cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Paul Russo
Paul Russo (10. huhtikuuta 1914 Kenosha, Wisconsin – 13. helmikuuta 1976 Clearwater, Florida) oli yhdysvaltalainen Indianapolis 500 -kuljettaja. Hän osallistui Indianapolis 500 -kilpailuun viisitoista kertaa kausilla 1940–1941, 1946–1950, 1953–1959 ja 1962. Hän saavutti yhteensä 8,5 MM-pistettä, yhden palkintosijan ja yhden nopeimman kierroksen. Hän jakoi palkintosijansa Tony Bettenhausenin kanssa.
Russo kilpaili myös midget cars -sarjassa vuosina 1934–1938. Hän voitti vuoden 1938 AAA-sarjan itäisen midget-mestaruuden. Hän voitti New Jerseyssä pidetyn Nutley Velodrome -kilpailun vuonna 1938. Russo kuului midget-sarjan "Chicagon jengiin" yhdessä Tony Bettenhausenin, Emil Andersin, Duke Nalonin, Cowboy O'Rourken, Jimmy Snyderin ja Wally Zalen kanssa. Hän voitti kolme kilpailua USAC-sarjassa Springfieldissä 1950, Detroitissa 1951 ja Williams Grovella 1952. Russon veli Joe ja veljenpoika Eddie ovat myös kilpailleet Indy 500 -sarjassa. Russo kuoli Daytonan 500 kilpailussa Floridassa vuonna 1976.
Russo valittiin National Midget Auto Racing Hall of Fameen vuonna 1992.
Kristijonas Donelaitis
Kristijonas Donelaitis, myös Christian Donaleitis, (1. tammikuuta 1714 – 18. helmikuuta 1780) oli liettualainen kirjailija. Hänen tunnetuin teoksensa on neliosainen eeppinen runo Vuodenajat. Hän opiskeli Königsbergin Albertus-yliopistossa ja oli varsinaiselta ammatiltaan pappi. Lisäksi hän toimi muun muassa kanttorina ja rehtorina. Pietismi vaikutti häneen voimakkaasti. Hän loi uransa Vähässä-Liettuassa ja kirjoitti ensisijaisesti liettuaksi, mutta käytti laajasti kielitaitoisena myös kreikkaa, latinaa, hepreaa, ranskaa ja saksaa.
Louhinta
thumb|300px|Avolouhos [[Portland (Britannia)|Portlandin saarella Britanniassa.]]
Fringe – rajamailla
Fringe – rajamailla (Fringe) on yhdysvaltalainen scifisarja, joka alkoi Yhdysvalloissa FOX-kanavalla syksyllä 2008. Sarjan pääosissa ovat FBI-agentti Olivia Dunham (Anna Torv), tiedemies Walter Bishop (John Noble) ja tämän poika Peter Bishop (Joshua Jackson), jotka tutkivat omituisia tieteellisiä ilmiöitä, joiden sarjaa kutsutaan Kaavaksi. Sarjan ovat luoneet J. J. Abrams, Alex Kurtzman ja Roberto Orci.
Louhinta
Louhinta on kaivos- tai rakennustoimintaan liittyvää työtä, jossa kallioperästä irrotetaan kiviainesta joko räjäyttämällä tai jollain muulla tekniikalla. Louhinta voidaan jakaa avolouhintaan, maanalaiseen louhintaan sekä veden alla tapahtuvaan louhintaan.
Fringe – rajamailla
Yhdysvalloissa sarja päättyi viidennen esityskauden päättäneeseen kaksiosaiseen jaksoon 19. tammikuuta 2013. Suomessa sarjaa on esittänyt MTV3.
Louhinta
Louhintaa tehdään useista syistä. Kalliota voidaan louhia pois rakennusten perustusten tai teiden tieltä tai tunnelin tai luolan rakentamiseksi tai laajentamiseksi. Kiveä voidaan myös louhia tarve- ja käyttökiveksi. Suuria määriä kiveä louhitaan kaivosteollisuudessa, kun otetaan haluttuja malmeja sisältävää kiviainesta.
Fringe – rajamailla
Juoni
FBI-agentti Olivia Dunham jäljittää mielisairaalaan joutuneen tiedemiehen Walter Bishopin ja tämän pojan Peterin tutkiakseen selittämättömiä tieteellisiä ihmishenkiä vaatineita tapauksia, joiden sarjaa kutsutaan Kaavaksi. Heidän tutkimuksensa johtavat miljardien dollarien teknologiayrityksen nimeltä Massive Dynamic ja sen yritysjohtajan, Nina Sharpin luo. Pian omalaatuinen tutkimuskolmikko saa todeta, että nuo oudot tapaukset ovat vain osa suurempaa salaliittoa.
Vartaloskanneri
thumb|300px|Kuva millimetriaalloilla toimivasta skannerista.
Fringe – rajamailla
Tuotantokausi 2
Toisella kaudella selviää rinnakkaistodellisuuden olemassaolo. Thomas Jerome Newton -niminen rinnakkaistodellisuuden Fringe-agentti yrittää yhdistää todellisuudet, jotta voisi päästää rinnakkaistodellisuuden Walterin eli "Vara-Walterin" (engl. Walternate, sanasta "alternate" = vaihtoehtoinen) alkuperäiseen todellisuuteen toteuttamaan tappavaa suunnitelmaansa. Paljastuu, että Peter menehtyi lapsena, minkä seurauksena epätoivoinen Walter matkasi rinnakkaistodellisuuteen ja ajautui sieppaamaan tuon todellisuuden Peterin ja kasvattamaan hänet omanaan. Peter saa myöhemmin tietää totuuden ja hän onnistuu matkaamaan rinnakkaistodellisuuteen, missä hän kohtaa oikean isänsä, jolla on salaisia suunnitelmia Peterin varalle. Olivia ja Walter matkaavat rinnakkaistodellisuuteen estämään Vara-Walterin aikeet. Peter päättää palata takaisin, mutta Olivia siepataan ja hänen rinnakkaishahmonsa "Eilivia" (engl. Fauxlivia eli False Olivia, lausutaan Folivia) ottaa hänen paikkansa.
Tuotantokausi 3
Eilivia jatkaa salaista tehtäväänsä vakoilla Fringe-jaostoa ja tekee yhteistyötä Newtonin kanssa. Sillä välin Olivia on vankina rinnakkaistodellisuudessa, missä häneen istutetaan Eilivian persoonallisuus.
Vartaloskanneri
Vartaloskanneri eli henkilöskanneri on röntgentakaisinsirontaan tai mikroaaltotutkaan perustuva kuvantamislaite, jota käytetään aseiden ja räjähteiden etsintään henkilön vaatteiden alta. Laite näyttää kuvattavan henkilön alastomana laitetta käyttävälle henkilölle. Laitetta käytetään useimmiten lentoasemilla, mutta joskus myös juna-asemilla ja oikeuden istuntoihin saavuttaessa. Helsinki-Vantaan lentoasemalla on ollut aiemmin käytössä yksi vartaloskanneri, mutta sen käytöstä on sittemmin luovuttu yksityisyyden loukkaavuuden vuoksi.
Louhinta
Louhinta rakennustoiminnassa
Rakennustoiminnassa kalliota louhitaan joko esteen poistamiseksi, tunneleiden rakentamiseksi tai rakennusteollisuuden raaka-aineeksi. Louhinnasta syntynyt louhe käytetään joko sellaisenaan tai murskattuna pääasiassa rakennusten pohjamateriaaliksi, tai teiden ja rautateiden pengermateriaaliksi. Usein uusia rautatielinjauksia tehtäessä pyritään linjaamaan rata siten, että louhimistöistä saatava kiviaines voidaan vähällä vaivalla siirtää pehmeikköjen täyttämiseen tai matalien alueiden pengerrykseen. Usein on taloudellista murskata louhe soraksi, jolloin sen jälleenmyyntiarvo nousee ja sitä voidaan käyttää vaativimmissa paikoissa, esimerkiksi teiden tai talojen kantavissa kerroksissa.
Vartaloskanneri
Röntgensirontaan perustuvien skannerien terveysvaikutuksista on kannettu huolta, sillä röntgensäteily on ionisoivaa säteilyä. Mikroaallot eivät ole ionisoivaa säteilyä. Mikroaaltoja käyttävät skannerit voidaan jakaa passiivisiin ja aktiivisiin skannereihin. Aktiiviset skannerit kohdentavat millimetrisäteilyä kehoon ja mittaavat siitä heijastunutta säteilyä. Passiiviset skannerit perustuvat ihon luonnollisesti lähettämään mustan kappaleen säteilyyn.
Louhinta
Käyttökiven tai malmin louhinta eli ns. massalouhinta
Käyttökiveä louhitaan esimerkiksi teiden tai rakennusten pohjia varten. Massalouhinnassa pyritään irrottamaan kiven tulevaa käyttöä ajatellen optimaalinen louhe mahdollisimman pienellä poraus- ja räjähdemäärällä. Esimerkiksi murskattavaksi tarkoitetulle kivelle on maksimikoko, jolloin liian suuria kiviä joudutaan ”rikottamaan”. Toisaalta täyttöihin kelpaavat isommatkin kivet.
Vartaloskanneri
Lähteet
Bäckskättr
Louhinta
Käyttökiven tai malmin louhinta eli ns. massalouhinta
Suuren sinkoutumavaaran ja tärinän takia massalouhintoja tehdään pääasiassa etäällä asutuksesta ja vaara-alue ulottuu louhintojen aikana satojen metrien säteelle. Räjäytysten aikana vaara-alueella ei saa olla ihmisiä ja koneet siirretään pois alueelta kalustovahinkojen välttämiseksi. Avolouhoksilla räjäytykset pyritään ajoittamaan työvuorojen vaihtoon, jolloin kaivosmonttu saadaan tyhjäksi ihmisistä ja kalustosta siten, että räjäytys häiritsee mahdollisimman vähän lastaus- ja kuljetustoimintaa.
Massalouhinnassa käytetään suurta porakalustoa (porareiän halkaisija voi olla yli 10 cm) ja suuria reikäpanoksia (kymmeniä kiloja räjähdettä reikää kohden). Toisaalta reikiä porataan harvaan, jolloin yhdellä reiällä saadaan irrotettua huomattavan suuri määrä louhetta ja jolloin porametrejä ja räjähteitä kuluu vähän kuutiometriä kohti. Poraus- ja panostusvirheistä, kallion rikkonaisuudesta tai kiven laadun vaihteluista johtuen kalliosta voi irrota isompia kiviä, joita joudutaan myöhemmin rikottamaan joko poraamalla ja räjäyttämällä tai kaivinkoneeseen kiinnitetyllä hydraulisen vasaran avulla.
Raivauslouhinta
Kalliopinnan ollessa lähellä maan pintaa, täytyy kalliota louhia, jotta talojen perustukset, infrastruktuuri tai kunnallistekniikan putket saataisiin sijoitettua oikealle tasolle. Raivauslouhinnoista suurin osa on pieniä, esimerkiksi talojen pohjien louhintoja, mutta on myös suurempia töitä, kuten teiden avoleikkauksia.
Raivauslouhinnoissa voidaan tilanteen salliessa käyttää massalouhintakalustoa ja -tekniikoita esimerkiksi teiden kallionleikkauksiin. Yleensä teiden linjaukset suunnitellaankin siten, että kallioleikkauksista saadaan helposti täyttökiveä lähistölle. Pienemmissä ja sinkoamiselle herkemmissä kohteissa ei ole järkevää tai turvallista käyttää järeää kalustoa ja suuria reikäpanoksia, vaan pientä porakalustoa, pienempiä reikäpanoksia ja tiheää porauskaaviota. Tämän vuoksi porametrejä ja räjähteitä joudutaan käyttämään enemmän irrotettua kuutiometriä kohti. Tällä tavalla louhituista kivistä tulee pienen reikävälin takia huomattavasti pienempiä kuin massalouhinnassa. Pienen reikäpanoksen takia sinkoutumavaara pienenee huomattavasti, koska momentaalisen eli samanaikaisesti räjähtävän räjähteen määrä on pieni.
Lisäksi sinkoutumalle herkässä ympäristössä täytyy kenttä peittää huolellisesti ennen räjäytystä. Ympäristössä olevia ihmisiä täytyy varoittaa räjäytyksestä, mikä tapahtuu useimmiten käyttämällä summerilla annettua piipittävää ääntä. Tarvittaessa räjäytyspaikan ympäristö tulee eristää sivullisilta asettamalla vahteja räjäytyspaikan ympäristöön. Erittäin herkässä ympäristössä täytyy käyttää jotain muuta louhintatekniikkaa kuin räjäyttämistä, esimerkiksi irtiporausta tai murtolaastia, joka on hitaasti, mutta voimakkaasti laajeneva seos.
Tarvekiven louhinta
Tarvekiveä louhitaan esimerkiksi talojen julkisivuihin, katukiveyksiin tai hautakiviin. Tarvekiviä louhitaan huolella valituista paikoista, joissa kiven laatu ja ominaisuudet ovat tarvekiviin sopivia. Tarvekivien louhinnassa täytyy pyrkiä mahdollisimman pieniin vaurioihin kiven pinnassa. Vaurioita ovat mm. mikrohalkeilu räjäyttäessä tai virheellinen porauksen suuntaus, jolloin kiven pintaan tulee kolo. Tarvekivilohkoja myytäessä hinnoitellaan kiven sisällä olevan suora seinämäisen ehjän kiven osuus: jos kiven päällä on 5 cm syvä porareikä, koko kiven korkeudesta vähennetään 5 cm.
Tarvekiviä voidaan louhia monella tekniikalla: räjäyttämällä, irtiporaamalla, sahaamalla, kiilaamalla tai polttoleikkaamalla. Räjäyttämällä kiven sivuille ja alle porataan pienellä reikävälillä reikiä, jotka panostetaan kevyesti, ja panokset räjäytetään tarkalleen samanaikaisesti. Räjäytykseen käytetään Suomessa aniitti-, ANFO-, kemiitti-, kemix- ja dynamiittipanoksia. Irtiporaamisessa porataan erikoiskalustolla reikiä vieri viereen, jolloin saadaan aikaan railo. Sahaamista käytetään muun muassa pehmeän vuolukiven louhinnassa, jolloin kivi leikataan kalliosta irti isolla moottorisahaa muistuttavalla laitteella. Kiilaamisessa kiveen porataan rivi reikiä, joihin isketään kiilat, jotka aiheuttavat kiveen jännityksen ja lopulta lohkaisevat sen.
Tarvekiven louhinta aloitetaan irrottamalla kalliosta ensin ”kami” eli iso lohko, jonka koko vaihtelee, yleisimmän koon ollessa noin 1 000–2 000 kuutiometriä. Tämän jälkeen kamista lohkotaan useiden vaiheiden kautta halutun kokoisia palasia.
Louheen ja murskeen tilavuus
Kun kallio räjähdyksen voimasta rikkoutuu louheeksi, sen tilavuus kasvaa lähes kaksinkertaiseksi laskentatavasta riippuen. Kun taas louhittu aines on murskattu, sen tilavuus pienenee, ja kun louhe kuljetetaan rakenteeseen, sen tilavuus pienenee jälleen. Kun rakennekerroksessa murske tiivistetään, se pienenee likimäärin 65 prosenttia alkuperäisten murskeen tilavuudesta.
Louhinta kaivosteollisuudessa
Kaivosteollisuudessa louhinta suoritetaan malmien tai mineraalien esiintymistavan mukaan avolouhintana tai maanalaisena louhintana. Louhinnan jälkeen malmi rikastetaan.
Kuule kuinka kulkee
Kuule kuinka kulkee on Mikko Alatalon albumi, joka on julkaistu vuonna 1990.
Tulipunainen
Tulipunainen on oranssiin vivahtava punaisen sävy. Tulipunaista on käytetty kuvaamaan tulenliekin väriä ja veren väriä. Eräiden tulkintojen mukaan RGB-arvoina tulipunainen on (255, 36, 0) ja CMYK-arvoina (0, 219, 255, 0).
We Are the Nightmare
We Are the Nightmare on yhdysvaltalaisen teknisen death metalin yhtyeen Arsisin kolmas studioalbumi. Se julkaistiin huhtikuussa 2008 levymerkillä Nuclear Blast. Albumin rajoitettu ensipainos sisältää bonus-DVD:n Making of "We Are the Nightmare".
Mu
Mu tarkoittaa esimerkiksi seuraavia:
HMS Wild Swan
HMS Wild Swan (viirinumero D62) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Amiraliteetin parannellun W-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Palvelus
Alus joutui 16. kesäkuuta 1942 kahdentoista Saksan ilmavoimien Junkers Ju 88 -pommikoneen maaliksi, jolloin neljä lähelle osunutta pommia aiheuttivat suuren vuodon. Alus upposi ja HMS Vansittart pelasti 123 miestä sen miehistöstä, jotka laskettiin maihin Milford Havenissa.
Ihana mies
Ihana mies on kolmeosainen suomalainen draamasarja. Sarja esitettiin ensimmäisen kerran 5. helmikuuta 1999 Nelosella. Sittemmin sarjaa on esitetty uusintoina MTV3-kanavalla. Sarja on Miestrilogian toinen osa ja sen on tuottanut Solar Films.
Sarjan päähenkilö on Vertti, jolla on oma talkshow. Vertillä on kaunis vaimo, kauniit lapset, talo ja rakastajatar. Vertti uskoo julkisuuden kuuluvan työhönsä ja luulee, että se on hänen velvollisuutensa. Hän ei kuitenkaan huomaa ajoissa, miten se vaikuttaa hänen ympäristöönsä.
Miestrilogia
Ihana mies on Miestrilogian toinen osa. Trilogian muut osat ovat Kaunis mies ja Rikas mies.
Edessä lupaava tulevaisuus
Juoni
Sarja kertoo abiturienttivuottaan viettävistä kaveruksista Tomista ja Erikistä (Ismo Apell ja Jukka-Pekka Mikkonen) ylioppilaskirjoitusten ja vanhempien vaatimusten paineissa. Taustateemoina ovat vanhempien aviokriisi ja maailmanrauhaa uhkaava Persianlahden sota.
Apellin ja Mikkosen pääroolien ohella muita osia sarjassa esittävät muun muassa Jyrki Kovaleff, Susanna Mikkonen, Tapani Perttu, Eija Nousiainen ja Svante Martin.
Vastaanotto
Helsingin Sanomissa Jukka Kajava kirjoitti loppujakson ensiesityksen jälkeen sarjan olevan ”ajankohtainen, koskettava, tunnistettava ja tosi”. Hänestä se on dramaturgialtaan tyypillinen tv-sarja: ”alku vetoaa, jatko jauhaa ja loppu nousee”. Tämän sarjan loppunousu oli hänestä erityisen vaikuttava, ja hän kehui etenkin Ismo Apellin, Tapani Pertun ja Eija Nousiaisen koskettavia roolitöitä.
Edessä lupaava tulevaisuus sai ensimmäisellä esityskierroksellaan noin 900 000 katsojaa. Sarja esitettiin uusintana alkusyksystä 1995, ja vuonna 2004 Yleisradio julkaisi sen videolla.
McDonald Mariga
McDonald Mariga (s. 4. huhtikuuta 1987 Nairobi) on kenialainen jalkapalloilija, joka on pelannut muun muassa Serie A:ssa Internazionalen ja Parman joukkueissa sekä myös Ruotsissa ja Espanjassa. Mariga on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Marigan veli, Victor Wanyama, pelaa Englannin Valioliigan Tottenham Hotspurissa, ja on yksi Kenian maajoukkueen vakiopelaajista.
Ura
Seuraavan kauden hän aloitti taas Parmassa, mutta joutui yhdeksän ottelun jälkeen suurien siirtohuhujen keskelle. Hän oli siirtymässä englantilaiseen Manchester Cityyn, mutta siirtoajan viimeisenä päivänä hän siirtyikin Italian suurseura Inter Milanin riveihin. Mariga debytoi milanolaisseuran riveissä Italian cupin ensimmäisellä kierroksella Fiorentinaa vastaan. Mariga teki maaliskuussa 2010 ottelussa Chelseaa vastaan historiaa olemalla ensimmäinen kenialaispelaaja Mestareiden liigassa.
Mariga oli kauden päätteeksi voittamassa triplaa. Inter voitti Serie A:n mestaruuden neljättä kertaa peräkkäin ja päihitti myös Italian cupin finaalissa AS Roman. Joukkue eteni myös Mestarien liigan finaaliin Bayern Müncheniä vastaan ja voitti sen 2–0. Mariga pelasi kaudella seurassa 9 ottelua, joissa hän teki yhden maalin.
Mariga on pelannut Kenian maajoukkueessa vuodesta 2006 lähtien. Hän on pelannut maajoukkueessa 27 ottelua, joissa hän on tehnyt kolme maalia.
Partioleiri
Partioleiri on partiolaisten järjestämä leiri, joka tavallisesti järjestetään metsässä. Suomen Partiolaiset määrittelee partioleirin vähintään kolmen yön mittaiseksi, kiinteällä leiripaikalla järjestettäväksi partiotapahtumaksi. .
Suurimpia kansainvälisiä partioleirejä ovat Jamboreet, jotka ovat joko kansallisen partiojärjestön järjestämiä kansallisia partioleirejä, kuten Suomessa Finnjamboreet, tai kansainvälisen partiojärjestön järjestämiä partioleirejä, kuten Partioliikkeen Maailmanjärjestön (WOSM) 4–5 vuoden välein järjestämä Maailmanjamboree.
Haamukirjoittaja (televisiosarja)
Haamukirjoittaja on loka–marraskuussa 2015 Yle TV1:llä esitetty kuusiosainen draamasarja, jonka pääosissa näyttelevät Joanna Haartti ja Jemina Sillanpää.
Sarja kertoo kahdesta kolmekymppisestä sisaruksesta, joista toinen on luonut uraa näyttelijänä ja toinen jäänyt asumaan maalle auttaakseen äitiään perheleipomon ja sairastelevan isän kanssa. Jemina Sillanpään esittämä Heini palaa takaisin lapsuudenkotiinsa burnoutin vuoksi, jossa kirjailijan urasta haaveileva Rosa-sisar (Joanna Haartti) saa idean hyödyntää sisarensa kuuluisuutta edistääkseen omaa uraansa.
Durak
Durak tarkoittaa seuraavia asioita
Aki Orava
pienoiskuva|Aki Orava (vasemmalla) vuonna 2014.Aki Orava (s. 14. maaliskuuta 1983 Vaasa) on suomalainen pesäpalloilija. Hän edustaa kaudella 2018 Alajärven Ankkureita. Sisäpelissä vaihtajana ja ulkopelissä ykkösvahtina toimivan Oravan kasvattajaseura on Vaasan Maila.
Orava on edustanut Superpesiksessä urallaan myös Vimpelin Vetoa, Joensuun Mailaa, Oulun Lippoa ja Sotkamon Jymyä. Kolmen Sotkamossa pelaamansa kauden aikana Orava voitti kolme Suomen mestaruutta. Hänen sopimuksensa purettiin kauden 2013 jälkeen Oravan työkiireiden takia. Orava päätti pelaajauransa kauden 2018 päätteeksi Alajärven Ankkureissa joukkueen Superpesiksen sarjapaikan säilymisen ratkettua kaudelle 2019 karsintasarjassa Manse PP:tä vastaan.
HMS Wren (D88)
HMS Wren (viirinumero D88) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Amiraliteetin parannellun W-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Diva Zappa
Diva Thin Muffin Pigeen Zappa (s. 30. heinäkuuta 1979 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen taiteilija, näyttelijä ja muusikko. Hän on muusikko Frank Zappan tytär, ja sisaruksistaan nuorin. Hänellä on kolme sisarusta, Dweezil Zappa, Ahmet Zappa ja Moon Zappa, joka on hänen sisaruksistaan vanhin.
HMS Wren (D88)
Valmistus
Alus tilattiin huhtikuussa 1918 vuosien 1918-1919 laivasto-ohjelman 13. tilauksessa Yarrowin telakalta Scotstounista, missä köli laskettiin kesäkuussa 1918. Alus laskettiin 11. marraskuuta 1919 vesille, minkä jälkeen alus hinattiin Pembroken telakalle viimeisteltäväksi. Se valmistui vasta 23. tammikuuta 1923.
Palvelus
Wren sijoitettiin Kotilaivaston lentotukialusten pelastusalukseksi, missä tehtävässä se palveli koko sotien välisen ajan. Syyskuussa 1939 sodan uhan lisääntyessä alus siirrettiin Portsmouthiin sijoitettuun 16. hävittäjälaivueeseen suojaamaan saattueita ja sukellusveneiden torjuntaan.
Alus suojasi 7. syyskuuta joukkojenkuljetussaattuetta Portsmouthista Cherbourgiin. Se suojasi 13. syyskuuta Kanaalin läpi HMS Venomousin kanssa saattuetta MB2. Seuraavana päivänä samat alukset suojasivat saattuetta DB2 Kanaalissa. Marraskuussa se siirrettiin Noren alaisuuteen suojaamaan Pohjanmeren saattueita.
Tammikuussa 1940 alus siirrettiin 18. hävittäjälaivueeseen läntisen reitin alaisuuteen. Alus lähti merelle 20. helmikuuta kohdatakseen Gibraltarilta matkanneen saattueen HG19F, jonka suojana olleet kaksi Ranskan laivaston hävittäjää oli tarkoitus vapauttaa. Se otti seuraavana päivänä vastuun saattueen suojaamisesta. Alus erkani 23. helmikuuta saattueesta sen saavuttua Liverpooliin.
Saksan hyökättyä Norjaan alus siirrettiin 8. huhtikuuta Kotilaivastoon, missä sen tehtävänä oli Norjaan matkanneiden saattueiden suojaaminen. Alus liitettiin 12. toukokuuta Narvikin valtausta varten osastoon, johon kuuluivat taistelulaiva HMS Resolution, risteilijät HMS Aurora, HMS Effingham ja HMS Vindictive, hävittäjät HMS Fame, HMS Basilisk, HMS Havelock ja HMS Somali sekä sukellusveneverkonlaskija HMS Protector. Seuraavana päivänä alus tulitti maihinnoustaessa Bjerkvikissä maakohteita, minkä jälkeen se irrotettiin osastossa. Se palasi suojaamaan saattueita.
Wren liitettiin 25. kesäkuuta Noren alaisuudessa olevaan 16. hävittäjälaivueeseen Harwichiin suojaamaan saattueita. Alus suojasi 27. heinäkuuta yhdessä HMS Montrosen kanssa kuutta miinanraivaustroolaria Suffolkin Aldeburghin edustalla. Osasto joutui viidentoista syöksypommittajan hyökkäyksen kohteeksi. Alus vaurioitui useista lähelle osuneista pommeista, jotka aiheuttivat aluksella suuren vuodon vedenpitävien seinien petettyä. Se upposi nopeasti, jolloin 37 miehistönjäsentä sai surmansa.
Pielaveden kirkko
Pielaveden kirkko on Pielavedellä sijaitseva vuonna 1878 rakennettu kookas uusgotiikkaa edustava puinen päätytornillinen pitkäkirkko, jonka suunnitteli lääninarkkitehti Ferdinand Öhman.
Kirkon runkohuoneen sivuilta erkanevat keskikohdassa matalammat ja kapeammat poikkilaivat, alttaripäädystä taas monisärmäinen kuori. Puupylväät jakavat kirkkosalin kolmeen laivaan, sisäkatto on keskilaivassa laakeasärmäinen ja sivulaivoissa tasainen. Erillinen puinen kellotapuli on rakennettu 1777, sen kellot ovat vuosilta 1738 ja 1784. Kirkkoa on korjattu 1881, 1902, 1911 ja Veikko Larkaksen johdolla 1955. Kirkon pinta-ala on 1267 neliötä ja siellä on istumapaikkoja 1500 hengelle. Kirkon 47 + 2 -äänikertaiset urut on valmistanut Kangasalan urkutehdas 1955. Alttaritauluna on Urpo Wainion lasimaalaus Kristus on ylösnoussut vuodelta 1956. Kirkon kuorissa on vanhan kirkon alttaritaulu Pyhä ehtoollinen, jonka on maalannut Mikael Toppelius.
Kirkon peruskorjaus tehtiin 1990 Aulis Jääskeläisen suunnitelmien mukaan, jolloin muun muassa kirkon sähkölämmitys ja sisätiloja uusittiin ja kirkko maalattiin.
Kirkon yhteydessä olevan hautausmaan sankaripatsaan Vartiomies on veistänyt Heikki Konttinen 1958.
Heinz Schilchegger
Heinz Schilchegger (s. 16. lokakuuta 1973 Obertauern, Itävalta) on itävaltalainen uransa lopettanut alppihiihtäjä.
Schilchegger sijoittui St. Antonin MM-kilpailuissa 2001 pujottelussa neljänneksi ja suurpujottelussa kuudenneksi. Nuorten MM-kilpailuissa hän oli kuudes pujottelussa Mariborissa 1992. Hän voitti suurpujottelun Euroopan cupin kokonaiskilpailun kaudella 1996–1997 oltuaan edelliskaudella toinen.
Lucifer
thumb|[[Guillaume Geefs, Le génie du mal (”Geniuksen henki” tai Pahuuden henki”), 1848.]] thumb|250px|[[Gustave Dorén langennut enkeli -aiheinen kuva kirjasta Kadotettu paratiisi.]] Lucifer on latinankielinen sana, joka tarkoittaa kirjaimellisesti ”valonkantajaa” (lux = valo; ferre = kantaa, tuoda). Nimi periytyy alkujaan kreikan termistä, heosphoros, aamunkoin tuoja. Antiikista lähtien Lucifer on tarkoittanut Kointähteä eli Venusta. Nimitys kuvaa Venuksen nousua loisteena taivaalle ja lankeamista taivaan rannan taa.
Kristinuskon vaikutuksesta Luciferin ajatellaan nykyään usein olevan yksi Saatanan monista nimistä. Kristillisen perinteen mukaan Lucifer oli ensimmäinen arkkienkeli, kunnes hänestä tuli liian ylpeä ja vallanhaluinen, mikä johti kapinaan Jumalaa vastaan. Taivaallisen sodan jälkeen Jumala karkotti Luciferin, jolloin Luciferista tuli paholainen, langennut enkeli, ja hänen seuraajistaan demoneita. Tällaisen käsityksen muodostumiseen ovat vaikuttaneet muun muassa Kadotettu paratiisi ja Jumalainen näytelmä.
Sana ”lucifer” esiintyy Vulgatassa, missä se on käännös kreikasta. Alkuperäisessä hepreankielisessä tekstissä käytetään sanamuotoa הילל בן שחר, joka tarkoittaa ”Helel, Shaharin poika”. Helel oli babylonialais-kanaanilainen aamutähden jumala ja Shahar aamunkoitteen jumala. Vuoden 1992 kirkkoraamatussa, jossa sana Lucifer ei esiinny kertaakaan, tämä kohta on suomennettu ”Kointähti, sarastuksen poika”. Vaikka kyseinen raamatunkohta puhuu ”taivaalta putoamisesta”, se ei viittaa Luciferin Helvettiin karkottamiseen. Se on osa pilkkalaulua Babylonin kuninkaasta, mikä käy ilmi jakeesta Jesaja 14:4.
Lucifer-tuotemerkillä on valmistettu muun muassa olutta (belgialainen Riva-panimo) ja grillejä. Lucifer oli myös H. P. Blavatskyn toimittama teosofinen aikakauslehti.
Ranskan Polynesian parlamentti
pienoiskuva|Parlamenttirakennus Ranskan Polynesian parlamentti (, tahitiksi Te âpooraa rahi o te fenua Māòhi) on Ranskan Polynesian lainsäädännöllinen elin, joka koostuu 57 vaaleilla valitusta edustajasta. Vaalit, joissa on aina kaksi erillistä kierrosta Ranskan mallin mukaisesti, pidetään viiden vuoden välein. .
Ensimmäinen paikallinen parlamentti perustettiin jo vuonna 1880 nimellä siirtomaaneuvosto, johon kuului 12 edustajaa. Nykyisessä muodossaan, ja nimellään, parlamentti aloitti vuonna 1996. Vuonna 2004 edustajien määrä nostettiin nykyiseen 57. .
Lainsäädäntötyö tapahtuu yhdeksässä valiokunnassa. Parlamentin tärkeimpiin tehtäviin kuuluvat lakien säätäminen ja alueen hallituksen toiminnan valvominen. Lisäksi parlamentti valitsee keskuudestaan Ranskan Polynesian presidentin, joka johtaa alueen hallitusta.
Viimeisimmät vaalit
Viimeisimmät vaalit käytiin vuonna 2018. Kierroksia oli kaksi, joista ensimmäinen käytiin 22. huhtikuuta ja toinen 6. toukokuuta. Suurimmaksi puolueeksi nousi Tapura Huiraatira, joka sai 38 paikkaa. .
Alueen uudeksi presidentiksi valittiin Gaston Tong Sang. Hän sai presidentinvaalissa 38 ääntä puolesta, 11 vastaan ja 8 äänesti tyhjää. .
Urheiluvuosi 1937
Urheiluvuosi 1937 käsittelee vuoden 1937 merkittäviä uutisia ja tapahtumia urheilussa.
Cepelinai
thumb|right|Cepelinai tarjoiltuna [[kermaviilikastikkeen ja pekonin kera.]]
Johan Dreyer
pienoiskuva|Johan Dreyer Johan Ludvig Emil Dreyer (1852–1926) oli tanskalais-brittiläinen tähtitieteilijä, jonka erikoisaloja olivat tähtitieteen historia sekä tähtisumut ja tähtijoukot. Vuosina 1882–1916 hän oli tähtitornin johtaja Armaghissa Irlannissa (nykyisessä Pohjois-Irlannissa). Hänen päätyönsä on galaksien ja tähtiparvien luettelo New General Catalogue of Nebulae and Clusters of Stars (1888) ja sen lisäykset Index Catalogue (1896 ja 1908), joissa on lueteltu 13 266 kohdetta. Tähtitieteen historiasta hän kirjoitti kirjan A History of the Planetary System from Thales to Kepler. Myös Tyko Brahen kootut teokset hän julkaisi.
Cepelinai
Cepelinai (yksikössä cepelinas) eli didžkukuliai on liettualainen ruokalaji. Se on myky, joka on yleensä valmistettu perunaraasteesta ja täytetty jauhelihalla. Joskus jauhelihan sijasta käytetään vuohenjuustoa tai sieniä. Ruoka on saanut zeppeliiniä merkitsevän nimensä muotonsa takia. Liettuan lisäksi cepelinai on suosiossa Puolan osissa.
Johann Glauber
thumb|Johann Glauber Johann Rudolph Glauber (1604–1668) oli saksalainen kemisti, joka tunnetaan etenkin rikkihapon (H2SO4) tuotantomenetelmien kehittämisestä. Glauber valmisti rikkihappoa polttamalla rikkiä (S) ja kaliumnitraattia (KNO3) vesihöyryä sisältävässä astiassa. Hän totesi myös, että tällä tavoin saatu rikkihappo oli samaa ainetta, jota ennestään oli saatu kuumentamalla vihreää vihtrilliä eli ferrosulfaattia. Glauber keksi myös keinon, jolla rikkihaposta saadaan valmistettua typpihappoa (HNO3).
Glauber oli myös ensimmäinen tunnettu suolahapon valmistaja. Glauberin onnistui tässä käsittelemällä ruokasuolaa eli natriumkloridia rikkihapolla.
Glauber elätti itsensä valmistamalla erilaisia kemiallisia yhdisteitä, ja nykyisin glaubersuolan nimellä tunnetulle natrium­sulfaatille (Na2SO4·10H2O) nimen sal mirabile, koska hän uskoi sillä olevan ihmeellisiä lääke­tieteellisiä ominaisuuksia. Hänen kehittämänsä valmistusohjeet noin 30 yhdisteelle julkaistiin hänen elinaikanaan sekä alkukielellä saksaksi että englanninkielisinä käännöksiä. Glauberia kiinnosti yhdisteiden hyödyntäminen lääke-, värjäys- ja lannoiteteollisuudessa, ja kuuluisimmassa teoksessaan Dess Teutschlands Wohlfarth hän vaatii Saksan luonnonvarojen hyödyntämistä isänmaan vaurauden kehittämiseksi.
Glauber kehitti myös uudenlaisia uuneja, joiden avulla voitiin saavuttaa entistä korkeampia lämpö­tiloja.
Olympiabakken
Olympiabakken on laskettelurinne Kvitfjell Alpinanleggissa Ringebussa Norjassa.
Olympiabakken raivattiin vuoden 1994 talviolympialaisten vauhtilajikilpailuja varten. Rinteen reitin suunnitteli sveitsiläinen Bernhard Russi. Nykyisin se tunnetaan maailmancupin miesten vauhtilajikilpailujen isäntäpaikkana.
Reitti
Olympiabakkenin yläasema sijaitsee 1 027 metriä merenpinnan yläpuolella hieman Kvitfjell Expressin vuoriaseman alapuolella, paikan nimi on Kvitfjelleggen (Kvitfjellin reuna). Miesten syöksylaskuradan lähtopaikka sijaitsee 1 020 metriä merenpinnan yläpuolella. Lähdön jälkeen tulee lyhyt liukuosuus Gaupereksla (Ilveksen polku) ennen ensimmäistä S-mutkaa. Sen jälkeen tulee Orresvingen (Teeri), jossa sijaitsee naisten syöksylaskuradan lähtö ja miesten syöksyn 1. varalähtöpaikka. Kohta sai nimensä sen takia, koska teeret tarkkailivat siinä kohtaa rinteen rakennustöitä useaan kertaan.
Sitten tulee Wintherhogget (Wintherin leikkaus). Se on radan kapein ja jyrkin kohta 64 %. Nimi kuvaastaakin hyvin Ringebun silloisen kaupunginjohtajan Erik S. Wintheriä, joka uhmasi Norjan kulttuurimininsteriön päätöstä säästä Kvitfjellin rinteet hakkuilta. Winther halusi saada Lillehammerin olympialaisten alppihiihtokilpailuja Kvitfjelliin, samalla edistäen alueen turismia. Sitten tulee Sletten (Tasanko, 23 %), joka on nimensä mukaisesti loiva liukuosuus, sitä kutsutaan myös nimellä The Final Rest. Osuus on saanut nimensä Arild Slettenin mukaan, joka ensimmäisenä ehdotti miesten syöksylaskuradan tekemistä Kvitfjellin rinteelle. Sletten päättyy radan pisimpään hyppyriin Russispranget (Russihyppyri, 52 %), josta lennetään pisimmillään jopa 70–80 metriä.
Russihyppyrin jälkeen tulee vuodeksi 2022 rakennettu Jansrudhoppet (Jansrudhyppyri, 40 %), jota seuraa liukuosuus Myrlihalsen (Myrlin kurkku, 25 %), se sijaitsee metsässä jota paikalliset kutsuvat Myrliksi. Se loppuu kapeampaan kohtaan, josta alkaa Elgtraversen (Hirven kallistus, 23 %). Siinä kohtaa menee hirvien ja muiden nisäkkäiden polku radan poikki. Sitten tulee S-Svingen (S-mutka, 27 %), joka myötäilee paikalla sijainnutta metsäpolkua. Sitten tulee Bukkerittet (Pukkiajelu, 30 %) ja Bøygen, laaja vasemmalle kääntyvä mutka, jossa sijaitsee rinteen toiseksi jyrkin kohta 60 %. Sitten tulee S-mutka Tommy Moe-Kanalen (Tommy Moe -kanaali, 40 %) ja radan viimeinen jyrkänne Løftet (Hissi, 45 %) sekä Klemma (Puristus, 32 %), jossa on kompressio.
Kompressionin jälkeen avautuu maalisuora Mæhlumsgeilen (Mæhlumin pihatie), jossa on Tunnelhoppet (Tunnelihyppyri, 35 %) ja Målhoppet (Maalihyppyri, 30 %). Tunnelihypyn alla menee maantie ja maalihypyn alla rautatie. Mæhlumsgeilen on saanut nimensä siitä että, Mæhlum on lähimmän maalaistalon nimi ja sanalla geile paikalliset tarkoittavat molemmin puolin aidattua tietä.
Peräseinäjoen Toive (pesäpallo)
Peräseinäjoen Toive on pesäpalloseura Seinäjoen Peräseinäjoelta. Toiveen edustusjoukkue pelaa kaudella 2019 Suomen kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Suomensarjassa. Kakkosjoukkue pelaa piirisarjaa. Naisten pesäpallossa Toive on pelannut seitsemän kauden ajan Suomen korkeimmalla sarjatasolla Superpesiksessä ja siirtyi Petojussien alaisuuteen.
Perustaminen ja pelaaminen alasarjoissa
Voimistelu- ja urheiluseura Peräseinäjoen Toive perustettiin 19. marraskuuta 1927. Pesäpallo oli toiminnassa mukana jo alkuvuosina, mutta ensimmäiset tilastot sarjoista löytävät 1940-luvulta.Tuolloin Toive pelasi pesäpalloa miesten perussarjassa, poikien sarjassa B-junioreilla ja naisten sarjassa. Vuonna 1948 Toiveen miehet voittivat oman lohkonsa päihittämällä ratkaisevassa ottelussa Kuortaneen ja nousivat vuodeksi 1949 välisarjaan. Vuotta 1949 voidaan pitää pienoisena läpimurtona peräseinäjokiselle pesäpallolle, kun naiset voittivat oman lohkonsa ja miehet saavuttivat piirikisoissa B-ryhmän mestaruuden, voitettuaan ratkaisuottelussa Kurikan Visan juoksuin 30–7.
Voiton ansiosta Toiveen miehet pääsivät pelaamaan välisarjan loppuotteluun ja nousivat maakuntasarjaan, jossa peräseinäjokiset myös pysyivät ja pärjäsivät kohtuullisesti. Kaudella 1952 Peräseinäjoki ylsi kolmanneksi tasapistein kahden parhaan, Kuortaneen Kunnon ja Ylihärmän Junkkareiden, kanssa, mutta jääden kuitenkin niiden taakse heikomman juoksueron takia.
Toive pelasi vaihtelevasti alasarjoissa pesäpallon toiminnan alusta aina 1980-luvun alkuun joten tiedot näiden kausien sijoituksista ovat melko vähäiset.
Pesäpalloa kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla (1980-luku)
Pesäpallon uusi nousu alkoi 1980-luvulla, kun miesten joukkue nousi vuonna 1981 maakuntasarjaan. Samana vuonna junioritoiminta laajeni yhdestä joukkueesta kolmeen. Pesäpallotoiminnassa oli tuona vuonna mukana sata henkilöä. Samana vuonna Peräseinäjoella järjestettiin myös piirin pesäpalloleiri.
Toiveen miesten joukkue nousi kauden 1982 päätteeksi Suomi-sarjaan ja kakkosjoukkue piirisarjaan. Samalla kaudella myös seuran juniorijoukkueet menestyivät erinomaisesti, eikä mikään Toiveen viidestä joukkueesta hävinnyt koko kaudella yhtäkään kotiottelua. Peräseinäjoen kunta muistikin miesten I-joukkuetta antamalla 1 500 markan stipendin.
Vuonna 1983 pesäpallojoukkueita oli jo kahdeksan, joista yksi oli tyttöjoukkue. Kaudella 1983 pelattiin Suomensarjassa pelattiin 18 kierrosta joista PeTo voitti 11 ja sijoittui sarjassa neljänneksi. Seuraavalla kaudella ottelumäärä pysyi samana mutta voittojen määrä tippui kahdella ja sijoitus yhdellä sijalla. Kolmannen sarjakautensa Suomensarjassa PeTon miespesäpalloilijat aloittivat vuonna 1985 Martti Ahokkaan johtamana. Pesäpallotoiminta oli tuolloin laajaa, kun joukkueita oli II-joukkueen lisäksi myös B-, C-, D- ja E-pojissa sekä B- ja C-tytöissä. PeTo päätti kauden 1985 pysymällä yhä Suomensarjan kärkikastissa, sijoituksen ollessa tällä kertaa jälleen 4.
Kaudeksi 1986 ottelumäärä nousi 22 otteluun, mutta ottelutahti alkoi näkyä menestyksessä. Voittojen määrä pysyi samana, mutta otteluita kertyessä enemmän sijoitus jäi kahdeksanneksi. Kymmenen aktiivisemman vuoden pesäpallotoiminnan jälkeen vuonna 1987 asetettiin tavoitteeksi ykkösjoukkueen vakiinnuttaminen ykkössarjatasolle 1990-luvulle mennessä. Tavoite ei kuitenkaan näkynyt peliotteissa vaan sijoitusten laskiessa tasaisesti (1987: kuudes, 1988: seitsemäs, 1989: yhdestoista) aloitettiin uusi vuosikymmen täysin vastoin tavoitetta, yhtä sarjatasoa alemmalta eli maakuntasarjasta.
Maakuntasarjasta nousuun kohti Ykköspesistä (1990-luku)
Vuonna 1990 Toiveen pesäpallotoiminnassa oli mukana jo yhteensä 13 joukkuetta, joista 10 oli juniorijoukkueita. Tuo kausi oli ensimmäinen hetkeen maakuntasarjassa, eikä ensimmäinen kausi tuonut vielä nousua takaisin Suomensarjaan.
Kesällä 1991 PeTo pelasi toisen, ja samalla 1990-luvun viimeisen kautensa maakuntasarjassa, kun sarjan voitettuuan miesten joukkue nousi Suomensarjaan. Ensimmäiseltä kaudelta lähtien alettiin suorittamaan uudestaan vuonna 1987 annettua tavoitetta ykkössarjapaikasta. PeTo pelasi lohkossaan sijoituksekseen viidennen sijan ensimmäisellä kaudella. Lohkon voitto olikin jo lähellä seuraavalla kaudella 1993 kun PeTo sijoittui 15 voitollaan lohkonsa toiseksi. Tämän jälkeen nousuhaaveet rauhoittuivat kuitenkin vielä hetkeksi kun kolmen seuraavan kauden sijoitukset olivat vielä seitsemäs, kuudes ja viides.
Kesä 1997 toi kuitenkin mukanaan seuran parhaimman menestyksen Suomensarjassa, kun PeTo voitti oman lohkonsa ja eteni Ykköspesiskarsintoihin. Karsinnoissa PeTo pelasi kaksi ottelua, joita kumpaakaan se ei voittanut. Juoksuero karsinnoissa oli 10-14. Seuraavalla kaudella PeTo sai jo tarpeekseen edelliskauden epäonnistumisesta ja sijoittui runkosarjassa toiseksi 16 voitollaan. Tämä oikeutti jälleen paikkaan Ykköspesiksen karsintoihin ja tällä kertaa PeTo käytti tilaisuuden hyväkseen. Jokaisesta neljästä ottelusta saavutetetut täydet pisteet ja juoksuero 54-14 oikeuttivat PeTon tällä kertaa seurahistorian ensimmäiseen paikkaan miesten Ykköspesiksessä.
Kolme Ykköspesiskautta (1999–2001)
Ykköspesiksessä pelattiin kaudella 1999 14 kierrosta, joiden voittoprosentti oli PeTon kohdalla tasan 50 %. Voittoja tuli siis seitsemän ja vastaavasti PeTo poistui kentältä hävinneenä yhtä monta kertaa. Täysiä kolmen pisteen voittoja näistä voitoista oli 6 joten kaksi pistettä annettiin mukaan vain kerran. Vastaavasti yhden pisteen tappioita tuli kaksi ja kokonaan ilman pisteitä jäätiin viisi kertaa. Juoksuero runkosarjassa oli 143-85 ja pisteitä kertyi 22. Tämän johdosta PeTo sijoittui ensimmäisellä Ykköspesiskaudellaan runkosarjassa neljänneksi ja jatkoi kauttaan ylemmässä jatkosarjassa. Jatkopeleissä pelattiin vastaavasti 14 kierrosta ja tällä kertaa PeTo voitti näistä otteluista 6 ja hävisi 8. Pisteitä kertyi 16 ja kauden lopullinen sijoitus oli sen myötä kuudes.
Toisella kaudellaan PeTon menestys ei ollut enää vastaavaa, kun ottelumäärät lisääntyivät runkosarjassa 26 ja jatkopeleissä siirryttiin pudotuspelikäytäntöön. Runkosarjan voittoja tuli 8 ja pisteitä sen myötä 29 sijoituksen ollessa tämän myötä kymmenes, eikä se oikeuttanut tällä kertaa jatkopeleihin.
Seuran toistaiseksi viimeinen kausi Ykköspesiksessä oli siis kesällä 2001. Tuo kausi meni myös pelillisesti penkin alle kun runkosarjan 26 ottelusta PeTo voitti ainoastaan 3. Näistä kolmesta voitostakin täysiä kolmen pisteen voittojakin oli ainoastaan yksi kappale, eikä sarjassa kertynyt pisteitä kuin ainoastaan 9. PeTo sijoittuikin sarjassa 14. ja tippui kaudeksi 2002 maakuntasarjaan
Paluu alasarjoihin ja tavoitteet takaisin ylös (2002–)
Kun sarjasta tippumisen makuun oli päästy jo kaudella 2001, joukkue jatkoi samaa menoa myös Suomensarjassa kaudella 2002. Voittoja kertyi runkosarjassa ainoastaan kaksi ja pisteitä kauden aikana kertyi kuusi. Tämä tarkoitti sitä että pesäpallotoimintaa saatiin jatkaa kaudella 2003 maakuntasarjassa. Tosin visiitti neljänneksi korkeimmalla sarjatasolla kesti tässä vaiheessa vain yhden kauden ajan, kun PeTo nousi takaisin Suomensarjaan sijoituttuaan kauden 2003 maakuntasarjassa toiseksi.
Kaudet 2004 ja 2005 PeTo pelasi siis jälleen kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla, mutta menestys ei sarjassa ollut kovin huikea. Kauden 2004 sijoitumminen kahdeksanneksi takasi vielä sarjapaikan seuraavaksi kaudeksi mutta kauden 2005 yhdeksäs sija palautti PeTon takaisin maakuntasarjaan.
Kaudet 2006–2008 PeTo pelasi maakuntasarjassa pitäen toimintaa yllä, mutta sijoitukset näinä vuosina olivat kuitenkin lohkon häntäpäässä (viides, neljäs ja viides) kunnes kaudella 2009 PeTo alkoi tavoittelemaan jälleen Suomensarjapaikkaa. PeTo sijoittuikin kauden 2009 runkosarjassa lohkonsa ensimmäiseksi juoksueron ollessa 214-87 ja pisteitä kertyi 27. Tämä antoi hyvät lähtökohdat jatkokarsintoihin mutta vastoin kauden kulkua, joukkue voitti jatkosarjan viidestä ottelustaan ainoastaan yhden ja Suomensarjapaikka jäi tällä kertaa saavuttamatta.
Kaudella 2010 miesjoukkue pelasi yhä Pohjanmaan alueen maakuntasarjaa. Tällä kertaa opittiin edelliskauden virheistä ja runkosarjassa koko kauden ainoa tappio syntyi Koskenkorvan Urheilijoiden kolmosjoukkueelle. Runkosarjassa sijoituttiin siis jälleen ensimmäiseksi. Jatkopeleissä pelattiin myös tällä kertaa viisi kierrosta ja tällä kertaa PeTo nousi Suomensarjaan kaudeksi 2011 suoraan viidellä voitolla, varmistaen nousunsa jo toiseksi viimeisellä kierroksella.
Kaudella 2011 PeTo pelaa miesten Suomensarjassa ja samalle kaudelle toimintaan tulee mukaan takaisin myös miesten kakkosjoukkue, joka aloittaa toimintansa Pohjanmaan alueen piirisarjassa.
Naiset
200px|right|thumb|PeTon naisjoukkuen logo
Viidessä vuodessa Superiin: naispesiksen historiaa
Naisten joukkue saatiin kasaan vuodeksi 1993, jolloin Toive osallistui perussarjaan. Kaudella 1995 B-tyttöjen suomenmestarijoukkue jäi naisten suomensarjassa vielä toiseksi, mutta joukkue korjasi asian jo seuraavalla kaudella nousten kaudeksi 1996 Ykköspesikseen. Toive pelasi kaudet 1996 ja 1997 ykköspesistä nousten kaudeksi 1998 Superpesikseen Pekka Kyllösen johtamana. Kokonaisuudessaan Toiveen nousuun pohjalta huipulle kesti siis viisi vuotta.
Ensimmäisellä Superpesis-kaudellaan vuonna 1998 Toive sijoittui runkosarjassa kymmenenneksi. Joukkue pelasi runkosarjassa 22 ottelua, joista se saavutti vain yhden täyden kolmen pisteen voiton. Toiveen peleissä mentiin kauden aikana kymmenesti supervuoroon ja kotiutuslyönteihin, joiden tuloksena oli viisi voittoa ja viisi häviötä. Loput 11 peliä hävinneenä Toive saavutti ensimmäisellä kaudellaan 18 pistettä juoksusuhtein 133–234. Karsinnoissa Toive sai otteluparikseen Pattijoen Urheilijat. Ottelusarja venyi joukkueiden välillä ”paras viidestä” -menetelmän enimmäismäärään eli viiteen otteluun, joista viimeisessä saavutetulla voitolla Toive säilytti paikkansa Superpesiksessä myös seuraavaksi kaudeksi kokonaisvoitoin 3–2.
Toisella kaudellaan vuonna 1999 Toive paransi edelliskauden runkosarjan tulostaan kahdeksanneksi, selviytyen näin ensimmäistä kertaa mukaan pudotuspeleihin. Runkosarjassa Toive pelasi jälleen 22 peliä, joiden tuloksena oli yhdeksän kolmen pisteen voittoa ja kolme yhden pisteen häviötä. Kauden aikana Toive jäi kymmenen kertaa ilman pisteitä. Näillä tuloksilla Toive keräsi runkosarjassa yhteensä 30 pistettä juoksusuhteella 165–174. Pudotuspeleissä Toive sai ensimmäisellä kierroksellä vastaansa runkosarjan voittajan Siilinjärven, joka osoittautui paremmaksi suoraan otteluvoitoin 0–3. Toiveen loppusijoitus kaudella 1999 oli siis kahdeksas.
Uuden vuosituhannen myötä Peräseinäjoella nähtiin edelliskaudesta sisuuntunut Toive. 22 ottelusta Toive voitti 18 ja hävisi neljä, joista niistäkin se jäi kokonaan ilman pisteitä vain kahdesti. Saavuttamillaan 52 pisteellään Toive ylsi seurahistoriansa parhaimpaan tulokseen, runkosarjan voittoon. Runkosarjan menestys jatkui myös pudotuspeleissä. Toive sai puolivälieriin vastaansa runkosarjan kahdeksannen, Jyväskylän. Sarja meni kotiedun myötä Toiveelle voitoin 3–1, ja joukkue jatkoi matkaansa välieriin. Välierissä Oulu osoittautui kuitenkin peräseinäjokisia vahvemmaksi vieden sarjan voitoin 3–1. Ottelusarjan häviön myötä Toive jatkoi pelejään pronssiotteluihin, joissa se kohtasi edellisvuoden pudotuspelivastustajansa Siilinjärven. Tällä kertaa Toive osoittautui paremmaksi ja saavutti seurahistoriansa ensimmäiset mitalit voitoin 2–1.
Mitalikauden jälkeen Toiveessa palattiin kahden kauden ajaksi arkeen. Kaudella 2001 Toive pelasi 24 ottelua, voittaen niistä 16 ja häviten kahdeksan. Toive jäi 44 pisteellään ja juoksusuhteellaan 278–146 runkosarjassa viidenneksi, jääden vain kahden pisteen päähän kotiedusta pudotuspeleihin. Pudotuspeleissä Toiveen kausi päättyi jo puolivälierien ensimmäiseen ottelupariin, kun joukkue hävisi Porille otteluvoitoin 0–3.
Myöskään kautta 2002 ei voida pitää kovin menestyksekkäänä Toiveen historiassa. Toive sijoittui runkosarjassa vasta seitsemänneksi voittaen 24 ottelustaan vain puolet, juoksueron ollessa 271–200. Pisteitä Toive saavutti 35, mikä oli 25 pistettä vähemmän kuin runkosarjan voittajalla, Jyväskylällä. Pudotuspeleissä Toiveen pelit päättyivät jälleen ensimmäiselle kierrokselle, kun tällä kertaa Lapua vei ottelusarjan nimiinsä voitoin 3–0.
Vuonna 2003 Peräseinäjoella saavutettiin kuitenkin jälleen menestystä. Runkosarjassa neljäs sija, ja sen mukanaan tuoma kotietu, olivat vasta pohjustusta seurahistorian toiselle mitalille. Runkosarjassa pelattiin nyt vain 20 ottelua, joista Toive voitti 13 ja hävisi seitsemän. Toive saavutti 37 pistettä, mikä oli saman verran kuin viidenneksi sijoittuneella Lapualla, mutta Toive vei kotiedun paremman juoksueron (187–105) turvin.
Pudotuspeleissä Toive voitti ensin puolivälierissä Lapuan voitoin 3–2. Välierissä Jyväskylä oli kuitenkin parempi voitoin 4–0, ja niin Toive suuntasi jälleen pronssiotteluun. Pronssiottelussa Toive kohtasi taas, kuten kolme vuotta aiemminkin, Siilinjärven. Ottelusarja päättyi Toiveen eduksi 2–1, mikä toi Toiveelle historiansa toisen ja toistaiseksi viimeisen mitalinsa.
Pronssikaudella vuonna 2003 Toiveen pelinjohtajana toimi Mika Sirviö. Samainen kausi oli myös Itä–Länsi-valintojen perusteella yksi Toiveen parhaista, sillä Itä–Länsi-otteluun valittiin neljä Toiveen pelaajaa sekä pelinjohtaja: Maiju Kangasluoma, Satu Rajala, Sari Siirola ja Taru Ylä-Autio.
Viimeisellä kaudellaan Toiveen nimellä Superissa joukkue saavutti runkosarjassa toiseksi parhaimman tuloksensa, yltäen runkosarjassa kolmanneksi. 20 ottelusta Toive voitti 12 ja hävisi kahdeksan, juoksueron ollessa 183–125. Pudotuspeleihin pääsijät ratkaistiin tällä kertaa edelliskausista poiketen jatkosarjalla, jossa kaikki pelasivat kerran toisiaan vastaan. Toive jäi sarjassa kuudenneksi, jääden samalla mitalipelien ulkopuolelle.
Kauden jälkeen Toive yhdistyi Seinäjoen Maila-Jussien naisten pesäpallojoukkueen kanssa uudeksi naisten pesäpallon erikoisseuraksi Petojusseiksi 7. lokakuuta 2004. Petojussien alaisuuteen liittyi samalla myös B-tyttöjen juniorijoukkue.
Kaudeksi 2011 tuli PeTon toimintaan mukaan myös takaisin naisten edustusjoukkue. Tämä joukkue koostuu edelliskauden hajonneesta C-tyttöjen joukkueesta ja tulee pelaamaan piirisarjassa.
Junioritoiminta
Toiveella on joukkueet miesten maakuntasarjajoukkueen lisäksi C-, D-, E-, F- ja G-tytöissä. Juniorityö on ollut Suomen kärkitasoa pitkään varsinkin tyttöjunioreissa, sillä ensimmäiset mitalit Toiveen D-tytöt saavuttivat vuonna 1991, kun he saavuttivat SM-hopeaa. Vuosina 1993 ja 1994 Toiveen tytöt saavuttivat SM-hopeaa. Vuonna 1995 B-tytöt saavuttivat Toiveen ensimmäisen SM-kullan. Viimeisimpänä saavutuksena Toiveen juniorityössä on D-tyttöjen vuonna 2009 saavuttama kilpasarjan Suomen mestaruus, sekä saman joukkueen saavuttama C-tyttöjen pronssi vuodelta 2010.