cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jan Masaryk
Ulkoministerinä
Masaryk toimi edelleen ulkoministerinä vuonna 1945 vapautetun Tšekkoslovakian monipuoluehallituksessa. Klement Gottwaldin johtamien kommunistien asema vahvistui 1946 vaaleissa, mutta Masaryk pysyi ulkoministerinä. Hän oli solmimassa ystävyyssopimusta Neuvostoliiton kanssa, mutta pettyi Neuvostoliiton kieltoon Tšekkoslovakian osallistumisesta Yhdysvaltojen Marshall-apuun. Enemmistö ei-kommunistisista hallituksen jäsenistä erosi keväällä 1948 toivoen saavansa sillä tavoin uudet vaalit. Presidentti Beneš epäili uusien vaalien vievän maan sisällissotaan, minkä takia hän antoi tukensa Gottwaldin johtamalle kommunistihallitukselle. Myös Masaryk pysyi ulkoministerinä, vaikkakin hän oli pettynyt asemaansa.
Masarykin kuolema
Kommunistit ottivat vallan käsiinsä helmikuun 1948 lopussa (Tšekkoslovakian vallankaappaus 1948). Masaryk löydettiin ulkoministeriön virka-asunnon kylpyhuoneen ikkunan alta kuolleena, pukeutuneena yöasuun 10. maaliskuuta 1948. Virallisissa tutkimuksissa hänen todettiin tehneen itsemurhan hyppäämällä ikkunasta alas. On arveltu, että hänet työnnettiin ikkunasta, jotta kommunistien suunnitelmat toteutuisivat.
Donald II
thumb|1700-luvulla tehty piirros Donald II:sta. Donald II (, s. ? – k. 900) oli Skotlannin kuningas vuosina 889–900. Hän oli kuningas Konstantin I:n poika. Hänet surmattiin vuonna 900 ja haudattiin Ionaan, jolloin hänen seuraajakseen tuli hänen serkkunsa Konstantin II.
Hollannin Grand Prix 1970
Hollannin Grand Prix 1970 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 21. kesäkuuta 1970 Circuit Park Zandvoort -radalla. Kilpailun voitti Jochen Rindt, jolle voitto oli kauden toinen. Brittiläinen Piers Courage kuoli kilpailussa sattuneessa onnettomuudessa.
Savage (rap-muusikko)
Demetrius Savelio (s. 28. kesäkuuta 1981 Auckland, Uusi-Seelanti), taiteilijanimeltään Savage, on uusiseelantilainen rap-muusikko.
Moonshine (2005-2007)
Savagen ensimmäinen soolosingle Swing julkaistiin tammikuussa 2005. Kappaleesta tuli hitti ja se nousi Uuden-Seelannin single listan ykkössijalle.Kolme kuukautta myöhemmin Savage julkaisi ensimmäisen soolo-albuminsa nimeltä Moonshine.Toinen single Moonshine (mukana Akon) myi kultaa Australiassa.
Savage Island (2008-2009)
Swingistä tehtiin uusi versio Soulja Boy Tell 'Emin kanssa.Single myi 1 500 000 kappaletta Yhdysvalloissa. Helmikuussa 2009 Savage julkaisi toisen albuminsa nimeltä Savage Island.Albumilta Julkaistiin singlet:Wild Out (Chooo Hooo), Hot Like Fire ja I Love The Islands''.
Epitome de Caesaribus
Epitome de Caesaribus on tuntemattoman tekijän kirjoittama lyhennelmä roomalaisen historioitsijan Aurelius Victorin teoksesta. Se kirjoitettiin luultavasti 300-luvun lopulla tai 400-luvun alussa. Teos käsittelee Rooman keisareita aina Augustuksesta Theodosius Suureen.
Eintracht Frankfurt
thumb|250px|Eintracht Frankfurtin kotistadion, Deutsche Bank Park
Eintracht Frankfurt on saksalainen, 8. maaliskuuta 1899 perustettu jalkapalloseura, joka lukeutuu Saksan perinteikkäimpiin. Se nousi keväällä 2012 maan pääsarjaan Bundesliigaan ja on sen jälkeen sijoittunut parhaimmillaan kuudenneksi heti kaudella 2012–2013. Joukkueen paras sijoitus vuonna 1963 alkaneessa Bundesliigassa on kolmas, mihin se on yltänyt useamman kerran. Vuonna 1959 se voitti Saksan mestaruuden.
Pelaajat
''Päivitetty 15. elokuuta 2023.''
Dalmatika
thumb|Dalmatika thumb|Dalmatikaan pukeutunut katolinen diakoni Dalmatika on nykyään läntisten kirkkojen, muun muassa katolisten ja anglikaanien käyttämä piispan ja diakonin liturginen vaate, joka muistuttaa ortodoksista stikaria. Sitä käytetään myös jossain määrin Ruotsin kirkossa, kuten Upsalan tuomiokirkossa. Diakonin käyttämänä dalmatika vastaa papin messukasukkaa. Aiemmin piispat pukivat dalmatikan messukasukan alle. pienoiskuva|Diakoni pukeutuneena dalmatikaan viettämässä messua paavi Benidictus XIVːn kanssa Dalmatikan alla käytetään albaa ja stolaa. Dalmatika on yleensä valmistettu samanlaisesta materiaalista kuin messukasukka. Se on alban mallinen, mutta lyhyempi, sen hihat ovat lyhyemmät kuin albassa ja sen sivuilla on halkiot helpottamassa päällepukemista. Alkuaan dalmatika oli valkoinen ja se on väljähihainen, polvitaipseeseen saakka ulottuva vaate, jota kannetaan alban päällä. Se voi olla rikkaasti koristeltu Dalmatikan kaula-aukko on useimmiten pyöreä, joskus myös v-mallinen tai neliön muotinen kaula-aukko. Hihansuissa, kaula-aukossa ja helmassa oli usein leveä kirjonta. Sitä koristaa kaksi, alkuaan punaista raitaa (clavi), jotka ulottuvat olkapäiltä dalmatikan helmaan edessä ja takana.
Historia
Alun perin dalmatika oli lähinnä naisten (mutta myöhemmin enemmän myös miesten) käyttämä kokopitkä tunikamainen mekko antiikin Roomassa
Dalmatika oli suosittu erityisesti valtakunnan itäisissä osissa. Bysantin eli Itä-Rooman valtakaudella dalmatikan käyttö yleistyi entisestään kietaisuasujen eli miesten toogan ja naisten pallan käytännössä kadotessa.
Lännessä Dalmatikasta kehittyi keskiajan leveähihainen mekkomuoti.
Émile Waldteufel
thumb|210px|Émile Waldteufel Charles Émile Lévy Waldteufel (9. joulukuuta 1837 Strasbourg – 12. helmikuuta 1915 Pariisi) oli ranskalainen säveltäjä ja pianisti.
Waldteufel syntyi Strasbourgissa musikaaliseen perheeseen ja muutti nuorella iällä Pariisiin. Vuosina 1853–1857 hän opiskeli pianonsoittoa Pariisin konservatoriossa. Hänen opiskelutovereitaan oli muiden muassa Jules Massenet. Waldteufel pääsi 28-vuotiaana hovipianistiksi ja alkoi myöhemmin saavuttaa säveltäjänä menestystä paitsi kotimaassaan myös Britanniassa. Hänen musiikkiaan esitettiin muun muassa Buckinghamin palatsissa kuningatar Viktorialle. Waldteufel piti konsertteja esimerkiksi Lontoossa, Berliinissä ja Pariisissa ja toimi myös kapellimestarina.
Waldteufel oli naimisissa Célestine Dufaun kanssa, ja hänellä oli Dufaun kanssa kaksi poikaa ja yksi tytär. Waldteufel tunnetaan laajalti valsseistaan, joista kuuluisimpia on vuonna 1882 sävelletty Luistelijat ("Les Patineurs") sekä vuotta myöhempi Estudiantina.
Dagfinn Høybråten
thumb|Dagfinn Høybråten puhuu Norjan Stortingetissa helmikuussa 2009 Dagfinn Høybråten (s. 2. joulukuuta 1957) on norjalainen poliitikko.
Høybråten oli Norjan terveysministerinä vuosina 1997–2000 ja 2001–2004. Vuosina 2004 ja 2006] hän toimi lisäksi työ- ja sosiaaliministerinä. Vuosina 2004-2011 Høybråten oli Kristillisen kansanpuolueen puheenjohtaja. Vuodesta 2013 lähtien hän on ollut Pohjoismaiden ministerineuvoston pääsihteeri.
Ministeriaikanaan Høybråten tuli tunnetuksi tupakoinnin vastaisen kampanjan keulakuvana. Kampanja johti siihen, että Norjaan säädettiin vuonna 2004 Pohjoismaiden tiukin tupakkalaki.
Høybråten on puheenjohtajana GAVI-säätiössä, joka edistää köyhien maiden lasten rokottamista. Hän on kuulunut säätiön johtokuntaan vuodesta 2006.
Jiska Gröhn
Jiska Gröhn (s. 1989–1990, Halsua) on suomalainen teologi, entinen lähetystyöntekijä ja entinen poliitikko. Vuonna 2017 Gröhn toimi Suomen Kristillisdemokraattisten Nuorten puheenjohtajana. Aikaisemmin Gröhn on toiminut myös Varusmiesliiton hallituksessa ja toiminut sopimussotilaana Puolustusvoimissa sotilasdiakonina. Koulutukseltaan Gröhn on teologian maisteri. Vuodesta 2019 lähtien Gröhn on työskennellyt SLEY:n lähetystyöntekijänä Keniassa. Nykyään työskentelee Kannuksessa Juhani Vuorisen koulussa
Saint-Quentin
Saint-Quentin [sɛ̃ kɑ̃t̪ɛ̃] on Ranskan kunta ja noin 56 000 asukkaan kaupunki Somme-joen varrella Ranskan pohjoisosassa, noin 130 kilometriä Pariisista koilliseen. Se kuuluu Hauts-de-Francen hallintoalueen Aisnen departementtiin ja on sen ylivoimaisesti suurin kaupunki.
Saint-Quentinin kaupungintalo on vuonna 1509 valmistunut koristeellinen goottilaistyylinen rakennus, jossa on 173 veistosta.
Saint-Quentinin rautatieasemalta on yhteydet muun muassa Pariisiin, Reimsiin, Amiensiin ja Lilleen. Moottoritie A26 motorway kulkee kaupungista Reimsiin ja Calais’hen, tie A29 Amiensiin.
Kutless
thumb|Kutlessin konsertti vuonna 2007.
Jäsenet
Nykyinen kokoonpano
Entiset jäsenet
Miekkailu kesäolympialaisissa 1936
Berliinin kesäolympialaisissa 1936 miekkailussa kilpailtiin seitsemässä lajissa. Miehet kilpailivat sekä henkilökohtaisessa kilpailussa että joukkuekilpailussa kalvalla, säilällä ja floretilla. Naiset kilpailivat ainoastaan henkilökohtaisessa kilpailussa floretilla.
Iain Mackenzie
Iain Mackenzie on brittiläinen kirjailija ja filosofi. Hän on toiminut filosofian lehtorina Middlesex Universityssa Lontoossa ja politiikan lehtorina Kentin yliopistossa.
Tao-Klardžeti
thumb|250px|Tao-Klardžetin sijainti 900-luvulla Tao-Klardžeti on nykyisessä historiankirjoituksessa käytetty termi, joka viittaa historiallisiin Georgian lounaisosissa sijainneisiin ruhtinaskuntiin. Nämä alueet kuuluvat nykyään Turkin Erzurumin, Ardahanin, Artvinin ja Karsin maakuntiin. Tao ja Klardžeti olivat alun perin vain kaksi alueen tärkeintä provinssia georgialaisilla alueilla, jotka ulottuivat ”Georgian rotkosta” etelässä pienelle Kaukasukselle pohjoisessa.
Historiallisesti alue koostui seuraavista maakunnista: länteen Arsianivuorista sijaitsivat Tao, Klardžeti ja Šavšeti, itään taas Samtskhe, Erušeti, Džavakheti ja Kola. Alueen maisemia hallitsevat vuoret sekä Tšorokhi- ja Mtkvarijokien laaksot. Alueen sijainti lännen ja idän suurien valtakuntien välissä ja silkkitien reitin varrella teki siitä erilaisten vaikutteiden läpikulku- ja kohtaamispaikan. 800–1000-luvulla Tao-Klardžetia hallitsi Bagrationi-dynastia, ja alueella oli ratkaiseva rooli Georgian yhdistymisessä yhdeksi kuningaskunnaksi.
Historia
pienoiskuva|Oškin kirkko pienoiskuva|Khandztan luostari
Alueen historia ulottuu pronssikaudelle. 1. vuosituhannella eaa. Kolkhiin ja Diaokhin hallitsemaa aluetta asuttivat esi-georgialaiset heimot. Georgialaisen Iberian valtion ensimmäinen hallitsija Parnavaz I:n kerrotaan liittäneen maat kuningaskuntaansa noin 300 eaa. Seuraavina vuosisatoina alueesta kilpailivat Armenia ja Iberia. 600-luvulla arabit hävittivät Tao-Klardžetin täysin.
Uusi ajanjakso alueelle alkoi vuonna 813, kun georgialainen prinssi Ašot I Bagrationi-suvusta teki provinssista tukikohdan taistelussa arabimiehitystä vastaan. Ašot hyväksyi Bysantin vallan ulkopoliittisissa suhteissa saaden kouropalatesin tittelin ja perusti georgialaisten ruhtinaskunnan, joka Bysantissa tunnettiinkin Iberian ’kouropalataattina’. Ašot valloitti asteittain aluetta ympäröivät Taon, Kolan, Artaanin ja Šavšetin alueet takaisin arabeilta ja kannusti georgialaisten muuttoa alueille. Lisäksi hän suojeli luostarilaitosta, jonka oli käynnistänyt Klardžetissa Grigol Khandzteli (759–861). Alueesta tuli pitkäksi aikaa keskus Georgian kulttuurille ja yksi maan tärkeimmistä uskonnollisista keskuksista.
Ašotin seuraajat jatkoivat taistelua Kartlin maista, kilpailijoinaan Länsi-Georgian Egrisi, arabien hallitsema Tbilisin emiraatti sekä jopa Kakhetin kuningaskunta ja Armenian hallitsijat. Ruhtinaskunnan sisäiset riidat olivat kuitenkin haitaksi. Davit I:n (hallitsi 876–881) salamurhaa seurannut sisällissota johti Adarnase I:n (hallitsi 888–923) voittoon hänen tärkeästä kilpailijastaan Nasrista, Davitin murhaajasta. Adarnesen pojan Davit II:n (hallitsi 923–937) hallinnossa georgialaisten täytyi puolustautua myös Bysanttia vastaan, missä he lopulta onnistuivat. Bagrationi-dynastialla oli kuitenkin vaikeuksia pitää valtakuntansa koossa, ja se jakautui suvun kolmen haaran kesken: päähaara hallitsi Taon provinssia ja toinen Klardžetia, nimellisesti tunnustaen Taon kuninkaan vallan. Taon kuningaskunta sisälsi myös pienempiä ruhtinaskuntia, jotka olivat enemmän tai vähemmän kruunusta riippuvaisia.
Vuonna 958 Bagrat II ”Yksinkertainen” (958–994) kruunattiin georgialaisten ja pohjoisen Taon kuninkaaksi, kun taas Davit III (961–1001) sai haltuunsa kouropalatesin tittelin ja eteläisen Taon. Davit liittoutui Bysantin hallitsija Basileios II:n kanssa kapinoivaa aatelista Bardas Sklerosta (976–979) vastaan, mistä hän sai palkkioksi suuria maa-alueita, ja hänestä tuli eteläisen Kaukasuksen voimakkain hallitsija: hänen maansa ulottuivat Van-järvelle asti. Aikeenaan yhdistää kaikki georgialaiset maat hän adoptoi prinssi Bagratin (tulevan Bagrat III:n), Bagrat Yksinkertaisen lapsenlapsen. Davit asetti hänet Kartlin prinssiksi (975) ja Abhasian kuninkaaksi (978), ja auttoi hänen biologista isäänsä Gurgenia pääsemään georgialaisten kuninkaaksi Bagrat Yksinkertaisen kuoltua (994), mikä teki prinssi Bagratista kahden kuningaskunnan hallitsijan ja perillisen kahdelle muulle. Ainoa takaisku oli vuosien 987–989 konflikti Bysantin valtakunnan kanssa, mikä pakotti Daavidin suostumaan alueidensa luovuttamiseen Basileios II:lle kuolemansa jälkeen. Tästä huolimatta Bagrat onnistui tulemaan ensimmäiseksi yhdistyneen Georgian hallitsijaksi hänen isänsä Gurgenin kuoltua vuonna 1008.
Alue pysyi georgialaisten hallitsemana vuoteen 1551 asti, jolloin osmanit valloittivat sen. Heidän hallintonsa aikana alkoi alueen islamilaistaminen, ja monet kirkot muutettiin moskeijoiksi. Vuosien 1877–1878 Venäjän-Turkin sodan jälkeen suurin osa entisestä Tao-Klardžetin alueesta luovutettiin Venäjän keisarikunnalle, mutta turkkilaiset saivat sen takaisin Brest-litovskin sopimuksessa Neuvosto-Venäjältä vuonna 1918. Osmanien valtakunnan tappio ensimmäisessä maailmansodassa salli vastaperustetun Georgian demokraattisen tasavallan ottaa alueet haltuunsa. Oltun alue, josta kilpailivat Georgia ja Armenia, pysyi Turkin hallinnassa. Puna-armeijan hyökkäyksen jälkeen vuonna 1921 Georgia kuitenkin menetti itsenäisyytensä ja Turkki miehitti alueen uudelleen, minkä Turkin ja Neuvosto-Venäjän 16. maaliskuuta 1921 solmima Moskovan sopimus siunasi.
Kulttuuri
Alueen sosiaalista ja poliittista elämää kuvaa georgialaisen hagiografisen kirjallisuuden klassikko, Giorgi Mertšulen vuonna 951 kirjoittama Grigol Khandztelin elämä. Siinä kerrotaan yksityiskohtaisesti paitsi Khandztelin ja hänen oppilaittensa työstä myös valtion tapahtumista ja maallisen aatelin olosuhteista.
Tao-Klardžetin alueella on säilynyt useita keskiaikaisen Georgian arkkitehtuurin muistomerkkejä: hylättyjä tai muunneltuja kirkkoja, luostareita, siltoja ja linnoja. Parhaimmin tunnetut ovat Khakhulin luostari (turk. Haho/Bağbaşi), Oškin (Öşk Vank/Çamlıyamaç), Ishkhanin (Işhan), Banan (Penek), Parkhalin (Barhal/Altıparmak), Doliskanan (Dolişhane/Hamamlıköy), Otkhta Eklesian (Dörtkilise), Opizan (Bağcıler) ja Tbetin (Cevizli) kirkot.
Kynäjalava
Ulkonäkö ja koko
thumb|vasen|Täysikasvuinen kynäjalava thumb|vasen|Kynäjalavan kukkia thumb|vasen|Pähkylöitä Kynäjalava kasvaa yleensä 12–20 metriä korkeaksi puuksi, joka kasvattaa myös juurivesoja. Latvus on leveä ja kupumainen ja oksat kasvavat lähes vaakasuoraan. Kuluvan kesän kasvainranka on tavallisesti karvainen. Kukinta tapahtuu keväällä ennen lehtien puhkeamista. Lehtisilmut ovat pitkänomaisia ja suippoja, silmusuomut ovat vaaleanruskeita ja tummakärkisiä. Lehdet ovat oksissa kierteisesti, ja ne ovat korvakkeettomia ja lyhytruotisia. Lehtilapa on 7–15 cm pitkä, ehyt, laidaltaan toissahainen, vastapuikean tai leveänsoikean muotoinen ja tyvestä hyvin epämukainen. Päältä lehti on sileä, alta tasaisesti karvainen tai kokonaan kalju. Lehtien sivusuonet ovat tavallisesti haarattomia ja sivusuonten hangoissa ei ole karvatupsuja.
Yksikotisen kynäjalavan kukinto on harsu terttu. Pienet kukat ovat pitkäperäisiä. Kukkien kehä on yhdislehtinen, neli- tai viisiliuskainen ja väriltään rusehtava. Kukat ovat kaksineuvoisia ja niissä on neljä tai viisi hedettä sekä yksi emi. Suomessa kynäjalava kukkii toukokuussa. Hedelmä on pitkäperäinen, pyöreähkö sekä siipipalteinen pähkylä, joka on 10–12 mm pitkä ja 8–9 mm leveä. Siipipalle on ripsilaitainen ja sen kärkilovi on matala, eikä ulotu siemenlokeroon.
Toinen Suomessa luonnonvaraisena tavattava jalavalaji, vuorijalava (Ulmus glabra), on kynäjalavaan verrattuna suurempikokoinen, sen lehdet ovat kapeampia, vähemmän epämukaisia, päältä karheita ja sivusuonet kaksihaaraisia.
Levinneisyys
Kynäjalavan levinneisyys käsittää suuren osan Eurooppaa aivan läntisintä osaa lukuun ottamatta. Läntisimmät esiintymät ovat Ranskassa, Saksassa, Tanskan koillisrannalla, Ruotsin Öölannissa ja Suomessa, ja itäisimmät Uralilla Venäjällä. Itä- ja Keski-Euroopassa kynäjalava ja vuorijalava esiintyvät samoilla alueilla. Suomessa kynäjalavaa kasvaa erityisesti Kokemäenjoen vesistön keskusjärvien alueella Etelä-Hämeessä. Vakain kanta kasvaa Vanajaveden rannoilla lähinnä Valkeakoskella ja sen lähikunnissa, Pyhäjärven sekä Kuloveden maisemissa. Toinen, paljon pienempi keskittymä sijaitsee Lohjanjärven seuduilla ja kolmas Ruotsinpyhtään Taasianjoelta. Muualta Etelä-Suomesta löytyy yksittäisiä pieniä esiintymiä. Luonnonvaraisia puumaisia kynäjalavia lienee Suomessa noin 2 000 yksilöä. Vuorijalavaan verrattuna kynäjalavan esiintymisalue Suomessa on huomattavasti suppeampi. Erikoiseen levinneisyyteen vaikuttanee se, että laji lienee levinnyt Skandinaviaan lämpimällä kaudella noin 6 000 vuotta sitten, jolloin Suomen nykyrannikot olivat Litorinameren peitossa ja vetten mukana kelluvat siemenet osuivat lähelle nykyisiä kasvuseutuja.
Uhanalaisuus
Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN on luokitellut kynäjalavan puutteellisesti tunnetuksi. Lajin laajasta levinneisyydestä huolimatta yksilöiden määrä on laskussa, ja se on luokiteltu kansallisesti uhanalaiseksi ainakin Ruotsissa ja Sveitsissä. Myös Suomessa kynäjalava on uhanalainen, ja se on luokiteltu vaarantuneeksi. Suomessa lajin uhanalaisuuteen on johtanut yksilöiden vähenemisen, ja sitä uhkaa rakentaminen, metsien hoitotoimet ja pellonraivaus.
Elinympäristö
Kynäjalava kasvaa vuorijalavaa kosteammissa paikoissa, kuten järvien ja lampien rehevissä rantalehdoissa, varsinkin rantatörmissä ja järvenlaskun paljastamilla rantatasanteilla. Lajia tavataan myös lehtokallioilla ja puronvarsissa. Kynäjalava sietää erittäin hyvin tulvaa. Kynäjalavaa on jonkin verran istutettu myös koristepuuksi ja esiintyy joskus asutuksen lähellä villiintyneenä viljelykarkulaisena.
Kynäjalavan esiintymiä on vähentänyt vuosisatainen rantalehtojen raivaus pelloiksi. Aikaisemmin rantalaidunnus haittasi lajin uudistumista. Nykyään Vanajaveden säännöstely on vähentänyt kevättulvia, joka on johtanut kuusien yleistymiseen kynäjalavien kasvualueille. Edelleen jatkuu rantarakentaminen ja rantojen "siistiminen" risukoista, jolloin menetetään nuorta jalavakasvustoakin. Vakava uhka Suomen molemmille jalavalajeille olisi jalavataudin leviäminen Suomeen. Myös vieraslajina ilmaantunut suurikokoinen heinäkasvi isosorsimo (Glyceria maxima) tuntuu vievän kynäjalavalta elintilaa.
Käyttö
Kynäjalavaa kasvatetaan jonkin verran puisto- ja kujannepuuna. Viljeltynä laji menestyy sopivilla kasvupaikoilla Oulun korkeudelle saakka. Aikaisemmin nuoria kynäjalavia käytettiin tarvepuuna varsinkin hevosten luokkien valmistamiseen.
Kristianstad Arena
Kristianstad Arena on vuonna 2010 avattu areena Kristianstadissa, Ruotsissa. Areenan kapasiteetti on urheilutapahtumissa 4 700 katsojaa ja konserteissa 5 000 katsojaa. Areena on käsipalloseura IFK Kristianstadin kotiareena.
Halfdan Rasmussen
thumb|upright|Halfdan Rasmussen. Halfdan Wedel Rasmussen (29. tammikuuta 1915 Kööpenhamina – 2. maaliskuuta 2002 Hornbæk, Helsingørin kunta) oli tanskalainen kirjailija. Hän kirjoitti lastenrunoja ja esitti yhteiskunnallisia kannanottoja.
Khalkeia (juhla)
Khalkeia oli antiikin Ateenassa vietetty juhla, joka oli omistettu Athenelle ja myös Hefaistokselle. Sitä vietettiin Pyanopsion-kuun viimeisenä päivänä eli yleensä 30. päivä (tai 29. päivä, jos kuukausi jätettiin lyhyemmäksi), nykyisen loka-marraskuun aikoihin.
Halfdan Rasmussen
Ura
Rasmussen oli lähtökohdiltaan Christianshavnin työläiskirjailija, jonka kokemuksiin vaikuttivat 1930-luvun lama ja työttömyys. Tanskan miehityksen aikana hän kirjoitti sodanvastaisia runoja, ja niitä levitettiin salaa. Hän käsitteli teoksissaan yhteiskunnallisia kysymyksiä ja ihmisoikeuksia, ja häntä on luonnehdittu ”taistelevan humanismin” edustajaksi. Lisäksi hän julkaisi useita Tosseries-nimisiä hirtehishumoristisia runokokoelmia, ja lapsille hän kirjoitti nonsense-henkistä runoutta, muun muassa aapisen Halfdans ABC, joka kuuluu Tanskan kulttuurikaanoniin. Hän julkaisi yli 80 kirjaa.
Khalkeia (juhla)
Khalkeia oli käsityöläisyyden juhla, ja siksi omistettu alan suojelijoille Athenelle ja Hefaistokselle. Juhla oli hyvin vanha. Alun perin se oli ilmeisesti omistettu Athene Erganelle, ja sitä juhli koko kansa, minkä vuoksi se tunnettiin nimillä Athēnaia ja Pandēmos. Myöhempinä aikoina sitä juhlivat käsityöläiset ja erityisesti sepät Hefaistoksen kunniaksi. Siksi sen nimeksi tuli Khalkeia, mikä viittaa kupariin.
Halfdan Rasmussen
Ura
Rasmussenille myönnettiin useita palkintoja, muun muassa kulttuuriministeriön lastenkirjapalkinto 1965 ja Tanskan akatemian suuri palkinto 1988.
Kristianstad Arena
Areena on toiminut vuoden 2011 käsipallon maailmanmestaruuskilpailujen kilpailupaikkana. Areenalla järjestetään myös vuoden 2018 Melodifestivalenin Toinen mahdollisuus –karsinta.
Halfdan Rasmussen
Ura
Kun Rasmussenin lastenrunoja julkaistiin uudelleen vuonna 2019, kokoomateoksesta poistettiin – perikunnan vastustuksesta huolimatta – kahdeksan runoa, joissa käytettiin rasistisiksi katsottavia sanoja, kuten ”neekeri” ja ”hottentotti”.
Khalkeia (juhla)
Panathenaia-juhlassa Athenen kulttikuvalle annetun peploksen kutominen alkoi aina Khalkeia-juhlassa. Menandros kirjoitti komedian nimeltä Khalkeia. Siitä on säilynyt katkelma Athenaioksella.
Massa (täsmennyssivu)
Massa tarkoittaa seuraavia:
Víctor Núñez
pienoiskuva|Víctor Núñez vuonna 2006. Victor Núñez Rodríguez (s. 15. huhtikuuta 1980, Santo Domingo, Dominikaaninen tasavalta) on jalkapalloilija, joka on lähtöisin Dominikaanisesta tasavallasta, mutta on alkuvuodesta 2006 lähiten ollut Costa Rican kansalainen. Hyökkääjänä pelaava Núñez edustaa tällä hetkellä costaricalaista CS Cartaginésia. Hän on voittanut kahdesti maan liigan maalikuninkuuden.
Victor Núñez debytoi Costa Rican maajoukkueessa pian saatuaan maan kansalaisuuden. Hänen ensimmäinen pelinsä oli Etelä-Koreaa vastaan käyty ystävyysottelu 11. helmikuuta 2006. Núñez on pelannut kolme maaottelua (tilanne 20. kesäkuuta 2006). Núñez oli nimetty vuoden 2006 MM-kisajoukkueeseen, mutta hän ei pelannut kisoissa yhtään ottelua.
Victor Núñezin lempinimi on "El Mambo".
Kanavakirjonta
thumb|Hollantilainen kanavatyö. Kanavakirjonta on kanavakankaalla tehtävää kirjontaa, joka tehdään usein erivärisillä langoilla. Kanavakangas on tärkättyä harsomaista kangasta, jonka langat ovat tasavälein. Kanavakirjonnassa pohjakangas peitetään kokonaan kirjontalangalla. Pistot voivat olla ristipistoja tai puolikkaita ristipistoja. Mallikuvio voi olla painettu piirroksena kanavakankaalle, tai ruutupaperille, josta se jäljennetään kankaan lankoja laskien.
Lähteet
Canvas work Kruissteek
Landon Ronald
Ronaldin sävellystuotanto sisältää yli 200 yksinlaulua, joista tunnetuin lienee Espanjalainen serenadi (Serenade espagnole), jonka levytti aikoinaan italialainen tenori Enrico Caruso.
50 pientä minuuttia
50 pientä minuuttia on vuosina 1967–1971 lähetetty suomalainen televisiosarja, jonka käsikirjoitti Spede Pasanen. Ohjauksesta vastasivat Jukka Virtanen, Ere Kokkonen ja sarjan viimeisenä vuotena ohjelman kuvaussihteerinä toiminut Inkeri Pilkama. Ohjelman tuotti Oy Mainos-TV-Reklam Ab.
Kaikki MTV3:n arkistossa säilyneet viisi ohjelmaa on julkaistu DVD-kokoelmassa Spede Show – Pääasia että on kivvaa 1965–1972 vuonna 2005.
Metsävaahtera
Metsävaahtera eli vaahtera (Acer platanoides) on saippuamarjakasveihin (Sapindaceae) kuuluva puu. Aiemmin vaahteroiden ajateltiin kuuluvan vaahterakasveihin (Aceraceae).
Ulkonäkö
pienoiskuva|vasen|200px|Metsävaahteran lehtiä ja hedelmiä Metsävaahtera kasvaa 10–20 metriä korkeaksi ja se on nopeakasvuinen puu. Latvus on leveän puolipallomainen. Runko on nuorena ruskeanharmaa ja sileä, vanhempana se muuttuu tummanharmaaksi ja kapeauurteiseksi. Juuristo on tiheä, epäsäännöllinen paalujuuri jakautuu jo lähellä tyveä useaksi sivujuureksi ja pinnanmyötäisiä vaakajuuria on erittäin vähän.
Metsävaahteran parhaita tuntomerkkejä ovat isot kolmi- tai viisihalkioiset lehdet. Lehdet avautuvat ennen muita jalopuita. Metsävaahtera kukkii ennen lehtimistään keltaisin kukin. Liuskaiset lehdet värittyvät syksyllä keltaisiksi tai oranssinvärisiksi, joillakin jalostetuilla lajikkeilla jopa hehkuvan punaisiksi. Lehdet säilyvät melko myöhään syksyllä puussa ja varisevat miltei samanaikaisesti. Siemenet kypsyvät kesäkuun lopulla ja varisevat sekä itävät syksyllä.
Kukinta ja lisääntyminen
pienoiskuva|vasen|250px|Metsävaahteran kukkia pienoiskuva|vasen|250px|Metsävaahteran siemeniä Metsävaahtera kukkii touko–kesäkuun vaihteessa lehtien puhkeamisen aikoihin. Metsävaahtera on yksikotinen eli sama yksilö tuottaa sekä heteitä että emejä. Hede- ja emikukkien määrä vaihtelee vuosittain. Usein kukat ovat ainakin toiminnallisesti yksineuvoisia, sillä niissä joko heteet eivät muodosta siitepölyä tai emiö on surkastunut. Metsävaahtera on hyönteispölytteinen ja sitä pölyttävät muun muassa mehiläiset. Siemenet kypsyvät kesän lopulla ja itävät usein jo syksyllä. Metsävaahtera tuottaa runsaasti siemeniä jo nuorella iällä ja joka vuosi. Siementuotanto alkaa usein jo 20-vuotiailla puilla.
Kasvu
Metsävaahteran kasvu on nopeata ensimmäisinä vuosina ja taimissa voi olla jopa metrin mittaisia vuosikasvaimia. Taimet kasvavat 5–6 metrin korkuisiksi noin 15 vuodessa. Avoimella paikalla korkeus jää noin 15 metriin, metsässä puista tulee kapeampia ja noin 20 metriä korkeita. Suomen korkeimmat vaahterat ovat 25 metriä korkeita. Keski-iässä noin 40-vuotiaana kasvu hidastuu. Ensimmäisen sadan vuoden aikana voi paksuuskasvu olla 3 cm vuodessa. Vaahtera saavuttaa normaalisti 100–150 vuoden iän; luonnonolosuhteissa noin 150 vuoden iän, mutta rakennetussa ympäristössä sen elinikä on lyhyempi. Poikkeuksellisesti se saattaa saavuttaa 400–500 vuoden iän.
Kasvupaikat
pienoiskuva|oikea|250px|Oksat talvella Luontaisesti metsävaahtera kasvaa tuoreissa tai kuivahkoissa lehdoissa sekä tuoreissa ja runsasravinteisissa lehti- ja sekametsissä. Tyypillisiä kasvupaikkoja ovat lisäksi kiviset, jopa louhikkoiset kallionalukset ja puronvarsirinteet. Se pitää alueista, joilla on joki tai vesistö leudontamassa ilmaa. Se viihtyykin erityisesti meren läheisyydessä. Kylmillä savimailla metsävaahtera ei viihdy.
Metsävaahteraa pidetään yleisesti puolivarjoisen paikan puuna, mutta yli 40-vuotiaat puut tarvitsevat enemmän valoa. Se sietää kohtuullisesti varjoa, joten sitä tapaa myös kuusimetsissä. Kuitenkaan tiheimmissä kuusikoissa se ei viihdy. Metsävaahtera ei siedä soistuvia seisovan veden alueita, mutta pitää kuitenkin kosteudesta. Se sietää melko paljon kuivuutta.
Levinneisyys
Metsävaahtera on pääosin lehtimetsäalueella ja havumetsäalueen eteläosissa tavattava puulaji. Lehtimetsävyöhykkeellä Euroopassa se on yksi jokametsän pääpuulajeista, Etelä-Suomen leveyksillä se on taas vaatelias kasvupaikan suhteen ja harvalukuinen. Välimeren seuduilla se kasvaa taas lähinnä vuoristoissa. Vaahteran levinneisyysalue ulottuu lännessä Pyreneille, idässä Venäjän euroopanpuoleisiin osiin, pohjoisessa Keski-Skandinaviaan ja Keski-Suomeen, ja kaakossa Iraniin. Sitä kasvatetaan laajalti myös luontaisen levinneisyysalueen ulkopuolella Länsi-Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa. Se ei kuitenkaan erityisemmin pidä liian mereisestä tai mantereisesta ilmastosta, siksi se lähes puuttuu läntisimmästä Euroopasta.
Levinneisyys ja historia Suomessa
Metsävaahtera lienee levinnyt Suomeen jo lämpimänä ja kuivana boreaalikautena, ja sitä lienee ollut nykyistä luonnonvaraista rajaa pohjoisempana lämpimänä ja kosteana atlanttisena kautena. Metsävaahteran levinneisyysalue supistui myöhemmin ilmaston viilenemisen ja puun käytön vuoksi. Pohjoisraja muotoutui 62:n leveyspiirin kohdalle. Metsävaahtera on viime vuosina yleistynyt Suomen luonnossa, mikä lienee seurausta ilmaston lämpenemisestä. Monista muista lehtipuista poiketen metsävaahtera ei rikasta maaperäänsä lehtien happamuuden takia.
Todelliset vaahterametsiköt on Suomesta hävitetty pellonraivauksissa ja jäljellä on vain yksittäisiä puita ja puuryhmiä. Tästä huolimatta metsävaahtera on eräs tavallisimmista Suomen etelärannikon jaloista lehtipuista, ja se kestää monia muita jalopuita paremmin kuusimetsän varjostusta, varsinkin nuorena. Pohjoisempana se kasvaa paikallisena reliktipuuna aina luontaisille pohjoisrajoilleen saakka. Luonnossa tyypillisimpiä kasvupaikkoja ovat kuivat kallionaluslehdot ja puronvarsilehdot. Rehevöityneissä kaupunkimetsiköissä metsävaahtera on yleistynyt entisestään. Tämä rehevöityminen on seurausta muun muassa ihmisten lemmikkikoirien ulosteista, jotka pitkällä aikavälillä rikastuttavat maaperää. Tästä syystä monet alun perin kangasmetsät ovat muuttumassa reheviksi lehdoiksi kaupungeissa. Metsävaahtera leviää Etelä-Suomessa helposti luontoon viljelykarkulaisena puutarhoista ja katupuiden siemenistä.
Käyttö koristepuuna
pienoiskuva|oikea|250px|Punalehtinen metsävaahtera koristepuuna [[Minskissä]] Metsävaahteraa käytetään muun muassa sen syysvärin takia, ja siitä on jalostettu koristekasvikäyttöön monia lajikkeita. Lehdiltään purppuranpunaisilla lajikkeilla on oranssi tai punainen syysväritys.
Ranskan Grand Prix 1970
Ranskan Grand Prix 1970 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 5. heinäkuuta 1970 Circuit de Charade -radalla. Kilpailun voitti Jochen Rindt, jolle voitto oli kauden kolmas.
Metsävaahtera
Käyttö koristepuuna
Vaahtera ei ole vaativa kasvualustan suhteen, mutta se ei viihdy niukkaravinteisessa eikä märässä maassa. Menestyäkseen hyvin metsävaahtera vaatii ravinteikkaan ja mielellään kalkkipitoisen maan.
Metsävaahtera ei siedä tiesuolaa, joten se ei aina menesty katupuuna. Piha- ja puistopuuna se on kuitenkin yksi parhaista ja sopii istutettavaksi sekä yksittäin että ryhminä. Varsinkin nopeakasvuiset, nuoret taimet saattavat kärsiä kylmästä, jos ne istutetaan avoimelle paikalle. Täysikasvuisena metsävaahtera sen sijaan vaatii hyvin kukkiakseen paljon valoa. Se vaatii myös suuren tilan, jotta sen muoto pääsisi oikeuksiinsa ja juuristo saisi tarpeeksi kasvutilaa. Suuri latvus varjostaa ja vaimentaa melulta. Metsävaahteran juuret sijaitsevat pääosaltaan maan pintaosissa ja se saattaa tuhota läheisyydessään olevat puutarhakasvit, eikä sen välittömään läheisyyteen tule istuttaakaan muita kasveja. Mahdolliset leikkaukset on tehtävä mieluiten elokuussa runsaan mahlanvuodon takia.
Puuaineksen käyttö
Metsävaahteran käyttö on erittäin monipuolista. Tasalaatuisuutensa, tasaisen vaaleutensa ja usein kiiltävän pintansa sekä ohutlustoisuutensa vuoksi se on haluttu erikoistarkoituksin. Metsävaahtera sopii tarkoituksiin, joissa tarvitaan lujuutta. Sitä käytetään mm. työkalujen ja niiden varsien, työkalupenkkien, höylän tukkien, kiväärin tukkien, kävelykeppien, piipunvarsien ja -koppien, reen jalasten, kitaran otelaudan sekä viulujen valmistukseen.
Yksinkertaisia vaahterahuonekaluja ovat keittiökaapit, penkit, pöydät ja tuolit. Vaahteraviilupäällysteisestä vanerista puristetut tuolien istuimet ovat tunnettuja kaikkialla. Vaahtera soveltuu erityisesti puuosiin, jotka vaativat kulutus-, puristus- ja iskukestävyyttä. Kokopuuta käytetään paitsi huonekaluteollisuudessa myös taidepuusepänteollisuudessa.
Mahlan käyttö
Vaahteran mahlasta voidaan valmistaa vaahterasokeria ja -siirappia, jotka ovat hyvänmakuisia sisältämänsä omenahapon vuoksi. Varsinaisesti vaahterasokeria saadaan sokerivaahterasta (Acer saccharum), jonka mahla sisältää noin 5 % sokeria. Metsävaahteran mahlassa on vähemmän sokeria, mutta mahlaa siitä vuotaa paremmin eli sokeria saadaan puuta kohden suunnilleen yhtä paljon. Lehtiä voidaan käyttää erilaisiin askarteluihin, esimerkiksi kransseihin.
Tuholaiset
Metsävaahteralla esiintyy harvoin haitallisia kasvitauteja tai -tuholaisia. Eläimistä jänis syö metsävaahteran pieniä taimia ja aiheuttaa joskus suuriakin tuhoja.
Sienitaudit
Vaahtera on erittäin kestävä erilaisia sienitauteja vastaan. Joitakin sieniä sillä kuitenkin kasvaa, mutta mikään niistä ei kykene tuhoamaan puuta nuorella iällä. Näistä näkyvin lienee tummia, keltareunaisia pilkkuja aiheuttava vaahterantervatäplä (Rhytisma acerinum). Tervatäplä on yleinen tauti, muttei haittaa kasvua. Myös vaahteranhärmä (Sawadea tulasnei) on yleinen.
Kantasienistä metsävaahteraa vaivaavat muutamat sienilajit. Kääpäorakas (Climacodon septentrionalis) lienee niistä huomiota herättävin. Se on kellanvalkea, yksivuotinen, laakean hyllymäisesti kasvava terävälakkinen orakas, joka voi peittää puun runkoa jopa metrin pituudelta. Sen haju on epämiellyttävä. Kääpäorakas esiintyy ainoastaan asutuksen välittömässä läheisyydessä eikä ole vaarallinen isännälleen. Vaahterankääpä (Oxypones populinus) on valkoinen, kerroksittain kasvava, tylppäreunainen, typäkkä ja monivuotinen kääpä. Sen hyvänä tuntomerkkinä on pienen valkoisen lakin päällä kasvava sammal. Kääpä on yleinen vanhoissa puistopuissa, mutta myös pienet, leikatut metsävaahterat ovat usein käävän infektoimia. Karvavyökääpä (Trametes hirsuta) kasvaa kuolleissa oksissa tai tyven korossa. Se on kuitenkin melko harvinainen. Vaahteran rungolla esiintyy toisinaan myös arinakääpä (Phellinus igniarius). Se on lähes musta, hiukan kiilamainen, ruskeapillinen ja monivuotinen. Se on kuitenkin melko harvinainen.
Muuta
Erityisesti nuoret vaahterat ovat arkoja keväthallalle ja siksi niistä voi tulla monilatvaisia. Tuulen ja ilmansaasteiden, myös rikkidioksidin kestävyys ovat kohtalaisia. Nuoret vaahterat saavat helposti lahovikoja, koska niiden runko vioittuu helposti.
André André
André Filipe Brás André (s. 26. elokuuta 1989 Vila do Conde) on portugalilainen jalkapalloilija, joka edustaa kotimaansa Primeira Ligassa pelaavaa FC Portoa. Oikeajalkainen André on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän kuuluu myös Portugalin jalkapallomaajoukkueeseen.
Seurajoukkueura
André aloitti uransa aikuisten tasolla vuonna 2008 toiseksi korkeimman sarjatason Segunda Ligan Varzim SC:ssä, jota edusti vuoteen 2010 asti pelaten 49 ottelua ja viimeistellen kuusi maalia.
Heinäkuussa 2010 André siirtyi Espanjan pääsarjassa pelanneen Deportivo de La Coruñan kakkosjoukkueeseen. Hän pelasi seuran paidassa vain kolme ottelua ja palasi tammikuussa 2011 takaisin vanhaan seuraansa Varzim SC:hen. André edusti Varzimia puolitoista vuotta pelaten 37 ottelua, joissa syntyi 12 osumaa.
Kesällä 2012 André siirtyi Primeira Ligan Vitória SC:hen, jossa hän teki pääsarjadebyyttinsä elokuussa 2012 Sporting CP:tä vastaan. Avausmaali syntyi saman vuoden joulukuussa SC Olhanensea vastaan. Ensimmäisellä kaudellaan André teki 24 pelissä yhden maalin. Toisella kaudellaan André debytoi Eurooppa-liigassa pelaten siellä kuusi ottelua, joissa syntyi yksi maali. Primeira Ligassa maaleja kertyi 26 ottelussa neljä kappaletta. Kolmannella kaudellaan eli kaudella 2014–2015 André onnistui maalinteossa 11 kertaa 31 pelaamassaan ottelussa. Yhteensä André pelasi Vitórian paidassa 81 ottelua tehden 16.
Heinäkuussa 2015 André siirtyi saman sarjan FC Portoon. Hän debytoi Mestarien liigassa saman vuoden syyskuussa.
Maajoukkueura
André pelasi Portugalin alle 19-vuotiaiden maajoukkueen paidassa vuonna 2008 yhden ottelun. Portugalin jalkapallomaajoukkueessa André debytoi maaliskuussa 2015 ystävyysottelussa Kap Verdeä vastaan. Avausmaalinsa hän teki marraskuussa 2015 ystävyysottelussa Luxemburgin verkkoon.
Aleksanteri Salava
Salava oli Hermannin nuorisoseuran johtaja ja kristillisen työväenliikkeen johtohenkilö. Hän piti tapanaan kutsua tuttaviaan seuraan toivottamalla tapaamisen päätteeksi "tervetuloa Hermannin nuorisoseuraan", ja sanonta on jäänyt elämään yleiseen kielenkäyttöön. Salava valittiin Suomalaisen Voimistelu- ja urheiluliiton perustavassa kokouksessa 17.6.1900 liiton sihteeriksi.
Aleksanteri Salavan vanhempi sisar oli raittiustyön uranuurtaja, opettaja Alli Trygg-Helenius.
Teoksia
Nimellä A. Salava:
Pyrrhon
thumb|260px|Pyrrhon myrskyssä. Petrarca-Meister, 1500-luku. Pyrrhon (, n. 360 eaa. – n. 270 eaa.) oli antiikin kreikkalainen filosofi. Häntä pidetään ensimmäisenä skeptikkona ja pyrrhonismin alullepanijana tai esikuvana.
Elämä
Pyrrhon oli kotoisin Eliistä. Diogenes Laertios lainaa Apollodorosta ja sanoo, että hän oli ensin maalari, ja että hänen tekemiään kuvia oli Eliksen kymnaasissa. Myöhemmin hän kiinnostui filosofiasta Demokritoksen töiden ansiosta. Hän tutustui megaralaiseen dialektiikkaan Brysonin, Stilponin oppilaan kautta.
Pyrrhon osallistui Anaksarkhoksen tavoin Aleksanterin Suuren mukana tämän Aasian sotaretkelle. Hän opiskeli Intiassa gymnosofistien ja Persian valtakunnan maagien alaisuudessa. Hän vaikuttaa saaneen itämaisesta filosofiasta yksinäisyydessä elämisen ajatuksen. Palattuaan Elikseen hän eli köyhissä olosuhteissa. Elisläiset kuitenkin kunnioittivat häntä suuresti, samoin ateenalaiset, jotka antoivat hänelle kansalaisoikeudet.
Pyrrhon ei itse kirjoittanut mitään. Hänen oppinsa tunnetaan enimmäkseen hänen oppilaansa Timon Fleiuslaisen satiirisista kirjoituksista.
Filosofia
Pyrrhonin omasta filosofisesta ajattelusta ei tiedetä paljoakaan, sillä skeptisen koulukunnan "pyrrhonismina" tunnettu filosofinen perinne on syntynyt enimmäkseen myöhempinä aikoina. Hänen ajattelunsa perusperiaate voidaan ilmaista sanalla akatalepsia, joka tarkoittaa mahdottomuutta tuntea asioiden todellinen luonne. Toisekseen, tämän johdosta tulee säilyttää älyllisen epävarmuuden tila, tai kuten Timon sen ilmaisi, mitään väitettä ei voida pitää parempana kuin toista. Kolmannekseen, näitä periaatteita tulee soveltaa myös elämään yleensä. Pyrrhon teki johtopäätöksen, että koska mitään ei voida tietää, ainut oikea asenne on ataraksia, "vapaus huolista".
Mahdottomuuden tietää mitään, edes omasta tietämättömyydestämme tai epäilystämme, tulisi johtaa siihen, että viisas ihminen vetäytyy itseensä, välttää paineita ja tunteita jotka kuuluvat kilpailuun turhista kuvitelmista. Tämä vahva skeptisismi on ensimmäinen ja kaikkein läpikotaisin esimerkki agnostismista ajattelun historiassa. Sen eettisiä vaikutuksia voidaan verrata stoalaisuuden ja epikurolaisuuden ihanteena olleeseen mielentyyneyteen.
Samat asiat vaikuttavat eri ihmisistä erilaiselta, ja siksi on mahdotonta tietää, mikä mielipide on oikea. Erot mielipiteissä viisaiden kesken yhtä lailla kuin rahvaan kesken todistavat tämän. Jokaista väitettä kohti voidaan esittää vastaväite, joka voidaan perustella yhtä järkevästi. Mikä tahansa henkilön oma mielipide onkin, joku, joka on yhtä älykäs ja yhtä kyvykäs tekemään arvostelmia, uskoo päinvastaiseen mielipiteeseen. Meillä voi olla mielipiteitä, mutta varmuus ja tieto ovat mahdottomia. Siksi asenteemme asioihin (vastaus kolmanteen kysymykseen) tulisi olla täydellisen pidättyväinen tekemästä arvostelmia. Emme voi olla varmoja mistään, emme edes kaikkein triviaalimmista väitteistä.
Myllysilta (täsmennyssivu)
Myllysilta on usean sillan nimi. Nimi voi viitata muun muassa seuraaviin siltoihin:
Timon Fleiuslainen
Timon oli kotoisin Fleiuksesta. Hän ansaitsi omaisuuden opettamalla ja luennoimalla Khalkedonissa. Tämän jälkeen hän vietti loppuelämänsä Ateenassa, jossa myös kuoli. Hän kirjoitti useita teoksia sekä proosa- että runomuodossa. Hänen tunnetuin teoksensa on Pilkkarunot (Silloi). Tämän lisäksi hän kirjoitti opettajansa Pyrrhonin opetuksia, eeppisiä runoja, tragedioita, komedioita ja satiirisia draamoja.
Pilkkarunot oli sarkastinen teos, joka sisälsi kolme kirjaa ja oli kirjoitettu heksametrimuodossa. Se oli suunnattu kreikkalaisia filosofeja vastaan, ja se irvaili lähes kaikille Pyrrhonin edeltäjille ja aikalaisille. Säilyneet katkelmat, yhteensä 133 säettä, osoittavat Timonin olleen suuri satiirikko ja taitava heksametrin käyttäjä. Hän ei kuitenkaan pyrkinyt muuhun kuin naurattamaan yleisöään. Hänen pilkaltaan eivät säästyneet juuri muut kuin Ksenofanes, "Homeroksen valheiden vaatimaton sensuroija", ja Pyrrhon, jota vastaan "ei kukaan kuolevainen rohkene väittää".
Carl Reinecke
thumb|Carl Reinecke. Carl Heinrich Carsten Reinecke (23. kesäkuuta 1824 Altona, Tanska – 10. maaliskuuta 1910 Leipzig, Saksan keisarikunta) oli saksalainen säveltäjä, pianisti ja kapellimestari.
Timon Fleiuslainen
Menodotoksen mukaan Timonilla ei ollut seuraajia, vaan hänen koulunsa painui unohduksiin. Hippobotos ja Sotion puolestaan ovat maininneet hänen oppilaikseen seuraavat henkilöt: Dioskurides Kyproslainen, Nikolokhos Rhodoslainen, Eufranor Seleukialainen ja Praÿlus Troaslainen.
Carl Reinecke
Carl Reinecke syntyi Tanskan Altonassa (nyk. osa Hampuria). Hän aloitti säveltämisen 7-vuotiaana ja esiintyi pianistina julkisesti ensimmäistä kertaa 12-vuotiaana. Vuonna 1843 Reinecke aloitti konserttikiertueen, joka johti hänen nimitykseensä keisari Kristian VIII:n hovipianistiksi. Siellä hän viipyi vuoteen 1848 saakka. Vuonna 1860 hän pääsi Leipzigin Gewandhaus-orkesterin kapellimestariksi ja pianonsoiton ja sävellyksen professoriksi konservatorioon.
Carl Reinecke kuoli Leipzigissa maaliskuussa 1910. Hän sävelsi lähes kolmesataa julkaistua teosta, joita ovat muiden muassa huilusonaatti Undine, oopperat (muun muassa König Manfred) ja useat kamarimusiikin teokset. Hänen oppilaisiinsa kuuluivat Edvard Grieg, Christian Sinding, Leoš Janáček, Isaac Albéniz, Johan Svendsen, Felix Weingartner ja Max Bruch.
Wade Megan
Wade Megan (s. 22. heinäkuuta 1990 Canton, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka edustaa NHL-seura Detroit Red Wingsin organisaatiota. Megan on pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Florida Panthers varasi hänet viidennellä kierroksella vuoden 2009 varaustilaisuudessa.
Ura
Florida Panthers valitsi Meganin viidennellä kierroksella, 138. pelaajana vuoden 2009 NHL:n varaustilaisuudessa. Varausta seuranneeksi kaudeksi hän siirtyi NCAA:han Bostonin yliopiston joukkueeseen, jossa pelasi kauteen 2012–2013 asti. Viimeisellä kaudellaan hän oli joukkueen kapteeni. Neljä vuotta kestäneen yliopistouran aikana Megan pelasi yhteensä 151 ottelua tehden niissä 49 maalia sekä 34 syöttöpistettä eli yhteensä 83 tehopistettä. Lisäksi hänelle kertyi 161 rangaistusminuuttia.
Yliopiston jälkeen Megan teki sopimuksen hänet varanneen Panthersin AHL:ssä pelaavan yhteistyöseura San Antonio Rampagen kanssa. Loppukauden 2012–2013 aikana hän pelasi Rampagessa 13 ottelua, joissa viimeisteli yhden maalin. Hän teki myöhemmin Rampagen kanssa seuraavan kauden kattavan jatkosopimuksen. Kausi 2013–2014 oli Meganille ensimmäinen kokonainen ammattilaistasolla. Hän pelasi Rampagessa 43 ottelua tehoin 11+6=17. Lisäksi hän pelasi lainalla ECHL-joukkue Cincinnati Cyclonesissa, jonka paidassa hän teki 16 runkosarjaottelussa 13 maalia. Pudotuspeleissä Megan pelasi 22 peliä tehden tehot 10+3=13.
Kauden jälkeen Megan jatkoi jälleen sopimustaan Rampagen kanssa yhdellä vuodella. Hän pelasi joukkueen riveissä 59 ottelua. Cyclonesissa hän oli lainalla viiden ottelun ajan. Kaudeksi 2015–2016 Megan vaihtoi joukkuetta ja siirtyi Portland Piratesiin, jossa pelasi 75 runkosarjaottelua tehoin 14+9=23. Viidessä pudotuspeliottelussa hän jäi pisteittä.
Kesällä 2016 Megan teki St. Louis Bluesin kanssa yhden vuoden mittaisen kaksisuuntaisen sopimuksen. Hän debytoi Bluesin paidassa 23. joulukuuta 2016 ottelussa Tampa Bay Lightningia vastaan. Hän sai jääaikaa 9.40 minuuttia ja teki ensimmäisen maalinsa. Hän pelasi kauden aikana yhteensä kolmessa NHL-ottelussa. AHL:n puolella farmiseura Chicago Wolvesissa hän pelasi 73 runkosarjaottelua tehoin 33+33=66. Hän voitti Willie Marshall Awardin oltuaan liigan eniten maaleja tehnyt pelaaja.
Kauden jälkeen Megan ja St. Louis jatkoivat sopimusta yhdellä vuodella. Megan aloitti kauden 2017–2018 NHL-kokoonpanossa. Hän ehti pelata yhden ottelun, jonka jälkeen hänet lähetettiin Wolvesiin.
Keski-Savon Pateri
Paterin paras kausi on ollut 1998–99, kun joukkue voitti tuplamestaruuden viemällä sekä SM-liigan että Suomen Cupin kultaa. Tuolloin joukkuetta luotsasi Reino Kosonen. Kaudella 2000 Pateri pelasi myös maailman arvostetuimmassa seurajoukkuekilpailussa, Mestareiden liigassa.
Paterin ehkä kuuluisin pelaaja on ollut Henrik Kosonen, joka oli voittamassa Paterille mestaruuden ja on ollut tuomassa muita mitaleja. Maajoukkueen nykyinen passari Mikko Esko on myös pelannut Paterissa, ja voittanut mestaruuden yhdessä Kososen kanssa vuonna 1999. Henrik Kosonen valmensi Pateria kaudesta 2002 lähtien kauteen 2009.
Vuonna 2009 Pateri muodosti Savonlinnan East Volleyn kanssa yhteisen liigajoukkueen Saimaa Volleyn, joka kaudesta 2009–2010 kauteen 2013–2014 pelasi Paterin paikalla liigassa. Tämän jälkeen Pateri vuokrasi liigapaikan LEKA Volleylle, uudelle Kuopiolaiselle lentopalloseuralle.
Historia
Tie Paterin joukkueen perustamiseen syntyi kun paikallinen Varkauden Tarmo ei pystynyt jatkamaan huippulentopallotoimintaansa. Lentopallomenestykseen tottuneet pieksämäkeläiset sekä varkauslaiset halusivat saada lentopallon jatkumaan kaupungissa, joten perustettiin täysin uusi seura nimeltä Pateri, joka peri Tarmon SM-liigapaikan. Joukkueen valmentajaksi tuli huippukäskyttäjä Reino Kosonen, ja joukkue asetti tavoitteekseen SM-mitalin. Kausi sujuikin hyvin aina pudotuspeleihin asti, jolloin Paterin kohtaloksi tuli avainpelaaja Jarkko Syrjäsen loukkaantuminen ja joukkue putosi mitalipeleistä. Myöskään seuraavalla kaudella SM-liigassa joukkue ei saavuttanut mitalia.
Uuden Paterin aika
Kun mitaleja ei ollut paikkakunnalle kahteen kauteen saatu, seurajohto päätti hankkia kovan luokan joukkueen, mikä ei kuitenkaan saavuttanut menestystä. Uusi merkittävä tapahtuma tapahtui kuitenkin kun Pateri itsenäistyi täysin omaksi seurakseen eikä toiminut enää Tarmon alaisuudessa.
Kesällä 1995 Pateri hankki riveihinsä muun muassa latvialaisen Guntis Atarsin sekä Reino Kososen pojan Henrikin. Joukkue kärsi jälleen kauden edetessä pahoja loukkaantumisia, ja pelaajat olivat vähissä. Puolivälieriin Pateri kuitenkin tiensä raivasi, mutta Isku pamautti Paterin kesälomalle suoraan kahdessa ottelussa Ain Porkin johdolla pääosin torjumalla Timo Parkkalin ja Henrik Kososen. Paterin lopullinen sijoitus oli 5. ja hätäisimmät seuraajat alkoivat puhua "ikuisesta viitosesta"
Uusi yritys
Seuraavaa kautta valmisteltaessa Reijo Sorvoja ja Olli Nenonen päättivät lopettaa pääsarjatason palloilun. Myös Henrik Kosonen lähti pelaamaan Ranskaan ammattilaiseksi. Tilalle Pateri sai Petteri Häyrisen PPS:stä, Agris Jurensin Latviasta, venäläisen Viktor Stanoulevitsin Torniosta sekä Aki Törmäsen. Valmentajana jatkoi uskollisesti Reino Kosonen. Joukkue pelasi jälleen sarjan keskikastissa, ja oli hyvää vauhtia etenemässä pudotuspeleihin, joiden kautta mitalin yrittämiseen. Mutta juuri tärkeimmissä otteluissa ote hyytyi. Pateri hävisi ensimmäisen puolivälierän Loimua vastaan, mutta onnistui voittamaan Loimun kotisalissaan ja niin ratkaisu siirtyi kolmanteen otteluun. Kolmannen ottelun Pateri kuitenkin hävisi joutuen näin ennenaikaiselle kesälomalle.