cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Axel Gabriel Lindgren
Axel Gabriel Lindgren (23. maaliskuuta 1833 Kirkkonummi – 6. tammikuuta 1917 Kauniainen ) oli suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies.
Ratsutilallinen Lindgren Helsingin pitäjästä oli talonpoikaissäädyssä Porvoon tuomiokunnan edustaja valtiopäivillä 1867. Hän oli valtiopäivillä valitsijamies ja säädyn yksityisen valitusvaliokunnan jäsen.
Luettelo Nightwishin kappaleista
Muut kappaleet ja eri versiot: (lista epätäydellinen)
Kyrre Haugen Sydness
Kyrre Haugen Sydness (s. 15. joulukuuta 1972 Bergen) on norjalainen näyttelijä. Hänen yksi ensimmäisistä merkittävistä rooleistaan oli vuonna 2008 elokuvassa Max Manus ja hän on myöhemmin esiintynyt muun muassa Jo Nesbøn kirjaan perustuvassa elokuvassa Headhunters (2011).
Sydness näytteli 2000-luvulla useassa Unni Lindellin rikoskomisario Cato Isaksenista kertovien kirjojen televisioversioissa sivuhahmoa nimeltä Roger Høibakk. Vuonna 2011 hän näytteli norjalaista satuhahmoa Kapteeni Sapelihammasta televisiosarjassa Kapteeni Sapelihammas - merten kuningas (Kaptein Sabeltann - Kongen på havet). Hän on esittäny hahmoa myös vuoden 2014 elokuvassa Kaptein Sabeltann og skatten i Lama Rama ja Kristiansandin eläintarhan esityksissä.
Sydness esitti suursijoittaja Thomas Aunea draamakomedia-televisiosarja Lilyhammerin ensimmäisellä ja toisella tuotantokaudella. Vuodesta 2014 vuoteen 2016 Sydness esitti pääroolia, komisario Viggo Lustia draamasarjassa Kuudes aisti.
João Corso
João Corso (30. maaliskuuta 1928 Cajobí – 15. lokakuuta 2014) oli brasilialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin salesiaanien papiksi 30. elokuuta 1953 ja nimitettiin Camposin hiippakunnan piispaksi 12. lokakuuta 1990. Piispaksi konsekroinnin suoritti 8. joulukuuta Carlos Alberto Etchandy Gimeno Navarro, jota avustivat Antônio Barbosa ja Karl Josef Romer.
Corso erosi tehtävistään 22. marraskuuta 1995.
Juho Heikki Lauste
Juho Heikki Lauste (1. heinäkuuta 1858 Kaarina – 22. kesäkuuta 1925 Turku) oli suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies.
Lausteen vanhemmat olivat Johan Henrik ja Amanda Helena Lindholm ja puoliso Maria Lydia Juhantytär Lauste. Juho Heikki Lauste oli ensin virkatalon vuokraaja Kaarinassa, myöhemmin talonomistaja Turussa. Hän oli talonpoikaissäädyssä Maskun tuomiokunnan edustaja valtiopäivillä 1900. Hän kuului vuoden 1899 suureen lähetystöön Kaarinan edustajana.
Vesiputousmalli
Vesiputousmallin katsotaan usein saaneen alkunsa Winston W. Roycen (1929–1995) kirjoittamasta 1970-luvulla julkaistusta artikkelista, vaikkakaan Royce ei itse käyttänyt termiä "Vesiputous" tekstissään. Royce esitti kyseisen mallin esimerkkinä virheellisestä ja toimimattomasta ohjelmistokehitysmallista. Alkujaan termiä käytettiinkin kritisoitaessa yleisesti käytettyjä ohjelmistotuotantokäytäntöjä.
Vesiputousmallin juuret ovat valmistusprosesseissa; hyvin strukturoituja ja vaiheistettuja prosesseja, joissa muutokset aiempiin vaiheisiin olivat joko hyvin kalliita tai jopa mahdottomia. Koska formaaleja ohjelmistotuotantomalleja ei tuohon aikaan vielä ollut, rautapuolen suunnittelumalli omaksuttiin pienin muutoksin ohjelmistotuotantoon.
Malli
Roycen alkuperäisessä vesiputousmallissa käytettiin seuraavia vaiheita (tässä järjestyksessä):
Vesiputousmallia seurattaessa edetään järjestyksessä yhdestä vaiheesta toiseen. Eli kun vaatimusten määrittely on valmistunut, siirrytään suunnitteluvaiheeseen, eikä vaatimuksia enää muokata. Suunnitteluvaiheessa valmistetaan selkeä kartoitus, jota toteuttajat (ohjelmoijat) sitten noudattavat. Vesiputousmalli vaatii, että yksi vaihe toteutetaan valmiiksi asti ennen seuraavan vaiheen aloittamista, vaikkakin muokattuja malleja (kuten Roycen lopullinen malli), joissa tätä ohjetta voidaan rikkoa, on olemassa.
Vesiputousmallin edut
Huolellinen suunnittelu ohjelmiston elinkaaren alussa todennäköisesti johtaa merkittäviin säästöihin projektin myöhemmissä vaiheissa. Tutkimukset osoittavat, että virhe (bugi), joka löydetään varhaisessa vaiheessa (kuten vaatimusten määrittelyssä tai suunnittelussa) on rahallisesti, työmäärällisesti ja ajallisesti halvempi korjata kuin jos sama virhe olisi havaittu myöhemmässä vaiheessa. McConnell (1996, s. 72), arvioi, että vaatimusmäärittelyvirhe, joka havaitaan vasta implementaatio- tai ylläpitovaiheessa, on 50–200 kertaa kalliimpi korjata kuin mitä se olisi ollut, jos se olisi huomattu jo vaatimusmäärittelyvaiheessa.)
Vesiputousmallissa on nimenomaan kyse varhaisen suunnittelun korostetusta merkityksestä (Big Design Up Front, BDUF). Aika, joka käytetään varhaisessa vaiheessa vaatimusten määrittelyyn ja suunnitteluun, säästää aikaa ja vaivaa myöhemmissä vaiheissa. Vesiputousmalli toimii täydellisesti vain silloin, kun jokainen vaihe on suunniteltu 100% oikein ja täydellisen kattavasti ennen seuraavaan vaiheeseen siirtymistä.
Muita vesiputousmallin hyötyjä ovat esimerkiksi sen painotus kattavaan dokumentointiin. Koska jokainen vaihe on täydellisesti suunniteltu ja "kiveen kirjoitettu", on vaikkapa uuden työntekijän helppo liittyä projektiin missä tahansa vaiheessa, sillä hänellä on täydellinen tieto aiemmasta prosessista saatavillaan.
Lisäksi vesiputousmalli tarjoaa selkeän ja helposti ymmärrettävän, hallittavan ja opetettavan lähtökohdan ohjelmistokehitysprojektiin. Jokainen vaihe on selkeä itsenäinen kokonaisuus ja projektin etenemistä on vaivatonta seurata seuraamalla millä "askelmalla" projekti milloinkin on.
Vesiputousmalli ja BDUF yleensäkin voi olla perusteltu suunnittelumalli sellaisille ohjelmille, joiden vaatimukset voidaan määritellä tarkasti jo alussa ja joiden vaatimuksiin, suunnitteluun ja toiminnallisuuteen ei tule mitään muutoksia enää ensimmäisen vaiheen jälkeen. Tämä pätee useimmiten vain pienissä ja rajoittuneissa ohjelmistoissa. Tarkka suunnittelu pakottaa toteuttajat (ohjelmoijat) työskentelemään tarkasti suunnitelman mukaan, joka helpottaa merkittävästi integraatiovaihetta.
Vesiputousmallin kritiikki
Vesiputousmallia pidetään huonona lähinnä siksi, että uskotaan olevan mahdotonta suunnitella täydellisesti etukäteen mitään suurempaa ohjelmistoa siten, ettei aiempiin vaiheisiin tarvitsisi palata. Usein ohjelmistotuotannossa asiakas ei osaa tarkasti määritellä omia vaatimuksiaan ennen kuin on päässyt kokeilemaan jollain tasolla toimivaa prototyyppiä. Asiakas usein muuttaa vaatimuksiaan kesken projektin, ja vesiputousmallissa tämä tarkoittaisi sitä, että iso osa siitä ajasta ja vaivasta, joka on käytetty alussa suunnitteluun, joudutaan hylkäämään ja tekemään uudelleen.
Suunnittelijat eivät aina osaa ennakoida kaikkia toteutusongelmia ennen toteuttamisen aloittamista, ja uuden ratkaisumallin käyttäminen vaatisi uutta suunnittelua. Lisäksi projektin edetessä mahdolliset virheet aiemmissa vaiheissa saattavat kertautua valtaviksi ongelmiksi myöhemmissä vaiheissa.
Muokatut vesiputousmallit
Steve McConnell käsittelee kirjansa Rapid Development: Taming Wild Software Schedules kappaleessa lifecycle planning useita eri muokattuja vesiputousmalleja, jotka saattavat korjata osan alkuperäisen mallin saamasta kritiikistä. Kaikki ohjelmistosuunnittelumallit yhtenevät joiltain osin vesiputousmalliin, mutta useimmat suosituista uusista suunnittelumalleista pyrkivät tarjoamaan enemmän joustavuutta suunnitteluprosessiin, jolloin jokaista vaihetta ei tarvitsisi pystyä toteuttamaan täydellisesti ennen seuraavaan siirtymistä ja joissa muutokset johonkin aiempaan vaiheeseen eivät aiheuttaisi yhtä merkittäviä ongelmia kuin vesiputousmallissa.
Kalmo
pienoiskuva|[[Rembrandt, Tohtori Tulpin anatomianluento, 1632.]] Kalmo on kuollut ihmisen ruumis.
Termi kalmo on uudissana. Jo Agricolan aikana sana ruumis merkitsi sekä elävää että kuollutta ihmisen ruumista. Vuonna 1945 lääkäripiireissä haluttiin muodostaa lääketieteeseen käsite, joka erottelisi nämä kaksi, erityisesti koska vasta lääketieteen sanastoon kehitetty tekosana keho oli laajentunut yleiskieleen ja aiheuttanut sen, että osuvamman sanan puutteessa ruumis alkoi tarkentua merkitsemään kuollutta ruumista. Vuonna 1948 vasta perustettu Kielitoimisto kehitti uuden sanan kalmo, merkitsemään kuollutta ruumista.
Kalmo on luotu vanhasta sanasta kalma, joka tarkoittaa sekin kuollutta ruumista, mutta myös kuolemaa, ja lisäksi kansanperinteissa useita kuolemaan liittyviä yliluonnollisia ilmiöitä.
Tasapainokorkeus
Nousuliike on sitä suurempi, mitä suurempi maanpinnan ja ilmakehän yläosien välinen lämpötilaero on. Niinpä kumpupilvet yleensä nousevat korkealle, kun maanpinnan lähellä on lämmintä ilmaa. Jos pilvi nousee kyllin korkealle, se alkaa ukkostaa.
Käytännössä nostetta omaava lämmin ilmakupla nousee tasapainokorkeutta ylemmäs, koska sillä on nopeutta alussa. MPL:ksi (maximum parcel level, ilmapaketon suurinkorkeus) kutsutaan rajaa, jonka ylös nouseva ilma voi saavuttaa kovalla vauhdilla, joka sillä on vielä tasapainokorkeudella. .
Syke (11. tuotantokausi)
Suomalaisen sairaalan traumaosastolle sijoittuvan Syke-draamasarjan yhdennentoista tuotantokauden julkaiseminen alkoi Nelonen Median maksullisessa suoratoistopalvelussa Ruutu+:ssa 6. tammikuuta 2022. Kaudella on 32 jaksoa, jotka muodostavat 8 jaksokokonaisuutta.
Kaudella sarjaan palasi Sanna Stellanin esittämä Ella Vaahtera, joka esiintyi sarjan 5. ja 6. kaudella.
Kauden kaksi ensimmäistä jaksoa esitettiin 6. tammikuuta 2022 televisiossa Nelosella samana päivänä, kun maksullisena Ruudussa julkaistiin ensimmäiset neljä jaksoa. Sen jälkeen kauden esitys jatkui Ruudussa niin, että torstaisin ja perjantaisin julkaistiin yksi uusi jakso.
David Cronenberg
Elämäkerta
Cronenbergin isä Milton oli Toronto Telegramin kolumnisti ja freelancetoimittaja. Äiti Esther oli ammattipianisti ja kuten Miltonkin, kanadanjuutalainen. Sekä Cronenbergin äidin että isän perheet olivat alun perin Pohjois-Amerikkaan muuttaneita liettuanjuutalaisia. Cronenberg alkoi opiskella Toronton yliopistossa luonnontieteitä, mutta vaihtoi lopulta englantiin. Hän suoritti kirjallisuuden tutkinnon ja on nimennyt vaikuttajikseen William S. Burroughsin ja Vladimir Nabokovin.
Ura
Cronenberg sai kipinän elokuvien tekemiseen ystävältään David Secteriltä, joka oli tehnyt pitkän opinnäyte-elokuvan Winter Kept Us Warm (1965). Secter käytti siinä paikallisia ihmisiä ja paikkoja, jotka Cronenbergkin tunsi. Cronenberg totesi ettei elokuvanteko välttämättä ole kovin monimutkaista, ja hän teki itse sen jälkeen lyhytelokuvan Transfer (1966). Elokuvassa kaksi miestä istuu pöydän ääressä lumisella aukealla syömässä ja juttelemassa ja päätyvät solmioin käytyyn kaksintaisteluun. Cronenberg toinen lyhytelokuva From the Drain valmistui vuonna 1967.
Seuraavat elokuvat olivat noin tunnin mittaiset Stereo ja Crimes of the Future. Cronenbergin ensimmäiset varsinaiset pitkät elokuvat olivat shokeeraavia erikoistehosteita sisältäneet pienen budjetin kauhuelokuvat Kylmät väreet (1975) ja Verenimijät (1976). Laajemmin tunnetuksi Cronenberg nousi vuonna 1981 valmistuneen tieteis-toimintaelokuvan Scanners – tappava ajatus ansiosta. Taiteellisesti korkeatasoisen, mutta kaupallisesti huonosti menestyneen elokuvan Videodrome – tuhon ase (1983) jälkeen Cronenberg siirtyi astetta pohdiskelevampaan tyyliin. Tätä seurasi kaksi yllätysmenestystä, Stephen King -filmatisointi Viimeinen yhteys: The Dead Zone (1983) sekä 1950-luvun kauhutarinan uudelleentulkinta Kärpänen (1986). Molemmat olivat sekä kerronnaltaan että tuotannoltaan aiempaa lähempänä valtavirtaelokuvaa, mutta silti yhä leimallisesti hyvin cronenbergiläisiä teoksia.
Cronenberg ei siirtynyt yllätysmenestystensä jälkeen Hollywoodiin vaan jatkoi omintakeisten visioidensa parissa. Elokuvat Erottamattomat, Alaston lounas, Crash, eXistenZ ja Spider olivat kriitikoiden ylistämiä mutta suuren yleisön vieroksumia. Sen sijaan Cronenbergin elokuvaa A History of Violence vuodelta 2005 on kuvattu ohjaajan suoraviivaisimmaksi ja helpoiten lähestyttäväksi elokuvaksi, mutta silti se sai myös kriitikoiden kiitosta.
Cronenberg on yksi niin sanotun body horrorin kehittäjistä. Tälle tyylilajille on tyypillistä käsitellä inhimillisiä pelkoja ruumiinmuokkausta ja -muokkautumista, ylipäätään kaikkea inhimillisestä normista poikkeavaa kohtaan. Cronenbergistä tekee omalaatuisen se, että hän on aina yhdistänyt fyysisen ja psyykkisen toisiinsa tai oikeammin pitää psyykeä fyysisen ominaisuutena ja sille alisteisena. Uransa alkupuolella hänen elokuvallinen tyylinsä oli lähinnä kauhu ja scifi, joissa asioita tuotiin eksplisiittisesti ja kärjistetysti esille.
Merkittävin Cronenbergin elokuvissa tapahtunut muutos on kauhu- ja tieteiskuvaston väheneminen ja hiljattainen poistuminen. Hänen uudemmat elokuvansa ovat edelleenkin shokeeraavia, mutta eri tavalla kuin varhaistyöt. Ne ovat realistisia, jopa inhorealistisia, mutta samalla epätodellisia. Elokuvissa käytetään enemmän implisiittistä ilmaisua.
Cronenbergin työryhmä
Cronenbergin tunnetuin yhteistyökumppani on säveltäjä Howard Shore, joka on säveltänyt melkein kaikki hänen elokuvansa. Muita vakituisia yhteistyökumppaneja ovat muiden muassa näyttelijä Robert Silverman, art director Carol Spier, äänileikkaaja Bryan Day, leikkaaja Ronald Sanders, Cronenbergin sisar puvustussuunnittelija Denise Cronenberg sekä vuosinta 1979–1988 elokuvaaja Mark Irwin. Vuodesta 1988 ja Erottamattomista lähtien Cronenberg on työskennellyt elokuvaaja Peter Suschitzkyn kanssa.
Sébastien Le Prestre de Vauban
pienoiskuva| Sébastien Le Prestre, Vaubanin markiisi ja Ranskan marsalkka. Tuntemattoman taiteilijan muotokuva 1700-luvulta. Sébastien Le Prestre, Vaubanin markiisi (toukokuu 1633 Saint Leger – 30. maaliskuuta 1707 Pariisi) oli ranskalainen sotilasarkkitehti ja piiritystekniikan asiantuntija, joka loi Ranskan rajoille 160 linnoitusta käsittävän ”rautavyön” (ceinture de fer). Hän myös toimi näiden linnoitusten päätarkastajana. Palkkioksi hänen saavutuksistaan kuningas Ludvig XIV nimitti hänet kenraaliksi ja lopulta Ranskan marsalkaksi.
Elämäkerta
Vauban syntyi Saint Legerissä (sittemmin Saint-Léger-de-Fourcheret, nykyisin Saint-Léger-Vauban), Morvanin alueella Burgundissa ja hänet kastettiin 15. toukokuuta 1633. Vaubanin setä järjesti hänet kouluun vuonna 1643. Seuraavat seitsemän vuotta hän opiskeli muun muassa matematiikkaa ja geometriaa, kunnes eräs mahtava aatelismies tarjosi hänelle mahdollisuutta liittyä armeijaansa. Armeija, jonka puolella Vauban nyt taisteli oli kuninkaan vastainen. Vuonna 1653 hän jäi kuninkaan joukkojen vangiksi. Vaubanin rohkeus ja kyvykkyys oli kuitenkin pantu merkille ja hänelle tarjottiin mahdollisuutta siirtyä Fronden kapinan kannattajien leiristä kuninkaan palvelukseen. Parin vuoden päästä vasta 22-vuotias nuorukainen nimitettiin ”linnoituksista vastaavaksi sotilasinsinööriksi.” Vuosien 1653 ja 1659 välisenä aikana Vauban osallistui 14 piiritykseen ja haavoittui useita kertoja. Hän paransi tietojaan kaupunkien puolustuksesta ja johti itse useita piirityksiä. Vuonna 1667 hän piiritti Tourennen, Douain ja Lillen kaupunkeja ja ne kestivät vain yhdeksän päivän piirityksen. Tämän jälkeen kuningas uskoi hänelle Lillen kaupungin linnakkeen rakentamisen ja tätä työtä on myöhemmin kutsuttu ”Linnoitusten kuningattareksi”. Hän johti myös Maastrichtin piiritystä vuonna 1673, Philippsburgin piiritystä vuonna 1688, Monsin piiritystä vuonna 1691 ja Namuron piiritystä vuonna 1692. Vuonna 1694 hän organisoi menestyksekkään puolustautumisen englantilaisten maihinnousua vastaan Bretagnessa.
pienoiskuva|Sébastien Le Prestre, Vaubanin markiisi. Yksityiskohta [[Hyacinthe Rigaud|Hyacinthe Rigaud’n teoksesta.]]
Ampumahiihdon maailmanmestaruuskilpailut 2025
Ampumahiihdon maailmanmestaruuskilpailut 2025 ovat järjestyksessään 55. Kansainvälisen ampumahiihtoliiton järjestämät maailmanmestaruuskilpailut. Ne järjestetään 10.–23. helmikuuta 2025 Sveitsin Lenzerheidessa. Lenzerheidessa ei ole aiemmin järjestetty ampumahiihdon maailmanmestaruuskilpailuja. Se järjestää ensimmäiset maailmancupin osakilpailunsa edeltävällä kaudella. Aiemmin se on järjestänyt mm. ampumahiihdon nuorten maailmanmestaruuskilpailut vuonna 2020. Kyseessä on myös ensimmäinen kerta, kun maailmanmestaruuskilpailut järjestetään kokonaisuudessaan Sveitsissä. Vuonna 1985 Egg am Etzel järjesti naisten maailmanmestaruuskilpailut.
Sébastien Le Prestre de Vauban
Työmaat
pienoiskuva|Vaubanin linnoitus Besançonissa. pienoiskuva|Vaubanin torni [[Camaret-sur-Merissä.]] pienoiskuva|Vaubanin tähti ([[Lillen linnoitus).]]
Ampumahiihdon maailmanmestaruuskilpailut 2025
Valinta
Kilpailujen järjestäjä valittiin IBU:n virtuaalisesti järjestetyssä kongressissa 14. marraskuuta 2020. Muut kandidaatit kilpailujen järjestäjäksi olivat Valko-Venäjän Raubitš ja Tšekin Nové Město na Moravě, joka sai samassa kongressissa järjestettäväkseen vuoden 2024 maailmanmestaruuskilpailut. Mahdollisen kongressissa tapahtuneen äänestyksen tuloksia ei julkistettu.
Sébastien Le Prestre de Vauban
Työmaat
Kaikkiaan Vauban rakensi tai laajensi yli 160 linnoitusta ja antoi näin nimensä eräälle linnoitusarkkitehtuurin mallille. Tämä Vaubanin järjestelmä on laajalta käytetty myös Ranskan alueen ulkopuolella. Suomessa tästä ovat esimerkkeinä muun muassa Hämeen vanhan linnan ulkoisimmat varustukset sekä Suomenlinna.
Vaubanin linnoitukset on lisätty Unescon maailmanperintöluetteloon kesällä 2008.
Vaubanin töitä ovat muun muassa:
Linnoituslaitteiden parantaminen johti töihin muun muassa seuraavilla paikkakunnilla: Arras, Auxonne, Bayonne, Bergues, Bouillon, Calais, Cambrai, Colmars-les-Alpes, Entrevaux, Gravelines, Joux, Kehl, Landau, Le Quesnoy, Lusignan (Fort de Bellegarde), Luxembourg, Maastricht, Maubeuge, Mont-Dauphin, Montmédy, Citadelle de Namur, Perpignan, Rocroi, Saarlouis, Saint-Jean-Pied-de-Port, Saint-Omer, Sedan ja Ypres.
Linnoitukset ja linnoitetut satamat, jotka Vauban rakensi; Dunkerque, Rochefort, Saint-Jean-de-Luz (Socoa linnake) ja Toulon.
Siviilitoimet
Vuonna 1689 hän kirjoitti muistion ”Hugenottien takaisin kutsuminen”, jossa hän kehotti Ludvig XIV:tä palaamaan Nantesin ediktien periaatteisiin omantunnon vapauden tähden.
Vauban oli myös erittäin kiinnostunut verouudistuksista. Hän julkaisikin kirjan La Dime royale (”Kuninkaalliset kymmenykset”) vuonna 1707. Tässä kirjassa hän ehdotti, että kaikki silloiset verot korvattaisiin yhdellä, yhteisellä verolla, joka olisi ollut 10 prosenttia kaikista tuloista. Mikään yhteiskuntaryhmä tai sääty ei olisi etuoikeutetussa asemassa. Nämä aktiviteetit olivat Vaubanin epäsuosion perimmäinen syy.
Pienoismallit
Ludvig XIV:n ajoista alkaen pienoismallit Vaubanin suunnittelemista rakenteista ovat olleet nähtävillä Pariisin Hôtel des Invalidesissa, jossa 28 niistä on jatkuvasti esillä. Pieni osa, kaikkiaan 16 pienoismallia, on näytteillä Lillen taideakatemian rakennuksessa. Niiden saanti oli pitkällisen työn tulosta. Pienoismallit antavat mielenkiintoisen ja hyvän kuvan Vaubanin taidoista.
Kangerlussuaqin lentoasema
Kangerlussuaqin lentoasema, joka tunnetaan myös nimellä Søndre Strømfjordin lentoasema, sijaitsee Kangerlussuaqissa, Grönlannissa. Se on Grönlannin ainoa suurille matkustajakoneille riittävän suuri siviililentoasema. Lentoasemalta lähtee pääosa Air Greenlandin kansainvälisistä lennoista, koska kiitotien pituus on lähes kolme kilometriä.
Lentokenttä rakennettiin alun perin vuonna 1941 amerikkalaiseksi lentotukikohdaksi nimeltä ”Blue West 8”. Tukikohta menetti myöhemmin merkityksensä ja luovutettiin Grönlannin itsehallinnolle 1990-luvulla.
Lentoyhtiöt ja kohteet
thumb|Air Greenlandin Boeing 757-200 Kangerlussuaqin lentoasemalla.
Gösta Mittag-Leffler
pienoiskuva|[[Albert Edelfelt|Albert Edelfeltin maalaama muotokuva]] Magnus Gustaf (Gösta) Mittag-Leffler (16. maaliskuuta 1846 Tukholma – 7. heinäkuuta 1927 Djursholm) oli ruotsalainen matemaatikko.
Gösta Mittag-Lefflerin vanhemmat olivat tukholmalaisen Klaran koulun rehtori ja valtiopäiväedustaja Johan Olof Leffler ja Gustava Wilhelmina Mittag. Leffler-porvarissuku oli peräisin Breslausta ja tunnettu jo 1300-luvulla; Ruotsiin Lefflerin sukua oli siirtynyt 1600-luvulla. Hänen sisarensa Anne Charlotte Leffler (1849–1892) oli kirjailija, veli Frits Läffler (1847–1921) menestynyt murretutkija ja foneetikko. Gösta Leffler rupesi käyttämään äitinsä ja isänsä nimistä muodostettua kaksiosaista sukunimeään vuonna 1871. Mittag-Leffler solmi 1882 Helsingissä avioliiton varakkaasta suomalaisesta suvusta peräisin olleen Signe af Lindforsin (1861–1921) kanssa. Lindforsin isä oli kenraalimajuri Julius af Lindfors ja äidinpuoleinen isoisä kauppaneuvos Henrik Borgström. Avioliitto oli lapseton. Borgströmiltä peritty omaisuus oli osaltaan perustana Mittag-Lefflerin yritystoiminnalle.
Opiskeltuaan Uppsalan yliopistossa ja puolustettuaan vuonna 1872  tohtorinväitöskirjaansa, jonka otsikko oli Om skiljandet af rötterna till en synektisk funktion af en variabel ja tultuaan nimitetyksi Uppsalan yliopiston dosentiksi Mittag-Leffler sai stipendin suurta Euroopan-matkaa varten. Vuodet 1874–1876 hän vietti Pariisissa, Göttingenissä ja Berliinissä ajan johtavien matemaatikkojen, kuten Charles Hermiten ja  Karl Weierstrassin, oppilaana. Vuonna 1875 Lorenz Lindelöf erosi Helsingin yliopiston matematiikan professuurista ja Mittag-Leffler haki avointa virkaa. Lindelöf arvioi Mittag-Lefflerin viranhakua varten kirjoittama professorinväitöskirjan En metod att komma i besittning af de Elliptiska Funktionerna erinomaiseksi, ja hänet nimitettiin, joskin tiukan äänestyksen jälkeen, virkaan vuonna 1877. Nimitys herätti kohua ja vastustusta lähinnä kielipoliittisista syistä, koska suomea taitamattomalle Mittag-Lefflerille jouduttiin myöntämään erivapaus. Mittag-Leffler toimi Helsingissä vuodet 1877–1881. Hän toi Suomeen funktioteorian tutkimuksen. Mittag-Lefflerin suomalaisista oppilaista merkittävin on Hjalmar Mellin, mutta hän vaikutti myös myöhemmin suuresti Suomen matematiikan kansainvälisten suhteiden luomiseen. Hän vieraili usein sukulaistensa luona Helsingissä. Vuonna 1881 Mittag-Leffleristä  tuli vasta perustetun yksityisen Tukholman korkeakoulun ensimmäinen matematiikan professori. Pariin otteeseen Mittag-Leffler oli myös korkeakoulun rehtorina. Hän jäi eläkkeelle 1911. Mittag-Leffler oli moniaalle suuntautunut liikemies. Hän toimi mm. vakuutus-, vesivoima- ja rautatiealalla. Suurimman osan omaisuuttaan Mittag-Leffler kuitenkin menetti 1920-luvun alun talouslamassa.
Matematiikkaan pysyvimmän jäljen on Mittag-Leffler on jättänyt 1875 syntyneessä Mittag-Lefflerin tuloesityksessä joka antaa kokonaiselle analyyttiselle funktiolle polynomin tuloesitystä vastaavan päättymättömän tulon muotoisen ja funktion nollakohtien parametrisoiman esityksen, ja Mittag-Lefflerin lauseessa, joka antaa yleisen esitysmuodon meromorfiselle funktiolle. Molemmat tulokset olivat seurausta Mittag-Lefflerin ja Weiertrassin yhteistyöstä. Mittag-Leffler julkaisi noin 85 tieteellistä artikkelia ja kymmeniä muita artikkeleita, mm. matemaatikkoelämäkertoja. Mittag-Leffler oli Ruotsin matematiikan värikkäimpiä ja vaikutusvaltaisimpia ihmisiä. Hän toimi professorina Tukholman korkeakoulussa vuodesta 1881 ja perusti edelleen maailman arvostetuimpiin matemaattisiin julkaisufoorumeihin kuuluvan aikakauskirjan Acta Mathematica 1882. Mittag-Leffler rakennutti Djursholmiin Tukholman ulkopuolelle kodikseen linnamaisen talon, johon hän mm. kokosi ainutlaatuisen matemaattisen kirjaston. Rakennuksessa (jota koristaa Albert Edelfeltin maalaama suurikokoinen Mittag-Lefflerin muotokuva) toimii nykyisin Makarna Mittag-Lefflers matematiska stiftelse eli Mittag-Leffler-instituutti, tutkimuslaitos, joka mm. järjestää eri matematiikan osa-alueisiin keskittyviä teemavuosia. Mittag-Leffler nosti esiin myös useita tärkeitä matemaatikkoja, kuten Sofia Kovalevskajan, Ivar Fredholmin ja Helge von Kochin. Ehkä suurin merkitys matematiikalle oli kuitenkin hänen järjestötoimintansa. Acta Mathematica syntyi aikana, jolloin maailman johtavat matematiikkamaat Ranska ja Saksa olivat poliittisesti vihamielisiä toisilleen tavalla, joka vaikutti tieteessäkin. Puolueeton Ruotsi ja Mittag-Lefflerin lehti tarjosivat foorumin esimerkiksi Felix Kleinin ja Henri Poincarén automorfifunktioiden teoriaan johtaneelle tieteelliselle ajatustenvaihdolle. Mittag-Lefflerin rooli sekä Kansainvälisten matemaatikkokongressien että Skandinaavisten matemaatikkokongressien alkuunpanossa oli merkittävä.
Mittag-Leffler oli Suomen Tiedeseuran jäsen vuodesta 1878 ja vuodesta 1903 sen kunniajäsen, lisäksi hän oli useiden ruotsalaisten ja ulkomaisten tiedeseurojen jäsen ja kaikkiaan 17 tieteellisen seuran kunniajäsen. Hän oli Oxfordin, Cambridgen, Bolognan, Kristianian, Aberdeenin yliopiston ja skotlantilaisen St Andrewsin yliopiston kunniatohtori.
Tarina, jonka mukaan Alfred Nobel ei olisi valinnut matematiikkaa yhdeksi palkintojensa tieteenalaksi, koska hänellä ja Mittag-Lefflerillä olisi ollut kitkaa naissuhteissa, on täysin perätön.
Egoeimi
Egoeimi on kristillistä pop- ja rockmusiikkia soittava yhtye Kuopiosta ja Jyväskylästä. Yhtye perustettiin keväällä 1998 ja sen ensimmäinen keikka oli kesällä 1998. Keväällä 1999 yhtye saavutti SM-gospelin hopeasijoituksen. Egoeimin ensimmäinen levy Minä olen ilmestyi vuonna 2000. Yhtye on soittanut muun muassa Maata näkyvissä -festareilla, Ristirockissa, Vappugospelissa, Nuorten kesä -tapahtumassa sekä Oulugospelissa.
Romanian leu
Romanian leu (, monikko lei, ISO 4217: RON) on Romanian rahayksikkö. Se jakaantuu sataan baniin (ban, mon. bani). Nykyinen leu otettiin käyttöön 1.7.2005, jolloin se korvasi 10 000 vanhaa leuta (ROL). Leu tarkoittaa leijonaa.
Egoeimi
Egoeimi EP
1. Luulo 2. Rauhaa ja Rakkautta 3. Jeesus Tulee 4. Matkalla
Romanian leu
Romaniassa on käytössä 1, 5, 10, 50, 100, 200 ja 500 leun setelit. Romanian leut laskee liikkeeseen Romanian kansallinen pankki Banca Naţională a României.
Leu otettiin käyttöön ensi kertaa vuonna 1867. Kaksimetallinen leu koostui 5 grammasta hopeaa ja 0,3226 grammasta kultaa. Vuoden 1878 jälkeen Venäjän ruplan suosio kuitenkin syrjäytti oman valuutan. Vuonna 1889 Romania liittyi Latinalaiseen rahaliittoon ja otti käyttöön kultakannan.
Romanian 1990-luvun alun talousuudistusten myötä inflaatio ylitti ajoittain 300 % vuodessa, ja syyskuussa 2003 yhdellä eurolla sai 40 000 leuta. Tammikuusta 2005 (jolloin Turkin liirasta pudotettiin kuusi nollaa) heinäkuun 2005 rahauudistukseen saakka leu oli maailman vähäarvoisin valuutta. Tuolloin oli myös käytössä miljoonan leun seteli.
Flutina
Flutina on diatoninen näppäinharmonikka. Se on harmonikan ensimmäisiä edeltäjiä. Soittimessa ei ole bassonäppäimiä, vaan vasemmalla kädellä liikutellaan vain palkeita. Näppäimistön edessä on keinuvipu, "bascule d'harmonie". Kun vipu aktivoidaan peukalolla, avautuu venttiili, joka on ikään kuin yksinkertainen toonika/dominanttipilli. thumb|200px|left|Flutinalehdyköitä.
Romanian leu
Nykyiset Romanian setelit ovat muovisia (polymeeriä).
Romania liittymistä euroalueeseen on toistaiseksi lykätty määrittelemättömään ajankohtaan tulevaisuudessa.
Niilo Nieminen
Niilo Lauri Nieminen (21. joulukuuta 1907 Heinolan maalaiskunta − 14. syyskuuta 1988 Heinolan maalaiskunta) oli suomalainen SKDL:n kansanedustaja Mikkelin vaalipiiristä vuosina 1948–1951, 1952–1962 ja 1969–1975. Ennen kansanedustajaksi valitsemistaan hän oli pienviljelijä Heinolan maalaiskunnassa. Hän toimi myös presidentin valitsijamiehenä sekä useissa luottamustehtävissä niin kunnallispolitiikassa kuin valtakunnan tasolla.
Kulttuuriperintö
thumb|[[Akseli Gallen-Kallela: Saunassa, 1889. Saunominen on osa suomalaista kulttuuriperintöä.]] Kulttuuriperintö viittaa joukkoon menneisyydestä periytyneitä aineellisia ja aineettomia resursseja, jotka ihmiset tunnistavat jatkuvasti kehittyvien arvojensa, uskomustensa, tietonsa ja perinteidensä heijastumaksi ja ilmaisuksi niiden omistuksesta riippumatta. Siihen kuuluvat kaikki ne ympäristön ominaisuudet, jotka johtuvat ihmisten ja paikkojen historiallisesta vuorovaikutuksesta. Kulttuuriperintöä voivat olla esimerkiksi esineet, rakennukset, muokatut ja muovautuneet maisemat, tarinat, laulut ja tavat.
Kulttuuriperinnön lähikäsitteisiin kuuluu luonnonperinnön käsite, jolla viitataan yleensä luonnonkohteisiin.
Nykyisessä kulttuuriperinnön tutkimuksessa on tavallinen näkemys, jonka mukaan kulttuuriperintö ei ole tietty pysyvä, menneisyydestä tähän päivään itsestään säilynyt kohde. Kulttuuriperintö ymmärretään pikemminkin prosessina, johon kuuluu erilaisten arvojen ja kulttuuristen merkitysten luominen ja eteenpäin välittäminen. Kulttuuriperintö on nykypäivän suhde menneeseen, johon kuuluu tiettyjen asioiden muistaminen ja tiettyjen unohtaminen. Kulttuuriperintö on tapa representoida menneisyyttä.
Esine kansallisena kulttuuriperintönä
Myös historialliselta tai taiteelliselta arvolta korkea-arvoisista esineistä voi tulla osa kansallista kulttuuriperintöä. Esineiden myyminen tai lahjoittaminen ulkomaille sekä turismi vaarantavat kansalliseen perinteeseen liittyvien esineiden säilyttämistä kotimaissaan. Alueelliseen historiaan ja kulttuuriperinteeseen liittyvä turismi voi sisällyttää pelkkien vierailijoiden lisäksi sekä keräilijöitä että vauraita turisteja, jotka erityisesti saattavat olla kiinnostuneita ostamaan historiallisesti tai kulttuurillisesti arvokkaita esineitä ja kuljettamaan ne kotimaihinsa omiin kokoelmiinsa tai edelleen myytäväksi.
Digitaalinen kulttuuriperintö
Julkaistu kulttuuriperintö on perinteisesti ollut painotuotteita tai tallenteita, ääntä ja kuvaa. Enenevässä määrin se on kuitenkin myös verkkoaineistoja. Suomessa Kansalliskirjasto tallentaa digitaalista kulttuuriperintöä tallentamalla kerran vuodessa sisältöjä suomalaisilta verkkosivustoilta sekä Twitteristä.
André Bettencourt
thumb|André Bettencourt & [[Nicolae Ceaușescu]] André Bettencourt (21. huhtikuuta 1919 Saint-Maurice-d’Ételan – 19. marraskuuta 2007 ) oli ranskalainen poliitikko. Bettencourt toimi mm. Ranskan kulttuuriministerinä 1970–1971 ja ulkoministerinä 1973. Hän istui Ranskan kansalliskokouksessa 1956–1977 ja sen jälkeen senaatissa vuoteen 1995.
Bettencourt kuului nuoruudessaan fasistiseen La Cagouleen, jonka tarkoitus oli kaataa Ranskan kolmas tasavalta. Hän kirjoitti vuosina 1940–1942 natsipropagandalehti La Terre françaiseen kymmeniä artikkeleita, joista osa sisälsi antisemitistisiä näkemyksiä. Tiedon Bettencourt'n taustoista toi julkisuuteen vasta Jean Frydman 1990-luvulla.
Bettencourt valittiin 23. maaliskuuta 1988 Ranskan instituutin taideakatemian Académie des Beaux-Artsin jäseneksi. Hän on ollut vuodesta 1950 naimisissa Liliane Bettencourtin kanssa, ja heillä on yksi yhteinen tytär. Bettencourt kuului L’Oréalin hallitukseen 1990-luvulle saakka, kunnes erosi 75 vuoden iässä.
Hänelle myönnettiin Croix de guerre, ja hän oli Kunnialegioonan ritari.
Grimsby
Perimätiedon mukaan Grimsbyn on perustanut tanskalainen kalastaja Grim. Muinaisnorjan kielellä 'grim' on 'ruma' ja 'by' on 'kylä'.
Grimsbyssä ja sen naapurikaupungissa sijaitseva Grimsbyn ja Imminghamin satama on Englannin ja koko Yhdistyneen kuningaskunnan suurin merisatama.
Parker Stevenson
Parker Stevenson (oik. Richard Stevenson Parker, s. 4. kesäkuuta 1952 Philadelphia, Pennsylvania, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän kävi Rye Country Day Schoolia, ja hänen ensimmäinen roolinsa oli A Separate Peace -elokuvassa vuonna 1972. Parker tuli tunnetuksi roolistaan pitkään kestäneessä Hardy Boys -televisiosarjassa. Hän oli myös tähtenä lyhytkestoisessa Probe-sarjassa vuonna 1988 ja Baywatchissa vuosina 1989-1990.
Hän meni naimisiin näyttelijä Kirstie Alleyn kanssa 22. joulukuuta 1983. Alleyn koettua keskenmenon pari yritti uudemman kerran, mutta lapsi syntyi kuolleena. Tämän jälkeen he adoptoivat pojan ja tytön. Pari erosi vuonna 1997.
Eva Gyldén (kuvanveistäjä)
350px|pienoiskuva|Gyldenin veistämät naishahmot ja karhuveistokset pylväiden päällä [[Viipurin rautatieasema (1913)|Viipurin rautatieaseman sisäänkäynnin molemmin puolin. Asema valmistui vuonna 1913,, kuva 1930 .]] Eva Maria Gyldén (19. heinäkuuta 1885 Viipuri – 1. tammikuuta 1973) oli suomalainen kuvanveistäjä.
Gyldén aloitti opintonsa Viipurin taiteenystäväin piirustuskoulussa vuonna 1900 ja jatkoi Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa vuodesta 1903 alkaen. Hän kävi myös pari vuotta Helsingin yliopiston piirustussalilla ja Taideteollinen keskuskoulussa sekä opiskeli Viktor Malmbergin johdolla. Myös Berliinin Königliche Kunstgewerbeschulessa (Unterrichtsanstalt des Kunstgewerbemuseums Berlin) hän opiskeli pari vuotta ja Pariisissa Académie de la Grande Chaumièressa 1920-luvulla.
Gyldén piti näyttelyitä harvakseltaan. Taiteilijantyön ohessa hän toimi Riihimäen lasitehtaan piirtäjänä pari vuotta ja Lallukan taiteilijakodin emännöitsijänä vuosina 1939–1946. Hänelle myönnettiin valtion taiteilijaeläke. Gyldén tunnettiin 1940-luvun lopulla Pohjoismaissa erityisesti kameetaiteilijana.
Gyldénin vanhemmat olivat lääninagronomi Axel Gyldén ja Antonia (Toni) Sofia o.s. Hausen.
Viipurin rautatieaseman veistokset 1913
Eva Gyldén suunnitteli Viipurin rautatieasemalle kaksi seppelettä kannattelevaa naishahmoa, jotka seisovat kumpikin kahden karhun vartioimana. Rautatieasema tuhoutui räjäytyksessä elokuussa 1941, mutta osa veistoksista on säilynyt. Karhuista kaksi on sijoitettu Viipuriin. Veistokset tehtiin todennäköisesti Granit Oy:n kiviveistämöllä, kuten useimmat veistokset ja julkisivut tuohon aikaan.
Sekä Helsingin että Viipurin rautatieasemat suunniteltiin samana vuonna, ja niissä on yhteisiä piirteitä, kuten julkisivun iso kaari ja ikkuna pääsisäänkäynnin päällä, ja kaksi korkealle sijoitettua graniittiveistosta molemmin puolin sisäänkäyntiä. Aluksi Lyhdynkantajien paikalle oli tulossa samantyyppiset karhuveistokset kuin Viipurissa. Emil Wikström oli tehnyt jo |yhden karhun Kansallismuseon portaille. Kansallisaihe karhu vaihtui kuitenkin art deco -henkisiin mieshahmoihin Wikströmin matkailtua Euroopassa.
Jason Richardson (koripalloilija)
thumb|Jason Richardson Jason Richardson (s. 20. tammikuuta 1981) on yhdysvaltalainen kilpauransa päättänyt koripalloilija. 198 cm pitkä ja 102 kg painanut Richardson oli pelipaikaltaan heittävä takamies. NBA:han hänet valittiin Michigan Staten yliopistosta vuonna 2001 Golden State Warriors -joukkueeseen.
Vuonna 2002 Richardsonista tuli ensimmäinen NBA-pelaaja, joka voitti sekä Rookie Challengen parhaan pelaajan palkinnon että saman vuoden NBA:n donkkikisan. Hän voitti myös vuoden 2003 NBA:n donkkikisan, jolloin hänestä tuli Michael Jordanin jälkeen kautta aikain toinen pelaaja, joka on pystyi voittamaan kyseisen kisan kahdesti peräkkäin.
Richardson teki vuonna 2002 Warriorsin ennätyksen osumalla pelissä Los Angeles Lakersia vastaan kuusi kertaa 3 pisteen kaaren takaa ilman ohiheittoa. Vuosina 2004–2005 Richardson teki 14 tupla-tuplaa (koripallo-ilmaus: kahdessa eri tilastolajissa saavuttaa kaksilukuiset numerot). Yli 20 pisteen pelejä hänellä oli NBA:ssa 79, yli 30 pisteen pelejä kymmenen ja yksi yli 40 pisteen peli.
Kaudeksi 2007–2008 Richardson siirtyi Golden State Warriorsista osaksi Michael Jordaninkin omistamaan Charlotte Bobcatsiin. Kesken kauden 2008–2009 hän siirtyi Phoenix Sunsiin. Kaudesta 2010–2011 alkaen hän pelasi Orlando Magicissa ja kaudesta 2012–2013 alkaen Philadelphia 76ersissa.
Max Phipps
Maxwell John ”Max” Phipps (18. marraskuuta 1939 Parkes, Uusi Etelä-Wales, Australia – 6. elokuuta 2000 Sydney) oli australialainen näyttelijä. Hänen tunnetuin elokuvaroolinsa oli vuoden 1980 elokuvassa Kapinalliset, jonka pääosasta hän sai AFI-palkintoehdokkuuden. Phipps esiintyi myös muun muassa elokuvissa Mad Max 2 – asfalttisoturi ja Nooan arkki. Hän kuoli syöpään 60-vuotiaana.
Pyhäniemen kartano
Pyhäniemen kartano sijaitsee Hollolassa, kirkonkylältä Vesijärven rannan suuntaisesti Messilän tietä Lahteen päin vievän tien varrella. Kartanon päärakennuksen pohjoispuolella on Kotomäki-niminen niemi, jolla on runsaasti kesäasutusta. Kotomäen itäpuolella on lahti, jossa talvisodan aikana toimi Pyhäniemen jäälentokenttä. Kotomäen länsipuolella on Pyhäniemenlahti, joka on merkittävä lintujen pesimispaikka ja kuuluu Kutajoen alueeseen, joka on Natura 2000 -luonnonsuojelualue. Pyhäniemen kartano on myynnissä.
Päärakennus
thumb|Kartanon päärakennus. Kuva kesältä 2011. Pyhäniemen kartanon nykyinen päärakennus on rakennettu vuonna 1780, ja se on saanut nykyisen muotonsa 1907. Kartano on perustettu 1467 ja saanut 1630 ratsutilan aseman. Päärakennuksessa on 23 huonetta, holvattu viinikellari ja ullakolla mankelihuone. 1880-luvulla rakennetussa sivurakennuksessa on 13 huonetta. Päärakennuksen länsipuolella on englantilaistyyppinen puutarha.
Elokuvamaisema
Kartanoa on kutsuttu Hollolan Hollywoodiksi, koska Suomen Filmiteollisuus kuvasi siellä useita elokuvia, kuten Siltalan pehtoori (1934), Roinilan talossa (1935), Kaikenlaisia vieraita (1936), Seitsemän veljestä (1939), Aatamin puvussa... ja vähän Eevankin (1940), Serenaadi sotatorvella (1940), Kaivopuiston kaunis Regina (1941) ja Naiskohtaloita (1947).
Suomalainen elokuvaperinne palasi Pyhäniemen kartanoon, kun siellä kuvattiin vuosina 2009–2010 Juha Wuolijoen elokuva Hella W. Elokuva kertoo kirjailija-poliitikko Hella Wuolijoesta.
Suomen ilmavoimien tukikohtana
Talvisodan aikana kartanon lähellä, Pyhäniemen jääkentällä, toimineet Suomen ilmavoimien yksiköt käyttivät kartanon rakennuksia henkilökuntansa majoitukseen ja huoltoon.
Aiheesta muualla
61.05°N, 25.46722°W
Hämeenlinnan palo 1831
Hämeenlinnan palo 1831 tuhosi suurimman osan Hämeenlinnan kaupungista kaupungin laitaosia lukuun ottamatta. Palo syttyi iltapäivällä 14. syyskuuta 1831 ja 12 tuntia kestäneen palon jälkeen kaupungin 165:stä rakennetusta tontista oli palo tuhonnut 105. Kaupungin rakennuskannasta tuhoutui kolme neljäsosaa.
Palo sai alkunsa Hämeenlinnan torin luoteiskulmasta kauppias Juseliuksen talon tallinparvelta. Kauppiaan renki Mikko oli mennyt humalaisena nukkumaan tallin parvelle ja siellä sytyttänyt piippunsa. Hän nukahti kesken tupakoinnin jolloin tuli pääsi leviämään piipusta tallinparven heiniin. Palo levisi sitten tallin yhteydessä olleeseen rehulatoon, joka oli täynnä rehua ja olkia. Rehuladosta palo levisi sitten kaupungin muille tonteille. Tallin parvelle nukahtunut renki Mikko menehtyi tulipalossa. Palon sammuttajilla oli käytössä vain neljä pientä paloruiskua ja sama määrä palopurjeita eivätkä ne riittäneet palon pysäyttämiseen. Palon levitessä suurin osa sammutusväestä riensi koteihinsa pelastamaan omaisuuttaan havaittuaan sammutustyön toivottomaksi. Kaupunkilaisten ohella paloa oli sammuttamassa osasto Petrovskin jalkaväkirykmentin sotilaita ja joukko kasakoita.
Palo tuhosi muun muassa vanhan lääninhallituksen talon ja triviaalikoulun talon sekä vaurioitti Hämeenlinnan kirkkoa. Palon jälkeen kaupungin 2 300:sta asukkaasta 1 107 oli menettänyt kotinsa. Palaneista rakennuksista vain 9 oli vakuutettu. Palon jälkeen perustettiin hätäapukomitea vastaanottamaan ja jakamaan avustuksia. Hämeenlinnaan tuotiin Turusta jauhoja ja kaikissa Suomen kirkoissa kerättiin kolehti palon uhrien hyväksi. Keisari Nikolai I myönsi kaupungin asukkaille 10 vuoden verovapauden ja myös Venäjällä järjestettiin rahankeräys kaupungin hyväksi keisarin lahjoittaessa keräykseen 15 000 ruplaa.
Palon jälkeen Hämeenlinna sai 1832 uuden arkkitehti Carl Ludvig Engelin suunnitteleman asemakaavan. Hallituskadulla sijainnut vuoden 1831 palon muistomerkki hävisi ilmeisesti tietöiden aikana.
Elia Kazan
Elia Kazan (synt. Ilías Kazantzóglou, ; 7. syyskuuta 1909 Konstantinopoli – 28. syyskuuta 2003 New York City) oli yhdysvaltalainen teatteri- ja elokuvaohjaaja. Kazan syntyi kreikkalaistaustaisille vanhemmille entisessä Osmanien valtakunnassa, joka nykyään on Turkki.
Kazan sai kaksi parhaan ohjauksen Oscar-palkintoa, vuonna 1947 elokuvasta Hiljainen sopimus ja 1955 Alastomasta satamasta. Lisäksi hän oli ehdolla elokuvista Viettelyksen vaunu, Eedenistä itään ja America, America!, josta hän sai lisäksi ehdokkuuden parhaasta elokuvasta (tuottajana) ja parhaasta alkuperäiskäsikirjoituksesta. Hän työskenteli useiden aikansa huippunäyttelijöiden kanssa: muun muassa Marlon Brandon ja Vivien Leighin kanssa elokuvassa Viettelyksen vaunu ja James Deanin kanssa elokuvassa Eedenistä itään.
Kazan kuuluu yhdessä Cheryl Crawfordin ja Robert Lewisin kanssa New Yorkin maineikkaan Actors Studion perustajiin. Studio aloitti toimintansa 1947.
Kazan menetti monien ihmisten kunnioituksen ilmiantamalla vasemmistosuuntautuneita entisiä työtovereitaan sodanjälkeisten kommunistivainojen aikana. Vielä vuonna 1999, kun hän sai Oscarin elämäntyöstään, osa gaalayleisöstä protestoi.
Clyde Lovellette
Clyde Edward Lovellette (7. syyskuuta 1929 Petersburg, Indiana – 9. maaliskuuta 2016 North Manchester, Indiana ) oli yhdysvaltalainen koripalloilija ja olympiavoittaja. Hän pelasi NBA:ssa vuosina 1953–1964. Lovellette oli ensimmäinen NCAA:n yliopistomestaruuden, olympiakullan ja NBA:n mestaruuden voittanut pelaaja ja edelleen yksi harvoista, joka tähän on yltänyt.
Yliopisto, AAU ja NBA
Lovellette syntyi Petersburgin pikkukaupungissa Indianassa ja pelasi yliopistotasolla Kansasissa, johon hän pääsi vuonna 1948. Hänen ammattilaisjoukkueensa olivat Minneapolis Lakers, Cincinnati Royals, St. Louis Hawks ja Boston Celtics. Lovellette voitti yhteensä kolme NBA-mestaruutta, Lakersissa vuonna 1954 ja Celticsissä vuosina 1963 ja 1964. Hänet valittiin NBA:n tähdistöotteluun vuosina 1956, 1957, 1960 ja 1961. Vuonna 1956 hänet valittiin NBA:n kakkostähdistöviisikkoon.
Maajoukkue
Yhdysvaltain koripallomaajoukkueessa Lovellette voitti kultaa Helsingin kesäolympialaisissa 1952. Hän pelasi seitsemässä ottelussa tehden yhteensä 97 pistettä, niistä 27 välierässä Argentiinaa vastaan.
Pelaajauran jälkeen
Lovellette työskenteli peliuransa jälkeen kotikaupunkinsa seriffinä. Hänet valittiin Basketball Hall of Fameen vuonna 1988. Lovellette toimi myöhemmin Munisingin kaupunginvaltuutettuna Michiganissa.
Lovellette kuoli 86-vuotiaana kotikaupungissaan Indianan North Manchesterissa 9. maaliskuuta 2016. Hän oli sairastanut syöpää.
Kalla
Kalla voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Rheinmetall Rh202
Rheinmetall Rh202 on saksalaisen Rheinmetallin valmistama 20 millimetrin konetykki. Se on käytössä muun muassa saksalaisvalmisteisissa Marder-jalkaväentaisteluajoneuvoissa, Luchs-tiedusteluvaunussa sekä joissakin Wieselin muunnoksissa. Tykki on käytössä myös Argentiinan taisteluajoneuvoissa.
Tykki on käytössä Saksan ja Irlannin laivastoissa. thumb|left|Rh202 Marderissa
Queens of the Stone Age
Queens of the Stone Age (tunnetaan myös lyhenteellä QOTSA) on yhdysvaltalainen rockyhtye, joka perustettiin Kalifornian Palm Desertissä vuonna 1996. Osa yhtyeen jäsenistä, muun muassa sen keulakuva Josh Homme soitti aiemmin rockyhtye Kyussissa.
Yhtyeen tunnetuimpia kappaleita ovat muun muassa ”No One Knows”, ”The Way You Used to Do”, ”I Sat by the Ocean”, ”Go with the Flow”, ”Feel Good Hit of the Summer” ja ”3’s & 7’s”.
Yhtyeen musiikkia on kuvailtu usein stoner rockiksi, mutta laulaja Josh Homme on kritisoinut kyseistä genreä ja kuvaillut yhtyeen tyylin olevan ”aavikkorockia”.
Queens of the Stone Age esiintyi Suomessa kesäkuussa 2013 Rock the Beach -festivaalilla.
Varhaiset vaiheet (1996−1999)
Joshua Homme perusti Queens of the Stone Agen vuonna 1996. Yhtyeen alkuperäinen nimi oli Gamma Ray, mutta Homme vaihtoi sen Queens Of The Stone Ageksi, koska Saksassa oli jo Gamma Ray -niminen power metal -yhtye. Nimi sai alkunsa tuottaja Chris Gossin kommentista levytysstudiolla: ”you guys are like the queens of the Stone Age” (”tehän olette kuin kivikauden kuningattaria”).
Vuonna 1998 yhtye julkaisi debyyttialbuminsa Queens of the Stone Age, jolla Josh Homme soitti kitarat ja suurimman osan bassoraidoista, Alfredo Hernandez soitti rumpuja. Pian nauhoitusten jälkeen yhtyeeseen liittyivät entinen Kyuss-basisti Nick Oliveri sekä Dave Catching. Puhelinviesti, jossa Nick Oliveri ilmoittaa Hommelle liittyvänsä yhtyeeseen, kuullaan albumin viimeisessä kappaleessa ”I Was A Teenage Hand Model”.
Läpimurto ja kansainvälinen menestys (2000−2004)
Albumi Rated R julkaistiin vuonna 2000. Albumilla soittivat rumpalit Nick Lucero ja Gene Trautmann sekä kitaristit Dave Catching ja Brendon Nichol. Albumilla vieraili myös Judas Priestin laulaja Rob Halford kappaleessa ”Feel Good Hit Of The Summer”. Albumi sai hyviä arvostelua sekä hieman kaupallista menestystäkin. Queens of the Stone Age pääsi esimerkiksi Foo Fightersin ja Holen lämmittelijäksi. Yhtye pääsi esiintymään myös vuoden 2000 Ozzfestiin.
Foo Fightersista ja Nirvanasta tunnettu Dave Grohl liittyi Queens of the Stone Ageen ja yhtye ryhtyi äänittämään kolmatta studioalbumiaan. Screaming Treesin entinen laulaja Mark Lanegan oli vierailevana laulajana mukana muutamassa kappaleessa. Songs for the Deaf julkaistiin elokuussa 2002. Nauhoitusten jälkeen Grohl palasi muihin projekteihinsa ja uudeksi rumpaliksi tuli Joey Castillo, jonka aiempi yhtye oli Danzig.
Songs for the Deaf -albumista tuli suuri menestys ja kappaleista "No One Knows" ja "Go With The Flow" tuli suuria hittejä. Vuoden 2004 alkupuolella Nick Oliveri potkittiin ulos yhtyeestä.
Lullabies to Paralyze (2005−2006)
thumb|Yhtye keikalla [[Bolognassa 2005. Vasemmalta oikealle: Troy Van Leeuwen, Alain Johannes ja Josh Homme.]] Queens of the Stone Age nauhoitti ja julkaisi uuden albuminsa Lullabies To Paralyze vuonna 2005. Albumin nimi poimittiin edellisen levyn kappaleen "Mosquito Song" sanoituksesta. Mark Laneganin huhuttiin tulleen potkituksi ulos yhtyeestä, mutta se osoittautui lopulta pelkäksi huhuksi. Albumi vuosi Internetiin helmikuussa 2005. Se julkaistiin virallisesti 22. maaliskuuta 2005. Tunnetuin vierailija albumilla oli ZZ Topin Billy Gibbons.
QOTSA julkaisi live CD+DVD:n Over The Years And Through The Woods 22. marraskuuta 2005. Vuoden 2005 lopulla QOTSA oli Nine Inch Nailsin lämmittelijänä yhtyeen Amerikan-kiertueella.
Marraskuussa Chris Goss ilmoitti haastattelussa hänen ja Hommen alkavan työstää seuraavaa albumia. Albumi julkaistiin 12. kesäkuuta 2007 ja se kantaa nimeä Era Vulgaris.
Era Vulgaris (2007−2008)
Era Vulgaris julkaistiin 12. kesäkuuta 2007. Levyllä soittaneen Alain Johannesin korvasi kiertueella basisti Michael Shuman ja Natasha Shneiderin puolestaan kosketinsoittaja Dean Fertita. Albumilta on julkaistu kaksi singleä: Sick, Sick, Sick ja 3's & 7's. Albumilla vierailevat muun muassa Nine Inch Nailsin keulahamo Trent Reznor sekä The Strokesin Julian Casablancas. QOTSA päätti Era Vulgaris -kiertueensa Readingin ja Leedsin festivaaleilla elokuussa 2008. Tämän jälkeen Josh Homme julkaisi Jesse Hughesin kanssa kolmannen Eagles of Death Metal -albumin, Heart Onin.