cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Gazprom
Gazprom muodostettiin vuonna 1989 Neuvostoliiton maakaasutoiminnoista yhdeksi yhtiöksi, joka yksityistettiin vuonna 1994. Venäjän valtio omistaa edelleen enemmistön yhtiön osakkeista ja yhtiön katsotaan olevan Venäjän presidentinhallinnon erityissuojelussa.
Toiminta
pienoiskuva|vasen|upright|Gazpromin pääkonttori Moskovassa
Henkilöstö ja hallinto
Gazprom-konsernin henkilökuntaan kuului vuonna 2011 noin 404 400 henkeä, josta 25 900 oli kirjoilla Venäjän ulkopuolella.
Maakaasun tuotanto, kuljetus ja jakelu
Gazprom on kokonaisvaltainen kaasuyhtiö, joka vastaa itse sekä tuotannosta, jalostuksesta, kuljetuksesta että markkinoinnista. Yhtiön tärkeimmät kaasukentät sijaitsevat Siperian luoteisosan Jamalin Nenetsiassa Obinlahden läheisyydessä. Lisäksi Gazprom ostaa merkittäviä määriä kaasua Keski-Aasia tuottajamaista, erityisesti Turkmenistanista.
Koska yhtiön tärkeimmät tuotantokentät ovat jo vanhoja ja niiden tuotanto oli laskussa, yhtiö suunnitteli vielä 2010-luvun alussa ottavansa käyttöön useita uusia kenttiä sekä maalla että merenpohjassa pitääkseen yllä nykyisen tuotantotasonsa. Ensisijaisen tärkeiksi lähteiksi yhtiölle ajateltiin Jamalin niemimaan sekä Barentsinmeren Štokmanin kaasukentän suuresiintymiä. Näiden kenttien saamiseksi tuotantokuntoon yhtiö teki useita miljardiluokan investointeja. Gazpromin päätti kuitenkin kansainvälisten kaasumarkkinoiden muutosten ja liuskekaasun tuotantomäärien lisääntymisen seurauksena jäädyttää hallitsemansa Barentsinmeren jättimäisen Štokmanin kaasukentän kehittämisen toistaiseksi vuonna 2013.
Yhtiö myy kaasua Venäjälle, entisen Neuvostoliiton maihin sekä Eurooppaan. Neuvostoliiton perintönä hinnat joissain entisissä Neuvostoliiton maissa ovat huomattavasti Länsi-Euroopan hintoja alhaisempia, vaikka Venäjän hallitus on viime vuosina johdonmukaisesti pyrkinyt pääsemään eroon hinta-alennuksista. Hintojen nostaminen on johtanut konflikteihin monien maiden, erityisesti Ukrainan kanssa. Yli puolet Gazpromin tuloista tulee kaasun myynnistä Euroopan maihin; Euroopasta saatava hinta on n. kolminkertainen verrattuna Venäjän sisäisiin hintoihin.
Yhtiön omistama kaasunjakelun putki- ja kompressoriasemaverkosto on maailman suurin. Vuonna 2011 yhtiön kaasunsiirtoputkistot olivat Venäjällä yhteispituudeltaan 164,7 tuhatta kilometriä. Gazpromilla on Venäjän sisäinen monopoli kaasun kuljetuksessa; muut tuottajayhtiöt ovat pakotettuja käyttämään Gazpromin verkkoa. Gazpromilla on myös yksinoikeus kaasun viennissä ulkomaille. Vuoden 2011 lopussa Gazprom kasvatti omistukseensa 100 prosenttiin Valko-Venäjän maakaasun siirtoputkiyhtiöstä Beltransgazista. Yhtiöllä on enemmistöosuus 51 % myös esimerkiksi Itämeren kautta Saksaan kulkevasta Nordstream-kaasuputkiyhtiöstä.
Gazpromilla on lukuisia osakkuusyhtiöitä myös lännessä erilaisia liiketoimia varten. Suomessa toimiva osakkuusyhtiö oli Gasum Oy. Nykyään Gasum Oy on kokonaan Suomen valtion omistama.
Jalostamotoiminta
pienoiskuva|Gazpromin jalostamoa [[Salavatissa]] pienoiskuva|vasen|Gazprom Neftin huoltamoa Kirgisian [[Biškekissä]] Gazprom-konsernin useassa toimipisteessä jalostetaan teollisesti maakaasua, kaasukondensaattia ja maaöljyä edelleen. Öljynjalostamoilla oli merkittävä rooli Venäjän öljytuotteiden jatkojalostuksessa. Öljynjalostamot konsernilla on Omskissa, Jaroslavlissa ja Moskovan seudulla sekä Serbiassa; voiteluöljyjä jalostetaan myös Italiassa. Vuoden 2011 tuotannosta esimerkiksi 30 % oli dieselöljyjä, 24 % bensiiniä ja 7 % lentoliikenteen polttoaineita. Yhtiö vie polttoaineita muun muassa IVY-maihin ja Euroopan yhteisön alueelle.
Kaasukondensaattia ja öljyä prosessoidaan Surgutissa, Sosnogorskissa ja Orenburgissa; lähinnä kaasukondensaattia Novyi Urengoissa ja Astrahanissa. Maakaasun jalostusta varten konsernilla on tuotantolaitokset Astrahanissa, Orenburgissa (myös heliumtehdas) ja Sosnogorskissa. Lisäksi Tomskissa on maakaasua jalostava metanolitehdas.
Öljy- ja kaasukondensaatin tuotanto, kuljetus ja tuotteiden myynti
Gazpromin 97 prosenttisesti omistama tytäryhtiö Gazprom Neft oli vuonna 2011 Venäjän viidenneksi suurin öljy-yhtiö. Sen osuus oli 9 prosenttia Venäjän öljyn ja kaasukondensaatin tuotannosta.
Gazprom-konserni vastaa tuotantoalueiden öljyputkista ja niiden liitännöistä Venäjän pääöljyputkista vastaavan Transneft-yhtiön runkolinjoihin.
Yhtiöllä oli vuoden 2011 lopussa yhteensä 1670 liikennehuoltamoa tai bensa-asemaa. Näistä 1 043 sijaitsee Venäjällä, 202 entisissä Neuvostoliiton maissa (esimerkiksi Valko-Venäjällä, Ukrainassa ja Kazakstanissa) ja 424 kaukaisemmissa maissa.
Lönnströmin taidemuseo
Lönnströmin taidemuseo on taidemuseo Raumalla. Lönnströmin taidemuseo on toteuttanut vuodesta 2016 alkaen nykytaiteen projekteja tiiviissä yhteistyössä kuvataiteilijoiden kanssa. Kuvataiteilijat voivat lähettää vuosittain avoimen haun kautta projektiehdotuksiaan museolle. Lönnströmin taidemuseo oli ehdolla Vuoden museoksi 2019.
Gazprom
Öljy- ja kaasukondensaatin tuotanto, kuljetus ja tuotteiden myynti
Yhtiöllä on Gazprom Tsentrenergogaz JSC: n tytäryhtiö, joka harjoittaa monimutkaista huoltoa, huoltoa, jälleenrakentamista, käyttöönottoa, teknistä uudelleenlaitteistoa, teknistä tukea ja kunnossapitoa kompressoriasemien, kaasukenttien toimistojen, kaasunkäsittelylaitosten tiloissa.
Lönnströmin taidemuseo
Lönnströmin taidemuseo toimi vuosina 1993-2014 kaupungin keskustassa Valtakadulla. Teresia ja Rafael Lönnströmin Säätiö luopui Valtakadun kiinteistöstä vuonna 2015. Nykyisin Lönnströmin taidemuseo toimii ns. seinättömänä museona ja toteuttaa nykytaiteen projekteja yhteistyössä kuvataiteilijoiden kanssa.
Gazprom
Sähkön ja lämmöntuotanto
pienoiskuva|vasen|Mosenergo työntekijä TET-21 voimalan valvomossa Moskovassa (2008) pienoiskuva|Mosenergo Moskovan TET-21 voimalan jäähdytystorneja Moskovassa (2004) Konserni hallitsee tytäryritystensä (kuten OGK-2 ja Moskovan seudun Mosenergo) kautta 17 prosenttia Venäjän sähköntuotannosta. Se on maan suurin sähköntuottaja. Sähköä tuotetaan yhteensä 81 voimalassa, joilla yhteensä 37 gigawatin voimalakapasiteetti. Gazprom on myös maan 2. suurin lämpöenergian tuottaja IES Holding-yhtymän jälkeen. Konsernin voimaloiden lämmöntuotantokapasiteetti on yhteensä 67 GCal/h.
Venäläisten sähköenergiayhtiöiden asennettu sähköntuotantokapasiteetti Gazpromin mukaan (2011 lopussa):
Tietoliikenne ja media
Gazprom omistaa holdingyhtiönsä Gazprom Median kautta enemmistön muun muassa Venäjän päätelevisiokanaviin kuuluvasta NTV-kanavasta. Yhtiön radiokanaviin kuuluvat esimerkiksi Eho Moskvy, Relax FM, Siti-FM ja Detskoje radio. Yhtiön lehtiin lukeutuu esimerkiksi 7 dnei ja mediaimperiumiin kuuluu kymmeniä verkkosivustoja. Gazprom Media on erittäin merkittävä joukkotiedotusvälineiden omistajayhtiö ja vallankäyttäjä. Vuonna 2011 se oli liikevaihdoltaan suurin IVY-maissa toimivista merkittävistä mediayhtiöistä.
Lönnströmin taidemuseo
Teresia ja Rafael Lönnströmin kotimuseo esittelee säätiön perustajien Teresia ja Rafael Lönnströmin kodin ja taidekokoelman. Kotimuseo sijaitsee Syväraumanlahden rannalla osoitteessa Syväraumankatu 41.
Gazprom
Tietoliikenne ja media
Yhtiöllä on tytäryrityksensä kautta hallinnassaan omia Jamal-satelliitteja, joita se käyttää paitsi kansallisten tv-kanavien jakeluun, myös tietoliikenneyhteyksien luomiseen esimerkiksi syrjäisille tuotantoalueille, siirtoputkistojen pumppaus- ja valvonta-asemille. Satelliittiyhteyksiä käytetään tarvittaessa muihinkin yhtiön tai Venäjän federaation tarpeisiin.
Rahoitus ja pankkitoiminta
Gazprom-konsernin rahoitus- ja pankkitoiminta on erittäin laajaa. Konsernin keskeinen työkalu ja toimija tällä elinkeinoelämän osa-alueella on Gazprombank (lyh. GPB). Se oli vuoden 2013 alussa lainakannaltaan Venäjän 3. suurin pankki.
Historia
Vuonna 1989 Neuvostoliiton presidentti Mihail Gorbatšov uudisti hajanaisia ministeriöitä ja hän yhdisti öljy- ja kaasuasiat yhden ministeriön alaisuuteen. Muutaman vuoden kuluttua maakaasuasiat eriytyivät jälleen itsenäisiksi. Vuonna 1992 muodostettiin yksi julkinen osakeyhtiö, jota alettiin yksityistää muutaman vuoden kuluttua.
Kehitystä voi verrata öljy-yhtiöihin, jotka pirstoutuivat täysin ja ajautuivat oligarkkien käsiin. Vuonna 1994 valtio omisti vain 40 prosenttia Gazpromista. Vastaavasti 15 prosenttia yrityksestä oli myyty toimivalle johdolle ja työntekijöille. Toimiva johto hallitsi yksityistämistä siten, että myynnit tapahtuivat suljetusti valituille henkilöille. Silloinen pääministeri Viktor Tšernomyrdin johti yhtiötä.
Vuonna 1998 Venäjän presidentti Boris Jeltsin erotti pääministeri Viktor Tšernomyrdinin. Samaan aikaan Venäjän valtion veroviranomaiset alkoivat vaatia verosaatavia Gazpromilta. Yhtiö maksoi siinä vaiheessa, kun viranomaiset olivat jäädyttäneet varat. pienoiskuva|vasen|Gazpromin toimitusjohtaja Aleksei Miller (oik.) esittelee Gazpromin Pietarin rakennusprojektia Venäjän federaation presidentti [[Dmitri Medvedeville (vas.) (2011)]] pienoiskuva|GazpromAvian Boeing 737-700 Vuonna 2001 Venäjän presidentti Vladimir Putin aloitti Gazpromin johdon vaihdattamisen. Uudeksi toimitusjohtajaksi valittiin Aleksei Miller ja hallituksen puheenjohtajaksi Dmitri Medvedev. Samana vuonna yritys laajeni media-alalle. Kremlin tukemana se osti puoliväkisin Venäjän poliittisen johtoon kriittisesti suhtautuneen televisiokanava NTV:n oligarkki Vladimir Gusinskiltä. Kaupan jälkeen televisiokanavan uutisointi muuttui neutraaliksi.
Vuonna 2004 Venäjän valtio osti lisää Gazpromin osakkeita, jolloin sen omistusosuus nousi 50 prosenttiin. Seuraavan vuonna Gazprom osti öljy-yhtiö Sibneftin oligarkki Roman Abramovitšilta ja siitä muodostettiin Gazprom Neft.
Gazpromin osakkeet vapautuivat kaupankäynnin kohteiksi tammikuussa 2006, jolloin Gazpromin paino MSCI kehittyvien markkinoiden indeksissä nousi 0,3 %:sta 4,7 %:iin. Samoihin aikoihin Gazprom sai oikeusistuimelta vapaat kädet ostaa lisää kaasuntuottajia. Muutama vuosi aikaisemmin anti-monopolisäädökset estivät tämän.
Brittiläis-venäläinen TNK-BP kärsi vuonna 2007 takaiskun Kovyktan maakaasulöydöksillä Irkutskin alueella. Venäjän valtion peruutti porausluvan alueella. Tappion kärsinyt TNK-BP myi 66 prosentin osuutensa pois porausoikeudet omistaneesta Rusia Petroleum yhteisyrityksestä. Ostajana oli Gazprom 700–800 miljoonalla dollarilla. Kauppa oli analyytikkojen mukaan alihintainen.
Kesäkuussa 2007 Venäjän teollisuus- ja energiaministeri Viktor Hristenko ilmoitti antavansa arktisten alueiden ja Venäjän kaukoidän mannerjalustojen porausoikeudet valtioenemmistöisille Rlosneft ja Gazprom -yhtiöille. Yritykset haluavat tutkia erityisesti Sahalinin ja Magadanin alueen edustan kenttiä.
Tallinnan kaupunginteatteri
pienoiskuva|Tallinnan kaupunginteatteri Tallinnan kaupunginteatteri on Tallinnassa sijaitseva teatteri, jonka johtajana toimii yksi Viron tunnetuimmista ohjaajista, Elmo Nüganen. Nügasen johdolla teatterissa on esitetty useita klassikkonäytelmiä kunnianhimoisina ohjauksina. Joulukuussa 2020 Nüganen ilmoitti, että eroaa tehtävästään kesällä 2021 antaakseen tilaa uusille tekijöille. Uutena johtajana aloittaa 21. kesäkuuta 2021 Mihkel Kübar.
Ennen Nügasta johtajina ovat myöskin toimineet tunnetut virolaiset ohjaajat, muun muassa vuodesta 1987 alkaen Rudolf Allabert.
Kaupunginteatteri perustettiin neuvostoaikana vuonna 1965 Viron SNT:n valtiolliseksi nuorisoteatteriksi (Eesti NSV Riiklik Noorsooteater). Teatterin perusti Voldemar Panso yhdessä juuri valmistuneiden nuorten näyttelijöiden ja kokeneempien ammattilaisten yhteisteatterina.
Teatterilla ei aluksi ollut omaa rakennusta. Se teki teatterikiertueita, ja vuodesta 1966 alkaen sen näyttämönä toimi Sakalan kulttuurikeskus Kalamajan kaupunginosassa. Sitten sille osoitettiin toimisto- ja harjoittelutilat Tallinnan vanhan kaupungin keskustasta vanhasta barokkitalosta, jonka runko on rakennettu 1400-luvun puolivälissä.
Vuonna 1970 Voldemar Panson seuraajaksi tuli hänen oppilaansa Mikk Mikiver ja vuonna 1974 Kalju Komissarov. Vuonna 1975 avattiin näyttämöksi pieni sali (väike saal) ja vuonna 1983 kellarissa sijaitseva kaminasali (kaminasaal). Samana vuonna Tallinnan täytäntöönpaneva komitea päätti rakentaa Nuorisoteatterille suuren salin, jonka piti valmistua 25-vuotisjuhlavuodeksi vuonna 1990. Laulavan vallankumouksen alku kuitenkin keskeytti rakennustyöt ja osittain myös teatterityön.
Viron tasavallan palauttamisen jälkeen vuonna 1992 alkoi teatterin uusi aikakausi, kun johtoon tulivat pääohjaaja Elmo Nüganen ja teatterinjohtaja Raivo Põldmaa. Neuvostoaikainen nuorisoteatteri muuttui virallisesti Tallinnan kaupunginteatteriksi vuonna 1994.
Baulet
thumb|upright|Baulenaamio. Baulet ovat baulen kieltä puhuva, akaneihin kuuluva kansa Norsunluurannikolla ja Ghanassa. He ovat läheistä sukua anjeille. Baulet ovat Norsunluurannikon suurin etninen ryhmä (23 % vuonna 1998). Heitä arvioidaan olevan lähes kaksi miljoonaa henkeä.
Kansan perinteinen elinkeino on trooppinen kuokka- ja kaskiviljely. Tärkeimmät viljelykasvit ovat jamssi, taaro, banaanit, maniokki, hirssi, durra, fonio ja maapähkinä. Myytäväksi kasvatetaan öljy- ja kookospalmua, kaakaota, sokeriruokoa, ananasta ja kautsua.
Baulet ovat kuuluisia ihmis- ja eläinaiheisista puuveistoksista ja naamioistaan. Heillä on rikas musiikkiperinne. Sukujärjestelmä on pääosin matrilineaarinen. Suuri osa bauleista harjoittaa perinteistä uskontoa. Osa on katolisia ja protestantteja tai kaupungeissa muslimeja.
Psametik I
pienoiskuva|Psametik I:tä esittävä veistos Psametik I oli faarao, joka hallitsi Egyptiä vuosina 664–610 eaa. ja aloitti Egyptin 26. dynastian.
Psametik I oli Saisin prinssi Nekau I:n poika. Assyrialaisten vetäydyttyä hän otti Egyptissä vallan ja onnistui Joonian ja Karyan palkkasotilaiden tuella saamaan Niilin suiston herruuden. Psametikin joukot etenivät Palestiinaan asti ja piirittivät Ashdodia. Psametik onnistui liittämään valtakuntaansa myös Keski-Egyptin, jota hallitsivat tuolloin Herakleopoliteksen regentit Padiiset ja Sematauiefankh.
Vuonna 656 eaa. Psametik valloitti Theban ja sai diplomaattisten ponnistelujen ansiosta myös Ylä-Egyptin hallintaansa. Psametikin sotilaallinen toiminta keskittyi sen jälkeen pääasiassa Libyaan ja Aasiaan. Vastauksena Median ja Babylonian kasvavaan valtaan Psametik alkoi tukea Assyriaa. Valtakautensa aikana Psametik laajensi Serapeionia ja rakensi lukuisia muistomerkkejä lähinnä suistoalueella. Hän kuoli pitkän valtakauden jälkeen ja haudattiin Saisiin.
Kreikkalainen historioitsija Herodotos kertoo, että Psametik valitsi kansan keskuudesta kaksi vastasyntynyttä poikaa, antoi ne eräälle paimenelle ja määräsi, että lapset piti kasvattaa täydessä eristyksessä, eikä kukaan saanut puhua heidän läsnä ollessaan. Psametik halusi selvittää, mitä kieltä lapset puhuisivat, jos kukaan ei puhuisi heidän lähellään, koska hän uskoi sen olevan maailman alkukieli.
Herodotos kertoo, että lasten ollessa kaksivuotiaita paimen kuuli heidän toistavan sanaa bekos. Sana samaistettiin Anatoliassa (nyk. Turkki) asuvien fryygialaisten leipää tarkoittavaan sanaan. Testin perusteella Psametik uskoi, että fryygialaisten kieli oli ensimmäinen puhuttu kieli. Nykypäivinä ei kukaan kuitenkaan usko Psametiksen ajatukseen.
Franschhoek
Franschhoek on pieni kaupunki Western Capen provinssissa Etelä-Afrikassa. Kaupungin asukasluku on noin 15 000. Kaupunki syntyi vuonna 1688 ranskalaisten hugenottipakolaisten asetuessa alueelle. Franschhoek on yksi Etelä-Afrikan vanhimmista kaupungeista.
Nykyisin kaupunki on tunnettu erityisesti yhtenä Etelä-Afrikan viiniteollisuuden keskuksista. Tunnetuista viinitiloista kaupungissa sijaitsevat esimerkiksi Boschendal, Boekenhoutskloof, Rupert & Rothschild ja Dieu Donné.
Jigotai
Jigotai ry on 1970 perustettu Jyväskylän ja Keski-Suomen suurin budoseura. Tällä hetkellä budolajeja Jigotaissa ovat aikido, iaido, judo, jujutsu, karate, kickboxing, taido ja taiji. Seuralla on monissa lajeissa aktiivista junioritoimintaa.
Hippopus porcellanus
Hippopus porcellanus on harvinainen jättiläissimpukkalaji.
Ulkonäkö ja koko
Kuoren ulkopinta on harmaa, sisäpinta posliininen valkoinen. Vaippa on sävyltään oliivinvihreä
Se muistuttaa sukulaistaan Hippopus hippopus -lajia sekä Tridacna derasa-lajia, mutta porcellanus-lajin kuori on vähemmän poimuinen ja suhteessa kevyempi.
Rantakerttulit
Rantakerttulit (Parkesia) on kerttuleiden heimoon kuuluva lintusuku. Sukuun kuuluu BirdLife Suomen luokituksen mukaan kaksi lajia. Lajit luettiin aiemmin purokerttulien (Seiurus) sukuun.
Dysforia
Dysforialla tarkoitetaan epämiellyttävää oloa tai huonovointisuutta. Se on euforian vastakohta. Dysforiasta kärsivä henkilö ajattelee, että mikään ei ole oikein. Esimerkkejä dysforiasta ovat muun muassa sukupuolidysforia jota kärsivä ei ole tyytyväinen omaan sukupuoleensa ja pituusdysforia jossa henkilö kokee pituutensa epämiellyttäväksi. Jätti- ja lyhytkasvuisuuden aiheuttamaa pituusdysforiaa voi selittää yhteiskunnan mitoittuminen ihmisten keskipituuksiin. Syömishäiriöt ja masennus ovat yleisiä dysforiasta kärsivillä.
Benito Sanz y Forés
thumb|right|Benito Sanz y Forésin rintakuva Benito Sanz y Forés (21. maaliskuuta 1828 Gandía – 1. marraskuuta 1895 Madrid) oli katolisen kirkon espanjalainen kardinaali. Hän suoritti Valencian yliopistossa alemman korkeakoulututkinnon oikeustieteessä vuonna 1848. Myöhemmin hän sai Valencian seminaarista tohtorinarvot kanonisessa laissa (1853) ja teologiassa (1857).
Sanz y Forés vihittiin papiksi 27. maaliskuuta 1852 ja piispaksi 8. marraskuuta 1868 Alessandro Franchin toimiessa pääkonsekraattorina. Sanz y Forés oli saanut 22. kesäkuuta nimityksen Oviedon piispaksi. 18. marraskuuta 1881 hänet nimitettiin Valladolidin ja 30. joulukuuta 1889 Sevillan arkkipiispaksi.
Simonkylän koulu
Simonkylän koulu tarkoittaa seuraavia asioita:
HMS Minotaur (1906)
HMS Minotaur oli Britannian kuninkaallisen laivaston Minotaur-luokan panssariristeilijä.
Valmistus
Alus tilattiin Devonportin telakalta, missä köli laskettiin 2. tammikuuta 1905. Alus laskettiin vesille 6. kesäkuuta 1906 ja valmistui 1. huhtikuuta 1908.
Palvelus
ensimmäisessä maailmansodassa alus suojasi saattueita Australiasta Välimerelle ennen osallistumistaan 2. risteilijälaivueen mukana Skagerrakin taisteluun. Sodan päätyttyä alus myytiin romutettavaksi 1920.
Marsilio Ficino
thumb|Yksityiskohta [[Domenico Ghirlandaion freskosta Sakarja temppelissä (1486–1490): Marsilio Ficino, Cristoforo Landino, Angelo Poliziano ja Demetrios Chalkondyles. Santa Maria Novella, Tornabuoni Cappella, Firenze.]]
Marsilio Ficino (19. lokakuuta 1433 – 1. lokakuuta 1499) oli italialainen renessanssifilosofi, astrologi ja kääntäjä. Hän oli yksi varhaisen italialaisen renessanssin vaikutusvaltaisimpia humanisteja ja uusplatonismin henkiinherättäjä, joka oli yhteyksissä aikansa kaikkiin merkittäviin akateemisiin ajattelijoihin ja kirjoittajiin. Hän oli ensimmäinen, joka käänsi kaikki Platonin teokset latinaksi. Ficinon johtama Firenzen Akatemia, yritys herättää Platonin Akatemia henkiin, vaikutti huomattavasti italialaisen renessanssin suuntaan ja eurooppalaisen filosofian kehitykseen.
Elämä
thumb|upright|De triplici vita, 1560
Marsilio Ficino syntyi Figline Valdarnossa. Hänen isänsä oli lääkäri, joka toimi Cosimo de’ Medicin suojeluksessa. Medici otti myös nuoren Marsilion hoviinsa ja ryhtyi tämän elinikäiseksi suojelijaksi. Hän toimi Cosimo de’ Medicin pojanpojan Lorenzo de’ Medicin opettajana. Toinen hänen tunnettu oppilaansa oli Giovanni Pico della Mirandola, humanistifilosofi ja oppinut.
Vuonna 1439 Sienan kirkolliskokouksen jälkeen, kun läntisen ja itäisen kirkon välisen suuren skisman sovittelu oli epäonnistunut, Cosimo de’ Medici ja hänen ympärilleen kokoontunut älymystö tutustuivat uusplatonilaiseen filosofiin Georgios Gemistos Plethoniin, jonka luennot Platonista ja aleksandrialaisesta mystiikasta kiehtoivat Firenzen älymystöä niin, että he nimittivät häntä toiseksi Platoniksi. Vuonna 1459 Johannes Argyropoulos luennoi kreikan kielestä ja kirjallisuudesta Firenzessä, ja Ficinosta tuli hänen oppilaansa. Kun Cosimo päätti perustaa Akatemian Firenzeen, hän valitsi Ficinon sen johtoon.
Ficino teki klassisen käännöksen Platonin teoksista kreikasta latinaan, joka julkaistiin vuonna 1482, sekä käännökset joukosta hermeettiseen traditioon kuuluvia helleenisiä kirjoituksia ja monien uusplatonilaisten, kuten Porfyrioksen, Iamblikhoksen ja Plotinoksen teoksista. Gemistos Plethonin ehdotuksia noudattaen Ficino pyrki yhdistämään kristinuskon ja platonismin.
Ficinon tärkein omaperäinen työ oli hänen tutkielmansa sielun kuolemattomuudesta, Theologia Platonica de immortalitate animorum (”Platonilainen teologia sielun kuolemattomuudesta”, 1474). Antiikista periytyvän maailmankuvan seurauksena hän oli hyvin kiinnostunut myös astrologiasta, mikä saattoi hänet vaikeuksiin katolisen kirkon kanssa. Vuonna 1489 häntä syytettiin magiasta paavi Innocentius VIII:n edessä. Hän selviytyi harhaoppisuussyytöksiltä ainoastaan vahvan puolustuksen ansiosta.
thumb|Marsilio Ficinon patsas Firenzen katedraalissa ([[Andrea Ferrucci).]] Ficino, kirjoittaen vuonna 1492, julisti: ”Tämä vuosisata, kuten kulta-aika, on palauttanut vapaat taiteet, jotka olivat lähes kadonneet, valoon: grammatiikan, runouden, retoriikan, maalaustaiteen, kuvanveiston, arkkitehtuurin, musiikin .. tämä vuosisata vaikuttaa täydellistäneen astrologian.”
Ficinon kirjeet vuosilta 1474–1494 ovat säilyneet ja julkaistu. Hän kirjoitti myös teokset De amore ja vaikutusvaltaisen De vita libri tres (”Kolme kirjaa elämästä”) De vita, joka julkaistiin vuonna 1489, tarjoaa suuren joukon lääketieteellisiä ja astronomisia neuvoja terveyden ja elinvoiman säilyttämiseksi, sekä kuvaa maailman sielullisuutta ja sen kietoutumista ihmissieluun uusplatonilaiseen tyyliin. Hän kirjoitti: ”[...] On joitakin ihmisiä, taikauskoisia ja sokeita, jotka näkevät elämää selvästi alhaisimmissakin eläimissä ja kehnoimmissakin kasveissa, mutta eivät näe elämää taivaissa tai maailmassa [...] Jos nämä pienet ihmiset suovat elämän maailman pienimmille hiukkasille, mikä mielettömyys! mikä kateus! kun ei tiedetä, että Kokonaisuus, jossa ’me elämme, liikumme ja olemme’ on itse elävä, eikä myöskään toivota asian olevan niin.” (De vita, Apologia). Yksi tämän kokonaisvaltaisen ”elossaolon” metafora oli Ficinon astrologia.
Ficino kuoli Careggissa vuonna 1499. Hänen muistoaan on kunnioitettu patsaalla Santa Maria del Fioren katedraalin edustalla Firenzessä.
Steelen muistio
Steelen muistio, myös Steelen raportti on Yhdysvaltain presidentinvaalien aikaan kesäkuusta joulukuuhun 2016 kirjoitettu dokumentti, jossa analysoitiin republikaanien ehdokkaan Donald Trumpin yhteyksiä Venäjään.
Raportti kiersi eri piireissä journalistien, tiedustelupalvelujen ja poliitikkojen kesken kuukausia. Senaattori Harry Reidin edustaja twiittasi että Reid oli nähnyt dokumentin ja kirjoittanut FBI:n johtajalle James Comeylle Trumpin yhteyksistä Venäjään. CNN:n mukaan republikaanien edustaja John McCain antoi raportin Comeylle joulukuussa 2016. Muistion perusteella FBI haki FISA-tuomiostuimelta (Foreign Intelligence Surveillance Act) luvan salakuunnella Trumpin kampanjassa toiminutta Carter Pagea yli kahdeksan kuukautta.
Raportista annettiin kaksisivuinen yhteenveto presidentti Obamalle ja Trumpille.
Dokumenttiin viittasi ilmeisesti ensimmäisenä Mother Jones -lehti lokakuun lopussa 2016. Uutissivusto BuzzFeed julkaisi keskeneräisen 35-sivuisen raportin 10. tammikuuta 2017. BuzzFeedin sivusto sanoo nykyisin että raportin väitteet ovat vahvistamattomia ja sisältävät virheitä.
Raportin keskeinen yhteenveto on "Venäjän hallinto on tukenut ja avustanut Trumpia ainakin viisi vuotta. Putinin hyväksymä tavoite on aiheuttaa jakaantumista läntisessä liittomassa."
Trump reagoi raporttiin julistamalle väitteet valeuutisiksi ja poliittiseksi noitavainoksi.
Steelen muistion tiettyjen väitteiden uskottavuus on romahtanut viimeistään marraskuussa 2021, kun FBI pidätti Steelen pääasiallisena lähteenä olleen analyytikko Igor Danchenkon. Häntä syytetään viiteen kertaan väärän todistuksen antamisesta FBI:lle, josta jokaisesta voi seurata viisi vuotta vankeutta. Syyttäjien mukaan Danchenko sepitti puhelinkeskustelun, jonka väitettiin muodostavan salaliiton Trumpin kampanjan ja Venäjän välillä.
Raportin väitteitä
Raportissa väitettiin Trumpin lakimiehen Michael Cohenin tavanneen Venäjän viranomaisia Prahassa kesällä 2016 ja sopineensa salaliitosta, jolla Trump voittaisi vaalit. Cohen on kieltänyt vierailleensa Prahassa sekä todistuksessaan kongressin komiteoille 2017, sekä valaehtoisessa todistuksessaan Yhdysvaltain kongressille vuonna 2019.
Pissgate
Yksi raportin kiistanalaisimpia kohtia ovat väitteet Trumpin pervoilusta Venäjällä, erityisesti ns. pissgate.
BuzzFeedin julkaiseman raportin sivulla 2 väitetään että Venäjän viranomaiset ovat hyödyntäneet Trumpin perversioita ja saaneet näin kiristykseen sopivaa materiaalia.
Raportin mukaan Trump vuokrasi presidentiaalisen sviitin Moskovan Ritz Carlton Hotellista, jossa hän tiesi Barack ja Michelle Obaman yöpyneen valtiovierailulla, ja palkanneen joukon prostituoituja harrastamaan "kultaisia suihkuja" sviitin sängyssä hänen katsellessaan. Raportti listaa lähteekseen läsnäolijan ja hotellin henkilökunnan jäsenen, jonka mukaan tätä tapahtui vuonna 2013. Raportin mukaan Venäjän FSB seurasi hotellihuonetta kameroilla ja mikrofoneilla.
Väite tällaisen nauhan olemassa olosta on lähtöisin Igor Danchenkolta.
4chanin osuus
Nimetön 4chanin käyttäjä on kirjoittanut että hän on syöttänyt erilaista keksittyä tietoa raportin tekijöille. Tiedot on väitteen mukaan annettu aluksi republikaanien poliittiselle konsultille ja strategistille Rick Wilsonille, josta ne ovat päätyneet raporttiin.
Kyseinen 4chanin keskustelu käyttiin 1. marraskuuta 2016, päivä sen jälkeen kun Mother Jones -lehti oli viitannut raporttiin, mutta ennen sen julkaisua BuzzFeedissä. Keskustelussa viitattiin "seksinauha orgia juttuun", "uskooko joku muka sen?". 4chan on trollannut Rick Wilsonia siitä lähtien kun hän sanoi MSNBC:n ohjelmassa Trumpia tukevan alt-rightin olevan "lapsettomia yksinäisiä miehiä, jotka masturboivat animelle".
Jälkikäteisarviointi
Myöhemmin Steele on arvioinut muistionsa pitävän ”70–90-prosenttisesti paikkansa”.
Brittiläinen toimittaja Luke Harding on puolustanut Steeleä kirjassa Salajuoni – kuinka Venäjä auttoi Trumpin Valkoiseen taloon.
Lukuvuosi
Lukuvuosi (lyhenne lkv. tai lv. ) on vuoden mittainen, yhdestä tai useammasta lukukaudesta ja niiden väliin ja keskelle jäävistä lomista muodostuva jakso, jonka aikana luokallisessa koulussa suoritetaan yhden luokkatason opinnot. Pohjoisella pallonpuoliskolla kouluvuosi alkaa yleensä syksyllä ja päättyy kesälomaan, kun taas eteläisellä pallonpuoliskolla kouluvuosi seuraa usein kalenterivuotta.
Kouluvuosi Suomessa
Suomessa peruskoulun lukuvuosi alkaa perusopetuslain 23 §:n mukaan 1. elokuuta ja päättyy 31. heinäkuuta, ja lukuvuodessa on oppilailla 190 työpäivää. Jos itsenäisyyspäivä, vappu tai loppiainen sattuu muuksi arkipäiväksi kuin lauantaiksi, lukuvuosi voi olla vastaavasti lyhyempi.
Opetuksen alku- ja lopetuspäivää ei ole laissa määritelty. Koulutyö alkaa yleensä elokuun toisella viikolla, mutta tarkemmin asiasta päättää kukin kunta. Sen sijaan on asetuksella säädetty, että koulutyö päättyy "viikon 22 viimeisenä arkipäivänä", joka on aikaisintaan 29. toukokuuta ja viimeistään 5. kesäkuuta.
Kesäloma alkaa koulutyön päättyessä ja päättyy seuraavan kouluvuoden koulutyön alkaessa kunnan päättämänä ajankohtana yleensä elokuun puolenvälin aikoihin.
Syyslomaa tai talvilomaa ei ole määritetty lainsäädännössä, vaan periaatteessa kunnat voivat päättää niiden pituuden ja ajankohdan itsenäisesti. Käytännössä kuitenkin esimerkiksi eri oppilaitosten yhteistyön takia loma-ajoista päätetään usein seutukunnittain tai laajemminkin alueellisesti. Talviloman ajankohta määrättiin aikaisemmin valtakunnallisesti ja porrastettiin kolmelle viikolle, ja tätä käytäntöä noudatetaan yhä yleisesti. Talvilomasta, josta käytetään myös nimitystä hiihtoloma, on kuitenkin olemassa Kuntaliiton ja Opetushallituksen suositus, jonka mukaan se porrastettaisiin maakunnittain viikoille 8–11.
Kouluvuoden muutokset Suomessa
Suomessa kouluvuosi kesti aiemmin syyskuun alusta toukokuun loppuun, joten kesäloma oli kokonaiset kolme kuukautta. Koulua käytiin kuutena päivänä viikossa, joskin yleensä kerran kuukaudessa oli yksi arkipäivä vapaata (ns. kuukausiloma), usein lauantaina tai maanantaina. Kun syyslukukaudesta 1971 lähtien lauantait muutettiin eräin poikkeuksin vapaapäiviksi, koulun alkua aikaistettiin elokuun puolelle. Koulutyö päättyi aikaisemmin yleensä 31. toukokuuta, ellei se sattunut pyhäpäiväksi, mutta 1990-luvun alussa päättymispäivä siirrettiin viikon 22 lauantaihin, joka useimmiten on kesäkuun puolella.
Maaseutukunnissa pidettiin syyslukukaudella perunannostolomaa 1940-luvulta aina 1970-luvulle asti. Loma kesti 2–10 päivää ja se oli yleensä syyskuun lopussa tai lokakuussa.
Kouluvuoden rakenne muutamissa eri maissa
Taulukossa on esimerkkejä kouluvuodesta eri puolilla maailmaa.
Leena Kaarna
Leena Kyllikki Kaarna (s. 26. marraskuuta 1939 Lappee) on entinen suomalainen korkeushyppääjä. Hän ylitti ensimmäisenä suomalaisnaisena korkeudessa 160 ja 170 senttimetriä.
Kaarna sijoittui Belgradin EM-kilpailuissa 1962 kymmenenneksi ja Tokion 1964 olympialaisissa 13:nneksi. Pohjoismaiden mestaruuskilpailuissa hän saavutti hopeaa vuosina 1961 ja 1963. Hän edusti Suomea kuudessa maaottelussa.
Seuratasolla Kaarna edusti Lappeen Rientoa. Hän voitti Suomen mestaruuden vuosina 1961, 1962, 1963 ja 1964 sekä saavutti SM-hopeaa vuonna 1958 ja SM-pronssia vuonna 1960. Sisäratojen Suomen mestaruuden hän voitti vuosina 1963 ja 1964. Hän hyppäsi yksitoista Suomen ennätystä vuosina 1958–1964, parhaimmillaan 170 senttimetriä.
Leena Kaarnan isä on kansanedustaja Mikko Kaarna.
HMS Shannon (1906)
HMS Shannon oli Britannian kuninkaallisen laivaston Minotaur-luokan panssariristeilijä.
Valmistus
Alus tilattiin Chathamin telakalta, missä köli laskettiin 2. tammikuuta 1905. Alus laskettiin vesille 20. syyskuuta 1906 ja valmistui 10. maaliskuuta 1908.
Palvelus
Ensimmäisessä maailmansodassa alus suojasi saattueita ennen osallistumistaan Skagerrakin taisteluun. Sodan päätyttyä alus myytiin romutettavaksi 1922.
Liisi Beckmann
Liisi Beckmann (7. joulukuuta 1924 Kirvu – 9. elokuuta 2004 Orimattila) oli suomalainen taiteilija ja muotoilija, joka toimi Italiassa.
Liisi Meronen opiskeli taidetta Helsingissä. Hän muutti Italiaan 1950-luvulla ja työskenteli Rinascentellä Milanossa. Tunnetuin taiteilijan yhteistyö alan yritysten kanssa oli varmaankin Zanotta, jolle hän kotimaansa innoittamana suunnitteli polyuretaanivaahdosta valmistetun Karelia-tuolin 1966. Zanotta otti tuolin takaisin tuotantoonsa vuonna 2007. Hän teki yhteistyötä myös useiden muiden yhtiöiden, kuten Gabbianellin ja Driaden kanssa sekä suunnitteli lasitavaroita Vistosille. Elämänsä loppuvuodet hän vietti Suomessa, Orimattilassa.
Konginkankaan kantri
Konginkankaan kantri on jyväskyläläinen musiikki-, teatteri- ja performanssiryhmä.
Kuvatallenteet
Esitetty ainakin NoTV :ssä (MTV3) 1993 Esitetty mm. Tampereen elokuvajuhlat 1993, YLE TV1:ssä "Punaista vaniljaa"-vuoden 1993 parhaat kotimaiset musiikkivideot, Oulun musiikkivideofestivaalit 1993
Esitetty satunnaisesti YLE TV1:ssä, Voittanut erikoispalkinnon ja napinpainajien palkinnon Tampereen elokuvajuhlat 1998. Englanninkielinen versio "Bear it and grin" laulajana Billy Carson. pääpalkinto Travelling Rennes Film Festival 1998.
Lähteet
Ismo Virtanen Elonetissä
Recaș
Recaș on kaupunki Timișin piirikunnassa, Baanaatissa, Romaniassa. Siellä oli vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan 8 336 asukasta.
Konginkankaan kantri
Lähteet
Helsingin sanomat/Radio ja TV-ohjelmat/Videopolis TV1
Recaș
Kaupungissa on asunut lukuisia kansoja, muun muassa unkarilaisia ja slovakkeja.
Konginkankaan kantri
Lähteet
Keskisuomalainen: Rockryhmän performanssi koleasti käyntiin
Jenny Kallur
250px|thumb|Jenny Kallur Jenny Margareta Kallur (s. 16. helmikuuta 1981 Huntington, New York, New York, Yhdysvallat) on entinen ruotsalainen yleisurheilija/aitajuoksija. Hänen kaksoissiskonsa on juoksija Susanna Kallur.
Kallurin isä Anders Kallur on entinen jääkiekkoilija. Kaksoset ovat syntyneet New Yorkissa, koska heidän isänsä pelasi siihen aikaan siellä NHL:ssä. Jenny Kallur on kuitenkin varttunut aikuiseksi Falunissa. Hän seurusteli aikoinaan tennispelaaja Joachim Johanssonin kanssa. Elokuussa 2008 ilmoitettiin kuitenkin, että pari on eronnut.
Kallurin päälaji oli 100 m ja 60 m aitajuoksu, kuten sisarellaan Susannallakin. Hänen ennätyksensä 60 m aidoissa on 7,91 s ja 100 m aidoissa 12,85 s.
Pitkään loukkaantumisista kärsinyt Kallur ilmoitti lopettavansa uransa keväällä 2011. Tammikuussa 2013 hänet nimitettiin Ruotsin yleisurheiluliiton hallitukseen.
HMS Defence (1907)
HMS Defence oli Britannian kuninkaallisen laivaston Minotaur-luokan panssariristeilijä ollen viimeinen laivastolle valmistettu panssariristeilijä.
Valmistus
Alus tilattiin Pembroken telakalta, missä köli laskettiin 22. helmikuuta 1905. Alus laskettiin vesille 24. huhtikuuta 1907 ja valmistui 9. helmikuuta 1909.
Palvelus
Ensimmäisessä maailmansodassa alus suojasi saattueita Välimerella ennen osallistumistaan Skagerrakin taisteluun, jossa se tuhoutui 31. toukokuuta 1916.
Nuojuan vesivoimalaitos
Nuojuan vesivoimalaitos on Vaalan Nuojualla Oulujoessa sijaitseva jokivoimalaitos. Sen omistaa Fortum Oyj.
Pato
Voimalaitoksen pato on sijoitettu koskijakson alimman Nuojuankosken niskan kohdalle ja voimalan alakanava on kaivettu syvemmälle kosken pohjaan. Kun vedenpinta nousi, peittyivät kosket ja niiden väliset suvannot veden alle. Näitä kutsuttiin nimellä Oulujoen Niskakoskiksi. Nuojuan voimalan patoaltaaseen jäivät Nuojua, Kovero, Pyterä, Oterma ja Siitari. Pato kulkee poikittain jokilaakson yli ja se on kartan mukaan 320 metriä pitkä. Betonipadon osuus on noin 130 metriä ja loput on maapatoa. Jokilaakso on niin syvä, ettei rantapenkereille ole tarvinnut rakentaa maapatoa.
Voimalaitos
Voimalassa toimii pystyasennossa kolme Kaplan-turbiinia, joiden kapasiteetti on 29 megawattia (MW). Kun joessa on virtaama yli 450 kuutiometriä sekunnissa (m³/s), tuottaa se sähköenergiaa 87 MW:n teholla. Joen keskivirtaamalla tuotetaan vuodessa 365 gigawattituntia (GWh) sähköä. Voimalan putouskorkeus on patoaltaan ylimmällä vedenpinnan korkeudella 22 metriä.
Sähkögeneraattorien 10 500 voltin jännite nostetaan muuntamossa 110 000 ja 220 000 voltin jännitteeseen siirtolinjoja varten. Voimalan kauko-ohjaus tehdään Pyhäkosken vesivoimalaitoksesta käsin.
Historiaa
Voimalan rakensi Oulujoki Oy, sen teknisestä suunnittelusta vastasi Imatran Voima Oy ja arkkitehtisuunnittelusta Aarne Ervi, joka suunnitteli myös Nuojuan alueen asuinrakennuksia. Muutaman kilometrin päässä sijaitsevan Jylhämän voimalaitostyömailta alkoi vuonna 1949 vapautua työvoimaa, jotka pidettiin työssä työttömyysmäärärahojen turvin töissä kahdella uudella Nuojuan ja Pällin voimalaitostyömailla. Näillä työskenteli yhteensä noin 2 000 henkilöä. Syksyllä 1950 aloitettiin voimalaitoksen rakentaminen ja ensimmäisen voimakoneiston asennus alkoi vuonna 1954 ja viimeinen valmistui tammikuussa 1955. Vesiturbiinit olivat Tampellan ja Karlstads Mekaniska verkstadin valmistamiaja niitä käytettiin 136 kierrosta minuutissa. Sähkögeneraattorit saksalaisen AEG:n valmistamia. Niiden kapasiteetti oli 30 MVA ja ne tuottivat sähköä 10 500 voltin jännitteellä. Nuojuan voimalaitos oli rakentamiskustannuksiinsa nähden Oulujoen voimaloista edullisin.
Vuonna 2009 ilmoitettiin Nuojuan kapasiteetiksi 80 MW, vuosittaiseksi tuotannoksi 380 GWh ja sen rakennevirtaamaksi 450 m³/s. Vuonna 2016 uudistettiin kolmannen vesiturbiinin juoksupyörä ja sähkögeneraattori. Tämä paransi kolmannen turbiinin kapasiteettia 6 MW ja voimalan kapasiteetti nousi 87 megawattiin.
Cerdanyanpaimenkoira
Cerdanyanpaimenkoira (katalaaniksi gos d'atura cerdà, espanjaksi pastor de la Cerdaña) on espanjalainen koirarotu, joka on alkujaan katalonianpaimenkoiran lyhytkarvainen muunnos. Nykyisin sitä esiintyy kaikkialla Kataloniassa.
Ulkomuoto
Cerdanyanpaimenkoira on pitkälti kuin katalonianpaimenkoira seuraavilla poikkeuksilla: kuono on hieman pidempi, karvapeite on pehmeää , lyhyttä , tiheää ja laineikkaampaa , ja häntä on joko aavistuksen ylös kaartuva tai roikkuva. Karvapeite on n. 40 % katalonianpaimenkoiran karvapeitettä lyhyempi. Väritys on yleensä fawn, blue merle, harlekiini tai tummanharmaa. Säkäkorkeus on n. 2 cm korkeampi kuin katalonianpaimenkoiralla, Desmond Morriksen mukaan 46–51 cm.
Luonne ja käyttäytyminen
Katalonialaisten paimenten mukaan cerdanyanpaimenkoira on erittäin hyvä paimenkoira.
Alkuperä
FCI tunnusti vuoteen 1970 saakka katalonianpaimenkoirasta kaksi eri karvamuunnosta: pitkä- (gos d'atura català) ja lyhytkarvaisen (gos d'atura cerdà). Vuonna 1982 Espanjassa julkaistuissa espanjalaisten rotujen rotumääritelmissä ei kuitenkaan mainittu enää lainkaan lyhytkarvaista katalonianpaimenkoiraa. Koska pitkä karva suojasi koiraa paremmin susilta, tuli pitkäkarvaisesta muunnoksesta ajan kuluessa huomattavasti suositumpi. Koska susista ei nykyisin ole samanlaista vaaraa, on lyhytkarvainenkin muunnos alkanut jälleen saavuttaa suosiota.
Southern League
Southern League  on englantilainen jalkapallosarja, joka yhdessä Northern Premier Leaguen ja Isthmian Leaguen kanssa käsittää Englannin seitsemänneksi ja kahdeksanneksi korkeimmat sarjatasot. Southern Leaguen korkein sarjataso on Premier Division ja sen alapuolella on Division One. Molemmilla sarjatasoilla on kaksi lohkoa – Central ja South.
Rock the Night
”Rock the Night” on Europen menestyneimpiä kappaleita. Se on julkaistu albumilla The Final Countdown. ”Rock The Nightista” on kuvattu kaksi musiikkivideota, joista toinen John Norumin ja toinen Kee Marcellon kanssa. Single nousi Suomen virallisen listan sijalle 17.
Soklin rata
Soklin rata on suunniteltu rautatieyhteys Rovaniemen–Kemijärven–Kelloselän radalta Savukosken kuntaan pitkään suunnitellulle Soklin kaivokselle. Kaivostoiminnan aikainen arvioitu tuotanto vaatii rautatiekuljetuksia, sillä kaivoksen tuottaman malmin kuljetus vaatii 2–4 päivittäistä tavarajunaparia. Rautatietä Sokliin on suunniteltu 1970–1980-luvuilla, ja siitä on valmistunut yleissuunnitelma 1987.
Mahdollisesti rakennettavalle rautatielle on määritelty neljä toisistaan poikkeavaa linjausvaihtoehtoa. Näiden suunnitelmien mukaan rakennettavan rautatien pituus olisi vaihtoehdosta riippuen 103–166 kilometriä. Kolme suunnitelmista edellyttää noin 80 kilometrin pituisen Kemijärven ja Kelloselän välisen huonokuntoisen rataosan perusparantamista osaksi uutta rataa. Yksi linjausvaihtoehdoista käsittelee kokonaan uuden 166 kilometrin pituisen ratayhteyden rakentamista Kemijärven länsipuolelta Sokliin.
Vaihtoehtona suunniteltiin myös malmin kuljettamista jalostettavaksi Kouteron kaivoskaupungissa Venäjälle, noin 50 kilometrin päähän Soklista. Helmikuun 2011 alussa Yara ilmoitti projektin jatkuvan tämän vaihtoehdon pohjalta. Kovdorissa on jo rikastamo, jonka omistaa lannoitevalmistaja EuroChem.
Radan rakentamisen kustannuksien on arvioitu olevan noin 400 miljoonaa euroa. Marraskuussa 2014 valtio ilmoitti olevansa valmis rahoittamaan rautatien rakentamista edellyttäen, ettei valtion osuus ylittäisi 200 miljoonaa euroa.
Liikenne
Rautatiestä on tarkoitus rakentaa yksiraiteinen ja sähköistämätön tavaraliikenteen rata. Liikenteenohjausjärjestelmäksi on suunniteltu radio-ohjausta. Mitoittavaksi junapituudeksi on asetettu 825 metriä ja junapainoksi 5 600 tonnia. Suunniteltu suurin sallittu akselipaino olisi 25 tonnia.
Tuotantoennusteiden mukaan kaivoksen tuotanto olisi noin kaksi miljoonaa tonnia malmirikastetta vuodessa. Kuljetustarve on 2–4 päivittäistä tavarajunaparia, eli 4–8 päivittäistä tavarajunaa.
Vaihtoehto 1: Kelloselkä–Sokli
Linjausvaihtoehto 1 edellyttää 84 kilometrin pituisen rataosuuden Kemijärvi–Kelloselkä kunnostamista sekä 104 kilometrin pituisen uuden rautatien rakentamista Kelloselästä Sokliin. Linjauksen mukainen uusi rautatie alkaisi Kelloselästä, myötäilisi Sallan–Savukosken kunnanrajaa ja johtaisi Saijan kylän koillispuolitse Ahmatunturin länsipuolelle ja siitä Tulppiojokilaaksoa myötäillen Sokliin. Rautatien pituus Kemijärveltä laskien olisi noin 188 kilometriä.
Vaihtoehto 2: Kemijärvi–Pelkosenniemi–Savukoski–Sokli
Linjausvaihtoehto 2 edellyttäisi kokonaan uuden 166 kilometrin pituisen rautatien rakentamista. Rautatie erkanisi Rovaniemen–Kemijärven radalta Hanhikosken rautatieaseman lähellä, noin 12 kilometriä Kemijärveltä länteen, johtaisi pohjoiseen Pelkosenniemen pohjoispuolelle, jossa se ylittäisi Kitisen. Savukoskelta linjaus jatkuisi koilliseen yli Kemijoen ja edelleen Tulppiojoen laaksoon, yhtyen linjausvaihtoehtoon 1 Pienen Saijanvaaran luona.
Vaihtoehto 3: Kelloselkä–Naruskajärvi–Sokli
Linjausvaihtoehto 3 edellyttää 84 kilometrin pituisen rataosuuden Kemijärvi–Kelloselkä kunnostamista sekä 103 kilometrin pituisen uuden rautatien rakentamista Kelloselästä Sokliin. Rautatie erkanisi nykyisestä radasta Kelloselän pohjoispuolella ja myötäilisi Naruskajokea Naruskajärvelle saakka. Naruskajärveltä rautatie kääntyisi kohti luodetta, yhtyen vaihtoehdon 1 mukaiseen linjaan Ahmatunturin eteläpuolella.
Vaihtoehto 4: Kelloselkä–Savukoski–Sokli
Linjausvaihtoehto 4 edellyttää 84 kilometrin pituisen rataosuuden Kemijärvi–Kelloselkä kunnostamista, sekä 135 kilometrin mittaisen uuden rautatien rakentamista. Linjauksen eteläpää olisi Saijaan saakka sama kuin vaihtoehdossa 1. Saijasta linjaus seurailisi Tenniönjokea kohti luodetta, ohittaen Nousun ja Kuoskun kylät pohjoispuolelta, ja yhtyisi vaihtoehtoon 2 Lauttarovien pohjoispuolella. Rautatien pituus Kemijärveltä laskien olisi noin 218 kilometriä.
Liikenneministeriö hyväksyi 30. maaliskuuta 2010 Itä-Lapin maakuntakaavaan näistä vaihtoehdoista ensimmäisen.
Pohjoiskaukasianpaimenkoira
Pohjoiskaukasianpaimenkoira eli pohjoiskaukasialainen aro-ovtsarka on venäläinen koirarotu.
Ulkomuoto
Pohjoiskaukasianpaimenkoira on kevytrakenteisempi, lyhytrunkoisempi, hieman lyhytkarvaisempi ja pitkäraajaisempi kuin kaukasiankoira. Myös sen pää on hieman kuivempi ja pidempi kuin tunnetummalla sukulaisellaan. Väritys voi olla joko valkoinen tai harmaa , niiden sekoitus tai brindle. Uroksen säkäkorkeus on 63 cm ja nartun 60 cm.
Alkuperä
Rotu on peräisin Kaspianmeren länsipuolen ylängöiltä ja aromailta ja Pohjois-Kaukasukselta. Se on eteläkaukasianvuoristokoiran pienikokoisempi sukulainen.
Lionheart – liian kova kuolemaan
Lionheart – liian kova kuolemaan on vuonna 1990 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen toimintaelokuva. Elokuvan on ohjannut Sheldon Lettich, joka käsikirjoitti elokuvan yhdessä Jean-Claude Van Dammen kanssa. Pääosissa näyttelivät Jean-Claude Van Damme, Harrison Page, Deborah Rennard, Lisa Pelikan ja Brian Thompson. Taistelukohtausten koreografiasta vastasivat Van Dammen lisäksi Michel Qissi, Frank Dux ja Steve Ross.
Juoni
Lyon Gaultier on muukalaislegioonan sotilas, joka saa viestin Pohjois-Afrikan tukikohdassa, että hänen veljensä makaa Los Angelesin sairaalassa kuolemaisillaan. Gaultier anoo aluksi lomaa tapaakseen veljensä, mutta kielteisen vastauksen myötä hän karkaa muukalaislegioonasta ja matkaa meriteitse New Yorkin kautta Los Angelesiin. New Yorkissa hän kuitenkin tapaa Joshuan, joka huomaa Gaultierin tappelutaidot. Yhdessä he saapuvat Los Angelesiin, jossa he elättävät itsensä Gaultierin tappelutaidoilla. Gaultier saa lopulta tietoonsa veljensä kuolleen ja päättää auttaa rahatonta sisarpuoltaan. Gaultier päättää tämän johdosta osallistua rahakkaampiin tappeluihin.
Leon Herbert
Leon Herbert on brittiläinen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa elokuvissa Batman (1989), Alien 3 (1992) ja Dark Floors (2008). Vuonna 2003 ilmestyi hänen itse ohjaama ja käsikirjoittama elokuva, Emotional Backgammon, jossa Herbertillä oli myös keskeinen näyttelijänrooli.
Zahari Damjanov
Zahari Damjanov (, s. 5. marraskuuta 1985 Varna) on bulgarialainen karateka. Hän saavutti muun muassa World Open -mestaruuden 2015 ensimmäisenä bulgarialaisena ja on nelinkertainen Euroopan mestari yli 90-kiloisten sarjassa.
Karate
Damjanov alkoi harrastamaan kyokushin-karatea noin 10-vuotiaana ja vuodesta 2007 lähtien hän alkoi osallistumaan kilpailuihin myös ulkomailla. Hän saavutti aluksi Yhdysvaltain raskaansarjan mestaruuden 2007 voitettuaan loppuottelussa Shohei Yamamoton. Seuraavana vuonna Damjanov saavutti Japanin mestaruuskilpailuissa hopeaa hävittyään loppuottelussa Makoto Taniguchille. Kesäkuussa Damjanov voitti Yhdysvaltain mestaruuden avoimessasarjassa voitettuaan All American Openin loppuottelussa kahdeksan vuotta aiemmin mestaruuden voittaneen Sergio Da Costa. Sittemmin marraskuussa Damjanov eteni myös Japanin painoluokallisissa kilpailuissa superraskaansarjan loppuotteluun, jossa hän hävisi mestaruuden Makoto Akaishille.
Euroopan-mestari (2009–2010)
2009 Damjanov aloitti vuoden saavuttamalla MM-hopeaa superraskaassarjassa hävittyään loppuottelussa Mihail Kozloville. Toukokuussa hän saavutti ensimmäisen Euroopan mestaruuden Ukrainassa, voitettuaan loppuottelussa Dmitry Lunevin. Damjanov onnistui uusimaan Euroopan mestaruutensa heti perään 2011 Romaniassa, jossa hän tällä kertaa voitti loppuottelussa Sergej Uwitskijin. Damjanov oli mukana myös saman vuoden Euroopan mestaruuskilpailuissa Ranskassa, jossa turnaus käytiin avoimessarjassa. Hän kuitenkin hävisi loppuottelun Alejandro Navarrolle.
Yhdysvaltain mestari (2011–2013) ja jälleen Euroopan-mestari (2013–2014)
Damjanov voitti 2011 ja 2012 All American Openin. Hän kohtasi voitokkaasti molemmilla kerroilla loppuottelussa Goderzi Kapanadzen. Damjanov osallistui World Openiin toistamiseen 2011, jolloin hän sijoittui viidenneksi ja hänet palkittiin samalla tameshiwari-palkinnolla. Toukokuussa 2013 Damjanov saavutti uransa kolmannen Euroopan-mestaruuden voitettuaan loppuottelussa Alejandro Navarron. Kesäkuussa Damjanov saavutti kolmannen All American Open -mestaruuden peräkkäin. Hän voitti loppuottelussa kolmannen kerran peräkkäin venäläisottelijan, tällä kertaa Darmen Sadvokasovin. 2014 Damjanov jatkoi mestaruusputkeaan voittamalla toukokuussa uransa neljännen Euroopan-mestaruuden kotimaassaan Bulgariassa. Loppuottelussa hän voitti ranskalaisen Djema Belkhodjan. Mestaruuden myötä hän ohitti Tomasz Najduchin eniten superraskaansarjan Euroopan-mestaruuksia voittaneena ottelijana.
World Open maailmanmestaruus (2015)
Damjanov osallistui ensimmäisen kerran World Open -turnaukseen 2007, jolloin hän sijoittui 16 parhaan joukkoon. Damjanov osallistui kolmannen kerran World Openiin 2015, jossa hän voitti ensimmäisen mestaruutensa. Samalla Damjanovista tuli ensimmäinen mestaruuden voittanut bulgarialainen, kun hän voitti loppuottelussa Djema Belkhodjan.