cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Maasika
Ravinto
Maasika on kaikkiruokainen, mutta sen pääasiallinen ravintoa ovat termiitit tai muurahaiset. Päästäkseen termiitteihin paremmin käsiksi, maasiat joutuvat rikkomaan termiittikekojen seinämiä. Vantterat eturaajat ja vahvat kynnet ovat suureksi avuksi kekojen kovien seinämien hajottamisessa. Termiitit maasika nappaa noin kolmikymmensenttisellä, tahmealla ja ohuella kielellä. Joskus maasika saattaa laittaa kärsänsä pesäaukon suulle ja imeä aukon läheisyydessä olevat termiitit suuhunsa. Tarkan haju- ja makuaistin turvin maasika tonkii maata keon ulkopuolella kulkevien termiittien toivossa. Lisäksi maasialla on nenän väliseinään kiinnittynyt elin, jolla se mahdollisesti pystyy aistimaan maanalaista liikettä. Yön aikana maasian sanotaan pystyvän syömään noin 50 000 hyönteistä.
Termiittien ja muurahaisten lisäksi maasika syö muita pieniä hyönteisiä sekä hiiriä. Vesitasapainoa maasika ylläpitää syömällä Cucumis humifructus -kurkkukasvia. Maasika auttaa kasvia levittämään siemeniä, sillä se hautaa ulosteensa pesäkolon ulkopuolelle.
Levinneisyys
Maasika on levinnyt suurimpaan osaan Saharan eteläpuolista Afrikkaa. Se viihtyy parhaiten Afrikan savanneilla ja muualla puolikuivilla alueilla. Se ei elä Afrikan sarven alueella eikä se viihdy metsäisillä alueilla, joten sitä ei tavata Afrikan sademetsissä, vaikka muutamia havaintoja Kongon metsissä elävistä maasioista onkin tehty. Vaikka maasikaa metsästetään sekä lihan että hampaiden takia, laji on elinvoimainen, mutta paikallisesti se ei ole kovin yleinen missään. Maasiat suosivat yleensä paikkoja, joissa maa on pehmeää, vettä ja termiittejä on saatavilla tarpeeksi ja maasto avointa.
Maasian reviiri voi olla jopa 130–400 hehtaarin laajuinen. Ne eivät ole lainkaan tarkkoja rajoistaan ja reviiri voi olla limittäin useiden muiden yksilöiden reviirien kanssa. Ydinalueen laajuus on noin neljännes reviirin koko laajuudesta.
Käyttäytyminen ja lisääntyminen
Maasika on erakkoluonteinen yöeläin. Se lähtee kolostaan liikkeelle illalla pian auringonlaskun jälkeen etsimään ruokaa. Vain harvoissa tapauksissa ne lähtevät liikkeelle päiväsaikaan. Yöeläiminä ne ovat värisokeita, mutta erinomaisen hajuaistinsa ansiosta maasika löytää termiittikeoille. Vaikka maasika on hidas liikkuja, kaivajana se on todella nopea. Maasika käyttää kynsiään myös pesäkolojen tekemiseen. Pesä on yleensä 2–3 metriä syvä (noin 45 asteen kulmassa), mutta voi olla jopa 13 metriä pitkä ja siihen kuuluu yleensä vain yksi sisäänkäynti. Joillain yksilöillä sisäänkäyntejä voi olla useita. Mennessään pesään nukkumaan, ne tukkivat sisäänkäynnin, jättäen vain pienen ilma-aukon tunnelin kattoon. Sadesäällä maasika saattaa joutua kaivamaan uuden pesän, mihin se pystyy vain yhdessä yössä. Hylättyyn maasian pesään muuttaa monesti pahkasika, lintu, hyeena tai muu pienempi nisäkäs kuten sivettieläin tai jänis.
Maasian tärkeimmät luonnolliset viholliset ovat leijona, hyeena ja leopardi. Nuorempia yksilöitä uhkaa yleensä pesään tunkeutunut pyton. Myös ihminen tappaa maasikoja ravinnoksi. Uhkaavassa tilanteessa maasika kaivautuu maahan. Hitaana eläimenä se ei aina ehdi juoksemaan karkuun ja jos aika ei riitä kaivamiseen, se heittäytyy selälleen ja puolustautuu kynsillä. Häntää viskomalla se voi myös häätää uhan pois.
Maasikojen paritteluaika vaihtelee alueittain. Kongon seudulla maasiat parittelevat huhti-toukokuussa ja synnyttävät seitsemän kuukautta myöhemmin. Etiopiassa maasiat sen sijaan synnyttävät jo touko-kesäkuussa. Maasika saa kerralla yhden, noin kaksi kilogrammaa painavan poikasen. Poikanen pysyy pesässä ensimmäiset kaksi viikkoa, jonka jälkeen se lähtee seuraamaan emoa ruoanhakumatkoille. Imettäminen kestää noin neljä kuukautta ja kolmen kuukauden iässä poikanen syö ensimmäisen kerran kiinteää ravintoa. Urospuolinen poikanen lähtee pesästä jo kuuden kuukauden ikäisenä, mutta naaraspuoliset poikaset pysyttelevät emon luona seuraavan poikasen syntymiseen saakka. Tällöinkään se ei katkaise siteitä emoonsa, vaan perustaa lähialueelle oman pesän ja lähtee öisin emonsa kanssa ruoanhakuun.
Vankeudessa maasiat elävät jopa 23-vuotiaiksi.
Dimitrij Kotschnew
Dimitrij Kotschnew (, s. 15. heinäkuuta 1981 Karaganda, Kazakkien SNT, Neuvostoliitto) on saksalainen jääkiekkomaalivahti, joka edustaa seuratasolla KHL-liigassa pelaavaa HK Atlantia.
Kotschnew syntyi vuonna 1981 leipurin perheeseen Kazakkien sosialistisessa neuvostotasavallassa, Karagandan kaupungissa, jossa myös aloitti seitsenvuotiaana jääkiekkoilun paikallisen Avtomobilist Karagandan riveissä. Kaksi vuotta myöhemmin perhe muutti kuitenkin Wiesbadeniin Saksaan. Saksassa hän aloitti myös varsinaisen ammattilaisuransa liittyessään vuonna 2001 Iserlohn Roostersin pääsarjajoukkueeseen, pelattuaan tosin jo sitä ennen muutaman vuoden ajan sopimuspelaajana alasarjatasolla. Iserlohnissa koetun alkumenestyksen jälkeen Kotschnew juuttui kuitenkin joukkueen maalivahtihierarkiassa kokeneen Jimmy Waiten taakse, ja haki muutaman kauden ajan pelituntumaa erinäisistä alasarjajoukkueista, kunnes valmentajavaihdoksen myötä sai viimein mahdollisuutensa ja nousi joukkueen pelaavaksi maalivahdiksi kaudelle 2004–2005. Hyvät otteet toivat myös kutsun maajoukkuerinkiin, ja hänet valittiinkin Saksan joukkueeseen vuoden 2007 MM-kilpailuihin. Kaudeksi 2007–2008 Kotschnew siirtyi niin ikään DEL-liigassa pelaavan Nürnbergin joukkueen riveihin. Kaudet 2008–2010 hän pelasi KHL-liigan Spartak Moskovassa ja kauden 2010–2011 Lokomotiv Jaroslavlissa. Kaudeksi 2011–2012 Kotschnew siirtyi HK Atlantiin.
CBU-87/B (kuorma-ammus)
CBU-87/B on lentokoneesta pudotettava kuormapommi, jollaisia on käytetty Persianlahden sodassa, Kosovon sodassa sekä Irakin sodassa. Ne sisältävät 202 tytärpommia (tytärammusta) ja niitä voi pudottaa monenlaisilla lentokoneilla, esimerkiksi F-16:n kaltaisella hävittäjällä tai B-52-pommikoneella.
Lentokoneet
''Ilman kerrointa oleva luku ilmoittaa, montako kasettipommia pommikone kykenee kuljettamaan pommisäiliössään. Kertoimella varustettu luku puolestaan sen, miten monta kasettipommia mahtuu rungon ulkopuolelle kummankin siiven alle. Yhteislukumäärä kertoo, miten monta tytärammusta kyetään kuljettamaan, mikäli kuormapommeja on kiinnitetty lentokoneeseen suurin määrä, minkä se kykenee kuljettamaan. F-16:n kahdessa kuormapommissa kulkee yhteensä 404 tyrtärammusta, kun taas B-52:n 24 kasettipommiin mahtuu 4 848 tytärammusta. Strategisella pommikoneella pystytään siis kuljettamaan 12 kertainen määrä tytärammuksia verrattuna Euroopan unionissakin yleiseen torjuntahävittäjä F-16 Fighting Falconiin verrattuna.''
Onko maallamme malttia vaurastua?
Onko maallamme malttia vaurastua? oli silloisen Suomen pääministerin Urho Kekkosen vuonna 1952 julkaisema pamflettikirja. Pamfletissa Kekkonen kirjoitti, että Suomea olisi teollistettava voimakkaasti ja erityisesti olisi kohdistettava investointeja Pohjois-Suomeen, jotta tämän alueen raaka-ainevarat saadaan käyttöön. Kekkosen mukaan tässä tarvittiin valtion toimia, sillä yksityiset sijoittajat eivät olleet valmiita lähtemään investoimaan Pohjois-Suomeen ja yksityistä pääomaa oli myös niukalti tarjolla Suomessa. Valtion täytyi siis rakentaa raskas teollisuus Pohjois-Suomeen. Kekkonen esitteli pamfletissa sitten Ruotsissa ja Norjassa toteutettuja vastaavia valtiojohtoisia teollistamisohjelmia ja tarkasteli myös Puolan ja Neuvostoliiton teollistamisohjelmia.
Kekkosen pamfletti käynnisti aluepolitiikan Suomessa. Pohjois-Suomen tie- ja tietoliikenneyhteyksiä sekä sähköverkkoa alettiin kehittää ja sinne tehtiin valtion johdolla raskaan teollisuuden investointeja muun muassa Raahen rautatehdas, Oulun typpitehdas ja Tornion jaloterästehdas. Energiatuotannon puolella rakennettiin vesivoimalaitoksia Kemijoen, Iijoen ja Oulujoen vesistöihin.
Eye of the Beholder (kappale)
Eye of the Beholder on thrash/heavy metal -yhtye Metallican järjestyksessään toinen single ...And Justice for All -studioalbumilta. Se oli viimeisiä kappaleita, joita albumille äänitettiin. Kappaleen sanoitukset kertovat sananvapauden puutteesta. Metallica ei ole esittänyt kappaletta kovinkaan monta kertaa vuosien 1988-1989 Damaged Justice -kiertueen jälkeen. Kappale on tempoltaan yksi levyn hitaimmista kappaleista, sekä raskain ja kuten myös edellisten albumien kolmantena  raitana  Ride The Lightningin  "For Whom the Bell Tolls" ja Master Of Puppetsin  "The Thing that Should Not Be"  ovat myös hitaita ja raskaita.
Yarelis Barrios
Yarelis Barrios Castañeda (s. 12. heinäkuuta 1983 Pinar del Río) on kuubalainen kiekonheittäjä.
Barrios voitti kiekonheiton kultaa Pan-Amerikan kisoissa 2007 tuloksella 61,72. Myöhemmin samana vuonna hän voitti Osakan MM-kisoissa hopeaa tuloksella 63,90. Pekingin olympiakiekossa 2008 hän sijoittui alun perin hopealle heitettyään toisella kierroksella 63,64 häviten noin metrin kilpailun voittajalle Stephanie Brown-Traftonille. Barrios kuitenkin kärysi Pekingin dopingnäytteen uudelleenanalysoinnissa vuonna 2016 ja menetti hopeansa. Hän ehti tosin myymään saamansa mitalin eBay-nettikaupassa noin 10 000 eurolla kesäkuussa 2016. Hän oli saanut tietää dopingkärystään toukokuussa 2016. Barrios sai tapauksesta vuoden kilpailukiellon ajalle 15.6.2016–14.6.2017 ja kaikki hänen tuloksensa hylättiin takautuvasti aikaväliltä 18.8.2008–17.8.2009. Hylättyihin tuloksiin sisältyi vuoden 2008 IAAF:n yleisurheilufinaalin voitto tuloksella 64,88.
Berliinin MM-kisoissa 2009 Barrios voitti hopeaa tuloksella 65,31 häviten tällä kertaa voittajalle Dani Samuelsille vain 13 senttiä. Hän voitti IAAF:n yleisurheilufinaalin 2009 tuloksella 65,86 ja sijoittui Splitin maanosien cupissa 2010 kolmanneksi. Daegun MM-kilpailuissa 2011 hän sai pronssia tuloksella 65,73 ja Pan-Amerikan kisoissa samana vuonna hän voitti kultaa ennätyksellään 66,40. Lontoon olympialaisissa 2012 hän sijoittui alun perin neljänneksi, mutta nousi myöhemmin pronssille Darja Pištšalnikovan jäätyä kiinni dopingista. Moskovan MM-kilpailuissa 2013 Barrios sijoittui pronssille tuloksella 64,96.
Barrios voitti universiadien kiekonheiton 2007. Keski-Amerikan- ja Karibian-mestaruuskilpailuissa hän on saanut kultaa 2005 ja 2008 sekä hopeaa 2009. Ibero-Amerikan mestaruuskilpailuissa hän oli toinen 2010.
Rihards Dubra
Dubra säveltää enimmäkseen hengellistä musiikkia, jota edustavat muiden muassa Messu kuorolle ja orkesterille sekä Missa Sinceritatis tenorille, oboelle, kuorolle, lyömäsoittimille ja uruille. Dubran tuotantoon kuuluu myös kymmenittäin motetteja, Symphonia orkesterille, Neljä pientä sinfoniaa pienelle orkesterille, pieniä kantaatteja, satubaletti lapsille sekä pianokappaleita. Hyperion Records on levyttänyt Dubran kuoromusiikkia.
20 metrin kerho
20 metrin kerho on suomalainen rekisteröity yhdistys, jonka jäseneksi pääsee jokainen Suomen kansalainen joka virallisessa kilpailussa työntää kuulaa vähintään 20 metriä.
20 metrin kerho perustettiin 28. huhtikuuta 1983 Eerikkilän urheiluopistolla. Tuolloin kerhoon pääsi kuusi jäsentä. Kerhon yhtenä tarkoituksena on edistää kuulantyöntöä Suomessa.
Kerho ottaa uusia jäseniä syyskokouksessaan. Miesten on työnnettävä jäseneksi vaadittava 20,00 metrin tulos 7,26 kilogramman ja naisten 4 kilogramman kuulalla. Vuoden 2015 lopulla kerhossa on 21 jäsentä, joista kolme jo edesmennyttä.
Kerho rekisteröitiin yhdistysrekisteriin maaliskuussa 2017 nimellä ”20-metrin kerho ry”.
Annalena Slamik
Slamik voitti nuorten MM-kilpailujen joukkuekilpailussa kultaa vuonna 2023 ja saavutti pronssia vuonna 2022. Henkilökohtaisessa kilpailussa hän sijoittui viidenneksi vuonna 2022 ja neljänneksi vuonna 2023.
Lypsykone
ProAgrian aineiston (vuodelta 2016) yhteensä 5122 lypsykonettaan. Näistä oli putkilypsykoneita 63,3%, asemalypsy 18,9%, lypsyrobotti 16,7% ja kannukone 1%.
Putkilypsykone
Putkilypsykoneessa parsinavettaan on asennettu alipaineilmaputken lisäksi maitoputki, joka kuljettaa lypsetyn maidon suoraan maitotankkiin. Putkilypsyssä käytettävässä lypsykoneessa on lypsinosa ja putki, jonka kautta maito kulkee varsinaiseen maitoputkeen.
Lypsyasema
Lypsyasemia on ollut maailmalla suurien karjojen navetoissa käytössä jo vuosikymmeniä. Lypsyaseman toiminta perustuu siihen, että lypsyaikaan lehmät ajetaan asemalle, jossa ne lypsetään ryhmittäin useilla eri lypsykoneyksiköillä. Lypsyasemat voidaan jakaa kerta- eli erätäyttöisiin takaalypsy- ja kalanruotoasemiin, sekä jatkuvatäyttöisiin karuselliasemiin.
Takaalypsy- ja kalanruotoasemilla lypsäjä työskentelee pitkänomaisessa syvennyksessä, jonka toiselle tai molemmille sivuille lehmät tulevat. Syvennys mahdollistaa lypsäjän työskentelyn selkä suorana lehmän utareen asettuessa noin olkapäiden korkeudelle. Kalanruotoasemassa lehmät asettuvat aseman rakenteiden ohjaamina vinottain takapää kohti lypsäjää ja lypsin kiinnittyy eläimen sivulta. Takaalypsyasemassa eläimet seisovat takapää kohti lypsäjää ja lypsin kiinnitetään takajalkojen välistä. Eläinten takapään suojana on usein teräspelti ja sen alaosassa 15-20 cm leveä lantakouru. Lattian ja lantakourun väliin jää n. 60-70 cm korkea työskentelytila. Lypsyn alkaessa lypsäjä avaa lypsyaseman portin ja päästää lehmät asemalle. Aseman rakenteet ohjaavat lehmät paikoilleen. Tämän jälkeen lypsäjä esikäsittelee utareen pyyhkimällä sen puhtaaksi kostealla liinalla. Bakteerien leviämisen estämiseksi lypsäjällä on vähintään yksi liina eläintä kohti eikä likaista liinaa käytetä toiselle eläimelle. Ennen pyyhkimistä vetimiin voidaan suihkuttaa pesuainetta. Tämän jälkeen lypsäjä kiinnittää lypsimet. Esikäsittelyn ja kiinnittämisen välisen ajan tulisi olla noin. 20-60 sekuntia, jolloin maidon herumisrefleksi ehtii kunnolla käynnistyä. Utareen tyhjentyminen kestää muutamia minuutteja. Lähes kaikki uudet asemat on varustettu automaattisella lypsimen irrotuksella; lypsin mittaa maidon virtausta ja sen laskettua tietyn rajan alapuolelle alipaine katkeaa ja lypsin irtoaa. Tämän jälkeen vetimiin voidaan vielä suihkuttaa hoitoainetta. Kun kaikki samalla puolella asemaa olleet eläimet on lypsetty, lypsäjä aukaisee aseman etuportin ja päästää lehmät pois. Tämän jälkeen lypsimet tarvittaessa pestään vesisuihkulla ja uusi erä päästetään sisään. Lypsynopeus erätäyttöisellä asemalla on noin 2-4 lehmää lypsypaikkaa kohti tunnissa; 2 X 10 aseman (kymmenen lypsypaikkaa molemmin puolin) lypsynopeus olisi 40-80 eläintä tunnissa. Lypsynopeuteen vaikuttavat eläinten tuotostaso, rakenne ja terveys sekä lypsyaseman järjestelyt ja lypsäjän taidot.
Karusellilypsyasema
Karuselliasemalla lattian muodostaa hitaasti pyörivä rengas, jonka päällä ovat lypsypaikat. Lehmä tulee asemalle sisääntuloportista ja asettuu lypsypaikkaan. Renkaan kierryttyä lypsäjän kohdalle tämä puhdistaa vetimet ja kiinnittää lypsimen. Usein asemalla työskennellään pareittain siten, että toinen puhdistaa ja toinen kiinnittää lypsimet. Kierros jatkuu ja maidon virtauksen ehdyttyä lypsin irtoaa automaattisesti. Eläimen tultua poistumisportin kohdalle se poistuu asemalta. Toisin kuin erätäyttöisissä asemissa, lypsäjä saa työskennellä paikallaan eikä hänen tarvitse kävellä edestakaisin lypsypaikkojen välillä. Karuselliasemissa saattaa olla kymmeniä lypsypaikkoja ja ne ovat erätäyttöisiä nopeampia. Tekniikkansa ja suuren tilantarpeensa vuoksi ne ovat myös jonkin verran kalliimpia ja sopivat lähinnä suurten, satojen tai jopa tuhansien lehmien karjoihin.
Lypsyrobotti
Automaatti- eli robottilypsyn yleistymisestä huolimatta lypsyasemat ovat edelleen yleisiä etenkin suurissa karjoissa. Robottien käyttökustannukset ovat asemalypsyä suuremmat, suurten eläinmäärien lypsäminen on työvoimakuluineenkin asemalla halvempaa. Lypsytavan valintaan vaikuttavat tietysti myös työvoiman saatavuus, palkkakustannukset sekä maidontuottajan omat mieltymykset. Myös Suomeen on viime vuosina rakennettu useita suuria lypsyasemanavetoita.
Uusinta lypsytekniikkaa edustavat robottilypsykoneet. Robottilypsykoneet toimivat ilman ihmistä, ja lehmät voivat käydä lypsyllä oman halunsa mukaan useammin tai harvemmin.
Rakenne ja käyttö
Lypsykoneen pääosat ovat:
Lypsy-yksikkö kytketään lehmän vieressä alipaineputkistoon ja mahdolliseen maitoputkistoon. Lypsimen neljä nännikuppia laitetaan vetimiin, jolloin lypsy alkaa. Maito virtaa utareesta nännikumiin, siitä lyhyeen maitoletkuun, ja pitkän maitoletkun kautta joko lypsykoneen omaan säiliöön tai maitoputkiston kautta tilasäiliöön.
Lypsy-yksikön osat ovat:
Aiheesta muualla
Dairy
Neu-Westend
Neu-Westend voi tarkoittaa:
Belémin torni
250px|thumb|Belémin torni Belémin torni on torni Belémissä, Lissabonissa, Portugalissa. Se sijaitsee Tajojoen varressa.
Belémin torni rakennettiin vuosina 1515–1521 Vasco da Gaman löytöretkien kunniaksi, ja osaksi kaupungin puolustusta. Emanuelintyyliä edustavan tornin suunnitteli Francisco de Arruda. Sen arkkitehtuurissa näkyy vaikutusta Pohjois-Afrikan islamilaisesta rakennuskulttuurista. Sitä on historiansa aikana käytetty muun muassa tulliasemana, majakkana ja vankilana.
Torni pääsi Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 1983. thumb|left|350px|Tornin eteläosa [[Tajojoelta kuvattuna]]
Urho
Urho tarkoittaa seuraavia asioita:
Nataraja
thumb|Tanssiva Shiva Nataraja-asennossa. [[Metropolitan Museum of Art, NYC.]] Nataraja (Naṭarāja) on eräs nimitys, jota hindujumala Shivasta käytetään. Sanskritinkielinen sana tarkoittaa 'tanssin kuningas'. Shiva kuvataan usein Natarajan muodossa tanssimassa kosmista ikuisen tuhon ja luomisen tanssiaan vasen jalka nostettuna ilmaan. Tanssivaa Shivaa kuvaavat pronssiset pienoisveistokset ovat hyvin yleisiä Intiassa. Nataraja-patsaaseen sisältyy runsaasti hindulaista uskonnollista symboliikkaa. Tanssivan Shivan patsasta pidetään myös Intian kulttuurin symbolina.
Ruhleben
Ruhleben voi tarkoittaa:
Minuun voit luottaa
Minuun voit luottaa on Matin ja Tepon studioalbumi vuodelta 1983. Albumi on myynyt platinalevyn oikeuttavan määrän.
Leo Ehrnrooth
Leo Reinhold Ehrnrooth (10. maaliskuuta 1877 Helsinki – 26. heinäkuuta 1951 Mösseberg, Ruotsi) oli suomalainen lakitieteen tohtori ja Ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustaja vuosina 1907–1909 ja 1917. Hän oli toisena ulkoasiainministerinä vuonna 1919, kauppa- ja teollisuusministerinä vuonna 1920 ja sisäasiainministerinä vuosina 1943–1944. Hänen vanhempansa olivat kenraalimajuri Adolf Reinhold Viktor Ehrnrooth ja Olga De la Gardie.
Leo Ehrnrooth sai lakitieteen tohtorin arvon vuonna 1906. Hän osallistui säätyvaltiopäiville aatelissäädyssä sukunsa edustajana 1904–1905 ja 1905–1906. Hänet valittiin RKP:n listoilta uuden eduskunnan jäseneksi 1907–1909. Hän toimi senaatin talousosaston palveluksessa 1906–1917, mutta hänet pidätettiin virantoimituksesta vuoden ajaksi toukokuussa 1913, koska hän kieltäytyi varmentamasta venäjänkielisiä asiakirjoja.
Keisarin vallan kaaduttua maaliskuussa 1917 hänestä tuli kauppa- ja teollisuustoimituskunnan päällikkö ja senaattori Tokoin senaattiin. Eduskunnan jäsen hän oli jälleen 1917 valtiopäivillä. Hän toimi toukokuusta syyskuuhun 1918 lähetystöneuvoksena Suomen Berliinin lähetystössä. Sen jälkeen hänet nimitettiin vielä Ingmanin I:n ja Kaarlo Castrénin hallituksien apulaisulkoministeriksi kesään 1919 asti sekä seuraavana vuonna Erichin hallituksen kauppa- ja teollisuusministeriksi.
Suomen itsenäisyyden alkuvaiheessa Ehrnrooth siirtyi yritysmaailman puolelle, ensin Suomen Sahanomistajain yhdistyksen toimitusjohtajaksi 1918–1919 ja Suomen Puunjalostusteollisuuden Keskusliiton pääjohtajaksi 1918–1921, sitten Helsingin Osakepankin johtajaksi 1921–1924.
Leo Ehrnroothin tytär oli lastenkirjailija Ulli Ehrnrooth.
Pierre Richard
Pierre Richard, koko nimeltään Pierre Richard Maurice Charles Léopold Defays (s. 16. elokuuta 1934 Valenciennes, Nord, Ranska) on ranskalainen näyttelijä, elokuvaohjaaja, käsikirjoittaja ja elokuvatuottaja. Hänelle myönnettiin César-palkinto elämäntyöstä vuonna 2006.
Itsekin musikaalisen Richardin molemmat pojat, Olivier ja Christoph, ovat muusikoita.
Valikoitu filmografia
Pierre Richard näytteli kaikissa ohjaamissaan elokuvissa.
Tōkyō rinkai kōsokutetsudō
pienoiskuva|70-000-sarjan juna
Tōkyō rinkai kōsokutetsudō eli Tōkyō rinkai -pikarautatie (, eli TWR) on Japanin pääkaupungissa Tokiossa rautatieliikennettä harjoittava kolmannen sektorin yritys. Se liikennöi Rinkai-linjaa, kaupungin rannikkoalueita palvelevaa 12,2 kilometriä pitkää pääosin maanalaista rautatielinjaa, jolta harjoitetaan kuitenkin myös vastavuoroista läpiajoliikennettä JR Higashi-Nihonin Saikyō-linjalle. Rinkai-linjalla on kahdeksan asemaa ja vuonna 2016 sitä käytti noin 250 000 matkustajaa päivässä.
Valtaosan yhtiön osakepääomasta, 91,32 prosenttia, omistaa Tokion metropoli. Sillä on 273 työntekijää (vuonna 2016). Yhtiön pääkonttori sijaitsee Tokion Kōtōn erillisalueen Aomin kaupunginosassa.
Historia
Yurikamome-automaattimetron tavoin Rinkai-linja rakennettiin palvelemaan Tokion kehittyviä rannikkoalueita, kuten Odaibaa. Tōkyō rinkai -pikarautatie perustettiin 12. maaliskuuta 1991 (rinkai tarkoittaa merenrantaa). Rinkai-linjan ensimmäisen vaiheen rakennustyöt aloitettiin vuonna 1992 ja Shin-Kiban ja Tōkyō teleportin välinen, lähes 5 kilometrin pituinen osuus avattiin vuonna 1996. Linjaa jatkettiin Tennōzun saarelle vuonna 2001 ja lopulta Ōsakiin saakka vuoden 2002 joulukuussa.
Ilmalan rautatieasema
Ilmalan rautatieasema on HSL-alueen lähijunien käyttämä rautatieliikennepaikka Keski-Pasilassa Helsingissä. Se sijaitsee Pasilan ja Huopalahden asemien välissä. Helsingin päärautatieasemalta Ilmalan asemalle on matkaa noin neljä kilometriä.
Aseman historia
Paikannimi Ilmala johtuu rautatien eteläpuolella sijaitsevalle kalliolle vuonna 1910 silloisen Meteorologisen keskuslaitoksen perustamasta Ilmalan observatoriosta. Nykyään saman mäen huipulla on kaksi suurta vesisäiliötä.
Vuonna 2006 alkoivat Ilmalan aseman ylittävän Hakamäentien parannustyöt ja asema oli keskellä työmaata usean vuoden ajan. Leventynyt Hakamäentie muodostaa "laiturikatoksen" asemalaiturin länsipäähän. Hakamäentien parannustöiden yhteydessä toteutettiin laiturialueen alittava Ilmalanrinne-niminen katu, jonka kautta kulkee liikenne Ilmalan varikolle ja Postin kiinteistöille.
Nykyisin Ilmalan asemalla on ainoastaan keskilaituri, jota eri suuntiin kulkevien junien matkustajat käyttävät. Aseman ohittavat junat käyttävät laiturittomia raiteita.
Ilmalan varikko on Ilmalan rautatieaseman pohjoispuolella sijaitseva VR-Yhtymän varikkoalue, jossa huolletaan ja säilytetään henkilöliikenteen kalustoa.
Tulevaisuus
Ilmalan asemaa on vuosikymmeniä vaivannut sijainti työpaikka-alueen keskellä ja siitä seuraava matkustuksen painottuminen työmatkaliikenteeseen. Matkustajamäärät ruuhka-aikojen ulkopuolella ovat olleet vähäisiä. Työmatkakäyttö on lisääntynyt entisestään toimistorakennusten noustua aseman eteläpuolelle Ilmalan mäelle 2000- ja 2010-luvuilla. Helsingin kaupunki suunnittelee monipuolisempaa, tilaa vaativan kaupan sekä asuinkiinteistöjen muodostamaa kaupunkimiljöötä aseman pohjoispuolelle nykyisen Pohjolan Liikenteen varikon ja Postin tilojen alueelle. Ilmalan aseman ympäristön kehittämistä rajoittaa aseman sijainti rakentamiselta suojellun Keskuspuiston kupeessa.
Junien lähtöraiteet
Kirkkonummen ja Lentoaseman suuntiin liikennöidään raiteelta 4 ja Helsinkiin raiteelta 3. Kehäradan käyttöönoton vuoksi liikenne kaupunkiradan raiteilla muutettiin 27. lokakuuta 2013 oikeanpuoleisesta vasemmanpuoleiseksi.
Helsingin liikennepaikka
Helsinki on jaettu 5. kesäkuuta 2005 yhteentoista eri liikennepaikkaan, johon kuuluvat Ilmalan lisäksi Helsinki päärautatieasema, Pasila asema, Pasila tavara, Käpylä, Oulunkylä, Ilmala ratapiha ja Helsinki Kivihaka. Aikaisemmin liikennepaikkaan kuuluivat myös Pasila alapiha, Helsinki Länsisatama sekä Helsinki Sörnäinen, jotka lakkautettiin alemman ratapihan ja Helsingin satamaratojen purkamisen myötä.
Tasoristeykset
Rautatieliikennepaikalla on kaksi tasoristeystä nimeltään Ilmala länsipää, ER ja Ilmala länsipää nousupaikka, EKR.
Kaunis elämä (elokuva)
Kaunis elämä (La vita è bella) on vuonna 1997 ilmestynyt italialainen draamakomediaelokuva, joka kertoo italianjuutalaisesta Guido Oreficesta, joka elää elämäänsä kuin romanttisessa sadussa. Tämän pitää kuitenkin oppia käyttämään unelmoivaa ominaisuuttaan selvitäkseen natsien keskitysleiriltä, ja pitääkseen leirin todellisuuden salaisuutena pojaltaan. Elokuvan pääosassa näyttelee Roberto Benigni. Hän on myös ohjannut ja käsikirjoittanut elokuvan.
Vuoden 1999 Oscar-gaalassa Benigni voitti roolisuorituksestaan parhaan miespääosan Oscar-palkinnon. Elokuva voitti lisäksi parhaan ulkomaalaisen elokuvan ja parhaan elokuvamusiikin Oscarin. Yhteensä se oli ehdolla seitsemän Oscarin saajaksi.
Oscarit
Ehdokkaana:
BAFTAt
Ehdokkaana:
Makedonialainen dynastia
Makedonialainen dynastia hallitsi Bysanttia vuosina 867–1056. Tätä aikaa pidetään Bysantin valtakunnan kulta-aikana.
Tausta
Bysantti oli 800-luvun alkupuolelle saakka sotilaallisesti heikko, vaikka se pystyikin torjumaan monet idästä tulleet maahyökkäykset. Välimerellä sen voima ei riittänyt puolustamaan kauppareittejä. Espanjasta ja Pohjois-Afrikasta tulleet saraseeniheimot pystyivät rosvoamaan nopeilla aluksillaan Italian ja Kreikan rannikoita. Arabit valtasivat Kreetan vuonna 827. Seuraavaksi menetettiin suuri osa Sisiliaa keisari Theofiloksen aikana vuonna 831. Sisäisiäkin levottomuuksiakin oli: palkkasoturi Tuomas Slaavilainen piiritti Konstantinopolia vuoden ajan, kunnes bulgaarit kukistivat kapinan ja pelastivat pääkaupungin vuonna 823.
Makedonialaisten valtaannousu
Theofiloksen kuoltua valtaa piti käsissään hänen leskensä Theodora. kruununperillinen Mikael III otti vallan vuonna 839, mutta todellinen valta siirtyi hänen enolleen Bardakselle. Tämä otti hallitustehtäviin aikakauden huomattavimman yleisoppineen Fotioksen ja kunnianhimoisen sotilaan Basileioksen. Makedonialaisen dynastian katsotaan alkaneen vuonna 867, kun Basileios nousi valtaistuimelle murhautettuaan sitä ennen Bardaksen.
Uudistuksia
Makedonialaiseen dynastiaan syntyi useita voimakkaita ja lahjakkaita keisareita. Heidän aikanaan Bysantin mahti kohosi korkeimmilleen ja sen kulttuuri kukoisti.
Basileios I alkoi tarmokkaasti lujittaa valtakunnan yhtenäisyyttä. Lainsäädäntöä uudistettiin pitkäaikaisesti Basileioksen ja hänen seuraajansa Leo VI Viisaan aikana. Uudet lait sisälsivät keskitetyn maallisen ja hengellisen hallinnon pääperiaatteet: hallitsijan laajat valtaoikeudet ja virkamiesten velvollisuudet. Fotios oli huolehtinut, että Leo VI sai hyvän koulutuksen hallitsijan tehtävään. Leon aikana valmistunut lakikokoelma Basilika sisälsi 60 kirjaa, ja sen nojalla valtakunnan yhtenäistäminen saatiin toimimaan. Keisari Konstantinos VII Porfyrogennetos jatkoi uudistustyötä, lieventämällä alamaisten luokkajakoa, kun suuri osa talonpojista oli joutunut keinottelevien suurmaanomistajien maaorjiksi. Vuosina 922 ja 934 säädetyt Novella-lait kielsivät rikkaita hankkimasta köyhien perintömaita.
Robert Sastre
Robert Sastre (7. kesäkuuta 1926 – 16. tammikuuta 2000) oli beniniläinen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Lokossan hiippakuntaan 21. joulukuuta 1952 ja nimitettiin sen piispaksi 2. maaliskuuta 1972. Piispaksi vihkiminen seurasi 6. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Bernardin Gantin, jota avustivat Robert-Casimir Tonyui Messan Dosseh-Anyron ja Christophe Adimou. Sastre johti hiippakuntaansa kuolemaansa saakka.
Makedonialainen dynastia
Dynastian sortuminen
Konstantinos VII:n jälkeen keisariksi nousi hänen poikansa Romanos II, jolla ei ollut kiinnostusta virkatehtäviin. Itärajan armeijan päällikkö Nikeforos II Fokas huudettiin armeijan tuella uudeksi keisariksi. Hän hallitsi kovalla kädellä ja kiristi verotusta, mikä synnytti salaliittoja. Niinpä hänet murhattiin ja keisariksi nousi Johannes I Tzimiskes. Hänen menestyksekäs kautensa jäi 10-vuotiseksi, sillä hän kuoli varhain. Romanos II:n lapsista keisariksi nousivat Basileios II ja Konstantinos VIII, jotka jatkoivat uudistuksia, sodankäyntiä ja ylimystön kurissa pitämistä.
Vuonna 1028 keisariksi nousi Konstantinos VIII:n vävy Romanos III. Vallanhimoinen keisarinna Zoe surmautti miehensä ja nosti hänen tilalleen rakastajansa Mikael IV:n, jonka oli kuitenkin pian luovuttava kruunusta sairautensa takia. Zoe nosti keisariksi Mikael V:n, joka yritti syrjäyttää Zoen, mutta epäonnistui. Seuraava Zoen mies oli Konstantinos IX Monomakhos. Hänen rinnalleen kolmanneksi hallitsijaksi nostettiin Zoen sisar Theodora, joka jäi muiden kuoltua viimeiseksi Makedonian dynastian hallitsijaksi. Sekasortoisen hallituskauden aikana maan sotalaitos jäi sivuseikaksi ja viholliset alkoivat ahdistella maata joka puolelta. Myös hovin valtataistelu ja idän ja lännen kirkkojen riitely loivat hajaannusta. Bysantin valtaistuimelle nousi vuonna 1081 Aleksios I Komnenos, josta alkoi Komnenos-suvun satavuotinen dynastia.
Kulttuurielämä
Makedonialaisen dynastian aikana Bysantin kulttuuri kohosi huippuunsa, joka jatkui vielä Komnenos-suvun kaudella. Kulttuurille olivat ominaista syvä kristillinen perusvire, mystiikka sekä toisaalta antiikin tutkimus ja humanistisen kasvatuksen arvostaminen. Kuvataiteessa aikakautta nimitetään keskibysanttilaiseksi tyyliksi. Kulttuurin pohjana oli maan vauraus: monimuotoinen maatalous, manufaktuuriteollisuus ja ulkomaankauppa. Valtio säännösteli kauppatavaroiden hintoja ja laatua turvatakseen itselleen hyvät verotulot ja tullimaksut.
Papisto eli vaatimattomasti, mutta hengellinen elämänura oli hyvin suosittu. Kouluopetuksessakin lapsia ohjattiin kirkolliselle uralle. Korkeamman tason opetus oli valtion johtamaa. Kauppiaat ja käsityöläiset olivat keskiluokkaa, mutta talonpoikia pidettiin alhaisena säätynä. Fotioksen aikana 860-luvulla alkoi maan ensimmäinen humanistinen renessanssi, jossa antiikin harrastus nousi voimakkaaksi. Yliopiston johtajaksi pyydettiin Leon Matemaatikko ja opintotarjontaa laajennettiin lakitieteellä, maantieteellä, metafysiikalla ja logiikalla. Yliopistosta nousi 1000-luvulla esille Mikael Psellos, joka oli monitieteinen tutkija. Hänen tunnetuin teoksensa on kronikkamuotoinen Kronografia. Pselloksen oppilaista tunnetuin on Johannes Italos. Teologian alalla maineikkaaksi nousi Simeon Uusteologi.
Kuvataiteiden mahdollisuuksia oli edellisinä vuosisatoina heikentänyt ikonoklasmi eli uskonnollisten kuvien kieltäminen. Se oli johtanut myös maallisen kirjallisuuden ja musiikin syrjimiseen. Olojen tasaannuttua kuvailmaisu kehittyi sirompaan ja abstraktimpaan suuntaan. Hengellisessä kirjallsuudessa jatkui hymnirunouden perinne. Maalaustaiteessa monumentaalityyli vaihtui pelkistetympään ilmaisuun ja henkilökuviin. Ikonitaide alkoi haarautua paikallisiksi koulukunniksi, ja kirjojen kuvittaminen rikastutti miniatyylitaidetta.
Christian Gross
Christian Gross (s. 14. elokuuta 1954) on sveitsiläinen entinen jalkapalloilija ja nykyinen jalkapallovalmentaja.
Ura valmentajana
Gross aloitti valmennusuransa FC Wilssä 1988. Hän nosti seuran neljänneltä sarjatasolta aina toiseksi korkeimmalle sarjatasolle saakka. Hyvä menestys pienessä Wilissä poiki Grossille sopimuksen Sveitsin suurseuroihin lukeutuvan Grasshopper-Club Zürichin kanssa 1993.
Heinäsirkoissa Gross vaikutti neljä vuotta ja voitti uransa ensimmäisen Sveitsin cupin 1994 ja liigamestaruuden 1995. Neljän Grasshoppers-vuoden jälkeen Gross kokeili siipiään Englannin Valioliigassa, mutta ura Tottenhamissa jäi lyhyeksi.
Hän siirtyi vuonna 1999 kotimaansa Superliigan Baselin päävalmentajaksi. Grossin johdolla Basel on noussut 2000-luvulla Sveitsin eliittiin. Seura juhli hänen alaisuudessaan neljää mestaruutta vuosina 2002–2008. Kaudella 2001/02 hän johdatti joukkueensa Mestarien liigassa aina toiselle kierrokselle saakka. Vuonna 2008 hänet valittiin Axpo Super Leaguen vuoden valmentajaksi.
Hän sai potkut tehtävistään toukokuussa 2009 Baselin jäätyä FC Zürichin jälkeen toiseksi Sveitsin mestaruuskamppailussa. Joulukuussa 2009 Gross palasi valmennustehtäviin, kun Saksan Bundesliigassa putoamiskamppailuun vajonnut VfB Stuttgart teki hänen kanssaan vuoteen 2011 ulottuvan sopimuksen. Gross sai Stuttgartin pelin kulkemaan ja seura nousi lopulta putoamiskamppailusta kuudenneksi. Seura nähdään näin ollen Eurooppa-liigassa kaudella 2010/11.
Kausi 2010/11 lähti Stuttgartilta käyntiin yskähdellen ja joukkue voitti vain yhden kauden seitsemästä ensimmäisestä ottelusta. Stuttgart vajosi liigan jumboksi ja lokakuussa 2010 Gross sai potkut tehtävistään.
Kesällä 2014 Grossista tuli Saudi-Arabian valioliigassa pelaavan Al-Ahlin päävalmentaja. Gross luotsasi seuran kaudella 2015/16 Saudi-Arabian liigamestariksi 32 vuoden tauon jälkeen. Menestyksestä huolimatta Gross ei jatkanut sopimustaan kauden jälkeen. Hän kuitenkin palasi Al-Ahliin jo lokakuussa 2016, kun seura palkkasi hänet erotetun José Manuel Gomesin seuraajaksi. Kahdella seuraavalla Grossin kaudella Al-Ahli sijoittui Saudi-Arabian liigassa toiseksi.
Kauden 2017/18 jälkeen Gross siirtyi egyptiläisen Zamalekin päävalmentajaksi. Grossin johdolla Zamalek voitti historiansa ensimmäistä kertaa CAF Confederation Cupin mestaruuden toukokuussa 2019. Mestaruudesta huolimatta Zamalek erotti Grossin toukokuun lopussa 2019.
Lokakuussa 2019 Grossista tuli kolmannen kerran Al-Ahlin päävalmentaja. Hän sai kuitenkin potkut jo helmikuussa 2020.
Joulukuun lopussa 2020 Gross allekirjoitti kauden loppuun ulottuvan sopimuksen Saksan Bundesliigan viimeiseksi juuttuneen Schalken kanssa. Hänestä tuli jo kauden 2020/21 neljäs päävalmentaja seuran peräsimessä. Grossin johdolla Schalke voitti vain yhden pelaamistaan kymmenestä ottelusta. Hän sai potkut helmikuun lopussa 2021.
Pastis (yhtye)
Pastis on suomalainen indierock-yhtye, joka perustettiin Helsingissä 2017. Yhtye on julkaissut Stupido Recordsin kautta EP:n ja kaksi albumia.
Historia
Yhtye perustettiin, kun jalkapallokatsomossa tutustuneet Markus Nymalm ja Emil Inberg ryhtyivät soittamaan Inbergin säveltämiä kappaleita. Tuolloin Pariisissa asunut basisti Henrik Vuoksenmaa pyydettiin mukaan yhtyeeseen, ja kitaristi Sakari Palmroos ja rumpali Kalle Valkama liittyivät täydentämään kokoonpanon pian tämän jälkeen. Yhtye sai nimensä ranskalaisesta pastis-anisviinasta, johon basisti Vuoksenmaa oli Pariisissa asuessaan ihastunut. Yhtye julkaisi heti perustamisvuotenaan 2017 lopulla neljä kappaletta sisältäneen EP:n Four Stories, joka huomioitiin muun muassa Soundissa, Rumbassa ja YleX:llä, jonka uuden musiikin ohjelmien toimittajat Anne Lainto ja Ida Karimaa valitsivat Pastiksen viikon Nosteessa-artistiksi.
Yhtye julkaisi Lauri Elorannan tuottaman debyyttialbuminsa Circles helmikuussa 2019. Albumin singlet saivat radiosoittoa niin Suomessa kuin ulkomaillakin, ja muun muassa brittiläisen BBC Radio 6 -kanavan toimittaja Steve Lamacq soitti yhtyettä ohjelmassaan. Niin ikään Lauri Elorannan tuottama seuraava albumi Pastis julkaistiin helmikuussa 2023.
Albumit
Circles (Stupido Records, 2019)
Pastis (Stupido Records, 2023)
EP:t
Four Stories (Stupido Records, 2018)
Singlet
Who Left You Standing by the Seashore? (Stupido Records, 2019)
Giellagas-instituutti
Instituutti perustettiin vuonna 2001, ja sillä on päävastuu saamen kielen ja saamelaisen kulttuurin ylimmästä opetuksesta ja tutkimuksesta Suomessa. Giellagas-instituutin oppiaineita, saamen kieltä ja kulttuuria, voi molempia opiskella pääaineina sekä saamen kieltä myös sivuaineena. Elokuussa 2013 Giellagas-instituutti aloitti inarinsaamen verkko-opetuksen.
Instituutti ylläpitää saamelaista kulttuuriarkistoa (Sápmelaš kulturarkiiva).
Pastis (yhtye)
Singlet
Stars and Marmalade (Stupido records, 2020)
Giellagas-instituutti
Tutkimushankkeita
Professori Veli-Pekka Lehtolan johdolla instituutti on tutkimusta saamelaismielikuvista Suomessa 1910–1940-luvuilla. Toisessa projektissa tutkitaan saamelaisten ja nenetsien käsityksiä ja tulkintoja maiseman ja kulttuurin välisestä suhteesta. Saamelais-suomalaiset suhteet –projektissa tutkitaan valtion sekä maakunnallisten ja paikallisten viranomaisten suhdetta saamelaisiin. Monitieteinen Saamelaisten hengellisyys -projekti tutkii saamelaisten uskonnollisen tilanteen ja hengellisyyden muuttumista 1600-luvulta 1900-luvulle. Instituutin määräaikainen professori Anni-Siiri Länsman on mukana Metropolia Arctica – tutkimusverkostossa, jossa tutkitaan pohjoisten alueiden urbanisoitumiskehitystä ja sen seurauksia. Verkoston muut tutkijat tulevat Kanadasta, Grönlannista, Alaskasta, Ranskasta ja Islannista.
Saamen kielen tutkimuksessa painopisteinä ovat saamelaiskielten sanaston historiallinen tausta ja suhteet muihin uralilaisiin kieliin, saamelaiskielten äännehistoria ja sen uralilainen tausta, saamelaiskielten fonologia sekä pohjoissaamen lauseoppi, saamen omaksuminen ensimmäisenä kielenä, saamelaiset paikannimet, saame vieraana kielenä sekä pohjoissaamen, inarinsaamen ja koltansaamen sanasto.
Giellagas-instituutissa syntyneistä yhdeksästä ensimmäisestä tohtorinväitöksestä viisi on kirjoitettu saameksi.
Ramón Berenguer III
thumb|right|200px|Ramón Berenguer III Foixin linnan muureilla. Ramón Berenguer III oli Barcelonan kreivi vuosina 1097–1131 isänsä Ramón Berenguer II:n jälkeen.
Ramón uloitti valtansa Valenciaan peri Besalún kreivikunnan vuonna 1111 ja Cerdanyan 1117 sekä vahvisti otettaan Pyreneiden pohjoispuoleiseen Provenceen naimalla 1112 Doucen, Provencen perijättären. Katalonia ja Provancea yhdisti kieli, runous ja trubaduuritaide. Kreivi myös aloitti Katalonian eli Barcelonan muuttamisen merivallaksi lähettämällä pisalaisten kanssa laivoja 1114 Mallorcalle ja Ibizaan. Vastustaakseen Barcelonan merivallan voimistumista Almoravidit hyökkäsivät Barcelonaan, mutta kaupungin puolustajien onnistui torjua hyökkäys. Seuraavana vuonna Ramón palasi purjehdukseltaan 1115 ja pian saaret joutuivat jälleen muslimien käsiin. Vuonna 1116 Ramón purjehti Roomaan suostuttelemaan paavi Paschalis II:ta julistamaan ristiretken Espanjaan, mutta matka osoittautui tuloksettomaksi.
Kuollessaan Ramón Berenguer III jakoi valtakuntansa kahden poikansa kesken: Ramón Berenguer IV sai Barcelonan, Gironan, Vichin, Besalún ja Cerdanyan kreivikunnat ja Berenguer Ramón peri Provencen. Näin Provencen ja Katalonian liitto purkautui.
Lämpöurakointi
Lämpöurakointi on yksittäisten rakennusten tai rakennusryhmien keskitetty yleensä hakkeella toimiva lämmöntuotantomalli.
Lämpöurakointiprosessin idea on kokonaisvaltainen käyttövastuu lämpökeskuksesta ja biopolttoaineen (tavallisesti hakkeen) toimituksesta. Toiminnan laatua ohjaa prosessin itseohjautuva mekanismi. Hälytykset käyttöhäiriöistä menevät lämpöurakoitsijalle. Mitä parempaa polttainetta lämpöurakoitsija toimittaa ja miten hyvin huoltaa laitteita sitä vähemmän on käyttöhäiriöitä ja energiaa syntyy edullisemmin. Korvaus maksetaan tuotetusta energiasta (€/MWh) lämpömäärämittarilla mitattuna lämpökeskuksella.
Lämpöurakointi-nimikkeellä oleva järjestelmä teholtaan 50 kW valmistettiin Mäntyharjulla Toivolan koululle vuonna 1992. Sen kävi käynnistämässä silloinen kauppa-ja teollisuusministeri Matti Vuoria. Lämpökeskus oli Työtehoseuran ( TTS ) tutkimuskohteena. Lämpöurakoinnista vastasivat lähialueen kolme maatalousyrittäjää. Toivolan malli oli suuren kiinnostuksen kohteena ja siitä käytiin ottamassa mallia eri puolilta Suomea.
Heti seuraavina vuosina mäntyharjulaiset rakensivat samanlaisia lämpöurakointikohteita Pertunmaan nuorisotalolle, Kangasniemen Kutemajärven koululle ja Pornaisten koululle.
Mäntyharjulla hakepolttoaineen käyttö on laajasti yleistynyt pientalojen stokerikattiloissa ja taajaman kaukolämmön tuotannossa, jossa 80% lämmöstä tuotetaan hakkeella. Lämpöurakointiin liittyvät prosessit ovat kehittyneet niin, että mäntyharjulainen lämpöurakoitsija vastaa kiinteistöjen lämmöntuotannosta jo useamman kunnan alueella.
Agentti 47
Agentti 47 on tanskalaisen IO Interactiven kehittämän Hitman-videopelisarjan päähenkilö ja antisankari. Hän on koekappale kloonausprojektissa, jonka tarkoitus oli luoda armeija täydellisiä salamurhaajia. Hänen nimensä tulee takaraivoon tatuoidun viivakoodin (640509–040147) kahdesta viimeisestä numerosta. Viivakoodi osoittaa hänen paikkansa kloonausohjelmassa (syntynyt 1964, 5. syyskuuta – Kloonisarja 4, kloonijärjestysnumero 1, klooniversio 47).
Saatuaan selville olevansa klooni Agentti 47 kääntyi luojaansa vastaan ja tappoi tämän sekä joukon paranneltuja Agentti 48 -klooneja. Agentti 47:llä ei ole tunteita, joten hän ei sääli ketään.
Agentti 47 on töissä ICA (International Contract Agency) -nimisessä järjestössä, joka välittää palkkamurhaajia ympäri maailmaa. Eliminoituaan luojansa 47 lopetti murhaamisen rahasta ja vetäytyi sisilialaiseen luostariin mietiskelemään. Juuri päästyään irti huonoista tavoistaan, hänen oppi-isänsä ja ystävänsä Vittorio joutui kidnapatuksi. Koska 47 luopui maallisesta omaisuudestaan ajat sitten, hänen täytyi alkaa jälleen tappaa rahasta saadakseen kasaan lunnasrahat. Siitä asti hän on työskennellyt ICA:n palveluksessa vakituisesti.
Peleissä hahmon ääninäyttelijänä toimii David Bateson. Elokuvissa roolissa on nähty Timothy Olyphant ja Rupert Friend.
Alkuperä
47 koostuu periaatteessa neljän suuren rikollispomon sekä hänen luojansa DNA:sta. 1950-luvulla nämä viisi miestä palvelivat Ranskan muukalaislegioonassa. Heidän vapauduttuaan palveluksesta neljä heistä palasi kotimaahansa johtamaan omaa rikollisliigaansa. Viides heistä, Tohtori Otto Wolfang Ort-Meyer, muutti Romaniaan Brasoviin johtamaan Instituutti ihmiskunnan parantamiseksi-nimistä laitosta. Laitoksen kellarissa Ort-Meyer suoritti geneettisiä kokeita, ja toimitti luomistaan klooniruumiista keräämiään elimiä siirrännäisiksi entisille tovereilleen. Vastapalveluksena hän sai rahoitusta tutkimuksilleen, sekä DNA-näytteen jokaiselta neljältä. Eräs isoimmista rahoittajista oli Providence-niminen salaseura, joka koostui maailman rahaeliitistä ohjaillen maailman tapahtumia itselleen suotuisin tavoin. Kyseinen järjestö hankki Ort-Meyerin käyttöön Brasovista laitoksen, jonka salaisissä laboratorioissa Ort-Meyer loi pääosan klooneistaan, mukaanlukien Agentit 17 & 47 ja Koehenkilö 6. Laitos vaurioitui vuonna 1989 tulipalossa mikä pakotti Ort-Meyerin siirtämään toimintansa Satu Mareen mielisairaalaan jonka kellariin oli myös rakennettu kloonauslaboratorio. Täältä ensimmäinen peli alkaa.
47:n niin sanotut ”viisi isää” ovat:
Vuosien ajan Ort-Meyer suoritti kokeilujaan ja epäonnistui surkeasti. Lopulta hän onnistui vuonna 1964 luomaan pienen ryhmän klooneja (47 oli yksi näistä), joilla oli 47 kromosomia. Siinä yhdistyivät rikollisista saadut DNA-näytteet, jotka kehittivät kloonien voimakkuutta, nopeutta, kestävyyttä sekä älyä reilusti normaalia ihmistä korkeammaksi. Lopulta muut isät alkoivat epäillä Ort-Meyerin motiiveja ja hän koki tämän uhaksi. Tämän seurauksena Ort-Meyer järjesti tahallisen aukon sairaalan turvajärjestelyihin mahdollistaen 47:n ”paon”. 47 palkattiin työskentelemään ICA:lle, järjestölle joka välittää tappajia maksusta. Tämän jälkeen tohtori palkkasi oman luomuksensa tappamaan kaikki muut isät ICA:n kautta.
KOP-kolmio
thumb|250px|KOP-kolmio keväisenä iltana vuonna 2010.
Agentti 47
Elokuvat
Agentti 47 esiintyy pelien lisäksi elokuvissa:
KOP-kolmio
KOP-kolmio on Turussa Kauppatorin laidalla sijaitseva liikekiinteistö ja ostoskeskus, joka on valmistunut vuonna 1964. Sen on suunnitellut vuonna 1962 arkkitehti Viljo Revell alun perin Kansallis-Osake-Pankin konttoriksi. KOP-kolmio oli Turun ensimmäinen ostoskeskus, ja se oli tehty varta vasten uudenlaiselle ”city-ihmiselle” autoistuvassa kaupungissa. Rakennuksen nimi tulee sen tilaajasta, Kansallis-Osake-Pankista (sittemmin Merita Pankki ja nykyisin Nordea) ja muodosta. Rakennuksen alin kerros on neliskanttinen, mutta muut kerrokset ovat kolmioita.
KOP-kolmio rakennettiin arkkitehti Sebastian Gripenbergin suunnitteleman Postitalon tilalle, joka purettiin 1961. Rakennuttajana aloitti Rakennusliike Ahti A. Ahtola Oy, joka kuitenkin ajautui talousvaikeuksiin ja joutui jättämään urakan kesken. Työtä jatkoi Rakennustoimisto Ruola Oy.
thumb|250px|Rakennuksen julkisivu sisäpihan eli ”[[hypotenuusan” puolelta vuonna 2006.]]
Rakennuksen julkisivu on travertiinia ja väritys modernistisia periaatteita noudattava valkoinen. Julkisivussa käytetään samoin modernistisesti lasia, paljon enemmän kuin vanhemmissa naapurirakennuksissa. Torin puoleinen kulma jätettiin avoimeksi, ja kadulta nousivat liukuportaat toisen kerroksen pankkisaliin.
Valmistuttuaan vuonna 1964 KOP-kolmio sai positiivisen vastaanoton kaupungissa, ja sitä pidettiin modernina maamerkkinä sekä tulevaisuuden ratkaisuna. Jälkikäteen rakennusta on arvosteltu Turun rumimmaksi rakennukseksi mm. kuluneen ja likaisen julkisivunsa takia, jota koristivat 90-luvulla räikeät ja sekalaiset mainokset. Saneerauksen jälkeen rakennuksen maine on muuttunut huomattavasti positiivisemmaksi, ja se mielletään nykyään merkittäväksi ja tunnetuksi osaksi Turun keskustanäkymää.
Ajan saatossa KOP-kolmio on kokenut useita muutoksia. Alun perin kauppakeskuksen läpi kulki kaksi diagonaalista kauppakäytävää, joiden varrella oli pieniä putiikkeja. Vuonna 1992 Åbo Akademin säätiö osti rakennuksen, ja 1996 sen nimi muutettiin Mezzoksi. Samalla toiseen kerrokseen avattiin ravintola ja alakertaan uusia liikkeitä.
Vuonna 2006 kiinteistön osti turkulaisen Rauno Puolimatkan sijoitusyhtiö. Paria vuotta myöhemmin 2008 valmistui koko rakennuksen kattanut julkisivukorjaus ja merkittävä remontti, jossa mm. pahasti tummunut ulkopinta uusittiin kokonaan. Samalla kiinteistön nimi muutettiin takaisin KOP-kolmioksi. Remontin jälkeen liiketiloissa on toiminut mm. vaate- ja kenkäliikkeitä kuten H&M, Dinsko, Aleksi 13 sekä useita kahviloita. Rakennuksen ylemmissä kerroksissa toimii lukuisia yrityksiä sekä Lounais-Suomen maistraatti.
Nollendorfplatz
thumb|Nollendorfplatz vuonna 2017 thumb|Nollendorfplatz noin vuonna 1905/1906 Nollendorfplatz on aukio Berliinissä, Schönebergin kaupunginosassa. 1800-luvulla syntynyt aukio oli alun perin puistomainen ja edustavien rakennusten ympäröimä, mutta se kärsi toisessa maailmansodassa pahoja vaurioita ja on nykyään lähinnä suurten autoteiden solmukohta. Alkuperäisestä rakennuskannasta jäi 1905/1906 valmistuneen Neues Schauspielhaus -teatterin julkisivu. Vuonna 1902 avatulta, sodan vaurioiden jälkeen hieman vaatimattomammassa muodossa kunnostetulta Nollendorfplatzin metroasemalta liikennöi peräti neljä metrolinjaa.
Alue on tunnettu homokulttuurin keskittymänä ja ympäristö oli huonomaineista. Viime vuosina alueen ilmettä on koetettu parantaa, ja ympäristöön on ilmaantunut kalliita ravintoloita ja kirjakauppoja.
Brent Sexton
Brent Sexton on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan tv-sarjasta Jälkiä jättämättä. Sexton on näytellyt myös elokuvissa A.I. – Tekoäly (2001), Radio (2003), Flightplan (2005) ja In the Valley of Elah (2007). Hän esiintyi televisiosarja Boschin toisella kaudella yhdessä päärooleista.