cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
TerraSAR-X2
Se seuraa saksalaisia TerraSAR-X ja TanDEM-X-satelliitteja, jos satelliitin rahoitus järjestyy. DLR pohti kesällä 2011 pitäisikö satelliitin olla kokonaan yrityksen rahoittama, jolloin valtio maksaisi sen keräämää dataa hankittaessa, vai pitäisikö satelliitin olla kokonaan valtion rahoittama. TerraSAR-X2 -tutkasatelliitin oli määrä aloittaa toimintansa vuonna 2016 ja toimia vuoteen 2025 asti, mutta projekti on toistaiseksi jäissä.
Edinburg (Virginia)
pienoiskuva|Mylly (1848) EdinburgissaEdinburg on kunta, joka sijaitsee Yhdysvalloissa Shenandoahin piirikunnassa Virginian osavaltiossa. Sen pinta-ala on 1,9 km², ja vuoden 2010 väestönlaskennassa asukasmäärä oli 1 041. Edinburg on perustettu vuonna 1852.
Yevlaxin piirikunta
thumb|250px|Yevlaxin piiri Azerbaidžanin kartalla. Yevlaxin piirikunta on paikallishallintoalue Azerbaidžanissa. Vuonna 1935 perustetun piirin pinta-ala on 1540 neliökilometriä. Asukkaita on 118 300 henkeä (vuonna 2010).
Yevlaxin piiri sijaitsee Azerbaidžanin keskiosan tasankoseudulla. Se rajoittuu pohjoisessa Qaxin ja Şəkin, idässä Ağdaşin, etelässä Bərdən ja Tərtərin sekä lännessä Goranboyn ja Samuxin piireihin. Yevlaxin piirin keskellä on erillinen Mingəçevirin kaupunkialue. Seudun halki virtaa Kurajoki.
Piirin keskus on siihen kuulumaton, omana erillisenä hallintoalueenaan toimiva Yevlaxin kaupunki, josta on 287 kilometriä maan pääkaupunkiin Bakuun. Toinen huomattavampi paikkakunta on Aranin kaupunkimainen taajama. Kuntia on yhteensä 32, taajamia 2 ja kyliä 47. Kaupunkiväestön osuus on 55,1 % (vuonna 2010). Vuoden 1999 väestönlaskennan mukaan asukkaista 98,4 % on azereja ja 0,8 % kurdeja.
Piirin kautta kulkee Bakusta Georgian rajalle johtava M1-valtatie sekä Bakun ja Tbilisin välinen rautatie, josta haarautuvat sivuradat Balakəniin, Bərdəän ja Mingəçeviriin. Yevlah on huomattava teollisuuskeskus, jossa tuotetaan muun muassa elintarvikkeita, tupakkaa ja rakennustarvikkeita. Maatalous on erikoistunut viljan, puuvillan ja vihannesten viljelyyn sekä karjanhoitoon.
Historiallisia nähtävyyksiä ovat Qoçtəpən, Zərgərtəpən ja Üçtəpən kurgaanit, muinaisen Ərəşin kaupunginmuurien jäänteet, Xaldan kylän lähellä sijaitseva hautakammio, Marzılın kylän pyhäkkö sekä Malbinəsin moskeijan rauniot.
Paikallislehtenä ilmesty Kür (”Kura”).
Välähdyksiä, sirpaleita
Välähdyksiä, sirpaleita on vuonna 2010 ilmestynyt kokoelma Marilyn Monroen muistiinpanoja.
Mayflower (yhtye)
Vuonna 1975 Kari Reiman, Teuvo Lampinen ja Ahti Marja-aho alkoivat soittaa bassolla, banjolla ja viululla yhdessä polkan kaltaista musiikkia. Pian mukaan tuli kitaristi Paul Öhrnberg. Kokoonpano toimi välillä Suomen bluegrass-pioneerin Tom Kuchkan yhtyeenä nimeltä Mountain Grass, kunnes lokakuussa 1976 perustettiin Mayflower. Ohjelmistossa oli aluksi bluegrassin ohella englantilaista ja irlantilaista kansanmusiikkia.
Kesällä 1978 Mayflower voitti Suomi–Amerikka-yhdistysten liiton järjestämän country musiikkikilpailun Joensuussa. Pääpalkinnoksi yhtye pääsi kiertomatkalle bluegrassin syntysijojen Appalakkien vuoriston kautta kantripääkaupunki Nashvilleen ja liittovaltion pääkaupunki Washingtoniin, jossa yhtye esiintyi Birchmere-klubilla yhdessä esikuvansa Seldom Scene -yhtyeen kanssa.
Keväällä 1979 Mayflower julkaisi ensimmäisen bluegrass-albuminsa Mountain Memories. Toinen albumi Painted Times ilmestyi 1981.
Löytöjärvi (Kuhmoinen)
Löytöjärvi on Pirkanmaalla Kuhmoisissa Harjunsalmen kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 1,5 hehtaaria, se on 200 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria ja se on autio. Sen rantaviivan pituus on 550 metriä ja sen rannat ovat metsämaata.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Iso-Pihlajajärven valuma-alueeseen (14.225) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 130,2 metriä mpy. Siihen johtaa oja Lakkajärvestä. Järven laskuoja lähtee sen pohjoispäästä ja laskee 1,3 kilometrin päässä Vähään Sääksjärveen. Laskuojan pudotus on 8,3 metriä.
Historiaa
Vuoden 1855–1856 Kalmbergin kartastossa järvi on merkitty, mutta se on nimetön.
Unatitsa
Unatitsa on kylä Leningradin alueen Jaaman piirin Ahokylän kunnassa Venäjällä sekä entinen luterilainen seurakunta Inkerissä. Se sijaitsee Länsi-Inkerin ylängöllä 9 kilometriä Ahokylästä pohjoiseen. Kylässä on kaksi asukasta (vuonna 2010).
Panimo- ja virvoitusjuomateollisuusliitto
Panimo- ja virvoitusjuomateollisuusliitto ry on vuonna 1902 perustettu olutta, siideriä ja long drink -juomia sekä virvoitusjuomia ja kivennäisvesiä valmistavan kotimaisen teollisuuden edunvalvoja. Liiton jäsenyritykset ovat Oy Hartwall Ab, MBH Breweries Oy, Malmgårdin Panimo ja Saimaa Brewing, Momentin Group Oy, Olvi Oyj, Red Bull Finland Oy ja Oy Sinebrychoff Ab.
Unatitsa
Kaprion läänin Ratsinan pogostassa sijainnut Unatitsan luterilainen seurakunta mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1648. Venäjän vallattua Inkerin 1700-luvun alussa se liitettiin Moloskovitsan seurakuntaan.
Panimo- ja virvoitusjuomateollisuusliitto
Panimo- ja virvoitusjuomateollisuusliiton jäsenyritykset kantavat yhteiskuntavastuun niin sosiaalisten kysymysten kohdalla kuin ympäristöasioissakin. Liitolla on ollut Kännissä olet ääliö -kampanja, joka on kohdistettu täysi-ikäisten humalahakuisen kännäyskulttuurin kyseenalaistamiseen. Liitto ylläpitää yhdessä Päivittäistavarakauppayhdistyksen kanssa vastuullisesta alkoholinkäytöstä kertovaa kohtuullisesti.fi-sivustoa.
Johto
Toimitusjohtaja: Tuula Loikkanen
Puheenjohtaja: Lasse Aho, toimitusjohtaja (Olvi Oyj)
De Westereen
De Westereen (Zwaagwesteinde) on taajama Friisinmaan provinssissa Alankomaissa. Taajama sijaitsee Dantumadielin kunnassa.
Vuoteen 2009 saakka kunnasta käytettiin sen virallista hollanninkielistä nimeä Zwaagwesteinde. Vuonna 2009 virallinen nimi korvattiin friisinkielisellä nimellä De Westereen.
Ernest Rogers Millington
Ernest Rogers Millington DFC (15. helmikuuta 1916 – 9. toukokuuta 2009) oli brittiläinen poliitikko. Hän toimi vuosina 1945–1950 parlamentin jäsenenä ensin Common Wealth -puolueen, sitten Työväenpuolue en edustajana.
Millingtonin omaelämäkertateos Was That Really Me? julkaistiin vuonna 2006.
Anthony Martial
Anthony Martial (s. 5. joulukuuta 1995 Massy) on ranskalainen jalkapalloilija, joka edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Manchester Unitedia. Oikeajalkainen Martial on pelipaikaltaan hyökkääjä tai vasen keskikenttäpelaaja.
Seurajoukkueura
Martialin kasvattajaseura on Olympique Lyonnais. Hän debytoi seuran ykkösjoukkueen paidassa Ligue 1:ssä helmikuussa 2013 AC Ajacciota vastaan. Martial pelasi Lyonin paidassa vain kolme Ligue 1 -peliä ja yhden Eurooppa-liigan ottelun.
Heinäkuussa 2013 Martial siirtyi Ligue 1:een nousseeseen AS Monacoon. Hän teki ensimmäisen pääsarjamaalinsa marraskuussa 2013 Stade Rennaisin verkkoon.
Kaudella 2014–2015 Martial debytoi Mestareiden liigassa ja teki Ranskan liigassa yhdeksän maalia 35 ottelussa. Kaikkiaan hän pelasi Monacossa 49 Ranskan liigan ottelua ja teki niissä 11 maalia.
Elokuussa 2015 Martial siirtyi arviolta 36 miljoonalla punnalla Englannin valioliigan Manchester Unitediin. Hän debytoi seuran paidassa seuraavassa kuussa Liverpoolia vastaan onnistuen heti maalinteossa. Tuo maali valittiin lopulta seuran vuoden maaliksi. Hänet palkittiin vuonna 2015 myös Golden Boy -palkinnolla eli Euroopan lahjakkaimman nuoren pelaajan palkinnolla. Debyyttikaudellaan Unitedissa Martial pelasi 31 valioliigaottelua ja teki niissä 11 maalia. Samalla kaudella hän pelasi Mestarien liigassa kuusi ottelua, joissa hän teki kaksi maalia, ja sen jälkeen Eurooppa-liigassa kolme ottelua, joissa hän teki yhden maalin. FA Cupin mestarijoukkueessa hän pelasi kaikki seitsemän ottelua sekä teki kaksi ja syötti viisi maalia.
Kaudella 2016–2017 Martial pelasi Valioliigassa 25 ottelua ja teki niissä neljä maalia. FA Cupissa ja liigacupissa hän teki yhteensä kolme maalia. Hän pelasi voitokkaassa Liigacupin loppuottelussa. Eurooppa-liigassa hän pelasi kymmenen ottelua, mukaan lukien kuusi minuuttia finaalivoitossa, ja teki yhden maalin.
Kaudella 2017–2018 Martialille kertyi Valioliigassa 30 ottelua ja yhdeksän maalia. Liigacupissa hän teki yhden maalin. Mestarien liigassa hän pelasi kahdeksan ottelua ja teki yhden maalin.
Martial pelasi kaudella 2018–2019 Valioliigassa 27 ottelua ja teki niissä kymmenen maalia. FA Cupissa hän teki yhden maalin. Mestarien liigassa hän pelasi kahdeksan ottelua ja teki yhden maalin.
Kaudella 2019–2020 hän pelasi Valioliigassa 31 ottelua ja teki 17 maalia, millä hän oli Marcus Rashfordin kanssa joukkueensa paras maalintekijä ja koko sarjan maalintekijätilastossa jaetulla kahdeksannella sijalla. Hän teki hattutempun kesäkuussa Sheffield Unitedia vastaan. Eurooppa-liigassa hän teki seitsemässä ottelussa neljä maalia, kansallisissa cupeissa yhdeksässä ottelussa yhteensä kaksi maalia.
Kaudella 2021–2022 hän teki tammikuun loppupuolelle mennessä kahdeksassa valioliigaottelussa yhden maalin. Mestarien liigassa hän pelasi kahdessa ottelussa. Hän siirtyi loppukaudeksi lainalle Primera Divisiónin Sevillaan. Pelaamissaan yhdeksässä Primera Divisiónin ottelussa hän antoi yhden maalisyötön. Eurooppa-liigan kolmessa ottelussa hän teki yhden maalin.
Kaudella 2022–2023 Martial kärsi useista loukkaantumisista. Hän pelasi Valioliigassa 21 ottelussa vajaat tuhat minuuttia ja teki kuusi maalia. Eurooppa-liigan kolmessa ottelussa hän teki yhden maalin ja Unitedin voittamassa liigacupissa kolmessa ottelussa kaksi maalia.
Maajoukkueura
Martial on edustanut lähes kaikkia Ranskan nuorisomaajoukkueita. Vuoden 2013 alle 19-vuotiaiden EM-kilpailuissa, joista Ranska saavutti hopeaa, Martial nimettiin turnauksen tähdistöjoukkueeseen. Vuosina 2013–2015 hän kuului Ranskan alle 21-vuotiaiden jalkapallomaajoukkueeseen, jossa hän pelasi 12 ottelua onnistuen maalinteossa neljästi.
Ranskan jalkapallomaajoukkueessa Martial debytoi syyskuussa 2015 ystävyysottelussa Portugalia vastaan. Vuoden 2016 EM-kilpailuissa hän pelasi kahdessa alkulohko-ottelussa ja pääsi tappioon päättyneessä loppuottelussa kentälle jatkoajalla kymmeneksi minuutiksi. Ensimmäisen maaottelumaalinsa hän teki saman vuoden syyskuussa Italiaa vastaan.
Muuta
Martialin isoveli Johan Martial on myös ammattilaisjalkapalloilija. Hän on alle 19-vuotiaiden Euroopan-mestari vuodelta 2010, ja on pelannut Ranskan, Israelin ja Kreikan pääsarjoissa yhteensä yli sata ottelua.
Saavutukset
Maajoukkuetasolla
Seuratasolla
Henkilökohtainen
Don Barksdale
Donald Argee ”Don” Barksdale (31. maaliskuuta 1923 Oakland, Kalifornia – 8. maaliskuuta 1993 Oakland, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen koripalloilija ja olympiavoittaja. NBA:ssa Jones pelasi neljä kautta vuosina 1951–1955.
Barksdale oli ensimmäinen mustaihoinen olympialaisissa kilpaillut yhdysvaltalaiskoripalloilija: hän kuului Yhdysvaltain Lontoossa 1948 olympiakultaa voittaneeseen joukkueeseen. Olympialaisten jälkeen Barksdale ei voinut siirtyä ammattilaiseksi, koska NBA ei aluksi sallinut mustaihoisia pelaajia. Rajoitus poistettiin sittemmin, ja Barksdale edusti sarjan ensimmäisten mustaihoisten pelaajien joukossa Baltimore Bulletsia ja Boston Celticsiä vuosina 1951–1955. Vuonna 1951 Barksdale voitti Yhdysvaltain joukkueessa kultaa Pan-Amerikan kisoista. Vuonna 1953 hänet valittiin NBA:n tähdistöotteluun. Urheilu-uransa jälkeen Barsdale työskenteli kiinteistövälittäjänä ja musiikkialalla. Hän kuoli syöpään 69 vuoden iässä vuonna 1993. Vuonna 2012 Barksdale nimettiin vaikuttajana Basketball Hall of Fameen.
Un día normal
Un día normal (Tavallinen päivä) on kolumbialaisen laulaja-lauluntekijä Juanesin toinen studioalbumi, joka julkaistiin 21. syyskuuta 2002.
Albumilla on myös kanadalaisen pop-laulajan Nelly Furtadon kanssa esitetty duetto ”Fotografía” (Valokuva), joka kertoo rakastavaisten erillään olosta. Albumin kaikki laulut olivat Juanesin kirjoittamia, poikkeuksena Joe Arroyon ”La noche” (Yö).
Un día normal sai RIIA:n myöntämän triplaplatinalevyn myynnistään ja siitä tuli Juanesin toinen bestseller-albumi Yhdysvalloissa.
David Frölander-Ulf
David Wilhelm Frölander-Ulf (13. elokuuta 1874 Ruotsi - 22. joulukuuta 1947 Helsinki) oli ruotsalaissyntyinen Suomessa vaikuttanut arkkitehti, joka tunnettiin ennen muuta sisustusarkkitehtina. Frölander-Ulf suunnitteli muun muassa ravintolasisustuksia, liikesisustuksia, pankkien ja teollisuusyritysten toimistosaleja sekä johtokunnanhuoneita.
Henkilöhistoria ja ammattiura Suomessa
Ruotsissa syntynyt Frölander-Ulf muutti Tukholmasta Suomeen vuonna 1897-1898. Helsingissä hän työskenteli professori Gustaf Nyströmin toimistossa, professori Lars Sonckin toimistossa, Gesellius, Lindgren, Saarisen toimistossa, ja vuodesta 1912 lähtien omassa arkkitehtitoimistossaan.
Enok Rytkönen
Enok Aron Rytkönen (5. maaliskuuta 1874 Kontiolahti – 1. kesäkuuta 1960 Hämeenlinna) oli suomalainen kirjakauppias, harrastajavalokuvaaja ja lasten kuvakirjojen tekijä ja kääntäjä.
Rytkösen vanhemmat olivat Sippolan kirkkoherrana toiminut Aron Johan Rytkönen ja Natalia Vilhelmina, o.s. Europaeus. Hän kävi oppikoulua ensin Joensuun lyseossa ja vuodesta 1885 Hämeenlinnan normaalilyseossa. Vuonna 1889 Rytkönen siirtyi kirjakauppa-apulaiseksi Clouberg & Co:n kirjakauppaan Viipuriin. Hän osti vuonna 1900 Hämeenlinnan kirjakaupan jota hän sitten piti 60 vuotta aina kuolemaansa saakka.
Rytkönen oli innokas valokuvaaja ja hän tallensi kuviinsa ihmisiä ja maisemia Hämeenlinnan seudulta 1900-luvun ensimmäisellä puoliskolla. Hän toimi myös lehtikuvaajana Hämeenlinnassa 1920- ja 1930-luvuilla ja hänen uutiskuviaan julkaistiin Suomen Kuvalehdessä. Rytkönen myi kirjakaupassaan myös valokuvaustarvikkeita.
Rytkönen kirjoitti erityisesti 1800- ja 1900-luvun vaihteessa runotekstejä moniin lapsille tarkoitettuihin kuvakirjoihin. Hän laati runoja ja kronikoita myös erilaisiin juhlatilaisuuksiin kuten syntymäpäiville, häihin ja hautajaisiin.
Rytkönen oli perustamassa 1903 Suomen Kirjakauppiasyhdistystä ja oli sen johtokunnan jäsen 54 vuoden ajan joista puheenjohtajana 22 vuotta. Hän kuului myös 23 vuoden ajan Hämeenlinnan kaupunginvaltuustoon ja oli Suomen Paperikauppiasliiton johtokunnan jäsen. Rytkönen oli mukana suojeluskunnassa ja hän osallistui vielä syksyllä 1939 65-vuotiaana vapaaehtoisena Kannaksen linnoitustöihin. Rytkönen tunnettiin myös urheilijana - hän harrasti erityisesti hiihtoa ja uintia.
Enok Rytkönen oli naimisissa Elin (Ella) Leontine Wendelinin kanssa. He saivat yhteensä yhdeksän lasta joista seitsemän selvisi aikuisikään. Vanhin lapsista oli everstiluutnanatti Ilmari Rytkönen.
Lakkajärvi (Kuhmoinen, Harjunsalmi)
Lakkajärvi on Pirkanmaalla Kuhmoisissa Harjunsalmen kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 3,0 hehtaaria, se on 250 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 700 metriä ja sen rannat ovat pääosin metsämaata. Järven rannalle on rakennettu kolme taloa, joille tulee tiet etelästä tai koillisesta.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Iso-Pihlajajärven valuma-alueeseen (14.225) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 136,4 metriä mpy. Siihen johtaa neljä ojaa. Järven laskuoja lähtee sen länsipäästä ja laskee 500 metrin päässä Löytöjärveen. Laskuojan pudotus on 6,2 metriä.
Historiaa
Vuoden 1855–1856 Kalmbergin kartastossa järvi oli merkitty, mutta se oli nimetön.
Magic Tour
Kiertuepäivämäärät ja esiintymispaikat: Yleisöä:
Luova talous
Luovan talous on luovan osaamisen ja luovien alojen koko kansantalouteen synnyttämää taloudellista lisäarvoa. Luovan talouden arvo on mitattavissa esimerkiksi tavaramerkkien, patenttien, muotoilusuojien ja tekijänoikeuksien avulla. Näillä aineettomilla oikeuksilla suojataan muun muassa tekniikkaa, muotoilua, tavaramerkkejä sekä muita tunnusmerkkejä. Aineettomilla oikeuksilla suojataan yrityksen aineetonta omaisuutta, joka voi olla jopa 80 prosenttia yrityksen arvosta.
Luovan talouden ydin
Luovan talouden keskiössä ovat erään näkemyksen mukaan luovat yksilöt, jotka luovat innovaatioita kuten uusia tapoja toimia, palvelukonsepteja, uusia tuotteita ja palveluja sekä brändejä. Luovuus ei tällöin kuulu ainoastaan luoville aloille, sillä innovaatioita edistävää luovuutta voi olla myös organisaatioiden sisällä. Luovia ratkaisuja voi syntyä myös erilaisten organisaation ulkopuolisten yhteistyömuotojen ja toimialarajapintojen kautta. Nähdäänkin, että luovaan talouteen päästään vain kaikkien alojen luovuuden kautta.
Toisen näkemyksen mukaan luovan talouden ytimessä ovat taide ja kulttuuriperintö sekä näihin liittyvä osaaminen, arvot, historia ja symbolit. Tämän näkemyksen mukaan taiteen ja kulttuurin yritystoiminta on lähimpänä ”luovaa ydintä”. Sille on tyypillistä ensisijaisesti taiteelliseen ja kulttuuriseen osaamiseen perustuva ammatinharjoittaminen ja pienyrittäjätoiminta (esim. kuvataide, tanssi, teatteri jne.). Seuraavan kehän kohderyhmä koostuu luovien alojen yrityksistä ja yrittäjistä, joiden tarjooma kohdistuu sekä business-to-business -markkinoille, kuluttaja-asiakkaille että julkisille markkinoille. Luovan talouden rakenteessa uloimman kehän muodostavat yritykset, jotka hyödyntävät luovien alojen yritysten osaamista. Näiden yritysten näkökulmasta kehittämistarpeet liittyvät edellytyksiin hyödyntää monipuolisesti luovaa osaamista sekä ostettavina palveluina, strategisissa kumppanuuksissa että organisaatioiden sisäisinä työresursseina.
Luovaa taloutta määriteltäessä on huomioitava, ettei sille ole olemassa yhtä, yhdessä sovittua, selkeää määritelmää. Luovan talouden määritelmä muuttuu jatkuvasti sen mukaan, kuka sitä käyttää ja mistä näkökulmasta.
Yhteistyö eri toimialojen rajapinnassa
Luovat alat voivat vahvistaa muiden toimialojen ja koko maan kilpailukykyä. Luovien alojen ja kulttuurin katsotaan edistävän myös taloudellista ja sosiaalista kehitystä sekä innovaatioita ja koheesiota. Suomen työ- ja elinkeinoministeriön mukaan luovat alat parantavat kilpailukykyä erityisesti animaation, muotoilun, mainonnan ja viestintäalan tuottamien palveluiden kautta.
Esimerkkejä toimialojen yhteistyöstä Helsingin kauppakorkeakoulun erillisyksikköjen Pienyrityskeskuksen ja Kansainvälisten markkinoiden tutkimuskeskuksen tutkimuksesta:
Lotte Darsøn (2004) mukaan liike-elämä voi hyödyntää taidetta esimerkiksi koristeena (taideteokset aulassa ja seinillä, kuvia toimiston seinillä jne.), viihteenä (kulttuuriseteleiden tai pääsylippujen jakaminen esityksiin tai esiintyjien tuominen työpaikoille, asiakastilaisuuksiin jne.), välineenä (tiimin rakentamisessa, vuorovaikutus- ja esiintymistaitojen kehittämisessä, johtamisvalmennuksessa, ongelmanratkaisu- ja innovointiprosesseissa jne.) tai strategisen transformaation työkaluna (taide integroidaan sellaisille liike-elämän alueille kuten visiot ja arvot, luovuus ja innovatiivisuus, brändi, markkinointi ja asiakassuhteet).
Vaikutukset alueiden imagoon
Luovan talouden nähdään vaikuttavan myös alueiden, kaupunkien, kuntien, maakuntien ja yleensäkin Suomen vetovoimaisuuteen. Viihtyisän ja vetovoimaisen elinympäristön, alueiden kilpailukyvyn ja kulttuuripolitiikan yhteys nousi esille erityisesti Richard Floridan (2002) tekemän luovaa luokkaa käsitelleen tutkimuksen jälkeen. Tutkimuksen mukaan viihde- ja kulttuuripalvelut synnyttävät vetovoimaa, mikä osaltaan vaikuttaa luovissa ammateissa toimivien sijainti- ja muuttopäätöksiin.
Alueen vetovoimaisuus vaikuttaa myös yritysten sijaintipäätöksiin. Tätä näkemystä hyödynnetään esimerkiksi Tampereella, jonka Luova Tampere -ohjelma on Suomen suurin alueellinen luovan talouden kehittämishanke. Ohjelma kehittää luovia toimialoja, edistää innovatiivisuutta ja yrittäjyyttä sekä kasvattaa Tampereen vetovoimaa.
Luovuus ja innovaatiot
Innovointiin tarvitaan luovuutta. Suomen opetusministeriön raportin (2009) mukaan ”ideoiden luomiseen tarvitaan tietoa, osaamista ja ennen kaikkea luovia yksilöitä, kun taas ideoiden toteuttamiseen ja hyödyntämiseen tarvitaan tehokkaita organisaatiota ja yrityksiä.”
Kiire ja stressi eivät ole otollisia olotiloja innovoinnille. Luovuuden ilmaisemiselle ja kehittämiselle on kuitenkin annettava aikaa ja tilaa, jotta innovaatioita voi syntyä. Monet innovaatiohakuiset yritykset ja työorganisaatiot muokkaavat työympäristöä niin, että se tukee työntekijöiden luovuutta ja vuorovaikutteisuutta.
Jaakko Iisalo
Jaakko Iisalo on suomalainen videopelisuunnittelija. Hän on luonut Angry Birds -videopelin ja työskentelee Roviolla.
Scaphognathus
Scaphognathus (nimen merkitys ”veneleuka”) oli lentolisko, jonka siipien kärkiväli oli 90 cm. Scaphognathus eli myöhäisjurakaudella, 150 miljoonaa vuotta sitten, Euroopassa.
Scaphognathuksen pää oli lyhyt ja kuono varsin tylppä ja pyöristynyt. Pitkiä, pystyjä ja teräväkärkisiä hampaita oli yläleuassa noin 18 ja alaleuassa 10.
Scaphognathus oli ensimmäisiä lentoliskoja, jonka fossiili löydettiin (1831). Osa fossiileista oli peräisin nuorista, keskenkasvuisista yksilöistä. Luista päätellen lentoliskot kasvoivat hyvin nopeasti täysikokoisiksi aikuisiksi, jolloin kasvu pysähtyi. Nykyisin linnut kehittyvät tällä tavoin. Sen sijaan suurin osa matelijoista jatkaa kasvuaan koko ikänsä (joskin kasvuvauhti hidastuu). Scaphognathuksen kallon fossiili osoittaa, että lentoliskojen aivot olivat eläimen kokoon nähden varsin suuret. Sekin on enemmän lintujen kuin matelijoiden ominaisuus.
Teollisuuskeskus
thumb|Teollisuuskeskus Helsingin Etelärannassa. thumb|Teollisuuskeskus vuonna 2017. Teollisuuskeskus (viitataan usein myös nimellä Eteläranta 10 ja Palacen talo) on Helsingissä sijaitseva rakennus, jossa toimii Elinkeinoelämän keskusliiton ja muiden tärkeimpien työnantajajärjestöjen pääkonttori. Vuoteen 2009 rakennuksessa toimi myös Hotelli Palace. Viljo Revellin ja Keijo Petäjän suunnittelema rakennus valmistui osoitteeseen Eteläranta 10 vuonna 1952, juuri ennen Helsingin olympialaisia.
Historia
Rakennuksen suunnitelma oli työ nimeltä "Ratas" arkkitehtikilpailussa, jonka voittivat arkkitehdit Viljo Revell (1910–1964) ja Keijo Petäjä (1919–1988). Rakennuksessa tavoiteltiin viistoine pintoineen, vaijerikaiteineen ja savupiippuineen suuren valtamerilaivan tunnelmaa, innoittajana Le Corbusier. Samaa mielikuvaa loivat pilareitten kannattama katutaso ja nauhaikkunat.
Suunnittelutyötä jaettiin silloisen tavan mukaan arkkitehti Olli Borgin toimiessa vetäjänä. Borg itse suunnitteli hotellin ja ravintolat, Styrbörn Andersin toimistokerrokset, Antti Nurmesniemi viimeisteli huonesisustuksen ja suunnitteli 11. kerroksen saunaosaston kuuluisine lypsyjakkaroineen. Olavi Hännisen käsialaa olivat toisen kerroksen kahvila ja baarin teräsputkirunkoiset muovi-istuimet.
Hotelli oli maineestaan huolimatta suhteellisen pieni, käsittäen vain 50 huonetta ylimmissä kerroksissa huippuravintoloineen. Hotellin lopetettua toimintansa vuonna 2009 myös ravintola suljettiin, mutta Royal Ravintolat avasi sen uudestaan marraskuussa 2017 ja ravintola sai vuonna 2019 yhden Michelin-tähden.
Anton Oskar Forsman
Anton Oskar Forsman (17. tammikuuta 1850 Pihlajavesi – 2. maaliskuuta 1914 Keuruu) oli suomalainen rehtori, lyseon lehtori ja kirjallisuuden suomentaja, joka käytti nimimerkkiä A.O.F.
Forsmanin vanhemmat olivat Ylistaron kappalainen, varapastori Gustaf Erik Forsman ja tämän toinen puoliso Lovisa Wilhelmina Wahlstein. Hän pääsi ylioppilaaksi 1868 Vaasan lukiosta ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1873.
Anton Oskar Forsman toimi 1875–1884 Oulun suomalaisen yksityislyseon rehtorina ja myöhemmin hän oli Oulun suomalaisen lyseon latinan ja kreikan kielen lehtorina 1891–1908. Eläkevuosinaan hän asui Keuruulla omistamassaan Rauhalan talossa.
Forsman oli naimisissa vuodesta 1874 Maisi (Maria) Helena Fineliuksen (k. 1914) kanssa. Heillä oli viisi lasta, joista Aarne Forsman (1884–1921) oli ahkerana harrastajavalokuvaajana tunnettu rautatievirkailija.
Hirvikoski (koski Loimijoessa)
Hirvikoski on koski Loimijoessa Loimaan Hirvikoskella.
Lahkomyllyjen aika
Hirvikoskessa on ollut myllyjä ainakin jo 1600-luvulla ja edelleen 1700-luvulla. Myös vesisaha mainitaan 1600-luvulla. Osakkaina näissä olivat läheisen Hirvikosken kylän talot.
A. W. Wahren myllyoikeuksien vuokraajana
Vuonna 1857 Hirvikosken kaksi myllyä vuokrasi 50 vuodeksi A. W. Wahren, joka jo aiemmin oli perustanut Loimijoen yläjuoksulle Jokioisiin Jokioisten verkatehtaan ja siitä ylävirtaan nykyisen Forssan alueelle Forssan puuvillatehtaan. Loimaalla Wahren tyytyi kuitenkin vain rationalisoimaan myllyjen toimintaa ja myi myllyjen vuokraoikeudet vuonna 1882.
Loimaan naulatehdas, Ferraria ja Ovako
Vuonna 1886 aloitettiin rakennustyöt ja koskeen perustetun Loimaan naulatehtaan tuotanto käynnistyi 1887. Vuonna 1888 perustettiin myös Hirvikoskesta pari kilometriä ylävirtaan sijainneeseen Vesikoskeen Vesikosken mylly- ja naulatehdas. Kun Vesikosken naulatehdas 1903 paloi, kummatkin tehtaat osti tamperelainen Ferraria, joka pian hankki itselleen myös Jokioisten naulatehtaan jokioisissa ja keskitti toimintansa Loimaalle ja Jokioisiin. Hirvikoskella tuotanto jatkui aluksi kettingin ja sittemmin vuonna 1908 tapahtuneen sähköistämisen ja uuden tiilisen tehdassrakennuksen rakentamisen jälkeen myös hevosenkenkänaulojen ja metalliverkkojen valmistuksena. 1920-30-luvuilla kettingintuotanto jatkui. Toisen maailmansodan jälkeen tehdasta omistivat vuosina 1951-1997 Fiskars ja sitten vuoteen 1993 Ovako ja tämän jälkeen Ofa.
Voimistelu kesäolympialaisissa 1896
thumb|right|200px|Hermann Weingärtner rekillä. Voimistelu kesäolympialaisissa 1896 käytiin 9. – 11. huhtikuuta Ateenan Panathinaïkó-stadionilla. Voimistelussa järjestettiin kahdeksan kilpailua, joista kaikki olivat miehille. Kilpailuun osallistuneet urheilijat olivat pääasiassa saksalaisia ja kreikkalaisia, muista maista tuli vain muutamia urheilijoita. Kaikkien kilpailuihin osallistuneiden kreikkalaisurheilijoiden nimet eivät ole säilyneet.
Osallistuvat maat
Kilpailuihin osallistui urheilijoita yhdeksästä maasta.
Aila Lauha
pienoiskuva|Professori Aila Lauha vuonna 2018|alt= Aila Marjatta Lauha (o.s. Koivisto, s. 16. syyskuuta 1951 Oulu) on suomalainen kirkkohistorioitsija ja professori (emerita).
Elämä ja ura
Aila Lauhan isä oli Sallan kirkkoherra, kansanedustaja Risto Erkki Koivisto (1908–1972) ja äiti opettaja Hilkka Tellervo Koivisto o.s. Lamminaho (1908–1989). Hän kirjoitti ylioppilaaksi Oulun Normaalilyseosta 1970 ja opiskeli Helsingin yliopistossa teologiaa sekä historiaa. Lauha valmistui teologian maisteriksi 1975, filosofian maisteriksi 1986 ja teologian lisensiaatiksi 1987. Hän väitteli teologian tohtoriksi 1990 kirkkohistorian alalta; väitöskirja käsitteli Suomen evankelis-luterilaisen kirkon ulkosuhteita ja ekumeenisia yhteyksiä 1917–1922.
Lauha on työskennellyt Helsingin yliopistossa vuodesta 1975 lähtien, aluksi hallinto- ja suunnittelutehtävissä, sittemmin tutkijana ja opettajana: Suomen ja Skandinavian kirkkohistorian dosentti 1991, kirkkohistorian professori 1997-2019, opetusalana uusimman ajan kirkkohistoria.
Ahvola
Ahvola oli luovutetun Karjalan alueella Jääsken eteläosassa sijainnut kylä. Se sijaitsi Viipurista Imatralle johtavan maantien varrella lähellä Viipurin maalaiskunnan ja Antrean rajoja. Kylän eteläpuolelta ristesi maantie Hannilan rautatieasemalle, jonne Ahvolasta oli matkaa noin neljä kilometriä.
Aila Lauha
Elämä ja ura
Lauha toimi Teologisen tiedekunnan dekaanina kymmenen vuotta (2004–2013) ja sitä ennen varadekaanina ja laitosjohtajana. Hän oli teologisen tiedekunnan promoottori 2017.
Puoliso vuodesta 1979 dosentti Risto Sakari Lauha (s. 1943). Heillä on kaksi poikaa.
Ahvola
Historiaa
Ahvolan naapurikyliä olivat Kamajauhola, Oravala ja nykyään nimellä Mihailovka (ven. Михайловка) tunnettu Seitsola. Sen mukaan on nimetty myös lähistöllä sijaitseva Ahvolanjärvi, jonka nykyinen nimi on Mihailovskoje ozero. Ahvolassa toimi aikoinaan muun muassa sekatavarakauppa ja kansakoulu, mutta toisen maailmansodan jälkeen kylä hävitettiin ja sen viljelysmaista tuli osa Seitsolaan perustettua Mihailovkan kolhoosia.
Aila Lauha
Tieteellinen toiminta
Aila Lauhan tutkimustyön painopisteinä ovat uskonto ja politiikka, kirkkojenväliset yhteyspyrkimykset 1800-ja 1900-luvulla, kirkot ja nationalismi, kirkot ja kylmä sota, Pohjolan kirkkohistoria toisen maailmansodan jälkeen sekä suomalainen teologianhistoria 1900-luvulla. Hänen oma julkaisutoimintansa keskittyy näihin teemoihin.
Ahvola
Historiaa
Nykyään Ahvola tunnetaan Suomen sisällissodan aikana käydystä Ahvolan taistelusta. Paikalla on edelleen nähtävissä jäänteitä erilaisista puolustusvarustuksista, kuten juoksuhaudoista ja konekivääripesäkkeistä. Vuonna 2007 Ahvolan taistelukentillä tehtiin arkeologista kartoitusta. Everstiluutnantti Paavo Susitaival on kirjoittanut taisteluista vuonna 1937 julkaistussa muistelmateoksessaan Ahvola.
Aila Lauha
Tieteellinen toiminta
Lauha on tehnyt tutkimustyötä Saksassa Alexander von Humboldt -stipendiaattina (1991–1992 ja 2015). Hän on johtanut viiden maan yhteistä EU-projektia Churches and European Intergration sekä Suomen Akatemian rahoittamaa projektia The Ecumenical Movement and the Cold War Politics. Vuonna 2011 suoritetussa Helsingin yliopiston tutkimuksen arvioinnissa hänen johtamansa ryhmä Contemporary European Church History oli yksi palkituista yksiköistä. Lauha on itse arvioinut tutkimusta ja koulutusta sekä tutkimushankkeita Suomessa, Ruotsissa, Norjassa, Virossa, Irlannissa, Itävallassa ja Islannissa. Hän toimii teologisen alan suurimman väitöskirjapalkinnon, Martin Lautenschläger -palkinnon arvioitsijana (aiemmin Templetonin säätiön palkinto) ja on ollut asiantuntijana professorin virkoja täytettäessä Suomessa ja Pohjoismaissa.
Lauhan ohjauksessa on valmistunut yli 100 pro gradu -työtä ja lähes 20 väitöskirjaa.
Helsingin yliopistossa hänen luottamustehtäviinsä on kuulunut mm. tieteellisen neuvoston jäsenyys 2001–2003, Yhteistoimintaneuvoston jäsenyys 1995–2003, Yliopistokollegion puheenjohtajuus 2007–2009 ja yliopiston ensimmäisen uusimuotoisen hallituksen hallitustunnustelijan tehtävät vuonna 2009. Vuosina 2007–2009 hän oli Keskustakampuksen neuvottelukunnan puheenjohtaja, ja vuosina 2012–2014 hän toimi Kansalliskirjaston johtokunnan puheenjohtajana.
Läntinen Bahr el-Ghazal
thumb|250px|Läntinen Bahr el-Ghazal Etelä-Sudanin kartalla. Läntinen Bahr el-Ghazal on Etelä-Sudanin osavaltio. Osavaltion pääkaupunki on Wau. Läntisessä Bahr el-Ghazalissa oli Sudanin vuoden 2008 kiistellyssä väestönlaskennassa 333 431 asukasta, ja sen pinta-ala on 93 900 neliökilometriä.
Läntinen Bahr el-Ghazal on viljavaa ja monimuotoista aluetta, jonka pitäisi normaaliaikoina kyetä elättämään asukkaansa. Sen joista saadaan kalaa, siellä laidunnetaan karjaa ja pelloilla kasvavat hirssi, durra, maissi ja riisi. Kuitenkin sisällissodan ja sääolojen yhteisvaikuksen takia alueella koettiin vuonna 1998 yksi pahimmista nälänhädistä.
Aila Lauha
Yhteiskunnallinen toiminta
Lauha on käynyt valtakunnallisen maanpuolustuskurssin 176/2007.
Hän on ollut aktiivinen ammattiyhdistystoiminnassa ja toiminut luottamusmiehenä (Assistenttiyhdistys, Professoriliitto). Hän oli Professoriliiton valtuuston jäsen 2001–2010 ja Professoriliiton Helsingin yliopiston osaston johtokunnan jäsenen 1999–2009 sekä Suomen Saksan Instituutin Säätiön valtuuskunnan jäsen 2000–2016. Ylioppilastutkintolautakunnan apujäsen (sensori) hän oli 1993–2014.
Hän oli Pohjois-Pohjalaisen osakunnan inspehtori vuosina 2012-2019 sekä Teologian ylioppilaiden tiedekuntayhdistyksen kuraattori 1980 ja 1986–87 ja inspehtori 2000–2012. Teologian ylioppilaiden tiedekuntayhdistyksen kunniajäseneksi hänet nimettiin vuonna 2014.
Kirkkojenvälisen ja ekumeenisen toiminnan alalla Lauhan luottamustehtäviin ovat kuuluneet Conference of European Churches- järjestön hallintoneuvoston jäsenyys 2013–2018 ja Church and Society Commission johtokunnan jäsenyys 2010–2013.
Kunnianosoitukset
Suomen Leijonan komentajamerkki (SL K) 2016, Tiedeyhteisön palvelusvuosiansiomerkki 2013, Lundin yliopiston kunniatohtori 2011, Helsingin yliopiston hopeinen mitali 2011, Suomen Valkoisen Ruusun I luokan ritarimerkki (SVR R I) 2002, Helsingin yliopiston Maikki Friberg -tasa-arvopalkinto 1998.
Pirkko Jaakkola
Pirkko Marjatta Jaakkola (9. huhtikuuta 1927 Turku – 2. elokuuta 2021 Turku) oli suomalainen iskelmä- ja operettilaulaja, sanoittaja, säveltäjä, laulunopettaja, ja näyttelijä. Jaakkola esiintyi muun muassa Triola-yhtyeen säestämänä.
Azlag Jarga
Johan Emil Pyttynen, kirjailijanimi Azlag Jarga (24. toukokuuta 1891 Kittilä – 8. kesäkuuta 1960 Rovaniemi) oli suomalainen kirjailija.
Pyttynen siirtyi ensimmäisen maailmansodan alettua 1914 Ruotsin Kiirunaan, jossa hän työskenteli kaivoksen kirvesmiehenä.
Pirkko Jaakkola
Hänen vuonna 1953 julkaisema singlensä Pariisin taivaan alla/Keltaruusu on yksi parhaiten menestyneistä suomalaisista äänitteistä. Valssi "Kirje Venetsiaan" soitettiin elokuvassa Neiti talonmies. Jaakkola levytti noin kymmenen singleä vuosina 1953–1954.
Pirkko Jaakkola kävi keskikoulun. Hän oli turkulaisen laulupedagogi Naemi Fribergin oppilas. Näyttelijänä Jaakkola oli uransa alkuvaiheissa kiinnitettynä Turun Työväenteatteriin 1944–1946, Kemin Kaupunginteatteriin 1947–1949, ja Lappeenrannan Kaupunginteatteriin 1949–1950. Jaakkolan harrastuksia olivat urheilu, kirjallisuus ja kielet. Jaakkola oli Turun Yrittäjänaiset ry yhdistyksen jäsen. Yhdistykselle hän lahjoitti säveltämänsä ja sanoittamansa laulun Yrittäjänaisen laulu.
Diganidougou
Diganidougou eli Diganibougou on maalaiskunta Ségoun alueen Ségoun piirissä Malissa. Sen keskuskylä Digani sijaitsee Nigerjoen länsirannalla kahdeksan kilometriä (maanteitse 95 kilometriä) Ségousta luoteeseen. Kunnassa on 15 600 asukasta (vuonna 2009).
Diganidougoun kunta rajoittuu pohjoisessa Ségoun piirin N’Koumandougoun ja Baguindadougoun, idässä Pelenganan, etelässä Ségoun ja Farakon sekä lännessä Souban kuntiin. Kuntaan kuuluu 24 kylää.
Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito ja kalastus. Kunnan liikenneyhteydet ovat heikot. Palveluihin kuuluvat koulut. Toimivia terveyspalveluja ei ole. Nigerjoen rannalla sijaitsee hotelli.
Pakila (Myrskylä)
thumb|Pakilan kylä Myrskylän - Porvoon yhdystie-1605:n Kankkilantien risteyksessä etelästä päin kuvattuna. Pakila on kylä Myrskylän kunnan eteläosassa, Myrskylästä Juornaankylään kautta Porvooseen johtavan tien, Porvoontien, yhdystie-1605;n, varrella. Se on maanmittauslaitoksen kiinteistörekisterissä Myrskylän kunnan kuudes maarekisterikylä 504 (Myrskylän kunta) - 406 (Pakila) kaikkiaan seitsemästä kylästä.
Pakila on Myrskylän eteläisin kylä. Sen eteläpuolalla on Askolan Juornaankylä. Pakilassa on kolme järveä Kotojärvi, Pimijärvi ja Valkjärvi. Valkjärven ranta on Porvoontien varrella ja Kotojärvellä Porvoontieltä lähtevän soratieliittymän päässä on puisen tornin rannan puolella laituri. Kumpikaan rannoista ei ole Euroopan unionin säännösten mukaan valvottu uimaranta niin kuin Myrskylässä on Syväjärven länsiranta.
Pakilan urheilukentän laidalla on pieni puurakennus, jossa toimii Pakilan Klubi ry. Pakilan metsästysyhdistys on nimeltään Pakilan kaiku ry.
Pakilassa on ollut Ruotsin vallan aikana Kaharsilla upseerien virkatalo, mitä asui Arm.rtsm Johan, Magnus Åkerstedt 16. 4. 1805 - 4. 5. 1805 ja Karl Emil Brunow 4. 5. 1805 1 (rykm.rtsm 23. 12. 1808) - 19. 6. 1810.
Uusi-Puura
Uusi-Puura on kylä Leningradin alueen Lomonosovin piirissä Venäjällä sekä entinen luterilainen seurakunta Inkerissä. Seurakunta tunnetaan myös nimellä Novabura.
Uuden-Puuran eli Novaburan seurakunta perustettiin Kaprion läänin Saamostin pogostaan ennen vuotta 1640. Vuoteen 1644 saakka sillä oli yhteinen kirkkoherra Hevaan kanssa. 1750-luvun puolivälissä luterilainen kirkko siirrettiin Serepetan kylään, josta seurakunta sai uuden nimensä.
1800-luvun puolivälissä kylän asukkaat olivat ortodoksisia inkerikkoja. 1900-luvun alussa se mainitaan suomalais-venäläisenä sekakylänä.
Lähteet
59.72417°N, 29.45444°W
Työeläkevakuuttajat TELA
Työeläkevakuuttajat TELA ry on suomalaisten lakisääteistä työeläketurvaa hoitavien yksityisen ja julkisen alan työeläkevakuuttajien edunvalvontajärjestö. Tela on perustettu vuonna 1964.
Telan perustehtävänä on työeläkejärjestelmän vahvistaminen ja alan yleiseen toimintaympäristöön vaikuttaminen. Keskeisimpiä tehtäviä ovat alan edunvalvonta, viestintä ja yhteiskunnallinen koulutus.
Telan jäsenet
Telan jäseniä ovat kaikki lakisääteistä työeläketurvaa hoitavat työeläkevakuuttajat.
Edunvalvonta
Telan jäsenet vastaavat lakisääteisen työeläketurvan toimeenpanosta. Siitä syystä Telan edunvalvonnan painopiste on työeläkkeiden toimeenpanon ja työeläkevakuuttajien toimintaympäristöön liittyvissä kysymyksissä. Telan edunvalvonta ei koske työeläketurvan sisältöä.
Työeläketurva ja sen rahoitus vaikuttavat osaltaan työeläkejärjestelmään kohdistuvan luottamukseen. Tela huolehtii luottamuksesta jakamalla tietoa työeläketurvaan ja työeläkkeiden rahoitukseen sekä eläkepolitiikkaan liittyvistä asioista viestinnän ja yhteiskunnallisen koulutuksen avulla.
Viestintä ja yhteiskunnallinen koulutus
Telan tehtävänä on viestiä alan asioista jäsentensä lisäksi myös medialle, viranomaisille, poliittisille päättäjille ja muille yhteistyökumppaneille. Työeläkesijoituksista viestitään myös eurooppalaiselle medialle. Tela osallistuu myös työeläkeasioita koskevaan yhteiskunnalliseen keskusteluun.
Sijoitustoiminnan tilastot
Tela kerää jäseniltään neljännesvuosittain tiedot sijoitusvarojen määrästä ja kohdentumisesta. Markkina-arvoihin perustuvaa tilastotietoa on kerätty vuodesta 1997 alkaen. Eläkesäätiöiden ja -kassojen A-osastojen (lisäeläke) tiedot kerätään kerran vuodessa.
Sijoitustoiminnan tuottotiedot kerätään kaikilta jäseniltä puolivuosittain samoin kuin yksityisalojen jäsenten vakavaraisuutta koskevat tiedot. Suurimpien jäsenten tuottotiedot kerätään neljännesvuosittain.
Tilastojen yhteenvetotiedot esitetään Telan verkkosivuilla. Sijoitusvarojen määrää ja kohdentumista koskevat tilastot alkavat vuodesta 1997 ja tuottoja koskevat tilastot vuodesta 1998.
Hallitus ja toimitusjohtaja
Telan hallitus vuodelle 2023 valittiin yhdistyksen vuosikokouksessa 13. huhtikuuta 2023 :
Jäsenet:
Telan toimitusjohtajana on syyskuusta 2011 lähtien toiminut Suvi-Anne Siimes.
Puy-de-Dôme
Puy-de-Dôme on Ranskan departementti numero 63, joka on nimetty hiljentyneen tulivuori puy de Dômen mukaan. Departementti sijaitsee Keski-Ranskassa Auvergne-Rhône-Alpesin hallintoalueella. Departementti on pinta-alaltaan 7 970 neliökilometriä ja siellä on 623 461 asukasta (2006). Puy-de-Dômen pääkaupunki on Clermont-Ferrand. Puy-de-Dôme on jaettu edelleen viiteen arrondissementtiin, 61 kantoniin ja 470 kuntaan.
Departementista on neljä kylää päässyt Ranskan kauneimpien kylien järjestön Les Plus Beaux Villages de France jäseniksi: Montpeyroux, Saint-Floret, Saint-Saturnin ja Usson.
Aiheesta muualla
thumb|250px|left|Puy-de-Dômen tulivuori
Nembo-luokka
Nembo-luokka oli Italian laivaston ensimmäisessä maailmansodassa palvellut kuuden aluksen muodostama hävittäjäluokka.
Niemijärvi (Kuhmoinen)
Niemijärvi eli Niemisjärvi on Pirkanmaalla Kuhmoisissa Harjunsalmen kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 3,6 hehtaaria, se on 350 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Sen eteläpuolella sijaitseva Tervavuori nousee noin 30 metriä järven pinnan yläpuolelle. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,1 kilometriä ja sen rannat ovat pääosin soistunutta metsämaata. Itärannalle on rakennettu yksi vapaa-ajan asunto, jolle tulee tie idästä valtatieltä 24.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Iso-Pihlajajärven valuma-alueeseen (14.225) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 146,3 metriä mpy. Siihen johtaa kaksi lyhyttä ojaa. Laskuoja lähtee järven pohjoispäästä ja laskee lopulta Pikku-Onkiaiseen. Laskuojan pudotus on 29,7 metriä.
Historiaa
Vuoden 1855–1856 Kalmbergin kartastossa järvi on merkitty, mutta se on nimetön.
Vuoden 1966 peruskartassa järven nimi oli Niemisjärvi. Tuolloin järvi oli autio ja sen pohjoispäästä lähti vain lyhyt laskuoja. Vuoteen 1986 mennessä järvelle oli rakennettu vapaa-ajan asunto ja järveen oli johdettu kaksi lyhyttä ojaa. Lisäksi laskuojaa oli jatkettu Pikku-Onkiaiseen asti.
NetBeans
NetBeans on integroitu ohjelmointiympäristö Java-, JavaScript-, PHP-, Python-, Ruby-, Groovy-, C-, C++-, Scala- ja Clojure-ohjelmointikielille. NetBeans on myös sovellusalusta Java-ohjelmointikielelle. NetBeans on kirjoitettu Java-ohjelmointikielellä, joten sen käyttäminen vaatii Javan ajoympäristön (JRE). Java-ohjelmien kehittäminen vaatii lisäksi Java-kehitystyökalut (JDK).
NetBeans-projekti alkoi Kaarlen yliopistossa Prahassa vuonna 1996, ja kehittyi kaupalliseksi tuotteeksi. Sun Microsystems osti NetBeansin kehittämiseen keskittyneen yrityksen, ja julkaisi NetBeansin avoimen lähdekoodin projektina vuonna 2000. NetBeans on kaksoislisensoitu CDDL:n ja GNU GPL:n alle.
Projekti on julkaistu Apache Incubator -projektina lokakuussa 2016.
Helsingin historia
Virallinen Helsingin historia alkaa vuonna 1550, jolloin Ruotsin kuningas Kustaa Vaasa perusti kaupungin Vantaanjoen suulle Tallinnan kanssa kilpailevaksi kauppapaikaksi. Asukkaiksi pakkosiirrettiin Porvoon, Tammisaaren, Rauman ja Ulvilan porvareita. Helsingin seutua olivat asuttaneet jo rauta-ajalta lähtien hämäläiset heimot, joita vastaan tehtyjen voittoisien ristiretkien jälkeen alueelle tuli ruotsalaisia siirtolaisia noin 1300-luvulla. Helsingin kasvu oli kituliasta, ja vuonna 1640 kenraalikuvernööri Pietari Brahe siirsi kaupungin Vironniemelle.
1700-luvulla voimistunut Venäjän keisarikunta valloitti Helsingin kahdesti. Helsingin edustalle suojaksi rakennetun Suomenlinnan linnoitustöiden seurauksena kaupunki alkoi kasvaa. Suomesta tuli Suomen sodan jälkeen osa Venäjän keisarikuntaa vuonna 1809, ja autonomisen Suomen pääkaupunki siirrettiin Helsinkiin lähemmäksi Pietaria ja kauemmaksi Ruotsista. Myöhemmin Helsinkiin siirrettiin myös yliopisto. Senaatintorin ympäristön uusklassiset rakennukset muistuttavat Helsingin historiasta Venäjän keisarikunnan hallintokaupunkina.
Helsingistä tuli Suomen itsenäistymisen myötä maan pääkaupunki vuonna 1917. Jo seuraavana vuonna 1918 Helsinki oli merkittävässä osassa sisällissodan syttymisessä, ja saksalaiset joukot valtasivat Helsingin Helsingin taistelussa. Kaupunkia pommitettiin useaan otteeseen toisessa maailmansodassa. Vuonna 1952 Helsingissä pidettiin kesäolympialaiset ja 1975 kylmän sodan aikana merkittävä ETYK-kokous.
Helsingin kaupungin alue laajeni vähitellen Senaatintorin ympäristöstä useiden alueliitosten myötä nykyiseen kokoonsa. Ensin kaupunkiin liitettiin Töölön kylä, vuonna 1906 esimerkiksi Meilahti, Kumpula ja Käpylä, ja vuoden 1946 suuressa alueliitoksessa muun muassa Huopalahden kunta, Haagan kauppala, Oulunkylän kunta ja Kulosaaren huvilakaupunki. Vuonna 1966 kaupunkiin liitettiin Vuosaari ja toistaiseksi viimeisessä alueliitoksessa vuonna 2009 osia Sipoosta ja Vantaasta.
Varhaishistoria
Rautakaudella Helsinki, kuten valtaosa muustakin Uudestamaasta, kuuluivat hämäläisten alueisiin. Heidän reittinsä merelle kulkivat sisämaasta Vantaanjokea pitkin. Vaatimaton, kalanmädistä nimensä saanut Mätäoja, yhdisti Vantaanjoen mereen Huopalahden kohdalla jota pitkin kulkiessaan välttyi joen merenpuoleisilta koskilta. Tämän väylän lisäksi Etelä-Hämeen asukkaat käyttivät myös Sipoonjokea kulkiessaan merelle. Hattulaan aiemmin kuuluneen Orimattilan väestö osasi vielä myöhään kertoa kalastusmatkoistaan merelle ja vuodelta 1347 on säilynyt kirjallinen lähde, jossa mainitaan hattulalaisten ja hauholaisten alueella sijainneet kalastusalueet. Paikannimissä on säilynyt jäänteitä varhaisesta hämäläisasutuksesta. Esimerkiksi Konala-nimen tulkittu juontuvan nimestä Konhola, jolloin alueen asutus olisi alun perin peräisin Akaan pitäjän Konhon kylästä. Hämäläisten lisäksi myös Virolaiset käyttivät rannikkoaluetta kalastukseen ja muuttoliike Suomenlahden eteläpuolelta oli pidempiaikainen ilmiö läpi aikojen.
Neiti Fisherin etsivätoimisto
Neiti Fisherin etsivätoimisto on australialainen televisiosarja. Päähenkilö Phryne Fisher on 1920-luvun Melbourneen sijoittuvan dekkarisarjan sankaritar, moderni maailmannainen, jolla on silmää paitsi herrasmiehille myös arvoituksille. Sarja perustuu Kerry Greenwoodin rikosromaaneihin.
Helsingin historia
Ruotsin vallan aika
thumb|200px|left|Helsingin perustaja [[Kustaa Vaasa.]]
Vantaan Helsinki
Kuningas Kustaa Vaasa perusti Helsingin Vantaanjoen suulle Forsbyn eli Koskelan keskiaikaisen kylän paikalle 12. kesäkuuta 1550. Päivää on sittemmin alettu viettää Helsinki-päivänä. Pääasiallinen tarkoitus oli kilpailu lahden toisella puolella sijaitsevan Tallinnan kanssa, mutta motiivina oli myös ajatus saada suora kaupallinen yhteys erityisesti Venäjälle ja Alankomaihin. Asukkaat kaupunkiin saatiin, kun Porvoon, Tammisaaren, Rauman ja Ulvilan kaupunkien porvarit määrättiin muuttamaan uuteen kaupunkiin. Alun perin kaupungin perustamispaikaksi harkittiin Santahaminaa, mutta Vantaanjoen suun puolesta puhui muun muassa Erik Fleming. Kustaa Vaasa oli lopulliseen sijaintiin tyytymätön ja koki sen sijainneen liian kaukana sisämaassa. Varhaisimmat suunnitelmat kaupungin uudelleensijoittamisesta lähemmäksi avomerta tehtiin Suuren Venäjän sodan aikana vuonna 1555. Vantaanjoen suu sijaitsi karikkoisen Vanhankaupunginlahden pohjukassa ja oli hankala rantautumispaikka suurille purjelaivoille.
Neiti Fisherin etsivätoimisto
Ensimmäinen osa esitettiin australialaisella ABC1-kanavalla 24. helmikuuta 2012. Sarjaa on tehty kolme tuotantokautta, yhteensä 34 yhden tunnin jaksoa.