cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Didyma
Apollonin temppeli
Temppeli oli erikoinen siinä, että se oli hypetraalitemppeli, toisin sanoen sillä ei ollut kattoa. Temppelin krepidoma eli jalusta oli 118 metriä pitkä ja 60 metriä leveä. Stylobaatti eli lattiataso oli kooltaan 109 metriä pitkä ja 51 metriä leveä. Temppelin pylväät olivat 19,7 metriä korkeat. Pylväiden sisälle jäänyt alue oli noin 87 × 29 metriä. Temppeli oli dipteraali, eli sen peristasiksessa oli kahdet pylväsrivistöt kaikilla sivuilla. Ulommassa pylväsrivissä oli pitkillä sivuilla 21 pylvästä ja lyhyillä sivuilla 10 pylvästä. Pronaoksessa oli 12 pylvästä. Peristasiksen pylväät oli tehty joonialaiseen tyyliin ja osa muista pylväistä korinttilaiseen tyyliin.
Temppeli on rakennettu niin, että pronaos osoitti itään. Siihen ei kuulunut kreikkalaisille temppeleille tyypillistä opisthodomosta. Temppelin länsiosassa sijaitsi katoton adyton, eli temppelin pyhin osa, jossa sijaitsi pieni naos, joka saattoi olla alkuperäinen. Pronaoksen ja adytonin välissä oli seinä, ja pronaoksesta pääsi adytoniin vain kahta käytävää pitkin. Käytävät johtivat rappusille, joita pitkin pääsi laskeutumaan adytoniin. Samoja rappusia pitkin pääsi itäiseen huoneeseen, joka oli adytonin ja pronaoksen välissä. Adytonin lattia oli 4 metriä tämän huoneen lattian alapuolella. Adytonissa kasvoi laakeripuita. Naoksen julkisivussa oli neljä pylvästä.
Carmen Luisa Letelier
Letelier piti ensimmäisen esiintymisensä solistina vuonna 1967 Santiagon kunniallisteatterissa orkesterin solistina Marc-Antoine Charpentierin Te Deumin esityksessä. Näihin aikoihin hän esiintyi myös muiden barokkimusiikin teosten tulkinnoissa. Lisäksi hän osallistui chileläisten teosten kantaesityksiin ja piti chileläisen ja eurooppalaisten teosten lauluresitaalin Pariisissa. Letelier äänitti Office de Radiodiffusion Télévision Françaiselle Max Deutschin sävellysopiskelijoiden teoksia. Hän on esiintynyt monin paikoin Chilessä ja lisäksi lukuisten ulkomaalaisten sinfoniaorkestereiden kanssa. Hän on osallistunut kansallisiin ja kansainvälisiin konserttikiertueisiin laajalti Pohjois-Amerikassa, Euroopassa ja pitkin Latinalaista Amerikkaa. Oopperauransa Letelier aloitti vuonna 1969 tulkitsemalla Santiagon kunnallisteatterissa Emilian roolin Giuseppe Verdin Otellossa. Muita rooleja hänellä on vuosikymmenten varrella ollut muiden muassa Richard Wagnerin, Richard Straussin, Wolfgang Amadeus Mozartin, Pjotr Tšaikovskin, Giacomo Puccinin, Gaetano Donizettin, Modest Mussorgskin, Leoš Janáčekin, Alessandro Scarlattin ja Sebastián Errázurizin oopperoissa. Vuosina 1969–1978 Letelier opetti laulua Chilen paavillisessa katolisessa yliopistossa. Hän aloitti samoihin aikoihin työn yliopiston Conjunto de Música Antigua -kokoonpanossa, jonka kanssa hän teki ensimmäisen kansainvälisen kiertueensa Yhdysvaltoihin vuonna 1970. Vuonna 1975 hän kiersi Brasiliassa, Perussa, Ecuadorissa, Venezuelassa, Costa Ricassa, Yhdysvalloissa ja Kanadassa. Hän omaksui laajan vanhan musiikin ohjelmiston. Letelier sai vuonna 1978 Chilen yliopiston taiteiden tiedekunnan musiikin laitokselta Intérprete Superior -arvonimen.
Didyma
Apollonin temppeli
pienoiskuva|vasen|upright|Apollonin temppelin pronaoksesta adytoniin johtanut käytävä. Temppelirakennuksen omalaatuisuutta on yritetty selittää sillä, että temppeli olisi saanut vaikutteita persialaisista palatsirakennuksista tai Ptolemaiosten Egyptiin rakennuttamista temppeleistä ja palatseista.
Carmen Luisa Letelier
Letelierin konserttiohjelmistoon on kuulunut muun muassa kirkkomusiikkiteoksia ja lauluja lukuisilta säveltäjiltä, joiden joukossa on lukuisten espanjalaisten ja muiden eurooppalaisten säveltäjien lisäksi ollut myös latinalaisamerikkalaisia, kuten chileläisiä säveltäjiä. Vuonna 1983 Letelier liittyi Ensemble Bartókiin, jonka oli perustanut Valene Georges vuonna 1981 chileläisten ja latinalaisamerikkalaisten säveltäjien avantgardemusiikin edistämiseksi. Tämän kokoonpanon kanssa Letelier piti noin kolmekymmentä kansainvälistä kiertuetta. 2010-luvun alussa Letelier sairastui kurkkusyöpään, mikä vähensi hänen osallistumistaan kokoonpanon toimintaan. Letelier aloitti opettamisen Chilen yliopistossa vuonna 1979 ja on toiminut siellä sittemmin monissa asemissa, myös hallinnollisissa tehtävissä. Hän on kuulunut muun muassa Viña del Marin kansainvälisen Luis Sigall -musiikkikilpailun tuomaristoon vuonna 1999. Letelier on saanut urallaan eri maissa lukuisia palkintoja ja tunnustuksia, kuten Chilen musiikkielämän korkeimman tunnustuksen (Premio Nacional de Artes Musicales de Chile) vuonna 2010.
Didyma
Artemiin temppeli
Artemis Pythielle omistettu temppeli sijaitsi noin 100 metriä Apollonin temppelistä pohjoiseen. Se rakennettiin 100-luvulla eaa. Temppelin rauniot on löydetty paikalla nykyisin olevan moskeijan, aiemman kreikkalaisortodoksisen kirkon pohjoispuolelta. Temppelin perustusten koko on noin 31,7 × 12 metriä. Sisällä temppelissä oli kolme huonetta, ja se muistuttaa Apollonin temppelin adytonissa ollutta naosta.
Carmen Luisa Letelier
Letelier meni vuonna 1969 naimisiin Pablo Domeykon kanssa. Pariskunta sai viisi lasta: Miguel, Antonia, Pablo, Alfonso ja Sebastián.
Didyma
Muita rakennelmia
pienoiskuva|Roomalaisen kylpylän rauniot.
Apollonin temppelin edessä oli 125 metriä pitkä terassi, jonka päällä oli temppelille lahjoitettuja patsaita. Terassin ja temppelin välissä sijaitsi Didyman stadion. Pyhäkköalueella sijaitsi myös Didyman teatteri. Alueella oli myös kresmografion eli rakennus, jossa säilytettiin oraakkelin antamia vastauksia. Kresmografionin tarkkaa sijaintia ei tiedetä, mutta erään lähteen mukaan se sijaitsi temppelistä luoteeseen.
Eräs tärkeä rakennus oli niin sanottu profeetan talo, jonka seiniin oli kirjattu ylös kunkin vuoden profeetta piirtokirjoituksella. Talon uskotaan toimineen profeetan asuinsijana. Suuri määrä tämän rakennuksen osista on löytynyt ja niistä voidaan päätellä, että rakennuksen etupuoli koostui neljästä doorilaisesta pylväästä. Rakennus oli ehkä peräisin 200-luvulta eaa. Profeetan talon tarkka sijainti ei ole tiedossa, mutta sen oletetaan olleen lähellä itse temppeliä. Erään tulkinnan mukaan kresmografion ja profeetan talo olisivat olleet yksi ja sama rakennus.
Didyman alueella oli myös muita temppeleitä ja alttareita, muun muassa Zeus Soterille ja muille jumalille. Alueella oli myös useita julkisia rakennuksia, muun muassa eräässä tekstissä noin vuodelta 180 mainitaan prytanien talo, jossa Miletoksen virkamiehet ottivat vastaan vieraita. Didymassa oli myös gymnasion sekä roomalaiskaudella basilika ja kylpylä.
Pyhä tie
Miletoksen ja Didyman välillä kulki niin sanottu Pyhä tie, joka alkoi Miletoksen eteläportilta. Se on parhaiten tunnettuja esimerkkejä antiikin aikaisesta kulkuetiestä. Tien pituus oli 16,4 kilometriä eli 11 roomalaista mailia.
Pyhä tie mainitaan eräässä miletoslaisessa piirtokirjoituksessa, jossa kerrotaan miletoslaisten kulttiryhmästä nimeltä molpoi (”laulajat”). Piirtokirjoitus on noin vuodelta 100 eaa., mutta sen alkuperä on luultavasti noin vuodelta 450 eaa. Ryhmään kuului useita korkea-arvoisia miletoslaisia, kuten stefanēforos (kruununkantaja), joka oli Miletoksen vuotuinen eponyymi virkamies. Ryhmän tuli säännöllisesti tehdä pyhiinvaellusmatka Miletoksen Apollon Delfinioksen pyhäköstä Didymaan. Piirtokirjoitus määrää, millaisia riittejä ryhmän tuli tehdä eri paikoissa tien varrella. Riitteihin kuului esimerkiksi uhrauksia ja hymnien laulamista.
Keisari Trajanus antoi jälleenrakentaa tien. Samoihin aikoihin rakennettiin myös portti noin 300 metriä Apollonin temppelin pohjoispuolelle kohtaan jossa Didyman temenos-alue alkoi. Pyhän tien loppupäätä eli temppelinpuoleista päätä reunustivat lukuisat patsaat. Eräs patsaista esittää istuvaa Teikhiussan kuningasta Kharesta. Patsaassa on piirtokirjoitus: ”Olen Khares Klesioksen poika, Teikhiussan hallitsija, patsas Apollonille”. Tätä patsasta lukuun ottamatta Khareesta ei ole muuta tietoa. Osassa muissa patsaissa on myös omistus Apollonille. Patsas ei alkujaan ollut tarkoitettu kulttikuvaksi, mutta Khareen kuoleman jälkeen hänen patsaansa joutui palvonnan kohteeksi. Khareen patsas ja yhdeksän muuta, jotka yhdessä tunnetaan nimellä Khares-ryhmä, vietiin British Museumiin vuonna 1859. Myöhemmin muita patsaita on viety Louvreen ja Istanbulin arkeologiseen museoon.
Lempäälä-talo
Lempäälä-talo on Lempäälän keskustassa vuonna 2021 käyttöönotettu kunnallisten palvelujen rakennuskokonaisuus. Siellä on muun muassa kirjasto, ravintola, perhetupa, kuntosali ja toimistotiloja. Talo on 20 000 neliömetrin kokoinen. Talosta on kevyenliikenteensilta yli junaradan.
Lempäälä-talolla on kaksi julkista teosta: Osmo Rauhalan tekemä Taivas on suuri kirjasto ja Paula Salmelan Tarkalla korvalla. Talon eteläpuolella on Erik Edner -puisto ja tori.
Mörkö (Marvel Comics)
Mörkö on Marvel-kustantamon sarjakuvissa esiintyvä superrikollinen, jonka verivihollinen on Hämähäkkimies. Mörkö pohjautuu monelta osin Vihreään Menninkäiseen, ollen sille ikään kuin jatkoa. Mörkö-hahmon naamion takana on ollut seitsemän eri miestä, mutta ulkopuoliset manipuloivat tehtävään heistä kaksi. Hahmon loivat Roger Stern ja John Romita Jr.
Vuonna 2009 IGN-sivusto sijoitti Mörön 57:nneksi laatimassaan kaikkien aikojen sadan suurimman sarjakuvarikollisen listassa.
Historia
Miljonääri ja muotisuunnittelija Roderick Kingsley löysi apurinsa George Hillin avulla Norman Osbornin salaisen piilopaikan, jossa olivat kaikki Vihreän Menninkäisen apuvälineet sekä puku. Kingsley tappoi Hillin, jotta tieto löydöstä ei leviäisi.
Kingsley päätti jatkaa Vihreän Menninkäisen työtä muun muassa kiristämällä Norman Osbornin entisiä kumppaneita ja kehittämällä Osbornille supervoimat antanutta seerumia. Hän altisti itsensä parannetulle seerumille riskialttiin pitkäksi ajaksi: hän ohjelmoi laitteiston kasvattamaan vaikutusta äärirajoille asti, kunnes silkka ylikuormitus tuhoaisi sen. Hänen tarkoituksenaan oli maksimoida seerumin teho.
Näin kävikin ja laitteiston tuhouduttua hän totesi olevansa voimakkaampi kuin oli odottanutkaan - tosin huomaamatta jäi lisääntynyt mentaalinen epävakaus, josta tosin varoitettiin erikseen alkuperäisissä papereissa; tämä tieto sisältyi alkuperäiseen osioon, jonka Osborn oli anastanut seerumin alkuperäiseltä kehittäjältä Mendel Strommilta sillä tekosyyllä että tämä oli väärinkäyttänyt tutkimusmäärärahojaan; on epäselvää, oliko Osborn itsekään lukenut kyseistä varoitusta: hän oli paitsi etevä kemisti myös liiankin tietoinen siitä.
Kingsleyn laboratorio ja vielä kopioimattomat Osbornin paperit tuhoutuivat tulipalossa, joka syttyi Kingsleyn omasta pommista silloin kun Hämähäkkimies löysi salaisen laboratorion jäljittimensä avulla ja yritti vangita Mörkön.
Ned Leeds oli Daily Buglen lehtimies, joka yritti selvittää Mörön henkilöllisyyttä. Leedsin päästessä liian lähelle totuutta Roderick Kingsley hypnotisoi ja aivopesi Leedsin toimimaan Mörkönä. Suunnitelma kuitenkin karkasi käsistä ja Kinsgley etsi itselleen uuden syntipukin, Flash Thompsonin, joka haukkui suorasanaisesti Mörköä televisiolähetyksessä.
Lavastuksen seurauksena Thompson joutui vankilaan, josta Jason Macendale, joka tunnettiin myös Kurpitsalyhtynä, vapautti hänet. Tässä vaiheessa Macendale vielä luuli, että Leeds oli oikea Mörkö. Se koitui Ned Leedsin kohtaloksi ja Macendale tapatti hänet.
Kun Mörkö oli maailman silmissä paljastunut Ned Leedsiksi ja kuollut, Kingsley vetäytyi Belizeen nauttimaan aiempien rikoksiensa hedelmistä. Jason Macendale käytti sen jälkeen tilaisuutta hyväkseen ja astui Mörön saappaisiin.
Macendale yritti painostaa Harry Osbornia luovuttamaan Vihreän Menninkäisen salaisen voimakaavan; yritys kaatui siihen, että isänsä varusteet käyttöön ottanut Harry yhdessä Hämähäkkimiehen kanssa pieksi Macendalen - teroittaen hänelle että ne vaaralliset tiedot oli kerta kaikkiaan hävitetty.
Sekunda-Mörkö lepatti tiehensä ja hautoi katkeruuttaan.
Mutta eipä aikaakaan: Inferno-nimisen katastrofin aikana New Yorkissa Macendale kohtasi N' astirh -nimisen demonin, jolle tarjosi sieluaan vastapainoksi yliluonnollisista voimista; demoni nauroi: - mutta palkkioksi parhaasta vitsistä pitkään aikaan demoni otti sielun ja antoi supervoimat.
Macendale sai siis supervoimat - mutta ihmisyyden menetys olikin hänelle liian kova pala: hän syytti Hämähäkkimiestä siitä että tämä oli tuhonnut alkuperäiset Osbornin paperit; taistelu päättyi Macendalen tappioksi.
Koska N'astirh tuhoutui Infernon lopussa, hänen sieppaamansa sielu harhaili aikansa maailmalla ja palasi lopulta Macendaleen, jolloin demoni irtosi hänestä erilliseksi olennoksi nimeltä Demomörkö.
Demomörkö oli Mörkön näköinen, kuitenkin piirteiltään haamumainen; se lensi tulesta kootulla liitimellä. Siitä oli omat harminsa joitakin aikoja, mutta lopulta se vain menehtyi kaikessa hiljaisuudessa, mitä ilmeisimmin voimiensa hiipumiseen; Macendale jäi kiinni ja päätyi vankilaan – ja siihen loppui sen Mörkön ura.
Yritys jatkaa Kurpitsalyhtynä päättyi siihen, että Tuomari ampui hänet.
Vuosien kuluttua Kinsgley kuitenkin palasi New Yorkiin ja lopulta tapatti Macendalen seuraajan vankilassa. Kingsley otti jälleen Mörön hahmon, mutta supervoimat antava seerumi osoittautui jälleen liian voimakkaaksi tavalliselle ihmiselle.
Leevi Kekkonen
Leevi Jalmari Kekkonen (9. syyskuuta 1908 Kotka – 9. maaliskuuta 1993 ) oli suomalainen jalkapalloilija, joka pelasi kolme A-maaottelua vuosina 1934–1935. Hänen veljensä Tauno Kekkonen oli myös maajoukkuetason jalkapalloilija.
Mörkö (Marvel Comics)
Historia
Kun Kingsley päätti Mörkönä kidnapata Peter Parkerin eli Hämähäkkimiehen ystävän Betty Brantin vain asettaakseen ansan Hämähäkkimiehelle, Mörön oikea henkilöllisyys lopulta paljastui taistelussa Hämähäkkimiestä vastaan. Vuosia kestänyt epäselvyys Mörön henkilöllisyydestä oli lopulta ratkennut ja Ned Leedsin nimi puhdistui.
Leevi Kekkonen
Ura
Kekkonen aloitti uransa Työväen Urheiluliiton sarjoissa pelanneissa Ponnistuksessa ja Jyryssä. Vuonna 1928 hän edusti Työväen Urheiluliiton jalkapallojoukkuetta Moskovan spartakiadeissa. Koska sosialidemokraattien johtama TUL oli kieltänyt urheilijoitaan osallistumasta kommunistisen Punaisen urheiluinternationaalin järjestämiin Spartakiadeihin, erotettiin joukkueen pelaajat liiton jäsenyydestä vuotta myöhemmin.
Mörkö (Marvel Comics)
Historia
Erinäisten vaiheiden jälkeen vankilasta vapautunut Kingsley otti Mörkönä vielä yhteen silloisen Vihreän Menninkäisen (Phil Urich) kanssa suuressa taistelussa, josta Menninkäinen selvisi näennäisesti voittajana.
Endemol
right|thumb|Endemolin logo Endemol oli televisioyhtiö, jonka omisti italialainen Mediaset. Yrityksellä oli tytäryhtiöitä 23 eri maassa, mukaan lukien Iso-Britannia, Yhdysvallat, Espanja, Italia, Saksa, Puola, Australia ja Meksiko.
Tammikuussa 2015 Endemol yhdistyi Shine Groupin ja Core Median kanssa Endemol Shine Groupiksi.
Historiaa
Endemolin perustivat 1994 John de Mol ja Joop van den Ende. Yhtiön nimi muodostuu heidän sukunimiensä yhdistelmästä. Endemolin suurin menestys on tositelevisio-ohjelma Big Brother, jota on esitetty useissa maissa sen jälkeen, kun 1. tuotantokausi tehtiin Alankomaissa syyskuusta 1999 alkaen.
Mörkö (Marvel Comics)
Historia
Daniel Kingsley ryhtyi Möröksi ja Kinpingin apuriksi käyttäen uusia menninkäisaseita. Mörön paluu jäi lyhyeen kun entinen Vihreä Menninkäinen (Phil Urich) tappoi Mörön ja otti itse tämän paikan. Ilmestyessään Kinpingin salaiseen kokoukseen Urich kertoo tappaneensa Kingsleyn, jonka Kinping hyväksyy kertoen, ettei edes pitänyt tästä.
Leevi Kekkonen
Yksityiselämä
Kekkonen avioitui vuonna 1933 uimari Irma Lumivuokon kanssa.
Mörkö (Marvel Comics)
Historia
Aseinaan mm. Korppikotkan siipiä muistuttavat siivet sekä maaninen nauru (engl. Lunatic laugh) uusi Mörkö hyökkäsi Hämähäkkimiehen kimppuun Kinpingin apureiden kanssa. Apunaan Musta Kissa, sekä Lady Gagan musiikki Hämähäkkimies voitti Mörön, joka onnistui nipin napin pelastamaan pomonsa kätyreiden kuoltua.
Endemol
Historiaa
Vuonna 2000 yhtiö myytiin espanjalaisella teleoperaattorille ja mediayhtiölle Telefónicalle 5,5 miljardin euron hintaan.
Mörkö (Marvel Comics)
Historia
Samoihin aikoihin Roderick Kingsley, alkuperäinen Mörkö, alkoi suunnitella paluuta. Phil ja Roderick ottivat yhteen taistelussa, josta Phil selvisi voittajana. Norman Osborn, joka myös oli palannut, perusti Goblin Underground - nimisen salaliiton, johon liittyivät myös Phil, sekä Uhka. Norman, joka johti joukkoa nimeisi itsensä Menninkäiskuninkaaksi.
Endemol
Historiaa
Endemol haastoi oikeuteen brasilialaisen tv-kanavan SBT:n Big Brotherin plagioimisen takia ja on uhannut tehdä saman venäläiselle yritykselle Behind The Glass -ohjelman takia.
Mörkö (Marvel Comics)
Vuoden 1994 animaatiosarja
left|thumb|Mörkö Hämähäkkimiehen animaatiosarjassa. Mörkö esiintyi ensimmäisen kerran animaatiossa vuoden 1994 Hämähäkkimies animaatiosarjassa jaksossa 11. "Menninkäinen 1/2". Sen jälkeen hän esiintyi jaksoissa:
Hämmästyttävä Hämähäkkimies
Roderick Kingsley esiintyi Hämmästyttävä Hämähäkkimies -animaatiosarjassa ensimmäisellä kaudella. Sarjan ohjaaja on kertonut, että mikäli sarjaan olisi tehty kolmas tuotantokausi, Mörkö olisi esiintynyt siinä. Ohjaaja ei kuitenkaan ole vahvistanut, olisiko Kingsley ollut Mörkö.
Tässä sarjassa Courtney B. Vance oli Roderick Kingsleyn äänenä.
Muut versiot
Hämähäkkimiehen Ultimate -sarjakuvissa Harry Osbornista tulee Mörkö. Huhujen mukaan Harryn piti muuttua Möröksi myös Hämähäkkimies 3 -elokuvassa, mutta tämä tieto on vahvistamaton. Valmiissa elokuvassa Harryn menninkäisnimi on New Goblin (”uusi menninkäinen”).
Birgit Prinz
Birgit Prinz (s. 25. lokakuuta 1977 Frankfurt am Main, Länsi-Saksa) on entinen saksalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä.
Prinz edusti Saksan naisten jalkapallomaajoukkuetta, jossa hän voitti maailmanmestaruuden vuosina 2003 ja 2007 sekä Euroopan-mestaruuden vuosina 1995, 1997, 2001, 2005 ja 2009. Olympialaisissa Prinz voitti kolmesti pronssia. Hän on eniten Saksan maajoukkueessa otteluita pelannut ja maaleja tehnyt pelaaja (214 ottelua, 128 maalia).
Prinz on pelannut urallaan neljässä aikuisten joukkueessa: vuosina 1992–1998 FSV Frankfurtissa, 1998–2002 1. FFC Frankfurtissa, vuonna 2002 Carolina Couragessa ja vuodesta 2002 tähän päivään taas 1. FFC Frankfurtissa. Prinz voitti muun muassa UEFA-cupin kolmesti sekä Bundesliigan yhdeksän ja Saksan cupin kymmenen kertaa.
Prinz on valittu Fifan vuoden naispelaajaksi kolmesti peräkkäin vuosina 2003–2005.
Prinz lopetti uransa kesällä 2011.
Sojourner Truth
Sojourner Truth (syntyjään Isabella Baumfree, s. 1797? – k. 26. marraskuuta 1883) oli orjana syntynyt orjuutta vastustaneen liikkeen eli abolitionismin ja naisasialiikkeen näkyvä hahmo 1800-luvun Yhdysvalloissa.
Varhainen elämä ja lapset
Truth syntyi orjuuteen oletettavasti vuonna 1797 Ulsterin piirikunnassa New Yorkissa. Hänen synnyinnimensä oli Isabella Baumfree. Lapsuutensa Isabella vietti useiden eri orjanomistajien palveluksessa. Näistä viimeisimmät olivat alankomaalaisia maahanmuuttajia. Tämän vaikutuksesta Isabella oppi äidinkielenään hollantia, muttei koskaan oppinut lukemaan tai kirjoittamaan. Tämän jälkeen Isabella erotettiin perheestään hänen ollessa vain 9-vuotias, kun hänet myytiin John Neelylle. Isabella myytiin uusille omistajille vielä pari kertaa.
Vuosina 1810–1827 hänelle ja toiselle orjalle nimeltä Thomas syntyi ainakin viisi lasta. Ainakin yksi lapsista syntyi Isabellan omistajan raiskattua tämän.
Hänen poikansa Peter myytiin laittomasti Alabamaan, ja Isabella haastoi pojan myyneen isännän oikeuteen saadakseen poikansa takaisin. Tämä oli yksi ensimmäisistä oikeusjutuista, joissa musta nainen asettui valkoista miestä vastaan ja voitti.
Isabella oli jo vuonna 1815 tutustunut toisessa taloudessa työskentelevään orjaaan, Robertiin, ja pari rakastui. Robertin omistaja ei hyväksynyt orjien suhdetta ja pieksi Robertin kuoliaaksi, kun tämä kävi luvatta tapaamassa Isabellaa.
Vapaus
New Yorkin osavaltio kielsi orjuuden osittain vuonna 1799: lain mukaan kaikki sellaiset orjien lapset, jotka olivat syntyneet 4. heinäkuuta 1799 jälkeen olisivat vapaita, mutta toimisivat palkollisina, kunnes olisivat nuoria aikuisia. Lakia muutettiinvuonna 1817 siten, että kaikki ennen vuotta 1799 orjuuteen syntyneet olisivat vapaita vuoteen 1827 mennessä. Tämä vähensi orjuutta, muttei poistanut sitä kokonaan: vasta vuoden 1840 väestönlaskennassa New Yorkin osavaltion alueella ei laskettu olevan yhtäkään orjaa.
Toiminta aktivistina
Samaan aikaan kun Truth kävi oikeustaistelua poikansa Peterin huoltajuudesta, hän koki hengellisen heräämisensä. Hänen äitinsä oli opettanut aikoinaan opettanut tälle afrikkalaisesta uskonnosta jonkin verran ja toisaalta hollanninkielisen taustansa kautta Truth oli tutustunut metodismiin ja Alankomaiden reformoituun kirkkoon.
Vuonna 1843 hän otti nimekseen Sojourner Truth ja kääntyi metodismiin. Myöhemmin hänestä tuli tunnustettu abolitionismiliikkeen puhuja. Hänen tunnetuin puheensa on Ain't I a Woman? (Enkö minä ole nainen?), jonka Truth piti Ohion naisten oikeuksia käsitelleessä konventissa vuonna 1851.
Sojourner Truth oli yksi ensimmäisistä, joka yhdisti mustien oikeudet ja naisten oikeudet. Hän puhui orjuutta vastaan, pyrki hankkimaan asuntoja vapautetuille orjille, edisti vankilauudistusta ja vastusti kuolemanrangaistuksia. Yhdysvaltojen sisällissodan aikana Truth oli mukana värväämässä mustia joukkoja orjuutta vastustavan Pohjoisen puolelle.
Merkitys ja jälkimaine
Vuonna 1883 Sojourner Truth kuoli ja haudattiin Battle Creekiin Michiganin osavaltiossa. Seuraavana vuonna ilmestyi hänen matkakumppaninsa toimittava elämäkerta Narrative.
Vuonna 1997 NASA antoi Mars-laskeutujansa Mars Pathfinderin viemälle planeettakulkijalle hänen mukaansa nimen Sojourner.
Edwin Neal
Edwin Neal (s. 12. heinäkuuta 1945) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten roolistaan vuoden 1974 elokuvassa Texasin moottorisahamurhat.
Ura
Opiskellessaan Texasin yliopistossa, Austinissa, Neal koe-esiintyi huvin vuoksi liftarin roolia varten ja sai roolin. Hänen seuraava roolinsa oli vasta vuonna 1985, elokuvassa Future-Kill. 1990-luvulla hän näytteli lordi Zeddiä Power Rangers -sarjoissa Robert Axelrodin toimiessa hahmon äänenä. Näiden lisäksi hänellä on ollut myös pieniä rooleja elokuvissa, muun muassa Oliver Stonen JFK:ssa.
Neal on lisäksi tehnyt runsaasti dubbauksia animesarjoihin ja -elokuviin sekä videopeleihin. Hänen ääniroolejaan ovat muiden muassa Dr. Robotnik anime-elokuvassa Sonic the Hedgehog: The Movie sekä Ghor pelissä Metroid Prime 3: Corruption.
Liftaaja-hahmosta on tullut suosittu fanien keskuudessa ja Neal vierailee usein erilaisissa kauhuelokuvatapahtumissa tapaamassa faneja. Hän omistaa myös itse mittavan elokuvajulistekokoelman.
Tarnów Opolski
Tarnów Opolski on maalaiskunta Opolen piirikunnassa Puolassa. Sen väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 9 628.
Opolen piirikunnan asukkaista 7,2 prosenttia asuu Tarnów Opolskin kunnassa ja sen pinta-alasta 5,2 prosenttia kuuluu Tarnów Opolskin kuntaan. Kylät Tarnów Opolskin kunnassa ovat Kosorowice, Kąty Opolskie, Miedziana, Nakło, Przywory, Raszowa, Tarnów Opolski sekä Walidrogi. 250px|vasen|pienoiskuva|Tarnów Opolskin väestöpyramidi 2014. Vuoden 2019 lopussa 51,8 prosenttia Tarnów Opolskin asukkaista oli naispuolisia ja 48,2 prosenttia miespuolisia. Alle 18-vuotiaat muodostivat 15,6 prosenttia kunnan väestöstä, työikäiset 64,9 prosenttia ja eläkeikäiset 19,6 prosenttia väestön keski-iän ollessa 42,4 vuotta. Vuonna 2019 Tarnów Opolskin kunnassa syntyi 84 lasta. Puolan vuoden 2011 väestönlaskennassa kunnan väestöstä 22,2 prosenttia oli saksalaisia, ja saksan kielellä on kunnassa virallisen avustavan kielen asema.
The Faceless
The Faceless on yhdysvaltalainen teknistä/progressivistä death metalia soittava yhtye. Yhtyeeltä on julkaistu tähän mennessä neljä täyspitkää albumia. The Faceless on yksi harvoista metalliyhtyeistä, joka käyttää osassa lauluistaan elektronisessa musiikissa usein käytettyä vokooderia.
Historia
The Facelessin perustivat Kalifornian Encinossa vuonna 2005, kitaristi Michael Keene ja basisti Brandon Giffin. Yhtyeen ensialbumin Akeldama julkaisi vuonna 2006 Sumerian Records. Albumin äänityksen aikana vaihtui rumpali monta kertaa yhtyeen vakiojäsen Brett Batdorfin erottua yhtyeestä. Albumilla soitti neljä rumpalia.
Loppuvuodesta 2008 julkaistiin yhtyeen toinen albumi Planetary Duality, jolla The Faceless teki debyyttinsä Billboard 200 -listalla. Myyden Yhdysvalloissa noin 5 600 kopiota julkaisuviikollaan albumi oli kyseisellä listalla korkeimmillaan sijalla 119 sekä Billboardin Top Heatseekers -listalla toisena. Albumin julkaisun tiimoilta The Faceless lähti 2009 helmikuussa Pohjois-Amerikan-kiertueelle ruotsalaisen Meshuggahin ja yhdysvaltalaisen Cynicin kanssa. Yhtyeen oli myös mukana 2010 keväällä järjestetyllä Bonecrusher Fest -Europan-kiertueella mm. The Black Dahlia Murderin, 3 Inches of Bloodin, Necrophobicin ja Carnifexin lisäksi.
Huhtikuussa 2011 The Faceless ilmoitti vasta yhtyeestä eronneen basisti Jared Landerin tilalle Animosity- ja Reflux -yhtyeistä tunnetun Evan Brewerin. Brewerin liittymisen aikoihin ilmoitettiin myös hänen tulevasta Alone -sooloalbumista, joka julkaistiin Sumerian Recordsin kautta 28. kesäkuuta 2011. Brewerin omien sanojensa mukaan, hän ei ainoastaan ole ainoa muusikko koko albumilla, vaan joka ikinen ääni albumilla on tuotettu bassokitaran kanssa.
Vain kuukausi Brewerin liittymisen jälkeen The Facelessin kokoonpano muuttui jälleen, kun laulaja Demon Carcass eli Derek Rydquist päätti erota yhtyeestä. Rydquistin väliaikaiseksi tuuraajaksi valittiin Geoffrey Ficco, jonka asema sittemmin vakiintui, kun yhtyeen kitaristi Michael Keene virallisti yhtyeen Facebook-sivulla Ficcon vakituisen paikan yhtyeen laulajana. Ficcon laulua kuultiin yhtyeen esiintymiset poissuljettuna ensimmäistä kertaa uudella "The Eidolon Reality" -demolla.
Yhtyeellä on yksi musiikkivideo Autotheist Movement III: Deconsecrate -kappaleesta.
Entiset
Sessiomuusikot
Huispaus
right|300px|thumb|Huispausta elokuvassa [[Harry Potter ja salaisuuksien kammio (elokuva)|Harry Potter ja salaisuuksien kammio.]] Huispaus on kirjailija J. K. Rowlingin kehittämä kuvitteellinen urheilulaji, joka esiintyy Harry Potter -kirjasarjassa. Velhot ja noidat pelaavat huispausta lentäväksi loihdituilla luudilla ovaalin muotoisella kentällä. Huispauksessa toisiaan vastaan ottelee kaksi seitsenhenkistä joukkuetta. Pelissä on neljä palloa, joista kolme lentää itsekseen. Maalit lauotaan maalisalkojen vanteisiin, joita on kummallakin puolella kolme.
Lajin suomenkielisen nimen huispaus kehitti romaanien kääntäjä Jaana Kapari. Hän on selittänyt, että sana "huispaus" tulee sanoista "huis" (luudan viuhahtaessa ohi) ja "sieppaus", josta on otettu sanan loppu "-paus". Yhdistettäessä sanoista tulee huispaus.
Luudanvarsi
Huispausta pelataan lentävillä luudilla. Hyviä ja samalla kalliita luutamerkkejä ovat Rowlingin mukaan ainakin Tulisalama ja Nimbus.
Kaato
150px|right|thumb|Kaato. Kaato (Quaffle) on kahdentoista tuuman kokoinen (pelin suurin), tulipunainen nahkapallo. Kaato on valmistettu raudasta, mutta päällystetty nahalla. Kaadossa on epämääräisiä lommoja. Kaadolla on tarkoitus tehdä maaleja ja se on tarttumaloitsulla loihdittu tarttumaan pelaajien käsiin. Tosin kaato putoaa paljon hitaammin kuin lentää. Ennen kaadossa oli raksi tai otekotelot, mutta kun tarttumaloitsut kehittyi, niitä ei tarvittu enää. Huispauspelissä kaatoja on vain yksi.
Ryhmy
Ryhmyjä (Bludgers) on pelissä kaksi, joista kummatkin ovat kymmenen tuumaa halkaisijaltaan ja tehty raudasta. Ne hyökkäävät puolueettomasti lähimmän pelaajan kimppuun yrittäen pudottaa tämän luudaltaan.
Sieppi
thumb|150px|Sieppi. Kultasieppi, yleisemmin pelkkä sieppi (Snitch) on suuren saksanpähkinän kokoinen ja äärimmäisen vikkelä kultainen pallo. Se on loihdittu väistelemään pelaajia lentäen siivillään niin kauan kuin mahdollista. Peli päättyy yleisesti siepin kiinniottoon. Vaikka siitä saa 150 pistettä, ei sen nappaava joukkue aina voita. Siepillä on lihasmuisti, eli kun sitä ensimmäisen kerran koskettaa paljain käsin, se tunnistaa sieppaajansa eikä yritä karkuun enää koskaan. Siepit valmistetaan ja sitä käsitellään ennen peliä vain hanskat kädessä jotta se tunnistaisi vain sen siepanneen etsijän. Kirjassa Harry Potter ja kuoleman varjelukset Harry saa perintönä Dumbledorelta siepin, jonka käyttötarkoituksen älysi vasta koskettaessaan huulillaan sieppiä, viitaten tapaan jolla hän sai sen ensimmäistä kertaa kiinni – melkein nielaisemalla sen.
Pelaajat
Huispausjoukkueessa on 7 pelaajaa:
Jahtaaja
Joukkueessa on 3 jahtaajaa eli maalintekijää tai hyökkääjää. Jahtaajien tehtävä on syötellä kaatoa toisilleen ja päästä vastustajan maalitolppien luokse. Noin kuusitoistametristen tolppien päässä on renkaat, joista johonkin kaato on heitettävä. Maalista saa 10 pistettä.
Lyöjä
Joukkueessa olevat kaksi lyöjää eli puolustajaa yrittävät lyödä nelinpelimailoja muistuttavilla puumailoillaan rautaisia ryhmyjä pois omien pelaajien läheltä vihollisten lähelle. Ryhmyn osuma voi olla tappava, vaikka kuolema on hyvin harvinainen tapaus huispauksessa.
Pitäjä
Pitäjä eli maalivahti pysyttelee koko ajan maalisalkojen lähettyvillä ja estää toista joukkuetta tekemästä maalia. Heitä on kussakin joukkueessa yksi.
Pelin kulku
pienoiskuva Peli alkaa alkuvihellyksestä ja päättyy siepin nappaamiseen, josta siepin napannut joukkue saa 150 pistettä.
Mikäli toisen joukkueen pelaaja loukkaantuu, ottelu ei pääty ennen kuin sieppi on napattu. Lukuun ottamatta tilanteita, joissa joukkueen kapteeni päättää luovutuksesta tai molempien joukkueen kapteenit tasapelistä.
Huispauksessa on mahdollista tehdä kaiken kaikkiaan 700 erilaista virhettä. Kaikki nuo virheet tehtiin vuoden 1473 huispauksen maailmanmestaruussarjan ottelussa. Kyseisessä ottelussa nähtiin myös huispauksessa erittäin harvinainen lyöjien välinen tappelu, jossa toinen pelaajista sai surmansa. Toisen joukkueen pelaaja kuoli tiettävästi myöhemmin Azkabanin velhovankilassa.
Tylypahkan tupajoukkueet
Tylypahkan sisäoppilaitoksessa on koulun tupien joukkueiden välinen huispauspelisarja. Ensimmäisen luokan oppilaat eivät saa liittyä joukkueeseen. Harry Potter on yksi harvinaisista poikkeuksista. Harryn neljäntenä kouluvuonna ei pelattu huispausta kolmivelhoturnajaisten takia.
Rohkelikko-tuvan pelaajia
Ennen Harryn kouluaikoja Rohkelikossa pelasivat muun muassa
Luihuisen pelaajia
Ennen Harryn kouluaikoja Luihuisessa pelasivat muun muassa
Otteluiden tuomarina toimii lentämisen opettaja matami Huiski. Ensimmäisessä kirjassa tuomarina toimi yhden ottelun ajan Severus Kalkaros. Lee Jordan selosti otteluita aina kouluvuosiensa loppuun asti. Kun hän lopetti koulunsa, selostajina ovat toimineet muun muassa Zacharias Smith ja Luna Lovekiva.
Legenden om Ljusets rike
Legenden om Ljusets rike (, suom. ”Valon valtakunnan legenda”) on norjalais-ruotsalaisen Margit Sandemon kirjoittama fantasiakirjasarja, joka käsittää 20 vuosina 1995–1999 ilmestynyttä osaa. Sarjaa ei ole suomennettu, mutta se on ilmestynyt sekä ruotsiksi että norjaksi. thumb|Legenden om Ljusets rike -sarjan ensimmäisen osan norjalainen versio Bak Portene.
Juoni
Legenden om Ljusets rike on Margit Sandemon kahden aikaisemman kirjasarjan, Jääkansan tarinan ja Noitamestari-sarjan jatko-osa ja siksi siinä esiintyy paljon samoja henkilöhahmoja kuin näissä sarjoissa. Legenden om Ljusets rike kertoo Noitamestari-sarjan päähenkilöiden elämästä sen jälkeen, kun nämä avasivat muinaisten Lemurien pyhien kivien avulla Portit tarunomaiseen Valon Valtakuntaan. Valon Valtakunta on täydellinen maailma, jossa ei ole kuolemaa, sairauksia eikä sotia. Aika kuluu siellä kaksitoista kertaa hitaammin kuin oikeassa maailmassa, joten yksi Valon Valtakunnan vuosi vastaa yhtä kuukautta. Sarja kertoo myös Jääkansasta 1990-luvulta eteenpäin, heidän voitettuaan pahan esi-isänsä Tengel Pahan ja suvun johtohahmon, Jääkansan Marcon, poistuttua Mustiin Saleihin, joiden tarkkaa sijaintia kukaan ei tunne.
Valon Valtakunnan vastakohta on Pimeyden Valtakunta, jossa ihmiset elävät alkukantaista elämää, pukeutuvat turkiksiin ja asuvat maamajoissa. He odottavat Valon tulemista maailmaansa ja uhraavat tälle neitsyen joka kymmenes vuosi. Valon Valtakunnan legenda alkaa siitä, kun eräs neitsytuhri nimeltä Siska onnistuu karkaamaan ja pelastautuu Valon Valtakuntaan. Pimeyden Valtakunnan takana häämöttävät Mustat Vuoret, joilla asuu pahoja henkiä. Valon Valtakunnan ja Pimeyden Valtakunnan välissä sijaitsee Tuntematon Maa ja Uusi Atlantis. Valon Valtakunnassa on useita kaupunkeja, esimerkiksi Tarujen Kaupunki ja Pääkaupunki.
Ahvenjärvi (Kuhmoinen)
Ahvenjärvi on Pirkanmaalla Kuhmoisissa Jyrkysenkulman kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Ahvenjärvi on etelä-pohjoissuuntainen järvi. Sen pinta-ala on 16,0 hehtaaria, se on 1,6 kilometriä pitkä ja 200 metriä leveä. Järven eteläosa on kapea ja paikoin vain alle 20 metriä leveä. Ahvenjärven rannat ovat jyrkkiä ja sitä ympäröivä maasto nousee 10–50 metriä järven pinnan yläpuolelle. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria ja se on autio. Ahvenjärven rantaviivan pituus on 3,9 kilometriä ja sen rannat ovat metsämaata.
Vesistösuhteet
Ahvenjärvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Arvajanjoen valuma-alueella (14.26), jonka Pälämän alueeseen (14.262) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 152,6 metriä mpy. Siihen ei laske ojia. Laskuoja lähtee järven eteläpäästä, yhtyy Alaisen Sarkasjärven laskuojan kanssa ja laskee lopulta Jyrkysjärveen. Laskuojan pituus on 1,5 kilometriä ja pudotus 29,9 metriä.
Historiaa
Vuoden 1966 peruskartassa Ahvenjärvi laski Jyrkysjärven sijasta Alaiseen Sarkasjärveen. Vuoteen 1986 mennessä laskuojan linjaus oli muuttunut siten, että Ahvenjärvi laski Alaisen Sarkasjärven laskuojaan ja sitä pitkin suoraan Jyrkysjärveen.
Crossosomataceae
Crossosomataceae on pieni, 12-lajinen kasviheimo, joka kuuluu koppisiemenisten Crossosomatales-lahkoon.
Tuntomerkit
Heimon kasvit ovat kausivihantia ja paljon haarovia pensaita, joiden lehtiasento on kierteinen (vuorottainen) tai vastakkainen. Lehdet ovat pienehköjä, ehytlaitaisia ja tavallisesti pienikorvakkeellisia. Kukat ovat tavallisesti kaksineuvoisia; kun ne ovat yksineuvoisia, on kasvi sekasopuinen tai yksikotinen. Kukat ovat usein lehtihankaisia ja sijaitsevat yksittäin. Ne ovat 3–6-, tavallisesti 4–5-lukuisia, ja tavallisesti niissä on mesiäinen. Pohjus on enemmän tai vähemmän maljamainen, niin sanottu hypanthium. Verhiö ja teriö ovat erilehtisiä. Heteitä on vähintään neljä, usein paljon, ja ne voivat olla kimpuissa. Sikiäin on tavallisesti 1–5-lehtinen, joskus jopa 9-lehtinen, ja emit ovat erillisiä. Siemenaiheita on kahdesta useaan kussakin sikiäimessä. Hedelmä on tuppilo, ja siemenessä on vaippa eli arillus. Kromosomiluku n = 6.
Levinneisyys
Heimo kasvaa lounaisessa Pohjois-Amerikassa.
Luokittelu
Heimon 12 lajia kuuluu neljään sukuun. Cronquistin luokitusjärjestelmässä (1981) heimo sisällytettiin Rosales-lahkoon, ja Takhtajan (1997) vei sen omana lahkonaan alaluokkaan Rosidae. Eräissä varhaisissa DNA-molekyyliin perustuvissa tutkimuksissa se sijoitettiin kurjenpolvikasvien (Geraniaceae) yhteyteen. Läheisin sukulaisheimo nykykäsityksen mukaan on kuitenkin Stachyuraceae.
Focke-Wulf
Focke-Wulf-Flugzeugbau AG (vuodesta 1936 yhtiömuoto GmbH) oli vuosina 1923–1963 toiminut saksalainen lentokonetehdas.
Crossosomataceae
Luokittelu
Suvut:
Focke-Wulf
Historia
Yhtiön perustivat 24. lokakuuta 1923 Henrich Focke, Georg Wulf ja Werner Naumann nimellä Bremer Flugzeugbau AG. Yhtiössä olivat osallisina bremeniläiset liikemiehet Otto Bernhard, Otto Schurig ja Ludwig Roselius. 1. tammikuuta 1924 yhtiön nimeksi tuli Focke-Wulf-Flugzeugbau AG. Henrich Focke toimi tehtaan pääsuunnittelijana, Georg Wulf pääkoelentäjänä ja Werner Naumann kaupallisena johtajana. Ensimmäinen tilaus oli Focke-Wulf A 16, joka oli pieni liikennelentokone. Georg Wulf sai surmansa sen koelennoilla 29. syyskuuta 1927. Vuonna 1931 yhtiö osti Albatros Flugzeugwerken. Vuonna 1933 Focke vetäytyi yhtiön johdosta ja Kurt Tankista tuli tekninen johtaja. Focke-Wulf rakensi vuosina 1932-1938 lisenssillä espanjalaista Cierva C30 -autogiroa. Henrich Focke oli alkanut suunnitella helikopteria jo vuonna 1932 ja maailman ensimmäinen helikopteri, Focke-Wulf Fw 61, lensi ensilentonsa vuonna 1936.
Yhtiö kuului Saksan tärkeimpiin ilma-aseeseen liittyviin tehtaisiin. Kurt Tankin merkittävin työ oli Focke-Wulf Fw 190. Sodanaikainen kysyntä vaati toisen tehtaan rakentamista Marienburgiin, Länsi-Preussiin.
Uusi alku 1951 ja sulautuminen 1963
Sodan jälkeen yhtiön toiminta oli rauhanentojen mukaisesti päätetty. NATOn luomisen jälkeen, jo vuonna 1951, yhtiö alkoi valmistaa purjelentokoneita ja 1955 moottorikoneita. Italialaisen Piaggio P.149-sotilaskoulukoneen valmistus oli ensimmäisiä isoja sotilaallisia valmistuseriä.
Vuonna 1963 Focke-Wulf yhdistyi Weser Flugzeugbau -yhtiön kanssa ja niistä muodostui Vereinigte Flugtechnische Werken. Se on sittemmin sulautunut muihin yhtiöihin ja on nykyään osa EADSia.
Yhtiön suunnittelemat lentokoneet
thumb|250px|[[Focke-Wulf Fw 190]]
Selkäkivun hoito
Selkäkivun hoito voi olla selkäkivun kemiallista tai fysikaalista hoitoa taikka liikkeen avulla tapahtuvaa omahoitoa eli liikehoitoa. Muita mahdollisia hoitoja ovat esimerkiksi kiruginen hoito, ergonomiaopetus ja elintapahoidot.
Liikehoidolla tarkoitetaan potilaan itse suorittamia voimistelu- tai venytysliikkeitä taikka muunlaista liikuntaa, jonka tarkoituksena on lievittää kipua tai nopeuttaa kudosten paranemista.
Selkää voidaan hoitaa myös ergonomiaopetuksella, jossa kipupotilasta opetetaan suosimaan optimaalisia asentoja ja liikkeitä sekä välttämään vastaavasti riskiä lisääviä ja kipuja provosoivia toimintoja ja asentoja sekä myös liiallista istumista.
Levon ja aktiviteetin oikeasta suhteesta huolehtiminen, tupakoinnin lopettaminen ja ylipainon vähentäminen ovat tarpeen mukaan käytettäviä elintapahoitoja.
Selkäkivun tavanomaiseen hoitoon kuuluu usein tasapainoinen ja pitkäkestoinen yhdistelmä lepoa, venyttelyä, fyysistä harjoittelua, lämpöä ja särkylääkettä. Tavanomainen hoito on usein kuitenkin varsin tehotonta. Fysioterapian hoitokäytännöissä on lisäksi paljon vaihtelua ja se aiheuttaa osalle potilaista myös oireiden lisääntymistä.
Espanjan julkisessa terveydenhuollossa kehitetty tilapäisiin metalli-implantteihin perustuva neurorefleksihoito on osoittautunut poikkeuksellisen kustannustehokkaaksi hoidoksi, joka tarjoaa useimmille potilaille pysyvän tai pitkävaikutteisen lievityksen krooniseen ja subakuuttiin selkäkipuun.
Vuonna 2019 julkaistun tieteellisen tutkimuskatsauksen mukaan sähköakupunktiolla ja immunoglobuliinilla näyttäisi olevan keskimäärin noin 33 prosentin suuruinen kivunlievitysteho selkäkivun hoidossa, joskin immunoglobuliinista oli tehty vain yksi placebokontrolloitu tutkimus. Myös infrapunalämpöhoito ja B 12-vitamiini vaikuttivat keskimääräistä tehokkaammilta hoitomuodoilta. Lisäksi on olemassa vahvoja viitteitä siitä, että välittömästi aloitettu selän kuormituksen tiukka rajoittaminen olisi tehokkain hoito akuutissa selkäkivussa. Myös vuosia jatkuva lannerangan lordoosin ylläpito ja kumartelun välttäminen etenkin aamupäivisin näyttäisi olevan tehokas hoito vuosikausia jatkuneessa kroonisessa tai usein toistuvassa selkäkivussa etenkin silloin, kun kipu on yleensä lievää eikä potilaan työ ole fyysisesti raskasta.
Lepo ja kuormituksen välttäminen
Vuodelevon on havaittu nopeuttavan selkäkivun paranemista, jos lepo aloitetaan heti kivun ilmaannuttua. Vuodelevon kipua lievittävä vaikutus saattaa liittyä esimerkiksi siihen, että lannerangan välilevyihin kohdistuu makuulla 25–75 prosenttia vähemmän painetta kuin seistessä ja 60-86 prosenttia vähemmän painetta kuin etukumarassa istumatyössä.
Vuodelevon tehokkuudesta akuutin selkäkivun hoidossa on julkaistu vain yksi olosuhteiltaan tiukasti kontrolloitu tutkimus. Vuonna 1980 julkaistussa yhdysvaltalaistutkimuksessa havaittiin, että ne armeijan alokkaat, jotka määrättiin ympärivuorokautiseen vuodelepoon kunnes paranivat, toipuivat keskimäärin 44 prosenttia nopeammin kuin ne, joiden ainoana tehtävänä oli seisoskella katsomassa muiden alokkaiden harjoittelua. Vuoteessa levänneet paranivat keskimäärin 6,6 päivässä. Vain osa seisoskelua harrastaneista toipui, ja heidän toipumisensa kesti keskimäärin 11,8 päivää. Lievimmästä kivusta kärsivät toipuivat keskimäärin 3,6 päivässä vuodelevolla ja 10,4 päivässä jalkeilla ololla. Tutkimus kesti kaksi viikkoa, minkä jälkeen osa seisoskelleista oli niin huonossa kunnossa, että he joutuivat sairaalaan. Vuodelevolla hoidettujen kipu lieveni keskimäärin 60 prosenttia tehokkaammin kuin seisoskelleiden ja ero oli suurin kovimmista kivuista kärsineiden kohdalla. Vuoteessa levänneiden keskimääräinen kipu voimistui hiukan kokeen toisena päivänä, mutta alkoi sitten lievittyä ja oli seitsemäntenä päivänä enää kymmenen prosenttia alkuperäisestä. Seisoskeluryhmäläisten keskimääräinen kipu voimistui selvästi neljäksi päiväksi, palasi alkuperäiselle tasolle kuudentena ja seitsemäntenä päivänä, ja alkoi lievittyä vasta sitten. Vuodelepoon määrätyt majoitettiin sairaalaan ja he saivat kävellä ainoastaan WC:hen. Osanottajia oli 160, ja koejärjestelyistä vastasivat Pennsylvanian yliopiston ja Penssylvanian yliopistollisen sairaalan tutkijat.
Myöhemmistä tutkimuksista on saatu viitteitä siitä, että pitkään jatkuvan kuormituksen välttäminen saattoi olla oleellisempi tekijä kuin vuodelevon määrä. Vuonna 1988 julkaistussa tutkimuksessa havaittiin, että ne akuutista selkäkivusta kärsineet potilaat, joita ohjeistettiin lepäämään vuoteessa 20–24 tuntia päivässä 4–6 päivän ajan, olivat lumeryhmää paremmassa kunnossa kolmen viikon kuluttua, mutta ryhmien välinen ero oli kadonnut kahden kuukauden kuluttua. Vuoden 1995 tutkimuksessa taas havaittiin, että kuusi tuntia päivässä levänneiden kipu oli viikon kuluttua lievempää kuin sen ryhmän, joka lepäsi päivittäin kaksi kertaa pidemmän ajan, koska lääkäri oli määrännyt heidät täydelliseen vuodelepoon. Ryhmien väliset erot katosivat kuitenkin kuukaudessa. Vuonna 1992 julkaistussa tutkimuksessa havaittiin, ettei 4 ja 2,5 vuorokautta levänneiden välillä ollut eroa kivun lievittymisessä ja vuonna 1986 julkaistussa tutkimuksessa saatiin sama tulos työkyvyn palautumisen suhteen.
Fowlerin asennossa lepääminen voi sekä lievittää että lisätä välilevyvauriosta kärsivien kipuja riippuen esimerkiksi vaurion tyypistä, sijainnista, koosta ja vaikeusasteesta. Vuodelepo ei ehkä sovellu myöskään sille osalle potilaista, joille kehittyvä lihasten hermotuksen toimintahäiriö aiheuttaa sen, että selkälihakset ovat jännittyneimmillään makuuasennossa.
Tyräleikkaus
Noin 15 prosenttia välilevytyristä hoidetaan Suomessa leikkaushoidolla. Leikkaus tehdään kiireellisenä, jos pullistuma on niin suuri, että se aiheuttaa virtsan kulun häiriöitä, ulosteen pidätysongelmia tai lihasheikkoutta jalkaan. Leikkaus tehdään nykysin mikroskooppiavusteisesti, jolloin ympäröivät lihakset vauriotuvat mahdollisimman vähän. Välilevyä ei pystytä korjaamaan, mutta selkäytimeen kohdistuvaa painetta kyetään vähentämään poistamalla vauriokohdasta ylimääräistä välilevyainesta ja verihyytymiä.
Tyräleikkaus vähentää Ruotsin selkärekisteritietojen mukaan selkäkivusta aiheutuvan toimintakyvyn keskimääräisen aleneman 46 haittapisteestä 18 pisteeseen keskimääräisen hoitotuloksen pysyessä vakaana koko viiden vuoden seuranta-ajan. Leikkauksen läpikäyneistä 81 prosenttia oli tyytyväisiä lopputulokseen vielä viiden vuoden kuluttua.
Selkäydinkanavan väljennysleikkaus
Ruotsin selkärekisterin mukaan selkäydinkanavan väljennysleikkaus vähentää selkäkivusta aiheutuvan toimintakyvyn keskimääräisen aleneman 43 haittapisteestä 29:ään. Tyytyväisten potilaiden osuus laski leikkauksen jälkeisen viiden vuoden aikana vain lievästi eli 69 prosentista 66:een. Leikkauksessa väljennetään nikaman juuriaukkoja.
Neurorefleksihoito (NRT)
Espanjan julkisessa terveydenhuollossa tarjotaan selkärankaperäistä kipua poteville niin sanottua neurorefleksihoitoa (NRT). Selän kipupisteiden ihon alle asennetaan siinä kolmen kuukauden ajaksi pieniä metalli-implantteja, joiden vaikutus kohdistuu ihonalaisiin hermopäätteisiin. NRT:n hoitovaikutuksen arvellaan perustuvan hermotulehdusta, kipuja, lihasspasmeja ja lihasten toimintahäiriöitä aikaansaavan hermotoiminnan vähentymiseen.
Vuosituhannen alussa tehdyissä kaksoissokkotutkimuksissa havaittiin, että NRT tuottaa keskimäärin noin 24 prosentin kivunlievityksen plasebovaikutus pois lukien. Kansainvälisen Cochrane-yhdistyksen vuonna 2004 julkaisemassa tutkimuskatsauksessa todettiin, että neuroimplanttihoito vähentää myös potilaiden toimintarajoitteita ja terveyspalveluiden tarvetta. Vuosina 2013 ja 2022 julkaistujen epidemiologisten tutkimusten mukaan kipu lievittyi kliinisesti merkittävässä määrin 75 prosentilla vuosina 2004-2012 julkisessa terveydenhuollossa hoidetuista alaselkäpotilaista. Hoitotulos oli 72 prosenttia yli vuoden kestäneestä selkäkivusta kärsineiden kohdalla. Yli 80 prosenttia hoitoa saaneista kykeni luopumaan lääkityksestään. Selkäkivun mediaanivoimakkuus ennen hoitoa oli 7/10 ja hoito jouduttiin uusimaan 15 prosentilla potilaista.
Kantasoluterapia
Kantasoluterapia vähentää välilevyn tulehdusta. Sen on havaittu myös hidastavan tai pysäyttävän välilevyn rappeutumiskehityksen koe-eläimillä, mutta tuloksissa on ollut paljon selittämättömäksi jäänyttä vaihtelua.
Ihmisillä tehtyjen interventiokokeiden tulokseksi saatiin vuonna 2022 julkaistun tutkimuskatsauksen mukaan, että selkäkipu oli vähentynyt vähintään puoleen puolen vuoden kuluttua hoidosta 55 prosentilla verihiutalepitoisia plasmainjektioita saaneista ja 41–54 prosentilla mesenkyymikantasoluja saaneista. Lisäksi 44–74 prosenttia potilaista koki vähintään 30 prosentin parannuksen toimintakyvyssään. Kantasoluhoidon nettotehoa on kuitenkin mahdoton arvioida ilman tietoa niiden potilaiden määrästä, joiden kipu oli mittausajankohtana alkutilannetta voimakkaampaa tai toimintakyky heikompaa. Tutkimusnäytön todistusvoimaa vähentää myös se, ettei tutkimuksissa käytetty lumeryhmiä.
Sähköhoidot
1970-luvulla osoitettiin tieteellisesti, että keskushermostoon päin kulkevien tuntohermojen sähköinen stimulointi saattaa lievittää kipua. Vuonna 2019 julkaistun tieteellisen tutkimuskatsauksen mukaan sähköakupunktiolla näyttäisi olevan keskimäärin noin 33 prosentin suuruinen kivunlievitysteho selkäkivun hoidossa. Niin ikään heikkoon sähkövirtaan perustuvan TENS-hoidon teho oli noin 18 prosenttia.