cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sähköruoska
Kidutusväline
Sähköruoskia on käytetty yleisesti myös kidutusvälineenä. Kun sähköruoskan kosketuspinnat painetaan uhrin kehoa vasten ja sähkö kytketään, sähkövirta kulkee kosketuspintojen välillä aiheuttaen (voimakkuudestaan riippuen) kipua ja mahdollisesti palovammoja. Useimmat sähköruoskat yltävät myös vaatteiden läpi ja paljaaseen ihoon ne aiheuttavat selvästi näkyviä jälkiä. Sähköruoska on "turvallinen", sillä sen sähkövirta ei ulotu syvälle kudoksiin. Se voi kuitenkin aiheuttaa sydänpysähdyksen suoraan sydämen kohdalla selässä tai rintakehässä käytettynä. Sähköruoskia on väitetty käytettävän jopa uhrin suuhun tai sukupuolielimiin.
Petri Niiranen
Petri Niiranen (s. 9. helmikuuta 1966 Helsinki) on suomalainen entinen koripalloilija.
Niiranen pelasi ammattilaisurallaan pääasiassa Helsingin NMKY:n riveissä, mutta edusti myös Forssan Koripoikia ja Espoon Honkaa. Uransa aikana hänet valittiin kaksi kertaa SM-sarjan vuoden pelaajaksi. Kaudella 1987–1988 hänet valittiin myös SM-sarjan vuoden tulokkaaksi. Niiranen voitti myös kerran vuonna 1992 SM-mestaruuden.
Niirasen isä Reijo Niiranen oli myös maajoukkueessa pelannut koripalloilija.
Iran Shipping Lines
Islamic Republic of Iran Shipping Lines (IRISL Group) on iranilainen laivayhtiö, jonka laivastoon kuuluu 115 valtamerilaivaa, joiden yhteinen kantavuus on 3,3 miljoonaa tonnia. Yhtiö omistaa laivoista 87 ja loput 28 laivaa omistavat tytäryhtiöt kuten Khazar Shipping, Valfajr ja Iran-India Shipping Companies. Laivojen miehistönä on 6 000 iranilaista; lukuun sisältyvät maissa oleva henkilöstö, päälliköt, kansi- ja konepäällystö sekä matruusit ja alipäällystö, jotka työskentelevät Iranin lipun alla Kaspianmerellä, Persianlahdella, kansainvälisillä vesillä ja eri satamissa maailmalla.
Historiaa
IRISL aloitti toimintansa vuonna 1967 nimellä Aria Shipping. Yhtiöllä oli kaksi pientä Persianlahdella liikennöivää laivaa kantavuudeltaan 1 000 ja 1 550 tonnia sekä neljä valtamerilaivaa nimeltään Aria Sep, Aria Far, Aria Naz ja Aria Gaam. Valtamerilaivojen yhteinen kantavuusn oli 61 252 tonnia ja ne liikennöivät Persianlahdelta Eurooppaan, Aasiaan ja Amerikkaan. Vuoden 1978 lopulla Aria Shippingillä oli 42 laivaa, joiden yhteinen kantavuus oli 525 000 tonnia, mikä todisti yhtiön suorittamien merikuljetusten kasvua ja yhtiön merkitystä Iranin taloudelle.
Islamilaisen vallankumouksen jälkeen taloudellinen ja poliittinen tilanne muuttui ja 5. tammikuuta 1979 viranomaiset nimesivät Aria Shippingin uudelleen, jolloin nimeksi tuli Islamic Republic of Iran Shipping Lines. Samassa yhteydessä yhtiö liitettiin kauppaministeriön alaisuuteen.
Laivasto vuonna 2006
Kansainvälisellä merenkulkujärjestöllä (IMO) on 140 jäsenvaltiota, joista Iran kuuluu kahdenkymmenen suurimman joukkoon.
Kehitysnäkymiä
Neuvottelut kuuden 75 000 tonnin Panamax-irtolastilaivan ja kymmenen 53 000 tonnin Handymax-irtolastilaivan rakentamisesta on saatettu loppuun. Iranilaisten Iran Shipbuilding & Offshore Industries Complex Co. ja SADRA telakoiden kanssa käydyissä neuvotteluissa sovittiin kaupan hinnaksi yli 600 miljoonaa dollaria.
Kotimaisen teollisuuden tukemiseksi myös kontit valmistetaan Iranissa. Vuonna 2001 solmittiin ensimmäinen tällainen sopimus, joka koski 5 000 TEU konttien valmistamista, ja jonka arvo oli 10 miljoonaa dollaria. Sitä paitsi myös 70 prosenttia laivojen tarvitsemista voiteluaineista on hankittu kotimaasta. Voiteluaineita ovat toimittaneet Pars Oil Company ja Behran Oil.
Tka3
Tka3 on Valtionrautateiden antama sarjamerkintä Sisun valmistamille JA-7 -tyyppisille ratakuorma-autolle.
Historia
Kun 1950-luvulla valmistuneet Trr-raidetraktorit osoittautuivat liian heikkotehoisiksi niille asemille, joiden piti hoita usean liikennepaikan vaihtotyöt, päätti Valtionrautatiet 1960-luvun alussa tilata Suomen Autoteollisuudelta kymmenen sittemmin sarjamerkin Tka2 saanutta vaihtotyöratakuorma-autoa, jotka olivat valmistajan mallia JA-6SV. Näiden seuraajaksi tilattiin 1960-luvun alussa kymmen hieman samantyyppistä ratakuorma-autoa, jotka olivat valmistajan mallia JA-7SP. Ratakuorma-autot valmistuivat vuonna 1965. Vuosina 1968–1970 hankittiin vielä vähäisin muutoksin 35 ratakuorma-autoa, jotka olivat valmistajan mallia JA-7BP, JA-7BP II ja JA-7BP III. Kaikkiaan ratakuorma-autoja valmistettiin siis 45 kappaletta.
Numerointi
JA-7 -mallia olevat ratakuorma-autot saivat aluksi sarjamerkinnän Tka-Lko. Toukokuussa 1970, kun valmiina olivat Tka-Lko 1–43, vaihdettiin vetureiden numerointia. Jo valmistuneet 43 veturia saivat sarjamerkinnän Tka ja numerot 261–293. Tämän jälkeen valmistuneille vetureille annettiin suoraan sarjamerkki Tka ja numerot 294–305. Vuonna 1978, kun Tka-sarjan veturit jaettiin sarjoihin Tka1–Tka7, saivat Tka 261–305 sarjamerkin Tka3 numeroiden pysyessä ennallaan.
Iran Shipping Lines
Kehitysnäkymiä
Lokakuussa 2006 perustettiin Iranin eteläisessä satamakaupungissa Bandar Abbasissa uusi yritys korjaamaan erityyppisiä valtamerilaivoja. Tämä yritys, Bandar Abbas Pars Ship Repairing Company on IRISL:n ja Iran Shipbuilding & Offshore Company of Iranin yhteisyritys. Telakka pystyy toteuttamaan suurten, aina 500 000 tonnin kokoisten laivojen huoltotöitä.
Tka3
Käyttö ja hylkäys
Tka3-ratakuorma-autoja käytettiin useilla liikennepaikoilla kevyeen vaihtotyöhön, mutta junapainojen kasvaessa niidenkin teho jäi alhaiseksi. Ne olivat myös niin kevyitä, että ne löivät helposti ympäri varsinkin liukkaalla kelillä. Vetureiden suurehkon nopeuden ansiosta niitä käytettiin jonkin verran myös linja-ajossa. Tka3-sarjan hylkäys alkoi 1980-luvulla ja viimeiset yksilöt poistettiin käytöstä vuonna 2002. Veturit 279 ja 301 ovat Haapamäen museoveturiyhdistyksellä museoituina.
Iran Shipping Lines
Kehitysnäkymiä
IRISL:n johtajan mukaan Iranin tarvitsee hankkia tai rakentaa 40 laivaa vuoteen 2009 mennessä.
Tka3
Tekniset tiedot
Tka3-sarjan ratakuorma-autoissa oli keskiohjaamo, ja sen molemmin puolin konesuojat. Etummaisen konesuojan alla oli moottori apulaitteineen ja takimmaisessa betonipaino riittävän kitkapainon aikaansaamiseksi. Ohjaamossa oli ajopöydät molempiin suuntiin. Käynti ohjaamoon tapahtui konesuojien sivuilla olleilta leveiltä käyntisilloilta. JA-7 -mallisissa ratakuorma-autoissa ohjaamon etuikkunat oli kallistettu eteenpäin heijastusvalojen ehkäisemiseksi. Osa yksilöistä oli varustettu Otso-vaihtotyökytkimin.
Golf kesäolympialaisissa 2016
right|100px|Golf.
Iran Shipping Lines
Kehitysnäkymiä
Yhtiön kannattavuus on parantunut huolimatta valtion tukiaisten poistamisesta. Kannattavuutta ovat parantaneet kustannusten hallinta ja hyvin suunniteltu huoltostrategia. Niinpä yhtiö, jonka tulos vuonna 1999 oli 15 miljoonaa dollaria tappiolla, on kääntänyt tuloksensa 150 miljoonaa dollaria voitolliseksi tilikaudella 2003–2004. Iranin perustuslain 44(C) artiklan mukaan IRISL on valmis yksityistettäväksi.
Golf kesäolympialaisissa 2016
Golfissa kilpailtiin Rio de Janeiron 2016 kesäolympialaisissa kolmatta kertaa, ensimmäisen kerran sitten vuoden 1904. Kilpailut käytiin 11.–20. elokuuta. Tapahtumia on kaksi, joista toinen on miehille ja toinen naisille. Miesten turnauksen voitti brittiläinen Justin Rose ennen ruotsalaista Henrik Stensonia ja yhdysvaltalaista Matt Kucharia. Naisten turnauksen voitti eteläkorealainen Inbee Park. Toiseksi sijoittui uusiseelantilainen Lydia Ko ja kolmanneksi kiinalainen Feng Shanshan.
Kilpailupaikka oli Barran alueella sijaitseva Reserva Marapendi.
KDM Støren (P555)
KDM Støren (runkonumero P555) oli Tanskan laivaston Flyvefisken-luokan vartiolaiva.
Valmistus
Alus tilattiin Aalborgin telakalta. Alus laskettiin vesille 1. syyskuuta 1990 ja valmistui 24. huhtikuuta 1992.
Palvelus
Alus poistettiin palveluksesta 7. lokakuuta 2010.
Niles Crane
Frasier-sarjaa suunnitellessaan sarjan tuottajat aikoivat tehdä Frasierista ainoan lapsen, mutta he näkivät Piercen valokuvan ja todetessaan tämän yhdennäköisyyden nuoren Kelsey Grammerin kanssa loivat hänelle roolin Frasierin nuorempana veljenä Nilesina.
Tausta
Niles syntyi Seattlessa psykiatri Hester Cranelle ja poliisi Martin Cranelle. Kuten Frasier, Nileskin nimettiin äitinsä lempilaboratoriorotan mukaan (”Are You Being Served”). Niles oli herkkä lapsi ja joutuikin usein kiusaamisen kohteeksi. Niinpä hänellä oli läheinen suhde veljeensä Frasieriin, vaikka veljekset myös kilpailivat keskenään lähes kaikessa. Kuten Frasier, myös Niles piti tavallisten poikien harrastuksien sijaan enemmän korkeakulttuurista kuten oopperasta, tieteestä ja taiteesta.
Niles kävi Yalen yliopiston, missä hän opiskeli psykiatrian tohtoriksi. Hän opiskeli jonkin aikaa myös Cambridgen yliopistossa Englannissa. Myös tässä suhteessa tulee ilmi Nilesin kilpailu veljensä Frasierin kanssa – Frasier kävi Harvardin yliopiston ja opiskeli Oxfordin yliopistossa.
Niles on kuvaillut ammattiaan ”elämänsä pelastajaksi” (jaksossa ”IQ”), ja häntä arvostetaan ammatillisissa piireissä. Hänellä on oma jungilainen praktiikka (Frasierin ollessa freudilainen), ja hänen artikkeleitaan on julkaistu useissa psykiatrian alan julkaisuissa.
Persoonallisuus
Niles on luonteeltaan sangen ylimielinen, elitistinen ja snobi, ja hän kaipaa tyylikkyyttä ympärilleen. Hän pitää oopperasta, teatterista ja klassisesta musiikista, juo kalliita viinejä ja nauttii ranskalaisen keittiön antimista, joita hän itse valmistaa. Hänen jatkuva tavoitteensa on päästä Seattlen eliitin sisäpiireihin.
Rooli sarjassa
Niles on Frasierin ikuinen kilpakumppani, ja lisäksi hänen täyttymätön rakkautensa kodinhoitaja Daphne Mooniin tuottaa sarjassa jännitettä ja huumoria ensimmäisen seitsemän tuotantokauden ajan. Vaikka Nilesin perusluonteeseen kuuluu kilpailuvietti kaikkien läheistensä kanssa, hänelle kehittyy sarjan edetessä entistä läheisempi ja lämpimämpi suhde veljeensä ja isäänsä.
Nilesin ensimmäinen vaimo on Maris, itsekeskeinen, pelottava ja anorektinen rikkaan perheen tytär, jota ei koskaan varsinaisesti näytetä sarjassa. Nilesin ja Marisin avioliitto alkaa repeillä sarjan viidennellä tuotantokaudella, ja vaikka Niles yrittää pelastaa liiton, he eroavat lopulta katkerasti. Tämän jälkeen Niles menee naimisiin Marisin plastiikkakirurgin Mel Karnofskyn kanssa, jota hän alkaa tapailla avioeronsa jälkeen. He karkaavat naimisiin, mutta heidän avioliittonsa hajoaa jo kahden päivän kuluttua Nilesin tunnustaessa rakkautensa Daphnelle, joka on seuraavana päivänä menossa naimisiin Nilesin avioerojuristin Donnyn kanssa.
Nilesin tärkein ihmissuhde sarjassa kohdistuu Daphneen, minkä voi ajatella yllättäväksi parin erilaiset lähtökohdat ja persoonallisuudet huomioon ottaen (Niles on kutsunut Daphnea muun muassa ”työväenluokkaiseksi Venukseksi”). Niles ei sarjan kuuden ensimmäisen tuotantokauden aikana pysty lukuisista syistä tunnustamaan tunteitaan Daphnelle, joka ainoana sarjan päähenkilöistä pysyy tietämättömänä työnantajansa veljen riutuvasta rakkaudesta häntä kohtaan. Niles on mustasukkainen kaikille miehille, jotka sarjan kuluessa kiinnostuvat Daphnesta. Lopulta Niles kertoo Daphnelle tunteistaan päivää ennen tämän häitä, kun on saanut kuulla Frasierilta, että Daphne tuntee samoin häntä kohtaan. Näin pariskunta lopulta päätyy yhteen. Alettuaan seurustelun Nilesin ja Daphnen on sovittava eroavaisuutensa, mikä ei roihuavista tunteista huolimatta ole helppoa. Lopulta he menevät naimisiin Renossa Nevadassa, ja sarjan finaalijaksossa Daphne synnyttää David-pojan.
Seuloskoin piiri
thumb|250px|Seuloskoin piirin sijainti Leningradin alueen kartalla
Seuloskoin piiri on paikallinen itsehallintoalue Leningradin alueella Venäjällä. Piiri on perustettu vuonna 1936. Sen pinta-ala on 2 853 neliökilometriä ja asukkaita on 125 000 henkeä.
Sijainti ja luonto
Seuloskoin piiri sijaitsee Karjalankannaksen eteläosassa. Se käsittää koko Pohjois-Inkerin Suomenlahden rantaa lukuun ottamatta. Pohjoisessa piiri rajoittuu Leningradin alueen Käkisalmen piiriin, kaakossa Kirovskin piiriin, lounaassa Pietarin kaupunkiin ja lännessä Viipurin piiriin.
Pinnanmuodostukseltaan seutu on pääosin alavaa ja osin kukkulaista tasankoa. Korkeimmat kohdat ovat Lempaalan harjanteilla. Suurimmat järvet ovat Lempaalanjärvi, Kaukolanjärvi, Hepojärvi ja Vuolejärvi. Seudun läpi virtaavat Ohtajoki ja Vuoleenjoki. Lännessä piiri rajoittuu Laatokkaan ja etelässä Nevaan. Pinta-alasta lähes 80 % on metsää.
Historiaa
Seudun alkuperäisiä asukkaita ovat uskonnoltaan ortodoksiset inkerikot. 1400–1500-luvulla alue kuului Novgorodin Vatjan viidenneksen Pähkinälinnan lääniin. Kannaksen eteläosassa oli kolme kirkkopitäjää eli pogostaa: Keltto, Kuivaisi ja Korpiselkä.
Vuonna 1927 Pohjois-Inkeriin perustettiin kansallinen Kuivaisin piiri, jossa suomea käytettiin virkakielenä. Rääpyvässä toimi suomenkielinen maatalousteknikumi. Vuosina 1935–1936 suomalaiset karkotettiin pois Neuvostoliiton rajavyöhykkeeltä, jolloin neljä lähimpänä rajaa sijainnutta seurakuntaa käytännössä autioitui. Kaikkiaan pois vietiin 27 000 inkeriläistä.
Seuloskoin piiri perustettiin vuonna 1936 yhdistämällä entiset Kuivaisin ja Leningradin esikaupunkipiirit. Toisen maailmansodan aikana sen kautta kulki ”Elämän tieksi” kutsuttu piiritetyn Leningradin huoltoreitti. Sodan jälkeen seudulle on syntynyt suuria huvila- ja puutarha-alueita.
Nykyään piiri on yksi Leningradin alueen nopeimmin kehittyvistä seuduista, jonne rakennetaan paljon uutta teollisuutta ja pietarilaisille tarkoitettuja asuinalueita.
Talous
Seuloskoin piirissä on energiantuotantoa, koneenrakennus- ja autoteollisuutta (muun muassa Ford Motor Company), kemian teollisuutta (muun muassa Nokian Renkaat), puunjalostusta, rakennus- ja elintarviketeollisuutta. Maatalous on keskittynyt kanatalouteen sekä perunan ja vihannesten viljelyyn.
Taloudellista merkitystä on myös Pietarin laitamille rakennetuilla kauppakeskuksilla sekä pietarilaisten kesäasutuksella. Suuri osa piirin asukkaista käy päivittäin töissä Pietarissa.
Liikenne
Piirin eteläosan läpi kulkee Pietarin ja Murmanskin välinen maantie. Koillisosaa halkoo Suomesta Pietariin vievä maantie. Pohjoiseen vie huonokuntoinen Käkisalmen tie. Myös osa Pietarin kehätiestä kulkee piirin alueella.
Paikallisjunat liikennöivät Pietarin, Seuloskoin ja Laatokan sekä Pietarin ja piirin pohjoisosien huvilataajamien välillä. Miinassa on Pietarin metron asema Devjatkino.
Elie Wiesel
Eliezer ”Elie” Wiesel (30. syyskuuta 1928 Sighetu Marmației, Maramureș, Romania – 2. heinäkuuta 2016 New York, Yhdysvallat ) oli Romaniassa syntynyt unkarinjuutalainen kirjailija, journalisti, filosofi ja poliittinen aktivisti, joka asui Yhdysvalloissa.
Wiesel kirjoitti yli 30 romaania ja lisäksi muita teoksia. Romaaneista tunnetuin on Yö, omaelämäkerrallinen teos holokaustista selviämisestä. Se on lyhennelmä jiddišiksi kirjoitetusta esikoisteoksesta Un Di Velt Hot Geshvign (1956, 'Ja maailma vaikenee'). Muut teoksensa hän kirjoitti alkuaan pääosin ranskaksi.
Wieselin koko perhe vietiin vuonna 1944 natsien keskitysleireille. Elie Wiesel ja hänen kaksi sisartaan jäivät eloon Auschwitzista ja Buchenwaldista, mutta isä kuoli Buchenwaldissa.
Wieselille myönnettiin Nobelin rauhanpalkinto vuonna 1986 väkivallan ja rasismin vastaisesta toiminnasta. Palkinnon perusteluissa Norjan Nobel-komitea luonnehti Wieseliä rauhan, ihmisarvon ja liennytyksen lipunkantajaksi.
Wiesel oli yksi Bernard Madoffin mittavan sijoitushuijauksen uhreista. Hänen johtamansa säätiö menetti sen vuoksi yli 15 miljoonaa dollaria eli noin 12,5 miljoonaa euroa.
K’Andre Miller
K’Andre Miller (s. 21. tammikuuta 2000 Saint Paul, Minnesota, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa NHL-joukkue New York Rangersissa. Rangers varasi hänet ensimmäisellä kierroksella 22. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2018.
Pelityyli
The Sports Forecaster -sivuston mukaan Miller on iso ja fyysinen puolustava puolustaja, joka liikkuu kokoisekseen hyvin ja menee ruuhkatilanteisiin ennakkoluulottomasti. Hän pelaa kohtalaisen hyvin myös hyökkäyssuuntaan, mutta Millerin tulisi kuitenkin todistaa vielä tasonsa hyökkäävässä roolissa. Hän myös ajoittain pelaa itsensä ulos tilanteista taklatessaan.
Seuraura
Miller kävi high schoolin Minnesota High Schoolissa. Saskatoon Blades varasi hänet 177. pelaajana WHL:n varaustilaisuudessa 2015. Miller ei kuitenkaan siirtynyt joukkueeseen, jotta hän voisi pelata tulevaisuudessa Yhdysvaltain yliopistosarjoissa. Tammikuussa 2017 Blades kauppasi Millerin WHL-oikeudet ja kesän 2019 kuudennen kierroksen varausvuoron Victoria Royalsiin vaihdossa hyökkääjä Arjun Atwaliin. Vuodet 2016–2018 Miller vietti Yhdysvaltain maajoukkueen kehitysohjelman mukana pelaten mm. USHL-junioriliigaa. Hän pelasi kauden aikana myös CCM/USA Hockey All-American Prospects Gamessa.
New York Rangers varasi Millerin ensimmäisellä kierroksella 22. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2018. Kaudeksi 2018–2019 hän siirtyi Wisconsinin yliopistojoukkueeseen.
Heinäkuussa 2023 Miller teki Rangersin kanssa kaksivuotisen ja 7,744 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen.
Maajoukkueura
Miller pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2019, jolloin hän voitti hopeaa. Miller pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2018, jolloin hän voitti hopeaa. Miller pelasi myös World U-17 Hockey Challengessa vuonna 2016.
Kampasaharausku
Kampasaharausku (Pristis zijsron) on äärimmäisen uhanalainen saharauskulaji, jota esiintyy läntisen Tyynenmeren trooppisilla vesillä leveyspiirien 21°N ja 37°S välisellä alueella. Se voi kasvaa 7,3-metriseksi. Väriltään kampasaharausku on selästä tummanharmaa tai mustanruskea ja päältä vaaleankeltainen.
Elviran synodi
Elviran synodi oli noin vuonna 306 ilmeisesti nykyisen Granadan paikalla sijainneessa Illiberisin (tai Eliberisin) kaupungissa pidetty kirkolliskokous, johon osallistui yhdeksäntoista piispaa ja kaksikymmentäkuusi presbyteeriä pääosin Espanjan eteläosista. Arlesin ja Ancyran synodien ohella se edelsi ja valmisteli ensimmäistä ekumeenista kirkolliskokousta Nikeassa vuonna 325.
Synodi julisti yhteensä 81 kanonia, jotka käsittelivät muun muassa pakanallista moraalittomuutta. Maurice Meigne on esittänyt, että vain 21 ensimmäistä kanonia olisivat todella Elviran konsiilin päätöksiä ja että loput olisivat muiden Pyreneiden niemimaalla pidettyjen synodien päätöksiä.
Kolmaskymmeneskuudes kanoni kieltää pyhien kuvien käyttämisen kirkoissa:
Synodin kanoneissa kielletään kristittyjä myös menemästä naimisiin juutalaisten kanssa.
Maija Leino
Maija Inkeri Leino (s. 24. elokuuta 1944 Kuusankoski) on suomalainen näyttelijä, joka on vaikuttanut muun muassa Ryhmäteatterissa.
Leino on näytellyt muun muassa Ryhmäteatterin tuottamassa viihdesarjassa Tabu.
Itä-Uudenmaan maakunta
Itä-Uudenmaan maakunta on entinen Suomen maakunta Etelä-Suomessa. Itä-Uudenmaan maakunta lakkautettiin ja liitettiin kokonaan Uudenmaan maakuntaan 1.1.2011. Aikaisemmin Itä-Uusimaa oli osa historiallista Uudenmaan maakuntaa, ja se oli vuoteen 1997 osa Uudenmaan lääniä ja läänilaitoksen lakkauttamiseen vuoteen 2009 se kuului Etelä-Suomen lääniin.
Valtioneuvosto päätti Itä-Uudenmaan maakunnan lakkauttamisesta 22. lokakuuta 2009. Kaikki Itä-Uudenmaan kunnat liittyivät Uudenmaan maakuntaan vuoden 2011 alussa. Maakunta- ja soteuudistuksen myötä entisen Itä-Uudenmaan maakunnan alue muodostaa Itä-Uudenmaan hyvinvointialueen, jonka ensimmäinen aluevaltuusto valittiin aluevaaleissa tammikuussa 2022.
Maakunnan maapinta-ala oli 1. tammikuuta 2010 2 701,84 km², ja väkiluku 93 966 henkeä.
Aluesuunnittelu ja maakuntakaava
Ennen Itä-Uudenmaan maakunnan ja Itä-Uudenmaan maakuntaliiton muodostamista Itä-Uudenmaan aluekehitystä suunnitteli vapaaehtoisesti Itä-Uudenmaan seutusuunnitteluliitto ry 4. kesäkuuta 1959 – 31. joulukuuta 1965. Sen työn jatkaja, Itä-Uudenmaan seutukaavaliitto, perustettiin 1. joulukuuta 1966 ja lopetettiin 31. joulukuuta 1992.
Muualla Uudellamaalla toimivat Helsingin seutukaavaliitto, Länsi-Uudenmaan seutukaavaliitto ja Uudenmaan maakuntaliitto yhdistyivät valtioneuvoston päätöksellä 1. tammikuuta 1993. Muihin seutukaavaliittoihin kuuluneet Kirkkonummi, Mäntsälä ja Pornainen vaihtoivat Uudenmaan maakuntaliittoon, jossa oli tuolloin kaikkiaan 19 kuntaa. Uudenmaan liiton päätehtäviä olivat lakisääteinen seutukaavoitus ja kuntien alueelliset edunvalvontatehtävät. 1. tammikuuta 1994 Uudenmaan maakuntaliittoon liittyivät Läntisen Uudenmaan seutukaavaliiton kunnat, jolloin kuntamäärä oli yhteensä 21.
Lakisääteisen seutukaavan laatimisen lisäksi aluekehittämislaki siirsi 1. tammikuuta 1994 aluekehitysvastuun valtion lääninhallituksilta kuntien maakuntaliitoille. Tämä toi maakuntaliittoihin Euroopan aluekehitysrahaston, Euroopan sosiaalirahaston sekä muiden ohjelmien hallinnointitehtäviä 1. tammikuuta 1995 alkaen, kun Suomi oli liittynyt Euroopan unionin jäseneksi.
Kunnat
Itä-Uusimaa jakaantui lakkauttamishetkellään seitsemään kuntaan, joista kaksi oli kaupunkeja. Itä-Uudenmaan maakuntakeskus oli Porvoo. Kunnista ainoastaan Askola ja Pukkila olivat yksikielisesti suomenkielisiä.
Entisiä kuntia Itä-Uudenmaan alueella olivat:
Solway Firth
Solway Firth ( on lahti Irlanninmeressä Luoteis-Englannin ja Lounais-Skotlannin rajalla. Se toimii useiden jokisuiden vaihettumisalueena, johon kuuluu suolamarskeja, suola-aroja, suolaniittyjä, dyynejä, vuorovesialankoa ja laguuneja.
Vuonna 2010 Solway Firthin Skotlannin puoleisella merialueella otettiin käyttöön 180 megawatin suuruinen Robin Riggin tuulivoimapuisto, joka lukeutuu Yhdistyneen kuningaskunnan suurimpiin merituulivoimapuistoihin.
Maantiede ja luonto
Jos Solway Firthin suu määritellään ulottumaan St Bees Headistä Cumbrian länsirannikolla Burrow Headiin Dumfries ja Gallowayn lounaisrannikolla, sen pituudeksi saadaan noin 80 kilometriä. Lahti levenee suppilomaisesti koillis-lounaissuuntaisena, niin että sen leveys on lahden pohjukassa noin 2,4 kilometriä ja suulla 51 kilometriä. Vesi on alueella suhteellisen matalaa ja siellä esiintyy säännöllisesti tulvavuoksia.
Solway Firthin Englannin puoleinen rannikko on alavaa lukuun ottamatta kuuden kilometrin osuutta St Bees Headistä pohjoiseen, missä on punaisesta hiekkakivestä muodostuneita rantakallioita. Hadrianuksen valli päättyy lahden etelärannalle. Skotlannin puolella maasto on epätasaisempaa ja esimerkiksi Wigtowninlahden rannalla kohoavat Criffellin (569 m), Bengairnin (391 m) ja Cairnharrow’n kukkulat (457 m).
Estuaariin laskee useita jokia sekä Englannin että Skotlannin puolelta. Suurimpia jokia ovat Skotlannin rannikolla Cree, Dee, Nith, Annan ja Esk ja Englannin rannikolla Eden, Ellen ja Derwent. Merkittävimpiä asutuskeskuksia lahden rannoilla ovat Whitehaven, Harrington, Workington, Maryport ja Silloth Cumbriassa ja Annan, Kirkcudbright, Creetown ja Wigtown Skotlannissa.
Lahti on yksi parhaiten luonnontilaisena säilyneistä estuaareista Euroopassa, ja monipuolisen meriluontonsa ansiosta se on määritelty EU:n erityisten suojelutoimien alueeksi. Suojelun kannalta merkittävimmiksi lajeiksi on määritelty suojeluohjelmassa merinahkiainen ja nahkiainen, jotka käyttävät lahteen laskevia jokia kutupaikkoinaan.
Omloop Het Nieuwsblad
Omloop Het Nieuwsblad (vuoteen 2008 saakka Omloop Het Volk, usein pelkästään Het Volk), on UCI World Tour -sarjaan kuuluva yhden päivän maantiepyöräilykilpailu, joka ajetaan Itä-Flanderissa, Belgiassa joko helmikuun viimeisenä tai maaliskuun ensimmäisenä lauantaina. Semiklassikkona pidettävä Omloop Het Nieuwsblad nousi vuonna 2017 ammattipyöräilyn korkeimpaan kategoriaan, UCI World Touriin. Omloop Het Nieuwsblad on Belgian ammattipyöräilykauden avauskilpailu, joka on ajettu usein kylmissä olosuhteissa. Kilpailussa on useita lyhyitä mukulakivipintaisia nousuja.
Het Volk -sanomalehti perusti kilpailun vuonna 1945. Yhtenä syynä oli kilpailevan lehden Het Nieuwsbladin järjestämä Flanderin ympäriajo, jolle haluttiin saada kilpailija. Het Volk -lehti lakkasi ilmestymästä vuonna 2008 ja Het Nieuwsblad osti sen. Samalla kilpailun nimi vaihtui. Omloop Het Nieuwsbladissa ja Flanderin ympäriajossa käytetään useita samoja nousuja ja monille ajajille Omloop Het Nieuwsblad onkin tärkeä valmistautumiskilpailu Flanderin ympäriajoa varten.
Omloop Het Nieuwsblad tunnettiin alkuaikoina myös nimellä Ghent–Ghent, sillä Ghent toimi kilpailun lähtö- ja maalikaupunkina vuosina 1945–1995. Nimeä käyttivät etenkin Het Volk -lehden kilpailijat, jotka eivät halunneet mainostaa kilpailijaansa. Vuosina 1996–2007 Omloop Het Volk päättyi Lokereniin, mutta vuonna 2008 Ghent oli jälleen sekä lähtö- että maalipaikkana. Sittemmin Omloop Het Nieuwsblad päättyi Meerbekeen ja vuodesta 2019 Ninoveen.
Miesten voittajat
Lähteet: Mémoire du Cyclisme, Pro Cycling Stats
Naisten voittajat
Lähde Cycling Archives
Faxian
Faxian (myös Fa-Hien, Fa-hsien ja Sehi, ; 337–422) oli kiinalainen tutkimusmatkailija ja pyhiinvaeltaja. Faxian lähti Jin-dynastian valtakunnan pääkaupungista Chang'anista vuonna 399 ja palasi sinne 15 vuotta myöhemmin. Matkallaan hän kävi buddhalaisuuden pyhillä paikoilla Keski-Aasiassa, Intiassa ja Sri Lankassa lukeakseen uskonnon pyhiä tekstejä. Hän kuvasi havaintojaan kirjaansa Foguoji. Siinä hän kuvasi ja vertaili buddhalaisuuden harjoittamistapoja eri maissa.
Hän saapui koillisesta intialaiseen Pataliputran kaupunkiin Gangesjoen varrelle vuonna 402. Hän luki Intiassa sanskritinkielisiä pyhiä tekstejä ja kopioi niitä mukaansa. Muutaman vuoden päästä matkusti takaisin Kiinaan, mutta teki vielä uuden matkan täydentääkseen pyhien kirjoitusten tuntemustaan. Toisen matkansa hän suuntasi Ceylonin saarelle, nykyiseen Sri Lankaan.
Faxianin merkitys on kahdenlainen: solmi tärkeitä kontakteja Intian ja Kiinan välille ja toi Kiinaan syvällistä ymmärrystä buddhalaisuudesta.
Himiko
Himiko (, fl. 200-luvulla), myös Pimiko, oli legendaarinen japanilainen naishallitsija. Kiinalaisten kronikoiden mukaan hän oli Wan eli Japanin saariston länsiosan kuningatar ja hallitsi Yamatai-nimistä valtakuntaa 100-luvun lopusta 200-luvun puoliväliin saakka. Yamatain sijainti jakaa tutkijoita: se lienee sijainnut joko Kyūshūlla tai Kansain alueella. Himiko on ensimmäinen tunnettu japanilainen hallitsija. Hän saattoi olla paitsi kuningatar myös ylipappi: tällöin varhaista Japania olisivat mahdollisesti hallinneet naisšamaanit. Himiko lieneekin osoitus uskonnollisen ja maallisen vallan kietoutumisesta toisiinsa ja joidenkin naisten vaikutusvaltaisesta asemasta varhaisessa Japanissa. Aiemmin jotkut tutkijat päättelivät japanilaisen Nihonshoki-kronikan perusteella myös, että Himiko olisi ollut sama henkilö kuin kronikassa mainittu keisarinna Jingū ja siten nykyisen keisarisuvun esiäiti.
Chen Shoun (233–297) kirjoittaman kiinalaisen Kolmen kuningaskunnan kronikan mukaan Himiko oli naimaton ja hallitsi valtakuntaansa taikojen avulla. Hänellä oli tuhat naispalvelijaa, ja hän asui vartioidussa palatsissa eikä juuri näyttäytynyt kansalle. Himiko lähetti Kiinan Wei-kuningaskuntaan lähetystön vuonna 238; Wei hyväksyi hänen suojelurahansa ja lähetti hänelle lahjoja. Lahjoja vaihdettiin jälleen vuonna 243, jolloin Himiko oli kuitenkin sodassa Kunu-nimisen valtion kanssa. Himikon kuoltua hänelle rakennettiin suuri hautakumpu. Hänen jälkeensä valtaistuimelle nousi mies, mutta lopulta vallan sai käsiinsä Himikon sukulainen Taiyo, 13-vuotias tyttö.
Enguerrand de Marigny
Enguerrand de Marigny (noin 1275 – 30. huhtikuuta 1315) oli ranskalainen kamariherra ja kuningas Filip IV Kauniin ministeri.
De Marigny syntyi Lyons-la-Forêt’ssa Normandiassa vaatimattomaan vapaaherralliseen perheeseen, joka käytti nimeä Le Portier. De Marigny -nimen suku otti käyttönsä vastä noin vuonna 1200, kun Hugues Le Portier avioitui Mahout de Marignyn kanssa. Enguerrand avioitui kummityttärensä Jeanne de Saint-Martin’n kanssa.
Enguerrand astui Hugues de Bouvillen palvelukseen kamariherrana ja myöhemmin kuningas Filip IV Kauniin palvelukseen hoviherrana ja sihteerinä. Sittemmin hän oli kiinnitettynä Navarran kuningattaren Johanna I:n, Filip IV:n puolison, palvelukseen. Kuningatar toteutti toiveensa hänen välityksellään. Vuonna 1298 hän sai huolehdittavakseen Issoudun linnan.
Pierre Floten ja Hugues de Bouvillen Mons-en-Pévèlen taistelussa tapahtuneiden kuolemien jälkeen de Marigny nimitettiin vuonna 1304 Filip IV Kauniin ylihoviherraksi ja ministerin päälliköksi. Vuonna 1306 hänet lähetettiin johtamaan Normandian verotusta. Hän sai palveluksistaan lukuisia lahjoja ja palkkaa Filip IV Kauniilta, mutta hän myös sai eläkettä Englannin kuninkaalta Edvard II:lta.
thumb|120px|left|Marignyn teloitus Kun valta siirtyi kuningas Ludvig X Itsepäiselle, uuden kuninkaan setä Valois’n kreivi Kaarle käytti tilaisuutta hyväkseen ja hyökkäsi voimakkaasti de Marignytä vastaan. Kaarle Valois peri voiton taistelussa ja intensiivisen toimien tarkkailun jälkeen de Marigny tuomittiin muun muassa kavalluksesta, rahan arvon huonontamisesta, kuninkaallisten metsien hakkauttamisesta, kirkon varojen kavaltamisesta ja myös noituudesta. De Marigny tuomittiin epäilyttävien olosuhteiden hallitsemassa oikeudenkäynnissä ja hänet hirtettiin 1315.
Maurice Druon kertoo kirjassaan Kuristettu kuningatar, että Marignya vastaan todistivat kummallisen näköiset syrjäkaupungilta haetut ihmiset – jotka olivat vilpittömän hämmästyneitä siitä, että kun he olivat hankkineet tuomion Marignylle todistamalla hänen syyllistyneen noituuteen ja paholaisenpalvontaan, niin heidät itsensä tuomittiinkin roviolle.
Marignyn ruumis, tai mitä siitä oli jäljellä, riippui kahden vuoden ajan julkisesti nähtävänä, kunnes vuonna 1317 pidettiin uusi oikeudenkäynti, jossa hänet todettiin syyttömäksi.
De Marigny haudattiin Chartreux’n kirkkoon, kunnes hänet myöhemmin siirrettiin Écouisäin luostariin, jonka hän oli perustanut.
De Marigny sai veljilleen erinomaisen tärkeitä ja tuottoisia piispanvirkoja. Philippesta tuli ensiksi Cambrain piispa vuonna 1301 ja Sens’n arkkipiispa 1309 ja Jeanista Senlins’n piispa ja myöhemmin vuonna 1312 Beauvais’n piispa ja sittemmin Rouenin arkkipiispa sekä kuningas Filip VI:n kansleri. Muista sukulaisista esimerkiksi Nicolas de Frauvillestä tuli kuninkaan rippi-isä ja kardinaali.
Rajakerros
Rajakerros on fysiikan, varsinkin virtausdynamiikan termi, joka kuvaa nesteen tai kaasun kerrosta lähimpänä rajapintaa. Virtausnopeus aivan pinnassa on nolla, ja kasvaa siitä rajakerroksessa kohti häiritsemättömän virtauksen nopeutta. Rajakerroksen ominaisuudet riippuvat virtaavan kaasun tai nesteen viskositeetista.
Tunnetuimpia rajakerroksia ovat ohut (alle 0,01 mm) kerros ilmaa lentokoneen siiven pinnassa (ks. ilmanvastus), ja ilmakehän rajakerros, jota meteorologiassa kutsutaan myös planetaariseksi rajakerrokseksi tai yksinkertaisesti rajakerrokseksi. Meren pintakerros, jossa havaitaan Ekmanin spiraali, on myös rajakerros.
Alibi
Alibi (latinan sanasta alibi, ’muualla’, ’muuallaolo’ ) on todiste siitä, että syytetty tai epäilty ei ollut rikospaikalla rikoksen tapahtumahetkellä eikä näin ollen ole mahdollinen tekijä.
Laura Lehtoranta
Laura Lehtoranta (s. 20. kesäkuuta 1984) on suomalainen koripalloilija. Hän on pelannut Korisliigassa 18 kautta ja voittanut Peli-Karhujen joukkueessa viisi Suomen-mestaruutta.
Lehtoranta on Kotkan Työväen Palloilijoiden kasvatti. SM-sarjassa, joka nykyään on nimeltään Korisliiga, hän pelasi ensimmäisen kerran Peli-Karhujen joukkueessa kaudella 2001–2002. Ensimmäisen SM-mitalin, pronssia, hän saavutti kaudella 2004–2005, jolloin Peli-Karhut voitti myös Suomen cupin. Seuraavalla kaudella tuli toinen cup-voitto. Kaudella 2006–2007 Peli-Karhut voitti Suomen-mestaruuden. Kaudella 2007–2008 joukkue uusi mestaruutensa ja Lehtoranta valittiin vuoden parhaaksi kuudenneksi pelaajaksi. Kaudella 2008–2009 Peli-Karhut saavutti SM-pronssia. Kauden 2009–2010 Lehtoranta edusti Team S-Hämeenmaata mutta palasi seuraavaksi kaudeksi Peli-Karhuihin.
Kaudella 2010–2011 Lehtoranta voitti Peli-Karhujen joukkueessa kolmannen Suomen-mestaruutensa. Seuraavina kausina saavutuksina oli pronssi ja kaksi hopeaa. Kolmen heikomman kauden jälkeen joukkue voitti Suomen-mestaruuden kausina 2017–2018 ja 2018–2019. Viimeisellä kaudella Lehtoranta pelasi joukkueen kapteenina edelleen yli 25 minuuttia ottelua kohden niin runkosarjassa kuin pudotuspeleissäkin.
Lehtoranta on pelannut Korisliigassa kaikkiaan 430 runkosarjaottelua, joissa hän on tehnyt keskimäärin 6,7 pistettä, antanut 1,3 korisyöttöä ja ottanut 1,9 levypalloa. Pudotuspelejä hänellä on 107 ja niissä hänen pistekeskiarvonsa on 4,7, syöttökeskiarvonsa 1,0 ja levypallokeskiarvonsa 1,4. Kauden 2018–2019 jälkeen hän on pelannut Korisliigassa viidenneksi eniten runkosarjaotteluita ja toiseksi eniten pudotuspelejä.
Laura Lehtorannan siskot Linda-Lotta ja Roosa sekä veljet Juho, Joonas ja Janne ovat myös koripalloilijoita. Heidän isänsä Matti Lehtoranta voitti aikoinaan koripallon Suomen-mestaruuden.
Ludvikan kunta
thumb|right|250px|[[Väsman-järvi Ludvikan kunnassa. Vastarannalla näkyy Ludvikan kaupunkitaajama.]]
Ludvikan kunta on Taalainmaan läänissä sijaitseva Ruotsin kunta. Maakuntajaossa se kuuluu Taalainmaahan. Kunnan keskustaajama on Ludvika.
Kunnan maapinta-ala on 1 490,37 neliökilometriä (1.1.2016) ja asukasluku 26 497 henkeä (31.12.2021).
Vuonna 2007 kunnassa oli 9,16 km² peltoa, joten saman ajankohdan maapinta-alaan vertaamalla saadaan peltojen osuudeksi 0,6 prosenttia kunnan maapinta-alasta.
Vaakuna
Nykyinen vaakuna on entisen Ludvikan kaupungin vaakuna. Myös kaikilla kolmella maalaiskunnalla oli oma vaakuna.
Väestönkehitys
Hieman vanhempien vuoden 2009 lopun tietojen mukaan kunnassa asui 756 Suomessa syntynyttä, mikä vastasi 2,9 prosenttia kunnan väestöstä.
Vielä vanhempien vuoden 1984 lopun tietojen mukaan 7,1 prosenttia kunnan asukkaista oli ulkomailla syntyneitä. Tuolloin kunnassa asui 1 148 Suomessa syntynyttä, mikä vastasi 3,8 prosenttia kunnan väestöstä.
Tornionlaakso
alt=|pienoiskuva|Tornionlaakso [[Norrbottenin lääni|Pohjoispohjassa ja Lapissa.]]
Ludvikan kunta
Väestönkehitys
Vuoden 2010 tietojen mukaan 20 vuotta täyttäneiden kuntalaisten mediaaninettotulot olivat 179 439 kruunua. Vuodelta 2007 olevan tiedon mukaan kuntalaisten nettovarallisuuden mediaani oli 51 000 kruunua.
Tornionlaakso
Tornionlaakso (joskus myös Torniojokilaakso) on maantieteellinen alue Pohjois-Suomessa ja Pohjois-Ruotsissa. Nimityksellä tarkoitetaan Tornion- ja Muonionjoen varressa Suomen ja Ruotsin rajalla molemmin puolin jokia sijaitsevia kuntia. Alue muodostaa yhtenäisen murrealueen, ja on historiallisesti kuulunut samaan Ruotsin Länsipohjan maakuntaan vuoteen 1809 asti, jolloin alue jaettiin Ruotsin ja Keisarillisen Venäjän kesken vetämällä näiden valtakuntien raja aluetta halkoviin Tornion- ja Muonionjokiin. Suomen itsenäistyttyä joki on muodostanut Suomen ja Ruotsin välisen valtakunnanrajan.
Ludvikan kunta
Väestönkehitys
Vuoden 2011 lopussa kunnan väestö jakautui eri ikäryhmiin seuraavasti:
Elinkeinot
Seuraava taulukko kuvaa työpaikkojen ja työllisten jakautumista eri elinkeinojen kesken. Luvut on laskettu kahdessa eri Statistiska centralbyrånin tilastossa ilmoitettujen perusteellisempien tietojen pohjalta. "Päiväväestö" (ruots. dagbefolkning) kertoo kunnassa sijaitsevista työpaikoista ja "yöväestö" (ruots. nattbefolkning) puolestaan kunnassa asuvien elinkeinosta. Työpaikkaomavaraisuus on laskettu päivä- ja yöväestön suhteena. Alkutuotanto tarkoittaa maa- ja metsätaloutta sekä kalastusta. Jalostuksen kohdalla on laskettu yhteen tavaranvalmistus- ja kierrätysteollisuus, energia- ja ympäristöyritykset sekä rakennusteollisuus. Muut toimialat on laskettu palveluihin lukuun ottamatta niitä, joiden elinkeino on tuntematon.
Tornionlaakso
Torniolaakso on myös yksi Suomen seutukunnista, joka käsittää vain Pellon ja Ylitornion kunnat.
Ludvikan kunta
Taajamat
Kunnassa on 12 taajamaa, joiden osuus kunnan väestöstä vuoden 2010 lopussa oli 88,1 prosenttia. Taajamien ulkopuolella asui tuolloin 3 083 asukasta. Seuraavassa on lueteltu kunnan alueella sijaitsevat taajamat väkilukuineen:
Tornionlaakso
Tornionlaaksosta tai Tornionjokilaaksosta puhutaan usein omana maakuntanaan, vaikka alue kuuluukin Suomen puolella Lapin maakuntaan. Tällä halutaan korostaa rajan ylittävän kulttuuriin yhtenäisyyttä, missä suurin tekijä on yhteinen kieli; suomi ja meänkieli. Kulttuurillista yhtenäisyyttä selittää se, että vuoteen 1809 eli Haminan rauhaan asti alueen läpi ei kulkenut valtakunnanrajaa. Nykyisen rajan eri puolet kuuluivat samaan maakuntaan, kun taas muu osa nykyistä Suomen Lapin maakuntaa kuuluivat Pohjanmaan ja Lapin maakuntiin. Tornionlaaksossa onkin pitkään mielletty rajantakainen seutu läheisemmäksi kuin muu maakunta - Suomessa Suomen Lappi ja Ruotsissa muu osa Norrbottenia. Jokivarresta löytyy nykyäänkin samannimisiä kyliä eri puolilla rajaa, kuten Suomen Juoksenki sekä Ruotsin Juoksengi tai Suomen Jarhoinen ja Ruotsin Jarhois. Myös sukulaisuussuhteet ylittävät valtakunnanrajan ja nykyäänkin rajan ylittävät avioliitot (poikkinainti) ovat melko tavallisia. 1900-luvulla suomenkielinen rajaseutu koettiin Ruotsissa pitkään eräällä tapaa ongelmalliseksi alueeksi. Ruotsin Tornionlaaksoa pyrittiin ruotsalaistamaan etenkin vuosisadan jälkipuoliskolla, minkä vuoksi alue ei ole enää täysin yksikielisesti suomen- tai meänkielinen, vaan etenkin nuoremmat sukupolvet ovat jo osin etusijalla ruotsinkielisiä.
Historiallisesti Tornionlaakso on osa Peräpohjolaa. Tornio on alueen kaupallinen ja historiallinen keskus, jonka menetettyään Ruotsi perusti omalle puolelle rajaa Haaparannan kaupungin, jotka yhdessä muodostavat kaksoiskaupungin. Väestö vähenee pohjoista kohti ja Ruotsin puoleinen osa on Suomea harvemmin asutettu. Muita merkittäviä keskuksia ovat Kiiruna, Ylitornio ja Matarenki sekä Pello, jotka tosin kaikki ovat kärsineet voimakkaasta väestön vähenemisestä. Huomattava on myös Ylläksen matkailukeskus Äkäslompolon ja Ylläsjärven kylissä Kolarin kunnassa.
Ludvikan kunta
Pientaajamat
Asteriski (*) tarkoittaa, että pientaajama kuuluu osittain toiseenkin kuntaan. Tuna-Hästberg kuuluu osin myös Borlängen kuntaan.
Tornionlaakso
Tornionlaakson tärkeimmät elinkeinot ovat maa- ja metsätalous, kaivosteollisuus (Kiiruna sekä vireillä olevat hankkeet Pajalassa ja Kolarissa) sekä matkailu etenkin Kolarin ja Muonion kunnissa. Koko alue kuuluu poronhoitoalueeseen.
Alueen edunvalvojana toimii Tornionlaakson Neuvosto.
Alueen kunnat
Tornionlaakson kunnat on seuraavassa lueteltu maittain etelästä pohjoiseen.
Ludvikan kunta
Piirit
thumb|right|250px|Kartta Ludvikan kunnan piireistä.
Tornionlaakso
Alueen kunnat
Suomessa:
Ludvikan kunta
Piirit
Vuodesta 2016 alkaen kunta on jaettu seuraaviin piireihin:
Tornionlaakso
Alueen kunnat
Ruotsissa:
Ludvikan kunta
Seurakunnat
Vuoden 2012 aluejaon mukaan kunnassa on seuraavat Ruotsin kirkon seurakunnat:
Tornionlaakso
Alueen kunnat
Tornionlaaksoa kutsutaan nykyisin joskus myös Meänmaaksi. Siihen katsotaan kuuluvan muuten samat kunnat, paitsi Ruotsista lisäksi Jällivaara ja Suomen puolelta Enontekiötä ei enää lasketa mukaan. Heinäkuun 15. on Meänmaan lipun ja kansan päivä.
Ludvikan kunta
Historialliset seurakunnat
Seuraavassa luettelossa on mainittu kaikki nykyisen kunnan alueella sijainneet seurakunnat. Jos seurakunta on lakkautettu, niin sen perässä on asteriski (*). Mahdolliset suluissa lukevat nimet ovat seurakunnan vaihtoehtoisia tai vanhempia nimiä. Jos nimen perässä lukee kbfd, niin kyseessä "kirkonkirjapiiri", joka ei ole muodostanut omaa seurakuntaa, vaikka ne seurakuntiin rinnastetaankin.
Paul Wallenius
thumb|200px|Paul August Rafael Wallenius Paul August Rafael Wallenius (15. tammikuuta 1889 Dragsfjärd – 28. maaliskuuta 1918 Tampere) oli suomalainen jääkärikapteeni. Hänen vanhempansa olivat konttoristi August Heliodorus Wallenius ja Sigrid Albertina Helena Lindroos. Paul Walleniuksen nuorempi veli oli runoilijanakin tunnettu Allan Wallenius.
Opinnot
Hän kirjoitti ylioppilaaksi Turun ruotsalaisesta klassillisesta lyseosta vuonna1908 ja kirjoittautui Turkulaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan fyysis-matemaattisella osastolla vuosina 1908 – 1912 ja toimi sen jälkeen virkamiehenä Suomen yhdyspankin Turun konttorissa.
Sovhoosi
Sovhoosi eli neuvostotila oli Neuvostoliitossa valtion omistama maatila, erotukseksi kolhoosista, joka periaatteessa toimi osuustoimintaperiaatteella. Sovhoosien työntekijät saivat myös vakituista palkkaa, erotuksena kolhooseihin, joiden jäsenet jakoivat saamansa rahat. Kuten kolhooseissakin, olivat sovhoosien ihmiset sidottuja siihen sovhoosiin, johon he olivat syntyneet.
Paul Wallenius
Jääkäriaika
Hän liittyi Saksassa sotilaskoulutusta antavalle Pfadfinder-kurssille, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 24. maaliskuuta 1915 ja hänet sijoitettiin joukon 2. komppaniaan. Myöhemmin hänet sijoitettiin Kuninkaallisen, Preussin Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan. Pataljoonasta valittiin rohkeimmat ja kylmäverisimmät miehet ja heidät komennettiin vuoden 1915 lopulla etappitehtäviin Ruotsiin ja oli ensin Haaparannan etappiasemalla (hän käytti etappimiehenä nimeä Weijde ), josta hänet siirrettiin helmikuussa vuonna 1916 Uumajan etappiasemalle ja toukokuussa vuonna 1916 jälleen Haaparannalle. Hän saapui joulukuussa vuonna 1917 purjeveneellä Ahvenanmaan kautta Turkuun ja matkusti sieltä Helsinkiin ja aloitti työskentelyn Uuden metsätoimiston erikoislähettinä sekä harjoitus- ja asehankintatehtävissä eri puolilla Suomea. Hän osallistui syksyllä vuonna 1917 ensimmäisen suojeluskuntia varten suunnitellun painetun harjoituskirjasen laatimiseen ( Nostoväkipäällystön käsikirja) yhdessä tohtori Bouchin, Paul Hendrichssonin ja Svedlinin kanssa.
Sovhoosi
Vuonna 1990 Neuvostoliitossa oli 25 500 maatilaa, joista sovhooseja 45 %. Tuolloin sovhoosien keskimääräinen pinta-ala oli 153 neliökilometriä, mikä oli kaksi kertaa niin paljon kuin keskimääräisellä kolhoosilla.
Paul Wallenius
Suomen sisällissota
Hän johti yhdessä Lapuan Laurilan kanssa 30. tammikuuta 1918 pohjalaisten etujoukot (lapualaisia ja ylihärmäläisiä) Seinäjoelta Haapamäelle, missä Vilppulan-Mäntän rintaman muodostumisen alkupäivinä hoiti yhteyttä päämajaan sekä selustan puhdistusta. Walleniuksen puhdistusten yhteydessä vangittiin lukuisia työväenliikkeessä mukana olleita henkilöitä, jotka myöhemmin teloitettiin. Heidän joukossaan oli muun muassa kansanedustaja Samuli Rantanen, joka ei kuulunut punakaartiin. 2. helmikuuta 1918 Wallenius siirrettiin Vilppulaan ja sieltä edelleen 4. helmikuuta 1918 Ruovedelle, missä hän johti ensimmäistä Paarlammin taistelua ja toimi sen jälkeen puolustustaistelukauden aikana Hämeen ryhmän komentajana Ruoveden rintamalohkolla valkoisen armeijan yleisen etenemisen alkamiseen saakka. Hän johti Tampereen hyökkäysliikkeen aikana 14. maaliskuuta 1918 alkaen ns. Walleniuksen eli Pohjan kolonnaa ja 22. maaliskuuta 1918 lähtien Hämeen ryhmän 1. Ruoveden pataljoonaa. Hän otti osaa rintamanmurtotaistelujen jälkeen mm. Suinulan, Messukylän ja Kalevankankaan taisteluihin. Hän kaatui Kalevankankaalla 28. maaliskuuta 1918 ja haudattiin Turun sankarihautaan.
Sovhoosi
Sovhooseja johti valtion nimittämä johtaja ja sovhoosien investoinnit rahoitettiin valtion budjetista. Vaikka sovhooseille maksettiin maataloustuotteista huonommin, niin olivat ne silti paremmassa taloudellisessa tilanteessa kuin kolhoosit. Tämä oli yksi suurimmista syistä muuttaa huonosti toimivat kolhoosit sovhooseiksi toisen maailmansodan aikana.
Yleisesti sovhooseja väitettiin kolhooseja tuottavammiksi. Tärkeiksi sovhoosit nousivat vehnän, kasvisten ja munien tuotannossa, eikä niinkään lihantuotannossa.
Kun aiemmin automaattinen valtiontuki lakkautettiin Neuvostoliiton mukana, sovhoosit menivät nopeasti konkurssiin.
Israelissa toimivia valtiontiloja kutsutaan nimellä moshav.
Raussin pelimannit
Raussin pelimannit oli suomalainen kansanmusiikkiyhtye.
Ferdinand Ries
Elämäkerta
Ries syntyi Bonnissa muusikkoperheeseen. Vuonna 1801 hän lähti Wieniin, jossa hänestä tuli Beethovenin oppilas ja "henkilökohtainen sihteeri". Vuonna 1813 hän muutti asumaan Lontooseen, jossa hän tuli tunnetuksi pianistina ja säveltäjänä.
Ries kuoli lyhyen sairauden jälkeen tammikuussa 1838.
Tuotanto
Ries jätti jälkeensä 186 numeroitua teosta ja noin 100 ilman numeroa.
Riesin tuotantoon kuuluu muun muassa kahdeksan sinfoniaa, viulukonsertto sekä yhdeksän pianokonserttoa. Riesin teoksissa oli vaikutteita sekä klassismin että romantiikan musiikista.
KDM Sværdfisken (P556)
KDM Sværdfisken (runkonumero P556) oli Tanskan laivaston Flyvefisken-luokan vartiolaiva.
Valmistus
Alus tilattiin Aalborgin telakalta. Alus laskettiin vesille 1991 ja valmistui 1. helmikuuta 1992.
Palvelus
Alus poistettiin palveluksesta 2. elokuuta 2006 ja myytiin romutettavaksi.
Feel the Burn
Feel the Burn on suomalaisen rockyhtye Brother Firetriben viides studioalbumi, joka julkaistiin 18. syyskuuta 2020. Albumilta julkaistiin singlenä kappaleet ”Rock In The City”, ”Bring On The Rain”, ”Night Drive”, ”Chariot Of Fire” sekä ”Love Is A Beautiful Lie”.
Albumilla on mukana yhtyeen uusi kitaristi Roope Riihijärvi, mutta Emppu Vuorinen soittaa kahdessa kappaleessa koska oli vielä yhtyeessä kun albumin työstäminen aloitettiin.
Luettelo pikkuplaneetoista: 39001–40000
Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen 39001:stä ja päättyen 40000:een. Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Thorsten Schmitt
Thorsten Schmitt (s. 20. syyskuuta 1975 Villingen-Schwenningen, Länsi-Saksa) on saksalainen entinen yhdistetyn kilpailija.
Thorsten Schmittin pikkuveli Martin on menestynyt mäkihyppääjä.
KDM Glenten
KDM Glenten voi tarkoittaa seuraavia Tanskan laivaston aluksia:
Astronomy Picture of the Day
Astronomy Picture of the Day (APOD, ) on Nasan ja Michigan Technological Universityn ylläpitämä verkkopalvelu. Palvelun internetsivulla julkaistaan joka päivä uusi tähtitieteeseen liittyvä kuva. Ne liittyvät usein johonkin ajankohtaiseen tapahtumaan avaruuden tutkimuksessa. Ensimmäinen kuva julkaistiin 16. kesäkuuta 1995.
Civilization IV
Sid Meier’s Civilization IV (yleisesti Civilization IV tai Civilization 4) on Firaxis Gamesin kehittämä ja 2K Gamesin alun perin 2005 Windowsille julkaisema Civilization-strategiapelisarjan videopeli. Aspyr Media kehitti ja julkaisi pelistä OS X -version. Kyseessä on Civilization-pelisarjan neljäs osa, jonka suurimpiin uudistuksiin lukeutui kolmiulotteinen grafiikka, uskonnot, joustava valtiomuoto, muokattavuus ja monipuolisempi diplomatia.
Pelin valikon tunnusmusiikkina toimii Christopher Tinin Baba Yetu.
Pelin idea
200px|vasen|thumb|Kuvakaappaus pelistä Pelin perusidea on sarjan muiden pelien tapaan rakentaa mahdollisimman voimakas sivilisaatio. Tavallinen peli alkaa kivikaudesta ja sivilisaation voi kehittää aina atomi- ja avaruusaikaan asti tutkimalla erilaisia teknologioita.
Kaupunki
Peli on vuoropohjainen eli kukin pelaaja tekee vuorollaan haluamansa muutokset ja yksiköiden siirrot. Pelialue on jaettu ruudukkoon. Yksiköt voivat liikkua kierroksella tietyn matkan, joka määräytyy niiden nopeudesta.