoden aikana.
Arctomollisia kolymensis
Arctomollisia kolymensis on Arctomollisia-sukuun ja Dermateaceae-heimoon kuuluva sienilaji. Tieteellisen nimen sille antoi ensimmäisenä Raitv vuonna 2008. Sillä ei ole alalajeja.
Tine
pienoiskuva TINE SA on yksi Norjan suurimmista elintarvikeyhtiöistä ja maan suurin maitotuotteiden tuottaja, jakelija ja maastaviejä. Tinen omistaa noin 11 400 maidontuottajaa. Tinellä on täys- ja osaomistuksessa tytäryhtiöitä Norjassa ja ulkomailla. Suurin osa kansainvälisestä toiminnasta tapahtuu Yhdysvalloissa, Kanadassa, Australiassa, Saksassa, Ruotsissa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Tinen kansainvälisesti tunnetuimpia tuotteita ovat Jarlsberg, Ridder/Hertig, Snøfrisk, TINE Brunost Collection ja Wernerssons brand.
Thyone
Thyone viittaa seuraaviin asioihin:
Spacesynth
Spacesynth (joskus synthdance, spacedance eli spacedisco ) on eurooppalaisen elektronisen tanssimusiikin tyylisuunta, joka syntyi 1980-luvun puolivälissä. Alussa spacesynth oli instrumentaalista italodiskoa, mutta se kehittyi omaksi genrekseen. 1980-luvulla tyylin tunnetuimpia esittäjiä olivat muun muassa Laserdance, Koto, Cyber People ja Proxyon. Spacesynthin myyntiluvut laskivat 1990-luvun edetessä, mutta merkkejä jonkinasteisesta suosion palaamisesta on näkynyt 2000-luvulla.
Tälle instrumentaaliselle musiikkityypille ovat tyypillisiä artistit, jotka tuottavat elektronista musiikkia, ei niinkään yhtyeiden aito live-esiintyminen. Spacesynthissä melodia on usein rytmiä tärkeämpi toisin kuin usein discomusiikissa. Spacesynthissä käytetään usein vokooderilla tehtyä laulua ja puhetta. Aiheet ovat scifi- ja avaruuspainotteisia.
Spacesynthille ominaisia ovat olleet 1/16-bassolinja, sointuiskut, tarttuvat melodiat ja Linn Drum -rumpukoneen omalaatuiset soundit. 1990-luvun alussa spacesynthin suosio alkoi vähetä, ja sen tilalle tulivat 1990-luvun kuluessa eurodance, house ja tekno. Spacesynth lähes katosi 1990-luvun alussa, mutta nousi taas 1980-luvun soundin saatua uutta suosiota 2000-luvun puolivälissä. Tyylisuunnan tunnetuimpia artisteja ovat nykyään Area 51, Protonic Storm, Marco Rochowski, Anders Lundqvist, Mark Vera, Electron, Berk Van Ozden ja MindXpander. Tuotantoyhtiöt Hypersound ja Alpha Centauri ovat tuoneet uusia esiintyjiä julkisuuteen 2000-luvulla.
The Raven That Refused to Sing (And Other Stories)
The Raven That Refused to Sing (And Other Stories) on brittiläisen muusikon Steven Wilsonin kolmas studioalbumi, joka julkaistiin Kscope-levy-yhtiön kautta 25. helmikuuta 2013. Alan Parsons, joka on tunnettu etenkin osuudestaan Pink Floydin The Dark Side of the Moon -levyllä, vastasi albumin äänisuunnittelusta. Albumi sisältää edeltäjäänsä Grace for Drowningia nähden enemmän jazz-elementtejä ja esimerkiksi hammond-urut sekä huilu ovat huomattavassa roolissa. Temaattisesti albumi on kokoelma kauhuromanttisia kummitustarinoita.
Levystä on myös julkaistu neljän levyn erikoispainos, joka sisältää 128-sivuisen kovakantisen kirjan sisältäen kappaleiden sanoituksia ja taidetta Hajo Muellerin kuvittamana. Kaikkiaan albumi on saatavilla tuplavinyylinä, CD- ja Blu-ray -versiona.
Albumin synty
Porcupine Treen päättäessä The Incident -kiertueensa vuonna 2010 Wilson vietti loput kuluneesta vuodesta, myös koko vuoden 2011, nauhoittamalla ja julkaisemalla toisen sooloalbuminsa Grace for Drowning sekä Blackfieldin kolmannen Welcome to my DNA -albumin. Suunnitellen aluksi Porcupine Treen paluuta vuoden 2012 alussa, Wilson ilmoittikin jatkossa keskittyvänsä soolouraansa. Tämä poiki Grace for Drowning -albumille toisen kiertueen vuoden 2012 ensimmäisellä puoliskolla, jonka jälkeen Wilson palasi studioon live-yhtyeensä kanssa nauhoittaakseen kolmannen studioalbuminsa. Albumin julkaisuaika asetettiin vuoden 2013 alkuun, jotta koko loppuvuosi voitaisiin varata uuden levyn kiertueita varten.
Albumin kirjoittaminen ja nauhoittaminen
Kappale "Luminol" esitettiin aluksi Wilsonin ja hänen yhtyeensä kanssa Grace for Drowning -kiertueen ensimmäisellä puoliskolla. Tämä kappale sai inspiraationsa katusoittajalta, joka Wilsonin mukaan oli paikallaan joka ikinen päivä: "It doesn’t matter what the weather is like; he’s always there, playing his acoustic guitar and singing these songs. Snow, rain, gale force wind – nothing will stop him from being in his spot. ... He’s the kind of guy who is so set in his routine that even death wouldn’t stop him.' Wilson considers the notion 'that somebody could be a ghost in life, as well as a ghost in death, somebody who’s completely ignored even in their lifetime – it hardly makes a difference; and death doesn’t make a difference, either; it doesn’t break the routine.'"
"Drive Home" perustui kuvittaja Hajo Muellerin ehdotukseen. Kappaleen teemaksi muodostui pariskunnan traaginen tarina, jossa onnettomuuden aiheuttama trauma saa tarinan henkilön elämän pysähtymään paikalleen: "'It is about a couple driving along in a car at night, very much in love; the guy is driving, and his partner – his wife or girlfriend or whoever she is – is in the passenger seat, and the next minute she’s gone.' The ghost of the man's partner eventually returns, 'saying, ‘I’m going to remind you now what happened that night.’ There was a terrible car accident, and she died, etcetera, etcetera – again, the idea of trauma leading to a missing part of this guy’s life. He can’t deal with the reality of what happened, so he blocks it out – like taking a piece of tape and editing a big chunk out of it.'"
"The Pin Drop" käsittelee "konseptia että voit elää jonkun kanssa koska se on miellyttävää ja mukavaa, ei rakkauden tai myötätunnon vuoksi." Wilsonin mielestä kappale on käytännössä laulettu vaimon näkökulmasta: "'She’s dead, she’s been thrown in the river by the husband, and she’s floating down in the river while singing this song – from beyond death, beyond the grave, as it were.' The song considers 'The idea... that sometimes in a relationship there can be so much tension, so much unspoken resentment and hatred, that the tiniest thing can set off a violent episode, and in this case, one that ends in tragedy. The sound of a pin dropping on a floor can be the thing that instigates the fury.'"
Albumin viimeinen nimikkokappale kertoo tarinan vanhasta miehestä, joka kaipaa kauan sitten kuollutta siskoaan. Tarinassa miehen puutarhaan ilmestyy korppi, jonka hän kuvittelee olevan merkki siskostaan, joka olisi palannut elävien maailmaan hakemaan veljeään. Hän yrittää todistaa tämän itselleen saamalla korpin laulamaan, sillä hänen siskonsa tapasi laulaa tämän ollessa peloissaan: "'An old man at the end of his life who is waiting to die. He thinks back to a time in his childhood when he was incredibly close to his older sister. She was everything to him, and he was everything to her. Unfortunately, she died when they were both very young.' The man becomes convinced that a raven, who visits the man's garden, is something of 'a symbol or a manifestation of his sister. The thing is, his sister would sing to him whenever he was afraid or insecure, and it was a calming influence on him. In his ignorance, he decides that if he can get the raven to sing to him, it will be the final proof that this is, in fact, his sister who has come back to take him with her to the next life.'"
Julkaisu
Kappaleen "The Raven That Refused to Sing" musiikkivideo julkaistiin 8. helmikuuta 2013. Hajo Muellerin kuvitukseen perustuvan videon ohjasi Jess Cope ja Simon Cartwright, jonka käsialaa on myös Storm Corrosionin "Drag Ropes" -musiikkivideo. Itse albumi julkaistiin 25. helmikuuta 2013 yhtyeen suunnitelmien mukaisesti. Se debytoi Suomen virallisen listan sijalla 17.
Vastaanotto
Albumi otettiin ilmestyttyään positiivisesti vastaan. The Guardian kehui albumin olevan "aluksi pelkistettyä art rockia ennen muuttumistaan saumattomasti ja villin eloisasti äänimaisemien, melodisten crescendojen sekä mellotron-annosten houreuniksi... tämä albumi osoittaa Wilsonin olevan yksi modernin rockin kaikkein nokkelimmista ja sielukkaimmista esittäjistä." Allmusic kutsui albumia "parhaaksi Wilsonin kolmesta sooloprojektista", sanoen sen olevan myös "taidokkaasti kirjoitettua musiikkia sekä ammattimaisesti aseteltu sommitelma värejä, vivahteita, tekstuureja, dynamiikkaa, kerrontaa, ja taiteellisuutta tähtiartistien esittämänä."
Palkinnot
The Raven That Refused to Sing (And Other Stories) voitti "Vuoden Albumi" -kategorian Progressive Music Awards 2013 -tapahtumassa. Se palkittiin myös ehdokkuudella samassa kategoriassa Classic Rock Roll of Honour -tapahtumassa.
Mölysammakko
Mölysammakko (Pelophylax ridibundus, aiemmin Rana ridibunda) on suurikokoinen ja kovaääninen vihersammakoiden sukuun kuuluva laji, jota on tavattu myös Suomessa.
Kuvaus
Mölysammakko on yleisväriltään vihreä ja tummatäpläinen, ja voi kasvaa 15 senttimetriä pitkäksi, mikä tekee siitä Euroopan suurimman sammakkolajin. Naaras on koirasta kookkaampi. Tavallisesta sammakosta poiketen koirailla on kaksi äänirakkoa, jotka sijaitsevat suunpielissä. Toukat eli nuijapäät ovat harmaanvihreitä ja 6–8,5 senttimetriä pitkiä.
Elinympäristö ja elintavat
Lajin elinympäristöä ovat seisovat ja hiljaa virtaavat vesistöt. Mölysammakot viihtyvät aikuisinakin vedessä rantaruovikoiden suojassa. Niille on ominaista joukkokurnuttaminen suurissa ryhmissä. Laji kutee kesäkuun puolivälissä. Naaras voi munia kerralla jopa 2 000 munaa, jotka se kiinnittää vesikasveihin vähän vedenpinnan alapuolelle. Nuijapäävaihe kestää kolmesta neljään kuukautta. Mölysammakko on aktiivinen sekä päivällä että hämärän aikaan, ja se talvehtii vesien pohjamudissa marraskuusta huhtikuuhun.
Dries Devenyns
Dries Devenyns (s. 22. heinäkuuta 1983 Leuven) on belgialainen maantiepyöräilijä. Hän aloitti ammattilaisuransa Predictor-Lotto/Silence-Lotto-joukkueessa 2007–2008, edusti Quick Step/Omega Pharma-Quick Step -tallia 2009–2013, Giant-Shimanoa 2014 ja IAM Cycling -joukkuetta 2015–2016. Vuodesta 2017 hän on ajanut belgialaistallissa, nykyiseltä nimeltään Soudal-Quick Step.
Mölysammakko
Ravinto
Mölysammakko syö samaa kuin muutkin sammakot: matoja, hyönteisiä, toukkia, kotiloita ja muita selkärangattomia. Suurikokoisimmat yksilöt voivat syödä herhiläisiä, kalanpoikasia, muita sammakoita ja jopa pieniä lintuja.
Dries Devenyns
Saavutuksia
Lähteet: Pro Cycling Stats, Cycling Archives
Mölysammakko
Levinneisyys
Mölysammakkoa tavataan laajalla alueella Etelä-, Keski- ja Itä-Euroopassa Balkanilta ja Etelä-Ranskasta Pohjois-Saksaan ja Latviaan saakka pohjoisessa ulottuvalla alueella. Skandinaviassa lajia tavataan ainoastaan Tanskaan kuuluvalla Bornholmin saarella. Lajia tavataan myös Aasian lauhkealla vyöhykkeellä, Venäjän kautta Kiinaan ja Japaniin ulottuvalla alueella.
Dries Devenyns
Saavutuksia
,2011
Mölysammakko
Levinneisyys
Mölysammakkoa tavattiin vuosina 1937–1960 Suomessakin Helsingin Vanhankaupunginlahdella ja myös Porvoossa Porvoonjoen suun suistoalueella. Äänekkäästi kurnuttavat sammakot häiritsivät rannoilla mökkeileviä ihmisiä. Viimeinen mölysammakko ammuttiinkin Suomen luonnosta vuonna 1960, ja sen jälkeen lajista ei tehty Suomessa havaintoja vuosikymmeniin. Mölysammakon lienee joku tuonut tänne ja mahdollisesti vesien saastuminen pilasi sen elinmahdollisuudet.
Vuonna 2008 lintuharrastajat havaitsivat Turun Ruissalossa vihersammakoita. Eläimet ovat runsastuneet nopeasti uusilla elinpaikoillaan ja ovat levinneet muutamassa vuodessa jo Turun naapurikuntiinkin. Vieraslajina vihersammakoiden epäillään jossain määrin kilpailevan elintilasta Suomen luonnon alkuperäisten sammakkolajien kanssa.
Vuonna 2013 Lounais-Suomessa havaittiin vihersammakoista varmuudella lessonansammakoita ja syötäviä sammakoita. Suuri osa alueella tehdyistä mölysammakkohavainnoista saattaa koskea jälkimmäistä lajia, joka on mölysammakon tavoin iso, vihreä ja äänekäs.
Juhani Risku
Juhani Henrik Risku (s. 1956 Vaasa) on suomalainen arkkitehti, akustikko ja teollinen muotoilija. Vuosina 2001–2009 hän toimi omien sanojensa mukaan Nokian käyttöliittymämuotoilijana sekä muotoilu- ja innovaatiojohtajana. Sittemmin hän on tullut tunnetuksi Nokian strategian ankarana kriitikkona ja kärkevänä kirjoittajana monista muistakin aiheista.
Risku opiskeli arkkitehtiopintojensa ohella Alpo Halmeen toimistossa akustista suunnittelua 1981–1982 ja valmistui arkkitehdiksi Tampereen teknillisestä korkeakoulusta 1986. Hän työskenteli 1980-luvun lopulla skenografian opettajana Tampereen yliopiston draamastudiolla ja on sittemmin suunnitellut lavastuksia ja puvustuksia moniin ammatti- ja harrastajateattereiden tuotantoihin. 1980- ja 1990-lukujen vaihteessa Risku työskenteli Pariisissa toimistossaan Atelier Risku Architectes.
Vuonna 2010 Risku julkaisi Nokiaa kriittisesti käsittelevän kirjan Uusi Nokia – käsikirjoitus (Differ Books 2010, ISBN 9789526736914).
Scandinavian Bank
Scandinavian Bank Ltd. on pohjoismaisten pankkien Lontooseen perustama pankki.
Pankin toiminta alkoi 1969. Se menestyi hyvin ja kasvoi. 1980-luvun puolivälissä sen taseen koko oli lähes puolet SYP:n taseesta. Menestyksen taustalla oli pankin etabloituminen kaikkialle maailmaan.
Omistuskonsortio purettiin, kun pankin osakaspankit itse asettautuivat Lontooseen. SYP myi oman osuutensa Skandinaviska Enskilda Bankenille. Kaupan neuvottelivat SYP:n puolelta Erik Stadigh ja Björn Wahlroos. Ostaja katui kauppoja jälkikäteen.
Kietana episomoides
Kietana episomoides on Kietana-sukuun ja kärsäkkäät-heimoon (Curculionidae) kuuluva eläinlaji. Tieteellisen nimen sille antoi ensimmäisenä Heller vuonna 1910. Sillä ei ole alalajeja.
Valtioministeri
Valtioministeri on poliittinen virka tai arvonimi, jonka merkitys vaihtelee valtiosta toiseen.
Ranskassa valtioministerit ovat erittäin korkea-arvoisia ministereitä, jotka ovat arvoltaan pääministerin alapuolella. Monacon valtioministeri on Monacon hallituksen päämies.
Alankomaissa valtioministeri on arvonimi, joka voidaan myöntää valtiomiehille, joilla ei enää ole julkista asemaa. Belgiassa valtioministeri on kuninkaan myöntämä arvonimi, jonka kuningas myöntää pääministerin suosittelemalle poliitikolle.
Level (lentoyhtiö)
Level on espanjalainen pitkän matkan halpalentoyhtiö. International Airlines Group (IAG) perusti sen 17. maaliskuuta 2017 voidakseen kilpailla halpoja kaukolentoja tarjoavien Eurowingsin ja Norwegian Long Haulin kanssa. Levelin kotikenttä on Barcelonan lentoasema, josta se aloitti lennot kesäkuussa 2017. Sen miehistöt tulevat alussa IAG:n omistamalta Iberialta, ja se käyttää IAG:n yhteistä Avios-kanta-asiakasohjelmaa.
Laivasto
thumb|Levelin Airbus A330-200 laskeutumassa [[Orlyn lentoasema|Orlyn lentoasemalle.]] Laivaston keski-ikä elokuussa 2022 on 4,2 vuotta.
Kohteet
Lähde:
Sulhasmies
Sulhasmies on Reijo Mäen vuonna 2021 ilmestynyt 32. Vares-dekkari.
Kirjan aiheita ovat huumeiden maahantuonti, järjestäytynyt rikollisuus ja tv-ohjelmat. Tapahtumapaikkoja ovat Turku, sen lähiöistä Varissuo ja kaupungin ympäristö Littoistenjärven rantamilla.
Yksityisetsivä Jussi Vares kärsii auto-onnettomuuden jälkeen unettomuudesta, jota yrittää huonolla menestyksellä helpottaa painopeitolla. Vares saa unissa elämänohjeita ja tutkintavinkkejä Kari Tapiolta yrittäessään selvittää, mihin katosi Juliette Binochen näköinen sijoitusneuvoja-salkunhoitaja, jota hän kosi Mantun Grillillä.
Jussi Vares huomaa, että kaksi hänen tuntemaansa naista on murhattu. Naisten yhteys Varekseen kiinnostaa myös poliisia.
Narges Mohammadi
Narges Mohammadi (s. 21. huhtikuuta 1972) on iranilainen ihmisoikeusaktivisti. Hän on pitkään kampanjoinut kuolemanrangaistuksen poistamiseksi. Vuonna 2010 hänet tuomittiin 11 vuodeksi vankilaan; myöhemmin tuomiota piedennettiin 16 vuoteen. Mohammadille on ehdotettu Nobelin rauhanpalkintoa. BBC valitsi Mohammadin vuonna 2022 sadan vaikutusvaltaisen ja innostavan naisen listalle 100 Women.
Sulhasmies
Vastaanotto
Turun Sanomien Matti Komulaisen arvion mukaan Vareksen tutkimuksiin liittymättömät jaksot generoivat kerrontaan elämänmakua ja muistuttavat arjen sattumanvaraisuudesta. Kirjoittaja kommentoi ajankohtaisia aiheita Vareksen ajatuksissa ja Turun kuuluisan Uusi Apteekki-ravintolan asiakkaiden puheissa. Käsiala karttaa poliittista korrektiutta.
Sulhasmiestä myytiin ilmestymisvuonnaan 16 800 kappaletta, ja se oli kuudenneksi myydyin kotimainen kaunokirjallinen teos.
Huokausten silta
thumb|right|Huokausten silta. Huokausten silta on Venetsiassa sijaitseva silta, joka yhdistää tutkintotuomareiden toimitilat ja dogen palatsin sellit uuteen vankilaan. Silta rakennettiin vuonna 1602. Sen romanttinen nimi viittaa huokauksiin, joita tuomitut päästivät nähdessään vapauden viimeistä kertaa. Kivisillalla kulkee vierekkäin kaksi erillistä käytävää, joiden tarkoitus on ilmeisesti ollut estää kuulusteluihin matkalla olevia vankeja tapaamasta sieltä tulevia vankeja.
Lähteet
45.43406°N, 12.34086°W
Spice (albumi)
Spice on brittiläisen pop-yhtye Spice Girlsin vuonna 1996 julkaistu esikoisalbumi. Albumi nousi kotimaassaan listaykköseksi ja neljänneksi Suomen albumilistalla. Albumilta julkaistiin singlet "Wannabe" ja "2 Become 1", "Mama" ja "Say You'll Be There".
Aiheesta muualla
Arvostelut
William Lundigan
Ura
Lundigan esiintyi muun muassa televisiosarjassa Men Into Space (1959–1960), jonka kaikissa 38 jaksossa hän näytteli. Hänellä oli rooleja myös muiden muassa elokuvissa Häväisty nainen (1947), Veren perintö (1949) ja Kleopatra – Niilin käärme (1953).
Semele
thumb|200px|Gustave Moreaun maalaus [[Juppiter ja Semele (1895-1896)]] Semele (tai Thyone) oli kreikkalaisessa mytologiassa Kadmoksen ja Harmonian tytär sekä Dionysoksen kuolevainen äiti.
Ylijumala Zeus rakastui Semeleen ja lupasi täyttää tämän kaikki toiveet. Semelen odottaessa Dionysos-lasta, mustasukkainen Hera sai hänet pyytämään, että Zeus ilmestyisi todellisessa luonnossaan.
Zeus teki näin, mutta Semele ei kestänyt näkyä vaan paloi poroksi. Zeus pelasti kuitenkin sikiön ja kätki sen omaan reiteensä, josta Dionysos myöhemmin syntyi. Vartuttuaan Dionysos haki Semelen manalasta ja vei hänet Olympokselle.
Meriakvaario
thumb|250px|[[Picassokala sopii suuriin meriakvaarioihin, mutta ei riutta-akvaarioihin.]] Meriakvaario on akvaario, jonka vesi vastaa suolapitoisuudeltaan valtameriä, noin 3,4 prosenttia. Meriakvaarion vesi tehdään sekoittamalla puhtaaseen veteen erityistä akvaariosuolaa, jossa on natriumkloridin (NaCl) lisäksi akvaarion eliöille tarpeellisia hivenaineita. Veden suolapitoisuus tarkistetaan mittaamalla veden tiheys tai sähkönjohtavuus.
Useimmissa meriakvaarioissa pidetään trooppisia kaloja ja eläimiä, joten veden lämpötila pidetään 24 ja 28 °C välillä. Varsinaisia kasveja meriakvaarioissa ei yleensä elä, mutta levät tuottavat happea, sitovat ravinteita, antavat suojaa poikasille ja ravintoa kasvinsyöjille eli hoitavat samoja tehtäviä kuin kasvit makeavesiakvaariossa.
Vuonna 2002 maailmassa arvioitiin olevan noin 1,5-2 miljoonaa meriakvaarioharrastajaa. Meriakvaarioita varten myydään vuosittain noin 20-24 miljoonaa kalaa, jotka kuuluvat yli 1400 lajiin, sekä 11-12 miljoonaa palaa korallia, jotka kuuluvat 140 eri lajiin. Muiden selkärangattomien kuin korallien määrä on epävarma, noin 10 miljoonaa yksilöä noin 500 lajista. Yleisimpiä niistä ovat Lysmata- ja Stenopus-sukujen ravut sekä Heteractis-suvun merivuokot. Myydyimpiä kalalajeja ovat vuokkokala sekä viherneitokala.
Haasteet
Meriakvaarion rakentamisessa biosysteemin kokonaisuus on tärkein, mutta sen haasteina ovat kalojen lisääntymiskyky suolapitoisessa vedessä, akvaarion ulkopuolelle sijoitettujen laitteiden toimivuus sekä sähkökatkosten aiheuttamat korallikuolemat.