cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Polymeraasiketjureaktio
thumb|Kahdeksan PCR-putken ”strippi”. PCR eli polymeraasiketjureaktio on yksi tärkeimmistä molekyylibiologian menetelmistä, jolla esimerkiksi yksittäinen geeni tai mikä tahansa DNA-pätkä voidaan monistaa eksponentiaalisesti. PCR suoritetaan elävien solujen ulkopuolella laboratoriossa (in vitro), käyttäen erityistä PCR-laitetta. PCR:n avulla hyvin pienestä DNA-määrästä saadaan muutamassa tunnissa monistettua miljardikertainen määrä samaa DNA:ta.
PCR-tekniikkaa käytetään moniin tarkoituksiin, muun muassa perinnöllisten sairauksien etsimiseen, yksilöiden tunnistamiseen geneettisten sormenjälkien avulla, infektiosairauksien diagnosointiin ja geenien kloonaamiseen.
Polymeraasiketjureaktioon perustuvat monet muut molekyylibiologian menetelmät, kuten qPCR, RT-PCR ja nämä yhdistävä RT-qPCR.
Historia
Ensimmäisen PCR:n kaltaisen menetelmän kuvasi norjalainen Kjell Kleppe tutkimusryhmänsä kanssa jo vuonna 1971, jolloin Kleppe julkaisi yhdessä Nobel-palkitun H. Gobind Khoranan kanssa artikkelin Repair replication of short synthetic DNA's as catalyzed by DNA polymerases Journal of Molecular Biologyssa. Artikkelissaan he käytännössä kuvasivat PCR:n perusteet. Artikkeli perustui Kleppen kokeisiin, joissa hän oli ensin kaksin- ja sitten nelinkertaistanut pienen synteettisen DNA-pätkän kahden alukkeen ja DNA-polymeraasin avulla. Kleppen työ jäi kuitenkin vähälle huomiolle ja vasta Kary Mullis ja hänen työtoverinsa Cetus Corporationissa kehittivät menetelmää niin pitkälle, että PCR-tekniikasta tuli laboratoriotyöskentelyn arkea. Kary Mullis sai vuonna 1983 aloittamastaan työstä Nobelin kemianpalkinnon vuonna 1993.
PCR:n osat
PCR-reaktion tilavuus on useimmiten hyvin pieni, noin 10–150 μl. Useimmiten monistettavan alueen koko on alle 10 kbp, mutta reaktion komponentteja muuttamalla myös jopa 40 kbp:n mittaisten alueiden monistaminen on mahdollista. Yksinkertaisimmillaan tavallinen PCR-reaktio sisältää seuraavat osat:
Thermus aquaticus -bakteerista eristetty Taq-polymeraasientsyymi on yksi yleisimmin käytetyistä entsyymeistä. Myös muita polymeraasientsyymejä käytetään säännöllisesti, varsinkin kun halutaan monistaa joko pidempiä alueita tai monistuksen nopeutta tai virheettömyyttä halutaan kasvattaa. Polymeraasientsyymi rakentaa uuden DNA-juosteen yksittäisistä dNTP-molekyyleistä (dATP, dTTP, dCTP ja dGTP), joiden konsentraatio reaktiossa on yleensä yhtä suuri.
Näiden reaktion välttämättömien osasten lisäksi PCR-reaktiossa käytetään lisäksi usein myös muita aineita, joiden tarkoituksena on muuttaa reaktion olosuhteita suotuisemmiksi. Puskuriliuoksen tehtävänä on muuttaa reaktion olosuhteet otollisiksi DNA:n monistumiselle ja stabiloida polymeraasientsyymiä. Liuoksen tarkka koostumus on entsyymispesifi ja se on siksi useimmiten myös valmistajayhtiön patentoima. Ionien konsentraatiot puolestaan vaikuttavat reaktion tarkkuuteen. Yleisimmin kationien lähteenä käytetään magnesiumkloridiliuosta (MgCl2), mutta myös mangaani-ionien (Mn2+) käyttö on mahdollista. Ionien konsentraation kasvaessa reaktion spesifisyys laskee.
PCR:n kulku
Polymeraasiketjureaktiossa toistetaan yksinkertaisimmillaan kolmea vaihetta:
Reaktion aikana DNA:n vastinjuosteet irtoavat toisistaan, alukkeet liittyvät yksijuosteiseen DNA:han ja polymeraasi luo alukkeista alkaen uuden vastinjuosteen. Näitä vaiheita peräkkäin toistamalla monistettavan alueen kopiomäärä kasvaa eksponentiaalisesti.
thumb|none|450px|DNA:n monistuminen ja PCR:n lämpötilaprofiili. 1': Alkudenaturaatio ja 1: Denaturaatiovaihe jossa DNA:n vastinjuosteet irtoavat toisistaan. (94–96 °C) 2: Alukkeiden kiinnittyminen (45–65 °C). 3: Pidentyminen (72 °C). Kuvan neljästä syklistä jokainen kaksinkertaistaa DNA:n määrän.
Denaturaatiovaiheessa reaktioseos kuumennetaan 94–98 °C:een noin 30 sekunnin tai pisimmillään yhden minuutin ajaksi riippuen käytettävän DNA-templaatin kompleksisuudesta. DNA denaturoituu ja sen vastinjuosteet irtoavat toisistaan korkean lämpötilan vaikutuksesta. Reaktion ensimmäisenä vaiheena voidaan usein myös käyttää niin kutsuttua alkudenaturaatiota, jossa lämpötila nostetaan 94-98 asteeseen kahdeksi minuutiksi. Tämän vaiheen tarkoituksena on varmistaa kaikkien DNA-molekyylien täydellinen denaturaatio.
Debby Boone
pienoiskuva|Debby Boone vuonna 1997. Deborah Ann "Debby" Boone (s. 22. syyskuuta 1956) on yhdysvaltalainen laulaja. Hänet muistetaan parhaiten hitistä "You Light Up My Life" (1977), joka vietti kymmenen viikkoa Billboard Hot 100 -listan kärjessä ja toi esittäjälleen "parhaan tulokkaan" Grammy-palkinnon.
Polymeraasiketjureaktio
PCR:n kulku
Alukkeiden liittymisvaiheessa PCR-reaktioseoksen lämpötila lasketaan alukkeiden nukleotidisekvenssistä riippuen noin 45–65 °C:een. Lämpötila on riippuvainen alukkeiden sulamislämpötilasta (Tm), joka puolestaan on suoraan verrannollinen alukkeen emäskoostumukseen. Liittymisvaiheessa tutkittavalle DNA-kohdalle spesifiset alukkeet kiinnittyvät yksisäikeiseen DNA:han emäsparisäännön mukaisesti. Koska DNA-polymeraasi vaatii alukkeen läsnäolon DNA-juosteessa ennen kuin se voi aloittaa toimintaansa, rajaavat alukkeet siten monistettavan alueen.
Debby Boone
Boone syntyi Hackensackissa, New Jerseyssä, kuuluisan muusikko Pat Boonen ja Shirley Lee Foney Boonen tyttäreksi. Hän nousi teini-ikäisenä yhdessä sisartensa kanssa listoille yhtyenimellä "The Boones". Hän aloitti soolouransa singlellä "You Light Up My Life".
Boone oli 1970-luvun lopussa ja 1980-luvun alussa listoilla useilla countryjulkaisuillaan. Hän tulkitsi muiden ohella Connie Francisin lauluja. Hän julkaisi vuonna 1981 omaelämäkerran Debby Boone So Far ja menestyi paitsi muusikkona, myös teatterin näyttelijänä; satunnaisemmin hän on esiintynyt myös televisiossa.
Vuodesta 1980 alkaen Boone on levyttänyt myös gospelhenkistä musiikkia voittaen kaksi GMA Dove -palkintoa ja kaksi Grammya lisää. Hän meni vuonna 1979 naimisiin Gabriel Ferrerin kanssa. Pari sai neljä lasta: Jordanin (s. 1980), kaksostytöt Gabriellen ja Dustinin (s. 1983) sekä Tessan (s. 1986). Yhteistyössä miehensä kanssa Boone julkaisi useita lastenkirjoja.
Heavenly Sword
Heavenly Sword on Ninja Theoryn kehittämä ja Sony Computer Entertainmentin julkaisema toimintaseikkailupeli. Peli julkaistiin syksyllä 2007 yksinoikeudella PlayStation 3:lle ja on yksi PlayStation 3:n julkaisupeleistä.
Pelaaminen
Nariko lähestyy vastustajiansa aseettomilla kamppailulajeilla, voimakkaalla miekalla sekä pitkällä kettingillä. Näillä aseilla taisteleminen on hyvin erilaista: miekka tekee suurta vahinkoa lähietäisyydeltä, kettingillä vihollisia voi iskeä kauempaa. Myös monia esineitä voi käyttää aseina, jopa kuolleita vihollisia.
Narikolla on käytössään lukuisia yhdistelmähyökkäyksiä eli komboja, joita voi avata keräämällä vaaseista löytyviä glyyfejä. Lisäksi glyyfejä saa tietyn määrän jokaisen tason lopussa, riippuen pelaajan suorituksesta. Pelissä on myös quick time event -kohtauksia, joissa pelaajan pitää painella ruudulle ilmestyviä kuvioita vastaavia ohjaimen painikkeita.
Osa pelistä pelataan Narikon adoptoidulla siskolla, Kailla, jolla on käytössään varsijousi.
Juoni
Alussa peli esittelee klaanin, johon päähenkilö Nariko syntyy. Klaanilaiset ovat sukupolvien ajan tunteneet ennustuksen, jonka mukaan klaanin johtajalle syntyy poika, joka johtaa ryhmän oikeutetulle paikalleen taivaassa. Kun klaanin nykyiselle johtajalle syntyykin Nariko-tytär, vaikuttaa siltä, että ennustus jää jälleen kerran toteutumatta.
Pian verenhimoinen ja despootti kuningas Bohan kaappaa Narikon isän ja tämän klaanilaiset. Nariko oivaltaa, että hänellä on tilaisuus muuttaa kohtaloaan ja kostaa Bohanille. Toteuttaakseen aikeensa Narikon on tartuttava aseeseen nimeltä Heavenly Sword. Ase on niin voimallinen, että jokainen sen isku vie käyttäjänsä lähemmäs kuolemaa. Taistellessaan Nariko ymmärtää koston hyödyttömyyden, mutta oppii myös oman arvonsa ja löytää paikkansa maailmassa. Vasta silloin hän vapautuu miekan vallasta ja pystyy hallitsemaan sitä. Peli päättyy siihen, kun Nariko muuttaa yksinäisen, kirotun elämänsä ja täyttää kohtalonsa.
Vastaanotto
Peli on voittanut Game Critics Awards -palkinnon Paras tappelupeli -kategoriassa.
Critics’ Choice Movie Awards
Critics’ Choice Movie Awards on vuosittain järjestettävä elokuva-alan palkintogaala. Palkinnot jakaa yhdysvaltalainen elokuvakriitikkojen yhdistys nimeltä Broadcast Film Critics Association (BFCA). Palkintoja annetaan parhaille elokuville ja alan henkilöille. Järjestöön kuuluu ammattimaisten elokuvakriitikoiden lisäksi myös runsaasti verkkokirjoittajia.
Critics’ Choice -elokuvapalkintoja on jattu vuodesta 1996 lähtien. Elokuvapalkinnon nimi oli aiemmin lyhyesti Critics’ Choice Award. Nimeä on muutettu, koska vuodesta 2011 asti on jaettu erillistä televisiosarjoille tarkoitettua Critics’ Choice Television Award -palkintoa. Nykyään Critics’ Choice -palkinto voi viitata siis sekä elokuva- että televisio-ohjelmapalkintoon. Vuonna 2016 molemmat palkinnot jaettiin ensimmäisen kerran samassa palkintogaalassa.
Romanien lippu
thumb|right|250px|Romanien lippu.
Romanien lippu on romanien kansainvälinen lippu. Se hyväksyttiin romanien ensimmäisessä maailmankongressissa 1971, joka pidettiin Lontoossa. Lippu koostuu sinisestä ja vihreästä taustasta. Sininen väri edustaa taivasta ja kuvaa henkisiä arvoja. Vihreä puolestaan edustaa maata ja kuvaa maallisia arvoja. Lipun keskellä on punainen chakra eli pyörä, jollainen löytyy myös Intian lipusta.
Wetar
Wetar on harvaan asuttu saari Indonesiassa Timorin pohjoispuolella Pienten Sundasaarten itäpuolella. Sen pinta-ala on 3 888 km². Se on Barat Daya -saariin kuuluva saariryhmän suurin saari mutta kuuluu hallinnollisesti Molukkeihin.
Eider-politiikka
Eider-politiikka oli Tanskan nationalistien vaatimus, että maan eteläraja olisi siirrettävä kulkemaan Eiderjokea pitkin, koska se oli historiallisesti ollut Schleswigin ja Holsteinin välinen raja. Suuntaus vaikutti voimakkaimmin 1830-luvulta 1860-luvulle. Vaatimus esitettiin hallituspiireissä vuonna 1842, jolloin sen toteuttaminen näytti kruununperimyksen kannalta mahdolliselta. Kun Tanska kärsi tappion Toisessa Saksan–Tanskan sodassa 1864, jouduttiin Eider-politiikasta luopumaan.
Enlil
Enlil (Herra Tuuli), joka tunnetaan myös nimellä Nunamnir oli yksi Mesopotamian pantheonin vaikutusvaltaisimmista jumalista. Häntä luonnehditaan nuolenpäälähteissä muun muassa epiteeteillä mahtava vuori, kuningas, isä ja luoja. Hänet kuvataan monissa teksteissä jumalaksi, joka toimeenpani jumalten kokouksen päätöksen. Mesopotamian mytologian antaman kuvan perusteella häntä voidaan pitää jumalana, jolla oli valta päättää ihmisten ja valtakuntien kohtaloista.
Enlil oli Taivaan jumala Anun jälkeläinen ja hänet kuvataan myös Aruru-jumalan veljeksi. Enlilin lapsia olivat muun muassa rakkauden ja sodan jumalatar Ištar, säänjumala Adad (Iškur), kuunjumala Nanna-Suen (Sîn) ja auringonjumala Šamaš. Hänen vaimonsa oli ilman jumalatar Ninlil.
Enlil oli Nippurin kaupunginjumala ja hänen temppelinsä nimi oli Ekur (vuoritalo). Enlilin asema heikkeni toisen vuosituhannen aikana, koska Babylonin kaupunginjumala Marduk nosti asemaansa voimakkaasti Mesopotamian alueella. Mardukin korottaminen pantheonin pääjumalaksi kuvataan teoksessa Enuma Eliš.
Epigrammi
Alun perin epigrammi tarkoitti rakennuksen päätykirjoitusta ”päälle kirjoitettua”, temppelilahjojen omistuskirjoitusta tai päällekirjoitusta. Hautakiviin piirretyt epigrammit kertoivat haudatun nimen ja jotain hänen elämänvaiheistaan. Jo muinaisessa Egyptissä laadittiin epigrammeja. Ensimmäinen nimeltä tunnettu epigrammirunoilija on kreikkalainen Arkhilokhos (n. 680–645 eaa.). Roomalainen Martialis (n. 40–104 jaa.) laati yli satiirista epigrammia, joista on suomennettu valikoima Venus, viini ja vapaus. Suomalaisia epigrammaatikkoja ovat esim. J. L. Runeberg, V. A. Koskenniemi ja Otto Manninen.
Kreikkalaisen epigrammirunouden tärkein lähde on Kreikkalainen antologia. Roomalaiset epigrammit ovat paljossa velkaa kreikkalaisille edeltäjille ja aikalaisille. Roomalaiset epigrammit olivat kuitenkin kreikkalaisia useammin satiirisia ja käyttivät joskus epäsiveellistä kieltä vaikutuksen aikaansaamiseksi. Nykypäivänä epigrammin tunnetuin muoto on viisisäkeinen limerikki.
Cinderella
Cinderella voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Epigrammi
Merkitys journalismissa
Journalismissa epigrammi ei tarkoita runomuotoista kerrontaa vaan pelkästään poikkeuksellisen napakkaa ja asian ytimekkäästi kiteyttävää toteamusta.
Eurybia
Myös yksi Thespioksen viidestäkymmenestä tyttärestä oli nimeltään Eurybia. Hän sai Herakleen kanssa pojan, Polylaoksen.
Alumiininitraatti
Alumiininitraatti (Al(NO3)3) on alumiini- ja nitraatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää useissa eri sovellutuksissa.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö
Huoneenlämpötilassa alumiininitraatti on valkoista kiteistä ja hygroskooppista ainetta. Yhdiste esiintyy useimmiten kidevedellisenä nonahydraattina (Al(NO3)3·9H2O), jonka alkeiskoppi on romboedrinen. Alumiininitraatti liukenee erittäin hyvin veteen ja liukenee myös etanoliin ja asetoniin. Kuumennettaessa aine hajoaa alumiinioksidiksi. Muiden nitraattien tavoin alumiininitraatti on voimakas hapetin.
Alumiininitraattia valmistetaan neutraloimalla alumiinihydroksidia typpihapolla. Toinen tapa on alumiinisulfaatin ja niukkaliukoisia sulfaatteja muodostavien metallinitraattisuolojen reaktio.
Alumiininitraattia käytetään alumiinioksidipaperien valmistamiseen, peittana tekstiilien värjäyksessä, muuntajien ytimissä, harvinaisten maametallien metallurgiassa uuttamiseen ja fenolien ja fenyylieetterien nitraamiseen.
Ricardo Björnberg
Carl Ricardo (Richard) Björnberg (9. elokuuta 1861 Pori – 20. helmikuuta 1917 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti.
Björnbergin teollisuussukuun kuulunut, Porista kotoisin ollut Ricardo Björnberg valmistui arkkitehdiksi Helsingin polyteknillisestä opistosta vuonna 1884. Hän oli aluksi työssä yksityisessä arkkitehtitoimistossa ja suoritti jatko-opintaja Wienin Teknillisessä korkeakoulussa vuosina 1885–1886. Hänestä tuli yleisten rakennusten ylihallituksen ylimääräinen arkkitehti 1887 ja hän toimi Helsingin kaupungin ylimpänä rakennustarkastajana 1891–1905 sekä Valtioneuvoston linnan johtavana arkkitehtinä 1892–1905. Björnberg oli vuodesta 1891 osakkaana C. R. Rosenbergin arkkitehtitoimistossa. Hän teki useita ulkomaanmatkoja muun muassa Espanjaan ja hänen kiinnostuksensa kohteisiin kuuluivat arkkitehtuurin ohella puunjalostuskoneet ja polttomoottoriteknologia. Ricardo Björnberg kuoli sydänkohtaukseen helmikuussa 1917.
Harrastajateatteri
Harrastajateatteri on kokonaan harrastajanäyttelijöiden ja tekijöiden voimin toimiva teatteri. Teatteri, jonka johdossa on ammattilainen kutsutaan ammattijohtoiseksi harrastajateatteriksi.
Suomessa arvioidaan olevan noin 800 erilaista teatteriharrastusryhmää, joissa on mukana noin 20 000 harrastajaa. Asukasmäärään suhteutettuna teatteria harrastetaan erityisen paljon maaseutupaikkakunnilla. Kesäasukkaiden suosimissa kunnissa harrastajien kesäteatterit ovat suosittuja.
Pirttijärvi (Pori)
pienoiskuva|Pirttijärvellä surmattujen talollisten muistomerkki. Pirttijärvi on Porissa entisen Ahlaisten kunnan alueella sijaitseva kylä. Se sijaitse Merikarvian rajan tuntumassa valtatie 8:n varrella noin 27 kilometrin päässä Porin keskustasta. Pirttijärvellä on myös samanniminen soistunut järvi.
Sisällissodan aikana helmikuussa 1918 kylässä käytiin Ahlaisten rintaman taisteluja. Pirttijärvellä on kolmen punaisten surmaaman merikarvialaisen talollisen muistomerkki.
Lan Xang
Lan Xang eli Miljoonien elefanttien maa oli kuningaskunta suurin piirtein nykyisen Laosin alueella 1300-luvulta 1700-luvun alkuun. Kuningaskunnan perustajana on pidetty Angkorilaista prinssi Fa Ngumia. Valtakunnan pääkaupunki oli aluksi Luang Prabang ja sittemmin Vientiane. Valtakunta hajosi kolmeen erilliseen osaan 1700-luvun alussa.
Maantiede
Lan Xangin kuningaskunnan ydinalue vastasi suurin piirtein nykyisen Laosin aluetta. Kuningaskunnan vaikutusalueen suuruutta on saatettu sittemmin liioitella, mutta suurimmillaan se käsitti perinteen mukaan myös Kambodžan koillisosat Angkoriin saakka, nykyisen Thaimaan Nakhon Phanomin, Roi Etin ja Nakhon Ratchasiman, sekä pohjoisessa Sipsong Chu Tain ja Sipsong Phan Nan.
Historia
Kuningas Suriyavongsa hallitsi Lan Xangia 1600-luvulla. Hänen valtakauttaan on pidetty kuningaskunnan kulta-aikana. Tuolloin maassa kävivät myös ensimmäiset kuningaskunnasta kirjoittaneet eurooppalaiset. Hollantilainen Gerritt van Wuysthoff vieraili Suriyavongsan hovissa ja kirjoitti pääkaupungin loistosta. 1700-luvun alussa kuningaskunta jakautui kuitenkin kolmeen osaan. Kuningas Souligna Vongsan kuoltua vuonna 1694 valtaistuimelle nousi hänen sukulaispoikansa vietnamilaisten tukemana. Kaikki paikalliset ruhtinaat eivät kuitenkaan vientamilaisvaltaa hyväksyneet. Luang Prabang itsenäistyi vuonna 1707 ja Champassak vuonna 1713. Pääkaupungin alueesta tuli Vientianen kuningaskunta.
Kulttuuri
thumb|[[Buddha-veistos 1600-luvulta.]] Huomattava osa Lan Xangin kuningaskunnan materiaalisesta kulttuurista on tuhoutunut sittempien alueen sotien aikana. Arkkitehtuuri kukoisti etenkin useita luostareita ja thateja rakennuttaneen kuningas Setthathiratin valtakudella 1500-luvulla. Setthathirat rakennutti etenkin uutta pääkaupunkiaan Vientianetta. Tuolloin rakennettiin esimerkiksi Thuat Luang. Setthathirat rakennutti myös vanheman pääkaupunkgin Luang Prabangin Wat Sieng Thongin temppelin. Lan Xangin kuvanveistotaide sai vaikutteita etenkin Lannasta ja Sukhothaista. Säilynyt esimerkki ajan tyylistä on 1370-luvulla valmistunut Luang Prabangin Wat Manolomin temppelin kuusimetrinen pronssista tehty Buddhan torso.
1500-luku oli myös laosilaisen kirjallisuuden kultakautta. Tuolloin alueelle levisi khmereiltä hindulainen Ramayana, jonka paikallinen nimi on Pra Lak Pra Lam. Teos vaikutti myös esimerkiksi laosilaisen tanssidraaman kehitykseen. Vuonna 1503 julkaistu Nithan Khun Borom on puolestaan tai-laosilaisen maailman syntymyytin kertova historian kronikka.
Gregor Deschwanden
Gregor Deschwanden (s. 27. helmikuuta 1991) on sveitsiläinen mäkihyppääjä. Hän edustaa Horwia.
Juhana I Peloton
thumb|left|Juhana I Peloton
Gregor Deschwanden
Mäkihypyn maailmancupissa Deschwanden kilpaili ensimmäisen kerran Willingenissä helmikuussa 2010. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti Kuusamossa joulukuussa 2012 oltuaan 30:s. Parhaimmillaan hän on sijoittunut maailmancupissa seitsemänneksi Nižni Tagilin kilpailuissa joulukuussa 2015 ja 2017.
Juhana I Peloton
Juhana I Peloton, myös Juhana Peloton (28. toukokuuta 1371 Dijon – 10. syyskuuta 1419 Montereau-Fault-Yonne) oli kuninkaalliseen Valois-sukuun eli Kapetingeihin kuulunut Burgundin herttua satavuotisen sodan aikana Ranskassa.
Gregor Deschwanden
Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 2013 Deschwanden sijoittui joukkuekilpailussa kymmenenneksi, normaalimäen kilpailussa 41:nneksi ja suurmäen kilpailussa 43:nneksi. Sotšin olympialaisissa 2014 hän oli suurmäessä 14:s ja normaalimäessä 25:s. Falunin MM-kilpailuissa 2015 hän sijoittui normaalimäessä 14:nneksi, suurmäessä 17:nneksi ja joukkuemäessä kymmenenneksi. Lahden MM-kilpailuissa 2017 hän oli normaalimäessä 33:s, suurmäessä 35:s ja joukkuekilpailussa kymmenes. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän sijoittui normaalimäessä 29:nneksi ja suurmäessä 36:nneksi. Oberstdorfin MM-kilpailuissa 2021 hän oli suurmäessä 20:s, normaalimäessä 24.s ja joukkuemäessä seitsemäs. Pekingin olympialaisissa 2022 hän sijoittui normaalimäessä 17:nneksi ja suurmäessä 22:nneksi. Planican MM-kilpailuissa 2023 hän oli normaalimäessä 19:s.
Juhana I Peloton
Juhanasta tuli Burgundin ja Flanderin herttuakunnan päämies vuonna 1404 Kaarle VI:n ollessa Ranskan kuningas. Ennen sitä hän osoitti nimensä mukaista pelottomuutta Nikopoliin taistelussa 1396 turkkilaista sulttaani Bayezid I:tä vastaan. Tosin hänen johtamansa ranskalainen ratsuväki kärsi taistelussa suuret tappiot kurittomuutensa takia. Juhana jäi panttivangiksi, ja suvun oli maksettava hänestä 200 000 dukaatin lunnaat. Juhanasta tuli kuitenkin kansallissankari, ja sen turvin hän sekaantui monin tavoin Ranskan hallitsemiseen. Tämä oli mahdollista kuninkaan mielisairauden takia. Kaarlesta tuli kyvytön maan johtajaksi, ja hänen Valois-sukuiset setänsä ottivat vallan ja käyttivät valtion varoja omaksi edukseen.
Gregor Deschwanden
Deschwanden on sijoittunut lentomäen MM-kilpailuissa 23:nneksi Harrachovissa 2014, 30:nneksi Kulmissa 2016 ja 34:nneksi Oberstdorfissa 2018 sekä joukkuekilpailussa kuudenneksi 2018.
Juhana I Peloton
Juhana murhautti vastustajansa Orléansin herttua Ludvigin vuonna 1407. Murha oli viimeinen sytyke 28-vuotiseen sisällissotaan Burgundin ja Armagnacin puolueiden välillä. Juhanan verinen hallitsemistapa johti siihen, että pariisilaiset karkottivat hänet kaupungista vuonna 1413. Tämän takia Juhana asettui satavuotisessa sodassa Englannin ja sen kuningas Henrikin puolelle. Yhteisoperaatio kuivui kokoon Juhanan kuoleman 1419 ja Henrikin kuoleman 1422 takia. Juhana murhattiin Montereaun sillalla hänen ollessaan tapaamassa tulevaa kuningasta Kaarle VII:tä. Ranskan sotaonni kääntyi lopulta vasta Orléansin neitsyen ansiosta vuodesta 1430 alkaen.
Dijala (joki)
Dijala on Tigrisin sivujoki, joka sijaitsee suurelta osin Irakin Kurdistanissa. Se alkaa Zagrosvuorilta Sirwan-nimisenä ja yhtyy Tigrisiin Bagdadin eteläpuolella. Joen pituus on 443 kilometriä.
Nimi
Joen kurdinkielinen nimi Sirwan tarkoittaa 'myrskyävää merta' tai 'nopeasti virtaavaa jokea'. Joki on antanut nimensä myös Ilamin lähellä sijaitsevalle muinaiselle kaupungille, Siravandille.
Vuonokylä
Vuonokylä oli kylä Suomen Neuvostoliitolle vuonna 1944 luovuttaman Petsamon kunnan pohjoisosassa. Vuonokylä oli yksi Petsamon 16 kyläkunnasta, jotka muodostettiin valtioneuvoston vuonna 1930 vahvistamassa Petsamon uudessa kyläjaossa. Kyläkuntajaossa Vuonokylän alueeksi määriteltiin Petsamonvuonon ja Peuravuonon seudut. Vuonokylään ei kuitenkaan kuulunut Petsamonvuononperukka, vaan Vuonokylän naapurikyliä olivat etelässä Petsamonvuonon länsirannalla Trifona (Petsamo) ja itärannalla Kaakkuri. Vuonokylän alueen suurimmat kylät olivat Liinahamari Petsamonvuonon länsirannalla, Porovaara Petsamonvuonon itärannalla ja Peuravuono samannimisen vuonon pohjukassa.
Jäämerentie päättyi Vuonokylän alueelle Petsamonvuonon länsirannalla sijaitsevaan Liinahamariin. Liinahamarissa sijaitsi Suomen ainoa valtamerisatama, joka oli jäätön ympäri vuoden. Vuonokylän alue kuului Petsamon ensimmäisessä koulupiirijaosta vuodelta 1921 kirkonkylän eli Parkkinan koulupiiriin. Vuonna 1927 Parkkinan piirin pohjoisosa erotettiin omaksi Vuonokylän koulupiiriksi. Vuonokylän kansakoulu sijaitsi Trifonassa. Koulu toimi aluksi vain alakouluna, vuonna 1931 siitä tuli supistettu ja vuonna 1936 täydellinen kansakoulu.
Kun Suomi menetti talvisodan päättäneessä Moskovan rauhassa 1940 Raja-Karjalan ja Suojärven myötä siihen astisen itäisimmän kylänsä Ignoilan sekä Petsamon koillisosan, tuli Vuonokylästä Suomen itäisin kylä jatkosodan päättäneeseen Moskovan välirauhansopimuksen solmimiseen 1944 saakka.
Vuosina 1921-1935 Vuonokylä, Porovaaraa ja Peuravuonoa laskettiin erilleen, mutta vuonna 1939 niitä ei enää eritelty.
Michael Lindsay-Hogg
Michael Lindsay-Hogg (s. 5. toukokuuta 1940 New York) on yhdysvaltalaissyntyinen elokuva-, televisio- ja teatteriohjaaja, joka on tehnyt valtaosan urastaan Britanniassa. Hän ohjasi 1960-luvulta alkaen monia musiikkiesitystallenteita muun muassa The Beatlesille ja vielä 1980-luvulla muun muassa The Rolling Stonesille ja Paul Simonille. Hänen ohjauksessaan syntyi myös The Beatlesin viime vaiheita kuvaava televisiodokumentti Let It Be (1970), jonka kuvausvaiheista tammikuussa 1969 Peter Jackson ohjasi vuonna 2021 ensiesitetyn lähes kahdeksantuntisen dokumenttisarjan The Beatles: Get Back.
Vuonna 2011 ilmestyi Michael Lindsay-Hoggin omaelämäkerta Luck and Circumstance: A Coming of Age in Hollywood, New York and Points Beyond. Siinä hän kirjoittaa muun muassa suhteestaan Orson Wellesiin, jota on vihjailtu hänen biologiseksi isäkseen ilman että asiasta on saatu varmuutta. Lindsay-Hoggin äiti oli irlantilais-yhdysvaltalainen näyttelijä Geraldine Fitzgerald ja virallinen isä tämän tuolloinen puoliso, englantilainen Sir Edward Lindsay-Hogg, jolta poika on perinyt baronetin arvon.
Eero Herranen
Herranen on syntyjään suomalainen, mutta on asunut aiemmin ulkomailla. Hän on asunut lapsena ja nuorena vuosia Saksassa.
Roberto Moreno
Roberto "Pupo" Moreno (s. 11. helmikuuta 1959 Rio de Janeiro, Rio de Janeiro, Brasilia) on brasilialainen kilpa-ajaja, joka tunnetaan entisenä F1- ja IndyCar/CART-kuljettajana. Moreno joutui molemmissa sarjoissa usein tyytymään huonoon tai korkeintaan keskivertoon kalustoon. Moreno vetäytyi kilparadoilta vuoden 2014 jälkeen. Hän kilpaili viimeisellä kaudellaan kotimaansa Brasilian vakioautosarjassa.
Formula 1 -ura
Morenon ensimmäinen tilaisuus F1-sarjassa tuli, kun hän pääsi korvaamaan loukkaantunutta Nigel Manselliä Lotukselle vuoden 1982 Hollannin Grand Prix'hin. Moreno oli kuitenkin huonosti valmistautunut ja karsiutui. Tämä tahrasi Morenon maineen, jonka elpyminen kesti useita vuosia. Mainettaan Moreno pyrki paikkaamaan ajamalla 1980-luvun puolivälissä Yhdysvalloissa IndyCar-sarjaa.
1980-luvun loppupuolella Moreno palasi Formula 1 -sarjaan, mutta hän ajoi pienissä talleissa, joissa kilpailuun asti pääseminenkin oli yleensä hyvä saavutus. Kaudella 1987 Moreno ajoi ranskalaisen AGS:n toista autoa. AGS:ltä tie vei Colonille vuonna 1989. Tulokset olivat laihoja, mutta Colonilla Moreno peittosi helposti ranskalaisen tallikaverinsa, Pierre-Henri Raphanelin. Vuonna 1990 Moreno siirtyi italialais-sveitsiläiseen EuroBrun-talliin, jossa hän murskasi rahalla ajavan Claudio Langesin, erään 1990-luvun surkeimmista F1-kuljettajista. Jälkikäteen ajatellen Morenon onneksi EuroBrun jätti leikin kesken ennen kauden loppua. Kaudella 1990 Moreno oli parhaimmillaan kerran toisena Japanin GP:ssä, joka jäi hänen ainoaksi palkintosijaksi.
Kun Benetton-kuljettaja Alessandro Nannini menetti toisen kätensä helikopterionnettomuudessa, Moreno sai ystävänsä Nelson Piquet'n avulla loppukaudeksi Nanninin paikan Benettonilta. Moreno kiitti tilaisuudesta Japanin Grand Prix'ssa sijoittumalla toiseksi Piquet'n jälkeen, ja täydensi näin Benettonin kaksoisvoiton. Vahva näyttö takasi Morenolle Benetton-sopimuksen myös kaudelle 1991.
Kaudella 1991 Moreno sai pisteitä ja hänen tasonsa oli hyvä, mutta palkintosijoja ei enää tullut. Belgian Grand Prix'n jälkeen Benettonin tallipäällikkö Flavio Briatore rikkoi Morenon kanssa tehdyn sopimuksen ja palkkasi Morenon tilalle nousevan kyvyn, Michael Schumacherin. Moreno ajoi loppukaudella vielä Italian Grand Prix'n Jordanilla ja kauden päätöskilpailun Australiassa Minardilla. Morenon F1-ura näytti nähneen parhaat hetkensä.
Kaudella 1992 Moreno ajoi Andrea Modan toimintakunnossa pidettyä autoa. Andrea Moda ei ollut kuitenkaan tosissaan mukana, eivätkä Moreno ja tallikaveri Perry McCarthy yleensä läpäisseet edes esikarsintoja. Kauden ainoan kilpailunsa Moreno ajoi Monacon Grand Prix'ssa. Kausi jäi kesken, kun autourheilun kattojärjestö FIA sulki Andrea Modan sarjasta.
Morenon viimeinen tilaisuus Formula 1 -sarjassa tuli vuonna 1995 uuden Forti Corse-tallin kanssa. Fortilla ei kuitenkaan ollut asiaa edes keskijoukkoon, joten Morenon viimeinen kausi kului lähinnä taistellessa tallikaveri Pedro Dinizin ja Pacific-tallin kuljettajien kanssa.
Nelsonjoki
Nelsonjoki on 644 kilometriä pitkä joki Manitoban provinssin pohjoisosassa keskisessä Kanadassa. Se ulottuu Winnipegjärvestä Hudsoninlahteen ja on osa Winnipegjärven valuma-aluetta. Joki virtaa Kanadan kilpenä tunnetun kallioperäisen alueen halki ja muodostaa matkalla suuria järvialtaita, kuten Playgreen-, Cross-, Sipiwesk-, Split- ja Stephensjärvet.
Roberto Moreno
IndyCar ja CART
Seuraavan kauden ensimmäiseen kilpailuun Moreno osallistui Payton/Coyne-tallin autolla, mutta ennen kauden toista kilpailua hänet korvattiin varakkaammalla Paul Jasperilla. Kyseisessä kauden toisessa kilpailussa sarjan kärkinimiin kuulunut Newman/Haas Racingin Christian Fittipaldi loukkasi jalkansa, ja hänen korvaajakseen valittiin Moreno. Moreno ajoikin yleensä hyvin paikatessaan Fittipaldia. Fittipaldin palattua Moreno ajoi vielä yhden kilpailun Bettenhausen Motorsports -tallin kalustolla.
Nelsonjoki
Koska Nelsonjoki on Winnipegjärven laskujoki, sen valuma-alueeseen kuuluvat Saskatchewan-, Red- ja Winnipegjoki järven yläjuoksulla. Winnipegjärven lisäksi Nelsonjokeen virtaa vettä myös Grass- ja Burntwoodjoesta. Joki laskee Hudsoninlahteen York Factoryn kylän lähellä, missä sen virtaama on 2 066 m³/s suuren valuma-alueen ansiosta.
Roberto Moreno
IndyCar ja CART
Hyvistä näytöistä huolimatta paikkaa kaudeksi 1998 ei löytynyt muualta kuin yleensä yksittäisiin kilpailuihin osallistuvasta Project Indy -tallista, jossa Moreno ajoi kaksi ensimmäistä kilpailua Reynard-Mercedes -autolla. Moreno kuitenkin korvattiin Domenico Schiattarellalla, ja jälleen hän oli ilman ajopaikkaa. Milwaukeen kilpailussa Moreno kuitenkin paikkasi jälleen loukkaantunutta Fittipaldia.
Nelsonjoki
Paikkakunnat joen varrella
Yläjuoksulta lukien Nelsonjoen varrella sijaitsevat seuraavat paikkakunnat:
Roberto Moreno
IndyCar ja CART
Vuodet 1999 - 2003 Moreno jatkoi CART/Champ Car -sarjassa. Kaudella 1999 hän teki tuuraajan töitä PacWestillä, Mark Blundellin korvaajana, ja jälleen joissakin kilpailuissa Newman/Haasilla Fittipaldin paikalla. Kausiksi 2000 - 2001 Moreno sai vihdoin koko kauden kattavan paikan Patrick Racingiltä. Kaudella 2000 Moreno otti ensimmäisen voittonsa Clevelandin kilpailussa, ja hän voitti jälleen Vancouverin katuratakilpailussa 2001. Kausi 2002 jäi välivuodeksi, mutta kaudella 2003 Moreno ajoi Herdez Competicion -tallissa Mario Dominguezin parina. Kauden lopussa Moreno ilmoitti lopettavansa. Moreno oli hyvin suosittu kuljettaja Amerikassa iloisen luonteensa ansiosta.
Nelsonjoki
Paikkakunnat joen varrella
Englantilainen tutkimusmatkailija Sir Thomas Button nimesi joen Robert Nelsonin mukaan talvehtiessaan miehistöineen sen suulla 1612. Alueella käytiin kiivaita kamppailuja Hudson's Bay Companyn ja North West Companyn välillä alueen turkiskaupan yksinoikeudesta. Tärkeimmäksi kauppareitiksi sisämaahan tuli kuitenkin Hayesjoesta, joka laskee Hudsoninlahteen lähellä York Factorya.
Nykyisin Nelsonjoen suurta vesimäärää ja pudotusta käytetään hyväksi sähköntuotannossa vesivoimalla. Patojen ja voimalaitosten rakentaminen on aiheuttanut katkeruutta alueen alkuperäisasukkaiden joukossa, sillä heidän kotiseutunsa ovat jääneet tekojärvien alle ja tulevaisuutensa on uhattuna.
Azmol
thumb|Yhtiön logo. thumb|Azmolin tiloja [[Berdjanskissa (2012).]] thumb|Azmolin tiloja [[Berdjanskissa (2012).]] Azmol eli AZMOL British Petrochemicals (, ; aiemmin, suom. 'Azovan voiteluaineet ja öljytuotteet') on Ukrainan Berdjanskissa toimiva, vuonna 1937 toimintansa aloittanut öljynjalostusyhtiö. Yhtiö valmistaa öljynjalostustuotteita, kuten moottoriöljyjä ja voiteluaineita autojen, työkoneiden ja teollisuuden tarpeisiin. Yhtiö valmistaa myös maaleja, painomusteita ja muita kemiallisia tuotteita sekä muovi- ja terässäiliöitä (pakkausmateriaaleja).
Keväästä 2022 lähtien yhtiön kotipaikka Berdjansk on ollut Venäjän sotatoimien johdosta miehitettyä aluetta.
Yhtiön oman ilmoituksen mukaan sillä olisi ollut kahdeksan prosentin osuus Ukrainan moottoriöljyjen ja voiteluaineiden markkinoista (2021). Yhtiöllä on ollut ulkomaanvientiä noin kymmeneen maahan, muun muassa Azerbaidžaniin, Irakiin, Latviaan, Turkkiin, Uzbekistaniin ja Viroon. Ulkomaansuhteista merkittävä on ollut myös Castrol Marine Oil, jonka kanssa yhteistyössä Azmol on tuottanut voiteluaineita laivojen moottoreihin.
Azmol oli myös vuonna 2005 järjestämässä seitsemättä Dneprin rallia, ja yhtiöllä oli siinä oma joukkue. N4-luokassa yhtiön ajajista Valeri Razumovski parinaan Igor Sultanov voitti mestaruuden ja Sergei Perets parinaan Kirill Nesvit saavutti kolmannen sijan.
Roberto Moreno
IndyCar ja CART
Kauden 2006 lopulla ja talvella 2006 - 2007 Moreno on toiminut Champ Car -sarjan uuden Panoz DP01 -auton päätestaajana.
Kiurala
Kiurala on kylä Sastamalan kunnassa Pirkanmaalla. Se kuului ennen Karkun kuntaan. Kiurala sijaitsee Kuloveden ja Rautaveden rannalla vesistöjä erottavan niemekkeen kärjessä. Kiuralaan kuuluu myös useita saaria, joista suurin on Isosaari.
Kiuralasta on löytynyt kivikautinen asuinpaikka, esihistoriallinen hautaröykkiö ja rautakautinen kalmisto. Kiuralan alkuperäinen kylätontti sijaitsee Rautaveden Kylälahden rannalla. Varhaisin säilynyt kirjallinen maininta Kiuralasta on vuodelta 1540, jolloin kylässä oli kaksi tilaa. Isojaon aikaan Kiuralassa oli neljä tilaa, joista vain yksi sijaitsi alkuperäisellä kylätontilla.
Kiuralassa toimi vuosina 1893–1899 Suomen ensimmäinen vaneritehdas. Tehtaalla valmistettiin myös huonekaluja. Tehtaan paikalla Puljusnokantien itäpuolella on rakennusten jäännöksiä ja muistomerkki.
Kiuralan ympäristöä hallitsevat kolme mäkeä: Haukkavuori, Vekonmäki ja Koliskangas. Kylän rakennuskanta on keskittynyt mäkien väliin ja Kuloveden ja Rautaveden rantaan. Kylän läpi kulkee Yhdystie 2495.
Australopithecus africanus
Australopithecus africanus oli noin 2–3 miljoonaa vuotta sitten elänyt muinainen ihmisapinalaji, joka kulki kahdella jalalla. Lajin fossilisoituneita jäännöksiä löytyi ensimmäisen kerran Etelä-Afrikasta vuonna 1924, kun kaivostyömiehet toivat Witwatersrandin yliopiston professori Raymond Dartille kaksi laatikollista kiviä tutkittavaksi. Toisesta laatikosta löytyi fossiilisoitunut painauma kallon sisäosista eli "endokraanialinen valos". Myöhemmin laatikoista löytyi vielä kallonosia, joissa oli mukana otsa ja kasvo-osa. left|pienoiskuva|Australopithecus africanus
Englantilainen lehdistö innostui asiasta ja kutsui löytöjä "apinan ja ihmisen väliltä puuttuvaksi renkaaksi", mutta tiedeyhteisö suhtautui löytöön viileästi. Syynä olivat Lähi-idästä juuri löytyneet suuriaivoiset fossiilit, joiden perusteella ihmisen alkukotia oli alettu etsiä muualta kuin Afrikasta. Samaan aikaan tiedeyhteisö yhä kiinnitti huomiota Piltdownin ihmisen "kalloon", vaikkakin se osoittautui myöhemmin väärennökseksi.
Kaikki tutkijat eivät kuitenkaan suhtautuneet löytöön kylmästi, vaan Dartin innokas tukija, skotlantilainen paleontologi Robert Broom päätti löytää lisää fossiilijäännöksiä. Vuonna 1936 hän löysi A. africanuksen luunkappaleita, jotka osoittivat lajin olevan enemmän hominidi kuin apina ja että laji oli kävellyt kahdella jalalla. Vuonna 1948 Broomilla oli jo riittävästi todisteita siitä, että Afrikassa on elänyt ainakin kaksi eri Australopithecus-lajin edustajaa.
A. africanuksen sijoittumisesta ihmisen sukupuuhun ei ole yksimielisyyttä.
Kari Heimonen (taloustieteilijä)
Kari Heimonen on suomalainen taloustieteilijä. Hän työskentelee taloustieteen professorina Jyväskylän yliopiston kauppakorkeakoulussa.
Heimonen on koulutukseltaan kauppatieteiden tohtori. Hän väitteli tohtoriksi Jyväskylän yliopistosta vuonna 1996 otsikolla "Studies on Currency Substitution: Empirical Evidence on its Significance".
Henkien talo
right|250px|thumb|Henkien taloja myytävänä [[Ubon Ratchathanissa Thaimaassa]] right|250px|thumb|Pyhien puiden juurella näkee usein joukoittain vanhoja henkien taloja teiden varsilla ja temppelien pihoilla.
Henkien talo (, IPA:[săːn pʰráʔ pʰuːm]) on Kaakkois-Aasian maissa Laosissa, Kambodžassa ja Thaimaassa yleinen henkiuskomuksiin liittyvä alttarirakennelma tai kotialttari. Useimmissa taloissa ja liikerakennuksissa on henkien talo yleensä tontin kulmassa. Alttarin sijainti on monesti harkittu tarkkaan käyttäen apuna brahmiinipappia. Henkien talo on useimmiten temppelin tai palatsin muotoon rakennettu pilari. Alttarin tarkoitus on muistaa ja lepyttää maan henkiä, joille tarjotaan juomaa ja ruokaa, ja poltetaan suitsukkeita. Usein henkien talon edessä vietetään lyhyt hartaushetki, jonka aikana toivotaan siunausta ja onnea.
Matti Mattila
Matti Emil Mattila (5. joulukuuta 1912 Nurmijärvi – 29. heinäkuuta 1990 Nurmijärvi) oli suomalainen maanviljelijä ja Keskustapuolueen kansanedustaja. Hän viljeli koko ikänsä Röykässä sijaitsevaa Ali-Korpi -nimistä perintötilaansa. Hän oli naimisissa maisteri Else Sylvia Parviaisen (1913–1980) kanssa vuodesta 1944 ja heillä oli yksi poika, sisustusarkkitehti Martti Juhani Mattila (1950–1980).
Mattila kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1934 ja valmistui agronomiksi 1941. Eduskuntaan hänet valittiin Uudenmaan vaalipiiristä vuoden 1954 vaaleissa ja hänen kautensa kesti 1975 asti. Mattila oli eduskunnan maa- ja metsätalousvaliokunnan (pj) sekä puolustusasiainvaliokunnan puheenjohtaja ja useiden muiden valiokuntien, muun muassa perustuslakivaliokunnan, ulkoasiainvaliokunnan ja suuren valiokunnan jäsen. Hän kuului myös Pohjoismaiden neuvoston Suomen valtuuskuntaan. Lisäksi hän oli presidentin valitsijamies vuosien 1956, 1962 ja 1968 vaaleissa sekä Nurmijärven kunnanvaltuuston ja kunnanhallituksen puheenjohtaja.
Sotilasarvoltaan Matti Mattila oli majuri (1962). Aselaji oli tykistö ja tehtävä tulenjohtaja. Hän aloitti sotatoimet Mittauspatteristossa. Rintamaosuudet painottuivat eteläiseen Itä-Karjalaan ja Karjalankannakselle. Mattilan rintamavastuu alkoi talvisodasta ja sitä kesti jatkosodan loppuun
Mattila oli Keskustapuolueen Uudenmaan piirin puheenjohtaja ja puoluevaltuuston jäsen. Hän oli myös Uudenmaan maataloustuottajien liiton, Etelä-Suomen osuuspankkiliiton hallintoneuvoston, Suomen kenttäsahojen liiton hallintoneuvoston, Kemira oy:n hallintoneuvoston, Porvoon kirjapaino oy:n hallintoneuvoston, Valtion pukutehtaan johtokunnan, Tuusulan kansanopiston johtokunnan, Kotiteollisuuden keskusliiton valtuuskunnan, Kiljavan parantolan liittovaltuuston, Maaseudun autoliiton Uudenmaan piirin ja Nurmijärven mieskotiteollisuuskoulun johtokunnan puheenjohtaja. Hän kuului lisäksi Maalaiskuntien liiton liittovaltuustoon, MTK:n valtuuskuntaan, Osuuskunta Metsäliiton edustajistoon, Reserviupseeriliiton hallitukseen ja valtuuskuntaan, Osuuspankkien Keskuspankin ja sen eläkekassan hallintoneuvostoon, Kotiteollisuuden keskusliikkeen hallitukseen, Kaupan maataloussäätiön hallitukseen, Turengin sokeritehtaan hallintoneuvostoon, Vuorikemia oy:n hallintoneuvostoon, Etelä-Suomen osuusteurastamon johtokuntaan ja Uudenmaan läänin liikennetoimikuntaan.
Mattila sai maanviljelysneuvoksen arvon vuonna 1969.
Theodor af Reeth
Theodor af Reethin vanhemmat olivat maanviljelijä Herman Reeth ja Anna Beata Munck. Hän pääsi ylioppilaaksi 1889 Vaasan ruotsalaisesta lyseosta ja suoritti Helsingin yliopistossa kameraalitutkinnon 1891 ja yleisen oikeustutkinnon 1894. Af Reeth sai varatuomarin arvon 1897.
Theodor af Reeth oli Kaskisten pormestarina 1900–1902. Hän toimi asianajajana Hämeenlinnassa ja hoiti myös juridisia tehtäviä Ahvenenmaalla 1919–1923 ja Helsingissä. Viimeksi hän oli vuodesta 1923 alkaen nuorempana kanslistina Helsingin poliisilaitoksella. Theodor af Reeth julkaisi vuosina 1897–1907 Ungdomen-nimistä lehteä ja hän julkaisi myös kirjoituksia heraldiikan alalta.
Theodor af Reeth oli naimisissa vuodesta 1899 Fanny Emilia Wesanderin kanssa.
Turkkusex
Turkkusex-messut on vuosittain Turussa järjestettävä erotiikka-alan tapahtuma. Messut järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 2002. Vuoden 2007 tapahtumassa vieraili noin 15 000 kävijää.
TurkkuSex on viime vuosina kasvanut Suomen suurimmaksi kuluttajille suunnatuksi erotiikka-alan tapahtumaksi. Turussa on vieraillut vuosien aikana muun muassa Ron Jeremy, Katsuni, Brittany Andrews, The British Chippendales, The Porcelain Twinz, Elena Gibson ja Stephanie Grant. TurkkuSex-tapahtumassa on muun muassa järjestetty ensimmäisenä maailmassa livestudio, jossa yleisö on päässyt tutustumaan aikuisviihde-elokuvan kuvauksiin lähietäisyydeltä.
Tapahtuma on viime vuosina järjestetty Turun Messu- ja Kongressikeskuksessa.
Bosporinsalmi
Bosporinsalmi on Istanbulissa Turkissa sijaitseva kapea salmi, joka erottaa Euroopan ja Aasian maanosat. Salmi yhdistää Mustanmeren ja Marmaranmeren. Lähellä salmen Marmaranmeren-puoleista päätä siitä työntyy länteen pitkä lahti, Kultainen sarvi.
Maantiede
Bosporinsalmi on noin 30 kilometriä pitkä, ja leveyttä sillä on leveimmässä kohdassa 3 700 metriä ja kapeimmassa kohdassa 700 metriä. Salmen syvyys vaihtelee 36 ja 124 metrin välillä. Mustaltamereltä tulee voimakas pintavirtaus ja syvemmällä (noin 40 metristä alaspäin) heikompi takaisinvirtaus.
Liikenne
Bosporinsalmi on yksi maailman liikennöidyimmistä laivaväylistä. Vuonna 2003 tuli voimaan säädös, jonka mukaan yli 200 metriä pitkät alukset ja vaarallista lastia kuljettavat alukset voivat liikennöidä salmessa vain päiväsaikaan. Ennen säädöstä salmella oli tapahtunut useita haaksirikkoja.
Salmen yli johtaa kaksi moottoritiesiltaa, vuonna 1973 valmistunut Bosporinsilta ja vuonna 1988 valmistunut Fatih Sultan Mehmetin silta. Näiden lisäksi salmen Mustanmeren puoleisen pään ylittää Yavuz Sultan Selimin raide- ja moottoriliikennesilta, joka avautui liikenteelle 26. elokuuta 2016. Salmen ali johtaa vuonna 2013 valmistunut rautatietunneli, Marmaray, joka yhdistää Istanbulin Euroopan ja Aasian puoleiset paikallisjunaradat. Peruskorjauksen jälkeen niistä muodostuu yhtenäinen 76 kilometrin pituinen kaupunkirata.
Jari Latomaa
Jari Latomaa on suomalainen muusikko ja tuottaja.
Latomaa on toiminut muun muassa Yön kosketinsoittajana (2000-2009, vakituisena jäsenenä 2010-2019) sekä kitaristina ja soittanut yhtyeissä Still ja Riemudivisioona. Latomaa soittaa koskettinsoittimia, harmonikkaa ja kitaraa ja toimii taustalaulajana. Hän on sovittanut monia kappaleita.
Latomaa on myös koonnut, ohjelmoinnut, äänittänyt ja tuottanut levyjä yhteistyössä muun muassa Lovexin, Uniklubin, White Flamen ja Pate Mustajärven kanssa.
Jari on tehnyt myös sävellyksiä mm. Pate Mustajärvelle, Taikakuulle ja Yölle.
Paavo Suoranta
Paavo Lauri Matias Suoranta (10. joulukuuta 1917 Karstula – 4. marraskuuta 2002 Pello ) oli talvi- ja jatkosodan kaukopartiomies ja Mannerheim-ristin ritari numero 88. Siviiliammatiltaan hän oli metsäteknikko. Paavo Suoranta oli naimisissa Liisa Suorannan o.s. Puurusen kanssa.
Ura Suomen puolustusvoimissa ja tiedustelussa
Suorannan varusmiespalvelus alkoi syyskuussa 1938 Jääkäripataljoona 4:ssä. Tuolloin palveli samassa yksikössä myös Lauri Törni, johon Suoranta tutustui. Urheiluharrastukset, valinta aliupseerikouluun ja ensimmäiset kosketukset tiedustelutoimintaan varusmiesaikana pohjustivat tulevaa tiedustelu-uraa.
Talvisodassa Suoranta oli mukana 8. divisioonan hiihto- eli sissiosastossa. Joukkueen vahvuista osastoa on kutsuttu myös divisioonan kaukopartioyksiköksi. Moni osastoon kuulunut toimi myöhemmin päämajan tiedustelijana ja kaukopartiomiehenä.
Tilastotoimiston tiedustelija
Välirauhan aikana Paavo Suoranta toimi tiedustelijana pääesikunnan Tilastotoimiston Viipurin alatoimistossa. Tuolloin hän teki siviilivaatteissa seitsemän salaista partiomatkaa Neuvostoliiton puolelle. Suoranta oli mukana tiedustelemassa joukkojen keskityskuljetuksia ja siviiliväestön evakuointia Hiitolan, Inkilän ja Kaarlahden alueella. Hän osallistui välirauhan aikana tiedustelu-, radiosähköttäjä- ja laskuvarjohyppykursseihin.
Osasto Vehniäinen
Jatkosodassa Suoranta toimi päämajan kaukopartiotoiminnassa osasto Vehniäisessä. Ansioistaan Suoranta nimitettiin Mannerheim-ristin ritariksi 31. elokuuta 1942 hänen ollessaan sotilasarvoltaan ylikersantti. Partioretkiä radistina ja partion johtajana kertyi yhteensä 17.
Noita vaiheita on kuvattu kaunokirjallisesti Esa Anttalan kaukopartioromaanissa "Partisaanit tulessa", jossa Paavo Suoranta osallistuu partisaanien vangitsemiseen Kainuussa sekä Mauri Ahtosalon (aik. Kärpänen) romaanissa "Sissejä yli Äänisen", jossa partion johtajan haavoituttua Paavo Suorannasta tulee partion johtaja.
Asekätkentä ja salainen tiedustelu sodan jälkeen
Siviiliin päästyään Paavo Suoranta pohti ammatinvalintaa jo varusmiesajalta tutuksi tulleen rajavartioston ja metsäalan välillä. Jälkimmäisen valittuaan Suoranta asettui Keski-Suomeen Kuohulle. Paikkakunnalle hakeutui metsätöihin muitakin entisiä kaukopartiomiehiä ja myöhemmin sinne perustettiin myös tiedustelun peiteorganisaationa toiminut puualan yritys Kuohun Pilke, jonka toimitusjohtajina olivat vuorollaan Suoranta ja Heikki Määttänen, joka katosi Neuvostoliittoon suunnatulla tiedustelumatkalla 1950. Määttäsen kadottua liike meni konkurssiin, jolloin todettiin, että osa sen käyttämästä kalustosta oli puolustusvoimien omaisuutta.
Vuoden 1946 alkupuolella Suoranta muutti Kuruun opiskellakseen metsäteknikoksi. Valmistuttuaan 1947 lopulla Suoranta siirtyi metsänhoitoyhdistyksen tehtäviin Vieremälle. Kuohun tavoin myös Vieremällä asui ja liikkui Suorannan tuntemia entisiä päämajan sissejä. Suorannasta tuli 1951 lapinlahtelaisen Savon Puuliike Oy:n toimitusjohtaja. Myös tämä yritys palveli tiedustelun etuja tarjotessaan toimitusjohtajalle mahdollisuuden työllistää entisiä kaukopartiomiehiä tiedustelun peitetehtäviin ja liikkua yhtiön asioissa huomiota herättämättä.
Vuodesta 1947 lähtien entisiä suomalaisia kaukopartiomiehiä alettiin värvätä Neuvostoliiton alueelle suunnattuun tiedustelutoimintaan. Samana vuonna oli perustettu Yhdysvaltain keskustiedustelupalvelu CIA. Sen lisäksi kaukopartiomiesten palveluksista oli kiinnostunut ainakin Iso-Britannian MI6 sekä Norjan tiedustelu. Suomalaisten partiomiesten voimin tehty tiedustelu oli laajimmillaan vuonna 1951. Myös Suoranta osallistui värvärinä tähän toimintaan. Yksi hänen värväyskohteistaan oli myöhemmin kirjailija Esa Anttalana tunnettu Urpo Lempiäinen, joka ei kuitenkaan ottanut tarjousta vastaan. Vielä 1954 Suoranta oli mukana värväämässä norjalaisten toimeksiantajien laskuun. Aiemmin häntä oli Norjan-vierailullaan myös houkuteltu muuttamaan sinne tiedusteluasiantuntijaksi.
YK-rauhanturvaaja
Suoranta osallistui YK-toimintaan 1956–1957 Siinailla Suomen ensimmäisessä YK-rauhanturvatehtäviin lähetetyssä yksikössä, komppaniassa, jonka tunnus oli YKSK (YKSK 1). Pohjosen mukaan Suorannan YK-tehtävää oli järjestelemässä pääesikunnan tutkintatoimiston edustaja, luutnantti Kaarlo Paloheimo. Rauhanturvatehtävistä palattuaan Suoranta työskenteli metsäteknikkona Kemi Oy:n palveluksessa vuosina 1957–1977. Itsenäisyyspäivänä 1967 hänet ylennettiin yliluutnantiksi. Vuonna 1994 Suoranta kutsuttiin presidentin itsenäisyyspäivän vastaanotolle.
Carl Anton Björnberg
Carl (Kaarle) Anton Björnberg (6. maaliskuuta 1821 Pori – 29. marraskuuta 1866 Wien) oli suomalainen Björnbergin teollisuussukuun kuulunut kauppias, liikemies ja valtiopäivämies.
Björnbergin vanhemmat olivat porilainen kauppias Karl Fredrik Björnberg (k. 1849) ja Anna Sofia Tamlander. Hän pääsi ylioppilaaksi Johan Vilhelm Snellmanin antamalla yksityistodistuksella 1835. Björnberg toimi kauppiaana ja liikemiehenä Porissa vuodesta 1845 alkaen ja hän omisti buldaanitehtaan, sahoja ja laivoja. Hänestä tuli Porissa Ranskan konsuliasiamies 1848 ja Lyypekin konsuli 1850. Björnberg oli porvarissäädyn valitsema Tammikuun valiokunnan jäsen 1862 ja porvarissäädyssä Porin edustaja valtiopäivillä 1863–1864. Valtiopäivillä hän oli valitsijamies ja pankkivaliokunnan ja säädyn suuren lähetystön jäsen. Björnberg kuoli marraskuussa 1866 ollessaan matkalla Wienissä.