cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lorenz-Günther Köstner
Ura valmentajana
Jouluaattona 2005 Köstner palasi jälleen valmennustehtäviin siirtyen TSG 1899 Hoffenheimin päävalmentajaksi. Hän johdatti seuran puolikkaalla kaudellaan Regionalligan neljänneksi. Kauden jälkeen hän teki tilaa Ralf Rangnickille, jonka johdolla TSG Hoffenheim sittemmin nousi aina Bundesliigaan saakka.
Marraskuussa 2006 Köstner jatkoi uraansa Rot-Weiss Essenissä. Menestys ei kuitenkaan ollut kehuttavaa ja seura putosi kauden jälkeen Regionalligaan ja Köstner sai jättää tehtävänsä.
Oltuaan puolitoista vuotta poissa valmennustehtävistä Köstner sai joulun alla 2008 lahjaksi uuden valmennussopimuksen ja tammikuussa 2009 hän aloitti VfL Wolfsburgin reservijoukkueen uutena päävalmentajana.
Armin Vehin potkujen jälkeen tammikuun lopulla 2010 hän otti toistaiseksi hoitaakseen edustusjoukkueen päävalmentajan tehtävät. Helmikuun alussa seurajohto ilmoitti, että Köstner toimii päävalmentajana kauden loppuun saakka. Kauden jälkeen Köstner palasi reservijoukkueen peräsimeen. Lokakuun lopulla 2012 hänestä tuli toistamiseen seuran ykkösjoukkueen päävalmentaja, kun Felix Magath sai potkut surkean alkukauden jälkeen. Köstnerin johdolla Wolfsburg voitti neljä pelaamastaan yhdeksästä liigaottelusta. Myös cupissa sujui hyvin, kun Köstner luotsasi Sudet kahteen voittoon. Paikka puolivälierissä varmistui 2–1-voitolla Bayer 04 Leverkusenista. Bundesliigan siirtyessä joulutauolle Köstner ilmoitti palaavansa vuoden 2013 alusta takaisin Wolfsburgin reservijoukkueen valmentajaksi. Hän jätti Wolfsburgin kauden 2012/13 jälkeen.
Köstner palasi valmennustehtäviin 30. joulukuuta 2013 allekirjoitettuaan vuoteen 2015 ulottuvan sopimuksen 2. Bundesliigassa pelaavan Fortuna Düsseldorfin kanssa. Köstnerin johdolla Fortuna ei onnistunut säilyttämään sarjapaikkaansa, vaan putosi 2. Bundesliigaan. Loppukautta varjosti myös Köstnerin joutuminen sairauslomalle. Kesäkuussa seurajohto vapautti Köstnerin sopimuksestaan.
10 sekunnin raja
10 sekunnin raja on yleisurheilussa käytetty termi, jolla viitataan ihmisen fyysisiin ominaisuuksiin perustuvaa psykologista rajaa 100 metrin juoksun suorittamiseksi alle 10 sekunnissa. Rajaa on perinteisesti pidetty pikajuoksun merkkipaaluna mutta sen merkitys on vähentynyt, sillä 1990-luvulta lähtien yhä useampi juoksija on alittanut rajan.
Historia
Ensimmäiset 10 sekuntia alittaneet ajat mitattiin käsiajanotolla. Kansainvälisen yleisurheiluliiton säännöistä johtuen vain täysin automaattista ajanottoa käyttäen mitatut ajat ovat tilastokelpoisia. Lisäksi suorituksen aikana tuulen nopeus saa olla enintään 2 m/s eikä urheilija saa käyttää suorituskykyä parantavia aineita. Tuulimittarin virheellinen toiminta voi myös mitätöidä tuloksen.
Näiden sääntöjen mukaan ensimmäisenä 10 sekunnin rajan alitti yhdysvaltalainen pikajuoksija Jim Hines 14. lokakuuta 1968 Méxicon kesäolympialaisissa. Hänen aikansa 9,95 s oli maailman nopein aika. Seuraava 10 sekunnin alitus tapahtui lähes 9 vuoden kuluttua kun Silvio Leonard juoksi 11. elokuuta 1977 ajan 9,98 s. Molemmat ajat mitattiin yli 1000 metrin korkeudessa, mikä vähentää ilmanvastusta ja näin ollen helpottaa juoksijan työtä. Carl Lewis oli ensimmäinen merenpinnan tasolla 10 sekunnin rajan alittanut. Hän juoksi 14. maaliskuuta 1983 ajan 9,97 s. Calvin Smith teki uuden maailmanennätyksen 3. heinäkuuta 1983 ajalla 9,93 s. Smith oli ensimmäinen joka alitti 10 sekunnin rajan kahdesti alittamalla rajan toistamiseen saman vuoden elokuussa.
Useat juoksijat alittivat rajan 1980-luvulla, mutta vuoden 1991 maailmanmestaruuskilpailujen 100 metrin loppukilpailussa kuusi juoksijaa alitti 10 sekunnin rajan. Kilpailun voitti Carl Lewis uudella maailmanennätysajalla 9,86 s. Maurice Greene oli ensimmäinen joka alitti 9,80 s vuonna 1999 ja Usain Bolt alitti ensimmäisenä 9,70 s vuonna 2008 ja 9,60 vuonna 2009. 10 sekunnin rajan alittaneita urheilijoita löytyy kaikilta mantereilta lukuun ottamatta Etelä-Amerikkaa, jossa Robson da Silva pitää maanosan ennätystä ajalla 10,00 s.
Vuonna 2008 10 sekunnin rajan alitti yhteensä 14 juoksijaa, jotka rikkoivat rajan yhteensä 53 kertaa. Kymmenen heistä alitti rajan ensimmäistä kertaa urallaan. Vuoden 2008 kesäolympialaisissa Pekingissä tehtiin uusi maailmanennätys, ja kuusi juoksijaa alitti 10 sekunnin rajan.
Rotu
Lähes kaikki 10 sekunnin rajan alittaneet urheilijat ovat länsiafrikkalaista alkuperää. Ennen Christophe Lemaitren vuonna 2010 juoksemaa aikaa 9,98 yksikään aasialaista tai itäafrikkalaista alkuperää oleva juoksija ei ollut virallisesti alittanut rajaa. Colin Jackson sanoi, että hänen molemmat vanhempansa olivat lahjakkaita urheilijoita, ja vihjasi biologisen perimän olevan merkittävin tekijä sen sijaan, että rodulla olisi asian kanssa tekemistä. Lisäksi menestyneet länsiafrikkalaiset urheilijat voivat edesauttaa roolimallin muodostumisessa ja täten vahvistaa rodullista epäsuhtaa.
Kotkan Höyrypanimo
Kotkan Höyrypanimo Oy oli Kotkassa vuosina 1895–1967 toiminnut panimo. Kotkan Höyrypanimo Oy vihittiin käyttöön 22. elokuuta 1895. Panimon rakennus on Kotkan toiseksi vanhin rakennus.
Tuotteet
Panimon suosituin tuote oli Ukko-olut, jota valmistettiin sekä I- että III -veroluokassa sekä myöhemmin vuodesta 1964 III A -veroluokassa. Yhtiön tuotantoon kuului myös virvoitusjuomia.
Toiminnan loppuminen
Panimo lopetti toimintansa vuonna 1967, kun Mallasjuoma osti toiminnan ja lopetti oluen panemisen Kotkassa. Toiminnan lopettamisen jälkeen rakennuksessa on toiminut muun muassa autokorjaamo, höyrypesula, metallisorvaamo ja kalustovuokraamo.
Vasili Stasov
thumb|175px|[[Aleksandr Varnekin 1820-luvulla maalaama Vasili Stasovin muotokuva.]] Vasili Petrovitš Stasov (4. elokuuta (J: 24. heinäkuuta) 1769 Moskova – 5. syyskuuta (J: 24. elokuuta) 1848 Pietari) oli venäläinen arkkitehti. Tyylillisesti hänen työnsä edustavat myöhäisklassismia eli empireä.
Kotkan Höyrypanimo
Toiminnan loppuminen
Lääninhallitukselle tehtiin syyskuussa 1991 kaksi suojeluesitystä. Rakennus täytti museoviraston kaikki kolme suojeluperustetta. Esitysten pohjalta kaupunki alkoi käydä neuvotteluja lääninhallituksen kanssa ja vuoden 1993 alussa sovittiin panimon rakennusten suojelemisesta kaavalla.
Vasili Stasov
Vuosina 1783–1794 Vasili Stasov toimi arkkitehdin apulaisena Moskovassa. Vuosina 1802–1808 hän opiskeli arkkitehtuuria Ranskassa ja Italiassa. Vuodesta 1808 lähtien hän työskenteli Pietarissa, jossa hänet vuonna 1811 valittiin Pietarin taideakatemian akateemikoksi. Vuodesta 1816 lähtien Stasov toimi Pietarin rakennuskomitean jäsenenä ja vuodesta 1817 lähtien johti keisarillisen hovin rakennustöitä.
Stasovin merkittävimpiä töitä ovat Pavlovskin rykmentin kasarmit Mars-kentän reunalla (1817–1820), Tallivirasto (1817–1823), Kristuksen kirkastumisen (1827–1829) ja Pyhän kolminaisuuden (1828–1835) katedraalit, Narvan (1833) ja Moskovan (1834–1838) riemuportit Pietarissa, Tsarskoje Selon maneesi, kasvihuone ja tallirakennus sekä Moskovan elintarvikevarastot. Stasov rakensi loppuun Smolnan katedraalin ja jälleenrakensi Talvipalatsin vuoden 1837 tulipalon jälkeen. Hän laati myös mallipiirustuksia maaseutua varten.
Norberto Bernárdez Ávila
Norberto Bernárdez Ávila (s. 20. huhtikuuta 1987) on hondurasilainen yksikkösoutaja. Bernardez edusti Hondurasia Pekingin vuoden 2008 kesäolympialaisissa, missä hän kilpaili maan ainoana soutajana miesten yksikössä. Tapahtumaa hallitsi myöhemmin puolustava olympiavoittaja Olaf Tufte Norjasta. Bernardez sijoittui F-finaalissa toiseksi häviten sen voittajalle Kenian Matthew Lidaywa Mwangelle neljäkymmentä sekuntia ajalla 8: 32.22.
Denpasar
Denpasar on kaupunki Indonesiassa. Se on Balin provinssin pääkaupunki ja suurin kaupunki. Se sijaitsee noin 70 km Singarajasta etelään. Denpasarissa on noin 790 000 asukasta (2010). Kaupungin lähistöllä sijaitsee Ngurah Rain kansainvälinen lentoasema. Se on yksi Indonesian vilkkaimmista lentoasemista.
Tobolskin kuvernementti
thumb|270px|Kuvernementin kartta. Tobolskin kuvernementti (myös lääni; ) oli hallintoalue Venäjällä vuosina 1796–1920. Se käsitti Länsi-Siperian alangon ja osan Uralin vuoristoalueesta. 1900-luvun alussa kuvernementin pinta-ala oli 1 217 400 neliövirstaa. Se rajoittui koillisessa Jeniseiskin sekä idässä ja kaakossa Tomskin kuvernementteihin, etelässä Semipalatinskin ja Akmolinskin alueisiin sekä lännessä Ufan, Permin, Arkangelin ja Vologdan kuvernementteihin. Hallinnollinen keskus oli Tobolsk.
Kuvernementti korvasi vuonna 1782 perustetun Tobolskin käskynhaltijakunnan. Sitä ennen alue oli kuulunut Siperian kuvernementtiin. Vuonna 1804 kaakkoisosa erotettiin erilliseksi Tomskin kuvernementiksi. Vuosina 1822–1838 oli olemassa erillinen Omskin alue. Vuosina 1822–1882 Tobolskin kuvernementti kuului Länsi-Siperian kenraalikuvernementtiin. 1800-luvun lopulla kuvernementissä oli kymmenen kihlakuntaa, joiden keskuksina toimivat Berjozov, Išim, Jalutorovsk, Kurgan, Surgut, Tara, Tjukalinsk, Tjumen, Tobolsk ja Turinsk.
Vuonna 1899 kuvernementissa oli 1,5 miljoonaa asukasta, joista noin 5,8 prosenttia oli kaupunkiväestöä. Venäläisiä oli yli miljoona, tataareja ja buharalaisia 42 000, hanteja, manseja ja nenetsejä 22 500 sekä puolalaisia, saksalaisia ja suomalaisia lähes 7 000. Eteläosassa harjoitettiin maanviljelyä ja nautakarjan kasvatusta, pohjoisessa kalastusta, metsästystä ja poronhoitoa. Taloudellinen keskus oli 1800-luvun alkuun saakka Tobolsk, mutta myöhemmin tärkeimmän aseman saivat uuden Siperian maantien varrella sijainneet Tjumen, Išim ja Jalutorovsk.
Kuvernementin hallinto siirrettiin Tjumeniin huhtikuussa 1918. Vuonna 1920 sen nimi muutettiin Tjumenin kuvernementiksi.
Tjukalinsk
Tjukalinsk on kaupunki Omskin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Išimin tasangolla Tjukalka-joen varrella 134 kilometriä Omskista luoteeseen. Kaupunki on Tjukalinskin piirin keskus. Sen kautta kulkee Tjumenin ja Omskin välinen maantie. Kaupungissa asui 11 275 henkeä (vuonna 2010).
Paikkakunta on saanut alkunsa 1700-luvun puolivälissä perustetusta postiasemasta. Sen ympärille kehittynyt asutus sai kaupunginoikeudet vuonna 1823. Myöhemmin siitä tuli Tobolskin lääniin kuuluneen kihlakunnan keskus. Kaupungin taloudellinen merkitys väheni Siperian radan rakentamisen jälkeen.
Nykyään Tjukalinskissa toimii meijeri, teräsbetonirakennetehdas ja metsätila. Nähtävyyksiin kuuluu kotiseutumuseo.
Epitaph (albumi)
Epitaph on neljästä CD:stä koostuva King Crimsonin livelevy, joka sisältää vuoden 1969 eli ensimmäisen kokoonpanon konserttitaltiointeja esimerkiksi Britanniasta ja Yhdysvalloista. Levy julkaistiin vuonna 1997.
Lou Costello
Lou Costello oik. Louis Francis Cristillo (6. maaliskuuta 1906 – 3. maaliskuuta 1959) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Yhdessä Bud Abbottin kanssa he muodostivat Abbott ja Costello -komediaparin, joka oli koossa 1936–1956.
Abbottin ja Costellon hajottua, Costello ehti vielä näytellä elokuvassa Neropatti pulassa, ennen kuolemaansa 1959. Lou Costello on saanut kolme tähteä Hollywood Walk of Famelle.
Rifa'a al-Tahtawi
Rifa'a al-Tahtawi (15. lokakuuta 1801 – 27. toukokuuta 1873) oli egyptiläinen opettaja, kirjailija ja kääntäjä, joka toi Egyptiin huomattavia eurooppalaisen mallin mukaisia moderneja vaikutteita. Hän vaikutti maan koulujärjestelmään ja käänsi arabiaksi mittavan määrän opetusmateriaalia ja teknisiä käsikirjoja.
Elämäkerta
Muhammad Alin seuraajan Abbas I:n kaudella al-Tahtawi joutui hovin poliittisten juonittelujen uhriksi. Vuodet 1850–1854 hän asui karkotettuna Sudanissa. Kyseessä ei ollut virallinen karkotus, vaan muodollisesti kyse oli Khartumin peruskoulun kehittämisestä. Khartumissa oleskellessaan al-Tahtawi käänsi arabiaksi ranskalaisen François Fénelonin teoksen Les adventures de Télémaque, joka pinnallisesti kertoi Odysseuksen pojan Telemakhoksen seikkailuista mutta joka syvällisemmin arvosteli autoritaarista hallintoa. Tahtawi kohdisti kritiikin Abbasiin, kun alkuperäisen kohde oli Ludvig XVI. Käännös sisälsi al-Tahtawin arabiankielisen selostuksen Ranskan poliittisesta järjestelmästä. Monet termit käännettiin ensi kertaa arabiaksi, esimerkiksi käsitteet "isänmaa" (al-Watan) ja "nationalismi" (al-watanja). Tahtawin käännöksestä tuli hyvin suosittu arabimaailmassa. Hän kirjoitti myös itse useita teoksia, jotka käsittelivät esimerkiksi Egyptin historiaa, maan poliittista ja yhteiskunnallista kehitystä ja koulutusta. Tahtawi palasi Kairoon Abbasin seuraajan Saidin kaudella ja toimi Egyptin sotilasakatemian varajohtajana. Hän kuoli 27. toukokuuta 1873.
Cordes-sur-Ciel
Cordes-sur-Ciel on kunta Ranskan eteläosassa Tarnin departementissa Occitanien alueella. Se sijaitsee noin 25 kilometriä Albin kaupungista luoteeseen.
Cordes-sur-Ciel on suosituin matkailukohde Tarnin bastideista (linnoitettu kaupunki). Sen perusti Toulousen kreivi Raimund VII vuonna 1222 albigenssiristiretken aikaan Puech de Mordagne -mäen päälle. Kaupunki antoi tuolloin kataareille turvapaikan. 1200-luvun lopulla kaupungista tuli varakas ja siellä oli 6000 asukasta, mikä oli yhtä paljon kuin Albissa. Kaupungissa tuotettiin tuolloin nahkaa, pellavaa ja köyttä. Cordes-sur-Ciel vaurastui tuona aikana, ja sinne rakennettiin useita kartanoita, jotka ovat yhä nähtävyyksiä.
Douentza
Douentza on kaupunki sekä Moptin alueen Douentzan piirin hallinnollinen keskus Malissa. Se sijaitsee Dogonimaan ja Gourman alueen rajalla 170 kilometriä Moptista koilliseen. Asukkaita on 28 000 henkeä (vuonna 2009).
Douentzan kaupunkikunnan pinta-ala on 153,86 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Débérén, idässä Pétakan, etelässä Dianwélin ja lännessä Dangol-Borén kuntiin. Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen.
Douentzan kautta kulkee Moptin ja Gaon välinen maantie RN16, josta haarautuu RN39 Timbuktuun. Tärkeimmät elinkeinot ovat maanviljely, osin paimentolaisuuteen perustuva karjanhoito, käsityöammatit ja kaupankäynti. Kaupungissa pidetään alueellisesti tärkeät karjamarkkinat. Karjan vienti suuntautuu Norsunluurannikolle, Togoon, Beniniin ja Burkina Fasoon.
Rapulokki
Rapulokki (Larus atlanticus) eteläamerikkalainen lokki. Se elää Kaakkois-Uruguayssa ja Argentiinassa, mutta lisääntyy vain Argentiinassa. Lajin holotyypin kuvaili Claes Christian Olrog Mar del Platasta 1958.
Ukonkaura
Ukonkaura (Avena strigosa) on heinälaji kaurojen (Avena) suvussa. Se on yksivuotinen ja kasvaa suurimpana yhden metrin korkeaksi. Röyhy on 10–25 senttimetriä pitkä ja viisi senttimetriä leveä, peltokauraan (Avena sativa) verrattuna muodoltaan suppea. Tähkylöiden helpeiden kärkihampaat ovat enintään usean millimetrin pituisia.
Ukonkauraa on kasvanut aiemmin rikkakasvina viljapelloissa. Se on hävinnyt Suomesta muutamia vuosikymmeniä sitten kokonaan.
Mõigu
Mõigu on asuinalue Kesklinnan kaupunginosassa Tallinnassa. Sen pinta-ala on 70 hehtaaria ja väkiluku 375 henkeä (1.1.2018). Vuoden 2014 alussa asuinalueen väestöstä 85 prosenttia oli virolaisia.
Toy Story: Jonka aika unohti
Toy Story: Jonka aika unohti on vuonna 2014 valmistunut jouluaiheinen lyhytelokuva. Tapahtumat sijoittuvat Toy Story 3:n jälkeiseen aikaan. Lyhytelokuvan ensi-ilta oli ABC-kanavalla 16. joulukuuta 2014 Yhdysvalloissa. Lyhytelokuvaa ei ole dubattu suomeksi mutta se katsottavissa suomenkielisellä tekstityksellä Disney+-palvelussa. Lyhytelokuvan on käsikirjoittanut ja ohjannut Steve Purcell, ja se on John Lasseterin tuottama.
Aavikkolokki
Aavikkolokki (Larus modestus, myös Leucophaeus modestus) on eteläamerikkalainen lokki. Sen elinympäristö käsittää Pohjois-Chilen ja mahdollisesti Etelä-Perun sisämaan aavikoita, etenkin Atacaman aavikon. Ruokailevia ja pesimättömiä lintuja tavataan Tyynenmeren rannikolla Ecuadorista Etelä-Chileen. Lajin holotyypin kuvaili Johann Jakob von Tschudi Lurinista Liman eteläpuolelta 1843.
David Luiz
David Luiz Moreira Marinho (s. 22. huhtikuuta 1987 Diadema, São Paulo) on brasilialainen jalkapalloilija, joka edustaa Flamengoa. Hänen luontainen pelipaikkansa on keskuspuolustaja, mutta hän on pelannut myös puolustavan keskikenttäpelaajan roolissa.
Seurajoukkueura
David Luiz aloitti ammattilaisuransa Esporte Clube Vitóriasta, jossa hän pelasi ensimmäisen ottelunsa 16-vuotiaana. Hän nousi nopeasti joukkueen puolustuspään luottopelaajaksi, hyvän ilmapelin sekä kovan pelityylin ansiosta.
Benfica (2007–2011)
31. tammikuuta 2007 David Luiz siirtyi portugalilaiseen Benficaan lainasopimuksella. Hän teki ensiesiintymisensä joukkueessa UEFA cupin ottelussa ranskalaista Paris Saint-Germainia vastaan ja pelasi keskuspuolustuksessa yhdessä Andersonin kanssa korvaten loukkaantunutta Luisãoa. Benfica hävisi ottelun numeroin 2–1, mutta eteni jatkoon yhteismaalein 4–3.
12. maaliskuuta 2007 hän pelasi ensimmäisen pääsarjaottelunsa União Leiriaa vastaan. Kauden päätteeksi hän teki viisivuotisen sopimuksen joukkueen kanssa. 5. elokuuta 2007 hän teki ensimmäisen maalinsa ottelussa Sporting Clube de Portugalia vastaan. Kauden aikana David Luiz pelasi kuitenkin vain kahdeksassa ottelussa, Benfican sijoituttua lopulta viidenneksi.
Kaudella 2009–2010 hän pelasi yhteensä 49 virallista ottelua. Benfica voitti kauden aikana kaksi pokaalia, ensimmäisen joukkue varmisti 21. maaliskuuta 2010, kun se voitti Taça da Liga loppuottelussa Porton. Myöhemmin keväällä joukkue voitti maan pääsarjamestaruuden viiden vuoden tauon jälkeen.
Chelsea (2011–2014)
Tammikuussa 2011 David Luiz siirtyi Englannin valioliigan Chelseaan 25 miljoonan euron siirtosummalla. Hän teki ensiesiintymisensä joukkueessa 6. helmikuuta 2011 kotiottelussa Liverpoolia vastaan.
1. maaliskuuta 2011 hän teki ensimmäisen maalinsa Chelseassa, kun joukkue kohtasi arkivihollisensa Manchester Unitedin Stamford Bridgellä. Manchester United meni ottelussa 1–0-johtoon, mutta David Luiz tasoitti osumallaan sen numeroihin 1–1 ja lopulta Frank Lampard viimeisteli lontoolaisseuran 2–1-voiton. Toisen maalinsa joukkueessa David Luiz teki 20. maaliskuuta 2011 toista manchesterilaisseuraa Manchester Cityä vastaan päällään.
Luiz pelasi kaudella 2011−2012 Mestarien liigassa 11 ottelua mukaan lukien voitokas loppuottelu Bayern Müncheniä vastaan. Saman kauden FA Cupissa hän pelasi kuusi ottelua, mutta oli voittoon päättyneestä finaalista sivussa reisilihasvamman vuoksi. Kaudella 2012−2013 hän pelasi seitsemän viimeistä ottelua Chelsean voittaessa Eurooppa-liigan
Paris Saint-Germain (2014–2016)
23. toukokuuta 2014 Chelsea ilmoitti hyväksyneensä ranskalaisseura Paris Saint-Germainin ostotarjouksen David Luizista. Siirron toteutumiseksi tarvittiin enää, että pelaaja ja joukkue pääsevät yhteisymmärrykseen henkilökohtaisista ehdoista. Siirto toteutui kesän siirtoikkunan avautuessa 10. kesäkuuta 2014, ja siirtokorvauksen arvioitiin olevan noin 49 miljoonaa euroa. Hän voitti molemmilla PSG:ssä pelaamillaan kausilla triplamestaruuden: liigamestaruuden, Ranskan cupin ja Ranskan liigacupin.
Chelsea (2016–2019)
Kahden PSG:ssä vietetyn vuoden jälkeen, Luiz palasi Chelseaan elokuun siirtoikkunan viimeisenä päivänä. Hän pelasi 33 ottelua Chelsean voittaessa Valioliigan mestaruuden kaudella 2016−2017. Seuraavalla kaudella hän kärsi jalkavammoista, ja pystyi pelaamaan vain kymmenen sarjaottelua sekä kaksi ottelua Chelsean voittaessa FA Cupin. Kaudella 2018−2019 hän pelasi kahta vaille kaikki valioliigaottelut. Eurooppa-liigassa hän pelasi kuusi ottelua, myös voittoisan loppuottelun Arsenalia vastaan.
Arsenal (2019−2021)
Luiz siirtyi 8,7 miljoonan euron siirtosummalla Arsenaliin elokuussa 2019. Hän pelasi kaudella 2019–2020 Valioliigassa 33 ottelua sekä teki maalin lokakuussa Bournemouthia ja Crystal Palacea vastaan. Hän pelasi viisi ottelua Arsenalin voittaessa FA Cupin 2020. Kesäkuussa 2020 Luiz teki vuoden jatkosopimuksen Arsenalin kanssa. Kaudella 2020–2021 hän pelasi Valioliigassa 20 ja Eurooppa-liigassa seitsemän ottelua. Hän teki maalin Valioliigassa helmikuun lopulla Leicesteriä vastaan ja Eurooppa-liigassa lokakuussa Rapid Wieniä vastaan.
Flamengo (2021–)
Luiz teki yksivuotisen sopimuksen brasilialaisen Flamengon kanssa 12. syyskuuta 2021.
Maajoukkueura
David Luiz valittiin ensimmäistä kertaa Brasilian maajoukkueen kokoonpanoon 10. elokuuta 2010 pelattuun ystävyysotteluun Yhdysvaltoja vastaan. Hän teki samaisessa ottelussa myös ensiesiintymisensä uuden päävalmentaja Mano Menezesin alaisuudessa, joka korvasi tehtävässä Dungan vuoden 2010 MM-kilpailuiden jälkeen. Hän kuului Brasilian joukkueeseen Copa Américassa 2011, muttei päässyt pelaamaan. Hän pelasi kaikissa viidessä ottelussa Brasilian voittaessa Maanosaliittojen cupin 2013.
David Luiz pelasi Brasilian kaikki seitsemän ottelua MM-kilpailuissa 2014, ja teki uransa ensimmäiset maajoukkuemaalit otteluissa Chileä ja Kolumbiaa vastaan. Hänet valittiin kisojen tähdistöjoukkueeseen. Hän pelasi kaksi ottelua Copa Américassa 2015.
Luiz on pelannut maajoukkueessa 57 ottelua ja tehnyt kolme maalia. Toistaiseksi viimeisen maaottelunsa hän on pelannut kesäkuussa 2017.
Tjeldsundin silta
Tjeldsundin silta on Tromssan läänissä, Pohjois-Norjassa sijaitseva riippusilta, joka ylittää Tjeldsundetin. Sillan kokonaispituus on 1 007 metriä ja pääjänne 290 metriä. Silta yhdistää Hinnøyan ja Lofootit mantereeseen. Yhdessä Vesterålenin siltojen kanssa, se yhdistää myös Vesterålenin pääsaaret Manner-Norjaan.
Silta avattiin 22. elokuuta 1967. Se maksoi 45 miljoonaa Norjan kruunua ja sitä rakennettiin 30 kuukautta.
Tjeldsundin sillalla kulkee valtatie E10.
Olavi Suvitie
Olavi Suvitie (6. kesäkuuta 1926 Tampere) on tamperelainen arkkitehti. Hän työskenteli Tampereen kaupungin palveluksessa 10 vuotta, ja sen jälkeen hänellä oli oma arkkitehtitoimisto Taito Uusitalon kanssa. Valtaosa hänen suunnittelutyöstään oli koteja ja kouluja tamperelaisille. Näkyvimmät hänen suunnittelemansa rakennukset ovat vesitorneja. Niitä hän on suunnitellut Tampereelle kolme: Tesoman vesitorni, Hervannan vesitorni ja Peltolammin vesitorni. Lisäksi hän on suunnitellut Tesoman kirkon.
Suvitie ja Uusitalo ovat suunnitelleet yhdessä Tampereen ateljeetalon.
.et
.et on Etiopian Internet-maatunnus. Sana merkitsee myös ranskan kielen ja latinan kielen ja-sanoja, mikä mahdollistaisi monet domain hack'it, mikäli rekisteröinnit toiselle asteelle olisi sallittu. Tunnuksen rekisteröinnistä ja sponsoroinnista vastaa Ethiopian Telecommunications Corporation. Toisen asteen tunnuksia on useita. Tunnus otettiin käyttöön 1991.
Ladies of the Road
Ladies of the Road on King Crimsonin vuonna 2000 julkaistu kokooma livetaltioinneista vuosilta 1971 ja 1972. Kansilehtisessä Robert Fripp sanoo, että näissä taltioinneissa on liikaa sooloa ja "jammailu"-tyyppistä improvisaatiota. Hänen näkemyksensä mukaan kuitenkin syytökset progesta ylipitkinä kitarasooloina sleittyvät Crimsonin kohdalla sillä, että arvostelijat eivät ole kuunnelleet yhtyettä. Lähde: kansilehtinen.
.et
Aiheesta muualla
Toppdomän
Ultuna
Ultuna on Helsingin 59. kaupunginosa. Se käsittää Porvoonväylän pohjoispuolella olevan osan Sipoosta Helsinkiin vuoden 2009 alussa liitetystä Östersundomin peruspiiristä. Ultuna on Helsingin pohjoisin kaupunginosa.
Kaupunginosa sai nimensä kaupunginhallituksen 8. joulukuuta 2008 tekemällä päätöksellä alueen keskivaiheilla sijaitsevan tilan mukaan. Nimen sille on antanut Uppsalan maatalouskorkeakoulussa opiskellut Nils Gustaf Borgström palattuaan Suomeen vuonna 1941. Nimi johtuu samannimisestä Uppsalan kaupunginosasta, jossa mainittu korkeakoulu sijaitsee.
Veittijärvi (Ylöjärvi)
Veittijärvi on Pirkanmaalla Ylöjärvellä taajaman lähellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 39 hehtaaria ja se on 1,2 kilometriä pitkä ja 650 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 3,6 kilometriä. Se sijaitsee mäkisessä metsämaastossa olevassa painaumassa. Ylöjärven keskustaajaman asuinalueista Hietasmäki ulottuu järven etelärannoille asti. Yhdystiet 2773 ja 2774 haarautuvat pohjoiseen eri puolilta järveä. Järveä kiertää kävelypolku, jonka varressa etelärannassa sijaitsee uimaranta.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Näsijärven alueella (35.31), jonka Vahantajoen valuma-alueeseen (35.314) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 116,6 metriä mpy. Järven länsirantaan laskee Nuijasuolta metsä- ja pelto-oja. Myös pienen Kauraslammin vedet johtuvat Veittijärveen. Järven koillispäästä alkaa pohjoiseen virtaava laskuoja, joka yhtyy kahden kilometrin päässä Vastamäessä Vanhantajokeen. Tämä laskee vuorostaan Näsijärven Vanhantalahteen.
Försti
Försti voi tarkoittaa seuraavia:
Niittyheinäkaura
Niittyheinäkaura eli heinäkaura (Arrhenatherum elatius) on heinälaji heinäkaurojen (Arrhenatherum) suvussa.
Se on monivuotinen ja kasvaa löyhinä mättäinä puolesta puoleentoista metriä korkeaksi. Sillä on kalju korsi ja enintään senttimetrin leveät lehdet, joiden lapa on litteä, karhea ja osin karvainen. Heinäkauran röyhy on kapea ja 15 senttimetriä pitkä. Tähkylässä on yleensä kaksi kukkaa, joista toinen on kaksineuvoinen ja toinen hedekukka. Hedekukan ulkohelpeissä on näkyvät vihneet, tähkylän kaksineuvoisella kukalla on lyhyt tai puuttuva vihne.
Heinäkauraa kasvaa Suomessa niityillä, merenrannoilla, nurmikoilla ja tienvarsilla. Heinäkauran alkuperäinen levinneisyysalue kattaa Lounais-Suomen ja etelärannikon, mutta tulokaslajina sitä tavataan lähes kautta maan Lappia myöten. Se on luonnonvarainen laji Euroopassa ja Pohjois-Afrikassa, ja levinnyt ihmisen mukana myös Japaniin, Australiaan sekä Pohjois- ja Etelä-Amerikkaan.
Sitä on kylvetty rehuheinäksi ja laidunmaille, mutta paikoin siitä on tullut haitallinen vieraslaji, joka syrjäyttää kotoperäisiä heiniä.
Jahvetti Kaitala
Jahvetti (Jafet) Kaitala (13. huhtikuuta 1750 Lammi – 17. marraskuuta 1823 Lammi ) oli maanviljelijä, talollinen, ruotsin valtiopäivämies sekä Suomen Pietarin lähetyskunnan jäsen..
Työura ja perhe
Kaitalan vanhemmat olivat talollisen poika Mikko Jaakonpoika ja Kerttu Henrikintytär. Hän perusti noin vuonna 1780 Kaitala-nimisen uudistilan, jonka menestyksellisestä suoviljelyksestä sai Ruotsin isänmaalliselta seuralta mitalin. Hän toimi sekä seurakunnan luottamustehtävissä että edustajana Norrköpingin valtiopäivillä vuonna 1800. Hän kuului myös Hämeen ja Uudenmaan talonpoikien edustajana Suomen lähetyskuntaan, joka kävi 1808 Pietarissa.
Kaitalan ensimmäinen puoliso oli vuodesta 1776 Maria Juhontytär (k. 1808) ja toinen vuodesta 1809 Liisa Aleksanterintytär (k. 1836), joka oli talollinen Tuomas Jutilan leski.
Josef Peters
Josef Peters (16. syyskuuta 1914 – 24. huhtikuuta 2001) oli saksalainen Formula 1 -kuljettaja. Hän osallistui yhteen Formula 1 -osakilpailuun kaudella, Saksan GP:hen. Hän keskeytti kilpailussa, eikä saavuttanut pisteitä. Aika-ajoissa Peters oli parhaimmillaan kahdeskymmenes.
Nikeforos III
thumb|200px|Nikeforos III Nikeforos III Botaniates (1002–1081) oli Bysantin keisari 1078–1081. Nikeforos kuului ylhäiseen sotilassukuun, ja oli sukua keisari Fokasille. Kun tyytymätön kansa kapinoi keisari Mikael VII:tä vastaan Konstantinopolissa, Nikeforoksen kannattajat julistivat hänet uudeksi keisariksi 7. tammikuuta 1078. Nikeforos Botaniatesta tukivat etenkin aristokraatit ja papisto.
Elect the Dead Symphony
Elect the Dead Symphony on System of a Downin laulaja Serj Tankianin ensimmäinen livealbumi, joka julkaistiin maaliskuussa 2010.
Nikeforos III
Kilpaileva kruunintavoittelija oli toinen kenraali Nikeforos Bryennios vanhempi. Yhdessä Aleksios Komnenoksen kanssa Bikeforos kukisti Bryennioksen. Lopulta Nikeforos riitaantui Aleksioksen kanssa. Aleksios käytti hyväkseen armeijan tukea syrjäyttääkseen Nikeforoksen, joka pakotettiin menemään luostariin.
Kyrie Irving
Kyrie Andrew Irving (s. 23. maaliskuuta 1992 Melbourne) on australialais-yhdysvaltalainen koripalloilija, joka edustaa NBA-joukkue Dallas Mavericksia.
Ura
Irving pelasi lukiokoripalloa St. Patrick High Schoolissa. Hän edusti Yhdysvaltoja Nike Hoop Summitissa vuonna 2010, minkä lisäksi hän voitti Amerikan-mestaruuskilpailuissa kultaa samana vuonna. Kauden 2010−2011 Irving pelasi yliopistokoripalloa Duken yliopistossa. Hän pelasi koko kaudella vain 11 ottelua 37:stä oikeassa isovarpaassa olleen vakavan nivelvamman takia. Irving pelasi ainoan kautensa yliopistossa 17,4 pisteen, 5,1 syötön ja 3,8 levypallon keskiarvoilla. Kauden jälkeen hän ilmoitti menevänsä vuoden 2011 NBA:n varaustilaisuuteen. Loukkaantumisesta ja vajaaksi jääneestä kaudesta huolimatta Irvingia pidettiin koko varaustilaisuuden parhaana pelaajana ja Cleveland Cavaliers varasikin hänet koko varaustilaisuuden ensimmäisenä pelaajana.
Maaliskuussa 2015 Irving heitti jatkoajalle venyneessä ottelussa San Antonio Spursia vastaan oman ennätyksensä ja Cavaliersin piste-ennätyksen, 57 pistettä.
Vuonna 2016 Irving juhli Cavaliersissa sen historian ensimmäistä NBA-mestaruutta. Hän pelasi kauden aikana 53 runkosarjaottelua ja 21 pudotuspeliä, kaikki avauskokoonpanossa ja reippaasti yli 30 minuutin ottelukohtaisella peliajalla. Hän teki tuolla kaudella ottelua kohden pisteitä runkosarjassa 19,6 ja pudotuspeleissä 25,2. Seuraavalla kaudella hän ylsi pistekeskiarvoon 25,2 runkosarjassa ja 25,9 pudotuspeleissä. Kesällä 2017 hän siirtyi Boston Celticsiin ja kesällä 2019 Brooklyn Netsiin.
Maajoukkue
Espanjan MM-kilpailuissa 2014 Irving kuului Yhdysvaltain kultajoukkueeseen. Hänet valittiin turnauksen arvokkaimmaksi pelaajaksi ja turnauksen tähdistöviisikkoon.
Kesäkuussa 2016 Irving valittiin Yhdysvaltain olympiajoukkueeseen Rio de Janeiroon, missä maa voitti kultaa.
Näkemyksiä
Helmikuussa 2017 Irving totesi, että maa on litteä. Podcast-haastattelussa hän totesi: "Tämä ei ole edes salaliittoteoria ... Maa on litteä. Maa on litteä.
Myöhemmässä haastattelussa hän oli vähemmän voimakas puolustamaan litteää maapalloa kannustamalla ihmisiä "tekemään oman tutkimuksensa" aiheeseen. Syyskuussa 2017 Irving kiisti nämä väitteet ja sanoi, että media ymmärsi väärin, kun hän vain laski leikkiä. Irving totesi myös, että hän uskoo edelleen salaliittoteorioihin, kuten ajatukseen siitä, että Federal Reserve olisi John F. Kennedyn murhan takana ja että CIA yritti tappaa Bob Marleyn.
Löytänänjärvi (Tampere)
Löytänänjärvi on Pirkanmaalla Tampereella Yrjölänkylän lähellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Näsijärven alueella (35.31), jonka Löytänänjärven valuma-alueeseen (35.316) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 97,6 metriä mpy.
Earthbound (King Crimsonin albumi)
Earthbound on King Crimsonin ensimmäinen konserttitallenne. Se on ollut epäsuosiossa sekä esitysten että huonon äänenlaadun vuoksi, mutta toisaalta esimerkiksi King Crimson -kronikoitsija Sid Smith pitää siihen sisältyvää tulkintaa "21st Century Schizoid Manista" oikein tärkeänä.
Stephan Engels
Stephan Engels (s. 6. syyskuuta 1960) on saksalainen jalkapallovalmentaja ja entinen keskikenttäpelaaja.
Ura pelaajana
Engels aloitti peliuransa 1. FC Kölnissä, jonka juniorijoukkueessa hän oli pelannut 1976–78. Engels edusti Kilipukkeja koko uransa ajan, kaikkiaan 12 kautta. Hän oli mukana voittamassa Saksan cupia kaudella 1982/83. Hän oli myös häviämässä cupin finaalissa kaksi kertaa ja UEFA Cupissa kerran. Saksan mestaruushopeaa Engelsille kertyi kaksi kappaletta.
Saksan maajoukkueessa Engels debytoi vuonna 1982. Hän oli Jupp Derwallin luotsaamassa MM-joukkueessa 1982. Hän ei kuitenkaan saanut peliaikaa MM-hopeaa saavuttaneessa joukkueessa, jonka tähtinä häärivät muun muassa Karl-Heinz Rummenigge, Pierre Littbarski ja Uli Stielike. Kaikkiaan Engels pelasi maajoukkueurallaan kahdeksan A-maaottelua.
Ura valmentajana
Peliuransa jälkeen Engels on yrittänyt tehdä uraa valmentajana, mutta toistaiseksi laihoin tuloksin. Hän aloitti vuonna 1992 1. FC Kölnin juniorijoukkueen päävalmentajana. Elokuussa 1995 hän nousi Kilipukkien päävalmentajaksi Morten Olsenin lähdön jälkeen, mutta menestys ei ollut kehuttavaa ja hän sai potkut maaliskuussa 1996. Hän palasi takaisin juniorijoukkueeseen, jota luotsasi vuoteen 1999 saakka.
1999–2001 Engels toimi Wuppertaler SV:n managerina. Sittemmin hän on toiminut 1. FC Kölnissä scoutin tehtävissä.
Helsingin ilmatorjunta
thumb|Bofors-IT-kanuuna ampumassa Helsingin [[Taivaskalliolla marraskuussa 1942.]]
Helsingin ilmatorjunta on korostetun merkittävässä asemassa, koska Helsinki on valtakunnan pääkaupunki ja samalla talouselämän ja logistiikan tärkein keskus. Pääkaupunkiseutu on myös Suomen tiheimmin asuttua aluetta. Tämän johdosta suurin osa Suomen ilmatorjuntakapasiteetista on jo vuosikymmenien ajan osoitettu sen käyttöön.
Helsingin ilmatorjunta toisessa maailmansodassa
thumb|Espoon [[Haukilahti|Haukilahteen sijoitettu 51. Valonheitinpatterin Strömberg-valonheitin helmikuussa 1940.]]
Helsingin suojana oli syksyllä 1939 neljä raskasta 3–4-tykkistä patteria, yksi kevyt patteri ja yksi ilmatorjuntakonekiväärikomppania. Jatko­sodan aikana Saksasta saaduista kahdesta ilmavalvonta- ja neljästä tulenjohto­tutkasta pääosa, samoin kuin Saksasta hankitut 18 tehokasta 88 mm raskasta ilmatorjuntatykkiä sijoitettiin Helsinkiin. Uudet 6-tykkiset patterit ryhmitettiin Lauttasaareen, Käpylään ja Santahaminaan. Helmikuussa 1944 Helsingin suojana oli jo 13 raskasta ilmatorjuntapatteria sekä kevyttä ilmatorjuntatykistöä. Ilmatorjuntatykkejä oli yhteensä 77, valon­heittimiä 36, kuulo­suuntimia 18 ja tutkia kuusi kappaletta. thumb|Espoon Haukilahteen sijoitettu 51. Valonheitinpatterin Goerz-kuulosuunnin helmikuussa 1940.
Helsingin ilmatorjunnan johtamisjärjestelmä ja henkilöstön koulutus olivat hyvin korkealla tasolla. Henkilöstöä oli kuitenkin liian vähän. Tämän vuoksi ilmatorjunnan palvelukseen otettiin 14–16-vuotiaita sotilaspoikia ja ryhdyttiin kouluttamaan valonheitinlottia nuorista Lotta Svärd -järjestöön kuuluvista ylioppilaista.
thumb|88 ItK 37 [[Ilmatorjuntamuseossa.]] thumb|Valonheitin [[Rysäkarilla elokuussa 1941.]]
Neuvostoliiton tiedustelukoneiden valokuvauslennot helmikuun alussa herättivät ilmantorjunnan huomiota ja suurhyökkäyksen torjuntaa alettiin hetimmiten valmistella.
Helsingin suurpommitukset 1944
Helsingin ilmatorjunta joutui kovalle koetukselle Helsingin suurpommituksissa helmikuussa 1944. Neuvostoliiton ilmavoimat hyökkäsivät silloin hyvin suurin voimin, kymmenen vuorokauden välein, kolmena yönä Helsinkiin. Siviiliväestöä vastaan kohdistetuilla terroripommituksilla Neuvostoliitto pyrki murtamaan kansan puolustustahdon ja pakottamaan Suomen irtautumaan sodasta Neuvostoliiton ehdoilla. Helsinkiin tehtiin kolmena yönä yhteensä 2 121 pommituslentoa. Lentokoneet pudottivat yli 15 000 pommia. Tällä pommimäärällä olisi Helsingin pitänyt muualta Euroopasta saatujen kokemusten mukaan murskautua ja palaa rauniokaupungiksi. Näin ei kuitenkaan tapahtunut, sillä vain 530 pommia putosi kaupunkialueelle.
Helmikuun 6. päivän suurhyökkäys 1944
Ensimmäinen ilmahälytys annettiin noin kello 17 iltapäivällä. Neljännestunnin kuluttua ilmantorjunta näki tiedustelu-/maalinmerkintäkoneet. Sulkua ei vielä ammuttu, vaan koneet karkotettiin seuranta-ammunnalla. Yksi kone putosi. Kello 18 pommituskoneparvia vastaan alettiin ampua sulkutulta. Aluksi sulut tehosivat hyvin. Neuvostoliittolaiset pudottivat pomminsa päästäkseen suluista pakoon. Seitsemän jälkeen pieniä parvia pommikoneita pääsi pujahtamaan sulkujen ohi pommittamaan Helsinkiä. Kävi selväksi, että neuvostoliittolaiset olivat tekemässä suurpommitusta tuhotakseen Helsingin. Kello yhdeksän aikoihin illalla havaittiin, että pommituksen ensimmäinen aalto oli lakannut ja että pommikoneet suuntasivat kotikentilleen. Pommitusten tuhoja alettiin heti kartoittaa, ja kävi ilmi että kantakaupunkia oli onnistunut pommittamaan vain 3–4 konetta.
Kello kymmeneltä illalla havaittiin itärajan takaa nousevan uusia pommikonemuodostelmia. Toinen pommitusaalto oli saanut koneensa tankatuiksi, ja se oli varustettu uusilla pommeilla. Konemuodostelmat koukkasivat nyt Porvoon ylitse Tuusulaan ja lähestyivät sieltä Helsinkiä pohjoisesta. Myös etelästä saapui pommikoneyksikköjä, joten ilmantorjuntaa piti nyt suunnata ensimmäistä torjuntaa laajemmalle alalle. Sulkuja johdettiin nyt vain kaakkoon, ja pohjoiset ilmantorjuntapatterit saivat käskyn toimia itsenäisesti. Pohjoisesta lähestyvät muodostelmat eivät kuitenkaan uskaltautuneet Helsingin ylle, vaan pommit pudotettiin jo Malmille ja Helsingistä itään. It-tykistöllä ammuttiin niin paljon laukauksia, että tykkien käsittely oli jo vaikeaa niiden kuumenemisen vuoksi, eikä osalla voitu enää ampua, koska pelättiin kuumenemisen aiheuttavan putkiräjähdyksiä. Hyökkäys laimeni vasta kello kolme aamulla. Koko hyökkäyksessä arvellaan tehdyn pommituslentoja noin 300 koneella.
Radiopeilauksella paljastui Käpylään piiloutunut desantti, joka oli radiolla yrittänyt ohjata pommittajia kohteisiinsa. Mies löydettiin ja vangittiin radiopeilauksen paljastettua talon, jossa desantti piti radioasemaansa.
Helmikuun 16. päivän suurhyökkäys 1944
Toinen suurhyökkäys alkoi kuten ensimmäinen. Maalinmerkintäkoneet saapuivat ensiksi kun varsinaisen pommitusaalto vasta kerääntyi kokoon vihollisen omassa ilmatilassa. Ilmatorjunta torjui maalinmerkintäkoneet ja odotellessa ensimmäistä varsinaista pommitusaaltoa sytytettiin Vuosaareen kerätyt puukasat ja propsipinot, muka palavaksi Helsingiksi. Hämäys onnistui ja neuvostopommittaja-aallon pommit pudotettiin Herttoniemeen ja Vuosaareen – kaupungin takamaille. Suuraalto seurasi pienempiä pommittajalentueita, mutta ne saatiin torjuttua suluilla. Koneita oli kuitenkin huomattavasti enemmän kuin ensimmäisessä hyökkäyksessä kymmenen päivää aiemmin. Puolen yön aikaan pommittajia kiersi tavoittelemaan Helsinkiä pohjoisesta ja nyt myös lännestä. Lauttasaaren patteri torjui läntisen pommittajakaluston. Vaikka Helsinki sai pahemmat vauriot pommituksesta kuin kymmenen päivää aikaisemmin muun muassa Kaartin kasarmin syttyessä tuleen, oli torjuntakeskus tehostanut toimintaansa edellisestä suurhyökkäyksestä. Hyökänneitä koneita lasketaan nyt olleen noin 400–450. Kuitenkin vain viisi prosenttia pommikuormasta oli pudonnut Helsinkiin. Kaartin kasarmi oli ainoa sotilaskohde kaikkien muiden vaurioiden ollessa siviilikohteissa. Santahaminan patterissa it-tykin putkiräjähdys surmasi kaksi tykkimiestä.
Helmikuun 26. päivän suurhyökkäys 1944
Viimeinen Neuvostoliiton suurhyökkäys Helsinkiä vastaan oli massiivisin. Kaupunki oli jo evakuoitu, joten siviilitappiot olivat pienimmät suurhyökkäyksistä. Kolmas hyökkäys toisti ensimmäistä ja toista, tosin suuremmin voimin ja kesti kaikkiaan 12 tuntia. Ilmatorjunnassa oli jo rutiinia toiminnassaan kahden edellisen hyökkäyksen tulikasteesta. Pommittajien lentoja lasketaan noin 650. Kaupunkiin putosi tällä kertaa noin 20 tonnia pommeja. Malmilta nousi torjuntaan myös saksalaisia Junkers Ju 88 -yöhävittäjiä, jotka saivat noin toistakymmentä pudotusta. Helsingin yliopiston päärakennus sai täysosuman ja vaurioitui pahoin. Myös yliopiston juhlasali tuhoutui täysin.
Suurhyökkäysten jälkipyykki
Helsingin ilmatorjunta oli pelastanut Helsingin ja helsinkiläiset. Voimakas tutkajohtoinen ilmatorjunta seurasi viholliskoneita ja osa pattereista ampui sulkuja vihollisen eteen. Valonheittimet kiinnittivät keilansa havaittuihin maaleihin. Ilmatorjunta ampui yli 20 000 laukausta. Hyökänneitä pommituskoneita ammuttiin alas 20. Verrattain pieni pudotusten määrä johtui siitä, että suurin osa lentäjistä pelkäsi ilmatorjuntaa, kääntyi takaisin jo ennen Helsinkiä ja pudotti pomminsa esimerkiksi mereen. On myös huomattava, että suomalaisten it-tulituksessa pomminsa pudottanut kone lakkasi olemasta maali, kun taas saksalaiset keskittyivät yksittäisten koneiden pudottamiseen. Tämä ehkä johtui siitä, että länsiliittoutuneiden pommikonemiehistöt pyrkivät lentämään ilmatorjuntasulkutulen läpi pommituskohteisiinsa, kun taas neuvostoliittolaiset miehistöt karttoivat ilmatorjunnan sulkutulta. Suomalaisten pommikuorman torjuntaan tähtäävä taktiikka pudotti vähemmän koneita, mutta piti pommitusvauriot huomattavasti pienempinä. Pommituksissa sai surmansa vain 146 henkilöä ja 346 haavoittui. Yhteensä 109 rakennusta tuhoutui ja 300 vaurioitui. Helsingin ilmatorjunnan saavuttama torjuntavoitto oli poikkeuksellinen koko maailmassa.
Helsingin ilmatorjunta toisen maailmansodan jälkeen
Helsingin suojana on hävittäjätorjunnan ohella alueilmatorjuntajärjestelmä. Lähitulevaisuudessa se toteutetaan hankittavalla NASAMS-järjestelmällä. Sen perustana ovat AMRAAM-ohjukset, joiden SL-versioiden torjuntaetäisyys on arvioiden mukaan 15–17 kilometriä. Ne tulevat korvaamaan 1990-luvulla hankitun venäläisen BUK M1 (ItO96) -järjestelmän. Sen ulottuvuus on vaakasuunnassa 35 kilometriä ja pystysuunnassa 20 kilometriä. Sitä edelsi 1970-luvulla hankittu neuvostoliittolainen Isajev S-125, joka Suomessa oli nimetty Ilmatorjuntaohjus 79:ksi. NASAMS-järjestelmässä käytettävä AMRAAM-ohjuksen vaakaulottuvuus on alle 30 kilometriä ja tehokas pystytorjuntaulottuvuus alle kymmenen kilometriä.
Ilmatorjunnan muistomerkit
thumb|Muistotykki [[Lauttasaari|Lauttasaaressa.]] thumb|Muistotykki [[Tapiolassa.]] thumb|Raija II -ilmavalvontaluotaimen sijaintipaikka [[Kuninkaansaari|Kuninkaansaaren tykkipatteri 1:ssä. Infotaulu ja muistolaatta paljastettiin syyskuussa 2018.]] Helsingissä ja Espoossa on yhteensä 18 ilmatorjunnalle osoitettua erilaista muistomerkkiä, joista 17 sijaitsee Helsingissä ja yksi Espoossa. Nykyisten muistomerkkien lisäksi suunnittelun alla on ollut muistotykki Kaivo-patterille Helsingin Kaivopuistossa.
Luettelo muistomerkeistä
Luettelon lähteet:
Aiheesta muualla
Bombing of Helsinki in World War II
Selma Dritz
Selma Dritz (o.s. Kaderman; 29. kesäkuuta 1917 – 3. syyskuuta 2008) oli yhdysvaltalainen epidemiologi ja lääkäri, joka tutki ensimmäisten joukossa AIDS:ia, kun epidemia ensimmäisen kerran havaittiin Yhdysvalloissa homoseksuaalisilla miehillä. Hän oli ensimmäisiä, jotka tunnistivat AIDSin seksuaalisesti tarttuvana tautina.
Koulutus ja ura
Dritz sai Illinoisin yliopistosta tutkinnon pediatriasta ja toimi lääkärinä, kunnes jättäytyi työelämästä lasten saamista varten. Hän valmistui maisteriksi kansanterveydestä vuonna 1967 Berkeleyn Kalifornian yliopistosta. Hän aloitti seuraavana vuonna työskentelyn San Franciscon terveysviranomaisen tartuntatautien hallinnasta vastaavassa osastossa.
Vuonna 1981 Dritz havaitsi keuhkokuumeen erään muodon yleistyvän San Franciscon homoseksuaalisten miesten parissa. Hän ilmoitti löydöistään Yhdysvaltojen tartuntatautien valvonta- ja ehkäisykeskuksille. Hänen havaintonsa oli ensimmäisiä havaintoja AIDSista ja sen mahdollistamista sairauksista. Dritz tutki tämän jälkeen myös harvinaisen Kaposin sarkooman yleistymistä homoseksuaalisilla miehillä, minkä AIDS oli mahdollistanut. Hän onnistui saamaan homoseksuaalisten miesten luottamuksen tuomitsemattomuudella ja pystyi kartoittamaan HIV:n leviämistä heidän keskuudessaan. Tämän ansiosta hän pystyi toteamaan HIV:n leviävän seksuaalisesti. Hän oli ensimmäinen, joka havaitsi Burkittin lymfooman yhteyden AIDSiin, ja oli merkittävässä asemassa selvittäessä HIV:n leviämistä veren välityksellä.
Dritz eläköityi vuonna 1984.
Yksityiselämä
Dritz oli ollut konserttipianisti ennen lääketieteellisiä opintojaan. Lily Tomlin näytteli häntä AIDS-epidemiasta kertovassa elokuvassa And the Band Played On. Kuollessaan hänellä oli poika, kaksi tytärtä ja kaksi lastenlasta.
Kivimäen hallitus
thumb|Pääministeri [[T. M. Kivimäki.]] Kivimäen hallitus oli Suomen tasavallan 20. hallitus. Se oli porvarillinen vähemmistöhallitus, jonka muodostivat aluksi Maalaisliitto, Edistyspuolue ja RKP. Sosialidemokraatit jätettiin pois hallitusneuvotteluista presidentti P. E. Svinhufvudin asenteen vuoksi. RKP erosi hallituksesta keväällä 1936. Hallituksessa oli mukana myös useita ammattiministereitä, joista monet kokoomuslaisia (mm. Antti Hackzell, Yrjö Puhakka).
Hallitus toimi vähemmistöhallituksista pisimpään, 1394 hallituspäivää 14. joulukuuta 1932 – 7. lokakuuta 1936. Hallitus toimi kaksien eduskuntavaalien yli: se ei eronnut heinäkuun 1933 eduskuntavaalien eikä vielä heinäkuun 1936 eduskuntavaalienkaan jälkeen. Toimikaudellaan hallitus tasapainoili oikeiston ja vasemmiston välillä saaden usein ratkaisevaa tukea sosialidemokraateilta, jotka tiesivät ainoana vaihtoehtona olevan oikeistolaisemman hallituksen, joka ei neuvottelisi heidän kanssaan. Hallitus kaatui tehtyään kuolemanrangaistuksen palauttamisesta luottamuskysymyksen ja eduskunnan hylättyä kyseisen lain äänin 94–93 (ks. tarkemmin artikkelissa T. M. Kivimäki).
Toiminta
Tärkeimmäksi tavoitteekseen Kivimäen hallitus julisti yhdessä presidentti Svinhufvudin kanssa Suomen taloudellisen tilan parantamisen, minkä edellytyksenä oli sisäisen rauhan ja järjestyksen palauttaminen maahan. Hallituksen aloittaessa toimintansa Suomessa elettiin Mäntsälän kapinan jälkitunnelmissa, ja ensimmäinen sen tielle osunut selkkaus oli kapinan aseellista kukistamista vaatineen kenraali Aarne Sihvon painostaminen eroamaan sotaväen päällikön virasta. Sosialidemokraattien pitäessä puoluekokoustaan Tampereella toukokuussa 1933 suojeluskuntalaiset repivät punaiset liput alas, ja hallitus kielsi punalippujen käytön toistaiseksi; myöhemmin niiden käyttö sallittiin sisäministeriön luvalla. Toisaalta hallitus suuntasi toimenpiteensä myös Isänmaallista kansanliikettä vastaan ns. puserolailla ja kieltämällä valtiolle ja yhteiskunnalle vaarallisen kiihotuksen vuonna 1934. Näiden toimenpiteiden ansiosta mielialat Suomessa rauhoittuivatkin.
Hallituksen toimikaudella myös kielitaistelu suomen- ja ruotsinkielisten kesken laantui. Vuoden 1936 alussa sosiaaliturva otti Suomessa suuren harppauksen eteenpäin, kun voimaan tulivat hallituksen ajamat uudet alkoholistilaki, irtolaislaki, lastensuojelulaki ja laki kunnallisista huoltolautakunnista.
Yhteiskunnallisten olojen rauhoituttua sosialidemokraattien ei enää tarvinnut pelätä äärioikeistosta esitettyjä lakkauttamisuhkailuja, eikä sen myöskään enää tarvinnut tukea Kivimäen hallitusta, jota vastaan alettiin hyökkäillä myös porvarien riveistä. Hallituksen toimikauden lopulla syntyi kohu Etsivän keskuspoliisin julkisuuteen tulleista muistioista. Pääministeri oli antanut EK:lle tehtäväksi vasemmistolaisten ja rauhan asiaa ajaneiden järjestöjen solutustoiminnan tutkimisen. Poliisi luetteloi epäilyttäviksi katsomansa järjestöt ja otti selkoa niiden jäsenistöstä saadakseen selville kommunistien osuuden niissä. Julkisuuteen vuotaneissa tai vuodatetuissa muistioissa oli mukana monien huomattavien kansalaisten nimiä, ja syntynyt metakka johti EK:n papereissa mainitun maalaisliittolaisen maatalousministerin Kalle Jutilan eroon samana päivänä, jolloin hallitus sai epäluottamuslauseen. Jupakan käsittely jatkui seuraavan hallituksen toimikaudella, ja vuonna 1937 perustettiin Etsivän keskuspoliisin tilalle uusi Valtiollinen poliisi.
Vindrac-Alayrac
Vindrac-Alayrac on kunta Ranskan eteläosassa Tarnin departementissa Occitanien alueella. Se sijaitsee noin 28 kilometriä Albin kaupungista luoteeseen.
Kunnan nähtävyys on 1400-luvulta peräisin oleva goottilainen pyhän Martinin kirkko.