cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
HMS Amazon (D39)
Tausta
Vuoteen 1923 mennessä Kuninkaallisen laivaston hävittäjät olivat supistuneet vuoden 1918 yli 400 aluksesta 185:een M-, R-, S-, V- ja W-luokkien alukseen sekä viiteentoista Marksman-, Faulknor-, Shakespeare- ja Scott-luokan laivueenjohtajaan. Kaikki ennen ensimmäistä maailmansotaa valmistuneet sekä suuri joukko M- ja R-luokkien aluksia romutettiin 1921–1923 taloudellisista syistä, materiaalin heikkouden sekä Washingtonin laivastosopimuksen perusteella.
Kelloköynnös
Kasvatus
Kelloköynnöksen voi kasvattaa siemenistä maaliskuussa ja istuttaa taimina ulos, kun hallan vaaraa ei ole. Sen voi saada talvehtimaan viileässä, valoisassa paikassa, kuten kuistilla.
HMS Amazon (D39)
Tausta
Jäljelle jääneiden M-, R- ja S-luokkien alusten toimintasäde oli lyhyt, eivätkä ne siten soveltuneet erityisen hyvin laivaston tarpeisiin, joten ainoastaan V- ja W-luokkien alukset sekä laivueenjohtajat soveltuivat laivaston uusiin tarpeisiin. Monien alusten palvelusaika täyttyi 1924. Samalla tuli täyteen seitsemän vuoden jakso, jonka aikana ei suunniteltu ainoatakaan uutta hävittäjämallia, joten Amiraliteetti aloitti uuden alusluokan suunnittelun ja otti huomioon teknisen kehityksen erityisesti moottoreissa sekä valmistusmenetelmissä. Amiraalineuvosto hyväksyi 21. marraskuuta 1923 ensimmäisen sodanjälkeisen ohjelman, jonka perusteella valmistettaisiin kahdeksan uppoumaltaan 10 000 tonnista risteilijää, kaksi hävittäjää, kolme partiosukellusvenettä, yksi sukellusveneiden emälaiva, yksi hävittäjien emälaiva, yksi miinalaiva ja kaksi Jangtsejoen tykkivenettä.
Kahden ohjelmaan sisällytetyn hävittäjän eli Amazonin ja Ambuscaden tuli olla uuden standardihävittäjätyypin perusta. Näiden kaltaisia aluksia valmistui kaikkiaan yli 80. Kuninkaallisen laivaston aluksiin pohjautuvista luokista viimeinen I-luokka valmistui osana vuoden 1937 laivasto-ohjelmaa. Alustyyppiin pohjautunut kahdeksan aluksen luokka valmistui kuitenkin vielä joulukuun 1939 ja maaliskuun 1942 välillä.
Tilaus
Amiraliteetti pyysi 26. marraskuuta 1923 esityksen uusista aluksista viideltä telakalta, Yarrow’lta, Dennyltä, Thornycroftilta, Whitelta ja Hawthorn Leslielta. Sen jälkeen kun Amiraliteetti oli analysoinut esitykset ja keskustellut telakoiden edustajien kanssa, Yarrow’lle ja Thornycroftille toimitettiin 29. helmikuuta 1924 tarkennetut tarjouspyynnöt, joihin tuli toimittaa vastaukset 11. huhtikuuta mennessä. Telakoiden tarjoukset hyväksyttiin sähkeellä 12. kesäkuuta, ja niiden alukset poikkesivat toisistaan varsinkin sisätiloiltaan, mutta muistuttivat toisiaan ulkoisesti.
Alus tilattiin 16. heinäkuuta 1924 John I. Thornycroft and Companyltä Woolstonista.
Suunnitelma
Thornycroft kehitti ainakin neljä erilaista suunnitelmaa aluksista. Näistä kaksi oli 310 jalkaa pitkiä ja kaksi 305 jalan aluksia. Alusten voimanlähteet olivat 33 000, 32 000, 30 000 ja 28 000 hevosvoimaa. Esityksistä kahta tarjottiin lopulta Amiraliteetille, joka esitti vaatimuksen prototyyppien valmistamisesta. A-tyypiksi ristittiin 310 jalan alus ja B-tyypiksi 305 jalan alus, jossa oli ainoastaan yksi kattilahuone aluksen etuosassa kuten ensimmäisen maailmansodan aikaisessa HMS Wishartissa.
Aluksia varten kehitettiin kaksi voimanlähdettä ja kolmas suunniteltiin. B-tyyppiä muutettiin marraskuussa 1924 rakentamisen jo alettua siten, että voimanlähteen vaihdolla saatiin kaksi solmua lisää nopeutta, mikä edellytti pituuden kasvattamista. Alustavien koeajojen jälkeen 1926 alukselle vaihdettiin turbiinimoottorit.
Aluksen aseistus vastasi ensimmäisen maailmansodan lopun V- ja W-luokkien hävittäjien aseistusta. Niille sijoitettiin neljä 4,7 tuuman BL Mk I -tykkiä yksiputkisina CP Mk VI** -asennuksina. Tykit vastasivat maavoimien kenttätykkejä, ja ne eivät kyenneet pika-ammuntaan. Tykeillä oli niin kutsuttu puolikilpi, eli ne olivat takaa avoimia, ja asennus mahdollisti 30 asteen korotuskulman. Tulenjohdon tukena oli kolmen metrin kannalla varustettu stereoetäisyysmittari ja uusi tulenjohtotorni, joka lopulta asennettiin kaikkiin Kuninkaallisen laivaston hävittäjiin C-luokasta aina U-luokkaan saakka.
Alus saavutti koeajoissa ainoastaan 34,5 solmun nopeuden, joten siihen tuli tehdä nopeuden kasvattamiseksi muutoksia. Varsinaisissa hyväksyntätesteissä alus saavutti 37,5 solmun nopeuden.
Palvelus
Alus liitettiin palvelukseen oton jälkeen 5. toukokuuta 1927 Atlantin laivastoon. Alus oli 3. kesäkuuta–14. heinäkuuta Portsmouthin telakalla, ja sen jälkeen aloitettiin vuoden loppuun kestäneet koeajot. Koulutuksen päätyttyä alus palveli Atlantin laivastossa, kunnes se siirrettiin 28. helmikuuta 1928 telakalle huollettavaksi. Alus palasi telakalta 10. huhtikuuta, lähti HMS Ambuscaden kanssa Portsmouthista laivastovierailulle Pernambucoon, Buenos Airesiin, Valparaísoon, Callaoon, Panamaan, Kingstoniin, Bermudalle ja Faialiin ja palasi Portsmouthiin 15. elokuuta.
Amazon oli telakalla elokuusta 1936. Alus palasi palvelukseen helmikuussa 1939, jolloin se sijoitettiin torpedokoulutuskeskus HMS Vernoniin. Se liitettiin toisen maailmansodan alkaessa 18. hävittäjälaivueeseen Plymouthiin suojaamaan saattueita sekä torjumaan Englannin kanaalin sukellusveneuhkaa, ja tuossa tehtävissä se oli vuoden lopun. Alus liittyi 17. tammikuuta 1940 Gibraltarille matkanneeseen saattueeseen HG15F, josta se erkani 22. tammikuuta ja palasi Liverpooliin.
Taistelu Norjasta
Alus siirrettiin 8. huhtikuuta 1940 Kotilaivastoon valmistauduttaessa Norjan operaatioon. Se suojasi 27. huhtikuuta HMS Afridin kanssa Norjan rannikolle saattueen, jonka aluksista ainoastaan kaksi kykeni purkamaan lastinsa määränpäässä ilmahyökkäysten vuoksi. Seuraavana päivänä saattue joutui paluumatkalla uudelleen ilmahyökkäyksen kohteeksi. Alus hyökkäsi 29. huhtikuuta sukellusvenettä vastaan tuloksetta.
Alus saattoi 27. toukokuuta HMS Volunteerin ja HMS Fleetwoodin kanssa pahoin vaurioituneen HMS Eskimon Harstadista Britteinsaarille. Toukokuussa aluksen viirinumero vaihtui I39:ksi. Kesäkuun alussa se osallistui Norjan evakuointiin operaatio Alphabetissa.
Pohjois-Atlantin saattueiden suojana
Alus määrättiin 10. kesäkuuta Harwichiin 16. hävittäjälaivueen johtoalukseksi. Tehtävässä se suojasi itärannikon saattueita ja valvoi Saksan joukkojen maihinnousuvalmisteluja. Alus siirrettiin elokuussa edelleen Belfastiin sijoitettuun 12. hävittäjälaivueeseen suojaamaan saattueita Läntisen reitin alaisuudessa. Alus suojasi Atlantin saattueita, kunnes se siirrettiin marraskuussa 3. saattajaryhmään. Se jatkoi uuden osastonsa mukana Atlantin saattueiden suojaamista vuoden loppuun.
Tammikuussa 1941 alus sijoitettiin Britteinsaarten ja Islannin välisten saattueiden suojaksi, ja siinä tehtävässä se muun muassa saattoi Färsaarten ja Britannian rannikon välisestä pohjoisesta partioalueesta vastanneita apuristeilijöitä toiminta-alueilleen. Alus siirrettiin Glasgow’ssa telakalle, mistä se palasi Islantiin sijoitettuun saattajaryhmäänsä maaliskuussa suojaamaan Atlantin saattueita. Saattajaryhmän muut alukset olivat HMS Bulldog, kolme Flower-luokan korvettia ja kolme aseistettua troolaria.
Alus lähti toukokuun alussa ryhmänsä mukana Islannista saattaakseen apuristeilijä HMS Ranpuran sekä neljä rahtialusta saattueeseen OB318. Ryhmä liittyi saattueeseen 7. toukokuuta ja suojasi sitä 7. saattajaryhmän kanssa. Saksan laivaston sukellusvene U-94 upotti kaksi rahtialusta saattueesta, jolloin Amazon hyökkäsi sukellusvenettä vastaan HMS Bulldogin ja HMS Rochesterin kanssa. Hyökkäys esti sukellusvenettä uusimasta hyökkäystään saattuetta vastaan, mutta Amazonin peräsin vaurioitui.
Seuraavana päivänä alus liittyi uudelleen saattueeseen. Sukellusveneet U-110 ja U-201 hyökkäsivät 9. toukokuuta saattuetta vastaan ja tuhosivat rahtialukset SS Bengore Headin ja SS Esmondin. Alus pelasti korvetti HMS Aubretian upottaman U-110:n eloonjääneet. Saattueen mukana Islantiin saavuttuaan alus siirrettiin telakalle korjattavaksi. Kesäkuussa palvelukseen palattuaan se liittyi ryhmäänsä ja jatkoi Pohjois-Atlantin saattueiden suojaamista.
Jäämeren saattueiden suojana
Alus määrättiin joulukuussa telakalle Liverpooliin, mistä se palasi palvelukseen huhtikuussa 1942 liitettynä Kotilaivastoon suojaamaan Jäämeren saattueita. Alus liittyi 12. huhtikuuta saattueen PQ14 lähisuojaukseksi hävittäjien HMS Beaglen, HMS Beverleyn, HMS Bulldogin, korvettien HMS Campanulan, HMS Oxlipin, HMS Saxifragen, HMS Snowflaken sekä sukellusveneentorjuntatroolareiden HMS Lord Middletonin, HMS Lord Austinin kanssa. Se saapui 19. huhtikuuta saattueen mukana Murmanskiin, josta se lähti 28. huhtikuuta paluumatkalle saattueen QP11 suojana. Suojueena olivat samat alukset täydennettynä HMS Foresterilla ja HMS Foresightilla. Seuraavana päivänä saattue joutui sukellusvenehyökkäykseen. Risteilijä HMS Edinburgh liittyi 30. huhtikuuta saattueeseen ja joutui sukellusveneiden U-88 ja U-456 maaliksi. Risteilijä vaurioitui pahoin torpedo-osumasta.
Saattue joutui 1. toukokuuta ilmahyökkäykseen ja hieman myöhemmin Saksan laivaston hävittäjien Z7 Hermann Schoemann, Z24 ja Z25 hyökkäyksen kohteeksi. Amazon ja HMS Beverley erkanivat 3. toukokuuta saattueesta kuljettaakseen haavoittuneet Islantiin. Sen jälkeen alus siirtyi Clydeen telakalle.
Operaatio Pedestal
Amazon palasi palvelukseen heinäkuussa liitettynä Greenockin saattajayksiköihin suojaamaan Atlantin saattueita. Se suojasi yhden saattueen Halifaxiin ennen kuin se irrotettiin Greenockin saattajaosastosta suojaamaan saattuetta WS21 Maltalle (operaatio Pedestal). Alus suojasi 10. elokuuta HMS Furiousia, joka kuljetti Pedestalin tueksi lentokoneita Maltalle operaatio Bellowsissa. Seuraavana päivänä alus suojasi laivaston hinaaja HMS Jauntyn tankkausosastoon (Force R). Alus suojasi 13. elokuuta vaurioituneet HMS Indomitablen ja HMS Ithurielin Gibraltarille yhdessä HMS Antelopen, HMS Wishartin, HMS Westcottin ja HMS Zetlandin kanssa.
Operaatiosta vapauduttuaan alus lähti 16. elokuuta Scapa Flow’hun. Alus suojasi 9. syyskuuta saattueen PQ18 ja palaavana saattueen QP14 suojausosastojen tankkaamiseksi perustettua tankkeriosastoa. Samalla täydennettiin norjalaisen sääaseman varastot. Alus lähti Lowesta liittyäkseen loppumatkan ajaksi saattueeseen QP14.
Pohjois-Afrikan maihinnousu
Alus määrättiin lokakuussa suojaamaan Gibraltarille matkaavia Pohjois-Afrikan maihinnousua valmistelevia saattueita. Alus suojasi 8. marraskuuta saattueen Oraniin, mistä vapauduttuaan se palasi Britteinsaarille.
Joulukuussa alus siirrettiin Troonissa telakalle, mistä se palasi palvelukseen huhtikuussa 1943. Alus liitettiin läntisen reitin alaisuuteen suojaamaan Atlantin saattueita. Se määrättiin huhtikuussa Freetowniin ja alus lähti toukokuussa Gibraltarille, jossa se liittyi 26. kesäkuuta Freetowniin matkaavaan saattueeseen WS31 HMS Blackmoren, HMS Bulldogin ja HMS Foxhoundin kanssa. Alus erkani 4. heinäkuuta Freetowniin saavuttuaan saattueesta aloittaen paikallissaattajantehtävät.
Loppupalvelus
Alus palasi lokakuussa Britteinsaarille, jossa se siirrettiin Rosythiin telakalle. Aluksen rungon todettiin olevan sopimaton avomeripalvelukseen ja alus päätettiin sijoittaa ilmavoimien maalilaivaksi.
Joulukuussa Amazon palasi palvelukseen maalilaivana, kunnes se poistettiin palveluksesta joulukuussa 1944. Se oli rakennetestauksessa tammikuusta maaliskuuhun 1945 Naval Constructive Research Establishmentissa Rosythissa.
Alus sijoitettiin poistolistalle toukokuussa 1945. Alusta kuitenkin käytettiin vedenalaisten räjäytysten testaamiseen vuoteen 1948 saakka, jolloin se myytiin BISCOlle romutettavaksi. Alus siirrettiin West of Scotland Shipbuildersille, ja se saapui romutettavaksi Trooniin Ayrshireen 6. lokakuuta 1948.
Erik Westzynthius (nuorempi)
Erik Westzynthius (nuorempi) (1743 Oulu – 1787) oli suomalainen kirkkomaalari. Hän opiskeli maalausta Johan Backmanin ja Emanuel Granbergin oppilaana. Oulaisten kirkon useat katto- ja seinämaalaukset vuosilta 1779–1782 ovat hänen ainoat tunnetut kirkkomaalauksensa.
Yhdysvaltain avoin tennisturnaus 2017 – sekanelinpeli
Martina Hingis ja Jamie Murray voittivat turnauksen.
Kamara (yhtye)
Lumessakahlaajat lähti nauhoittamaan toista demoaan syksyllä 2003 samaiselle Studio Watercastlelle. Seinäjokelainen levy-yhtiö Firebox Records kiinnostui toisesta demosta ja viisi kappaletta sisältänyt EP Tämäkin vielä julkaistiin maanlaajuiseen levitykseen maaliskuussa 2004. Samalla yhtye muutti nimensä Kamaraksi.
Kamaran musiikki sai radiosoittoa ja yhtye esiintyi kesällä 2004 myös musiikkifestivaaleilla, muun muassa Nummirockissa ja Suonenjoen Jörisrockissa.
Yhtye nauhoitti ensimmäisen kokopitkän studioalbumin Synti, Tuomio, Katumus kevättalvella 2005 noin kahdessa viikossa jälleen Jyväskylässä Studio Watercastlella. Myös seuraavat Kamara-äänitteet, Tyrannia (2010) ja Painajaismaa (2013) nauhoitettiin Studio Watercastlessa. Sen jälkeen yhtye on tehnyt yhteistyötä nyt jo kahden albumin verran äänittäjä ja tuottaja Tuomas Kokon kanssa Jyväskylän Vaajakoskella sijaitsevassa Electric Fox -studiossa. Yhteistyön tuloksena ovat syntyneet levyt Kahden maailman välissä vuonna 2016 ja viimeisimpänä yhtyeen mukaan nimetty albumi Kamara, joka julkaistiin 8.6.2018.
Perhe (hiukkasfysiikka)
Hiukkasfysiikan standardimalliin kuuluu kolme aineen perhettä, joista jokainen sisältää kaksi kvarkkia (ylöstyypin ja alastyypin) ja kaksi leptonia (varattu ja varaukseton). Jokaisen perheen samantyyppisiin hiukkasiin vaikuttavat samat perusvuorovaikutukset, mutta niiden massat eroavat toisistaan.
Massahierarkia
Jokaisen korkeampaan perheeseen kuuluvan hiukkasen massa on suurempi kuin sen alempaan perheeseen kuuluvan vastineen. Mahdollisena poikkeuksena tähän sääntöön ovat neutriinot, joiden massoja ei ole mitattu kokeellisesti (neutriinoilla tiedetään olevan pieni, mutta nollasta poikkeava massa). Esimerkiksi ensimmäisen sukupolven elektronin massa on vain 0,511 MeV/c2, toisen sukupolven myonin massa on 106 MeV/c2 ja kolmannen sukupolven taun massa on 1 777 MeV/c2, mikä on lähes kaksi kertaa protonin massa. Korkeampien perheiden hiukkaset hajoavat alempien perheiden hiukkasiksi, ja maailmankaikkeuden vakaa aine koostuukin yksinomaan ensimmäisen perheen hiukkasista. Korkeampien perheiden hiukkasia tavataan vain erittäin korkeaenergiaisissa ympäristöissä, kuten kosmisissa säteissä ja hiukkaskiihdyttimissä.
Paikallinen reaalisuus
Paikallinen reaalisuus ymmärretään fysiikassa luontoa kuvaavien lakien kahtena yhtäaikaisena ominaisuutena: niiden pitää olla samanaikaisesti paikallisia (lokaalisia), ts. kaukana olevat kappaleet eivät voi vuorovaikuttaa keskenään ilman että vuorovaikutus näiden välillä kulkeutuu hitaammin kuin valon nopeus, ja reaalisia, ts. kappaleita kuvaa mittauksesta riippumaton joukko objektiivisia ominaisuuksia.
Norrlångvik
Norrlångvik on kylä Kemiönsaaren kunnassa. Kylä sijaitsee Kemiön länsiosassa pitkän ja kapean Norrlångvikenin merenlahden pohjukassa.
Norrlångvikin asutus sijaitsee mereen laskevan Långvikbäckenin laaksossa. Laakso on tasaista peltomaata muun kyläalueen ollessa metsää ja kalliosaarekkeita. Kyläalueen etelälaidalla on myös hieman peltoa ja asutusta.
Norrlångvikin kuusi kantatilaa mainitaan jo vuoden 1566 kymmenysluettelossa. Alkuperäisellä kylätontilla sijaitsee enää Östergård. Muut talot ovat isojaon jälkeen siirretty omille mailleen. 1900-luvun alkuvuosikymmeninä kantatiloista lohkottiin useita pientiloja. Uudisrakentamista kylässä on ollut vähäisesti, mutta meren rannalle on rakennettu kesämökkejä.
Paikallinen reaalisuus
Esimerkki paikallisen reaalisuuden rikkovasta luontoa kuvaavasta teoriasta on kvanttimekaniikka. Erityisesti kvanttimekaaninen lomittuminen rikkoo paikallisen reaalisuuden. Tämä voidaan todeta mittaamalla Bellin epäyhtälöitä.
Lappeenrannan valtakunnalliset laulukilpailut
Lappeenrannan valtakunnalliset laulukilpailut on Lappeenrannan kaupungin järjestämä yksinlaulukilpailu, johon voivat osallistua Suomen kansalaiset.
Lappeenrannan kilpailu on suoraa jatkoa sille yksinlaulukilpailujen perinteelle, joka alkoi Klemetti-Opiston talvipäivillä Vaasassa vuonna 1960. Kilpailu siirtyi pysyvästi Lappeenrantaan vuonna 1969, jolloin sen järjestivät Klemetti-Opisto ja Lappeenrannan kaupunki.
Vuoteen 2010 saakka kilpailu järjestettiin joka toinen vuosi. Vuoden 2010 jälkeen kilpailu on järjestetty kolmen vuoden välein. Kilpailu järjestetään tammikuussa uudenvuoden ja loppiaisen välillä. Vuoden 2022 kilpailu siirrettiin vuoteen 2023 koronaviruspandemian vuoksi.
Kilpailun aikaisemmat muodot
1966 Klemetti-opiston yksinlaulukilpailu Kouvolassa. Naiset 1. ei jaettu 2. ei jaettu 3. Leena Jokela 4. Raili Vornanen 5. Kerttu Rautio Miehet 1. Matti Nikunen 2. Kari Wilenius, baritoni 3. Håkan Riska 4. Antti Salmen 5. Arto Vuorjoki 6. Juhani Hirviniemi
1964 Klemetti-opiston talvipäivien yhteydessä Turussa. Naiset 1. jaettu Vieno Roine, sopraano ja Maire Taalikainen, sopraano Miehet 1. Caj Ehrstedt, tenori 2. Reino Toivokoski, basso Loppukilpailussa oli laulusarjojen väliin sijoitettu nuorten alle 20-vuotiaiden valtakunnalliset trumpetinsoittokilpailut. Kilpailujen voitto jaettiin Hannu Sopasen ja Markku Kaukoniemen kesken.
1962 Klemetti-opiston ja Lappeenrannan musiikkipäivien järjestämä. Naiset 1. Anna-Liisa Jussila 2. Mirjam Saarinen 3. Helena Kujala Miehet 1. Antti Kaleva 2. Martti Miettinen 3. jaettu Reino Airio ja Paavo Laaksonen
1960 Naiset 1. Tuulikki Tunkkari, sopraano 2. Birgit Labbart 3. Aino Lähteenmäki Miehet 1. Martti Talvela, basso 2. Esa Uusitalo, tenori 3. Eino S. Rahikainen
Klemetti-opiston talvipäivien ja Vaasan musiikkipäivien yhteydessä Vaasassa pidettiin laulukilpailu 3.–6. tammikuuta 1960. Kilpailun miesten sarjan voitti porvoolainen kansakoulunopettaja, 24-vuotias yli kaksimetrinen basso Martti Talvela. Talvelan palkintona oli sensaatio, kiinnitys Vaasan kaupunginorkesterin solistiksi ja kokeilu Sparafucilena Kansallisoopperassa.
Soeng Hyang
Soeng Hyang, tai Soenghyang (koreaksi 성향), (s. 15. huhtikuuta 1948) on yhdysvaltalainen zenopettaja ja Kwan Um School of Zenin pääopettaja. Hän on toiminut koulun pääopettajana vuodesta 2004 lähtien.
Soeng Hyang syntyi vuonna 1948 Providencessa, Rhode Islandin osavaltiossa. Hänen synnyinnimensä on Barbara Rhodes. Hän on kertonut, että hänen lapsuudenkotiaan vaivasivat alkoholiongelmat ja tiuhaan tahtiin muuttaminen. Soeng Hyang kertoi oppineensa jo nuorena, että asiat eivät ole pysyviä, vaan ne muuttuvat jatkuvasti. 1970-luvun alussa hän oli mukana hippiliikkeessä ja alkoi käyttää tuolloin psykedeelisiä huumeita. Muutaman vuoden kuluttua hän alkoi harrastaa joogaa ja meditaatiota päästäkseen eroon huumeista. .
Hän alkoi opiskella Seungsahn-nimisen zenmestarin alaisuudessa vuonna 1972 ja sai viisi vuotta myöhemmin tältä opetusluvan. Soeng Hyang on ollut tärkeässä roolissa avaamassa buddhalaisuutta seksuaali- ja sukupuolivähemmistöille. Lisäksi hän on yksi ensimmäisistä buddhalaisen yhteisön (sanghan) johtohahmoista, jotka kuuluvat itse seksuaalivähemmistöön.
Soeng Hyangilla on yksi tytär ja hän asuu yhdessä puolisonsa Maryn kanssa Kaliforniassa. Ammatiltaan Soeng Hyang on sairaanhoitaja. .
Stefano Fiore
thumb|Stefano Fiore Stefano Fiore (s. 17. huhtikuuta 1975 Cosenza, Italia) on italialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Fiore edusti seuraurallaan Cosenzaa, Parmaa, Padovaa, Chievoa, Udinesea, Laziota, espanjalaista Valenciaa, Fiorentinaa, Torinoa, Livornoa ja Mantovaa.
Fiore pelasi Italian maajoukkueessa 38 ottelua ja teki kaksi maalia vuosina 2000–2004. Hän edusti Italiaa EM-kisoissa vuosina 2000 ja 2004.
EUTM Somalia
thumb|EUTM Somalian tunnus EUTM Somalia on Euroopan unionin ylläpitämä ja vuonna 2010 aloitettu kriisinhallintaoperaatio. Operaation tarkoituksena on yhteistyössä AMISOM-operaation sekä YK:n, Ugandan ja Yhdysvaltojen kanssa kouluttaa somalialaisia sotilaita Ugandan maaperällä vastaamaan oman maansa turvallisuudesta. EUTM Somalia kestää vuoteen 2015 saakka ja toimintaa on tarkoitus siirtää vaiheittain kohti Somalian maaperää. Kaikkiaan operaatioon osallistuu 125 EU:n lähettämää sotilasta, joista suomalaisia kymmenen.
Musikhaus Thomann
Yritys sijaitsee Etelä-Saksassa, Burgebrachin kunnassa, Treppendorfin kylässä. Yrityksen perusti aiemmin muun muassa keikkamuusikkona työskennellyt Hans Thomann (senior) vuonna 1954. Yritys rakentui pikkuhiljaa Thomannin perheen kotitaloon, joka on edelleen yritystoiminnan keskipiste, vaikkakin yritys on sittemmin ostanut itselleen runsaasti kasvutilaa muuttaen naapuriasuntoja liiketiloiksi ja rakentaen lähialueen pelloille varastoja, toimistorakennuksen sekä logistiikkakeskuksen.
Vuodesta 1990 yrityksen johtajana ja sittemmin myös ainoana omistajana on ollut hänen vanhin poikansa, Hans Thomann jr. Yritys on viimeisen kymmenen vuoden aikana kasvanut nopeasti myynniltään Euroopan suurimmaksi musiikkiliikkeeksi. Vuonna 2004 Musikhaus Thomann valittiin Baijerin viidenkymmenen menestyksekkäimmän yrityksen joukkoon.
Musikhaus Thomannin asiakasrekisterissä on yrityksen oman ilmoituksen mukaan yli 5 850 000 asiakasta. Thomannin lähettämö laittaa matkaan joka arkipäivä yli 3 300 pakettia ympäri Eurooppaa. Yrityksessä on 960 työntekijää.
Suurin osa myynnistä tapahtuu internet-kaupan kautta. Internet-sivujen lisäksi yrityksen tärkein markkinointikanava on asiakkaille jaettava mainoslehtinen "Hot Deals", joka on ilmestynyt vuodesta 1992 asti. Tällä hetkellä Hot Dealsia julkaistaan saksaksi, englanniksi, suomeksi, ranskaksi ja espanjaksi.
Thomannilla on myös lukuisia omia tuotemerkkejä, joita he hankkivat niin kutsutuilta OEM-valmistajilta, jotka valmistavat samaa laitetta usealle eri merkille. Thomannin omiin tuotemerkkeihin lukeutuvat mm. Harley Benton, Lead Foot, Stairville, Millenium, The SSSnake, The t.Akustik, Thomann, t.Amp, The Box, t.Racks, Thon, t.Mix, T.bone ja Swissonic. Thomann myy myös muiden kitaravalmistajien tuotteita kuten Gibsonin, Fenderin, Ibanezin, B.C. Richin ja Yamahan.
Lisäksi Thomannilla on mm. Pioneerin ja Denonin laaja DJ-laitevalikoima sekä PA-laitteita kuten QSC ja DBX.
Paulo da Silva
thumb|Paulo Da Silva Paulo César da Silva Barrios (s. 1. helmikuuta 1980 Asunción) on paraguaylainen jalkapalloilija. Keskuspuolustajana pelaava da Silva on vuodesta 2017 edustanut kotimaansa Club Libertadia.
Da Silva on ammattilaisurallaan edustanut yli kymmentä seuraa kuudessa eri maassa. Vuonna 1998 da Silva lähti kotimaansa Cerro Porteñosta Italian Perugiaan, jossa hän ei kuitenkaan saanut peliaikaa. Sen jälkeen hän vietti kauden Argentiinassa Club Atlético Lanúsissa, josta palasi Italiaan. Siellä da Silva pelasi joitakin otteluita Veneziassa ja Cosenzassa. Tämän jälkeen hän palasi kotimaahansa Club Libertadiin, josta siirtyi meksikolaiseen Club Tolucaan. Vuodet 2009–2011 hän pelasi englantilaisessa Sunderlandissa, josta siirtyi vuonna 2011 espanjalaiseen Real Zaragozaan. Da Silva on Paraguayn (2002 ja 2003) ja Meksikon (2005) mestari.
Da Silva oli mukana nuorten MM-kisoissa vuosina 1997 ja 1999. Vuoden 2006 MM-kisoissa hän pelasi yhdessä ottelussa kaksi minuuttia. Da Silvan ensimmäinen maaottelu oli 27. heinäkuuta 2000 Boliviaa vastaan. Hän on pelannut 148 maaottelua eli paraguaylaispelaajista eniten.
Bill Barrett
thumb|right|Bill Barrett William E. ”Bill” Barrett (9. helmikuuta 1929 Lexington, Nebraska – 20. syyskuuta 2016 Lexington, Nebraska) oli yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko. Hän istui liittovaltion edustajainhuoneen jäsenenä Nebraskan kolmannesta vaalipiiristä vuosina 1991–2001.
Nebraskan lakiasäätävässä elimessä Barrett oli istunut jo vuodesta 1978, ja hän toimi sen puhemiehenä vuosina 1987–1991.
Föglön kirkko
Föglön kirkko on Ahvenanmaalla Föglössä sijaitseva keskiaikainen kivikirkko, jonka rakentaminen aloitettiin todennäköisesti jo 1320-luvulla. Kirkkoa laajennettiin 1400-luvulla. Keskiajalla kirkko on luultavimmin ollut länsitornillinen pitkäkirkko, jonka pohjoispäädyssä oli erillinen sakaristo ja sitä vastapäätä asehuone. Kirkko vihittiin luultavasti pyhän Maria Magdalenan kunniaksi. Vuosina 1859–1861 se muutettiin ristikirkoksi arkkitehti Georg Theodor von Chiewitzin johdolla. Tällöin sakaristo ja asehuone poistettiin ja tilalle rakennettiin runkohuoneen korkuiset ristisakarat ja runkohuonetta pidennettiin itään. Uusi sakaristo liitettiin kuoripäätyyn. Keskiaikaisen tornin päättää nykyisin korkeaan lyhtyyn päättyvä, barokkityyliin pullistuva katto. Kirkon sisäkatteena on tiilinen ristiholvaus. Vuonna 1968 kirkko peruskorjattiin Erik Kråkströmin suunnitelman mukaan, jolloin muun muassa urkulehteri purettiin ja urut siirrettiin kuoripäätyyn, kirkon keskiosassa olevan, vapaasti seisovan alttarin taakse.
Zenon
Zenon tai Zeno voi viitata seuraaviin henkilöihin:
Föglön kirkko
pienoiskuva|Föglön kirkko etelästä nähtynä Kirkossa on Kangasalan Urkutehtaan valmistamat 14-äänikertaiset, 2-sormioiset mekaaniset urut vuodelta 1970. Niiden julkisivu on peräisin edellisistä, vuonna 1864 valmistuneista uruista.
Alttarilla on peruskorjausten yhteydessä löydetty keskiaikainen kultainen krusifiksi. Entinen, R. W. Ekmanin 1861 maalaama alttaritaulu Ehtoollinen, on sijoitettu läntisen sisäänkäynnin seinälle. Lisäksi kirkossa on vielä vanhempi, Jonas Bergmanin maalaama alttaritaulu vuodelta 1754. Kellotornissa on kaksi kelloa, joista vanhempi on 1500-luvulta ja nuorempi vuodelta 1706.
Kurajärvi
Kurajärvi voi tarkoittaa seuraavia maantieteellisiä kohteita:
Keskinarkaus
Keskinarkaus on suomalainen sukunimi. Tunnettuja Keskinarkauksia:
Oxford Circusin metroasema
Oxford Circusin metroasema on keskeinen Lontoon metron Central Linen, Bakerloo Linen ja Victoria Linen asema Westminsterin alueella Lontoossa Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Asema sijaitsee Oxford Circusina tunnetun Oxford Streetin ja Regent Streetin välisen risteyksen kohdalla Lontoon matkakortin maksualueella 1.
Historia
Asema on avattu alun perin 30. heinäkuuta 1900 osana Central London Railwayta. Alkuperäinen Harry Bell Measuresin suunnittelema asemarakennus on edelleen käytössä. Nykyisin ensimmäisen aseman laiturit ovat Central Linen käytössä. Bakerloo Linen asema avattiin 10. maaliskuuta 1906, ja myös tämän aseman alkuperäinen Leslie Greenin piirtämä asemarakennus on edelleen käytössä. Victoria Linen asema on avattu vuonna 1969. Aseman perusteellinen remontti valmistui vuonna 2008 ja aseman liukuportat uusittiin vuosina 2010–2011.
Rachel Bilson
thumb|Rachel Bilson ja [[Hayden Christensen Jumper-elokuvan kuvauksissa vuonna 2006.]] Rachel Sarah Bilson (s. 25. elokuuta 1981 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan muun muassa roolistaan Summer Robertsina nuortensarjassa O.C..
Varhainen elämä
Bilson syntyi Los Angelesissa Janice Stangolle ja ohjaaja-käsikirjoittaja Danny Bilsonille. Hänellä on yksi isoveli sekä kaksi nuorempaa sisarpuolta. Bilsonin isä on juutalainen ja äiti amerikanitalialainen. Bilson on suvussaan jo neljännen polven edustaja viihdealalla; hänen isoisänsä Bruce Bilson on tuottaja-ohjaaja hänen isoisoisänsä taas George Bilson, joka työskenteli RKO Picturesilla traileriosaston päällikkönä.
Bilson opiskeli ensin Notre Dame High Schoolissa ja sitten Grossmont Collegessa San Diegossa, josta hän lähti yhden vuoden jälkeen aloittaakseen näyttelijänuran isänsä neuvomana.
Ura
Uransa alussa Bilson esiintyi muun muassa Subwayn, Raisin Branin ja Pepto-Bismolin mainoksissa. Ensimmäisen roolinsa näyttelijänä hän sai vuonna 1998 sarjasta It's True. Vuonna 2003 Bilson alkoi saada suurempia rooleja. Hän vieraili muun muassa televisiosarjoissa Buffy, vampyyrintappaja ja Teinitytön kasvatusopas. Suuren läpimurtonsa Bilson teki nuortensarjassa O.C. (2003–2007), jossa hän näytteli yhtä päärooleista. Vuosina 2011–2015 hän esiintyi Sydänmailla -lääkärisarjan pääosassa.
Yksityiselämä
Bilson seurusteli vastanäyttelijänsä Adam Brodyn kanssa noin kolmen vuoden ajan vuosina 2003–2006. Joulukuussa 2008 Bilson kihlautui näyttelijä Hayden Christensenin kanssa. Kesäkuussa 2010 US Weekly raportoi kihlauksen purkautuneen. Bilson ja Christensen palasivat myöhemmin yhteen ja saivat ensimmäisen lapsensa vuoden 2014 syksyllä.
Rick Middleton
pienoiskuva|Rick Middleton Richard David "Rick" Middleton (s. 4. joulukuuta 1953 Toronto, Ontario), lempinimeltään "Nifty", on entinen kanadalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä.
Ammattilaisura
Ennen debyyttiään NHL:ssä Middleton pelasi yhden kauden Rangersin silloisen farmiseuran Providence Redsin riveissä AHL:ssä. Hän oli kaudella 1973–1974 Redsin paras pistemies, ja kauden jälkeen hänet nimettiin AHL:n ensimmäiseen tähdistökenttään sekä palkittiin liigan vuoden tulokkaana. Rangersin paidassa Middleton debytoi lokakuussa 1974 ottelussa Washington Capitalsia vastaan, jossa hän teki kaksi maalia.
Middleton pelasi Rangersin vakiokokoonpanossa kaksi kautta ennen siirtoa Boston Bruinsiin 26. toukokuuta 1976. Toiseen suuntaan pelaajakaupassa lähti Ken Hodge. Middleton pelasi Bruinsissa kaksitoista vuotta. Kaudella 1978–1979 hän oli ensimmäisen kerran joukkueen paras pistemies tehtyään 86 tehopistettä, 38 maalia ja 48 syöttöpistettä, 71 runkosarjaottelussa. Hän oli Bruinsin tehokkain pelaaja myös kolmella seuraavalla kaudella, joilla jokaisella hän teki yli 90 pistettä, parhaimmillaan 103 pistettä, 44 maalia ja 59 syöttöpistettä, kaudella 1980–1981. Bruinsin paras maalintekijä hän oli kuudella kaudella peräkkäin, 1978–1984, ja toiseksi paras pistemies kausina 1982–1985, kahdesti Barry Pedersonin ja kerran Ray Bourquen jälkeen. NHL:n vuosittaisessa tähdistöottelussa Middleton pelasi kolmesti, ja vuonna 1982 hänet valittiin liigan toiseen tähdistökenttään. Vuosina 1985–1988 Middleton jakoi Bruinsin kapteenintehtävät Bourquen kanssa. Hän oli Bruins-vuosinaan kolmesti mukana Stanley Cupin loppuotteluissa, vuosina 1977, 1978 ja 1988, mutta joka vuosi tuloksena oli finaalitappio, kahdella ensimmäisellä kerralla Montreal Canadiensia ja kolmannella kerralla Edmonton Oilersia vastaan.
Middletonin NHL-ura päättyi vuonna 1988, jolloin Boston Bruins osti hänen sopimuksensa ulos, vaikka sitä olisi ollut jäljellä vielä vuosi. Vuonna 1989 hän pelasi vielä kaksi kuukautta Sveitsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla ennen kuin lopetti peliuransa lopullisesti. Rick Middleton pelasi NHL-urallaan 1005 runkosarjaottelua tehoin 448 maalia ja 540 syöttöpistettä. Eniten pisteitä hän teki kaudella 1983–1984, jolla hän keräsi 105 tehopistettä (47 maalia ja 58 syöttöpistettä) pelattuaan täydet 80 ottelua. Pudotuspeleissä hän esiintyi 114 ottelussa ja teki sata pistettä, 45 maalia ja 55 syöttöä.
Plus-miinustilastossa Middleton saavutti 14-vuotisella liigaurallaan positiivisen lukeman kaksitoista kertaa, parhaimmillaan +40 kaudella 1977–1978. Huomionarvoista Middletonin uralla on myös hänen suhteellisen pienet jäähymääränsä: hänelle kertyi jäähyminuutteja yhden kauden aikana enimmilläänkin vain 24, ja kuudesti hänen jäähyminuuttinsa jäivät alle kymmenen. Hänet palkittiinkin vuonna 1982 NHL:n herrasmiespelaajan palkinnolla Lady Byng Trophylla.
Middleton edusti maataan kahdesti Kanada-cupissa, vuosina 1981 ja 1984. Vuonna 1981 Kanada sijoittui turnauksessa toiseksi ja vuonna 1984 ensimmäiseksi.
Pelaajauran jälkeen
Jääkiekkouransa jälkeen Middleton on toiminut vuodesta 1993 lähtien omaa nimeään kantavan Rick Middleton Enterprises -yrityksen johdossa. Lisäksi hän on toiminut jääkiekkokommentaattorina ja kelkkajääkiekon valmentajana. Hän toimi kultaa voittaneen Yhdysvaltain kelkkajääkiekkomaajoukkueen päävalmentajana talviparalympialaisissa 2002.
Viikinkiaika
pienoiskuva|upright=1.5|Viikinkien asuttamat alueet sekä retket.
Viikinkiaika (n. 793–1066) on Pohjoismaiden esihistoriaan liittyvä ajanjakso, jota leimasivat viikinkien ryöstöretket, valloitukset ja kaupankäynti. Viikingit tekivät monia löytöretkiä käyden Grönlannissa ja he olivat ensimmäisiä eurooppalaisia Pohjois-Amerikassa. Viikingit asuttivat Färsaaret ja Islannin sekä osia Britanniasta, Irlannista ja Normandiasta. Viikingit perustivat myös useita kuningaskuntia, kuten Jorvikin, Dublinin sekä Kiovan Rusin. Viikinkiaikana pohjoismaiset valtiot alkoivat vähitellen muodostua, ja aikakauden kuluessa kristinusko levisi pohjoismaihin heikentäen vähitellen alueen perinteisiä uskontoja. Viikinkiajan alkuna on usein pidetty tanskalaisviikinkien tekemää ryöstöretkeä Northumbriassa sijainneelle Lindisfarnen luostarisaarelle vuonna 793. Päättymisajankohtana pidetään vuonna 1066 käytyä Stamford Bridgen taistelua, jossa Norjan kuningas Harald Ankara sai surmansa. Myös hänen liittolaisensa Tostig Godwininpoika kaatui tuossa taistelussa.
Lähdeaineisto
Viikinkiyhteiskunnassa tunnettiin kirjoitustaito ja käytettiin riimukirjoitusta, joka oli kehitetty pohjoisgermaanisessa kulttuuripiirissä jo ennen viikinkiaikaa. Riimukirjoitusta käytettiin kuitenkin lähinnä uskonnollisiin tarkoituksiin sekä laskenta- ja kalenterimerkintöihin; asiakirjoja tai muistiinpanoja ei tiedetä laaditun. Yhteiskunta toimi suullisella pohjalla, joten viikingit eivät jättäneet itsestään juuri mitään kirjallista jälkeä.
Viikinkiajasta kertoviin suullisiin tarinoihin pohjautuva saagakirjallisuus syntyi Islannissa vasta vuosisatoja viikinkiajan päättymisen jälkeen. Saagat ovat tästä huolimatta paras viikinkien yhteiskuntaa ja kulttuuria kuvaava kirjallinen aineisto, vaikka monet niiden ajan- ja paikanmäärityksistä ovatkin epämääräisiä. Tietoa on säilynynyt myös kuninkaiden palkkaamien hovirunoilijoiden eli skaldien runoista.
Saagoja ajallisesti ja paikallisesti tarkempia lähdeaineistoja ovat länsimaiset kronikka- ja annaalimerkinnät, jotka tosin kuvaavat lähinnä viikinkien ryöstö- ja hävitysretkien tuhoja. Tietoa on säilynyt Britteinsaarilta, frankkivaltakunnasta ja esimerkiksi Fuldan ja Xantenin benediktiiniluostarien vuosikirjoissa. Näiden merkintöjen lisäksi viikingeistä on säilynyt muutamia historiankirjoitukseksi luonnehdittavia tekstejä, joista laajin ja merkittävin on Adam Bremeniläisen kirjoittama Hampurin piispojen historia (Gesta Hammaburgensis Ecclesiae Pontificum) vuodelta 1075. Merkittävä on myös 1100-luvulla koottu venäläinen Nestorin kronikka, jossa kuvataan viikinkien osuutta venäläisvaltioiden synnyssä. Näiden lisäksi on myös muutamia itämaisia lähteitä, kuten vuosina 913–959 eläneen Bysantin keisarin Konstantinos VII:n valtionhallintoa käsittelevä kirja De Administrando Imperio, jossa kuvataan viikinkien retkiä Venäjän joilla. Kirjallisten lähteiden tieto on jo pitkälti hyödynnetty, mutta arkeologia paljastaa jatkuvasti uutta tietoa viikinkien yhteiskunnasta.
Yleiskatsaus historiaan
pienoiskuva|Skandinavian viikinkikaupungit Viikinkiaika määrittyi joukosta yhteiskunnallisia, kulttuurisia, taloudellisia, sotilaallisia ja poliittisia kehitysprosesseja ja tapahtumasarjoja. Nämä kehittyivät vähitellen 700- ja 800-lukujen kuluessa ja hiipuivat pois osittain 900-luvulla, loput vasta 1000- ja 1100-luvuilla. Tällaisia viikinkiajan ilmiöitä olivat esimerkiksi:
Viikinkien asutus ja retket
pienoiskuva|Ennallistettu viikinkiajan pitkätalo Lofooteilla. Viikinkejä ajoivat retkilleen samat syyt jotka ovat aina motivoineet seikkailijoita: uudet maat, rikkaudet ja kuuluisuus. Viljelysmaan vähyys muodostui helposti ongelmaksi Skandinaviassa, varsinkin Norjassa, mikä ajoi ihmisiä siirtolaisiksi myös 1800- ja 1900-luvuilla. Usein onkin arveltu, että tyypillinen viikinkiretkille lähtijä oli hyvin ravittu perheen nuorempi poika, joka oli jäänyt osattomaksi perinnöstä vanhimman pojan periessä perhetilan, ja joka toivoi löytävänsä itselleen omaa maata ja omaisuuden.
Ruotsin alueen asukkaat (itäskandinaavit)
Ruotsin alueen asukkaat, kuten göötalaiset ja svealaiset, tekivät sota- ja verotusretkiä Itämeren rannikkoseuduille ehkä 500-luvulla. Heidän kulkunsa suuntasi Itämeren yli ja Venäjälle kahta isoa jokea seuraten. He perustivat Laatokan rannalle Aldeigjuborgin hallitsemaan Olhavanjoen vesireittiä. Joen yläjuoksulle he perustivat Ilmajärven rannalle Rurikinlinnan ja tekivät siitä kahden etelään johtavan valtaväylän hallitsevan kauppakeskuksen. Toinen reitti kulki Dnepriä pitkin Kiovaan, jonne perustettiin toinen keskus, ja siitä eteenpäin Mustallemerelle. Reitin päässä sijaitsi Bysantin pääkaupunki Konstantinopoli, jota viikingit nimittivät Miklagårdiksi. Toinen reitti, Volgan-Itämeren jokireitti, kulki lähes 4 000 kilometrin matkan Volgaa Kaspianmerelle, jonka takaa kulkivat karavaanireitit Bagdadiin.
Etelään skandinaaveja veti erityisesti hopea, jota saatiin islamilaisen maailman hopeakaivoksista. Vastineeksi he vaihtoivat turkiksia ja orjia, joita saatiin saaliina tai lahjana slaavilaiskansoilta. Vaihtokauppa muuttui helposti ryöstelyksi. Viikingit tekivät sotaretkiä jopa mahtavaa Konstantinopolia vastaan vuonna 860 ja uudelleen 907. Vaikka molemmat hyökkäykset torjuttiin, jälkimmäinen niistä sai Bysantin keisarin tarjoamaan kauppaoikeuksia pohjanmiehille vastineeksi rauhasta. Myöhemmin keisarin palveluksessa toimi myös skandinaavinen henkivartiosto, kuuluisa varjagikaarti.
Tanskan alueen asukkaat (eteläskandinaavit)
Kun Ruotsin alueen viikingit suuntasivat itään, Tanskan alueen viikingit eli daanit katsoivat etelään. Heidän vaikutuksensa tuntui voimakkaimmin Englannissa ja Kaarle Suuren hallitsemassa Frankkien valtakunnassa. Frankit olivat ensi alkuun tarpeeksi voimakkaita torjuakseen hyökkäykset, mutta vuonna 843 valtakunta jaettiin kolmen kilpailevan perillisen kesken, ja pohjanmiehet tarttuivat tilaisuuteen. Pääsiäispäivänä vuonna 845 viikingit hyökkäsivät Pariisiin matkattuaan 160 kilometriä ylävirtaan Seinejokea pitkin.
Vuodesta 850 eteenpäin daanit muuttivat taktiikkaansa nopeista iskuista valloitustyyppiseksi sodankäynniksi. He alkoivat talvehtia valloittamillaan mailla, ja toimivat jokisuille perustamistaan tukikohdista käsin. Seuraava vaihe kehityksessä oli laaja asutus, ja vuonna 865 ensimmäinen monista tanskalaisarmeijoista saapui Englantiin. Tuohon aikaan maa oli jakaantunut puoleen tusinaan kilpailevaan kuningaskuntaan, eivätkä olleet tarpeeksi vahvoja vastustamaan tunkeilijoita. Vuoteen 880 mennessä vain Wessexin eteläinen valtakunta kuninkaansa Alfred Suuren johdolla oli jäljellä vastustamassa laajentumispyrkimyksiä. Siihen mennessä yli puolet Englannista oli daanien hallinnassa, ja he jättivät alueen kieleen ja lakiin pysyvät jälkensä.
Daanien valloitukset Englannissa toimivat pysyvänä tukikohtana ryöstöretkille Ranskaan, kunnes vuonna 911 kuningas Kaarle III päätti tarjota viikinkien johtajalle Rollolle (Hrolf) maata Seine-joen suulta vastineeksi kilpailevien viikinkijoukkojen torjumisesta. Rollo piti kiinni sopimuksesta, ja lyhyessä ajassa pohjanmiehistä tuli normanneja, jotka kääntyivät kristinuskoon ja puhuivat ranskaa. Normandian herttua Vilhelm Valloittaja, Rollon jälkeläinen kuudennessa polvessa, valloitti vuonna 1066 Englannin.
Norjan alueen asukkaat eli länsiskandinaavit
Perimätiedon mukaan vuonna 860 kaksi erillistä ryhmää, joista toinen oli matkalla Hebrideille ja toinen Färsaarille, ajautuivat pois kurssiltaan ja löysivät ennestään tuntemattoman saaren. Uutinen levisi nopeasti, ja pian vuosikymmenen kuluessa uudisasukkaat alkoivat saapua vallatakseen tyhjän maan. Seuraavan vuosisadan kuluessa Islannista kehittyi itsenäinen valtakunta, jolla oli allting-niminen kansankokous. 1000-luvun lopulla Islannissa oli jo 60 000 asukasta, neljännes Norjan asukasmäärästä.
Kun kaikki käyttökelpoinen laidunmaa oli Islannista vallattu, alkoivat uskaliaimmat etsiä uusia maita asutettavaksi. 900-luvun lopulla Norjassa ja Islannissa murhasta tuomittu Erik Punainen matkusti 725 km länteen etsiäkseen maata, jonka olemassaolosta oli huhuttu useiden vuosien ajan. Maata löytyi, ja houkutellakseen uudisasukkaita hän antoi luotaantyöntävälle maamassalle vetoavan nimen Grönlanti ('vihreä maa'). Skandinaavien varhaisissa Grönlannin siirtokunnissa eli vuoteen 980 mennessä useita satoja siirtolaisia maata viljellen ja valaita sekä mursuja pyytäen.
Eräs reitiltään harhautunut uudisasukas havaitsi niin ikään horisontissa matalia kukkuloita, jotka sijaitsivat liian etelässä ollakseen Grönlantia. Hänen tarinansa innoitti Erik Punaisen poikaa, Leif Erikssonia etsimään tätä salaperäistä maata. Lopulta vuonna 1001 eurooppalaiset nousivat Amerikan mantereelle luultavasti ensimmäistä kertaa, kun Leif saapui ensin Baffininsaarelle ja sitten L’Anse aux Meadowsiin lähelle Newfoundlandin pohjoisinta kärkeä. Alueelle annettiin nimi Vinland (muinaisnorjassa vin tarkoitti peltoa tai ketoa). Leifin jälkeen saapuneet asuttajat saivat kuitenkin alkuperäisasukkailta (mahdollisesti inuiitteja tai algonquin-intiaaneja) vihamielisen vastaanoton, ja kaikki 250 uudisasukasta ajettiin takaisin Grönlantiin kolmen vuoden jälkeen. Sen jälkeen grönlantilaiset tekivät lyhyitä puunetsintämatkoja alueelle. Viimeisin muistiinkirjoitettu retki tehtiin vuonna 1347.
Viikinkiajan kaukokauppa
Kaupan keskuksia olivat muun muassa
Viikinkien kauppatuotteita olivat muun muassa turkikset ja aseet, joita he vaihtoivat esimerkiksi kankaisiin, hopeaan ja lasiastioihin.
Sotaretket
Tanskan alueen asukkaat tekivät matkoja etenkin
Norjan alueen asukkaat tekivät matkoja
Ruotsin alueen asukkaat tekivät matkoja etenkin itään (Austvegr), Itämeren yli
Suomen viikinkiaika
pienoiskuva|Viikinkityylinen talo [[Rosalan viikinkikeskuksessa Kemiönsaaren kunnassa.]] Suomessa viikinkiaika oli myöhäisrautakauteen kuuluva ajanjakso, joka seurasi merovingiaikaa ja edelsi ristiretkiaikaa. Skandinaavista tutkimusta seuraillen viikinkiaika on Suomessakin ajoitettu noin vuosiin 800–1050, vaikkakin ainoastaan Ahvenanmaan alueen voidaan katsoa kuuluneen varsinaiseen skandinaaviseen viikinkikulttuuriin. Monet arkeologit ovat kuitenkin alkaneet suosia viikinkiajan takarajana vuotta 1025. Jälkimmäinen vuosiluku ajoittanee tarkemmin ajankohdan, jona ristiretkiaikaiset korutyypit tulivat käyttöön. Mutta jo 900-luvulla arvonmittana alettiin käyttää hopeaa, jota nykyisen Suomen aluille kulkeutui pilkkohopeana ja itämaisina, 1000-luvulla länsimaisina hopearahoina. Niin sanottua muinaismetallia punnittiin pienillä pronssivaa’oilla.
Suomen viikinkiajalta on hyvin niukasti kirjallisia lähteitä. Arkeologisessa löytöaineistossa viikinkiaikaa määrittävät tietyt koru- ja asetyypit. Jälkimmäiset ovat laajalle levinneitä kansainvälisiä tyyppejä, mutta naisten korustossa on myös paikallista suomalaista leimaa. Kupariseoksesta valmistetut korut ja koristeet yleistyivät. Aikakauden vaatetuksessa käytettiin spiraalikoristeita sekä naisten että miesten asuissa. Olkapäiden kohdalla vaatteita kiinni pitäneet pyöreät kupurasoljet ovat aikakauden tärkeimpiä esinetyyppejä eteläisessä Suomessa. Esinetyyppeihin ja myös esimerkiksi linnavuoriin liittyvä tutkimus on osittain vanhentunutta ja kaipaisi uutta tutkimusta. Löytöaineistot ovat peräisin lähinnä kalmistoista, joskin myös asuinpaikkojen arkeologinen tutkimus edistyy vähitellen.
Viikinkiajan kalmistoja tunnetaan lähinnä Varsinais-Suomessa, Satakunnassa, Hämeessä joka tunnettiin viikinkien keskuudessa nimellä Tafstalont, Etelä-Savossa ja Laatokan Karjalassa. Viikinkiajan alun ja keskivaihteen kalmistot olivat pääasiassa maantasaisia polttokenttäkalmistoja ja röykkiökalmistoja. Euran, Säkylän ja Yläneen alueet ovat hautaustavan suhteen poikkeuksia, sillä alueella vallitsevana hautaustapana oli merovingiajalta periytynyt ruumishautakulttuuri. Viikinkiajan lopulla, käytännössä 1000-luvulla, siirryttiin koko eteläisessä Suomessa ruumishautaukseen. 1000-luvulla alkoi Suomea sävyttää kristinuskon vaikutus, pakanallinen Suomi muuttuikin 1000-luvulla barbaali-kristilliseksi. Tuohon aikaan Ruotsi omaksui roomalaiskatolisen, mutta Kiova ja Novgorod ortodoksisen uskon. Suomen alueesta tuli täten Rooman ja Bysantin taistelutanner.
Viikinkiaika toi Itämerelle ensimmäiset kaupungit, käsiteolliseen tuotantoon ja sen markkinointiin sekä yleiseen tavaranvaihtoon erikoistuneet tiheästi rakennetut yhdyskunnat, joista tärkein silloiselle Suomelle oli nykyisen Tukholman lähistöllä sijainnut Birka, joka oli todennäköisesti sama kuin inkeriläisten kansanrunojen Koivisto.
Kirjoitus tuli maassa yleisesti tunnetuksi viikinkimiekkojen merkkien kautta.
Tutkituista ajanjakson kohteista esimerkiksi Tampereen Vilusenharjussa ja Turun Taskulassa ruumis- ja polttohautausta käytettiin ilmeisesti rinnakkain ennen siirtymistä yksinomaan ruumishautaukseen. Skandinaavista Ahvenanmaata lukuun ottamatta kalmistoalueiden väestöä voi pääasiallisesti pitää nykyisten suomalaisten ja karjalaisten kielellisinä ja geneettisinä esivanhempina.
Kalmistollisen asutuksen alueilla maanviljely ja karjanhoito olivat peruselinkeinot, vaikka tietysti myös metsästyksen ja kalastuksen merkitys oli suuri. Keski-, Pohjois- ja Itä-Suomen erämaa-alueilla arkeologisten löytöjen määrä on aikaisempaa runsaampi. Tämä johtuu uudisasutuksesta tai metalliesineiden ja uusien hautaustapojen leviämisestä erämaita asuttavan kalastaja-metsästäjäväestön keskuuteen. Erämaa-alueiden väestöllä lienee ainakin osittainen yhteys nykyiseen saamelaisväestöön. Turkismetsästys erämaa-alueilla oli ilmeisen vilkasta. Turkiskauppa yhdisti Suomen alueen viikinkien ylläpitämään kauppaverkostoon. Suomeen hankittiin muun muassa aseita ja hopeaa. On mahdollista, että Suomen alueen asukkaita on ottanut osaa viikinkiretkiin ja he ovat liikkuneet Itämerta kauempana. Kaupankäynnin kerryttämästä varallisuudesta kertovat hopearahoja sisältävät kätkölöydöt, joista on peräisin suurin osa Suomen alueelta löydetyistä viikinkiajan kolikoista. Nykyisin pidetään todennäköisenä, että Suomen asukkaiden suhteet skandinaaveihin olivat suhteellisen rauhanomaiset. Siitepölyanalyysien perusteella asutus jatkui Länsi-Uudellamaalla, mutta Etelä-Pohjanmaalta kalmistolöydöt häviävät viikinkiajan kuluessa, vaikka merovingiajan löydöt näillä alueilla ovat runsaat. Tutkimuksen keskuudessa ei vallitse yksimielisyyttä siitä, tarkoittaako tämä alueiden autioitumista vai uusien hautaustapojen omaksumista. Myös Ahvenanmaalla tapahtuu sama löytöaineiston katoaminen viikinkiajan lopulla. Linnavuorien ajoittaminen on hankalaa, mutta niiden käyttö yleistyy ilmeisesti vasta viikinkiajan lopulla ja ristiretkiajalla eli 1000- ja 1100-luvuilla, mikä todistanee lisääntyneestä ulkoisen hyökkäyksen uhasta.