cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Afganistanin islamilainen tasavalta
Asevoimat
Afganistanin kansallisten turvallisuusjoukkojen, joihin armeijan lisäksi lasketaan myös poliisi, vahvuus oli huhtikuussa 2021 yli 300 000 miestä. CNA:n arvion mukaan taistelujoukkojen määrä oli noin 180 000.
Armeijaa varustettiin länsimaiden tuella. Yhdysvaltojen rahoilla hankittiin muun muassa moderneja rynnäkköaseita, pimeänäkölaitteita, panssariajoneuvoja, taistelulennokkeja ja tykistöä. Afganistanin asevoimien vuosibudjetti on 5–6 miljardia dollaria, josta valtaosa tuli Yhdysvalloilta. Yhdysvallat aseisti Afganistanin armeijaa ja turvallisuusjoukkoja yli 70 miljardilla eurolla.
Ilmavoimiin kuului 167 hävittäjää tai taisteluhelikopteria. Koneiden huolto oli kuitenkin pääasiassa amerikkalaisten vastuulla. Intia lahjoitti Afganistanille neljä Mil Mi-24V "Hind" -taisteluhelikopteria, jotka olivat sijoitettuna Kunduzin kentällä pohjoisessa. Kunduzissa oli sijoitettuna myös Boeing ScanEagle -tiedustelulennokkeja.
Päättymätön tarina
Päättymätön tarina on vuonna 1984 ensi-iltansa saanut Wolfgang Petersenin ohjaama fantasiaelokuva.
Juoni
Elokuva kertoo kymmenvuotiaasta Bastianista, jolla on vaikeuksia sekä koulussa että kotona. Eräänä päivänä Bastian varastaa antikvariaatista vanhan kirjan nimeltä Tarina vailla loppua ja piiloutuu koulun ullakolle lukemaan kirjaa.
Kirja kuvaa satuolentojen kansoittamaa Fantaasia-nimistä maailmaa ja nuoren Atrejun suurta etsintäretkeä, kun hän pyrkii pelastamaan maailmansa sitä uhkaavalta pahalta voimalta. Atreju muun muassa tapaa valtakunnan hallitsijan Ikuisen Lapsuuden Valtiattaren ja saa häneltä medaljongin nimeltä Auryn, jonka on tarkoitus suojella ja opastaa häntä.
Kuvaukset
Elokuva kattaa vain sen perustana olevan kirjan ensimmäisen osan. Suurin osa elokuvasta kuvattu Saksassa, mutta Bastianin kohtaukset on kuvattu Vancouverissa Kanadassa.
Musiikki
Elokuvan musiikin on säveltänyt saksalainen jazz-muusikko Klaus Doldinger, joka tunnetaan esimerkiksi nykyisestä yhtyeestään Passport. Elokuvan Pohjois-Amerikan julkaisun teemamusiikkikappaleen The NeverEnding Story on säveltänyt Giorgio Moroder, sanoittanut Keith Forsey, ja sen esittää Limahl (Kajagoogoo-yhtyeen solisti) ja Beth Anderson. Kappaleesta ovat tehneet cover-version ainakin yhtyeet The Birthday Massacre, Dragonland, New Found Glory ja Scooter.
Vastaanotto
Elokuva on saanut Rotten Tomatoes-verkkosivustolla arvosanan 81 prosenttia, joka perustuu 36 arvioon ja Metacritic-verkkosivustolla arvosanan 46, joka perustuu 10 arvioon. Video-oppaassa vuodelta 1994 Asko Alanen pitää elokuvan lavastusta ja hahmoja kauniisti ideoituina ja antaa elokuvalle kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Kaiser-Wilhelm-Nationaldenkmal
thumb|pysty=1.4|Väritetty valokuva muistomerkistä vuoden 1900 tienoilla. thumb|pysty=1.1|Muistomerkin paikka vuonna 2006. Kaiser-Wilhelm-Nationaldenkmal (Keisari Vilhelmin kansallismuistomerkki) oli Berliinin keskustassa Schlossplatzin reunalla Berliinin kaupunkilinnaa vastapäätä sijainnut Saksan keisari Vilhelm I:n muistomerkki.
Valtava muistomerkki rakennettiin vuosina 1895–1897. Sen tieltä purettiin nimellä Schlossfreiheit tunnettu historiallinen talorivi. Muistomerkki käsitti kaikkiaan 76 metriä pitkän ja 38 metriä leveän alueen. Siihen kuului keisari Vilhelmiä esittänyt ratsastajapatsas, jonka taustalla kiersi puolikaaren muotoinen pylväikkö. Kokonaisuuden suunnittelivat kuvanveistäjä Reinhold Begas sekä arkkitehdit Gustav Halmhuber ja Ernst von Ihne. Rakennelma vaurioitui pahoin toisessa maailmansodassa ja se purettiin kokonaan yhdessä linnan kanssa vuonna 1950. Muistomerkin sokkeli on edelleen olemassa jokirannassa ja siitä pystyy hahmottamaan rakennelman alkuperäisen muodon ja mittasuhteet. Lisäksi kaksi ratsastajapatsaan jalustaa koristaneista leijonapatsaista on nykyään Itä-Berliinin eläintarhassa.
Saksan liittopäivät päätti vuonna 2007, että keisari Vilhelmin muistomerkin paikalle pystytetään Saksan jälleenyhdistymiselle omistettu ”Vapauden ja yhtenäisyyden muistomerkki” (Freiheits- und Einheitsdenkmal). Sen rakentaminen alkoi vuonna 2020.
Ajatollah
pienoiskuva|375x375px Ajatollah tarkoittaa ylintä uskonnollista oppinutta šiialaisessa islamissa. Ajatollahit ovat islamilaisten tieteiden asiantuntijoita. Kristilliseen hierarkiaan verrattuna heidät voisi rinnastaa piispaan. Islamilaisia tieteitä opettavat hauzat ovat muodostuneet tyypillisesti usean suurajatollahin ja heidän oppilaittensa ympärille.
Ajatollahiksi ei virallisesti nimitetä, vaan arvostettu ja oppinut uskonnollinen johtaja, jolla on paljon seuraajia, saa aluksi kannattajiltaan tämän kunnianimen, ja vähitellen muut ajatollahit voivat hyväksyä hänet vertaisekseen. Kunnianimi tarkoittaa kirjaimellisesti ”jumalan (tunnus)merkkiä”. Iranin islamilaisen vallankumouksen jälkeen on otettu käyttöön myös korkeampi arvonimi, ayatullah-al-uzma, ”Jumalan korkein (tunnus)merkki”.
Marja'
Yksi tai useampi kulloinkin elävistä ajatollista on samalla marja'-i taqlid eli ”jäljittelyn alkulähde”. Marjan antamat uskonnolliset ratkaisut ovat sitovia hänen kannattajilleen. Jokaisen šiian tulee seurata jonkin marjan oppeja. Ajatollah Khomeini oli tällainen marja'-i taqlid jo 1960-luvulla.
Liikennesuunnittelu
Liikennesuunnittelu on laaja poikkitieteellinen ala, joka käsittelee muun muassa ajoneuvoliikenteen verkkojen, tieverkon, kaupunkien katujen, julkisen liikenteen, raideliikenteen, kävely- ja pyöräilyverkon sekä kuljetusten suunnittelua. Se liittyy myös maankäytön suunnitteluun, jota tehdään yleis- ja asemakaavoituksen ja maakuntakaavan yhteydessä. Fyysisen liikenneverkon lisäksi liikennesuunnittelussa tarkastellaan ihmisten ja kulkuvälineiden liikkumista eli liikennevirtoja. Oppiaineena liikennesuunnittelu sisältyy muun muassa Aalto-yliopiston insinööritieteiden korkeakoulun, Tampereen yliopiston ja Hämeen ammattikorkeakoulun (HAMK) opetusohjelmiin.
Liikennesuunnittelun osa-alueita
Eri kaupungeissa ja kunnissa asiat on saatettu jakaa organisaatiossa eri tavalla tai painottaa muuten vain eri osa-alueita.
Liikennesuunnittelussa pitää ottaa huomioon kaikki käyttäjäryhmät:
Pleiotrooppinen
Pleiotrooppinen (kreik. pleion; enemmän, runsaammin) tarkoittaa useampaa kuin yhtä vaikutusta.
Esimerkiksi
Kalliojärvi (Jyväskylä, Synsiä)
Kalliojärvi Kalliolampi on Keski-Suomessa Jyväskylässä Synsiän kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 3,5 hehtaaria, se on 450 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,4 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Ristiselän alueella (14.23), jonka Tyystijoen valuma-alueeseen (14.239) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 145,2 metriä mpy.
Musta-Maija Band
Musta-Maija Band oli suomalainen rockyhtye, joka toimi vuosina 1981–1982 ja oli kotimaan ensimmäinen vakavimmin otettava yrittäjä naisrock rintamalla Kitaristi Ellu oli neljä vuotta yrittänyt kasata naisrock bändiä siinä onnistumatta, kunnes löytyi sopivat muusikot Bändi soitti punkkia ja ja harjoitteli Lepakkoluolassa muiden sen aikaisten punk- ja vaihtoehtobändien kanssa. Kansan Uutiset kirjoitti viikkoa ennen Naisten päivän tapahtumaa artikkelin, jossa kerrottiin tyylistä mm. että Musta-Maija Bändillä on ohjelmistossaan monia omia kappaleita, joista mainittakoon Neutronilapsi, Hehku, Sairas mieles tekee sulle kepposen, Mau Mau Go Go jne. Treenauskämpällä kuultuna ne erottuivat mielyttävän persoonallisina monien nykybändien stereotyyppisistä keikkaohjelmistoista. Suoralta kädeltä Musta-Maija Bänd ei asetu tyylinsä puolesta uuden aallon leiriin, vaikka voidaankin liioittelematta todeta bändin asettaneen kyseenalaiseksi erinäisiä rockpuritanismin pääperiaatteita. Yhtye ei koskaan levyttänyt. Yhtyeen hajottua Ani alkoi soittamaan kitaraa eri yhtyessä kuten Burundi, Jean Beam sekä The Shadow dance Välly siirtyi Tavaramarkkinoihin rumpaliksi.
vasen|thumb
Esiintymiset
Yhtye keikkaili ahkerasti ympäri Suomea, esiintyi muun muassa Naisten päivän tapahtumassa Vanhalla ylioppilastalolla vuonna 1981 sekä ruotsalaisen feministiyhtye Pink Champagnen kanssa Kulttuuritalolla vuonna 1982.
Ydinaseettoman Pohjolan puolesta järjestetyssä Rauhanjunassa se oli mukana keväällä 1982. Yhtye esitti YLEn Tuubi-ohjelmassa kaksi kappaletta ja Leo Friman haastatteli sitä.
Andrei Linde
Andrei Linde (s. 2. maaliskuuta 1948, Moskova) on venäläis-yhdysvaltalainen kosmologi. Hän opiskeli Moskovan valtionyliopistossa ja Lebedevin fysiikan instituutissa. Vuosina 1972–1974 hän kehitti väitöskirjaansa David Kirzhnitsin kanssa. Vuonna 1985 hänestä tuli Lebedevin fysiikan professori. Linde siirtyi 1989 CERNiin Sveitsiin ja 1990 Stanfordin yliopistoon.
Linde ja yhdysvaltalainen Alan Guth kehittivät 1980-luvun alussa inflatorisen maailmankaikkeuden teorian, josta on vähitellen tullut vakio paradigma kosmologiassa alkuräjähdyksen klassisen mallin lisäksi. Linden malli korjasi suurimmat ongelmat Guthin mallista, samalla säilyttäen sen tärkeimmät piirteet. Vuonna 1983 hän ehdotti kaoottisesti inflatorista teoriaa, josta tuli uusien mallien prototyyppi.
Linde on kirjoittanut yli 200 julkaisua hiukkasfysiikasta ja kosmologiasta. Hänen kaksi inflatorista teoriaa käsittelevää kirjaansa ovat Inflation and Quantum Cosmology ja Particle Physics and Inflationary Cosmology. Linde sai vuonna 1978 Neuvostoliiton Lomonosov-palkinnon ja 2001 Oskar Klein -mitalin fysiikasta Tukholman yliopistolta. Vuonna 2002 hänelle ojennettiin Dirac-mitali. Vuonna 2004 hän sai Peter Gruber -palkinnon inflatorisen maailmankaikkeuden teorian kehittämisestä.
Kaksi karttaa
Kaksi karttaa on Laura Voutilaisen toinen studioalbumi vuodelta 1996. Esikoisalbumin balkanilaissävellysten ja Turkka Malin sanoitusten sijasta sävellykset ovat yhtä lukuun ottamatta Kassu Halosen ja sanoitukset valtaosin Vexi Salmen ja Hectorin käsialaa. Halonen on myös sovittanut kaikki kappaleet.
Kaksi karttaa ylsi kultalevyn myyntimääriin kolmessa päivässä ja sai vielä julkaisuvuonnaan platinalevyn. Albumi ylsi Suomen virallisen listan kolmannelle sijalle ja pysyi listalla yhteensä yksitoista viikkoa.
Voutilainen palkittiin vuonna 1996 toistamiseen vuoden naissolistina vuoden 1994 voiton jälkeen.
Helsingin Sanomien Pirkko Kotirinnan mukaan Voutilaisen kakkosalbumille on haettu nostetta yli tavanomaisimman iskelmäkuvion: ”Solisti vetää hyvin osuutensa, mutta teksteissä ja biiseissä viiletetään välillä alamäkeä.” Hänestä tanssipoptyyliset kappaleet sopivat Voutilaiselle hyvin, mahtipohtisempi euroviisulinja huonommin, mutta kokonaisuus pysyy silti kasassa mollivoittoisten hitaiden kappaleiden ansiosta.
Albumilta julkaistiin single ”Kaksi karttaa” / ”Prinsessa”. Syksyllä 1996 Voutilainen teki albumin nimeä kantavan, ensimmäisen konserttisalikiertueensa.
Kappaleet
Kaikki kappaleet lukuun ottamatta raitoja 1 ja 4 on säveltänyt Kassu Halonen. Hän on myös sovittanut kaikki kappaleet, raidan 9 yhdessä Juha Björnisen kanssa.
Luettelo Kokkolan julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä
Julkiset taideteokset, muistomerkit ja muistolaatat
Luettelossa on 102 teosta.
Germaine Malépart
Germaine Malépart (7. heinäkuuta 1898 St-Vincent-de-Paul – 19. huhtikuuta 1963 Montreal) oli kanadalainen pianisti ja musiikkipedagogi. Hän aloitti pianonsoiton opiskelun 7-vuotiaana Arthur Letondalin johdolla ja debytoi 13-vuotiaana Montrealissa. Hän voitti Prix d'Europen vuonna 1917 ja pääsi viideksi vuodeksi Pariisiin, jossa häntä opettivat Isidor Philipp, Maurice Amour ja Roland Broche. Tuona aikana hän piti resitaaleja Salle Gaveaussa ja Salle Pleyelissä. Palattuaan Montrealiin hän esiintyi marraskuussa 1922 Ritz-Carlton-hotellissa.
Myöhemmällä urallaan Malépart kiersi laajalti Kanadassa ja Yhdysvalloissa. Hänen johdollaan opiskelivat muiden muassa Lise Boucher, Andrée Desautels, Pierre Hétu, Mireille Lagacé, François Morel, Renée Morisset, Claude Savard, William Stevens, Gilles Tremblay ja Ronald Turini.
Vilja (nimi)
Vilja on suomalainen naisen etunimi. Muinaissuomalaisena aikana se oli miehen nimi, mutta tuli 1800-luvun lopulla käyttöön naisen nimenä. Nimi johtuu ilmeisesti sanasta vilja, joka tärkeän viljelyskasviryhmän lisäksi tarkoittaa myös runsautta (esimerkiksi johdannaisessa viljalti). Toisaalta nimen alkuperä saattaa Suomessakin liittyä myös ruotsin ja muiden germaanisten kielten sanaan vilja, joka merkitsee tahtoa ja joka on Keski-Euroopassakin ollut käytössä miehen etunimenä
Suomalaisessa almanakassa nimi Vilja on ollut vuodesta 1951 lähtien. Aluksi nimipäivä oli 27. elokuuta, mutta vuonna 1995 se siirrettiin nykyiselle paikalleen 12. syyskuuta. Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan nimi Vilja oli vuoden 2019 loppuun mennessä annettu noin 2650 henkilölle, joista yli puolet on 2010-luvulla syntyneitä.
Kristuksen syntymän kirkko
Kristuksen syntymän kirkko on pieni kirkko Moskovan Kremlin palatsissa. Se on vanhin useista kirkoista, jotka ovat nykyisin osa palatsia. Kirkon perusti vuonna 1393 suuriruhtinas Dmitri Donskoin puoliso Eudoxia, Kulikovon taistelun voiton kunniaksi. Sen yhteyteen tehtiin Lasaruksen ylösnousemuksen kappeli.
Vuonna 1514 huonoon kuntoon päässyt kirkko liitettiin osaksi uuden ruhtinaan palatsin pohjakerrosta. Sen päälle tehtiin Neitsyt Marian syntymän kirkko. Vanha rakennus muutettiin Lasaruksen kappeliksi. Lisää rakennus- ja muutostöitä tehtiin vuosien varrella. Vuonna 1838 unohtunut kappeli löydettiin ja Nikolai I määräsi sen korjattavaksi. Tässä yhteydessä tuhoutui satoja vuosia vanhoja maalauksia. Kirkkoa entistettiin vuosina 1920-1929 ja 1949-1952.
Normandian historia
pienoiskuva|Historiallinen Normandian alue. Normandian historia on kiinteästi Ranskaan keskiajan puolivälissä liittyneen Normandian alueen historiaa. Liitos Ranskaan oli seurausta Normandian herttuoiden siirtymisestä myös Englannin hallitsijoiksi.
Ennen roomalaisten valloitusta
Normandian alueella on ollut ihmisiä jo esihistoriallisella ajalla, mistä todistavat lukuisat löydöt kivikauden työskentelystä etenkin Euren ja Calvados'n departementeissä. Rouenin kaupunkia lähellä sijaitsevassa Goyn luolassa olevat luolamaalaukset ovat Euroopan pohjoisimmat. Lisäksi useat alueella sijaitsevat megaliitit tuovat säännöllisyydellään esiin Normandian maaseudulla muiston ihmiskäden varhaisista aikaansaannoksista.
Normandian kelttiläinen historia on suhteellisen helposti hahmotettavissa lukuisten arkeologisten löytöjen ansiosta, ja ne on pystytty ajoittamaan melko tarkasti. Jo 1800-luvulta lähtien paikalliset tutkijat ovat tutkineet ahkerasti alueen arkeologisia löydöksiä, eritoten Ylä-Normandian departementin alueella. Tutkimustuloksista on julkaistu suuri määrä erikoisteoksia ja julkaisuja. Kelttien läsnäolosta kertovat useat eri löydöt kuten muun muassa 400-luvulle eaa. sijoittuvat kultainen ja rautainen kypärä, Pîtren hautausalue tuhkauurnineen, taivutettuine miekkoineen ja vankkurihaudan jälkineen. Lisäksi Halstattin kauteen sijoittuva kalmisto kertoo myös kelttiläisestä Normandiasta.
Belgien kelttiläinen heimo asettui Normandiaan useina perättäisinä aaltoina 400-300 -lukujen eaa. aikana. Julius Caesarin Gallian sota -teoksen kautta saamme hyvän kuvan erilaisten kelttiheimojen sijoittumisesta Galliaan ja siten myös Normandiaan. Vuosina 57 eaa. tai 56 eaa. heimot yhdistyivät vastustaakseen roomalaisten Caesarin legioonien Gallian valtausta. Alesian suuren tappion jälkeen normandialaiset heimot jatkoivat edelleen roomalaisvallan vastustamista, kunnes vuonna 51 eaa. koko Gallia oli alistettu roomalaisten hallintaan.
Nykyisen ja historiallisen Normandian alueella asuivat seuraavat kelttiheimot (heidän asuinalueensa keskeisine kaupunkeineen)
pienoiskuva|Lillebonnen teatteri roomalaiselta ajalta pienoiskuva|Pronssinen roomalaisjumalan pää. Löydetty Lillebonnesta, sijoitettu Musée des antiquités de Seine-Maritimeen.
Roomalainen Normandia
Vuonna 27 eaa. keisari Augustus järjesti uudelleen Gallian alueen hallinnon ja siirsi Calètet ja Véliocasset Lugdunaisen alueelle, jonka pääpaikka oli nykyinen Lyon. Normandian roomalaistaminen tapahtui, kuten muuallakin läntisessä Euroopassa, roomalaisten teiden rakentamisen ja kaupungistumisen avustuksella.
Normandian alueelta tunnetaan lukuisia roomalaisajan villoja, joita löydettiin runsaasti arkeologisessa pelastusoperaatiossa joka aloitettiin moottoritie A29:n rakennustöiden yhteydessä, kun tietyömaan alle jäi runsaasti arkeologian kannalta mielenkiintoisia alueita. Nämä villat eli maaseutuasumukset olivat taloudellisen toiminnan keskuksia ja ne oli rakennettu pääsääntöisesti kahdella eri tyylillä. Ensimmäinen käsitti pitkän, etelään avautuvan julkisivun ja rakennukset muodostivat rivistön. Toinen malli oli saatu roomalaisista kaupungeista Apenniinien niemimaalta. Siinä rakennukset keskittyivät neliömäisen aukion ympärille. Tämän viimeisen mallin mukaan on rakennettu muun muassa rikkaista löydöistään ja koristelustaan tunnettu Villa Saint-marguerite-sur-Mes, joka sijaitsee Dieppen ja Saint-Valery-en-Cayxn välimaastossa meren rannalla. Tämän villan rakentajat ovat käyttäneet rakentamiseen paikallisia materiaaleja: piikiveä, liitua, kalkkikiveä. Rakennuksissa on myös tiiliä sekä oljesta ja savesta tehtyä laastia. Puuristikolla tuettujen saviseinien tekniikka ja kelttiläiset majat periytyvät juuri tältä kaudelta. Kylpytilojen ja eräiden muidenkin huoneiden lämmitysjärjestelmät olivat saaneet esikuvansa roomalaisesta lattialämmityksestä.
Maatalous tuotti, kuten Plinius vanhempi toteaa, alueen asukkaiden käyttöön vehnää ja pellavaa. Normandialaiselle maaseudulle tänä roomalaisaikana olivat tyypillisiä pienet neliömäiset temppelit, eli fanat, joita sijaitsi kaikkialla. Harfleurin läheltä on löydetty eräistä alueen kalmistoista ja asuntojen jäänteistä useita maaäiti-jumalattaren pienoispatsaita, jotka on valmistettu poltetusta savesta. Vieil-Écreux'stä on löydetty yksi kaikkein tärkeimmistä pyhiinvaelluskeskuksista, joka koostuu muun muassa forumista, kylpylöistä, monumentaalisesta basilikasta, kahdesta "fanasta" ja Gallian toiseksi suurimmasta teatterista.
pienoiskuva|Orfeus esittävä mosaiikki Lillebonnesta, sijoitettu Musée des antiquités de Seine-Maritimeen
200-luku ja muutokset
Noin 200-luvun puolivälin paikkeilla barbaarien hyökkäykset ja ryöstöretket vaivasivat useita Normandian alueen kyliä ja kaupunkeja kuten myös maaseutuakin. Tulipalojen jäljet ja hätäisesti kätketyt rahakätköt ovat arkeologien tästä ajasta löytämiä todisteita. Tämä kertoo myös turvattomuuden merkittävästä lisääntymisestä pohjoisessa Galliassa. Alueen rannikolla jouduttiin toimimaan ja taistelemaan saksien merirosvoja vastaan. Esimerkiksi nykyinen Coutancesin kaupunki, kelttiheimo unellesien alueen keskuspaikka, otti latinankieliseksi nimekseen, mikä oli melko yleistä myös Normandian kelttiläisissä kaupungeissa, Constantia vuonna 298 Konstantinus I:n aikana. Kaupunkiin sijoittui legioona sotilaita, joiden tehtävänä oli puolustaa kaupunkia saksien merirosvoja vastaan. Tässä yhteydessä kaupungin ja ympäristön alue, jota oli kutsuttu pagus Constantinus -termillä, muuttui muotoon Contentin.
Keisari Diocletianuksen uudistusten aikana vuosina 285-305 Normandia muuttui enemmän Lyonin seudun kaltaiseksi alueeksi ja samalla se erkani selkeästi naapurimaakunnastaan Bretagnesta. Tämän suuren muutoksen aikoihin sijoittuu myös maakunnan siirtyminen kristinuskoon, sillä 200-luvun puolivälissä pyhä Mellon määrättiin Rouenin piispaksi.
Vuodesta 406 germaaniset heimot vyöryivät läntiseen Eurooppaan. Tällöin saksiheimoja asettui asumaan Normandian rannikolle. Samalla Rooman keisarin valta alueella mureni ja Normandia otti käyttöön vanhan nimensä Amorique. Maaseudulla olleet villat autioituivat ja tuhoutuivat ja kaupungit sulkeutuivat muuriensa suojiin. Alueen paikannimistön avulla voidaan hyvin päätellä barbaariryhmien toimineen yhteistyössä ja yhteisymmärryksessä alueen asukkaiden kanssa jo ennen Länsi-Rooman kukistumista vuonna 476.
Varhaiskeskiaika
Vuodesta 486 Somme- ja Loire-jokien välinen alue Galliasta siirtyi frankkien hallitsijan Klodvig I:n alaisuuteen. Kuitenkaan frankkien harjoittama kolonisaatio ei ollut kovin massiivista kuten voidaan havaita Normandian alueella olevista frankkien kalmistoista. Paikannimistössä erilaiset -court ja -ville loppuiset nimet ajoittuvat tuohon frankkien saapumisen ja keskiajan varhaisvaiheen aikaan. Tälle samalle aikakaudelle sijoittuu myös hallinnollinen ja sotilaallinen jako eri kreivikuntiin. Käytännössä Normandian itäiset osat, lähellä nykyistä Pariisia muodostuvat merovingiruhtinaiden asuinalueiksi.
Eritoten keisarikauden loppuvaiheessa alkanut kristinuskon juurtuminen löi oman voimakkaan leimansa maakuntaan. Keskeisiin kaupunkeihin rakennetaan katedraaleja, maaseudulle pystytetään eri pyhimyksille omistettuja kirkkoja sekä rakennetaan lukuisia rukouspaikkoja maanteiden varsille. Seurakuntajärjestelmä rakentuu omaksi hallinnolliseksi verkostokseen melko pitkän ajan kuluessa. Caenin kaupunkia ympäröivälle laajalle alankomaalle syntyvät pinta-alaltaan pienet seurakunnat, kun taas metsäisille alueille syntyvät seurakunnat ovat hyvin laaja-alaisia. Karolinkisella ajalla kyläläisten hautaaminen alkaa tapahtua entistä useammin seurakunnan kirkon välittömään ympäristöön.
pienoiskuva|[[Mont Saint-Michel, Normandian rannikolla olevaan saareen rakennettu luostarikokonaisuus.]]
Normandian luostarielämä alkaa todella kehittyä 500-luvulla ja näin etenkin maakunnan läntisessä osassa. Normandian aristokraatit perustavat ja rakentavat 600-luvulta useita luostareita erityisesti Seine-joen laaksoon. Nämä luostarit omaksuvat hyvin nopeasti benediktiiniläisen luostarijärjestyksen. Luostareiden omistuksessa on erittäin laajoja maa-alueita myös muualta Ranskasta ja ne saavat näistä huomattavia tuloja. Varallisuutensa myötä niistä tulee merkittäviä tekijöitä poliittisissa ja dynastisissa kilpailuissa ja kiistoissa.
Skandinaavien invaasio
pienoiskuva|[[Rollon hautamuistomerkki Rouenin katedraalissa (huom! ei aikalaistyötä).]] Normandia on saanut nykyisen nimensä viikinkien eli pohjanmiesten mukaan. Viikingit tekivät retkiään eri puolille Eurooppaa ensimmäisen vuosituhannen loppupuolella, etenkin vuosina 790-930 ja sitten vuosina 980-1030. Aikakauden nimitys heille on latinankielinen Northmanorum eli pohjolan miehet. Normandian alueen paikannimistössä tästä skandinaavien invaasiosta on runsaasti jälkiä. Samoin alueen sukunimistössä näkyy tuon aikakauden vaikutus.
Pääsääntöisesti muinaisen Gallian länsirannikolle saapuivat viikingit ensimmäisen kerran noin vuosina 790-800. Normandian rannikolle he tulivat Ludvig Hurskaan hallinnon aikana (814-840). Vuoden 841 hyökkäys sai aikaan suuria vahinkoja etenkin Rouenissa ja Jumiègessä. Viikingit ryöstivät luostareiden aarteita, sillä ne olivat helppoja saaliita, sillä papit ja munkit eivät voineet puolustautua. Vuoden 845 ryöstöretki ulottui Seine-jokea pitkin aina Pariisiin saakka. Ryöstöretket tapahtuivat kesän aikana ja talvikausiksi skandinaavit palasivat takaisin koteihinsa pohjoiseen.
Vuodesta 851 viikingit kuitenkin aloittivat talvikausien vieton Seinen alajuoksun alueella. Viikinkien tuhot kohdistuivat siis erityisesti luostareihin ja niiden asukkaat jouduttiinkin siirtämään turvaan kauemmaksi sisämaassa oleviin luostareihin. Samoin tehtiin luostarien kirjastoille ja muille aarteille, jos vain aikaa pelastamiseen oli. Kuitenkin moni kirjasto haihtui savuna ilmaan pohjanmiesten vierailun jälkeen. Karolingiset hallitsijat käyttivät ryöstelijöiden suhteen usein hyvin vastakkaisiakin poliittisia toimintatapoja ja usein niiden seuraukset olivat hyvinkin raskaita alueen väestölle.
Kuitenkin vuonna 867 Kaarle Kaljupää antoi bretonnien johtajalle Salomonille Contentin kreivikunnan sillä ehdolla, että tämä vannoo hallitsijalle uskollisuusvalan ja auttaa tätä taistelussa viikinkejä vastaan. Tämän jälkeen vuonna 911 viikinkipäällikkö Rollo allekirjoitti Saint-Clair-sur-Eptessa Kaarle Yksinkertaisen kanssa sopimuksen, joka oli merkittävä Normandian historialle. Hallitsija antoi Rollolle läänitykseksi Seinen alajuoksun, suunnilleen nykyisen Ylä-Normandian departementin alueen vastapalvelukseksi vasallivalasta (joka annettiin 940) ja sitoutumisesta kristillisen kasteen ottamiseen. Rollon tuli niin ikään suojella Seinen alajuoksua ja Rouenin kaupunkia skandinaavien hyökkäyksiltä. Vähittäin tapahtuneiden valloitusten avulla viikinkien hallitseman läänityksen alue laajeni.
Ennen Vilhelm Valloittajaa
Historiantutkimuksella on käytössään vain melko niukasti kirjallisia lähteitä, joiden avulla voitaisiin luoda tarkka kuva Normandian herttuakunnan alkuvaiheesta. Kuitenkin eräiden arkistolähteiden ja asiakirjojen avulla pystytään hahmottamaan herttuoiden hovin tapahtumia ja elämää.
Rollon seuraajat käyttivät aluksi Normandian kreivin titteliä, mutta Rikhard II:n ajasta lähtien he olivat herttuoita, joiden komennossa olivat omat sotilaalliset joukot. Herttuat kuitenkin tunnustivat Ranskan kuninkaan suvereniteetin Normandian herttuakunnan suhteen. Herttuakunta ei kuitenkaan poikennut ajankohdan valtavirrasta, jonka tavoitteena oli alueellisten ruhtinaiden vallan jatkuva kasvattaminen, näin herttuat lyöttivät omaa rahaa, jakoivat oikeutta ja keräsivät veroja, kaikki nämä kuuluivat perinteisesti monarkin oikeuksiin. Kun heillä oli lisäksi vahva armeija ja he nimittivät henkilöitä alueensa kirkollisiin tehtäviin, niin heidän itsenäisyytensä suhteessa Ranskan kuninkaaseen oli huomattavan laaja. Heidän oli kuitenkin vannottava uskollisuudenvalansa kuninkaalle, ja siten he tunnustivat tämän tehtävän ylemmyyden.
Normandian herttuat ylläpitivät suhteita ulkomaisiin ruhtinaisiin, eritoten Englantiin, jonne Rikhard II:sen sisar Emma oli avioitunut kuningas Ethelred II Neuvottoman kanssa. Herttuat sijoittivat sukulaisiaan, laajenneen suvun jäseniä, noin vuoden 1000 paikkeilla vapaaksi tulleisiin mitä erilaisimpiin kreivien ja varakreivien arvoihin ja tehtäviin. He säilyttivät joitakin skandinaavisia perinteitä omassa hallintokulttuurissaan, tällaisia olivat muun muassa maanpakoon lähettäminen, säädökset merellä kulkemisesta ja laillinen jalkavaimojen pitäminen. Mutta päinvastoin kuin muut pohjoisen Ranskan ruhtinaat, Normandian herttuat estivät omia vasallejaan saamasta liian suurta paikallista valtaa ja säilyttivät siten oman valtansa koskemattomana. Näin myös Normandian herttuoiden täysin omassa hallinnassa olleiden maa-alueiden määrä oli huomattavasti suurempi kuin muilla vastaavilla läänitysruhtinailla. Tämä huomattava maaomaisuus mahdollisti sen, että herttuat saattoivat antaa luostareille maa-alueita ja läänitysmaata omille alivasalleilleen. Kuitenkin 1000-luvulla tämä feodaalinen politiikka vähensi huomattavasti Normandian herttuadynastian maa-omaisuutta. Muutos tapahtuu Vilhelm Valloittajan myötä, sillä tämä luo herttuasta jälleen suuren maa-omaisuuden haltijan.
Herttuoiden hovi ei suinkaan ollut 1000-luvulla mikään vahva ja paikallaan pysyvä organisaatio, vaan se oli alinomaa liikkeessä paikasta toiseen. Hovi muodostui sekä maallisesta että kirkollisesta ylimystöstä. Nämä ylhäisön jäsenet vannoivat uskollisuutta aina myös herttuan aseman perilliselle. Mitään herttuan hovin kansliaa ei ollut vielä tuolloin perustettu ja siksi kirjalliset asiakirjat tuolta ajalta ovat hyvin harvinaisia.
Hovin piirissä toimiva ylhäinen aristokratia koostui myös joistakin skandinaavisista suvuista, kuten esimerkiksi Harcout-suku. Sen sijaan enemmistö oli vanhoja frankkisukuja kuten esimerkiksi suvut Bellème ja les Tosny. 1000-luvun lopulla tapahtui voimakasta sekoittumista muun muassa Bretagnen ja Angeninsin aristokratian, alemanniaristokratian kanssa. Kaikki kuitenkin yhtäläisesti vannoivat uskollisuusvalansa herttualle, joka antoi heille vastapalvelukseksi maa-alueita. 1040-luvulta lähtien termillä baronääri tarkoitettiin ritareiden eliittiä ja herttuan seurueeseen kuuluvia.
Vilhelm Valloittaja
pienoiskuva|Piirros VIlhelm Valloittajan patsaasta Abbaye de Saint-Etienneissä Caenissa
Tiedot Vilhelm Valloittajasta perustuvat ensisijaisesti hänen aikalaisensa Vilhelm Poitiers­laisen kirjoittamaan elämäkertaan. Hänen isänsä Robert I Loistava kuoli ristiretken aikana ja tämän kuoleman seurauksena Normandia joutui moniin sekasortoisiin tilanteisiin Vilhelmin alaikäisyyden (noin kymmenen vuoden) aikana. Vuonna 1046 ryhmä herttuakunnan suuraatelisia muodostivat koalition, jonka tarkoituksena oli syrjäyttää Vilhelm Äpärä (myöhempi Vilhelm Valloittaja) herttuan tehtävistä ja korvata tämä Brionnen kreivillä Gilbertillä, joka myös oli Rikhard II:n pojanpoika. Ranskan kuningas Henrik I tuki syrjäyttämisprosessia. Vilhelm voitti kuitenkin vastustajansa Val-ès-Dunesin taistelussa vuonna 1047. Vuoteen 1055 mennessä hän hankkiutui eroon muutamista valtansa kannalta hankalista ja liian vallanhaluisista aatelisista, jotka olivat samaa herttuallista sukua kuin hän itsekin. Han esimerkiksi takavarikoi Arquesin herttuan läänitykset.
Vilhelm palautti järjestyksen joustavalla ja tiukalla politiikallaan sekä antamalla uskotuilleen läänityksiä. Hän alisti erityisesti omaan valvontaansa vallankäytön tärkeimmät välineet: varakreivikunnat. Omalla avioliittopolitiikallaan hän laajensi tukijoidensa joukkoa, sillä hän avioitui Flanderin kreivin Beaudoin V:n tyttären ja Ranskan kuninkaan sisarentyttären Mathilden kanssa vastoin paavi Leo IX:n kieltoa.
Englannin valloitus
Vuodesta 1050 Englannin kuningas Edvard Tunnustaja oli kutsunut Normandian Vilhelmiä avustamaan taistelussa voimakasta aristokratiaa vastaan. Edvardilla ei ollut suoranaista perillistä kruunulleen, ja hänen ajatuksenaan oli, että Vilhelm olisi perinyt kruunun hänen kuolemansa jälkeen. Edvard Tunnustaja kuoli 5. tammikuuta 1066. Kuolleen kuninkaan lanko Harald Godwininpoika kuitenkin kruunautti itsensä kuninkaaksi Westminsterissä.
Tällöin Vilhelm päätti ottaa itselleen kuuluvan kruunun väkivallan avulla ja hän rantautui Englannin rannikolle. Haraldin armeijan osa oli parhaillaan ajamassa pois Englannin viimeisiä viikinkivalloittajia, joiden norjalainen johtaja Harald Ankara tavoitteli myös Englannin kruunua Stamford Bridgen taistelussa. Vilhelmin ja kuningas Haraldin armeijat kohtasivat 14. lokakuuta 1066 Hastingsin taistelussa, jossa Haraldin joukot kärsivät tappion. Vilhelm Valloittaja kruunautti itsensä Englannin kuninkaaksi Westminsterissä joulupäivänä 25. joulukuuta 1066.
Englannin valloituksen seuraukset
Saatuaan itselleen myös laillisen kuninkaan arvovallan Vilhelm Valloittaja käytti sitä koko valtakautensa ajan Normandian herttuakunnan hyväksi. Tämän politiikan mahdollistivat ne rikkaudet, joita hän jakoi herttuakuntansa aristokratialle Englannin valloituksen jälkeen. Näin Normandian aristokratian haltuun siirtyi suuret määrät englantilaista maaomaisuutta.
Vilhelm seurasi myös hyvin tarkasti miten hänen poikansa Robert hoiti herttuakunnan asioita. Tämä uusi vahva valtakeskittymä hiersi Ranskan kuninkaan mieltä. Siksi päädyttiin jakoon, jossa Vilhelmille tuli Englannin kuningaskunta ja Normandian herttuakunta siirtyi Robert II:lle. Tämä ei kuitenkaan poistanut feodaalisia kuohuntoja eikä ryhmäkuntaisuutta, jotka leimahtivat liekkeihin Vilhelm Valloittajan kuoltua vuonna 1087. Kapinointi jatkui aina vuoteen 1106.
Normandian herttua Robert II osallistui ensimmäiseen ristiretkeen Pyhälle maalle. Kun hän palasi takaisin, hänen veljensä Vilhelm oli kuollut ja toinen veli Henri Beauclerc oli anastanut vallan Englannissa uskollisten tukijoittensa avulla. Henri voittikin veljensä Robert II:n vuonna 1106 Tinchebrayn taistelussa. Henri I Beauclercistä tuli myös Normandian herttua 15. lokakuuta 1106.
1100-luku
Herttua Henri Beauclerc kohtasi Bellêmes-suvun voimakkaat vaatimukset herttuakunnan hallinnassa. Suvulla oli tukenaan Anjoun kreivi ja eritoten Ranskan kuningas. Hallitsevan dynastian jatkuvuus joutuikin koetukselle kun Beauclercin ainoa miespuolinen jälkeläinen kuoli haaksirikossa vuonna 1120. Herttuakunnan herrat kuitenkin tunnustivat Henrin tyttären Mathilden oikeuden periä herttuakunnan kruunu. Mathilde avioitui vuonna 1128 Anjoun ja Mainen kreivin Geoffroy Plantagenêt'n kanssa.
Henri Beauclercin kuoltua vuonna 1135 alkoi uusi dynastinen kriisi, sillä Étienne de Blois, Henrin serkku ja Vilhelm Valloittajan lapsenlapsi äitinsä Adèlen kautta, vaati itselleen Englannin kruunua. Näin alkoi lähes parikymmentä vuotta kestänyt anarkian kausi. Étienne de Bloi vannoi vasallivalan Normandian herttuakunnasta feodaali-isännälleen Ranskan kuninkaalle. Geoffroy Plantagenêt'n piti järjestää useita sotaretkiä saadakseen takaisin vaimolleen kuuluneen perinnön. Vuonna 1144 Geffroy sai voitot Rouenissa ja Arquessa. Saadakseen suorittaa vasallivalansa Ranskan kuninkaalle hänen tuli kuitenkin luovuttaa lääninherralleen Gisorsin linna.
Charlie siirtolaisena
Charlie siirtolaisena (The Immigrant) on Charles Chaplinin ohjaama mykkäelokuva vuodelta 1917. Tarinassa Chaplinin esittämä kulkuri saapuu Yhdysvaltoihin. Häntä syytetään Atlantin ylityksen aikana tehdystä varkaudesta. Hän ystävystyy matkalla nuoren naisen kanssa. Elokuvan on ohjannut Chaplin, ja pääosissa näyttelevät hänen lisäkseen Edna Purviance ja Eric Campbell.
Normandian historia
1100-luku
Geoffroy Plantagenêt'n kuoleman jälkeen hänen poikansa Henri peri Normandian herttuakunnan. Henrin läänitykset lisääntyivät merkittävällä tavalla, kun hän avioitui Eleonoora Akvitanialaisen kanssa vuonna 1154. Näin Normandia liitettiin osaksi Plantagenêt'n dynastian laajaa valtakuntaa, joka ulottui Skotlannista Pyreneille. Kuitenkin Vexin alue pohjoisessa Ranskassa oli mitä suurin kiistan aihe Henrin ja Ranskan kuninkaan välillä. Toisaalta näistä ongelmista juontavat eräät perusjuuret myöhempään satavuotiseen sotaan.
Charlie siirtolaisena
Elokuva on talletettu Yhdysvaltojen Kongressin kirjaston National Film Registryyn.
Ääniversio
Van Beuren Studiosin Amedee Van Beuren osti 1932 Chaplinin Mutual-komediat 10 000 dollaria kappale, lisäsi niihin Gene Rodemichin ja Winston Sharplesin säveltämän musiikin ja äänitehosteita ja antoi ne esitykseen RKO Radio Picturesin kautta. Chaplinilla ei ollut minkäänlaisia mahdollisuuksia estää esitystä.
Normandian historia
1100-luku
Henrin jälkeen tuli Normandian herttuaksi hänen poikansa Rikhard Leijonamieli, joka kuitenkin lähti ristiretkelle ja joutui vangiksi vuonna 1193. Silloin Rikhardin nuorempi veli Juhana Maaton yritti saada veljensä vallan itselleen. Tässä onnistuakseen hän haki tukea Ranskan kuninkaalta Filip II:lta, joka oli ollut Rikhard Leijonamielen hyvin läheinen ystävä. Tukea saadakseen Juhana luopui useista Normandiassa olevista maa-alueistaan ja linnoituksistaan. Helmikuussa 1194 Filip II tästä huolimatta valloitti laajoja alueita toisaalta Normandiasta ja hyökkäsi kohden Rouenia. Rikhard kuitenkin vapautui ja onnistui saamaan osan Filip II:n valloittamista alueista takaisin. Vuoden kestävän rauhan aikana hän rakennutti Gaullardin linnoituksen suojaamaan Rouenin kaupunkia.
Tapahtumat
Rikhard Leijonamieli kuoli vuonna 1199 ja samana vuonna 25. toukokuuta Juhana Maaton kruunautti itsensä Normandian herttuaksi Rouenissa. Juhana Maattomalla on historiassa huono maine, näin erityisesti hänen raskaan verotuksensa vuoksi, lisäksi hänen kerrottiin olevan paholaisen palveluksessa. Juhana kuitenkin vannoi uskollisuutta Ranskan kuninkaalle ja sai aikaan Goulet'n rauhan. Juhana myös avioitui muista välittämättä Isabelle Tailleferin kanssa. Isabelle oli luvattu puolisoksi Lusignanin Hugues IX:lle, Ranskan kuninkaan vasallille. Hugues koki rikoksen vakavana ja vaati feodaaliherraltaan kuningas Filip II:ltä oikeutta. Kuningas noudatti feodaalista perinnettä ja takavarikoi Juhana Maattoman ranskalaiset läänitykset, koska tämä ei ollut läsnä tuomiota jaettaessa. Kuningas antoi Normandian Juhanan serkulle Arthur Bretagnelaiselle, mutta säilytti osan maakunnasta kuitenkin omassa hallinnassaan. Juhan Maaton murhautti serkkunsa Arthurin, mutta normandialaiset paronit jättivät Juhanan kuninkaan vaikutusvallan vuoksi. Kesästä 1203 Gailalrdin linnoitusta piiritettiin ja piiritys kesti aina maaliskuuhun 1204 saakka. Tämän jälkeen Filip II:n joukot pääsivät Rouenin kaupunkiin, jonne ne tunkeutuivat 24. kesäkuuta 1204. Kuningas takavarikoi uudelleen koko Normandian ja yhdisti sen kuningaskuntaan kuninkaallisena alueena, jonka myötä kuningas itse sai kaikki alueen tulot ja määräsi kaikki sen virkamiehet.
Herttuakauden tase
Normandian herttuakunta koki, koko muun läntisen maailman kanssa, voimakkaan väestönkasvun ja taloudellisen kasvun ajan. Aikakautena luostarit ja suvut perustivat laajoja suurtiloja, viljelylle vallatut alueet nimettiin usein tekijänsä mukaan lisäämällä nimen loppuun päätteet -erie tai -ière. Tänä aikakautena uusia kaupunkeja ja kyliä syntyi eri puolille Normandiaakin. Kolmivuoroviljely lisäsi merkittävästi maatalouden tuotantoa, mikä puolestaan teki maan omistamisen tuottoisaksi. Myös monet maatalouteen liittyvät tekniset parannukset tai uudet keksinnöt helpottivat eläinten käyttöä maataloudessa ja koko työprosessia. Lisäksi rahatalous valtasi sijaa myös maaseudulla ja jo 1000-luvulla normandialaiset maksoivat suoraa veroa rahassa. Myös jokien hyväksikäyttö kulkuväylinä lisääntyi ja esimerkiksi Rouenin kauppatavarat siirtyivät tulleitta Lontooseen. Useat kaupungit perustivat vaurautensa 1100-luvulla etenkin kankaankudontaan.
1100-luvulla Normandian paroneilla oli useita läänityksiä, joista he vastasivat suoraan herttualle, jolle he myös vannoivat uskollisuudenvalansa. Lisäksi Vilhelm Valloittajan asettuminen Englantiin takasi useille suvuille myös huomattavat läänitykset sieltä. Vilhelmin jälkeen käydyt lukuisat valtataistelut ja dynastiset riidat heikensivät monien sukujen varallisuutta ja ne vaipuivat suorastaan köyhyyteen.
Yhdentyminen Ranskaan
Ranskan kuninkaan Filip III:n politiikka yritti kaikin tavoin helpottaa Normandian liittymistä valtakunnan kokonaisuuteen. Hän halusi säilyttää myös monet normandialaiset erikoisuudet. Näin esimerkiksi Rouenin kaupungin erioikeudet, jotka antoivat yksinoikeuden Seine-joen kaupalliseen purjehdukseen, säilytettiin. Kuningas säilytti alueelle tyypillisen kaupunkihallinnon, joka poikkesi perinteisestä ranskalaisesta. Näin myös tuomioistuimet ja aluehallinnon järjestelmät säilytettiin ennallaan eli Normandiaa hallittiin vanhojen normandialaisten tapojen ja perinteiden mukaisesti. Kuitenkin kuningas halusi valvoa kaikkea ja siksi säilytti varakreivijärjestelmän, jonka avulla hän valvoi omia kuninkaallisia vasallejaan. Lisäksi hän asetti omat veronkantajansa alueen eri osiin ja antoi Rouenin hiippakunnalle oikeuden itse valita piispansa.
Normandian herttuakunnalle 1200-luvun alku on taloudellisen vaurastumisen aikaa, sen takuuna on kapetinkihallitsijoiden luoma turvallisuus. Talonpojat raivasivat uutta peltoa joko heidän isäntiensä tai jopa kuninkaan rohkaisemina. Erioikeutettuja kauppaloita ja kaupunkeja syntyi eri puolille herttuakuntaa. Maanviljely monipuolistui; vehnä, ohra, pellava ja monet muut viljelykasvit yleistyivät.
Vanhat kaupungit kasvoivat ja esimerkiksi Rouenin kaupunki sai entistä laajemmat ympärysmuurit, jotka olivat jo kolmannet sen historiassa. Markkinat vetivät väkeä myös naapurimaakunnista. Kuningas Filip IV perusti Rouenin satamaan asevaraston. Rouenin kauppiaat kuljettivat viiniä ja vehnää Englantiin ja toivat sieltä tinaa, villaa ja kankaita.
1200-luvun lopun kriisi
Veroihin liittyvät levottomuudet lisääntyivät kun oltiin 1200-luvun loppupuolella. Vuonna 1281 Rouenin kaupunginjohtaja murhattiin ja aristokratian rakennuksia ryösteltiin. Näiden vaikeuksien aikana Filip IV poisti kaupungilta itsehallinnon ja samalla sen porvareilta Seinen kuljetusten monopolin. Kuitenkin kaupungin asukkaat ostivat takaisin entiset oikeutensa ja vapautensa vuonna 1294.
Kuninkaan lyöttämän rahan arvon heikkeneminen vähensi ratkaisevasti porvariston tuloja ja Filip IV:n kuoleman jälkeen levottomuudet alkoivat uudelleen. Tämän seurauksena keskusvalta antaa kaksi erityisesti Normandiaa koskevaa sopimusta vuosina 1315 ja 1339, joissa alueelle annettiin autonomiaa oikeudenkäytön ja veronkannon suhteen. Maakuntaan perustetaan omat maapäivät, joiden tehtävänä on ratkoa alueen ja kuningaskunnan talousongelmia. Maapäivät saivat melkoisen vaikutusvallan alueen asioissa.
Normandia satavuotisen sodan aikana
Musta surma koetteli Normandiaa vuodesta 1348 lähtien ja sai aikaan vakavia epidemioita maakunnan alueella. Yhdistyneenä sodan ja nälän aiheuttamiin vaikeuksiin rutto sai aikaan suurta tuhoa alueen väestön keskuudessa. Tämä vaikea yleinen tilanne aiheutti Rouenissa kapinointia veroja vastaan vuonna 1382.
Normandia oli näyttämönä Ranskan kuninkaan Juhana II Hyvän ja Navarran kuninkaan Kaarle Pahan välisessä taistelussa. Kaarle Paha oli Filip IV pojan Ludvig X:n tyttären poika ja vaati oikeuksiaan Ranskan kruunuun. Kaarlella oli läänityksinä maa-alueita Normandiassa, kuten Évreux'n kreivikunta ja samalla hän käytti hyväkseen käynnissä olevaa satavuotista sotaa ja liittoutui englantilaisten kanssa. Kaarle onnistui kasvattamaan Normandian alueitaan merkittävästi vuonna 1354 tekemässään Mantesin sopimuksessa. Kuitenkin hänet vangittiin pian tämän jälkeen, mutta hän onnistui pakenemaan vankeudesta loppuvuodesta 1357. Hän aloitti voimakkaan verojen vastaisen kiihotuksen koko Normandiassa. Bernard du Geslinin johtama Ranskan kuninkaan armeija löi hänet ja hänen joukkonsa lopullisesti Cocherelin taistelussa 16. toukokuuta 1364. Avignonin sopimuksessa Kaarle sitoutui luovuttamaan kuninkaalle kaikki alueensa Normandiassa, mutta sai tältä vastalahjana Montpellier’n kaupungin eteläisessä Ranskassa.
Hetkellisen tauon jälkeen satavuotinen sota alkoi uudelleen ja nyt se kosketti Normandiaa huomattavasti enemmän kuin sodan ensimmäisessä vaiheessa. Elokuussa vuonna 1415 Englannin kuningas Henrik V rantautui Seinen suistoon tarkoituksenaan Ranskan valloittaminen. Piirittämällä Harfleurin kaupunkia hän sai sen antautumaan ja hänen armeijansa voitti ranskalaiset joukot Azincourtin taistelussa. Siten Henrik V valloitti koko Normandian. Kun Normandian pääkaupunki Rouen antautui vuonna 1419 niin englantilaiset olivat saaneet haltuunsa merkittävän osan Ranskan kuningaskunnasta. Troyesin sopimuksen myötä vuonna 1420 Henrik V sai Ranskan kuninkaan Kaarle VI:n tyttären Katariinan, ja Kaarle VI:n kuoltua joko Henrik V itse tai hänen seuraajansa tulisi Ranskan kuninkaaksi.
Vuonna 1422 kuolivat sekä Kaarle VI että Henrik V. Koska Trouesin sopimuksen mukainen kruununperijä Henrik Vi ei ollut kuin imeväinen lapsi, niin Bedfordin herttuasta tuli sijaishallitsija. Bedford perusti Normandian ensimmäisen yliopiston Caeniin vuonna 1432 ja pyrki kaikin tavoin kitkemään pois Normandian erikoisuudet. Mutta Bedfordin harjoittama raskas verotus aiheutti runsaasti tyytymättömyyttä normandialaisten keskuudessa. Bedford vaikutti voimakkaasti myös Jeanne d'Arcin tuomitsemiseen kuolemaan, sillä pitkän oikeusprosessin jälkeen tämä myöhempi pyhimys poltettiin roviolla Rouenissa. Jeanne d'Arcin tuhka siroteltiin Seine-jokeen.
Vuonna 1434 raskaat verot aiheuttivat mellakointia kaikkialla maakunnassa. Viimein keväällä vuonna 1449 Kaarle VII:n joukkojen sotatoimet eräillä Normandian alueilla merkitsivät englantilaisista joukoista tapahtuvan vapautuksen alkamista. Normandian englantilainen miehitys päättyi vuonna 1450 Formignyn taisteluun ja näin maakunnan jälleenrakentaminen saattoi alkaa.
Renessanssi Normandiassa
Satavuotisen sodan päätyttyä Normandian jälleenrakennus sujui ripeästi taloudellisesti ja väestömäärä kasvoi. Vuonna 1530 maakunnan väestöluku saavutti uudelleen tason, jolla se oli ollut ennen suuria kriisejä. Talouden puolella Frans I perusti Le Havren satamakaupungin ja verkateollisuus nousi kukoistukseensa Rouenissa. Kaupungin kalastajat suuntasivat kalastusmatkansa silakanpyyntiin Itämerelle ja turskan kalastukseen Newfoundlandin vesille. Aina vuoteen 1570 asti Englannin kanaali oli mainio kulkuväylä kauppa-aluksille, jotka suuntasivat matkansa Normandiasta kohden Lontoota ja Antwerpeniä. Rouenin kauppiaiden alukset toivat takaisin tullessaan villaa, tinaa, nahkaa jne. Britannian saarilta tuotiin sekä suolaa että alunaa etelästä. Harfleurin satama oli etenkin espanjalaisten merenkulkijoiden suosiossa.
Normandialaiset osallistuivat myös suuriin löytöretkiin, varsinkin niiden alkuvaiheessa, vuodesta 1503 lähtien. Binot Paulmier de Gonneville Honfleurista matkusti Brasilian rannikolle ja saman kaupungin merenkulkija Jean Denis seikkaili vuonna 1506 Newfoundlandiin ja löysi Saint Lawrence joen. Vuonna 1606 Samuel de Champlain perusti matkallaan Québecin kaupungin. Frans I:sen aikana dieppeläinen laivanvarustaja Jehan Ango lähetti aluksensa Sumatralle, Brasiliaan ja Kanadaan. Dieppeen perustettiin kartografian ja merentutkimuksen koulut.
Kaikki tämä kasvava taloudellinen hyvinvointi tuli hyvin esiin Normandian maaseudulle rakennetuissa lukuisissa kartanoissa sekä kaupunkikeskuksiin perustetuissa mahtavissa yksityisasunnossa. Lisäksi Normandia oli hyvin avoin protestanttisen uskontulkinnan vaikutuksille.
Uskonsotien aikakausi
Protestanttinen uskontunnustus tuli Normandiaan hyvin varhaisessa vaiheessa, jo vuodesta 1530 lähtien voidaan havaita sen vaikutusta varsinkin suurissa kaupungeissa. Ensimmäinen kalvinismin valtaama kaupunki oli Alençon, josta tuli uskonpuhdistuksen keskeinen kiintopiste. Reformoidun tunnustuksen menestystä voidaan selittää muun muassa paikallisten pappien lempeällä suhtautumisella siihen tai jopa heidän vähyydellään alueella. Normandia oli myös alueena suhteellisen vauras ja lukutaitoinen ja kaupan ansiosta se oli avoin uusille ulkopuolisille vaikutuksille. Rouen oli Ranskan kuningaskunnan kolmanneksi tärkein kirjallisten tuotteiden painopaikka, mutta myös Caeniin oli sijoittunut lukuisia kirjapainoja. Tällä kaikella oli oma merkityksensä. Protestantit olivat erityisesti alempaa aristokratiaa, Caenin ja muiden kaupunkien porvareita sekä tekstiiliteollisuuden työntekijöitä.