cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Katzrin
Historia
thumb|vasen|Katzrinin synagogan rauniot. Nykyisen Katzrinin alueelle rakennettiin asutusta hellenistisellä kaudella ja se kasvoi huomattavasti Rooman valtakunnan ja Bysantin valtakunnan aikana. Katzrin mainitaan historiallisissa juutalaisissa lähteissä ja Katzrinista löydetyt rauniot yhdistettiin lähteiden Katzriniin 1800-luvulla. Katzrin arkeologisiin löytöihin kuuluvat esimerkiksi kolikkokätköt. Yhteen 300-luvulla tehtyyn kätköön kuului 9 000 kolikkoa. Kätköjen tekeminen liittyi kolikkojen arvon inflaatioon ja ne toimivat mahdollisesti hyvän onnen tuojina. Vuonna 1967 löydettiin myös Katzrinin vanhan synagogan rauniot. Synagoga rakennettiin 300- tai 400-luvulla ja sitä laajennettiin huomattavasti 500-luvulla. Synagogaa käytettiin vielä alueen muslimivalloituksen jälkeen, mutta se tuhoutui ilmeisesti myös muun kylän tuhonneessa maanjäristyksessä vuonna 749. Katzrin taantui, kunnes se hylättiin lopullisesti mamelukkien valtakaudella 1200–1300-luvulla.
Talous
vasen|pienoiskuva|Golan Heights Wirery. Katzrinissa sijaitsee Golan Heights Winery -viinitila ja Eden-mineraalivesipullottamo. Katzrinia onkin markkinoitu viinin ja veden kaupunkina. Kaupungin muuhun teollisuuteen lukeutuu esimerkiksi elektroniikka- ja muoviteollisuutta.
Väestö
Katzrinin asukasluku vuoden 2019 lopussa oli 7 297. Vuonna 2002 sen asukasluku oli 6 280. Monet kaupungin asukkaista ovat muuttajia entisen Neuvostoliiton alueelta.
Brono Starr
Jarmo Linna (s. 26. huhtikuuta 1963 Helsinki) taiteilijanimeltään Brono Starr on suomalainen kitaristi, basisti ja laulaja sekä säveltäjä ja sanoittaja. Hänen levyttäneitä yhtyeitään ovat mm. Hämytutka, Candymen, TheBest, Kari Peitsamo & Hirttämättömät ja Brono's.
Pohjois-Pohjalainen Osakunta
Kunniajäsenet
Luettelo Pohjois-Pohjalaisen Osakunnan kunniajäsenistä.
HC Ajoie
Joukkue kaudella 2023-2024
Lähde: EliteProspects
Pohjois-Pohjalainen Osakunta
Ystävyysjärjestöt
Pohjois-Pohjalaisella Osakunnalla on ystävyysjärjestöjä kahdenkeskisten sopimusten kautta sekä Pohjalaisen Valtuuskunnan sopimusten nojalla Latviassa, Saksassa, Suomessa, Ruotsissa ja Virossa. Kaikki järjestöt ovat verrattaen samankaltaisia Helsingin yliopiston osakuntien kanssa, mutta saksalainen ystävyysjärjestö on enemmänkin ylioppilaskunnan kaltainen.
Katzrin
Nähtävyyksiä
pienoiskuva|Golanin arkeologinen museo Katzrinissa. Katzrinissa sijaitsee Golanin arkeologinen museo. Museossa on esillä alueelta tehtyjä arkeologisia löytöjä sekä audiovisuaalinen esitys Golanin kukkuloilla sijainneesta Gamlan juutalaiskaupungista, jonka asukkaat taistelivat roomalaisia vastaan Gamlan piirityksessä ensimmäisellä vuosisadalla.
Roland Juno-106
Äänisynteesi
Roland Juno-106:n äänisynteesi on melko yksinkertainen. Ääntä tuottava komponentti on kuusiääninen digitaalisesti ohjattu oskillaattori, jolla voidaan tuottaa sahalaita- ja neliö/pulssi-aaltomuotoja. Juno-106:a kutsutaankin ns. hybridisyntetisaattoriksi, koska siinä yhdistyy digitaali- ja analogitekniikkaa; äänisignaali on toteutettu analogisesti, mutta analogisia oskillaattoreita ohjataan digitaalisesti (DCO - Digitally controlled oscillator). −24 dB:n suodatin (filter) on sen sijaan toteutettu täysin analogisesti, koska se on jänniteohjattu (VCF - Voltage controlled filter). Suodattimessa on säätömahdollisuus leikkaustaajuudelle sekä resonanssille, jonka sanotaan olevan pitkälti Juno-106:n omalaatuisen soundin takana. Suodattimen läpi kulkenut aaltomuoto käytetään vielä nelivaiheisen ADSR-vaipan (engl. envelope, vaiheet attack, decay, sustain, release) läpi, jonka jälkeen ääni on valmis toistettavaksi. Ääntä voidaan vielä moduloida yksinkertaisella kolmioaaltomuotoa tuottavalla LFO:lla eli matalataajuusoskillaattorilla (engl. low frequency oscillator).
HC Ajoie
Joukkueenjohto
Lähde: EliteProspects
Lähteet
HC Ajoie official website
Roland Juno-106
Muut ominaisuudet
Juno-106:ssa on sisäänrakennettu chorus-efekti, jossa on kaksi eri voimakkuusvalintaa. Siinä on 128 tallennuspaikkaa käyttäjän ohjelmoimia ääniä varten. Juno-106 oli ensimmäisiä syntetisaattoreita, joissa oli MIDI-tuki, joka on analogisissa syntetisaattoreissa erittäin harvinainen ominaisuus. Kaikki sen toiminnot voivat lähettää ja vastaanottaa MIDI SysEx-komentoja, joten sitä voidaan kontrolloida täydellisesti tietokoneella tai erillisellä sekvensserillä, ja sitä voidaan käyttää koskettimistona muiden laitteiden ohjaamiseen. Laitteessa on myös polyfoninen portamento-toiminto.
Juno-106 on hyvin tunnettu soitin elektronisen musiikin tekijöiden keskuudessa.
HMS Windsor Castle (1858)
HMS Windsor Castle oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1858 vesillelaskettu Windsor Castle -luokan 116-tykkinen ensimmäisen luokan linjalaiva.
Valmistus
Alus tilattiin 3. lokakuuta 1833 HMS Victoriana Queen-luokan 110-tykkisenä ensimmäisen luokan linjalaivana Pembroken telakalta. Se päätettiin 11. joulukuuta 1834 muuttaa 74-tykkiseksi kaksi kantiseksi alukseksi, mutta kuitenkin säilyttää Symondsin suunnitteleman runkorakenteen ja 110-tykkisen aluksen mittasuhteet. Suunnitelman mukaan alukselle asennettaisiin alemmalle tykkikannelle 28 kappaletta kahdeksan tuuman/68 naulan 65 cwt:n tykkiä ja ylemmälle kannelle saman verran 32 naulan 56 cwt:n tykkejä. Lisäksi alusten puolikannelle ja etukannelle oli tarkoitus asentaa kuusitoista 32 naulan 48 cwt:n ja kaksi 32 naulan 56 cwt:n tykkiä.
Palvelus
Alus nimettiin 1869 HMS Cambridgeksi, kun se sijoitettiin tykistökoululaivaksi Devonportiin. Alus otettiin tammikuussa 1869 palvelukseen päällikkönään Fitzgerald Algernon Charles Foley. Thomas Le Hunte Ward vastaanotti aluksen päällikkyyden 12. elokuuta 1877 ja luovutti sen edelleen 15. elokuuta 1883 George Stanley Bosanquetille. Lokakuussa 1889 aluksen päällikkyyden vastaanotti Henry John Carr ja elokuussa 1900 Charles Ramsay Arbuthnot. Alus myytiin 24. kesäkuuta 1908 romutettavaksi Coxille Falmouthiin.
Kabusecha
thumb|295px|Kabusechaa säilytysrasiassa. Kabusecha on japanilainen vihreän teen luokka. Teen nimi johtuu japanin auringonsuojaverkkoa tarkoittavasta sanasta kabuse. Ennen sadonkorjuuta noin viikoksi, 10 päiväksi, keskimäärin 12 päiväksi tai kahdeksi viikon ajaksi teepensaat peitetään varjostusverkkojen alle, osittaiseen (noin 50 % varjostus) auringon suojaan, ja näin teelehdet saavat tavallista senchaa makeamman maun. Japanilaisen teen tuotannosta noin 5,2 prosenttia on kabusechaa.
Yhteiskunnallinen laskentatoimi
Yhteiskunnallinen laskentatoimi (Myös ympäristölaskentatoimi, kestävän kehityksen mukainen tilinpito) tarkoittaa sellaisten kuvauksien tuottamista, jotka käsittelevät organisaation vuorovaikutusta yhteiskunnan ja luonnonympäristön kanssa. Yhteiskunnallinen laskentatoimi täydentää perinteisen laskentatoimen maailmaa, joka kuvaa maailmaa ainoastaan rajoittuneemmasta, taloudellisesta näkökulmasta. Yhteiskunnallinen laskentatoimi on yhdistelmä:
Kabusecha
Haudutukseen sopii 55–60 °C:een vesi, haudutusaika 1-2 minuuttia. Sopii 2-3 haudutukseen.
Yhteiskunnallinen laskentatoimi
• eri asioiden laskentaa (ei ainoastaan taloudellisten tapahtumien laskentaa),
Kabusecha
Arvostetun teejuoman väri on hienovaraisempi, maku pehmeämpi ja makeampi kuin tavallisella, suorassa auringonvalossa kasvaneella senchalla.
Yhteiskunnallinen laskentatoimi
• laskentaa eri välineillä (ei ainoastaan laskentaa puhtaasti taloudellisin luvuin),
• laskentaa erilaisille yksilöille tai ryhmille (ei ainoastaan laskentaa rahoituksen tarjoajille), sekä
• laskentaa erilaisiin tarkoituksiin (laskentaa useisiin tarkoituksiin, eikä ainoastaan sellaisten päätösten mahdollistamiseen, joiden onnistumista arvioitaisiin rahallisin perustein)
Yhteiskunnallinen laskentatoimi käsittelee organisaatioiden yhteiskunnallisten vaikutusten näkyväksi tekemisen, mittaamisen ja arvioimiseen liittyviä menetelmiä. Organisaatioiden yhteiskuntavastuuseen liittyviä suosituksia ja standardeja on eri tasoisia, ja ne voi jakaa normatiivisten viitekehysten, hallintajärjestelmien, sekä raportointiviitekehysten luokkiin. Normatiiviset viitekehykset kertovat ohjaavista periaatteista, joita organisaatioiden tulisi ottaa toiminnassaan huomioon, mutta eivät kuitenkaan anna tarkkoja ohjeita niiden käytännön toteutukseen. Näihin viitekehyksiä ovat esimerkiksi YK:n Global Compact, OECD:n toimintaohjeet monikansallisille yrityksille.
Hallintajärjestelmät sisältävät ohjeita sosiaalisen, ympäristöllisen ja taloudellisen vastuullisuuden johtamiseen ja hallintaan. Hallintajärjestelmiä ovat esimerkiksi: ISO 26000 Yhteiskuntavastuu, AccountAbility AA1000, ISO 14000 Ympäristöjohtaminen ja SA8000 -standardit.
Raportointiviitekehykset sisältävät ohjeita vastuullisuuden mittaamiseen, viestintään ja varmennukseen liittyen. Ne tarjoavat suosituksia yritysten yhteiskuntavastuuraportteja varten, ja kuvaavat, miten yritysten vastuullista suoriutumista tulisi mitata. Erilaisia raportointiviitekehyksiä ovat muun muassa GRI Standards (entinen GRI G4), Sustainability Accounting Standards Boardin (SASB) julkaisema toimialakohtainen raportointistandardi Sustainabilty Accounting Standards, ja Integroidun raportoinnin <IR> -viitekehys.
Yhteiskunnallisen laskentatoimen tärkeänä tehtävänä on suunnitella menetelmiä, joilla kestävän kehityksen tavoitteiden mukaisesti tuotetun tiedon laadullisia ominaisuuksia voi parantaa, ja mahdollisuuksia sen manipulointiin vähentää. Eräs tapa jäsentää yhteiskunnallisen laskentatoimen rakennetta ja tavoitteita on esimerkiksi George Lambertonin kehittämä yhteiskunnallisen laskentatoimen viitekehys, jossa kuvataan kattavasti sen eri osa-alueita ja niiden välisiä riippuvuussuhteita. pienoiskuva|George Lambertonin luoman viitekehyksen mukaiset yhteiskunnallisen laskentatoimen osa-alueet, sekä niiden väliset vuorovaikutussuhteet. Mallissa tarkastellaan:
1. Tavoitteita, jotka sisältyvät käytettävään yhteiskunnallisen laskentatoimen viitekehykseen sekä raportointimallin.
2. Periaatteita, jotka määrittävät, miten mallia käytetään. Periaatteet, kuten kestävyyden, raportoivan yhteisön, tilikauden, laajuuden, olennaisuuden ja käytettävien mittayksiköiden määritelmät.
Pitkäjärvi (Ikaalinen, Helteenkylä)
Pitkäjärvi on Pirkanmaalla Ikaalisissa Helteenkylässä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Kyrösjärven alueeseen. Pitkäjärvi on osa Kyrösjärven lähialuetta.
Philippe Debureau
Philippe Debureau (s. 25. huhtikuuta 1960 Hinges, Ranska) on ranskalainen entinen käsipalloilija. Hän kilpaili vuoden 1992 kesäolympialaisissa Barcelonassa ja kuului siellä pronssia saaneeseen joukkueeseen.
Yhteiskunnallinen laskentatoimi
3. Menetelmiä, kuten tiedonkeruun työkaluja, sisällytettäviä kirjapitoaineistoja, ja mittaustapoja, joita käytetään. Esimerkiksi suorituskykymittarit, arvostaminen ja elinkaarianalyysi.
4. Raporttien julkaisutiheyttä ja esitysmuotoa, joita käytetään tiedon esittämiseen sidosryhmille.
Keijo Nevaranta
Vuonna 1998 valmistui Kemiin Nevarannan suunnittelema veiston StoneAge, joka on punagraniitista tehty Stonehengen nykyisten pääkivien toisinto mittakaavassa 1:2. Nevarannan teoksia on myös Kemin taidemuseon kokoelmissa. Hän on saanut Kemin kaupungin taidepalkinnon vuonna 1998 ja toisen palkinnon tv-käsikirjoituskilpailussa 1994. Sevettijärven kolttia käsittelevä ohjelma esitettiin MTV3-kanavalla vuotta myöhemmin.
Vuonna 2016 Nevaranta perusti silloiselle asuinpaikkakunnalleen Ylistaroon yhden miehen katupartion rasismia ja suvaitsemattomuutta vastaan äärioikeistolaisen Soldiers of Odin -ryhmän innoittamana. Vuonna 2023 Nevaranta asuu Kajaanissa.
Yhteiskunnallinen laskentatoimi
5. Tuotetun tiedon laadullisia ominaisuuksia, kuten läpinäkyvyys, kattavuus, tarkkuus, oikea-aikaisuus, tarkastettavuus, merkityksellisyys, selkeys, vertailukelpoisuus, puolueettomuus, kestävän kehityksen konteksti, osallisuus.
Ukšjärvi
Ukšjärvi (myös У́кшозеро, Ukšozero) on Suojoen vesistöön kuuluva järvi Karjalan tasavallan Äänisenrannan piirin Suojun kunnassa Venäjällä. Sen pinta-ala on 33,6 neliökilometriä, valuma-alueen laajuus 385 neliökilometriä, keskisyvyys 8,6 metriä ja suurin syvyys 26 metriä.
Ukšjärveen virtaa Kossalmen kapeikon kautta Kentjärvi. Siihen yhtyy myös erillisen järven muodostava Surmalahti eli Suurlahti. Ukšjärvi laskee kapeikon kautta Suojokeen.
Järven rannat ovat jyrkät. Pohjaa peittää muta, rannoilla on hiekkaa ja kiviä. Kalalajeja ovat muikku, siika, hauki, säyne, lahna, rantaneula ja made. Suojoesta nousee toisinaan lohia, järvilohia, Suojun siikaa ja harjuksia. Järven ympärillä on kesäasutusta.
Pitkäjärvi (Ikaalinen, Helteenkylä)
Maantietoa
Järvi on 700 metriä pitkä, 150 metriä leveä ja sen pinta-ala on 6,0 hehtaaria. Se sijaitsee enimmäkseen metsämaastossa, mutta järven itäpäätä kiertää pellot. Länsipään rannat ovat soistunutta metsää. Siihen laskee kolme ojaa, joista yksi tuo vettä Sahrikkaasta. Järven oma laskuoja lähtee järven luoteispäästä ja virtaa 400 metriä Luhdikkaaseen. Järven lähistöllä sijaitsee viisi maatilaa ja järven 1,7 kilometriä pitkällä rannalla sijaitsee useita vapaa-ajan asuntoja. Niille johtaa metsätiet, jotka haarautuvat Helteenkylän kylätieltä.
Historiaa
Isojakokartassa vuosilta 1830-1848 näyttää Pitkäjärven laskuojan samanlaisena kuin nykyään. Siihen aikaan ei Sahrikkaalla ollut omaa laskuojaa ja järvikin oli silloin suurempi.
Anomeerinen efekti
Perusta
Anomeerista efektiä selitetään usein hyperkonjugaatiolla. Renkaan heteroatomilla on vapaa elektronipari, jonka se voi luovuttaa puoleensa vetävälle ryhmälle. Tällöin muodostuu konjugoitu systeemi, joka on hyvin stabiili. Elektronin siirto onnistuu ainoastaan, jos vapaa elektronipari on antiperiplanaarisessa asemassa elektroneja puoleensa vetävän ryhmän ja hiiliatomin hajottavan σ*-molekyyliorbitaalin kanssa. Tämä toteutuu, kun elektroneja puoleensa vetävä ryhmä on aksiaalisessa asemassa ja heteroatomin vapaa elektronipari on aksiaalisessa asemassa. Tämä lyhentää ja vahventaa renkaan heteroatomin ja hiilen välistä sidosta ja pidentää ja heikentää hiilen ja elektroneja puoleensa vetävän substituentin välistä sidosta. Anomeerinen efekti vaikuttaa muun muassa sokerimolekyylien konformaatioon ja α-anomeeri, jossa substituentti on aksiaalisessa asemassa, on usein suositumpi kuin β-anomeeri. thumb|center|350px|Anomeerisen efektin selitys hyperkonjugaation avulla.
Denis Lathoud
Denis Lathoud (s. 13. tammikuuta 1966 Lyon) on ranskalainen entinen käsipalloilija. Hän kilpaili vuoden 1992 kesäolympialaisissa Barcelonassa ja kuului siellä pronssia saaneeseen joukkueeseen. Hän osallistui myös vuoden 1996 kesäolympialaisiin Atlantassa ja sijoittui joukkueineen neljänneksi.
Sokkojuoksiaiset
Sokkojuoksiaiset eli kääpiöjuoksijaiset (Symphyla) on yksi tuhatjalkaisten neljästä lahkosta. Sen kahdesta heimosta tunnetaan kaikkiaan noin 200 lajia, mutta kokonaislajimäärän arvellaan olevan noin 500. Ryhmän fossiiliaineisto on äärimmäisen niukkaa ja muodostuu vain muutamasta tertiäärikautisesta meripihkaan säilyneestä yksilöstä.
Tuntomerkkejä
Sokkojuoksiaiset ovat pieniä, yleensä 2–8 mm pitkiä, täysin tai lähes pigmentittömiä ja poikkeuksetta silmättömiä eläimiä. Niiden pitkänomainen ja litteä ruumis muodostuu jaokkeista, joissa on paria jaoketta lukuun ottamatta yksi kaksi raajaa kussakin. Raajapareja on kaksitoista, joista ensimmäinen pari on muita lyhyempi tai lähes tynkämäinen. Lisäksi toiseksi takimmaisessa jaokkeessa on selvä parillinen perälisäke ja takimmaisessa jaokkeessa rauhasnystyt. Sokkojuoksiaisten pää on sydämenmuotoinen ja pyöreähkö. Tuntosarvet ovat pitkät. Suuosat muodostuvat yhdestä parista yläleukoja sekä kahdesta parista alaleukoja. Naaraiden suuontelossa on erityisiä taskuja, joilla on merkitystä lisääntymistapahtumassa. Juoksujalkaisille tyypillisiä leukaraajoja ei ole, ja sokkojuoksiaisten iho on ohut ja pehmeä.
Ilmeisesti ainoastaan päässä on hengitystä varten hengitysaukot, ja niihin liittyvä ilmaputkisto ulottuu vain vartalon etuosaan. Muutoin kaasujenvaihto tapahtunee eläimen ihon läpi kuoren ohuemmista kohdista. Verenkierto on avoin, ja sen toiminnasta vastaa pitkänomainen sydän.
Elintavat
Sokkojuoksiaiset ovat yleisiä maaperän pintakerroksessa, ja joskus niitä voi tavata myös lahoavasta puusta. Juoksiaiset eivät kykene itse kaivamaan käytäviä vaan liikkuvat olemassa olevia käytäviä ja rakoja pitkin. Niiden ruokavalio tunnetaan huonosti, mutta siihen kuuluu luultavasti niin sienirihmastoa, kasvien juuria ja lahoavaa orgaanista ainesta kuin bakteereita ja kuolleita pikkueläimiäkin. Jotkin lajit saalistanevat pieniä selkärangattomia. Ainakin Scutigerella immaculata ja Hanseniella caldaria saattavat runsaslukuisina kasvien juuria syödessään olla puutarhojen tuholaisia. Sokkojuoksiaiset ovat kokoonsa nähden nopeita ja suurimmat lajit saavuttavat liikkuessaan 42 mm/s nopeuden.
Lisääntymistapa on varsin erikoinen. Koiras laskee neljän viikon aikana 150–450 spermapakettia, jotka sijaitsevat maassa lyhyen varren päässä. Ei tiedetä houkutteleeko koiras jollain kemiallisella houkuttimella naaraita pakettien luo vai löytävääkö naaraat paketit sattumalta, mutta sukupuolet eivät kuitenkaan kohtaa toisiaan. Naaras ohjaa tuntosarvillaan paketin suunsa eteen, puree sen varren poikki ja varastoi paketin suuontelossaan oleviin taskuihin. Yksi naaras voi kerätä useita paketteja kerralla. Muniessaan naaras siirtää munan sukuaukostaan suunsa eteen, asettelee paikoilleen maahan ja hedelmöittää sen vasta sitten. Toukkavaiheita on viisi ja kunkin toukkavaiheen myötä eläimen jaokkeiden ja raajaparien määrä kasvaa aikaisemmasta. Kehitys munasta aikuiseksi kestää kahdesta kahdeksaan kuukautta, lämpötilasta riippuen.
Useimpien sokkosjuoksiaislajien elinaikaa ei tunneta, mutta luultavasti se vaihtelee muutamasta vuodesta jopa seitsemään vuoteen.
Levinneisyys
Sokkojuoksiaisia tavataan lähes koko maailmassa arktisimpia alueita ja vuoristojen huippuja lukuun ottamatta.
Suomesta on tavattu kuusi sokkojuoksiaislajia. Mikään lajeista ei ole uhanalainen, mutta muutamien lajien levinneisyydestä ja elintavoista on liian vähän tietoa luotettavaa arviointia varten.
Enskede-Årsta
250px|thumb|Enskede-Årstan kaupunginosa Tukholman kartalla.
Enskede-Årsta on yksi Tukholman kunnan 18 kaupunginosa-alueesta. Se sijaitsee kunnan eteläosassa (söderort). Vuonna 2004 Enskede-Årstassa oli 46 072 asukasta, ja sen pinta-ala on 12,72 km². Pohjoisessa Enskede-Årsta rajoittuu Årstavikenin lahteen, jonka vastarannalla on Södermalm. Enskede-Årstan kaupunginosa-alueeseen kuuluvat seuraavat kaupunginosat: Enskedefältet, Enskede Gård, Gamla Enskede, Johanneshov, Stureby, Årsta ja Östberga.
Kaupunginosan läpi kulkee Tvärbanan-pikaraitiotie, joka yhdistää kaksi maanalaisen linjaa.
Opel Astra K
Opel Astra K on Opel Astran viidennen sukupolven malli, jota valmistettiin vuosina 2015–2021. Kiinassa hatchback-korista Astraa myytiin nimellä Buick Verano GS.
Opel Astra (2015–2021)
Viidennen sukupolven Astra esiteltiin Frankfurtin autonäyttelyssä syksyllä 2015. Malli oli edeltäjäänsä viisi senttimetriä lyhyempi pituudeltaan ja kolme senttimetriä akseliväliltään, mutta sisätiloiltaan aiempaa suurempi. Astra valittiin Vuoden autoksi Euroopassa 2016.
Vuoden 2015 Euro NCAP -kolaritestistä Astra sai tulokseksi täydet viisi tähteä. vasen|pienoiskuva|Opel Astra K Sports Tourer Uuteen Astraan oli tuotu paljon ylellisyysvarusteita, joita oli tavallisesti totuttu näkemään vain kalliimpien luokkien autoissa. Lisävarusteena oli esimerkiksi saatavana 18 suunnassa säädettävät mukavuusetuistuimet, joissa on ilmastointi- ja hierontatoiminnot. Opel Astran edistyksellinen ratkaisu oli IntelliLux LED -matriisivalot, jotka olivat ensimmäistä kertaa saatavana keskikokoluokan autossa. Valot koostuvat 16 erillisestä LED-elementistä, jotka reagoivat muihin ajoneuvoihin, jolloin osa valoista sammuu. Näin kaukovalot eivät häikäise vastaantulevia tielläliikkujia.
Moottorivalikoima oli uusittu kokonaan dieseleitä lukuun ottamatta. Pienin bensiinimoottori oli kolmesylinterinen 1,0-litrainen (105 hv) suorasuihkutusturbo. Tehokkaampina vaihtoehtoina olivat 1,4-litrainen (125/150 hv) suorasuihkutusturbo ja keväällä 2016 markkinoille tullut 1,6-litrainen (200 hv) turbomoottori. Dieselmoottori oli 1,6 CDTI kolmella eri tehovaihtoehdolla (95/110/136 hv). 95-hevosvoimaista ei tuotu Suomeen. 1,0-litraista lukuun ottamatta kaikkien moottorien yhteydessä on kuusivaihteinen manuaalivaihteisto. 1,0 litran moottorin yhteyteen sai halutessaan viisiportaisen Easytronic-robottivaihteiston. 150-hevosvoimaisen bensiinimoottorin ja tehokkaimman dieselmoottorin yhteyteen puolestaan oli saatavissa kuusiportainen automaattivaihteisto.
Suomessa varustetasot olivat Enjoy ja Innovation. vasen|pienoiskuva|Facelift-mallin Opel Astra K. Enjoyssa oli vakiovarusteina kuusi turvatyynyä, ESP, mäkilähtöavustin, rengaspaineiden valvontajärjestelmä, 16 tuuman muotovanteet, LED-päiväajovalot, vakionopeudensäädin, IntelliLink-tietoviihdejärjestelmä seitsentuumaisella kosketusnäytöllä, neljä kaiutinta, nahkaverhoiltu ja lämmitettävä monitoimiohjauspyörä, lämmitettävät sähköpeilit, ajotietokone, sähköikkunat edessä ja takana sekä manuaali-ilmastointi. vasen|pienoiskuva|Facelift-mallin Opel Astra K Sports Tourer. Innovationissa oli lisäksi 17 tuuman kevytmetallivanteet, kromatut ikkunankehykset, musta B-pilari, sumuvalot, Opel Eye -kameraan perustuva turvajärjestelmä (sis. liikennemerkkientunnistuksen, kaistavahdin ja törmäysvaroittimen), avaimeton lukitus ja käynnistys, kaksivyöhykkeinen automaatti-ilmastointi, sähkötoiminen käsijarru, sähköisesti taittuvat sivupeilit, osittain nahkaverhoillut istuimet, tuulilasinpyyhinten sadetunnistin, kuusi kaiutinta ja säilytystaskut etuistuinten selkänojissa.
Kesällä 2019 Astra koki pienen kasvojenkohotuksen, jossa se sai uuden etusäleikön ja uudelleenmuotoillun etupuskurin. Merkittävämpää oli moottorivalikoiman täydellinen uudistuminen. Uudet bensiinimoottorit olivat kolmesylinteriset turboahdetut 1,2- (110/130/145 hv) ja 1,4-litraiset (145 hv). Uusi dieselmoottori oli 1,4-litrainen (105/122 hv). Manuaalivaihteisto oli aina kuusivaihteinen, lisäksi tehokkaamman dieselmoottorin yhteyteen oli saatavana yhdeksänportainen automaattivaihteisto. 1,4-litraisen bensiinimoottorin yhteydessä on aina portaaton CVT-automaattivaihteisto, johon on ohjelmoitu seitsemän keinotekoista välityssuhdetta.
Ala-Kauvatsan joki
thumb|250px|Ala-Kauvatsan joki Kokemäenjoen suulla. Ala-Kauvatsan joki virtaa hitaasti, sillä korkeuseroa ei ole paljon ja vuosisataisissa perkauksissa on poistettu kivet ja uppotukit. Ala-Kauvatsan joki on 2,6 kilometriä pitkä joki Satakunnassa Huittisissa, joka on Kokemäenjoen oikeanpuoleinen sivuhaara. Se on Kauvatsanjoen valuma-alueen laskujoki, joka alkaa Puurijärvestä. Ala-Kauvatsan joki on viimeinen osuus Puurijärven, Kauvatsanjoen, Sääksjärven, Piili- eli Jaarajoen muodostamasta jokiosuudesta. Kauvatsanjoki on osa Kokemäenjoen vesistöä ja Kokemäenjoki laskee Selkämereen Porissa. Joki virtaa kapeassa raossa, joka jää Puurijärven ja Isonsuon kansallispuistossa olevien luonnontilaisten Isosuon ja Korkeasuon väliin.
Historia
Ala-Kauvatsan joen yläjuoksulla oleva Puurijärvi on syntynyt kivikaudella, kun merenpinta aleni maankohoamisen seurauksena niin alas, että yhteys Kokemäen Kankaantaustan kautta umpeutui. Tällöin kaikki Kokemäenjoen vedet johtuivat pohjoiseen ja purkautuivat Kynsikankaan kautta mereen. Aluksi Huittisten aukea oli suuri ruohikkoinen järvi, mutta maankohoamisen ja joen kulutuksen takia syntyi uomia, jotka halkoivat laajaa luhta-aluetta. Uomien tulviminen keväisin irrotti ja kasasi heinikkoa ja kaislaa äyräiden päälle. Kasautuneiden ruovikkojen taakse jäi seisomaan vettä, joka oli pääsyynä soiden kehittymiseen. Nykyiset soidensuojelualueet muodostuvat kohosoista, joiden korkeus on useita metrejä ympäristöään ylempänä. Suot ovat olleet osaltaan erottamassa Puurijärveä Kokemäenjoen laakeasta laaksosta ja ohjaamassa Ala-Kauvatsan jokea nykyiselle paikalleen.
Ennen Puurijärven vedenpinnan laskua joki toimi Puurijärven yläpuolisille asukkaille vaihtoehtoisena kulkuväylänä Kokemäenjoelle. Sen rannoilta niitettiin heiniä talojen eläimille rehuksi. Vanhoista kartoista näkyy vielä sekä Kokemäenjoelle ja Ala-Kauvatsanjoelle yhteydessä oleva Takajärvi, joka on nykyään ojitettuna pelkkä kosteikko.
Tulvansuojeluun tähdänneet koskenperkaukset Kokemäenjoella alkoivat 1750-luvulla. Niiden vaikutukset Ala-Kauvatsanjoelle ja sitä kautta Puurijärven vedenpinnalle alkoivat kuitenkin vasta 1820-luvulla, kun Kyttälän kylän koskissa ja Vitikkalanluodon ympärillä perkaukset menivät aiempaa syvemmälle. Kun perkauksia jatkettiin vielä 1870-luvuilla, alkoi sekä Puurijärvi että Raijalanjärvi ruohottua. Tämä vaikutti Ala-Kauvatsan joken virtaukseen ja sen suulla ollut pieni Takajärvi maatui nykyiseksi suoksi.
Osana Puurijärven kuivatushanketta vuonna 1926 joki perattiin joiltakin osin. Kun sahateollisuus käynnistyi Suomessa 1900-luvun alussa, käytettiin Ala-Kauvatsanjokea tukkipuun uittoväylänä Kokemäenjoen sahoille. Tällöin Lauttayhdistys joutui 1909–1914 patoamaan osin kuivattua Puurijärveä, jotta puita voitiin ylipäätänsä uittaa järvellä. Kun Puurijärvi aiottiin 1940-luvulla lopullisesti kuivattaa Raijalanjärven tapaan, tuli esteeksi Kolsin voimalaitoksen patoaltaan vedenkorkeus, joka nosti taas Ala-Kauvatsanjoen pintaa.
Kokemäenjoen LIFE-hankkeen yhteydessä vanha joen neulapato purettiin ja tilalle rakennettiin Puurijärven luusuaan uusi korkeampi pohjapato, jolla Puurijärven vedenpintaa nostettiin pysyvärsti.
Virkistyskäyttö
Joelle on veneellä Kokemäenjoelta vapaa pääsy, mutta Puurijärvellä vastassa on maapato, johon matka päättyy. Ala-Kauvatsanjoen ympäristö kuuluu kansallispuistoon ja joen rannat ovat yksityisomistuksessa, joten rantautuminen onnistuu vain nuotiopaikan laiturilla.
Puurijärven maapadolla on kuitenkin leveä keräilyoja, jota pitkin voi veneillä eteläisen lintutornin viereen. Tornilta on opastukset luontopolulle, josta pääsee Isosuon lintutornille. Sekä venelaiturilla että eteläisellä lintutornilla on parkkipaikat.
Bud Blake
Julian ”Bud” Blake (13. helmikuuta 1918 Nutley, New Jersey – 26. joulukuuta 2005 Portland, Maine) oli yhdysvaltalainen sarjakuvapiirtäjä, joka muistetaan parhaiten vuosina 1965–2004 piirtämästään strippisarjakuvasta Tiikeri (Tiger).
Blake työskenteli isänsä tavoin art directorina newyorkilaisessa mainostoimistossa, mutta ryhtyi 1950-luvun alussa piirtämään yksiruutuista Ever Happen To You? -sarjakuvaa, joka pääsi King Features Syndicate -sarjakuvasyndikaatin levitykseen. Se ilmestyi 12 vuotta, minkä jälkeen Blake aloitti Tiikerin piirtämisen vuonna 1965. Tiikerin päähenkilöt olivat kaikki lapsia ja sen huumori viatonta, vaatimatonta ja arkisiin tilanteisiin perustuvaa. Varsinkin Blaken piirrostyötä on arvostettu. Sarja palkittiin Yhdysvalloissa vuoden parhaana huumorisarjakuvana vuosina 1970, 1978 ja 2000. Tiikerin suosio oli suurimmillaan 1970-luvulla, jolloin se ilmestyi noin 400 lehdessä eri puolilla maailmaa. Myöhempinä vuosina Blaken viiva alkoi ikääntymisen vuoksi muuttua haparoivaksi, mutta hän ei palkannut avustajia. Hän lopetti viimein sarjan piirtämisen keväällä 2004, mutta se jatkoi edelleen ilmestymistään uusintoina. Blaken kuollessa seuraavana vuonna sitä julkaisi yhä noin sata lehteä. Suomessa Tiikeriä julkaisi muun muassa Helsingin Sanomat koko sarjan ilmestymisen ajan.
Assi el Helani
pienoiskuva|Assi El Helani
Ronald Shannon Jackson
Ronald Shannon Jackson (12. tammikuuta 1940 Fort Worth – 19. lokakuuta 2013 Fort Worth) oli yhdysvaltalainen jazz-rumpali. Hän jatkoi Ornette Colemanin kehittämän avant-garde -vaikutteita ja funk-rytmejä yhdistelevän ”free funk” -tyylin esittämistä omalla soolourallaan.
Jackson soitti myös kahden muun tunnetun freejazzin pioneerin, Albert Aylerin ja Cecil Taylorin, kanssa. Hänen oma yhtyeensä, Decoding Society, perustettiin vuonna 1979.
Toyota Hilux Dakar
Toyota Hilux on Toyotan valmistama erämaaralliauto, jolla on voitettu kahdesti erämaarallin maailmanmestaruus (2016 & 2017) ja Dakar-ralli kerran. Etelä-Afrikassa päämajaa pitävä japanilainen Toyota Gazoo Racing -talli on käyttänyt autoa vuodesta 2016 lähtien. Sitä ennen autoa käyttivät pääosin yksitystallit Imperial ja Overdrive Racing.
2012
Toyota teki ensiesiintymisen Dakarissa eteläafrikkalaisen Imperial Toyota tallin myötä, jota ajoivat 2009 vuoden Dakar voittaja Giniel de Villiers ja Duncan Vos. Belgialainen Overdrive Racing ajatti toista tallia, jota ajoi Lucio Alvarez. Parhaimman suorituksen ajoi de Villiers, joka sijoittui kolmanneksi uudella autolla. Tallikaveri Vos oli kymmenes. Alvarez sen sijaan ajoi neljänneksi.
2013
De Villiers sijoitui Dakar-rallissa toiseksi häviten kilpailun voittajalle 42 minuuttia. Lucio Alvarez ajoi Overdrive Racing -tallissa kilpailun kymmenenneksi.
2014
Vuoden 2014 rallissa Toyotaa käytti vain Imperial -talli, jossa jatkoi edellisvuosien tapaan de Villiers ja toisena kuljettajana Leeroy Poulter. De Villiers sijoitui parhaana kuljettana neljänneksi. Hän voitti myös yhden erikoiskokeen.
2015
Toyotalla ajoi kolme eri tallia vuoden 2015 rallissa. Imperial -tallissa ajoivat edellisen rallin tapaan de Villiers ja Poulter. Overdrive Racing teki paluun vuoden tauon jälkeen kolmella kuljettajalla; Christian Lavieille, Lucio Alvarez ja Bernhard ten Brinke. Lisäksi Yazeed Al-Rajhi ajoi omalla yksityistallillaan Yazeed Racingilla. De Villiers ajoi kilpailun toiseksi, häviten voittajalle 35 minuuttia. Overdrive -tallin kuljettajat Lavieille ja ten Brinke sijoittuivat kuudenneksi ja seitsemänneksi.
Philippe Médard
Philippe Médard (10. kesäkuuta 1959 Meslay du Maine – 29. syyskuuta 2017 ) oli ranskalainen käsipalloilija. Hän kilpaili vuoden 1992 kesäolympialaisissa Barcelonassa ja kuului siellä pronssia saaneeseen joukkueeseen.
Lytro
Lytro on valokenttäkamera joka tarkoittaa, että kuvaa ei tarvitse fokusoida kuvattaessa. Kamera tekee kuvatiedostomuodon jossa tarkennuksen kohteen voi päättää jälkieditoinnissa jos kuva muutetaan tavalliseksi kuvaksi.
Kuvien laatua moititaan huonoksi, kuvan resoluutio on yksi megapikseli. Lisäksi kuvien siirtäminen tietokoneelle on hidasta ja tietokoneelle raskasta.
Eduard Päll
Eduard Päll (15. syyskuuta 1903 Koosa, Tartumaa – 13. kesäkuuta 1989 Tallinna) oli virolainen kirjailija ja tiedemies. Hän käytti kirjailijana myös nimeä Hugo Angervaks.
BCM Gravelines
Basket Club Maritime Gravelines Dunkerque Grand Littoral (lyhyemmin BCM Gravelines) on ranskalainen koripalloseura Gravelinesin kaupungista.
Eduard Päll
Koulutus ja työ Neuvostoliitossa
Nuorena miehenä 1918 Eduard Päll liittyi puna-armeijaan. Pian sen jälkeen vuonna 1920 hän liittyi Neuvosto-Venäjän kommunistipuolueen jäseneksi. Päll kävi puna-armeijan jälkeen vielä liikealan koulutusta juuri itsenäistyneessä Virossa vuoteen 1921, mutta palasi sitten Neuvostoliittoon. Vuosina 1922-1924 Päll kävi Lännen vähemmistökansallisuuksien yliopiston Pedagoogisen instituutin Petrogradissa. Sen jälkeen vuosina 1924-1926 toimi Omskin oblastissa. Omskin jälkeen Päll opiskeli edelleen vuoteen 1929 asti Herzenille nimetyssä Leningradin Pedagoogisessa yliopistossa. 1930-luvulla hän jatkoi opintoja ollen jatko-opiskelijana (aspirantti) ja edelleen Leningradin opetuslaitosten johtotehtävissä. Tutkimuskohteena Eduard Pällillä oli viron kielen rakenteen tutkimus.
BCM Gravelines
Historia
Seura perustettiin vuonna 1984. Vuonna 1989 Gravelines nousi pääsarjaan, jossa seura eteni loppuotteluihin ensimmäisen kerran kaudella 2003–2004. Seuran merkittävin saavutus on Ranskan cup-mestaruus vuodelta 2005. Gravelines karsi kaudella 2011–2012 Euroliiga-paikasta, mutta tällöin seura hävisi karsinnat Asvelille. Saman kauden päätteeksi seura voitti kuitenkin ensimmäistä kertaa runkosarjan, vaikkakaan ei saavuttanut Ranskan-mestaruutta.
Eduard Päll
Paluu Neuvosto-Viroon
Eduard Päll toimi vuoden 1940-1941 neuvostolaistamisjakson aikana Neuvosto-Virossa ilmestyneen aikakauslehti "Kommunistin" päätoimittajan sijaisena. Neuvostovallan päättyessä kesällä 1941 hän siirtyi Neuvostoliittoon ja toimi vuodesta 1943 Viron kommunistinen puolueen keskuskomitean sihteerinä. Tässä roolissa hän siirtyi takaisin vallattuun Viroon ja valittiin vuonna 1946 Johannes Varesin seuraajaksi Neuvosto-Viron korkeimman neuvoston presidiumin puheenjohtajana eli Neuvosto-Viron presidenttinä.
Hänet erotettiin kuitenkin jo vajaa neljä vuotta myöhemmin Neuvosto-Viron presidentin tehtävästä maaliskuun 1950 Viron kommunistipuolueen 9. pleenumin päätöksillä samassa yhteydessä puoluejohtaja Nikolai Karotammin kanssa. Erottamiset liittyivät porvarillis-nationalismin jäänteiden kitkemiseen, jossa edellä mainitut kommunistijohtajat eivät olleet Stalinin johtaman Neuvostoliiton mielestä toimineet riittävän ripeästi. Pällin kohdalla kyseessä oli hänen julkisesti puolustamansa 1900-luvun alun nuorvirolainen kirjallisuusliike, jota pidettiin porvarillis-nationalistisena syntinä.
Neuvosto-Viron kirjallisuuden tutkimuksen johtajana
Erottamisen jälkeen Eduard Päll toimi vuosina 1950-1955 Tallinnan Pedagogisen Instituutin viron kielen ja kirjallisuuden laitoksella johtajana, 1955-1968 Neuvosto-Viron tiedeakatemian Kielen ja kirjallisuuden instituutin johtajana sekä 1968-1973 Neuvosto-Viron tiedeakatemian yhteiskuntatieteellisen osaston akateemisena sihteerinä.
Gretl Braun
Margarete Berta "Gretl" Braun (31. elokuuta 1915 – 10. lokakuuta 1987) oli Eva Braunin nuorempi sisar. Hän kuului Adolf Hitlerin sisempään lähipiiriin. Hänestä tuli Hitlerin käly 28. huhtikuuta 1945 alle 40 tuntia ennen tämän itsemurhaa.
Eduard Päll
Runoilija ja kirjailija
Kirjailijana Päll julkaisi jo Leningradin aikana ensimmäiset teoksensa - ensimmäisenä tarinakokoelma "Kuudes nauha" (1931) ja kokoelmateos "Valitut viestit" (1933) Siim Sepikin nimellä. Lisäksi hän laati oppikirjoja Neuvostoliiton vironkielisille kouluille. Neuvosto-Virossa maailmansodan jälkeen Päll julkaisi salanimellä Hugo Angervaks runokokoelmia kaikkiaan kolme kappaletta sekä kirjoja aina 1950-luvun lopulta 1980-luvun lopulle.
Gretl Braun
Hän avioitui SS-Obergruppenführer Hermann Fegeleinin kanssa 3. kesäkuuta 1944.
Sulttaanikana
pienoiskuva|Porphyrio porphyrio Sulttaanikana (Porphyrio porphyrio) on rantakanojen heimoon kuuluva lintu. Siitä on noin kolmetoista alalajia, jotka poikkeavat toisistaan elinalueensa ja höyhenten värityksen osalta. Se on levinnyt laajoille alueille Euroopassa, Aasiassa ja Afrikassa. Sulttaanikana elää rehevissä kosteikoissa ja lampien rannoilla. Se syö enimmäkseen kasvisperäistä ravintoa kuten versoja, lehtiä, kukkia ja siemeniä. Se syö myös jonkin verran eläimiä kuten matoja ja hyönteisiä.
Luettelo sarjakuvaromaaneista ja -lyhytsarjoista
Tämä on luettelo sarjakuvaromaaneista ja sarjakuvalyhytsarjoista lajiteltuna teoksen alkuperäisen julkaisijan ja julkaisumaan mukaan. Nimien perässä on ilmoitettu teokset käsikirjoittajat ja kuvittajat kauttaviivalla erotettuna. Luettelossa ei ole mukana lyhyiden tarinoiden kokoelmia, joiden sisältö on ilmestynyt muualla.
Yhdysvalloissa lyhytsarjojen kokoelmaniteitä markkinoidaan usein sarjakuvaromaain nimellä. Tämän takia rajanveto näiden kahden sarjakuvan muodon välille voi olla vaikeaa, joten niiden sisällyttäminen samaan luetteloon on mielekäs.
Eric Lichtenstein
Eric Lichtenstein (s. 6. lokakuuta 1994 Buenos Aires) on argentiinalainen moottoriurheilija. Hän aloitti uransa karting-sarjoissa vuonna 2003. Vuonna 2011 Lichtenstein kilpaili Formula Pilota China -sarjassa. Vuonna 2012 hän kilpaili Britannian Formula Ford -sarjassa sijoittuen sarjan kolmanneksi. Vuonna 2013 Lichtenstein kilpaili GP3-sarjassa Carlin-tallissa. Hän ajoi kymmenen kilpailua saavuttamatta pisteitä. Hänet korvattiin loppukaudesta Alexander Simsillä.
Rusorintakerttuli
Rusorintakerttuli (Setophaga castanea) on kerttulien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Rusorintakerttuleita pesii Kanadassa ja Yhdysvalloissa. Talvehtimisalueet sijaitsevat Väli-Amerikassa ja Etelä-Amerikan luoteisosissa. Euroopassa laji on tavattu vain kerran: Isossa-Britanniassa lokakuussa 1995.
Juan Vicente Herrera Campo
Juan Vicente Herrera Campo (s. 23. tammikuuta 1956 Burgos, Espanja) on espanjalainen kansanpuolueen poliitikko. Hän toimi Kastilia ja Leónin aluehallituksen puheenjohtajana 2001–2019.
Herrera on suorittanut lakitieteen tutkinnon Navarran yliopistossa.
Raesokeri
pienoiskuva|230px|Pulla, jonka päällä on valkoista raesokeria.
Raesokeri on palasokerista murskaamalla valmistettua, koristeluun tarkoitettua sokeria, jota on saatavana eri värisinä ja myös eri kidekokoina. Raesokeri kestää hyvin kuumuutta ja kosteutta ja onkin siksi suosittu koriste esimerkiksi pullan päällä.
Jassanat
Jassanat (Jacanidae) on isojalkaisten kahlaajalintujen heimo. Sen jäseniä elää trooppisilla alueilla ympäri maailmaa. Jassanat voivat suurten jalkojensa avulla kävellä lumpeenlehtien päällä. Niillä on terävä nokka ja pyöreäpäiset siivet. Useimmat linnut ovat 15–30 cm pitkiä, naaras on yleensä selvästi isompi kuin koiras.
Hal Greer
Harold Everett ”Hal” Greer (26. kesäkuuta 1936 Huntington, Länsi-Virginia – 14. huhtikuuta 2018 Arizona) oli yhdysvaltalainen koripalloilija. Koko ammattilaisuransa Syracuse Nationalsissa / Philadelphia 76ersissä pelannut Greer kuului NBA:n pelaajien parhaimmistoon koko 1960-luvun ajan: hän muun muassa pelasi kymmenessä peräkkäisessä tähdistöottelussa ja valittiin seitsemästi peräkkäin sarjan kakkostähdistöviisikkoon. Vuonna 1967 NBA:n mestaruuden voittanut Greer on 76ersin historian eniten pisteitä tehnyt pelaaja, ja joukkue on jäädyttänyt hänen pelinumeronsa. Hänet on myös nimetty Basketball Hall of Fameen.
Elämä ja ura
Greer pelasi vuodet 1955–1958 Marshall Universityn joukkueessa. Syracuse Nationals varasi Greerin NBA:han 13. vuorolla vuoden 1958 varaustilaisuudessa. Greer edusti Nationalsia, joka vaihtoi kaupunkia ja tunnettiin jatkossa Philadelphia 76ersinä, koko vuodet 1958–1973 kestäneen ammattilaisuransa ajan. Greeristä muodostui seuralegenda, joka on 76ersissä historian eniten pisteitä tehnyt pelaaja. Greer pelasi kymmenessä peräkkäisessä NBA:n tähdistöottelussa vuosina 1961–1970 ja valittiin vuoden 1968 ottelun arvokkaimmaksi pelaajaksi. NBA:n kakkostähdistöjoukkueeseen hänet nimettiin seitsemästi peräkkäin vuosina 1963–1969. Greer voitti NBA:n mestaruuden kerran, vuonna 1967. Vuonna 1982 Greer nimettiin Basketball Hall of Fameen, ja vuonna 1976 76ers jäädytti hänen pelinumeronsa (15). Greer kuoli lyhyen sairastelun jälkeen Arizonassa 81-vuotiaana 14. huhtikuuta 2018.
Ihmiskuntaa ja maapalloa uhkaavat riskit
Ihmiskuntaa ja maapalloa uhkaavat riskit ovat tulevaisuudentutkimuksessa niin sanottuja eksistentiaalisia uhkia, jotka voivat uhata ihmiskuntaa kokonaisuutena, aiheuttaa vakavia seurauksia sivilisaation tulevaisuudelle tai jopa lopettaa elämän maapallolla.
Hal Greer
Elämä ja ura
Greer tunnettiin erittäin harvinaislaatuisesta vapaaheittotekniikastaan: hän heitti vapaaheittonsa hyppyheitolla.
Ihmiskuntaa ja maapalloa uhkaavat riskit
Future of Humanity Instituten arvioita uhista
Oxfordin yliopiston Future of Humanity Instituten työryhmä arvioi ihmislajin mahdollisen sukupuuton syitä seuraavasti:
Tsug Teutšež
Tsug Teutšež (, adygeksi Теуцожь Цыгъу, Teutsož Tsygu, oikea nimi Tagir Alijevitš Teutšež, Тагир Алиевич Теуче́ж; 15. elokuuta 1855 nykyisen Adygeian Teutšežin piirin Gabukain kylä – 26. tammikuuta 1940 saman piirin Ponežukain kylä) oli adygelainen kansanrunoilija.
Tsug Teutšež syntyi köyhän talonpojan perheeseen. Lapsena hän työskenteli renkinä. Myöhemmin hän tuli tunnetuksi taitavana satulaseppänä. Teutšež esitti kansanlauluja jousisoittimen säestyksellä. Lauluissaan hän ylisti adygejen vapaustaistelua 1800-luvun puolivälissä ja arvosteli satiirisesti yhteiskunnallista epäoikeudenmukaisuutta. 1930-luvulla hän sepitti ajankohtaisia neuvostoaiheisia ja adygejen historiasta kertovia runoelmia.
Runoilija on palkittu työn punaisen lipun kunniamerkillä. Adygeian Teutšežin piiri on nimetty hänen mukaansa. Adygeiskin kaupunki kantoi hänen nimeään vuosina 1976–1990. Ponežukaissa toimii hänelle omistettu museo.
Annimaria Rinne
Annimaria Rinne (s. 1973) on Yhdysvalloissa lauluopintonsa suorittanut suomalainen laulaja, joka jo nuorena tyttönä esiintyi Uuden Iloisen Teatterin lavalla. Annimaria kuuluu Rinteen näyttelijäsukuun, ja hän on ääninäytellyt mm. Disneyn Leijonakuninkaan suomalaisessa versiossa Nalaa sekä monissa piirrossarjoissa. Hän on levyttänyt albumin "Ensimmäinen". Rinteen esikoisalbumi ”Ensimmäinen” on niittänyt laajalti kiitosta ympäri maailmaa, ja syksyn 2006 aikana se julkaistiin myös Japanissa ja Koreassa.
Rinteen vanhemmat ovat näyttelijä Tommi Rinne ja toimittaja Arja Rinne.
Neljänkymmenen kirje
Neljänkymmenen kirje eli Julkinen kirje Viron SNT:stä (vir. Avalik kiri Eesti NSV-st) on neljänkymmenen virolaisen sivistyneistön edustajan allekirjoittama julkilausuma 28. päivältä lokakuuta 1980. Kirjoittajat halusivat puolustaa viron kieltä ja vastustaa venäläistämistä sekä vallanpitäjien omavaltaista menettelyä näiden tukahduttaessa syksyn nuorisolevottomuuksia.
Kirje osoitettiin Pravda-, Rahva Hääl- ja Sovetskaja Estonija -lehtiin. Mikään niistä ei julkaissut kirjettä, eikä sitä käsitelty Neuvostoliitossa julkisesti lainkaan. Kirje levisi Virossa laajalti kädestä käteen, ja sitä levitettiin myös ulkomailla. Ensimmäinen julkaisu tapahtui Tukholmassa Eesti Päevalehdessä 10. joulukuuta 1980 ja seuraavana vuonna emigranttijulkaisussa Tulimuld (4/1981). Virossa kirjeestä saatiin tietoa muun muassa Radio Libertyn ja Voice of American lähetyksistä. Ensimmäinen virallinen julkaisu tapahtui Virossa vasta vuonna 1988 Vikerkaar-lehdessä. Suomessa Suomen Kuvalehti ei julkaissut tarjottua kirjettä, ja suomennos ilmestyi Näköpiiri-lehdessä (2/1981).
Kirjeessä tuotiin painokkaasti julki Viron sivistyneistön tyytymättömyys silloiseen yhteiskunnallis-poliittiseen tilanteeseen, ja kirje kohensi virolaisten mielialoja ja paransi kulttuurieliitin ja kansan välejä.
Diffraktio
pienoiskuva|Vasemmalta tulevan leveän aaltorintaman ([[Tasoaalto|tasoaallon) muoto muuttuu eli se diffraktoituu kahdeksi pallomaiseksi aaltolähteeksi kun se osuu kaksi rakoa sisältävään levyyn. Levyn oikealla puolella diffraktoituneet pallomaiset aaltorintamat menevät päällekkäin, jolloin ne paikoitellen joko vahvistavat (keltaiset/punaiset ja siniset alueet) tai heikentävät toisiaan (vihreät alueet) eli interferoivat keskenään. Jos raot olisivat paljon leveämpiä, ei aaltorintaman muoto muuttuisi yhtä voimakkaasti leveästä pallomaiseksi.]] Diffraktio on ilmiö, jossa aallon muoto muuttuu, kun sen kulkuun on vaikuttanut jokin kappale, esimerkiksi rako tai kide. Aalto "taipuu". Vaikka etenevä aalto muuttaa muotoaan aina kohdatessaan tiellään esteen, vaikutukset ovat selvimpiä esteen koon ja aallonpituuden ollessa samaa luokkaa.
Aalto voi olla mekaaninen kuten ääniaalto tai aalto veden pinnalla, hiukkanen kuten elektroni tai fotoneista koostuvaa sähkömagneettista säteilyä kuten radioaalto, infrapunasäteily, näkyvä valo tai röntgensäteily.
Yhden tai useamman aukon tai esteen diffraktoima aalto "hajoaa". Hajonneet osat voivat vahvistaa tai heikentää toisiaan paikoitellen: tätä kutsutaan interferenssiksi, joka on diffraktioon usein läheisesti liittyvä ilmiö. Vahvistavaa vaikutusta saatetaan kutsua konstruktiiviseksi tai rakentavaksi. Heikentävää vaikutusta kutsutaan destruktiiviseksi tai hajottavaksi. Jos aalloilla on sama vaihe-ero, ne etenevät samaan suuntaan, niillä on sama aaltomuoto ja niillä on sama taajuus, eivätkä nämä ominaisuudet muutu, niitä kutsutaan koherenteiksi. Vain koherentit aallot voivat muodostaa interferenssikuvion, jota kutsutaan myös diffraktiokuvioksi. Kuvion voimakkaimpia kohtia kutsutaan usein maksimeiksi ja heikoimpia kohtia minimeiksi. pienoiskuva|Valokuva laserin interferenssikuviosta varjostimella sen kulkiessa kahden hyvin kapean raon lävitse. Maksimit näkyvät valotäplinä ja minimit ovat valottomia kohtia näiden välissä. Diffraktio on ilmeistä esimerkiksi vedellä, mutta tätä tapahtuu myös valolla. Parhaiten se on kenties havaittavissa jos koherentilla ja siten yksivärisellä eli vain yhtä aallonpituutta lähettävällä eli monokromaattisella valonlähteellä, kuten laserilla valaistaan levyä, jossa on kaksi hyvin lähellä toisiaan olevaa ja kyllin kapeaa vierekkäistä rakoa. Tällöin muodostuu kyllin kaukana levyn takana olevaan varjostimeen useita rivissä ja toisistaan tasaisin välimatkoin olevia valoviiruja tai -täpliä sisältävä interferenssikuvio. Varjostimeen ei siis muodostu kahta viirua/täplää toisin kuin joku saattaisi olettaa vaikka valon havaitaan etenevän arkielämässä sädemäisen suoraan kuin se koostuisi vain hiukkasmaisen luonteen omaavista osasista. Tämänkaltainen interferenssikuvion aikaansaava koe tunnetaan muun muassa Youngin kaksoisrakokokeena tai kaksoisrakokokeena. Valo siis diffraktoi ja interferoi itsensä kanssa, eli sillä on aaltomaista luonnetta.
Hiukkasten, kuten elektronien ja neutronien, diffraktion katsotaan todistavan kvanttimekaniikan paikkansapitävyydestä. Hiukkasia voidaan siis kuvata todennäköisyysaalloilla, mikä on osoitus aineen aalto- ja hiukkasluonteesta.
Pohjankorpi (Riihimäki)
Pohjankorpi on kaupunginosa Riihimäellä. Kaupunginosa on saanut nimensä alueella sijaineen maatilan mukaan. Tilan osti Reinhold Karhumäki Kytäjän kartanolta vuonna 1928. Asukasluku oli 2015 noin 801. Alueella on yksinomaan omakotitaloasutusta. Pohjankorven ja läheisen Koivurannan kaupunginosan rajalla sijaitsee myös Käräjäkosken luontopolku, joka kulkee Vantaanjoen varrella. Riihimäen puistoista Pohjankorvessa sijaitsevat leikkipuistot Pohjankorvenpuisto ja Teeripuisto. Pohjankorven läpi kulkee myös yhdystie Hausjärven Selänojalle.
Diffraktio
Hiukkasten diffraktiota aineesta voidaan käyttää tutkimaan ainetta esimerkiksi elektronidiffraktion ja neutronidiffraktion avulla. Röntgendiffraktiomenetelmää käytetään yleisesti kiteisten aineiden kuten mineraalien tunnistamiseen, jolloin hyödynnetään Braggin lakia.
Pohjankorpi (Riihimäki)
Pohjankorpeen oli keväällä 2018 vireillä Hoivaneliön päiväkodin rakentaminen, mutta sille varattu tontti Kumpulantiellä on yhä luonnontilassa.
Diffraktio
Matemaattiset mallit
Valon diffraktiolle on useita erilaisia matemaattisia malleja, jotka voidaan jakaa kahteen päätyyppiin, vektorimalleihin ja skalaarimalleihin.
Skalaarimallit perustuvat Huygensin periaatteelle, Rayleighin-Sommerfeldin teorialle, Kirchhoffin yhtälöihin ja mallille, josta voisi käyttää suomeksi nimitystä tasoaaltojen kulmaspektri. Tunnetut Fresnelin ja Fraunhoferin yksinkertaistukset eli approksimaatiot on johdettu Kirchhoffin mallista.
Vektorimalleja on myös useita, muun muassa Strattonin ja Chun malli, pintojen yhdenarvoisuusperiaatteelle perustuva malli sekä Jacksonin malli. Vektorimalleja pidetään skalaarisia tarkempina.pienoiskuva|Varjostimen (screen) ollessa lähellä rakolevyä (grating), käytetään esimerkiksi Fresnelin malleja. Varjostimen ollessa kaukana, käytetään Fraunhoferin malleja.|vasen|245x245px
Usein interferenssikuvioiden matemaattista tarkastelua yksinkertaistetaan, siten että varjostimen (tai muun havaintotason) oletetaan olevan niin kaukana rakolevystä (tai muusta diffraktoivasta kappaleesta), että siihen tulevien säteiden voidaan olettaa olevan rinnakkaisia eli aallot ovat yhtenä rintamana eteneviä tasoaaltoja. Tällä olettamuksella mallinnettua diffraktiota kutsutaan Fraunhoferin diffraktioksi, josta muodostuvia interferenssikuvioita kutsutaan Fraunhoferin interferenssikuvioiksi. Käytännössä Fraunhoferin kuvio saadaan aikaan hajottavan eli koveran linssin avulla, joka ohjaa aallot lähellään olevaan varjostimeen likimain rinnakkaisesti.