cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Perttu Vartiainen
Ura
Hän toimi Joensuun yliopistossa assistenttina ja lehtorina maantieteen laitoksella, ja vuosina 1986–1993 apulaisprofessorina. Vuosina 1993–1994 hän oli Helsingin yliopiston suunnittelumaantieteen professorin virassa. Vuodesta 1994 hän oli yhteiskuntamaantieteen professori Joensuun yliopistossa. Joensuun yliopiston rehtoriksi hänet valittiin 1998. Lokakuussa 2009 hänet valittiin vuoden 2010 alusta aloittavan Itä-Suomen yliopiston julkisoikeudelliseksi rehtoriksi, joka vastaa uuden yliopiston hallintoasioista. Vartiainen ei hakenut jatkoa vuoden 2014 lopussa päättyneelle rehtorikaudelleen.
Vartiainen oli valtioneuvoston asettaman kaupunkipoliittisen yhteistyöryhmän asiantuntijajäsen ja Nordic Center for Spatial Developmentin hallituksen jäsen. Hän oli Pohjois-Karjalan rahaston hoitokunnan puheenjohtaja.
Vartiainen oli vuoden 2006 presidentinvaaleissa Tarja Halosen uudelleenvalintaa kannattavan maakunnallisen kansalaisvaltuuskunnan puheenjohtaja.
Vuonna 2011 Suomen ulkoasiainministeriö tunnusti Perttu Vartiaisen Chilen kunniakonsuliksi Joensuuhun toimipiirinään Etelä-Savon, Pohjois-Savon ja Pohjois-Karjalan maakunnat.
Nonparelli
pienoiskuva|Nonparelleja Nonparelli on leivonnaisten ja jäätelön päällä käytettävä koristelusirote, joka koostuu pienistä pallomaisista värjätyistä sokerirakeista. Sitä käytetään useiden jälkiruokien, kuten jäätelöiden, vanukkaiden tai donitsien kanssa.
Nonparelli valmistetaan sokerista, tärkkelyksestä ja elintarvikeväreistä.
Nonparelli on pyöreä, toisin kuin strösseli.
Orvar Löfgren
thumb|250px|Löfgren luennoimassa [[Tarton yliopistossa helmikuussa 2013.]] Orvar Löfgren (s. 1943) on ruotsalainen kansatieteilijä ja kansatieteen emeritusprofessori. Hän toimi eurooppalaisen etnologian professorina Lundin yliopistossa vuosina 1991–2008.
Löfgren väitteli tohtoriksi eurooppalaisesta etnologiasta vuonna 1978. Hänen tutkimuskohteenaan on ollut erityisesti arkielämän kulutuksen ja mediankäytön kulttuurinen analyysi.
Löfgren on ollut vierailevana professorina Kalifornian yliopistossa Santa Cruzissa vuosina 1983, 1986 ja 1997. Hänet promovoitiin Kööpenhaminan yliopiston kunniatohtoriksi vuonna 2008. Hän on Suomen Tiedeseuran ulkomainen jäsen vuodesta 1995.
Carl Steenstrup
Carl Steenstrup (1934 Vaasa – 11. marraskuuta 2014 Berliini ) oli tanskalainen kääntäjä ja kirjailija. Hän käänsi japanilaista kirjallisuutta tanskaksi. Steenstrup oli Japanin historian professori Münchenin yliopistossa. Hän kirjoitti lukuisia Japani-aiheisia kirjoja.
Jukka Roos
thumb|Jukka Roos Jukka Antero Roos (s. 29. toukokuuta 1948 Perniö) on suomalainen poliitikko. Hän on toiminut Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen kansanedustajana vuosina 1987–1999 ja 2003–2007. Roos oli mukana Perniön kunnanvaltuustossa vuosina 1981–1996 ja 2000–2008. Vuodesta 2009, Perniön liityttyä Saloon, hän oli Salon kaupunginvaltuutettu ja kaupunginvaltuuston puheenjohtaja, kunnes jätti valtuuston vuoden 2012 alussa. Hän on toiminut poliittisella urallaan myös Perniön kunnanhallituksen jäsenenä ja puheenjohtajana.
Roos työskenteli ennen kansanedustajuuttaan vuodesta 1964 alkaen Teijon telakalla. Hän toimi levyseppänä, koneasentajana ja vuodesta 1976 pääluottamusmiehenä.
Sotilasarvoltaan Roos on ylimatruusi.
Tiranan piirikunta
Tiranan piirikunta oli yksi Albanian 36:sta piirikunnasta vuoteen 2000 saakka, jolloin se lakkautettiin. Se kuului Tiranan prefektuuriin, joka vastaa nykyistä Tiranan maakuntaa. Piirikunnan pinta-ala oli 1 193 neliökilometriä ja vuoden 2001 väestönlaskennassa siellä oli 523 150 asukasta.
Piirikuntaan kuuluivat seuraavat kunnat: Kamëz, Tirana ja Vorë. Pääkaupunkina toimi Tirana.
14,5×114 mm
Se alun perin kehitettiin PTRS ja PTRD panssarintorjuntakivääreille, mutta myöhemmin peruskaliiperina KPY -raskailla konekivääreillä, josta myöhemmin kehittyi ZPU-1,2 ja 4 ilmatorjunta-aseiden kaliiperi.
Sveitsinsaksa
Sveitsinsaksa (Schwyzertütsch tms.) viittaa Sveitsissä puhuttaviin saksan kielen yleiskielestä (Umgangssprache, Hochdeutsch) poikkeaviin alemannimurteisiin. Sveitsinsaksaa ensimmäisenä kielenä kotonaan käytti vuonna 2015 maan yli 15-vuotiaasta väestöstä hieman yli neljä miljoonaa eli 60 prosenttia.
Steve Christian
Steven ”Steve” Raymond Christian (s. 26. kesäkuuta 1951) oli Pitcairnin pormestari vuosina 1999–2004. Hän joutui vuonna 2004 kuuden muun pitcairnilaismiehen kanssa syytteisiin naisiin ja lapsiin kohdistetuista pitkään jatkuneista seksuaalirikoksista. Christian tuomittiin viidestä raiskauksesta.
Sveitsinsaksa
Levinneisyys ja puhujat
pienoiskuva|vasen|Sveitsin kielikartta. Saksankielinen alue vaaleanruskealla. Saksan kieli on yksi Sveitsin neljästä kansallisesta ja kolmesta virallisesta kielestä. Sveitsinsaksa on Sveitsissä puhuttu saksan kielen muoto. Kirjoitettuun yleiskieleen viitataan sanalla Umgangssprache.
Steve Christian
Christian on HMS Bountyn kapinaa vuonna 1789 johtaneen Fletcher Christianin jälkeläinen.
Sveitsinsaksa
Levinneisyys ja puhujat
Vuonna 2015 Sveitsissä vakituisesti asuvista yli 15-vuotiaista 60 prosenttia (eli hieman yli neljä miljoonaa) ilmoitti puhuvansa tavallisimmin kotonaan sveitsinsaksaa. 66 prosenttia käytti sitä pääasiallisena kielenään työ- tai opiskelupaikallaan.
Steve Christian
Christianin sisko Brenda nousi vuonna 2004 siirtymäkauden pormestariksi, kunnes viran otti täyttääkseen Jay Warren.
Sveitsinsaksa
Levinneisyys ja puhujat
Toisin kuin esimerkiksi joissain tapauksissa Suomessa, murteen puhumisen ei katsota liittyvän esimerkiksi henkilön koulutustasoon ja murretta käytetään yleisesti esimerkiksi radiossa ja televisiossa. Yleiskielellä tehdyt ohjelmat saattavat olla jopa murteellisia harvinaisempia. Sveitsinsaksaksi julkaistaan myös kirjallisuutta, ja sen katsotaan olevan tärkeä kielimuoto sveitsiläisen identiteetin kannalta. Joissakin yhteyksissä on tosin myös esitetty, että sveitsinsaksan käyttö yleiskielen kustannuksella saattaa eristää Sveitsiä muusta saksankielisestä maailmasta.
Piirteet
Ääntämyksessä sveitsinsaksa on säilyttänyt joitakin saksan yleiskielestä hävinneitä vanhoja vaikutteita. Sveitsinsaksa on säilyttänyt esimerkiksi keskiyläsaksan pitkät vokaalit, kun taas uusyläsaksan pitkät vokaalit ovat säilyneet diftongeina. Toinen sveitsinsaksan ääntämystä erottava tekijä on sananalkuinen k velaarisena hankausäänteenä, ja soinnillisten äänteiden b, d, g ja s ääntyminen soinnittomina.
Sveitsinsaksan kieliopissa on omia piirteitään. Toisin kuin saksan yleiskielessä, sveitsinsaksassa ei ole eroa datiivilla ja akkusatiivilla. Genetiivi ilmaistaan eri tavalla. Sanaa wo voidaan käyttää korvaamaan relatiivipronomini.
The Trinity
The Trinity on dancehall-artisti Sean Paulin kolmas studioalbumi. Albumi julkaistiin Yhdysvalloissa 27. syyskuuta 2005 Atlantic Recordsin kautta.
Bonuskappaleversio
26. kesäkuuta 2006 albumista julkaistiin bonuskappaleversio. Se julkaistiin vain Isossa-Britanniassa. Uusi versio sisältää edellisen 18 kappaleen levyn lisäksi 6 kappaleen bonuslevyn.
Julkaisemattomat kappaleet
Albumin "Oh Man" -kappale, jolla vierailee reggaeton-artisti Daddy Yankee jäi pois albumilta. Kappaleen oli tuottanut Luny Tunes.
Arafen
Arafen oli antiikin aikainen Aigeis-fyleen kuulunut Attikan eli Ateenan kaupunkivaltion muodostaneen alueen demos. Se kuului fylen paralia-trittykseen eli Attikan rannikkoalueiden demoksiin.
Kakka (jumala)
Kakka on babylonialaisessa ja akkadilaisessa mytologiassa esiintyvä alempiin jumaliin kuuluva lähettiläsjumala. Kakka mainitaan lukuisissa mesopotamialaisissa kirjoituksissa, joissa hän esiintyy usein yhdessä toisen lähettiläsjumalan, Nuskan, kanssa palvellen eri isäntiä.
Arafen
Arafen sijaitsi Attikan itärannikolla. Sen nimi on todennäköisesti säilynyt nykyisen Rafínan kaupungin nimessä, jolloin se olisi sijainnut sen paikalla tai lähistöllä. Demoksen lähellä sijaitsi Halai Arafenideen demos, jonka lisänimi viittaa Arafeniin.
Kakka (jumala)
Eräässä Sultantepen temppelistä löytyneen kirjoituksen Nergal ja Ereškigal versiossa Kakka on jumala Anun visiiri, joka matkustaa yhdessä Nergalin ja Namtarin kanssa. He kulkevat reittiä, joka johtaa alamaailmasta taivaan portille. Babylonialaisessa luomistarussa, Enūma Elišissä, Kakka puolestaan palvelee jumala Ansharia. Tarinan mukaan Anshar määrää Kakan viemään viestin jumala Lahmulle ja jumalatar Lahamulle.
Dina Meyerin filmografia
pienois|pysty|Dina Meyer vuonna 2013 Tämä on Dina Meyerin filmografia.
Arafen
Demos perustettiin Kleistheneen uudistuksessa arkaaisen kauden lopulla vuonna 508 eaa. Sillä oli kaksi edustajaa Ateenan bulessa eli neuvostossa. Demoksen kansalaisesta käytettiin demonyymiä Arafēnios.
Kuolemanrangaistuksen vastainen päivä
Vuosittain päivällä voi olla jokin tietty teema, jonka näkökulmasta kuolemantuomiota tarkastellaan. Esimerkiksi vuonna 2015 pyrittiin keskittymään huumerikoksiin liittyvistä kuolemantuomioista. .
Nuorisotyön viikko
Nuorisotyön viikkoa vietetään vuosittain viikolla 41. Nuorisotyön viikolla on teemaviikko, jonka aikana nuorisoala nostaa esille nuorisoalan ammattilaisten ja vapaaehtoisten, järjestöjen, kuntien ja seurakuntien tekemää työtä nuorten hyväksi. Nuorisotyön viikkoa koordinoi Suomen nuorisoalan kattojärjestö Allianssi.
Vuonna 2021 Nuorisotyön viikon teemana oli hyvinvointi nuorisoalalla.
Nuorisotyön viikon 2021 käynnistävässä tapahtumassa julkaistiin suositukset työhyvinvoinnin edistämiseen nuorisotyössä. Suositukset perustuvat valtakunnalliseen työhyvinvointitutkimukseen, johon vastasi yli 500 nuorisoalan ammattilaista. Tapahtumassa puhumassa oli hankkeen tutkija, työnohjaaja ja sosionomi (YAMK) Minna Rauas. Tutkimuksessa selvitettiin nuorisotyössä, etsivässä nuorisotyössä ja työpajoilla toimivien nuorisotyön ammattilaisten työhyvinvointia.
Nuorisotyön viikolla 2021 julkaistiin myös Kunnallisesta nuorisotyöstä Suomessa sekä Nuorisoalan järjestöt NYT! -kyselyiden tulokset. Kunnallisesta nuorisotyöstä Suomessa -kyselyn toteuttivat yhteistyössä kunnallisen nuorisotyön osaamiskeskus Kanuuna, Nuorisotutkimusseura, Kuntaliitto sekä Åbo Akademi. Valtakunnallisille, alueellisesti toimiville ja paikallistasolla toimiville järjestöille teetettyä Nuorisoalan järjestöt NYT! -kyselyä olivat toteuttamassa Allianssi, osaamiskeskus Kentauri, Aluehallintovirasto sekä Opetus- ja kulttuuriministeriö.
Lisäksi viikon aikana käsiteltiin XAMK:n yhteisöpedagogiopiskelijan Rico Martikaisen vaikuttajanuorten jaksamista käsittelevän opinnäytetyön alustavia tuloksia. Opinnäytetyön tilaajana toimi Allianssi.
Nuorisotyön viikolla 2021 nostettiin myös esille nuorisoalan tekemää työtä, jonka tarve korostui entisestään korona-aikana.
Nuorisotyön viikon historia
Nuorisotyön viikkoa vietettiin ensimmäisen kerran vuonna 2014. Tuolloin viikon teemana oli #HupparikansanPuolella.
Black Disciples
Black Disciples (usein lyhennetty BDN tai BDN III) on suuri afroamerikkalainen katujengi Chicagossa, Illinoisissa. Jengi on erittäin väkivaltainen ja ottaa osaa huumeiden kuljetukseen. On arvioitu, että jengissä on reilut 6000 jäsentä.
Jengin symbolit ja viholliset
Jengin symboleihin kuuluu roomalainen numero kolme (III), joka edustaa "mieltä, ruumista ja sielua" ja se liitetään yleensä lyhenteen BDN perään. Sen tunnusvärit ovat sininen, punainen ja musta. Black Disciples on osa Folk Nationia, mutta jengillä on sotia toisten Folk jengien, kuten Gangster Disciplesin kanssa. Black Disciplesillä on ollut myös pitkä sota Black P. Stonesin kanssa.
Historia ja järjestöllinen rakenne
Alkuperäinen Black Gangster Disciples jakautui Black Disciplesiksi ja Gangster Disciplesiksi. Kaikki alkoi ”King Davidin” kuoltua vuonna 1974 ja uusi kattojärjestö, nimeltään Black Gangster Disciple Nation (BGDN), syntyi. 1980-luvun puolivälissä jengit erosivat Black Gangster Disciplesistä. Jengien alkuperät ovat kuitenkin Devil’s Disciples -katujengistä 1960-luvulta. 1990-luvun puolivälissä Black Disciples tuli tunnetuksi jenginä, johon Robert "Yummy" Sandifer kuului ja joka sittemmin teloitti Sandiferin hänen ollessaan vain 11-vuotias.
Vuonna 2004 oli arviolta 300 ryhmää Black Disciple -jengejä Chicagon alueella. Jokaisessa ryhmässä on 30-40 jäsentä ja jokaisella on samanlainen rakenne, kuten arvojärjestys. Jokaisessa "setissä" alin arvo on "soldier" (sotilas) tai "representative" (edustaja, asiamies). Johtoportaassa on aina samat arvot: Minister, Assistant Co-Minister, ja Demetrius. Perusjäsenistä seuraava on First Demetrius. Sen jälkeen tulee Assistant Co-Minister ja vielä korkeampiarvoinen on Minister. Viimeinen tunnettu suuri pomo jengissä on King Shorty (Jerome Freeman), tunnetaan myös nimellä "crowned king". Hän on sittemmin poistunut virastaan.
Vuonna 2000 Jerome Freemanin varamies Marvell Thompson (King Vel) perusti Blue Fin Black Disciplesin. Hän liitti Blue Finsin People Nationiin ja jopa otti käyttöön islamilaisia symboleita ja uskoja, joita muutamat People Nation jengit käyttivät. Blue Fins on myös hyväksynyt People Nationin sääntöjä ja sillä on vahvat suhteet perinteisten vihollisten, Black P. Stonesin ja Mickey Cobrasin kanssa. Uskotaan, että Blue Fins itse asiassa aiheutti Jerome Freemanin eroamisen. Yksi syy Blue Finsin muodostumiselle on huonot suhteet muihin Folk Nation jengeihin.
Nykyään, kun King Vel on Black Disciplesin ylin johtaja Freemanin jäätyä pois, alkuperäiset Folk Nationin Black Disciplesit ajattele häntä johtajaksi, eivätkä päästä häntä perinteisiin Black Disciplesin tukikohtiin.
Pierre Séguier
300px|right|thumb|[[Charles Le Brun, Pierre Séguier, 1660.]] Pierre Séguier (28. toukokuuta 1588 Pariisi – 26. tammikuuta 1672) oli ensimmäinen Ranskan kuninkaan kansleri, Villemorin herttua, poliitikko ja tuomari.
Tausta
Pierre Séguier syntyi tunnettuun juristiperheeseen, joka oli alkujaan Quercystä. Hänen isoisänsä Pierre Séguier (1504–1580) oli ollut Pariisin parlamentin Suuren salin eli keskeisimmän ja tärkeimmän istuntohuoneen presidentti vuosina 1554–1576, ja hänen isänsä Jean Séguier, Autryn herra, oli Pariisin siviilihallinnon luutnantti varhaisen kuolemansa (1596) hetkellä.
Aluksi Pierre Séguier kävi jesuiittakoulua La Flèchessä, ja sieltä hän siirtyi setänsä Antoine Séguiren kasvatukseen ja koulutukseen. Tämä setä oli puolestaan perinyt isoisän tehtävät Pariisin parlamentissa ja siirtyi myöhemmin eli 1620 hovin oikeudelliseksi avustajaksi, maître des requêtes -virkaan, joka oli hovin arvokkain tehtävä.
Pierre Séguier avioitui Madelaine Fabryn kanssa ja heille syntyi kaksi lasta:
Ura
Vuosina1621–1624 Séguier toimi Guyennen herttuakunnan intendenttinä eli talousministerinä, ja tässä tehtävässä hän solmi läheiset ystävyyssuhteet Épemon herttuan kanssa. Hän kuitenkin aloitti juristin uransa Ludvig XIII:n aikana esittelijänä Pariisin parlamentissa, ja myöhemmin hän peri setänsä Antoinen viran istuntosalin presidenttinä vuonna 1624.
Vuonna 1633 hänestä tuli kardinaali Richelieun oikeusministeri eli sinetinvartija, ja sen jälkeen 11. joulukuuta 1635 Ranskan kansleri eli lähinnä pääministeri. Hän johti sellaisia tunnettuja oikeudenkäyntejä kuin markiisi Cinq-Marsin tapaus vuonna 1642 ja Nicolas Fouquet’n oikeudenkäynti vuonna 1661.
Vuonna 1639 hän sai vastuulleen Normandiassa syntyneen talonpoikaiskapinan, jonka syynä oli suolaveron (gabelle) korotus. Hän toimi erityisen ankarasti ja julmasti ja surmautti useita kumouksellisia.
Kardinaali Richelieun kuoltua vuonna 1643 Ségulierista tuli Ranskan akatemian suojelija, ja hänet oli valittu akatemian jäseneksi jo aiemmin eli vuonna 1635. Hän liittoutui kardinaali Mazarinin kanssa. Hän oli keskeinen vaikuttaja kuningatar Anna Itävaltalaisen nousussa sijaishallitsijaksi vuonna 1643, koska hän vaikutti voimakkaasti Pariisin parlamenttiin, joka rikkoi Ludvig XIII:n testamentin. Näin Mazarinista tuli pääministeri ja Ségulieristä valtioministeri.
Vuonna 1652 Fronden kapinan aikana Séguier liittoutui aluksi kuningas Ludvig XIII veljen Gaston Orléansin ja Louis II Condén kanssa kapinallisten puolelle, kunnes hän kohtasi kuninkaan Pontoisessa elokuussa 1652. Hän kuitenkin menetti oikeusministerin virkansa, ja sai sen takaisin vasta vuonna 1656.
Séguier kuoli 28. tammikuuta 1672, ja hänen haudattiin juhlallisin menoin 18. huhtikuuta 1672 Pontoisen karmeliittaluostariin.
Testamentti
Henri-Charles de Coislin luovutti Saint-Germainin apottiluostarille Séguierin rikkaan ja monipuolisen kirjaston, jonka hän oli testamentilla tältä saanut. Tämän kirjaston teokset kerättiin vuoden 1793 jälkeen Ranskan kansalliskirjaston kokoelmiin. Toinen osa Séguierin asiakirjoista on tallennettu Eremitaašin museoon Pietariin.
Iso-Röyhkönen
Iso-Röyhkönen on Pirkanmaalla Oriveden Ristijärvellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 14,7 hehtaaria ja se on 700 metriä pitkä ja 500 metriä leveä. Järvi on kuitenkin tiimalasin muotoinen, jolloin sen keskikohta on järven päitä kapeampi. Järvellä ei ole ei ole missään yli 200 metriä suurempaa leveyttä. Järven kapeikko on vain 100 leveä leveä ja se jakaakin järven kahteen osioon. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 2,6 kilometriä ja sen rannat ovat soistunutta metsämaata kapean vyöhykkeen matkalta. Kaupemana rannasta metsämaa nousee korkeille mäille, missä on myös kalliota. Järven itäpuolella kohoaa nimetön mäki yli 40 metriä vedenpintaa ylemmäksi. Samoin tekee järven länsipuolella ja järven luoteispuolella kohoavat reunimmaiset rinteet Kuppilanvuoren mäestä. Rannoille on rakennettu neljä vapaa-ajan asuntoa, joille tulee tiet Ristijärven kylästä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Längelmäveden alueella (35.72), jonka Äväntäjärven valuma-alueeseen (35.724) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 124,8 metriä mpy. Järven pohjoispuolelta on siihen johdettu kapean suon kuivatusoja ja etelästä laskee järveen Pieni-Röyhkösen luontainen laskuoja. Järven oma laskuoja laskee Ison Urttimenjärven eteläpäähän.
Historiaa
Vuoden 1958 peruskartassa on järven ympäröivät suota ojittamattomia. Pieni Röyhkösen ja Iso-Röyhkösjärven (silloinen karttanimi) laskuojat ovat luontaisen oloisia. Vuoden 1977 kartassa on järven pohjoispuolen soille kaivettu ojat ja myös laskuoja vaikuttaa nyt peratulta. Vuoden 1986 kartassa on karttaan jälkipainoksena lisätty monia metsäteitä, joita rakennettiin myöhemmin.
Elio Toaff
pienoiskuva|Toaff vuonna 2007. Elio Toaff (30. huhtikuuta 1915 – 19. huhtikuuta 2015) oli italialainen rabbi. Hän toimi Rooman päärabbina 50 vuoden ajan ja lähensi juutalaisyhteisön ja katolisen kirkon välejä.
Elämä ja ura
Toaffin isä Alfredo Sabato oli Livornon päärabbi ja toivoi pojastaankin rabbia. Opiskeltuaan teologiaa ja lakia 26-vuotiaasta Toaffista tulikin Anconan juutalaisyhteisön päärabbi.
Toisen maailmansodan aikana Toaff auttoi muita italianjuutalaisia piiloutumaan kansallissosialistien juutalaisvainoilta. Hän joutui lopulta itse natsien vangitsemaksi, mutta onnistui pakenemaan.
Toisen maailmansodan päätyttyä Toaff toimi alkuun Venetsian päärabbina. Hänet valittiin sodassa pahoin kärsineen Rooman juutalaisyhteisön johtajaksi vuonna 1951, ja hänellä katsotaan olleen huomattava rooli sen elävöittämisessä.
Toaff osallistui juutalaisten ja katolisen kirkon väliseen dialogiin ja hänen katsotaan lähentäneen yhteisöjen välisiä suhteita. Hän järjesti Johannes Paavali II:n vierailun Rooman suureen synagogaan vuonna 1986, joka oli tiettävästi ensimmäinen paavin visiitti synagogassa.
Toaff ilmoitti jäävänsä eläkkeelle vuonna 2001. Hän kuoli Roomassa 99-vuotiaana vuonna 2015.
Susanna Rahkonen
Susanna Irene Rahkonen (s. 18. toukokuuta 1968 Helsinki) on suomalainen poliitikko. Hän oli SDP:n kansanedustaja kaksi kautta Uudenmaan vaalipiiristä 1999–2007. Kesäkuussa 2012 Rahkonen kertoi siirtyneensä vihreisiin.
Pieni-Röyhkönen
Pieni-Röyhkönen on Pirkanmaalla Orivede Ristijärvellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 1,9 hehtaaria ja se on 250 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Se sijaitsee ylänköalueen keskellä jyrkkärinteisessä painaumassa Iso-Röyhkösen lounaispuolella. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 550 metriä ja sen rannat ovat suota ja metsämaata. Sen itärantaan on rakennettu vapaa-ajan asunto, jolle tulee tie. Myös järven länsipuolella kulkee tie, joka vie Iso-Röyhkösen lounaisrantaan.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Längelmäveden alueella (35.72), jonka Äväntäjärven valuma-alueeseen (35.724) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 126,8 metriä mpy. Lampeen laskee metsäoja etelän suunnasta ja siihen on johdettu vettä Isosuon kuivatusojistakin. Vaikuttaa siltä, että pienen Hanhijärven lammesta tulee vettä tähän ojaan. Röyhkösen laskuoja virtaa luontaisena Iso-Röyhköseen, jonka kautta vesireitti jatkaa Isoon Urttimenjärveen, Ristijärveen, Nautajärveen ja lopuksi Äväntäjärven Pitkäveteen.
Susanna Rahkonen
Elämä ja ura
Kansanedustajakausiensa jälkeen Rahkonen työskenteli Net Effectin johtavana konsulttina 2008–2009. Vuodesta 2009 hän on ollut oman Vapaa Sektori -konsulttiyrityksensä toimitusjohtaja.
Politiikka
Rahkonen valittiin eduskuntaan ensimmäisen keran vuoden 1999 vaaleissa ja uudelleen vuoden 2003 vaaleissa. Hän oli lakivaliokunnan varapuheenjohtaja 2003–2007. Rahkonen oli ehdolla myös vuonna 2007. Vuoden 2015 vaaleissa hän oli vihreiden ehdokas. Vuodesta 2013 hän on ollut Espoon tarkastuslautakunnan varapuheenjohtaja.
Rahkonen on kuulunut SDP:n puoluehallitukseen ja oli jäsen Uudenmaan maakuntahallituksessa vuosina 2001–2004. Vuonna 2007 ilmestyi Rahkosen kirja Valta istuu sohvalla, jossa hän otti kantaa muun muassa hyvinvointivaltion ja laajemman julkisen sektorin puolesta.
Luottamustehtävät
Rahkonen oli Kemiran hallintoneuvoston jäsen 2001–2007. Hän oli Suomen Kuluttajaliiton puheenjohtaja 2002–2007 ja tasa-arvoasiain neuvottelukunnan jäsen 2003–2011. Rahkonen oli HOK-Elannon edustajiston jäsen 2004–2012 ja hallintoneuvoston jäsen 2008–2012.
Rahkonen on Espoon diakoniasäätiön valtuuskunnan puheenjohtaja vuodesta 2008.
Atene
Atene oli antiikin aikainen alun perin Antiokhis-fyleen kuulunut Attikan eli Ateenan kaupunkivaltion muodostaneen alueen demos. Se kuului fylen paralia-trittykseen eli Attikan rannikkoalueiden demoksiin.
Atene sijaitsi Attikan lounaisrannikolla. Demoksen rajat tunnetaan poikkeuksellisen hyvin. Sen pohjoispuolella sijaitsi Anaflystoksen demos ja itäpuolella Amfitropen demos, ja sen pinta-alaksi on arvioitu noin 20 neliökilometriä. Demos sijoitetaan suunnilleen nykyisen Lavreotikín kunnan Chárakaksen tienoille. Demoksen nimi on esikreikkalaista, ei-indoeurooppalaista alkuperää.
Demos perustettiin Kleistheneen uudistuksessa arkaaisen kauden lopulla vuonna 508 eaa. Tuolloin sen alkuperäinen fyle eli ”heimo” oli Antiokhis ja sillä oli kolme edustajaa Ateenan bulessa eli neuvostossa. Myöhemmin hellenistisellä kaudella demoksissa tapahtui muutoksia, ja niiden seurauksena demos kuului vuodesta 307/306 eaa. Demetrias-fyleen ja vuodesta 201/200 eaa. Attalis-fyleen. Muutosten seurauksena demoksella oli hellenistisellä kaudella neljä bule-edustajaa. Demoksen kansalaisesta käytettiin demonyymiä Atēneus.
Ethel ja Julius Rosenberg
thumb| Ethel ja Julius Rosenberg.
Julius Rosenberg (12. toukokuuta 1918 – 19. kesäkuuta 1953) ja Ethel Rosenberg (o.s. Greenglass) (28. syyskuuta 1915 – 19. kesäkuuta 1953) olivat yhdysvaltalaisia kommunisteja, jotka tulivat tunnetuiksi heitä vastaan nostetuista syytteistä vakoilusta Neuvostoliiton hyväksi, erityisesti ydinasesalaisuuksien välittämisestä venäläisagenteille. Molemmat tuomittiin kuolemaan, vaikka näyttöä heidän syyllisyydestään pidettiin melko hatarana. Myöhemmin selvisi, että Julius Rosenberg vakoili Neuvostoliiton hyväksi, joskaan hän ei luultavasti luovuttanut heille merkittäviä atomisalaisuuksia.
Taustaa
thumb|Ethel Rosenbergin pidätyskuva. Vaikka Yhdysvallat ja Neuvostoliitto olivat liittolaisia toisessa maailmansodassa, Yhdysvallat oli epäluuloinen erityisesti Stalinia kohtaan ja kieltäytyi luovuttamasta tietoja Manhattan-projektista Neuvostoliitolle. Siksi Neuvostoliiton ensimmäinen ydinkoe 1949 oli järkytys lännelle erityisesti nopean valmistumisensa takia. Tammikuussa 1950 selvisi, että saksalainen pakolainen, ydinfyysikko Klaus Fuchs, joka oli toiminut Manhattan-projektissa, oli luovuttanut koko sodan ajan Harry Goldin välityksellä projektia koskevia tärkeitä asiakirjoja venäläisvakoilijoille. Kersantti David Greenglass, joka oli toiminut sodan aikana Los Alamosin laboratoriossa, tunnusti myös välittäneensä tietoja Goldin kautta. Samalla hän paljasti sisarensa Ethelin ja tämän miehen Julius Rosenbergin luovuttaneen salaisuuksia.
Oikeudenkäynti
thumb|Julius Rosenbergin pidätyskuva. Rosenbergien oikeudenkäynti oli alusta asti suuri mediatapahtuma. Päätodistajana oli Greenglass. Hän kertoi Ethel Rosenbergin tehneen muistiinpanoja, jotka sisälsivät ydinsalaisuuksia, ja tunnusti auttaneensa Rosenbergejä. Hän istui kymmenen vuoden vankeustuomion. Greenglass on myöhemmin sanonut antaneensa väärän todistuksen painostuksen alla ja suojellakseen vaimoaan.
Julius ja Ethel Rosenbergin oikeudenkäynti herätti 1950-luvulla runsaasti huomiota. Pariskunnan tukijoiden mukaan Rosenbergit lavastettiin syyllisiksi, eikä heille annettu mahdollisuutta tasapuoliseen oikeudenkäyntiin kommunisminvastaisen mielialan ollessa vahvimmillaan. Toisten mielestä taas Rosenbergien tapaus oli todiste kommunistien salaliitosta.
Julius Rosenbergiä vastaan löytyi ristiriitaista todistusaineistoa, jonka mukaan hän oli saattanut tavata NKVD:n agentteja. Vasta kylmän sodan päätyttyä Venäjän julkaisemista dokumenteista selvisi, että Julius oli toimittanut tietoja NKVD:lle vuodesta 1943 lähtien. Koska hänen muistiinpanonsa eivät ilmeisesti sisältäneet merkittäviä uusia tietoja neuvostoliittolaisille, monet pitävät kuolemantuomiota liian kovana rangaistuksena.
Jälkiseuraamuksia
Rosenbergeiltä jäi kaksi poikaa orvoiksi. Heidät kasvatti Meeropolin pariskunta, joka adoptoi heidät. Myöhemmin pojat (Michael ja Robert Meeropol) ilmoittivat pitävänsä enoansa David Greenglassia heille kuolleena henkilönä. Robert Meeropol (ent. Rosenberg) perusti vuonna 1990 lasten tukisäätiön nimeltä Rosenberg Fund for Children.
Myöhempiä paljastuksia
Vuonna 1995 NSA julkaisi VENONA-projektin (jonka tehtävänä oli purkaa venäläisagenttien siepattuja viestejä) asiakirjoja, joista selviää, että Julius Rosenberg syyllistyi vakoiluun Neuvostoliiton hyväksi, mutta tietojen tärkeys Neuvostoliiton ydinohjelman kannalta on epäselvä.
Nikita Hruštšovin 1990 postuumisti julkaistujen muistelmien mukaan pariskunta antoi merkittävää apua Neuvostoliiton atomipommin kehityksessä, vaikka tieto on myöhemmin kiistetty.
Julius Rosenbergin läheinen ystävä, entinen KGB-kenraali Aleksandr Feklisov on sanonut Rosenbergien olleen syyttömiä atomisalaisuuksien luovuttamiseen, vaikka Julius Rosenberg luovuttikin muita tietoja Neuvostoliitolle.
Oikeudenkäynnin asiakirjoja ei edelleenkään julkaista
Yhdysvalloissa tuomioistuin on vuonna 2008 estänyt vakoiluoikeudenkäynnin keskeisen todistajanlausunnon julkistamisen. National Security Archives tutkimuslaitos halusi saada päivänvaloon lausunnon, joka vaikutti keskeisesti Julius ja Ethel Rosenbergin kuolemantuomioihin. Avaintodistajana toiminut Ethel Rosenbergin veli David Greenglass on sanonut antaneensa väärän todistuksen, mutta vaatinut, ettei hänen lausuntoaan saa tuoda julkisuuteen. Yhdysvaltalainen piirioikeuden tuomari on päättänyt, että Greenglassin todistajanlausunto jää edelleen salaiseksi.
Rosenbergien tapaus taiteessa
E. L. Doctorow kirjoitti Rosenbergien tapauksen pohjalta vuonna 1971 ilmestyneen romaanin Danielin kirja ja sovitti sen vuosikymmentä myöhemmin Sidney Lumetin ohjaamaksi samannimiseksi elokuvaksi (1983).
Laulunsekainen soittotunti
Laulunsekainen soittotunti oli Yle TV2:n kevätkaudella 1978 ensiesittämä kahdeksanosainen viihdeohjelmasarja, jonka vakioesiintyjänä oli kapellimestari Risto Hiltusen johtama lauluyhtye Hiltuset (Elisabeth Haavisto, Päivi Kautto-Niemi, Kari Pirhonen ja Maija Salo ).
Sarjan käsikirjoittaja oli Matti Rosvall ja muina päätekijöinä Jouko Konttinen, Esko Leimu ja Jussi Aarnio.
Ohjelmasarja lähetettiin uusintana heinä–elokuussa 1985.
Korento
Korento on alun perin keppiä tarkoittava suomen kielen sana. Korento voi olla:
Crush, Kill, Destroy
Crush, Kill, Destroy on brasilialaisen metalliyhtyeen Sarcófagon ensimmäinen EP. Se julkaistiin vuonna 1992 12" EP:nä ja se ilmestyi vain Brasiliassa. Kaksi albumin viimeistä kappaletta oli ilmestynyt edellisenä vuonna The Laws of Scourge -albumilla, mutta myös EP:n kaksi uutta raitaa julkaistiin myöhemmin bonuskappaleina Laws of Scourgen CD-painoksella.
Kappaleet
Kaksi viimeistä kappaletta on remasteroitu EP:tä varten.
Urtimojärvi
Urtimojärvi, jonka järvialtaita kutsutaan nimillä Iso Urttimenjärvi ja Vähä Urttimenjärvi , on Pirkanmaalla puoliksi Orivedellä Ristijärven kylän länsipuolella ja siellä puoliksi Juupajoella sijaitseva kaksialtainen järvi.
Maantietoa
Järvikokonaisuudella on kaksi järviallasta, jotka ovat yhteydessä toisiinsa yhdysojan välityksellä. Molemmissa järvialtaissa on vedenpinnan korkeus sama. Läntistä allasta kutsutaan nimellä Vähä Urttimenjärvi ja se sijaitsee Juupajoen puolella. Itäinen allas on nimeltään Iso Urttimenjärvi ja se on Oriveden puolella. Järvet sijaitsevat ylänköalueella, missä on runsaasti kallio- ja moreenimäkiä. Vähäisen Urttimenjärven länsi- ja eteläpuolella kohoavat Tuohivuori, Tukkivuori ja Kuppilanvuori. Näissä mäenrinteissä on jyrkänteitä, jotka näkyvät järvelle. Ison Urttimenjärven lounaispuolella kohoaa Kuppilanvuori, mutta muut mäet ovat sitä matalampia. Järvillä on kartan mukaan yksi saari, joka sijaitsee Ison Urttimenjärven keskellä. Saari on 280 metriä pitkä ja 140 metriä leveä. Sen pinta-ala on kartasta karkeasti mitattuna kaksi hehtaaria.
Ison Urttimenjärven pinta-ala on 31 hehtaaria ja se on 1,3 kilometriä pitkä ja 500 metriä leveä. Sen rantaviivan pituus on 4,3 kilometriä ja sen rannat ovat pääasiassa metsämaata. Järven lähiympäristössä sijaitsee yksi maatila ja järvialtaan rannoille on rakennettu 17 vapaa-ajan asuntoa. Maatilan kaksi peltopalstaa ulottuu rantaan asti.
Vähän Urttimenjärven pinta-ala on 25 hehtaaria ja se on 970 metriä pitkä ja 850 metriä leveä. Sen rantaviivan pituus on 3,2 kilometriä ja sen rannat ovat pääasiassa metsämaata. Rannalle on rakennettu kaksi vapaa-ajan asuntoa. Niille tulee tiet Ristijärven kylän kautta kulkevalta yhdystieltä 14299. Oriveden ja Juupajoen välinen kuntaraja kulkee järvialtaiden välistä niiden välisen yhdysojan ylitse.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Längelmäveden alueella (35.72), jonka Äväntäjärven valuma-alueeseen (35.724) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 122,2 metriä mpy. Läntiseen altaaseen laskee viisi metsäojaa ja itäiseen altaaseen yksi. Tämän laskuoja pääjärvenä on Iso-Röyhkönen, jonne laskee vuorostaan Pieni-Röyhkönen, Pierujärvi ja Ruutana. Urtimojärven laskuoja lähtee Vähä-Urttimenjärven itäpäästä ja se laskee yli 700 metrin päässä Ristijärveen. Laskuojaan yhtyy lisäksi Kalliojärven laskuoja. Vesireitti jatkaa Nautajärven, Äväntäjärven ja Lopenselän kautta Koljonselkään.
Historiaa
Vuoden 1958 peruskartassa länsiallasta kutsuttiin nimellä ”Urtimenjärvi” itäallasta nimellä ”Urtimojärvi”. Tämä on ilmeisesti ollut väärin, sillä seuraavissa vuosien 1977 ja 1986 kartoissa nimet olivat vastaavasti ”Vähä Urttimenjärvi” ja ”Iso Urttimenjärvi”, mutta järvialtaiden yhteisnimeksi oli merkitty ”Urtimojärvi”.
Paavo Hynynen
Paavo Hynynen (20. marraskuuta 1917 Kittilä – 11. heinäkuuta 1941 Salla) oli suomalainen jatkosodassa kaatunut lakitieteen ylioppilas ja runoilija.
Hynysen vanhemmat olivat taloudenhoitaja Eerikki Hynynen ja Aino Maria Aleksandra Hannula. Hän pääsi ylioppilaaksi 1937 Rovaniemen keskikoulun jatkoluokilta ja lähti sitten opiskelemaan oikeustiedettä Helsingin yliopistoon.
Hynynen palveli talvi- ja jatkosodan aikana Kevyt Osasto 3:ssa Sallan rintamalla joukkueenjohtajana. Hänestä tuli vänrikki 1940 ja luutnantti 1941. Hynynen kaatui heinäkuussa 1941 Sallan Kieristelmävaarassa. Hänet on haudattu Rovaniemen sankarihautaan.
Hynyseltä on runo "Jäämeren marssi" sota-aikaisessa rintamamiesten antologiassa Täältä jostakin (WSOY 1943, 3. p. 1993).
Helge Zimdal
Zimdal valmistui Kungliga tekniska högskolanin arkkitehtuurikoulusta vuonna 1927. Vuonna 1930 hän valmistui kuninkaallisesta taidekorkeakoulusta. Hän piti arkkitehtitoimistoa yhdessä Nils Ahrbomin kanssa vuosina 1927–1951. He suunnittelivat useita tunnettuja koulurakennuksia. Chalmersissa Göteborgissa Zimdal toimi arkkitehtuurin professorina vuosina 1951–1970.
Otakantaa.fi
Otakantaa.fi on Suomen valtionhallinnon sähköinen kansalaisfoorumi, jolla kansalaiset voivat kommentoida hallinnossa käynnistyviä tai käynnissä olevia hankkeita, lainsäädäntöuudistuksia tai muita hallinnon ajankohtaisten toimenpiteiden valmistelua. Otakantaa.fi-foorumi on sekä suomen- että ruotsinkielinen. Palvelu vakinaistettiin vuonna 2003. Palvelusta julkaistiin uudistettu versio vuonna 2012 ja uudelleen vuonna 2016.
Otakantaa.fi:n päämääränä on saada hallinnon hanke- ja valmistelutyöhön kansalaisten näkemyksiä, asiantuntemusta ja mielipiteitä. Samalla halutaan lisätä kansalaisten ja hallinnon välistä vuorovaikutusta ja parantaa hankevalmistelun laatua.
Kristillisdemokraattien Hämeen piiri
Kristillisdemokraattien Hämeen piiri on yksi Kristillisdemokraattien viidestätoista piirijärjestöstä. Piiri vastaa Kristillisdemokraattien järjestö-, tiedotus- ja vaalitoiminnasta Hämeen vaalipiirissä.
Ylintä päätösvaltaa Hämeen Kristillisdemokraateissa käyttää piirikokous. Piirin puheenjohtajana toimii Hannele Saari.
KD:lla on Hämeestä yksi kansanedustaja, puolueen entinen puheenjohtaja Päivi Räsänen.
==Paikallisosastot ==
Aluevaltuutetut
Kanta-Hämeen hyvinvointialue
Päijät-Hämeen hyvinvointialue
Helsingin Uimarit
Helsingin Uimarit (HU) on vuonna 1916 perustettu helsinkiläinen uimaseura. Kilpa- ja taitouinnin lisäksi seuralla on myös hydrobic-, uimakoulu- ja vesirallitoimintaa. Seurassa on noin 100 lisenssin omaavaa kilpauimaria ja 50 taitouimaria. Sen uimakouluissa käy vuosittain yli 300 lasta ja aikuista. Helsingin Uimarit valittiin Urheilugaalassa 17.1.2019 Vuoden 2018 Urheiluseuraksi.
Historia
Helsingin Uimarit perustettiin vuonna 1916, jolloin se erosi silloisen Helsingin ainoasta uimaseurasta, Helsingfors Simsällskapista. Tuolloin Helsingissä ei ollut tarjolla suomenkielistä uintiharrastustoimintaa ja siksi HSS:n suomenkieliset jäsenet päättivät erottautua omaksi seurakseen.
HU:n kilpauimarit ovat saavuttaneet yhteensä 427 Suomen mestaruutta uinnin halli- ja Suomen mestaruuskilpailuissa. Lisäksi Helsingin Uimarit on ainoana uimaseurana voittanut SM-uintien parhaan seuran palkinnon, Kalevan maljan 28 kertaa peräkkäin. Helsingin olympialaisissa 1952 puolet Suomen uintijoukkueesta edusti kotimaassaan Helsingin uimareita. Kansainvälisellä tasolla seuran menestynein uimari on ollut Toivo Reingoldt, joka teki ensimmäisenä suomalaisena lajissaan maailmanennätyksen ja voitti Euroopan mestaruuden.
Kilpauinti
Helsingin Uimareiden kilpauintitoiminta keskittyy pääasiassa kantakaupungin, Lauttasaaren ja pohjoisen Helsingin alueille. Harjoituksia järjestetään Pirkkolan, Lauttasaaren yhteiskoulun, Helsinginkadun, Malmin, Mäkelänrinteen ja Itäkeskuksen uimahalleissa sekä osittain myös yksityisessä Syk:n uimahallissa. Seuralla on syksystä 2009 lähtien viisi kilpauintiryhmää, joissa harjoittelee yhteensä 80 uimaria.
Taitouinti
Helsingin Uimarit on tällä hetkellä ainoa uimaseura Helsingissä, jossa on taitouintitoimintaa. HU:n taitouimarit ovat saavuttaneet useita mitaleja sekä kansallisissa, että pohjoismaisissa arvokisoissa 2000-luvulla. Seurassa harjoittelee tällä hetkellä noin 30 taitouimaria. HU:n taitouintiryhmät harjoittelevat Malmin, Helsinginkadun, Itäkeskuksen ja Pirkkolan uimahalleissa.
Vesipallo
Helsingin Uimarit voitti vesipallon Suomen-mestaruuden vuosina 1917, 1922, 1930–1939, 1943, 1944, 1946–1952 ja 1967.
Seuralla oli SM-sarjan vesipallojoukkue vuodesta 1988 vuoteen 1991 asti. Lisäksi HU:lla oli joukkue nuorten SM-sarjassa 1990-luvun loppupuolella. Vesipallotoiminta seurassa loppui vuonna 1999, jolloin nuorten sarjassa pelannut joukkue yhdistettiin HSS:n joukkueeseen. Seuran parhaita saavutuksia vesipallossa ovat vuoden 1989 SM-sarjan hopea sekä vuosien 1988 ja 1991 pronssimitalit. Nuorten sarjassa HU:n joukkue voitti vesipallon Suomen-mestaruuden vuonna 1999.
Anssi Koivuranta
Anssi Einar Koivuranta (s. 3. heinäkuuta 1988 Kuusamo) on suomalainen uransa lopettanut mäkihyppääjä ja yhdistetyn kilpailija, yhdistetyn maailmanmestari, olympiamitalisti ja maailmancupin voittaja. Hyvänä mäkihyppääjänä tunnettu Koivuranta sijoittui yhdistetyn maailmancupissa 25 kertaa kolmen parhaan joukkoon ja voitti seitsemästi. Mäkihypyn maailmancupissa hän voitti yhden osakilpailun. Koivuranta on historian ensimmäinen urheilija, joka on yltänyt maailmancupin osakilpailuvoittoon sekä yhdistetyssä että mäkihypyssä. Hän edusti Kuusamon Erä-Veikkoja.
Urheilu-uransa jälkeen hän opiskeli lentäjäksi.
Yhdistetty (2006–2009)
Torinon 2006 olympialaisissa Koivuranta sai pronssia yhdistetyn joukkuekilpailussa ja sijoittui sprintissä yhdenneksitoista. Oberstdorfin MM-kilpailuissa 2005 Koivuranta oli sprinttikilpailussa kuudes ja Sapporossa 2007 neljäs. Sapporossa hän oli mukana voittamassa joukkuekilpailun kultamitalia ja saavutti pronssia normaalikilpailussa. Liberecin MM-kilpailuissa 2009 hän sijoittui yhteislähtökilpailussa ja normaalimäen Gundersen-kilpailussa neljänneksi. Vancouverin olympialaisissa 2010 hän oli normaalimäen Gundersen-kilpailussa kahdeksas.
Juhani Järvinen
pienoiskuva|Juhani Järvisen muistolaatta [[Brahenkenttä|Brahenkentän pukusuojan seinässä.]] Jouko Juhani Järvinen (9. toukokuuta 1935 Tuulos – 31. toukokuuta 1984 Helsinki) oli suomalainen pikaluistelija ja toistaiseksi viimeisin suomalainen yleisluistelun maailmanmestari.
Anssi Koivuranta
Yhdistetty (2006–2009)
Koivuranta oli kaudella 2006–2007 maailmancupin kokonaiskilpailussa seitsemäs ja sprintticupissa kuudes. Kaudella 2008–2009 hän saavutti ensimmäisen maailmancupin voittonsa Kuusamossa ja samalla kaudella hän otti myös ensimmäisen maailmancupin kokonaisvoittonsa. Koivuranta voitti samalla kaudella myös mäkihypyssä suurmäen Suomen mestaruuden.
Juhani Järvinen
Juhani Järvinen voitti pikaluistelun poikien Suomen mestaruuden 1951–1953 ja nousi kansainväliseen tietoisuuteen 18-vuotiaana Davosin EM-kisoissa 1954, joissa hän sijoittui yhteispisteissä viidenneksi. Hänen matkakohtaiset sijoituksensa olivat kahdeksas (500 metriä), seitsemäs (5 000 metriä), viides (1 500 metriä) ja seitsemäs (10 000 metriä).
Anssi Koivuranta
Sairastelu ja lajin vaihto mäkihyppyyn (2010–2015)
Kesällä 2010 Koivuranta kärsi vaikeista ylikunto-oireista, joiden syyksi paljastui mykoplasmabakteeri. Sairastelu esti Koivurannalta fyysisen kestävyysharjoittelun ja hän keskittyi loppukesästä pelkästään mäkihyppyyn. Lokakuussa hän varmisti Continental Cupin sijoituksillaan kilpailuoikeuden talven mäkihypyn maailmancupissa. . Hän saavutti ensimmäiset mäkihypyn maailmancup-pisteensä oltuaan joulukuussa 2010 Oberstdorfin kilpailussa 26:s. Koivuranta saavutti mäkihypyn maailmancupissa ensimmäisen voittonsa sekä palkintokorokesijoituksensa Innsbruckissa 4. tammikuuta 2014. Koivuranta johti kilpailua ensimmäisen kierroksen jälkeen 1,5 pisteellä ennen Simon Ammannia ja toinen kierros peruttiin kovien tuulten takia, joten ensimmäisen kierroksen tulokset jäivät voimaan. Samalla Koivurannasta tuli ensimmäinen urheilija, joka on voittanut maailmancupin osakilpailun sekä yhdistetyssä että mäkihypyssä. Voitolla Koivuranta katkaisi myös Suomen yli kolme vuotta kestäneen palkintopallittoman kauden mäkihypyssä. Oslon MM-kisoissa 2011 Koivuranta oli normaalimäen kilpailussa paras suomalainen 10. sijallaan. Myös Sotšin olympialaisissa 2014 hän oli paras suomalainen sijoittuen tuolloin suurmäessä 11:nneksi ja normaalimäessä 12:nneksi.
Juhani Järvinen
Cortina d'Ampezzon olympialaisissa 1956 Järvinen sijoittui 1 500 metrillä neljänneksi Toivo Salosen viedessä pronssia 0,3 sekuntia Järvistä nopeampana. Tuo sijoitus jäi Järvisen olympiauran parhaaksi, sillä Squaw Valleyssa 1960 Järvinen oli 1 500 metrillä viides ja Innsbruckissa 1964 kahdeksas, eikä hän muilla matkoilla menestynyt yhtä hyvin.
Anssi Koivuranta
Yksityiselämä
Koivuranta ja ex-alppihiihtäjä Sanni Leinonen ovat seurustelleet vuodesta 2009, ja he saivat pojan vuonna 2016 ja toisen pojan 25. kesäkuuta 2018. Koivuranta ja Leinonen menivät naimisiin vuonna 2018. Urheilu-uransa jälkeen Koivuranta opiskeli lentäjäksi.
Juhani Järvinen
Järvinen osallistui sekä MM- että EM-kisoihin kahdeksan kertaa. Olympiamitalisti Toivo Saloselle hän hävisi arvokisojen yhteispisteissä vain kerran mutta SM-kisoissa Järvinen jäi seitsemän kertaa hopealle ja viidesti hänen edellään mestarina oli Salonen. Järvinen valittiin vuoden urheilijaksi 1959.
Ratapyöräilijänä Juhani Järvinen saavutti TUL:n mestaruuden 4 000 metrin joukkuetakaa-ajossa 1957 ja pronssia tandemajossa 1958. Hän toimi TUL:n luisteluvalmentajana 1964–1968, Helsingin Työväen Luistelijain puheenjohtajana 1972–1984 ja Suomen Olympiakomitean hallituksen jäsenenä 1977–1984. Hänen leskensä Anja Järvinen on toiminut Suomen Olympiakomitean hallituksen jäsenenä ja Suomen Olympia-Akatemian puheenjohtajana. Heidän poikansa Timo Järvinen on pikaluistelun olympiaedustaja ja pikaluisteluvalmentaja.
Battlefield 2
Battlefield 2 (lyhennettynä BF2) on Digital Illusions CE:n kehittämä ja EA Gamesin julkaisema ensimmäisen persoonan ammuntapeli, joka julkaistiin Windowsille vuonna 2005. Edeltäjiensä Battlefield 1942:n ja Battlefield Vietnamin tapaan Battlefield 2 on joukkuepohjainen sotapeli, joka on suunnattu ensisijaisesti verkkomoninpeliksi, vaikka se sisältääkin myös yksinpelin. Peliin on myös kehitetty useita virallisia lisäosia: muun muassa Battlefield 2: Special Forces, Battlefield 2: Armored Fury ja Battlefield 2: Euro Force, joista kaksi viimeisintä tulevat ilmaiseksi uusimman 1.50 -päivityksen mukana.
Pelin virallinen verkkopelaaminen loppui 30. kesäkuuta 2014.
Pelaaminen
190px|thumb|left|Pelin HUD-näkymä, ruudun yläreunassa on kompassi, josta näkee kartan, liput ja oman tiimin pelaajat.
Toisin kuin todellisiin sotiin perustuvat edeltäjänsä, Battlefield 2 sijoittuu nykyaikana tai oletetussa lähitulevaisuudessa tapahtuviin kuvitteellisiin konflikteihin eri puolilla maailmaa, vaikkakin osa pelialueista on maantieteellisesti olemassa.
Battlefield 2 sisältää nykyaikaista sotakalustoa, kuten lentokoneita, autoja, veneitä, helikoptereita ja panssaroituja ajoneuvoja. Beta-vaiheessa Battlefield 2:ssa oli vielä mukana eri kulkuneuvoja kuin lopullisessa julkaisussa, muun muassa keltainen Super Cobra -helikopteri, ilmatyynyalus ja Black Hawk -kuljetuskopteri varustettuna Hydra-raketeilla.
Battlefield 2:n ympärille on vapaaehtoisvoimin tuotettu erilaisia modauksia. Esimerkiksi US Intervention -modaus vuodelta 2006 kertoo vuoden 1991 Persianlahden sodasta. Se tehtiin aluksi Battlefield Vietnam -versiolle mutta rakennettiin kuitenkin lopulta Battlefield 2:lle. Se sisältää lisää karttoja, aseita sekä lukuisia eri ajoneuvoja, mm. T-72, T-62, M2A1 Bradley ja Apache.
Pelaamalla virallisilla palvelimilla pelaaja voi nostaa hahmonsa sotilasarvoa, avata hahmolleen uusia aseita ja ansaita arvomerkkejä, kunnianauhoja ja mitaleita. Ryhmät koostuvat korkeintaan kuudesta pelaajasta, joista yksi on ryhmänjohtaja. Ryhmänjohtaja voi antaa komentoja ryhmänsä jäsenille, ja toimii myös syntymispisteenä ryhmänsä jäsenille. Ryhmänjohtaja on myös ainoa, joka voi puhua komentajalle. Ryhmiä voi olla enintään yhdeksän pelin aikana samalla joukkueella. Pelaaja voi pelihahmon ylennysten myötä saada käyttöön lisää aseita perusvalikoiman lisäksi.
Komentaja on muiden sotilaiden tapaan taistelukentällä, vaikkakin useimpien palvelimien säännöissä komentaja ei saa taistella normaalisti, vaan toimia pelkästään komentajana omasta tukikohdasta käsin. Komentaja voi antaa komentoja ryhmien johtajille ja on ainoa pelaaja, joka voi tilata tykistöiskun (Artillery Strike), varustepudotuksen (Supply Drop), UAV:n (miehittämätön kartoituslento, joka paljastaa vihollisten olinpaikan hetkellisesti rajatulla alueella) ja satelliittipyyhkäisyn (Scan), jolla komentaja näkee lyhyen aikaa koko kartalta vihollisten olinpaikan. Komentaja voi myös pudottaa maastoajoneuvoja haluamaansa paikkaan (Vehichle Drop) uusimman päivityksen jälkeen. Pelaajat voivat ilmoittautua komentajaksi jokaisen pelikierroksen alussa, jolloin korkeimman sotilarvon omaava pelaaja nimetään vapaaehtoisten joukosta. Pelin aikana joukkue voi nousta kapinaan ja äänestää pois huonon komentajan. Voittaneen joukkueen komentaja palkitaan joka pelikierroksen päätteeksi kaksinkertaisilla pisteillä.
Pelissä on seitsemän eri erikoistumismahdollisuutta. Erikoisjoukot käyttävät erikoisuutena C-4-muoviräjähdettä. Tarkka-ampujan erikoisuutena Claymore-viuhkamiina. Rynnäkkösotilaan erikoisuutena on kranaatinheitin (ei joka aseella) ja savukranaatti. Konekivääriampujan/tulitukimiehen erikoisuutena ovat ammuspakkaukset, Special Forces -lisäosassa kyynelkaasukranaatinheitin ja kaasunaamari. Pioneerin erikoisuutena ovat telamiinat sekä ajoneuvojen, tykistön, ilmatorjunta- ja panssarintorjuntaohjusalustojen sekä UAV-antennin, satelliittivaunun, siltojen ja ajoneuvojen korjaukseen sekä viuhkapanosten ja telamiinojen purkamiseen tarkoitettu jakoavain. Lääkintämiehen erikoisuutena ovat lääkintäpakkaukset sekä defibrillaattori, jolla voi tietyn ajan kuluessa herättää vakavasti haavoittuneen oman puolen sotilaan henkiin. Tosin, sillä voi myös antaa kuolettavia sähköiskuja vihollisille. Panssarintorjuntajoukkojen erikoisuutena on panssarintorjunta-ase.
Battlefield 2:ssa pelimuotona on lippujen valtaus (Conquest). Molemmilla puolilla on alussa ainakin yksi tukikohtana toimiva lippu (commandpost). Lipuilla merkityt tukikohdat toimivat sen jälkeen syntymäalueina, joissa pelihahmon kuoleman jälkeen voi liittyä takaisin peliin. Pelissä on myös lipukkeita, jotka alkavat vähetä joko vastustajan hallitessa yli puolta tukikohtalipuista (Double Assault tai Head-On: Double Assault -pelimuodossa molemmilla vastustajilla on alussa yhtä paljon lippuja ja Head-On-pelimuodossa kummallakin armeijoista vain yksi) tai vastustajan hallitessa jokaista lippua (Assault-pelimuoto). Lipukkeita on alussa 250 ja niiden vähennyttyä nollaan peli päättyy (tai jos palvelin on määrittänyt aikarajan, peli loppuu sen kuluessa, vaikka lipukkeita olisikin vielä jäljellä). Lipukkeet vähenevät yhdellä myös joka kerta, kun joku pelaajien pelihahmoista kuolee.