cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Oskari Fredrik Laine
Elämä
Laine valittiin kansanedustajaksi vuonna 1907 Suomen ensimmäisissä yksikamarisen eduskunnan vaaleissa. Hänen ainoaksi jäänyt kansanedustajakautensa päättyi jo kesällä 1908 eduskunnan hajottamiseen. Vuonna 1913 Laine muutti Jääskeen. Sisällissodan seurauksena hän oli vangittuna vuosina 1918−1919. Myöhemmin Laine piti omaa puutarhaa Ahtialassa ja oli myös Jääsken kunnanvaltuuston jäsen. Jatkosodan jälkeen hän muutti evakkona Asikkalaan.
Perhe
Laineen puoliso oli Tyrväältä kotoisin ollut Roosa Severiina Salminen (1878−1958), jonka kanssa hän avioitui vuonna 1900. Pariskunnalla oli neljä lasta.
Susana Duijm
Carmen Susana Duijm Zubillaga (11. elokuuta 1936 Aragua de Barcelona, Anzoátegui – 18. kesäkuuta 2016 ) oli venezuelalainen missi. Hän voitti Miss Venezuela ja Miss Maailma -kilpailut vuonna 1955; lisäksi hän oli semifinalistina saman vuoden Miss Universum -kilpailuissa. Hänestä tuli ensimmäinen Miss Maailma espanjankielisestä Amerikasta. Hän toimi myöhemmin näyttelijänä ja televisiojuontajana.
Duijm esiintyi muun muassa telenovelassa Amor a Palos. Hänen tyttärensä Carolina Cerruti kilpaili Miss Maailma -kilpailussa 1983.
Jared Cowen
Jared Cowen (s. 25. tammikuuta 1991 Saskatoon, Saskatchewan, Kanada) on kanadalainen uransa lopettanut jääkiekkopuolustaja. Kolossimainen 196-senttinen puolustava puolustaja liikkui kokoisekseen hyvin ja hänellä oli hyvä laukaus.
Ura
Cowen pelasi vielä suurimman osan kaudesta 2006–2007 Saskatchewanin paikallista SMHL-sarjaa, mutta hän pelasi keväällä 2007 WHL:ssäkin. Hänet varattiin WHL Bantam Draftin ykkösenä Spokane Chiefsiin vuonna 2006. Cowen pelasi Chiefsissä ensimmäisen kokonaisen kautensa 2007–2008 ja valittiin joukkueen vuoden tulokkaaksi. Hän voitti keväällä 2008 WHL:n mestaruuden ja koko CHL:n mestaruuden, Memorial Cupin. Kausi 2008–2009 Cowenilla jäi 48 ottelun mittaiseksi kevätkaudella tulleen polvivamman takia.
Ottawa Senators varasi Cowenin koko varaustilaisuuden yhdeksäntenä kesällä 2009. Hän teki helmikuussa 2010 kolmivuotisen tulokassopimuksen Senatorsin kanssa. Hän pelasi kauden 2009–2010 aikana ensimmäisen NHL-ottelunsa 8. huhtikuuta 2010 Tampa Bay Lightningia vastaan. Cowen keräsi ottelussa kaksi jäähyminuuttia. Suurimman osan kaudestaan hän pelasi kuitenkin vielä Chiefsissä, jonka kapteenina Cowen toimi. Hänet valittiin kauden päätteeksi WHL:n läntisen konferenssin toiseen tähdistökentälliseen.
Cowen pelasi vielä kauden 2010–2011 runkosarjan Chiefsissä. Hän teki tehoilla 18+30=48 WHL:n yhden kauden piste-ennätyksensä. Kevään 2011 pudotuspeleissä Cowen oli tehoilla 2+12=14 Chiefsin tehokkain puolustaja. Hänet valittiin kauden päätteeksi WHL:n läntisen konferenssin ensimmäiseen tähdistökentälliseen. Cowen pelasi myös AHL:n pudotuspelejä Binghamton Senatorsissa ja voitti niiden päätteeksi Calder Cupin.
Helmikuussa 2016 Senators myi Cowenin Toronto Maple Leafsiin yhdeksän pelaajan pelaajakaupassa. Kaupassa Maple Leafs sai Cowenin lisäksi myös Milan Michálekin sekä Colin Greeningin ja Tobias Lindbergin sekä toisen kierroksen varausvuoron NHL:n varaustilaisuudessa 2017. Samassa kaupassa Senatorsiin siirtyi Dion Phaneuf, Casey Bailey, Matt Frattin, Ryan Rupert sekä Cody Donaghey.
Maajoukkue
Cowen pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2010 ja 2011 voittaen hopeaa. Hän toimi jälkimmäisessä turnauksessa Kanadan varakapteenina.
Zeus
pienoiskuva|upright|Zeuksen patsas [[British Museumissa.]] Zeus on kreikkalaisen mytologian ylijumala ja taivaanjumala sekä Olympoksen valtias ja jumalten dynastian perustaja. Taivaanjumalana Zeus hallitsee kaikkea korkealla olevaa, kuten vuorenhuippuja, kotkia, tammia ja ukkosta.
Kuvaus
Zeus kasvoi Kreetalla Ídan luolassa, jotta hän olisi turvassa Kronokselta, joka oli syönyt muut lapsensa. Rhea jätti Zeuksen Adrasteian hoiviin. Zeuksen sisaruksia ovat Haades, Hera, Hestia, Poseidon ja Demeter.
Palvonta
thumb|Veistos esittää Zeusta valtaistuimellaan vaimonsa [[Hera (mytologia)|Heran ja kotkan kanssa, kädessään valtikka ja salamoita.]] Zeusta oli palvottu mahdollisesti jo vuodesta 1500 eaa. alkaen. Muinaiset persialaiset kutsuivat taivasta Zeukseksi ja uhrasivat Zeukselle vuorenhuipuilla. Roomalaisilla Zeusta vastasi Juppiter.
Zeuksen tärkeimmät pyhäköt sijaitsivat Dodonassa ja Olympiassa. Kreikan Olympia oli Zeukselle pyhitetty paikka, jossa järjestettiin joka neljäs vuosi hänen kunniakseen urheilukilpailut, Olympian kisat. Olympiaan rakennettiin 400-luvulla eaa. suuri Zeuksen temppeli, jossa oli Feidiaan veistämä Zeuksen kuvapatsas.
Zeusilla oli suojanaan vuohen vuota, aigis. Hänet kuvataan usein istumassa valtaistuimellaan salamoita yhdessä kädessä ja sypressivaltikka toisessa kädessä. Hänen pyhä lintunsa on kotka.
Maininnat Raamatussa
Raamattu mainitsee Zeuksen tapauksessa, johon liittyvät Paavali ja Barnabas. He olivat Lystran kaupungissa, ja kun asukkaat näkivät Paavalin parantavan ramman miehen, he pitivät heitä jumalina ja sanoivat Paavalin olevan Hermes ja Barnabaan Zeus. Zeuksen pappi halusi uhrata väkijoukon kanssa ja toi sonneja ja seppeleitä. (Apostolien teot 14:8–13.) Lystran lähistöltä 1909 löydetyt kaksi vanhaa piirtokirjoitusta todistavat, että tuossa kaupungissa palvottiin näitä kahta jumalaa. Toisessa piirtokirjoituksessa viitataan ”Zeuksen pappeihin” ja toisessa mainitaan ”Suuri Hermes” ja ”taivaan ylijumala Zeus”.
Zeus mainitaan myös apokryfisessä Toisessa makkabilaiskirjassa. Yrittäessään tehdä lopun juutalaisesta uskonnosta kuningas Antiokhos IV Epifanes määräsi Jerusalemin temppelin häväistäväksi ja vihki sen uudelleen Zeukselle (Jupiter Olympius). (2.Makkabealaiskirja 6:1, 2)
Jälkeläiset
Zeus oli useasti naimisissa, ja hänellä oli paljon lapsia eri jumalattarien ja kuolevaisten naisten kanssa.
Hero Factory
Hero Factory on yhdysvaltalainen tietokoneanimaatiosarja, joka perustuu Legon samannimiseen lelusarjaan.
Juoni
Sarjan 4-osaisessa Alokkaiden nousu -sarjassa kokeneet Alpha-ryhmän Herot Preston Stormer, Dunkan Bulk ja Jimi Stringer sekä alokkaat William Furno, Mark Surge ja Natalie Breez käyvät taistelua läpi avaruuden entisenä Hero-alokkaana, Von Nessinä tunnetun, Von Nebulan joukkoja vastaan.
Jaksossa Tulikoitos Hero Factory esittelee kaksi ensimmäistä 2.0-mallista Heroa: Julius Nexin ja Nathan Evon. Yhtäkkiä, kun polttoaineista riippuvaiseksi tulleet Tuliroistot hyökkäävät Fire Lordin johdolla Tankkiasema 22:een ja Hero Factory kokee pahan tappion. Mutta sitten Stormer, Furno, Breez ja Surge päivitetään myös 2.0-Heroiksi ja lähtevät jatkamaan taistelua.
Tarinassa Villi planeetta Hero-alokas nimeltä Rocka joutuu Hero Factoryyn aiemmin kuuluneen tiedemiehen, tohtori Witchin (alun perin Aldous Witch), ansaan. Tohtori Witch aikoo louhia Quaza-malmia tullakseen kuolemattomaksi, mutta uhkaa samalla tuhota planeetta Quatrosin ja kostaa Makurolle ja Heroille sen että hänet karkoitettiin. Stormer, Bulk, Stringer, Furno, Nex ja Rocka saavat uuden Quatrosin oloihin sopivan 3.0-päivityksen ja tulevat apuun.
Jaksossa Loisaivot tuntematon vihollinen, jolle Black Phantom oli ehtinyt lähettää Hero Factoryn suunnitelmat, alkaa teollisesti tuottamaan Aivoja, jotka etsivät eri puolilta planeettaa viattomia eläinlajeja mutatoiden heidät hirviöiksi, jotka hyökkäävät Makuhero Cityyn. Stormer, Bulk, Furno, Surge, Breez, Evo ja Rocka puolustavat kaupunkia uusilla ritarimaisilla sekä Aivoilta suojaavilla päivityksillä.
Indeksikaalisuus
Indeksikaalisuus on kielellinen ilmaisu, jonka viittauksen kohde riippuu osittain sen esittämisyhteydestä.
Indeksikaalisen ilmaisun semanttinen arvo (viittauksen kohde, ala tai totuusarvo) riippuu osittain sen esittämisyhteydestä ja voi vaihdella yhteydestä toiseen. Indeksikaalisia voivat olla esimerkiksi persoonapronominit (minä, sinä, hän, se jne.), demonstratiivit (tämä, tuo), ajankohtaan viittaavat ilmaisut (nyt, tänään, eilen) sekä paikkaan viittaavat ilmaisut (täällä, tuolla).
Otto Wittelsbach
thumb|Kuningas Otto Thuroczin kronikassa. Otto Wittelsbach (1261–1312) oli Ala-Baijerin herttua ja Unkarin kiistanalainen kuningas vuosina 1305–1307. Hän kilpaili vallasta Kaarle Robertin kanssa, joka oli kruunattu Unkarin kuninkaaksi jo aikaisemmin. Hän kuului Wittelsbachin sukuun.
Unkarissa Arpadien kuningassuku oli sammunut Andreas III:n kuolemaan 1301. Kukaan kotimaisista ylimyksistä ei vaatinut kruunua itselleen, vaan asettui tukemaan jotain ulkomaalaista vallantavoittelijaa, jotka olivat kaikki äitiensä puolelta sukua Arpadeille. Vallantavoittelijoiden välinen kilpailu loi anarkiaa, ja todellinen valta liukui mahtavimpien ylimysten käsiin. Ylimyssuvut toivat ensin valtaan böömiläisen Venceslaus III:n Tämä totesi tilanteen toivottomaksi ja luopui vuonna 1305 kruunusta Otto Wittelsbachin hyväksi, joka oli Béla IV:n tyttärenpoika. Vuonna 1307 Transilvanian vahva mies Lazlo Kan sieppasi Wittelsbachin, otti kruunun haltuunsa ja päästi Wittelsbachin palaamaan Baijeriin. Vuonna 1308 kirkko ja suuri osa paroneista tunnustivat Kaarle Robertin kuninkaaksi, ja hänet kruunattiin uudelleen 1309 ja 1310.
Rogozarski IK-3
Rogozarski IK-3 on ennen toista maailmansotaa Jugoslaviassa suunniteltu ja valmistettu hävittäjälentokone. Se oli Ikarus IK-2:n seuraaja. Konetyyppiä valmistettiin vain yhden noin hävittäjälaivueen verran, eli 12 kappaletta. Ensilento tehtiin toukokuussa 1938. Prototyyppi tuhoutui koelennolla 19. tammikuuta 1939, mutta konetyyppi määrättiin silti tuotantoon. Joitain muutoksia ja parannuksia siihen kuitenkin tehtiin, muun muassa tehokkaampi moottori. Toimitukset toteutuivat heinäkuuhun 1939 mennessä.
Konetyyppi oli omana kehityskautenaan verrattain edistyksellinen: siinä oli vapaasti kantava alataso, katettu ohjaamo sekä sisäänvedettävät laskutelineet. Tykkiaseistus oli suhteellisen harvinaista vielä tuona aikakautena. Profiililtaan kone muistuttaa joissain määrin brittiläistä Hawker Hurricanea sekä ranskalaista Morane-Saulnier M.S. 406:ta.
Saksan hyökättyä Jugoslavian alueelle, tällä konetyypillä pudotettiin 11 vastustajan lentokonetta huhtikuussa 1941. Loput jäljelle jääneet IK-3-tyypin koneet koottiin varalaskukentälle jossa ne tuhottiin, etteivät jäisi vihollisen käsiin.
Konetyyppi käytti jugoslavialaisvalmisteista, Avian lisenssillä valmistamaa Hispano-Suizan 12-sylinteristä V-moottoria, tyyppiä 12Ycrs. Sen teho oli 980 hv (731 kW). Huippunopeus oli 527 km/h. Lakikorkeus, jota ei kirjalähdetieto varmista, oli 12 000 metriä. Aseistuksena oli 1x 20 mm tykki, sekä 2x 7,92 mm synkronoidusti ampuvat kk:t, kaikki runkoon kiinteästi asennettuina ja eteenpäin suunnattuina.
thumb|right|220px|Kuvassa 6. lentorykmentin jugoslavialaisia pilotteja IK-3 hävittäjäkoneen äärellä.
Urhea pikku leivänpaahdin
Urhea pikku leivänpaahdin (The Brave Little Toaster) on vuonna 1987 julkaistu koko perheen elokuva. Elokuva pohjautuu Thomas M. Dischin samannimiseen pienoisromaaniin. Elokuva on saanut myös Parents' Choice -palkinnon.
Juoni
Elokuva alkaa vanhasta ja autiosta mökistä, jossain kaukaisella mäellä metsän keskeltä. Mökki ei ole täysin autio, sillä sisälle on jätetty huonekaluja. Aamu alkaa hiljaisesti radion soidessa. Uneliaat pikku sähkölaitteet leivänpaahdin, radio, imuri, lamppu ja sähköhuopa heräilevät. Hetkessä kaikki havahtuvat auton ääneen jossain kaukana. Leivänpaahdin autetaan ylös ullakolle, josta hän näkee pitkälle aivan tielle asti. "Se tulee tänne" Leivänpaahdin riemuitsee tullessaan alas ullakolta. Kaikki ovat innoissaan isännän saapumisen johdosta ja yrittävät kukin mennä paikoilleen elottomiksi. Auto käy pihassa ja kaikki kuulevat auton taas jatkavan matkaa, jolloin kaikki kiipeävät ikkunalle ja huomaavat pihassa uuden kyltin, jossa lukee "Myytävänä". Suruissaan kaikki nyyhkivät, ettei se ollutkaan isäntä.
Suomenkieliset ääninäyttelijät
Listassa näkyy vain osa hahmoista.
Leo Wainstein
Leo Wainstein (4. tammikuuta 1883 Jalta, Venäjän keisarikunta – 13. maaliskuuta 1978 Rooma, Italia) oli ukrainanjuutalainen juristi, kauppaneuvos (1938), konsuli ja liikemies joka asui suurimman osan elämästään Suomessa. Viimeksi hän asui Italiassa ja hänellä oli Italian kansalaisuus vuodesta 1919 alkaen.
Tausta
Wainsteinin vanhemmat olivat maanviljelijä Josef Wainstein ja Lia Rabinowicz. Hän opiskeli Odessan yliopistossa ja valmistui juristiksi 1910. Hän työskenteli sitten lakimiehenä ensin Odessassa ja sitten Moskovassa. Moskovassa Wainstein tapasi Regina Trillingin jonka isä oli puolanjuutalainen villakauppias Elias Trilling. He menivät naimisiin 1915 ja Wainstein aloitti työt appensa villayhtiössä 1916. Hän perehtyi villakauppaan ja teki liikematkoja Pohjoismaihin, Englantiin, Belgiaan, Ranskaan, Italiaan ja Sveitsiin.
Villatehtailijana Suomessa
Venäjän lokakuun vallankumouksen jälkeen Wainstein ei enää voinut jatkaa liiketoimiaan Venäjällä ja loppuvuodesta 1918 hän siirtyi vaimonsa kanssa Suomeen. Vuonna 1919 hänestä tuli Ab Nordiska Ullkompaniet Oy:n omistaja ja johtaja. Suomen tekstiiliteollisus oli tällöin vaikeuksissa sen jälkeen kun tekstiilien vienti Venäjälle oli päättynyt. Vuonna 1924 Wainstein osti Wilhelm Wahlforssilta heikosti menestyneen Turun Verkatehdas Oy:n. Wainstein laajensi yhtiötä niin että kampavillan ja villakankaiden tuotanto kasvoi 45 prosenttia ja tehtaan värttinöiden määrä kasvoi 3 400:sta lähes 30 000:een. Hän perusti myös Berliiniin Nordische Woll GmbH tytäryhtiön.
1950-luvun alussa Turun Verkatehdas Oy:n palveluksessa oli noin 2 000 työntekijää. Yhtiö joutui kuitenkin vaikeuksiin hintasäännöstelyn ja villan maailmanmarkkinahinnan putoamisen vuoksi. Yhtiön rahoittajana toiminut Pohjoismaiden Yhdyspankki jatkoi kuitenkin yhtiön tukemista osaksi siksi että Wainsteinilla oli hyvät suhteet pankin pääjohtajaan Rainer von Fieandtiin ja osaksi sen vuoksi että yhtiön kaatuminen olisi merkinnut voittoa sen kilpailijalla Barker-Littoinen Oy:lle jonka rahoittajana oli Kansallis-Osake-Pankki. Wainstein huomasi kuitenkin että yhtiön tulevaisuudennäkymät eivät olleet valoisat ja niinpä hän siirsi 51 prosenttia yhtiön osakkeista vuonna 1952 perustamalleen säätiölle jonka johtokunnassa olivat Wainstein, von Fieandt ja Suomen Pankin johtaja Sakari Tuomioja. Turun Verkatehdas yhdistettiin Villayhtymä oy:hyn 1960. Tehtaan kampalankakehräämö toimi vuoteen 1976 saakka.
Hattujen valmistus ja muut toiminta
Wainstein oli mukana myös hattujen valmistuksessa ja hän oli Silfverbergin & Wecksellin Yhdistetyt Hattutehtaat Oy:n johtokunnan jäsenenä. Luovuttuaan Turun verkatehtaasta Wainstein oli mukana Kristiinankaupungissa toimineessa hattuja valmistaneessa Oy M. Kotschack Ab:ssa yhdessä poikansa Michaelin kanssa aina 1960-luvun lopulle saakka. Tämän jälkeen hän siirtyi eläkkeelle ja muutti vaimonsa kanssa Roomaan Italiaan. Weinstein oli toiminut Italian konsulina Helsingissä 1919–1923 ja Italian kunniapääkonsulina Suomessa 1949–1968. Hän oli myös suomalais-italialaisen kauppakamarin jäsenenä ja osallistui Helsingin juutalaisen seurakunnan toimintaan.
Säätiö
Vuonna 1928 Wainstein perusti vaimonsa kanssa Leo ja Regina Wainsteinin säätiön sen kunniaksi että he olivat asuneet Suomessa kymmenen vuotta ja kiitokseksi uudelle kotimaalleen. Apurahoja myöntänyt ja taideteoshankintoja tukenut säätiö toimi vuoteen 2003 saakka jolloin siitä muodostettiin Suomen Kulttuurirahaston yhteydessä oleva Leo ja Regina Wainsteinin rahasto.
Jääkiekon SM-liigakausi 1983–1984
Kausi 1983–1984 oli jääkiekon SM-liigan yhdeksäs kausi. Tappara voitti sekä runkosarjan että koko liigan mestaruuden. Hopeaa sai Ässät ja pronssia Kärpät. Matti Hagman voitti kauden 1982–1983 tavoin runkosarjan pistepörssin. HPK teki liigassa lyhyen yhden kauden visiitin ja putosi I divisioonaan, josta Lukko nousi takaisin. Kauden erikoisuus oli se, että Suomen olympiajoukkue kohtasi jokaisen liigajoukkueen kertaalleen valmistautuessaan Sarajevon talviolympialaisiin, ja seurojen osalta nämä ottelut laskettiin mukaan sarjataulukkoon.
Rankkivuo
Rankkivuo on joki J. R. R. Tolkienin Taru sormusten herrasta -kirjatrilogiaan liittyvässä kuvitteellisessa maailmassa. Se alkaa Nenuil-järvestä Evendimin kukkuloilta, kulkee Hobittilan ja Vanhan metsän välistä, kunnes päättyy mereen.
Hydrografia Śródziemia
Viktor Lebedev
pienoiskuva|Viktor Lebedev vuonna 1954. Viktor Zaharovitš Lebedev (1900–1968) oli neuvostoliittolainen diplomaatti. Hän toimi maansa Suomen-lähettiläänä vuosina 1951–1958.
Lebedevin yllättävä nimittäminen Suomeen herätti aluksi suomalaisissa epäilyksiä hänen toimittuaan sitä ennen lähettiläänä Prahassa ja Varsovassa voimakkaan sovjetisoinnin aikana. Pessimistiset odotukset kuitenkin hälvenivät melko pian, kun rauhallisesti ja joviaalisti esiintynyt diplomaatti alkoi tulla toimeen myös Suomen ei-kommunististen yhteiskuntapiirien kanssa.
Elokuussa 1954 Neuvostoliitto korotti Helsingin-edustustonsa suurlähetystöksi, jolloin Lebedevin tittelikin muuttui lähettiläästä suurlähettilääksi.
26.1.1956 Lebedev allekirjoitti yhdessä Neuvostoliiton varapääministeri M. G. Pervuhinin, Suomen pääministerin Kekkosen ja ulkoministeri Johannes Virolaisen kanssa Porkkalan alueen luovutuspöytäkirjan.
Kaksi viikkoa ns. yöpakkashallituksen nimittämisen jälkeen Lebedev kutsuttiin Moskovaan ilman tavanomaisia lähtömuodollisuuksia, ja Kekkoselle ilmoitettiin, ettei suurlähettiläs enää palaa eikä hänelle nimitetä seuraajaa. Suurlähetystöä johti siitä lähtien va. asiainhoitaja Ivan Filippov kriisin laukeamiseen asti.
Vuosina 1960–1962 Lebedev toimi Neuvostoliiton ulkoministeriön diplomaattikorkeakoulun rehtorina.
Miraclebox 9 Twin HD PVR
Miraclebox 9 Twin HD on digitaalisovitin, jossa on paikat kahdelle virittimelle. Laitteeseen on mahdollista asentaa CI+ hyväksytty ohjelmisto, jolloin myös salattujen HD-kanavien katselu onnistuu. Digiboksista löytyy kovalevyn nopeustesti, jolla pystyy testaamaan riittääkö kovalevyn nopeus kanavien tallennukseen.
Vino Show
Vino Show on Nelosella esitetty viihdeohjelma, jossa neljä vakionäyttelijää ja kaksi vierailevaa näyttelijää osallistuivat improvisoituihin ja käsikirjoitettuihin tehtäviin. Ohjelmaa juonsi Robin Svartström ja vakionäyttelijöinä toimivat Niina Lahtinen, Minttu Mustakallio, Eero Ritala ja Ville Virtanen. Ohjelmassa näyttelijät osallistuivat erilaisiin tehtäviin. Jaksot huipentuivat improvisoituun kohtaukseen, joka esitettiin 22 asteen kulmaan kallistetussa lavasteessa.
Ohjelman ensimmäinen kausi kuvattiin elokuussa 2014, ja se esitettiin 28. syyskuuta – 30. marraskuuta. Toinen kausi nauhoitettiin joulukuussa 2014 ja esitettiin Nelosella 28. maaliskuuta – 30. toukokuuta 2015.
Vino Show perustuu ranskalaiseen formaattiin Vendredi, tout est permis avec Arthur.
No More Stories/Are Told Today/I’m Sorry/They Washed Away//No More Stories/The World Is Grey/I’m Tired/Let’s Wash Away
No More Stories/Are Told Today/I'm Sorry/They Washed Away//No More Stories/The World Is Grey/I'm Tired/Let's Wash Away on vuonna 2009 julkaistu tanskalaisyhtye Mewin viides albumi. No More Storiesin kappaleet ovat progressiivista rockia ja pop/rock-tyylistä, jo aiemmalla levyllä And the Glass Handed Kitesilla tavattua musiikkia.
Albumi debytoi Suomen virallisen listan toisella sijalla, ja pysyi listalla yhteensä 6 viikkoa.
Jyrkkälän seisake
Jyrkkälän seisake oli Uudenkaupungin radan varressa sijainnut lakkautettu seisake. Se perustettiin Turkuun, Jyrkkälän kaupunginosaan vuonna 1976, samana päivänä kun 700 metriä siitä Turkuun päin sijainnut Pahaniemen seisake lakkautettiin. Jyrkkälän seisake lakkautettiin puolestaan toukokuussa 1981.
Vihollisen keskellä
Vihollisen keskellä on John Mooren ohjaama yhdysvaltalainen trillerielokuva vuodelta 2001. Elokuvan jatko-osat ovat Vihollisen keskellä 2: Pahuuden akseli vuodelta 2006 ja Vihollisen keskellä: Kolumbia vuodelta 2009.
Juoni
Yhdysvaltalainen hävittäjä ammutaan alas Bosnian sodan aikana. Lentäjä teloitetaan serbien toimesta, mutta navigaattori onnistuu pakenemaan ja pelkää joutuvansa vangiksi. Kun aika on valumassa vähiin, hänen päällikkönsä aloittaa dramaattisen pelastusoperaation, joka sotii Nato-direktiivejä vastaan.
Volvo Ocean 65
right|350px|Volvo Ocean Race 2014 –2015 -osallistuja Brunel [[Scheveningen|Scheveningenin satamassa.]] Volvo Ocean 65 on Volvo Ocean Race -purjehduskilpailuun kehitetty yksityyppiluokka. Vene on Volvo Open 70 -luokan seuraaja ja sillä on tarkoitus kilpailla ainakin 2014–15 kilpailu. Uudistuksen myötä kaikki joukkueet kilpailevat lähes identtisillä veneillä. Veneen on suunnitellut yhdysvaltalainen Farr Yacht Design Veneiden valmistajat ovat Green Marine, Decision, Persico ja Multiplast.
Edellisten kisojen veneprojektien hintojen kasvaminen, joka uhkasi kilpailua osanottajakadolla, oli yksi suurimmista uudistukseen johtaneista syistä. Järjestäjän mukaan uusi, viisi jalkaa lyhyempi vene ei ole paljoa hitaampi, kuin edeltäjänsä VO70.
Veneet on varustettu muun muassa viidellä etäkäyttöisellä kameralla
Luokan mitat
thumb
Halikon tuomiokunta
Halikon tuomiokunta oli Turun hovioikeuspiiriin kuulunut kihlakunnantuomarin virka-alue. Tuomiokunta muodostettiin 12. toukokuuta 1876 ja toiminta alkoi vuoden 1877 alussa. Tuomiokunnat lakkautettiin alioikeusuudistuksessa 1993. Tämä tuomiokunta syntyi, kun Piikkiön ja Halikon alaosan kihlakunnan tuomiokunnasta ja Piikkiön ja Halikon yläosan kihlakunnan tuomiokunnasta muodostettiin Halikon tuomiokunta ja Piikkiön tuomiokunta. Järjestelystä määrättiin julistuksella 26. elokuuta 1862, mutta se toteutettiin vasta Piikkiön ja Halikon yläosan kihlakunnan tuomiokunnan tuomarinviran tullessa avoimeksi Ernst Gustaf Wentzel Rotkirchin kuoltua.
Halikon tuomiokunnan käräjäkuntiin jako oli seuraava:
Vuonna 1957 annetussa valtioneuvoston päätöksessä Halikon tuomiokuntaan kuuluivat:
Halikon tuomiokunnan käräjäkunnat yhdistettiin vuoden 1962 alussa niin, että tuomiokuntaan kuului vain yksi käräjäkunta:
Vuonna 1976 annetun asetuksen nojalla Halikon tuomiokunnassa annettavista toimituskirjoista ja suoritettavista virkatoimista ei enää peritty lunastuksia eikä toimituspalkkioita, vaan ainoastaan leimaveroa.
Tuomarit
Halikon tuomiokunnan kihlakunnantuomareina toimivat ainakin seuraavat henkilöt:
New York Raiders
New York Raiders oli yhdysvaltalainen WHA-liigassa pelannut jääkiekkoseura. Seuran taru jäi lyhytaikaiseksi, sillä se pelasi vain yhden kauden, 1972-1973. Joukkueesta oli tarkoitus tulla WHA:n lippulaiva ja sen avulla koko WHA saisi lisää "katu-uskottavuutta" ja medianäkyvyyttä. Long Islandille oli juuri valmistunut uusi jäähalli, Nassau Veterans Coliseum josta piti tulla Raidersien kotihalli. NHL:n presidentin, Colin Campbellin kuultua WHA:n suunnitelmista, NHL myönsi New Yorkiin oikeudet toiselle NHL-seuralle, ja Nassaun hallista tulikin New York Islandersin kotihalli. Raiders joutui pelaamaan Madison Square Gardeniin ja jakamaan sen NHL-joukkue Rangersin sekä NBA-joukkue New York Knicksin kanssa.
Joukkue joutui taloudellisiin vaikeuksiin jo puolivälissä ensimmäistä (ja ainoaksi jäänyttä) kauttaan. Seuran omistaja Neil Shayne myi osuudet seurasta Richard Woodille ja Sy Siegelille mutta tämäkään ei riittänyt vaan seura ajautui liigan haltuun. Yhtenä suurena syynä talousvaikeuksiin oli kotiotteluiden alhainen katsojamäärä, keskimäärin vain noin 5.800 katsojaa. Toinen ongelma oli joukkueen olematon puolustus, joka aiheutti isosti päänsärkyä maalivahdeille. Hyökkäyspäässä sen sijaan homma toimi varsin mallikkaasti. Joukkueen paras ja koko WHA:n toiseksi paras pistemies Ron Ward teki kauden aikana 51 maalia ja 118 pistettä. Myös Gene Peacosh, Wayne Rivers ja Bobby Sheehan tekivät vähintään 35 maalia mieheen.
Kauden jälkeen liikemies Ralf Brent osti joukkueen WHA-liigalta ja se sai uudeksi nimekseen New York Golden Blades.
Kukouri
thumb|250px|Fort Slavan restauroitua osaa.
Kukouri on pieni linnakesaari Kotkassa Kotkansaaren edustalla. Saarella sijaitsee venäläiseen Ruotsinsalmen merilinnoitukseen kuuluvan Fort Slavan (Fort la Gloire, Kunnian linnake) rauniot. Saari on nykyisin suosittu retkeilykohde ja siellä on venelaituri, mutta ei palveluita.
Fort Slavan rakentaminen ja arkkitehtuuri
Fort Slava kuuluu Ruotsinsalmen merilinnoituksen uloimpiin linnakkeisiin. Saaren linnoittaminen alkoi Kustaa III:n sodan jälkeen vuonna 1792 ja linnake valmistui 1794. Eräiden viimeistelytöiden osalta työt jatkuivat vuoteen 1796.
Ensimmäisena rakennusvuonna pientä hiekkariuttaa laajennettiin ensin maa- ja kivitäytteellä, jotta linnoitukselle saatiin riittävän vahva perustus. Toisena rakennusvuonna saarelle kuljetettiin rakennusmateriaalit ja laskettiin perusta. Linnakkeen erikoisuutena on sen täysin pyöreä pohjamuoto, mikä on Suomessa ainoa laatuaan. Bomarsundin linnoituksen pohjamuoto on myös pyöreähkö. Linnakkeen holvimaisesti katettu kehärakenne on halkaisijaltaan 75 metriä. Linnake koostui kahdestakymmenestä kahdesta holvatusta kasematista. Yksi kasemateista oli tarkoitettu ammusvarastoksi, muut puolustuskäyttöön. Ammusvarastoa lukuun ottamatta jokaisessa kasematissa oli kaksi tykkiaukkoa 36 naulan tykkiä varten. Kaikkiaan linnoituksessa oli 44 tykkiä. Joka toisessa holvissa oli seinällä eristetty, lämmitettävä majoitustila sisäpihan puolella. Kaikkien kasemattien lattiat oli kivetty, mutta majoitustiloissa oli kiveýksen päällä lautalattia. Kasemattien holvien katoissa oli suuria ilmanvaihtokanavia ruudinsavun poistumisteinä. Linnoituksen vahvan katon ulommaisella reunalla oli avoin, maanpeitteinen ampumakäytävä rintasuojineen keveitä tykkejä ja kiväärimiehiä varten. Myöhemmin vuonna 1835 ampumataso katettiin peltikatolla. Fort Slavan sisään kuljettiin itäpuolen uusklassista tyyliä edustavasta portista, jota kehystivät rustikoidut pilasterit ja päätykolmio. Portin yhteydessä oli vartiohuone, muonavarasto ja keittiö. Saaren keskellä oli makean veden kaivo. Linnoituksen portin edessä oli typistetyn nuolen muotoinen, hirsirakenteinen laituri. Linnoituksen muurit oli alun perin rapattu ja maalattu vaalenpunaisella värillä.
Merialue Fort Slavasta itään Kuutsalon saareen suuntaan oli tarkoitettu Venäjän avomerilaivaston ankkuripaikaksi. Tämä alue oli suojattu linnoituksen ja Kuutsalon Halssinsaaren väliin sijoitetulla puomilla. Rautapiikeillä vahvistettu puomi oli rakennettu 3–5 tukin nipuista ja oli toista kilometriä pitkä. Puomi oli ankkuroitu kahteen kivitäytteiseen puuarkkuun.
Fort Slavan käyttö
Suomen sodan jälkeen Ruotsinsalmen merilinnoitukset menettivät sotilaallista merkitystään ja ne ajettiin vähitellen alas. 1830-luvun lopulla merilinnoinnoituksesta ainoastaan Fort Slava oli enää suoraan sotilasviranomaisten alaisuudessa. Linnakkeessa oli pieni venäläinen vartiosto. Fort Slavan menetettyä sotilaallista merkitystä se toimi vankilana. Vangeista tunnetuimmat ovat viisi dekabristikapinallista, jotka tuotiin saarelle Pietarista 17.8.1826: everstiluutnantti Matvej Ivanovitš Muravjov-Apostol, kapteeni ja kirjailija Aleksandr Aleksandrovitš Bestužev, kapteeni Aleksej Ivanovitš Tjuttšev, kapteeni Ivan Dmitrijevitš Jakuškin sekä luutnantti Anton Petrovitš Arbuzov. Kaikki viisi olivat vangittuina saarella lokakuun 1827 loppuun saakka, jolloin heidät siirrettiin edelleen Siperiaan kärsimään rangaistustaan. Vangeilla olisi ollut mahdollisuus jäädä Fort Slavaan, mutta kaikki valitsivat mieluummin Siperian. Vangeista kapteeni Ivan Jakuškin kirjoitti myöhemmin vankilansa oloista muistelmissaan.
Fort Slavan muista vangeista ei ole tarkempaa tietoa, mutta ilmeisesti vankeja oli saarella ajoittain. Vielä 1840-luvulla kasematteja kunnostettiin vankilakyttöön.
Fort Slavan tuho
thumb|250px|Fort Slavan raunioita.
Krimin sodan alkaessa Fort Slava laitettiin puolustuskuntoon vuonna 1854. Kasematteihin sijoitettiin 42 tykkiä ja ampumatasanteen päälle rakennettu peltikatto purettiin ja tasanne kunnostettiin. Huhtikuussa 1854 linnakkeessa oli upseereita ja miehistöä kaikkiaan 242 henkeä. Syksyllä 1854 Fort Slava kuitenkin päätettiin tyhjentään sotaväestä ja jätettiin tyhjilleen.
Seuraavana kesänä 15.6.1855 brittiläinen laivasto-osasto rantautui saareen ja poltti kaikki puurakenteet laituria myöten. Heinäkuun 21. päivänä höyryfregatti HMS Arrogantin johtama 14 aluksen laivasto-osasto palasi saarelle ja tuhosi linnakkeen lopullisesti räjäyttämällä. Kirjallisuudessa räjäytyspäiväksi on usein virheellisesti mainittu 26.7. tai 27.7., mutta aikaisempi tuhoamispäivä perustuu HMS Arrogantin kapteenin Hastings Reginald Yelvertonin antamaan raporttiin.
Krimin sodan jälkeen Fort Slavaa ei enää korjattu, ja rauniot saivat jäädä rappeutumaan. Tuhoutumista lisäsi se, että lähiseutujen asukkaan kuljettivat saarelta pois käyttökelpoista materiaalia kuten tiiliä. Jäljellä olevat rauniot suojeltiin muinaismuistona vuonna 1899.
Linnoituksen restaurointi
Museovirasto käynnisti linnoituksen tutkimisen ja osittaisen esiinkaivamisen vuosina 1968–1971. Tutkimuksia ja linnoituksen restaurointia jatkettiin uudelleen vuosina 1988–1993. Restauroinnissa suurin osa linnoituksesta jätettiin koskemattomaksi, mutta osa muurista rekonstruoitiin alkuperäisen rakenteen mukaisesti ja katettiin puisella katoksella, joka kuvaa rakennuksen alkuperäistä hahmoa ja suojaa sitä. Linnakkeen ampuma-aukkoja muurattiin uudelleen Pietarin merisotahistorian keskusarkistosta löytyneiden alkuperäispiirustusten mukaan.
Nouabal-Ndokin kansallispuisto
Nouabal-Ndokin kansallispuisto on luonnonsuojelualue Kongon tasavallassa. Se perustettiin vuonna 1993 ja kattaa yli 4 000 km2. Puisto on tärkeä metsänorsujen, vuorigorillojen, simpanssien, bongojen ja monien muiden uhanalaisten nisäkkäiden suojelussa.
James Beckwourth
James Pierson Beckwourth (6. huhtikuuta 1798 – 29. lokakuuta 1866) oli afrikkalais-amerikkalainen turkiskauppias, joka esitti merkittävää roolia Yhdysvaltain läntisten alueiden varhaisessa tutkimisessa ja asuttamisessa. Hänestä tuli myös ainoa afrikkalais-amerikkalainen, joka kirjasi värikkään elämäntarinansa ylös. Hänen seikkailunsa johtivat Floridan subtrooppisilta rämealueilta Tyynellemerelle ja eteläisestä Kanadasta Meksikoon.
Vanhan lännen varhaiset historioitsijat vähättelivät aluksi Beckwourthin muistelmia, mutta sittemmin hänen elämäntarinansa on arvioitu uudelleen ja siitä on tullut eräs amerikkalaisen sosiaalihistorian arvokkaista lähteistä. 1960-luvun kansalaisoikeusliike juhli Beckwourthia varhaisena afroamerikkalaisena pioneerina. Hänet on esitelty esikuvana lapsien kirjallisuudessa ja oppikirjoissa.
Dalbavansiini
Dalbavansiini on seos glykopeptideihin kuuluvia orgaanisia yhdisteitä. Sitä käytetään lääketieteessä antibioottina ihoinfektioiden hoidossa.
James Beckwourth
Nuoruus
James Pierson Beckwourth syntyi vuonna 1798 Frederickin piirikunnassa Virginiassa Sir Jennings Beckwithin ja afrikkalaisen orjan jälkeläisenä. Beckwithit olivat merkittäviä henkilöitä Virginiassa ja ylpeitä aatelisista sukujuuristaan. Eräs esi-isistä oli osallistunut kuuluisaan Hastingsin taisteluun Vilhelm Valloittajan ritarina. Esi-äitien puolella Beckwithien sukulinja johti Skotlannin kuningas Robert Bruceen. Jamesin äidistä tiedetään vähän. Lähdetiedot kertovat hänen olleen mulatti, joka mahdollisesti tunnettiin "Miss Killin" nimellä.
Dalbavansiini
Ominaisuudet ja käyttö
Dalbavansiini koostuu viidestä rakenteellisesti toisiaan muistuttavasta yhdisteestä. Seos on puolisynteettinen ja perustuu Nonomuraea-aktinobakteerien tuottamaan A40926-glykopeptidiin. Dalbavansiinin antibioottiset ominaisuudet perustuvat siihen, että se estää bakteerien soluseinän muodostamiseen tarvittavan peptidoglykaanikerroksen synteesiä. Lääkeaine tehoaa grampositiivisiin bakteereihin ja myös niihin stafylokokki- ja streptokokkikantoihin, jotka ovat vastustuskykyisiä monille muille antibiooteille. Dalbavansiinia käytetään bakteerien aiheuttamien ihotulehdusten hoitoon ja se annostellaan ruiskeena suoneen. Markkinoille se tuli vuonna 2014.
James Beckwourth
Nuoruus
Beckwithin suku muutti Virginiasta St. Charlesiin Louisianan territorion vuonna 1809. Muista sukulaisistaan poiketen sir Jennings ei halunnut näkyvää yhteiskunnallista asemaa uudella kotiseudullaan, eikä läheisessä St. Louisissa, vaan jäi asumaan nimettömänä syrjäiselle metsäalueelle. Vaikka James oli syntynyt orjana, hänen isänsä ei kohdellut häntä sellaisena. Sir Jennings lähetti Jamesin St. Louisin ainoaan kouluun, jossa poika oppi lukemaan ja kirjoittamaan kahden vuoden aikana. Koulunkäynti on ajoitettu vuosien 1810 – 14 välille. Saman vuosikymmenen lopulla James lähetettiin sepän oppiin, jossa hän viihtyi huonosti. Riideltyään työnantajansa kanssa James jätti työpaikkansa ja osallistui vuonna 1822 tutkimusretkelle Galenan jokialueen lyijykaivoksille Illinoisissa. Joidenkin väittämien mukaan James palkattiin orjatyövoimaksi kaivoksiin, mutta asiasta ei löydy luotettavia lähteitä.
Dalbavansiini
Haittavaikutukset
Dalbavansiini voi aiheuttaa huonovointisuutta, ripulia, pääkipua ja kuumeilua. Yleisesti ottaen se on kuitenkin hyvin siedetty lääkeaine.
James Beckwourth
Vapaana miehenä länteen
Oleskeltuaan jonkin aikaa New Orleansissa James palasi kotiinsa sairastuttuaan keltakuumeeseen. Levoton veri veti poikaa kuitenkin seikkailuihin, eikä hän viihtynyt aloillaan. Sir Jenningsin kirjoitettua kolmeen kertaan Jamesin vapautumiseen oikeuttavat paperit, tällä oli vapaana miehenä oikeus matkustaa minne halusi. Kesällä 1824 hän ilmoittautui kenraali William Ashleyn riistanpyynti-tutkimusretkelle, joka suuntautui Kalliovuorille.
Seuraavina vuosien aikana Beckwourth osallistui moniin tutkimusretkiin American Fur Companyn ja Rocky Mountain Fur Companyn palkkalistoilla. Retkikunnan mukana hän oppi korvaamattomia eränkävijän taitoja, joista oli suuri hyöty tulevalle elämälle. Hän työskenteli sellaisten tunnettujen vuoristojen miesten kanssa kuten Jim Bridger ja Jedediah Smith, ja osallistui ensimmäiseen vuoristojen miesten rendezvousiin Green riverillä vuonna 1825. Näiden vuosittaisten markkinoiden kokoontumispaikka muuttui vuosittain, ja niistä tuli nopeasti amerikkalaisten vuoristojen miesten tunnetuin sosiaalinen tapahtuma ja liiketoiminnallinen instituutio.
Elämää intiaanien keskuudessa
pienoiskuva|Beckwourth ja crow-päällikkö Rotten Bellyn kuolema. Vuonna 1828 Beckwourth joutui crow-intiaanien sieppaamaksi. Tämän jälkeen hän vietti useita vuosia crow'tten parissa. Beckwourth oppi crow'tten kielen, pukeutui heiden perinteidensä mukaisesti ja piti heidän kyläänsä kotinaan. Samalla hän piti kauppasuhteitä yllä amerikkalaisiin turkisyhtiöihin. Omien sanojansa mukaan Beckwourth nousi crow'tten sotapäälliköksi heidän vaikutusvaltaisen johtajansa Rotten Bellyn kuoleman jälkeen. Vaikka Beckwourthin uskotaan liioitelleen monissa intiaanitaisteluja koskeneissa sankariteoissaan, niin hänen elämisensä crow'tten keskuudessa on historiallinen tosiasia.
St. Louisista Floridaan
Palattuan St. Louisiin vuonna 1836 Beckwourth tunsi itsensä vieraaksi muuttuneessa ympäristössä, josta hänen sukunsa oli siirtynyt muualle. Kun American Fur Company ei uusinut Beckwourthin sopimusta, hän ilmoittautui vapaaehtoiseksi Yhdysvaltojen armeijan kanssa taistellakseen toisessa Seminolisodassa Floridassa. Kirjassaan hän väitti olleensa sotilas ja kuriiri. Historiallisten tilastojen mukaan hän oli muulinajajana ja siviilien vaunukuljetusten apulaisjohtajana matkatavara-jaostossa. Kyllästyttyään elämäänsä Floridan subtrooppisilla rämealueilla Beckwourth palasi St.Louisiin, jossa kauppias Louis Vasquez palkkasi hänet mukaan eteläisille tasangoille suuntautuneelle kauppamatkalle intiaanien pariin.
Hevoskauppiaana Coloradossa
Vuodesta 1838–1840 Beckwourth liikkui ute-intiaanien kanssa ja osallistui toisena johtajana näiden tekemiin hevosvarkauksiin Kaliforniassa. Ryhmä teki kolme suurta ryöstöretkeä Kalifornian Santa Ana-laaksoon ja varasti espanjalaiselta retkikunnalta tuhansia hevosia. Tämä Beckwourthin omaan väittämään perustuva tieto saattaa pitää paikkansa, sillä hänen tiedetään ilmestyneen Coloradossa sijainneeseen Fort Bentiin mukanaan suuri määrä hevosia, joita hän kauppasi paikallisille cheyenneille ja muille intiaaneille. 1840 Beckwourthista tuli itsenäinen kauppias, joka rakensi yhtiökumppaniensa kanssa kauppa-aseman Coloradoon. Paikka menestyi hyvin ja siitä kehittyi myöhemmin Pueblon kaupunki.
Meksikon ja Yhdysvaltain sodassa
Helmikuussa 1845 Beckwourth liittyi espanjalaisen Jose Castron kapinallisiin ja otti osaa Kaliforniassa käytyyn taisteluun Espanjan armeijaa vastaan. Palatessaan takaisin Coloradoon Beckwourth toi mukanaan armeijalta varastetun suuren hevoslauman. Meksikon ja Yhdysvaltain välisen sodan puhjetessa 1846 Beckwourth ilmoitti halunsa palvella kuriirina Yhdysvaltain joukoissa. Omien sanojensa mukaan hänestä tuli suuri sotasankari tämän sodan aikana. Beckwourth kertoi taistelleensa muun muassa Taosin kapinassa, jossa Yhdysvaltain joukot murskasivat ylivoimallaan meksikolaisten rintaman. Yleiset dokumentit eivät tue tietoa Beckwourthin osallistumisesta sotaan.
Viimeiset vuosikymmenet
Vuonna 1848 Beckwourth matkusti Kaliforniaan kultakuumeen innoittamana. Tällä matkallaan hän tapasi Thomas J. Bonnerin, joka kirjasi ylös hänen muistelmansa. Teoksen ensimmäinen painos ilmestyi 1856 ja oli nimeltään: The Life and Adventures of James P. Beckwourth, Mountaineer, Scout, and Pioneer, and Chief of the Crow Nation of Indians. Kirja herätti laajaa huomiota ja teki Beckwourthista kuuluisan. Samalla hänen sukunimensä muuttui Beckwithistä Beckwourthiksi. pienoiskuva|Beckwourth noin vuonna 1860. Vuonna 1861 Beckwourth työskenteli kaupanpitäjänä Denverissä. Saman vuoden aikana hän ehti työskennellä myös parturina ja farmarina. Myöhemmin saman vuosikymmenen aikana Beckwourth työskenteli intiaani-asiamiehenä ja Yhdysvaltain armeijan oppaana. Vuonna 1863 hän muutti asumaan cheyenne-intiaanien kylään, johon eversti John Chivingtonin joukot hyökkäsivät myöhään syksyllä 1864. Beckwourth oli toisaalla Sand Creekin verilöylyn tapahtuma-aikaan, mutta esiintyi oikeudessa avaintodistajana Chivingtonia vastaan.
Vuonna 1865 Beckwourth palveli vielä lyhyen ajan Yhdysvaltain armeijassa kunnes vetäytyi crow'tten kylään, jossa menehtyi lokakuussa 1866. Beckwourthin kuolemasta on useita versioita. Joidenkin tietojen mukaan hän menehtyi hevosen heittäessä hänet selästään. Toinen lähde kertoo crow'tten myrkyttäneen Beckwourthin tämän kieltäytyessä heimon päällikkyydestä. Luotettavimman lähteen mukaan Beckwourth oli kuolettavasti sairastunut jo saapuessaan intiaanien kylään.
Yhteenveto Beckwourthista
Beckwourth ei saanut tunnustusta eläessään, mutta hänen kuolemansa jälkeen historioitsijoiden mielipiteet ovat muuttuneet. Tuskin kenestäkään villin lännen henkilöstä on niin paljon ristiriitaisia kuvauksia kuin Beckwourthista. Varhaiset kirjailijat kuten toisen käden lähteisiin nojaava Francis Parkman luokittelivat hänet "räikeäksi valehtelijaksi", jossa yhdistyivät kaikki valkoisen ja mustan rodun huonoimmat ominaisuudet. Beckwourthia kuvattiin moninkertaiseksi murhaajaksi ja naurettavaksi kerskuriksi, jonka tarinat olivat verrattavissa satuihin. Nämä kuvaukset tulivat usein orjuutta kannattavien osavaltioiden asukkailta, joilla oli jo valmiiksi alhainen käsitys henkilöistä, joissa virtasi afrikkalaista verta.
Myöhemmät tutkijat ovat muuttaneet yleistä käsitystä Beckwourthista ja todenneet hänen lähdetietonsa varsin merkittäviksi. Beckwourthin tavoin monet muut vuoristojen miehet ovat liioitelleet omia saavutuksiaan, koska tapa oli yleinen heidän keskuudessaan. Beckwourthin tarinat olivat oman aikakautensa suosittua viihdettä, jonka tarkoitus oli luoda hyvä ilmapiiri. Monet kuvasivat hänen erämiestaitonsa erinomaisiksi, mutta ihonvärinsä vuoksi hänen saavutuksiaan vähäteltiin. Beckwourth oli myös hyvin pidetty vuoristojen miesten keskuudessa iloisen luonteensa ja avuliaisuutensa vuoksi ja hänen kaupankäyntinsä intiaanien kanssa oli rehellisempää kuin monen muun.
Air New Zealandin lento 901
Air New Zealandin lento 901 (TE901) oli Air New Zealand -lentoyhtiön järjestämä lento, joka vei turisteja katsomaan Etelämantereen maisemia. Lennolla kone törmäsi Mount Erebus -tulivuoreen ja kaikki koneessa olleet kuolivat.
Turman tutkinta
pienoiskuva|vasen|Kartta onnettomuuslennon reitistä Aluksi onnettomuudesta syytettiin lentäjiä, koska lentokone oli lentänyt turvallisen lentokorkeuden alapuolella. Tätä selitystä ei yleisesti hyväksytty. Turman tutkinta annettiin kuninkaalliselle komissiolle. Tutkintakomissio tuli siihen tulokseen, että lentoyhtiö Air New Zealand oli syyllinen onnettomuuteen. Lentoyhtiö oli ohjeistanut lentäjiä väärin, minkä takia lentäjät luulivat lentävänsä eri reittiä kuin mikä oli ohjelmoitu lentokoneeseen. Lentäjät luulivat lentävänsä tasaisen jäälakeuden yllä, vaikka itse asiassa heidän reitillään oli korkea tulivuori. Tutkintakomission mukaan lentoyhtiö oli sysännyt turman syyn lentäjien harteille välttääkseen oman vastuunsa. Tällä tavoin se pystyi välttämään omaisille maksettavia korvauksia. Tutkimuksen päällikkö Peter Mahon kuvasi lentoyhtiön puolustuksen puheita valheeksi lauseella "An orchestrated litany of lies", joka tarttui kansalliseen tietoisuuteen. Lentoyhtiö vei asian valitustuomioistuimeen ja voitti.
Anteeksipyyntö
pienoiskuva|oikea|Onnettomuuden muistomerkki [[Waikumeten hautausmaalla Aucklandin Glen Edenissä]] Vielä neljäkymmentä vuotta myöhemminkin onnettomuus puhutti Uudessa-Seelannissa. Vuonna 2019 lentoyhtiö Air New Zealandin puheenjohtaja Therese Walsh pahoitteli lentoyhtiön puolesta, että oli vuonna 1979 epäonnistunut huolehtimaan matkustajistaan ja henkilöstöstään. Samalla Uuden-Seelannin pääministeri Jacinda Ardern esitti anteeksipyynnön Uuden-Seelannin hallituksen puolesta.
D.O. Manzanilla-Sanlúcar de Barrameda
pienoiskuva|D.O. Manzanilla de Sanlúcarin viljelyalueet. D.O. Manzanilla - Sanlúcar de Barrameda on viinialue ja laatumerkintä Andalusiassa, Espanjassa. Alue käsittää vain Sanlúcar de Barramedan kunnan, ja se on erotettu D.O. Jerez-Xérès-Sherrystä omaksi alueekseen vuonna 1964.
Valmistusmenetelmät
Manzanilla-viinin tuotantomenetelmät ovat samat kuin fino-tyyppisen sherryn. Itse asiassa eri D.O.:sta huolimatta manzanilla on fino-tyyppistä sherrya, joka on valmistettu Sanlúcar de Barramedassa. Manzanillan hieman finosta poikkeavan luonteen selitetään johtuvan kaupungin hieman erilaisesta, kosteammasta paikallisilmastosta.
Bruno Marie-Rose
Bruno Marie-Rose (s. 20. toukokuuta 1965 Bordeaux) on entinen ranskalainen pikajuoksija ja olympiamitalisti. Hänen päämatkansa oli 100 metrin juoksu.
Marie-Rose kilpaili olympialaisissa ensimmäisen kerran Los Angelesissa 1984. Hän juoksi neljännen osuuden Ranskan kuudenneksi sijoittuneessa pikaviestijoukkueessa (loppuaika 39,10 s). Stuttgartin EM-kilpailuissa 1986 hän saavutti pronssia 100 metrin juoksussa ajalla 10,21 s ja juoksi ankkuriosuuden pikaviestissä, jossa Ranska sijoittui neljänneksi ajalla 38,86 s. Vuonna 1987 Marie-Rose saavutti sisäratojen EM-kilpailuissa Liévinissä 200 metrin juoksussa kultaa maailmanennätysajalla 20,36 s ja sisäratojen MM-kilpailuissa Indianapolisissa samalla matkalla hopeaa ajalla 20,89 s. Liévinin aika säilyi maailmanennätyksenä vuoteen 1995 saakka ja on vielä vuonna 2008 voimassa oleva Ranskan ennätys. Soulin 1988 olympialaisissa Marie-Rose saavutti pikaviestin ensimmäisen osuuden juoksijana olympiapronssia Ranskan joukkueen loppuajan ollessa 38,40 s.
Marie-Rose juoksi 200 metrin lisäksi sisäratojen Ranskan ennätyksen 60 metrillä vuonna 1987; aika oli 6,56 s. Ranskan mestaruuden hän voitti 100 metrillä vuosina 1984 ja 1989 sekä 200 metrillä vuosina 1986 ja 1987. Näiden ulkoratamestaruuksien lisäksi hän voitti sisäratojen Ranskan mestaruuden 60 metrillä vuosina 1987, 1989 ja 1990 sekä 200 metrillä vuosina 1986 ja 1987.
Karkeakarvainen hollanninpaimenkoira
Karkeakarvainen hollanninpaimenkoira (Hollandse herdershond ruwhaar) on keskikokoinen paimenkoira. Hollanninpaimenkoirasta on kaksi muutakin karvamuunnosta: pitkäkarvainen ja lyhytkarvainen. Karkeakarvaista kutsutaan usein lempinimellä karkkari tai vain pelkkä holsku.
Ulkonäkö
Karkeakarvainen hollanninpaimenkoira on sopusuhtainen ja lihaksikas koira. Karva on paksua, karkeaa, kovaa ja pörröistä, ja siinä on vielä tiheä ja villava pohjavilla. Kuonossa ja kulmakarvoissa tulee olla pystyä karvaa. Päässä ja korvissa karva ei ole yhtä runsasta kuin muualla rungossa. Hännässä on runsas karvapeite. Karvapeitteen väri on aina brindle eli juovikas. Brindlessä voi olla mustia juovia keltaisella pohjalla (gold brindle) tai harmaalla pohjalla (silver brindle). Musta maski on toivottava. Aikaisemmin karkeakarvalle hyväksyttiin väreiksi myös siniharmaa ja pippuri&suola. Uroksen säkäkorkeus on 57–62 cm ja nartun 55–60 cm, korkeuteensa nähden koiran tulee olla painoltaan sopusuhtainen. Rungon pituuden ja korkeuden suhde toisiinsa tulee olla 9:10.
Luonne
Karkeakarvainen hollanninpaimenkoira on lempeä ja tottelevainen. Sillä on tyypillinen paimenkoiran luonne, ja se on erittäin aktiivinen. Aktiivisuutensa vuoksi se tarvitseekin paljon kaikenlaista toimintaa ja liikuntaa. Se on myös helposti koulutettava, uskollinen ja luotettava.
Käyttötarkoitus
Hollanninpaimenkoira soveltuu hyvin erilaisiin tehtäviin. Alkujaan se on ollut maatilojen yleiskoira, jota on käytetty tilan monissa tehtävissä; paimentamaan, vahtimaan pihaa ja vetämään kärryjä. Nykyisin sitä käytetään mm. haku-, jälki-, viesti- sekä rauniokoirana. Myös agility- ja toko-koiria löytyy. Hollanninpaimenkoira on luonteensa puolesta mainio harrastus- ja työkoira. Pitkäkarvaista muunnos on vuosien saatossa kuitenkin ollut enemmän näyttelykoira kuin muut muunnokset, ja siksi sen käyttöominaisuudet eivät usein ole yhtä voimakkaat kuin muilla karvamuunnoksilla. Hollanninpaimenkoirilla on Suomessa palveluskoirakoeoikeudet, ja vuoden 2020 alussa FCI hyväksyi rodun käyttökoiraroduksi.
Terveys
Karkeakarvaisen hollanninpaimenkoiran lonkkakuvaustulokset ovat parantuneet huomattavasti rodun alkuajoista maassamme, ja nykyisin lonkka- tai kyynärnivelsairauksia ei juurikaan esiinny. Karkeakarvaisilla esiintyy jonkin verran silmäsairauksia ja niille tuleekin normaalin silmäpeilauksen ohella suorittaa gonioskopiatutkimus glaukomariskin arvioimiseksi. Turkki tulee hoitaa nyppimällä se kahdesti vuodessa.
Jalostustyö
Karkeakarvaisen hollanninpaimenkoiran jalostukseen on ajan kuluessa muutaman kahdesti käytetty belgianpaimenkoiria (laekenois ja tervueren, molempia kerran) sekä lyhytkarvaista hollanninpaimenkoiraa. Lyhytkarvaristeytyksiä tehdään nykypäivinäkin poikkeusluvalla jonkun vuoden välein jossakin päin maailmaa. Kannan pienuuden vuoksi karkeakarvainen hollanninpaimenkoira on geenipooliltaan erittäin kapea rotu ja mahdollisen katoamisuhan alainen.
Yhdistystoiminta rodun parissa
NHC eli Nederlandse Herdershonden Club perustettiin Hollannissa vuonna 1898. Suomen Hollanninpaimenkoirat ry on merkitty yhdistysrekisteriin vuonna 1994 ja se toimii Suomen Palveluskoiraliiton alaisuudessa. Rotua harrastavan yhdistyksen statuksen Suomen Hollanninpaimenkoirat ry sai vuonna 2003.
Karkeakarvainen hollanninpaimenkoira Suomessa
Ensimmäinen karkeakarvainen hollanninpaimenkoira tuotiin Suomeen vuonna 1990. Se oli kantavana ja maamme ensimmäinen pentue syntyi samana vuonna. Karkeakarvainen on muunnoksista harvinaisin niin Suomessa kuin kaikissa muissakin maissa.