cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Palaiópoli (Samothráki)
Nykyisin kylä tunnetaan erityisesti sen ja antiikin Samothraken raunioiden välisellä alueella sijaitsevasta Suurten jumalten pyhäkön arkeologisesta alueesta. Pyhäkkö oli antiikin aikana merkittävä Samothraken mysteerikultin keskus. Arkeologisen alueen yhteydessä toimii Samothrákin arkeologinen museo. Muihin nähtävyyksiin kuuluvat genovalaisaikaisen 1400-luvulla rakennetun Gateluzin suvun linnan rauniot, joihin kuuluu kolme tornia. Yksi torneista on säilynyt suhteellisen hyvin.
Mika Pieniniemi
Mika Pieniniemi on aikaisemmin toiminut Oulun Kärppien valmennusryhmässä vuodet 1997–2002. Sen jälkeen hän siirtyi KalPan päävalmentajaksi, jossa tehtävässä työskenteli vuosina 2002–2007. Seuraavat kaksi kautta Pieniniemi toimi Porin Ässien kakkosvalmentajana.
Serralunga d’Alba
Serralunga d’Alba on kunta Italiassa Piemonten alueella olevassa Cuneon maakunnassa. Kunnassa oleva linna on 1200-luvulla rakennettu Castello di Serralunga d’Alba. Kunnan nähtävyyksiä on myös 1800-luvun lopulla rakennettu Pyhän Sebastianusen kirkko, La chiesa di San Sebastiano.
Kunta kuuluu baroloviinin tuotantoalueeseen. Suomalaisella kokilla Jyrki Sukulalla on viinitila Serralunga d’Albassa.
Chahinez Mbarki
Chahinez Mbarki (s. 12. kesäkuuta 1981) on tunisialainen judoka, joka on voittanut kaksi kertaa judon Afrikan-mestaruuden vuosina 2006 ja 2008. Hän on voittanut myös Tunisian mestaruuden vuonna 2006, alle 52-kiloisten sarjassa.
Hesperian puisto
Hesperian puisto on Helsingissä Töölönlahden länsirannalla sijaitseva puisto, joka kuuluu Etu- ja Taka-Töölön kaupunginosiin. Se rajoittuu lännessä Mannerheimintiehen, etelässä Finlandia-taloon ja pohjoisessa Suomen Kansallisoopperan ja -baletin tonttiin. Rannassa puisto kuitenkin ulottuu kapeana kaistaleena Helsinginkadulle saakka, jonka toisella puolella on Eläintarhan puistoalue. Töölönlahden eteläpuolella taas sijaitsee vuonna 2016 avattu Töölönlahden puisto. Koko Töölönlahden puistovyöhyke voidaan laskea osaksi Helsingin keskuspuistoa.
Historia
pienoiskuva|Huvila Hesperia 1930-luvulla. pienoiskuva|Töölönlahden rantaa vuonna 1964. Nykyisen puiston paikalla sijaitsivat aikoinaan Töölön kylän suurimmat pellot. 1800-luvulla alue oli vielä selvästi varsinaisen kaupunkialueen ulkopuolella, ja siellä sijaitsi Hesperia-niminen huvila-alue ja ulkoravintola. Sen vuokra-aika päättyi vuonna 1892, minkä jälkeen alue jäi puistoksi. Sen ja samalla nykyisen puiston nimi johtuu antiikin kreikkalaisten käyttämästä läntisten maiden nimestä Hesperia, jolla tarkoitettiin yleensä Espanjaa tai Italiaa. Sen mukaan ovat saaneet nimensä myös Mannerheimintieltä puiston kohdalta länteen johtavat Pohjoinen ja Eteläinen Hesperiankatu, niiden välissä oleva kapea puistovyöhyke Hesperian esplanadi, jota ei pidä sekoittaa Hesperian puistoon, ja lähellä sijaitseva Hesperian sairaala, jonka nimi on nykyisin HYKS Psykiatriakeskus. Myös Mannerheimintien varrella sijaitseva hotelli, nykyinen Crowne Plaza, oli alun perin nimeltään Hotelli Hesperia.
Välittömästi puiston pohjoispuolella sijaitsi 1960-luvulle saakka Töölön sokeritehdas. Sinne johti kapearaiteinen sokeritehtaan pistoraide, joka kulki puiston poikki, rannalla olevan jalankulkutien vieressä. Sokeritehdas muutti Kirkkonummelle vuonna 1965, ja Töölön tehdasrakennukset purettiin vuonna 1966, lukuun ottamatta Suomen sokerin pääkonttoria. Samana vuonna purettiin myös pistoraide, jonka ratapenkan paikalle jäi puistoon matala harjanne. Muita alueella sijainneita teollisuuslaitoksia olivat saippuatehdas, suopa- ja kynttilätehdas, pelikorttitehdas ja säilyketehdas.
Tehtaan purkamisen jälkeen tontille rakennettiin 1970-luvun alussa Suomen sokerin pääkonttorin viereen Sakkaroosin talo. Helsingin keskustasuunnitelman myötä tontista oli osoitettu paikka oopperatalolle vuonna 1964. Kaupunginlautakunta äänesti vuonna 1975 suunnittelukilpailun järjestämisestä, ja vuonna 1977 kilpailun voittajaksi julkistettiin arkkitehtitoimisto SAFA:n arkkitehtien Hyvämäki, Karhunen ja Parkkinen ehdotus ’Scalapuikko’. Suomen kansallisooppera rakennettiin vuosina 1986–1993. Samalla oopperatalon vihersuunnitelmassa puisto pyrittiin liittämään saumattomasti muuhun puistoon. Tonttia aikoinaan ympäröineestä sokeritehtaan tiilimuurista on rantatien varrella yhä osa jäljellä.
Alvar Aallon vuonna 1961 laatiman Helsingin keskustasuunnitelman mukaan Hesperian puistoon olisi aivan Töölönlahden rantaan rakennettu rivi julkisia rakennuksia. Niiden ja Mannerheimintien väliin olisi jäänyt kapeahko puistovyöhyke. Aallon mukaan alue ei sopinut ”karjalaisen metsälammen kopioksi”. Kaupunginvaltuusto hyväksyikin suunnitelman, mutta koska se sai osakseen myös runsaasti vastustusta, se myöhemmin hylättiin. Uusi asemakaava, jossa rantaan sijoitetut tontit poistettiin, vahvistettiin vuonna 1985. Suunnitelman mukaisesti oli rakennettu vain eteläisin ehdotetuista rakennuksista, Finlandia-talo. Sen tontiksi lohkaistiin alue puiston eteläpäästä. Siellä oli aikaisemmin sijainnut vuonna 1921 rakennettu laululava ja ilmeisesti samassa yhteydessä rakennettu urheilukenttä, jota käytettiin etenkin pesäpallokenttänä.
Hesperian puisto oli sodan jälkeisessä Helsingissä keskeinen homomiesten kohtaamispaikka. Helsingin poliisin huoltopoliisi partioi Hesperian puistossa 1950-luvun alussa, tarkoituksenaan saada kiinni miehiä "samasukupuolisesta haureudesta". Alueella suosituin kohtaamispaikka oli pisuaari, jota kutsuttiin Jennyn teehuoneeksi. Hakasalmen huvilaan johtava käytävä oli merkittävä cruisailupaikka, jota kutsuttiin Kissalankujaksi ja myöhemmin Kissalanpoikien kujaksi.
Puisto nykyisin
Puisto on syntynyt vähitellen 200 vuoden aikana ja siellä on säilynyt aiheita eri aikakausilta. Hesperian puiston eteläosalla on myös nimi Hakasalmen puisto, mutta sillä ja varsinaisella Hesperian puistolla ei ole selvää rajaa. Hakasalmen ja Hesperian puistojen alueen pinta-ala on noin 7,4 hehtaaria, pituus pohjois-eteläsuunnassa noin 900 metriä ja leveys puiston keskiosasta 100–150 metriä. Puiston korkein kohta on puiston eteläosassa oleva kallio joka on 10 metriä korkea jonka päällä on näköalatasanne. Kallion juurelta maa laskee muutaman metrin alemmaksi puiston matalimpaan kohtaan. Puiston alueella olevat rannat ovat täyttömaata. Rannassa kulkee Töölönlahden rantakäytävä, jonka jalankulku- ja pyöräteitä on 1990-luvulta alkaen erottaneet graniittipaadet.
Hesperian puistossa sijaitsevat Urho Kekkosen muistomerkki ja Larin Parasken patsas.
Kasvillisuus
Puut ovat suurimmaksi osaksi istutettuja, mutta siellä kasvavat tervalepät ovat melko varmasti luonnonvaraisia. Puut ovat suurimmaksi osaksi eri ikäisiä ja jaloja lehtipuita. Puistossa on myös muita puita muun muassa: koristeomenoita, kirsikoita, leppiä, tammia, poppeleita, jalavia, vaahteroita, koivuja, hevoskastanjoita, saarnia ja lehmuksia. Havupuista on Ruusuniemelle 1950-luvulla istutetut jalokuuset ja Finlandia-talon luokse 1800-luvulla istutetut lehtikuuset. Osa puista on suuria 100-vuotiaita. Töölönlahden rantaa pitkin kulkevan jalankulku- ja pyörätien, varrelle on istutettu pitkä rivi hopeapajuja.
Israelin ilmaisku Tunisiaan
Israelin ilmaisku Tunisiaan, koodinimeltään Operaatio Puujalka, (hepreaksi: מבצע רגל עץ‎, Mivtza Regel Etz) oli Israelin ilmavoimien operaatio Palestiinan vapautusjärjestön päämajaan Hammam al-Shattiin, Tunisiaan, 12 km Tunisista 1. lokakuuta vuonna 1985. Iskussa kuoli 73 ihmistä, joista 12 tunisialaista ja loput palestiinalaisia.
Tausta
PLO oli siirtänyt päämajansa Tripolista Libanonista Tunisiin vuonna 1982, kun Israel ajoi PLO:n pois sieltä.
25. syyskuuta vuonna 1985 kolme israelilaista siviiliä surmattiin jahdillaan Kyproksen Larnakassa. PLO:ssa toimiva Yksikkö 17 ilmoitti olevansa murhan takana. Israelin hallitus ja ilmavoimat päättivät suunnitella iskun PLO:n päämajaan Tunisiin. Lisäksi israelilaisia kohteita vastaan oli tehty monia muita tihutöitä.
Isku
Sotilasoperaation koodinimi oli Puujalka. Kahdeksan F-15 Eagle -hävittäjää nousi ilmaan kello 07:00 1. lokakuuta kohti Tunisiaa. Boeing 707 tankkasi koneet Välimerellä ennen määränpäätä. Tämä oli toiseksi pisin lento (2060 km), jonka Israelin ilmavoimat oli tehnyt sitten vuoden 1976 Operaatio Entebben, jolloin lennettiin Ugandaan.
F-15-hävittäjät iskivät täsmäpommein PLO:n päämajaan. Israelin merivoimien helikopterit olivat valmiina sotalaivoissa Maltan rannikolla, jos hävittäjien miehistö joutuisi hätätilanteeseen, mutta tällaista ei tapahtunut.
Iskussa kuoli 61 palestiinalaista ja 12 tunisialaista. Surmansa saaneissa ei ollut merkittäviä PLO:n edustajia. Noin sata henkilöä loukkaantui. PLO:n johtaja Jasser Arafat selvisi pelkällä säikähdyksellä. Arafat ei ollut rakennuksessa iskun aikana. Siellä oli kuitenkin Yksikkö 17:n henkilöitä.
Jälkipyykki
Arafat vannoi kostoa Israelille, vaikka hänen johtamansa PLO oli sanoutumassa irti terrorismista, ja järjestö oli siirtymässä kohti poliittista toimintaa. PLO avasi uuden toimiston Ammaniin. Jordanian kuningas Hussein alkoi heti suunnitella uutta rauhansuunnitelmaa. Israelia arvosteltiin ympäri maailmaa. Tunisian presidentti Habib Bourguiba sanoutui irti Egyptin ja Israelin välisistä rajaneuvotteluista. Israelin pääministeri Shimon Peres väitti iskun olleen pelkästään puolustuksellinen.
Yhdistyneiden kansakuntien turvallisuusneuvosto tuomitsi hyökkäyksen ja uhkasi julkilausumalla. Yhdysvallat puolusteli Israelia, muttei käyttänyt veto-oikeutta turvallisuusneuvostossa vaan pidättäytyi äänestämästä.
Opintokeskus
Opintokeskus on yksityinen aikuisoppilaitos, joka toimii vapaan sivistystyön kentällä. Opintokeskuksen taustajärjestö voi olla puolue, ammattiliitto tai sitoutumaton kansalaisjärjestö.
Opintokeskuksen koulutukset kumpuavat taustajärjestöjen tarpeista ja intresseistä. Koulutus voi olla kurssimuotoista tai opintokerhoja. Opintokeskukset edistävät elin­ikäistä oppimista, aktiivista kansalaisuutta ja hyvinvointia sekä demokratian ja kansalais­yhteis­kunnan toimintaa.
Suomessa on 11 opintokeskusta, joiden koulutuksiin osallistuu vuosittain yli 350 000 ihmistä. Opintokeskukset ovat järjestäytyneet ja niiden etua valvoo Opintokeskukset ry.
Opintokeskukset
Lähde
Tähtikirkas yö
Tähtikirkas yö on Vincent van Goghin öljyvärimaalaus, jonka hän maalasi kesäkuussa 1889 Saint-Rémyssa Provencessa Etelä-Ranskassa mielisairaalan huoneessa. Maalauksen mitat ovat 73 × 92 senttimetriä. Tähtikirkas yö on yksi Van Goghin tunnetuimmista maalauksista. Sitä säilytetään Museum of Modern Artissa New Yorkissa.
Historia
Van Gogh maalasi Tähtikirkkaan yön kesäkuussa 1889. Hän mainitsi maalauksen lyhyesti noin 18. kesäkuuta veljelleen Theolle kirjoittamassaan kirjeessä. Hän lähetti maalauksen saman vuoden syyskuussa veljelleen muutaman muun maalauksensa kanssa. Saatekirjeessään hän kuvasi teostaan sommitelmallisesti liioitelluksi ja sen linjoja kieroiksi kuten vanhoissa puukaiverruksissa.
Analyysi
Maalauksen taivaalla on kirkkaankeltainen, Aurinkoa muistuttava kuunsirppi, suuria, sädekehien ympäröiviä tähtiä sekä ilmapyörteitä. Etualalla vasemmalla on korkeita sypressejä, joiden takana näkyy geometrisin muodoin kuvattu kylämaisema ja sen takaisia kukkuloita ja provencelaisia oliivipuita.
Maalauksessa on käytetty paljon perusvärejä, kuten sinistä ja keltaista, ja muodot on pelkistetty ääriviivoiksi. Siveltimenvedot ovat vierekkäisiä kuten mosaiikissa, mikä antaa maalaukselle liikkeen tuntua. Maalauksen aaltomaisesti yhteensulautuvat elementit antavat vaikutelman sulasta vahasta.
Maalauksen taivaalla näkyvien Kuun, Venuksen ja tähtien (Oinaan tähdistön) sijainnit vastaavat todellista tähtitaivasta aamuyöllä Saint-Rémyssa kesäkuussa 1889, jolloin Van Gogh maalasi teoksen.
Vaikutus
Tähtikirkas yö on innoittanut muiden muassa säveltäjä Henri Dutilleuxia (Timbres, espace, mouvement, 1978), runoilija Anne Sextonia (”The Starry Night”) ja laulaja Don McLeania (”Vincent”).
Shirakumo (1901)
Shirakumo oli keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1902 valmistunut Shirakumo-luokan torpedovenehävittäjä. Alus myytiin 21. heinäkuuta 1925.
Valmistus
Alus tilattiin 7. tai 16. marraskuuta 1901 John I. Thornycroft and Companyltä Chiswickistä Lontoosta, missä köli laskettiin 1. helmikuuta 1901 telakkanumerolla 356. Alus laskettiin vesille saman vuoden lopulla 1. lokakuuta ja valmistui 13. helmikuuta 1902.
Palvelus
Alus palveli Venäjän–Japanin sodassa osallistuen Keltaisenmeren ja Tsushiman meritaisteluihin.
Kalkkiliina (liturgia)
Kalkkiliina (lat. velum) on ehtoollisen vietossa käytetty liina ehtoollismaljan (kalkin) ja pateenin peittämistä varten silloin kun ne messussa eivät ole katettu alttaripöydälle. .
Kun ehtoollisvälineet valmistellaan sakaristossa messua varten, ehtoolliskalkin päälle asetetaan puhdistusliina, sen päälle pateeni (ehtoollisleipälautanen) ja palla. Ne peitetään kalkkiliinalla, ja sen päälle voidaan asettaa bursa. Sen jälkeen ne ovat valmiina messua varten.
Kalkkiliina on tullut käyttöön läntisissä kirkoissa 1500-luvulla, aluksi Roomassa. Kalkkiliina ja puhdistusliina (purificatorium), jolla ehtoolliskalkin reunaa puhdistetaan ehtoollisen jaon aikana ovat säilyneet käytössä Suomen ja Ruotsin kirkoissa myös reformaation jälkeen. pienoiskuva|Kalkki ja sitä peittävä kalkkiliina sekä bursa valmiina sakariston alttarilla. Useat nimekkäät suomalaiset tekstiilitaiteilijat ovat suunnitelleet ja valmistaneet kalkkiliinoja kirkkoihin.
Ortodoksisissa kirkoissa kalkkiliinaa vastaavat ehtoollispeitteet.
Kikka (täsmennyssivu)
Kikka voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Swing When You’re Winning
Swing When You’re Winning on englantilaisen laulaja-lauluntekijä Robbie Williamsin swing-teemainen ja kokonaisuudessaan hänen uransa neljäs studioalbumi. Se julkaistiin Isossa-Britanniassa 19. marraskuuta 2001 ja se saavutti Britannian albumilistan kärjen.
Albumin nimi on sanaleikki Williamsin edellisestä, Sing When You’re Winning -nimisestä albumista. Vuonna 2013 Williams palasi swing-musiikin pariin Swings Both Ways -studioalbumilla. Toisin kuin Swing When You’re Winning, seuraajan kappaleet ovat kuitenkin puoliksi cover-kappaleita ja puoliksi Williamsin ja Guy Chambersin tekemiä alkuperäisiä.
Taustaa
Sing When You’re Winning -albumin menestyksen jälkeen Williams halusi ottaa toisenlaisen musikaalisen tyylisuunnan. Hän otti kiertueeltaan kaksi viikkoa vapaata selvittääkseen millainen hänen neljäs studioalbumi voisi olla. Hän kuvaili albumia ”ison yhtyeen albumiksi, jonka tekemisestä hän on haaveillut”. Albumi julkaistiin marraskuussa 2001. Vaikka albumi sisältää pääosin pop standardi covereita, jotka sisältävät samanlaisuuksia Great American Songbookin kanssa, albumi on luokiteltu Williamsin neljänneksi studioalbumiksi. Otsikkoa lukuun ottamatta albumi ei suoranaisesti liity edelliseen albumiin Sing When You're Winning. Albumi sisältää duettoja Rupert Everettin, Nicole Kidmanin, Jon Lovitzin ja Jane Horrocksin kanssa, sekä Robbien ystävän Jonathan Wilkesin erikoisvierailun. Yllätyksenä albumi sisältää dueton Frank Sinatran kanssa kappaleessa "It Was a Very Good Year", jossa Williams laulaa kaksi ensimmäistä säkeistöä, ja kolmannessa ja neljännessä säkeistössä käytetään Sinatran alkuperäistä ääniraitaa. Williams kertoo tämän tapahtuneen sen jälkeen kun yksi hänen taustamuusikoista soitti hänen lauluaan Sinatran perheelle. Tämä oli perheen hyvä ystävä ja soitti Sinatran kanssa alkuperäisen version kappaleesta "It Was a Very Good Year". Toinen yllätysvieras on pianisti Bill Miller joka soittaa Williamsin kanssa kappaleella "One for My Baby". Miller on soittanut Sinatran monilla kiertueilla ja nauhoituksilla, sekä niiden joukossa, alkuperäisellä vuoden 1954 "One for My Baby"-kappaleen nauhoituksella ja vuoden 1958 Capitol Studiosin äänityksissä. Lisäksi hän tuki muusikoita, jotka kuuluvat Lontoon filharmoniseen orkesteriin. Albumin johdantokappale, "I Will Talk and Hollywood Will Listen" on albumin ainoa alkuperäinen kappale. Lisäksi Williamsin nauhoitus "Beyond the Sea" esitetään vuonna 2003 julkaistussa animaatioelokuvassa Nemoa etsimässä.
Vastaanotto
Kun albumi julkaistiin loppuvuonna 2001, siitä tuli välittömästi suuri menestys Britanniassa, viettäen kuusi peräkkäistä viikkoa listan 1. sijalla. Irlannissa, Uudessa-Seelannissa, Itävallassa, Saksassa ja Sveitsissä se pääsi kymmenen parhaan joukkoon, myyden Britanniassa vuoden 2001 aikana yli kaksi miljoonaa kopiota ja maailmanlaajuisesti yli seitsemän miljoonaa kopiota. Albumi oli Britannian albumilistalla yhteensä 57 viikkoa, samoin se palkittiin seitsemänkertaisella platinalla ja siitä tuli Britannian kaikkien aikojen 49 parhaiten myynyt albumi. Saksassa albumista tuli Williamsin kaikkien aikojen parhaiten myynyt albumi, saavuttaen yli 1 500 000 kappaleen myynnit ja se palkittiin viisinkertaisella platinalla. Saksassa albumi debytoi listan 1. sijalla ja pysyi siellä yhdeksän ei-peräkkäistä viikonloppua. Se pysyi Saksan albumilistalla yhteensä 83 viikkoa, joista yhdeksäntoista se oli kymmenen parhaan joukossa. Albumin menestyksen myötä siitä tuli Saksassa vuosikymmenen neljänneksi parhaiten myynyt albumi.
Essouk
Essoukin kunnan pinta-ala on 25 000 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Tessalitin piirin Timtaghenen ja Adjelhocin kuntiin, idässä Kidalin kaupunkiin, etelässä Kidalin piirin Anefifin kuntaan sekä lännessä Anefifiin ja Adjelhociin.
Kunta käsittää yhden kylän ja kuusi paimentolaisryhmää. Sen asukkaat ovat tuaregeja.
Tärkein elinkeino on karjanhoito. Lisäksi harjoitetaan kaupankäyntiä ja käsityöammatteja. Kunnassa on kaksi koulua sekä toimimaton terveysasema.
Essoukissa sijaitsevat keskiaikaisen Tadmakkatin kaupungin rauniot. Seudulla on myös muita arkeologisia kohteita, esihistoriallisia kalliopiirroksia sekä arabialaisilla ja tuaregien tifinagh-kirjaimilla tehtyjä piirtokirjoituksia. Mali on listannut Essoukin aielistaansa, josta valitaan Unescon maailmanperintökohteet. Siellä järjestetään vuosittain Saharan yöt -festivaali. Matkailu on kuitenkin toistaiseksi täysin kehittymätöntä.
Telavansiini
Telavansiini (C80H106PN11Cl2O27) on glykopeptideihin kuuluva puolisynteettinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään lääketieteessä antibioottina vaikeiden ihoinfektioiden ja keuhkokuumeen hoitoon.
Ominaisuudet ja käyttö
Telavansiinia valmistetaan vankomysiinistä liittämällä siihen sekä hydrofobinen alkyyliryhmä että hydrofiilinen fosfaattiryhmä. Ryhmät parantavat telavansiinin tehoa ja vaikutusaikaa. Yhdisteen antiboottisen ominaisuudet perustuvat siihen, että se estää bakteerien soluseinän peptidoglykaanikerroksen muodostamista. Toinen vaikutusmekanismi on, että se heikentää bakteerien solukalvoa ja lisää sen läpäisevyyttä. Telavansiini tehoaa grampositiivisiin bakteereihin kuten stafylokokkeihin ja streoptokokkeihin ja myös useat MRSA-kannat ovat sille alttiita, vaikka vankomysiini ei tehoaisikaan niihin. Gramnegatiiviset bakteerit ovat telavansiinille vastustuskykyisiä. Lääkeaine annostellaan ruiskeena suoneen. Euroopassa se on hyväksytty MRSA:n aiheuttaman keuhkokuumeen hoitoon ja Yhdysvalloissa sitä voi käyttää myös vakaviin MRSA:n aiheuttamiin ihotulehduksiin. Telavansiini hyväksyttiin Yhdysvalloissa markkinoille vuonna 2009.
Pyhäjoen kirkko
Pyhäjoen kirkko on Pyhäjoella sijaitseva, vuosina 1976–1977 betonista ja lohkopintaisesta kalkkihiekkatiilestä rakennettu torniton, pohjakaavaltaan lähes neliön muotoinen kirkko.
Kirkko rakennettiin vuonna 1844 valmistuneen, mutta salaman sytyttämän tulipalon seurauksena vuonna 1974 tuhoutuneen vanhemman kirkon tilalle. Uuden kirkon suunnittelukilpailun voitti 161 ehdotuksen joukosta arkkitehtitoimisto KSOY:n laatima ehdotus. Kirkon pääovi on rakennuksen itäkulmassa, katto kohoaa alttaripäätyä kohti jyrkästi aina 20 metrin korkeuteen ja kuoripäähän tulee valoa suuresta etelän puolen ikkunasta. Lattia alenee pääovelta ensin koverana, mutta nousee sitten taas porrasteisena alttarille, jossa se on pääoven lattian tasalla. Sisäkatteena ovat puurimat, penkit ovat kulmittain alttariin nähden, tilat kuorolle ja orkesterille ovat siirrettäviä. Kirkossa on myös sakasti ja kappeli kirkollisia toimituksia varten. Kirkon pinta-ala on 620 neliötä ja siellä on istumapaikkoja 426 + 150 hengelle. Kirkon 26-äänikertaiset urut oli valmistanut Urkurakentamo Tuomi Sotkamosta vuonna 1977. Alttarilla on risti ja itäseinällä taiteilija Kari Juvan akustinen tiilireliefi Kymmenen neitsyttä. Erillinen kellotapuli on rakennettu 1739, sen kellot ovat vuosilta 1725 ja 1890.
Palaneen vanhemman kirkon irtaimisto saatiin lähes kokonaan pelastettua ja sitä on esillä nykyisessä kirkossa, samoin kuin vaivaisukko ja vanha Konstantin Lagerstamin maalaama alttaritaulu Jeesus Getsemanessa.
Vitsandin kahakka
thumb|upright=1.25|[[Wladimir Swertschkoffin maalaus Lappohjan taistelu (1854–1856) esittää 19. toukokuuta 1854 Lappohjassa järjestettyä ensimmäistä väijytystä.]] Vitsandin kahakka (myös Vitsandin taistelu tai Tammisaaren taistelu) oli Oolannin sodan ensimmäinen yhteenotto, joka käytiin 19.–20. toukokuuta 1854. Suomalais-venäläiset joukot väijyttivät kaksi Tammisaareen matkalla ollutta brittien sotalaivaa kahdessa paikassa Pohjanpitäjänlahden rannalla, Tenholan Lappohjassa ja Tammisaaren pitäjän Vitsandissa.
Tapahtumat
Itämerelle oli Krimin sodan puhjettua lähetetty vara-amiraali Charles Napierin komentama brittiläinen laivasto, jonka yhtenä tehtävänä oli toimeenpanna Ison-Britannian Venäjään kohdistamaa merisaartoa kaappaamalla venäläisiä ja suomalaisia aluksia ja estämällä niitä poistumasta Suomenlahden satamista. Toukokuun puolivälissä Napier lähetti kaksi höyryalusta, HMS Heclan ja HMS Arrogantin kaappaamaan Tammisaaren satamassa olevia rahtilaivoja. Tieto Tammisaaressa olevista laivoista oli saatu vangiksi otetulta suomalaiselta kalastajalta, joka pakotettiin toimimaan brittien luotsina. Arrogantin kapteenina oli Hastings Yelverton ja Heclan kapteenina William Hutcheon Hall.
Brittien tietämättä heidän aluksensa oli havaittu jo hyvissä ajoin. Turusta lähetetty aliluutnantti F. H. Gyllingin komentama Suomen krenatööritarkk’ampujapataljoonan puolikas plutoona järjesti niille väijytyksen niiden edetessä kapeaa väylää pitkin kohti Tammisaarta. Tuli avattiin ensimmäisen kerran iltapäivällä 19. toukokuuta Lappohjan ja Ekön saaren välisessä salmessa, jossa suomalaiset ampuivat väijyksistä metsästä sotalaivojen edessä luotaamassa kulkenutta venettä eli barkassia. Päätaistelu käytiin varhain seuraavana aamuna Pohjanpitäjänlahden kapeimmassa salmessa Gullön saaren kohdalla. Mantereen puoleiselle rannalle Vitsandiin oli piilotettu hiekkavallien taakse venäläisten tykkipatteri. Alukset vastasivat tuleen, jolloin rannikon puolustuksesta vastannut kenraali Anders Edvard Ramsay siirsi tykkipatterin parempaan kohtaan Leksvallin kylän lähelle. Brittialukset onnistuivat lopulta tuhoamaan tykeillään rantapatterin, minkä jälkeen ne jatkoivat matkaansa. Vastarinta sai kuitenkin Yelvertonin luopumaan suunnitelmasta tehdä maihinnousu Tammisaareen. Ainoastaan yksi kaupungin edustalla ollut kauppalaiva, suolalastissa ollut kuunari Augusta, saatiin kaapattua.
Vitsandin kahakassa kaatui kaksi suomalaista krenatööriä ja yksi venäläinen majuri. Britit menettivät kolme miestä kuolleina ja kahdeksan haavoittuneina. Britannian lehdistössä taistelua paisuteltiin ja venäläisten väitettiin menettäneen 500 miestä. Toisaalta suomalaisten tietojen mukaan britit olisivat menettäneet lähes 50 miestä Lappohjassa järjestetyssä ensimmäisessä väijytyksessä.
Muistaminen
Vitsandin kahakka herätti Suomessa paljon huomiota, koska se oli ensimmäinen kerta Suomen Venäjään liittämisen jälkeen, kun suomalaiset olivat puolustaneet omaa maataan Venäjän vihollisilta. Zachris Topelius kirjoitti tapahtuman innoittamana Helsingfors Tidningar -lehdessä julkaistun runon ”Den första blodsdroppen” (”Ensimmäinen veripisara”). Runon väitetty venäläismielisyys herätti joissain aikalaisissa paheksuntaa.
Vitsandissa paljastettiin kahakan 150-vuotispäivänä vuonna 2004 muistokivi. Kahden suomalaisen kaatuneen, Mikko Miekan ja Johan Fredrik Pantsarin, hautamuistomerkki on Tammisaaren kirkkomaalla, venäläisen majuri Dergatševin hauta on Trollbölen kylässä.
Luettelo Argentiinan lentoyhtiöistä
Tämä on luettelo lentoyhtiöistä, joilla on tai on ollut Argentiinan siviili-ilmailuviranomaisen myöntämä toimilupa.
Zubtsov
Zubtsov on kaupunki Tverin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Volgaan laskevan Vazuzajoen suulla 146 kilometriä Tveristä lounaaseen. Kaupunki on Zubtsovin piirin keskus. Sen läpi kulkee Rževin ja Istran välinen rautatie (Zubtsovin asema). Asukkaita on 7 000 henkeä (vuonna 2009).
Zubtsov mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1216. 1200-luvun puolivälistä lähtien se kuului Tverin ruhtinaskuntaan. 1200–1300-luvuilla kaupunki joutui liettualaisten hyökkäysten kohteeksi. 1500–1600-lukujen vaihteessa puolalaiset hävittivät sen useaan kertaan. 1600-luvun loppuun saakka Zubtsovissa oli pieni linnoitus. 1700-luvulla se toimi Vyšni Volotšokin vesitien satamana. Vuonna 1776 Zubtsovista tuli Tverin lääniin kuuluneen kihlakunnan keskus. Toisen maailmansodan aikana se oli saksalaisten miehittämä.
Nähtävyyksiä ovat 1100–1200-lukujen linnoituksen vallien jäänteet, Volgan rannalla sijaitseva Neitsyt Marian taivaaseen astumisen katedraali (1801), Krymovin kaupunkitalo Vazuzan rantakadulla sekä kotiseutumuseo.
Zubtsovin kaakkoispuolella sijainneessa Pogorelojen kunnassa on elänyt ns. Djoržan karjalaisryhmä. Vuonna 1926 heitä oli 1 795 henkeä. Kunnan väestöstä he muodostivat tuolloin 7 %.
Hannu Konola
Kari Hannu Johannes Konola (31. maaliskuuta 1943 Oulu – 13. lokakuuta 2020 Turku) oli suomalainen taidemaalari ja lasitaiteilija. Hänet tunnetaan muun muassa useisiin sakraalitiloihin tekemistään lasiveistoksista ja -maalauksista.
Konola opiskeli taidehistoriaa Åbo Akademissa vuosina 1970–1973, minkä jälkeen hän debytoi taidemaalarina. Lasimaalausta hän opiskeli Saksassa vuosina 1993–1998. Hän oli jäsen muun muassa Turun seurakuntien taidetoimikunnassa 1974–1978 ja Turun taiteilijaseuran hallituksessa 1978–1980.
Konolalla oli teologin koulutus, ja hän toimi 1980–1990-luvuilla sotilaspastorina Merivoimien yksiköissä Turun Pansiossa.
Néo Soúli
Néo Soúli on Kreikan kaupunki, joka kuuluu hallinnollisesti Emmanouíl Pappáksen kuntaan, Sérresin alueyksikköön ja Keski-Makedonian alueeseen. Se muodostaa oman kaupunkiyhdyskuntansa (Δημοτική Κοινότητα Νέου Σουλίου, Dimotikí Koinótita Néou Soulíou). Kaupungin väkiluku on 2 399 (vuonna 2011).
Néo Soúlin pieni kaupunki sijaitsee noin kahdeksan kilometriä itään Sérresin kaupungista. Se on yksi seudun kylistä, joista käytetään perinteistä yhteisnimitystä Darnakochória (tai Ntarnakochória, Δαρνακοχώρια/Νταρνακοχώρια).
pienoiskuva|none|upright=1.7|Néo Soúlin kaupunki.
Hannu Konola
Konola teki aloitteen ekumeenisen taidekappelin rakentamisesta Turkuun. Pyhän Henrikin ekumeeninen taidekappeli rakennettiin hänen kotinsa lähelle Hirvensaloon vuonna 2005. Konola toimii kappelin taidetoimikunnan puheenjohtajana. Vuonna 2005 Konola ja Matti Sanaksenaho palkittiin kappelista kirkon kulttuuripalkinnolla.
Andrée Desautels
Marie Andrée Carmen Desautels CM (9. lokakuuta 1923 Montreal, Québec – 23. helmikuuta 2023 ) oli kanadalainen musiikkitieteilijä, -kirjailija ja -pedagogi. Hän opetti musiikin historiaa ja musiikkitiedettä Québecin musiikkikonservatoriossa vuosina 1949–1988. Hän työskenteli myös muissa opinahjoissa ja sai kunnian ondes Martenot -soittimen tuomisesta Kanadaan. Hänestä tehtiin Kanadan ritarikunnan jäsen musiikkia koskevien kirjoitustensa ansiosta ja uraauurtavasta tutkimustyöstään.
Desautels opiskeli muun muassa Pariisin konservatoriossa, ja hänen opettajiensa joukossa oli Nadia Boulanger. Ondes Martenot'n soittamista hän opiskeli soittimen kehittäneen Maurice Martenot'n johdolla.
Välimäen kaivos
Välimäen rautakaivos toimi Impilahdella Laatokan Karjalassa 1889–1910. Kaivoksesta louhittiin sen toiminta-aikana noin 348 000 tonnia malmia. Malmin pitoisuudet olivat 32,5 % rautaa ja 5,5 % titaania. Kaivoksen omisti pietarilainen Putilovin monialayritys ja kaivosyhteisössä asui 650 asukasta vuonna 1897.
Kaivoksen tuotantohuippu osui vuosille 1900–1902 jolloin malmia louhittiin joka vuosi yli 40 000 tonnia ja raudan tuotanto vaihteli 12 500 ja 15 000 tonnin välillä.
Vuonna 1899 valmistui Läskelän vesivoimalasta Välimäen kaivokselle kulkeva 8 kilometriä pitkä voimalinja. Tämä linja oli toinen laatuaan Suomessa Pitkärannan kaivokselle edellisenä vuonna valmistuneen sähkölinjan jälkeen.
Rautamalmi jauhettiin ja tiivistettiin briketeiksi, jotka kuljetettiin sitten kolmen kilometrin pituista kapearaiteista rautatietä pitkin Laatokan rantaan Välimäen laivalaiturille, sieltä proomuilla Viteleen ja edelleen Pietariin. Kaivoksella oli oma rukoushuone, kansakoulu, kirjasto, työväentalo ja torvisoittokunta. Myös työläisten asunnoissa oli sähkövalo. Kaivos pantiin seisomaan syksyllä 1907 ja yli 20 kaivosyhdyskunnan rakennusta jäi tyhjilleen. Vuonna 1918 kaivos joutui Suomen valtion haltuun joka myi sen 1922 Wärtsilä-yhtiölle.
Isosaari (täsmennyssivu)
Sukunimi
Isosaari on muun muassa seuraavien tunnettujen suomalaisten sukunimi:
Herbert Tillander
Herbert Erik Tillander (19. maaliskuuta 1909 Pietari – 30. huhtikuuta 2006 Helsinki) oli suomalainen pääkonsuli, hovijalokiviseppä ja toimitusjohtaja. Hän oli A. Tillander Oy:n toimitusjohtaja vuosina 1939–1974. Hän kehitti kansainvälisesti käytetyn timanttien arviointitaulukon.
Herbert Tillanderin vanhemmat olivat jalokiviseppä Alexander Theodor Tillander (1870–1943) ja Edith Hildur Gallen. Suomalaistaustainen perhe muutti vallankumouksen jälkeen vuonna 1917 Pietarista Helsinkiin. Tillander kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin ruotsalaisesta normaalilyseosta vuonna 1927 ja oli vuosina 1930–1933 harjoittelijana Tukholmassa, Frankfurtissa, Pariisissa ja Lontoossa. Hän suoritti kultasepän kisällintutkinnon vuonna 1933, gemmologian eli jalokiviopin tutkinnon vuonna 1935 Ison-Britannian gemmologisessa yhdistyksessä sekä vuonna 1937 Gemological Institute of Americassa Yhdysvalloissa, ja suomalaisen kultaseppämestarin tutkinnon vuonna 1949. Tillander oli perheyrityksessä johtajana vuodesta 1928 ja hänestä tuli toimitusjohtaja vuonna 1939. Yhtiö menestyi sodanjälkeisinä vuosikymmeninä arvokkaiden jalokivikorujen ja valtion tilaamien kunniamerkkien tuotannolla. Tillander osti vuonna 1948 ruotsalaisen hovihankkijan David Andersen & Co:n osake-enemmistön ja hän sai vuonna 1952 Ruotsin kuninkaan hovijalokivisepän arvon. Hän jäi vuonna 1974 eläkkeelle A. Tillander Oy:n toimitusjohtajan paikalta, mutta jatkoi vielä yhtiön johtokunnan puheenjohtajana vuoteen 1993 saakka.
Tillander kehitti 1960-luvulla niin sanotun pohjoismaisen timanttinimikkeistön ja -luokituksen, koska Yhdysvalloissa kehitetyt luokitukset eivät täysin vastanneet paikallisia tarpeita. Hän tutki 1970-luvulta alkaen timantinhionnan historiaa ja julkaisi vuonna 1995 tutkimustyön tuloksena teoksen Diamond Cuts in Historic Jewellery 1381–1910. Hän julkaisi myös muita jalokiviä käsitteleviä teoksia sekä sukututkimuksen Torppa ja timantti: Tillanderin suvun kronikka (1990).
Tillander oli Suomen Kultaseppien Liiton hallituksen jäsen vuosina 1945–1959 ja varapuheenjohtaja 1957–1959, Kultaseppien lehden päätoimittaja 1950–1955 ja Helsingin Kultaseppäyhdistyksen puheenjohtaja 1942–1958. Hänen aloitteestaan perustettiin vuonna 1960 Suomen Gemmologinen Seura, jonka puheenjohtajana hän toimi vuosikymmenten ajan. Tillander oli myös Suomen rotarypiirin governor vuosina 1949–1950, Helsingin rotaryklubin presidentti ja Indonesian pääkonsuli vuosina 1961–1975.
Johannes Alfthan
Johannes Alfthan (4. heinäkuuta 1830 Viipuri – 20. lokakuuta 1893 Tukholma) oli suomalainen toimittaja, kirjankustantaja ja ruotsiksi kirjoittanut kirjailija. Hän julkaisi valtaosan tuotannostaan Ruotsissa.
Paukkuopaste
thumb|Paukkuopaaste raiteella. thumb|Belgiassa käytössä ollut paukkuopaste. Paukkuopaste eli paukkusignaali on rautateillä käytetty akustinen varoitusmerkki, jolla tiedotetaan veturinkuljettajalle edessä olevasta vaarasta. Paukkuopasteen synnyttää lyijykaistaleilla kiskon päälle kiinnitetty pieni peltirasia, jonka sisällä oli räjähdyspanos. Rasia räjähtää veturin tai vaunun pyörän kulkiessa sen yli. Paukkuopasteen avulla pystytään varoittamaan veturinkuljettajaa olematta itse paikalla merkkiä näyttämässä.
Johannes Alfthan
Alfthanin vanhemmat olivat viipurilainen tukkukauppias ja kynttilätehtailija, kuvernementinsihteeri Anton Alfthan ja Helena Schroeder. Hän kävi Viipurin lukiota ja pääsi ylioppilaaksi 1847. Alfthan erotettiin Helsingin yliopistosta hänen esitettyään ajatuksia jotka olivat liian vapaamielisiä viranomaisille Euroopan hullun vuoden 1848 jälkimainingeissa. Hän muutti Viipuriin, ryhtyi 1851 kirjakauppiaaksi ja kustantajaksi sekä julkaisi Wiborg-lehteä 1855-1860. Liiketoimet eivät kuitenkaan sujuneet odotetusti ja niinpä Alfthan myi lopulta omistamasa kirjapainon, kirjakaupan ja sanomalehden. Hän asettui asumaan perheineen vaimonsa perinnöksi saamaan Vahvaniemen taloon.
Paukkuopaste
Käyttö Suomessa
Äänimerkin synty varmistettiin asettamalla radalle kaksi rasiaa, yksi kummallekin kiskolle. Veturin ajaessa yhden parin yli kuljettaja tiesi, että eteenpäin sai ajaa enintään 5 km/h seuraavan kilometrin pituisen matkan, ellei paikalla ollut henkilöä, joka voi kertoa varoituksen syyn. Pimeällä ja sumussa sai ajaa eteenpäin vain siten, että junan edellä kulki henkilö tarkkailemassa syytä varoituksen antoon. Jos kiskoille oli asetettu useampi pari paukkuopasteita, juna oli pysäytettävä.
Johannes Alfthan
Konkurssin tehtyään ja vaimonsa kuoltua 1866 Alfthan muutti Tukholmaan perheen kahden vanhimman pojan kanssa kolmen nuoremman lapsen jäädessä Suomeen sukulaisten ja ystävien kasvatettavaksi. Ruotsissa Alfthan hankki elantonsa kirjallisilla töillä muun muassa romaanilla ja kertomuksilla. Hän toimi myös aikakauskirjojen avustajana. Alfthan eli loppuvuotensa suuressa köyhyydessä ja hän menetti näkönsä viimeisenä elinvuotenaan.
Paukkuopaste
Käyttö Suomessa
Ratajakson päällikön tuli joka vuoden alkupuolella pistokokein tutkia paukkuopasteiden kelpoisuus valitsemalla kokeiltavaksi kolme rasiaa kunkin vuoden valmistuserästä.
Johannes Alfthan
Kenraali ja kuvernööri Georg von Alfthan oli Johannes Alfthanin veli. Osuustoimintamies, Hankkijan ensimmäinen toimitusjohtaja Benjamin Alfthan oli Johannes Alfthanin ja tämän puolison Viktorina Tavastin poika.
Paukkuopaste
Käyttö Suomessa
Paukkuopasteet eivät enää ole käytössä Suomen rataverkolla.
Alexander Søderlund
Søderlund on aiemmin pelannut pääsarjatasolla Islannin pääsarjan Hafnarfjörðurissa, jossa hän voitti mestaruuden kaudella 2009 pelaten 18 ottelua ja tehden kolme maalia, sekä Norjan pääsarjan Haugesundissa, jossa hän pelasi 70 liigaottelua ja teki niissä 24 maalia kausina 2011–2013. Rosenborgiin Søderlund siirtyi kesken kauden 2013.
Norjan A-maajoukkueessa Søderlund teki ensiesiintymisensä vuonna 2012.
Pintavesimuodostuma
thumb|250px|[[Pato|Padolla muodostettu tekoallas Taiwanissa.]] Pintavesimuodostuma on maanpinnalla virtaavan tai varastoituneena olevan veden muodostama alue. Se on pintavesien merkittävä osakokonaisuus. Nimitys on peräisin vuonna 2000 annetusta Euroopan unionin vesipolitiikan puitedirektiivistä (2000/60/EY). Pintavesimuodostumia ovat esimerkiksi järvi, tekoallas, joki, kanava, puro tai näiden osa, jokisuun vaihettumisalue tai rannikkovesien osa, kuten laguuni. Merta ei pidetä pintavesimuodostumana. Nimitystä ei pidä sekoittaa vesistöön tai vesistöalueeseen. Pintavesimuodostuman lähikäsite on pohjavesimuodostuma.
Asashio (1902)
Asashio oli keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1902 valmistunut Shirakumo-luokan torpedovenehävittäjä.
Valmistus
Alus tilattiin 7. tai 16. marraskuuta 1901 John I. Thornycroft and Companyltä Chiswickistä Lontoosta, missä köli laskettiin 3. huhtikuuta 1901 telakkanumerolla 357. Se laskettiin vesille 10. tammikuuta 1902 ja valmistui 4. toukokuuta samana vuonna.
Palvelus
Asashio luokiteltiin 28. elokuuta 1912 kolmannen luokan hävittäjäksi, jolloin se poistettiin ensilinjan tehtävistä. Ensimmäisessä maailmansodassa alus osallistui Tsingtaon taisteluun sekä Saksan keisarikunnan eteläisen Tyynenmeren siirtokuntien miehitykseen. Se muutettiin apumiinanraivaajaksi 1. huhtikuuta 1922 ja apualukseksi 1. huhtikuuta 1923. Alus myytiin 5. huhtikuuta 1926.
Eros and Apollo
Eros and Apollo on englantilais-tanskalais-suomalaisen Studio Killersin kappale yhtyeen nimeä kantavalta esikoisalbumilta. Kappale julkaistiin albumin toisena singlenä digitaalisesti 8. heinäkuuta 2012. Kappaleesta on tehty musiikkivideo, joka julkaistiin videopalvelu YouTubessa 27. huhtikuuta 2012.
Toisin kuin yhtyeen esikoissingle ”Ode to the Bouncer”, ”Eros and Apollo” ei noussut lainkaan listoille.
Tordis Ørjasæter
Tordis Ørjasæter (s. 25. maaliskuuta 1927 Oslo, Norja ) on norjalainen professori, kirjailija ja kirjallisuuskriitikko.
Ørjasæter valmistui maisteriksi 1957 ja työskenteli vuodesta 1977 Statens spesiallærerhøgskolessa (vuodesta 1991 Institutt for spesialpedagogikk, Oslon yliopisto), professorina 1991–1993. Hän on käsitellyt erityisesti lastenkirjallisuutta ja kirjoittanut muun muassa Tove Janssonin elämäkerran lapsille. Hänen kirjoittamansa Sigrid Undsetin elämäkerta ''Menneskenes hjerter. Sigrid Undset – en livshistorie'' (1993) oli suuri menestys ja sai Brage-palkinnon. Hän on kirjoittanut myös kaunokirjallisuutta: hänen esikoisromaaninsa En borgerlig pike ilmestyi 2001.
Ørjasæterin puoliso oli kirjailija, kääntäjä Jo Ørjasæter (1925–2006), jonka kanssa hän on kirjoittanut Nini Roll Ankerin elämäkerran ''Nini Roll Anker. En kvinne i tiden'' (2000).
Kidal
Kidal on kaupunki sekä Kidalin alueen ja Kidalin piirin hallinnollinen keskus Malissa. Se sijaitsee Adrar des Ifoghas -vuoristossa 1500 kilometriä maan pääkaupungista Bamakosta koilliseen. Asukkaita on 25 600 henkeä (vuonna 2009).
Kidalin kaupunkikunnan pinta-ala on 9 913 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Kidalin piirin Essoukin ja Abeïbaran piirin Abeïbaran kuntiin, idässä Tin-Essakon piirin Tin-Essakon kuntaan, etelässä Ménakan piirin Alataan ja Gaon piirin Anchawadiin sekä lännessä Kidalin piirin Anefifiin.
Skaramagkás
Skaramagkás (myös Skaramangás, Skaramagás) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Eleusiinlahden rannalla Ateenan metropolialueen länsiosassa. Se kuuluu hallinnollisesti Chaïdárin kuntaan, Länsi-Ateenan alueyksikköön ja Attikan alueeseen. Kylän väkiluku on 1 255 (vuonna 2011).
pienoiskuva|vasen|upright=1.2|Skaramagkás [[Salamis (saari)|Salamiin saarelta auringonnousun aikaan nähtynä.]] Skaramagkás sijaitsee antiikin aikaisen Ateenasta Eleusiihin johtaneen Pyhän tien varrella. Joitakin osia tiestä on näkyvillä kylän lähellä. Nykyisinkin kylän läpi kulkee Ateenasta Kórinthokseen johtava valtatie. Kylän nähtävyyksiin kuuluu muun muassa Skaramagkásin Neitsyt Marian kuolonuneen nukkumisen nunnaluostari (Moní Koimíseos Theotókou Skaramagká). Kylässä toimii suuri telakka, Hellenic Shipyards.
Kidal
Tärkein elinkeino on karjanhoito. Kotieläimiä ovat lampaat, vuohet, kamelit ja naudat. Lisäksi harjoitetaan kaupankäyntiä, käsityöammatteja sekä pienimuotoista maanviljelyä.
Néoi Epivátes
Néoi Epivátes on Kreikan kaupunki, joka kuuluu hallinnollisesti Thermaïkóksen kuntaan, Thessalonikin alueyksikköön ja Keski-Makedonian alueeseen. Se muodostaa oman kaupunkiyhdyskuntansa (Δημοτική Κοινότητα Νέων Επιβατών, Dimotikí Koinótita Néon Epivatón). Kaupungin väkiluku on 5 984 (vuonna 2011).
Néoi Epivátesin pieni kaupunki sijaitsee lähellä Thermaïkóslahden rantaa Peraían ja Agía Triádan kaupunkien välissä, noin 25 kilometriä (linnuntietä noin 16 kilometriä) etelään Thessalonikista.
Kylmäkosken kaivos
Kylmäkosken nikkeli-kuparikaivos sijaitsi Taipaleen kylässä Kylmäkoskella Pirkanmaalla ja se oli toiminnassa 1971–1974. Malmia louhittiin toiminta-aikana 0,69 miljoonaa tonnia. Malmin pitoisuudet olivat 0,36 % nikkeliä ja 0,27 % kuparia. Kaivoksen malmimineraaleja olivat magneettikiisu, pentlandiitti, kuparikiisu ja kubaniitti. Kaivoksen omisti Outokumpu Oy.
Malmista saatiin ensimmäinen viite 1961 kansannäytteen perusteella ja itse esiintymä löytyi 1962.
Lähteet
61.15308°N, 23.57958°W
Samsung Galaxy S20
Samsung Galaxy S20 on Samsungin älypuhelin, joka julkaistiin 11. helmikuuta 2020. Sen ennakkomyynti alkoi julkaisupäivänä ja toimitukset alkoivat 13. maaliskuuta 2020. Puhelimesta on olemassa suuremmat Samsung Galaxy S20+ ja Samsung Galaxy S20 Ultra -versiot. Syyskuussa 2020 puhelimesta julkaistiin lisäksi edullisempi Samsung Galaxy S20 FE -versio.
Ominaisuudet
Samsung Galaxy S20:ssa on kahdeksanydinprosessori ja 6,2 tuuman näyttö 120 hertsin virkistystaajuudella. Tallennustilaa on 128 gigatavua ja se on laajennettavissa muistikortilla. Keskusmuistia on kahdeksan gigatavua, ja laite tukee 5G-verkkoja. Puhelimessa on kolme takakameraa. Pääkameran tarkkuus on 12, telekameran 64 ja laajakulmakameran 12 megapikseliä. Etukameran tarkkuus on 10 megapikseliä. Akun kapasiteetti on 4 000 milliampeerituntia ja se tukee 25 watin pikalatausta. Laite tukee myös langatonta latausta. Puhelimessa on kasvojentunnistus ja näytönalainen sormenjälkitunnistin. Sen IP-luokitus on 68, ja se on pölyn- ja vedenkestävä. Puhelimen käyttöjärjestelmä on Android 10.
Pensaikkovarpuset
Pensaikkovarpuset (Gymnoris) eli aiemmalta nimeltään kalliovarpuset on varpusten heimoon kuuluva varpuslintusuku. Pensaikkovarpusten sukuun kuuluu BirdLifen mukaan neljä lajia.
Yhdysvaltain ilmaisku Libyaan
Yhdysvaltain ilmaisku Libyaan, koodinimeltään Operaatio El Dorado Canyon, oli Yhdysvaltain ilmavoimien, merijalkaväen ja merivoimien tekemä operaatio Tripolin ja Bengasin kaupungeissa 15. huhtikuuta vuonna 1986. Hyökkäys kesti noin 30 minuuttia ja siinä kuoli 15 libyalaista siviiliä ja Libyan johtaja Muammar Gaddafin ottotytär, minkä lisäksi kaksi hänen poikaansa loukkaantui.
Tausta
Länsi-Berliinissä tapahtui 5. huhtikuuta vuonna 1986 noin 500-henkisessä diskossa pommi-isku, jossa kuoli kaksi amerikkalaista merijalkaväen sotilasta sekä yksi turkkilainen nainen. Yhdysvaltain tiedustelupalvelu piti täysin selvänä sitä, että Libya olisi järjestänyt terrori-iskut diskoon.
24. maaliskuuta 1986 Yhdysvaltain laivasto ja ilmavoimat aloittivat Ison-Syrtin edustalla sotaharjoitukset, jolloin Libyan ilmavoimat tulittivat niitä.
Yhdysvallat vastasi iskuun tulittamalla Libyan sotalaivoja sekä ohjustukikohtia. Yksi partioalus, jossa oli 150 merisotilasta, upposi.
Isku
Yhdysvaltain ilmavoimat aloittivat hyökkäyksen 15. päivän vastaisena yönä Libyan pääkaupunki Tripoliin ja satamakaupunki Bengasiin. Hyökkäykset oli suunnattu Tripolissa Libyan johtajan eversti Muammar Gaddafin päämajaan – Gaddafi itse selvisi iskusta loukkaantumatta – sekä Al Azziyahin sotilastukikohtaan sekä sotilaslentokentälle. Bengasissa kohteet olivat Beninan lentokenttä sekä Al Jamahiriyahin sotilastukikohta.
Jälkipyykki
Libyan televisiossa esiintyvä Gaddafi oli silminnähden järkyttynyt.Yhdysvaltain presidentti Ronald Reagan sai vahvan tuen kotimaassa iskusta Libyaan. Televisiossa esiintyvä Reagan sanoi "Gaddafin laskeneen meidän jäävän passiiviseksi mutta laskeneen väärin".
Vaikka Reagan yritti saada eurooppalaisia liittolaisia taakseen, niin EY-parlamentti tuomitsi Libyan terrorismin, mutta vaati kohtuullisuutta Libyaa kohden. Sekä arabivaltiot että itäblokki tuomitsivat iskut.
Libyan virallisten tietojen mukaan hyökkäyksessä kuoli siviileitä, lähinnä naisia ja lapsia, mutta Yhdysvaltain tietojen mukaan kohteet olivat sotilaalliset.
Reagan sanoi olevansa valmis uusiin iskuihin, ellei Libya lopettaisi hyökkäyksiä amerikkalaisia ja heidän omaisuuttaan vastaan maailmassa.
Turun vesilaitosmuseo
thumb|Turun vesilaitosmuseo Turun vesilaitosmuseo on Turussa Halistenkosken kupeessa sijaitseva erikoismuseo, joka tallentaa moderniin vesihuoltoon liittyvää esineistöä, kirjallisuutta ja kuvamateriaalia. Museo on perustettu vuonna 1998 Turun vesilaitoksen vanhaan osaan, joka rakennettiin 1920-luvulla. Museon näyttelyt sijaitsevat entisissä kemikalointisalin ja laboratorion tiloissa, joiden alkuperäiset toiminnot ovat siirtyneet vuonna 1954 valmistuneeseen nykyiseen päärakennukseen. Museon näyttelyt kertovat puhtaan veden merkityksestä ihmisille sekä siitä, miten vettä on hankittu ja puhdistettu Turussa 1800-luvun lopulta lähtien. Turun vesilaitosmuseo on modernin vesihuollon tallentajana ja esittelijänä ainutlaatuinen Suomessa.
David Bergelson
thumb|175px|David Bergelson poikansa kanssa. David Bergelson (12. elokuuta 1884 Kiovan läänin Lipovetsin kihlakunnan Ohrimovo – 12. elokuuta 1952 Moskova) oli jiddišiksi kirjoittanut venäjänjuutalainen kirjailija.
Bergelson syntyi varakkaaseen venäjänjuutalaiseen perheeseen. Hänen ensimmäinen pienoisromaaninsa Arum wogsal (”Aseman ympärillä”) ilmestyi vuonna 1909. Vuonna 1913 julkaistiin juutalaista porvaristoa ja sivistyneistöä kuvaava romaani Noch alemen (”Kaiken jälkeen”). Vuosien 1905–1907 vallankumoustapahtumia kuvaa romaani Opgang (”Lähtö”, 1920).
Ujandina
thumb|250px|Indigirkan vesistöalue. Ujandina (Уяндина) laskee Indigirkaan vasemmalta lähellä [[Belaja Goraa (punainen piste)]] Ujandina on joki Sahan tasavallassa Venäjällä. Se sijaitsee tasavallan koillisosassa Ust-Janskin ja Abyin piirien alueilla. Ujandina on 586 kilometriä pitkä ja se laskee Indigirkaan Abyin piirissä Belaja Goran taajaman eteläpuolella.
Rock Band 3
Rock Band 3 on Harmonixin kehittämä sekä MTV Gamesin ja Electronic Artsin lokakuussa 2010 julkaisema kolmas Rock Band -pelisarjan musiikkipeli. Pelissä on kitaran, basson ja rumpujen soiton sekä laulamisen lisäksi mahdollisuus soittaa koskettimia. Pelissä on uutuutena myös "Pro Mode", jonka avulla pelatessa voi harjoitella soittamaan oikeaa instrumenttia.
Vastaanotto
Rock Band 3 sai hyvän vastaanoton kriitikoilta. Pelin arvioitiin olevan iso hyppy Rock Band 2 -pelistä ja olevan rytmipelien huipulla. Matt Miller Game Informer kutsui sitä ”kulminaatioksi Harmonixin tuodessa musiikkia massoille”. Joystiqin Griffen McElroy arvio pelin ”olevan paras rytmipeli ja ainoa joka tarvitsee omistaa”. Arviot kertoivat soittimien olevan reaalisia instrumentteja ja pelin opettavaisuutta.
Chris Wagner
Christopher Wagner (s. 27. toukokuuta 1991 Walpole, Massachusetts, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Boston Bruinsissakeskushyökkääjänä. Hän on Anaheim Ducksin viidennen kierroksen varaus vuodelta 2010.
Amatööriura
Massachusettsilaisena Wagner pelasi juniorikiekkoa EJHL-joukkue South Shore Kingsissä. Toisella kaudellaan 2009–2010 18-vuotiaana Wagner teki EJHL:n yhden kauden piste-ennätyksen iskettyään 83 vain 44 pelissä. Hän toimi joukkueen kapteenina sen voittaessa itäisen divisioonan mestaruuden ennen kuin siirtyi Colgaten yliopiston joukkueeseen. Wagner varattiin Anaheim Ducksiin vuoden 2010 varaustilaisuudessa.
Tulokaskaudellaan yliopistojoukkue Raidersissa 2010–2011, Wagner voitti joukkueen sisäisen tulokkaiden pistepörssin yhdeksällä maalilla ja yhteensä 28 tehopisteellä pelaamissaan 41 ottelussa. Wagner jatkoi kehittymistä ja sijoittui seuraavalla kaudella koko liigan toiseksi pistepörssissä. Hän teki 51 pistettä 38 pelissä ja hänet valittiin toiseen tähdistökentälliseen. Hänen kahden suunnan pelaamisensa huomioitiin ja hänet valittiin finalistiksi kilpailussa parhaalle puolustavalle hyökkääjälle annettavasta palkinnosta. 3. huhtikuuta 2012 Wagner lopetti yliopistouransa tehdessään kolmivuotisen tulokassopimuksen Anaheim Ducksin kanssa.