cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sedu Koskinen
Yökerho- ja ravintolatoiminnan laajentaminen
Vuosituhannen vaihduttua ravintolatoiminta laajeni Turun ulkopuolelle. Lokakuussa 2000 Saloon avattiin 18 vuoden ikärajaa noudattava Bar Ipanema, josta tuli pian Salon suosituin yökerho. Huhtikuussa 2002 Koskinen perusti Raumalle karibialaisvaikutteisen Nick Havannan, jossa oli 400 asiakaspaikan yökerho, kesällä satapaikkainen terassi ja ikärajana 18–20 vuotta. Lokakuussa 2002 avattiin Poriin 555 asiakaspaikan baari ja yökerho Mocca, jonka ikäraja oli 20 vuotta. Mocca toimi mallina turkulaisen Puuterin tilalle tulleelle yökerholle. Tampereelle perustettiin 8. marraskuuta 2002 kuubalaisvaikutteinen yökerho Panama, jossa oli 555 asiakaspaikkaa. Lisäksi Koskinen hankki itselleen Tampereelta Vanhan Diivan, mutta luopui siitä parin vuoden päästä. Hän avasi baarin myös Hämeenlinnaan, mutta liiketoimet eivät siellä onnistuneet. Tapaninpäivänä 2000 Koskinen laajensi toimintansa Helsinkiin avatessaan Yrjönkadulle yökerho Tigerin, joka oli järjestyksessään Koskisen kymmenes ravintola. Tigerissa oli 600 asiakaspaikkaa ja ikäraja 21 vuotta. Yrjönkadun puoleinen tila muuttui Street Bariksi, jossa oli tarjolla kattava valikoima pullotuotteita erikoisoluista suosittuihin alcopop-juomiin sekä drinkkilista. Tanssilattioita oli kaksi ja sisustuksessa oli käytetty afrikkalaisvaikutteita. Tiger oli poikkeuksellinen panostus Helsingin yöelämässä. Tyyli oli osittain samanlainen kuin Puuterissa tai Vanhassa Diivassa eli tietoisen kitschmäinen: samettia, esirippuja kultaisia reunuksia, peilejä, peilipalloja ja kristallikruunuja. Vaikutteita Koskinen sanoi hakevansa Pariisista, Lontoosta ja Amsterdamista. Tiger oli kahdeksan miljoonan markan sijoitus ja kasvatti Koskisen yritysten liikevaihdon 70 miljoonaan markkaan.
Vuonna 2002 Koskinen perusti Smile Henkilöstöpalvelut Oy:n optimoidakseen kausivaihteluista johtuvia henkilöstökustannuksia ravintoloissaan, mutta luopui sen omistuksesta vuonna 2006.
Vuonna 2003 Sedu Koskisella oli jo 14 ravintolaa seitsemässä kaupungissa eri puolilla Suomea. Rauman ja Porin lisäksi tuli Forssa. Tuolloin Koskinen oli jo Helsingin yöelämän puhutuin henkilö. Tiger remontoitiin uudelleen jo kaksivuotisjuhlien jälkeen, mikä oli osoitus Koskisen yökerhomaailmaan tuomasta jatkuvan uudistumisen konseptista. Tiger muuttui remontoinnin jälkeen 24. tammikuuta 2003 nimelle Tiikeri-baari & yökerho. Yrjönkadun puolella jatkoi Street Bar. Tiger suljettiin huhtikuussa 2016. Tigerin lisäksi Helsinkiin oli perustettu vuosien 2002–2003 aikana Barfly, Jamjam ja Ooppera. Marraskuussa 2001 avattu ja yli 24-vuotiaille suunnattu Barfly oli saanut nimensä pariisilaiselta yökerholta ja tyylinsä pääosin Lontoosta. Barflyssa oli 400 asiakaspaikkaa ja kesällä ravintolan edustalla oli 130-paikkainen aurinkoterassi. Jamjam oli ruokaravintola, joka muuttui klo 23 yökerhoksi. Pyrkimys oli segmentoida ravintolat eri ikäryhmille: Jamjamin ikäraja oli 24 vuotta ja asiakaspaikkoja 358. Oopperan ikäraja oli 18 vuotta, asiakaspaikkoja oli 350. Uutta oli myös yhdistellä ”tavisten” ja ”julkkisten” illanviettopaikkoja siten, että VIP-tiloissa viihtyisivät niin tavalliset kansalaiset kuin julkisuuden henkilötkin. Tästä syystä esimerkiksi Toni Wirtanen arvosteli Tigerin VIP-huonetta ”Seutulan lentokentän odotushuoneeksi”. Muutenkin Koskinen herätti tuolloin vahvoja tunteita puolesta ja vastaan, kuten myöhemminkin. Kilpailevat ravintoloitsijat muun muassa levittivät huhuja Koskisen pyörittävän liiketoimiaan venäläisrikollisten rahoituksen turvin.
SK Ravintoloiden liikevaihto vuonna 2001 oli ollut 5,3 miljoonaa euroa, kun vuonna 2003 se oli jo 14 miljoonaa euroa.
Ravintolakeisari
Vuosina 2004−2006 ravintolakilpailu kävi Suomessa kuumana. Vuonna 2004 SK-Ravintoloiden puoliksi omistama Kaivohuone Oy otti haltuunsa Helsingin Kaivohuoneen, joka avattiin SK-ravintolana 24. huhtikuuta 2004. Yhteensä yli 1 100 asiakaspaikan Kaivohuone remontoitiin kahdella miljoonalla eurolla ja keittiön johtajaksi palkattiin Jyrki Sukula. City-lehden kuvailu Koskisesta oli tuolloin ”entinen rakennusyrittäjä, nykyinen ravintolamoguli, joka ajaa työmaalle Porsche Cayennella ja katsoo aikansa Rolexista”.
Vuonna 2005 SK Ravintoloiden liikevaihto oli 37 miljoonaa euroa. Investoinnit veivät 17 miljoonaa euroa, mutta silti liikevoittoa tuli lähes 5 miljoonaa euroa, josta verojen ja muiden kulujen jälkeen jäi nettotuloksi 2,5 miljoonaa euroa. Laajentuminen oli erittäin nopeaa niin, että vuoteen 2006 mennessä Koskisella oli 42 ravintolaa eri kaupungeissa. Keväällä 2006 SK Ravintolat osti 10 miljoonan euron liikevaihtoa pyörittäneen Gigglin’ Marlin -yökerhoketjun. Kaupan jälkeen Koskinen henkilökohtaisesti omisti 70 prosenttia SK Ravintoloiden osakkeista, muina osakkaina SK Ravintoloiden rakennusvastaava Heikki Helmivuori, elokuvatuottaja Markus Selin ja miljonääriperijä Jussi Salonoja. Aiemmin ravintoloitaan Koskiselle olivat myyneet Hallman-Ravintolat Tampereella ja yrittäjä Riku Räsänen.
Vuonna 2004 Koskinen oli perustanut ensimmäisen Onnela-ravintolansa. Ensimmäinen maakuntiin laajentumisyritys oli epäonnistunut aivan uuden vuosituhannen ensimmäisenä vuosina. Koskinen keksi, että ainoastaan tietty ketjukonsepti olisi mahdollisuus menestyä suurten kaupunkien ulkopuolella, ja kehitti Onnela-ketjun yritysostojensa pohjalta. Järjestyksessään kahdestoista Onnela-ravintola avattiin Seinäjoelle lokakuussa 2006. Talouselämä-lehti kuvaili elokuussa 2006 Koskisen liiketoimien kasvua maaniseksi, ja kertoi tämän tuoneen VIP-kulttuurin Suomeen. Koskisen liiketoiminta perustui tuolloin jatkuvaan kasvuun, eikä hän nostanut juurikaan osinkoja, vaan voitot sijoitettiin heti uusiin investointeihin.
Himnusz
pienoiskuva Isten, áldd meg a magyart (Jumala unkarilaisia siunatkoon) on Ferenc Kölcseyn runo, jonka ensimmäinen säkeistö on Unkarin kansallislaulu. Unkariksi kansallislaulun nimi on Himnusz eli "hymni". Sen on säveltänyt Ferenc Erkel.
Sedu Koskinen
Ravintolakeisari
Vuonna 2006 SK Ravintoloilla oli noin 130 000 kanta-asiakasta, jonka SK Member Card -asiakaskorttia käytettiin nuorison parissa yhä laajemmin. Helsingissä Sedu Koskisen tärkeimmät yökerhot vuosina 2006−2007 olivat Studio 51, Lux Nightclub, The Club, Kaivohuone ja Onnela. Lux lopetti toimintansa tasan kolmen vuoden toiminnan jälkeen maaliskuun alussa 2009 ja tilalle avattiin taas The Tiger-yökerho. Kyse oli jälleen SK Ravintoloiden kolmen vuoden konseptimallista.
Himnusz
Runosta tuli virallisesti Unkarin kansallislaulu tai -hymni 1989, jolloin asia vahvistettiin perustuslain muutosten yhteydessä omana pykälänään (75 §).
Sedu Koskinen
Ravintolakeisari
Arvostelu Koskisen konseptia kohtaan lisääntyi. SK Ravintoloiden katsottiin tuhoavan itsenäiset vaihtoehtoklubit ja korvaavan nämä oman ketjunsa massayökerhoilla, jotka olivat vain hetken ajan muodissa. Tältä pohjalta internetissä syntyi lyhyeksi jäänyt ja median esille nostama ”Youth Against Sedu” -liike.
Himnusz
Sanat
Himnusz
Sedu Koskinen
Ravintolakeisari
Vuodesta 2003 alkaen SK Ravintolat oli rahoittanut kasvuaan lainarahalla ja tavoitteena oli 100 miljoonan liikevaihdon rikkominen vuonna 2008 sekä mahdollisesti pörssiin listautuminen. Lisäksi tavoitteena oli ulkomaille laajentuminen. Jo kesällä 2004 Koskinen oli perustanut Tallinnaan ravintolan R.I.F.F., joka teki nollatulosta, mutta kaavailut Lontooseen laajentumisesta oli keskeytetty. Alustavasti sovittu laajentuminen Tukholmaan vuonna 2007 ajautui karille. Sen sijaan Thaimaan Phuketiin Koskinen avasi marraskuun alussa 2006 1050-asiakaspaikkaisen Seduction-ravintolan. Vuoden 2006 liikevaihto oli lopulta noin 75 miljoonaa.
Himnusz
Sanat
A magyar nép zivataros századaiból Isten, áldd meg a magyart Jó kedvvel, bőséggel, Nyújts feléje védő kart, Ha küzd ellenséggel; Bal sors akit régen tép, Hozz rá víg esztendőt, Megbűnhődte már e nép A múltat s jövendőt!
Sedu Koskinen
Ravintolakeisari
Suhdannehuippua edustanut vuosi 2007 oli myös Sedu Koskisen menestysvuosi: hallussa oli vuoden lopussa 60 ravintolaa ja liikevaihto 96 miljoonaa euroa. Myös Koskisen henkilökohtainen omaisuus karttui. Hänellä oli yli 500 neliömetrin huvilat Espoon Suvisaaristossa ja Thaimaan Hua Hinissä sekä kaksikerroksinen luksusasunto Kampin keskuksen yhteydessä.
Himnusz
Sanat
Őseinket felhozád Kárpát szent bércére, Általad nyert szép hazát Bendegúznak vére. S merre zúgnak habjai Tiszának, Dunának, Árpád hős magzatjai Felvirágozának.
Sedu Koskinen
Ravintolakeisari
SK Festivalsin uutisoitiin ostaneen Raumanmeren Juhannuksen omistaneen Riku Räsäsen RPR Production Oy:n koko osakekannan 8. tammikuuta 2007. Koskisella oli tuolloin hallussaan yli 40 ravintolaa.
SK Entertainment Group Oy:n toimitusjohtajan tehtävistä Koskinen luopui marraskuussa 2008. Hän jatkoi hallituksen puheenjohtajana elokuuhun 2011 asti. Hän perusti toukokuussa 2011 yhdessä SK Entertainment Groupin johdon ja joidenkin vanhojen omistajien kanssa Night People Groupin (NPG), joka osti suurimman osan SK Entertainmentin tytäryhtiöistä. Koskinen on NPG-yhtiöiden pääomistaja 35 prosentin osuudella. Keväällä 2011 Koskinen myi suurimman osan SK Entertainment Oy:n osakkeista henkilökunnalleen. Vielä vuonna 2010 Koskinen oli omistanut 70 prosenttia yrityksen osakekannasta.
Himnusz
Sanat
Értünk Kunság mezein Ért kalászt lengettél, Tokaj szőlővesszein Nektárt csepegtettél. Zászlónk gyakran plántálád Vad török sáncára, S nyögte Mátyás bús hadát Bécsnek büszke vára.
Sedu Koskinen
Ravintolakeisari
Vuonna 2011 Koskinen ilmoitti vetäytyvänsä yökerhobisneksestä työuupumuksen pelon ja taantuman takia ja keskittyvänsä erikoisravintoloihin ja sisustukseen.
Himnusz
Sanat
Hajh, de bűneink miatt Gyúlt harag kebledben, S elsújtád villámidat Dörgő fellegedben, Most rabló mongol nyilát Zúgattad felettünk, Majd töröktől rabigát Vállainkra vettünk.
Sedu Koskinen
Ravintolakeisari
Koskinen osti vuoden 2017 alussa La Leona -nimisen ravintolan Espanjan Los Bloichesista.
Himnusz
Sanat
Hányszor zengett ajkain Ozman vad népének Vert hadunk csonthalmain Győzedelmi ének! Hányszor támadt tenfiad Szép hazám, kebledre, S lettél magzatod miatt Magzatod hamvvedre!
Sedu Koskinen
Taloudelliset tappiot ja konkurssit
Sedu Koskisen ja hänen yritystensä tekemät suuret investoinnit yhdistettynä vuonna 2008 alkaneeseen kansainväliseen taantumaan aiheuttivat huomattavia tappioita. Tilikaudelta 2010 tappioita kertyi peräti 16,5 miljoonaa euroa, kun vuonna 2009 tappiot olivat olleet 9,3 miljoonaa euroa (14 % liikevaihdosta). Lokakuussa 2011 oikeus määräsi yrityksen maksamaan eläkeyhtiö Varman velkomat 462 000 euron vuokrasaatavat.
Himnusz
Sanat
Bújt az üldözött, s felé Kard nyúlt barlangjában, Szerte nézett s nem lelé Honját e hazában, Bércre hág és völgybe száll, Bú s kétség mellette, Vérözön lábainál, S lángtenger fölette.
Sedu Koskinen
Taloudelliset tappiot ja konkurssit
Koskinen toimi 2008–2010 Valkeakosken Hakan hallituksen puheenjohtajana sekä FC Haka Oy:n toimitusjohtajana. Hän oli myös yhtiön suurin osakkeenomistaja. Haka ajautui kesään 2010 mennessä vakaviin talousvaikeuksiin muun muassa menetettyään pääsponsorinsa UPM:n. Koskinen vetäytyi jalkapallojoukkueen toiminnasta ja omistuksesta heinäkuun lopulla 2010. Hän menetti kahdessa vuodessa Hakaan 3,1 miljoonaa euroa. Yhteensä Koskinen käytti Hakaan 3,1 miljoonaa omia ja yrityksensä varoja. Omaa varallisuutta meni 1,5 miljoonaa euroa eli puolet henkilökohtaisesta omaisuudesta.
Himnusz
Sanat
Vár állott, most kőhalom, Kedv s öröm röpkedtek, Halálhörgés, siralom Zajlik már helyettek. S ah, szabadság nem virul A holtnak véréből, Kínzó rabság könnye hull Árvák hő szeméből!
Sedu Koskinen
Taloudelliset tappiot ja konkurssit
Koskisen mukaan yksi syy Hakan toimintaan osallistumiselle oli hänen samanaikainen suunnitelmansa Lontoon pörssiin menosta ja fuusiosta ison brittiketjun kanssa. Sen omistaja oli jalkapallofani, jonka kontaktien avulla Sedu kaavaili hankkivansa pelaajia Hakaan. Lopulta sekä pörssilistautuminen että fuusio jäivät toteutumatta.
Himnusz
Sanat
Szánd meg Isten a magyart Kit vészek hányának, Nyújts feléje védő kart Tengerén kínjának. Bal sors akit régen tép, Hozz rá víg esztendőt, Megbűnhődte már e nép A múltat s jövendőt!
Sedu Koskinen
Taloudelliset tappiot ja konkurssit
Festivaalijärjestämisessäkin tuli tappioita. SK Festivals järjesti kesällä 2008 RMJ-festivaalin, mutta se oli tappiollinen ja ulosvuokrattiin. SK Festivals järjesti myös tappiollisiksi osoittautuneita golf-, vene- ja autokilpailuja. SK Entertainment Oy -konsernin tilikauden 2009–2010 tappioista SK Festivalsin osuus oli 1,9 miljoonaa euroa.
Koskinen avasi lokakuussa 2011 Helsingin Koiton taloon musiikkiteatteri Koiton, jonka yhteydessä toimivat myös samppanjabaari Skumppa sekä ravintola Koiton grilli. Koskinen riitautui pian muiden omistajien kanssa heidän kalliina pitämänsä avajaisremontin takia. Yritys haettiin konkurssiin elokuussa 2012 tuotettuaan tappiota noin 300 000 euroa, josta kolmannes oli Koskisen osuutta.
Koskinen avasi myös Namu Food & Lounge -ravintolan Helsingin keskustaan marraskuussa 2011. Namuravintolat Oy teki tappiota vuosina 2011–2013, mutta vuodesta 2014 lähtien toiminta on ollut voitollista. Ravintola Koiton tapaan Koskinen oli tehnyt Namua perustaessaan merkittävästi velkaa, jota ei pystytty riittävästi lyhentämään liikevoiton kasvusta huolimatta. Koskinen myi valtaosan Namuravintolat Oy:stä suomalaiselle ravintolajätti Restamaxille, joka osti myös Koskisen Hernesaaren ravintolakompleksin ja otti velat vastatakseen. Namuravintolat hakeutui konkurssiin marraskuussa 2018.
Koskinen sai 2010-luvun puolivälissä tyttären, jonka äidin kanssa hän avioitui vuonna 2019 mutta jätti erohakemuksen lokakuussa 2020.
Syyskuussa 2020 Koskinen perusti Onni & Aino -nimisen ravintolan Tallinnan satamaan. Se noudattaa samaa konseptia kuin samanniminen ravintola Porissa, ja Koskisella on tarkoitus laajentaa ketjua myös muualle Suomeen. Lokakuussa 2020 Iltalehti uutisoi Koskiselle kertyneen yhteensä yli miljoonan euron henkilökohtaisen ulosottovelan, jonka tämä vakuutti maksavansa pian pois kansainvälisellä liiketoiminnallaan, joka sisältää muun muassa designkylpylöiden rakentamista hotellien katoille Afrikassa.
Muu ura julkisuudessa
Koskinen julkaisi joulukuussa 2020 taiteilijanimellä Zedu De Luca musiikkivideon "Minä muistan sinut aina", jonka on säveltänyt ja sanoittanut Tauski Peltonen.
Koskinen oli Helsingissä perusuomalaisten ehdokkaana vuoden 2021 kuntavaaleissa. Hän on elokuussa 2018 ollut mukana Liike Nytissä ja sitä aiemmin edustanut kokoomusta, jonka ehdokkaana hänet valittiin Turun kaupunginvaltuustoon vuonna 1996.
Vuonna 2013 Koskinen esiintyi Salatuissa elämissä omana itsenään. Keväällä 2021 hän osallistui Big Brother Vip -tositelevisio-ohjelmaan yhtenä 14 julkisuuden henkilöstä.
Vuonna 2017 ilmestyi Koskisen yhdessä Teemu Potapoffin kanssa kirjoittama ja Docendon kustantama omaelämäkerta Yön kuningas.
Kitty Hawk -luokka
Kitty Hawk -luokka oli Yhdysvaltain laivaston lentotukialusluokka, jossa oli neljä 1960-luvun alussa valmistunutta alusta. Aluksista viimeinen USS Kitty Hawk poistettiin palveluksesta tammikuussa 2009.
Aluksen omasuojan muodostivat neljä Terrier Mk10 -ohjusten laukaisualustaa, jotka asennettiin pareittain kummallekin laidalle.
Suunnittelu
Suurimpina eroina edeltäneeseen Forrestal-luokkaan olivat kasvanut pituus ja hissien uudelleen sijoittaminen. Hisseistä kaksi oli sillan etupuolella ja yksi sillan takana ja neljäs perässä oikealla puolella. Neloshissin siirtäminen keulasta perään teki siitä käyttökelpoisen lentokoneiden siirtoon, kun se aiemmin oli käyttökelvoton ollessaan laskeutumisalueella sekä katapulttien numero kolme ja neljä reitillä.
Luokan alusten valmistamisesta vastasi kolme telakkaa: New York Shipbuilding Corporation, New Yorkin laivastontelakka ja Newport News Shipbuilding. Alusten voimanlähteenä oli neljä Westinghouse-turbiinimoottoria, joiden tarvitsema höyry tuotettiin kahdeksalla Foster Wheeler -kattilalla. Kolmen ensimmäisen aluksen aseistuksena olivat Terrier-ilmatorjuntaohjukset ja AN/SPG-55-tutkajärjestelmä, jotka veivät runsaasti tilaa. USS John F. Kennedylle ei Terrier-järjestelmää asennettu, vaan se korvattiin Sea Sparrow -ohjuksin. Myöhemmin modernisointien yhteydessä kaikkien alusten ilmatorjunta-aseistuksen muodostivat NATO Sea Sparrow sekä CIWS. Vuonna 2001 USS Kitty Hawkille asennettiin RAM-ohjusten laukaisujärjestelmä, joka korvasi etukannen Sea Sparrow- ja CIWS-järjestelmät. Elektronisen sodankäynnin järjestelmä SLQ-32 asennettiin USS Kitty Hawkille ja USS Constellationille modernisointien yhteydessä.
Alukset
Aluksista neljäs USS John F. Kennedy lasketaan toisinaan omaksi luokakseen, koska se poikkesi muista.
Dorian Grayn muotokuva (vuoden 1945 elokuva)
Dorian Grayn muotokuva (The Picture of Dorian Gray) on Albert Lewinin ohjaama yhdysvaltalainen kauhuelokuvan klassikko vuodelta 1945. Se perustuu Oscar Wilden samannimiseen romaaniin. Elokuva kuvattiin mustavalkoisena, mutta lähikuvat Dorian Grayn muotokuvasta ovat Technicolor-väreissä.
Pekka Sivula
Pekka Väinö Johannes Sivula (8. elokuuta 1924 Kouvola – 26. toukokuuta 2018 Naantali) oli suomalainen arkkitehti, joka toimi Turun asemakaava-arkkitehtinä ja kaavaosaston päällikkönä. Hän oli myös innokas golfharrastaja ja suunnitteli monia golfkenttiä eri puolille Suomea.
Dorian Grayn muotokuva (vuoden 1945 elokuva)
Palkinnot
Voitetut Oscar-palkinnot:
Pekka Sivula
Sivula valmistui arkkitehdiksi vuonna 1952. Hän toimi vuodesta 1960 Turun asemakaava-arkkitehtina yli 25 vuotta. 1980-luvun puolessavälissä hänet tuomittiin viraltapantavaksi Armas Puolimatkan lahjusjutun yhteydessä. Eläkkeellä hän erikoistui golfkenttien suunnitteluun. Hän suunnitteli kaikkiaan 16 golfkenttää, toiseksi eniten Suomessa Kosti Kurosen jälkeen.
Dorian Grayn muotokuva (vuoden 1945 elokuva)
Palkinnot
Voitetut Golden Globe -palkinnot:
Oscar-ehdokkuudet:
Svanit
thumb|upright|Svanitalonpoika 1800-luvun lopun valokuvassa. Svanit (myös svaneetit, svaanit; omakielinen nimitys mušwän, monikossa šwanär ) ovat Georgiassa asuva svanin kieltä puhuva etninen ryhmä.
Asuinalue, lukumäärä ja kieli
Svanit elävät Georgian luoteisosassa Kaukasuksen pääjonon eteläpuolisella vuoristoseudulla. Svanetiaksi kutsuttu alue käsittää Engurin ja Tskhenistskalin yläjuoksut. Hallinnollisesti se jakautuu Mestian ja Lentekhin piireiksi. Nykyään svaneja on myös Abhasian Kodorin laaksossa sekä talven 1986–1987 tuhoisten lumivyöryjen jälkeen Marneulin alueella Tbilisin eteläpuolella. Aikaisemmin he asuivat huomattavasti laajemmalla alueella, johon kuului Kubanin yläjuoksu Kaukasuksen pohjoispuolella.
Svanin kieli kuuluu kartvelilaisiin kieliin, joiden keskuudessa sillä on erillinen asema. Kieli jakautuu neljään päämurteeseen, joiden paikallismurteet poikkeavat usein huomattavasti toisistaan. Kirjakielenään svanit ovat aina käyttäneet georgiaa. Nykyään monet heistä osaavat myös venäjää.
Elinkeinot, yhteiskunta ja kulttuuri
thumb|Ušgulin kylä puolustustorneineen. Perinteisiä elinkeinoja ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimpiin viljelyskasveihin kuuluvat vehnä, ruis, ohra ja kaura. Kotieläiminä pidetään nautoja, sikoja, vuohia ja lampaita. Lisäksi harjoitetaan mehiläistenhoitoa ja metsästystä. Aikaisemmin miehet kävivät talvisin ansiotöissä muualla Georgiassa ja Pohjois-Kaukasiassa.
Svanien kylät koostuivat ennen muutamasta kymmenestä puolustustornein varustetusta kolmikerroksisesta kivitalosta. Rakennustavaltaan ne muistuttavat Georgian koillisosan, Ossetian, Ingušian ja Dagestanin vuoristoseutujen asutuksia. Vanhoja puolustustorneja on säilynyt eniten Ylä-Svanetian itäosassa.
Yhteiskuntajärjestyksen perustana oli aikaisemmin lähikylien muodostama yhteisö, jonka asiat ratkaistiin vaaleilla valitun päällysmiehen johtamassa neuvostossa. Perheet muodostivat yleensä samassa kylässä asuvia patrilineaarisia ja eksogamisia klaaneja. Tapakulttuuriin kuului verikosto.
Keskiajalla svanit olivat tunnettuja kultaseppiä ja metalliesineiden valmistajia. Suullinen kansanperinne käsittää yhteisgeorgialaisten piirteiden lisäksi myös pohjoiskaukasialaisen nart-eepoksen aineksia. Svaneilla on omaperäinen moniääninen kuorolaulutyyli.
Somaliankirjokiuru
Somaliankirjokiuru (Alaemon hamertoni) on Somalian kotoperäinen varpuslintu. Se elää maan pohjoisosissa ja keskiosan rannikolla. Henry Witherby kuvaili lajin holotyypin Obbiasta 1905.
Raimo Aarras
Raimo Rainer Aarras (18. helmikuuta 1931 Turku – 17. toukokuuta 2023 ) oli suomalainen taidemaalari.
Aarras opiskeli Turun piirustuskoulussa vuosina 1952–1953 muun muassa Otto Mäkilän johdolla. Aarras piti ensimmäisen näyttelynsä 1952 ja hän oli 1950- ja 1960-luvuilla keskeinen henkilö Turun taidepiireissä. Vuonna 1960 Aarras oli mukana perustamassa Arte-taiteilijayhdistystä Turkuun. Hänen maalauksensa muuttuivat alkuaikojen surrealismista esittävämpään suuntaan. thumb|Raimo Aarras: Uudenkaupungin tanskalaisen lennättimen muistolaatta, 1963, [[Uusikaupunki.]]
Henkivero
Henkivero voi tarkoittaa muun muassa:
Rokotopaprika
Rokotopaprika (Capsicum pubescens) on paprikoiden (Capsicum) sukuun kuuluva chililaji. Se on kotoisin Andeilta, ja sitä viljelivät jo muinaiset inkat.
Kasvin ulkonäkö
Lehdet ovat tummanvihreitä ja karvaisia. Hedelmä on tomaatin kokoinen, ja väri vaihtelee punaisen ja keltaisen välillä.
Kasvatus
Rokotopaprika sopii vesiviljelyyn ja kasvihuoneeseen mutta ei kuitenkaan sisäkasvatukseen. Se on aika vaativa kasvuolosuhteiden suhteen.
Sulo Malm
Sulo Aate Malm (4. elokuuta 1895 Ropsu, Inkerinmaa – 4. huhtikuuta 1959) oli Suomen armeijan eversti, joka sodanaikana vastasi sotavangeista.
Malm kävi venäläistä jalkaväen upseerikoulua ja osallistui ensimmäiseen maailmansotaan Venäjän 130. jalkaväkirykmentissä. Hän haavoittui ja joutui Itävaltaan sotavankeuteen vuosiksi 1915–1918. Malm astui Suomen armeijan palvelukseen 5. syyskuuta 1919 luutnanttina. Hän palveli Viipurin rykmentissä 1919–1921 ja osallistui myös Viron vapaussotaan sekä Aunuksen retkeen. kenttätykistörykmentti 3:ssa (KTR 3) hän oli nuorempana upseerina, patterinpäällikkönä, aliupseerikoulun johtajana sekä patteristonkomentajana 1921–1928. Sotakorkeakoulun yleisen osaston hän kävi 1927–1929. Tämän jälkeen hän toimi yleisesikuntaupseerina 1. divisioonassa 1929–1930. Puolustusministeriössä toimistopäällikkönä hän toimi 1930-1939. Vuodesta 1939 alkaen hän toimi Jääkäriprikaatin esikuntapäällikkönä.
Talvisodan aikana Malm toimi Päämajan järjestelyosaston päällikkönä. Jatkosodassa Malm toimi aluksi Jalkaväkirykmentti 11 komentajana 9. lokakuuta 1941 saakka. Sen jälkeen hän toimi Päämajan järjestelyosaston päällikkönä, toukokuusta järjestelyosaston sotavankitoimiston päällikkönä, ja lokakuusta 1943 sotavankikomentajana. Näissä tehtävissä Malm vastasi käytännössä vuoden 1942 alusta ylimpänä päällikkönä suomalaisten hallussa olleiden sotavankien kohtelusta. Jatkosodan aikana suomalaisten hallussa olleista 67 000 sotavangista kuoli noin 30 prosenttia.
Malm tuomittiin sodan jälkeen sotaylioikeudessa sakkoihin asiakirjojen tuhoamisesta, sillä hän oli syys-lokakuun vaihteessa 1944 polttanut kenraaliluutnantti Lennart Oeschin käskystä sekä Yleisesikunnan että Päämajan kappaleet tutkimusasiakirjoista, jotka koskivat Oeschin ja hänen vävynsä, sotavankileirin komentajana toimineen Eero Neron vastuulla olevalla leirillä tapahtuneita surmia. Myöhempien tutkimusten perusteella Nero tuomittiin elinkautiseen 33 taposta ja Oesch sai kolme vuotta vankeutta 17 sotavangin kuolemantuottamuksesta.
Ylennykset: luutnantti 1919, kapteeni 1922, majuri 1926, everstiluutnantti 1930, eversti 1940.
Jorge Enrique Serpa Pérez
Jorge Enrique Serpa Pérez (s. 16. maaliskuuta 1942) on kuubalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi San Cristobal de la Habanan arkkihiippakuntaan 14. heinäkuuta 1968 ja nimitettiin Pinar del Rion hiippakunnan johtoon 13. joulukuuta 2006. Piispaksi konsekroinnin suoritti 13. tammikuuta 2007 Jaime Lucas Ortega y Alamino, jota avustivat Pedro Rubiano Sàenz ja José Siro González Bacallao.
Józef Lipień
Józef Lipień (s. 6. helmikuuta 1949 Kamienna Góra, Puola) on puolalainen entinen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija, joka kilpaili 57 kilon sarjassa.
Lipień sijoittui vuoden 1973 EM-kilpailuissa kuudenneksi. Myöhemmin samana vuonna hän saavutti kultaa MM-kilpailuista. Seuraavista kaksista MM-kilpailuista hän saavutti hopeamitalin häviten näin loppuottelun. Vuonna 1978 hän saavutti EM-pronssia sekä sijoittui MM-kisoissa kuudenneksi. Hänen arvokisauransa päättyi Moskovan olympialaisiin 1980, jossa hän saavutti hopeaa.
Saint Lucia kesäolympialaisissa 2012
Saint Lucia osallistui Lontoon olympialaisiin vuonna 2012 neljän urheilijan joukkueella, jotka ottivat osaa purjehdukseen, uintiin ja yleisurheiluun. Maan lipunkantajana avajaisissa sekä päättäjäisissä toimi korkeushyppääjä Levern Spencer. Saint Lucia ei saavuttanut yhtään mitalia.
Purjehdus
Beth Lygoe osallistui naisten Laser Radialiin. Hän sijoittui sijalle 37.
Uinti
Danielle Beaubrun osallistui naisten 100 metrin rintauintiin. Beaubrun jäi sijalle 36 eikä päässyt alkueristä jatkoon.
Yleisurheilu
Saint Luciaa edusti kaksi urheilijaa yleisurheilussa. Darwin Edwards ei saanut tulosta miesten pituushypyn karsinnassa. Levern Spencer saavutti naisten korkeushypyn karsinnoissa tuloksen 190 cm, mutta se ei riittänyt loppukilpailuun. Hän sijoittui lopulta sijalle 19.
Namibianaavikkokiuru
Namibianaavikkokiuru (Spizocorys starki), myös Eremalauda starki, on lounaisafrikkalainen varpuslintu. Sen elinympäristö käsittää Angolan rannikkotasangon, Namibian, Lounais-Botswanan ja Luoteis-Etelä-Afrikan. George Ernest Shelley kuvaili lajin holotyypin Damaramaan Wilsonfonteinista Namibiasta 1902. Laji on nimetty Arthur Starkin kunniaksi.
Kuninkaanrauha
Kuninkaanrauha oli germaaniseen oikeuteen perustuva oikeudellinen käsite, joka tarkoitti kuninkaan nauttimaa tai hänen takaamaansa sovinnon tilaa. Käsitteen piiriin kuului kolme eri tapausta:
Vuoden 1734 lain rikoskaaren 5 luvussa oli kaksi pykälää kuninkaan ja valtakunnan neuvonantajien parjaamisesta. 1 pykälä kuului: Joka puhuu taikka kirjoittaa parjauksia kuningasta tahi hänen puolisotansa tahi vallanperillistä vastaan, mestattakoon. 2 pykälä kuului: ''Joka syyttää kuninkaan ja valtakunnan neuvonantajia, yhtä tahi useampaa, heidän virkansa tähden kunniata loukkaavista asioista, ja ei voi sitä todeksi näyttää, menettäköön myös henkensä. Joka puhumalla tahi kirjoittamalla muutoin heitä herjaa heidän virkansa toimesta, anokoon julkisesti anteeksi, ja sakoitettakoon viisisataa talaria.'' Suomessa pykälä kumottiin 1866 asetuksella kunnianloukkauksesta.
Suomen vuoden 1889 rikoslain 13 luku sisälsi säännökset väkivallasta ja kunnianloukkauksesta keisaria ja hänen perhettään vastaan. Ne kumosi vuoden 1919 hallitusmuoto (94/1919).
Cerezo Osaka
Cerezo Osaka on jalkapalloseura Osakan kaupungista Japanista. Joukkue pelaa J. Leaguen 1. divisioonassa, maan korkeimmalla sarjatasolla.
Se on voittanut Japanin mestaruuden neljästi ja Keisarin cupin kolmesti. Liseäksi seura on voittanut Japanin liigacupin kaikkiaan kolme kertaa. Cerezo Osaka pelaa kotiottelunsa Nagai-stadionilla.
Toukolan Teräs
Toukolan Teräs (ToTe) on vuonna 1932 (Toukolan Teräs ry) Helsingin Toukolassa perustettu oleva urheiluseura, jossa harrastettavat lajit ovat vaihdelleet eri vuosina.
Nykypäivä
Seurassa toimii jalkapallo-, salibandy-, pöytätennis-, naisvoimistelu-, kuntoliikunta- ja veteraanijaokset. Seuran puheenjohtajana toimii Ritva Kima.
Historia
Seuran perustavssa kokouksessa 6.9.1932 Annalan kentällä Helsingissä oli paikalla lähinnä läheisen Arabian tehtaan työläisiä. Todennäköisesti joukossa oli myös niitä, jotka poikavuosina ennättivät urheilla Toukolan Kirin tai Toiveen riveissä ja joiden mielissä oli jo pitkään itänyt ajatus urheiluseuran perustamisesta. Johto uskottiin kahden menestyneen työläisurheilijan käsiin. Jussi Mäkinen oli aikoinaan ollut TUL:n ja koko Suomenkin parhaita kestävyysjuoksijoita. Hugo Nurmio oli taas kunnostautunut nyrkkeilyssä ja oli onnistunut lyömään kehässä itsensä Gunnar Bärlundinkin. Aktiiviura oli molemmilla jo kuitenkin takanapäin. Hugo Nurmio kertoo näin:
"Toukolalaiset pikkupojat pitivät nyrkkeilykilpailut Annalan yläkentällä ja jotkut niistä pikkupojista tunsivat minut, että olen nyrkkeilijä ja kehätuomari, ja he pyysivät minut kehätuomariksi nyrkkeilykilpailuihin. Näissä kilpailuissa pojat olivat keränneet salaa pääsymaksua, ja poliisi oli saanut tietää asiasta. Poliisi tuli luokseni ja sanoi, että mitä tällainen salainen urheilukilpailu - perustakaa reilusti yksi urheiluseura, sillähän te pääsette tästä hommasta".
Toukolan Teräs hyväksyttiin TUL:n jäsenenä yhdistysrekisteriin 23.12.1932 Toukolan V. & U:seura Teräs -nimisenä yleisseurana. Vuosina 1932-1939 seurassa harrastettiin mm. hiihtoa, jalkapalloa, nyrkkeilyä, painia, pesäpalloa, pyöräilyä ja yleisurheilua. Lisäksi nuorille ja naisille oli omat jaoksensa ja seurassa toimi huvitoimikunta ja järjestysvaliokunta.
Jäseniä keskimäärin
Johtokunnan puheenjohtajat:
Édouard Clarisse
Édouard "Eddy" Clarisse (s. 27. toukokuuta 1972) on mauritiuslainen entinen sulkapalloilija.
Clarisse voitti kaksinpelin Afrikan-mestaruuden ensimmäistä kertaa vuonna 1992, jolloin hän päihitti finaalissa eteläafrikkalaisen Anton Krielin. Hän osallistui kaksinpeliin samana vuonna myös Barcelonan olympialaisissa, joissa hän hävisi ensimmäisellä kierroksella. Atlantan olympialaisissa 1996 Clarisse oli mukana kaksinpelissä, nelinpelissä ja sekanelinpelissä, mutta putosi kaikissa heti ensimmäisen ottelun jälkeen.
Clarisse voitti toistamiseen Afrikan kaksinpelimestaruuden vuonna 1998, mutta hävisi MM-kilpailuissa 1999 ensimmäisellä kierroksella Ruotsin Tomas Viborgille. Clarisse oli MM-kisoissa 1999 mukana myös sekanelinpelissä, jossa hän ja Selvon Marudamuthu putosivat ensimmäisellä kierroksella ja nelinpelissä, jossa hän eteni Mike Adamsin kanssa toiselle kierrokselle saakka.
Clarisse sai vuoden 2000 Afrikan-mestaruuskilpailuista kaksi mitalia, pronssia kaksinpelistä ja kultaa nelinpelistä, jossa hän pelasi Denis Constantinin kanssa. Hän ja Constantin osallistuivat myös Sydneyn olympialaisten nelinpeliin samana vuonna, mutta hävisivät ensimmäisen ottelunsa brittiläisille Peter Knowlesille ja Julian Robertsonille.
Nacaome
thumb|right|250px|Nacaomejoen pato Nacaome on eteläisen Vallen departementin pääkaupunki Hondurasissa. Kaupunki on perustettu jo vuonna 1535, ja se sai kaupunginoikeudet vuonna 1845. Nacaomen nimi tarkoittanee kahden heimon, cholulan ja chaparrastiquen yhteiseloa. Kaupunki sijaitsee hyvin kuumalla alueella Nacaomejoen varrella. Joki on padottu juomaveden riittävyyden turvaamiseksi. Kaupunki on alueen vientituotteiden keskus. Lähistöllä on kulta- ja hopeakaivoksia. Panamericana-valtatie kulkee kaupungin vieritse. Kaupungissa sijaitsee muun muassa Iglesia evangelica Amor Viviente (”elävän rakkauden evankelinen kirkko”), roomalaiskatolinen Iglesia de Dios del septimo dia sekä mormonikirkko. Kaupungin asukasluku on noin 13 931 (2001).
Conrad Veidt
Conrad Veidt (22. tammikuuta 1893 Potsdam, Saksa – 3. huhtikuuta 1943 Hollywood, Kalifornia, Yhdysvallat) oli saksalainen näyttelijä.
Ura
Veidt aloitti uransa 1910-luvun lopulla saksalaisissa mykkäelokuvissa. Yksi hänen tunnetuimmista tuon ajan elokuvistaan oli saksalaisen ekspressionismin merkkiteos Tri Caligarin kabinetti (1920). Hän myös esitti pääosaa maailman ensimmäisessä LGBT-ihmisten oikeuksia puolustavassa valistuselokuvassa nimeltä Erilainen kuin muut (1919), huolimatta siitä että äärioikeiston jäsenet lähettivät elokuvantekijöille tappouhkauksia ja kaasuttivat elokuvateattereita. 1920-luvun loppupuolella hän alkoi luoda myös uraa Hollywoodissa: tuolloin valmistui muun muassa Victor Hugon romaaniin perustuva elokuva Nauruihminen (1928). Hänen uransa kaksi kuuluisinta elokuvaa valmistuivat kuitenkin vain vähän ennen hänen kuolemaansa: Technicolor-seikkailuspektaakkeli Bagdadin varas (1940) ja Casablanca (1942), jossa hän näytteli Majuri Strasseria. Casablanca jäi hänen toiseksi viimeiseksi elokuvakseen. Hän näytteli uransa aikana yli sadassa elokuvassa.
Yksityiselämä
Vuonna 1934, kuvatessaan viimeistä saksalaista elokuvaansa, Veidt tuli kansallissosialistien sieppaamaksi koska hän oli aikeissa tehdä Isossa-Britanniassa juutalaisvainoista kertovaa juutalaissympaattista elokuvaa Jew Süss (jota ei pidä sekoittaa natsien siitä tekemään juutalaisvastaiseen Jüd Suss -uusintaversioon). Adolf Hitler ja Joseph Goebbels yrittivät kirjeitse ja puhelimitse painostaa Veidtiä luopumaan elokuvasta. Veidt lukittiin kaltereilla varustettuun taloon ja paikalliset natsiupseerit kiduttivat Veidtiä pitämällä tätä väkisin hereillä, solvaamalla häntä päivin öin ja hänet laitettiin Gestapon tappolistalle. Veidtin juutalaiselokuvaa tuottava yhtiö kuitenkin sai selville natsien aikeet. Yhtiö onnistui pitkien diplomaattisten neuvottelujen jälkeen taivuttelemaan Veidtin palautuksen Isoon-Britanniaan, ja natsit taipuivat lopulta koska pelkäsivät kansainvälistä skandaalia; olihan Veidt yksi Euroopan suurimmista filmitähdistä. Veidt ei koskaan palannut kotimaahansa.
Valtaan noustuaan kansallissosialistinen puolue kielsi Veidtin elokuvat ja poltti muun muassa edellä mainitun homojen oikeuksia puolustavan elokuvan ja useita muita hänen töitään. Veidt julistettiin maanpetturiksi ja hänen Sveitsiin paenneet ex-vaimonsa ja tyttärensä kuulivat hänen kuolemastaan vain radion kautta, koska Saksassa Veidtistä puhuminen oli kielletty.
Veidt kuoli sydänkohtaukseen golfkentällä Hollywoodissa 50-vuotiaana.
Spirokeetat
thumb|245px|[[Treponema pallidum -spirokeettoja]] Spirokeetat (Spirochaetes) ovat pitkänomaisia spiraalimaisia gramnegatiivisia bakteereita. Spirokeettojen pituus on 5–250 µm ja paksuus 0,1–0,6 µm. Useimmat spirokeetat ovat anaerobisia mutta useita poikkeuksiakin löytyy. Spirokeetat liikkuvat flagellojen avulla.
Luokittelu
Spirokeetat jaetaan kolmeen heimoon, jotka kaikki kuuluvat Spirochaetales-luokkaan. Yleisiä taudinaiheuttajia ovat:
Niéna
Niénan kunnan pinta-ala on 1 500 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Sikasson piirin Watenin, Blendion ja Kofanin, idässä Kapolondougoun, etelässä Finkolo Ganadougoun, Minikon, Zaniénan ja Kolondiéban piirin Kolosson sekä lännessä Kolondiéban, Ménan ja Bougounin piirin Koumantoun kuntiin.
Kuntaan kuuluu 46 kylää.
Niénan kautta kulkee Bamakon ja Sikasson välinen maantie RN7. Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, kaupankäynti ja vähäisemmässä määrin kalastus. Tärkeimmät viljelykasvit ovat puuvilla, maissi, hirssi, riisi, maapähkinä ja lehmänpapu. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet ja siipikarja.
Elmer George
Elmer Ray George (15. heinäkuuta 1928 Oklahoma, Yhdysvallat – 31. toukokuuta 1976 Terre Haute, Indiana, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen Indianapolis 500 -kuljettaja. Hän osallistui kolmeen Indianapolis 500 -kilpailuun kausina 1957, 1962 ja 1963. Hän oli 17. vuoden 1962 kilpailussa. George kilpaili AAA- ja USAC-sarjoissa vuosina 1956–1963 voittaen Syrakusassa vuonna 1957. Samana vuonna hän voitti USAC Sprint Car -sarjan mestaruuden.
George oli naimisissa Mari Hulman Georgen kanssa, joka oli Tony Hulmanin tytär. Heidän poikansa on nykyään Indy Racing Leaguen osaomistaja ja entinen Indianapolis Motor Speedwayn pääjohtaja.
Kilpailupäivänä 31. toukokuuta 1976 Elmer riiteli puhelimessa perhefarmin hevoskouluttajan kanssa. Kilpailun jälkeen George ajoi maatilalleen ja kohtasi kouluttajansa Guy Trolingerin, joka ampui Georgea tappaen tämän. Päätuomari ei kuitenkaan syyttänyt Trolingeria.
George valittiin National Sprint car Hall of Fameen vuonna 2005.
Theodore Bent
James Theodore Bent (30. maaliskuuta 1852 Leeds, Englanti – 5. toukokuuta 1897 Lontoo, Englanti) oli englantilainen tutkimusmatkailija ja arkeologi.
Bent teki ensimmäiset matkansa Egeanmeren saarille, ja tämän jälkeen hän jatkoi 1890 Turkin eteläosiin. Seuraavana vuonna hän tutki Suur-Zimbabwea ja julkaisi siitä kirjan The Ruined Cities of Mashonaland. Bent tutki myöhemmin vielä Etiopiaa, niloottista Sudania ja Arabian niemimaan eteläosia.
Heikki Rautasalo
Rautasalo kävi pari vuotta kadettikoulua ennen muusikon uralle päätymistään. Hän antoi ensi­konserttinsa Helsingissä yhdessä Ralf Gothónin kanssa. Rautasalo työskenteli 1960- ja 1970-luvuilla Radion sinfonia­orkesterin ja Lahden kaupungin­orkesterin soolo­sellistinä. Vuonna 1969 hän oli mukana perustamassa Finlandia-kvartettia, jousi­kvartettia jonka jäsenenä hän pysyi koko sen 25-vuotisen toiminnan ajan. 1970-luvun lopussa Heikki Rautasalo perusti Jyväskylän kamariorkesterin. Lisäksi hän johti vakituisesti Vox Artis -⁠kamariorkesteria.
Heikki Rautasalo kilpaili nuoruudessaan SM-tasolla 400 metrin juoksussa.
Juan de Dios Hernández Ruiz
Juan de Dios Hernández Ruiz (s. 14. marraskuuta 1948 Holguín) on kuubalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänestä tuli jesuiitta vuonna 1974, ja hän sai pappisvihkimyksensä 26. joulukuuta 1976. Hänet nimitettiin San Cristobal de la Habanan vihkipiispaksi ja Cures Sabinorumin titulaaripiispaksi 3. joulukuuta 2005. Piispaksi konsekroinnin suoritti 14. tammikuuta 2006 Jaime Lucas Ortega y Alamino, jota avustivat Emilio Aranguren Echeverria ja Héctor Luis Lucas Peña Gómez.
Putikon junaturma
Särkisalmelta tulossa ollut tavarajuna saapui kaarteista alamäkeä Putikon ratapihalle. Samalla raiteella oli kuitenkin jo toinen juna, jonka perässä olleeseen konduktöörinvaunuun tavarajunan veturi törmäsi jarrutuksesta huolimatta. Törmäyksen seurauksena konduktöörinvaunu murskaantui täysin ja syttyi palamaan.
Maaliskuussa 2010 Putikon asemalla paljastettiin onnettomuuden uhrien muistomerkki. Toinen muistomerkki on Punkaharjun hautausmaalla, jonne on haudattu yhdeksän onnettomuudessa kuollutta.
Uno Otto Honka
Henkilöhistoria
Hongan vanhemmat olivat vuorineuvos Viktor Zebor Bremer ja Ottiliana Matilda Rehbinder ja puoliso vuodesta 1888 yhteiskoulun johtaja Aina Maria Hagan. Honka valmistui agronomiksi Mustialasta 1882 ja toimi 1885–1887 Turun ja Porin läänin apulaislääninagronomina. Tilanhoitaja ja maanviljelyskoulun johtaja Tuorlassa Honka oli 1887–1904 ja virkatalojen tarkastaja ensin Turun ja Porin läänissä ja sitten Vaasan läänissä 1908–1925. Hän oli talonpoikaissäädyn valtiopäiväedustaja 1891, 1894, 1897, 1899 ja 1900.
Poliitikko Aarne Honka ja oikeuskansleri Olavi Honka olivat Uno Otto Hongan poikia.
Norbert Brunner
pienoiskuva Norbert Brunner (s. 21. kesäkuuta 1942 Naters) on katolisen kirkon sveitsiläinen pappi, joka on toiminut Sionin hiippakunnan piispana vuodesta 1995. Hän sai pappisvihkimyksensä 6. heinäkuuta 1968, ja piispaksi hänet vihittiin 9. kesäkuuta 1995 kardinaali Henri Schweryn toimiessa pääkonsekraattorina. Brunner valittiin Sveitsin piispainkonferenssin johtoon kaudeksi 2010–2012.
Brunner vastustaa pappien pakollista selibaattia. Hänen mukaansa Sveitsin piispojen enemmistö on hänen kanssaan asiasta samaa mieltä.
Bertel Gripenberg (arkkitehti)
Bertel Edvard Leonard (Bobi) Gripenberg (19. helmikuuta 1920 Helsinki – 5. huhtikuuta 2013 Espoo) oli suomalainen arkkitehti.
Bertel Gripenberg pääsi ylioppilaaksi 1939 ja aloitti samana vuonna opinnot Teknillisessä korkeakoulussa. Sotavuodet hän palveli ilmatorjuntatykistössä. Hän oli työssä vuodesta 1945 isänsä Ole Gripenbergin arkkitehtitoimistossa ja hän valmistui arkkitehdiksi 1953. Hänestä tuli toimiston osakas 1955 ja hän sai toimiston kokonaan omistukseensa 1971. Toimiston nimeksi tuli 1974 Arkkitehtitoimisto Gripenberg & Co ja vuonna 1987 Bertel Gripenbergin osakkuus siirtyi hänen pojalleen Jörn Gripenbergille. Gripenberg suunnitteli useita teollisuusrakennuksia Suomeen ja vuodesta 1974 alkaen hänen toimistonsa toteutti useita suuria projekteja Neuvostoliitossa, muun muassa Moskovan lentorahtiterminaalin ja taide- ja kulttuurikeskuksen Siperiaan. Gripenberg suunnitteli myös rivitaloja, asuintaloja, huviloita ja vapaa-ajan rakennuksia. Hän jäi eläkkeelle 1991.
Paslikka
upright|pienoiskuva|Sotilaita talvisessa metsässä paslikat päässään.
Long Island -luokka
Luokan ensimmäinen alus USS Long Island (runkonumerot AVG-1, ACV-1 ja lopulta CVE-1) laskettiin vesille 11. tammikuuta 1940 ja se palveli toisen maailmansodan Yhdysvaltain laivastossa. Luokan toinen alus HMS Archer laskettiin vesille 14. joulukuuta 1939 ja se palveli Britannian kuninkaallisessa laivastossa, vaikka sillekin annettiin Yhdysvaltain runkonumero BAVG-1.
Taustaa
Jo 1930-luvun alkupuolelta alkaen Yhdysvaltain laivasto oli kiinnostunut hankkimaan pieniä lentokoneiden kuljetuskykyisiä aluksia, jotka joko kuljettaisivat täydennyksiä lentotukialuksille tai maavoimien lentoyksiköiden lentokoneita merten takaisiin tukikohtiin. Washingtonin laivastosopimuksen tonnisto rajoitukset aiheuttivat keskittymisen taistelukelpoisiin aluksiin eikä apualusten valmistuksesta laivasto ja maavoimat päässeet yhteisymmärrykseen.
Alukset
Moore-Macormick Linen alusten siirto laivastolle varmistui keväällä 1941 ja C3-luokan rahtialus Mormacmail siirrettiin muutostöitä varten telakalle. Presidentin tukemana muutostyöt saattuetukialukseksi AVG-1 valmistuivat kolmessa kuukaudessa. Ensimmäistä USS Long Islandia lukuun ottamatta muutetut alukset luovutettiin Britannian kuninkaalliselle laivastolle.
Braulio Orúe Vivanco
thumb|right|Braulio Orúe Vivanco
Braulio Orúe Vivanco (6. maaliskuuta 1843 – 21. lokakuuta 1904) oli kuubalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin 26. toukokuuta 1866 diakoniksi ja 19. toukokuuta 1867 papiksi San Cristobal de la Habanan hiippakuntaan. Hänet nimitettiin 20. helmikuuta 1903 Pinar del Rion hiippakunnan johtoon, ja piispaksi konsekroinnin suoritti 20. lokakuuta Placide Louis Chapelle, jota avusti Francisco de Paula Barnada y Aguilar. Orúe Vivanco asetettiin virkaansa 18. marraskuuta, ja hän toimi siinä, kunnes kuoli virassa vajaa vuosi myöhemmin.
Priene
Priene oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Jooniassa nykyisen Turkin alueella. Sen kaupunkikeskus sijaitsi lähellä nykyistä Aydınin maakunnan Güllübahçea.
Maantiede
pienoiskuva|vasen|[[Menderes|Maiandros-joen suun liettyminen ja rannikon siirtyminen Prienen, Miletoksen ja Myuksen seudulla arkaaiselta kaudelta hellenistiselle kaudelle, myöhäisantiikkiin ja nykyaikaan tultaessa.]]
Priene sijaitsi Jooniassa tai oikeammin vanhalla Kaarian alueella lähellä rannikkoa ja Maiandros-joen (nyk. Büyük Menderes) suuta. Hellenistisen kauden Prienen kaupunkikeskus sijaitsi Mykale-vuoren (nyk. Samsun Dağı, Dilek Dağı) kaakkoisrinteessä. Sen läheltä virtasi pienempi Gaison- tai Gaisos-joki. Paikka sijaitsi alun perin rannikolla, mutta Maiandroksen suiston liettymisen seurauksena se jäi vuosisatojen kuluessa sisämaahan.
Prienen akropoliina eli yläkaupunkina ja linnavuorena toimi Mykale-vuoreen kytkeytynyt matalampi, eteläpuolelta erittäin jyrkkärinteinen kukkula nimeltä Teloneia. Alakaupunki sijaitsi sen eteläpuolen loivemmassa alarinteessä. Kaupunginmuurien sisään jäi noin 37 hehtaarin kokoinen alue. Siitä noin 15 hehtaaria oli asutuksen käytössä, ja sen arvioidaan käsittäneen noin 500 asuintaloa.
Kaupungilla oli kaksi satamaa. Toisena satamana toimi Naulokhon (Naulokhos). Merenlahden umpeen liettymisen seurauksena Prienen seutu on nykyisin sisämaata. Nykyisin kaupunki on jo noin 12–13 kilometrin päässä rannikosta.
Prienen kaupunkivaltion hallussa olleen alueen kooksi on arvioitu noin 100–200 neliökilometriä. Siihen kuului Maiandros-joen suun pohjoispuoli, Naulokhonin lisäksi ainakin osa Mykale-vuoresta sekä vuorella kaupungista koilliseen sijainnut Joonian liiton keskus Panionion. Pohjoisessa Prienen alue rajautui ainakin 300-luvulla eaa. Efesoksen poliksen alueeseen ja lännessä Thebain alueeseen.
Varhaishistoria ja arkaainen kausi
Priene asutettiin 1000-luvulla eaa. Kreikkalaisen perinteen mukaan kaupungin perusti Aipytos, Neileuksen poika ja Ateenan kuninkaan Kodroksen pojanpoika. Myöhemmin sinne tuli lisää siirtokuntalaisia, joita johti boiotialainen Filotas, ja siksi kaupunkia kutsuttiin myös Theban Kadmeiaan viittaavalla nimellä Kadmē. Boiotialaisten osallistumisesta huolimatta Priene luettiin yhdeksi Joonian liiton kahdestatoista kaupungista (dodekapolis). Liiton keskus Panionion sijaitsi Prienen alueella ja oli ainakin osaksi sen hallinnassa, ja kaupungilla oli näin tärkeä osa liiton uskonnollisten menojen suorittamisessa, kuten Panionia-juhlan järjestämisessä.
pienoiskuva|Prienen akropolis sekä [[Athenen temppeli (Priene)|Athena Poliaan temppelin uudelleenpystytettyjä joonialaisia pylväitä.]] pienoiskuva|Prienen arkeologista aluetta. Varhaishistoriassaan Priene kärsi kimmerialaisten hyökkäyksistä. Lyydia valtasi kaupungin 600-luvulla eaa. kuningas Ardyksen johdolla. Kun Kyyros II kukisti Kroisoksen, myös Priene päätyi Persian vallan alle. Persialaiset kohtelivat kaupunkia huonosti, ja Herodotos kertoo, että prieneläiset olisi myyty orjiksi. Joka tapauksessa kaupunki menetti persialaiskaudella merkitystään. Priene vaikuttaa kuitenkin olleen jälleen olemassa vuonna 494 eaa., jolloin se osallistui Joonian kapinan aikaiseen Laden taisteluun 12 laivalla.
Prienestä oli kotoisin Bias, joka luettiin yhdeksi Kreikan seitsemästä viisaasta. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymejä Priēneus, Prianeus ja Priēnios.
Varhainen klassinen kausi
Klassisella kaudella 400-luvulla eaa. Priene kuului Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon. Se esiintyy liiton verotusluetteloissa vuosina 454/453–442/441 eaa. ja vielä ainakin 425/424 eaa. Noihin aikoihin Miletos ja Samos kiistelivät Prienen omistuksesta, ja Prieneä on saatettu pitää niiden alaisena kaupunkina. Miletoksen jäätyä tappiolle kiistassa miletoslaiset pyysivät apua Ateenasta. Tämä johti Ateenan hyökkäykseen Samokselle vuonna 440/439 eaa. Vuonna 398/397 eaa. prieneläiset avustivat spartalaista Derkylidasta tämän sotaretkellä Maiandroksen alueella. Vanhan Prienen valtiomuotoa ei tunneta.
Tutkijoiden konsensusnäkemyksen mukaan prieneläiset hylkäsivät kaupunkinsa noin vuonna 391/390 eaa., jolta vuodelta on viimeinen merkintä vanhasta kaupungista. Kaupungin asukkaat siirtyivät Naulokhoniin, joka toimi tämän jälkeen jonkin aikaa prieneläisten poliksena. Panionia-juhlat siirrettiin jossakin vaiheessa Prienen alueelta Efesokseen, mutta palautettiin Panionioniin 300-luvulla eaa., erään ehdotuksen mukaan vuonna 373 eaa.
Myöhemmältä klassiselta kaudelta myöhäisantiikkiin
pienoiskuva|Prienen lyömä pronssiraha, n. 290–270 eaa.
Tutkijat ovat erimielisiä kaupungin myöhemmän ja aikaisemman sijainnin suhteesta. Aiemmin on usein ajateltu, että kaupunki siirrettiin eri paikkaan. Tämä perustuu kaupungin alkuperäisiin arkeologisiin kaivauksiin, joissa ei löydetty mitään merkittäviä jäänteitä samalta paikalta ennen klassisen kauden loppua. Nykyisin on kuitenkin esitetty teorioita, että kaupunki olisi sittenkin perustettu uudelleen vanhalle paikalleen. Kaupungin siirtoa ei mainita antiikin kirjallisissa lähteissä, ja uudemmissa kaivauksissa on saatu joitakin viitteitä siitä, että kaupungin paikka olisi sittenkin saattanut säilyä samana.