cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Maria Vladimirovna Romanova
Elämänvaiheet
Maria Vladimirovnan isä oli koko ikänsä maanpaossa elänyt Vladimir Kirillovitš Romanov ja äiti georgialaisperäiseen Bagrationien kuningassukuun kuulunut Leonida Bagration-Muhranski. Maria oli vanhempiensa ainoa lapsi. Hänen isoisänsä oli Venäjän viimeisen keisarin Nikolai II:n serkku Kirill Vladimirovitš Romanov, joka pakeni Venäjältä vuoden 1917 vallankumouksen jälkeen. Maria Vladimirovnan puoliso oli vuosina 1976–1986 saksalaiseen Hohenzollernien hallitsijasukuun kuuluva Franz Wilhelm von Preussen, joka tuona aikana käytti nimeä suuriruhtinas Mihail Pavlovitš. Heillä on yksi poika, Georgi Mihailovitš Romanov (s. 1981). Maria kävi Venäjällä ensimmäisen kerran vuonna 1992 osallistuessaan isänsä hautajaisiin Pietarissa. Hän on sen jälkeen vieraillut maassa useasti. Hän asuu kuitenkin synnyinmaassaan Espanjassa.
Perimyskiista
Pääosa Romanovin suvusta ja venäläisistä emigranttimonarkisteista tunnusti Maria Vladimirovnan isän Vladimir Kirillovitšin sukunsa päämieheksi, mutta Marian julistautuminen isänsä seuraajaksi tämän kuoltua huhtikuussa 1992 on jakanut heidän mielipiteensä. Keisari Paavali I:n vuonna 1797 säätämä Venäjän keisarikunnan kruununperimyslaki asetti agnaattis-kognaattisen kruununperimysjärjestyksen, jonka mukaan nainen voi periä kruunun vain tilanteessa, jossa koko suvun mieslinja on sammunut. Marian kannattajien mukaan Romanovien kaikki mieslinjaiset haarat olivat jo vuoteen 1992 mennessä menettäneet oikeutensa keisarin arvoon, sillä elossa oli vain jälkeläisiä alempisäätyisten puolisoiden kanssa solmituista morganaattisista avioliitoista, joten tilanne vastasi mieslinjan sammumista. Maria Vladimirovnan isoisä ja isä olivat sen sijaan naineet kuninkaalliset puolisot. Venäjän ortodoksikirkon patriarkka Kirill asettui vuonna 2013 tukemaan julkisesti Maria Vladimirovnaa. Maria Vladimirovna on ilmoittanut olevansa valmis ryhtymään Venäjän hallitsijaksi, jos kansa sitä pyytää.
Theodor Thilén
Theodor Sebastian Gustaf Thilén (26. elokuuta 1818 Leppävirta – 7. syyskuuta 1887 Helsinki) oli suomalainen kenraaliluutnantti, kuvernööri ja senaattori.
Maria Vladimirovna Romanova
Perimyskiista
Monet Romanovin suvussa, muun muassa Romanovin sukuyhdistyksen johtaja Nikolai Romanovitš Romanov, eivät ole hyväksyneet Marian kannattajien tulkintaa perimysjärjestyksestä. Heidän mukaansa epäsäätyisistä avioliitoista syntyneet jälkeläiset eivät koskaan menettäneet kruununperimysoikeuttaan automaattisesti, vaan ainoastaan heidän vanhempiensa ilmoittaessa luopuvansa siitä keisarin vaatimuksesta, mistä tavasta luovuttiin vallankumouksen jälkeen. Lisäksi myös Bagrationien sukua voidaan kuninkaallisesta alkuperästään huolimatta väittää alempisäätyiseksi, sillä ruhtinatar Tatjana Konstantinovna Romanovan avioliitto prinssi Konstantin Bagration-Muhranin kanssa vuonna 1911 julistettiin Nikolai II:n vaatimuksesta morganaattiseksi.
Theodor Thilén
Thilénin vanhemmat olivat Kuopion läänin lääninmaanmittari, kamarineuvos Gustaf Thilén (1785–1861) ja Catharina Juliana Telén (1791–1856). Hän oli naimisissa vuodesta 1847 Juliana Sofia Mallénin (1822–1887) kanssa.
Maria Vladimirovna Romanova
Perimyskiista
Maria Vladimirovna ja Romanovin sukuyhdistys ovat riidelleet varsinkin Nikolai II:n muistamisesta. Maria Vladimirovna on muun muassa kiistänyt Nikolai II:n jäännösten tunnistuksen DNA-kokeella vuonna 1998.
Theodor Thilén
Thilén kävi Haminan kadettikoulun ja valmistui sieltä 1840. Hän palveli Henkivartioväen krenatöörirykmentissä ja hänet ylennettiin vänrikiksi 1840, aliluutnantiksi 1844, luutnantiksi 1846 ja alikapteeniksi 1850. Thilén toimi vuodesta 1853 H. M. Keisarin komppanian päällikkönä ja vuodesta 1857 rykmentin talouspäällikkönä. Hänestä tuli kapteeni 1854 ja eversti 1857 sekä kenraalimajuri 1863 ja kenraaliluutnantti 1876.
Thilén oli Mikkelin läänin kuvernöörinä vuodesta 1863 ja Uudenmaan läänin kuvernöörinä vuodesta 1869. Senaattori ja kamaritoimituskunnan päällikkö hänestä tuli 1873. Hänet aateloitiin 1886. Thilén omisti Sköldvikin ratsutilan Porvoon maalaiskunnassa. Koska Thilénin molemmat tyttäret kuolivat jo lapsina hän testamenttasi puolisonsa kanssa lähes koko omaisuutensa yleishyödyllisiin tarkoituksiin, esimerkiksi Mikkelin läänin vähävaraisille säätyläisnaisille.
Latuskanapparit
Latuskanapparit (Platyrinchus) on pikkunapparien heimoon kuuluva lintusuku. Usein suku luetaan tyranneihin. BirdLife Suomen luokituksen mukaan latuskanappareihin kuuluu 7 lajia.
Jauhen Hutarovitš
Jauhen Eduardavitš Hutarovitš (, s. 29. marraskuuta 1983 Minsk) on valkovenäläinen maantiepyöräilijä, ajajatyypiltään kirimies.
Hutarovitš kilpaili U. V. Aube -joukkueessa kaudella 2006 ja Roubaix Lille Métropole -tallissa 2007. Ammattilaisurallaan hän on edustanut FDJ-tallia 2008–2012, Ag2r-La Mondialea 2013–2014 sekä Bretagne - Séché Environnement / Fortuneo-Vital Concept -tallia vuodesta 2015.
Hutarovitš voitti Espanjan ympäriajossa 2010 Marbellaan päättyneen toisen etapin massakirissä ennen Mark Cavendishiä ja Tyler Farraria.
Saavutuksia
Lähteet: Cyclingbase, Cycling Archives , Pro Cycling Stats
Frank Joseph Caggiano
pienoiskuva Frank Joseph Caggiano (s. 29. maaliskuuta 1959 Brooklyn) on yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Brooklynin hiippakuntaan 16. toukokuuta 1987 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Inis Cathaigin titulaaripiispaksi 6. kesäkuuta 2006. Piispaksi vihkiminen seurasi 22. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Nicholas Anthony DiMarzio, jota avustivat Thomas Vose Daily ja Ignatius Anthony Catanello.
Isak Tuominen
Isak Viktor Tuominen oli suomalainen jääkärimajuri. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan Valkoisen Armeijan riveissä muonitusupseerina. Hän toimi vielä talvi- ja jatkosodassa pataljoonan komentajana.
Perhetausta
Tuomisen vanhemmat olivat käsityöläinen Isak Tuominen ja Maria Nikula. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1925 Alviina Kettusen kanssa.
Opinnot
Tuominen kävi kansakoulun ja suoritti yksityisesti viidennen luokan Mikkelin reaalilyseossa vuonna 1921. Tuominen suoritti jääkärialiupseereille järjestetyn aktiiviupseerikurssin Kadettikoulussa vuonna1921 ja Taistelukoulun joukkueenjohtajakurssin vuonna 1928 sekä kapteenikurssin Suojeluskuntain päällystökoulussa vuosina 1936 – 1937.
Jääkärikausi
thumb|300px|Jääkäripataljoona 27:n 1. komppania. Tuominen työskenteli merimiehenä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 27. lokakuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.
Suomen sisällissota
Tuominen saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana varavääpeliksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan muonitusupseeriksi 4. jääkärirykmentin 8. jääkäripataljoonan esikuntaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Ruudussa ja rajaseudulla.
Sisällissodan jälkeinen aika
Tuominen palveli sisällissodan jälkeen muonitusmestarina 4. Jääkärirykmentistä muodostetussa Jääkäripataljoona 4:ssä, joka tunnettiin myöhemmin nimellä Pohjolan jääkäripataljoona. Hänet siirrettiin 18. tammikuuta 1919 alkaen 3. Divisioonan tiedonantovälinekomppanian vääpeliksi ja 15. kesäkuuta 1921 alkaen nuoremmaksi upseeriksi Pioneeripataljoona 2:n (myöhemmin Rautatiepataljoona) 1. komppaniaan. Pohjois–Savon rykmentin (myöhemmin Pohjan rykmentti) 2. komppaniaan hänet siirrettiin 28. huhtikuuta 1927, missä hänet siirrettiin edelleen 28. elokuuta 1928 alkaen komppaniansa päälliköksi, Myöhemmin hän toimi komppanianpäällikkönä vuosina 1934 – 1937 useassa eri komppaniassa.
Talvi- ja jatkosota
Tuominen osallistui talvisotaan pataljoonan komentajana Jalkaväkirykmentti 37:n II pataljoonassa ja johdatti pataljoonansa taisteluihin Laatokan koillispuolella. Myöhemmin hänet siirrettiin Täydennyspataljoona 13:n komentajaksi. Pataljoonan komentajuudesta luovuttuaan hän siirtyi 13. Divisioonan komendantiksi. Välirauhan aikana hän jatkoi samassa tehtävässä komendanttina, kunnes hänet siirrettiin aluksi komppanianpäälliköksi ja myöhemmin aliupseerikoulun johtajaksi 8. Prikaatiin. Kahdeksannesta prikaatista hänet siirrettiin seuraavaksi IV Armeijakunnan Aliupseerikoulun johtajaksi.
Sotien jälkeinen aika
Tuominen toimi sotien jälkeen komppanianpäällikkönä Jalkaväkirykmentti 3:ssa ja Jalkaväkirykmentti 2:ssa, kunnes hänet nimitettiin vuonna 1945 Kuopion varuskunnan komendantiksi. Tehtävässä hän oli vuoteen 1946 saakka, jolloin hän erosi vakinaisesta palveluksesta. Myöhemmin hän työskenteli piiritarkastajana Vakuutusosakeyhtiö Suomen palveluksessa vuoteen 1955 sakka. Hänet haudattiin Kuopioon.
Lloyd Hildebrand
pienoiskuva|Henri Rudeaux ja Lloyd Hildebrand
Hildebrand voitti moottoripyöräilyssä Pariisi–Évreux-ajon 1898 ja Pariisi–Rouen-ajon 1899, jonka lisäksi hän oli MM-kilpailuissa parhaimmillaan kolmas. Hän sijoittui Pariisin olympialaisissa 1900 toiseksi 25 kilometrin pyöräilyssä ja osallistui myös sprinttiin, jossa hän putosi toisella kierroksella.
Hildebrand listataan välillä ranskalaiseksi. Hän eli suuren osan elämästään Ranskassa ja oli naimisissa ranskalaisen naisen kanssa.
Olavi Liekoski
Liekoski voitti nyrkkeilyssä Suomen mestaruuden vuosina 1932 ja 1936. Hän otteli vuonna 1937 maaottelussa Ruotsia vastaan. Vuosina 1934–1939 hän toimi Helsingin Voimailijoiden ja Kadettikoulun nyrkkeilyvalmentajana.
Liekoski on toiminut avustajana Suomen Urheilulehdessä vuosina 1933–1946, Uudessa Suomessa vuosina 1933–1948, Suomen Tietotoimistossa vuosina 1947–1950 sekä Ulkoilu ja urheiluväline -lehdessä vuodesta 1962. Hän on toimittanut Helsingin Voimailijoiden 50-vuotisjuhlajulkaisun ja kirjoittanut Urheilun pikkujättiläisen nyrkkeilyosuuden.
Liekoski on toiminut Suomen Jääkiekkoliiton ja Suomen Pesäpalloliiton sihteerinä vuosina 1947–1950, Suomen Nyrkkeilyliiton hallituksen jäsenenä vuosina 1937–1938 sekä Keilakerho Neekerien puheenjohtajana vuosina 1954–1960.
Supposed Former Infatuation Junkie
Supposed Former Infatuation Junkie on kanadalaisen laulaja-lauluntekijä Alanis Morissetten albumi vuodelta 1998. Albumi ei menestynyt kaupallisesti yhtä hyvin kuin Morissetten edellinen albumi Jagged Little Pill, mutta nousi kuitenkin listaykköseksi Yhdysvalloissa. Albumia on myyty siellä 2,6 miljoonaa kappaletta.
Albumin tunnetuin kappale on singlenä julkaistu "Thank U". "Thank U" ja kappale "So Pure" ovat olleet Grammy-ehdokkaina. Albumin nimi tulee yhdestä kappaleen "So Pure" säkeestä.
Kappaleet
Kaikki kappaleet kirjoittaneet Alanis Morissette ja Glen Ballard, ellei toisin mainittu.
Matthew Lewis
Lapsuus
Lewis syntyi Horsforthissa, Leedsin kaupungissa, Länsi-Yorkshiressa Englannissa Lynda (o.s. Needham) ja Adrian Lewisin perheeseen. Hän on sisaruksista nuorin ja hänellä on kaksi vanhempaa veljeä, Christopher ja Anthony, sekä sisar Cyndi. Matthew on innokas rugbyfani ja kannattaa joukkuetta Leeds Rhinos. Hän aloitti Harry Potter -kirjasarjan lukemisen yhdeksänvuotiaana ja on nimennyt J. K. Rowlingin lisäksi suosikkikirjailijakseen Darren Shanin.
Ura
Lewis aloitti näyttelemisen jo viisivuotiaana televisio-ohjelmassa Elämän kaikki kortit. Lisäksi hän on näytellyt pieniä rooleja useissa sarjoissa, kuten Emmerdalessa.
Ennen ensimmäisen Harry Potter -elokuvan kuvauksia Lewis haki Neville Longbottomin roolia, ja näyttelikin tätä kaikissa kahdeksassa sarjan osassa. Roolia varten hän käytti tekohampaita, kahta numeroa liian suuria kenkiä ja muovinpaloja korviensa takana saadakseen ne höröttämään entistä enemmän. Elokuvan Harry Potter ja Feeniksin kilta kuvauksissa Lewisin tärykalvo repesi Bellatrix Lestrangea näytelleen Helena Bonham Carterin sohaistessa taikasauvan hänen korvaansa.
Vuonna 2011 hän näytteli Lester Colea Agatha Christien kiertävässä näytelmässä Verdict.
Lewis kävi marraskuussa 2010 markkinointikiertueella Helsingissä yhdessä Luna Lovekivaa esittävän Evanna Lynchin kanssa.
NHL-kausi 1962–1963
NHL-kausi 1962–1963 oli National Hockey Leaguen historian 46. kausi. Sen aikana kuusi NHL-joukkuetta pelasi kukin 70 runkosarjaottelua. Stanley Cupin voitti toisen kerran peräkkäin Toronto Maple Leafs, joka kukisti finaalisarjassa Detroit Red Wingsin otteluvoitoin 4–1.
Runkosarjan pistepörssin, Art Ross Trophyn ja Hart Memorial Trophyn voitti Detroit Red Wingsin Gordie Howe. Hän keräsi 70 ottelussa yhteensä 86 tehopistettä, joista 38 oli maaleja ja 48 syöttöpisteitä. Howe voitti myös pudotuspelien pistepörssin tehtyään 11 ottelussa 16 tehopistettä, joista 7 oli maaleja ja 9 maaliin johtaneita syöttöjä. Myös Howen tavoin Detroitia edustanut Norm Ullman keräsi pudotuspeleissä 16 tehopistettä. Ullmanin tehot muodostuivat 4 maalista ja 12 maalin johtaneesta syötöstä.
Parhaaksi tulokkaaksi ja Calder Memorial Trophyn saajaksi arvostettiin Toronto Maple Leafsin Kent Douglas. Parhaalle puolustajalle annettava James Norris Memorial Trophy puolestaan myönnettiin Chicago Black Hawksin Pierre Pilotelle.
Lihoslavlin piiri
thumb|250px|Lihoslavlin piiri Tverin alueen kartalla. Lihoslavlin piiri on paikallinen itsehallintoalue Tverin alueen keskiosassa Venäjällä. Vuonna 1929 perustetun piirin pinta-ala on 1 781 neliökilometriä ja asukkaita on 27 400 henkeä (vuonna 2009).
NHL-kausi 1962–1963
Runkosarja
''Lyhenteiden selitys: O = pelatut ottelut, V = voitot, H = häviöt, T = tasapelit, Pist. = pisteet, + = tehdyt maalit, − = päästetyt maalit. Pudotuspeleihin päässeet joukkueet on lihavoitu.''
Lihoslavlin piiri
Piirin hallinnollinen keskus on Lihoslavlin kaupunki. Lisäksi siihen kuuluu Kalašnikovon taajama ja 10 maalaiskuntaa:
NHL-kausi 1962–1963
Runkosarjan pistepörssi
''Lyhenteiden selitys: O = pelatut ottelut, M = maalit, S = syötöt, Pist. = pisteet, RM = rangaistusminuutit''
Umpikortteli
thumb|350px|Vasemmalta oikealle: umpikortteli, jossa on piharakennuksia, umpikortteli, jonka piha on avoin sekä avoin kortteli. Umpikortteli on kortteli, jossa toisiinsa kiinni rakennetut talot rajaavat sisäänsä piha-alueen, jolle kuljetaan kadulta porttikongin läpi. Umpikorttelin perusajatus on julkisen tilan eli kadun ja yksityisen tilan eli pihan erottaminen toisistaan. Samalla umpikortteleiden julkisivut muodostavat yhtenäisiä katunäkymiä ja rajaavat selkeästi katutilaa.
Lihoslavlin piiri
Alue on suureksi osaksi vanhaa tverinkarjalaisten asuinseutua. Vuosina 1937–1939 Lihoslavlin piiri kuului Kalininin alueen Karjalaiseen piirikuntaan. Vuonna 1989 karjalaisia oli 20 % piirin asukkaista.
NHL-kausi 1962–1963
Pudotuspelien pistepörssi
''Lyhenteiden selitys: O = pelatut ottelut, M = maalit, S = syötöt, Pist. = pisteet, RM = rangaistusminuutit''
Umpikortteli
Suomen suurin asuintalojen umpikortteli sijaitsee Helsingin Vallilassa Sammatintien–Somerontien–Kangasalantien–Anjalantien rajaamassa korttelissa numero 555.
Leili
Leili (myös putina tai hinkki ) on usein puusta tai nahasta valmistettu noin 2–3 litran kanto- ja säilytysastia, jolla voidaan kuljettaa mm. vettä tai viinaa pitkien matkojen päähän. Leilissä on yleensä nahkainen hihna ja kehikko on leveydeltään noin 15–28 cm pitkä. Leiliä on käytetty jo muinoin ennen juomapullon keksimistä.
Anton Stråka
Anton Leif Johan Stråka (s. 6. huhtikuuta 1998 Uusikaarlepyy) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa SM-liigajoukkue Vaasan Sportissa. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta Stråka osaa pelata myös laidassa.
Seuraura
Stråka on uusikaarlepyyläisen Muik Hockeyn kasvatti. Kaudella 2011–2012 hän pelasi MuIK:n ja pietarsaarelaisen Jeppis Hockeyn C-nuorten yhdistelmäjoukkueessa, jonka jälkeen 14-vuotias Stråka siirtyi kaudeksi 2012–2013 JYPin C-nuoriin. Kaudella 2013–2014 hän oli pudotuspeleissä joukkueensa paras maalintekijä kuudella osumallaan. Stråka voitti kauden päätteeksi C-nuorten SM-pronssia. Kaudella 2015–2016 hän oli pudotuspeleissä JYPin B-nuorten paras maalintekijä Jerry Turkulaisen kanssa kolmella osumallaan. Stråka voitti kauden päätteeksi B-nuorten SM-pronssia.
Kaudeksi 2016–2017 Stråka siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Mestis-joukkue JYP-Akatemiaan. Hänen tulokaskautensa toi siellä 46 runkosarja- ja viidessä playoff-ottelussa tehot 6+4=10. Akatemia menetti karsintojen päätteeksi lopulta sarjapaikkansa ja lopetti tämän myötä myös toimintansa.
Stråka nousi kaudella 2017–2018 JYPin SM-liigajoukkueeseen. Hän teki miesten pääsarjadebyyttinsä Mestarien liigan alkulohkon päätösottelussa 10. lokakuuta 2017 vieraissa valkovenäläistä H’K Njoman Hrodnaa vastaan. Hänelle vapautui viiden muun pääsarjadebytantin ohella paikka JYPin kokoonpanosta, kun joukkue antoi lähes puolelle edellisen ottelun kokoonpanostaan huilivuoron pikkuvammojen ja tiukan otteluohjelman myötä. Stråka merkittiin JYPin kolmannen ketjun oikeaan laitaan Micke Saaren ja Riku Tiaisen viereen. Hän sai ottelussa jääaikaa 12.19 minuuttia. Stråka keräsi teholukeman –1.
Stråka jatkoi kaudella 2017–2018 CHL-debyyttinsä jälkeen sittemmin lainalla Mestis-joukkue Heinolan Peliitoissa, jossa hän pelasi neljä ottelua. Stråka teki JYPissä SM-liigadebyyttinsä 24. marraskuuta 2017 Mikkelin Jukureita vastaan. Hänet merkittiin joukkueen nelosketjun keskelle laidoilleen Arttu Likola ja Joel Sund. Stråka sai ottelussa jääaikaa 9.40 minuuttia. Liigauransa avausmaalin hän teki 26. tammikuuta 2018 vieraissa Turun Palloseuraa vastaan. Stråkan osuma jäi 1–7-murskavoittoon päättyneen ottelun ratkaisumaaliksi. Hän pelasi kauden aikana JYPin miesten joukkueessa 20 runkosarja-, yhden playoff- ja viisi CHL-ottelua tehopistein 1+2=3. Stråkan voitti CHL:n mestaruuden. Hän pelasi suurimman osan kaudestaan kuitenkin JYPin A-nuorissa, joiden sisäisen tehotilaston Stråka voitti lukemalla +12.
Maaliskuussa 2018 Stråka teki JYPin kanssa 2+1-vuotisen SM-liigasopimuksen. Hän pelasi kaudella 2018–2019 joukkueessa 11 runkosarja-, yhden playoff- ja yhden CHL-ottelun tehopistein 2+1=3. Suurimman osan kaudestaan Stråka pelasi lainalla Mestis-joukkue KeuPa HT:ssä, jossa hän voitti kauden päätteeksi Mestis-hopeaa. Kaudella 2019–2020 Stråka vakiinnutti paikkansa JYPin nelosketjussa. Hänen ensimmäinen kokonainen SM-liigakautensa toi 50 runkosarjaottelussa tehot 4+1=5. Tammikuussa 2020 JYP jäädytti Riikka Sallisen pelinumeron 13, jota Stråka käytti ja hän pelasi loppukauden numerolla 22.
Kaudeksi 2020–2021 Stråka siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella monikansallisen ICE Hockey Leaguen itävaltalaisjoukkue Dornbirner EC:hen.
Stråka palasi kaudeksi 2021–2022 Mestikseen ja siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Imatran Ketterään. Marraskuussa 2021 seura lainasi hänet 9. tammikuuta 2022 asti kestävällä sopimuksella JYPin SM-liigajoukkueeseen, jonne Stråka hankittiin ensisijaisesti tuomaan leveyttä ja paikkaamaan mahdollisten alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuihin lähtevien pelaajien jättämiä aukkoja. Hän pelasi siellä 13 ottelua tehopistein 1+1=2, kunnes lainasopimuksensa päätyttyä Stråka palasi Ketterään. Hän voitti kauden päätteeksi Mestiksen mestaruuden. Stråka voitti kauden aikana myös Suomen Cupin.
Kaudeksi 2022–2023 Stråka palasi vuoden mittaisella sopimuksella JYPiin. Syyskuussa 2022 seura lainasi hänet toistaiseksi voimassa olevalla sopimuksella Ketterän Mestis-joukkueeseen, jossa Stråka pelasi kymmenen runkosarja- ja neljä Suomen Cupin ottelua. SM-liigassa hän teki yhden kauden piste-ennätyksensä tehtyään 39 runkosarjaottelussa tehot 5+4=9.
Stråka siirtyi kaudeksi 2023–2024 1+1-vuotisella sopimuksella Vaasan Sportiin. Joukkuetta valmentaa hänelle JYPistä tuttu Risto Dufva.
Maajoukkueura
Stråka on pelannut 11 nuorten ja kymmenen poikien maaottelua.
Pelityyli
Stråka on hänen aiemman seuransa JYPin verkkosivujen mukaan tunnollinen, kookas ja vahva kahden suunnan sentteri. Vaasan Sportin verkkosivujen mukaan hän on pelityyliltään alempien ketjujen luotettava pelaaja, joka kykenee myös tasaiseen pistetehtailuun.
Muuta
Stråkan isoveli Filip pelasi omalla urallaan puolustajana alempia sarjoja Muik Hockeyssa. Myös veljesten isä Hendry Stråka pelasi joukkueessa omalla pelaajaurallaan alemmilla sarjatasoilla ja hän on toiminut sittemmin Muikin juniorivalmentajana. Veljesten eno Simon Backman pelasi omalla urallaan puolustajana pudotuspelit ja playoutit mukaan lukien yhteensä 701 SM-liigaottelua Turun Palloseurassa ja Saimaan Pallossa.
Löyhkävalmuska
Löyhkävalmuska (Tricholoma inamoenum) on helttasienilaji valmuskojen suvussa.
Koko ja ulkonäkö
Lakki 3-6 cm leveä, aluksi kellomainen, myöhemmin laakeneva, sileä, kuiva ja himmeä, likaisen valkoinen-kermanvärinen tai säämiskänvärinen. Heltat paksut ja harvassa valkoiset-kermanvalkoiset. Jalka 5-10 cm pitkä, 0,5-1 cm paksu, valkea, tyvestä usein likaisen ruskea (jopa juurehtiva). Malto ohutta, valkoista. Haju valokaasumainen, maku karvas.
Esiintyminen
Löyhkävalmuska kasvaa tuoreissa kuusikoissa. Se on yleinen koko Suomessa.
Käyttö
Löyhkävalmuska on syömäkelvoton.
Kansallinen palveluväylä
Kansallinen palveluväylä eli Suomi.fi-palveluväylä on kansalliseen palveluarkkitehtuuriin osana kuuluva tiedonvälityskonsepti, jossa eri toimintaympäristöjen palveluiden tarvitsema tieto on saatavilla avoimien rajapintojen yli kaikille tietoa tarvitseville palveluille. Kukin palveluväylään liitetty järjestelmä hallitsee omia tietojaan sekä vastaa siitä, että muiden tarvitsemat tiedot ovat saatavissa välitysalustan kautta ottaen huomioon tietojen käyttöön liittyvät mahdolliset rajoitukset. Suomi.fi-palveluväylä perustuu Virossa kehitettyyn X-Road ratkaisuun ja hyödyntää X-Roadia teknisenä alustana.
Palveluväylä on konsepti, jossa lisätään siihen liitettyjen tietojärjestelmien yhteentoimivuutta. Tarkoituksena on mahdollistaa nykyistä paremmin asiakaspalveluiden ja palveluprosessien kehittäminen palveluissa tarvittavan tiedonvaihdon ja yleispalvelut mahdollistavan ratkaisukokonaisuuden avulla.
Kansallinen palveluväylä rakennetaan osana valtiovarainministeriön ja Väestörekisterikeskuksen Kansallisen palveluarkkitehtuurin toteuttamisohjelmaa. Ohjelma ajoittuu vuosiin 2014–2017. Valtio on rahoittanut ohjelmaa 100 miljoonalla eurolla.
Kansallisen palveluväylän tuotantoversio avattiin 18. marraskuuta 2015. Samaan aikaan otettiin käyttöön liityntäkatalogi, joka on hakemisto kaikista kansallisen palveluväylän liitynnöistä.
Palveluväylää hyödynnetään muissa kansalliseen palveluarkkitehtuurin kuuluvissa Suomi.fi-palveluissa, kuten Suomi.fi-asiointivaltuuksissa ja Suomi.fi-palvelunäkymissä. Tällöin muita palveluita käytetään palveluväylän kautta. Sen ensimmäinen merkittävä käyttökohde on joulukuussa 2015 avattu palvelunäkymien beta.suomi.fi-versio.
Under Rug Swept
Under Rug Swept on kanadalaisen laulaja-lauluntekijä Alanis Morissetten albumi vuodelta 2002. Albumin tunnetuin kappale on singlenä julkaistu "Hands Clean".
Kappaleet
Kaikki kappaleet sanoittanut ja säveltänyt Alanis Morissette.
Ville-Pertti Teuronen
Ville-Pertti Teuronen (s. 17. lokakuuta 1977) on suomalainen ralliautoilija.
Teuronen on osallistunut yhdeksään MM-rallin osakilpailuun, joista suurin osa on ajettu vuonna 2003 Suzukin autolla. Samana vuonna hän sijoittui junioreiden MM-sarjassa kuudenneksi.
Kesän 1944 ratkaisutaistelut
thumb|[[Jalkaväkirykmentti 12:n miehet ohittavat tuhotun T34-tankin Tali-Ihantalassa.]]
Kesän 1944 ratkaisutaistelut on termi jolla viitataan Suomen armeijan jatkosodassa käymiin taisteluihin Neuvostoliiton suurhyökkäyksiä vastaan Karjalankannaksella ja Laatokan Karjalassa.
2,6-dinitrotolueeni
2,6-Dinitrotolueeni (C7H6N2O4) on nitrattu aromaattinen yhdiste. Sitä käytetään orgaanisessa synteesissä räjähteitä, väriaineita ja polymeerejä valmistettaessa. 2,6-Dinitrotolueenin kanssa isomeerisia yhdisteitä ovat 2,3-, 2,4-, 2,5-, 3,4- ja 3,5-dinitrotolueenit.
Ominaisuudet
Huoneenlämpötilassa 2,6-dinitrotolueeni on keltaisia, punaisia tai ruskeita kiteitä. Yhdiste on käytännöllisesti katsoen veteen liukenematonta, mutta liukenee useisiin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin, kloroformiin ja etyleenidiamiiniin. Yhdiste ärsyttää voimakkaasti ihoa ja hengitysteitä. Yhdisteelle altistuminen voi aiheuttaa huonovointisuutta, pääkipua, kouristuksia ja methemoglobiinin muodostumisesta johtuaa ihon sinistymistä. 2,6-Dinitrotolueeni voi olla karsinogeeninen ja mutageeninen aine.
Valmistus ja käyttö
2,6-Dinitrotolueenia voidaan valmistaa nitraamalla tolueenia tai o-nitrotolueenia.Näissä reaktioissa muodostuu myös muita dinitrotolueeni-isomeereja.
2,6-Dinitrotolueenia voidaan käyttää ärjähdysaineiden valmistamiseen. Pelkistämällä siitä saadaan 2,6-tolueenidiamiinia, jota käytetään väriaineiden ja polyuretaanien valmistuksessa. Magnesiumpattereissa yhdistettä voidaan käyttää katodisena depolarisaattorina.
Eliittikisat 2009
Eliittikisat järjestettiin vuonna 2009 viidellä paikkakunnalla: Kuortaneella, Lapualla, Lappeenrannassa, Joensuussa ja Lapinlahdella.
Osakilpailut
300px|right|thumb|Lappeenranta: Naisten 400m aitajuoksun palkintojenjako
Kuortane
Kuortaneen eliittikisat järjestettiin 13. kesäkuuta 2009.
Miehet
Naiset
Lapua
Lapuan eliittikisat järjestettiin 8. heinäkuuta 2009.
Miehet
Naiset
Lappeenranta
Lappeenrannan eliittikisat järjestettiin 12. heinäkuuta 2009.
Miehet
Naiset
Joensuu
Joensuun eliittikisat järjestettiin 22. heinäkuuta 2009.
Miehet
Naiset
Lapinlahti
Lapinlahden eliittikisat järjestettiin 25. heinäkuuta 2009.
Miehet
Naiset
Synnynnäinen lonkkaluksaatio
Synnynnäinen lonkkaluksaatio eli synnynnäinen lonkkanivelen sijoiltaanmeno on vastasyntyneellä ilmenevä lonkkanivelen kehityshäiriö. Lonkkaluksaatiossa reisiluun pää sijaitsee lonkkamaljakon ulkopuolella.
Synnynnäisen lonkkaluksaation toteaminen
Synnynnäinen lonkkaluksaatio todetaan synnytyssairaalassa tehtävän vastasyntyneen kliinisen tutkimuksen yhteydessä tai myöhemmin tehtävissä neuvolatarkastuksissa. Synnynnäinen lonkkaluksaatio todetaan noin yhdellä tuhannesta vastasyntyneestä. Vika on huomattavasti yleisempi tytöillä kuin pojilla, noin neljä viidesosaa potilaista on tyttöjä. Myös esikoisilla on myöhemmin syntyneitä sisaruksia suurempi riski lonkkaluksaatioon. Tämä johtuu siitä, että ensisynnyttäjällä on usein ahtaampi lantio kuin jo aiemmin synnyttäneillä äideillä. Ahdas lantio lisää syntyvän lapsen lonkkien virheasentojen mahdollisuutta.
Synnynnäisen lonkkaluksaation hoito
Synnynnäistä lonkkaluksaatiota hoidetaan lasta- tai valjashoidolla. Lastahoidossa lapselle asetetaan lonkkalasta (ns. von Rosenin lasta), jonka avulla lonkka muotoutuu oikeaan asentoon. Lastan sisällä on metallirunko, joka on päällystetty solumuovilla. Valjashoidossa lapselle asetetaan Pavlikin valjaat, joiden avulla lonkkaluksaatiota sairastavan lapsen jalat pysyvät sammakkoasennossa.
Lasta- tai valjashoidon pituus on kuudesta viikosta jopa kolmeen kuukauteen riippuen lonkkavian laadusta.
Black Moon Rising
Black Moon Rising on ruotsalaisen power metal -yhtye Falconerin kahdeksas studioalbumi, joka julkaistiin 10 kesäkuuta 2014 levymerkillä Metal Blade Records.
Eräänä kauniina päivänä
Eräänä kauniina päivänä on yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1996. Se on romanttinen komedia kahdesta yksinhuoltajasta, joita esittävät Michelle Pfeiffer ja George Clooney. Elokuvassa vilahtelee myös monia New Yorkin matkailukohteita.
Swakop (joki)
thumb|right|Swakopjoki tulvii n. 20 km Swakopmundistä itään 15.2.2008.
Swakop (naman kielellä Tsoaxaub) on joki Namibian länsiosassa. Se virtaa mereen Swakopmundin kaupungin etelälaidalla. Joessa on vettä vain ajoittain, ja mereen saakka sitä pääsee vain erittäin harvoin, ehkä kerran, pari vuosikymmenessä. Viimeksi joki on saavuttanut meren vuosina 2011 ja 2022. Yläjuoksulla kuitenkin virtaa noin 40 miljoonaa kuutiometriä vettä vuosittain.
Swakopjoen suun alueella ja sen vieressä olevalla dyynialueella on runsaasti lintuja ja joitakin erikoisia kasveja, kuten ikilehti (Welwitschia mirabilis), jotka käyttävät hyväkseen mereltä säännöllisesti tulevaa sumua, kun muuta kosteutta ei yleensä ole saatavilla.
Swakopin pohjavesi on näillä seuduilla laskenut 0,3 m entistä syvemmälle, johtuen siitä, että joen yläjuoksulle on rakennettu kaksi suurta patoa.
Vaikka joessa ei olekaan aina vettä, on Swakopjoen laaksoon syntynyt jonkin verran maataloutta, ja seutu tunnetaan tuoreista vihanneksista, tomaateista, parsasta ja oliiveista. Viljelijät ovat jossain määrin huolissaan siitä, että suola ja uraani (joka saattaa olla alueella luontaisesti esiintyvää, tai sitten peräisin Rössingin uraanikaivoksesta saattaa vaarantaa maatalouden Swakopin alajuoksulla.
Hydrologia
Von Bach -pato Okahandjan lähellä ja Swakoppoort-pato Gross Barmenin länsipuolella joen yläjuoksulla ovat tärkeitä koko keskisen Namibian vesihuollon kannalta. Swakopjoella on myös lähteitä ja kosteikkoalueita joen alajuoksulla. Siellä pohjavesi kuitenkin on suolaista maan suolaantumisen vuoksi.
Joen alajuoksulla tulvat ovat yleistyneet, koska joen galleriametsiä käytetään yhä enemmän maatalouteen. Tämän vuoksi veden virtausnopeus on aiempaa suurempi ja näin ollen eroosio on joen uomassa kasvanut.
Kasvillisuus ja eläimistö
Swakopjoki virtaa hyvin erilaisten kasvillisuusalueiden läpi. Valuma-alueesta 29 % on korkealla sijaitsevaa ruohosavannia, 28 % on pensassavannia, 34 % puoliaavikon ja savannin välistä siirtymäaluetta ja 9 % kuuluu keskiseen Namibin aavikkoon.
Korkeammilla seuduilla esiintyy enemmän tai vähemmän tiivistä pensaskasvillisuutta. Kuivemmalla alajuoksulla kasvillisuuden esiintyminen rajoittuu itse joen uomaan, jonka tyypillisiä kasveja ovat Faidherbia albida, tamariskit (Tamarix), kirahviakaasia (Acacia erioloba), Salvadoraceae-heimon kasvit, erilaiset viikunat, Euclea-lajit, tupakat (Nicotiana spp.), hulluruohot, meskitet (Prosopis), joista monet ovat ns. vieraslajeja.
Villieläimiä esiintyy Swakopjoen juoksulla käytännöllisesti katsoen ainoastaan vähän asutetulla alajuoksulla. Näitä ovat eri antiloopit, pienet saalistajaeläimet ja linnut. Suuria nisäkkäitä, kuten elefantteja, sarvikuonoja, leijonia ja muita suuria kissaeläimiä ei tämän joen varrelta enää löydy. Muualla valuma-alueella on kuitenkin useita villieläinfarmeja turisteja varten, ja niissä pidetään suuria kissapetoja.
Joen käyttö ja asutus
Toisin kuin läntisen Namibian monien muiden enimmäkseen kuivien jokien kohdalla, Swakopjoen valuma-alueella on useita taajamia tai kaupunkeja, kuten Usakos, Karibib, Otjimbingwe, Okahandja sekä Namibian pääkaupunki Windhoek. Valuma-alueen väkiluku on näin yli 200 000 henkeä.
Joen yläjuoksun valuma-alueella maatilat sijaitsevat usein kaukana joesta, ja niillä harjoitetaan laajaa karjan laiduntamista. Itse jokilaaksossa taas intensiivinen maatalous ja puutarhakasvien kuten parsan viljely on mahdollista, johtuen sinne rakennetuista padoista sekä siitä, että pohjavesi ei ole kovin syvällä. Pohjaveden laaja käyttö maataloudessa ja kaupunkien suuri vedenkulutus ovat vaikuttaneet pohjaveden osittaiseen ehtymiseen. Tämä on johtanut etenkin joen alajuoksulla monien lähteiden kuivumiseen sekä kasvillisuuden katoamiseen galleriametsistä. Maanviljelyn vuoksi eroosio on kiihtynyt huomattavasti, mikä on johtanut maa-aineksen huuhtoutumiseen pois ja Swakopjoen tulvien voimistumiseen.
Alajuoksun valuma-alueen uraanikaivokset, kuten Langer Heinrichin kaivos ja Rössingin uraanikaivos Khanjoen tuntumassa kuluttavat valtavat määrät vettä, millä on oma vaikutuksensa pohjaveteen. Lisäksi usein väitetään, että radioaktiiviinen pöly pääsee näiltä avolouhoksilta Swakopjokeen, niin että alajuoksulla kasvatettavat kasvikset saattavat jossain määrin olla radioaktiivisuuden saastuttamia.
Aivan joen suun tuntumassa Swakopmundin kaupungin reunassa sijaitsee huomattava Swakopjoen silta.
Guy A. Sansaricq
Guy A. Sansaricq (6. lokakuuta 1934 Jérémie – 21. elokuuta 2021 ) oli syntyjään haitilainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi haitilaiseen Les Cayesin hiippakuntaan 29. kesäkuuta 1960 ja inkardinoitiin Brooklynin hiippakuntaan Yhdysvaltoihin 9. tammikuuta 1991. Hänet nimitettiin Brooklynin vihkipiispaksi ja Glenndálochan titulaaripiispaksi 6. kesäkuuta 2006. Piispaksi konsekroinnin suoritti 22. elokuuta Nicholas Anthony DiMarzio, jota avustivat Thomas Vose Daily ja Ignatius Anthony Catanello.
Sansaricq jäi eläkkeelle 6. lokakuuta 2010.
Antti Kalliomäki
Antti Tapani Kalliomäki (s. 8. tammikuuta 1947 Siikainen) on suomalainen poliitikko, joka ennen poliittista uraansa tuli tunnetuksi yleisurheilijana. Kalliomäki oli SDP:n kansanedustaja vuosina 1983–2011 ja toimi kauppa- ja teollisuusministerinä vuosina 1995–1999, valtiovarainministerinä vuosina 2003–2005 ja opetusministerinä vuosina 2005–2007.
Urheilu-ura
Kalliomäki aloitti liikunnan harrastamisen nuorena, ja se myös ohjasi hänen ammatinvalintaansa. Hän suoritti asevelvollisuutensa armeijan urheilujoukoissa ja opiskeli liikunnanopettajaksi Helsingin yliopistossa. Valmistumisensa jälkeen hän toimi liikunnanopettajana Vantaalla.
Kalliomäen laji oli seiväshyppy, jossa hän saavutti maailmanluokan tason huippu-urheilijana. Kalliomäki oli mukana kolmissa olympialaisissa (1972, 1976 ja 1980), ja vuonna 1976 Montrealissa hän oli lähellä olympiakultaa mutta jäi lopulta hopealle samalla tuloksella (550) kisan voittaneen Puolan Tadeusz Slusarskin kanssa. Prahan EM-kisoissa 1978 hän voitti hopeaa. EM-hallikisoista Kalliomäki voitti kultaa (1975), kolme hopeaa ja yhden pronssin. Hän voitti urallaan kahdeksan seiväshypyn Suomen mestaruutta. Parhaimmillaan Kalliomäki hyppäsi 566 cm. Hän paransi Suomen ennätystä yhteensä yhdeksän kertaa.
Aktiiviuransa jälkeen Kalliomäki veti pari vuotta yleisurheilun MM-valmennusprojektia, jolla tavoiteltiin menestystä maailmanmestaruuskisoissa Helsingissä 1983.
Poliittinen ura
Kalliomäki oli kansanedustajana vuodesta 1983 vuoteen 2011. Vuoden 2011 eduskuntavaaleissa hän ei enää asettunut ehdolle. Kalliomäki toimi ministerinä kolmesti: kauppa- ja teollisuusministerinä Lipposen I hallituksessa vuosina 1995–1999, valtiovarainministerinä (sekä varapääministerinä) vuosina 2003–2005 ensin Jäätteenmäen hallituksessa ja sitten Vanhasen I hallituksessa sekä opetusministerinä Vanhasen I hallituksessa vuosina 2005–2007. Opetusministerinä Kalliomäki vastusti esitystä yliopistojen lukukausimaksuista Euroopan talousalueen ulkopuolelta tuleville opiskelijoille. Vanhasen II hallitus kuitenkin mahdollisti ne uudessa yliopistolaissa. Kalliomäki toimi myös SDP:n eduskuntaryhmän puheenjohtajana vuosina 1991–1995 sekä 1999–2003.
Kalliomäki valittiin Taideteollisen korkeakoulun kunniajäseneksi 2008.
Yksityiselämä
Kalliomäki on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta, joista Tuomas Kalliomäki (s. 1970) on entinen SM-liigatason jääkiekkoilija.
Dixon
Dixon on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
ELSA Finland
ELSA Finland ry eli The European Law Students' Association Finland on suomalainen opiskelijajärjestö ja Suomen kansallisryhmä ELSA-verkostossa (The European Law Students' Association). ELSA Finlandin tehtävänä on tukea Suomen paikallisyhdistysten toimintaa, sekä parantaa niiden keskinäistä kommunikaatiota toimimalla siltana paikallisyhdistystensä välillä. Suomen ELSA-verkosto toimii liittona. ELSA Finlandilla on myös äänivalta ELSAn kansainvälisissä asioissa.
ELSA Finlandiin kuuluu yhteensä neljä paikallisyhdistystä: ELSA Rovaniemi, ELSA Joensuu, ELSA Turku ja ELSA Helsinki, jotka käyttävät ylintä päätösvaltaa ELSA Finlandissa yhtäläisin äänioikeuksin. Toimeenpanevana elimenä ELSA Finlandissa toimii vuodeksi kerrallaan valittava liittohallitus. Paikallisyhdistysten kautta Suomessa ELSAan kuuluu noin 2 500 oikeustieteen ylioppilasta, koko kansainvälisen verkoston jäsenmäärän ollessa noin 60 000.
Organisaatio
Paikallistasolla ELSA-verkosto koostuu paikallisyhdistyksistä, jotka ovat sitoutuneet ELSAn tavoitteisiin ja edistävät niitä omassa yliopistossaan. Paikallisryhmiä on Euroopassa yli 400. Suomessa jokainen paikallisyhdistys edustaa tiettyä kaupunkia ja oikeustieteellistä tiedekuntaa. Suomen ELSA-paikallisyhdistykset ovat: ELSA Helsinki, ELSA Joensuu, ELSA Rovaniemi ja ELSA Turku.
Kansallisen tason ELSA-verkosto koostuu kansallisryhmistä, jotka toimivat paikallisryhmien yhdysjärjestöinä. Jokainen kansallisryhmä toimii oman maansa edustajana. Kansallisryhmiä on yhteensä 43. Kansallisryhmä koostuu paikallisryhmien vuosittain valitsemasta hallituksesta. Kansallisryhmä myös edustaa paikallisryhmiä ELSAn kansainvälisissä kokouksissa ja huolehtii kansainvälisestä yhteydenpidosta välittäen tietoa verkoston toiminnasta paikallisryhmille. ELSA Finland on Suomen kansallinen ELSA-ryhmä.
Historia
Ensimmäinen kontakti ELSA Internationaliin otettiin vuonna 1982, minkä jälkeen ELSA Finland hyväksyttiin ELSAn eli The European Law Students' Associationin viralliseksi jäseneksi vuonna 1983. ELSA Finland rekisteröitiin Suomessa omana yhdistyksenään vuonna 1987.
ELSAn toiminta
ELSA kuvailee toimintansa tarkoitukseksi tuoda monipuolisuutta oikeustieteelliseen koulutukseen sekä kehittää oikeustieteen opiskelijoiden ja nuorten lakimiesten keskinäistä ymmärrystä ja sosiaalista vastuuntuntoa. ELSA pyrkii tarjoamaan oikeustieteen opiskelijoille mahdollisuuden luoda kansainvälisiä kontakteja sekä oppia muista kulttuureista ja oikeusjärjestelmistä kriittisen vuoropuhelun ja tieteellisen yhteistyön hengessä. Tavoitteena on auttaa opiskelijoita hankkimaan käytännön kokemusta oikeudellisesta työstä ja vastaamaan kansainvälistyvän työelämän haasteisiin.
ELSAn toiminta koostuu valikoimasta akateemisia ja ammatillisia tapahtumia, joita järjestämisestä vastaavat pääsääntöisesti ELSAn paikallisryhmät itsenäisesti. ELSA Järjestää jäsenilleen mm. seuraavia aktiviteetteja:
Perinteiset tapahtumat
ELSA Finland järjestää vuosittain ainakin seuraavat perinteeksi muodostuneet tapahtumat:
Jäsenlehti
ELSA Finlandilla on ollut vuodesta 2013 vuoteen 2016 oma kansallinen jäsenlehti ELSIMIA, joka ilmestyi sähköisessä muodossa kaksi kertaa vuodessa. Lisäksi ELSA International on julkaissut vuodesta 1989 alkaen koko ELSA-verkoston kattavaa Synergy Magazine -lehteä, joka ilmestyi aiemmin sähköisen version lisäksi myös painettuna lehtenä.
Sinikka Niemi
Eva Sinikka Niemi (o.s. Buss, 1975 asti; s. 21. huhtikuuta 1951 Vaasa) on suomalainen filosofian tohtori ja ruotsin kielen emeritaprofessori. Hän toimi professorina vuodesta 2005 lähtien Joensuun yliopiston, vuonna 2010 Itä-Suomen yliopistoksi muuttuneen yliopiston palveluksessa.
Niemi on filosofian kandidaatti vuodelta 1980 ja lisensiaatti vuodelta 1982 (Åbo Akademi). Lisäksi hän opiskeli Yhdysvalloissa Arizonan yliopiston kielitieteellisessä instituutissa (1989) ja Tarton yliopistossa (2000). Filosofian tohtoriksi Niemi valmistui Joensuun yliopistosta (2001). Hänen englanninkielinen väitöskirjansa (2001) otsikkona oli Swedish Syntax at Late Stages of Language Acquisition: Studies on Normal Monolingual, Bilingual and SLI Speakers.
Ennen professuuriaan Niemi työskenteli Joensuun korkeakoulussa/yliopistossa assistentin viransijaisena (1980–1981), virkaatekevänä lehtorina (1981–1983) ja lehtori (1984–2004). Tähän sisältyi Suomen Akatemian tutkimusassistenttuuri (1989–1992) ja jatko-opintoja Arizonan yliopistossa (1989) ja tutkimustyötä Bostonissa (1989–1990). Hän toimi yliassistenttina (aluksi viransijaisena, 2002–2004). Niemi on ollut vuodesta 1975 naimisissa Jussi Niemen (s. 1950) kanssa, joka nimitettiin vuonna 1998 yleisen kielitieteen professoriksi.
Joseph Michael Sullivan
Joseph Michael Sullivan (23. maaliskuuta 1930 Brooklyn – 7. kesäkuuta 2013 ) oli yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Brooklynin hiippakuntaan 2. kesäkuuta 1956 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Sulianan titulaaripiispaksi 4. lokakuuta 1980. Piispaksi vihkiminen seurasi 24. marraskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Francis John Mugavero, jota avustivat John Joseph Snyder ja Charles Richard Mulrooney.
Sullivan jäi eläkkeelle 12. toukokuuta 2005.
Vladimir Kopteff
Vladimir Kopteff (10. heinäkuuta 1932 Viipuri - 15. lokakuuta 2007 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari ja -graafikko. Kopteff teki visuaalisesti selkeitä mustavalkoiseen konstruktivistiseen rakentamiseen perustuvia teoksia. Niissä on herkkiä mustia viivoja valkoisella pohjalla tai valkoisia viivoja mustalla pohjalla.
Rolf Witting
Rolf Johan Witting (30. syyskuuta 1879 Viipuri – 11. lokakuuta 1944 Porvoon maalaiskunta) oli suomalainen merentutkija ja Ruotsalaisen kansanpuolueen (RKP) poliitikko. Witting toimi Suomen ulkoministerinä välirauhan aikana ja jatkosodan alkupuolella vuosina 1940–1943.
Tieteellinen ura
Witting pääsi ylioppilaaksi 1897 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1907, lisensiaatiksi 1909 ja tohtoriksi 1910.
Tieteellisellä urallaan Witting toimi Helsingin observatorion tähtivalokuvaustöiden assistenttina 1899–1901 ja Suomen Tiedeseuran meritieteellisen tutkimuksen assistenttina 1902–1910, johtajana 1911–1917 ja hydrologina 1918. Witting oli tämän jälkeen Merentutkimuslaitoksen johtajana ja professorina 1919–1936. Hän oli kansainvälisestikin arvostettu merentutkija.
Poliittinen ura
Witting oli Ruotsalaisen Kansanpuolueen kansanedustajana 1924–1926. Hän oli kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeri Ingmanin II hallituksessa 1924–1925, samoin Svinhufvudin II hallituksessa 1930–1931. Kivimäen hallituksessa Witting oli apulaisvaltiovarainministeri ja apulaisulkoministeri 1933–1936.
Witting oli tunnettu saksalaismielisyydestään, suhtautui epäluuloisesti länsivaltoihin Englantiin ja Ranskaan eikä ollut myöskään kiinnostunut yhteistyöstä Skandinavian maiden kanssa. Ulkoministerinä Witting oli muun muassa allekirjoittamassa muiden Saksan liittolaismaiden kanssa antikomintern-sopimusta, johon Suomi liittyi marraskuussa 1941.
Sortovuosina nuoruutensa elänyt Witting ei ollut unohtanut kagaalia, passiivista ja aktiivista vastarintaa eikä Saksan silloista tukea pienelle, itsenäistyvälle Suomelle. Wittingille oli ominaista idealismi sekä Venäjän ja venäläisyyden kokeminen suurimmaksi uhaksi sen yhteiskuntajärjestelmästä riippumatta.
Wittingin suomen kielen taito oli heikko ja tämä haittasi hänen yhteydenpitoaan poliittisiin piireihin, mm. eduskunnan ulkoasiainvaliokuntaan.
Reksuo
Reksuo on suo Somerolla, Kosken rajalla Varsinais-Suomen maakunnassa. Suoyhdistymätyypiltään Reksuo on keskiosastaan laakea konsentrinen kermikeidas. Natura 2000 -suojeluohjelmaan kuuluva suo on edustava, hyvin kehittynyt ja suhteellisen luonnontilainen kokonaisuus, johon laitaosien ojitus kuitenkin on jonkin verran vaikuttanut. Suon keskiosassa on avovetisiä allikoita ja näiden ympärillä kuivempien kermien kanssa vuorottelevat vetisemmät kuljut. Suo on Someron suurin, ja yhdessä Tammelan Torronsuon kanssa sitä on pidetty Etelä-Suomen rannikon kermikeidasalueen soista edustavimpana ja parhaiten kehittyneenä.
Rolf Witting
Sotakabinetti
Rolf Witting oli vahva ulkoministeri ja sotakabinettikonstellaatiossa vahva toimija. Silti hän pysyi lojaalina Rytille niin tämän pääministeri- kuin presidenttikaudellakin. Ryti totesi Rolf Wittingistä, että hän oli tehnyt suuria palveluksia isänmaalle, varsinkin johtaessaan ulkopolitiikkaa Neuvostoliiton rankan painostuksen alaisuudessa välirauhan aikana. thumb|Witting ja Ruotsin ulkoministeri [[Christian Günther keväällä 1941.]] Risto Ryti hoiti omalla pääministerikaudellaan yhteydet Ison-Britannian ja Yhdysvaltain Suomen-lähettiläiden kanssa. Tultuaan presidentiksi joulukuussa 1940 hän halusi edelleen pääsääntöisesti pitää käsissään yhteydet lähettiläisiin, Ison-Britannian Gordon Verekeriin ja Yhdysvaltain Arthur Schoenfeldiin. Tämä ei tietenkään merkinnyt, ettei myös Witting hoitanut heidän kanssaan asioita. Pääministeri Jukka Rangell puolestaan ei halunnutkaan puuttua hänelle vieraaseen ulkopolitiikkaan. Ulkoministeri Rolf Wittingille jäi siten ”yksinoikeus” Saksan Suomen-lähettilääseen Wipert von Blücheriin, mikä on sittemmin johtanut ylimitoitettuihin tulkintoihin Wittingin saksalaismielisyydestä. Neuvostoliiton Suomen-lähettiläs oli puolestaan niin ”mahdoton” Suomen suhteen, ettei modus vivendiä syntynyt Wittingin ja Ivan Zotovin välille.
Ulkoministerin käytettävissä oleva tieto on tärkeä päätöksentekoon vaikuttava tekijä. Tutkimuksen perusteella on todettava suomalaisten diplomaattien toimittamien raporttien olleen tiedoiltaan hyvin kattavia. Suomalainen radiotiedustelu pystyi yllättävän hyvin sieppaamaan Ison-Britannian ja Yhdysvaltain Suomen edustustojen sähkeidenvaihtoa pääkaupunkien välillä. Radiotiedustelu pystyi toimittamaan ulkoasiainjohdolle myös Washingtonin ja Moskovan ja Kuibyševin välisen radioliikenteen viestejä. Radiotiedustelun kautta tulivat Wittingin tietoon myös eduskunnasta tapahtuneet tietovuodot. Ulkoministerillä oli käytettävissään samat tiedot kuin presidentillä. Suomen välit Hitlerin Saksaan olivat olleet viileät pitkään jo ennen talvisotaa ja tilanne jatkui aina syksyyn 1940. Ulkoministerin tavoite oli talvisodan päättymisen jälkeen saada aikaan mahdollisimman moneen suuntaan hyvät suhteet. Neuvostoliitto ja Saksa olivat tietysti erityisasemassa. Näiden keskinäisistä suhteista ei vuonna 1940 ollut selvää kuvaa. Merkillepantavaa on, että Rolf Witting oli valintansa aikana hyvissä kirjoissa anglosaksisessa maailmassa. Saksassa Wittingiä pidettiin lähinnä sosiaalidemokraattina ja anglofiilinä. Myös Ison-Britannian Helsingin-lähettiläs Gordon Vereker piti Wittingiä hyvin englantilaismielisenä ja hyvänä valintana maansa kannalta.
Keväällä ja kesällä 1940 Saksan sotavoimat miehittivät Tanskan ja Norjan sekä murskasivat Belgian, Hollannin, Luxemburgin ja Ranskan puolustukset uskomattoman tehokkaalla armeijallaan. Tässä tilanteessa Neuvostoliitolla oli vapaat kädet painostaa pientä läntistä naapuriaan. Suomi oli monella tapaa maahan lyöty. Suomen ja Ruotsin puolustusliittoajatus sai tässä tilanteessa Wittingistä tukevan tukijan. Asia kaatui kuitenkin sekä Neuvostoliiton että Saksan vastustukseen. Neuvostoliiton arrogantin lähettilään Ivan Zotovin jälkeen tulleeseen uuteen lähettilääseen Pavel Orloviin Witting yritti luoda hyvät ja luottamukselliset suhteet, mutta aika ei riittänyt.
Reksuo
Suon rakenne ja historia
Suon suurin turpeen syvyys on 7,3 metriä suon keskiosan allikoiden kohdalla. Suon pohja on kauttaaltaan savea ja turpeen pohjakerros muodostuu metsähumuksesta. Turpeen pohjahorisontti suon keskiosassa koostuu 1–2 metristä saraturvetta, jossa on runsaasti kortetta ja paikoin myös järviruokoa. Myös raatteen, suovehkan, pullosaran, vesikuusen ja pohjanlumpeen siemeniä on suon syvimmän kohdan pohjassa runsaasti. Suon reunaa kohti kortteen määrä vähenee ja lehtipuiden kuten koivun ja lepän lehtien osuus kasvaa ja saraturve ohenee alle metriin. Saraturvetta peittää kauttaaltaan rahkaturve, joka jakautuu poikkeuksellisen selvästi tummaan, pitkälle maatuneeseen alaosaan ja vaaleaan, heikommin maatuneeseen yläosaan.