cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Valentino Lazaro
Lazaro pelasi useissa Itävallan nuorisomaajoukkueissa. Itävallan A-maajoukkueessa hän pelasi ensimmäisen kerran toukokuussa 2015 ystävyysottelussa Islantia vastaan. Hän on pelannut kesäkuun 25. päivään 2021 mennessä 32 A-maaottelua, joista avauskokoonpanossa 22 ottelua. Hän on tehnyt kolme maaottelumaalia: marraskuussa 2018 Kansojen liigan ottelussa Pohjois-Irlantia, kesäkuussa 2019 EM-karsintaottelussa Pohjois-Makedoniaa ja lokakuussa 2019 EM-karsintaottelussa Israelia vastaan. Kesän 2021 EM-kilpailuissa hän pääsi noin 20 minuutiksi vaihdosta kentälle toisessa alkulohko-ottelussa Alankomaita vastaan.
Winfield Scott Hancock
thumb|Winfield Scott Hancock Winfield Scott Hancock (14. helmikuuta 1824 – 9. helmikuuta 1886) oli Yhdysvaltain armeijan ammattisotilas ja demokraattien presidenttiehdokas 1880.
Hän oli syntynyt Montgomery Squaressa Pennsylvaniassa. Hän palveli armeijassa neljä vuosikymmentä, mukaan lukien Meksikon-Yhdysvaltain sodassa ja kenraalina Yhdysvaltain sisällissodassa. Hänen armeijakollegansa tunsivat hänet lempinimellä "Hancock the Superb". Hän sai mainetta johtaessaan unionin joukkoja henkilökohtaisesti Gettysburgin taistelussa 1.-3. heinäkuuta 1863. Sodan jälkeen hän osallistui etelän jälleenrakentamiseen ja armeijan toimintaan läntisellä rajaseudulla. Sisällissodan jälkeen Hancockin menestys sotilaana ja hänen omistautumisensa konservatiivisille perustuslaillisille periaatteille tekivät hänelle mahdollisuuden nousta presidenttikilpaan. Suuren suosion johdosta demokraatit nimittivät hänet ehdokkaakseen 1880, mutta hän hävisi niukasti James Garfieldille. Hän kuoli 1886 Governors Islandilla diabeteksen jälkiseuraamuksiin. Hänet on haudattu Montgomeryn hautausmaahan Norristowniin Pennsylvaniaan.
Ambrose Burnside
thumb|Ambrose Burnside
Ambrose Everett Burnside (23. toukokuuta 1824 – 13. syyskuuta 1881) oli amerikkalainen rautatiejohtaja, keksijä, tehtailija ja poliitikko Rhode Islandista. Hän palveli sekä kuvernöörinä että senaattorina. Unionin kenraalina Yhdysvaltain sisällissodassa hän johti menestyksekkäitä sotaretkiä Pohjois-Carolinassa ja Itä-Tennesseessä, mutta hävisi katastrofaalisissa Fredericksburgin ja kraatterin taisteluissa. Hänen tunnusomainen hiustyylinsä kasvattaa pulisongit eli "sideburnsit", on otettu Yhdysvalloissa yleiskieleen.
Lapsuus ja nuoruus
Burnside syntyi Libertyssä Indianassa, neljäntenä yhdeksästä lapsesta Edghill ja Pamela (tai Pamilia) Brown Burnsidelle, skottilaisperäiselle perheelle. Hänen isänsä, Etelä-Carolinan kansalainen, oli orjanomistaja, joka vapautti orjansa ja muutti Indianaan. Ambrose meni Liberty Seminaryn kouluun nuorena poikana, mutta hänen koulutuksensa keskeytyi kun hänen äitinsä kuoli 1841 ja hän pääsi töihin paikalliselle räätälille ja tuli tämän yhtiökumppaniksi. Hänen kiinnostuksensa sotilasasioihin ja hänen isänsä poliittiset kontaktit mahdollistivat hänen pääsynsä Yhdysvaltain sotilasakatemiaan West Pointiin 1843. Hän valmistui 1847, sijoittuen 18. luokkansa 38 oppilaasta, ja pääsi väliaikaiseksi 2. luutnantiksi 2. USA:n tykistöön. Hän matkusti Veracruziin Meksikon–Yhdysvaltain sotaan mutta saapui vihollisuuksien päätyttyä ja palveli varuskunnassa Méxicossa.
Sotilasuran alku
Ennen sisällissotaa luutnantti Burnside palveli kaksi vuotta lännen rajaseuduilla kapteeni Braxton Braggin alaisena 3. USA:n tykistössä, kevyessä tykistöpatterissa, joka oli siirretty ratsuväkeen suojaamaan läntisiä postireittejä Nevadan läpi Kaliforniaan. 1849 hän haavoittui nuolesta niskaansa kahakassa apasseja vastaan Las Vegasissa New Mexicossa. Vuonna 1852 hän sai komentoonsa Fort Adamsin Rhode Islandin Newportissa, ja siellä hän nai 27. huhtikuuta providencelaisen Mary Richmond Bishopin. Avioliitto kesti Burnsiden kuolemaan, mutta oli lapseton.
1853 Burnside erosi Yhdysvaltain armeijasta, säilyttäen kuitenkin asemansa osavaltion miliisissä. Hän käytti aikansa ja energiansa suunnitellen kuuluisaa nimeään kantavaa kivääriä, Burnsiden karbiinia. Sotaministeri presidentti James Buchananin alaisena John B. Floyd sopi Burnsiden aseyhtiön kanssa suuren kiväärimäärän toimittamisesta armeijan varusteiksi ja rahoitti hänelle tehtaan niiden valmistamiseen. Toinen aseyhtiö lahjoi Floydin kuitenkin rikkomaan 100 000 dollarin sopimuksensa Burnsiden kanssa. Burnside oli ehdokkaana kongressiin demokraattien paikalla Rhode Islandissa 1858 ja hävisi. Vaalikampanjan menot sekä hänen asetehtaansa tuhonnut tulipalo aiheuttivat hänelle taloudellisen raunioitumisen, ja hän joutui myymään patenttinsa toisille. Hän meni etsimään töitä lännestä ja tuli aarteenetsijänä Illinoisin keskusrautateille, missä työskenteli, ja ystävystyi erään tulevan alaisensa ja upseerinsa George B. McClellanin kanssa.
Sisällissota
Sisällissodan alussa hän oli prikaatinkenraalina Rhode Islandin miliisissä. Hän kokosi rykmentin nimeltään 1. Rhode Islandin vapaaehtoinen jalkaväki ja ylennettiin everstiksi 2. toukokuuta 1861. Kuukaudessa hän sai komentoonsa prikaatin koillis-Virginiassa ja taisteli ilman kunniamainintaa Bull Runin ensimmäisessä taistelussa. Hän sai komentoonsa haavoittuneen prikaatinkenraali David Hunterin divisioonan. Burnside ylennettiin kenraalimajuriksi 6. elokuuta ja hänen siirrettiin Potomacin armeijaan harjoittamaan vakinaisen armeijan prikaatia. Hän komensi rannikkodivisioonaa, joka käsitti kolme Annapolisissa Marylandissa yhdistettyä prikaatia. Hän sai unionin ensimmäiset voitot itäisellä taistelunäyttämöllä Roanoke Islandissa ja New Bernissä. Hänet ylennettiin kenraalimajuriksi 18. maaliskuuta 1862. Heinäkuussa hänen joukkonsa siirrettiin Newport Newsiin Virginiaan ja niistä tuli osa IX armeijakuntaa. George B. McClellanin Virginian niemimaan sotaretken epäonnistuttua hänelle tarjottiin Potomacin armeijan komentajan virkaa, mutta hän kieltäytyi, osin lojaalisuudesta vanhalle ystävälleen McClellaninlle, osin sotilaallisen kokemuksen puutteesta. Sen sijaan hänen joukkonsa siirrettiin osaksi John Popen Virginian-armeijaa Pohjois-Virginian armeijan osaksi.
Antietamin taistelussa hän komensi XI armeijakuntaa Popen alaisena. Burnside ei kuitenkaan saavuttanut taistelussa menestystä, sillä hänen joukkonsa hyökkäsivät yhtä ainoaa etelävaltiolaisten miehittämää siltaa vastaan. Nykyisin paikka on nimeltään Burnsiden silta. Hänen taitamaton menettelynsä aiheutti Antietamin taistelun päättymisen ratkaisemattomana, sillä hänen hyökkäyshaluttomuutensa aiheutti sen että A. P. Hillin divisioona ehti paikalle Harpers Ferrystä ja torjui unionin armeijan läpimurron. Taistelun jälkeen McClellan siirrettiin pois komennosta, ja Burnsidesta tuli Potomacin armeijan ylipäällikkö 7. marraskuuta 1862. Hän otti komennon vastahakoisesti vastaan, ja Abraham Lincoln painosti häntä etenemään aggressiivisesti ja 14. marraskuuta käynnistämään hyökkäyksen konfederaation pääkaupungin Richmondin valtaamiseksi. Eteneminen päättyi unionin nöyryyttävään tappioon Fredericksburgin taistelussa 13. joulukuuta. Tammikuussa 1863 Burnside käynnisti uuden kampanjan kenraali Leetä vastaan, mutta sateet ja muta estivät hyökkäyksen. Seurauksena useita upseereita joutui sotaoikeuteen ja Lincoln erotti Burnsiden 26. tammikuuta kirjeellä ja määräsi tilalle Joseph Hookerin.
Lincoln ei halunnut menettää Burnsideä armeijastaan, ja antoi tälle komentoonsa Ohion sotilashallinnon ja tämän vanhan IX armeijakunnan. Hän taisteli joukkoineen konfederaation sissejä kuten John Hunt Morgania vastaan ja osallistui Knoxville-sotaretkeen ja eteni armeijansa kanssa Tennesseehen. Hän voitti kenraali James Longstreetin joukot Campbell Stationin taistelussa, ja eteni Knoxvilleen, jossa oli vähän aikaa piiritettynä kunnes etelävaltiot kärsi tappion Fort Sandersin taistelussa kaupungin ulkopuolella. Hän sai komennon viedä IX armeijakunta itään, ja Annapolisissa Marylandissa hän kasvatti sen 21.000 miehen vahvuiseksi. Hän taisteli joukkoineen Overland-sotaretkellä. Hän osallistui Wildernessin ja Spotsylvanian taisteluihin, mutta ei saavuttanut mainetta, sillä hän määräsi joukkonsa hyökkäykseen osina ja vastahakoisesti. Cold Harborin jälkeen hänet komennettiin vahvistamaan Petersburgin kaupungin piiritystä.
thumb|Petersburgin kraatteri vuonna 1865
Sodan jälkeiset vaiheet
Burnside vapautettiin komennosta 14. elokuuta ja lähetettiin Ulysses S. Grantin toimesta lomalle. Häntä ei ikinä kutsuttu takaisin palvelukseen. Tutkimuskomitea piti Kraatterin-fiaskoon syyllisenä Burnsideä ja hänen alaisiaan. Joulukuussa Grant ja Lincoln pitivät hänen kanssaan neuvonpidon hänen tulevaisuudestaan, ja halusivat hänen pysyvän armeijassa. Burnside kuitenkin viimein erosi armeijasta toukokuussa 1865.
Sodan jälkeen hän työskenteli rautateillä ja teollisuuden johdossa. Hän toimi myös vähän aikaa Rhode Islandin kuvernöörinä ja tasavallan armeijan veteraanijärjestön johtajana. Euroopan-matkallaan 1870 hän yritti sovitella Ranskan ja Saksan välejä Preussin-Ranskan sodan aikana. 1874 ja 1880 hänet valittiin senaattoriksi. Hän kuoli angina pectorikseen Bristolissa, Rhode Islandissa 1881 ja on haudattu Swan Pointin hautausmaahan Providenceen.
Saint-Père
Saint-Père voi tarkoittaa seuraavia:
Tammela (täsmennyssivu)
Tammela voi tarkoittaa seuraavia:
Lemin kunnankirjasto
Lemin kunnankirjasto on eteläkarjalaisen Lemin kunnankirjasto. Se palvelee erityisesti Lemin kirkonkylässä (Juvola) sijaitsevan kirjastorakennuksen ja verkkokirjaston välityksellä. Lemin kirjaston asiakkailla on käytössään myös muut Etelä-Karjalan seudullisen Heili-kirjastokimpan toimipisteet, ja näiden huomattavasti yhden kunnan tarjontaa suurempi aineistovalikoima.
Kirjastotoiminta Lemillä alkoi vuonna 1863.
Lyijytiosyanaatti
Lyijytiosyanaatti (Pb(SCN)2) on lyijy- ja tiosyanaatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään esimerkiksi tulitikkujen valmistukseen.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö
Huoneenlämpötilassa lyijytiosyanaatti on kellertävää kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee vain hieman veteen ja liukoisuus kasvaa lämpötilan noustessa. Sen sijaan se liukenee typpihappoon tai komplekseja muodostaen ammoniakkiin ja tiosyanaattiliuoksiin. Kuumennettaessa veden ja lyijytiosyanaatin suspensiota muodostuu lyijyhydroksiditiosyanaattia. Lyijytiosyanaatti on monien lyijy-yhdisteiden tavoin myrkyllistä.
Lyijytiosyanaattia valmistetaan saostamalla lyijynitraatin vesiliuoksesta alkalimetallitiosyanaateilla.
Lyijytiosyanaattia käytetään käsiaseiden patruunoissa, seoksena antimonitrisulfidin ja kaliumkloraatin kanssa tulitikuissa ja apuaineena tekstiilien värjäyksessä.
Lisämunuainen
Kuoriosan kortisolin liikatuotanto johtaa Cushingin syndroomaan, jonka oireisiin kuuluu muun muassa kohonnut verenpaine ja keskivartalon seudun lihavuus. Addisonin tautiin puolestaan liittyy vähentynyt kuoriosan hormonitoiminta, oireinaan muiden muassa väsymys, matala verenpaine ja elektrolyyttihäiriöt.
Lisämunuaisydin
Lisämunuaisydin erittää katekolamiineja adrenaliinia ja noradrenaliinia, jotka verenkierrossa vaikuttavat stressiin ja niin sanottuun 'fight or flight' -vasteeseen eli puolustuskäyttätymiseen. Katekolamiinien vaikutuksesta muun muassa sydämen lyöntitiheys kasvaa, valtimoiden ja lihasten tonus kasvaa, maksa vapauttaa glykogeenista glukoosia verenkiertoon ja hengitystiet avartuvat niiden sileiden lihassyiden veltostuessa. Verenkierrossa katekolamiinien vaikutusaika on erittäin lyhyt moniin muihin hormoneihin verrattuna. Lisämunuaisytimen hormonieritystä eivät säätele aivolisäkkeen hormonit kuten kuorikerroksen tapauksessa, vaan sympaattinen hermosto.
Lisämunuaisytimessä katekolamiineja tuottavat kromaffiinisolut. Nämä kromaffiinisolut ovat – sympaattisen ja parasympaattisen hermoston ganglioiden tavoin – kehittyneet hermostopienan soluista. Ne ovatkin läheistä sukua sympaattisen hermoston postganglionisille hermosoluille, mutta niillä ei ole tuoja- eikä viejähaarakkeita. Kromaffiinisolut varastoivat tuottamansa katekolamiinit kromaffiinirakkuloihin. Sympaattisten hermopäätteiden lisäksi lisämunuaisytimessä on runsaasti verisuonia ja vähän parasympaattisen hermoston gangliosoluja.
Lisämunuaisen kuorikerros
thumb|[[Histologia|Mikroskooppikuva ihmisen lisämunuaisesta näyttää sen eri kerrokset. Pinnalta ytimeen lisämunuaiskuoren kerrokset ovat zona glomerulosa, zona fasciculata ja zona reticularis; sisimpänä on munuaisydin. Lisämunuaista päällystää kapselikerros.]]
Lisämunuaisen kuorikerros eli lisämunuaiskuori (lat. cortex glandulae suprarenalis) jaetaan kolmeen osaan; zona glomerulosa, zona fasciculata ja zona reticularis. Kerrokset poikkeavat toisestaan niin rakenteeltaan kuin tuottamiensa hormonien suhteen. Lisämunuaiskuoren valmistamat, kortikoideiksi kutsutut steroidihormonit jaetaan kolmeen ryhmään: glukokortikoidit vaikuttavat glukoosin aineenvaihduntaan, mineralokortikoidit mineraaliaineenvaihduntaan ja gonadokortikoidit vaikuttavat sukupuolihormonien tavoin.
Mineralokortikoideihin kuuluu muun muassa aldosteroni, joka lisää Na-K-pumpun toimintaa munuaisten tubuluksissa. Tällöin natriumioneja siirtyy tubuluksia ympäröiviin hiussuoniin veden seuratessa passiivisesti perässä ja kaliumioneja puolestaan siirtyy alkuvirtsaan.
Munuaiskuoren solut valmistavat kortikoideja kolesterolista. Kolesterolia solut vastaanottavat verenkierrosta LDL-lipoproteiinien kuljettamana. Pienemmässä määrin solut myös valmistavat kolesterolia asetaatista itse. Kuorikerros ei varastoi steroideja, vaan ne kulkeutuvat solukalvon läpi verenkiertoon heti valmistuttuaan.
Kuoren eritystä säätelee hypotalamus hypofyysin eli aivolisäkkeen kautta. Hypotalamus erittää kortikoliberiiniä (CRH), joka aktivoi hypofyysin etulohkon kortikotrooppisoluja. Kortikotroopit valmistavat ja erittävät kortikotropiinia (ACTH), joka puolestaan aktivoi lisämunuaiskuoren solujen hormonitoimintaa. Lisämunuaisen tuottamat kortikoidit vähentävät sekä CRH:n eritystä hypotalamuksesta että ACTH:n eritystä aivolisäkkeen etulohkosta, joten kortikoidit osaksi säätelevät omaa eritystään negatiivisen palautejärjestelmän kautta. Lisäksi ACTH vähentää CRH:n eritystä hypotalamukesta.
Tämä hypotalamus-aivolisäke-lisämunuaisakseli eli HPA-akseli (Hypothalamus-Pituitary-Adrenal cortex axis) on tärkeä osa neuroendokriinistä järjestelmää, joka kontrolloi stressireaktioita. Ihmisen tärkein glukokortikoidi on kortisoli. Stressin ja kortisolin lisäksi CRH:n vapauttamista säätelee uni-valve-rytmi. Myös aivojen monoamiinivälittäjäaineet, kuten serotoniini, noradrenaliini ja dopamiini osallistuvat säätelyyn.
CP/M
CP/M (lyhenne nimestä Control Program/Monitor ja myöhemmin Control Program for Microcomputers) on Digital Researchin Gary Kildallin kehittämä käyttöjärjestelmä, joka oli ”teollisuusstandardi” 1970-luvun loppupuolelta 1980-luvun lopulle.
Lisämunuainen
Lisämunuaisen kuorikerros
Useilla masennusta sairastavilla henkilöillä HPA-akseli toimii yliaktiivisesti. Tällöin uni-valve -rytmi on usein häiriintynyt ja elimistössä on krooninen stressi. Nämä syövät voimavaroja, ja helposti joudutaan noidankehään, jossa stressi pahenee entisestään. Mielialalääkkeet saattavat tasapainottaa HPA-akselin toimintaa välittäjäaineiden määrää lisäämällä, jolloin noidankehä helpottaa ja elimistö alkaa toipua. Mielialalääkkeillä on monia muitakin vaikutuksia kuin HPA-akseliin liittyvät. Psykoterapian merkitys masennukseen liittyy osin siihen, että opitaan hallitsemaan stressireaktioita ja rentoutumaan, jolloin HPA-akselin toiminta tasapainottuu. Otsalohkoista, joihin tavoitteellisen toiminnan koordinointi on keskittynyt, on hermoratoja hypotalamukseen. Näin ollen tietoisilla ponnistuksilla voimme vaikuttaa HPA-akselin toimintaan.
CP/M
Kehitys
Kildall kehitti CP/M:n vuonna 1974 kehittämällään korkeamman tason PL/M-kielellä Intellec-8-tietokoneelle. Kaupallisena käyttöjärjestelmänä se oli saatavilla vuonna 1976. CP/M oli dominoiva markkinoilla IBM PC:n julkaisuun saakka.
Käyttöjärjestelmässä on piirteitä Digital Equipment Corporationin PDP-10:ssä käytetystä TOPS-10 -käyttöjärjestelmästä.
Microsoft osti Seattle Computer Productsilta (SCP) QDOSin, jonka ohjelmointirajapinta oli kopioitu CP/M:stä. QDOSin yhtenä kriteerinä oli tukea CP/M:lle tehtyjä ohjelmia. Microsoft lisäsi QDOSiin CP/M:n piirteitä, jotka tekivät siitä enemmän CP/M:n kaltaisen ja se julkaistiin PC-DOS- (IBM PC:n mukana) sekä MS-DOS-nimellä.
PL/M
PL/M (Programming Language for Microcomputers) oli Kildallin vuonna 1972 kehittämä ohjelmointikieli, joka perustui IBM:n PL/I-kieleen. Kildall tarjosi vuonna 1974 CP/M:ää Intelille, joka ei ollut siitä kiinnostunut mutta osti PL/M:n.
Rakenne
8-bittinen CP/M-käyttöjärjestelmä koostuu kolmesta osasta:
BIOS on laitteistoriippuvainen ja se piti kirjoittaa kulloisellekin laitteistolle sopivaksi, loppuosa käyttöjärjestelmästä on laitteistoriippumaton. BIOS sisältää 17 funktiota (CP/M-versiossa 2.2), joita käytetään mm. näppäimistön lukuun, merkin tulostukseen näytölle ja sektorin kirjoittamiseen ja lukuun levykkeeltä. Tietokoneen käynnistyessä BIOS lataa käyttöjärjestelmän muut osat levykkeeltä. BDOS sisältää toiminnot tiedostojen käsittelyyn, näytölle kirjoittamiseen ja tulostamiseen. CP/M käsittelee laitteistoa vain BIOS-kutsujen kautta, eli kun BIOS oli kirjoitettu uudelle laitteelle, käyttöjärjestelmä toimi siinä. CP/M:n versiossa 2.2 käyttöjärjestelmän koko on 3 584 tavua. Sen lisäksi komentotulkki vie vielä noin kaksi kilotavua. Ohjelmien käynnistämisen lisäksi käyttöjärjestelmässä on 38 funktiokutsua lähinnä tiedostojen käsittelyyn.
Muistin alkupään 256 tavua on varattu suorittimen keskeytysvektoreille, muutamille muuttujille ja käynnistettävän ohjelman komentorivipuskuriksi. Aluetta seuraa ohjelmille ja datalle tarkoitettu alue TPA (Transient Program Area), joka rajoittuu muistin yläpäähän ladattuihin BIOSiin ja BDOSiin (joista käytetään yhteisnimikettä FDOS).
Laitteistot
CP/M:stä oli versiot useille eri suoritinarkkitehtuureille. Intel 8080 -yhteensopivaa suoritinta, erityisesti Zilog Z80:aa käyttävissä mikrotietokoneissa se oli suosittu. CP/M tuki kaikkiaan 64 kB keskusmuistia. Suosittu alkuaikojen järjestelmä perustui 8080-suorittimeen, 4 kB muistiin ja yhteen 8 tuuman levykeasemaan. Myöhemmissä tietokoneissa oli tyypillisesti Zilog Z80, 64 kB muistia ja kaksi 360 kB, 5¼ tuuman levykeasemaa. Kalleimmissa malleissa toinen levykeasemista oli korvattu yleensä 10 MB kovalevyasemalla. Myös 3½-tuumaisia, kapasiteetiltaan isompia levykkeitä (”korppuja”) oli käytössä.
CP/M oli käytössä jopa satojen eri valmistajien tietokoneissa. Suosituimpia olivat Altair, IMSAI 8080, Osbornen ja Kaypron kannettavat sekä MSX-kotitietokoneet. Jopa Apple II:een sai Z80-kortin, jolla pystyi ajamaan CP/M-ohjelmia.
Tiedostojärjestelmä
CP/M:n tiedostojärjestelmässä levykkeellä on vain yksi hakemisto. Hakemiston koko on kiinteä.
Hakemisto on taulukko 32 tavun tietueita. Tiedoston nimi koostuu 8+3 merkistä, kuten myöhemmässä MS-DOS-käyttöjärjestelmässäkin. Tiedoston nimen lisäksi hakemistotietue sisältää käyttäjäkoodin, 128-tavuisten levylohkojen määrän ja 16 tavua levylohkojen numeroita. Tilanvarausta varten puolestaan levy on jaettu 1 kB lohkoihin, ja tiedoston hakemistotietue sisältää tiedon siitä, mitkä lohkot kuuluvat tiedostoon.
Tiedoston kokoa tavuina ei tallenneta, joten tiedostoa käsittelevän ohjelman täytyy pitää huolta siitä, ettei se lue tiedoston lopun ohi. Käytännön nyrkkisäännöksi muodostui päättää tekstitiedostot ohjauskoodilla control-Z (ASCII: SUB tai 0x1A).
Tiedostojärjestelmä ei pidä yllä tietoa levykkeen vapaista lohkoista. Levynvaihdon yhteydessä käyttöjärjestelmä lukee koko hakemiston läpi ja muodostaa bittikartan, johon on merkitty tiedostoille varatut ja käytettävissä olevat alueet.
Koska yksi hakemistotietue voi osoittaa vain 16 lohkoa, 16 kB suuremmat tiedostot vaativat usean hakemistotietueen. Tähän käytetään hakemistotietueen extends-kenttää, joka kertoo, monesko tiedostolle varattu tietue on kyseessä.
Lisäksi CP/M:n hakemisto sisältää käyttäjäkentän, jonka avulla tiedostoja voi ryhmitellä. Käyttöjärjestelmä listaa ainoastaan ne tiedostot, joiden käyttäjä-kenttä on saman kuin nykyinen käyttäjänumero. Käyttäjää vaihdetaan komentotulkin komennolla, jossa x on luku 0–15. Eräät valmistajat lisäsivät tähän salasanakyselyn, mutta peruskäyttöjärjestelmässä käyttäjänvaihtoon ei sisältynyt mitään tietoturvaa, vaan käyttäjää voi vaihtaa ilman salasanoja.
Komentotulkki (CCP) ja apuohjelmat
Tietokoneen käynnistyttyä se jää komentotulkin ”A>”-kehotteeseen, josta voi käynnistää ohjelmia tai käsitellä tiedostoja sisäänrakennettujen komentojen ja erillisten apuohjelmien avulla. Komentotulkki sisältää komennot:
Muut toimet tehdään ulkoisilla apuohjelmilla, joista ehkä tärkein on  (nimi tulee DEC PDP-6:n Peripheral Interchange Program -ohjelmasta), jolla voi kopioida tiedostoja eri laitteiden välillä - yhtä lailla levykkeeltä levykkeelle, näppäimistöltä levykkeelle kuin levykkeeltä tulostimellekin:
Ohjelmistot
Ohjelmat toimitettiin ensi alkuun 8 tuuman levykkeellä, jolle vakiintui kaikissa tietokoneissa toimiva formaatti. Myöhemmin siirryttiin käyttämään 5¼-tuumaisia levykkeitä, mutta yhteisen standardin puuttuessa yhden valmistajan koneessa formatoituja levykkeitä ei yleensä voinut lukea toisten valmistajien koneilla. Poikkeuksiakin oli, esimerkiksi Osborne 1 pystyi käsittelemään muita formaatteja levyasematunnuksen perusteella.
16-bittiset versiot
Digital Research kehitti 16-bittisille suorittimille omat versiot CP/M:stä: CP/M-86 Intel 8086:lle, CP/M-68k Motorola 68000:lle ja CP/M-8000 Zilog Z8000:lle.
Dragon Ball Z: Bojack Unbound
Dragon Ball Z: Bojack Unbound on yhdeksäs anime- ja mangasarja Dragon Ball Z:aan liittyvä elokuva.
Tarina
Tarina sijoittuu Cell-saagan jälkeisiin tapahtumiin. Aiemmin Son Goku pelasti Maan Cellin itsetuhoräjäytykseltä. Hän siirsi itsensä ja Cellin Kaiôn-planeetalle ennen Cellin räjähdystä. Planeetan sisältä tulee todella vahva Galaksien piraattisoturi Bojack joukkionsa kanssa. Bojack ja hänen apulaisensa voittavat helposti muiden muassa Trunksin, Vegetan ja Piccolon. Heidän jälkeensä vastaantulee Gohan, joka pärjää Bojackia vastaan hyvin, kunnes tämä ottaa hänet "syleilyynsä". Bojack yrittää rutistaa Gohanin, mutta Kaioon-planeetalla lasipallosta tilannetta seuraava Goku, raivostuu niin, että teleporttaa itsensä Bojackin lähelle ja lyö tätä, jolloin Gohan putoaa. Goku ottaa Gohanin kiinni, laittaa hänet turvallisesti maahan ja kertoo, että tämän pitäisi käyttää kaikki voimavaransa Bojackia vastaan. Tämän jälkeen Goku siirtyy takaisin Kaiôn-planeetalle. Gohan muuntautuu supersaiyalaistentoisen asteen muotoon ja voittaa sitten Bojackin lyömällä ensin tämän vatsan läpi. Sitten Bojack hyökkää energia-ammuksellaan ja Gohan ampuu kamehamehalla tätä takaisin.
Lindsay Lohan
Lindsay Dee Lohan (s. 2. heinäkuuta 1986 New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja laulaja. Lohan aloitti uransa lapsimallina ja siirtyi vähitellen näyttelemään elokuvissa ja televisiossa. Hän on näytellyt tunnetuimmat roolinsa elokuvissa Ansa vanhemmille (1998) ja Mean Girls (2004). Lohanilla on ollut levytyssopimus Casablanca Recordsin ja Universal Motown Recordsin kanssa.
Lapsuus ja perhe
Lohan syntyi New Yorkissa vuonna 1986 vanhempiensa, Michael Lohanin ja tämän vaimon Dinan (o.s. Sullivan) esikoiseksi. Perheeseen syntyi vielä kolme lasta: Michael Jr. (s. 1987), Aliana ”Ali” Lohan (s. 1993) ja Dakota (s. 1996), sekä siskopuoli Ashley Horn Kaufmann isänsä puolelta. Vanhemmat päätyivät asumuseroon Lohanin ollessa kolmevuotias, ja 1980-luvun lopussa Wall Streetilla meklarina työskennellyt isä tuomittiin vankeuteen osakepetoksesta. Dina Lohan kasvatti lapsensa yksinhuoltajana Michael Lohanin oikeusongelmien jatkuessa 2000-luvulle asti. Vuonna 2005 hänet tuomittiin jälleen vankeuteen muun muassa rattijuoppoudesta. Vanhemmat erosivat virallisesti vuonna 2007.
Lohan kasvoi Long Islandilla, New Yorkin osavaltiossa ja kävi koulua paikallisessa Cold Spring Harbour High Schoolissa, mutta suoritti lukio-opintonsa kotiopetuksessa.
Ura
Lohan aloitti työskentelemisen lapsimallina Ford-mallitoimiston kautta ollessaan vain kolmevuotias. Hän toimi mallina muun muassa Calvin Klein Kidsille ja Abercrombielle. Lisäksi hän esiintyi yli 60 eri yhtiöiden televisiomainoksessa, kuten Pizza Hut, Wendy’s ja Jell-O. Lohan siirtyi mallintöistä näyttelemiseen kymmenvuotiaana ja debytoi saippuasarjassa Another World.
Lohanin läpimurtorooli oli Disneyn hittikomediassa Ansa vanhemmille (1998), jossa hän teki kaksoisroolin näytellen identtisiä kaksosia. Varsinaisesti tunnettu näyttelijä hänestä tuli kuitenkin vasta hänen näyteltyään teini-ikäiselle yleisölle suunnatuissa elokuvissa Perjantai on pahin (2003), Teinidraamakuningattaren tunnustukset (2004) ja Mean Girls (2004). Lohan siirtyi kypsempiin rooleihin näytellessään Robert Altmanin viimeisessä elokuvassa Robert Altmanin huonot vitsit (2006) ja komediassa Georgia Rule (2007), mutta hänen päihdeongelmansa alkoivat vähitellen vaikeuttaa työntekoa. Sittemmin Lohan on esiintynyt elokuvissa enää satunnaisesti, lähinnä cameorooleissa.
Näyttelijänuransa lisäksi Lohan on levyttänyt kaksi pop-albumia, Speak (2004) ja A Little More Personal (Raw) (2005). Hänellä on myös oma vaatemerkki 6126. Lisäksi hän on ollut vierailevana tuomarina Muodin huipulle -ohjelmassa.
Yksityiselämä
Lohan on esiintynyt usein viihdelehtien ja -sivustojen otsikoissa ja juorupalstoilla erityisesti päihde- ja oikeusongelmiensa takia. Hän on ollut toistuvasti päihdevieroitushoidossa vuodesta 2007 lähtien, jolloin hänet pidätettiin kaksi kertaa rattijuoppoudesta ja kokaiinin hallussapidosta. Tapauksiin liittyvät oikeuskäsittelyt jatkuivat vuoteen 2011 asti.
Lohanin tiedetään seurustelleen teinitähti Aaron Carterin, näyttelijä Wilmer Valderraman ja DJ Samantha Ronsonin kanssa. Huhtikuussa 2016 Lohan kihlautui venäläisen liikemiehen Egor Tarabasovin kanssa noin puolen vuoden seurustelun jälkeen. Lohan purki kihlauksen jo saman vuoden kesällä Tarabasovin väkivaltaisen käytöksen takia.
Lohan avioitui vuonna 2022 Bader Shammaksen kanssa ja he saivat heinäkuussa 2023 ensimmäistä lapsensa, pojan.
Filmografia
230px|thumb|right|Lindsay Lohan vuonna 2006.
Kierrätystehdas
Kierrätystehdas on Helsingin Kaapelitehtaan Merikaapelihallissa ja sisäpihalla vuosittain järjestettävä kestävän elämäntavan ja ekologisen kulttuurin tapahtuma. Kierrätystehdas järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 2008.
Tapahtuman järjestämisestä vastaa nykyisin Kierrätystehdas ry, joka on perustettu lokakuussa 2010. Vuosina 2008-2010 järjestämisestä vastasi Helsingin kaupungin omistama Kiinteistö Oy kaapelitalo, jonka tehtävänä on Kaapelitehtaan ja Suvilahden kulttuurikeskusten tilojen vuokraus ja rakennusten peruskorjaaminen.
Kierrätystehtaan kävijämäärät ovat vaihdelleet seuraavasti.
Lähteet
http://www.kierratystehdas.fi/info/historia/
Yoshitsugu Saitō
thumb|Yoshitsugu Saito Yoshitsugu Saitō (2. marraskuuta 1890 – 10. heinäkuuta 1944) oli keisarillisen Japanin armeijan kenraaliluutnantti toisen maailmansodan aikana. Hän komensi Japanin 43 divisioonaa Saipanin taistelussa. Saitō taisteli amerikkalaisia joukkoja vastaan viimeiseen mieheen asti. Saiton haavoituttua kranaatinsirpaleesta hän teki rituaalisen itsemurhan maanalaisessa luolassa 10. heinäkuuta Saipanin kukistuttua.
Mikko Lahtio
Mikko Antti Juhani Lahtio (s. 21. syyskuuta 1984 Loppi) on suomalainen keskimatkojen juoksija. Hän edustaa Helsingin Kisa-Veikkoja ja hänen valmentajansa on Olavi Lahtio.
Lahtio osallistui alle 20-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailuihin Tampereella 2003 pudoten välierissä. Hän edusti Suomea Pekingin olympialaisissa 2008 jääden 800 metrin alkuerässään kahdeksanneksi. Hän karsiutui saman matkan alkuerissä myös Barcelonan EM-kilpailuissa 2010. Aikuisten maaotteluissa hän on kilpaillut vuodesta 2005 lähtien. Ensimmäisen maaotteluvoittonsa hän saavutti 800 metrin kilpailussa Helsingissä 2008.
Lahtio on voittanut 800 metrin juoksun Suomen mestaruuden Jyväskylässä 2006 ajalla 1.48,53, Lappeenrannassa 2007 tuloksella 1.48,85, Tampereella 2008 ajalla 1.48,77, Espoossa 2009 ajalla 1.52,84 ja Kajaanissa 2010 juostuaan ajan 1.51,34. Porissa 2005 ja Lahdessa 2012 hän sai SM-hopeaa. 1 500 metrillä hän on saanut SM-pronssia 2008. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän on voittanut 800 metrillä kultaa Rovaniemellä 2007. Viestinjuoksun SM-kisoissa hän on kuulunut 4 × 800 metrin voittajajoukkueeseen vuosina 2008 ja 2010 sekä 4 × 1 500 metrin mestarijoukkueeseen vuosina 2005, 2006 ja 2008.
Ayoze Pérez
Ayoze Pérez Gutiérrez, tai pelkästään Ayoze, (s. 23. heinäkuuta 1993 Santa Cruz de Tenerife, Kanariansaaret) on espanjalainen jalkapalloilija, joka edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Real Betisiä lainalla Englannin Valioliigan Leicester Citystä. Pelipaikaltaan Ayoze on hyökkääjä.
Marja (Esko Rahkosen kappale)
Marja on Unto Monosen säveltämä ja sanoittama tango. Se on ilmestynyt vuonna 1966 laulaja Esko Rahkosen singlellä (Philips 340776), jonka toinen kappale on ”Ruiskukkanen”. ”Marja”-kappaleen kesto on 2:44. Singlellä Rahkosta säestää Erkki Melakosken johtama orkesteri. Melakoski on myös sovittanut kappaleen.
Ayoze Pérez
Teneriffalla syntyneen Ayozen kasvattajaseura on paikallinen CD Tenerife, jota hän edustikin ammattilaistasolla vuodet 2012–2014. Pelattuaan hyvin Segunda Divisiónissa Ayoze siirtyi kesällä 2014 Valioliigan Newcastle Unitediin. Valioliigadebyyttinsä ja samalla pääsarjadebyyttinsä hän teki elokuussa Manchester Cityä vastaan. Hän pelasi Newcastlessa neljän kauden aikana 143 valioliigaottelua, joissa teki 33 maalia sekä yhden mestaruussarjakauden aikana 36 ottelua, joissa viimeisteli yhdeksän maalia. Kesällä 2019 hän siirtyi Leicester Cityyn. Hän pelasi kaikki kuusi ottelua ja teki yhden maalin Leicesterin voittaessa FA Cupin 2021.
Baryonyx
Baryonyx (nimen merkitys: ”raskas kynsi”) oli kookas takaraajoilla liikkunut petodinosaurus. Se eli noin 130 miljoonaa vuotta sitten varhaisella liitukaudella.
Ayoze Pérez
Ayoze pelasi vuonna 2014 Espanjan alle 21-vuotiaiden jalkapallomaajoukkueessa kaksi ottelua.
Baryonyx
Fossiilit
Baryonyxin löysi ensimmäisenä etsintäretkeilijä William Walker vuonna 1983 Surreystä, Kaakkois-Englannista. Walker kumminkin löysi silloin Baryonyxin valtavan ”koukkukynnen” särkyneen kärjen, joka oli noin 30 senttimetriä pitkä. Hän toimitti kynnen Natural History Museumille, jossa fossiilien asiantuntijat Angela Milner ja Alan Chargic tutkivat kynttä ja kertoivat sen olevan tärkeä löytö.
Marja (Esko Rahkosen kappale)
Musiikkipalvelu Spotifyn sivustolla ”Marja” on Esko Rahkosen vuonna 2004 ilmestyneen albumin Syvä kuin meri yhteydessä. Albumilla kappale on neljäntenä laulujen "Odotin pitkän illan" ja ”Joku odottaa kirjettäsi” välissä.
Baryonyx
Fossiilit
thumb|276x276px|Baryonyxin luuranko.|alt=|vasen
Kaivaukset jatkuvat
Kynnen löytymisen jälkeen kaivauksia jatkettiin samassa paikassa, josta paljastettiin myöhemmin suuren osan Baryonyxin kallosta ja joitakin osia tukirangasta. Kallo, joka Baryonyxistä löydettiin huomattiin olevan krokotiilin tapainen.
Vuoden 1986 julkistettu lajikuvaus
Milner ja Chargic julkaisivat vuonna 1986 siitä lajikuvauksen, jossa kerrottiin lajin olevan teropodi ja sille annettiin latinankielinen nimi, joka oli Baryonyx walkeri eli suomeksi ”Walkerin raskas kynsi”. Lajille annettiin oma alaheimo Baryonychinae, koska se oli epätavallinen dinosaurus. Se oli myös ensimmäinen Englannista ja Euroopasta löydetty spinosauri. Se oli myös ensimmäinen Englannista löydetty lihansyöjä.
pienoiskuva|Baryonyxin pääkallo.
Kuvaus
Vuonna 2010 Baryonyxin arvioitiin olevan 7,5 metriä pitkä, 2,74 metrin korkuinen ja se painoi noin 2 000 kilogrammaa. Sillä oli krokotiilimainen suu, joka oli pitkä ja kapea ja kuonossa oli noin 96 korkeaa ja sahalaitaista hammasta. Sillä oli myös tuplasti enemmän hampaita kuin esimerkiksi Tyrannosaurus rexillä.
Baryonyx on huomattavasti pienempi kuin Spinosaurus, joka oli 15 metriä pitkä ja painoi kymmenen tonnia.
Todella vahvat ja valtavat eturaajat
Baryonyxillä oli vahvat eturaajat, jonka takia sen oletettiin kävelevän neljällä jalalla. Tämä väite kumminkin hylättiin myöhemmin.
Baryonyxin kynsi
pienoiskuva|204x204px|Baryonyxin kynsi.
Baryonyxilla oli valtavat 35 senttimetrin pituiset kynnet molemmissa yläraajoissa.
Ravinto
Baryonyx luultavasti kahlasi vedessä ja pyydysti kaloja suurilla kynsillään jotka olivat peukalossa noin 35 senttimetrin pituiset. Teorian kalansyönnistä vahvisti se, että sen mahanalueelta löytyi fossiloituneita kalansuomuja. Sen pitkä ja kapea kuono ja terävät hampaat soveltuivat hyvin liukkaan saaliin pyydystämiseen.
Elinympäristö
Baryonyx esiintyi lämpimällä jokitasangolla joka ulottui nykyisen Lontoon seudulta Ranskaan ja Belgiaan. Todennäköisesti se liikkui joen- ja järvenrantojen sekä soiden havu- ja kortekasvustoissa.
Beltwayn ampumistapaukset
right|thumb|300px|15 ampumiskohtausta aikajärjestyksessä. Kohteessa 2 ei loukkaantunut ketään. Beltwayn ampumistapaukset tapahtuivat kolmen viikon aikana lokakuussa 2002 Yhdysvalloissa. Kaksi miestä, John Allen Muhammad ja Lee Boyd Malvo, surmasivat kymmenen ja haavoittivat vakavasti kolmea ihmistä AR-15-kiväärillä Washington DC:n lähistöllä, Baltimore-Washingtonin metropolialueen ympäristössä sekä Interstate 95:n varrella Virginiassa.
Myöhemmin on selvinnyt, että miehet olivat kuukautta aiemmin syyllistyneet Louisianassa, Alabamassa ja Georgiassa ryöstöön ja murhiin, joiden yhteydessä kuoli kolme ihmistä. Aiemmin he olivat tappaneet kolme ihmistä Kaliforniassa, Arizonassa ja Texasissa. Kaiken kaikkiaan miehet surmasivat siis 16 ihmistä.
Eva Marie Saint
pienoiskuva|upright=1.25|Eva Marie Saint elokuvassa [[Vaarallinen romanssi (1959).]] Eva Marie Saint (s. 4. heinäkuuta 1924 Newark, New Jersey, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on näytellyt naispääosia monissa elokuvissa 1950-luvulta alkaen.
Ura
Saint opiskeli näyttelemistä Bowling Green State Universityssä ja teki joitakin töitä radiossa ja televisiossa ennen Drama Critics Awardin voittoa roolistaan näytelmässä A Trip to Bountiful (1953). Hänen ensimmäinen elokuvaroolinsa oli Alastomassa satamassa (1954) vastanäyttelijänään Marlon Brando. Saintin suoritus palkittiin parhaan naissivuosan Oscarilla. Hän teki tunnetuimmat elokuvansa uransa alkuaikoina: Kourallinen lunta (1957) vastanäyttelijänä Don Murray, Alfred Hitchcockin Vaarallinen romanssi (1959) vastanäyttelijänä Cary Grant ja Exodus (1960) vastanäyttelijänä Paul Newman. Saint näytteli myös vuonna 1966 ilmestyneessä Formula 1:stä kertovassa Grand Prix -elokuvassa.
Jouduttuaan 1970-luvulla näyttelemään vain toisen luokan elokuvissa Saint palasi 1980-luvulla televisioon ja teatteriin. Hän näytteli useissa televisioelokuvissa ja sai vuonna 1990 Emmyn minisarjasta Harkittu murha. Saint näytteli Martha Kentiä, Teräsmiehen äitiä, elokuvassa Superman Returns (2006).
Saintillä on kaksi tähteä Hollywood Walk of Famellä, yksi elokuvista (6624 Hollywood Boulevard) ja toinen televisiosta (6730 Hollywood Boulevard).
DOS
DOS (Disk Operating System, ’levynkäyttöjärjestelmä’) on IBM-yhteensopivien tietokoneiden käyttöjärjestelmäperhe, jonka ensimmäinen versio PC-DOS 1.0 julkaistiin 1981 IBM PC:lle.
Myös useat muut käyttöjärjestelmät ovat käyttäneet nimeä DOS, esimerkiksi DOS/360, Apple DOS ja TRSDOS.
Historia
1980-luvulla Microsoft hankki oikeudet CP/M:n kaltaiseen QDOS-käyttöjärjestelmään, jonka nimi muuttui 86-DOS:ksi. Tästä tuli MS-DOS, jota myytiin IBM:n lisenssillä nimellä PC-DOS ja nimellä MS-DOS erikseen myytynä.
DOS on jäänyt pois käytöstä, mutta Windows NT-pohjaisissa käyttöjärjestelmissä on 16-bittisten ohjelmien tuki NTVDM-komponentin (NT Virtual DOS Machine) kautta 32-bittisillä IA-32-suorittimilla. NTVDM:n tuki on päättynyt eikä sitä voi käyttää 64-bittisillä x86-64 tai ARM-suorittimilla, vaan käytössä on oltava 32-bittinen versio käyttöjärjestelmästä.
DOSBox on emulaattori, jolla voi ajaa vanhoja DOS-ohjelmia moderneissa käyttöjärjestelmissä.
Ominaisuudet
DOS on yhden käyttäjän ei-moniajava käyttöjärjestelmä, jonka käyttöliittymä on komentorivipohjainen ja arkkitehtuuri on 16-bittinen. DOS toimii x86-yhteensopivan suorittimen vapaassa tilassa, joten sen muistiavaruus on, josta ohjelmille on varattu 640 kB (perusmuisti). Loput 384 kB (UMB, ylämuisti) on ohjelmien kannalta tyhjää, sillä se on varattu koneen laajennuskorteille ja BIOSille. Erityisellä laiteohjaimella (himem) on MS-DOS 5:stä alkaen mahdollista siirtää käyttöjärjestelmän osia tai laiteajureita 64 kB kokoiselle HMA-alueelle, jolloin perusmuistia vapautuu sovellusten käyttöön. 640 kilotavun muistirajoituksen kiertämiseksi esiteltiin useita vaihtoehtoisia DOS-laajentimia, kuten 386|DOS-Extender ja DOS/4GW tai Microsoftin oma DPMI, joka tuli Windowsin mukana. Nämä laajennukset toimivat suojatun tilan sovelluksen ja vapaassa tilassa toimivan DOSin välisenä sovittimena. Muistinlaajennus on mahdollista kuitenkin vain 80286 ja 80386 -suorittimilla tai paremmilla. Alkuperäinen 8086 tai 8088 eivät voi mitenkään tunnistaa tai käyttää 1 024 kB ylittävää muistialuetta.
DOS tarjoaa sovellusohjelmille useita palveluita, kuten tulostaa merkkejä näyttölaitteelle, lukee syötteitä näppäimistöltä ja huolehtii tiedostojen kirjanpidosta ja luku- ja kirjoitusoperaatioista. DOSiin ei aluksi kuitenkaan kuulunut rutiineja kiintolevyjä varten, vaan se oli suunniteltu levykeasemille. DOSin tiedostojärjestelmää kutsutaan nimellä FAT (File Allocation Table), jossa tiedostonimelle ja tarkenninosalle on varattu 8+3 merkkiä (tiedosto.txt).
Vaihtoehtoiset DOS-yhteensopivat käyttöjärjestelmät
PC-DOSin ja MS-DOSin kanssa yhteensopivia käyttöjärjestelmiä on julkaistu useita, kuten Digital Researchin DR-DOS (myöhemmin NovellDOS), josta Caldera kehitti OpenDOSin. FreeDOS on maksuton avoimen lähdekoodin DOS. FreeDOSin ohella venäläisen Phystech Softin PTS-DOS on harvoja edelleen tuettuja ja saatavilla olevia DOS-käyttöjärjestelmiä, jonka viimeisin versio tukee FAT32:ta.
PC/MS-DOS-epäyhteensopivat DOSit
DOS-liitettä on käytetty myös useiden muiden käyttöjärjestelmien nimessä jo ennen PC-DOS:in ja MS-DOS:in julkaisua:
Pau Gasol
Pau Gasol Sáez (s. 6. heinäkuuta 1980 Sant Boi de Llobregat, Barcelonan maakunta) on espanjalainen ammattilaisuransa lopettanut koripalloilija, joka lukeutuu historian parhaisiin eurooppalaisiin isoihin laitahyökkääjiin muun muassa Toni Kukočin ja Dirk Nowitzkin kanssa. Hän on pelannut myös sentterinä. Häntä on kuvailtu tehokkaaksi sekä sisä- että ulkopelissä ja erityisen taitavaksi korinalustilanteissa. Gasolilla on hyvä hook-heitto, ja hän on kokoonsa nähden hyvä myös vapaaheitoissa.
Gasol on voittanut NBA:n mestaruuden kahdesti. Hänet on muun muassa äänestetty useasti NBA:n tähdistöotteluun ja vuonna 2002 NBA:n vuoden tulokkaaksi. Espanjan maajoukkueessa Gasol on voittanut muun muassa kaksi olympiahopeaa ja yhden olympiapronssin. Maailmanmestaruuden hän voitti vuonna 2006, jolloin hänet myös valittiin turnauksen arvokkaimmaksi pelaajaksi. Lisäksi Gasol on voittanut kolme Euroopan mestaruutta. Gasol on Krešimir Ćosićin lisäksi ainoana pelaajana valittu kahdesti EM-kilpailujen arvokkaimmaksi pelaajaksi.
Gasolin nuorempi veli Marc on myös koripalloilija.
Seurajoukkueet
Gasol aloitti koripallon synnyinkuntansa Bàsquet Llorissa, josta hän siirtyi naapurikunta Cornellà de Llobregatin UE Cornellàan ja edelleen Espanjan toiseksi menestyneimmän koripalloseuran FC Barcelonan junioreihin. Kaudella 1998–1999 hän nousi Barcelonan B-joukkueeseen ja saman kauden aikana myös edustusjoukkueeseen. Ensimmäisen ottelunsa ammattilaistasolla Espanjan ACB-liigassa Gasol pelasi 17. tammikuuta 1999 ja pääsi myöhemmin keväällä juhlimaan liigamestaruutta. Toinen mestaruus seurasi vuonna 2001, jolloin hänet valittiin myös liigan parhaaksi pelaajaksi.
Yhdysvaltain NBA-liigaan Gasolin varasi Atlanta Hawks vuoden 2001 varaustilaisuuden kolmantena, ja myöhemmin samana vuonna hänen pelaajaoikeutensa siirtyivät Memphis Grizzliesille vaihdossa Shareef Abdur-Rahimiin. Pelit Grizzliesissä Gasol aloitti kaudella 2001–2002, ja kauden päätteeksi hänet valittiin NBA:n vuoden tulokkaaksi. Kaudella 2005–2006 hänet valittiin ensimmäisenä espanjalaisena ja Grizzliesin pelaajana liigan tähdistöotteluun. Kesällä 2007 hän siirtyi Los Angeles Lakersiin, jonka riveissä hän seuraavana keväänä pelasi NBA:n finaaleissa.
Los Angeles Lakers tiedotti joulukuussa 2009 tehneensä vuoteen 2014 asti ulottuneen, 20 miljoonan dollarin arvoisen, jatkosopimuksen Gasolin kanssa.
Heinäkuussa 2016 Gasol siirtyi San Antonio Spursiin kaksivuotisella ja 30 miljoonan dollarin arvoisella sopimuksella.
Maaliskuussa 2019 Gasol teki sopimuksen Milwaukee Bucksin kanssa. Hän teki FC Barcelonan kanssa pelaajasopimuksen helmikuussa 2021 ja lopetti uransa kauden jälkeen.
Maajoukkue
Gasol voitti Espanjan maajoukkueessa pronssia vuoden 2001 EM-kilpailuista sekä hopeaa vuosien 2003 ja 2007 EM-kilpailuista. Vuoden 2006 MM-kilpailuista hän voitti kultaa. Ateenan kesäolympialaisissa 2004 Gasol voitti pistekuninkuuden. Gasol valittiin myös vuoden 2006 MM-kilpailuiden parhaaksi pelaajaksi, vaikka hän joutui jättämään turnauksen loppuottelun väliin murrettuaan vasemman jalkansa Argentiinaa vastaan pelatussa välieräottelussa. Loukkaantuminen piti Gasolin sivussa pelikentiltä joulukuun 2006 puoliväliin asti. Kesällä 2008 Gasol voitti maajoukkueessa olympiahopeaa Pekingistä. Vuoden 2014 MM-kilpailuissa Gasol voitti pistekuninkuuden ja paikan turnauksen tähdistöviisikkoon.
Vuoden 2015 EM-kilpailuissa Gasol oli Espanjan joukkueen tärkein pelaaja. Välieräottelussa Ranskaa vastaan hän teki 40 pistettä, maajoukkueuransa ennätyksen. Ranska voitti loppuottelussa Liettuan Gasolin tehtyä 25 pistettä. Gasol voitti EM-turnauksen korikuninkuuden, ja hänet valittiin turnauksen arvokkaimmaksi pelaajaksi ja samalla tähdistöviisikkoon. Gasol voitti EM-kilpailujen MVP-palkinnon toisen kerran, mihin oli häntä ennen pystynyt vain Jugoslavian Krešimir Ćosić 1970-luvulla. Rio de Janeirossa 2016 Gasol voitti Espanjan joukkueessa olympiapronssia.
John Barch
John Derick "Tex" Barch on yhdysvaltalainen liikemies ja pokerinpelaaja, joka tuli tunnetuksi vuoden 2005 World Series of Pokerin pääturnauksessa.
Pihla
Pihla on suomalainen naisen etunimi.
John Barch
Barch on pelannut pokeria vuodesta 1993. Hänen ensimmäinen rahasijansa WSOP-turnauksista oli 27. huhtikuuta 2004, jolloin hän oli kuudestoista 1 500 dollarin pot limit hold'em -turnauksessa.
Pihla
Pihla on alun perin lyhentymä sanasta pihlaja. Tiettävästi ensimmäiset Pihla-nimelliset ovat syntyneet 1940-luvulla. . Nimen käyttö lisääntyi voimakkaasti 1900-luvun loppupuolella ja se lisättiin nimipäiväkalenteriin vuonna 2005.
John Barch
Vuoden 2005 WSOP:n pääturnauksessa (10 000 dollarin sisäänoston no limit hold'em) Barch selvisi finaalipöytään, jonka hän aloitti edessään yli yhdeksän miljoonan dollarin pelimerkit. Barch oli edelleen pöydässä, kun enää kolme pelaajaa oli jäljellä ja siirsi kaikki merkkinsä keskelle (all-in) kädessään A6 eri maata. Joe Hachem, jolla oli pöytäkortteina jätkäpari ja Steve Dannenmann, jolla oli seiskapari, maksoivat molemmat. Tulevan mestarin Hachemin käsi piti ja hän pudotti Barchin pois pelistä. Barch ansaitsi kolmostilastaan 2,5 miljoonaa dollaria. Vuonna 2010 hän voitti ensimmäisen WSOP-rannekkeensa voittaessaan 1500 dollarin pot limit omaha -turnauksen. Ykköspalkinto oli 256 919 dollaria.
Pihla
Pihla on vuoden 2019 loppuun mennessä annettu nimeksi 4319 tytölle, joista yli puolet on syntynyt 2010-luvulla.
John Barch
World Poker Tourilla Barch on sijoittunut rahasijoille kahdesti.
Barch omistaa Big Johnson's Beer Garden Barin läheltä kotiaan Texasissa. Hänellä on liiketalouden tutkinto Montanan yliopistosta ja hän on naimisissa. Perheessä on kaksi lasta.
Kesäkuussa 2011 Barchin pokeriuran turnausansiot ylittivät 2,9 miljoonaa dollaria.
Kolikko
Kolikko on pieni, litteä, (usein) kovasta metallista tai muovista lyömällä valmistettu litteä kiekko, jota käytetään pääsääntöisesti maksuvälineenä, käteisenä rahana. Kolikot julkaisee usein jokin virallinen taho, kuten valtio, hallitsija tai hallitus. Lyöjätahon tunnukset esiintyvät kolikossa sen tunnuspuolella. Arvopuolella kerrotaan kolikon nimellisarvo. Kolikko on nykyisistä maksuvälineistä vanhin.
Kolikot ovat usein metallia tai metalliseosta, joskus myös synteettistä materiaalia. Ne ovat muodoltaan usein pyöreitä. Kolikot jotka on tehty arvokkaista metalleista kutsutaan Bullion-kolikoiksi. Muita kolikoita käytetään rahana, jokapäiväisissä maksutapahtumissa, setelirahojen joukossa.
Arvo
thumbnail|Viiden miljoonan saksan markan kolikko ([[Weimarin tasavalta, 1923). Huolimatta korkeasta nimellisarvosta kolikon rahallinen arvo pieneni muutaman sentin murto-osaksi vuoden 1923 lopussa, huomattavasti vähäisemmäksi kuin kolikon metallin arvo.]]
Valuutta
Kolikkoja voidaan käyttää fiat-rahana.
Keräilykappaleena
Kolikon arvo keräilijälle määräytyy useimmiten sen kunnosta, historiallisesta merkittävyydestä, harvinaisuudesta, laadusta, muotoilun kauneudesta ja yleisestä keräilijöiden haluttavuudesta.
Käyttörahana
thumb|200px|Yhdysvaltain yhden sentin kolikko on elinkaareltaan pitkäikäinen. Se lyötiin ensi kerran 1909 [[Abraham Lincolnin satavuotisjuhlavuonna kuparista. Nykyään sen koostumus on pääosin sinkkiä .]]
Inflaation vuoksi pienimpiä kolikoita on usein poistettu käytöstä ja pienimpiä seteleitä alettu lyödä kolikoina. Esimerkiksi yhden ja kahden sentin eurokolikoista on haluttu luopua monissa euromaissa. Suomessa niitä ei alun perinkään otettu käyttöön. Toisinaan kolikon lyöntikustannukset saattavat ajan myötä ylittää reaaliarvon, kuten kävi alun perin täyskupariselle Yhdysvaltain yhden sentin metallirahalle. Tällöin nimellisarvosta joko luovutaan tai kolikkoa aletaan lyödä halvemmasta materiaalista. Suomen hopeamarkalle kävi samoin kuin Yhdysvaltain yhden sentin kolikolle.
Leimakiilto tarkoittaa sitä kiiltoa, joka syntyy metallirahaa lyötäessä kolikon tasaisiin pintoihin. Kiilto katoaa kolikon kiertäessä, minkä vuoksi keräilijät haluavat usein rahat leimakiiltoisina.
Etymologia
Kolikko on onomatopoeettinen sana, se kuvailee metallirahan kolinaa. Kolikon etu- eli tunnuspuolta sanotaan kruunaksi ja tausta- eli arvopuolta klaavaksi. Kruuna-nimitys juontaa juurensa siitä, että kolikon etupuolelle lyötiin kuninkaan tai vain hänen kruununsa kuva.
Muuta käyttöä
Kolikoita voi myös käyttää erilaisten temppujen yhteydessä, tai arvottaessa jotakin voi heittää kruunaa ja klaavaa.
Catharina Ahlgren
Catharina Ahlgren (1734 – noin 1810 ) oli ruotsalainen kirjailija, lehtikirjoittaja, runoilija, kääntäjä ja varhainen feministi. Ahlgren oli tunnettu kirjailija Ruotsissa 1750–1770-luvuilla. Hänet myös tunnetaan kirjeenvaihdostaan Hedvig Charlotta Nordenflychtin kanssa. Myöhemmin hän muutti Suomeen, jossa hän julkaisi maan ensimmäisen aikakauslehden.
Alkuvuosina
Ahlgrenin vanhemmat olivat tuomari Anders Ahlgren ja tämän puoliso Laurentia Juliana, o.s. Ljungfelt. Catharina oli esikoinen. Kuten siihen aikaan oli tapana, hän ei saanut muodollista koulutusta, mutta hankki omatoimisesti kulttuurista pääomaa ja opetteli ranskaa.