cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Yash Chopra
Yksityiselämä
Yash Chopra meni naimisiin Pamela Singhin kanssa vuonna 1970. Heillä on kaksi poikaa, Aditya Chopra ja Uday Chopra, jotka työskentelevät myös elokuva-alalla.
M (täsmennyssivu)
M voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Yash Chopra
Filmografia
thumb|250px|[[Dmitri Medvedev, Yash Chopra, Shah Rukh Khan ja Kareena Kapoor vuonna 2010.]]
Bifenyyli
Ympäristö- ja terveysvaikutukset
Aine on erittäin vaarallinen ympäristölle, koska se on ympäristössä pysyvä ja rikastuu ravintoketjussa. Bifenyyli ei ole kuitenkaan EU-ohjeensa mukaan myrkky, vaan ärsyttävä ja ympäristölle vaarallinen aine: LD50-arvo suun kautta rotalla 2 400 mg/kg.
NIOSH Immediately Dangerous To Life or Health Concentration (IDLH): 100 mg/m3
Christian Colson
Christian Colson on brittiläinen elokuvatuottaja. Hänet tunnetaan parhaiten vuoden 2008 elokuvasta Slummien miljonääri, jonka tuottajana hän sai muun muassa Oscarin, Golden Globen ja Bafta-palkinnon.
Suffer
Suffer on Bad Religionin kolmas studioalbumi, joka ilmestyi vuonna 1988. Albumista tuli Epitaph Recordsin myydyin levy aina vuoteen 1994 ja The Offspringin Smash-albumin julkaisuun saakka.
Tiilentekijän merkki
Tiilentekijän merkeillä tarkoitetaan keskiaikaisten tiilimestareiden käyttämiä puumerkkejä, joilla he signeerasivat tuotantonsa. Tiilentekijän merkkejä tunnetaan keskiaikaisesta Turun hiippakunnasta, mutta ei muualta Ruotsin valtakunnasta. Suomen ulkopuolella vastaavia merkkejä on käytetty Venäjällä ja Liivinmaalla.
Merkit ovat yksinkertaisia symboleita, jotka esittävät esineitä, geometrisiä taikamerkkejä, kirjaimia tai harvemmin "varsinaisia" puumerkkejä. Ainakin osa merkeistä saattaa juontua katolisten pyhimysten attribuuteista eli tunnuksista, ja ne saattavat viitata tiilentekijöiden nimiin. Esimerkiksi Peter-niminen tiilentekijä olisi voinut käyttää merkkinään Pyhän Pietarin tunnusta, avainta.
Suomessa merkattuja tiiliä löytyy linnoista ja keskiaikaisista kivikirkoista, kuten Turun tuomiokirkon Kaikkien Pyhien kappelin seinästä. Tiilien merkkaaminen on saattanut liittyä tiilimestareiden palkanmaksuun niin, että mestarit ovat piirtäneet merkkinsä yhteen tiileen kussakin erässä.
Laajennusvaraus
Laajennusvaraus on lähinnä Pohjois-Amerikan urheilusarjoissa käytettävä varaustilaisuus, joka järjestetään silloin, kun sarjaan liittyy uusia joukkueita. Laajennusvarauksessa sarjaan liittyvät joukkueet keräävät itselleen pelaajia sarjan muista joukkueista. Tilaisuudesta riippuen muilla joukkueilla on kuitenkin oikeus suojata tietty määrä omia pelaajiaan, joten uudet joukkueet eivät pysty keräämään itselleen kaikkia parhaita pelaajia. Laajennusvarauksen huonona puolena pidetään sitä, että uusilla seuroilla kestää usein vuosia päästä samalle tasolle muiden seurojen kanssa.
Laajennusvaraus NHL:ssä
NHL:ssä laajennusvaraus on järjestetty kolmetoista kertaa, viimeksi vuonna 2021, kun Seattle Kraken liittyi uutena seurana NHL:ään kaudelle 2021–2022. Laajennusvarauksessa muut seurat saivat suojata pelaajistaan seitsemän hyökkääjää, kolme puolustajaa ja yhden maalivahdin tai kahdeksan kenttäpelaajaa (puolustajaa/hyökkääjää) ja yhden maalivahdin.
Laajennusvarausten lisäksi NHL:ssä on järjestetty kahdesti niin sanottu hajaannusvaraus. Vuonna 1978 Cleveland Barons sulautettiin Minnesota North Starsiin, jolloin sarjan viisi huonointa seuraa saivat halutessaan valita yhden pelaajan yhdistyneistä seuroista. Vuonna 1991 ympyrä sulkeutui, kun Minnesota North Stars jakautui kahdeksi seuraksi: Minnesota North Stars ja San Jose Sharks. Hajaannusvarauksessa Minnesotan tuli suojata 14 kenttäpelaajaa ja kaksi maalivahtia. Suojaamatta jääneiden pelaajien joukosta San Josen tuli valita vastaavasti 14 kenttäpelaajaa ja kaksi maalivahtia. Kun valinnat oli tehty, valitsivat molemmat seurat vielä vuorotellen Minnesotan suojaamattomia pelaajia. Tämän jälkeen seurasi vielä laajennusvaraus, jossa sekä San Jose Sharks että Minnesota North Stars saivat kumpikin valita yhteensä kymmenen pelaajaa muista NHL-seuroista, yhden kustakin.
Leukalappuorneero
Leukalappuorneero, aikaisemmalta nimeltään puunkerääjä (Anumbius annumbi) on orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintu. Lintu on vain 23 senttiä pitkä, mutta se rakentaa oksista suuren kupupesän, joka voi olla halkaisijaltaan yli metrin. Pesä sijaitsee usein puussa, jonne lintu joutuu kantamaan suuren määrän painaviakin oksia. pienoiskuva|vasen|Leukalappuorneeron pesä
Levinneisyys
Leukalappuorneeroa tavataan Argentiinassa, Brasiliassa, Paraguayssa ja Uruguayssa. Lajia on kuvattu melko yleiseksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Claudio Marchisio
Claudio Marchisio (s. 19. tammikuuta 1986 Torino, Italia) on italialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän pelasi pitkään Juventuksessa ja päätti uransa kaudella 2018–2019 pietarilaisessa Zenitissä. Hän pelasi Italian maajoukkueessa.
Ura
Marchisio teki debyyttinsä Juventuksen edustusjoukkueessa Martinaa vastaan käydyssä Italian Cupin pelissä. Hän pelasi myös Napolia vastaan 6. marraskuuta 2006.
Hyvistä otteistaan kaudella 2006–2007 Marchisio saikin kutsun Italian alle 21-vuotiaiden maajoukkueseen mukanaan muut Juventuksen nuoret pelaajat Sebastian Giovinco, Paolo De Ceglie ja Domenico Criscito. He tekivät debyyttinsä Albaniaa vastaan. Cladio Marchisio teki myös voittomaalin Toulon'n turnauksen ottelussa Turkkia vastaan. Italia voitti lopulta tämän alle 23-vuotiaille tarkoitetun turnauksen.
Ennen kautta 2007–2008 Marchisio laitettiin lainalle toskanialaiseen Empoliin hakemaan kokemusta Serie A:sta.
Hyvien suoritusten jälkeen Empolissa Marchisio palasi Juventuksen edustusjoukkueeseen kaudelle 2008–2009. Debyyttinsä Marchisio teki Mestarien liigan karsintaottelussa FC Artmedia Bratislava. Tämän jälkeen vastuuta on tullut tasaisesti. Maaleja kertyi kauden aikana 3; Napolia, Fiorentinaa ja Sienaa vastaan. Kaksi ensimmäistä oli voittomaaleja.
Claudio Marchisiota on usein verrattu takavuosien Juventus-legenda Marco Tardelliin.
Ensimmäisen A-maaottelunsa Marchisio pelasi elokuussa 2009. Hän on pelannut 55 maaottelua ja tehnyt niissä viisi maalia.
Pelityyli
Claudio Marchisio on hyvin tekninen pelaaja, joka käyttää tekniikkaansa paljon esim. harhautuksiin. Hänellä on myös pelisilmää, jonka ansiosta hän osaa antaa ratkaisevia syöttöjä, mutta myös hänen viimeistelytaitonsa on erinomainen. Marchision vahvuus on hyökkäyspeli, mutta puolustuspelikin on hyvää luokkaa.
North York (Ontario)
North York on entinen Toronton metropolialueeseen kuulunut kaupunki, joka liitettiin vuonna 1998 kuudesta itsenäisestä kaupungista muodostettuun uuteen Toronton kaupunkiin. North Yorkin alue muodostaa nykyisestä Toronton pinta-alasta noin neljäsosan ja alue sijoittuu Toronton keskusta-alueen pohjoispuolelle.
Historia
Alueella on ollut asutusta 1800-luvun alusta ja North York ilmestyi karttoihin vuonna 1922, kun Toronton kultaisen hevosenkengän maaseutukeskus erotettiin omaksi townshipiksi Yorkin townshipista. Toisen maailmansodan jälkeen alueen asutus kasvoi runsaasti erityisesti Highway 401:n rakentamisen jälkeen. North York liittyi vuonna 1954 Toronton metropolihallintoon ja sai vuonna 1967 Borough'n arvon. North York ehti olla myös kaupunki (City) vuosina 1979-1997 ennen sulautumistaan Torontoon.
Stella by Starlight
Charlie Parker levytti ensimmäisen jazzversion tammikuussa 1952. Nykyään kappale on yksi useimmin levytetyistä jazzstandardeista. Sen ovat levyttäneet muun muassa Harry James, Frank Sinatra, Axel Stordahl, Stan Getz, Bud Powell, Stan Keaton ja Miles Davis.
Kappaleen rakenne on aikajaksolle epätyypillinen A1 B C A2, ja musiikissa on vaikutteita Sergei Rahmaninovin sävellyksistä.
Kirja kerrallaan
Kirja kerrallaan oli vuonna 1999 perustettu helsinkiläinen kirjankustantamo. Omien sanojensa mukaan se oli Suomen suurin näytelmäkirjallisuuden kustantaja. Kustantamo aloitti toimintansa Lasipalatsin Mediakeskus Oy:n puolivuotisena hankkeena Euroopan unionin Urban Pilot -projektin tuella Meteori Booksin tiloissa Lasipalatsissa. Myönteisten kokemusten perusteella kustantamon toimintaa päätettiin jatkaa projektin päätyttyä 2000. Kustantamo oli erikoistunut pienlevikkiseen kirjallisuuteen tuottaen pieniäkin sarjoja digitaalisella painotekniikalla, pehmeäkantisina pokkareina. Kirja kerrallaan päätti toimintansa 31.10.2012 ja sen kirjavalikoima siirtyi Ntamolle.
Kirja kerrallaan -kustantamo kuului Suomen Kustannusyhdistys ry:hyn.
Manhattan Municipal Building
Manhattan Municipal Building on New Yorkin kaupungin toimistorakennus Lower Manhattanilla New Yorkissa lähellä New Yorkin kaupungintaloa.
Tyyliltään uusrenessanssia ja uusklassismia yhdistelevän rakennuksen on suunnitellut arkkitehti William M. Kendall tunnetusta McKim, Mead & White –arkkitehtitoimistosta. Municipal Building oli toimiston ensimmäinen pilvenpiirtäjä. Rakennus valmistui 1914, mutta ensimmäiset toimistotilat otettiin käyttöön jo tammikuussa 1913. Kellarikerrokseen yhdistettiin New Yorkin metron asema ensimmäisenä rakennuksena New Yorkissa.
Rakennuksen keskustornin huipulla on kuvanveistäjä Adolph Weinmanin kullattu patsas "Civic Fame".
Municipal Building on edelleen yksi suurimmista hallintorakennuksista maailmassa. Rakennuksessa työskentelee yli 2000 työntekijää.
Eventiivi
Eventiivi on (harvinainen) suomen kielen tapaluokka. Siinä on sekä potentiaaliosa että konditionaaliosa. Esimerkiksi kävelleisin = mahdollisesti kävelisin.
Eventiivin kehitti uudissanoistaan tunnettu Wolmar Schildt (kirjailijanimeltään Wolmari Kilpinen), joka sai myös Elias Lönnrotin käyttämään muotoa Kalevalassa. Kaarle Krohnin mukaan eventiiviä ei kuitenkaan käytetty Kalevalan alkuperäisissä runoissa. Kotikielen seura harkitsi eventiivin suosittelemista osaksi kirjakieltä, mutta ajatuksesta luovuttiin, kun tuli esille, että muoto oli Kilpisen itse keksimä.
Sibeliuksen puisto
thumb|Pensaita ja osa monumentista. thumb|Lampi. Sibeliuksen puisto on puistoalue Helsingin Taka-Töölössä Seurasaarenselän ja siihen liittyvän Humallahden rannalla. Se on kasvillisuudeltaan monipuolinen maisemapuisto, ja siellä on myös presidentti Mauno Koiviston 60-vuotispäivän kunniaksi vuonna 1983 istutettu visakoivikko. Puistossa on myös pieni keinotekoinen lampi.
Puisto rajoittuu lännessä rantaa pitkin kulkevaan Merikannontiehen, jonka toisella puolella sijaitsevassa niemessä on Toivo Kuulan puisto ja Helsingin soutustadion. Vilkasliikenteinen Mechelininkatu jakaa puiston kahtia. Puiston eteläreunassa Mechelininkadun varrella sijaitsi vuoteen 2018 asti Suomen vanhin toiminnassa oleva minigolfrata, teekkareiden ylläpitämä Sibeliuspuiston minigolf. Idässä Välskärinkatu erottaa Sibeliuksen puiston viereisestä Topeliuksen puistosta.
Puistossa sijaitsee Eila Hiltusen vuonna 1967 veistämä Sibelius-monumentti. Lisäksi Mechelininkadun toisella puolella on Aarre Aaltosen Kalevala-aiheinen veistos Ilmatar ja sotka.
Nykyisen Sibeliuksen puiston alueella sijaitsivat 1800-luvulla Bråvalla-, Kinnekulla- ja Miramar-nimiset huvilat. Bråvallan huvilan päärakennus, jonka suunnitteli Theodor Höijer vuonna 1875, on edelleen jäljellä puiston pohjoislaidalla. Siinä toimi vuoteen 2011 saakka päiväkoti Piilopirtti, mutta vuonna 2016 kaupunki aikoi myydä rakennuksen asuintaloksi. Myös Villa Humlevik eli Pauligin huvila puiston etelälaidalla on edelleen jäljellä, ja se oli kaupungin nuorisoasiainkeskuksen käytössä; tämänkin rakennuksen myyntiä kaupunki valmistelee.
Kun Töölö vuonna 1906 asemakaavoitettiin, myös nykyinen puistoalue suunniteltiin jaettavaksi rakennuskortteleiksi, mutta vuonna 1916 se päätettiin muuttaa puistoksi. Aluksi puiston nimenä oli Humallahden puisto. Nykyisen nimensä se sai vuonna 1945 säveltäjämestari Jean Sibeliuksen 80-vuotispäivän kunniaksi. Kaksikymmentä vuotta myöhemmin myös Mannerheimintieltä Mechelininkadulle, puiston laidalle johtavan entisen Kammionkadun nimi muutettiin Sibeliuksenkaduksi.
Aiheesta muualla
60.18167°N, 24.91333°W
Pol Pot
Pol Pot (synt. Saloth Sar, ; 19. toukokuuta 1925 – 15. huhtikuuta 1998) oli punaisten khmerien (angkar padevat, ’vallankumouksellinen organisaatio’) johtaja ja Demokraattisen Kamputsean pääministeri 1976–1979. Pol Potin johdolla punakhmerit yrittivät luoda maahan agraariutopian.
Kerttu Vuolab
Kerttu Maarit Kirsti Vuolab (s. 1. toukokuuta 1951 Utsjoki) on saamelainen kirjailija ja kielenkääntäjä. Hän kirjoittaa pohjoissaameksi ja toimii myös kuvittajana. Lisäksi Vuolab on kääntänyt kirjoja saameksi ja tehnyt sanoittajana yhteistyötä Mari Boinen kanssa.
Pol Pot
Varhainen elämä
Pol Pot syntyi Kâmpóng Thumin lähellä olleessa kylässä vuonna 1925. Hänen alkuperäinen nimensä oli Saloth Sâr. Hän oli yhdeksänlapsisen perheen toiseksi nuorin lapsi, ja hänen isänsä oli maanomistaja ja maanviljelijä Pen Saloth ja äitinsä Nok Sem. Saloth Sâr lähetettiin kuusivuotiaana asumaan rikkaampien sukulaisten luokse monien muiden kambodžalaislapsien tapaan. Hänet lähetettiin Phnom Penhiin veljelleen, joka työskenteli kuninkaallisessa palatsissa.
Kerttu Vuolab
Vuolab on merkittävä kulttuuripoliittinen vaikuttaja. Hänen tavoitteenaan on saamen kielen, kulttuurin ja kertomaperinteen siirtäminen tuleville sukupolville. Vuolab toimi Lapin läänintaiteilijana vuosina 1994–1998.
Kansakoulun Vuolab kävi Outakoskella, jonka jälkeen hän jatkoi Ivalon oppikouluun. Vuolab on suorittanut saamen kielen ja kulttuurin opintoja Tromssan yliopistossa 1978 ja Oulun yliopistossa 1981.
thumb|Oikeusministeri [[Anna-Maja Henriksson ja vuoden 2014 Gollegiella-palkitut: koltansaamen opettaja Seija Sivertsen, kirjailija Kerttu Vuolab ja saamen kielen tutkija, professori Mikael Svonni.]] The Finnish Reading Association (FinRA) myönsi Vuolabille vuoden 1995 Aapiskukko-palkinnon. Palkinto myönnetään lukutaitoa edistävästä työstä. Vuonna 2006 Vuolabille myönnettiin Suomen Valkoisen Ruusun I luokan ritarimerkki. Vuonna 2011 hänen teoksensa Bárbmoáirras (2008) oli ehdolla Pohjoismaisen kirjallisuuspalkinnon saajaksi. Vuonna 2017 sama teos voitti Lappi-kirjallisuuspalkinnon. Vuonna 2014 hänet palkittiin saamen kielen Gollegiella-palkinnolla työstään pohjoissaamen kaunokirjallisuuden edistäjänä.
Pol Pot
Toiminta vastarintaliikkeessä ja vallankumous
Saloth Sar palasi 1953 Kambodžaan ja toimi aktiivisesti maanalaisessa kommunistisessa vastarintaliikkeessä nimeltä Punaiset khmerit. Tuohon aikaan kommunistit johtivat kapinaa Ranskan Indokiinan miehitysvaltaa vastaan. Kansannousun keskus oli Vietnamissa, mutta kapinallisliikehdintää oli myös Kambodžassa ja Laosissa. Saloth Sar liittyi Việt Minhiin, mutta huomasi pian, että he keskittyivät ainoastaan naapurimaahan Vietnamiin. 1954 Ranska vetäytyi Indokiinasta, mutta myös Việt Minh vetäytyi Pohjois-Vietnamiin kuningas Norodom Sihanoukin järjestäessä vaalit. Sihanoukin johtama puolue voitti kaikki paikat kommunisteja vastaan - osin suosituimmuutensa takia, osin käyttämällä uhkailua.
Saloth Sar tapasi salaisesti vuonna 1960 muiden kambodžalaisten kommunistien kanssa, ja he erottivat Indokiinan kommunistisesta puolueesta oman khmerien työväenpuolueen. Kahdessa vuodessa Saloth Sar kohosi puolueen pääsihteeriksi. Hän peri paikan hämärissä olosuhteissa kuolleelta Tou Samouthilta. Saloth Sar pakeni Sihanoukin salaista poliisia ja vietti vuosikymmenen piileskellen ja kouluttaen värvättyjä joukkoja. Kiinassa Saloth Sar vieraili hieman ennen kulttuurivallankumousta ja havainnoi monia kiinalaisen yhteiskunnan piirteitä, joita otti myöhemmin käyttöön Kambodžassa.
Vietnamin sodan laajentuminen auttoi Kambodžan kommunistista liikettä. Lisäksi Băt Dâmbângin maakunnan vuoden 1967 talonpoikaislevottomuudet toivat kommunisteille lisää kannattajia. Puolue alkoi tämän jälkeen määrätietoisesti kanavoimaan maaseutuväestön tyytymättömyyttä omaan toimintaansa. Kuningas Norodom Sihanoukia kritisoitiin kotimaassaan Vietnamin sodan kumpienkin osapuolten tukemisesta. Kansalliskokous syöksi hänet vallasta maaliskuussa 1970 ja korvasi hänet entisellä pääministerillä, Lon Nolilla. Raivostunut Sihanouk yhdisti voimansa Punaisten khmerien kanssa, mikä syöksi Kambodžan syvemmälle Vietnamin sotaan.
Protestiksi vallasta syrjäytykselle Sihanouk siirsi tukensa Pol Potin puolelle. Samana vuonna Richard Nixon määräsi sotilastoimien ulottamisesta Kambodžan puolelle tavoitteena tuhota Etelä-Vietnamin rajan pinnassa olleet Vietkong-sissien turvapaikat. Sihanoukin tuki ja raivo amerikkalaisten invaasiosta ajoi monet Pol Potin puolelle ja pian Lon Nolin hallitus kontrolloi ainoastaan kaupunkeja. Kun Yhdysvallat lähti Vietnamista ja Vietkong Kambodžasta, punakhmerit jatkoivat taistelua. Lon Nolin hallinto romahti kykenemättömänä rauhoittamaan maata. 17. huhtikuuta 1975 Kambodžan kommunistinen puolue valloitti Phnom Penhin ja Lon Nol pakeni Yhdysvaltoihin. Norodom Sihanouk palasi valtaan 1975.
Pol Pot Demokraattisen Kamputsean pääministerinä
pienoiskuva|vasen|Pol Pot [[Romanian sosialistinen kansantasavalta|Romanian sosialistisen kansantasavallan presidentin Nicolae Ceaușescun kanssa vuonna 1978.]] Demokraattinen Kamputsea perustettiin 5. tammikuuta 1976 ja 2. huhtikuuta kuningas Sihanouk syrjäytettiin. Khieu Samphanista tuli uuden hallinnon valtionpäämies ja Pol Potista pääministeri. Saloth Sar oli valinnut vallankumousnimekseen Pol Potin, ja hän pystyi pitämään oikean identiteettinsä salassa yli vuoden ajan. Vasta vuonna 1979 hän myönsi haastattelussa alkuperäisen nimensä. Länsimaissa Kambodžan uudesta hallinnosta ei tiedetty juuri mitään, ja vasta syyskuussa 1977 Pol Pot esiintyi ensimmäisen kerran julkisuudessa. Hän piti pitkän puheen Kambodžan kommunistisen puolueen 17-vuotispäivänä. Max Jakobsonin mukaan länsimaiden kiinnostus Indokiinaa kohtaan sammui viimeisten yhdysvaltalaisten vetäydyttyä Vietnamista: esirippu laskeutui Kaakkois-Aasian maiden eteen ja Eurooppa käänsi niille selkänsä.
Pol Pot aloitti koko maan läpäisevät sosialistiset reformit. Punakhmerit evakuoivat kansalaiset kaupungeista maalle, missä heidät pakotettiin kolhooseihin. Omaisuudesta tuli yhteistä ja koulutus järjestettiin yhteiskouluissa. Pol Potin hallinto oli erityisen jyrkkä poliittista toisinajattelua ja vastarintaa kohtaan. Tuhansia poliitikkoja ja byrokraatteja tapettiin, kun Phnom Penhistä tehtiin aavekaupunki. Monet muutkin kuolivat nälkään, sairauksiin tai teloituksiin. Maamiinoja, joita Pol Pot kutsui ”täydellisiksi sotilaikseen”, levitettiin laajalti ympäri maaseutua. Punaisten khmerien uhriluvusta kiistellään, mutta maassa kuoli Pol Potin hallinnan aikana toista miljoonaa ihmistä.
Punakhmerien hallinnon kukistuminen alkoi, kun Pol Pot hyökkäsi Vietnamiin ja yritti saada hallintaansa Vietnamille kuuluvia raja-alueita. Vietnamilaiset joukot hyökkäsivät 25. joulukuuta 1978 Kambodžaan, ja ne valtasivat Kambodžan nopeasti ja kaatoivat Pol Potin hallinnon.
Viimeiset vuodet
pienoiskuva|Pol Potin hauta Kambodžassa. Pol Pot pakeni Thaimaahan Kambodžan rajan läheisyyteen ja jatkoi sieltä taisteluaan vietnamilaisten tukemaa Phnom Penhin hallintoa vastaan. Kiina ja Thaimaa tukivat Pol Potia ja tämän kannattajia ja antoivat lääketieteellistä ja sotilaallista apua. Kiinan liittolaisena Pol Pot oli Neuvostoliiton vihollinen. Etenkin Yhdysvallat ja Kiinan kansantasavalta estivät Vietnamin asettaman nukkehallituksen pääsyn Yhdistyneisiin kansakuntiin (YK). Noudattaen reaalipolitiikan linjaansa, Yhdysvallat pyrki estämään kaikkia Vietnamin valtapyrkimyksiä. Autonomistina Pol Pot vastusti Neuvostoliiton hegemonista valta-asemaa ja tästä syystä Yhdysvallat, Thaimaa ja Kiinan kansantasavalta pitivät häntä hyvänä vaihtoehtona Vietnamiin kallellaan olevan hallinnon sijaan.
Yhdistyneiden kansakuntien peruskirjan mukaan törkein rikos oli hyökkäys toista suvereenia valtiota vastaan, ja tähän Vietnam oli syyllistynyt ottamalla Kambodžan hallintaansa asevoimin. Tämän vuoksi YK:n yleiskokouksen enemmistö äänesti Pol Potin hallituksen valtakirjojen puolesta vielä vuosia Pol Potin syrjäyttämisen jälkeen. Näin menettelivät useimmat suvereeniudestaan tiukasti kiinni pitävät sitoutumattomat valtiot, samoin länsimaat sekä Pohjoismaiden ryhmä, mukaan lukien Suomi. Kylmän sodan realiteetit sivuuttivat moraalin vaatimukset eikä sen aikana kansanmurhaa tunnustettu samalla tavoin kuin 1990-luvulla Jugoslavian hajoamissodissa, Ruandassa ja Burundissa (Ruandan kansanmurha) sekä 2000-luvulla Sudanin Darfurissa. Ensimmäiset punakhmerien johtajat, muiden muassa ”kansanmurhan aivoiksi” luonnehdittu Nuon Chea, todettiin syyllisiksi kansanmurhaan ja rikoksiin ihmisyyttä vastaan vasta vuonna 2014, jolloin teoista oli kulunut jo lähes neljä vuosikymmentä.
Vietnam vetäytyi 1989 Kambodžasta. Pol Pot kieltäytyi yhteistyöstä rauhanprosessin kanssa ja jatkoi taistelua uutta liittoumahallitusta vastaan. Punaiset khmerit jatkoivat taistelua hallituksen joukkoja vastaan, kunnes 1996 taistelumoraaliltaan kuihtuneet joukot alkoivat murentua karkuruuden lisääntyessä. Moni tärkeistä johtajistakin loikkasi hallituksen riveihin.
Pol Pot määräsi lähes koko elämänmittaisen oikean kätensä Son Senin ja hänen 11 perheenjäsenensä teloituksen 10. kesäkuuta 1997, koska he halusivat sopia hallituksen kanssa. Sitten Pol Pot pakeni pohjoiseen turvapaikkaansa, mutta joutui kuitenkin punaisten khmerien armeijan päällikön Ta Mokin vangitsemaksi. Hänet tuomittiin elinikäiseen kotiarestiin. Huhtikuussa 1998 Ta Mok pakeni metsiin hallituksen uuden hyökkäyksen ajamana ja vei Pol Potin mukanaan. 15. huhtikuuta 1998 Pol Pot kuoli. Hänen kuolinsyykseen ilmoitettiin sydänkohtaus.
Yoshikatsu Yoshida
Yoshikatsu Yoshida (, s. 30. lokakuuta 1941 Asahikawa, Hokkaidō) on japanilainen kilpauransa päättänyt vapaapainija, olympiavoittaja ja maailmanmestari.
Yoshida voitti vapaapainin sarjan 52 kg olympiakultaa kotikisoissaan Tokiossa 1964. Vuotta myöhemmin hän voitti maailmanmestaruuden Manchesterissa.
Édson Luciano Ribeiro
Édson Luciano Ribeiro (s. 8. joulukuuta 1972) on brasilialainen pikajuoksija.
Ribeiro oli Atlantan olympialaisissa 1996 mukana Brasilian joukkueessa, joka voitti 4 x 100 metrin viestijuoksussa olympiapronssia. Kolme vuotta myöhemmin Sevillan MM-kisoissa hän karsiutui 100 metrin juoksun alkuerissä ajalla 10,47, mutta oli mukana voittamassa pikaviestissä MM-pronssia. Sydneyn olympialaisissa 2000 Ribeiro juoksi Brasilian joukkueessa, joka voitti pikaviestissä olympiahopeaa. Vuonna 2003 hän voitti Etelä-Amerikan mestaruuden 100 metrillä ajalla 10,30. Myöhemmin samana vuonna Pariisin MM-kisoissa hän karsiutui 100 metrin toisissa alkuerissä juostuaan 10,28, mutta oli mukana voittamassa pikaviestissä MM-hopeaa.
Mäntänkosken voimala
pienoiskuva|Mäntänkoski, [[Alvar Cawénin maalaus vuodelta 1934]] Mäntänkosken voimala on Mäntän Energia Oy:n 1930-luvulla rakennettu vesivoimala Mäntässä Keurusselän ja Kuoreveden välillä. Sen putous on 6,5 metriä, teho 1,5 MW ja energia 5,0 GWh/a. Se kuuluu Kokemäenjoen vesistöön Keuruun reitille. Pato on 2-luokan pato.
Lupa rakentamiseen myönnettiin G. A. Serlachius Aktiebolagille 10.10.1934. Rakentamisen vuoksi Mäntäkoskessa ollut järvitaimenen lisääntymisalue tuhoutui ja taimenen mahdollinen vaellus kosken alapuolelta Keurusselkään ja siihen laskeviin jokiin estyi.
Pedro Eugenio Aramburu
Pedro Eugenio Aramburu Silveti (21. toukokuuta 1903 Río Cuarto, Argentiina – 29. toukokuuta 1970) oli argentiinalainen kenraali, joka johti sotilasvallankaappausta Juan Perónia vastaan 1955. Hänestä tuli Argentiinan de facto -presidentti marraskuusta 1955 toukokuuhun 1958. Radikaali Montoneros-järjestö kaappasi ja murhasi hänet toukokuussa 1970, väitteiden mukaan kostona peronistisen kenraali Juan José Vallen murhasta.
Mitsubishi Motors
Mitsubishi Motors Corporation on japanilainen auto- ja moottorinvalmistaja. Se on osa Mitsubishi Corporation -yritysryhmää ja Japanin neljänneksi suurin ja samalla myös vanhin autonvalmistaja. Ensimmäisen autonsa Mitsubishi valmisti vuonna 1917.
Pedro Eugenio Aramburu
Perónin hallituksen kukistuttua Argentiinaa johti aluksi Eduardo A. Lonardi, joka vetäytyi syrjään marraskuussa 1955 Aramburun ja Isaac F. Rojasin annettua julkisen lupauksen Argentiinan palauttamisesta demokratian tielle, jos pääsisivät muodostamaan hallituksen. Vuoden 1958 vaaleissa presidentiksi valittiin Arturo Frondizi, ja Aramburu sai väistyä.
Mitsubishi Motors
Historia
right|250px|thumb|Mitsubishi Minica right|250px|thumb|[[Mitsubishi Carisma]] Mitsubishin autotuotanto juontaa juurensa aina vuoteen 1917, jolloin silloinen Mitsubishi Shipbuilding Co. esitteli Japanin ensimmäisen sarjavalmisteisen henkilöauton, Mitsubishi Model A:n. Se oli kokonaan käsin tehty seitsemänpaikkainen sedan, ja sitä valmistettiin Fiat Tipo 3:n lisenssillä. Mitsubishi Model A osoittautui kuitenkin liian kalliiksi verrattuna eurooppalaisiin ja amerikkalaisiin autoihin, joten sen tuotanto lopetettiin vuonna 1921. Vain 22 autoa ehdittiin valmistaa. Samaan aikaan 1920-luvulla Mitsubishi Internal Combustion Engine Co. alkoi valmistaa lentokonemoottoreita. Vuonna 1928 yritys vaihtoi nimensä Mitsubishi Aircraft Co:ksi. Vuonna 1934 se fuusioitui Mitsubishi Shipbuilding Co:n kanssa muodostaen Mitsubishi Heavy Industriesin.
Toisen maailmansodan jälkeen Japanin hävittyä sodan liittoutuneet pilkkoivat Mitsubishi Heavy Industriesin kolmeen osaan.
Seuraavan kerran Mitsubishi ryhtyi valmistamaan henkilöautoja vasta 1960-luvulla Japanin talouden alettua kohentua ja perheiden ryhdyttyä harkitsemaan auton ostamista. Ensimmäisiä malleja olivat muun muassa Mitsubishi 500 ja Mitsubishi Minica. Autojen valmistusmäärät nousivat nopeasti ja Mitsubishi Motors Corporation perustettiin vuonna 1970.
1970-luvulla Mitsubishi Motors Corporation alkoi kasvattaa vientimääriään sopimalla yhteistyösopimuksia tunnettujen ulkomaalaisten autonvalmistajien kanssa. Vuonna 1971 Mitsubishi Motors Corporation myi 15 % yrityksestä amerikkalaiselle autonvalmistaja Chryslerille. Mitsubishin malleja alettiin myydä Amerikassa Dodge-merkillä. 1977 Mitsubishi Motors Corporation aloitti autojen myynnin Euroopassa omalla tuotemerkillään. Vuosituotanto kasvoi nopeasti: Vuonna 1973 500 000 autoa, kun taas 1978 valmistettiin jo 965 000 autoa.
Vuonna 1982 Mitsubisheja alettiin myydä Amerikassa omalla merkillään. Vuonna 1989 vuotuinen valmistusmäärä saavutti 1,5 miljoonan auton rajan. Vuonna 1985 Mitsubishi ja Chrysler perustivat yhteisen Diamond Star Motorsin (DSM) ja aloittivat yhteisen autotuotannon Illinoisissa. Vuonna 1988 Mitsubishi Motors Corporation listautui pörssiin. Sitä ennen se oli ollut ainoa yksityisomistuksessa ollut japanilainen autonvalmistaja.
Vuonna 1991 Chrysler osuutensa Diamond Star Motorsista Mitsubishille. Yhteistyö ei tosin loppunut siihen, vaan Chrysler toimitti edelleen moottoreita ja vaihteistoja DSM:lle, ja Mitsubishi hoiti Chryslerin markkinoinnin Amerikan ulkopuolella.
1990-luvulla Mitsubishi, Volvo ja Hollannin valtio aloittivat yhteisen NedCar-projektin entisellä DAF:n tehtaalla Bornissa, Hollannissa. Tehtaalla valmistettiin Mitsubishi Carismaa ja Volvo S40/V40 -mallisarjaa. Hollannin valtio myi myöhemmin osuutensa Mitsubishille ja Volvolle. Ford osti myöhemmin Volvon, joka myi osuutensa NedCar:ista Mitsubishille, josta tuli yhtiön ainoa osakkeenomistaja.
Toukokuussa 2016 japanilainen autonvalmistaja Nissan osti kolmanneksen Mitsubishi Motorsin osakkeista.
Suomessa
Mitsubishi saapui Suomen automarkkinoille huomattavasti myöhemmin kuin muut suuret japanilaiset automerkit. Datsun ja Toyota olivat totuttaneet suomalaisia autoilijoita japanilaisiin autoihin jo 1960-luvun alkupuolelta lähtien. Helkama-konsernin tytäryhtiö Suomen Koneliike solmi maahantuontisopimuksen Mitsubishi Motors Corporationin kanssa vuonna 1976, ja ensimmäiset autot tulivat maahan tuon vuoden elokuussa. Aluksi tuontiohjelmassa olivat Lancer- ja Celeste-mallit, ja vuonna 1977 esiteltiin niiden yläpuolelle sijoittuva Galant. Hinnaltaan Mitsubishi Lancer oli melko kallis; se maksoi 32 400 markkaa, kun samaan kokoluokkaan kuuluneen Toyota Corollan hinta oli 27 900 markkaa. Vuoden 1979 lopussa Suomessa oli rekisterissä runsaat 2 600 Mitsubishi-henkilöautoa.
Suomen Koneliikkeellä oli jo ennen Mitsubishia kokemusta japanilaisten autojen edustuksesta; se oli tuonut maahan Isuzu-henkilö-, paketti- ja kuorma-autoja vuosina 1965–1972. Mitsubishin rinnalla Suomen Koneliikkeen autoedustuksia olivat tšekkoslovakialainen Škoda, jonka tuonti oli alkanut vuonna 1947, ja italialainen Alfa Romeo – huomattavasti Mitsubishia ja Škodaa pienemmällä myyntimäärällä – vuodesta 1951.
Nykypäivä
right|250px|thumb|Mitsubishin osastoa Chicagon autonäyttelyssä 2005 Vuonna 2003 Mitsubishi Motors Corporationin tuotanto oli 1 525 000 autoa. Japaniin tästä määrästä rekisteröitiin 358 200 autoa. Mitsubishilla on omaa tuotantoa tai tuotannollista yhteistyötä 30 maassa mukaan luettuna Yhdysvallat, Alankomaat, Portugali, Indonesia ja Australia.
Yhteistyö DaimlerChryslerin kanssa
Mitsubishi Motors Corporation ja DaimlerChrysler solmivat liittouman 2000-luvun alussa. DaimlerChrysler omisti 37,3 % Mitsubishi Motors Corporationin henkilöautoyksiköstä. Näkyvin yhteistyömuodoista oli muun muassa uuden Mitsubishi Coltin kehittäminen ja valmistaminen yhteistyössä Hollannissa sijaitsevassa NedCar-tehtaassa, jonka osapuolet omistivat yhdessä.
Autourheilu
right|250px|thumb|Mitsubishi Lancer Evo 6 -ralliauto Mitsubishilla on lähes puolen vuosisadan moottoriurheilukokemus. Se aloitti 1960-luvulla rata-autoilusta vakioautoluokissa sekä eri formulaluokista. Suurin autourheilumenestys on kuitenkin tullut rallista, sekä aavikkorallista, joihin Mitsubishi on osallistunut 1980-luvulta lähtien. right|250px|thumb|2006 Dakar-rallissa käytetty [[Mitsubishi Pajero]]
Rata-autoilu
Mitsubishi osallistui vakioautoluokkaan vuosina 1962–1964 500 Super De Luxe-, Colt 600- ja Colt 1000 -malleilla. 500 Super De Luxe -mallilla otettiin muun muassa neljä ensimmäistä sijaa vuoden 1962 Macaon Grand Prix -kisassa luokassa alle 750 cc. Mitsubishi osallistui myös eri formulaluokkiin 1960-luvulla ja 1970-luvun alussa F2A, F2B, F2C, F2D ja Colt F2000 -malleilla.
Ralli
Safari-ralli (Itä-Afrikan Safari-ralli) oli 1970-luvulla rallin MM-sarjan haastavin osakilpailu. Vuonna 1974 Mitsubishi osallistui ensimmäistä kertaa kisaan erityisesti marathonkilpailuihin kehitetyllä Lancer 1600 GSR -mallilla ja onnistui voittamaan kisan ensiyrittämällä. Vuonna 1976 Mitsubishilla valloitettiin sijat 1–3, uskomaton suoritus kilpailussa, jossa yleensä vain noin 20 prosenttia kilpailijoista pääsee maaliin saakka.
Optatiivi
Optatiivi-nimitystä käytetään imperatiivin eli käskymuodon tapaisesta tapaluokasta, jolla ilmaistaan epäsuoraa tai kohteliasta käskyä. Optatiivia esiintyy suomen kielen lisäksi muun muassa fäärissä, muinaiskreikassa, georgiassa, sanskritissä, turkissa ja joissakin saamelaiskielissä.
Mitsubishi Motors
Aavikkorallit (Rally Raid)
Mitsubishi on yhdellätoista voitolla Dakar-rallin menestyksekkäin autonvalmistaja eri Pajero-malleilla. Se osallistui kisaan ensimmäistä kertaa vuonna 1983 ja ensimmäinen voitto tuli jo kaksi vuotta myöhemmin vuonna 1985. Sen jälkeen Mitsubishilla on voitettu vuosina 1992–1993, 1997–1998 ja 2001–2006 yhteensä yhdeksän eri kuljettajan voimin.
Optatiivi
Suomen kielessä
Suomen kielessä optatiiviksi on nimitetty lähinnä runokielessä esiintyviä -os, -ös -päätteisiä muotoja, esimerkiksi kävellös = kävele, ole hyvä!.
Joissakin kieliopeissa, varsinkin 1800-luvulla, optatiiviksi kutsutaan ko/kö-tunnuksisia muotoja, kuten olkoon, menkööt ja sanottakoon, kun taas ka/kä-tunnuksisia muotoja kutsutaan imperatiiviksi. Isossa suomen kieliopissa ko/kö-muotoja kutsutaan jussiiviksi.
Sooloilua
Sooloilua on Katja Kallion samannimiseen romaaniin perustuva suomalainen draamakomedia vuodelta 2007. Se on Lauri Nurksen ensimmäinen pitkä elokuvaohjaus. Elokuvan tuotti MRP Matila Röhr Productions. Pääosia näyttelevät Saija Lentonen, Kari-Pekka Toivonen ja Kristiina Elstelä. Elokuva kertoo tekijöidensä mukaan salamarakkaudesta. Sooloilua on toinen Kallion alkuperäistekstiin perustuva elokuva, ensimmäinen on Aku Louhimiehen ohjaama Kuutamolla.
Teatteriensi-iltansa elokuva sai 28. joulukuuta 2007. DVD:nä se julkaistiin 30. toukokuuta 2008 (16:9 anamorfinen, Widescreen 1:2,35, Dolby Digital 5.1, tekstitys: suomi, ruotsi, englanti). DVD:llä on myös poistettuja kohtauksia ja Chisun musiikkivideo "Mun koti ei oo täällä".
Juoni
31-vuotias sanomalehtitoimittaja Emma Huilu tekee miessuhteestaan loppua lentoasemalla puhelimitse. Amsterdamista palaava kapellimestari Joel Abrahamsson sattuu kuulemaan puhelun. Myös hänen rakkaussuhteensa vetelee viimeisiään. Emma ja Joel tapaavat toisensa haastattelun merkeissä. Emma tekee kysymyksiä kuten "Yrität sä ylläpitää sitä myyttiä, että kapellimestarit on ylivoimaisia naistenmiehiä?". Emma ja Joel salamarakastuvat toisiinsa ja pian Emma huomaa asuvansa valkeassa huvilassa Espoon Suvisaaristossa hoitamassa Joelin dementoituvaa äitiä Leaa. Aiemmin Lea on saanut raivokohtauksen vanhainkodissa, peijakkaan poika kun unohti hakea hänet konserttiinsa!
Lea ei aluksi siedä Emmaa. Hän ei omasta mielestään tarvitse hoitajaa. Emma taasen on täysin toistaitoinen hänelle vieraassa ympäristössä. Lea ei suostu palaamaan vanhainkotiin, joten Emma joutuu ottamaan hänet mukaansa työpaikalleen. Tilanne vääntyy niin mutkalle, että Emma katsoo suhteensa Joeliin katkeavan alkuunsa. Hän tilittää tunteitaan kolmelle miespuoliselle kaverilleen ravintolassa, jossa eräs kätilö huomaa hänen olevan raskaana. Emma lähtee kertomaan haikarauutisen Joelille ja he alkavat laittaa huvilaa asuttavampaan kuntoon. Lea ei edelleenkään hyväksy Emmaa, joka ei saa edes imuroida Lean huonetta.
Joelin ja Emman suhde alkaa rakoilla, kun mies joutuu työnsä tähden olemaan alati tien päällä. Emma joutuu puolestaan olemaan jatkuvasti pois töistä Lean vuoksi ja potkut häämöttävät. Eräänä päivänä Lea paljastaa syyn siihen, miksi suhtautuu Emmaan niin vihamielisesti: hän uskoo miniäehdokkaan häipyvän kuvioista heti lapsen synnyttyä. Joel taasen tuntee olevansa ulkopuolinen huvilassaan. Hänen elämäänsä ilmestyy femme fatale, tummahiuksinen ja säärevä Larissa. Suhde paljastuu Emmalle, joka jättää kapellimestarin tahtipuikkoineen niille sijoilleen. Asuttuaan jonkin aikaa omillaan Emma tekee päätöksen hakea Lea pois vanhainkodista, jonne tämä on jälleen joutunut, ja palaa hänen kanssaan huvilalle. Naisten välit lämpenevät vähitellen. Onneton Joel käsittää Larissan olevan vain yksi hänen monista valloituksistaan ja täysin tyhjänpäiväisen pimun. Kapellimestari syväanalysoi itsensä ja haluaa palata Emmansa luo, joka ei suin päin ryntää miehen syliin. Lehtien jälleen viheriöidessä Emma ja Joel tekevät sovinnon ja rakkaus kukoistaa.
Arvostelut
Sooloilua keräsi kolme Jussi-ehdokkuutta kategorioissa paras naispääosa (Lentonen), naissivuosa (Elstelä) ja käsikirjoitus (Kallio), joista se voitti parhaan naissivuosan palkinnon.
Stara.fi arvioi Sooloilua: "Elokuvan perustarina on varsin onnistunut, vaikka se ei mitään varsinaista uutta tarjoakaan. Erityisesti Elstelän esittämä seniili ja suorastan hulvaton mummo on leffan suola." MTV3-kanavan Minna Karila kirjoitti: "Näyttelijänä toistaiseksi paremmin tunnetun Lauri Nurksen esikoisohjaus tavoittaa hyvin humoristiset, sentimentaaliset ja angstiset hetket sekä vuorottelun näiden välillä." Karila mainitsi arvioinnissaan muutamat elokuvan epäloogisuudet, kuten sen että Lea on turhan toimintakykyinen laitoshoidokiksi. V2.fi-viihdeportaalin Otto Suuronen kirjoitti: "Romanttisena komediana mainostettava Sooloilua ei juuri naurata, sillä teoksen komediallisuus jätetään tietoisesti taustalle. Vahvemmin esillä onkin lämminhenkinen tunteellisuus ja rakkaus." Elstelän suoritusta Leana kehuttiin arvosteluissa kautta linjan.
Muuta
Elokuvaa alettiin filmata helmikuussa 2007. Pienissä sivuosissa nähdään muun muassa Jouko Klemettilä, jonka rooli supistui entisestään leikkausvaiheessa; poistetut kohtaukset nähdään DVD-version lisämateriaaleissa. Leikkauspöydälle jäivät myös muun muassa Anu Sinisalon ja Katja Kukkolan roolityöt.
Jyrki Sinkkilä
Jyrki Sinkkilä (s. 1962) on suomalainen arkkitehti, joka toimii maisema-arkkitehtuurin professorina Aalto-yliopiston taiteiden ja suunnittelun korkeakoulussa.
Sinkkilä kiinnostui maisema-arkkitehtuurista opiskeluaikana puutarhataiteen historian teoreettisten kysymysten kautta ja teki diplomityönsä maisema-arkkitehtuurin alalta. Hän valmistui Teknillisestä korkeakoulusta arkkitehdiksi vuonna 1988.
1990-luvulla hän toimi vasta perustetussa maisema-arkkitehtuurin koulutusohjelmassa. 2000-luvun alkupuolen Sinkkilä työskenteli korkeakoulun ulkopuolella, kunnes aloitti maisema-arkkitehtuurin professorina 2005.
HMS Veronica (1915)
Valmistus
Alus tilattiin tammikuussa 1915 Port Glasgow'sta Dunlop Bremner and Companyltä, missä köli laskettiin tammikuussa 1915. Alus laskettiin vesille 27. toukokuuta ja valmistui elokuussa.
Palvelus
Alus kuului 19. syyskuuta 1920 alkaen Britannian kuninkaallisen laivaston Uuden-Seelannin divisioonaan, missä se oli 24. helmikuuta 1934 saakka. Alus teki purjehduksia ja vieraili Uuden-Seelannin satamissa osallistuen erilaisiin tilaisuuksiin. Lisäksi se teki vuosittain purjehduksen Tyynellämerellä, jolloin alus vieraili Tyynenmeren saarilla sisaraluksensa HMS Laburnumin kanssa.
Aluksen miehistö avusti vuoden 1931 Hawkenlahden maanjäristysalueen eloonjääneitä. Se kiinnittyi Port Arthuriin ainoastaan kolme tuntia ennen maanjäristystä, mistä alus lähetti HMS Dunedinin ja HMS Diomeden edelleen välittämän hätäkutsun Aucklandiin. Aluksen pohja tarkastettiin telakalla mahdollisten maanjäristyksen aiheuttamien vaurioiden vuoksi.
Alus lähti 24. helmikuuta 1934 Aucklandista Chathamiin, jossa se poistettiin palveluksesta. Alus myytiin romutettavaksi 22. helmikuuta 1935 John Cashmore Limitedille ja romutettiin Walesissa Newportissa vielä samana vuonna.
Grouméra
Grouméra on maalaiskunta ja sen keskuskylä Kayesin alueen Diéman piirissä Malissa. Se sijaitsee 35 kilometriä Diémasta pohjoiseen. Kunnassa on 11 500 ja kylässä 4 400 asukasta (vuonna 2009).
Grouméran kunnan pinta-ala on 627 neliökilometriä. Se rajoittuu etelässä Diéman, lännessä ja pohjoisessa Béman ja idässä Nioron piirin Koréra Korén kuntiin. Alue on pinnanmuodostukseltaan alavaa tasankoa. Vesistöt ovat sadekauden jälkeen kuivuvia jokia, joista tärkein on Tianaba.
Kiuruorneero
Kiuruorneero, aikaisemmalta nimeltään tasankojuoksija (Coryphistera alaudina) on orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintu. Se on yksi harvoista orneeroista, joilla on päässään harja.
Grouméra
Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen. Vuotuinen sademäärä on 350–550 millimetriä. Kasvillisuus on pensassavannia.
Kiuruorneero
Levinneisyys
Kiuruorneeroa tavataan Argentiinassa, Boliviassa, Brasiliassa, Paraguayssa ja Uruguayssa. Lajia on kuvattu melko yleiseksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Grouméra
Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat durra, hirssi, lehmänpapu, maapähkinä, maissi, maapapu, okra ja vihannekset. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit ja hevoset. Lisäksi harjoitetaan käsityöammatteja ja kaupankäyntiä. Groumérassa pidetään viikoittaiset markkinat. Nuoriso hakeutuu ansiotöihin kaupunkeihin tai pyrkii muuttamaan ulkomaille.
Palveluihin kuuluvat yksi alakoulu, kuusi lukutaitokeskusta ja terveyskeskus.
Jacob Dahlgren
thumb|Jacob Dahlgren, Primary Structure, 2011 [[Vanåsin veistospuisto.]] thumb|Early One Morning, Eternity Sculpture, 2019, Helsinki.
Jacob Ivar Dahlgren (s. 20. helmikuuta 1970 Tukholma) on ruotsalainen taiteilija.
Aígina
Aígina (transl. myös Égina, Éjina) on Kreikan saari, joka kuuluu Saronisten saarten saariryhmään. Saaren pinta-ala on 87 neliökilometriä ja asukasluku 13 056 (vuonna 2011). Hallinnollisesti Aígina kuuluu Aíginan kuntaan, Saarten alueyksikköön ja Attikan alueeseen. Saaren pääkaupunki on Aíginan kaupunki.
Maantiede
pienoiskuva|vasen|Aíginan saarta Pérdikan kylän suuntaan. Taustalla [[Agkístrin saari.]]
Aígina sijaitsee Egeanmereen kuuluvan Saroninlahden keskellä noin 16 meripeninkulmaa (noin 30 kilometriä) Attikan rannikosta ja Ateenasta lounaaseen. Sen lähimmät suuremmat saaret ovat Agkístri länsipuolella ja Salamis pohjoispuolella. Peloponnesokseen kuuluva Méthanan niemi sijaitsee noin 4,3 meripeninkulmaa (noin 8 kilometriä) lounaaseen.
Jacob Dahlgren
Taiteellinen työskentely
Dahlgren edusti Ruotsia vuonna 2007 pohjoismaisessa paviljongissa Venetsian biennaalissa. Vuonna 2002 hän oli ehdolla Ars Fennica -palkinnon saajaksi.
Dahlgren on tehnyt useita julkisia taideteoksia, jotka sijaitsevat Ruotsissa.
Aígina
Maantiede
Aígina on vuoristoinen. Saaren korkein kohta on Ellánio Óros (532 metriä).
Jacob Dahlgren
Opinnot
Jacob Dahlgren on opiskellut Kuninkaallisessa taidekorkeakoulussa Tukholmassa ja Tukholman grafiikkakoulussa.
Teoksia kokoelmissa
Jacob Dahlgrenin teoksia on seuraavissa kokoelmissa: Nykytaiteen museo Kiasma, Helsinki, Sara Hildénin taidemuseo, Tampere, Moderna Museet, Tukholma, Nationalmuseum, Tukholma, Vehbi Koc Vakfi, Istanbul, Daimler Collection, Berlin, Eskilstunan taidemuseo, Göteborgin taidemuseo, Norrköpingin taidemuseo, Uppsalan taidemuseo, Sundsvalls museum, Västeråsin taidemuseo, Statens Konstråd, Tukholma, British Museum, Lontoo, Euroopan keskuspankki, Frankfurt, Bonnierin kokoelma, Tukholma.
Aígina
Hallinto, kaupungit ja kylät
Aígina kuuluu hallinnollisesti Aíginan kuntaan, johon kuuluu myös pienempiä lähisaaria.
Saaren suurimmat asutukset ovat Aíginan kaupunki (6 867 asukasta), Kypséli (2 124), Vathý (1 495), Pérdika (680), Mesagrós (575) ja Vaḯa (291). (Katso myös: Luettelo Aíginan kunnan kaupungeista ja kylistä.)
Historia
pienoiskuva|vasen|Nk. [[Aíginan aarre|Aíginan aarteeseen kuuluva kaulakoru, n. 1850–1550 eaa.]]
Esihistoria ja antiikki
Aiginan saari asutettiin viimeistään neoliittisella kaudella. Ensimmäiset asukkaat vaikuttavat tulleen Lähi-idän suunnasta. Varhaisin pysyvä asutus tunnetaan neoliittisen ja pronssikauden taitteesta 3000-luvulta eaa., jolloin saarelle tuli asuttajia Peloponnesokselta. Saaren sijainti oli keskeinen, ja se kehitti jo varhain kauppayhteydet Manner-Kreikkaan, Kykladeille ja laajemminkin koko itäisen Välimeren alueelle. Noin 2000 eaa. alkaen saari oli Kreetan minolaisen kulttuurin vaikutuspiirissä ja noin 1400 eaa. alkaen Manner-Kreikan mykeneläisen kulttuurin vaikutuspiirissä. Minolaisen ajan löytöihin kuuluu muun muassa niin kutsuttu Aíginan aarre.
pienoiskuva|vasen|[[Afaian temppelin rauniot.]] Saari oli mahdollisesti asumattomana noin 1100–900-luvuilla eaa. ja asutettiin tämän jälkeen uudelleen. Antiikin aikana Aigina tunnettiin myös nimillä Oinone ja Oinopia. Myöhemmin sen kerrotaan saaneen nimen Aigina Asopoksen tyttären Aiginan mukaan. Saaren antiikin aikainen polis-keskus Aigina sijaitsi saaren luoteisrannikolla nykyisen Aíginan kaupungin paikalla. Aiginan kaupunkivaltio oli merkittävä kauppakaupunki ja merenkulkumahti, ja voimakkaimmillaan 600–500-luvuilla eaa. Se oli Ateenan kilpakumppani ja kaupungit kävivät usein sotaa keskenään. Ateena kukisti Aiginan lopulta vuonna 456 eaa. Kaupungin tunnetuimmat jäänteet ovat Apollonin temppelin rauniot.
Saaren sisäosissa sijaitsi Oien kaupunki. Siitä on säilynyt joitakin muinaisjäänteitä. Saaren tunnetuin antiikin aikainen rakennus on suhteellisen hyvin säilynyt Afaian temppeli saaren sisäosissa. Se oli omistettu arkaaiselle paikalliselle Afaia-jumalattarelle, joka yhdistettiin myöhemmin Atheneen.
Aiginan jouduttua Ateenan valtaan se menetti entisen merkityksensä. Myöhemmin saari oli muun Kreikan tavoin Makedonian ja Rooman (n. vuodesta 86 eaa.) vallan alla, sitten osa Itä-Roomaa eli Bysantin valtakuntaa.
Myöhempi historia
pienoiskuva|Aíginan keskiaikaisen keskuksen [[Palaiochóra (Aígina)|Palaiochóran rauniot.]]
Myöhemmällä keskiajalla saari oli osan aikaa Venetsian vallassa, kunnes joutui Osmanien valtakunnalle. Aíginalla oli merkittävä rooli Kreikan vapaussodassa osmaneja vastaan vuodesta 1821. Aíginan kaupunki toimi itsenäistyneen Kreikan väliaikaisena pääkaupunkina vuosina 1827–1829.
Turismi ja nähtävyydet
Aígina on suosittu matkailukohde, koska se sijaitsee lyhyen matkan päässä Ateenasta. Varsinkin ateenalaiset itse käyvät siellä usein. Pireuksesta on kantosiipialusyhteys Aíginaan, matka kestää noin 40 minuuttia. Kaupunkien välillä kulkee myös isompia laivoja.
Saaren nähtävyyksiin kuuluvat muun muassa Afaian temppelin ja Apollonin temppelin rauniot sekä suurikokoinen Pyhän Nektarioksen kirkko ja sen yhteydessä toimiva luostari.
Nalle Puh
Nalle Puh on englantilaisen kirjailija A. A. Milnen (1882–1956) luoma satuhahmo. Milne kirjoitti Nalle Puhista kaksi kirjaa: Nalle Puh (1926) ja Nalle Puh rakentaa talon (1928). Sen lisäksi Nalle Puh esiintyy myös Milnen kahdessa runokirjassa. thumb|Alkuperäisiä Nalle Puh -leluja. Vasemmalta oikealle: [[Tikru, Kengu, Nalle Puh, Ihaa ja Nasu.]] Milnen kuoltua Walt Disney Company osti hänen perillisiltään Nalle Puh -hahmojen tekijänoikeudet, ja myöhemmin Nalle Puh on tullut tunnetuksi Disney-yhtiön piirroselokuvista, animaatiosarjoista ja sarjakuvista.
A. A. Milnen Nalle Puh -tarinoiden pohjana olivat hänen poikansa Christopher Robin Milnen lelueläimet.
Milnen Nalle Puh -kirjojen hahmot
Nalle Puh, Nasu, Ihaa, Tiikeri, Kengu ja Ruu perustuvat suoraan Milnen pojan lelueläimiin. Kani ja Pöllö sen sijaan ovat Milnen keksintöä. E. H. Shepardin piirroksissa muut hahmot on piirretty leluiksi, mutta Kani ja Pöllö oikeiksi eläimiksi. Tämä tulee esille myös itse tekstissä: kirjassa Nalle Puh rakentaa talon Kani toteaa Pöllölle, että vain heillä kahdella on aivot ja ″muiden päissä on purua”. Nalle Puh kumppaneineen asuu Puolen hehtaarin metsässä, jonka esikuvana oli Ashdownin metsä lähellä Milnen perheen taloa East-Sussexissa.
Milne myös sijoitti kirjoihinsa poikansa Christopher Robinin. Ensimmäisessä kirjassa Nalle Puh on kehyskertomus, jossa Milne kertoo Puh-tarinoita pojalleen, ja myös kirjan Nalle Puh rakentaa talon esipuheessa annetaan ymmärtää, että kirjan kertomukset ovat syntyneet Milnen pojalleen keksiminä tarinoina. Kaikki neljä kirjaa on kuvittanut E. H. Shepard, joka otti piirroksiinsa mallia sekä alkuperäisistä Christopher Robinin leluista että Ashdownin metsästä.
Nykyisin pieniaivoinen, mutta hyväntahtoinen Nalle tunnetaan paitsi Milnen alkuperäisistä kirjoista myös Disney-yhtiöiden tuottamista sarjakuvista, elokuvista ja televisiosarjoista. Disneyn vuonna 1977 valmistunutta kokoillan elokuvaa Nalle Puh (The Many Adventures of Winnie the Pooh) pidetään lasten piirroselokuvan klassikkona. Disney-elokuvien myötä joukkoon astui myös aivan uusi, Milnen alkuperäisissä kirjoissa esiintymätön hahmo, Myyrä (Gopher).
Christopher Robinin lelukarhu oli vuoteen 2008 saakka näytteillä New York Public Libraryn sivukirjastossa Donnell Library Centerissä lastenosastolla, jossa eläkepäiviään viettivät myös Nasu, Kengu, Tiikeri ja Ihaa.
Nalle Puh Suomessa
Nalle Puh -kirja ilmestyi Anna Talaskiven suomentamana vuonna 1934. Kirjan runot suomensi Yrjö Jylhä. Sanoma Oy julkaisi Nalle Puh -sarjakuvalehteä vuosina 1981–2014.