cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Asklepieion (Epidauros)
Asklepieion eli Asklepioksen pyhäkkö oli antiikin aikainen lääkintätaidon ja parantamisen jumalalle Asklepiokselle omistettu pyhäkköalue Epidauroksessa Peloponnesoksen niemimaalla Kreikassa. Siihen kuului muun muassa temppeleitä, parantola, gymnaasi, stadion sekä suuri Epidauroksen teatteri. Pyhäkköalueen arkeologinen kohde, johon nimellä Epidauros yleensä viitataan, sijaitsee Epídavroksen kunnassa lähellä Lygourióta.
Maija Karhi
Karhin äiti oli näyttelijä Kirsti Karhi, isä teatterinjohtaja Akseli Karhi (k. 1943) ja puoliso hallitusneuvos Lauri Kärävä (k. 1996).
Asklepieion (Epidauros)
Epidauroksen Asklepieion oli antiikin aikana yksi Välimeren alueen tärkeimmistä pyhiinvaelluskohteista. Vuodesta 1988 arkeologinen alue on Unescon maailmanperintökohde nimellä Asklepioksen pyhäkkö Epidauroksessa. Arkeologisen alueen yhteydessä toimii Epidauroksen arkeologinen museo.
Maija Karhi
Karhi kuoli lyhyen sairauden jälkeen 86-vuotiaana Helsingissä 28. toukokuuta 2018.
Uksjärvi
Uksjärvi voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Asklepieion (Epidauros)
Historia
Asklepieionin paikka oli alun perin Maloksen ja sittemmin Apollon Maleataan kulttipaikka. Apollon oli kreikkalaisten vanha parantajajumala ennen kuin tehtävä siirtyi tämän poikanakin pidetylle Asklepiokselle, ja Maleatas oli tämän doorilainen lisänimi. Paikka kehittyi Epidauroksen kaupungin kultin keskukseksi viimeistään 500-luvulla eaa. ja muuntui Apollonin kulttipaikasta Asklepioksen kulttipaikaksi 400-luvulla eaa. Väitettiin myös, että Asklepioksen mytologinen syntymä olisi tapahtunut juuri Epidauroksessa. Ensimmäisenä tämä näkemys tunnetaan Hesiodokselta. Alkuvaiheessa Asklepiosta palvottiin heeroksena, ei jumalana.
pienoiskuva|vasen|Ennallistuspiirros Epidauroksen [[Asklepioksen temppeli (Epidauros)|Asklepioksen temppelistä.]] Paikan keskiössä oli Asklepiokselle omistettu temppeli sekä siihen liittynyt parantola-alue, jossa potilaat saattoivat nukkua yönsä ja toivoa jumalan ilmestyvän heille unen aikana. Myöhemmin alueelle rakennettiin erilaisia oheistoimintoja, joiden oli tarkoitus viihdyttää varakkaita potilaita: akustiikastaan kuuluisa suuri Epidauroksen teatteri, stadion ja muut urheilukentät, majatalot sekä kylpylät muuttivat pyhäkön luonnetta eräänlaiseksi oman aikansa terveysturismin keskukseksi. Myös seudun luonnolla ja muun muassa vesilähteillä oli merkitystä hoidoille. Epidauroksessa kerrottiin tapahtuneen monenlaisia ihmeellisiä parantumisia. Ihmeparantumisia kirjattiin ylös, ja osa näistä dokumenteista on nähtävissä alueen museossa. Pyhäköllä järjestettiin suuret yhteiskreikkalaiset Asklepieia-juhlat joka neljäs vuosi aina yhdeksän päivää Isthmian kisojen jälkeen. Ne olivat alun perin urheilukisat ja noin vuonna 380 eaa. niihin lisättiin runous- ja musiikkikilpailut.
pienoiskuva|vasen|[[Abaton (Epidauros)|Abatonin eli Enkoimeterionin rauniot.]] 300-luvulta eaa. lähtien Epidauroksen maine levisi ympäri antiikin Kreikkaa ja koko Välimeren aluetta, ja suuri joukko ihmisiä teki paikalle pyhiinvaelluksia ja toiviomatkoja. Epidauroksen kaltaisia Asklepioksen pyhäkköjä rakennettiin eri puolille kreikkalaista maailmaa, mukaan lukien Kosin Asklepieion ja Ateenan Asklepieion. Epidauros pysyi suurimpana ja vauraimpana, ja sen maine oli suurimmillaan 200-luvulla eaa. Kun Rooman kaupunkia vaivasi kulkutautiepidemia vuonna 293 eaa., lähtivät he hakemaan Epidauroksesta apua. Roomalaiset saivat Epidauroksesta mukaansa käärmeen, sillä Asklepioksen uskottiin voivan ottaa käärmeen olomuodon. Ei ole tiedossa, katosiko kulkutauti Asklepios-käärmeen saapuessa Roomaan.
Roomalaiset myös tuhosivat Asklepieionin, sillä vuonna 87 eaa. roomalainen sotapäällikkö Sulla joukkoineen ryösti ja hävitti pyhäkön alueen. Myöhemmin alue rakennettiin uudelleen, ja pyhäkkö kukoisti jälleen 100-luvulla jaa. Pyhäkkö jatkoi toimintaansa aina antiikin ajan loppupuolelle asti. Gootit tuhosivat paikan vuonna 395. Vielä 400-luvulla paikka toimi eräänlaisena vanhan kreikkalaisen pakanauskon harjoittajien viimeisenä turvapaikkana, kunnes kristinuskon vakiintuminen johti pakanapyhäkköjen sulkemiseen. Loppuvaiheessa paikka oli kristillinen parannuskeskus ja alueelle rakennettiin suuri basilikakirkko.
Arkeologiset kaivaukset alueella aloitti Ateenan arkeologinen seura vuonna 1881 Panagiótis Kavvadíaksen ja Valérios Stáisin johdolla. Niitä jatkoi École française d’Athènes eli Ranskan arkeologinen koulu heti toisen maailmansodan jälkeen ja Ioánnis (Giánnis) Papadimitríou vuosina 1948–1951.
Pyhäkköalueella
pienoiskuva|Asklepieionin varsinaisen pyhäkköalueen kartta. Muun muassa [[Epidauroksen teatteri|teatteri ja gymnasion jäävät kartan ulkopuolelle. 1. Asklepioksen temppeli. 2. Abaton eli Enkoimeterion. 3. Artemiin temppeli. 4. Tholos. 5. Asklepioksen alttari. 6. Propylaia. 7. Stadion. ]] pienoiskuva|[[Asklepioksen temppeli (Epidauros)|Asklepioksen temppelin rauniot.]] pienoiskuva|Gymnasionin rauniot. pienoiskuva|[[Epidauroksen teatteri.]]
Asklepieion on rakennettu laaksoon. Pyhäkön pääalueen ja urheilupaikkojen jäännökset sijaitsevat laakson keskellä, kun taas teatteri on rinteessä alueen etelälaidalla. Nykyisin alueella on pieni arkeologinen museo, Epidauroksen arkeologinen museo. Se sijaitsee varsinaisen pyhäkköalueen ja teatterin välissä.
Asklepioksen temppeli
Asklepioksen temppeli rakennettiin noin vuonna 380–375 eaa. ja sen suunnitteli arkkitehti Theodotos. Se korvasi varhaisemman Asklepioksen temppelin, joka sijaitsi uuden temppelin kaakkoispuolella. Temppeli edusti doorilaista tyyliä. Sen stylobaatin koko oli noin 11,8 × 23,1 metriä. Siinä oli 6 × 11 pylvästä, joiden korkeus oli noin 5,2 metriä. Temppelin cellassa oli 4 × 7 pylvästä. Temppelissä oli kullasta ja norsunluusta tehty Asklepioksen kulttikuva. Asklepioksen alttari oli temppelin itäpuolella; eteläpuolella sijaitsi Apollonin alttari. Kosin Asklepieionin temppeli rakennettiin myöhemmin temppelin kopioksi.
Abaton eli Enkoimeterion
Abaton eli Enkoimeterion oli Asklepioksen temppelin pohjoispuolella sijainnut rakennus, jossa potilaat nukkuivat ja odottivat Asklepioksen ilmestyvän heille yöllä unen aikana, mikä oli osa hoitoprosessia. Se rakennettiin noin vuonna 400–350 eaa. Rakennus oli kaksiosainen stoa eli pylväshalli ja edusti joonialaista tyyliä. Alkuperäisen stoan koko oli noin 38,1 × 9,4 metriä. Sen länsipuolelle rakennettiin roomalaisena aikana kaksikerroksinen laajennos, jolloin kokonaispituudeksi tuli noin 70,9 metriä.
Artemiille omistettu temppeli sijaitsi Asklepioksen temppelin kaakkoispuolella. Se rakennettiin noin vuonna 330–300 eaa. ja edusti doorilaista tyyliä.
Tholos
Tholos eli pyörötemppeli sijaitsi Asklepioksen temppelin lounaispuolella. Se rakennettiin noin vuonna 360–320 eaa. ja sen suunnitteli mahdollisesti Polykleitos nuorempi. Sen ulkolaidalla oli 26 doorilaista pylvästä ja sisäpuolella 14 korinttilaista pylvästä. Sen stylobaatin halkaisija oli noin 21,3 metriä. Tholoksen lattian alla oli pyöreä labyrintti, jonne laskeuduttiin keskellä olleesta aukosta. Labyrintin halkaisija oli noin 13,4 metriä. Labyrinttiä käytettiin mahdollisesti Asklepioksen pyhien käärmeiden säilytyspaikkana.
Gymnasion
Gymnasion eli eräänlainen urheilu- ja voimistelusali sijaitsi varsinaisen pyhäkköalueen eteläpuolella. Se rakennettiin noin vuonna 280 eaa. Gymnasion koostui stoien ja muiden huoneiden ympäröimästä peristyylipihasta. Roomalaisena aikana paikalle rakennettiin odeion.
Odeion
Odeion eli musiikkiteatteri rakennettiin roomalaisena aikana gymnasionin paikalle. Se oli pieni katettu teatteri, jossa oli kaksikerroksinen näyttämörakennus ja jonka orkhestran lattia oli päällystetty mosaiikein.
Epidauroksen stadion
Stadion sijaitsi varsinaisen pyhäkön lounaispuolella. Se rakennettiin noin vuonna 480–338 eaa. Stadionin pituus oli 181 metriä ja sillä järjestettiin erilaisia urheilukilpailuja muun muassa osana Asklepieia-juhlaa.
Epidauroksen teatteri
Kloroosi
thumb|Vasemmalla on [[paprikan lehti, jossa on kloroosia. Oikealla normaali ja terve lehti.]]
Asklepieion (Epidauros)
Pyhäkköalueella
Epidauroksen puoliympyränmuotoinen teatteri on parhaiten säilynyt antiikin aikainen teatteri ja myös yksi suurimmista. Se rakennettiin noin vuonna 350–300 eaa. ja sen suunnitteli Polykleitos nuorempi. Teatteri on kuuluisa akustiikastaan. Nykyisin teatteri on alueen suosituin nähtävyys ja siellä esitetään kesäisin antiikin aikaisten näytelmien uusintaesityksiä.
Katagogion pienoiskuva|[[Katagogionin raunioita.]]
Asklepieion (Kos)
Asklepieion oli antiikin aikainen lääkintätaidon ja parantamisen jumalalle Asklepiokselle omistettu pyhäkköalue Kosin saarella Kreikassa. Siihen kuului muun muassa temppeleitä, parantola ja kylpylä. Sen arkeologinen kohde sijaitsee noin 3,5 kilometriä Kosin kaupungista lounaaseen lähellä Platánin kylää.
Asklepieion (Epidauros)
Pyhäkköalueella
Anakeion
Kloroosi
thumb|Vakavasta kloroosista kärsivä albiino-maissikasvi.
Asklepieion (Epidauros)
Pyhäkköalueella
Anakeion oli dioskuureille omistettu pyhäkkö, joka rakennettiin noin vuonna 350 eaa. Se sijaitsi pyhäkköalueen itälaidalla ja koostui doorilaistyylisestä pronaoksesta ja avoimesta pyhäkköpihasta.
Asklepieion (Kos)
Historia
Asklepieionin paikka on hautalöytöjen perusteella ollut jonkinlaisessa käytössä mykeneläisenä aikana sekä geometrisellä kaudella. Antiikin aikana paikalla oli alun perin Apollon Kyparissioksen pyhäkkö. Apollon oli kreikkalaisten vanha parantajajumala ennen kuin tehtävä siirtyi tämän poikanakin pidetylle Asklepiokselle. Lisänimi Kyparissios viittaa paikan sypresseihin. Kosille Asklepioksen kultti saapui 300-luvulla eaa. Ensimmäinen Asklepiokseen liitetty rakennelma paikalla oli tuona aikana rakennettu Asklepioksen alttari.
Asklepieion (Epidauros)
Pyhäkköalueella
Epidoteion oli pyhäkkö, joka oli omistettu Asklepioksen hyville hengille, jotka auttoivat paranemisessa. Näistä tärkein oli Hypnos (Uni). Muita olivat oneirokset (unet), Epione (Kivunlievitys), Hygieia (Terveys), Iaso (Toipuminen) ja Panakeia (Parantaminen). Se sijaitsi pyhäkköalueen koillisosassa lähellä Anakeionia. Rakennus on ollut olemassa viimeistään 300–200-luvuilla eaa.
Pyhäkköalueen ulkopuolella
Afroditen temppeli
Afroditelle omistettu temppeli, joka tunnetaan tutkimuksessa myös nimellä Temppeli L, sijaitsi Asklepieionin itäpuolella. Se rakennettiin noin vuonna 320–280 eaa. Temppeli oli pieni prostyylitemppeli, jossa oli pseudoperipteraali cella, ja se on varhaisimpia tunnettuja esimerkkejä pseudoperipteraalitemppelistä.
Asklepieion (Kos)
Historia
pienoiskuva|vasen|upright=1.05|Asklepieionin arkeologista aluetta. Varsinaisen Asklepieionin rakentaminen alkoi 200-luvulla eaa. Ensimmäinen, pieni Asklepiokselle omistettu temppeli rakennettiin vuosisadan alussa. Näin paikka on syntynyt Kosilla vaikuttaneen lääketieteen isäksi kutsutun Hippokrateen ajan jälkeen. Vuonna 242 eaa. temppeli julistettiin suojelluksi ja sodilta rauhoitetuksi alueeksi. 100-luvulla eaa. paikka sai Pergamonin kuninkaan Eumenes II:n suosion. Sinne rakennettiin uusia tasanteita ja vanha Asklepioksen temppeli korvattiin uudella ja suuremmalla temppelillä. Myös kokonaisuuteen kuulunut Apollonin temppeli rakennettiin 100-luvulla eaa. Roomalaisena aikana Asklepieionilla oli osittainen verovapaus ja paikalle rakennettiin muun muassa suuri roomalainen kylpylä.
Kloroosi
Kloroosi tarkoittaa kasveissa esiintyvää viherkatoa, kun lehtivihreää ei pääse kehittymään tai se alkaa hajota. Kloroosi aiheuttaa kasvin lehtien vaalenemista tai kellastumista. Lehtien väri muuttuu, koska lehtivihreän hajotessa lehden keltaiset värit tulevat esiin. Kloroosin vakavampi muoto on nekroosi, jossa lehden solukko alkaa kuolla.
Asklepieion (Epidauros)
Pyhäkköalueen ulkopuolella
Apollon Maleataan pyhäkkö
Apollon Maleataalle omistettu pyhäkkö sijaitsi Asklepieionista noin kilometrin itään. Se oli vanhin kulttipaikka alueella, ja sen paikka on ollut asuttu jo varhaisella helladisella kaudella. Pyhäkkökokonaisuuteen kuuluivat muun muassa Apollon Maleataan temppeli, joka oli rakennettu noin vuonna 350 eaa., stoa noin vuodelta 300–280 eaa., sekä pappien talo, nymfaion ja roomalainen kylpylä.
Kloroosi
Kloroosi voi johtua esimerkiksi maaperän liiallisesta kosteudesta, juurivaurioista, juurien pakkautumisesta liian lähelle toisiaan, korkeasta alkaliteetistä tai maaperän ravinnevajauksesta.
Asklepieion (Kos)
Historia
Pyhäköstä kehittyi yksi antiikin maailman keskeisimmistä lääkinnällisistä pyhäköistä ja yksi tunnetuimmista lukuisista Asklepieioneista Epidauroksen Asklepieionin ohella. Pyhäkön papiston katsottiin polveutuvan Asklepioksesta. Paikassa harjoitettiin parannustoimintaa sekä todennäköisesti kehitettiin ja opetettiin lääketiedettä Hippokrateen perintönä. Parannustoiminnan keskiössä oli usko jumalan ilmestymiseen potilaille unessa, kun nämä nukkuvat temppelin ympärille tätä varten rakennetuissa rakennuksissa. Myöhemmin paikalla harjoitettiin myös ajan kehittyneempään lääketieteeseen perustuneita hoitoja. Paikalla järjestettiin joka viides vuosi suuri Asklepieia-juhla, johon kuului musiikki- ja urheilukilpailuja.
Asklepieionia alettiin etsiä vuonna 1896. Englantilainen arkeologi W. R. Paton paikallisti pyhäkön oletetun paikan noin 1901–1902, minkä seurauksena paikalla suoritettiin arkeologisia kaivauksia. Etsinnässä hyödynnettiin muun muassa parantolalle ominaisten lähteiden paikantamista ja se tunnistettiin lukuisten rakennusten osien ja piirtokirjoitusten avulla. Ensimmäisenä paikalla kaivoivat paikallinen Iákovos Zaráftis ja saksalainen Rudolf Herzog. Zaráftiksen johtamat systemaattiset kaivaukset alkoivat vuonna 1904 ja kestivät vuoteen 1933. Tämän jälkeen italialaiset arkeologit suorittivat paikalla kaivauksia ja ennallistuksia. Muun muassa tasanteiden tukimuurit ja osia pylväistä on rakennettu uudelleen.
Rakennukset ja löydökset
pienoiskuva|Asklepieionin suuren roomalaisen kylpylän rauniot. pienoiskuva|Asklepioksen alttari ja Apollonin temppelin uudelleenrakennettuja pylväitä. pienoiskuva|Vanhan, pienemmän Asklepioksen temppelin rauniot. pienoiskuva|Suuren Asklepioksen temppelin rauniot.
Asklepieion sijaitsee kukkulalla ja sen rinteessä, josta on hyvä näköala Kosin kaupunkiin ja merellä päin. Pyhäkkökokonaisuus on rakennettu laskutavasta riippuen kolmelle tai neljälle suurelle tasanteelle. Tasanteelta toiselle noustaan suuria portaita pitkin. Tasanteet ja portaat eivät ole aivan suorassa linjassa toisiinsa nähden, vaan kokonaisuus kääntyy hieman etelään (alhaalta katsoen vasemmalle) päin. Pyhäkön on ympäröinyt pyhä metsä.
Alimmalla tasolla heti nykyisen alueen sisäänkäynnin vieressä on pieni roomalaisaikainen kylpyrakennus, jossa paikalle saapuneet ovat puhdistautuneet. Sen luota johtaa portaat ensimmäiselle varsinaiselle tasanteelle. Arkeologisen alueen itäosassa on pieni museo, jossa on muun muassa paikalta löydettyjä piirtokirjoituksia.
Ensimmäinen tasanne
Tasanteen länsilaidassa on ollut latriini eli roomalaisaikainen käymälä. Tasanteen eteläsivulla on toisen tasanteen korkea päätymuuri. Siinä on lukuisia syvennyksiä, joissa on ollut veistoksia. Tunnetuin näistä oli Praksiteleen veistämä Afrodite-veistos, joka on kadonnut. Muurissa on myös rikki- ja rautapitoista vettä antanut lähdekaivo, jonka vesi tuli nykyisin Kokkinónero- ja Voúrinna-nimillä tunnetuista lähteistä alueen eteläpuolelta. Toiselle tasanteelle johtavat portaat ovat päätymuurin keskellä.
Suurempi roomalainen kylpylä sijaitsee tasanteen itälaidalla. Se koostuu kolmesta salista ja rakennettiin 200-luvulla jaa. Rakennuksesta on löydetty seinämaalauksia ja mosaiikkeja.
Keskitasanne (Toinen ja kolmas tasanne)
Keskitasanne koostuu kahdesta erillisestä tasanteesta, toisesta ja kolmannesta tasanteesta, joista kuitenkin vain toisella on rakennuksia ja kolmas on muita tasanteita selvästi pienempi. Siksi ne lasketaan usein yhdeksi tasanteeksi.
Toisella tasanteella heti portaiden yläpäässä on Asklepioksen alttari, joka oli pyhäkköalueen vanhin rakennelma ja rakennettu 300-luvulla eaa. Se rakennettiin uudestaan 100-luvulla Pergamonin Zeuksen alttarin mallin mukaan. Alttarista on jäljellä perustukset.
Alttarin pohjoispuolella, portailta nähtynä oikealla on ollut alueen varhaisin, 200-luvulla eaa. rakennettu pieni Asklepiokselle omistettu temppeli. Se edusti joonialaista tyyliä. Suuren temppelin rakentamisen jälkeen se toimi pyhäkön aarrekammiona. Tuolloin se oli koristeltu Apelleen tekemillä maalauksilla, joista kuuluisin oli Afrodite Anadyomene eli merestä noussutta Afroditea esittänyt maalaus, joka siirrettiin Augustuksen aikana Roomaan. Temppelin vieressä on mahdollisesti pappien käytössä ollut rakennus.
Portailta nähtynä vasemmalla puolella alttarin takana on eksedra eli puhujankoroke, mahdollinen papiston tai lääkärien kokoontumispaikka. Alttarin itäpuolella oli roomalaisaikainen Apollonin temppeli, joka rakennettiin 100-luvulla jaa. ja edusti korinttilaista tyyliä. Seitsemän sen pylväistä on kunnostettu. Vielä idempänä on Leskheksi kutsuttu rakennus, joka on ollut mahdollisesti kokoontumissali tai Asklepieioneille tyypillinen käärmeiden säilytyspaikka.
Toiselta tasanteelta johtaa kolmannelle suuret portaat, joista edetään heti seuraaville, neljännelle tasanteelle johtaville portaille.
Neljäs eli ylin tasanne
Suuri Asklepioksen temppeli sijaitsee ylimmän tasanteen keskellä. Temppeli rakennettiin 100-luvulla eaa. samalla kun koko ylin tasanne. Se edusti doorilaista tyyliä ja oli kopio Epidauroksen Asklepieionin temppelistä. Siinä oli pitkällä sivulla 11 ja lyhyellä sivulla 6 pylvästä. Temppelistä on säilynyt lähinnä perustukset. Temppelin paikalla on myös siihen varhaiskristillisenä aikana rakennetun Panagía Tarsoún kirkon jäänteitä, lähinnä yksi alttarina toiminut pylväs. Kirkko oli bysanttilaisena aikana Pátmoksen luostarin alaisuudessa.
Potilaille ja pyhiinvaeltajille tarkoitetut parantolarakennukset sijaitsevat Asklepioksen temppelin ympärillä reunustaen tasannetta etelä-, itä- ja länsisivulta. Niiden pylväikkö oli doorilaista tyyliä.
Lieksan palo 1934
thumb|Lieksan palo vuonna 1934
Muawija I
thumb|Hammat Gaderin padon kreikkalainen piirtokirjoitus vuodelta 663. Kirjoituksen ensimmäinen merkki on ristisymboli. Muawija I oli Lähi-idän arabivaltakunnan ensimmäinen arkeologisten lähteiden historialliseksi varmistama hallitsija vuosina 641/661–678/680. 800-luvun lopulla kirjoittanut al-Tabari katsoi hänen aloittaneen umaijadisuvun dynastian arabihallitsijoina Damaskoksessa. Muawijan pojista hallitsijoina ei kuitenkaan ole säilynyt historiallista tietoa aikalaislähteistä, joten puhe umaijadidynastiasta ei ole varmalla pohjalla.
Lieksan palo 1934
Lieksan palo 1934 syttyi 9. toukokuuta 1934. Palossa tuhoutui 70 puurakennusta Lieksan kirkonkylässä.
Palo sai alkunsa luultavasti Lieksan työväentalon pärekatolle lentäneestä kipinästä ja levisi sieltä sitten tapahtumahetkellä vallineen navakan tuulen ansiosta nopeasti naapuritalojen pärekatoille. Palo tuhosi 70 rakennusta noin 250 × 300 metrin suuruiselta alueelta Lieksan keskustasta ja noin 200 ihmistä menetti kotinsa.
Muawija I
Islamilainen perimätieto sisältää paljon kertomuksia Muawijasta. Jos sitä pidetään epäluotettavana, päälähteiksi jäävät kolikkolöydöt ja epigrafiset aikalaistekstit. Niiden nojalla historiallis-kriittinen tutkimus on luonut oman, edellisestä poikkeavan kuvan tapahtumista.
Islamilainen historiankirjoitus
thumb|Arabialais-sassanidilainen kolikko Muawijan hallintokaudelta. Kolikko on lyöty Darabissa [[Fārs|Farsissa noin 54-55 AH/674 jaa. Kolikon etupuolella on persialainen rintakuva hallitsijasta ja teksti amir al-mu'minin ("uskovien komentaja") ja bism Allah ("Jumalan nimeen"). Kääntöpuolella zarathustralainen tulialttari, jonka ympärillä on kaksi pappia. ]] Islamilaisen perimätiedon mukaan Muawija toimi Syyrian arabialaisena emiirinä vuonna 657, jolloin hän nousi kapinaan Ali ibn Abi Talibia vastaan kostaakseen setänsä, kalifi Uthman ibn Affanin murhan. Vuonna 658, kun osapuolet olivat tuloksettomasti sotineet, Ali ja Muawija päättivät antaa kiistansa välitystuomioistuimen ratkaistavaksi. Kansalaissota kuitenkin jatkui, kun osa Alin sotaväestä kieltäytyi alistumasta välittäjän ehdotuksiin ja Muawija johti harhaan hurskaan, mutta yksinkertaisen välitystuomarin Abu Musan. Vuonna 659 Muawija teki erillisrauhan Bysantin keisarin kanssa ja 660 huudatti itsensä Jerusalemissa kalifiksi. Kun Ali murhattiin vuonna 661, tämän poika Hassan luopui suurehkoa summaa vastaan kalifin arvosta Muawijan hyväksi. Muawijan valinta merkitsi kansan ja uskonnon jakautumista šiialaisiin ja sunneihin. Islamilaisessa perinteessä Muawijan katsottiin anastaneen julkeasti kalifin aseman. Hurskaat muslimit pitivät Muawijan valtaa petoksena ja luopumisena Profeetan alkuperäisestä esikuvasta.
Muawijan hallituskautta leimasi valloitussotien jatkuminen. Arabien sotajoukot tunkeutuivat Vähään-Aasiaan, Pohjois-Intiaan (missä Sindhi ja Induslaakson alaosa valloitettiin); Konstantinopoli piiritettiin viideksi vuodeksi sekä Buhara ja Kabul vallattiin. Muawijan kuoltua kalifina seurasi hänen poikansa Jazid I.
Historiallis-kriittinen teoria
thumb|Johannes Kastajan pyhäinjäännösarkku Umaijadikappelissa Damaskoksessa Historiallis-kriittinen islamintutkimus on torjunut islamilaisen historiankirjoituksen antaman kuvan 600-luvun tapahtumista, koska se perustuu suulliseen tarinaperinteeseen, jota alettiin kirjata muistiin vasta noin kaksisataa vuotta Muawijan kuoleman jälkeen. Lisäksi Islamilainen, abbasidivaltakunnassa kirjoitettu historia on tendenssimäistä ja esittää Muawijan kielteisessä valossa, sillä umaijadit olivat vuonna 750 valtaan nousseiden abbasidien vihollisia. Länsimainen historiankirjoitus on kuitenkin pääosin hyväksynyt perimätietoon perustuvan näkemyksen Muawijan vaiheista arabimaailmassa.
Arabien valta Syyriassa vuodesta 641
Numismaatikko Volker Popp on koonnut Muawijan uraa lähinnä kolikkolöytöjen pohjalta. Hän toteaa, että Bysantin keisari Herakleioksen kuoltua vuonna 641 Syyriassa valtaan nousivat arabit. Ensimmäiset kolikot, joissa Muawijan nimi esiintyy ovat kuitenkin vasta 660-luvulta. Sassanidien Persian sydänalueella Farsissa Darabin kaupungissa lyötiin persialaistyylisiä kolikoita, joissa oli arameankielinen teksti MAAWIA. Sana tarkoittaa kirjaimellisesti "itkijää" ja on luultavasti kätketyn oikean nimen asemesta sotanimi, joka ilmaisee, että henkilö on "tyytymätön". Lyöntipaikka viittaa siihen, että uusi hallinto halusi nojautua persialaiseen arvovaltaan.
Arvonimet
Muawijan nimityksenä vuonna 41 (663 jaa) lyödyissä kolikoissa on amīr-i wlwyshnyk'n, missä alkuosa on arabiaa ja loppu pahlavia. Poppin mukaan ilmaisu tarkoittaa arabialaisen heimoperinteen tuntemaa uskovien suojelijaa, auktoriteettia, jonka avulla oman klaanin ulkopuoliset saavat suojellun aseman klaanin alueella. Myöhemmin ilmaisusta kehittyi "uskovien komentaja" (amīr al-mu'minīn). Volker Popp arvelee, että Muawija oli Bysanttia palvellut sotilas ja nimensä perusteella kotoisin Irakista.
Hammat-Gaderin kylpylässä ja al-Taifissa olevassa rakennuksessa Muawijan arvoniminä ovat li-'Abd Allah ja Amir al-mu'minin. Ilmaisu Abd Allah tarkoittaa Jumalan orjaa tai palvelijaa ja on peräisin Raamatusta (5. Moos 9:27): Muista palvelijoitasi Aabrahamia, Iisakia ja Jaakobia. Niin sanotut umaijdikalifit eivät al-Malikia lukuun ottamatta käyttäneet kalifin titteliä vaan tätä vaatimatonta "Jumalan palvelija" -nimitystä. Lisäksi se oli ilmeisesti varattu vain hallitsijan käyttöön. Kun kalifi al-Malikin veli 'Abd al-'Aziz ibn Marwan rakennutti sillan Fustatiin Egyptissä, hänen arvonimenään piirtokirjoituksessa oli al-amir. Myös Bysantin keisari Justinianus II ( 685–695 ja 705–711) käytti keisarin tunnuksena arvonimeä ”Jumalan palvelija” (lat. servus Christi). Nimi korosti, että oikea hallitsija oli Jumala, ja sisälsi näin Jumalan suuruutta painottavan viestin.
Sota Bysanttia vastaan
Orientalisti Stefan Heidemann katsoo, että arabit eivät aluksi katsoneet perustaneensa uutta valtiota, vaan pitivät itseään Rooman ja sen pääkaupungin Konstantinopolin valtioaatteen perillisinä. Tämä näkyi pitkään esiintyneinä yrityksinä valloittaa Konstantinopoli. Muawija sijoitti hallintonsa Syyriaan lähelle vihollista ja kävi sotaa Bysanttia vastaan sekä maitse että meritse. Kyproksen jälkeen vallattiin Rhodos vuonna 654. Vuonna 659 Muawija kuitenkin solmi Bysantin kanssa rauhan ja sitoutui maksamaan sille veroa. Syynä oli mahdollisesti tarve vakiinnuttaa johtoasema muiden arabialaisten emiirien joukossa, joiden itsenäistä asemaa osoitti rahan lyöminen eri puolilla Persiaa.
Vuonna 663 Muawija palasi jatkamaan sotaa Vähä-Aasiassa ja jatkoi kampanjaansa 15 seuraavaa vuotta. Vuonna 670 Muawijan laivasto sai haltuunsa Kyzikoksen niemimaan aivan Konstantinopolin porteilla. Keväällä 674 alkoi laivaston päähyökkäys, joka jatkui koko kesän. Arabit viettivät talven Kyzikoksessa ja jatkoivat operaatiota seuraavina kesinä vuoteen 678 saakka. Roomalaiset puolustautuivat käyttämällä ensi kertaa aseenaan myös "kreikkalaista tulta". Vuonna 678 Muawija keskeytti sodankäynnin. Hänen joukkonsa olivat hävinneet Bysantille myös Anatoliassa. Muawija sitoutui maksamaan vuosittaista veroa Bysantille kultana, hevosina ja orjina.
Muawijan auktoriteetti arabiemiirien keskuudessa perustui hänen menestykseensä sodassa Bysanttia vastaan. Kesän 674 epäonnistuminen Konstantinopolin edustalla johti hänen vaikutusvaltansa laskuun. Vuonna 53 arabien aikaa eli 672/673 uskovien suojelijaksi oli Poppin mukaan valittu Abdallah ibn al-Zubayr, joka alkoi lyödä rahaa Darabissa samana vuonna. Muawijan kuolemasta ei ole säilynyt tietoja.
Aika Muawijan jälkeen
Arabivaltakunnalta puuttui Poppin mukaan uskonnollinen yhtenäisyys, sillä sen länsiosissa vallitsi monofysiittinen kristillisyys, jota edusti armenialainen kirkko, syyrialaiset jakobiitit sekä Egyptin koptit, kun taas Persiassa valtakristillisyydeksi oli noussut nestoriolaisuus. Volker Poppin esittämän teorian mukaan Muawijan ja al-Zubayrin kilpailija Abd al Malik ibn Marwan pyrki antamaan arabikristillisyydelle uuden yhdistävän johtomotiivin, missä Jeesuksen kunnianiminä oli Abd Allah ja hieman myöhemmin muhammad ("ylistetty"). Muawija menetti valtansa noin 679/680 hävittyään sodan Bysanttia vastaan. Al-Zubayr esiintyi tämän jälkeen emiirinä, mutta hänen valtansa rajoittui Persiaan ja Kermaniin.
Sana muhammad ilmestyy kolikoihin ja arkeologisiin lähteisiin vuonna 66 AH/685-686 jaa. kalifi Abd al-Malikin valtakaudella. Sanan sisältävä hopeadrakhma on lyöty Iranin Farsissa sijaitsevassa Bishapurissa kuvernööri Abd al-Malik ibn Abd Allahin nimissä. Kolikko sisältää niin sanotun lyhyen šahadan eli "bism Allāh Muhammad rasūl Allāh" (Jumalan nimeen, Muhammed on Jumalan lähettiläs).
Muawija kristittynä
pienoiskuva|Muawijan aikaisia arabialais-bysanttisia soliduksia, jotka ovat keisari Herakleioksen kolikoiden jäljitelmiä. Ylärivin ajallisesti myöhemmässä kolikossa ristit on poistettu ja paalun päällä oleva risti korvattu T-kuviolla. Muawija oli Volker Poppin mukaan kristitty hallitsija, joka käytti hallintonsa virkakielenä kreikkaa. Popp on esittänyt kolikkolöytöihin perustuvan teorian siitä, että Muawija olisi esiintynyt Damaskoksessa sijainneen Johannes Kastajan haudan suojelijana. Bysantin keisarit olivat hakeneet poliittista suosiota ja arvovaltaa esiintymällä Jerusalemin Pyhän haudan kaitsijoina. Syyriassa ghassanidit olivat suojelleet Sergiuksen jäänteitä Rusafassa. Näitä esikuvia seuraten Muawija olisi hakenut arvovaltaa Johannes Kastajasta. Popp tulkitsee eräitä kolikkolöytöjä niin, että Muawijan lyömissä rahoissa esiintyi Johannes Kastaja kantamassa omaa irti leikattua päätään relikvaariossa.
Muawijan aikaisissa rahoissa esiintyy myös ristejä käsissään pitävä rukoileva hahmo. Joissakin kolikoissa esiintyy askelmien päällä oleva risti, jota on tulkittu eri tavoin. Esimerkiksi Poppin mukaan kyseessä olisi Jaakobin päänalusestaan pystyttämä kivipatsas, Yegar Sahaduta, johon sisältyy liittosopimus Jumalan kanssa.
Muawijan ajalta on peräisin Genesaretinjärven lähellä sijaitsevan Hammat Gaderin lämminvetisen kylpylän piirtokirjoitus, joka alkaa ristisymbolilla ja puhuu "arabien ajasta" eikä islamilaisesta ajanlaskusta (katso kuva). Poppin mukaan se tarkoittaa, että Muawija ei tuntenut hidzraa islamilaisen ajanlaskun alkupisteenä. Maroniittikristittyjen kronikassa kerrotaan, että Muawija meni Golgatalle ja rukoili siellä ja sitten Getsemaneen Marian haudalle ja rukoili siellä.
Biophilia (albumi)
Biophilia on islantilaislaulaja Björkin seitsemäs studioalbumi. Se julkaistiin 5. lokakuuta 2011. Björk on kertonut albumin olevan "musiikin, luonnon ja teknologian välisen suhteen meditointia", ja albumilla käytetäänkin erityisesti kyseistä projektia varten suunniteltuja soittimia. Esimakua albumin musiikista on tullut alun perin iPadin Solar System -ohjelmalle sävelletyn "Solar Eclipse" -nimellä kulkevan kappaleen mukana, joka koostuu melko klassisesta filharmonisesta orkesterityylisestä musiikista. Singlestä "Crystalline" on myös tehty musiikkivideo. Jokaisesta kappaleesta tullaan julkaisemaan myös erityinen Apple iPad ja iPod -sovellus.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 15.
Live-esiintymiset
Björk ensiesitti albuminsa kappaleita Manchester International Festival -festivaaleilla Englannissa, jossa hän esiintyi kaikkiaan seitsemänä päivänä aikavälillä 27. kesäkuuta. – 16. heinäkuuta. Björk esitti uusien kappaleidensa lisäksi myös lauluja aiemmilta albumeiltaan.
Iiris Sihvonen
Iiris Hellin Jokinen (o.s. Sihvonen, 22. huhtikuuta 1940 Liperi – 29. toukokuuta 2010 ) oli suomalainen pikaluistelija.
Sihvonen luisteli maaliskuussa 1955 Rovaniemellä kaksi Suomen ennätystä: 500 metrillä 48,4 ja 1 000 metrillä 1.44,7.
Motor Forum
Motor Forum oli suomalainen moottoriurheilupainoitteinen televisio-ohjelma. Ohjelmaa ensimmäinen jakso nähtiin MTV3-kanavalla 21. tammikuuta 2001. Ohjelmaa juonsi Tomi Tuominen ja muita toimittajia ohjelmassa oli Timo Pulkkinen, ja Miiro Koivula. Ohjelma oli jatkoa PTV4 ja myöhemmin vielä Nelonen-kanavalla nähdylle Paalupaikka-ohjelmalle, jota oli tekemässä osin sama porukka kuin myöhemmin Motor Forumia.
Domino (kappale)
Domino on brittiläisen laulaja-lauluntekijä Jessie J:n kappale hänen Who You Are -debyyttialbumiltaan. Se julkaistiin albumin viidentenä singlenä 29. elokuuta 2011. Musikaalisesti "Domino" on electropopkappale, joka sisältää viittauksia diskosta ja R&B:stä. Jessie J sanoitti "Dominon" hänen tuottajiensa, "Dr. Luken ja Cirkutin kanssa ja jonkin verran sanoituksiin osallistuivat myös Claude Kelly sekä Max Martin. Kappaleesta tuli Jessie J:n toinen Britannian singlelistan kärjen saavuttanut single, ensimmäisen ollessa Dr. Luken ja Claude Kellyn käsialaa oleva "Price Tag". Yhdysvalloissa kappale pääsi parhaimmillaan Billboard Hot 100 -listan 6. sijalle, muodostuen hänen menestyneimmäksi singleksi Yhdysvalloissa. Kappaletta käytettiin Disneyn Re-Micksissä. Kappale palkittiin Brit Awardilla kategoriassa "Paras brittiläinen single" vuoden 2013 BRIT Awards-gaalassa.
Viisverkkonen
Viisverkkonen on Päijänteen saari Pirkanmaalla Kuhmoisissa.
Maantietoa
Saari on 490 metriä pitkä, 240 metriä leveä ja sen pinta-ala on 4,8 hehtaaria. Se sijaitsee Tehinselän lounaisosassa Virmailansaaren edustalla Lehtisten saariryhmässä. Saariryhmässa on kymmeniä saaria ja sen luoteisosan suurin saari on Lehtinen. Viisverkkosen lähiympäristössäkin on 12 pientä saarta, joiden yhteiset rantavedet ovat matalat ja kivikkoiset. Saari on matala ja sen korkein kohta kohoaa noin viisi metriä Päijänteen pinnasta. Saaressa on yksi rakennus metsäisen saaren sisäosissa.Padasjoen ja Kuhmoisten kuntaraja kulkee Lehtisten keskellä Lehtisen ja Iso-Ohjon välistä.
Historiaa
Kuhmoisten seudun taloudellisessa kartassa vuodelta 1939 saareen on piirretty niittyjä tai peltomaata, jota on myös naapurisaaressakin. Saaria kutsutaan kartassa yhteisellä nimellä ”Viisverkkosaaret”. Saarien asuinrakennukset on merkitty toiselle saarelle. Vuoden 1965 peruskartassa on saari autio eikä sille ole merkitty enää niittyjäkään. Saaren karttanimi on nyt ”Viisverkkonen”. Saari on ollut autio vielä vuoden 1985 kartassa, mutta sen jälkeen sille on rakennettu yksi rakennus.
Lähteet
61.48846°N, 25.33157°W
Pohjalainen Osakunta
Pohjalainen Osakunta on yksi vuonna 1643 Turun akatemiaan perustetuista kuudesta suomalaisosakunnasta. Osakuntaan tulivat nykyisen Oulun, Lapin ja entisen Vaasan läänin alueelta saapuvat ylioppilaat (jus nativitatis) tai ne, joiden juuret olivat edellä mainitulla alueella (jus patris).
Pohjalaisen Osakunnan perinteitä Helsingin Yliopistossa jatkavat Etelä-Pohjalainen Osakunta, Vasa Nation sekä Pohjois-Pohjalainen Osakunta. Pohjalaisen Osakunnan vuosipäivänä 9.11. pohjalaisten osakuntien yhteistyöelin Pohjalainen Valtuuskunta järjestää edelleen Suomen vanhimman akateemisen vuosijuhlan, Porthan-juhlan.
Historiaa
Turun palon jälkeen osakunnat muuttivat yliopiston mukana Helsinkiin 1828. Helsingissä Pohjalainen Osakunta toimi vuokratiloissa kunnes Ylioppilastalon valmistuttua myös osakunnat siirtyivät sinne. Pohjalaisten oma talo Ostrobotnia valmistui 1912.
Pohjalaisen Osakunnan merkittäviä jäseniä ovat olleet muun muassa Anders Chydenius, Henrik Gabriel Porthan, Frans Mikael Franzén, Johan Jakob Nervander, Matthias Alexander Castrén, Johan Ludvig Runeberg, Zachris Topelius, J. V. Snellman, Rudolf Holsti, K. J. Ståhlberg, Eino Leino, V. A. Koskenniemi, Ilmari Kianto.
Porthan-juhla
Ensimmäistä Porthan-juhlaa vietettiin 9. marraskuuta 1839 helsinkiläisten ylioppilaiden suosimassa, yhä toiminnassa olevassa ravintola Kaisaniemessä. Juhlaa vietettiin Henrik Gabriel Porthanin satavuotissyntymäpäivän kunniaksi. Varsin nopeasti juhlat omi aseman Pohjalaisen Osakunnan virallisena vuosijuhlana.
Pohjalaisen Osakunnan jakauduttua Porthan-juhla jäi elämään pohjalaisten osakuntien yhteisenä, arvokkaana ja perinteikkäänä akateemisena pöytäjuhlana, jota vietetään edelleen vuosittain. Juhlaa vietetään tavallisesti Ostrobotnian juhlakerroksessa.
Osakunnan jakaminen
Pohjalainen Osakunta jaettiin kahtia Etelä-Pohjalaiseen ja Pohjois-Pohjalaiseen Osakuntaan yliopiston määräyksestä vuonna 1832. Syyksi väitettiin osakunnan suuruutta (jäsenmäärä oli tuolloin yli sata), vaikka todellisuudessa syynä on saattanut olla pohjalaisten ylioppilaiden itsetietoisuus ja vastustus yliopiston auktoriteetteja kohtaan. Osakunta yhdistettiin jälleen 1844, ja se toimi myös laittomuuden aikana eli osakuntalaitoksen ollessa lakkautettuna 1852-1868. Pian tämän jälkeen Pohjalaisen Osakunnan yhteishenki kuitenkin heikkeni. Aina 1900-luvun alkuun asti, kieliriitojen ja poliittisten virtausten vuoksi, pohjalaiset kiistelivät pitkään paitsi toisten osakuntien kanssa, myös keskenään, haluten välillä jakautua ja välillä taas ei. Lyhyesti sanottuna, milloin ulkopuolinen taho halusi hajottaa osakunnan, tappelivat pohjalaiset sitä vastaan; muina aikoina he kinastelivat keskenään ja miettivät eroa.
Pohjalaisten keskinäiselle tappelulle tuli loppu, kun jakokysymys vuonna 1906 tuotiin jälleen esille. Muut yliopiston suurista osakunnista olivat jo jakaantuneet, ja pohjalaiset totesivat olevansa kerta kaikkiaan liian suuri ja riitainen osakunta. Kahtiajako tapahtui 1907 suhteellisen sopuisasti osakunnan hajotessa jälleen kahtia Etelä- ja Pohjois-Pohjalaiseen Osakuntaan. Seuraavana vuonna 1908 Etelä-Pohjalainen Osakunta jakaantui uudestaan suomenkieliseksi Etelä-Pohjalaiseksi Osakunnaksi ja ruotsinkieliseksi Vasa Nationiksi. Pohjalaiset osakunnat vaalivat edelleen yhteisiä perinteitä vuonna 1907 perustetussa Pohjalaisessa Valtuuskunnassa. Ennen osakunnan hajoamista aloitettu talohanke saatettiin loppuun ja Ostrobotnia-talo valmistui 1912.
Laurene Powell Jobs
Laurene Powell Jobs (s. ) on yhdysvaltalainen sijoittaja, miljardööriperijätär ja hyväntekijä. Hän on Applen perustajiin kuuluneen Steve Jobsin (1955–2011) leski ja peri puolisonsa kuoltua huomattavan määrän Walt Disneyn (4 prosenttia yhtiöstä) ja Applen osakkeita (alle 1 % osuus yhtiöstä). Maaliskuussa 2018 yhdysvaltalainen talousjulkaisu Forbes arvioi hänen ja hänen perheensä yhteiseksi varallisuudeksi 18,8 miljardia dollaria.
Powell Jobs on perustanut ja johtaa hallituksen puheenjohtajana Emerson Collectivea, joka pyrkii yhtäältä sosiaalisen muutoksen edistämiseen yrittäjyyden kautta ja toisaalta tukee apua tarvitsevia opiskelijoita. Hän on tehnyt monia sijoituksia. Hän on perustanut esimerkiksi luontaisia elintarvikkeita valmistavan Terraveran ja käynnistänyt College Track -ohjelman, joka auttaa epäedullisissa oloissa eläviä opiskelijoita valmistautumaan ja valmistumaan college-opinnoistaan. Hän on sitoutunut tukemaan 100 miljoonalla dollarilla Yhdysvaltain kansallista, nimellä "XQ: The Super School Project" kulkevaa kouluopetuksen uudistamisohjelmaa. Hänen on raportoitu lahjoittaneen eri hyväntekeväisyyskohteisiin nimettömästi jopa 526 miljoonaa dollaria vuoden 2016 aikana. Paljolti laajojen sosiaalisten hankkeittensa ja miittavan hyväntekeväisyystoimintansa vuoksi talousjulkaisu Forbes luokitteli hänet vuoden 2017 maailman vaikutusvaltaisimpien naisten listallaan sijalle 14. Hän on vuonna 2017 ostanut enemmistöosuuden The Atlantic -aikakauslehdestä. Bloombergin mukaan hän on myös vuonna 2017 sopinut ostavansa 20 prosentin osuuden NBA-seura Washington Wizardsin taustayhtiöstä (Monumental Sports & Entertainment).
Powell Jobs on suorittanut alemman korkeakoulututkinnon (B.Sc./B.A.) Pennsylvanian yliopistossa (Wharton School). Tämän jälkeen hän työskenteli kolme vuotta Goldman Sachs -pankkikonsernissa. Hän suoritti MBA-tutkinnon Stanfordin yliopistossa ja tapasi opiskeluaikanaan Steve Jobsin, kun tämä tuli pitämään vierailuluentoa Stanfordiin lokakuussa 1989. He menivät naimisiin kaksi vuotta myöhemmin keväällä 1991. Heidän ensimmäinen lapsensa, Reed Paul syntyi syyskuussa 1991. Toinen lapsi, Erin Sienna syntyi elokuussa 1995 ja nuorin lapsi Eve vuonna 1998. Nykyään Powell Jobs on leski, kolmen aikuisikään ehtineen lapsen äiti.
Polesian säteily-ekologinen suojelualue
Perustaminen ja sijainti
thumb|300px|Polesian säteily-ekologisen suojelualueen sijainti ja laajuus Valko-Venäjän kaakkoisosassa. Suojelualue perustettiin 24. helmikuuta 1988 tehdyllä päätöksellä Valko-Venäjän sosialistisen neuvostotasavallan Homelin alueen eteläosiin ukrainalaisen Tšernobylin voimalan radioaktiivisesti saastuneille lähialueille (suljettu vyöhyke). Valkovenäläisen rauhoitusalueen eteläraja on lähimmillään vain 11 kilometrin päässä Tšernobylin voimalasta. Kymmeniä maaseutukyliä evakuoitiin Ukrainan rajan tuntumassa sijainneiden Narouljan, H’oinikin ja Brahinin piirien (kuntien) eteläosista. Sittemmin useimmat rajoitusalueen kylien asukkaat uudelleensijoitettiin kokonaisuudessaan muualle. Suojelualueen perustamisella ja siihen liittyvillä voimakkailla väestönsuojelutoimenpiteillä pyrittiin suojelemaan väestöä ionisoivalta säteilyltä.
Suojelualue sijoittuu Homelin alueen Narouljan pikkukaupungin kaakkoispuolelle ja H’oinikin sekä Brahinin pikkukaupunkien eteläpuolelle. Rauhoitus- ja säteilysuojelualue astui syyskuussa 1988 voimaan ensin 1 313 km² suuruisena. Helmikuussa 1989 alue nimettiin Polesian valtiolliseksi säteily-ekologiseksi suojelualueeksi. Vuonna 1993 aluetta laajennettiin niin, että rauhoitusalueen pinta-alaksi tuli 2 162 km². Maataloustuotanto lopetettiin näin laajennetulla alueella. Rauhoitusalue on nyt 70 kilometriä leveä itä-länsisuunnassa ja ulottuu 48 kilometriä etelä-pohjoissuunnassa. Pinta-alaltaan rauhoitusalue on ylivoimaisesti suurin Valko-Venäjän kansallispuistoista tai luonnonreservaateista. Polesian valtiollinen säteily-ekologinen suojelualue on säteilysuojelualueena Ukrainan puoleisen Tšernobylin suojavyöhykkeen välitön jatke Valko-Venäjän etelärajan pohjoispuolella.
Rauhoitusalueen sisään jääneellä, kolmeen piiriin kuuluneella alueella asui ennen säteilyonnettomuutta ja suojelualueen perustamista yhteensä 22 000 henkeä.
Heti Polesian säteily-ekologisen suojelualueen eteläpuolella, välittömästi Ukrainan rajan takana yhtenäinen säteilysuojelualue jatkuu. Laaja Ukrainan puoleinen rajoitusalue kulkee nimellä Tšernobylin suojavyöhyke (kirjaimellisemmin: Tšernobylin ydinvoimalan suojavyöhyke).
Toiminta ja rajoituksia
thumb|left|100px|Alueelle saapuvat tiet on merkitty muun muassa kansainvälisellä radioaktiivisuudesta varoittavalla kyltillä ja ajokiellosta kertovin tiemerkein
Polesian säteily-ekologisella rauhoitusalueella pyritään toimimaan niin, että alueella olevat radionuklidit eivät poistuisi muille alueille. Ilman erityistä lupaa alueelle on pääsy kielletty. Alueelle arvioidaan jääneen alun perin noin 30 % koko Valko-Venäjälle kulkeutuneesta cesium-137:stä, yli 70 % strontium-90:stä ja noin 97 % transuraanihiukkasista (mm. 238Pu, 239Pu, 240Pu ja 241Am). Alueen sisällä näistä alkuaineista peräisin olevan ionisoivan säteilyn aktiivisuus pääsääntöisesti pienenee pohjoista kohti.
Polesian säteily-ekologisen suojelualueen hallinto sijaitsee H’oinikissa. Henkilökuntansa puolesta kyseessä on suuri laitos; organisaatiossa työskentelee 700 henkeä. Alueella monitoroidaan säteilyä sekä seurataan ilmakehän ja vesien, maaperän, kasviston ja eläimistön tilaa. Alueella tutkitaan kasviston ja eläimistön säteilybiologista ja -ekologista tilaa. Radioaktiivisesti saastuneen maaperän puhdistusta ja uudelleenkäyttöä selvitellään myös kenttäkokein. Lisäksi valvotaan alueen rajoja ja torjutaan metsä- tai ruohikkopaloja.
Alue mainitaan ekstriiminä kohteena maan turismikartastossa. Rauhoitusalueella on tiukan suojelun seurauksena paljolti luonnontilassa elävä eläimistö ja kasvisto; lajisto kattaa useimmat maan harvinaisuuksista.
Luokitus kansainvälisellä suojeluasteikolla
Suojelualue on luokiteltu Kansainvälisen luonnonsuojeluliiton (International Union for the Conservation of Nature, IUCN) suojelualueasteikolla luokkaan 1b (Erämainen alue). Tällainen luokka voi olla suurella koskemattomalla tai liki koskemattomalla suojelualueella, jolla ei asuta lainkaan tai asuminen on vähäistä. Aluetta hoidetaan niin, että sen luonnontilaisuus ja erämaaluonne säilyy.
Pohjois-Pohjalainen Osakunta
Helsingin yliopiston Pohjois-Pohjalainen Osakunta (PPO) syntyi vuonna 1907, kun vanha Pohjalainen Osakunta jakautui kahtia Pohjois- ja Etelä-Pohjalaiseen osakuntaan. Nimestään poiketen osakunnan kanta-alueena on Pohjanmaan historiallisen maakunnan pohjoisosan eli Pohjois-Pohjanmaan ja Kainuun sekä Lapin nykymaakunnan eteläosan (Peräpohjola) lisäksi Lapin pohjoisosa eli Lapin historiallisen maakunnan alue, toisin sanoen koko Pohjois-Suomi. Osakunnan varsinaiseksi jäseneksi voidaan hyväksyä yliopiston kirjoissa oleva opiskelija, jolla on maakunnallisia tai sukulaissiteitä osakuntaan tai joka muuten osoittaa kiinnostusta osakunnan kanta-aluetta kohtaan.
Osakunnan vuosipäivä on helmikuun viides päivä, jona päivänä vuonna 1804 Pohjalaiseen Osakuntaan kuulunut Johan Ludvig Runeberg syntyi ja jona päivänä 1834 Johan Vilhelm Snellman valittiin Pohjalaisen Osakunnan virkaatekeväksi kuraattoriksi.
Virkailijat
Osakunnan toiminta perustuu nykyään lähes täysin vapaaehtoisuuteen. Osakunnan toimintaa johtaa ja valvoo kuraattori, ja osakunnan toiminnasta vastaa osakunnan hallitus puheenjohtajineen. Osakunnan linkki yliopistoon ja korkein edustaja on inspehtori, jonka on oltava Helsingin yliopiston virkaan nimitetty professori.
Osakunnan toiminta ja kerhot
Osakunnan toiminnasta huolehtivat hallituksen ohella useat valio- ja toimikunnat. Muun muassa fukseille, taloudesta huolehtiville sekä maakunnallisista asioista vastaaville virkailijoille on omat valiokuntansa. Valio- ja toimikuntien ohella osakunnassa toimii neljä vaihtelevan aktiivista kerhoa, joista kolme on maakuntiin sitoutuneita kerhoja neljännen ollessa juristikerho.
Kainuun Kerho
thumb|Kainuun Kerhon käyttämä versio [[Tursaansydän|Tursaansydämestä.]] Kainuun Kerho on osakunnan vanhin yhtäjaksoisesti toiminut maakuntakerho. Kerho on tarkoitettu osakunnan Kainuusta kotoisin oleville jäsenille.
Lapin Luppo
Lapin Luppo on osakunnan lappilaisille jäsenille tarkoitettu maakuntakerho.
Kaupunkikerho Oulun Toivo
Oulun Toivo on osakunnan Oulun seudulta kotoisin oleville jäsenille tarkoitettu maakuntakerho. Kerhon tunnuksessa esiintyy Toripolliisi-patsas. Kerhon nimi on peräisin Toivo-laivasta. Kerhon vuosijuhlia vietetään yleensä marraskuussa.
Juristikerho Kriminaaliklubi
Pohjois-Pohjalainen Kriminaaliklubi on 14.10.1920 perustettu Suomen vanhin juristikerho. Kriminaaliklubi hyväksyy jäsenikseen yksinomaan pohjoispohjalaisia, eli vain Oulun- ja Lapin lääneihin sidoksissa olevia oikeustieteen opiskelijoita. Pääsy kriminaaliklubin tilaisuuksiin on harvoja poikkeuksia lukuun ottamatta rajattu vain klubin jäsenille.
Perimätieto kertoo, että 1940-luvulla kriminaaliklubin kokouksessa on päätetty, että mikäli klubilainen jonakin päivänä astuu tasavallan presidentin virkaan, hänen tulee kutsua kriminaaliklubi luokseen saunomaan. Kriminaaliklubilainen Urho Kekkonen toteutti päätöksen toimiessaan Suomen presidenttinä kutsumalla klubilaiset Tamminiemeen 27.10.1966.
Tunnukset
pienoiskuva|140x140px|Osakunnan lippu vuonna 1931. Osakunnan tunnuksista näkyvin ja arvokkain on osakunnan lippu. Osakunnan lippu vastaa vuodelta 1686 periytyvää silloisen Pohjanmaan rykmentin lippua, jossa on sinisellä kentällä kuusi valkoista kärppää, joiden hännänpäät ovat mustat ja jotka ovat asetettuna 2+2+2. Niitä ympäröi kaksi punertavalla tupsupäisellä nauhalla sidottua luonnonväristä laakerinoksaa. Lippua käytetään yleensä osakunnan ja yliopiston virallisissa tilaisuuksissa sekä kunnianosoituksissa. Osakunnan lippuun suhtaudutaan yhtä kunnioittavasti kuin muihinkin virallisiin lippuihin.
Katzrin
Katzrin on kaupunki Israelin miehittämän Golanin kukkuloiden alueella. Nykyinen kaupunki on perustettu vuonna 1977 Israelin päättäessä siirtokuntien perustamisesta Syyrialta vallatuille Golanin kukkuloille. Vuoden 2019 lopussa Katzrinin asukasluku oli 7 297.