cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Revenge-luokka (taistelulaiva)
Alkuperäisen suunnitelman mukaan luokkaan piti kuulua kahdeksan alusta, mutta HMS Renownin ja HMS Repulsen rakentaminen keskeytettiin 26. elokuuta 1914 ennen kölin laskua ja samalla HMS Resistancen tilaus peruutettiin kokonaan. Keskeytettyjen alusten muuttaminen Renown-luokan taisteluristeilijöiksi aloitettiin hieman myöhemmin.
Tausta
Alukset tilattiin ensimmäisen maailmansodan aattona osana vuoden 1913 laivasto-ohjelmaa alkuperäisenä ideana ollessa Iron Duke -luokan parantaminen. Aluksella tuli olla 15 tuuman pääaseet ja nopeuden tuli ylittää 21 solmua, jonka nähtiin olevan riittävä operoitaessa Pohjanmerellä. Alusten tuli olla Queen Elizabeth -luokan aluksia halvempia.
Suunnitelma
Suunnitelmien mukaan ainakin A- ja Y-tornit olisivat kolmitykkiset, mutta tästä luovuttiin riittämättömän kokemuksen vuoksi. Samoin luovuttiin keskellä olevasta Q-tornista, koska hyöty oli näennäinen suhteessa siihen, että se aiheutti runsaasti ongelmia aluksen sisätilojen suunnitteluun.
Keskimmäisen tornin poistaminen mahdollisti aluksen lyhentämisen ja kaventamisen, jolloin uppouma pieneni. Maaliskuussa 1913 hyväksyttiin suunnitelma, jonka mukaan aluksen uppouma olisi 25 750 tonnia ja pituus etriä, jolloin alus olisi noin 1 750 tonnia Queen Elizabeth-luokkaa kevyempi ja etriä lyhyempi.
Aseistus olisi sama kuin Queen Elizabeth -luokassa lukuun ottamatta kolmen tuuman ilmatorjuntatykkien lisääminen kolmesta neljään. Revenge-luokassa palattiin sekapolttoaineeseen, koska kriisin alkaessa olisi mahdollista, ettei öljy riittäisi. Marraskuussa 1914 John Fisher otti yhteyttä Amiraliteettiin, jotta aluksessa käytettäisiin vain öljyä polttoaineena. Perusteena oli nopeuden nostaminen 23 solmuun.
Bulgarian jääkiekkoliiga
Bulgarian jääkiekkoliiga on jääkiekon korkein sarjataso Bulgariassa. Liigassa pelaa 8 joukkuetta, jotka on jaettu kahteen lohkoon. Ryhmä A on ammattilaisjoukkueiden sarja ja Ryhmä B on amatöörisarja.
Sound Pack (Dingo)
Sound Pack on vuonna 2010 julkaistu Dingon kokoelmalevy.
CD 2
* Levyn kannen tekijätiedoissa kappaleen säveltäjäksi on virheellisesti merkitty Neumann.
DVD
DVD:llä oleva keikka on taltioitu Porin Puuvillatehtaalla heinäkuussa 1985. Konsertti on julkaistu aiemmin julkaisuilla Nimemme on Dingo (1984, VHS), Dingo Live (1999, VHS), Dingomania (2004, DVD) ja Kunnian päivät 1983–1986 (2006, 3CD+DVD)
Tubut
thumb|200px|Tubujen asuinalue. Tubut (myös tebut, tibbut) ovat Saharan keskiosassa Tibestivuoristossa ja sen lähialueilla asuva kansa. Tšadissa tubuja arvioitiin 1980-luvulla olevan 370 000, Nigerissä 20 000 ja Libyassa 5 000. Antropologiselta tyypiltään he ovat negridejä.
Tubut puhuvat saharalaisia tedan ja dazan kieliä tai murteita. Kansa jakautuu kahteen etniseen ryhmään. Tedat asuvat Tibestillä, dazat sen eteläpuolella. Elinkeinoja ovat karjanhoito, maanviljely, keräilytalous ja metsästys. Osa kansasta on paimentolaisia, osa asuu vakinaisissa asutuksissa. Uskonnoltaan tubut ovat sunnalaisia muslimeja.
Pimperna
Pimperna on maalaiskunta ja sen keskuskylä Sikasson alueen Sikasson piirissä Malissa. Se sijaitsee 15 kilometriä Sikassosta luoteeseen. Kunnassa on 9 300 ja kylässä 600 asukasta (vuonna 2009).
Pimpernan kunta rajoittuu pohjoisessa Sikasson piirin Gongasson, idässä Diomaténén, etelässä Sikasson ja lännessä Natienin kuntiin. Maisemaa leimaavat Zérilaban ja Ouofinan kylien ympärillä kohoavat kalliorinteet. Pysyviä vesistöjä ei ole. Ilmasto on sudanilaistyyppinen. Kasvillisuus on pensassavannia.
Kuntaan kuuluu 11 kylää. Asukkaat ovat etupäässä senufoja. Lisäksi on bambaroita, fulbeja ja dogineja. Yleisimmät kielet ovat senufo ja bambara.
Pimpernan kautta kulkee Sikasson ja Koutialan välinen maantie RN11. Seudun pääelinkeino on maatalous. Tärkeimmät viljelykasvit ovat puuvilla, maissi, hirssi ja durra.
USS Yorktown (CV-10)
USS Yorktown (runkonumero CV-10) oli Yhdysvaltain laivaston Essex-luokan lentotukialus. Alus oli palveluskäytössä vuosina 1943–1947 ja 1953–1970, joina aikoina se osallistui toiseen maailmansotaan sekä Korean ja Vietnamin sotiin.
Valmistus
Alus tilattiin nimellä USS Bon Homme Richard Newport News Shipbuilding and Drydock Companyltä Newport Newsistä Virginiasta, missä köli laskettiin 1. joulukuuta 1942. Alus nimettiin uudelleen 26. syyskuuta USS Yorktowniksi. Se laskettiin vesille 21. tammikuuta 1943 kumminaan rouva Eleanor Roosevelt ja liitettiin laivastoon 15. huhtikuuta Norfolkin laivastontelakalla ensimmäisenä päällikkönään Joseph J. Clark.
Palvelus
Alus viipyi Norfolkissa, kunnes se lähti 21. toukokuuta koeajoihin Trinidadiin. Alus palasi 17. kesäkuuta Norfolkiin, jossa aluksella havaittujen vikojen korjaaminen aloitettiin. Se palautettiin palvelukseen 1. heinäkuuta, jolloin se aloitti lentotoimintaharjoitukset Norfolkin edustalla. Harjoitusten päätteeksi 6. heinäkuuta alus lähti Tyynelle valtamerelle läpäisten Panaman kanavan 11. heinäkuuta. Alus jatkoi seuraavana päivänä matkaansa Balboasta saapuen Pearl Harboriin 24. heinäkuuta ja aloittaen kuukauden kestävän harjoittelujakson Havaijin vesillä.
Yorktown aloitti 22. elokuuta matkan sotatoimialueelle. Aluksen ympärille koottu TF15 saapui 31. elokuuta 128 merimailia Marcussaarista, josta lentotukialus lähetti koneensa iskemään Marcussaarille ennen paluumatkaansa Havaijille vielä samana iltana. Alus saapui Pearl Harboriin 7. syyskuuta.
Alus lähti 9. syyskuuta San Franciscoon, jonne se saapui 13. syyskuuta. Alukselle siirrettiin lentokoneita ja materiaalia ennen sen lähtöä 15. syyskuuta takaisin Pearl Harboriin. Alus lähti 29. syyskuuta sotatoimialueelle. Varhain 5. lokakuuta aluksen lentokoneet aloittivat rynnäköt Wakesaarten japanilaisasemia vastaan. Yöksi lentotoiminta keskeytettiin tukialusosaston siirtyessä kauemmas saaresta, mutta aamulla 6. lokakuuta niitä taas jatkettiin. Illalla osasto aloitti paluumatkansa Havaijille saapuen Oahulle 11. lokakuuta.
Vuoden 1970 alkupuolen Yorktown oli Norfolkissa aloittaen palveluksesta poistamisen. Alus poistettiin palveluksesta 27. kesäkuuta Philadelphiassa Pennsylvaniassa, ja se kiinnittyi laituriin Philadelphiaan sijoitettujen Atlantin reservilaivaston alusten rinnalle. Alus poistettiin laivaston alusluettelosta 1. kesäkuuta 1973. Vuonna 1974 laivastoministeriö hyväksyi aluksen luovuttamisen museoitavaksi Charlestoniin South Carolinaan. Alus hinattiin kesäkuussa 1975 Bayonnesta Charlestoniin, jossa se 13. lokakuuta virallisesti nimettiin laivaston 200-vuotismuistomerkiksi.
USS Lexington (CV-2)
USS Lexington (runkonumero CV-2) oli Yhdysvaltain laivaston Lexington-luokan lentotukialus toisessa maailmansodassa. Alus tilattiin alun perin taisteluristeilijänä, mutta rakentamisen aikana alus päätettiin muuttaa lentotukialukseksi.
Valmistus
Alus tilattiin Fore River Shipbuilding Companyllä Quincyssä Massachusettsissa, missä köli laskettiin 8. tammikuuta 1921 taisteluristeilijänä CC-1. Valmisteilla ollut alus päätettiin 1. heinäkuuta 1922 muuttaa lentotukialukseksi. Se laskettiin vesille 3. lokakuuta 1925 kumminaan apulaislaivastoministerin Theodore Douglas Robinsonin puoliso ja otettiin palvelukseen 14. joulukuuta 1927 ensimmäisenä päällikkönään Albert W. Marshall.
Palvelus
Varustamisen ja koeajojen jälkeen Lexington liittyi 7. huhtikuuta 1928 taistelulaivastoon San Pedrossa Kaliforniassa. Alus oli Yhdysvaltain länsirannikolla taistelulaivaston lentotukialuslaivueessa. Se osallistui Havaijin vesillä (1928 Fleet Problem VIII), Panaman kanavan edustalla (1929 Fleet Problem IX), Karibianmerellä 1930 kahdesti ja itäisellä Tyynellä valtamerellä pidettyihin harjoituksiin. Vuoden 1941 syksyllä alus purjehti taistelulaivaston mukana Havaijille harjoituksiin.
Japanin hyökätessä Pearl Harboriin 7. joulukuuta 1941 Lexington oli kuljettamassa 18 Yhdysvaltain merijalkaväen Vought SB2U Vindicator -tiedustelupommittajaa Midwaylle. Alus oli 700 merimailia Oahulta länteen ja 220 merimailia Midwayltä kaakkoon. Alus lähetti tiedustelukoneita ilmaan etsimään keisarillisen Japanin laivastoa ja aloitti paluumatkan Havaijille liittyäkseen USS Enterprisen taisteluosastoon. Osastot etsivät vihollista Oahun lounaispuolisilta merialueilta ennen paluutaan Pearl Harboriin 18. joulukuuta.
Aluksen johtama Task Force 17 (TF 17) lähti jo seuraavana päivänä merelle iskeäkseen Japanin joukkoihin Gilbertin saarten Jaluitilla, jotta Wakeen kohdistuva paine hellittäisi. Hyökkäys peruutettiin 20. joulukuuta ja osasto lähti kohti Wakea suojatakseen Wakelle täydennystä toimittavaa USS Saratogaa. Waken kukistuttua 23. joulukuuta kumpikin lentotukialusosasto määrättiin palaamaan Pearl Harboriin, jonne ne saapuivat 27. joulukuuta.
Se oli Task Force 11:n komentajan vara-amiraali Wilson Brownin lippulaivana. Alus partioi 11. tammikuuta 1942 saakka Oahun Johnstonin ja Palmyran atollien muodostamassa kolmiossa estääkseen alueen käytön. Sen oli tarkoitus iskeä Wakelle, mutta operaatio keskeytyi sukellusveneen torpedoitua tankkeri USS Nechesin 2.-3. tammikuuta välisenä yönä. Osasto suuntasi 16. helmikuuta Rabauliin, jonne oli tarkoitus iskeä 21. helmikuuta. Hyökkäystä edeltävänä päivänä osasto joutui 18 yksimoottorisen Nakajima B5N -pommittajan maaliksi. Osaston suojana olleet hävittäjät ampuivat alas ensimmäisen aallon yhdeksästä koneesta viisi, mutta neljä konetta hyökkäsivät kohti Lexingtonia ilman tulosta menettäen vielä kolme konetta. Seuraavien yhdeksän pommikoneen saapuessa osaston suojana oli ainoastaan kaksi F4F Wildcat -hävittäjää, jotka ampuivat alas viisi hyökkääjää. Neljä selvinnyttä pommikonetta yrittivät tuloksetta osua lentotukialukseen. Lopulta jälkimmäisen osaston neljä konetta ammuttiin alas. Kaikkiaan 18 hyökkääjästä selvisi takaisin vain yksi. Laivasto-osaston paljastuttua operaatiosta luovuttiin.
Korallimerellä alus viipyi, kunnes se kohtasi 6. maaliskuuta USS Yorktownin johtaman Task Force 17:n Uusilla Hebrideillä. Yhdistetyn taisteluosaston kohteena oli Uuden-Guinean pohjoisrannikon meriliikenne. Osasto siirtyi Uuden-Guinean etelärannikolle Papuanlahdelle lähettäen koneensa saaren yli pohjoisrannalle läpi Owen Stanley vuoriston solien. Lexingtonilta nousi 10. maaliskuuta 8 Wildcatia, 30 Dauntlessia, ja 13 Devastatoria iskeäkseen Salamauaan. Yorktownin osasto iski saman aikaisesti Laeen. Lentokoneet tuhosivat yhden suuren miinanraivaajan, 6 000 tonnin rahtialuksen sekä kevyen risteilijän. Yksi hyökänneistä koneista ei palannut. Lexington palasi iskun jälkeen Pearl Harboriin, jonne se saapui 26. maaliskuuta.
Alus lähti uudelleen merelle 15. huhtikuuta ja liittyi 1. toukokuuta uudelleen Task Force 17:ään. Yhdysvaltain laivaston saatua tiedon Japanin laivaston keskityksistä Korallimerelle taisteluosasto aloitti vihollisen etsinnän. Japanin eteneminen tuli estää, jotta yhteydet Australiaan ja Uuteen-Seelantiin eivät katkeaisi. Tiedustelukoneet havaitsivat 7. toukokuuta Japanin laivaston lentotukialusosaston, jolloin Lexingtonin lentokoneet aloittivat hyökkäyksen, jossa upotettiin kevyt lentotukialus Shōhō.
Myöhemmin samana päivänä Yhdysvaltain osaston lentokoneet torjuivat Zuikakulta ja Shokakulta saapuneen hyökkäysosaston pudottaen yhdeksän lentokonetta. Aamulla 8. toukokuuta Lexingtonin tiedustelukone havaitsi Shokakun taisteluosaston. Hyökkäys aloitettiin välittömästi, jolloin keisarillisen Japanin laivaston lentotukialus vaurioitui pahoin.
Hieman myöhemmin japanilaisten hyökkäys läpäisi Lexingtonin puolustuksen, jolloin alukseen osui kaksi torpedoa ja kolme pommia. Alus kallistui seitsemän astetta ja sillä syttyi tulipaloja, jotka saatiin hallintaan ja kallistus saatiin tasattua. Aluksen nopeus oli laskenut 25 solmuun. Se valmistautui vastaanottamaan lentokoneitaan, kun sen sisätiloissa räjähti höyrystynyt lentokonebensiini sytyttäen suuren tulipalon.
Hävittäjä USS Phelps määrättiin upottamaan torpedoimalla palava lentotukialus. Hävittäjä laukaisi viisi torpedoa, joista kolme tai neljä osui lentotukialukseen upottaen sen kello 19.56.
Hylky
Paul Allenin johtama tutkimusryhmä löysi 5. maaliskuuta 2018 hylyn 800 kilometrin päässä Australian rannikosta. Lentokoneiden todettiin kestäneen erittäin hyvin. Niistä 11 oli edelleen kannella.
Vincent Spadea
Vincent Spadea (s. 19. heinäkuuta 1974 Chicago, Illinois) on yhdysvaltalainen entinen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän oli kaksinpelissä ATP-listan sijalla 18 helmikuussa 2005 ja nelinpelissä sijalla 90 kesäkuussa 2006. Hän voitti urallaan yhden ATP-turnauksen kaksinpelissä ja kolme turnausta nelinpelissä.
Grand Slam -turnauksissa Spadea pääsi kaksinpelissä parhaimmillaan puolivälieriin Australian avoimissa 1999. Turnauksessa hän voitti neljännellä kierroksella maailmanliston kuutosen, Andre Agassin. Puolivälierissä hän hävisi Tommy Haasille.
Ensimmäisen ja ainoan turnausvoittonsa kaksinpelissä Spadea saavutti Scottsdalessa vuonna 2004, jossa hän voitti loppuottelussa Nicolas Kieferin luvuin 7–5, 6–7(5), 6–3. Lisäksi hän oli kaksinpelin loppuottelussa häviävänä osapuolena neljä kertaa. Nelinpelissä hän voitti kolme turnausta. Ensimmäinen tuli Buenos Airesissa 1995 Christo van Rensburgin parina, toinen Orlandossa 1997 Mark Meikleinin parina, ja kolmas Taškentissa 1997 Vincenzo Santopadren parina.
Spadea pelasi kaksissa olympialaisissa, Sydneyssä 2000 ja Ateenassa 2004. Sydneyssä hän hävisi ensimmäisellä kierroksella Patrick Rafterille suoraan kahdessa erässä. Ateenassa hän puolestaan voitti ensimmäisellä kierroksella Jürgen Melzerin, mutta hävisi toisella kierroksella Nicolás Massúlle, joka voitti lopulta olympiakultaa.
Ratsastus kesäolympialaisissa 1952 – kenttäratsastuksen joukkuekilpailu
Helsingin olympiakisojen kenttäratsastuksen joukkuekilpailuun osallistui 19 joukkuetta. Kilpailu käytiin 30. heinäkuuta - 2. elokuuta henkilökohtaisen kilpailun yhteydessä. Joukkueen tulos saatiin laskemalla yhteen kolmen jäsenen pistemäärä. Vain kuusi joukkuetta sai kaikki kolme ratsukkoaan maaliin saakka.
Hosannas from the Basements of Hell
Hosannas from the Basements of Hell on englantilaisyhtye Killing Joken 13. studioalbumi, joka julkaistiin 3. huhtikuuta 2006. Kappale ”Hosannas from the Basements of Hell” on julkaistu singlenä ja se sijoittui ainoalla listaviikollaan Britannian singlelistan sijalle 72. Kappaleet "Invocation" ja "Implosion" on julkaistu promosinglenä. Albumin ja molemmat singlet julkaisi levy-yhtiö Cooking Vinyl.
Kappaleet
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Coleman, Walker ja Raven.
Japanin CD-julkaisun bonus-kappale
British Empire Trophy 1950
British Empire Trophy 1950 oli kaudella 1950 ajettu Formula 1 -osakilpailu, joka ei kuulunut MM-sarjaan. Se ajettiin 15. kesäkuuta 1950 Douglas Circuitilla Douglasin kaupungissa Mansaarella. 36-kierroksisen kilpailun voitti ERA-kuljettaja Bob Gerard.
Viktor Rašnikov
thumb|Viktor Rašnikov vuonna 2005. Viktor Filippovitš Rašnikov (, s. 13. lokakuuta 1948, Magnitogorsk, Tšeljabinskin alue, Neuvostoliitto) on venäläinen oligarkki. Hän on pääjohtaja ja omistaa merkittävän osan Magnitogorsk Iron and Steel Works rauta- ja teräsyhtiöstä. Hän on myös kansanedustaja Venäjän duumassa edustaen Yhtenäinen Venäjä -puoluetta.
Liike-elämän aikakauslehti Forbes listasi maaliskuussa 2007 hänet maailman 104. rikkaimmaksi henkilöksi. Rašnikov on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta.
Henkilöhistoria
Viktor Rašnikov aloitti uransa 1960-luvulta lähtien Ural-vuorten itäpuolella Magnitogorskissa sijaitsevassa metalli- ja terästehtaassa (MMK). Vuonna 1997 hänestä tuli tehtaan johtaja. Seuraavana vuonna yritettiin tehdä yrityskaappaus, mutta Rašnikov torjui valtauksen. Valtio ja kilpailijat omistivat 40 prosenttia yhtiöistä, ja raaka-aineiden saanti vaikeutui. Rašnikov ratkaisi asian ostamalla – yhdessä liikekumppanin kanssa – kilpailijat pois yrityksestä. Samalla yhtiölle hankittiin oma rautakaivos.
Freestylerullaluistelu
thumb|Freestylerullaluistelua Freestylerullaluistelu eli bleidaus on freestyle-urheilulaji jota harrastetaan lajia varten suunnitelluilla rullaluistimilla. Lajissa keskitytään erilaisten temppujen tekemiseen. Harrastepaikkoja ovat rullalautapuistot, verttirampit sekä erilaiset kaupunkiympäristössä sijaitsevat temppujen tekemiseen soveltuvat paikat.
Freestylerullaluisteluun kuuluu monen muun freestyle-lajin tapaan oma slangi.
Historia
Ensimmäiset inline-tyyppiset rullaluistimet patentoi John Joseph Merlin Englannissa 1760-luvulla. Italialainen urheiluvälinevalmistaja Roces julkaisi vuonna 1981 ensimmäisen kaupallisen inline-rullaluistimen, missä renkaat olivat peräkkäin. 1980-luvun alussa yhdysvaltalaiset jääkiekkoilijat halusivat harrastaa lajiaan kesäisin, joten he perustivat oman yrityksen ja lisensoivat Rocesilta inline-rullaluistimen. Uudenlaista rullaluistinta markkinoidakseen Scott and Brennan Olson perustivat yhtiön nimeltä Ole's Innovative Sports, minkä nimeksi vaihtui yrityksen myymisen jälkeen Rollerblade. Vuonna 1988 julkaistiin maailmanlaajuisesti ensimmäisen kaupallinen freestylerullaluistin nimeltä Rollerblade Lightning TRS. Lajin kehitys jatkui voimakkaasti 1990-luvulla, jolloin alettiin järjestää ensimmäisiä virallisia tuomaroituja urheilukisoja. Freestylerullaluistelu oli mukana ensimmäisissä X-Games-kilpailuissa vuonna 1995 vertti- ja parkkiluistelun muodossa. Suomessa järjestetään lajin SM-kisat vuosittain.
Luistimien rakenne
Freestylerullaluistimet eroavat tavallisista inline-rullaluistimista monella tapaa. Temppuja varten luistimet ovat rakenteeltaan tukevammat, joustavammat sekä kestävät paremmin kulumista. Puhekielessä freestylerullaluistimia kutsutaan yleensä bleideiksi.
Freestylerullaluistimen osat
Yleensä kaikki rullaluistimen osat ovat vaihdettavissa, jolloin kuluneet voidaan vaihtaa uusiin. Joistain luistinmalleista kaikkia edellä lueteltuja osia ei löydy, esimerkiksi Xsjadoissa ei ole nauhoja vaan ne on korvattu bucklella ja kahdella sträpillä. Kummankin jalan freestylerullaluistimet kasataan yleensä symmetrisesti saman mallisista ja värisistä osista. Eri osista luisteluvalmiiksi kasattua kokoonpanoa kutsutaan setupiksi. Ilman kiskoja, renkaita ja laakereita olevaa setuppia kutsutaan bootiksi. Valtaosa luistinvalmistajista valmistaa shellit kustannusyistä pareittain kahden koon välein EU-kokoluokituksella: 39-40, 41-42, 43-44, 45-46. Sisäkengät valmistetaan pituudelta ja leveydeltä joka koolle yksilöllisesti, mutta korkeudet menevät yleensä pareittain.
Kiskot
Ulkokengän alle ruuvatut kiskot ovat olennainen osa freestylerullaluistelua. Kiskoilla liu'utaan tehden erilaisia temppuja jotka riippuvat luistimien asennosta. Kiskot on valmistettu erittäin kovasta muovista, jotta ne liukuisivat paremmin. Niiden keskellä on kolo, joka mahdollistaa liukumisen poikittain.
Kiskoja on lukuisia eri malleja. Yleisin on nelirenkainen kisko, joissa keskimmäiset renkaat on mahdollista ottaa pois tai vaihtaa koviin muovisiin grindirenkaisiin. Freestyle-kiskoissa ei ole paikkoja keskimmäisille renkaille.
1990-luvun lopulla markkinoille tuli Universal Frame System (UFS), mikä mahdollistaa eri merkkisten kiskojen käyttämisen luistimissa. Kiinnitysruuvien reiät ovat samassa kohdassa kiskon tai luistimen koosta huolimatta.
Soulit
Ulkokengän alla on soulit (eng. soulplate), eli kovamuovista valmistetut levennykset, jotka mahdollistavat liukumisen pituussuunnassa. Niiden keskellä on pyöreähkö kolo, mikä mahdollistaa liukumisen poikittain ulkokenkään nojaten. Joissain souleissa kolon korvaa erillinen vaihdettava backslide plate. Markkinoilla on luistinmalleja, joihin käy eri merkkiset ja kokoiset soulit, jolloin luistimia voi muokata omien luistelutottumuksien mukaan.
Renkaat
Tavallisia rullaluistimia pienemmät rengaskoot mahdollistavat paremman kontrollin sekä alemman tasapainon keskipisteen. Yleisimmät rengaskoot ovat 53–62 mm välillä. Renkaan kulutuspinta on valmistettu pääosin polyuretaanista ja ydin muoviseoksesta. Muoviset grindirenkaat ovat halkaisijaltaan noin 35–48 mm.
Kazakstanin mestaruussarja
Kazakstanin mestaruussarja on jääkiekon korkein sarjataso Kazakstanissa. Sarja perustettiin vuonna 1992 Neuvostoliiton hajottua.
Suomalaispelaajista Kazakstanin pääsarjassa pelasi 2010-luvulla muun muassa maalivahti Joni Puurula, puolustajat Pauli Levokari ja Mikko Pukka sekä hyökkääjä Toni Dahlman.
Joukkueet kaudella 2022–2023
Lähde: EliteProspects
Tao Geoghegan Hart
Tao Geoghegan Hart (s. 30. maaliskuuta 1995 Lontoo) on englantilainen maantiepyöräilijä. Hän on kilpaillut korkeimmalla ammattilaistasolla, UCI World Tourilla, kaudesta 2017 lähtien edustaen Team Sky / Ineos Grenadiers -joukkuetta. Hän on Italian ympäriajon voittaja.
Geoghegan Hart voitti vuoden 2020 Italian ympäriajossa Piancavalloon päättyneen 15. etapin ja Sestriereen päättyneen 20. etapin. Ennen päätösetappia hän oli kokonaiskilpailussa toisena, vain 0,86 sekuntia Jai Hindleylle jääneenä. Viimeisenä ajetulla aika-ajoetapilla hän varmisti kokonaisvoittonsa 39 sekunnin erolla Hindleyyn. Hän voitti myös nuorten kilpailun.
Saavutuksia
Lähteet: Pro Cycling Stats, Cycling Archives
Kuolema (Kiekkomaailma)
Kuolema on Terry Pratchettin kiekkomaailman hahmo, joka johtaa kuolleet sielut taas tilanteen tasalle. Kuolemalla on vitivalkoinen hevonen nimeltä Humma, joka osaa lentää. Kuoleman apulaisina romaaneissa esiintyvät Rutto, Nälänhätä ja Sota. Välillä apulaisina esiintyvät myös Rottien Kuolema ja Risatauti. Kuolemalla on ottolapsi Ysabelle ja palvelija Albert. Hänellä on ollut myös oppipoika Mort.Ysabellella ja Mortilla on yhteinen lapsi, jonka nimi on Susan. Kuolema on esiintynyt kaikissa ilmestyneissä Kiekkomaailma-kirjoissa Vapaita pikkumiehiä lukuun ottamatta.
Figuren und Schauplätze der Scheibenwelt-Romane La Muerte
Thomas Thorild
Thomas Thorild, vuoteen 1785 Thorén, (18. huhtikuuta 1759 Blåsopp, Svarteborgin pitäjä, Bohuslän, Ruotsi – 1. lokakuuta 1808 Greifswald) oli ruotsalainen filosofi ja kirjailija.
Elämä ja ura
Thorild oli kruununnimismiehen nuorin poika. Hän jäi kaksivuotiaana isättömäksi ja asui ensin äidin vanhempien luona, sitten vanhemman veljen luona Kungälvissä. Siellä koulussa hänen lahjakkuutensa havaittiin, ja kun veli oli kuollut, rehtori otti hänet hoiviinsa. Rehtorin veli, johtaja Jonas Tranchell Göteborgista huolehti hänestä. Göteborgin lukiota käydessään hän kiinnostui Emanuel Swedenborgin uskonnollisista ajatuksista ja Leibnizin filosofisesta suuntauksesta. Hän valmistui ylioppilaaksi 1775 Lundista, mutta erosi pian yliopistosta ja meni kotiopettajaksi Rånnumiin Vänersborgin lähelle. Hän ihastui talon tyttäreen Anna Britta af Dittmeriin, jota hän ylisti runoissaan nimellä "Eos". Syksyllä 1777 hän palasi Lundiin. 1778 hän piti Göteborgin osakunnassa puheen "Om det ädla och sköna i vetenskaperna", jossa hän käsittelee kysymystä johon Jean Jacques Rousseau vastasi kielteisesti: taiteen ja tieteen mahdollisuudesta tehdä ihminen onnellisemmaksi. Thorild hyökkäsi Rousseaun näkemystä vastaan, mutta tämän ihastus luontoon teki häneen vaikutuksen. Thorildin oppi totuuden suhteellisuudesta on merkittävä, ja sillä perusteella hän saattoi puolustaa ajatuksenvapauden oikeutta. Hän kiinnostui myös esiromanttisesta kirjallisuudesta, joka näihin aikoihin alkoi Ruotsissa olla tunnettua: Ossian, Salomon Gessner ja Goethe (Werther). Noin 1780 Thorild perehtyi Baruch Spinozaan, joka vaikutti häneen mullistavasti. Hän oli ystävistä ja oppilaista muodostuneen piirin keskipiste ja ihailun kohde, mikä kutkutti hänen itsetuntoaan.
Thorild lähti 1780 Lundista, jossa hän oli 1778 suorittanut jur. filos. -tutkinnon, ja meni Göteborgin kautta Tukholmaan, jonne hän tuli helmikuussa 1781. Hän opiskeli filosofiaa ja keskittyi kirjoittamiseen ja kävi kirjeenvaihtoa lundilaisten ystäviensä, etenkin Sven Erland Heurlinin ja Anders Hylanderin kanssa. Kirjeet ovat tärkeä lähde Thorildin ajatteluun ja tunne-elämään. Thorild osallistui 1781 kirjoituskilpailuun, jonka Utile dulci -seura oli julistanut. Hän osallistui kahteen sarjaan: toiseen proosamuotoisella oodilla Inbildningens nöjen (julkaistu paljon myöhemmin), toiseen teksteillä Ode till jordbrukaren ja Passionerna (julk. 1785). Seura palkitsi runon "Passionerna" 1782 kunniamaininnalla. Ratkaisua perusteltiin laajasti, mutta Thorild esitti asiasta närkästyneen vastalauseen ja kieltäytyi palkinnosta. Lehdistössä heräsi vilkas keskustelu. Thorildin suuttumus purkautui karkeaan Straffsångiin (1784).
Samana vuonna Thorild perusti lehden Den nye Granskaren, josta tosin ilmestyi vain kymmenen numeroa. Sen sisältö oli filosofista ja yhteiskunnallista, ei kirjallista. Siinä vaiheessa hänen huomionsa suuntautui politiikkaan. Kun tuli kutsu valtiopäiville 1786, hän jätti Kansliakollegiolle muistion annettavaksi Kustaa III:lle, joka tosin ei sitä saanut, ja sen jälkeen ritaristolle ja aatelille uuden muistion toimitettavaksi "kansalle". Muistioita pidettiin haitallisina, ja niiden julkaisua lykättiin. Ne ilmestyivät yhdistettynä 1792 nimellä Om det almänna förståndets frihet. Thorild esitteli siinä painovapauden periaatetta, esitti ehdotuksen uudeksi painovapausjärjestykseksi ja puolusti ehdotonta painovapautta. Thorildin vaatimuksen lähtökohtana ei ollut Rosseau, joka vastusti periaatetta, eivätkä ranskalaiset valistusfilosofit, joiden näkökulma oli yhteiskunnan hyöty, vaan epähistoriallinen, rationaalinen lähtökohta, joka sisälsi ajatuksen, että kun ihmiskunta on ymmärtänyt totuuden ja välttämättömät käsitteet, se kuin taikaiskusta muokkaa itsensä ja yhteiskunnan uudenlaiseksi.
Niihin aikoihin Thorild tutustui omaperäiseen suurtilalliseen Tham på Dagsnäsiin ja sai hänestä suosijan, joka oli vuosien ajan hänen merkittävin taloudellinen tukijansa. Valtiopäivillä Thorild antoi retorisen tilausilmoituksen Tacituksen ja Ossianin kääntämisestä, ja ne työllistivät häntä jonkin aikaa, mutta painovalmiiksi hän ei niitä saanut. Thorild pyrki nyt saamaan ajatuksiaan esille ulkomailla, koska kotimaassa ne eivät saaneet huomiota. Hänen tavoitteenaan oli Englanti, jonka vapautta ja vapaudenhenkeä hän idealisoi. Saadakseen painoa esiintymiselleen Englannissa hän meni Uppsalaan suorittamaan akateemista arvoa. Hän julkaisi tutkielman Critik öfver Montesquieu, jota hän puolusti väitöskirjana. Läsnä oli myös Kustaa III, joka oli siitä varsin huvittunut. Syksyllä 1788 hän matkusti Englantiin, mutta maine ja menestys jäivät saavuttamatta.
Thorild palasi Ruotsiin. Hän tavoitteli turhaan professuuria. Hän sai kuitenkin huomiota, kun hän 1791 julkaisi En critik öfver critiker. Med utkast til en lagstiftning i snillets verld. Loisteliastyylinen kirjoitus on Thorildin parhaita. Se oli suunnattu Johan Henric Kellgreniä vastaan, jota Thorild piti ylimielisenä, herkkähipiäisenä ja joka puuhaili harrastelijoiden kanssa. Kellgren, joka oli arvioinut ensimmäisen osan hillitysti, ei enää osallistunut kiistaan, vaan hänen tilalleen tuli Carl Gustaf af Leopold poleemisin kirjoituksin. Thorild siirtyi tammikuussa 1792 kansantalouden alalle kirjoituksellaan Det enda nödvendiga för et rikes financer, jossa hän puolusti vapaakauppaa ja valtiovallasta riippumatonta valtionpankkia. Seurasi vastavuoroisia poleemisia kirjoituksia.
Kesällä 1790 Thorild kirjoitti muistion, joka oli tarkoitettu Kustaa III:lle mutta ei päätynyt kuitenkaan tälle. Siinä hän ehdotti yhteiskuntatribunaalin perustamista, ja sitä johtaisi hovifilosofi. Sille voisi lähettää yhteiskunnallisia parannusehdotuksia. Om mildheten (1792) on Kaarle-herttuan kuninkaan murhaajiin kohdistuneen toiminnan puolustus.
Karkotus ja kuolema
Monien tavoin hän luotti siihen, että Gustaf Adolf Reuterholm pelastaisi maan rauhallisella uudistuspolitiikallaan, ennen kaikkea painovapausasetuksella. Hän liitti kirjoituksen ''Ärligheten. Til h. k. Höghet regenten'' vuoden 1786 muistioihin, jotka nyt julkaistiin. Johtavat piirit pitivät kirjoitusta vaarallisena, ja se takavarikoitiin 22. joulukuuta 1792. Kirjoittaja pidätettiin, ja hän sai 14 päivän vesileipävankeustuomion. Korkeimmassa oikeudessa tuomio muuttui neljän vuoden maastakarkotukseksi, ja hänen kirjoituksensa Ärligheten määrättiin tuhottavaksi. Tuomio katkeroitti hänet, eikä lohtua tullut siitä, että häntä ulkomailla pidettiin poliittisena marttyyrinä. Hän sai matkarahat Kaarle-herttualta. Hän matkusti Hampuriin ja Lyypekkiin ja kävi kirjeenvaihtoa muun muassa ihailijansa, professori Carl Friedrich Cramerin, kanssa. Kirjeet todistavat hänen kasvavaa vastenmielisyyttään Ranskan vallankumousta kohtaan. Noina aikoina hän julkaisi myös hauskan kirjoituksen Om qvinnokönets naturliga höghet (suom. Naispuolen luonnollisesta ylevyydestä), jossa hän loisteliain sanakääntein puolustaa naisen oikeutta kehittää itseään ja saada kansalaisoikeudet.
Thorild muutti 1795 Greifswaldiin, josta hän sai kirjastonhoitajan paikan ja samalla professorin arvonimen ja oikeuden pitää luentoja. Samaan aikaan hän jatkoi kirjoittamista ja kävi kirjeenvaihtoa eri tahoille.
Thorild kuoli Greifswaldissa, jonne hänet on haudattu.
Nuorisokuoro Agape
Nuorisokuoro AGAPE on vuonna 1998 Kuopion helluntaiseurakunnassa perustettu nuorten gospelkuoro. Aluksi kuoro esiintyi vain kotiseurakunnassaan, mutta myöhemmin se alkoi keikkailla vaihtelevalla tahdilla ympäri Suomea. Kuoro on esiintynyt Juhannuskonferenssissa, joka on Keuruun suurin kesätapahtuma, ja käynyt esiintymismatkoilla Kanadassa ja Ruotsissa.
Kokoonpano
Kuoron johtajana on alusta alkaen toiminut Hannele Voutilainen (o.s. Ulmanen). Kuorossa on noin 50 laulajaa, ja heitä säestää yhtye. Yhtyeen kokoonpano on piano, basso, kitara, rummut, kaksi viulua ja kaksi trumpettia.
Snježana Pejčić
Snježana Pejčić (s. 13. heinäkuuta 1982 Rijeka) on kroatialainen kivääriampuja ja olympiamitalisti.
Ampumahiihdon maailmanmestaruuskilpailut 1979
Ampumahiihdon maailmanmestaruuskilpailut 1979 järjestettiin Ruhpoldingissa, Saksan liittotasavallassa.
Jari Venäläinen
Jari Petri Mikael Venäläinen (s. 21. elokuuta 1967 Pieksämäki) on suomalainen entinen keski- ja kestävyysmatkojen juoksija sekä maastojuoksija.
Snježana Pejčić
Snježana Pejčić on saavuttanut olympialaisissa Pekingissä 2008 pronssia 10 m ilmakiväärissä ja oli 26. 50 m pienoiskiväärin asentokilpailussa.
Jari Venäläinen
Venäläinen voitti 1 500 metrin juoksun Suomen mestaruuden Helsingissä 1991 ajalla 3.43,90. Hopeaa hän saavutti 1987, 1992 ja 1993 sekä pronssia 1988 ja 1989. Hallissa Venäläinen voitti SM-kultaa 1 500 metrillä 1992 ja 3 000 metrillä 1994 sekä hopeaa 800 metrillä 1992, 1 500 metrillä 1988 ja 3 000 metrillä 1993. Maastojuoksun lyhyen radan SM-kultaa Venäläinen voitti 1992 ja 1993. Hän osallistui myös Splitin EM-kilpailuissa 1990 1 500 metrin juoksuun.
Venäläinen juoksi 1 500 metrin ennätyksensä 3.38,03 Malmössä 10. elokuuta 1989. Tuloksellaan hän on matkan kaikkien aikojen kuudenneksi nopein suomalaisjuoksija. Maililla Venäläinen juoksi hallissa vuonna 1986 19-vuotiaiden Suomen ennätyksen 4.09,4.
Jarin puoliso on entinen juoksija Marjo Venäläinen. Heillä on kaksi yhteistä lasta. Hänen nykyinen ammattinsa on Ruokolahdella koulun ylä- ja ala-asteen liikunnan opettaja. Lisäksi hän on terveystiedon opettaja.
Tongan jalkapallomaajoukkue
Tongan jalkapallomaajoukkue edustaa Tongaa jalkapallon maajoukkuekilpailuissa.
Tonga ei ole koskaan selviytynyt MM-kisojen lopputurnaukseen eikä myöskään oman maanosaliittonsa OFC:n mestaruusturnaukseen. FIFA:n ranking-listalla Tonga on sijalla 205 eli viimeisenä. Oseanian maanosaliiton sisäisessä rakingissa se kuuluu kuitenkin keskikastiin. Runsaan sadan tuhannen asukkaan Tongalla on 3 200 rekisteröityä jalkapallonpelaajaa ja 105 seuraa. Maan jalkapalloliitto on perustettu vuonna 1964, ja kansainvälisen jalkapalloliiton FIFA:n jäsen Tonga on ollut vuodesta 1994 lähtien.
Tonga ei ole koskaan pelannut MM-kisojen eikä Oseanian OFC Nations Cupin lopputurnauksessa. Etelä-Tyynenmeren kisoihin se on osallistunut neljästi (1979, 1983, 2003 ja 2007), mutta joka kerralla se on karsiutunut alkupeleissä.
Pelaajat
Puolustajat:
Keskikenttä: Hyökkääjät:
Han Myeong-sook
Han Myeong-sook (, s. 24. maaliskuuta 1944 Pjongjang) on eteläkorealainen poliitikko. Uri-puoluetta edustava Han oli Etelä-Korean ensimmäinen naispuolinen pääministeri huhtikuusta 2006 maaliskuuhun 2007.
Han Myeong-sook on kotoisin nykyisen Pohjois-Korean pääkaupungista Pjongjangista, mutta hänen perheensä pakeni etelään Korean sodan syttyessä 1950. Seuranneina vuosikymmeninä Etelä-Korea oli hallinnoltaan autoritaarinen, ja lähes diktatorinen valtio vainosi demokraattisia uudistuksia vaatineita toisinajattelijoita. Myös Han vietti 1970-luvun lopussa kaksi vuotta vankilassa osallistuttuaan demokraattien mielenosoituksiin.
Han valmistui Ehwan yliopistosta pääaineenaan ranskalainen kirjallisuus. Etelä-Korean yhteiskunnan nykyaikaistuessa ja demokratisoituessa 1980-luvulla hän oli yksi feministisen liikkeen johtohahmoja maassa, jossa perinteinen konservatismi ja tasa-arvon vähättely olivat vakiintunut tapa. Aktivismistaan huolimatta hän pysytteli puoluepolitiikassa maltillisilla linjoilla. 1990-luvulla Han oli yksi Korean politiikan uusista vahvoista naisista, joita alkoi nousta ministereiksi ja jopa puolueiden johtoon.
Han Myeong Sook on istunut Etelä-Korean parlamentissa kaksi kautta Uri-puolueen edustajana. Vuonna 2001 hän oli tasa-arvoministerinä ja vuonna 2003 ympäristöministerinä. Keväällä 2006 Korean edellinen pääministeri Lee Hae-chan joutui eroamaan skandaalin seurauksena, hän kun oli ollut pelaamassa golfia rautatieläislakon ajaessa koko maan samaan aikaan liikennekaaokseen. Presidentti Roh Moo-hyun nimitti Hanin ehdokkaaksi virkaan, ja parlamentti hyväksyi valinnan 19. huhtikuuta 2006 äänin 182–77.
Etelä-Korean pääministerillä on perinteisesti ollut melko vähän valtaa, presidentin ollessa etusijalla. Roh antoi kuitenkin pääministeriensä toimia itsenäisesti sisäpoliittisissa asioissa. Joka tapauksessa naisen valintaa näin korkeaan asemaan voitiin pitää selvänä merkkinä Korean kulttuurin viimeaikaisesta muutoksesta.
Han Myeong-sook erosi pääministerin virasta 6. maaliskuuta 2007. Han oli ilmoittanut eroaikeistaan jo edellisessä kuussa ja luopui asemastaan kansalliskokouksen päätettyä istuntokautensa. Hänen seuraajakseen valittiin jo aiemmin virkaatekevänä pääministerinä toiminut Han Duck-soo. Han Myeong Sook ei vielä eronsa aikaan kommentoinut huhuja, joiden mukaan hän aikoisi pyrkiä presidentiksi maan joulukuussa 2007 järjestettävissä vaaleissa. Myöhemmin hän suostui ehdokkaaksi.
Antti Ulmanen
Antti Ulmanen (s. 17. toukokuuta 1999) on suomalainen jalkapalloilija. Ulmanen edustaa Ykkösessä pelaavaa Helsingin IFK:ta. Pelipaikaltaan hän on hyökkääjä.
Canon EOS 90D
Canon EOS 90D on Canonin digitaalinen järjestelmäkamera, joka julkaistiin 28. elokuuta 2019. Siinä on 32 megapikselin APS-C-kokoinen CMOS-kenno. Kameralla voi kuvata jopa 11 kuvaa sekunnissa ja videoida 4K-laadulla 30 kuvaa sekunnissa tai FullHD-laadulla 120 kuvaa sekunnissa. Kamerassa on kolmen tuuman kääntyvä kosketusnäyttö ja tuki Bluetoothille ja Wi-Fi:lle. Kameran runko painaa akun kanssa 701 grammaa.
Canon EOS 90D on Canon EOS 80D:n seuraaja.
Etaani
Etaani (C2H6) on alkaaneihin kuuluva palava, helposti syttyvä kaasumainen hiilivety. Se on normaaliolosuhteissa väritön ja hajuton.
Yūhi Sekiguchi
pienoiskuva|Yūhi Sekiguchi vuonna 2017. Yūhi Sekiguchi (, s. 29. joulukuuta 1987 Tokio) on japanilainen moottoriurheilija.
Etaani
Palaminen
Etaanin palaessa syntyy hiilidioksidia ja vettä.
Tuotanto ja käyttö
Etaania eristetään maakaasusta ja maaöljystä. Suurimmat sen tuottaja- ja kuluttajamaat ovat Yhdysvallat ja Kanada. Yhdistettä käytetään pääasiassa eteenin valmistukseen krakkaamalla. Muita etaanista valmistettavia yhdisteitä ovat vinyylikloridi, asetaldehydi, etikkahappo, kloorietaani, 1,1-dikloorietaani ja 1,1,1-trikloorietaani. Etaani voidaan nesteyttää ja sitä käytetään jonkin verran polttoaineena ja kylmäaineena. Kaupallinen puhdas tuote sisältää vähintään 95 % etaania, jossa epäpuhtauksina voi esiintyä hiilidioksidia, metaania, eteeniä, propeenia ja propaania.
Yūhi Sekiguchi
Ura
Vuonna 2004 hän ajoi kaksi kilpailua Aasian Formula Renault Challenge -sarjassa saavuttamatta pisteitä. Vuonna 2005 Sekiguchi ajoi Formula Toyota -sarjassa sijoittuen viidenneksi. Vuonna 2006 Sekiguchi voitti sekä Formula Toyota että Japanin Formula Challenge -sarjojen mestaruudet. Vuonna 2007 Sekiguchi sijoittui seitsemänneksi All-Japan Formula 3 -sarjassa. Vuonna 2008 Sekiguchi kilpaili International Formula Master ja Super GT -sarjoissa. Hän ajoi myös kaksi kilpailua Aasian GP2-sarjassa saavuttamatta pisteitä. Vuonna 2009 Sekiguchi palasi All-Japan F3-sarjaan sijoittuen viidenneksi National-luokassa. Vuonna 2010 hän sijoittui sarjan toiseksi. Sekiguchi jatkoi sarjassa myös kaudella 2011, jolloin hän onnistui voittamaan sarjan mestaruuden.
Turkin naisten jääkiekkoliiga
Turkin naisten jääkiekkoliiga on naisten jääkiekon korkein sarjataso Turkissa ja toimii Turkin jääkiekkoliiton alaisuudessa. Liigassa pelaa 10 joukkuetta jotka on jaettu kahteen lohkoon.
Yūhi Sekiguchi
Ura
Sekiguchi voitti Super GT -sarjan GT500-luokan mestaruuden kaudella 2021.
Turkin naisten jääkiekkoliiga
Lohko A
Murmelit
pienoiskuva|Murmeli [[Itävalta|Itävallassa]] Murmelit (Marmota) ovat oravien heimon suku, jonka lajit elävät yleensä yhdyskunnittain maan sisään kaivamissaan käytävissä ja vaipuvat talvella horrokseen. Sukuun kuuluu viisitoista lajia. Nähdessään vaaran murmeli ”viheltää” varoittaakseen muita eläimiä.
Singaporen jääkiekkoliitto
Amateur Ice Hockey Association of Singapore (AIHA Singapore) on järjestö, joka ajaa Singaporen jääkiekkoliigan (National Ice Hockey League of Singapore – NIHL Singapore) asioita ja on perustettu vuonna 2000 huolehtimaan jääkiekkoturnauksista Aasiassa.
Murmelit
Murmelit ovat isokokoisia jyrsijöitä, ne painavat 3–7 kg. Pituus on 30–60 cm, ja lisäksi häntä on 10–25 cm pitkä. Murmelit ovat aktiivisia päiväsaikaan ja syövät lähes yksinomaan kasviravintoa.
Turkin naisten jääkiekkoliiga
Lohko B
Murmelit
Lajit
Kaikilla murmelilajeilla ei ole ollut suomenkielistä nimeä – tähdellä merkityt ovat nimistötoimikunnan ehdotuksia.
Levinneisyys
Murmeleita tavataan kaikkialla pohjoisella lauhkealla vyöhykkeellä vuoristoissa ja avoimilla tasangoilla. Euroopassa murmeleita on Alppien alueella, Karpaattien ja Pyreneiden vuoristoniityillä. Murmeli elää myös kaikkialla Aasian pohjoisosissa ja Pohjois-Amerikan länsiosissa. Vain yksi laji, amerikkalainen metsämurmeli, viihtyy metsämaastossa. Yhdyskunnan käytäväverkostot ovat syviä, jopa useiden metrien syvyisiä. Pesän pääsisäänkäynti on helposti huomattava hiekkakumpu, mutta pesässä on muitakin huomaamattomampia kulkuaukkoja. Murmelit syövät mielellään myös viljaa eivätkä säiky ihmistä naapurinaan. Ne aiheuttavat vahinkoa kaivamalla käytäviään viljelyksillä, ja koska niiden liha on maukasta, niitä myös metsästetään. Itä-Euroopan aroalueilla murmeli ei ole sopeutunut maanviljelyn lisääntymiseen ja on sieltä hävinnyt. Murmelit saavat 2–4 poikasta vuosittain keväällä. Poikaset kasvavat hitaasti ja tulevat sukukypsiksi vasta 2–3 vuoden kuluttua.
Muuta
Mongoliassa tavataan miltei vuosittain ihmisiin tarttuneita ruttotapauksia, joissa ruttoa aiheuttava bakteeritartunta (Yersinia pestis) on usein levinnyt esimerkiksi raakaa murmelin lihaa tai sisäelimiä syöneeseen ihmiseen kuolettavasti.
Nikolai Karklin
Painiuran alku
Nikolai Karklinin isä oli taustaltaan latvialainen ja äiti virolainen. Nikolai kävi kansakoulun synnyinseudullaan ja sen jälkeen asevelvollisuuden. Vuonna 1932 hän siirtyi Tallinnaan. Siellä Nikolai aloitti tehdastyön ja samalla liittyi Tallinnan Sportin painitoimintaan. Hänen kokonsa ja painonsa oli siinä mielessä hankala, että hänen normaalipainonsa oli noin 95 kg, joka oli raskassarjalaiseksi hieman liian vähäinen ja raskaaseen keskisarjaan liian korkea, sillä siihen paino sai olla enintään 87 kg. Lisäksi raskaaseen sarjaan nousi Virossa samoihin aikoihin vahva nimi Christian Trossman eli paremmin tunnettu myöhemmin Kristjan Palusaluna. Raskaassa keskisarjassa taas vahva nimi oli August Neo. Näin Nikolai Karklinista tuli 1930-luvun Viron painissa hyvä raskaan sarjan kakkonen Palusalun jälkeen. Karklin voitti ainoan kerran Viron mestaruuden vapaapainin raskaassa sarjassa vuonna 1934 kukistamalla silloin vielä nimellä Trossman painineen Palusalun. Se olikin viimeinen voitto Palusalusta.
Taistelu raskaassa sarjassa - vastassa Palusalu ja Kotkas
Yhden Viron mestaruuden lisäksi Nikolai Karklin saavutti kreikkalais-roomalaisen painin raskaassa sarjassa Viron mestaruuskisojen hopeaa vuosina 1934, 1935, 1936 ja 1939 sekä pronssia 1938. Vapaapainissa hän saavutti hopeaa 1933, 1935, 1937 ja 1938. Mestarina näissä kisoissa oli Palusalun lisäksi kreikkalais-roomalaisessa vuonna 1939 Johannes Kotkas ja vapaassa 1937 ja 1938 myös Johannes Kotkas. Voikin sanoa, että Karklinin pahimmat vastustajat uran huippuvaiheessa olivat maailmanluokan virolaispainijat Palusalu ja Kotkas. Vuonna 1934 Karklin edusti Viroa maaottelussa Suomea ja Unkaria vastaan raskaassa keskisarjassa, mutta hävisi Suomen Väinö Kokkiselle selätyksellä. Unkari-ottelun hän voitti kukistamalla heidän edustajansa Tarányin pistein. Vuoden 1936 Berliinin olympialaisten jälkeen Tallinnassa järjestettiin turnaus, jossa raskaassa sarjassa oli mukana mm. olympiavoittaja Palusalu ja Saksan Kurt Hornfischer. Karklin kukisti olympiapronssimitalisti Hornfischerin, mutta hävisi Palusalulle, joten loppujärjestys oli Palusalu, Karklin ja Hornfischer. Vuonna 1937 näytti siltä, että Johannes Kotkas oli Palusalun ohella Viron raskaansarjan ykköspainijoita. Niinpä vuoden 1938 EM-kisoihin Tallinnaan Karklin laihdutti itsensä poikkeuksellisesti raskaaseen keskisarjaan, koska sarjan vakio virolaisedustaja Ago Neo oli loukkaantunut. Ensimmäisen kierroksen vapaan jälkeen toisella kierroksella tuli vastaan Italian Umberto Silvestrin, jonka Karklin selätti. Sen jälkeen hän voitti Latvian Arnolds Kalniņšin ja voitto Saksan Werner Seelenbinderistä vei hänet loppuotteluun. Loppuottelussa hän koki niukan tappion Ruotsin Axel Cadierille.
Vuoden 1939 kreikkalais-roomalaisen hopean lisäksi Karklin kilpaili B-maaottelussa Suomea vastaan voittaen Suomen Pekka Mellavuon pistein. Tämä jäikin viimeiseksi Karklinin edustukseksi Viron tasavallan väreissä. Kaikkiaan hän edusti Viroa viisi kertaa. Neuvostoliiton miehitettyä talven 1939-1940 tukikohtakauden jälkeen Viron kesällä 1940 tehtiin siitä Neuvostoliittoon kuuluva Neuvosto-Viro. Karklin, Kotkas ja Neo valittiin syksyllä 1940 edustamaan kisoihin, joissa 14 kilpailijan kisassa ratkottiin yli painoluokkien Neuvostoliiton mestaruus, joka meni Johannes Kotkakselle. Hopeaa otti Aron Ganza ja pronssia Konstantin Koberidze. Karklin oli kuudes.
Pako Virosta Kanadaan
Kesällä 1941 Saksan aloitettua sodan Neuvostoliittoa vastaan ja edettyä nopeasti Balttiassa tilanne Neuvosto-Virossakin muuttui. Virolaiset nuoret miehet joutuivat tällöin puna-armeijaan. Näin kävi myös Karklinille. Saksan joukkojen lähestyessä Tallinnaa Karklin monien muiden joukossa evakuoitiin laivakuljetuksella kohti Leningradia. Karklin matkusti "Eestirand"-aluksessa, mutta laiva joutui Saksan ilmavoimien pommituksen kohteeksi. Laiva vaurioitui niin, että ajoi upotessaan Pranglin saaren tuntumaan. Näin Karklin pääsi palaamaan takaisin Viroon, jonka saksalaiset olivat miehittäneet. Sotavuosien aikana hän toimi paikallisessa poliisissa. Vuoden 1943 lopussa hän pakeni Suomeen ja sieltä edelleen Ruotsiin. Vaimo Maria jäi Viroon. Sodan jälkeen Nikolai Karklin muutti Ruotsista Englannin kautta Kanadaan, josta tuli hänen loppuelämänsä asuinpaikka.
Kanadassa Karklinin asuinpaikka oli Quebeckin Montréal. Aluksi hän työskenteli Qaton's -tavaratalossa ja sitten Beauharnois-vesivoimalaitoksen rakentamisessa ja työuransa lopuksi Dominion Engineering -insinööritoimiston palveluksessa. Karklin kuoli elokuussa 1999 sairastettuaan pitkään. Sitä ennen hän kävi uudelleen itsenäistyneessä Virossa vuonna 1994, jolloin hän tapasi Viroon jääneen vaimonsa. Maria oli kätkenyt Nikolai Karklin saamia palkintoja, jotka nyt Nikolai pyysi siirtämään Viron urheilumuseoon Tartoon.
Nikolai Karklin kuoli Montréalissa, mutta hänen tuhkansa siirrettiin myöhemmin Tallinnan Metsakalmistuun.
Edwin Smithin Papyrus
pienoiskuva|Osa Edwin Smithin papyruksesta. Edwin Smithin Papyrus on muinaisen Egyptin lääketieteellistä tekstiä sisältävä 4,5 metriä pitkä papyruskäärö. Papyrus on kirjoitettu noin vuonna 1600 eaa. Teksti on todennäköisesti kopio vanhemmasta lääketieteellisestä tekstistä, joka on kirjoitettu noin vuosina 3000–2500 eaa. Edwin Smith löysi käärön vuonna 1862, ja se käännettiin ensimmäisen kerran vuonna 1930. Nykyinen säilytyspaikka on New York Academy of Medicine. Edwin Smithin Papyrus esittää hyvin järkiperäisen lähestymistavan vammojen diagnosointiin ja hoitoon toisin kuin monet muut saman ajan kirjoitukset, jotka pohjautuvat enemmän taikuuteen hoitokeinona.
Teksti koostuu 48 esimerkkitapauksesta, jotka käsittelevät suurimmaksi osaksi pään alueen vammoja. Kirjoitus on todennäköisesti ollut armeijan lääkintähenkilöiden ohjeena ja esimerkkitapaukset ovat tyypillisiä armeijan vammoja kuten haavoja, sijoiltaanmenoja ja murtumia. Jokaisessa esimerkkitapauksessa potilas tutkitaan, tehdään diagnoosi ja ennuste parantumismahdollisuuksista sekä määrätään tarvittava hoito. Hoitoina käytetään mm. haavojen ompelua, verenvuodon tyrehdyttämistä, ja murtumien lastoittamista. Joissakin tapauksissa todetaan, että vammalle ei ole hoitoa tai turvaudutaan taikuuteen hoitona. Esitetyt vammat on järjestetty a capite ad calcem -periaatteen mukaisesti eli aloittaen pään alueesta ja edeten siitä kehonosissa asteittain alemmas. Säilynyt osa papyruksesta loppuu kuitenkin rintakehän kohdalle, ja loppuosa papyruksesta on todennäköisesti kadonnut.
Edwin Smithin Papyrus on vanhin tunnettu dokumentti, jossa mainitaan esimerkiksi termit aivovamma ja nenäkirurgia,. Papyrus on myös vanhin tunnettu dokumentti, jossa käsitellään tieteellisesti selkärangan vammoja ja niiden oireita.
Charles Ng
thumb|180px|Ng vuonna 2007 Charles Chi-Tat Ng (s. 24. joulukuuta 1960) on Brittiläisessä Hongkongissa syntynyt, Yhdysvalloissa vaikuttanut sarjamurhaaja.
Ng kouluttautui osaksi Englannissa. Muutettuaan Yhdysvaltoihin hän aloitti palvelun Yhdysvaltain merijalkaväessä, mutta joutui jättämään sen kesken saatuaan vankeustuomion varkaudesta.
Ng tutustui 1980-luvun alussa itseään viisitoista vuotta vanhempaan rikoskumppaniinsa Leonard Lakeen. Kaksikko surmasi mahdollisesti jopa 25 ihmistä Laken tilalla Calaverasin piirikunnassa Kaliforniassa. He kuvasivat itseään raiskaamassa ja kiduttamassa uhrejaan, joista suurin osa oli naispuolisia.
Leonard Lake joutui vuonna 1985 pidätetyksi ampuma-aserikoksesta. Hän teki tämän jälkeen itsemurhan ja poliisi alkoi tutkia hänen tilaansa Kaliforniassa. Poliisi löysi sieltä ihmisten jäännöksiä.