cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dennis Saikkonen
Seuraura
Kaudeksi 2012–2013 Saikkonen siirtyi NLB-joukkue GCK Lionsiin. Hän pelasi kauden aikana myös samaa liigaa neljän ottelun verran lainalla HC Thurgaun paidassa paikattuaan Pascal Caminadan loukkaantumista ja Paulo Aridzzonen poissaoloa. Joulukuussa 2013 Saikkonen siirtyi Sveitsin kolmanneksi korkeimmalle sarjatasolle 1. Ligan HC Saint Imieriin oltuaan ilman sopimusta alkukauden 2013–2014. Hän pelasi siellä seitsemän ottelua (kuusi runkosarja- ja yhden Sveitsin Cupin karsintaottelun), kunnes Saikkonen siirtyi tammikuussa 2014 neljän viikon try-outin kautta Mestis-joukkue JYP-Akatemiaan paikkaamaan varusmiespalveluksen aloittaneen Antti Lehtosen jättämää aukkoa. Hän otti joukkueen ykkösmaalivahdin tontin. JYP-Akatemian kausi päättyi runkosarjaan, jonka jälkeen Saikkonen siirtyi loppukaudeksi JYPin SM-liigajoukkueen vahvuuteen. Hän oli lähtökohtaisesti joukkueen kolmosmaalivahti Tuomas Tarkille ja Sami Rajaniemelle. Saikkonen teki liigadebyyttinsä harvinaisessa paikassa 31. maaliskuuta 2013 seitsemännessä puolivälieräottelussa vieraissa Saimaan Palloa vastaan, kun hänet vaihdettiin Rajaniemen tilalle JYPin maaliin toisen erän lopulla kolmen nopeasti tulleen SaiPan maalin jälkeen 4–3-tappioasemassa. SaiPa voitti ottelun lopulta 6–4 ja eteni välieriin. JYPin ykkösmaalivahti Tarkki oli ottelusta sivussa.
Kauteen 2014–2015 Saikkonen lähti pääasiallisesti JYPin kolmosmaalivahtina ja JYP-Akatemian ykkösmaalivahtina. Hän puki kauden aikana kolmeen SM-liigaotteluun. Joulukuussa 2014 Saikkonen lainattiin 23. joulukuuta 2014 asti kestäneellä sopimuksella kotimaahansa NLA-joukkue HC Ambrì-Piottaan, jossa hän pelasi neljä runkosarja ja yhden Sveitsin Cupin ottelun. Saikkonen teki NLA-debyyttinsä 11. joulukuuta 2014 Fribourg-Gottéronia vastaan. Hän torjui Ambrìn 4–3-voittoon päättyeessä ottelussa 39 kertaa. Huhtikuussa 2015 Saikkonen teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen JYPin kanssa.
Syksyllä 2018 Saikkonen harjoitteli Genève-Servette HC:n National League (ent. National League A) -joukkueen kanssa. Hän oli ilman sopimusta aina Tapaninpäivään asti, kunnes Saikkonen siirtyi alustavasti 31. tammikuuta 2019 asti kestävällä sopimuksella Mestis-joukkue Iisalmen Peli-Karhuihin paikkaamaan Aleksi Aution jättämää aukkoa maalivahtiosastolla. Hän pelasi joukkueessa viisi ottelua, kunnes Saikkonen palasi jo tammikuun puolivälissä Sveitsiin ja siirtyi loppukauden kattavalla sopimuksella NLA-joukkue EHC Bieliin. Joukkue hankki hänet loukkaantuneen Elien Paupen paikalle.
Maajoukkueura
Saikkonen edusti Sveitsiä alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2010 ja alle 18-vuotiaiden Ivan Hlinkan muistoturnauksessa vuonna 2009. Yhteensä hän pelannut 46 juniorimaaottelua.
Muuta
Saikkosen isä on ruotsalainen ja äiti suomalainen, kotoisin Jyväskylästä.
Jynkän taistelu
Jynkän taistelu käytiin Suomen sodan aikana 15. maaliskuuta 1808 Jynkänlahden tienoilla lähellä Kuopiota. Taistelussa olivat vastakkain kapteeni Joachim Zachris Dunckerin johtama 300 miehen ruotsalaisosasto ja kenraali Tutshkovin venäläiset joukot.
Sbandy
Sbandy on lahtelainen salibandyn erikoisseura, jolla on myös cheerleading-toimintaa. Seuran sekä miesten että naisten edustusjoukkueet pelaavat Suomen toiseksi korkeinta sarjatasoa I-divisioonaa. Seuralla on myös sekä miesten että naisten kakkosjoukkueet. Juniorijoukkueita on A-F pojissa ja A-D tytöissä.
Jynkän taistelu
Sodan alettua helmikuun lopulla lähti eversti Johan Adam Cronstedtin komentama Savon prikaati vetäytymään Mikkelistä pohjoiseen kohti Kuopiota, kun kenraali Tutskovin johtamat 7 000 miehen vahvuiset venäläisjoukot hyökkäsivät rajan yli. Ensimmäinen taistelukosketus joukkojen välillä oli Leppävirralla, mutta vasta Jynkässä käytiin koko sodan ensimmäinen merkittävä taistelu.
Sbandy
Historia
Seuran toiminta alkoi vuonna 1995 Lahden NMKY:n salibandyjaostona. Vuonna 2001 perustettu SBandy Lahti ry ja NMKY:n salibandyjaosto yhdistyivät keväällä 2003 ja näin syntyi yksi Suomen suurimmista salibandyseuroista. Samana syksynä seurassa alkoi myös cheerleading-toiminta.
Liuskemuurat
Liuskemuurat (Myrmelastes) on puumuurien heimoon kuuluva varpuslintusuku. Liuskemuurien sukuun kuuluu BirdLifen mukaan 8 lajia.
Jynkän taistelu
Ruotsalaisten pääjoukko vetäytyi Kuopiosta Toivalansalmen yli Toivalaan, ja kapteeni Duncker jätettiin osastoineen Jynkänlahteen viivyttämään eteneviä venäläisiä. Taistelua käytiin useita tunteja kolmessa eri paikassa, ensin Jynkänlahden pohjukassa, sitten Jynkänlahden suulla ja lopuksi ulompana järvellä. Duncker miehineen taisteli menestyksellisesti, mutta venäläiset onnistuivat joka vaiheessa pääsemään heidän selustaansa. Lopulta Dunckerin osasto perääntyi ensin Kuopioon ja sieltä sitten Kallaveden yli Toivalaan ruotsalaisten pääjoukon luokse. Venäläiset seurasivat perässä ja miehittivät Kuopion kaupungin. Jynkän taistelussa ja Kuopiossa Duncker menetti 34 kaatunutta ja venäläisten tappiot olivat noin 60 miestä.
Jynkän taistelun muistomerkki sijaitsee Kallaveden kirkon läheisyydessä.
Sarviaaloet
Sarviaaloet (Gasteria) on kasvisuku, joka kuuluu heinäpuukasvien (Xanthorrhoeaceae) tai soihtukasvien (Asphodelaceae) heimoon. Siihen sisältyy muun muassa huonekasvina kasvatettu täpläsarviaaloe (Gasteria bicolor).
Autti (täsmennyssivu)
Autti tarkoittaa seuraavia:
Back in Time
”Back in Time” on yhdysvaltalaisen rapmuusikko Pitbullin kappale, joka julkaistiin digitaalisesti ladattavana singlenä 26. maaliskuuta 2012 ja CD-tallenteena Saksassa 25. toukokuuta 2012. ”Back in Time” on Men in Black III -elokuvan tunnuskappale, mutta sitä ei julkaistu elokuvan soundtrackalbumilla. Kappale on neljäntenä raitana marraskuussa 2012 julkaistulla Pitbullin albumilla Global Warming.
Heinäkuussa 2012 singleä oli myyty digitaalisesti jo yli 1,3 miljoonaa kappaletta. Kappale sisältää samplen Mickey & Sylvia -duon esittämästä vuoden 1956 kappaleesta ”Love is Strange”, jonka ovat sanoittaneet Mickey Baker, Sylvia Robinson ja Ellas McDaniel.
Adele Sauros
Adele Sauros (s. 1990 ) on suomalainen jazzmusiikin puhallinsoittaja ja säveltäjä. Hän soittaa saksofoniperheeseen kuuluvista soittimista sopraano- ja tenorisaksofoneja sekä sen ulkopuolelta huilua. Hänen isänsä on Yrjänä Sauros.
Sauros on opiskellut Pop- ja jazzkonservatoriossa, Metropoliassa ja Prinssi Clausin konservatoriossa Alankomaiden Groningenissa. Kokoonpanoja, joissa hän on toiminut, ovat olleet muiden muassa Adele Sauros Quartet, Katu Kaiku, Tea For Two, Berlin Nun, JAF Trio ja Olavi Louhivuori Superposition. Hän on esittänyt aktiivisesti omia sävellyksiään. Vuonna 2018 hän vieraili Aurora Hentunen Quartetissa ja Laura Annika Quartetissa.
Sauros on esiintynyt monilla jazzfestivaaleilla Euroopan eri maissa. Vuosina 2014–2016 hän emännöi omaa jazzklubiaan Bar Kapsäkissä (entinen Allotria). Vuonna 2014 hän sai Young Nordic Jazz Comets -soolopalkinnon ja vuonna 2015 toistamiseen Young Nordic Jazz Comets -palkinnon, tällä kertaa Katu Kaiku -yhtyeen kanssa. Vuonna 2017 Sauros sai Suomen Saksofoniseuran Åke Forsell -palkinnon ja hänen suomalais-tanskalainen JAF Trionsa We Jazz Rising Star -palkinnon. Vuonna 2012 perustetun Adele Sauros Quartetin debyyttialbumi julkaistiin vuonna 2014. Vuonna 2016 ilmestyi ensimmäinen Saurosin omalla nimellä julkaistu albumi, My Spontaneous Mind.
Kotimaan katsaus (albumi)
Kotimaan katsaus on Larharyhmän coveralbumi, joka julkaistiin vuonna 2000.
Mesikät
Mesikät (Melilotus) on kasvisuku hernekasvien (Fabaceae) heimossa. Siihen kuuluu 20 Euraasiassa ja Afrikassa lauhkeilla ja subtrooppisilla alueilla kasvavaa lajia. Eräitä mesiköitä viljellään rehukasveina. Suomessa on tavattu seitsemää eri mesikkälajia, joista valkomesikkä on yleisin, rohtomesikkä toiseksi yleisin ja loput harvinaisia tai satunnaisesti tavattuja lajeja.
A.K.A. I-D-I-O-T
A.K.A. I-D-I-O-T on EP, jonka on tehnyt ruotsalainen Garage Rock yhtye The Hives. EP:n nimikkokappale on julkaistu myös albumilla Barely Legal. Neljä EP:n kappaletta (nimikkokappale mukaan lukien) on julkaistu myös yhteen kokoelmalevyllä Your New Favourite Band.
Baksan
Baksan on kaupunki Kabardi-Balkariassa Venäjällä. Se sijaitsee Terekin vesistöön kuuluvan Baksan-joen varrella 24 kilometriä Naltšikista luoteeseen. Kaupunki on Baksanin piirin keskus, mutta muodostaa erillisen kaupunkipiirinsä. Sen läpi kulkee Donin Rostovin ja Bakun välinen valtatie. Vuonna 2010 kaupungissa oli 38 860 asukasta, koko kaupunkipiirikunnassa 57 088.
Vuonna 1822 paikalle rakennettiin venäläinen linnoitus. 1860-luvulla sen itäpuolelle syntyi Kutšmazukinon kabardikylä ja vuonna 1891 venäläiset ja ukrainalaiset uudisasukkaat perustivat linnoituksen länsipuolelle Baksanin kylän. Vuonna 1965 Baksan sai kaupunkimaisen taajaman statuksen ja vuonna 1967 siitä tuli kaupunki.
Nykyään kaupungissa on mm. elektroniikka- ja elintarviketeollisuutta. Sen lähellä sijaitsee Baksanin vesivoimalaitos. Kaupungissa ovat syntyneet kabardin nykykirjallisuuden perustaja Ali Šogentsukov, kirjailija Adam Šogentsukov, kapellimestari Juri Temirkanov.
Kolmikymmenvuotinen sota
Kolmikymmenvuotinen sota käytiin Euroopassa 1618–1648 suurimmaksi osaksi Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan alueella. Sodan pääasiallisena alkusyynä olivat katolisten ja protestanttien väliset ristiriidat. Sodan laajetessa siihen liittyi vallanhaluisten ruhtinaiden ja maiden, etenkin Ruotsin ja Ranskan, pyrkimys rajoittaa Habsburg-suvun hallitseman keisarikunnan valtaa. Sota alkoi Saksan sisäisenä uskonsotana, mutta päättyi yleiseurooppalaisena sotana, jossa uskonnolliset seikat olivat menettäneet merkityksensä.
Yleisen tuhon, etenkin Keski-Euroopassa, lisäksi sodan seurauksia olivat Saksan jakaantuminen hajanaisiin pikkuruhtinaskuntiin, Portugalin irtaantuminen Espanjasta, Ruotsin suurvalta-asema-ajan alku ja Ranskan tuleminen Manner-Euroopan johtavaksi suurvallaksi.
Vuonna 1648 solmitun Westfalenin rauhan julistuksia on pidetty nykyaikaisten suvereenien valtioiden alkuna. Monille valtakunnille määrättiin ensimmäistä kertaa rajat, ja valtion kansalaisuutta alettiin pitää tärkeimpänä asiana lainkäytön kannalta. Ennen tärkeämpiä olivat olleet monet limittäiset poliittiset ja uskonnolliset velvoitteet.
Sodan taustaa
Augsburgin rauhassa vuonna 1555 saksalaisen keisarin ja luterilaisten ruhtinaiden välillä vahvistettiin Speyerin valtiopäivien 1529 päätös, jonka mukaan luterilaisia siedettiin valtakunnassa tästedes ja ruhtinaskuntien uskonto määräytyi niiden ruhtinaan uskonnon mukaan. Toisuskoiset saivat muuttaa vapaasti valitsemaansa maahan ja luterilaiset saivat pitää vuoden 1552 jälkeen valtaamansa maat, mutta ne katolisen kirkon piispat, jotka kääntyivät luterilaisuuteen, menettivät läänityksensä.
Poliittiset jännitteet kasvoivat 1600-luvulla. Espanjan Filip II oli Habsburg-sukua ja himoitsi Saksan länsiosien maita omien Alankomaidensa lisäksi. Ranska taas halusi rajoittaa Habsburgien vallan kasvua, koska suvun alueet muodostivat jo sen itärajan. Ruotsi ja Tanska taas pyrkivät laajentumaan Itämeren etelärannikolle. thumb|left|[[Ferdinand II (keisari)|Ferdinand II, pyhän roomalaisen keisarikunnan keisari ja Böömin kuningas.]] Uskonnolliset jännitteet kasvoivat jo keisari Rudolf II:n aikana (hallitsi 1576–1612), kun käännynnäiset piispat eivät suostuneet luovuttamaan maitaan; kalvinismi levisi Saksassa, eikä sitä suojannut mikään sopimus; Itä-Euroopassa Puola ja Itävallan Habsburgit yrittivät palauttaa katolista uskoa. Protestanttien kirkkoja tuhottiin eri puolilla Saksaa ja uskonnon harjoittamiselle asetettiin rajoituksia. Rudolf II ja hänen seuraajansa Matias (1612–1619) eivät kuitenkaan levittäneet katolisuutta määrätietoisesti, vaan sallivat protestanttiset liikkeet välttäen ristiriitoja protestanttisten ruhtinaiden kanssa.
Väkivaltaisuudet alkoivat saksalaisessa Donauwörthin vapaakaupungissa vuonna 1606, kun kaupungin luterilainen enemmistö kielsi katolisilta omistusoikeuden. Tämä aiheutti mellakan puhkeamisen. Baijerin ruhtinas Maksimilian (1573–1651) riensi katolisten apuun ja rikkoi samalla Augsburgin uskonrauhan. Hän valtasi kaupungin ja käännytti sen katolilaiseksi. Vuoden 1609 keisarikunnan valtiopäivillä protestanttiset ruhtinaat kävelivät ulos ja perustivat Evankelisen unionin, protestanttien puolustusliiton, Pfalzin vaaliruhtinaan Fredrik IV:n (1583–1610) johdolla. Vastatoimena katoliset perustivat Katolisen liigan Maksimilianin johdolla 1609. Ranska tuki Evankelista unionia ja Espanja Katolista liigaa. thumb|Toinen Prahan [[defenestraatio. Protestantit heittävät kaksi keisarillista virkamiestä Hradcanyn kuninkaanlinnan ikkunasta 23. toukokuuta 1618. Tapausta pidetään alkuna kolmikymmenvuotiselle sodalle.]] Keisari Matias kuoli ilman poikaa 1617 ja nimesi perijäkseen Steiermarkin Ferdinandin, josta tuli Böömin kuningas ja Pyhä Rooman keisari Ferdinand II. Ferdinand II oli jesuiittojen kouluttama kiivas katolinen.
Böömin protestantit, jotka olivat enemmistönä katolisen mielivallan alla, vaativat kuningasta apuun. Kuningas hylkäsi pyynnön. 23. toukokuuta 1618 väkijoukko valtasi palatsin ja heitti Heinrich Matthias von Thurnin johdolla kaksi kuninkaan ministeriä ja heidän sihteerinsä ulos ikkunasta. Tätä pidetään Böömin kapinan ja kolmikymmenvuotisen sodan alkuna. Kolmikko selvisi hengissä defenestraatiosta; katolilaisten mukaan enkelien suojelemana, protestanttien mukaan he putosivat lantakasaan.
Böömin kapina 1618–1625
Prahan tapahtumista alkoi kapina, joka levisi Böömiin, Sleesiaan, Lausitziin ja Määriin, joissa kiistat katolisten ja protestanttien välillä olivat jo ennestään kiivaat. Ferdinandilla ei ollut tarpeeksi joukkoja kapinan kukistamiseen, ja hänen oli pakko kutsua serkkunsa, Espanjan Filip IV avuksi taltuttamaan kapinointia. Böömiläiset olivat ilman liittolaisia avuttomia keisaria vastaan, ja he kutsuivat apuun Evankelisen unionin. Böömiläiset lupasivat Unionin johtaja Pfalzin vaaliruhtinas Fredrik V:lle, Fredrik IV:n pojalle, Böömin kuninkuuden. Kirjeitä lähetettiin myös Savoijin herttualle, Saksin vaaliruhtinaalle ja Transilvanian Gabriel Bethlenille. Itävallan hovi sai kuitenkin kirjeet haltuunsa ja julkisti ne heikentäen böömiläisten lupausten arvoa.
Kapina sujui aluksi böömiläisten kannalta hyvin, Ylä-Itävallan luterilaiset ja kalvinistiruhtinaat liittyivät kapinaan ja Ala-Itävalta pian sen jälkeen. Vuonna 1619 kreivi Heinrich Matthias von Thurn johti armeijan Wienin piiritykseen. Transilvanian ruhtinas Gabriel Bethlen johti sotajoukon Unkariin Osmanien sulttaanin siunauksella. Keisari, joka oli ollut osallisena Uskok-sotaan, joutui kokoamaan lisäjoukkoja estääkseen kapinallisia valtaamasta koko maata. Kreivi Karel Bonaventura Buquoy, Itävallan armeijan komentaja löi kreivi Peter Ernst von Mansfeldin johtamat Evankelisen unionin joukot Záblatin taistelussa 10. kesäkuuta 1619. Tämä katkaisi Thurnin yhteyden Prahaan, ja hän hylkäsi Wienin piirityksen. Mansfeldin kenttäkansliasta löytyi todisteita, joiden mukaan Savoiji oli lähettänyt protestanteille huomattavia rahasummia ja jopa joukkoja Reininmaan puolustukseen. Juonen paljastuttua Savoiji vetäytyi sodasta.
Mansfeld onnistui kokoamaan armeijansa uudelleen pohjoisessa Böömissä, Ala- ja Ylä-Itävallan kapinalliset aateliset solmivat sopimuksen böömiläisten kanssa elokuussa, ja 22. elokuuta 1620 Ferdinand erotettiin virallisesti Böömin kuninkuudesta ja Fredrik V:stä tuli uusi kuningas. Transilvanialaiset ajoivat keisarin armeijat Unkarista vuoteen 1620 mennessä. Fredrikin kruunaus aiheutti närää Evankelisessa unionissa, jonka jäsenet olivat enimmäkseen luterilaisia, ja osa luterilaisista vetäytyi sodasta.
Espanjan kuningas lähetti armeijan Brysselistä Ambrosio Spinolan johtamana tukemaan keisaria ja Espanjan lähettiläs Wienissä, Don Inigo Onate, taivutteli luterilaista Saksia liittymään Böömiä vastaan vaihtokaupaksi Lausitzista. Saksi hyökkäsi, ja Espanjan armeija lännessä Pfalzissa esti protestantteja siirtämästä joukkojaan. Onate suunnitteli siirtävänsä Pfalzin vaaliruhtinaan arvon Fredrik V:ltä Baijerin Maksimilianille. Johann Tillyn johtama Katolisen liigan sotajoukko kukisti Ylä-Itävallan kapinan, ja keisarin joukot kukistivat Ala-Itävallan. Yhdessä sotajoukot siirtyivät Böömiin. Tilly löi Fredrik V:n armeijan Valkeavuoren taistelussa lähellä Prahaa 8. marraskuuta 1620 päättäen hänen "talvikuninkuutensa" vain kahden kuukauden jälkeen. Böömin uskovapaus lopetettiin, 27 kapinajohtajaa teloitettiin, protestantit pakenivat maasta ja Tšekki jäi kolmeksisadaksi seuraavaksi vuodeksi Habsburgien valtaan.
Häviö Valkeavuorella aiheutti Evankelisen unionin hajoamisen, vaikka muutamat liittolaiset Fredrikin kanssa jatkoivat taistelua Pfalzissa. Protestantit voittivat Tillyn Wieslochissa huhtikuussa 1622, mutta hävisivät sen jälkeen useita taisteluita. Mansfeldin johtamat protestanttisen armeijan jäänteet pyrkivät Alankomaiden rajalle, mutta Tilly voitti ne 6. elokuuta 1623 Stadtlohnissa, ja vain kolmannes 21 000 miehestä pääsi pakoon. Ilman rahaa ja varusteita armeija hajotettiin 1624.
Fredrik V:n maat jaettiin, ja hänet julistettiin lainsuojattomaksi saksalais-roomalaisessa keisarikunnassa, hänen Reinin-Pfalzin maansa jaettiin katolisille ruhtinaille, ja vaaliruhtinaan asema siirrettiin Baijerin herttualle Maksimilianille, joka oli hänen kaukainen serkkunsa. Maaton Fredrik V pakeni ulkomaille ja taivutteli Alankomaita, Tanskaa ja Ruotsia tukemaan hänen asiaansa.
Protestanttien asema sai murskaavan iskun, omaisuuden takavarikointi ja Böömin ylimystön tukahdutus johtivat maan palaamisen katolisuuteen kahdensadan vuoden hussilaisuuden ja muun protestanttisuuden jälkeen. Protestanttisuus kiellettiin. Espanja sai maita Rein-Pfalzin alueella valmistautuessaan jatkamaan sotaa Alankomaita vastaan. Transilvanian Gabriel Bethlen solmi rauhansopimuksen keisarin kanssa tammikuussa 1622 ja sai alueita Itä-Unkarista.
Tanskan väliintulo 1625–1629
Tanska oli saavuttanut ajan mittakaavassa merkittävän vaurauden ja vakauden tason Juutinrauman verojen ja Ruotsin maksamien sotakorvausten ansiosta. Hampuri oli pakotettu Tanskan alaisuuteen 1621 ja Tanskan kruununperijästä oli tehty Bremen-Verdenin piispa. Ainoa yhtä hyvin toimeentuleva maa Euroopassa oli Baijeri. Tanskan kuningas Kristian IV (1577–1648) pelkäsi protestanttisen valtakuntansa puolesta ja johti armeijansa keisarikuntaa vastaan Saksan protestanttiruhtinaiden hakiessa turvaa. Englanti, Ranska ja muut vallat huolestuivat Habsburgien vallan kasvusta, mutteivät voineet liittyä sotaan sisäisten ongelmien vuoksi. Ranskan valtionhoitaja kardinaali Richelieu oli myös valmis maksamaan Tanskan sotaretkestä Saksaan. Tanskaa kismitti myös Habsburgien valta Holsteinin ruhtinaskunnassa.
Kristian johti keväällä 1625 20 000 miehen palkkasoturiarmeijan, jonka hän oli varustanut lähes pelkästään omilla varoillaan, sotaretkelle Saksiin. Joukot eivät aluksi kohdanneet juurikaan vastarintaa. thumb|200px|Katolisten marsalkka [[Albrecht von Wallenstein.]] Taistellakseen tanskalaisia vastaan Ferdinand II tarvitsi Friedlandin herttua Albrecht von Wallensteinia. Tämä böömiläinen ylimys oli rikastunut takavarikoimalla maanmiestensä omaisuutta. Wallenstein asetti Ferdinandin käyttöön 30 000–100 000 miehen armeijan vastineeksi oikeudesta ryöstää myös vallatut alueet. Kuningas Kristian ei tiennyt Wallensteinin joukkojen olemassaolosta ja joutui perääntymään katolisten saatua ensimmäisen voittonsa Dessaun sillan taistelussa Mansfeldin johtamia joukkoja vastaan huhtikuussa 1626. Mansfeld sairastui ja kuoli muutaman kuukauden kuluttua.
27. elokuuta Tillyn johtama Katolisen liigan armeija tuhosi Tanskan joukot Lutterin taistelussa. Kristianin huono onni jatkui, hänen mahdolliset liittolaisensa Englanti ja Ranska olivat sisällissodassa, Ruotsi soti Puolaa vastaa, eivätkä Brandenburg tai Saksi halunneet järkyttää itäisen Saksan heiveröistä rauhantilaa liittymällä sotaan.
Yhdistetyt katoliset sotajoukot marssivat pohjoiseen valloittaen ja ryöstäen Mecklenburgin, Pommerin ja 1627 koko Jyllannin. Wallenstein ei kuitenkaan saanut vallatuksi Själlannin saarella olevaa Tanskan pääkaupunkia, sillä hansakaupungit ja Puola eivät sallineet keisarin laivaston rakentamista Itämerelle. Hän aloitti Stralsundin piirityksen. Kaupunki oli ainoa sotaakäyvien valtioiden kaupunki, jossa oli tarpeelliset telakat laivaston rakentamiseksi Tanskaa vastaan. Armeijan ylläpito maksoi kuitenkin kohtuuttoman paljon verrattuna siihen, mitä sodasta Tanskaa vastaan olisi voinut saada.
22. toukokuuta 1629 solmitussa Lyypekin rauhassa Kristian IV hylkäsi protestanttien tukemisen säilyttääkseen valtansa Tanskassa. Hän menetti kaikki Saksassa olleet maansa.
Ruotsin väliintulo 1630–1635
Kustaa II Aadolf tuli Saksan luterilaisten avuksi kuten Kristian IV ennen häntä, mutta myös hakemaan taloudellisia etuja Itämeren etelärannikolta. Kustaa II Aadolfia tukivat jälleen taloudellisesti Ranskan Ludvig XIII:n pääministeri Richelieu ja alankomaalaiset.
Kesällä 1630 hyvin varustettu Ruotsin armeija nousi maihin Pommerin rannikolla. Pommerin, Brandenburgin ja Saksin ruhtinaat eivät osanneet päättää osallistuisivatko sotaretkeen, mikä viivytti hyökkäyksen alkua ja Magdeburgin kaupungin avuksi pääsyä. Tällä aikaa Kustaa II Aadolfin joukkojen eversti Dietrich von Falkenberg puolusti Magdeburgin kaupunkia keisarin puolella taistelleen Tillyn joukkoja vastaan, kunnes nämä seitsemän kuukautta kestäneen piirityksen jälkeen valtasivat ja ryöstivät kaupungin 20. toukokuuta 1631 ja tappoivat sen asukkaista kaksi kolmasosaa eli 20 000 henkeä.
Tummarevonhäntä
Tummarevonhäntä (Amaranthus powellii, syn. A. hybridus subsp. powellii) on Etelä- ja Pohjois-Amerikassa kasvava revonhäntälaji. Tummarevonhäntä luokitellaan usein omaksi lajikseen, mutta 2000-luvun alussa sen on katsottu olevan yksi viljarevonhännän (A. hybridus) alalajeista.
Nominaalimuoto
Nominaalimuoto eli infiniittimuoto on verbin taivutusmuoto, joka ei voi persoonamuodon eli finiittimuodon tavoin muodostaa nominin kanssa lausetta. Se toimii samoissa syntaktisissa tehtävissä kuin nomini, eli sitä käytetään subjektina, objektina ja attribuuttina, ja se taipuu sijamuodoissa. Nominaalimuodot jaetaan infinitiiveihin ja partisiippeihin.
Tummarevonhäntä
Ulkonäkö ja koko
Yksivuotinen tummarevonhäntä kasvaa 30–70 senttimetriä korkeaksi. Sen varsi on pysty, vankka, yläosasta haarova sekä kalju tai latvasta harvakarvainen. Pitkäruotiset lehdet ovat 5–11 cm pitkiä, ehyitä, ehytlaitaisia ja ovat varressa kierteisesti. Ne ovat otakärkisiä, lyhytsuippuisia, ainakin aivan kärjestä tylppiä ja vaihtelevat muodoltaan puikeista vinoneliömäisiin. Väriltään ne ovat tummanvihreitä ja alta korkeintaan hieman karvaisia.
Kolmikymmenvuotinen sota
Ruotsin väliintulo 1630–1635
Kustaa Aadolf suuntasi Baijeriin, ja armeija saavutti maaliskuussa Tonavan. Lechvirralla käytiin voittoisa Rainin taistelu Göran Wrangelin ja Kustaa Hornin johdolla, Tilly sai surmansa 30. huhtikuuta 1632, ja ruotsalaiset valtasivat Münchenin. Ferdinand II:n oli turvauduttava tappion edessä uudelleen epäilyttävän Wallensteinin apuun, joka hätäisesti keräsi uuden palkkasoturijoukon ja hyökkäsi Saksiin syksyllä 1632.
thumb|left|250px|Kuningas Kustaa II Aadolfin kuolema 6. marraskuuta 1632 [[Lützenin taistelussa, Carl Wahlbomin maalaus vuodelta 1855.]] Wallenstein ja Kustaa II Aadolf kohtasivat Lützenin taistelussa 6. marraskuuta 1632. Protestantit voittivat, mutta Kustaa II Aadolf sai surmansa, samoin katolisten Pappenheim. Protestanttien armeijan johtajaksi tuli Bernhard Weimar, joka voiton jälkeen valtasi Baijerin. Tällä välin Wallenstein hyökkäsi Ruotsin tukialueille Sleesiaan.
Tummarevonhäntä
Ulkonäkö ja koko
Laji muistuttaa suuresti viherrevonhäntää (A. retroflexus).
Kolmikymmenvuotinen sota
Ruotsin väliintulo 1630–1635
Ferdinand II:n epäilykset Wallensteinia kohtaan heräsivät jälleen loppuvuodesta 1633 hänen kerättyään rauhanliikettä katolisen armeijan johdon keskuudesta. Peloissaan, että Wallenstein olisi vaihtamassa puolta, Ferdinand pidätytti hänet poistettuaan hänet joukkojen komennosta. Wallensteinin komentaja kapteeni Devereux salamurhasi hänet Chebin (saksaksi Eger) kaupungintalolla 25. helmikuuta 1634.
Tummarevonhäntä
Levinneisyys
Tummarevonhäntä on alun perin lähtöisin Pohjois- ja Etelä-Amerikasta, mutta on levinnyt ihmisen mukana muun muassa Pohjois-Eurooppaan. Suomessa tummarevonhäntä on satunnainen uustulokas, jota on tavattu Etelä-Suomesta sekä Raahen seudulta.
Kolmikymmenvuotinen sota
Ruotsin väliintulo 1630–1635
Heilbronnin liiton toivottiin 1633–1634 kääntävän sodan protestanteille voitolliseksi. Keisarillisten joukkojen voitto Nördlingenin taistelussa 6. syyskuuta 1634 päättyi kuitenkin protestanttien kannalta katastrofiin. Ruotsin komentaja Kustaa Horn jäi vangiksi, ja Ruotsin armeija vetäytyi Itämeren rannikolle. Uudeksi ylipäälliköksi nimitettiin Johan Banér.
Osapuolet tapasivat Prahassa 1635, jossa jälleen vahvistettiin Augsburgin rauha vuodelta 1555, jonka tilanteen mukaan katolisten ja protestanttien maat määräytyivät. Hyvitysedikti hylättiin näin ollen, ja kalvinismi laillistettiin. Saksan ruhtinaita kiellettiin solmimasta liittoja keskenään, ja Saksan ruhtinaskuntien armeijat yhdistettiin keisarin määräysvaltaan.
Tummarevonhäntä
Käyttö
Tummarevonhäntä sopii myös ihmisravinnoksi.
Kolmikymmenvuotinen sota
Ruotsin väliintulo 1630–1635
Ranskaa sopimus ei kuitenkaan miellyttänyt, koska Habsburgit säilyivät voimakkaina, ja se liittyi sotaan 1636.
Ranskan väliintulo 1636–1648
Viimeisessä vaiheessaan sodasta tuli valtataistelu hallitsijoiden välillä, ja uskonto lykättiin syrjemmälle. Ranska, vaikkakin katolinen maa, oli Pyhän roomalaisen keisarikunnan ja Espanjan kilpailija ja päätti liittyä sotaan protestanttien puolella. Kardinaali Richelieu uskoi Habsburgien olevan liian voimakkaita hallitessaan Ranskan itärajan takaisia alueita ja käyttäessään vaikutusvaltaansa Alankomaissa.
Ranska julisti toukokuussa 1635 sodan Habsburgien Espanjalle. Ranska oli liitossa Alankomaiden ja Ruotsin kanssa. Espanja hyökkäsi Ranskaan ja tuhosi Champagnen ja Burgundin provinsseja ja uhkasi vuonna 1636 jopa Pariisia. Keisarillinen kenraali Johann von Werth ja espanjalainen komentaja kardinaali Ferdinand Habsburg johtivat Habsburgien armeijoita. Keisari Ferdinand II kuoli 1637 ja Ferdinand III:sta tuli hänen seuraajansa. thumb|[[Johan Banér (1596–1641).]] Ruotsalainen kenraali Johan Banér löi Saksin ja Itävallan yhdistyneet joukot Wittstockissa 4. lokakuuta 1636 ja vaikeutti näin Habsburgien asemaa. Espanjan joukot ajettiin Ranskasta 1636. Keisari koki seuraavan merkittävän iskun Rheinfeldenissä 2. maaliskuuta 1638, ja sen jälkeen keisarilliset armeijat joutuivat vähitellen luovuttamaan asemansa.
Kardinaali Richelieu kuoli 1642, Ludvig XIII kuoli 1643 ja Ludvig XIV oli valtaistuimelle noustessaan vasta viisivuotias. Hänen sijaishallitsijansa kardinaali Mazarin aloitti ponnistelut rauhan palauttamiseksi. Neuvotteluja käytiin Münsterissä ja Osnabrückissä 1645, mutta ne jäivät tuloksettomiksi.
Vuonna 1648 Ruotsin marsalkka Carl Gustaf Wrangel ja Ranskan Turenne ja Condé löivät keisarin ja Baijerin armeijan 17. toukokuuta 1648 Zusmarshausenin ja 20. elokuuta Lensin taisteluissa.
Ainoastaan Itävalta oli enää turvallisesti Habsburgien käsissä. Tämän jälkeen ruotsalaiset saartoivat Prahan, jonka pieni puoli ryöstettiin heinäkuussa ja ranskalaiset ja ruotsalaiset joukot piirittivät Müncheniä. Hyökkäyksen uhka Wieniin ja Lensin taistelu taivuttivat Ferdinandin suostumaan voittajien ehtoihin.
Westfalenin rauha
Westfalenin rauha solmittiin Münsterissä 24. lokakuuta 1648. Neuvottelut käytiin Ferdinand III:n, Ranskan, Espanjan, Alankomaiden, Ruotsin, Portugalin ja paavin edustajien kesken.
Aikaisemman Augsburgin sopimuksen sisältävä Prahan rauhansopimus jäi voimaan, tosin rajoiksi määrättiin vuoden 1624 rajat, mikä oli protestanteille eduksi. Ranska sai Metzin, Toulin ja Verdunin hiippakunnat ja Elsassin lukuun ottamatta Strasbourgia ja Mulhousea. Ranska sai myös edustajan Saksan valtiopäiville.
Ruotsi sai Länsi-Pommerin ja Bremenin ja Stettinin hiippakunnat, ja äänioikeuden Saksassa. Baijeria varten perustettiin uusi vaaliruhtinaan arvo, ja siten se sai äänestää keisarinvaalissa. Brandenburg sai Itä-Pommerin ja Magdeburgin hiippakunnan.
Sveitsi ja protestanttinen yhdistyneet Alankomaat tunnustettiin itsenäisiksi. Alankomaat olivat kapinoineet Espanjaa vastaan aikaisemmat 80 vuotta (ns. kahdeksankymmenvuotinen sota), mutta oli edelleen ollut virallisesti Habsburgien hallussa.
Saksan ruhtinaat saivat oikeuden ulkopolitiikkaan, mutta eivät saaneet julistaa sotaa keisaria vastaan. Keisarin valinta ennen edellisen kuolemaa kiellettiin. Pfalz jaettiin Fredrik V:n pojan Kaarle Ludvigin ja Baijerin vaaliruhtinaan Maksimilianin kesken. Se jakautui siten katoliseen ja protestanttiseen osaan, joista Kaarle Ludvig sai Reinin Pfalzin ja Maksimilian piti Ylä-Pfalzin.
Seuraukset
Historioitsijoilla on ollut erimielisyyttä sodan aiheuttamista tuhoista. Keski-Euroopan talouden kehitykselle sota aiheutti kuitenkin merkittävää tuhoa. Arvioiden mukaan Saksan väestömäärä laski 25–40 prosenttia, mutta joillain alueilla kuten Württembergissä kuoli jopa kolme neljäsosaa väestöstä. Parhaiten selviytyivät linnoitetut kaupungit ja etenkin Hampuri ja Bremen.
Westfalenin rauhan suorana seurauksena Saksa jakaantui hajanaisiin pikkuruhtinaskuntiin, jotka kuitenkin kuuluivat nimellisesti keisarikuntaan sen lopettamiseen 1806 asti.
Espanjan heikkous tuli nyt esille. Espanjan sotiessa Ranskaa vastaan Portugali irtaantui kuningaskunnasta, johon se oli liitetty Filip II:n aikana. Ranskasta tuli nyt Manner-Euroopan johtava suurvalta.
Ruotsi soti kolmikymmenvuotisen sodan lopulla (1643–1645) myös Tanskaa vastaan. Voitto tässä sodassa ja alueluovutukset Westfalenin rauhassa merkitsivät Ruotsin suurvalta-aseman alkua.
Sodan raakuudet
Julmimmat terroriteot olivat katolisten tekemiä. Näitä oikeutti taistelu kerettiläisiä vastaan. Esimerkiksi katolisten kenraali Tilly tuhosi Magdeburgin kaupungin ja tapatti kaksi kolmannesta kaupungin väestöstä, 20 000 ihmistä. Ruotsalaiset eivät systemaattisesti surmanneet siviilejä, mutta olivat välinpitämättömiä siviilien kärsimyksille piirityksissä.
Böömin kapina 1618–1625
thumb|340px|Záblatin taistelu 10. kesäkuuta 1619. (Abraham Hogenberg n. 1630)
Tanskan väliintulo 1625–1629
thumb|340px|Valkeavuoren taistelu 8. marraskuuta 1620. (Pieter Snayers.)
Ranskan väliintulo 1636–1648
thumb|340px|Taistelu Kaarlen sillalla Prahan ryöstön aikana heinäkuussa 1648.
Verijuuret
Verijuuret (Agrimonia) on kasvisuku ruusukasvien (Rosaceae) heimossa. Siihen kuuluu 15 pohjoisilla lauhkeilla alueilla kasvavaa lajia.
Tuntomerkkejä
Pohjoismaissa ja Suomessa tavataan kolme verijuurilajia. Ne ovat monivuotisia, isohkoja ruohokasveja, joilla on pienistä keltaisista kukista muodostuva tähkämäinen kukinto.
Yhdysvaltojen kansallinen hurrikaanikeskus
pienoiskuva|NHC:n päämaja edestä katsottuna. Yhdysvaltojen kansallinen hurrikaanikeskus (, lyhenne NHC) on hurrikaaneihin ja muihin sääilmiöihin erikoistunut tutkimuslaitos, joka toimii Florida International Universityn kampuksella Miamissa, Floridassa. Sen tehtävänä on pelastaa ihmishenkiä ja pienentää taloudellisia tuhoja tuottamalla parhaita mahdollisia varoituksia, ennusteita ja analyysejä vaarallisista tropiikin sääilmiöistä. Maantieteellisesti keskuksen toiminta-aluetta rajaavat pituuspiirit 0 ja 140 läntistä pituutta. Pohjoisrajana on Atlantin puolella 31. leveyspiiri, Tyynellä valtamerellä 30. leveyspiiri.
NHC on yksi yhdeksästä Yhdysvaltain kansallisen ilmatieteen laitoksen (National Weather Service) kansallisesta ympäristön tilan ennustamiskeskuksesta (NCEP) ja täten osa Yhdysvaltain liittovaltion sää- ja valtamerentutkimusorganisaatiota, NOAA:ta. NHC:tä ei pidä sekoittaa samalla kampusalueella toimivaan International Hurricane Research Centeriin (IHRC).
Keskuskessa on viisi toiminnallista osastoa. Hurrikaaniasiantuintijayksikkö (The Hurricane Specialist Unit, HSU) antaa varoituksia trooppisista hirmumyrskyistä keskuksen toiminta-alueella. Analyysi- ja ennustusyksikkö (The Tropical Analysis and Forecast Branch, TAFB) laatii ympäri vuoden sääennusteita trooppisille alueille. Teknologia- ja tiedeyksikkö (The Technology & Science Branch, TSB) kehittää uusia ennustusmenetelmiä ja testaa muualla kehitettyjen menetelmien soveltuvuutta alueelle. lentovalvontayksikkö (The Chief, Aerial Reconnaissance Coordination, All Hurricanes, CARCAH) koordinoi havainnointilentoja. Hurrikaaniviestintäyksikkö (The Hurricane Liaison Team, HLT) koordinoi yhteistyötä pelastusviranomaisten kanssa.
Historia
Keskuksen esimuoto oli 1870-luvulla Kuubaan perustettu hurrikaanivaroituspalvelu. Perustaja Benito Viñesin kuoltua ympäri Yhdysvaltoja perustettiin erilaisia hurrikaanivaroituskeskuksia. Vuonna 1995 näistä merkittävin siirrettiin Miamiin, jossa se yhä pitää pääkeskustaan.
Erkki Aho (pääjohtaja)
Erkki Aho (s. 11. toukokuuta 1937 Vehkalahti) oli Kouluhallituksen pääjohtaja vuosina 1973–1991. Aho ajoi kouludemokratian kehittämistä. Puoluekannaltaan hän on sosiaalidemokraatti.
Elämäkertatietoja
Työläisperheessä varttunut Aho valmistui kansakoulunopettajaksi vuonna 1958 ja työskenteli ensin opettajana Keski-Suomessa, 1963–1965 Jyväskylän yliopiston assistenttina, 1965–1966 Suomen ensimmäisenä koulupsykologina Lahdessa ja sen jälkeen virkamiehenä kouluhallituksessa. Kouluhallituksen pääjohtajana hän toimi 1973–1991.
Aho vihittiin kasvatustieteen kunniatohtoriksi Oulun yliopistossa 1983, ja hän sai professorin arvonimen 2006.
Toiminta kouluhallituksen pääjohtajana
Aho oli jo vuonna 1970 johtanut kouludemokratiatyöryhmää, joka esitti kouluneuvostojen perustamista, mikä toteutui hänen pääjohtajakautensa alussa vuonna 1973.
Kouluneuvostojen epäonnistumisesta ja 1985 tapahtuneesta lakkauttamisesta huolimatta Aho jatkoi pääjohtajana kunnes kouluhallitus ja ammattikasvatushallitus yhdistettiin uudeksi opetushallitukseksi vuonna 1991. Hänen edeltäjänsä Oittisen kaudella perustetun peruskoulujärjestelmän vakiinnuttaminen ja kehittäminen muodostuikin Ahon kestävimmäksi saavutukseksi.
SDP:n vasenta laitaa edustanut Aho oli kouludemokratiahankkeissa pitkälti samoilla linjoilla kuin Teiniliiton radikaalit, joista monet lukeutuivat taistolaisiin kommunisteihin. Vuonna 2016 julkaistun kirjan mukaan pääjohtaja Aho olisi ollut neuvostoliittolaisia näkökantoja heijastaneen Pirkkalan koulukokeilun keskeinen alullepanija. Aho on kiistänyt väitteen. Seura-lehden julkaiseman artikkelin mukaan kokeilun valvonta ei kuulunut Aholle vaan kouluhallituksen opetusosastolle.
Luottamustehtävät
Aho oli pitkään Suomi–Neuvostoliitto-Seuran johtokunnan jäsen ja puheenjohtaja vuosina 1990–1991 sekä Suomen Unesco-toimikunnan puheenjohtaja 1987–1993.
Bakal
Bakal on kaupunki Tšeljabinskin alueen Satkan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Uralin länsirinteellä 258 kilometriä Tšeljabinskista länteen. Kaupungissa on Ufan ja Tšeljabinskin väliseltä rautatieltä Berdjaušin asemalla haarautuvan sivuradan pääteasema. Asukkaita on 22 000 henkeä (vuonna 2005).
Soihtuliljat
Soihtuliljat (Kniphofia) on kasvisuku, joka kuuluu soihtukasvien (Asphodelaceae), aiemmin heinäpuukasvien (Xanthorrhoeaceae) heimoon. Suvussa on noin 70 Afrikassa alkuperäisenä kasvavaa lajia. Niihin sisältyy muun muassa monivuotisena koristekasvina kasvatettu hehkusoihtulilja (Kniphofia uvaria).
Unitaarinen matriisi
Etenkin kvanttimekaniikassa kompleksikonjugaatin transpoosia merkitään A^{\dagger}.
Lakkimuurat
Lakkimuurat (Percnostola) on puumuurien heimoon kuuluva varpuslintusuku. Lakkimuurien sukuun kuuluu BirdLifen mukaan 2 lajia. Suvun lajimäärä voi vaihdella eri lähteissä.
Marinin hallitus
Marinin hallitus oli Suomen tasavallan 76. hallitus, joka toimi 10. joulukuuta 2019 – 20. kesäkuuta 2023. Sen muodostivat sosiaalidemokraatit, keskusta, vihreät, vasemmistoliitto ja ruotsalainen kansanpuolue.
Hallituksen pääministeri oli sosiaalidemokraattien puheenjohtaja Sanna Marin, joka oli edeltävän Rinteen hallituksen liikenne- ja viestintäministeri. Hän oli 34-vuotiaana virkaan astuessaan paitsi Suomen kaikkien aikojen nuorin, myös koko maailman nuorin istuva pääministeri sekä kolmas nainen Suomen pääministerin asemassa. Marinin valinta pääministeriksi herätti laajalti huomiota paitsi Suomessa myös ulkomaisissa viestimissä.
Kuluvalle hallituskaudelle osui koronaviruspandemia. Vuonna 2021 Marinin hallitus teki päätöksen hankkia Suomelle ilmavoimien esityksestä uusia F-35-hävittäjiä. Eduskunta hyväksyi vuonna 2021 Marinin hallituksen suunnitelman sosiaali- ja terveydenhuollon siirtämisestä 22 hyvinvointialueen järjestettäväksi. Alkuvuonna 2022 järjestettiin ensimmäiset aluevaalit Marinin hallituksen soteuudistuslainsäädännön pohjalta. Vuonna 2022 työllisyysaste on noussut 74 prosenttiin, hallitusohjelman tavoite on 75 prosenttia. Venäjän hyökkäys Ukrainaan 2022 johti Suomen turvallisuusympäristön muutokseen. Sanna Marin ja tasavallan presidentti Sauli Niinistö ilmoittivat toukokuussa 2022 Suomen hakevan Naton jäsenyyttä.
Pääministeri Marin pyysi hallituksen eroa tasavallan presidentiltä torstaina 6. huhtikuuta 2023. Presidentti Niinistö myönsi eron, mutta pyysi hallitusta jatkamaan uuden hallituksen muodostamiseen asti toimitusministeristönä.
Pääministerin valinta
pienoiskuva|Marinin hallitus nimitettiin 10. joulukuuta 2019. Marinin hallitus muodostettiin edeltävän pääministeri Antti Rinteen erottua tehtävästään 3. joulukuuta 2019. Rinteen jätettyä hallituksensa eronpyynnön pääministerin valitsi 9. joulukuuta 2019 sosiaalidemokraattinen puoluevaltuusto, jonka kokouksessa Sanna Marin voitti vastaehdokkaansa, sosiaalidemokraattisen eduskuntaryhmän puheenjohtaja Antti Lindtmanin, äänin 32–29. Helsingin Sanomien pääkirjoitustoimittaja Juha Akkasen mukaan Marin oli vuodesta 2014 puoluetta johtaneen Antti Rinteen ja Lindtman vuosina 2005–2008 puolueen puheenjohtajana toimineen Eero Heinäluoman ehdokas. Tästä jakolinjasta johtuen SDP:n puheenjohtajana vuosina 2008–2014 toimineen Jutta Urpilaisen oikeistolainen valtuustojoukko liittoutui Rinteen tukijoiden kanssa äänestäen Sanna Marinin pääministeriksi. Helsingin Sanomien politiikan analyytikko Marko Junkkarin mukaan tämän valinnan ratkaisi vanha jakolinja Heinäluoman ja Urpilaisen kannattajien välillä. Pääministerin toimesta luopunut Antti Rinne jatkoi puolueen puheenjohtajana kesällä 2020 järjestettyyn sosiaalidemokraattien puoluekokoukseen asti.
Eduskunta äänesti uudesta pääministeristä seuraavana päivänä pidetyssä täysistunnossa, tiistaina 10. joulukuuta 2019, jossa Marin valittiin Suomen pääministeriksi äänin 99–70.
Valtiovarainministerin vaihtuminen
Kesäkuussa 2020 Suomen Kuvalehti raportoi, että valtiovarainministeri Katri Kulmuni oli maksattanut viestintäkoulutuspalveluita valtion rahalla. Keskustan puheenjohtajana Kulmuni oli hankkinut viestintäkoulutusta paitsi elinkeino- ja valtiovarainministerin toimiin, myös puoluejohtajan rooliin.
5. kesäkuuta Katri Kulmuni ilmoitti eroavansa valtiovarainministerin tehtävästä. Kulmuni ilmoitti maksavansa valtiolle takaisin lähes 50 000 euron viestintäkoulutuslaskut. Kolme keskustan toimielintä – puoluehallitus, eduskuntaryhmä ja europarlamentaarikkoryhmä – kokoontui yhteen maanantaina 8. kesäkuuta päättämään uudesta valtiovarainministeristä. Matti Vanhanen valittiin virkaan yksimielisesti. Vanhanen nimitettiin Suomen valtiovarainministeriksi, ja hänen toimikautensa alkoi seuraavana päivänä, 9. kesäkuuta 2020.
Vanhanen ilmoitti 22. toukokuuta 2021 luovuttavansa valtiovarainministerin salkun Kulmunia puolueen puheenjohtajana seuranneelle Annika Saarikolle. Saarikon nimitys vahvistettiin 27. toukokuuta 2021. Saarikon tilalle tiede- ja kulttuuriministeriksi nousi samalla Antti Kurvinen.
Hallitusohjelma
pienoiskuva|pysty=1.3|Marinin hallituksen johtoviisikko joulukuussa 2019. Ministereistä opetusministeri [[Li Andersson (vasemmalla), silloinen valtiovarainministeri Katri Kulmuni, pääministeri Sanna Marin, oikeusministeri Anna-Maja Henriksson ja sisäministeri Maria Ohisalo.]] Marinin hallitus otti ohjelmakseen edeltävän hallituksen ohjelman, jonka nimi on ”Osallistava ja osaava Suomi – sosiaalisesti, taloudellisesti ja ekologisesti kestävä yhteiskunta”.
Työllisyysasteen korotus 75 prosenttiin
Hallitus sitoutuu kasvattamaan työllisyysasteen eli työllisten osuuden 15–64-vuotiaasta väestöstä vuoden 2023 loppuun mennessä 75 prosenttiin, mikä tarkoittaisi 60 000 uutta työpaikkaa. Tämän työllisyyden nousun varaan rakentuu neljännes hallituksen pysyvistä 1,2 miljardin euron lisämenoista. Helsingin Sanomien mukaan hallitusohjelmassa kuvaillut keinot jäävät ”ylimalkaisiksi”, vaikka lehden mukaan jo aiemmin lukuisat työryhmät ovat selvittäneet ministeriöillekin monia sopivia keinoja valmiiksi. Hallitus haluaisi lisää töitä vaikeasti työllistyville, ikääntyneille ja maahanmuuttajille, paikallisen sopimisen edistämistä ja korkeakoulutettujen varhaisempaa tuloa työelämään. Keinoista mainitaan palkkatuki ja työvoimapolitiikan aktiivisuus, mutta ne maksavat paljon, mikä on ongelmallista, kun tarkoitus olisi vahvistaa julkista taloutta. Suomen Pankin tutkijoiden mukaan paikallinen sopiminen ei juurikaan työllistä, ellei työmarkkinajärjestelmää muuteta paljon. Kansanedustaja Juhana Vartiainen (kok.) on kritisoinut sitä, että työllisyyskasvun toteutumiseksi ei löydy hallitusohjelmasta minkäänlaisia keinoja. SAK:n ekonomisti Patrizio Lainàn mukaan lisämenoista vain 300 miljoonaa euroa on tarkoitus rahoittaa työllisyysasteen nousulla, ja hän toteaa, että lisäveroja on mahdollista kerätä. Työllisyyskeinoja valmistellaan kolmikantaisesti.
Aiemman pääministerin Antti Rinteen mukaan työttömyysaste pudotetaan yli 6 prosentista 4,8 prosenttiin, ja jo vuonna 2020 pitää olla 30 000 uutta työllistä näköpiirissä, jotta luvatut menonlisäykset voidaan toteuttaa. Helsingin Sanomien mukaan ”työllisyys on Rinteen hallituksen tärkein mittari”.
Ansiosidonnaisen työttömyysturvan laajentaminen kaikille työssäoloehdon täyttäville selvitetään. Rinteen ja myös Marinin hallituksen aloittaessa vain kassojen jäsenet saivat turvan.
Julkinen talous tasapainoon
pienoiskuva|pysty|Valtiovarainministeri [[Annika Saarikko.]] Hallitus sitoutuu tasapainottamaan julkisen talouden vuoteen 2023 mennessä; toisaalta tavoitteesta voidaan tinkiä, jos Euroopassa tulee riittävä talousromahdus. Tulevaisuudessa tapahtuvaan väestön ikääntymiseen varautumista hallitusohjelmassa ei juuri ole.
Eduskunnan tietopalvelun vuonna 2020 tekemän laskelman mukaan tarvitaan 120 000 uutta työllistä ja 77 prosentin työllisyysaste, jotta hallitus toteuttaisi keskeisen tavoitteensa tulojen ja menojen tasapainosta vuonna 2023. Jos työllisyys ei parane, hallitus joutuu leikkaamaan menoja 3,6 miljardilla eurolla.
Tulevaisuusinvestoinnit
Tulevaisuusinvestoinneilla tarkoitetaan tilapäisiä lisäpanostuksia tiettyihin valtion menoihin, kuten ammattikoulujen opettajien palkkaamiseen ja kehitysyhteistyöhön. Marinin hallitus rahoittaa tulevaisuusinvestointeja kolmella miljardilla eurolla. Nämä lisämenot rahoitetaan myymällä valtionyhtiöitä ja muuta valtion omaisuutta.
Verotus
Veroja kiristetään 730 miljoonalla eurolla. Pieni- ja keskituloisten tuloveroja kevennetään 200 miljoonalla kompensoimaan välillisten verojen korotuksia. Fossiilisten polttoaineiden, tupakan, alkoholin ja virvoitusjuomien veroja korotetaan. Ruuhkamaksuista säädetään laki, Airbnb, Uber ja muut alustatalousyhtiöt saatetaan verotuksen piiriin. Sokeri- ja lähdeveroja selvitetään. Kotitalousvähennystä lasketaan. Moni indeksikorotus palautetaan ja negatiivista tuloveroa kokeillaan. Asuntolainojen korkovähennys poistetaan. Arvonlisäveron verovapaus alle 22 euron arvoisilta EU:n ulkopuolelta tuoduilta tuotteilta poistetaan viimeistään vuoden 2021 alusta, mikä lisää arvonlisäveron verotuottoa arviolta noin 40 miljoonaa euroa.
Kaivokset siirretään sähköveroluokkaan I, ja ne poistetaan energiaveroleikkurin piiristä. Selvitetään mahdollisuutta ottaa käyttöön erillinen kaivosvero ja mahdollisuuksia verottaa kaivosoikeuksien myyntivoittoja Suomessa silloinkin, kun ne ovat ulkomaisten yhteisöjen omistuksessa.
Ulkopolitiikka
Kehitysyhteistyörahoituksen taso nostetaan ennen pitkää 0,7 prosenttiin bruttokansantuotteesta.
Pakolaiset ja maahanmuutto
Pakolaiskiintiö nostetaan vuosittain tarkennettavaan 850–1 050 henkilöön aiemmasta 750:stä. Kielteisen turvapaikkapäätöksen saaneelle voidaan asentaa jalkapanta. Työperäistä maahanmuuttoa lisätään.
Ilmastopolitiikka
pienoiskuva|pysty|Sisäministeri Ohisalo. Hallitus tavoittelee Suomesta hiilineutraalia vuoteen 2035 mennessä.
Teollisuuden sähkövero lasketaan EU:n sallimaan minimiin, mutta energiaveroa ei enää palauteta teollisuudelle, ja energiaverotusta uudistetaan muutenkin. Öljylämmitys lopetetaan 2030-luvun alkuun mennessä ja tuulivoiman osuutta kasvatetaan. Metsien, soiden ja maatalousmaan hiilinieluja kasvatetaan, ja luonnonsuojelun rahoitusta lisätään 100 miljoonalla eurolla vuodessa. Säädetään kaivosrojaltivero. Eläinten hyvinvointia parannetaan. Kävely- ja pyöräväyliä lisätään.
Ilmasto- ja ympäristöministeri Krista Mikkosen mukaan luonnonsuojelun lisäksi tarvitaan myös ennallistamista, kunnostusta ja hoitoa. Hallituksen tavoitteena on myös uusien suojelualueiden perustaminen ja vanhojen laajentaminen. Vuoden 2020 talousarvioesityksessä hallitus esittää Helmi-hankkeeseen 42 miljoonaa euroa. Hankkeen pohjana ovat muun muassa lajien ja luontotyyppien uhanalaisuusselvitykset ja suunnittelu. Vuonna 2020 keskeisiä ovat suot, lintuvedet ja perinnemaisemat. Tavoitteena on saada hallituskauden aikana 20 000 uutta soidensuojeluhehtaaria. Mikkosen mukaan Helmi tuo esimerkiksi turvealalta väheneviä työpaikkoja korvaavaa työtä. Lintukosteikoista on tarkoitus kunnostaa 80 kiireellisintä kohdetta. Perinteisen maatalouden muovaamia niittyjä, metsälaitumia ja muita perinneympäristöjä pyritään saamaan hoidon piiriin 15 000 uutta hehtaaria nykyisten 30 000 hehtaarin lisäksi. Yksityisten maiden ennallistamisessa, hoidossa ja suojelupäätöksissä nojataan maanomistajien vapaaehtoisuuteen, suojeltavista alueista saa korvauksen ja kunnostukset kustantaa valtio. Etelä-Suomen metsien monimuotoisuusohjelma Metsolle on tulossa lisärahoitus, jolla ohjelma on tarkoitus saada valmiiksi vuoteen 2025 mennessä.