cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ylä-Karjala (alue)
pienoiskuva|Nurmeksen kaupunki kattaa koko Ylä-Karjalan alueen Nurmeksen ja Valtimon yhdistyttyä vuonna 2020. Ylä-Karjala on alue Pohjois-Karjalan pohjoisosassa. Alueen ainoa kunta on Nurmeksen kaupunki, Valtimon kunnan yhdistyttyä Nurmeksen kanssa vuonna 2020. Muita entisiä kuntia on vuonna 1973 silloiseen Nurmeksen kauppalaan liitetty Nurmeksen maalaiskunta. Valtimo oli erotettu Nurmeksen maalaiskunnasta vuonna 1910, Nurmeksen kauppala taas 1876. Nykyään Pohjois-Savoon kuuluva Rautavaaran kunnan valtaosa oli erotettu Nurmeksen pitäjästä vuonna 1874. Ylä-Karjalan voidaan katsoa olevan osa Pielisen Karjalaa, johon luetaan Nurmeksen lisäksi Lieksan kaupunki ja Juuan kunta. pienoiskuva|Ylä-Karjalan kunnat vuoden 1960 tilastokartassa. Asukkaita on Ylä-Karjalan alueella on vuoden 2020 alusta 9 522.
Ylä-Karjalassa ilmestyy Ylä-Karjala-niminen paikallislehti. Ylä-Karjala-alkuisia yrityksiä, yhdistyksiä ja virastoja toimii alueella useita.
Töyhtöheinät
Töyhtöheinät (Themeda) on heinäkasvien (Poaceae) heimoon kuuluva kasvisuku. Sukuun luetaan kuuluvaksi lähes 30 lajia.
Andrius Mamontovas
thumb|220px|Andrius Mamontovas, 2006 Andrius Mamontovas (s. 23. elokuuta 1967 Vilna) on liettualainen muusikko ja lauluntekijä. Mamontovas perusti vuonna 1983 yhtyeen FOJE, joka nousi pian yhdeksi Liettuan tunnetuimmista. Yhtye on julkaissut 16 musiikkialbumia. FOJE:n hajottua Mamontovas on tehnyt menestyksekästä soolouraa, joka on tuonut hänelle useita Liettuan arvostetuimpia musiikkipalkintoja (Bravo-palkinnot). Vuonna 2006 Mamontovas otti osaa Eurovision laulukilpailuun Liettuan suosituimpien muusikoiden muodostaman yhtyeen LT United jäsenenä.
Mamontovas tunnetaan maassaan myös näyttelijänä. Hän on esittänyt Hamletia sekä kotimaassaan että sen rajojen ulkopuolella.
Kalésia
Kalésia on Kreikan kyläyhdyskunta, joka sijaitsee Kreetan saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Malevízin kuntaan, Iraklionin alueyksikköön ja Kreetan alueeseen. Kyläyhdyskunnan väkiluku on (vuonna 2011).
pienoiskuva|vasen|Áno Kalésian Pyhän Georgioksen (Ágios Geórgios) kirkon kellotorni. Kalésian kyläyhdyskunta sijaitsee noin 13 kilometriä lounaaseen Iraklionista. Se koostuu kahdesta kylästä, jotka ovat Áno Kalésia (Άνω Καλέσια, ”Ylä-Kalésia"; 526 asukasta) ja Káto Kalésia (Κάτω Καλέσια, ”Ala-Kalésia”; 729 asukasta). Kylien etäisyys toisistaan on noin 300 metriä, ja ne on rakennettu noin 170 metrin korkeuteen merenpinnasta laskettuna.
Kylät mainitaan ensimmäisen kerran venetsialaisvallan aikaisessa väestönlaskennassa vuonna 1583. Ne tuhoutuivat vuoden 1856 maanjäristyksessä. Áno Kalésian pääkirkko on omistettu Pyhälle Georgiokselle (Ágios Geórgios). Káto Kalésian tärkeimmät kirkot on omistettu Neitsyt Marian ilmestykselle (Evangelismós tis Theotókou) sekä apostoleille Pietari ja Paavali (Ágios Pétros kai Pávlos).
Aiemmin Kalésia kuului Gázin kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Malevízin kunnan Gázin kunnallisyksikköön.
Another Side of Bob Dylan
Another Side of Bob Dylan on laulaja-lauluntekijä Bob Dylanin neljäs albumi, joka julkaistiin elokuussa 1964. Sen on sanottu olleen alkuun pettymys folk-piireille, jotka halusivat pitää Dylanin kantaa ottavan laulun eturivissä: albumin kappaleet olivat sävyltään aiempaa kevyemmällä ja romanttisemmalla otteella laadittuja.
Albumi nousi Yhdysvaltain listoilla sijalle 43 ja Britanniassa sijalle 8 (jälkimmäisessä vuoden 1965 puolella). Kultalevyraja rikkoutui Yhdysvalloissa 21. toukokuuta 1999.
Analyyttinen ja synteettinen
Analyyttinen ja synteettinen ovat filosofisia käsitteitä, jotka viittaavat lauseen totuuden perustaan. Lause on analyyttisesti tosi jos ja vain jos se on tosi ainoastaan lauseen itsensä sisältämien elementtien perusteella. Lause on vastaavasti analyyttisesti epätosi jos ja vain jos se on epätosi pelkästään sisältämiensä elementtien nojalla. Muiden lauseiden totuus perustuu niiden vastaavuuteen todellisuuden kanssa. Ne ovat synteettisesti tosia tai synteettisesti epätosia riippuen siitä, vallitseeko niiden kuvaama asiantila todellisuudessa vai ei. Looginen totuus ja looginen päättely ovat aina analyyttisiä.
Esimerkkejä
Esimerkin 1 lausetta pidetään usein analyyttisesti totena, koska termin pallo voidaan tulkita sisältävän sen, mitä tarkoitetaan pyöreydellä. Tämä voidaan ilmaista muodossa "Pallo (eli objekti, joka on aina pyöreä,) on pyöreä.".
Esimerkissä 2 lauseen totuus riippuu siitä, vallitseeko sen ilmaisema asiaintila. Lause on siis joko synteettisesti tosi tai synteettisesti epätosi. Jos se pallo, jota esimerkin 2 lauseessa tarkoitetaan, on väriltään sininen, niin lause on tosi. Jos pallo ei ole sininen, niin lause on epätosi.
Esimerkki 3 Pallo on kulmikas.
Esimerkin 3 lause on analyyttisesti epätosi, sillä pallon käsitteen voidaan katsoa merkityksensä nojalla sulkevan pois sen vaihtoehdon, että sen viittauskohde voisi olla kulmikas.
Tarkka ja eksplisiittinen menetelmä lauseiden totuusperustan analyyttisyyden tai synteettisyyden tutkimiseksi on looginen analyysi. Tällöin on valittavana kaksi näkökulmaa (jotka eivät välttämättä ole toisensa poissulkevia). Tulkintaan pohjautuvassa analyysissä lauseelle määritellään täsmällinen tulkinta, jota kutsutaan malliksi (katso malliteoria). Lause on analyyttisesti tosi jos ja vain jos se on tosi missä tahansa mallissa. Tämä tarkoittaa sitä, ettei ole mahdollista rakentaa mallia, jossa lause olisi epätosi. Vastaavasti analyyttisesti epätosi lause ei ole tosi missään mallissa eli ei ole mahdollista rakentaa mallia, jossa lause olisi tosi. Todistusperusteisessa analyysissä lause yritetään todistaa päättelemällä se tyhjästä joukosta tai johtamalla sen negaatiosta ristiriita (katso päättely ja logiikka). Jos näissä päätelmissä onnistutaan, on lause analyyttisesti tosi. Sama pätee mutatis mutandis analyyttisesti epätosista lauseista.
Esimerkki 4 Lauseen "Pallo on pyöreä." looginen analyysi.
"Kaikista x pätee: Jos 'x on pallonmuotoinen', niin 'x on pyöreä'."
Lauseen negaatio on:
"Ei ole niin, että kaikista x pätee: Jos 'x on pallonmuotoinen', niin 'x on pyöreä'."
Päätellään:
Päätellään edelleen:
Olkoon a tällainen x. Nyt saadaan sijoituksella lause
sekä edelleen päättelyllä kaksi erillistä lausetta:
Se, ovatko lauseet (5) ja (6) ristiriidassa keskenään, riippuu predikaattien 'x on pallonmuotoinen' ja 'x on pyöreä' tulkinnasta, joka on, jotta ristiriita voitaisiin johtaa tai epätotuuteen päätyä, erikseen täsmällisesti määriteltävä. Ristiriita voidaan mahdollisesti johtaa myös hyväksymällä päättelyyn lisäoletuksia, mutta esimerkiksi oletusta:
ei voida hyväksyä, koska se johtaisi virheargumenttiin tyyppiä petitio principii eli kehämääritelmään. Toisaalta, jos sanan käyttö otetaan sen merkityksen perustaksi, ajaudutaan synteettisiin lauseisiin, koska sanan käyttö on empiirisesti eikä rationaalisesti tiedostettava seikka, eikä lauseen totuus tällöin enää riipukaan ainoastaan sen sisältämistä elementeistä (esimerkin 4 päättelyistä katso logiikka, propositiologiikka ja predikaattilogiikka).
Hyvin usein looginen analyysi paljastaa sen, ettei kyseessä ollutkaan analyyttisesti tosi lause. Tiedostamattomat taustaoletukset saattavat usein johtaa siihen, että itsestään selvänä pidetään jotakin, mikä ei ole loogisesti välttämätöntä.
Analyyttinen—synteettinen-erottelua vastaan voidaan argumentoida ensinnäkin yrittämällä osoittaa "lauseen elementteihin perustuva totuus" määritelmänä epämääräiseksi. Tällöin voidaan erottaa kaksi ryhmää analyyttisesti tosia tai epätosia lauseita: (1) ne, joiden totuus perustuu logiikkaan, ja (2) ne, joiden totuus muulla tavalla seuraa lauseen elementeistä. Ryhmän (1) lauseiden totuutta voidaan täsmällisesti tutkia sopivassa loogisessa järjestelmässä. Ryhmään (2) kuuluvien lauseiden osalta ilmaisujen analyyttisesti tosi tai analyyttisesti epätosi käyttö on sen sijaan melko kyseenalaista.
Esimerkki 7 Lause "Sataa vettä tai ei sada vettä." on analyyttisesti tosi.
Lauseen negaatio on: "Ei ole niin, että sataa vettä tai ei sada vettä."
josta voidaan loogisesti päätellä lause: "Ei sada vettä ja sataa vettä." mikä on ristiriita.
Jaottelun historia ja mielekkyys
Myös looginen analyysi voidaan kyseenalaistaa väittämällä, ettei mikään totuus ole täysin riippumatonta empiirisen koeteltavuuden suhteen. Jos tämä, filosofiassa melko harvinainen, argumentti hyväksytään, kadottaa erottelu analyyttisen ja synteettisen välillä mielekkyytensä, koska puhtaasti analyyttisiä totuuksia ja epätotuuksia ei ole.
Historiallisesti analyyttinen ja synteettinen totuus -jaottelu on peräisin David Humen tekemästä erottelusta empiiristen tosiseikkojen ja järjen välttämättömien totuuksien välillä. Vastaava erottelu esiintyy myös Gottfried Leibnizilla (välttämätön ja ei-välttämätön eli kontingentti). Hume ja Leibniz kuitenkin samastivat analyyttinen–synteettinen-jaottelun a priori – a posteriori -jaotteluun. Nämä luokittelut erotti toisistaan Immanuel Kant, joka luokitteli mahdolliset tiedon lajit nelikentäksi ja asetti kysymyksen synteettisen apriorisen tiedon mahdollisuudesta.
1900-luvulle tultaessa analyyttinen–synteettinen-erottelusta oli tullut melko itsestään selvä. Esimerkiksi loogiset empiristit ajattelivat eron olevan hyvin jyrkkä. Analyyttiset lauseet määriteltiin tautologioiksi eli sisällöllisesti tyhjiksi lauseiksi, jotka ovat tosia loogisen muotonsa perusteella eivätkä sano maailmasta mitään. Jyrkkä erottelu joutui kuitenkin kritiikin kohteeksi. Erityisen merkittävä oli W. V. O. Quinen artikkelissaan Two Dogmas of Empiricism esittämä kritiikki. Quinen mukaan analyyttinen–synteettinen-erottelua ei voida viime kädessä tehdä.
Erik Axel Karlfeldt
Erik Axel Karlfeldt (20. heinäkuuta 1864 Karlbo, Ruotsi – 8. huhtikuuta 1931) oli ruotsalainen runoilija, jolle myönnettiin postuumisti Nobelin kirjallisuuspalkinto 1931. Hänen runoutensa on perinteistä ja kuvaa kotiseutua Taalainmaata.
Karlfeldt oli Ruotsin akatemian jäsen. Hänelle ehdotettiin jo vuonna 1919 Nobelin palkintoa, josta hän kuitenkin kieltäytyi jääviytensä takia.
Elämä
thumb|Tolvmansgården.
Nuoruus
Erik Axel Karlfeldt syntyi Taalainmaan kaakkoisosassa Folkärnan kunnassa Karlbon kylässä Tolvmansgårdenissa. Hänen isänsä oli maanviljelijä Erik Eriksson ja äitinsä Anna Jansdotter; sukunimen Karlfeldt hän otti myöhemmin. Seurakunnan pastori katsoi, että lahjakkaan Erik Axelin kannattaisi jatkaa opintojaan, ja hän aloitti 1878 Västeråsin oppikoulussa. Hän kuului koulun parhaimpiin oppilaisiin ja oli koulun kirjallisuusyhdistyksen jäsen. Karlfeldt asui kouluajan Västeråsissa mutta vietti lomat kotonaan Karlbossa. Kesällä 1882 hän vaelsi Taalainmaan läpi. Syksyllä 1884 hän tapasi nuoren tytön, Anna Bollingin, ja rakastui tähän. Päästyään ylioppilaaksi Karlfeldt ei enää tavannut tyttöä, mutta tämä lienee innoittanut monia Karlfeldtin romanttisia runoja. thumb|[[Djursholmin linna.]]
Djursholmin vuodet
Joitakin Karlfeldtin runoja oli aiemmin julkaistu nimimerkillä, mutta vuoden 1890 alussa hän kirjoitti Svensk tidskrift -lehden päätoimittajalle, kirjallisuuskriitikko Frans von Scheelelle. Scheele oli antanut myönteisen arvion Karlfeldtin lähettämistä runoista, ja vuonna 1891 lehdessä julkaistiin neljä runoa, ensimmäistä kertaa Karlfeldtin omalla nimellä. Toukokuussa 1892 Karlfeldt suoritti kandidaatintutkinnon ja arvosanat latinassa, germaanisissa kielissä, pohjoismaisissa kielissä, mineralogiassa ja geologiassa, teoreettisessa filosofiassa sekä estetiikassa ja kirjallisuus- ja taidehistoriassa. Syksyllä 1893 hän aloitti Djursholmin yksityiskoulussa ruotsin, englannin ja saksan kielen opettajana ja toimi opetustehtävissä huhtikuuhun 1895 asti. Hän asui tuon ajan Djursholmin linnassa.
Ensiteos
Kesällä 1895 Karlfeldt sai valmiiksi esikoiskokoelmansa Vildmarks- och kärleksvisor, joka julkaistiin juuri ennen joulua samana vuonna. Esikoisteoksessaan Karlfeldt ei käyttänyt monimutkaisia runomittoja vaan usein käännettyä sanajärjestystä loppusointujen aikaansaamiseksi. Myöhemmin Karlfeldt kuitenkin vältti käännettyä sanajärjestystä. Perinteisten runomittojen, kuten heksametrin, aleksandriinin ja tuon ajan suosittujen runomittojen sonetin, canzonan ja tertsiinin, sijaan Karlfeldt käytti kansanlaulu- ja balladisäkeistöjä. Niissä runot on jaettu säkeistöihin, joissa on sama määrä säkeitä ja sama runomitta. Sen sijaan säkeistöjen pituus, rytmin luonne ja loppusointujen määrä vaihtelevat.
Molkomin vuodet
Maaliskuussa 1895 Karlfeldt kirjoitti Molkomin kansankorkeakoulun johtajalle ja haki koulusta opettajan sijaisuutta. Hän sai paikan, ja lukukauden alkaessa lokakuun lopussa Karlfeldt aloitti Molkomissa ruotsin, historian ja kaunokirjoituksen sekä kansantalouden opettajana.
Karlfeldt palasi Uppsalaan kirjoittaakseen stipendien turvin lisensiaattityönsä ja valmisteli samanaikaisesti seuraavaa runokokoelmaansa. Uppsalassa Karlfeldt tutustui Gustaf Frödingiin, joka luki hänen runojaan ennen julkaisua ja antoi hyviä neuvoja. Keväällä 1898 valmistui lisensiaattityö englantilaisesta näytelmäkirjailijasta Henry Fieldingistä ja erityisesti tämän romaanista Joseph Andrews.
Fridolins visor och andra dikter -runokokoelma
Karlfeldtin toinen runokokoelma Fridolins visor och andra dikter ilmestyi 1898. Siihen Karlfeldt oli luonut talonpoika Fridolinin hahmon, runollisen alter egonsa, joka on sivistynyt mutta josta on tullut maanviljelijä ja joka kirjoittaa vapaahetkinään runoja: sekoituksen talonpoikaa ja kulttuuri-ihmistä. Fridolin esiintyy myös Karlfeldtin kolmannessa runokokoelmassa Fridolins lustgård och Dalmålningar på rim. Runoja leimaa oppineisuus, ja kieli on saanut vaikutteita Kaarle XII:n Raamatusta sekä Bondepraktikan-nimisestä maanviljelijöiden opaskirjasta. Karlfeldt sai vaikutteita myös 1600-luvun ruotsalaisrunoilijoilta Lars Wivalliukselta, Georg Stiernhielmiltä ja Lasse Lucidorilta, ja hänen runojensa rytmi oli ammennettu Carl Michael Bellmanin lauluista. Esikoisteoksessaan Karlfeldt oli sijoittanut joitakin runoja Taalainmaalle, ja sinne hän palasi runoissaan myöhemminkin. Taalainmaata ei ihannoitu vain sen kauneuden vuoksi, vaan se oli maisemineen, rakennuksineen ja vapaine talonpoikineen myös ajaton ihanne. Taalainmaaromantiikka kuului ajan henkeen. Vuonna 1901 Selma Lagerlöf oli julkaissut Jerusalemin ensimmäisen osan ja taidemaalarit, kuten Anders Zorn ja Carl Larsson, olivat tehneet maisemat tunnetuiksi. Karlfeldtille Taalainmaa oli Arkadia, ja sen paimenia olivat Taalainmaan itsenäiset tilanomistajat.
Ruotsin akatemian jäseneksi
Suoritettuaan lisensiaatintutkinnon Karlfeldt jäi Uppsalaan ja alkoi stipendien turvin valmistella tohtorinväitöskirjaansa. Hän muutti 1898 Tukholmaan, missä hän aluksi työskenteli englannin tuntiopettajana Tukholman Porvarikoulussa. Vapaa-ajalla hän istui Ruotsin kuninkaallisessa kirjastossa kirjoittamassa väitöskirjaansa, jonka hän sai valmiiksi vuoden 1900 aikana. Saman vuoden syksyllä hän sai kirjastosta amanuenssin viran. Karlfeldtille myönnettiin vuodesta 1899 alkaen Ruotsin akatemian vuosittainen tuhannen kruunun suuruinen apuraha, ja matkastipendin ansiosta hän saattoi syksyllä 1901 matkustaa Italiaan. Joulukuussa 1901 julkaistiin hänen kolmas runokokoelmansa Fridolins lustgård och Dalmålningar på rim. Vuonna 1903 hän sai vakituisen kirjastonhoitajan viran [[Kuninkaallinen metsä- ja maatalousakatemia|Maatalousakatemiasta (ruots. Lantbruksakademien). Vuonna 1904 hänet valittiin Ruotsin akatemiaan ensimmäisenä niin sanotuista yhdeksänkymmentälukulaisista.
Vakiintunut asema runoilijana
1920-luvun jälkipuoliskolla Karlfeldt matkusti vaimonsa kanssa vuosittain ulkomaille Kööpenhaminaan, Pariisiin ja Italiaan. Syksyllä 1927 ilmestyi runokokoelma Hösthorn, jota kriitikot ylistivät. Ensimmäinen, 5 000 kappaleen painos myytiin loppuun viikossa.
Erik Axel Karlfeldt kuoli 8. huhtikuuta vuonna 1931. Hänet on haudattu Folkärnan hautausmaalle.
Muistomerkki
Karlfeldtin muistoksi paljastettiin heinäkuussa 1932 rintakuva Tolvmansgårdenilla Folkärnassa.
Suomennetut runot
Karlfeldtin suomennettuja runoja on julkaistu antologioissa. Runoja ovat suomentaneet muun muassa Yrjö Jylhä, Aale Tynni, Lauri Viljanen, Uuno Kailas ja R. R. Ryynänen.
Runot:
Stachyuraceae
Stachyuraceae on koppisiemenisten Crossosomatales-lahkoon kuuluva kasviheimo, jossa on vain yksi suku: tiukuhännät (Stachyurus).
Tuntomerkit
Lajit ovat aina- tai kausivihantia pensaita tai pieniä puita, joiden karvat eivät ole erittäviä. Lehdet sijaitsevat kierteisesti ja ovat tiheäsahaisia sekä korvakkeellisia. Kukinto on pitkä terttu ja sijaitsee lehtihangassa. Kukat ovat neljälukuisia ja kaksineuvoisia, mutta voivat olla toiminnallisesti yksineuvoisia, jolloin kasvit ovat kaksikotisia. Heteitä on kaksi kertaa verholehtiä enemmän. Mesiäinen sijaitsee sikiäimen tyvellä, ja sikiäin muodostuu neljästä yhteen kasvaneesta emilehdestä. Istukat ovat turvonneita kärki- ja laitaistukoita ja niissä on paljon siemenaiheita. Hedelmä on monisiemeninen marja. Siemenessä on vaatimaton alkio, jonka alkeislehdet ovat kookkaat. Kromosomiluku n = (11) 12.
Levinneisyys
Suku kasvaa Etelä-Kiinassa ja Japanissa.
Luokittelu
Tiukuhäntien (Stachyurus) suvussa on kymmenen lajia. Takhtajan (1997) vei suvun omana heimonaan Theales-lahkoon. Heimon lähin sukulainen on kuitenkin Crossosomataceae.
Sarpsborg Arbeiderblad
Sarpsborg Arbeiderblad (lyh. SA) on norjalainen vuonna 1929 perustettu paikallislehti, jonka kotikunta on Sarpsborg. Lehti ilmestyy kolmesti viikossa ja kuuluu Amedia-koserniin.
Mariehamns stad
Mariehamns stad (suom. Maarianhaminan kaupunki) on suomalainen seutukunta, joka sijaitsee Ahvenanmaalla. Sen LAU 1 (NUTS 4) -numero on 211. Seutukuntaan kuuluu ainoastaan Maarianhaminan kaupunki ja se on Kouvolan ja Jämsän seutukuntien ohella ainoa yhden kunnan seutukunta.
Väestönkehitys
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty seutukunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.
Ruotsinkielisten osuus seutukunnan väestöstä oli 83,3 % vuonna 2019. Se on laskenut viimeisinä vuosikymmeninä taukoamatta.
Ribuloosi-5-fosfaatti
Ribuloosi-5-fosfaatti (C5H11O8P) on ribuloosisokerin ja fosforihapon esteri. Se on välituote eräissä biokemiallisesti tärkeissä aineenvaihduntareiteissä kuten pentoosifosfaattireitissä.
Biokemia
Ribuloosi-5-fosfaattia muodostuu pentoosifosfaattireitin ensimmäisen vaiheen eli hapettavan vaiheen viimeisessä reaktiossa 6-fosfoglukonaatista 6-fosfoglukonaattidehydrogenaasin katalysoimana. Seuraavassa vaiheessa yhdiste muunnetaan isomeerikseen riboosi-5-fosfaatiksi fosfopentoosi-isomeraasin katalysoimana tai epimeerikseen ksyluloosi-5-fosfaatiksi fosfopentoosiepimeraasin avulla.
Ribuloosi-5-fosfaattia muodostuu myös fotosynteesin pimeäreaktioissa eli Calvinin kierrossa riboosi-5-fosfaatista ja ksyluloosi-5-fosfaatista samojen entsyymien katalysoimana kuin pentoosifosfaattireitissä. Pimeäreaktioiden viimeisessä vaiheessa fosforibuloosikinaasi muuttaa yhdisteen ribuloosi-1,5-bisfosfaatiksi.
Riboosi-5-fosfaatti on myös arabinoosi-5-fosfaatin isomeeri ja näiden isomeerien muuntumista toisikseen katalysoi arabinoosi-5-fosfaatti-isomeraasi.
Anatoli Ionov
Neuvostoliiton mestaruussarjassa Ionov pelasi 300 liigaottelua ja teki 139 maalia. Hän pelasi TsSKA Moskovassa.
Täysjyvämurot
Täysjyvämuroilla tarkoitetaan aamiaismuroja, joiden valmistuksessa on käytetty täysjyvää eikä kuorittua viljaa. Ne ovat perinteisiä aamiaismuroja terveellisempi vaihtoehto, koska jyvästä hyödynnetään sen kaikki kerrokset, jolloin säilytetään kaikki viljan ravintoaineet. Täysjyvämurot sisältävät paljon kuitua sekä B- ja E-vitamiinia. Täysjyvämuroja valmistavat muun muassa Nestlé, Kellogg´s ja Raisio.
Army of the Pharaohs
Army of the Pharaohs on Jedi Mind Tricksissä vaikuttavan Vinnie Pazin vuonna 1998 perustama hip hop-kollektiivi. Alkuperäinen idea ryhmän takana oli kerätä Yhdysvaltojen itärannikon underground hiphopin kovimmat nimet samalle äänitteelle, lähtökohta oli siis samantapainen kuin Wu-Tang Clanilla.
Aiheesta muualla
Celph Titled
Viipurin Voimailijat
Viipurin Voimailijat ry on perinteikäs painiseura, joka on perustettu Viipurissa 1916. Vuodesta 1945 seura on toiminut Helsingissä. Seuran pitkän historian aikana painijat ovat saavuttaneet muun muassa neljä olympiavoittoa, kolme maailmanmestaruutta ja useita Suomen mestaruuksia. Viipurilaisaikana seuran toimintaan kuului myös nyrkkeily.
Viipurin Voimailijoiden olympiavoittajia ovat Eemeli Väre, joka toi olympiakultaa 1912 Tukholmassa ja 1920 Antwerpenissä. Höyhensarjassa olympiakultaa toi Oskari Friman höyhensarjassa vuoden 1920 ja 1924 Pariisin olympialaisissa. Viipurilaisen ajan eli 1920- ja 1930-luvun nimekkäitä Viipurin Voimailijoita olivat vuoden 1920-kisojen olympiahopeamitalisti Taavi Tamminen ja 1924-kisojen olympiahopeamitalisti Aleksanteri Toivola.
Viipurin Voimailijoissa käynnistyi myös nyrkkeily 1920-luvulla. Nimekkäimpiä Voimailijoiden nyrkkeilijöitä ovat olleet Valfrid Resch ja Sten Suvio.
Helsinkiin siirtyneen Viipurin Voimailijoiden nimimiehiä ovat olleet Rooman olympialaisissa 1960 viidenneksi sijoittunut Antero Vanhanen, Meksikon olympialaisissa kuudenneksi ja vuonna 1973 EM-pronssille paininut Caj Malmberg, moninkertainen Suomen mestari ja Münchenin vuoden 1972 olympiakisojen edustaja Raimo Karlsson sekä myös Münchenin vuoden 1972 olympiakisoissa neljänneksi paininut Raimo Hirvonen.
Viimeisimpiä nimipainijoita 2000-luvulla Viipurin Voimailijoissa on ollut vuoden 2010 nuorten MM-kolmonen Veli-Karri Suominen.
Painituomareissa on myös Viipurin Voimailijat -taustaisia tunnettuja nimiä, kuten sotia edeltäneen ajan mestaripainijan Aleksanteri Toivolan jälkeläiset Petri Toivola, Karri Toivola ja Lassi Toivola.
Leego järv
Leego järv (myös Leegu järv) on Virossa Kastren kunnassa Tartumaalla sijaitseva luonnollinen järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 86 hehtaaria ja se on 1,6 kilometriä pitkä ja 750 metriä leveä. Järvellä on kaksi järviallasta, joita yhdistää 140 metriä leveä kapeikko. Pohjoisallasta kutsutaan Peräjärveksi ja toista Edejärveksi. Edejärven eteläosassa on ojan suussa pitkä lahti, jota kutsutaan nimellä Ojasuu sopp. Järvi sijaitsee suurella Emajõe–Suursoolla noin 1,5 kilometriä Peipsijärvestä. Järven laskujoki on leveä ja kilometrin pituinen Leegu jõgi, joka yhtyy Kalli jõgeen. Järveen laskevat muun muassa Lobatsoll ja toinen johto-oja Varblasesaarelta. Järven valuma-alueen laajuus on 5,6 neliökilometriä. Järvi on luodattu ja sen keskisyvyys on 0,6 metriä ja suurin syvyys 1,6 metriä. Järven laskennalliseksi tilavuudeksi voidaan määrittää 0,00050 kuutiokilometriä eli 0,5 miljoonaa kuutiometriä. Järven rantaviivan pituus on 5,8 kilometriä ja se on pääasiassa suomaata. Järven kaakkois- ja koillisrannoilla sijaitsee kaksi maataloa.
Järven luokittelu ja ekologia
Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) luokituksen (VRD 2) mukaan veden kovuuden osalta keskikova järvi, jonka vesimassa ei lämpötilakerrostu.
Kalakanta
Järvessä on erityisen paljon särkeä, säynettä ja lahnaa, mutta myös muitakin lajeja on: ahven, hauki, kiiski, pasuri, ruutana, kuha, ankerias ja made. Järven harvinaisempia lajeja ovat toutain, rantanuoliainen ja piikkinuoliaisiin kuuluva mutakala (Misgurnus fossilis). Talvella järven happipitoisuus laskee alas ja kalakuolemat hävittävät kalakantaa, mutta Peipsijärvestä tulee keväällä täydennystä Kallijokea myöten.
Raahelainen
Raahelainen on kerran viikossa ilmestyvä Kaleva Median julkaisema kaupunkilehti. Raahelainen on sanomalehti Raahen Seudun sisarjulkaisu.
Lehden jakelualueeseen kuuluu Raahen seutukunta eli Raahen kaupunki ja Pyhäjoen ja Siikajoen kunnat. Raahelaisen printtiversiolla on lukijoita 22 000, ja lehden kokonaistavoittavuus on 25 000 (KMT 2022).
Raahelaisen ilmestymispäivä on huhtikuusta 2023 alkaen keskiviikko. Heinäkuusta 2022 maaliskuuhun 2023 se ilmestyi perjantaisin ja tätä ennen lauantaisin. Vuoden 2008 loppuun saakka Raahelainen julkaistiin kahdesti viikossa keskiviikkoisin ja lauantaisin.
Raahelainen jaetaan tilaajille Raahen Seudun välissä. Kaleva Median varhaisjakelualueella asuvat saavat lehden peittojakeluna, vaikka eivät olisi Raahen Seudun tilaajia. Muilla kotitalouksilla on mahdollisuus noutaa lehti telinejakelu- ja noutopisteiltä.
Raahelaisen ja Raahen Seudun toimitukset yhdistettiin kesäkuussa 2008. Samassa yhteydessä lehdille avattiin uusi yhteinen nettiportaali. Uudistusta perusteltiin mm. päällekkäisyyksien vähentämisellä. Lehdet eivät enää julkaise uutisia samoista aiheista.
Nikifóros
Nikifóros on Kreikan kylä sekä samanniminen Paranéstin kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Νικηφόρου, Dimotikí Enótita Nikifórou) ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Dráman alueyksikössä Itä-Makedonian ja Traakian alueella. Koko kunnallisyksikön väkiluku on 2 805 ja varsinaisen Nikifóroksen kylän väkiluku 296 (vuonna 2011).
Nikifóroksen kylä sijaitsee linnuntietä noin 14 kilometriä itään Drámasta. Nikifóroksen kunnallisyksikkö käsittää Paranéstin kunnan eteläosan. Nikifóros oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Paranéstin kuntaan, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Kunnallisyksikön osat
Nikifóroksen kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kyläyhdyskunnista ja asutuksista:
Tuntohermo
Tuntohermo on selkäytimen kautta kulkeva toinen kahdesta hermotyypistä (toinen on liikehermo). Tuntohermosyissä on soomat, jotka ovat selkäytimen ulkopuolella olevissa spinaaliganglioissa. Tuntohermoja kulkee myös muualla. Esimerkiksi kieli-kitahermo on nielun liike- ja tuntohermo.
Sorsalammi (Ylöjärvi, Väinänperä)
Sorsalammi on Pirkanmaalla Ylöjärvellä Väinänperällä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Sipsiönjärven valuma-alueeseen. Sorsalammi on osa Sipsiönjärven-Vahojärven aluetta.
Maantietoa
Lammen pituus on 150 metriä, leveys 100 metriä ja sen pinta-ala on 1,0 hehtaaria. Se sijaitsee erämaassa 2,3 kilometriä koilliseen Väinänperällä sijaitsevalta Isojärveltä. Lammen ympäristö on suoperäistä metsää, jonka kaakkoispuolella kohoaa suurehko Sorsalamminmäki. Lampeen laskee kaksi lyhyttä suo-ojaa ja kolmas kaivettu oja on samalla lammen laskuoja. Se juoksee 850 metriä koilliseen ja laskee Yliseen Tervalammiin. Rantaviivan pituus on 400 metriä ja se on kokonaan suota. Lammelle on rakennettu kaksi vapaa-ajan asuntoa, joille johtaa metsätiet Väinänperältä.
Azerbaijan Airlinesin lento 56
Azerbaijan Airlinesin lento 56 oli Azerbaijan Airlinesin reittilento Nahitševanista Bakuun. Lennolla 5. joulukuuta 1995 käytetty Tupolev Tu-134B-3 syöksyi maahan pian lähdettyään lentoon Nahitševanin lentoasemalta, kun toiseen moottoriin tuli vika ja miehistö sammutti väärän moottorin. Lennolla oli 76 matkustajaa ja kuusi miehistön jäsentä eli yhteensä 82 ihmistä, joista 52 kuoli maahansyöksyssä.
Kone lähti lentoon Nahitševanista kello 17.52. Perämies vastasi koneen ohjaamisesta. Koneen noustua 60 metrin korkeuteen sen vasemmanpuoleiseen moottoriin tuli vika ja se lakkasi toimimasta. Perämies reagoi korjaamalla tästä aiheutuneen koneen kallistumisen vasemmalle. Viiden sekunnin kuluttua lentomekaanikko kertoi, että oikeanpuoleinen moottori oli lakannut toimimasta. Kapteeni otti ohjauksen itselleen. Hän ei voinut päätellä koneen kallistumisesta, kumpi moottori oli kyseessä, sillä perämies oli jo oikaissut koneen.
Kone jatkoi nousua yhdellä moottorilla. Noin 140 metrin korkeudella kapteeni käski lentomekaanikkoa sammuttamaan oikeanpuoleisen moottorin. Lentomekaanikko veti moottorin tehovivun tyhjäkäynnille ja huomasi, että teho vähenikin toimivasta moottorista. Hän siirsi tehovivun takaisin alkuperäiseen tehoasetukseen, mutta moottori oli jo ehtinyt sammua. Kone oli noussut 197 metrin korkeuteen. Kapteeni päätti tehdä pakkolaskun. Hänen oli käännettävä konetta jyrkästi oikealle väistääkseen kerrostaloa. Kone syöksyi lopulta pellolle 3,8 kilometrin päässä Nahitševanin lentoasemalta. Se oli kallistunut 37 astetta oikealle, ja sen vajoamisnopeus oli 10 metriä sekunnissa.
Tutkinnassa selvisi, että moottori oli sammunut, koska sitä oli käytetty viallisena yli 30 tuntia ilman korjauksia. Väärän moottorin sammuttamiseen vaikutti ohjaamon huono ergonomia: lentomekaanikon työpisteen moottorimittareita oli vaikea nähdä heikossa valaistuksessa.
FS La Glorieuse (P686)
La Glorieuse (runkonumero P686) on Ranskan laivaston P400-luokan vartiolaiva.
Valmistus
Alus tilattiin Cherbourgista Constructions Mécaniques de Normandielta, missä köli laskettiin 21. helmikuuta 1984. Se laskettiin vesille 25. tammikuuta 1985 ja otettiin palvelukseen 18. huhtikuuta 1987.
Palvelus
Palvelukseen otettaessa alus sijoitettiin Uuteen-Kaledoniaan Nouméaan. Helmikuussa 2004 hurrikaani Ilvy pakotti siirtämään aluksen Vanuatulle.
Pekka Olkkonen
Pekka ”Pexi” Olkkonen (s. 29. tammikuuta 1981 Lemi, Suomi) on lemiläinen muusikko. Hän on suomalaisen metalliyhtye Stam1nan soolokitaristi ja yksi perustajajäsenistä. Yhtyeen esiintymisissä hän toimii myös taustalaulajana. Olkkonen soittaa Stam1nassa kaikki kitarasoolot ja korkeat "lead"-kitarat. Olkkonen käyttää sooloissaan paljon tapping-tyyliä ja soolokitaristiksi nähden hyvin vähän erilaisia efektejä.
Olkkonen säveltää Stam1nan kappaleet yhdessä laulaja-kitaristi Antti Hyyrysen kanssa. Olkkosella on yhdeksän Ibanez-merkkistä kitaraa, joista hän käyttää Ibanez Xiphosta, Ibanez RG7 "Raja" Customia ja Ibanez RG1527:aa. Vahvistimina/kaappeina Olkkonen käyttää Mesa/Boogien Stiletto Deuce Stage II-, Roadster- ja Dual Rectifier -vahvistimia sekä Mesa/Boogien 4x12 Recto Standard Slant+Straight + 4x12 Stiletto Traditional Straight -kaappeja.
Luigi Tenco
pienoiskuva|Luigi Tenco vuonna 1967. Luigi Tenco (21. maaliskuuta 1938 – 27. tammikuuta 1967) oli italialainen viihdelaulaja ja -lauluntekijä sekä näyttelijä. Hän ehti lyhyeksi jääneellä urallaan vakiinnuttaa asemansa sekä I cavalieri -yhtyeen keulahahmona pseudonyymillä Gigi Mai että sooloartistina, jona hänen ensimmäinen singlensä oikealla nimellä oli "Quando" (1962).
Tuon ajan italialaiset viranomaiset sensuroivat joitakin Luigi Tencon lauluja, joihin kuuluivat "Cara maestra", "Io sì" ja "Una brava ragazza".
Tenco osallistui vuonna 1967 San Remon musiikkijuhlille laululla "Ciao Amore Ciao". Hänen esitystään ei kuitenkaan kelpuutettu loppukilpailuun, ja hän riisti henkensä 28-vuotiaana. Hänen rakastettunsa, maailmankuulu laulajatar Dalida, yritti surunsa murtamana seurata Tencoa kuolemaan samana vuonna, mutta itsemurhayritys ei onnistunut.
Geraldo Rivera
thumb|Geraldo Rivera Gerald Michael Rivera (tunnetaan nimellä Geraldo Rivera, s. 4. heinäkuuta 1943) on yhdysvaltalainen asianajaja, toimittaja, kirjailija ja televisiojuontaja. Hän juonsi vuosina 1987–1998 Geraldo-keskusteluohjelmaa. Rivera juosi myös uutismagasiiniohjelmaa Geraldo Rivera Reports. Vuodesta 2001 Rivera on toiminut Fox News Channelin tutkivana journalistina ja kirjeenvaihtajana. Hän osallistui Diili-ohjelman seitsemännelle julkkiskaudelle.
Montes Claros
thumb|200px|left|Sijainti. thumb|100px|right|Lippu. thumb|100px|right|Vaakuna. Montes Claros [- kla:-], on kaupunki Brasiliassa, Minas Geraisin osavaltiossa. Asukkaita siellä oli 306 000 vuonna 2000. Montes Claros on kauppa- ja teollisuuskeskus. Sen lähistöllä on Serra do Espinhaçon alue jalokiviesiintymineen.
Joachim Ntahondereye
Joachim Ntahondereye (s. 8. toukokuuta 1953) on burundilainen roomalaiskatolinen piispa. Hän syntyi Camzaissa, kävi paikallisia kouluja ja jatkoi sitten opintojaan Tansaniassa ja Italiassa. Hän sai oppiarvon moraaliteologiassa Accademia Alfonsianasta. Hänet vihittiin 16. marraskuuta 1980 papiksi Ruyigin hiippakuntaan.
Ntahondereye sai 14. joulukuuta 2002 nimityksen Muyingan hiippakunnan piispaksi, ja piispaksi vihkiminen seurasi 1. maaliskuuta 2003. Pääkonsekraattorina toimi Simon Ntamwana, jota avustivat Joseph Nduhirubusa ja Roger Mpungu. Ntahondereye on myös toiminut seminaarin moraaliteologian professorina Gitegassa.
Don Juan
Don Juan (italiaksi Don Giovanni) on kuvitteellinen mieshahmo, naistenmiehen ja viettelijän arkkityyppi, jota on käytetty useasti muun muassa kirjallisuudessa, säveltaiteessa ja elokuvissa.
Don Juanin legendassa hän viettelee, raiskaa tai tappaa yläluokkaisen perheen nuoren tytön ja surmaa myös tämän isän. Myöhemmin Don Juan kohtaa isän patsaan hautausmaalla ja kutsuu tämän luokseen illalliselle. Kutsun patsas ottaa vastaan mielellään. Illalliselle isän henki saapuu Don Juanin kuoleman airuena. Patsas pyytää saada puristaa Don Juanin kättä ja kun Don Juan ojentaa kätensä, hänet vedetään helvettiin.
Useimpien tutkijoiden mukaan ensimmäinen kirjoitettu Don Juan -tarina on Tirso de Molinan El burlador de Sevilla y convidado de piedra (”Sevillan viettelijä ja kivinen vieras”). Se on julkaistu painetussa muodossa vuonna 1630. Tarina on kuitenkin esiintynyt Espanjassa jo vuonna 1615.
Praksiteles
Praksiteles (, ; n. 390–320 eaa.) oli antiikin kreikkalainen kuvanveistäjä, joka edusti klassisen kauden kuvanveistoa. Hän toimi Ateenassa noin vuosina 350–330 eaa. Praksiteles oli yksi kaikkein merkittävimpiä kreikkalaisia kuvanveistäjiä, ja Skopaan ohella hän on erityisesti myöhäisklassisen kauden merkittävin edustaja. Praksiteleen taiteelle on tunnusmerkillistä kiehtova sulo, vartalon notkeat kaaret ja marmorin mestarillinen käsittely.
Elämä ja ura
Praksiteleen henkilöhistoriasta tiedetään vain vähän. Hän oli kuvanveistäjä Kefisodotos vanhemman poika, mutta hänen tarkempaa ajoitustaan tai synnyinpaikkaansa ei tunneta. Myöhemmin hän oli Ateenan kansalainen, ja hänen taiteensa liittyi läheisesti tähän kaupunkiin. Praksiteleen nimi mainitaan usein myöhemmän ateenalaisen (tai attikalaisen) kuvanveistokoulukunnan yhteydessä. Hän oli sen merkittävin edustaja yhdessä Skopaan kanssa. Koulukunta voidaan erottaa Feidiaan varhaisemmasta ateenalaisesta koulukunnasta. Eräässä piirtokirjoituksessa Praksiteles mainitaan ateenalaisena.
Vitruviuksen mukaan Praksiteles olisi ollut yksi kuvanveistäjistä, joka oli koristelemassa Halikarnassoksen mausoleumia, ja näin hän olisi vaikuttanut vielä vuonna 350 eaa. Praksiteleella oli kaksi poikaa, Kefisodotos nuorempi ja Timarkhos, jotka olivat myös kuvanveistäjiä.
Diogenes Laertios esittää Theofrastoksen testamentin, jossa hän pyytää Praksitelesta viimeistelemään Nikomakhoksen patsaan, mutta tällöin Praksiteleen olisi tullut olla elossa vielä noin vuonna 287 eaa., eikä testamentti todennäköisesti ole muutoinkaan aito.
Teokset
Praksiteles oli koko antiikin Kreikan arvostetuimpia taiteilijoita yhtä lailla pronssi- kuin marmoriveistosten veistäjänä. Hänen ylistetyimmät veistoksensa olivat kuitenkin marmorisia. Praksiteles tunnetaan ihmiskauneuden ja inhimillisen sulokkuuden ja erityisesti naiskauneuden kuvaajana. Tässä hänen taiteensa voidaan katsoa heijastelevan täysin omaa aikaansa, ja hänen asemansa on kuvanveistossa sama kuin Apelleella maalaustaiteessa.
Jumalia kuvatessaan Praksiteles keskittyi niihin jumaluuksiin, jotka liittyvät aistillisuuteen tai jotka voidaan esittää pehmeinä ja nuorekkaina hahmoina, kuten Afrodite, Eros, Apollon ja Dionysos. Malleinaan Praksiteles käytti kauneimpia eläviä malleja, jotka saattoi löytää, mutta hän ei koskaan tehnyt varsinaisia muotokuvia. Praksiteleen kenties maineikkain työ Knidoksen Afrodite oli toisaalta ideaaliesitys, mutta toisaalta perustui aitoon ihmishahmoon, sillä sen mallina oli hetaira. Muun muassa Quintilianus ylisti Praksitelesta ja Lysipposta hahmojen luonnollisuudesta.
Praksiteleen tunnetuimpia töitä on jo mainitun, kopioina tunnetun Knidoksen Afroditen lisäksi Dionysos-lasta kantava Hermes, joka löytyi Heran temppelistä Olympiasta vuonna 1877. Praksiteleen veistokset aloittivat uuden jakson Kreikan kuvanveistossa. Uutta otetta on kuvattu aiempaa vapaammaksi ja sulokkaammaksi. Aiemman heroois-myyttisen hengen tilalle tuli välitöntä luontevuutta, mikä näkyy muun muassa veistoksissa Apollon Sauroktonos (Apollon Liskonsurmaaja) ja joissakin satyyreja kuvanneissa teoksissa.
Afrodite
pienoiskuva|upright=0.62|[[Knidoksen Afrodite, roomalainen kopio, noin 1. vuosisata – 100-luku jaa.]] pienoiskuva|upright=0.62|[[Arlesin Afrodite, roomalaisaikainen kopio (1. vuosisata eaa.) Praksiteleen Thespiain Afroditesta.]]
Knidoksen Afrodite (n. 360–330 eaa.) esitti Afroditen puolialastomana, kenties juuri menossa kylpyyn tai tulossa sieltä. Jumalattaren toinen käsi piti vaatetta, joka oli putoamassa hänen vierellään seisseen vaasin päälle. Veistos oli tehty paroslaisesta marmorista, ja kerrotaan, että sen mallina toimi hetaira Fryne. Se sai nimensä siitä, että se myytiin knidoslaisille. Veistos sai suuren maineen, ja sitä pidettiin kaikkein kauneimpana rakkaudenjumalattaresta tehtynä veistoksena. Pliniuksen mukaan se ohitti kauneudessa kaikki muut veistokset. Monet matkustivat Knidokseen vain veistoksen nähdäkseen. Myöhäisantiikin aikana Knidoksen Afrodite viettiin Konstantinopoliin, jossa se tuhoutui tulipalossa 500-luvulla. Veistos tunnetaan siitä säilyneiden kopioiden kautta.
Kosin Afrodite (n. 360–330 eaa.) oli Knidoksen Afroditen rinnakkaisveistos, ja erosi siinä, että se oli puettu kokonaan vaatteeseen. Praksiteles teki veistoksen samaan aikaan kuin Knidoksen Afroditen. Hän piti itse kumpaakin veistosta yhtä hyvänä, ja tarjosi ne myytäväksi samalla hinnalla. Puetun veistoksen ostivat koslaiset, mistä se sai nimensä. Se jäi kuitenkin kokonaan tunnetumman Knidoksen Afroditen varjoon ja tunnetaan paljon huonommin. Säilyneistä Afrodite-veistosten kopioista mitään ei ole kyetty varmuudella yhdistämään siihen.
Thespiain Afrodite (n. 370–330 eaa.), joka oli tehty Pentelikon-vuoren marmorista ja sijaitsi Thespiaissa. Veistos tunnetaan kopiona nimellä Arlesin Afrodite.
Muita. Edellä mainittujen lisäksi Praksiteles teki myös muita Afroditea esittäneitä veistoksia. Eräs niistä oli pronssinen, ja sitä pidettiin Pliniuksen mukaan lähes Knidoksen Afroditen veroisena. Se tuhoutui tulipalossa Roomassa keisari Claudiuksen aikana. Toinen oli Alindassa eli Aleksandreiassa Latmoksen juurella.
Eros yms.
pienoiskuva|upright=0.62|[[Centocellen Eros, oletettavasti kopio Praksiteleen jommasta kummasta Eros-veistoksesta.]]
Thespiain Eros. Praksiteles teki kaksi Erosta esittänyttä veistosta, joista toinen sijaitsi Thespiaissa. Praksiteles esitti Eroksen oman aikansa tapaan nuorukaisena, ei vielä myöhempien aikojen tapaan lapsena. Thespiaissa ollut Eros oli tehty Pentelikon-vuoren marmorista, ja sillä oli kullatut siivet. Theapiaihin sen omisti Fryne. Kerrotaan, että Fryneen ihastunut Praksiteles lupasi tälle minkä tahansa veistoksistaan, ja Fryne valitsi Eroksen. Veistos vietiin roomalaisella kaudella Roomaan, jossa se tuhoutui tulipalossa. Thespiaissa veistos korvattiin Menodoroksen tekemällä marmorisella kopiolla.
Parionin Eros. Toinen Praksiteleen tekemä Eroksen patsas sijaitsi Parionissa. Siitä tiedetään paljon vähemmän kuin Thespiain versiosta. Niin kutsuttua Centocellen Erosta pidetään jomman kumman Eros-veistoksen kopiona.
Muita. Samaan ryhmään voidaan lukea Peithon ja Paregoroksen patsaat, jotka sijaitsivat Megaran Afrodite Praksiksen temppelissä.
Apollon
Apollon Lykeios (n. 370–360 eaa.) esitti pylvääseen nojaavaa Apollonia, joka lepuuttaa oikeaa kättään pään päällä. Lukianoksen mukaan alkuperäinen veistos oli sijoitettu Lykeionin gymnasioniin.
Dionysos yms.
Dionysos-ryhmä. Praksiteles käsitteli Dionysos-aihetta myös pronssiveistosryhmässä, joka esitti jumalan Juopumuksen henkilöitymän ja satyyrin seurassa.
Lepäävä satyyri. Satyyriä esittänyt veistos, jota Praksiteles itse piti yhtenä parhaimmistaan, oli sijoitettu Ateenaan Kolmijalkojen kadun varrelle. Veistos oletetaan Lepäävä satyyri -tyypin alkuperäisteokseksi. Tyypistä on säilynyt useita marmorisia versioita, jotka esittävät puunrunkoon nojaavaa satyyriä.
Muita. Megarassa oli toinen Praksiteleen tekemä satyyriveistos, joka oli tehty paroslaisesta marmorista. Plinius mainitsee Praksiteleen tehneen myös mainadien, thyiadien ja tanssivien karyatidien ryhmät. Praksiteleen nimiin laitettiin myös Asinius Pollion kokoelmassa olleet sileenit.
Muut veistokset?
Antiikin aikana oli epäselvää, oliko kuuluisa Nioben lasten surmaa esittänyt veistosryhmä Praksiteleen vai Skopaan tekemä.
Iso Salojärvi
Iso Salojärvi on Pirkanmaalla Kuhmoisissa Salonsaaressa sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 18,7 hehtaaria, se on 900 metriä pitkä ja 350 metriä leveä. Se sijaitsee Salonsaaren keskiosassa Vähän Salojärven itäpuolella. Järvellä on kartan mukaan yksi pieni saari, joka sijaitsee järven kaakkoisosassa. Järven rantaviivan pituus on 2,5 kilometriä ja sen rannat ovat metsämaata. Järvellä on seitsemän vapaa-ajan asuntoa, joille tulee tiet luoteesta. Asutus painottuu järven pohjoisrannalle.
Ella Pyhältö
Pyhältö opiskeli puhe- ja draamataiteilijaksi Snellman-korkeakoulussa vuosina 1996–2001. Tämän jälkeen hän on luonut uraa myös lausuntataiteilijana. Lisäksi Pyhältö ohjaa lasten ja nuorten teatteria.
Iso Salojärvi
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Lummennen ja Vesijaon valuma-alueella (14.25), jonka Lummennen alueeseen (14.254) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 116,4 metriä mpy. Siihen on johdettu kymmenen ojaa. Järvi laskee sen kaakkoispäästä lähtevää ojaa pitkin Lummenneeseen. Laskuojan pituus on 100 metriä ja pudotus 2,3 metriä.
Historiaa
Vuoden 1965 peruskartassa järveen johti vain yksi oja, mutta vuoden 1985 peruskartassa siihen johti yhdeksän ojaa. Sekä vuoden 1965 että vuoden 1985 peruskartassa järvi oli autio.
Ella Pyhältö
Ella Pyhältön tärkeimpiin rooleihin kuuluvat Teatteri Avointen Ovien Sisäkuvia (2002), Meitä on monta (2003), Sanovat sitä rakkaudeksi (2004) sekä näytelmät Sylvi Kekkosesta 2002 ja 2004. Hänen tuoreempia töitään ovat Lean rooli Huojuvassa talossa ja Katri Valan rooli näytelmässä Vala, molemmat Teatteri Avoimissa Ovissa 2013.
Pyhältö toimi yhdessä Marco Bjurströmin kanssa juontajana televisiosarjassa Me Kastelijat vuonna 1997. Hän on lisäksi toiminut myös ääninäyttelijänä useissa animaatioelokuvissa kuten Utelias Vili ja Kim Possible: Päättäjäispainajainen sekä monissa animaatiosarjoissa, kuten Animalia, Madagascarin pingviinit, Kim Possible, Brandy ja Herra Whiskers sekä Transformers: Prime.
Vähä Salojärvi
Vähä Salojärvi on Pirkanmaalla Kuhmoisissa Salonsaaressa sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 9,4 hehtaaria, se on 550 metriä pitkä ja 300 metriä leveä. Se sijaitsee Salonsaaren keskiosassa Ison Salojärven länsipuolella. Järvellä on yksi pieni saari, joka sijaitsee lounaisrannan tuntumassa. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuudeksi on saatu 174 600 kuutiometriä. Sen keskisyvyys on 1,9 metriä ja suurin syvyys on 4,1 metriä. Syvin kohta sijaitsee järven pohjoisosassa. Järven rantaviivan pituus on 1,4 kilometriä ja rannat ovat metsämaata. Järven pohjoisrannalla on viisi vapaa-ajan asuntoa, joille tulee tie koillisesta.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Lummennen ja Vesijaon valuma-alueella (14.25), jonka Lummennen alueeseen (14.254) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 114,1 metriä mpy. Siihen johtaa kaksi ojaa. Laskuoja lähtee eteläpäästä ja järvi laskee samalla tasolla olevaan Lummenneeseen.
Historiaa
Vuosien 1965 ja 1985 peruskartoissa järvi oli autio.
Anni Polva
Anni Kyllikki Polva (oik. Polviander, o.s. Heinonen; ) oli suomalainen kirjailija. Hänet tunnetaan erityisesti Tiina-kirjoista, jotka ilmestyivät vuosina 1956–1986.
Varhainen elämä
Polva syntyi Pietarissa Venäjällä, mutta asui lapsuutensa, nuoruutensa ja opiskeluaikansa Tampereella. Hän työskenteli kirjanpitäjänä, tarjoilijana ja kutojana. Avioiduttuaan Unto Polvianderin kanssa vuonna 1938 hän muutti Turkuun, missä asui kuolemaansa saakka. Omaelämäkerrallinen teos Elettiin kotirintamalla kertoo kirjailijan muutosta Turkuun ja sotavuosista.
Ura
Polva kirjoitti niin lasten, nuorten kuin aikuistenkin kirjoja. Hän kirjoitti urallaan 106 kirjaa. Hänen kirjojaan on myyty lähes kolme miljoonaa kappaletta, joista Tiina-kirjojen osuus on yli miljoona kappaletta.
Vuonna 2000 Polva sai Suomen Kirjailijaliiton tunnustuspalkinnon. Lisäksi hän sai Tiina-kirjoistaan kolme Plättä-palkintoa. Polva oli ensimmäinen, jolle palkinto myönnettiin. Vaikka Polva saikin tunnustusta monelta taholta, hän arvosti korkeimmalle juuri Plättä-palkinnon, koska sen olivat kirjastoa käyttävät lapset hänelle äänestäneet.
Lounais-Suomen kirjailijat ry on jakanut vuodesta 2007 joka toinen vuosi Anni Polva -palkintoa kirjasarjassa ilmestyneelle lasten- tai nuortenkirjalle.
Junius Silanus
Marcus Junius Silanus oli roomalainen sotilas ja poliitikko. Hänen vanhempansa olivat Decimus Junius Silanus ja Servilia. Hän oli näin ollen Marcus Brutuksen velipuoli.
Vuonna 53 eaa. Junius toimi Julius Caesarin legaattina Galliassa, mutta hänellä ei vaikuta olleen kovin merkittäviä tehtäviä. Caesarin murhan jälkeen Junius seurasi lankonsa Lepiduksen mukana Galliaan. Mutinan sodan aikana Lepidus lähetti Juniuksen johtaman osaston Gallia Cisalpinaan. Senaatti oli pyytänyt Lepidukselat apua sodassa Marcus Antoniusta vastaan, mutta Junius liittyikin Antoniukseen, joka kuitenkin hävisi sodan. Junius pakeni joukkoineen takaisin Lepiduksen luokse. Toisen triumviraatin aikana Junius pakeni Sextus Pompeiuksen luokse Sisiliaan. Misenumin rauhan jälkeen vuonna 39 eaa. Junius palasi Roomaan jossa hän pääsi Octavianuksen suosioon. Kun Octavianuksesta tuli Rooman ensimmäinen keisari nimitti hän Junianuksen konsuliksi vuonna 25 eaa.
Henrik Stenius
Henrik Tomas Einar Stenius (s. 19. kesäkuuta 1945 Vatikaani) on suomalainen historioitsija ja Helsingin yliopiston dosentti. Hänen isänsä oli kirjailija Göran Stenius.
Ura
Vuosina 1996–1999 Stenius toimi Suomen Lontoon-instituutin johtajana. Vuonna 2002 hänet valittiin Helsingin yliopiston Pohjoismaiden tutkimuksen keskuksen tutkimusjohtajaksi. Hän jäi eläkkeelle keväällä 2013.
Hänen tutkimuksensa on käsitellyt erityisesti yhdistyselämän sekä kansalaiskäsitteen kehitystä Suomessa. Hän on kansainvälisen käsitehistoriallisen tutkijakoulun Conceptan jäsen.
Zeppelin Staaken R.VI
thumb|right|250px| Zeppelin-Staaken R.VI.
Zeppelin Staaken R.VI (R = Riesenflugzeug) oli ensimmäisessä maailmansodassa saksalainen nelimoottorinen strateginen pommikone. Siinä oli seitsemän hengen miehistö. Koneen siipien kärkiväli oli 42,2 metriä. Se pystyi kuljettamaan 1800 kiloa pommeja. Lentonopeus 135 km/h, lentomatka 800 km.