cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Stiga
Stiga aloitti pöytätennistuotteiden valmistuksen vuonna 1944 ja suuren suosion saavuttaneiden jääkiekkopelien tuotannon vuonna 1957. Ruohonleikkureiden tuotannon yritys aloitti vuonna 1958.
Nykyään Stiga-merkillä myydään sekä peli- ja urheilutuotteita että puutarhakoneita. Stigan pöytätennistuoteliiketoiminta erotettiin Stiga AB:stä vuonna 1984 ja Stiga-pelit vuonna 2006. Tuotteet siirtyivät Stiga Sports Ltd. -yritykselle, mutta niiden markkinoinnissa hyödynnetään edelleen Stiga-brändiä. Stiga-merkin puutarhatyökaluja valmistaa nykyisin italialainen Global Garden Products (GGP).
Vasco Núñez de Balboa (1895)
Vasco Núñez de Balboa oli Espanjan laivaston Hernán Cortés -luokan tykkivene.
Valmistus
Alus tilattiin Clydebankiltä Skotlannista, missä köli laskettiin kesäkuussa 1895. Alus laskettiin vesille 9. syyskuuta 1895 ja otettiin palvelukseen vuonna 1896.
Palvelus
Alus siirrettiin 1896 Kuubaan. Espanjan–Yhdysvaltain sodan alkaessa alus oli Cienfugosissa. Alus torjui 28. huhtikuuta 1898 Galician kanssa Yhdysvaltain laivaston yrittäessä vallata Argonautan. Balboa ja Galicia hyökkäsivät 13. kesäkuuta USS Yankeen kimppuun. Taistelussa Balboaan osui yksi 127 millimetrin kranaatti, joka surmasi kolme ja haavoitti kymmentä miehistönjäsentä. Vuonna 1899 se palasi Espanjaan, missä se osallistui sotatoimiin Marokossa, mutta ilman menestystä. Alus poistettiin luettelosta 1929.
Hesseniläiset palkkasoturit
Hesseniläiset palkkasoturit olivat Saksassa sijainneen Hessen-Kasselin maakreivikunnan sotajoukkoja, joita vuokrattiin 1700-luvun sodissa toisten valtioiden, varsinkin Englannin käyttöön. Tunnetuimpia hesseniläiset palkkasoturit ovat osuudestaan Yhdysvaltain vapaussodassa, jossa he muodostivat merkittävän osan brittien Amerikassa sotineista joukoista.
Hesseniläiset sotilaat eivät periaatteessa olleet varsinaisia palkkasotureita, sillä he eivät värväytyneet yksilöllisesti eivätkä saaneet muuta henkilökohtaista palkkaa kuin normaalit sotilaan päiväannokset. Silloisen kansainvälisen lainsäädännön mukaan kyse oli ”apujoukoista”, joita heidän hallitsijansa vuokrasi toiselle valtiolle.
Historia
Hessen-Kasselin sotilaiden vuokraamisen aloitti maakreivi Kaarle I vuonna 1677 vuokraamalla kymmenen komppaniaa Tanskan käyttöön. Hesseniläiset saivat maineen luotettavina, kurinalaisina ja uhrautuvaisina palvellessaan useita protestanttisia maita yhdeksänvuotisen sodan (1688–1697) ja Espanjan perimyssodan (1701–1714) aikana. Hessen-Kasselin vuokrajoukkoja osallistui lähes jokaiseen 1700-luvulla Euroopassa käytyyn sotaan, Itävallan perimyssodassa hetkellisesti jopa molemmilla puolilla. Englannista tuli vähitellen hesseniläisten tärkein käyttäjä. Varsinkin maakreivi Fredrik II teki sotilaiden vuokraamisesta valtionsa merkittävän tulonlähteen, jolla hän rahoitti julkisia menoja samalla kun piti alamaistensa verotuksen maltillisena ja jopa alensi sitä. Toisin kuin verotuloja, maakreivi sai käyttää näitä tuloja mielensä mukaan ilman maapäivien hyväksyntää. Järjestelmän pysyväksi ylläpitämiseksi Hessen-Kasseliin luotiin kaikkia 16–30-vuotiaita miehiä koskenut yleinen asevelvollisuus, josta saattoi vapautua suurten tulojen tai tärkeän ammatin perusteella. Hessen-Kasselilla oli suhteessa väkilukuun tuon ajan Euroopan suurin armeija.
Amerikan vallankumouksen puhjettua Englannin kuningas Yrjö III joutui turvautumaan kapinan kukistamisessa osin ulkomaisiin palkkajoukkoihin, koska Englannista ei ollut mahdollista värvätä tarpeeksi miehiä. Fredrik II tarjosi Englannille 12 500 miestä voidakseen rahoittaa linnanrakennushankkeitaan. Englanti maksoi hänelle vuokrajoukoista seitsemän puntaa ja neljä šillinkiä miestä kohden. Pitkittyneeseen Yhdysvaltain vapaussotaan osallistui lopulta yhteensä noin 17 000 miestä Hessen-Kasselista. Briteillä oli käytössään palkkajoukkoja myös muista Saksan valtioista, kaikkiaan noin 30 000 miestä. Amerikkalaiset viittasivat usein kaikkiin näihin joukkoihin yhteisnimityksellä ”hesseniläiset” (Hessians) ja suhtautuivat heihin erityisen vihamielisesti ja halveksuen. Ulkomaisten palkkasoturijoukkojen laivaaminen Amerikkaan kukistamaan vallankumousta mainitaan Yhdysvaltain itsenäisyysjulistuksessa yhtenä kuninkaan tuomittavista teoista. Saksalaiset muodostivat pääosan brittien Amerikkaan syksyllä 1776 lähettämästä armeijasta ja eräs siirtokuntien armeijan varhaisista kuuluisista voitoista oli kenraali George Washingtonin voitto hesseniläisistä Trentonin taistelussa joulukuussa 1776. Vaikka sota päättyi brittien häviöön, noin 3 000 entistä hesseniläistä palkkasoturia asettui sodan jälkeen pysyvästi asumaan Yhdysvaltoihin.
Hesseniläiset palkkasoturit palvelivat Englantia vielä Fredrik II:n seuraajan maakreivi Vilhelm IX:n kaudella Ranskan vallankumoussodissa ja vuoden 1798 Irlannin kapinan tukahduttamisessa. Järjestely päättyi kun Hessen-Kassel menetti itsenäisyytensä Napoleonin sotien aikana vuonna 1806.
Populaarikulttuurissa
Hesseniläisiin palkkasotureihin on viitattu useasti amerikkalaisessa populaarikulttuurissa. Esimerkiksi kirjailija Washington Irvingin kuuluisassa novelissa The Legend of Sleepy Hollow esiintyvän päättömän ratsumiehen sanotaan olevan kuolleen hesseniläisen haamu.
Inkeri Toikka
Toikan isä oli taidemaalari Arvo Iissalo. Toikka opiskeli taidetta Turun piirustuskoulussa ja keramiikkaa Taideteollisessa oppilaitoksessa keramiikkataiteen osastolla, josta hän valmistui vuonna 1955. Hän työskenteli valmistuttuaan Arabia Oy:n taideteollisuusosastolla vuosina 1955–1958. Kesän 1956 hän oli harjoittelijana Nuutajärven lasitehtaalla.
Inkeri Toikka avioitui Oiva Toikan kanssa vuonna 1957, ja he muuttivat Sodankylään Oiva Toikan opettajatyön vuoksi. Vuonna 1963 he palasivat Nuutajärvelle, jossa Oiva työskenteli lasitehtaan muotoilijana ja Inkeri Toikka opettajana. 1970-luvulta alkaen myös Inkeri Toikka työskenteli lasitehtaalla. He muuttivat Helsinkiin 1990-luvulla. Heillä on kolme lasta.
Mainostajan hakemisto
Mainostajan hakemisto on vuodesta 1965 lähtien julkaistu markkinointiviestintäalan hakemisto. Ajantasaisessa verkkopalvelussa ovat mukana niin mainostajat kuin palveluntarjoajatkin, yhteensä noin 900 yritystä, 6 500 henkilöä ja 400 työtä. Mainostajan hakemisto auttaa löytämään yhteistyökumppaneita muun muassa mainostoimistojen, digitaalisen viestinnän toimistojen, kirjapainojen, mallitoimistojen, mainosvalokuvaajien ja useiden muiden alan palveluita tuottavien yritysten keskuudesta. Hakemistossa on mahdollista myös vertailla palveluyritysten tunnuslukuja, asiakkaita ja tuntihintoja sekä tutustua yritysten työnäytteisiin.
Mainostajan hakemistoa julkaisee Mainostajien liitto. Palvelun pääasiallisia käyttäjiä ovat noin 3 000 markkinoinnin päättäjää liiton jäsenyrityksissä.
Basil Poledouris
Basilis ”Basil” Konstantine Poledouris (21. elokuuta 1945 – 8. marraskuuta 2006) oli yhdysvaltalainen säveltäjä, joka sävelsi musiikkia elokuviin ja televisio-ohjelmiin. Hän voitti Emmy-palkinnon Vaarojen maa -televisiominisarjan sävellyksestään.
Poledouris syntyi Missourin Kansas Cityssä 21. elokuuta 1945. Hänen uranvalintaansa vaikuttivat muun muassa hänen Kreikan ortodoksinen kasvatuksensa, minkä takia hän oli usein kirkossa jumalanpalveluksissa mukana ja kuunteli lumoutuneena kuoromusiikkia, sekä säveltäjät Alfred Newman ja Miklós Rózsa, joiden elokuvasävellyksiä Poledouris ihaili. Poledouris aloitti pianonsoiton seitsemänvuotiaana. Hän opiskeli elokuvantekoa ja musiikkia Etelä-Kalifornian yliopistossa, jonka arkistoissa säilytetään yhä useita lyhytelokuvia, joiden teossa Poledouris oli mukana. Yliopistossa hän tapasi ohjaajat John Miliusin ja Randal Kleiserin, joiden kanssa hän myöhemmin työskenteli säveltäjänä. Poledouris sävelsi vuonna 1985 musiikin Paul Verhoevenin ohjaamaan elokuvaan Lihaa ja verta. Myöhemmin Poledouris sävelsi musiikin useisiin Verhoevenin elokuviin.
Poledourisin orkestraaliset sävellykset tulivat nopeasti tunnetuksi, ja hän sai mainetta sävellyksistään elokuvissa Sininen laguuni (1980, ohj. Kleiser), Conan – barbaari (1982, ohj. Milius), jota monet pitävät yhtenä mainioimmista elokuvasävellyksistä,  Conan hävittäjä (1984), Punainen vaara (1984, ohj. Milius), RoboCop (1987, ohj. Verhoeven), Punaisen lokakuun metsästys (1990), Free Willy – Pelastakaa Willy (1993) sekä sen jatko-osasta, Starship Troopers – Universumin sotilaat (1997, ohj. Verhoeven) ja Rakkaudesta peliin (1999). Poledouris sävelsi ”The Tradition of the Gamesin” vuoden 1996 kesäolympialaisten avausseremoniaan.
Poledouris meni naimisiin Bobbien kanssa vuonna 1969. He saivat kaksi tytärtä; Zoë (s. 1973) ja Alexis. Vanhempi tytär Zoë on näyttelijä ja elokuvasäveltäjä, joka toisinaan sävelsi isänsä kanssa elokuvien soundtrackeja. Poledouris vietti elämänsä viimeiset neljä vuotta Vashonissa Washingtonin osavaltiossa ja kuoli 61-vuotiaana syöpään 8. marraskuuta 2006.
Adèle Kindt
Elämäkerta
Marie-Adélaïde syntyi Brysselissä. Hänen vanhempansa olivat Charles Kindt ja Marie-Anne Bultos, joista äiti oli teatterinjohtaja Herman Bultosin tytär. Kindt sai koulutuksen piirtämiseen kaivertaja Antoine Cardoninilta. Maalausta hän opiskeli François-Joseph Navezin johdolla ja myös taidemaalari Jacques-Louis David on tukenut Kindtin pyrkymyksiä.
Maatutkimuslaitos
Valtion maatutkimuslaitos oli aiemmin Suomessa viranomainen, jonka tehtävänä oli suorittaa maaperän tieteellisiä tutkimuksia maanviljelyksen tarpeita varten.
Adèle Kindt
Elämäkerta
Vaikka Kindt olikin saanut koulutusta uusklassismiin, romanttikka oli hänen pääasiallinen teoksissaan hyödyntämä tyyli. Hänen varhaisissa teoksissaan oli monia historiallisia kohtauksia. Hänen teoksistaan vuoden 1930 Belgian vallankumousta kuvaava Épisode des journées de septembre 1830 pidetään hänen mestariteoksenaan ja se on esillä Brysselin kaupunginmuseossa Grand-Placella.
Maatutkimuslaitos
Laitos sijaitsi Helsingissä, ja se oli hallinnollisesti maataloushallituksen alainen.
Maatutkimuslaitoksen tehtävät ja henkilöstö
Maatutkimuslaitoksen tehtävänä oli selvittää Suomen agrogeologiaa sekä tieteellisesti tutkia Suomen maalajeja ja maatyyppejä. Se toimitti agrogeologisia kartoituksia ja inventointitutkimuksia, suoritti fysikaalisia, kemiallisia ja mikrobiologisia erikoistutkimuksia maapohjan erilaisten viljelysominaisuuksien selvittämiseksi sekä teki kenttätutkimuksia maavaihtelujen vaikutuksesta kasvillisuuteen. Lisäksi laitoksen tehtävänä oli tutkia maalajien teknillistä käyttökelpoisuutta.
Adèle Kindt
Elämäkerta
1840-luvun jälkeen Kindt maalasi paljon vähemmän kunnianhimoisia teoksia, enimmäkseen muotokuvia. Vaikka hän mukautti tyylinsä vastaamaan muuttuvaa yleisön makua, hän ei koskaan saavuttanut varhaisen uransa menestystä. Hän kuoli Brysselissä 88-vuotiaana. Hänen kuolemastaan ​​ilmoitettiin Le Patriote -lehdessä 12. toukokuuta 1893 Brysselin kaupungissa syntyneiden, kuolleiden ja avioliittojen rekisteröintien yhteydessä.
Maatutkimuslaitos
Maatutkimuslaitoksen tehtävät ja henkilöstö
Maatutkimuslaitos suoritti erikseen vahvistettavan taksan mukaista korvausta vastaan tutkimuksia laitoksen toimialalta sen puitteissa, miten laitoksen työvoima tähän riitti, sekä toimitti sarjajulkaisuja maatutkimuksen alalta.
Maatutkimuslaitoksessa oli johtaja, vanhempi agrogeologi, nuorempi agrogeologi, laboraattori sekä tarpeellinen määrä apulaisia.
Lakiviitteet
<references group=L />
Adèle Kindt
Elämäkerta
Hänen nuoremmat sisarensa Clara ja Laurence olivat myös maisemamaalareita, samoin kuin hänen kälynsä Isabelle Kindt-Van Assche.
Indoli
Indoli (C8H7N) on heterosyklinen aromaattinen yhdiste. Sen rakenteessa bentseenirenkaaseen on fuusioitunut viisiatominen pyrrolirengas. Indolia käytetään hajusteena ja orgaanisessa synteesissä erityisesti lääkeainemolekyylejä syntetisoitaessa. Useat luonnonyhdisteet sisältävät indolin rakenteen. Indolista käytetään myös nimityksiä 1-bentso[b]pyrroli, 2,3-bentsopyrroli ja bentsopyrroli. Indoli on isomeerinen isoindolin ja indolitsiinin kanssa.
Ominaisuudet
Huoneenlämpötilassa indoli on valkoista kiinteää ainetta. Se ei liukene kovin hyvin veteen, mutta runsaasti etanoliin ja dietyylieetteriin. Pieninä pitoisuuksina sillä on mieto kukkaismainen tuoksu, mutta suurina pitoisuuksina se on pahanhajuista.
Indoli on tasomainen ja sillä on 10 π-elektronia ja nämä täyttävät aromaattisuuden edellytyksenä olevan Hückellin säännön ja rengasrakenne on täysin konjugoitunut. Varsinkin pyrrolirengas on elektronirikas, koska typellä on elektroneja luovuttava luonne. Indoliliuokset ovat lähes neutraaleja (pKa 16,7), mutta indolin typpiatomi voi protonoitua erittäin happamissa olosuhteissa tai luovuttaa protonin erittäin emäksisissä olosuhteissa.
Valmistus
Indolia voidaan erottaa jakotislaamalla kivihiiltä 245–255 °C:n lämpötilassa. Kivihiili sisältää indolia noin 0,2%. Indolin kiehumispiste on vain 0,3 °C astetta alhaisempi kuin bifenyylillä, joten tislauksen jälkeen on indolin joukossa epäpuhtauksina bifenyyliä, josta se erotetaan sulattamalla kaliumhydroksidin kanssa, jolloin muodostuu indolin kaliumsuola.Tämän jälkeen indoli vielä puhdistetaan uudelleenkiteyttämällä käyttäen liuottimina hiilivetyjä.
center|500px
Muista valmistusmenetelmistä fenyylihydratsoneja käyttävä Fischerin indolisynteesi, joka on sigmatrooppinen reaktio, soveltuu parhaiten substituoitujen indolien valmistukseen. Leimgruber-Batcho-synteesi on tehokas indolin ja sen johdannaisten valmistusmenetelmä. Siinä o-nitrotolueeni reagoi dimetyyliformamidin asetaalin ja pyrrolidiinin kanssa muodostaen β-(o-nitrofenyyli)enamiinin, joka voidaan pelkistää indoliksi. Pelkistämiseen on kehitetty useita eri pelkistimiä.
Reaktioita
Indolia hapettamalla voidaan valmistaa indigoa ja pelkistämällä indoliinia. Happokäsittelyillä se muodostaa erilaisia polymerisoitumistuotteita.
Indolin pyrrolirengas reagoi elektrofiilisella aromaattisella substituutioreaktiolla. Substituutioreaktiotapahtuu yleensä kolmosasemassa olevaan hiileen eikä kakkoshiileen kuten yleensä pyrrolirenkaan sisältävissä yhdisteissä. Tällaisia reaktiota ovat muun muassa halogenointi, nitraus, sulfonointi, alkylointi ja Friedel–Crafts-asylointi. Poikkeava substoituentin paikka selittyy elektronitiheydellä ja eri välituotteiden välisillä energiaeroilla. Kolmoshiilessä oleva substituentti muodostaa välituotteen, jonka aromaattisuus palautuu huomattavasti helpommin kuin, jos substituentti olisi kakkoshiilessä.
Käyttö
Indolia esiintyy muun muassa jasmiinin eteerisissä öljyissä ja sitä myös lisätään hajusteisiin. Se on myös tärkeä lähtöaine ja välituote lääkeaineiden synteesissä ja siitä valmistetaan muun muassa bioteknisesti aminohappo tryptofaania.
Viipurin Reipas (jääpallo)
Viipurin Reipas on Viipurissa vuonna 1891 perustettu urheilu- ja voimisteluseura. Jatkosodan jälkeen Reippaan seurayhteisö evakuoitui Lahteen, missä seura jatkoi toimintaansa. Reippaan paras sijoitus jääpallon SM-sarjassa on vuoden 1953 neljäs sija.
Historia
Voimistelu- ja urheiluseura Viipurin Reipas perustettiin vuonna 1891 ja jääpallo tuli Reippaan ohjelmaan vuonna 1907. Reipas oli yksi niistä seuroista, jotka pelasivat maan ensimmäisestä jääpallomestaruudesta vuonna 1908. Reipas hävisi oman ottelunsa Helsingin IFK:lle. Myös seuraavina kausina Reipas karsiutui jatkosta ensimmäisen ja toisen kierroksen otteluissa. Vuonna 1912 Reipas sai lisää paikallisvastustajia, kun sen ja Viipurin IFK:n lisäksi Suomen Lyseoiden Urheilijat muodosti oman jääpallojoukkueen ja samaan aikaan perustettiin Viipurin Bandy ja Jalkapalloseura, myöhempi Sudet.
Vuodesta 1915 lähtien Reipas osallistui kaikkiin cup-muotosiin SM-kilpailuihin. Reippaan jääpallojoukkue oli 1920-luvullakin hyvää keskitasoa, mutta sen kohtalona oli aina karsiutua mestaruuscupista muita viipurilaisseuroja vastaan pelattaessa. 1930-luvullakin jääpallo pysyi Reippaan ohjelmassa useamman joukkueen voimin, vaikka ilman huippumenestystä. Jääpallon vuonna 1931 perustetussa mestaruussarjassa seura ei Viipurin aikoina pelannut.
Merlin (täsmennyssivu)
Merlin voi tarkoittaa esimerkiksi seuraavia:
Viipurin Reipas (jääpallo)
Historia
Jatkosodan seurauksena Viipurin Reippaan seurayhteisö evakuoitui Lahteen vuonna 1944 ja seura jatkoi siellä toimintaansa. Seura jatkoi Viipurin Reippaan nimellä aina 1960-luvulle asti, jonka jälkeen toiminta jatkui Lahden Reippaan nimellä.
Ensimmäisinä Lahden vuosina seura pelasi alemmilla sarjatasoilla. Vuonna 1948 Reipas voitti Suomensarjan lohkonsa ja nousi SM-sarjaan kaudeksi 1949. Ennen ensimmäisen mestaruussarjakauden alkua 1949, ei Reippaan joukkueella ollut jään puutteen vuoksi mahdollisuutta harjoitusotteluihin ennen sarjan alkamista. Ensimmäiseen otteluun Lahdessa saatiin vastustajaksi viipurilaispelaajista koottu Helsingin Hukat. Yleisöä otteluun tuli lähes tuhat henkeä, joiden kannustamana Reipas voitti 5-3. Reipas selvisi sarjassa itälohkon neljänneksi, ja vakiinnutti seuraavinakin kausina paikkansa sarjan keskikastissa.
Vuoden 1953 SM-sarjakausi oli Reippaan paras, kun joukkue sijoittui neljänneksi samalla pistemäärällä kuin pronssijoukkue WP-35. Kaudesta alkoi laskukausi, joka vei joukkueen 1954 kahdeksanneksi ja vuonna1955 yhdeksänneksi. Uusintaottelussa putoamisesta Veitsiluodon Vastus päihitti Reippaan. Reipas teki kuitenkin mestaruussarjaan vain yhden vuoden visiitin, sillä se ei kauden 1959-60 mestaruussarjassa saanut ainoatakaan pistettä. Junioreiden puolella Reippaan menestys oli 1950-luvun lopulla parempaa, kun se eteni pari kertaa aina loppuotteluun asti, mestaruutta Lahteen ei kuitenkaan tullut.
Merlin (täsmennyssivu)
Henkilönnimenä:
Avotaivutus
Avotaivutus on kouluratsastusliike, jossa hevonen kulkee vinosti poikittaisessa asennossa suoraan eteen taipuen samalla kaulasta ja rungosta sekä asettuu liikkeen suunnasta poispäin. Avotaivutus on kokoava liike.
Käyttö
Avotaivutus voimisteluttaa hevosen takajalkoja ja parantaa lavan liikkuvuutta. Se myös parantaa ratsastajan apujen koordinaatiota, opettaa hallitsemaan ja siirtämään hevosen etuosaa sekä auttaa ratsastajaa huomaamaan hevosen toispuolisuutta tai vinoutta.
Suoritus
Ratsastaja aloittaa avotaivutuksen johtamalla hevosen etuosan kaviouran sisäpuolelle asettaen samalla hevosta etenemisen suunnasta poispäin. Sisäpohje ohjaa satulavyön kohdalla hevosta taipumaan rungostaan ja pysymään uralla. Ulkopohje ohjaa hieman satulavyön takana hevosen takaosan asentoa ja tukee ulkotakajalan alleastuntaa. Ulko-ohja tukee ulkopohkeen apua sekä asetusta ja johdattaa hevosta kulkusuuntaan.
Hevonen kulkee noin 30 asteen kulmassa kaviouraan nähden siten, että sen jalat liikkuvat kolmella eri linjalla: takajalat kaviouralla ja etujalat kaviouran sisäpuolella. Avotaivutusta suoraan edestä katsottuna nähdään vain kolme jalkaa, sillä ulkoetujalka peittää sisätakajalan. Avotaivutuksen poikituskulmaa ei tule liioitella, sillä mitä jyrkemmin hevonen poikittaa, sitä vähemmän se taipuu. Hevosen tulee taipua avotaivutuksessa koko vartalollaan.
Ratsastaja päättää liikkeen ohjaamalla hevosen etuosan takaisin kaviouralle ulko-ohjalla johtaen. Lopuksi hevonen suoristetaan.
Jeffrey Scott
Jeffrey Scott (s. 7. toukokuuta 1952 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen kolme kertaa Daytime Emmyllä palkittu televisiokäsikirjoittaja.
Elämäkerta
Scott syntyi Los Angelesissa Norman Maurerille, joka loi ensimmäisen 3D-sarjakuvan ja Joan Howardille vuonna 1952. Hänen isänsä ja isoisänsä ollessa kuuluisia käsikirjoittajia, tuottajia ja ohjaajia Scott pääsi jo nuorella iällä muun muassa Columbia Picturesin elokuviin The Three Stooges Go Around the World in a Daze ja The Outlaws Is Coming. Tuolloin hän ei ajatellut tulevansa kirjoittajaksi vaan pikemminkin näyttelijäksi, arkkitehdiksi tai lakimieheksi.
Ura
Opiskeltuaan collegessa Scottilla oli osa-aika työnä sarjakuvien tussaaminen. Myöhemmin hänen isänsä, joka työskenteli Hanna-Barberan tuottamassa Superystävissä käsikirjoitusten editorina, pyysi poikaansa tulemaan erään työntekijän tilalle, joka lopetti työnsä kesken kaiken. Oltuaan apulaistarina editori Scott pian huomasi olevansa puolen vuoden sisällä Superystävät-animaation pääeditori ja käsikirjoitti myös sarjan jaksoja. Vuosia myöhemmin hän saavutti menestystä Pikkumuppetit-animaatiosarjan myötä, josta Scott saavutti kolmen Daytime Emmyn lisäksi Humanitas Prizen vuonna 1985. Sarjan kautta hän pääsi työskentelemään Turtles – mutanttikilpikonniin sen ollessa myös CBS:n televisio-ohjelmistossa. Lisäksi Scott oli työskennellyt sarjan luoneen Fred Wolfin kanssa James Bond Juniorissa vuonna 1991. Päästyään mukaan Turtleseihin hän sai käsikirjoittaa 10. tuotantokauden kaikki kahdeksan jaksoa.
Keltainen
thumb|200px|Keltaisen sävyjä Keltainen on väri, jonka ihminen aistii silloin, kun silmän verkkokalvon pitkäaaltoiseen ja keskipitkään valoon herkät tappisolut reagoivat suunnilleen yhtä voimakkaasti, mutta vuorostaan lyhytaaltoiselle valolle herkät tappisolut eivät reagoi juuri lainkaan.
Keltainen väriaistimus syntyy esimerkiksi monokromaattisesta valoärsykkeestä, jossa on pelkästään 575 nanometrin aallonpituutta (spektrin keltainen). Toisaalta keltainen väriaistimus syntyy myös sekoituksesta, jossa on sopivassa suhteessa esimerkiksi 530 nanometrin vihreää ja 650 nanometrin punaista valoa. Silmään tuleva valo on siis näissä tilanteissa aivan erilaista, mutta ihminen näkee molemmat keltaisina. Ilmiötä kutsutaan metameriaksi.
Tyypillisiä keltaisia kohteita luonnossa ovat sitruuna, kananmunan keltuainen sekä monet kukat, kuten voikukka. Monet myrkylliset eläimet varoittavat myrkyllisyydestään keltaisella värillä, muun muassa ampiaiset, gilaliskot ja monet nuolimyrkkysammakot.
Keltaisen värin tuottaminen tekniikassa
Televisiossa ja tietokonenäytöissä käytetyssä RGB-värimallissa keltainen väriaistimus saadaan aikaan näyttämällä vihreää ja punaista valoa niin lähekkäin, että ne ihmisen näköjärjestelmässä sekoittuvat. Paperille painettaessa tai tulostettaessa käytetään usein CMYK-mallia, jossa yksi musteista on keltainen (Y).
Värikoordinaatit
Tietokoneen kuvaruudun RGB-värivalojen keltaisen maksimiarvot skaalalla 0–255 ovat seuraavat:
Mike Gartner
Michael Alfred Gartner (s. 29. lokakuuta 1959 Ottawa, Ontario, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija. Oikea laitahyökkääjä Gartner pelasi 19 kautta National Hockey Leaguessa seuroinaan Washington Capitals, Minnesota North Stars, New York Rangers, Toronto Maple Leafs ja Phoenix Coyotes. Hän ehti pelata myös yhden kauden sittemmin lakkautetun World Hockey Association -liigan Cincinnati Stingersissä.
Hän pelasi NHL:ssä 1432 ottelua. Niissä Mike Gartner teki 708 maalia, antoi 627 maalisyöttöä (yhteensä 1335 tehopistettä) ja sai 1159 minuuttia jäähyjä. Play off -otteluissa Gartnerin saldo oli 122 ottelua, 43 maalia, 50 maalisyöttöä, 93 tehopistettä ja 125 jäähyminuuttia.
Gartner on yksi maineikkaimmista pelaajista, jotka eivät voittaneet Stanley Cupia. Hän olisi saavuttanut mestaruuden 1994, jos New York Rangers ei olisi kaupannut häntä kesken kauden Torontoon. Gartner on Phil Housleyn jälkeen toiseksi eniten NHL-otteluita pelannut pelaaja ilman Stanley Cupin voittoa.
Dimetyyliformamidi
Dimetyyliformamidi (C3H7NO) on amideihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Sitä käytetään liuottimena sekä orgaanisessa synteesissä.
Ominaisuudet
Huoneenlämpötilassa dimetyyliformamidi on väritöntä nestettä. Se liukenee erittäin hyvin veteen ja liukenee myös useisiin orgaanisiin liuottimiin, kuten etanoliin, dietyylieetteriin ja aromaattisiin hiilivetyihin. Alifaattisiin hiilivetyihin se sen sijaan liukenee heikosti. Vesiliuoksissa se hydrolysoituu hitaasti dimetyyliamiiniksi ja muurahaishapoksi. Vahvat emäkset ja eräät siirtymämetallit katalysoivat reaktiota.
Dimetyyliformamidi on suhteellisen reagoimatonta, mutta saattaa reagoida hyvin kiivaasti halogenoitujen hiilivetyjen sekä voimakkaiden pelkistimien tai hapettimien kanssa, jopa räjähtäen. Yhdisteen suuri dielektrinen vakio, laaja nestemäisen olomuodon lämpötila-alue, aproottisuus ja alhainen haihtuvuus tekevät siitä hyvän liuottimen. Se kykenee liuottamaan myös molekyylimassaltaan hyvin suuria molekyylejä, kuten muoveja. Dimetyyliformamidi liuottaa myös useita epäorgaanisia yhdisteitä, kuten rauta(III)kloridia, kaliumjodidia, litiumkloridia ja natriumperkloraattia.
Valmistus ja käyttö
Ensimmäisen kerran dimetyyliformamidia valmistettiin vuonna 1893 kuumentamalla metyyliformiaatin ja dimetyyliammoniumkloridin seosta. Nykyään teollisuudessa yhdistettä valmistetaan kahdella tavalla. Metanolista valmistetaan ensin metyyliformiaattia metanolin ja hiilimonoksidin välisellä reaktiolla. Tämän jälkeen metyyliformiaatti reagoi dimetyyliamiinin kanssa 60–120 °C lämpötilassa. Tässä prosessissa ei tarvita katalyyttiä. Toinen tapa valmistaa dimetyyliformamidia on dimetyyliamiinin ja hiilimonoksidin välinen reaktio. Katalyyttinä käytetään emästä, kuten natriummetoksidia tai emäksisiä ioninvaihtohartseja. Lopullinen tuote puhdistetaan tislaamalla.
Suurin dimetyyliformamidin käyttökohde on liuottimena polyakryylinitriilikuitujen valmistuksessa. Lisäksi yhdiste liuottaa monia muita polymeerejä kuten polyestereitä, polyimidejä, polyuretaaneja, hartseja ja lakkoja. Sitä käytetään myös liuottimena valmistettaessa lääkeaineita, kuten kortisolia, dihydrostreptomysiiniä, amfoterisiiniä ja griseofulviinia. Dimetyyliformamidilla on käyttöä myös lämmönsiirto- ja jäähdytysnesteenä.
William L. Shirer
William L. Shirer oli yhdysvaltalainen toimittaja ja historioitsija.
Shirer työskenteli muun muassa Chicago Tribune -lehdelle ja CBS-radioyhtiölle. Hän oli CBS:n Saksan-toimittaja kolmannen valtakunnan aikana 1934–1940 ja raportoi Saksan sodankäyntiä Berliinistä käsin. Hänen kirjoistaan on suomennettu Kolmannen valtakunnan nousu ja tuho.
A/D-muunnin
A/D-muunnin eli analogia-digitaalimuunnin on elektroniikassa laite, joka muuntaa jatkuvan analogisen signaalin – esimerkiksi jännitteen – arvoja digitaalisiksi lukuarvoiksi. (D/A-muunnin eli digitaali-analogiamuunnin suorittaa päinvastaisen operaation.)
Digitaalisessa muodossa signaalia voidaan käsitellä monin tavoin tietokoneella tai signaalien käsittelyyn suunnitellulla erityisellä digitaalisella signaaliprosessorilla. A/D muuntimia käytetään esimerkiksi matkapuhelimissa, digitaalisissa tallennusvälineissä ja mittalaitteissa.
Erottelukyky
A/D-muuntimen erottelukyky eli resoluutio kertoo kuinka monella numerolla tai bitillä muunnin muuntaa analogisen signaalin digitaaliseksi arvoksi. Ominaisuutta voidaan kutsua myös näytteenottosyvyydeksi. Esimerkiksi 8-bittisen muuntimen resoluutio on 256, sillä 28 = 256 – eli kahdeksan bitin avulla voidaan esittää 256 eri arvoa.
Muunnosnopeus
Näytteenottotaajuus kertoo kuinka usein muunnos tehdään eli kuinka monta näytettä signaalista otetaan yhdessä sekunnissa. A/D muuntimen suurin näytteenottotaajuus riippuu siitä mikä on yhteen muunnokseen tarvittava aika. Nyquistin teoreeman mukaan digitoitavasta signaalista täytyy ottaa näytteitä vähintään kaksi kertaa niin suurella taajuudella kuin korkein taajuus, joka halutaan tallennettavaksi.
Esimerkiksi ISDN-järjestelmässä käytetyssä pulssikoodimodulaatiossa puhekanavalla voidaan välittää äänitaajuuksia aina 4 kHz saakka, mikä merkitsee, että näytteenottotaajuuden pitää olla 8 kHz. Jokainen ääninäyte muunnetaan 8-bittiseksi arvoksi, mistä näytteenottotaajuuden perusteella voidaan laskea ISDN-peruskanavan siirtonopeus 8 bit * 8 kHz = 64 kbit/s.
Muunnosaika
Signaalin mittaamiseen ja muuntamiseen kuluu käytännön komponenteilla hieman aikaa. Jotta mittaus olisi mahdollisimman luotettava, täytyy mitattavan suureen pysyä vakiona mittauksen ajan. A/D-muuntimessa tämä tapahtuu näytteenotto- ja pitopiirin avulla.
Tyypit
Useimmat A/D-muuntimet ovat lineaarisia, mikä tarkoittaa niiden muunnoksen tuloksen olevan suoraan verrannollinen muunnettavan signaalin voimakkuuteen. On olemassa myös logaritmisia muuntimia.
Quiros (1895)
Quiros oli Espanjan laivaston Quiros-luokan tykkivene.
Valmistus
Alus tilattiin Wanpoasta Hongkongista, missä köli laskettiin 1895. Alus laskettiin vesille vielä samana vuonna ja otettiin palvelukseen vuonna 1896.
Erik
Erik on skandinaavinen miehen etunimi. Se on muunnos norjalaisesta nimestä Eiríkr, joka tulee sanoista ei ’aina’ ja ríkr ’hallitsija’.
Quiros (1895)
Palvelus
Alus siirrettiin 1896 Filippiineille, jossa se taisteli kapinallisia vastaan. Espanjan–Yhdysvaltain sodan alkaessa alus oli tarkoitus siirtää Espanjaan, mutta siirto osoittautui liian kalliiksi. Helmikuussa 1900 alus myytiin Yhdysvalloille ja se poistettiin alusluettelosta.
Yhdysvaltain laivastossa
Alus liitettiin 14. maaliskuuta 1900 Yhdysvaltain laivastoon ja se osallistui Filippiinien ja Yhdysvaltain välisiin sotatoimiin. Alus upotettiin maalilaivana vuonna 1923.
Erik
Tunnettuja Erik-nimisiä
Erik-nimiset kuninkaat on lueteltu artikkelissa Eerik.
Flames of War
Flames of War on toiseen maailmansotaan sijoittuva 15 mm:n pienoismallipeli. Armeijat joilla voi pelata ovat maat jotka olivat jollain tavalla mukana toisessa maailmansodassa, näihin lukeutuvat muun muassa Saksa, Iso-Britannia, USA, Ranska, Neuvostoliitto, Italia ja muita pienempiä maita, esimerkiksi Romania, Unkari ja Suomi. Flames of Warista on julkaistu myös Vietnamin sotaan sijoittuva laajennus, nimeltään Tour of Duty. Laajennus käsittelee Vietnamin sodan taisteluita vuosilta 1965-1971, USA:n, Pohjois-Vietnamin, Etelä-Vietnamin, FNL:n, Australian ja Uuden-Seelannin armeijoiden joukoilla.
FS Provence (1913)
Provence oli Ranskan laivaston Bretagne-luokan taistelulaiva kummassakin maailmansodassa.
Valmistus
Alus tilattiin Arsenal de Lorientilta, missä köli laskettiin 1. toukokuuta 1912. Alus laskettiin vesille 20. huhtikuuta 1913 ja otettiin palvelukseen 20. huhtikuuta 1913.
Flames of War
Flames of War -tuotteet valmistetaan suurimmaksi osaksi metallista mutta tietyistä tuotteista voi löytyä myös muoviosia. Jalkaväki-yksiköitä ei tarvitse koota koska ne ovat valmiiksi koottuja.
Fjodor Fjodorov
Fjodor Viktorovitš Fjodorov (, s. 11. kesäkuuta 1981 Apatity, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä.
Fjodorovin isoveli Sergei Fjodorov on myös jääkiekkoilija.
Seurajoukkueissa
Fjodorov siirtyi Pohjois-Amerikkaan jääkiekon perässä jo teini-ikäisenä. Hän pelasi alaikäisenä alasarjoissa sekä OHL-juniorisarjassa Windsor Spitfiresissa ja Sudbury Wolvesissa. NHL:ään Fjodorovin varasi Tampa Bay Lightning vuoden 1999 varaustilaisuudessa. Tampa Bay ja Fjodorov eivät tehneet sopimusta missään vaiheessa, joten hän oli uudestaan varattavissa vuoden 2001 varaustilaisuudessa. kuudennella kierroksella numerolla 182 ja toistamiseen Vancouver Canucks vuonna 2001 kolmannella kierroksella numerolla 66. Fjodorovin ensimmäinen ammattilaiskausi 2001–2002 meni pilalle silmävamman takia. Hän oli melkein koko kauden 2001–2002 sivussa kaukaloista ja pelasi vain 10 ottelua AHL:n Manitoba Moosessa ja ECHL:n Columbia Infernossa. Kauden 2002–2003 harjoituskaudella Fjodorov vakiinnutti Vancouver-johdon ja raivasi tiensä NHL-kokoonpanoon. Hän putosi kuitenkin alkukauden jälkeen takaisin AHL:ään ja Manitobaan. Seuraavalla kaudellakin Fjodorovin NHL-pelit jäivät muutamaan.
Kaudeksi 2004–2005 Fjodorov palasi kotimaahansa Venäjälle, jossa hän pelasi Superliigaa Spartak Moskovan ja Metallurg Magnitogorskin riveissä. Moskovan edustajien mukaan Fjodorovin olisi pitänyt palata myös seuraavaksi kaudeksi joukkueeseen. Näin ei kuitenkaan käynyt, sillä Fjodorovin mielestä heidän sopimus oli rauennut. Välitystuomioistuimen päätöksellä Fjororov ei tarvinnut palata kaudeksi 2005–2006 Moskovaan. Fjodorov palasi NHL:ään, jossa Canucks kauppasi hänet New York Rangersiin vaihdossa slovakkihyökkääjä Jozef Balejiin, mutta kausi kului jälleen enimmäkseen farmissa AHL:ssa Hartford Wolf Packissa ja Syracuse Crunchissa, jossa hän pelasi lainasopimuksella.
FS Provence (1913)
Palvelus
Britannian kuninkaallisen laivaston hyökätessä 3. heinäkuuta 1940 Oraniin operaatio Catapultissa alus vaurioitui pahoin ja se ajettiin uppoamisen estämiseksi rantaan. Alus siirrettiin tilapäiskorjausten jälkeen Touloniin telakalle. Alus upotettiin 27. marraskuuta 1942 Ranskan laivaston mukana Toulonissa, jotta se ei joutuisi saksalaisten käsiin. Saksalaiset nostivat 11. heinäkuuta 1943 hylyn ja sen 340 millimetrin tykit siirrettiin rannikkotykistölle Saint Mandierin linnakkeeseen.
Fjodor Fjodorov
Maajoukkueessa
Venäjän nuorismaajoukkueissa Fjodorov edusti kerran maataan arvoturnauksessa. Hän oli mukana Venäjän joukkueessa alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa 1999.
Keväällä 2005 hän osallistui Itävallassa järjestettyihin MM-kilpailuihin osana Venäjän joukkuetta, joka sijoittui turnauksessa pronssille.
FS Provence (1913)
Palvelus
Alus upotettiin 1944 sulkulaivaksi, mistä se nostettiin huhtikuussa 1949 romutettavaksi.
Keittiö
thumb|250px|Keskiaikainen saksalainen keittiö [[kaakeliuunilla (1485/1505).]] Keittiö on ruoan valmistukseen tarkoitettu huone tai tila. Nykyaikaisen asunnon keittiössä on jääkaappi, liesi, mikroaaltouuni, liesituuletin ja juokseva kuuma- ja kylmä vesi astioiden pesua ja ruokien puhdistusta varten. Lisäksi yleisiä varusteita keittiöissä ovat astianpesukone, pakastin sekä erilaiset pienkoneet kuten tehosekoitin. Keittiössä on myös kaapistoja ruokailuvälineiden ja astioiden säilytystä ja kuivausta varten. Myös leivinuuni on mahdollinen.
Keittiötyypit
Keittiöitä on monenlaisia. Pienimpiin ei mahdu ruokapöytää, jolloin tarvitaan erillinen ruokailutila. Ruokailutilana saattaa olla olohuone tai erillinen ruokasali. Jos keittiöön ei mahdu pöytää, puhutaan keittokomerosta. Pienimmillään keittiön toiminnot tapahtuvat keittotilassa, joka yleensä on samassa huonetilassa kuin jokin asuinhuoneista.
Isoissa keittiöissä liesi työpöytineen saattaa sijaita keskellä huonetta saarekkeena.
Baarikeittiön toisella seinällä on ylä- ja alakaapiston välissä avoin tai avattava tila, josta on yhteys ruokailutilaan tai olohuoneeseen. Avattua tilaa voidaan käyttää itse ruokailuun, jolloin keittiön tuolit saattavat olla pitkäjalkaisia baarituoleja.
Sigma 50mm f/1.4 EX DG HSM
thumb|Sigma 50mm f/1.4 EX DG HSM Sigma 50mm f/1.4 EX DG HSM on kiinteäpolttovälinen objektiivi, jota on saatavilla Canonin, Nikonin, Pentaxin, Konica Minoltan, Sonyn ja Four Thirds bajonetilla. 50mm polttovälin ansiosta objektiivi soveltuu yleiskäyttöön, mutta myös muotokuvaukseen. Pieni aukkoarvo mahdollistaa kuvauksen myös epäotollisissa valo-olosuhteissa. HSM ultraäänimoottori mahdollistaa jatkuvan manuaalitarkennuksen automaattitarkennuksen rinnalla.
Keittiö
Keittiötyypit
Tupakeittiössä keittiö ja olohuone sijaitsevat samassa huonetilassa, ilman erottavaa seinää tai kaapistoa.
Toisinaan omakotitaloissa rakennetaan keittiön välittömään läheisyyteen ulko-ovi helpottamaan kulkua pihalle. Tällöin ei tarvitse kiertää koko taloa hakeakseen marjoja, vihanneksia ja yrttejä kasvimaalta, tai tarjotakseen ruokaa pihan puolella, patiolla tai terassilla.
Apukeittiö ei ole keittiö vaan pikemminkin kodinhoitohuone.
Keittiön suunnittelu
Keittiö tulisi suunnitella siten, että liesi, vesipiste ja jääkaappi muodostavat kolmion jossa yhden sivun pituus on sama, ja korkeintaan neljä askelta. Suunnittelussa kannattaa huomioida myös riittävä kaappimäärä, jotta kaikille ruokailuvälineille on oma paikkansa. Kylmälaitteita ja uunia tai liettä ei ole suositeltavaa sijoittaa lähekkäin. Keittiökaappien välitila on yleensä noin 45–55 cm, vanhemmissa keittöissä jopa alle 40 cm. Keittiön materiaaleiksi kannattaa valita helppohoitoisia ja helposti puhtaana pidettäviä materiaaleja.
Nykyään keittiöissä käytetään usein paljon laatikostoja, jotka ovat helppokäyttöisiä ja parantavat kaappien hyötyastetta. Myös nurkkamekanismien käyttäminen on järkevää. Keittiövalmistajilla löytyy useita erilaisia kaappien käyttöä helpottavia mekanismeja.
Modernin keittiön historiaa
Nykyaikaisen keittiösuunnittelun lähtökohtana pidetään Frankfurtin keittiötä, joka suunniteltiin Saksassa 1920-luvulla työssäkäyvän perheenemännän kotiaskareiden helpottamiseksi ja tehokkaan asuntotuotannon edistämiseksi. Sen edeltäjänä, välivaiheena irtokalusteista ja avohyllyistä muodostuvan keittiön ja kiintokalustekeittiön välillä voidaan pitää Suomessakin yleistä vapaasti seisovaa, korkeaa astiakaappia, jonka ala- ja yläkaappien väliin jää työtaso ja noin 30 cm korkea välitila. Yhdysvalloissa tämän kaappityypin kehitti indianalainen The Hoosier Manufacturing Co. perinteisen leipurinkaapin pohjalta, ja se tuli tunnetuksi nimellä ”Hoosier cabinet”.
Frankfurtin keittiökoulukunnan rinnalla myös müncheniläiset arkkitehdit suunnittelivat 1920-luvulla sosiaalista asuntorakentamista, mutta piirsivät keittiöt isommiksi ja lasiseinällä yhteyteen olohuoneen kanssa. Näin perheenemäntä saattoi keittiötöitä tehdessään olla jatkuvassa yhteydessä muun perheen kanssa.
Vuonna 1930 Frankfurtin keittiö esiteltiin näyttelyssä Tukholmassa. Tästä alkoi kehittyä ruotsalainen keittiöstandardi, ja toisen maailmansodan jälkeen Frankfurtin keittiö ikään kuin lanseerattiin uudelleen Saksassa nimellä ”ruotsalainen keittiö”. Standardimitoin toteutettavasta kiintokalustekeittiöstä tuli 1900-luvun loppuvuosikymmenten mittaan kotikeittiösuunnittelun perusratkaisu kaikkialla maailmassa.
Roman von Ungern-Sternberg
thumb|220px|right|Roman Fjodorovitš von Ungern-Sternberg, n. 1919. Ungern-Sternbergillä on yllään improvisoitu univormu, joka koostuu Venäjän keisarillisen armeijan tunnuksilla koristellusta mongolialaisesta perinneasusta. Roman Fjodorovitš Ungern von Sternberg (, 22. tammikuuta 1886 Graz, Itävalta – 15. syyskuuta 1921 Novonikolajevsk, Venäjä), oli Venäjän sisällissodan aikana bolševikkeja vastaan taistellut kenraaliluutnantti, myöhemmin Mongoliaa hetken aikaa hallinnut itsenäinen sotaherra.
Alun perin nimeltään Nikolai Robert Max Baron von Ungern-Sternberg kantanut paroni muutti nimensä myöhemmin muotoon Roman Fjodorovitš Ungern von Sternberg.
Ungern-Sternbergin suku
thumb|200px|Ungern-Sternberg lapsena [[kasakka|kasakan asussa]] Ungern-Sternberg syntyi Itävallan Grazissa, mutta hänen juurensa olivat Venäjän keisarikuntaan kuuluneen Viron Hiidenmaalla. Hän kuului Viron baltiansaksalaiseen aatelistoon. Hänen esi-isänsä Ungern-suvun puolelta olivat Viroon 1200-luvulla tulleita saksalaisritareita, Sternberg-suku taas oli Suomessakin vaikuttanut ruotsalainen aatelissuku. Ungern-Sternbergien kartano Hiidenmaalla on nykyisin turistinähtävyys. Suomessa suvusta muistuttaa Ungern-Sternbergin bastioni, joka kuuluu Loviisan 1700-luvulla rakennettuihin linnoituslaitteisiin. Tunnettuja sukuun kuuluvia suomalaisia ovat muun muassa arkkitehti Erich von Ungern-Sternberg (1910–1989) ja Metsäteollisuus ry:n entinen kauppapoliittinen johtaja Claes von Ungern-Sternberg.
Ensimmäinen maailmansota
Roman von Ungern-Sternberg valmistui Pavlovskin sotilasakatemiasta ja taisteli ensimmäisessä maailmansodassa. Ennen sitä hän oli palvellut Siperiassa ja tutustunut sikäläisiin paimentolaisväestöihin, kuten burjaatteihin ja mongoleihin. Ensimmäisessä maailmansodassa Ungern-Sternbergiä pidettiin erittäin urheana, mutta tasapainottomana upseerina. Kenraali Wrangel mainitsi muistelmissaan, että häntä arvelutti ylentää Ungernia. Vuoden 1917 helmikuun vallankumouksen jälkeen väliaikainen hallitus lähetti Ungernin Venäjän kaukoitään Grigori Semjonovin kanssa johtamaan alueen sotilaallista haltuunottoa.
Venäjän sisällissota
Bolševikkien kaapattua vallan lokakuun vallankumouksessa Semjonov ja hänen apurinsa Ungern-Sternberg asettuivat heitä vastaan. Seuraavina kuukausina Ungern-Sternberg hankki itselleen lisänimen Verinen paroni paikallisen väestön ja alaistensa erittäin julman kohtelun vuoksi. Hänet tunnettiin myös nimillä Hullu paroni ja Brutaali Buddha johtuen hänen erittäin omituisesta käytöksestään ja kiinnostuksestaan itämaisia oppeja kohtaan, jotka hän käsitti hyvin omintakeisesti. Semjonov ja Ungern-Sternberg eivät antibolševismistaan huolimatta olleet osa Venäjän valkoista vastarintaliikettä, vaan kieltäytyvät tunnustamasta valkoisten johtajaa amiraali Aleksandr Koltšakia. Sen sijaan heitä tukivat japanilaiset rahallisesti ja aseellisesti. Japanin tavoitteena oli muodostaa Venäjän kaukoitään sen hallitsema nukkevaltio. Valkoisille johtajille tämä oli suuri uhka. Ungern-Sternbergin sekalainen armeija koostui venäläisistä, kasakoista ja burjaattialkuasukkaista. Ungern-Sternbergin joukko ryösteli edullisesta asemastaan käsin sekä punaisten että valkoistenkin junakuljetuksia. Semjonovin ja Ungern-Sternbergin ryöstöiskut Vladivostokista Siperian rautatietä kulkeneisiin tarvikejuniin haittasivat pahoin valkoisen amiraalin Koltšakin operaatioita Uralilla.
Vuonna 1920 Ungern-Sternberg erosi Semjonovista ja ryhtyi itsenäiseksi sotaherraksi. Hän uskoi monarkian olevan ainoa yhteiskuntajärjestelmä, joka kykenisi pelastamaan läntisen maailman korruptiolta ja itsetuholta. Hän haaveili myös Qing-dynastian palauttamisesta Kiinan valtaistuimelle ja kaukoidän kansojen yhdistymisestä sen alle. Fanaattisena juutalaisvihaajana hän oli julkaissut vuonna 1918 manifestin, jonka mukaan kaikki Venäjän juutalaiset ja komissaarit tulee tuhota. Hän toivoi myös syrjäytetyn Nikolai II:n nuoremman veljen Mikael II:n nousua Venäjän valtaistuimelle. Ungern-Sternbergin miehet teurastivat juutalaisia aina heitä tavatessaan, usein hyvin barbaarisella tavalla kuten nylkemällä heitä elävältä. Koska ensimmäinen maailmansota oli hajottanut Venäjän juutalaisille määrätyn asuma-alueen, monet heistä olivat paenneet kaukoitään.
Mongolian sotaherra
thumb|200px|Bogdo-kaani
Vuoden 1919 jälkeen Mongolia oli Kiinan tasavallan joukkojen miehittämä. Vuoden 1920 loppupuolella tai vuoden 1921 alkupuolella Ungern-Stenbergin joukot saapuivat Mongoliaan kiinalaisten syrjäyttämän kuninkaallisen ja uskonnollisen johtajan Bogd Khanin kutsumina "vapauttajina". Tammikuussa 1921 Ungern-Sternberg pyrki useaan otteeseen valloittamaan pääkaupungin Urgan (nyk. Ulan Bator), mutta hänet torjuttiin ja hän kärsi raskaita tappioita. Ungern-Sternberg määräsi sytytettäväksi suuren määrän nuotioita kaupunkia ympäröille kukkuloille, antaen ymmärtää että sitä piiritti suuri armeija. Helmikuussa 1921 hän ajoi kiinalaiset kaupungista ilman taisteluja. Paroni nostatti Bogdo-kaanin takaisin valtaan mutta piti tätä kontrollissaan.
13. maaliskuuta Mongolia julistautui itsenäiseksi monarkiaksi, jonka diktaattoriksi tuli Ungern-Sternberg, ja hengelliseksi johtajaksi Bogdo-kaani. Ungern-Sternbergin ajatusmaailma oli kummallinen sekoitus venäläistä nationalismia ja itämaisia uskomuksia, kuten buddhalaisuutta. Hän uskoi olevansa Tsingis-kaanin reinkarnaatio, mistä johtuen hänestä on käytetty nimitystä Ungern-kaani. Hänen lyhyt hallituskautensa Mongoliassa oli ryöstelyn ja väestöön kohdistuneen terrorin leimaama. Toisaalta hänen kannattajansa väittivät hänen tehneen merkittäviä uudistuksia, kuten kehittäneen katujen puhtaanapitoa ja viemäriverkostoa, ja edistäneen hengellistä elämää ja uskonnollista suvaitsevaisuutta muita paitsi juutalaisia kohtaan.
Tiibetin 13. Dalai Lama tuki Ungern-Sternbergiä ja lähetti tämän avuksi oman henkivartijansa ja satoja sotilaita.
Puna-armeijan avustuksella Sühbaatar löi Ungern-Sternbergin joukot Mongoliassa. Toukokuussa Ungern-Sternberg yritti Neuvosto-Venäjän alueisiin kuuluneiden alueiden valtausta Troitskosavskin lähellä. Touko- ja kesäkuun alkumenestysten jälkeen puna-armeijan vastahyökkäys heinä- ja elokuussa tuhosi Ungern-Sternbergin armeijan. Omat sotilaat luovuttivat hänet bolševikeille 21. elokuuta 1921. Nopean sotilastuomioistuinkäsittelyn jälkeen Ungern-Sternberg teloitettiin ampumalla Novosibirskissa 15. syyskuuta.
Muinaisten pyhien miesten reinkarnaationa pidetty Bogdo-kaani oli niin arvostettu Mongoliassa, että Ungern-Sternbergin syrjäyttämisen jälkeen hän sai jäädä rajoitettuun valtaan muutamaksi vuodeksi kuolemaansa asti. Maata hallitsivat kuitenkin tosiasiallisesti kommunistit. Bogdo-kaanin kuoltua 1924 Mongolia muutettiin virallisesti kommunistiseksi kansantasavallaksi, ja maan johto ilmoitti, ettei uusia reinkarnaatioita enää tulisi.
Kirjallisuutta
Sebag Montefiore, Simon: Ihmishirviöt : maailmanhistorian julmimmat ihmiset (2010) ISBN 978-951-20-8073-1
Rudolf Maister
Rudolf Maister (29. maaliskuuta 1874 – 26. heinäkuuta 1934) oli slovenialainen kenraali ja runoilija.
Elämäkerta
thumb|vasen|Maisterin komentamia sloveenijoukkoja [[Slovenian lippu|Slovenian lipun kanssa valokuvassa vuonna 1919 .]] Rudolf Maister syntyi Kamnikissa 29. maaliskuuta 1874 ja hän opiskeli ensin koulussaa Ljubljananassa ja jatkoi opintojaan kadettikoulussa Wienissä liittyen valmistuttuaan Itävalta-Unkarin armeijaan. Maister oli ylentynyt luutnantiksi vuonna 1885.
Ensimmäisessä maailmansodassa Maister oli ylennyt majuriksi. Hän otti osaa taisteluihin Mariborin suunnalla. Ensimmäinen maailmansota johti lopulta Itävalta-Unkarin kaksoismonarkian luhistumiseen. Maister oli luonut siteitä sloveenipoliitikkoihin ja 1. marraskuuta 1918 hänen komentamansa joukot ottivat haltuunsa alueet Ala-Steiermarkissa ja Mariborin ympäristössä. Samassa kuussa Maister kokosi noin 2 000 sloveenisotilaan joukon, jotka hänen komennuksessaan alkoivat riisua aseista Itävalta-Unkarille vielä uskollisia joukkoja. Toukokuussa 1919 hänen komentamansa osastot valtasivat myös osia Kärntenistä.
Vuoden 1920 Saint-Germainin rauhan mukaan Etelä-Steiermarkista ja Mariborista tuli osa Serbien, kroaattien ja sloveenien kuningaskuntaa. Etelä-Kärntenissä järjestettäisiin puolestaan kansanäänestys alueen kohtalosta. Lopulta 10. lokakuuta 1920 järjestetyssä äänestyksessä 59 % kannatti alueen liittämistä Itävaltaan. Maister toimi sittemmin Mariborin kuvernöörinä ja vuosien 1921–1923 välillä hän johti Italian vastaisesta rajasta sopinutta komissiota. Maister jäi eläkkeelle vuonna 1923. Hän kuoli Unecissa lähellä Rakekia 26. heinäkuuta 1934.
Maisterin kirjoituksia julkaistiin hänen kuolemansa jälkeen teoksena Boj za Maribor 1918–1919: Spominski zbornik ob sedemdesetletnici bojev za Maribor. Eläessään hän oli julkaissut myös runokokoelman Poezije. Maisterille on sittemmin pystytetty muistomerkkejä Kamnikiin, Mariboriin ja Ljubljanaan. Sloveniassa vuodesta 2005 lähtien 23. marraskuuta vietetty Rudolf Maisterin päivä on kansallinen juhlapäivä.
Wilhelm Gabriel Lagus
thumb|right|Wilhelm Gabriel Lagus Wilhelm Gabriel Lagus (25. heinäkuuta 1786 – 18. joulukuuta 1859 Helsinki) oli suomalainen lakitieteen professori, historioitsija ja Helsingin yliopiston rehtori.
Lagus opiskeli vuodesta 1802 lakia Uppsalassa ja hänestä tuli filosofian tohtori ja juridiikan lisensiaatti 1812. Hän oli Helsingin yliopiston yleisen lainopin professori 1823–1852 ja siviililainopin ja roomalaisen oikeuden professori 1853–1858. Yliopiston rehtorina hän oli 1845–1848. Hän oli yksi Suomen tiedeseuran perustajista. Tutkimuksissaan hän käsitteli Suomen historian aiheita, ja keräsi niihin liittyvän laajan asiakirja-aineiston, josta osa on nykyisin Kansallisarkiston erillinen Laguksen kokoelma.