cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Luettelo ruotsalaisista koiraroduista
Ruotsalaiset koirarodut ovat kaikki käyttökoiria paikalliseen pitkät perinteet omaavaan metsästyskulttuuriin pohjautuen, suurosa joko hirvi- tai ajokoiria, mutta niihin lukeutuu myös karjapaimenena toiminut länsigöötanmaanpystykorva ja tanskalais-ruotsalainen pihakoira. Myös gråhund luettiin pitkään virallisten ruotsalaisten rotujen joukkoon, mutta vuodesta 1981 alkaen se jakautui jämtlanninpystykorvaksi ja harmaaksi norjanhirvikoiraksi. Tanskalainen strellufinajokoira on nykyisin liitetty samaksi roduksi dreeverin kanssa.
Ruotsin kennelliitto SKK ja Pohjoismainen kennelunioni PKU ovat hyväksyneet muutaman rodun, joita FCI ei tunnusta. Ruotsin kennelliiton ensimmäisen puheenjohtajan mukaan nimettyä hamiltoninajokoiraa pidetään yleensä maan kansalliskoirana, mutta joidenkin lähteiden mukaan se olisi jämtlanninpystykorva.
Piha-ja paimenkoirat
Pihakoirilla on ollut monenlaisia tehtäviä: tuholaisten tappaminen, pihapiirin vahtiminen ja karjan paimennus. Monet niistä ovat ns. "monitoimi"-koiria, koska ne soveltuvat useampaan edellä mainituista tehtävistä. Ruotsissa tyypillisiä pystykorvatyyppisiä pihakoiria ovat olleet pohjoisen ruotsinlapinkoira ja etelän länsigöötanmaanpystykorva. Fenotyypiltään täysin toisenlainen pihakoirarotu löytyy vielä etelämmästä, tanskalais-ruotsalainen pihakoira – johon arvellaan vaikuttaneen ainakin pinserin ja englantilaisen terrierin. Nykyisin perinteisten piha- ja paimenkoirien tehtävänä on yhä enenevässä määrin toimia seurakoirina.
Hirvikoirat
Pohjois-Ruotsin suurella metsäalueella on perinteisesti tarvittu hyviä hirvikoiria. 1900-luvulla on kehitetty ja jalostettu nykyiseen muotoonsa kolme rotua – jämtlanninpystykorva, valkoinen ruotsinhirvikoira ja hälleforsinkoira. Ruotsissa suosituin hirven metsästykseen käytettävä rotu on jämtlanninpystykorva, jonka jälkeen tulee harmaa norjanhirvikoira. 2000-luvun alussa ruotsalaisten hirvikoirarotujen rekisteröinti on alkanut laskea, luultavasti hirvikannan hupenemisen takia.
Ajokoirat
Ajokoiria tiedetään esiintyneen Ruotsissa jo 1500-luvulla. Ne ovat kuitenkin alun perin kotoisin idemmästä ja etelämmästä. Sana stövare ("ajokoira") esiintyy ensikerran 1400-luvun ruotsi-latina-sanakirjassa, ja se on johdettu alasaksan termistä stöber (sanasta stöbern, "etsiä", "jäljittää" tai "jahdata"). Vuonna 1526 kuningas Kustaa Vaasa pyysi kirjeitse muutamaa hyvää ajokoiraa, ja vuonna 1581 Kaarle IX lahjoitti kuningas Sigismundille sekä ajo- että vinttikoiria. Noin sata vuotta myöhemmin senaikaiset kuninkaalliset metsästivät ajokoirilla jäniksiä ja mäyriä Billingenin kukkuloilla.
Ruotsin valtakunnan aikana noin vuosina 1611–1718 sodittujen lukuisten sotien myötä ruotsalaiset näkivät ajokoirametsästystä muissa maissa ja toivat uudet tekniikat takaisin kotimaahansa - tuoden samalla mukanaan myös kyseiseen metsästykseen soveltuvia koiria. Ajokoirilla metsästyksestä tuli suosittua Ruotsissa kuitenkin vasta 1700-luvulla. Ainoastaan aatelisto sai metsästää aina vuoteen 1789 asti, jolloin tavallinen kansa – mm. maanviljelijät – sai myös oikeuden metsästää.
1700-luvun lopulla ja 1800-luvun alussa Saksasta, Englannista ja Ranskasta tuotiin maahan lisää ajokoiria. Osa senaikaisista smoolanninajokoirista risteytettiin pohjoissaksalaisten ajokoirien kanssa. Useita paikallisia, suhteellisen homogeenisiä ajokoiria kehittyi. Vuodet 1815–1865 olivat ruotsalaisten ajokoirien kulta-aikaa, minkä jälkeen tarvittiin jälleen uusia sukulinjoja ja nykyaikaisempia jalostusmenetelmiä.
Johann Heinrich Alsted
Johann Heinrich Alsted (maaliskuu 1588 – 9. marraskuuta 1638) oli saksalainen protestanttinen teologi, filosofi ja ensyklopedisti. Hän toimi jonkin aikaa filosofian ja teologian professorina Herbornissa, Nassaussa, ja myöhemmin Weissenburgissa (nykyisessä Alba Iuliassa) Transilvaniassa, jossa hän pysyi kuolemaansa saakka.
Luettelo ruotsalaisista koiraroduista
Ajokoirat
Länsi-Götanmaalla sijainnutta Kavlåsin maatilaa voidaan pitää yläluokan metsästyskeskuksena, missä von Essenin perhe tarjosi metsästystä lukuisille vierailleen. Sieltä löytyi kaikentyyppisiä metsästyskoiria: lintukoiria, vinttikoiria ja ajokoiria. 1800-luvun alussa Kavlåsin ajokoiria pidettiin koko Ruotsin parhaina. Ne jaettiin kahteen ryhmään: pieniin ja suurin ajueisiin. Molempien populaatioiden alkuperä oli todennäköisesti von Essenin Koillis-Saksan Stralsundista tuomissa koirissa, jotka edustivat holsteinilaista rotua eli niin sanottua augustenburger-rotua. Pieni ajue koostui lähinnä Smoolannista tuoduista musta-ruskea-valkoisista yksilöistä, jotka soveltuivat jäniksen metsästykseen. Suuri ajue koostui punakeltaisista koirista, joilla oli toisinaan valkoiset merkit ja tumma satula, ja ne soveltuivat vastaavasti ketun metsästykseen. Valitettavasti rabiesepidemian myötä kaikki Kavlåsin koirat ammuttiin – joitain yksilöitä oli kuitenkin ehtinyt kulkeutua maatilalta muualle jo aiempina vuosina, joten ne pääsivät vaikuttamaan uudempien rotujen perimään.
Johann Heinrich Alsted
Alsted oli kalvinisti, joka kannatti ramismia sekä Ramon Llullin metodia. Alstedin tunnetuimpia teoksia on Encyclopaedia eli Encyclopaedia Cursus Philosophici (1630), jonka ansiosta häntä on pidetty yhtenä merkittävimmistä ensyklopedisteista. Alstedin, Clemens Timplerin ja Bartolomaeus Keckermannin ensyklopedisissa teoksissa ontologian tehtävänä oli asettaa kukin tiede omalle paikalleen.
Luettelo ruotsalaisista koiraroduista
Ajokoirat
Hovimetsänhoitaja von Greiff risteytti keskenään Saksasta tuotuja ajokoiria ja smoolantilaisia koiria, koska hänen mielestään niiden jälkeläisistä tuli parhaita ajokoiria. Kuollessaan hän oli testamentannut parhaat yksilönsä Pantherin ja Dianan metsästyskumppanilleen de Geerille. Ennen kuin de Geer sai koirat, uppsalalainen ravintoloitsija-metsästäjä Berglin piti niitä vuoden itsellään, ja tämä teetti niillä pentueen. Kyseisen pentueen koirista tuli Fiholm- ja Säby-Engsö-sukulinjojen kantayksilöitä, ja täten ne jättivät perimänsä ruotsalaisten ajokoirien jalostukseen.
Yksi aikansa suurimmista ruotsalaisista kynologeista oli kapteeni O.B. Rydholm. Yleisen käsityksen mukaan ruotsalaiset ajokoirat olivat enenevissä määrin rappeutumassa, joten hän päätti tuoda maahan brittiläisiä ajokoiria. Nämä koirat risteytettiin ratsuväen kapteeni Carbonnierin maahan tuomien sveitsiläisten koirien kanssa, minkä tuloksena syntyi ns. englantilais-sveitsiläinen ajokoirien sukulinja. Siitä tuli suosittu ja kuuluisa, ja se paransi vanhempia ajokoiralinjoja. Rydholmin koirista ei koskaan muodostunut virallista rotua, mutta ne tulivat myöhemmin vaikuttamaan nykyisiin ajokoiriin.
1800-luvun alussa pääkersantti Gyllensvärd omisti ajokoiria, joita pidettiin "smoolantilaisena rotuna" ja joiden juuret olivat Saksassa. Ne olivat joko töpöhäntäisiä tai täysin hännättömiä. Ne olivat nopeita, sisukkaita, energisiä ja hyviä metsästäjiä, mutta niillä oli taipumus hyökätä laiduntavien lampaiden kimppuun. Ylimetsänhoitaja C.P. Grothin omistamat koirat polveutuivat englanninkettukoirien ja ruotsalais-saksalaisten "smoolantilaista rotua" edustaneiden ajokoirien välisistä risteytyksistä. Niiden alkuperä johtaa juurensa vuoteen 1863, jolloin syntyi ensimmäinen pentue. Grothin koirat soveltuivat hyvin sekä jäniksen että ketun metsästykseen, ja ne saavuttivat mainetta ja suosiota. Ne tunnettiin myös nimillä mariestad-rotu ja krut- och kämpestammen – näistä jälkimmäinen tuli sukulinjaan vaikuttaneiden yksilöiden nimistä. Myös sukulinjat hahrska, kvarnagård ja ryberg olivat aikoinaan merkittäviä, joskin lähes kaikki niistä olivat enemmän tai vähemmän samaan populaatioon kuuluvia. Jotkin näistä sukulinjoista kuolivat sukupuuttoon, mutta osa sulautui nykyisiin ajokoirarotuihin, jotka yhtenäistyivät 1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alussa.
Alun perin ajokoirat metsästivät ajueina ja tappoivat riistan itse, mutta nykyisin ne ajavat yksittäin ja lähinnä jäljittävät saaliin. Ajokoiria käytetään lähes joka puolella Ruotsia, ja ne metsästävät lähinnä jäniksiä ja kettuja. Kauriita isojen ajokoirien kanssa ei voi metsästää, minkä vuoksi niillä ei ole synnynnäistä taipumusta kauriin ajamiseen – sen sijaan matalaraajainen dreeveri jäljittää pienriistan lisäksi myös kauriita. 2000-luvun alussa tiettyjen ajokoirarotujen rekisteröinti on alkanut laskea. Sekä smoolannin- että schillerinajokoiran geenipoolia on yritetty laajentaa risteytyksillä sukulaisrotujen kanssa.
Haukkuvat lintukoirat
Haukkuvien puuhun ajavien koirien käytön uskotaan olevan yksi vanhimmista metsästysmuodoista. Siinä koira etsii linnun itse, pelästyttää sen lähimpään puuhun, asettuu puun juurelle ja ilmoittaa löydöstään haukkumalla. Pääasiallista riistaa ovat metsot ja teerit, mutta myös pyyt. Varsinainen metsästyskausi on syksyllä, mutta talvisin harrastetaan ns. "puunlatva"-metsästystä.
Richard Ludwig
Richard Ludwig (22. toukokuuta 1877 Frankfurt am Main – 10. elokuuta 1946 Königstein im Taunus) oli saksalainen rugbynpelaaja. Hän edusti SC 1880 Frankfurt -seuraa. Hän kilpaili vuoden 1900 kesäolympialaisissa Pariisissa ja oli siellä mukana saamassa hopeaa. Hän oli Erich Ludwigin veli.
Luettelo ruotsalaisista koiraroduista
Haukkuvat lintukoirat
Ruotsissa esiintyy kahdenlaisia haukkuvia lintukoiria: pohjanpystykorva sekä maahan tuotu suomenpystykorva; näistä jälkimmäinen on kuitenkin kaksi kertaa paikallista rotua yleisempi. Yksi syy tähän on, että Suomessa suomenpystykorvaa ollaan jalostettu lintukoiraksi jo 1900-luvun alusta alkaen. Vaikka kumpaakin rotua nimitetään haukkuviksi lintukoiriksi, niitä molempia voidaan käyttää mm. näädän ja hirven metsästykseen.
Monika Lindeman
Monika Lindeman (ent. Kyrölä, s. 19. syyskuuta 1985 Espoo ) on suomalainen näyttelijä. Lindeman esittää draamasarjassa Salatut elämät Linda Eerikäistä.
Lindeman on koulutukseltaan teatteritaiteen maisteri ja teatteri-ilmaisunohjaaja. Hän on opiskellut näyttelijätyönoppia myös vaasalaisessa ruotsinkielisessä ammattikorkeakoulussa.
Lindeman on näytellyt muun muassa eri teatteriryhmissä Britanniassa sekä Suomessa ylioppilasteatteri Rampissa sekä Wasa Teaterissa. Hän on ollut myös juontajana Radio Vaasassa.
Yksityiselämä
Lindeman avioitui heinäkuussa 2016 brittiläisen Darren McStayn kanssa. Heillä on vuonna 2017 syntynyt poika ja vuonna 2021 syntynyt tytär.
Leimahduspiste
Leimahduspiste on alin lämpötila, jossa nesteestä normaalipaineessa haihtuu niin paljon höyryjä, että ne muodostavat nestepinnan päällä olevan ilman kanssa palavan kaasuseoksen. Leimahduspisteen lämpötila voidaan ilmaista joko lyhenteellä c.c. eli closed cup, jolloin mittaus on tehty suljetun astian menetelmällä tai lyhenteellä o.c. eli open cup, jolloin mittaus on tehty avoimen astian menetelmällä.
Eräiden aineiden leimahduspisteitä [°C]
Ruokaöljyjen leimahduspisteitä [°C]
Nesteet saattavat syttyä myös leimahduspisteensä alapuolella olevissa lämpötiloissa, jos ne ovat erittäin hienojakoisessa sumumaisessa muodossa tai ovat koostuneet eri jakeista kuten öljytuotteet. Nesteseoksien leimahduspiste voi olla alempi kuin yksittäisten seoksessa olevien aineiden leimahduspisteet.
Nesteen leimahduspiste määritetään nostamalla hitaasti nesteen lämpötilaa, kunnes nesteen pinnasta alkaa vapautua höyryjä. Kun höyryt muodostavat oikean suhteen ilman kanssa, syntyy höyryn ja hapen syttyvä seos. Tämä voidaan todeta pinnan yläpuolelle viedyn pistoliekin avulla, jolloin liekki leiskahtaa koko nestepinnan yli. Alin lämpötila, jossa tämä leiskahdus tapahtuu on nesteen leimahduspiste. Kun pistoliekki poistetaan, nestepinta ei kuitenkaan syty palamaan. Mikäli nestettä lämmitetään edelleen ja höyryn määrä kasvaa tarpeeksi, voi syttyä allaspalo, joka ei sammu itsestään ennen polttoaineen tai hapen loppumista.
Aineiden leimahduspisteet on otettava huomioon aineiden kuljetuksissa ja varastoinnissa paloturvallisuuden kannalta.
Moottoripyöräilyn Amerikan Grand Prix 2014
Amerikan Grand Prix 2014 oli MotoGP-kauden toinen osakilpailu. Se ajettiin 13. huhtikuuta Circuit of the Americasin radalla.
Jorma Vennola
Jorma Vennola (s. 1943 Helsinki) on suomalainen teollinen muotoilija. Hän on työskennellyt vuodesta 1970 alkaen erilaisten teollisten muotoiluprojektien parissa. Työuransa hän aloitti Princetonissa Yhdysvalloissa Creative Playthings -yhtiön lelusuunnittelijana. Vennola on myös suunnitellut muun muassa Oraksen ensimmäisiä muovikuorisia ja kosketusvapaita hanoja. Lisäksi hän on muotoillut lasia ja suunnitellut kotitalouskoneita.
Vennola on saanut seuraavat tunnustukset työstään:
Carl Ludwig Hablitz
Carl Ludwig Hablitz (1752, Königsberg – 1821, Pietari) oli venäjänjuutalainen kasvi- ja eläintieteilijä. Venäläiseltä nimeltään hän oli Karl Ivanovitš Gablits.
1769 hän osallistui Samuel Gottlieb Gmelininin kanssa tutkimusretkelle Donille, Volgalle ja Kaukasukselle. 1781 hän osallistui Kaspianmeren tutkimusretkelle.
1783–1802 hän oli Krimin varakuvernööri. 1785 hän julkaisi teoksen Krimin alueen luonnosta, Physical description of Taurichesky area, its position and three empires of nature.
Spawn (elokuva)
Spawn on vuonna 1997 julkaistu Mark A.Z. Dippén ohjaama elokuva.
Carl Ludwig Hablitz
Hablitz kuvaili ja nimesi lukuisia lintulajeja, muun muassa hanhikorppikotkan.
Hablitzin nimeämien kasvien tieteellisen nimen perässä käytetään nimen jälkeen liitettävää auktorilyhennettä Hablitz. Hanhikorppikotkan auktoriviittauksessa hänen nimensä on muotoiltu Hablizl.
Spawn (elokuva)
Juoni
Myöhemmin Simmons pääsee helvettiin, jossa hän tekee sopimuksen Paholaisen eli Malebolgian kanssa ja hän pääsee takaisin Maahan. Mutta Al muistaa vain Wynnin ja vaimonsa, Wandan (Theresa Randle), hänen kaverinsa on kuitenkin nainut Wandan hänen kuoltua. Al taas saa tietää,että hänen pomonsa aikoo vapauttaa vaarallisen viruksen, jotta helvetin armeija pääsee maahan. Kiusakseen Simmons saa demoni Silpojan eli Klovnin (John Leguizamo) joka pyrkii ajamaan hänet hulluuden partaalle.
Niin Alin on valittava hyvyys tai pahuus. Avukseen hän saa kuolemattoman taistelija Gogliostron (Nicol Williamson). Hänkin on entinen palkkasoturi joka on vuosisatoja aiemmin petetty samalla tavoin kuin Simmons ja etsii sovitusta teoilleen.
Peruskuivatus
thumb|210px|Tulvatasanne Peruskuivatus on termi, jolla tarkoitetaan valtaojien ja purojen kaivua peltojen kuivatuksen parantamiseksi. Peruskuivatuksella tarkoitetaan myös pengertämistä ja perkaamista. Peruskuivatuksen avulla luodaan edellytykset salaojitukselle.
Historia
Lähes tulkoon kaikki Suomen maatalousalueiden purot on perattu. Nykypäivänä perkaukset liittyvät aikaisemmin perattujen uomien kunnostamiseen. Suomen ilmaston vuoksi Suomessa edellytetään tehokkaampaa peruskuivatusta kuin muissa maissa.
Asutus on Suomessa alkujaan keskittynyt vesistöjen varsille lähinnä kulkuyhteyksin takia. Ongelmia viljelyksille tuolloin aiheuttivat vuosittain toistuvat kevättulvat, vaikka ne toivatkin mukanaan hedelmällistä lieteainesta ja ehkäisivät niittyjen sammaloitumista, haitallista tulvimista pyrittiin kuitenkin ehkäisemään. Työ oli yksityisille taloudellisesti mahdoton tehtävä, minkä takia valtiovalta otti sen itselleen 1700-luvulla ja ryhtyi tukemaan toimintaa. Vuonna 1799 perustettiin Suomea varten oma koskenperkaustoimikunta, jonka seurauksena vesistöjen perkaaminen vilkastui Lounais-Suomessa, vuonna 1816 edellisen korvasi koskenperkausjohtokunta.
Kaivettavien vesiväylien vedenjohtokyky riippuu väylän syvyyden lisäksi pohjanleveydestä ja luiskien kaltevuudesta. Pienin valtaojan pohjanleveys oli 40-50 cm ja syvyys 150 cm 1950-60-luvuilla. Kivennäismailla luiskien kaltevuus oli yleensä 1:1,125, jolloin ojan pintaleveydeksi tuli 4 metriä. Tehokkaimmaksi työvälineeksi tällaisten valtaojien kaivamiseksi todettiin telatraktorilla vedettävä valtaoja-aura. Se soveltui erityisesti vanhojen lapiolla kaivettujen ojien syventämiseen 40-60 cm:llä. Koneyhdistelmän työsaavutus oli noin 200-400 metriä valmista ojaa tunnissa.
Perusperkauksen ekologiset vaikutukset
Perinteisen maatalousuomien perkauksen seurauksena virtavesille ominainen eliöstö heikentyy. Peratussa uomassa puuttuu leveys- ja syvyysvaihtelut. Uomien monimuotoisuutta köyhdyttävät pensas- ja puukasvillisuuden raivaaminen. Ekosysteemi häiriintyy uoman perkauksen yhteydessä, sillä se on iso konkreettinen ympäristömuutos. Veden liettyminen, laadun heikkeneminen ja sameneminen ovat vesieliöitä haittaavia vaikutuksia. Luonnonuomiin kuuluneet tulva-alueet ja kosteikot usein katoavat peruskuivatustoiminnan seurauksena.
Perusperkauksen ongelmia
thumb|210px|Longinojan kunnostus
The Jeff Beck Group
Yhtye julkaisi vain kaksi albumia. Tämän jälkeen Stewart ja Wood liittyivät yhtyeeseen nimeltä The Faces. Beck jatkoi The Jeff Beck Groupia toisella kokoonpanolla vuonna 1971, mutta tämäkin yhtye hajosi jo vuotta myöhemmin.
The Jeff Beck Groupin oli määrä esiintyä Woodstockin festivaaleilla vuonna 1969, mutta konsertti peruttiin. On sanottu, että peruutuksen myötä The Jeff Beck Group menetti parhaan tilaisuutensa nousta maailmansuosioon. Yhtyeen toinen kokoonpano esiintyi Turun Ruisrockissa vuonna 1971.
Pappoksen lause
Pappoksen lause on geometrinen tulos, joka kuuluu seuraavasti: Olkoot l ja m suoria, A, B ja C suoralla l ja D, E ja F suoralla m. Olkoon, ,. Tällöin G, H ja I ovat samalla suoralla. Pappuksen lause voidaan todistaa esimerkiksi projektiivisen geometrian keinoin tai Menelaoksen lauseen avulla, mikäli mitkään kaksi suorista AB, CD ja EF eivät ole samalla suoralla.
Lauseen duaalinen muoto kuuluu seuraavasti: Leikatkoon suorat A, B ja C samassa pisteessä sekä a,b,c samassa pisteessä. Tällöin suorat x,y,z, jotka kulkevat pisteiden A∩b ja a∩B, A∩c ja a∩C, B∩c ja b∩C kautta tässä järjestyksessä, leikkaavat samassa pisteessä.
Pascalin lause on Pappoksen lauseen yleistys, minkä Blaise Pascal keksi 16-vuotiaana.
Erich Ludwig
Erich Ludwig oli saksalainen rugbynpelaaja. Hän edusti SC 1880 Frankfurt -seuraa. Hän kilpaili vuoden 1900 kesäolympialaisissa Pariisissa ja oli siellä mukana saamassa hopeaa. Hän oli Richard Ludwigin veli.
Tupla tai kuitti
pienoiskuva|Juontaja Kirsti Rautiainen ja osallistuja Erkki Tuomioja Tesvision Tupla tai kuitti -ohjelmassa vuonna 1963. Tupla tai kuitti on alkujaan Tesvision, myöhemmin MTV:n tietovisailu, jota on esitetty televisiossa useaan otteeseen: 1958, 1960–1976, 1978–1979, 1983–1987 ja 2007–2008. Ohjelmaa juonsi 1950-luvulta 1980-luvulle Kirsti Rautiainen (myöh. Pajari). Ohjelman esikuvaksi hän mainitsi Italian televisiossa suositun tietovisan, ja myös Ruotsissa oli vuonna 1957 aloitettu visa nimeltä Kvitt eller dubbelt. Idea oli peräisin yhdysvaltalaisvisasta The $64,000 Question, joka oli alun perin radio-ohjelma. Tes-TV:n ohjelmatiedoissa lokakuulla 1958 ohjelman nimi esiintyy muodossa Double or quit – tupla tai kuitti.
Ohjelmassa on kerrallaan vain yksi kilpailija. Hän on valinnut itselleen aihealueen, josta hänelle esitetään kysymyksiä. Kilpailijan on oikein vastattuaan päätettävä, haluaako hän jatkaa kisaamista (”tupla”) vai lopettaako hän (”kuitti”). Tuplan tai kuitin uudella esityskierroksella palkintosummat alkoivat 500 eurosta ja kaksinkertaistuivat kilpailijan jatkaessa. Pääpalkinto oli 16 000 euroa.
Ohjelmaa esitettiin aluksi vuosina 1958–1988. Tuolloin juontajana toimi Kirsti Rautiainen, jonka ohjelma teki siitä pisimpään Suomen televisiossa esitetyn kotimaisen visailuohjelman. Tämä ennätys on voimassa nykyäänkin. Pääpalkinnon suuruus nousi 1960-luvun tuhannesta markasta 1970-luvulla 4 000 markkaan ja vielä 1980-luvulla 5 000 markkaan.
Tuplan tai kuitti teki paluu televisioon 6. lokakuuta 2007 MTV:n juhlavuoden kunniaksi. Juontajaksi valittiin Kirsi Salo, joka juonsi aiemmin Heikoin lenkki -visailua. Ohjelman uusi versio oli Broadcastersin tuottama. Uusi versio herätti kritiikkiä heti ensimmäisenä tuotantokautenaan. Se lopetettiin vuonna 2008.
Kuuluisia voittajia
thumb|Markku Kivekäs Tupla tai kuitti-ohjelmassa vuonna 1965.
Suurimpia voittoja
16 000 euroa
8 000 euroa
Uuden Tuplan tai kuitin kritiikki
15. joulukuuta 2007 esitetyssä jaksossa kilpailija Jan Glantzin oikea vastaus hylättiin vääränä. Juontajan oikeana pitämä vastaus oli kuitenkin vanhentunutta tietoa, kun taas kilpailija käytti oikeaa ajankohtaista tietoa.
3. toukokuuta 2008 esitetyssä jaksossa kilpailija Jukka Tabell aiheenaan Pohjois-Euroopan pussikoit sai vastattavakseen kysymyksen, johon kysymyksen laatijan mielestä asiantuntijakaan ei voi vastata oikein. Tuotantoyhtiö Broadcasters oli poistanut käyttämänsä perhosasiantuntijan laatimat lisävihjeet, jotka olisivat olleet ainoa keino kysymysten tietoperäiseen ratkaisemiseen. Ohjelman tuottaja, Broadcastersin Santtu Luoto, kertoi julkisuudessa ”kysymyksen olleen vaikea, mutta siinä ei ollut virhettä”. MTV3 lopetti uuden Tuplan tai kuitin jo sen toisen kauden lopussa, keväällä 2008.
Diane Varsi
Diane Varsi (23. helmikuuta 1938 San Mateo, Kalifornia, Yhdysvallat – 19. marraskuuta 1992 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, joka oli ehdokkaana parhaan naissivuosan Oscar-palkintoon ensimmäisetä elokuvastaan Peyton Place – vihan tyyssija (1957). Varsin ura jäi lyhyeksi, sillä hän riitaantui neljän elokuvan jälkeen tuotantoyhtiö 20th Century Foxin kanssa. Varsi teki paluun sopimuksen päätyttyä 1965 ja näytteli vielä muutamissa elokuvissa.
Nuoruus
Diane Varsi syntyi vuonna 1938 San Franciscon esikaupunkialueella San Mateossa. Hän kuului beatnik-sukupolveen ja jätti koulun kesken 15-vuotiaana. Varsi meni ensimmäisen kerran naimisiin 15-vuotiaana ja toisen kerran 17-vuotiaana. Molemmat suhteet päättyivät lyhyen avioliiton jälkeen.
Uran lyhyt tähteys
Varsi alkoi 18-vuotiaana miettiä uraa elokuva-alalla ja palkkasi agentin etsimään hänelle rooleja. Hänestä ei kuitenkaan oltu kiinnostuneita, ja agentti jätti hänet vuonna 1956. Varsi opiskeli Los Angelesissa Jeff Coreyn alaisuudessa, kun tämä suositteli Peyton Place – vihan tyyssija -elokuvan ohjaajalle Mark Robsonille ujoa opiskelijaansa.
Varsi sai keskeisen roolin Peyton Placesta (1957) Allison Mackenzienä. Hän kertoi vuonna 1958 This Week -lehden haastattelussa, että rooliin valmistatuessaan hän luki alkuperäisen romaanin kuusi ja käsikirjoituksen 30 kertaa ja teki paljon muistiinpanoja Allisonin ulkonäöstä, opinnoista ja suhtautumisesta seksiin. Varsi sai elokuvasta parhaan naissivuosan Oscar-ehdokkuuden ja voitti Golden Globen parhaana uutena naisnäyttelijänä.
Peyton Placea ei oltu vielä julkaistu, kun 20th Century Fox solmi Varsin kanssa studiosopimuksen. Hän teki tämän jälkeen nopeasti kolme muutakin elokuvaa. Vuonna 1958 saivat ensi-iltansa Yksinäisiä sydämiä ja Raivoisat miehet. Rikollisessa vietissä (1959) Varsi näytteli naispääosaa.
Lähtö Foxilta ja paluu elokuva-alalle
Varsista tehtiin jo tähtinäyttelijää, mutta hänen uransa jäi kuitenkin lyhyeksi. Elokuvan Yksinäisiä sydämiä kuvauksissa hän sai hermoromahduksen ja joutui sairaalaan. Varsi ei pitänyt Hollywoodin studiojärjestelmästä ja kieltäytyi pian useista rooleista, muun muassa Kaikki unelmani -elokuvan naispääosasta. Varsin piti palata Allisonin rooliin elokuvassa Paluu Peyton Placeen, mutta hän kieltäytyi tekemästä sitä sopimuksensa puitteissa. Foxin edustajat painottivat sopimusta ja kertoivat, ettei hän saisi tehdä muuallakaan elokuvia vuoteen 1965 voimassa olevan sopimuksen takia.
Varsi muutti Vermontin Benningtoniin. Hän kertoi haastattelussa, ettei näytteleminen oli häntä tuhoavaa eikä halunnut tuntea itseänsä onnetomaksi. Varsi meni taukonsa aikana kolmannen kerran naimisiin ja sai tyttären.
Joseph Olivier
Joseph Adolphe Théophile Olivier (2. joulukuuta 1874 Pariisi – 21. toukokuuta 1901 Neuilly-sur-Seine) oli ranskalainen rugbynpelaaja. Hän kilpaili vuoden 1900 kesäolympialaisissa Pariisissa ja oli siellä mukana voittamassa kultaa.
Diane Varsi
Lähtö Foxilta ja paluu elokuva-alalle
Kun Varsin sopimus Foxin kanssa raukesi vuonna 1965, hän yritti paluuta elokuva-alalle omin ehtoineen. Hän näytteli joissakin pienen budjetin tuotannoissa, muun muassa elokuvissa Sweet Love, Bitter, Kadun hurjat ja Killers Three, sekä kaksiosaisessa minisarjassa Dr. Kildare.
Varsi ilmoitti vuonna 1971, ettei halunnut tehdä enää pienen budjetin elokuvia ja sai roolin Dalton Trumbon katkerasta sodanvastaisesta Sotilaspojasta. Varsin viimeinen elokuva oli En luvannut sinulle ruusutarhaa (1977).
Kuolema
Varsi kuoli vuonna 1992 Los Angelesissa, mihin hän oli muuttanut joitakin kuukausia ennen kuolemaansa. Varsi kuoli tyttärensä mukaan hengitystiesairauteen. Varsi sairasti myös borrelioosia.
Konakovon piiri
Piirin hallinnollinen keskus on Konakovon kaupunki. Lisäksi siihen kuuluvat Izoplitin, Kozlovon, Novozavidovskin, Radtšenkon ja Redkinon taajamat sekä 11 maalaiskuntaa:
Piirin kautta kulkee M 10 -valtatie sekä Moskovan ja Pietarin välinen päärata, josta haarautuu Konakovoon johtava sivurata. Volga muodostaa Ivankovon tekojärven, jonka alle on jäänyt historiallinen Kortševan kaupunki. Seudulla on sähköntuotantoa, koneenrakennus- ja posliiniteollisuutta. Maatalous on keskittynyt maidon ja lihan tuotantoon. Zavidovon luonnonsuojelualue käsittää 16 % pinta-alasta.
Välitön vero
Välitön vero on vero, joka tulee suoraan (välittömästi) verovelvollisen maksettavaksi ja määräytyy verovelvollisen omien tulojen perusteella. Välittömiin veroihin kuuluviksi luetaan mm. valtion ansiotulovero, kunnallisvero, yhteisövero, sairausvakuutusmaksu, työnantajan sosiaalivakuutusmaksu, kiinteistövero ja arpajaisvero.
Pete Lattu
Pete Lattu (s. 14. elokuuta 1979 Helsinki) on suomalainen näyttelijä ja kunnanvaltuutettu. Hän tuli tunnetuksi Kalle Laitelan roolista televisiosarjassa Salatut elämät vuosina 1999–2001. Kallen rooliin hän palasi kymmenen vuoden tauon jälkeen Salattujen elämien kauden 2011–2012 päätösjaksossa 8. kesäkuuta 2012.
Hän on näytellyt myös useissa esityksissä Ylioppilasteatterissa, jonka jäsen hän on. Lattu valmistui Teatterikorkeakoulusta teatteritaiteen maisteriksi vuonna 2006, ja hän työskentelee freelance-näyttelijänä muun muassa Kansallisteatterissa. Sen lisäksi hän on näytellyt esimerkiksi Apulannan musiikkivideossa ”Odotus”. Lattu on myös ääninäytellyt animaatioelokuvissa Atlantis – Kadonnut kaupunki, Atlantis – Milon paluu ja Valiant.
Lattu on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta. Hänen isosiskonsa Satu Linnapuomi on teatteriohjaaja. Lattu oli Vihreän liiton ehdokkaana Porvoossa kuntavaaleissa 2017, sai vaaleissa 199 ääntä ja tuli valituksi. Lattu oli Vihreiden ehdokkaana Porvoossa myös vuoden 2021 kuntavaaleissa. Hän sai 72 ääntä ja jäi varasijalle.
Kuorevesi (järvi)
Kuorevesi on Keski-Suomessa Jämsässä ja Pirkanmaalla Mänttä-Vilppulassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön. Järvi on antanut nimen Kuoreveden kunnalle ja siihen laskevat useimmat entisen kunnan alueen vesistä.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 2 380 hehtaaria eli 23,8 neliökilometriä. Se on 20,1 kilometriä pitkä ja 5,7 kilometriä leveä. Järvi on muodoltaan pitkänmuotoinen järvi, mutta se on erityisesti pohjoisosiltaan niemien, lahtien ja saarien pirstomaa. Eteläpäässä aukeaa laajoja jävenselkiä. Eteläpäässä sijaitsee Suinuselkä, joka on 2,3 kilometriä pitkä ja 1,0 kilometriä leveä. Sen yhdistää Vuohiselkään Saloniemen ja Korppusen välinen Suinusalmi. Vuohiselkä, joka on 2,9 kilometriä pitkä ja 1,3 kilometriä leveä, jää Suinusalmen ja Monninsalmen väliin. Monninsalmi jää Monninniemen ja Tervatehtaanniemen sekä Vohlasaaren väliin. Seuraavaa järvenosaa Kirkkoselkää riittää Särkiniemeen ja sen edustalla sijaitsevaan Kuoresalolle asti. Kirkkoselän huomattavin piirre on Kirkkoniemi, jossa sijaitsee Kuoreveden kirkko. Kirkkoniemen pohjoispäässä sijaitsee myös Käpinniemen kalliomaalaus. Kirkkoselkä on 2,7 kilometriä pitkä.
Suurimmalle järvenselälle Kovionselälle pääsee Kirkkoselältä myös Kuoresalon itäpuolelta kapeaa Marttilansalmea pitkin. Sen pohjoisena rajana toimivat alle kolmekilometriset Salmianniemi ja Kuoreniemi, joiden väliin jää 30 metriä leveä salmi. Kovionselän rannoilta työntyy eri suuntiin pitkiä lahtia ja ulos joitakin niemiä niin, että sen pohjoisosa muuttuu niiden vuoksi rikkonaiseksi. Esimerkiksi itärannasta työntyy pohjoiseen kilometrin pitkä lahti, jonka pohjukkaa kutsutaan Evälahdeksi. Selän länsirannassa on lähes neljä kilometriä pitkä lahti, jonka laajinta osaa kutsutaan Vessarinseläksi. Siitä haarautuu etelään pienempi Tervalahti, joka jää Murtoniemen suojaan.
Järven pohjoisosa on rikkonaista järvialuetta. Vesireitti jatkaa ensin Paalisen läpi Kotkanselälle, josta se jatkaa Savonselältä Pieskansaaren luokse. Vesireitti kiertää Pieskansaaren joko Likosalmen kautta taikka Käänninselän ja Isosalmen kautta Melasjärvelle. Piekasansaaren itäpuolelle jää Mäntänlahti, johon Keurusselkä laskee. Kuoreveden purkautumiskohta katsotaan olevan Melaskoski. Jo Paalinen on sokkeloinen järvenosa, mutta Kurranniemen taakse etelään jatkuu Saarikkoselkä, joka on pari kilometriä pitkä ja haarainen lahti. Myös Kotkanselältä haarautuu sokkeloisia lahtia. Itään työntyy lahti, jonka haaroja ovat Atilanlahti, Särkijärven lahti ja Riihosjärven lahti. Kotkansalmen takana työntyy länteen toinen lahti, jonka suurin pituus on 5,2 kilometriä. Siihen kuuluvat esimerkiksi Vuohiselkä, Kotalahti, Koivuselkä ja Kivilahti.
Järvessä on laskettu olevan 100 saarta. Niiden yhteispinta-ala on 115 hehtaaria, mikä on noin 4,6 % järven kokonaispinta-alasta. Saarista kahdeksan on yli hehtaarin suuruisia, 63 yli aarin ja loput 29 ovat alle aarin kokoisia. Silmämääräisesti suurin saari Kuoresaari on 1,4 kilometriä pitkä ja 600 metriä leveä. Sen pinta-ala on kartasta mitattuna yli 45 hehtaaria. Kuoresaari sijaitsee Kirkkoselän ja Kovionselän välissä. Muita suuria saaria ovat Paaliselällä sijaitseva 600 metriä pitkä Kurransaari ja Melasjärven ja Mäntänlahden välissä sijaitseva 1,3 kilometriä pitkä Pieskansaari. Sen pinta-ala on yli 35 hehtaaria. Muut saaret ovat näitä paljon pienempiä.
Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen tilavuus on 146,9 miljoonaa kuutiometriä eli 0,1469 kuutiokilometriä. Järven keskisyvyys on 6,2 metriä ja suurin syvyys on 46,3 metriä. Järven keskiosalle on luonteenomaista järvenpohjan vaihtelevat muodot. Matalikkojen ja saarten vieressä sijaitsee jyrkkärinteisiä syvänteitä ja näiden vuorottelu saa järvenpohjan ”näyttävän mäkiseltä”. Syvin kohta sijaitsee Kovionselällä Kovionsaaren ja Riuttasaaren edustalla olevassa pitkittäisessä neljä kilometriä pitkässä syvänteessä, joka kulkee Kuoresalon ja Särkiniemen välistä kohti etelää Kirkkoselälle. Sekä Kirkkoselällä että Kovionselällä on useita yli 30 metriä syviä pieniä syvänteitä. Vuohiselällä sijaitsee laajempi 25-metrinen syvänne
Järven rantaviivan pituus on 172,3 kilometriä, josta saarten rantaviivan yhteispituus on 24,5 kilometriä. Sen rannat ovat pääasiassa metsämaata, jonka yhtenäisyyttä rikkovat kulmakuntien peltoaukeat ja muut peltopalstat, sekä pohjoisosissa asuinalueet. Järven ympäristön haja-asutus muodostuu maatiloista ja rantojen vapaa-ajan asunnoista. Niille johtaa tiet järven rantoja seuraavista maanteiltä, jota ovat Mäntästä alkaen itärantoja seuraavat seututie 347, kantatie 56 ja seututie 343, eteläpäästä pohjoiseen järven länsirantoja seuraavat yhdystie 3423, yhdystie 14323, kantatie 58, yhdystie 14334 ja pohjoisrannalla uudelleen seututie 347. Kantatie 58 myös ylittää järven Kotkanselän Kaltilan kohdalla.
Pohjoisrannolla sijaitsee Mäntän keskustaajama, jonka rannoille ulottuvia kaupunginosia ovat Linjala, Isoniemi, Joenniemi, Kirkkopelto, Asemankulma ja Pättiniemi. Muu asutus on paikoin tihentynyt kyliksi tai kulmakunniksi. Näitä ovat itärannalla Kortepoukama, Riihosperä, Lahdenkylä, Myllykylä ja Joensuu sekä Suinula. Järven länsirannoilla sijaitsevat Valkamanperä, Huikuri, Kavala, Vessarinkulma, Kuoreniemi, Kaltila ja Kivilahti. Vilppulan taajama ei ulotu rantaan asti. Mänttä-Vilppulan kuntaraja ylittää järven pohjoisosan Vuohselän ja Kotkanselän kohdilta ja kulkee sieltä itään Riihossalmeä ja Riihosjärveä pitkin. Rajan eteläpuolella sijaitsee Jämsä.
Vedenlaatu
Kuoreveden humuksen lievästi värjäämä vesi on laadultaan hyvää. Järven eteläosien peltovaltaiset rannat rasittavat järveä ravinteillaan, joita joutuu hajakuormituksen kautta veteen. Vedenlaatu kuitenkin paranee veden virratessa laajojen järvenselkien kautta kohti pohjoista. Veden ravinnepitoisuudet vaihtelevat ollen karujen ja lievästi rehevöityneiden järvien tasoilla. Veden happamuustaso on lievästi hapan. Veden kerrostuneisuuskausien aikana syvänteiden vesi kerrostuu voimakkaasti. Alusveden happipitoisuudet kuluvat silloin päällysvesien happitasoa alhaisemmaksi. Toisinaan pohjan lähellä on täysin hapetonta.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Kuoreveden alueella (35.61), jonka Kuoreveden lähialueeseen (35.611) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 98,9 metriä mpy.
Järvi sijaitsee Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) eteläosissa sivussa vesireitin päävirtauksesta, joka laskee Keurusselän alueelta (35.62) vedet järven pohjoispäähän Mäntänlahteen. Tämä virtaus kulkeutuu länteen sekoittumatta muuhun järveen ja se laskee Melasjärvestä Kotaselkään (114 ha) ja siitä edelleen Ruoveteen. Kuoreveden muut järvenosat saavat pääosan vedestään järven eteläosaan laskevilta valuma-alueilta. Niistä laajin on Kertejoen valuma-alue (35.69), jonka laskujoki Kertejoki laskee Kovionselän Säynäänlahteen Kerteselältä. Pienempiä valuma-alueita ovat eteläpäähän laskeva Suinujoen valuma-alue (35.613), jonka laskujoki tuo sekä Hallin taajaman ympäristöstä vesiä että Syväjärven suunnalta Pihlaisjoen vesiä. Vessarinselkään laskee Tervajärven valuma-alue (35.614), jonka Tervajärvestä alkava laskujoki tuo sen ympäristön vesiä. Edellistä valuma-aluetta suurempi on Koivuselkään laskeva Lahnajoen valuma-alue (35.615), jonka laskujoki Lahnajoki lähtee Lahnajärvestä. Vielä on Vuohijoen valuma-alue (35.612), jonka oja laskee Melasjärven pohjoisrantaan Vilppulan ja Mäntän välistä. Muut järveen laskevat ojat on ryhmitelty Kuoreveden lähialueeseen (35.611).
Kuoreveden lähialueella on 18 yli hehtaarin kokoista järveä tai lampea, jotka laskevat suoraan tai välillisesti järveen. Niistä huomattavimpia ovat järven länsirantaan Vuohiselkään laskeva Vittajärvi (30 ha) sekä sen viereinen Rauhalammi (3 ha). Vuohiselän eteläpuolisella niemimaalla kantatien 58 ympärillä sijaitsevat Valkeajärvi (11 ha), Heikinjärvi (4 ha), Säynäänjärvi (3 ha) ja Umpianjärvi (6 ha). Itärannalla sijaitseva Riihosjärvi on Kuoreveden lahti, mutta siihen laskee Saarijärvi (17 ha). Muita järviä ovat länsirantaan laskevat Pikkujärvi (3 ha), Pohjanlammi (2 ha), Särkijärvi (8 ha) ja Monninjärvi (2 ha). Itärantaan laskevat Paskolammi (1 ha), Särkisjärvi (3 ha), Pikkujärvi (3 ha) ja Virkajärvi (3 ha). Melasjärveen laskee vain Kapakkalammi (1 ha).
Järven lasku-uoma on Melaskoski, joka laskee Väliveteen (10 ha), joka laskee vuorostaan Keskikoskessa Kotaselkään. Pudotusta tällä välillä on puoli metriä. Tämä vesireitti tuo Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) vedet Ruoveden alueen (35.33) Paloselän alueelle (35.332).
Assassination Games
Assassination Games on vuonna 2011 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen toimintadraamaelokuva. Elokuvan on ohjannut Ernie Barbarash ja käsikirjoittanut Aaron Rahsaan Thomas. Pääosassa esiintyvät Jean-Claude Van Damme ja Scott Adkins. Taistelukohtausten koreografiasta vastasi Stanimir Stamatov.
Elokuvaa esitettiin aluksi rajoitetusti Yhdysvaltain elokuvateattereissa, jonka jälkeen se julkaistiin suoraan DVD:lle. Suomessa elokuva julkaistiin myös DVD:lle 26. lokakuuta 2011.
Juoni
Brazil on palkkamurhaaja, joka tekee minkä tahansa työn mikäli palkka on hänen mieleensä. Flint puolestaan lopetti palkkamurhaajan työt, kun hänen vaimonsa joutui huumekartellin uhriksi. Myöhemmin eräs mies haluaa kyseisen roiston tapettavan. Sekä Brazil että Flint ottavat tehtävän vastaan omin syin, toinen rahan vuoksi ja toinen koston vuoksi. Epäonnistuessaan salamurhata kohteensa kaksikko päättää tehdä yhteistyötä, kun he saavat peräänsä Interpol agentteja ja huumekartellin roistoja.
Kuvaukset
Elokuva kuvattiin syksyllä Bukarestissa, Romaniassa neljän viikon ajan ja muutaman päivän verran New Orleansissa. Elokuva tunnettiin vielä tuotantovaiheessa nimellä Weapon.
Astrid Henning-Jensen
Astrid Henning-Jensen (o.s. Smahl, 10. joulukuuta 1914 Frederiksberg, Tanska – 5. tammikuuta 2002 Kööpenhamina) oli tanskalainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja. Hänen tunnetuimmat elokuvansa ovat Ypöyksin maailmassa (Palle alene i verden, 1949) ja Talvilapset (Vinterbørn, 1978).
Astrid Smahl kouluttautui näyttelijäksi ja avioitui vuonna 1938 kööpenhaminalaisessa teatterissa tapaamansa näyttelijäkollegan Bjarne Henning-Jensenin (1908–1995) kanssa. Pian Bjarne siirtyi ohjaajaksi Nordisk Film -yhtiöön, ja Astridista tuli hänen apulaisohjaajansa. Muutaman vähempimerkityksisen komediaelokuvan jälkeen heidän läpimurtoteoksensa oli Martin Andersen Nexøn viisiosaiseen romaaniin perustuva koruttoman realistinen draamaelokuva Ditte ihmislapsi (1949), josta tuli käännekohta koko tanskalaiselle elokuvalle. Se valittiin vuonna 2006 Tanskan kulttuurikaanoniin, samoin kuin Astrid Henning-Jensenin vuoden 1949 ohjaus Ypöyksin maailmassa.
Astrid Henning-Jensenin ensimmäinen oma ohjaustyö oli vuonna 1945 valmistunut 10-minuuttinen lyhytelokuva Dansk politi I Sverige, joka kertoi Tanskan vastarintaliikkeen sotilaiden koulutuksesta Ruotsissa. Sen sanotaan antaneen vaikutteita muun muassa yhdysvaltalaiselle dokumentaristille Errol Morrisille.
Astrid Henning-Jensen jatkoi ohjaajanuraansa vuosikymmenien ajan joko yhdessä miehensä kanssa tai yksinään. Uraan kuului useita dokumenttielokuvia, joita hän ohjasi Tanskan lisäksi Norjassa ja Sveitsissä, jossa hän työskenteli Unescolle. Hänen elokuviensa yhteisenä teemana ovat työväenluokan naiset ja lapset, jotka usein turvautuvat mielikuvitukseen selviytyäkseen ankarista oloistaan. Jotkut elokuvat käsittelivät rankkojakin teemoja kuten rintasyöpää ja kidutusta.
Kansainvälistä huomiota Astrid Henning-Jensen saivat vuoden 1949 elokuvalla Ypöyksin maailmassa ja vuoden 1959 elokuvalla Paw – poika kahdesta maailmasta (Paw, 1959), joka oli Oscar-ehdokkaana ja sai katolisen kirkon palkinnon Cannesin elokuvajuhlilla. Vuonna 1978 tuli ensi-iltaan Dea Trier Mørchin samannimiseen, synnytyssairaalan naisista kertovaan romaaniin perustuva Talvilapset (1978), josta Henning-Jensen sai parhaan ohjauksen palkinnon Berliinin elokuvajuhlilla. Teinitytöstä ja bosnialaisesta maahanmuuttajamiehestä kertova Bella min Bella (1995), jonka Henning-Jensen ohjasi 80-vuotiaana, palkittiin myös Berliinissä.
Burgundit
Aluksi Rooma koki burgundit uhaksi ja onnistui yllyttämään hunnit burgundien kimppuun. Hunnit hävittivätkin burgundien valtakunnan. Nämä tapahtumat innoittivat sittemmin Nibelungein laulun sepittäjiä.
Roomalainen sotapäällikkö Aëtius antoi 440-luvulla burgundeille luvan asettua Rhônen yläjuoksulle. Burgundit myös olivat Aëtiuksen liittolaisina Katalaunien kenttien taistelussa.
Länsi-Rooman heikentyessä 400-luvun loppupuoliskolla burgundit laajensivat alueitaan, ja ottivat pääkaupungikseen Lyonin. Tämä burgundien toinen valtakunta saavutti huippunsa kristityn kuningas Gundobadin aikana. Hän kokosi burgundien lait kahdeksi lakikokoelmaksi, burgundeja koskevaksi Lex Gundobadaksi ja gallialais-roomalaisia alamaisia koskevaksi Lex Romana Burgundionumiksi. Vuonna 500 saalilaiset frankit hyökkäsivät kuninkaansa Klodvigin johdolla burgundien valtakuntaan. Seuraavina vuosikymmeninä frankit hyökkäilivät toistuvasti burgundien kimppuun. Lopullisen tappion burgundit kärsivät 534 ja heidän valtakuntansa liitettiin frankkien valtakuntaan.
Burgundit antoivat nimen myöhemmälle Burgundin herttuakunnalle ja alueelle.
Texasin yliopisto, San Antonio
Texasin yliopisto, San Antonio (engl. The University of Texas at San Antonio, käytetään lyhenteitä UT San Antonio tai UTSA) on osavaltiollinen julkinen yliopisto San Antoniossa Texasissa. Se kuuluu laajempaan niin kutsuttuun University of Texas Systemiin. Yliopisto on perustettu 5. kesäkuuta 1969 ja siellä on lähes 30 000 opiskelijaa.
Jalkapallon A-sarjan kausi 1934
Joukkueet
A-sarjaan osallistui kahdeksan joukkuetta, joista kuusi kaudelta 1933 ja kaksi nousijaa kauden 1933 B-sarjasta. B-sarjan loppusarjan kaksi parasta, UL ja Toverit, nousivat suoraan. Nousijajoukkueet korvasivat edellisellä kaudella viimeiseksi jääneet VPS:n ja EIF:n.
Sarjataulukko
Lähde: Jalkapallokirja 1935
(M) = Suomen mestari; (P) = Putoaja
Suomen mestarit
Lähteet: Jalkapallokirja 1981 ; Pelimiehet. Suomen jalkapallon pelaajatilastot 1930–2006
Joukkueessa pelasivat myös Leo Laaksonen (5/0), Reino Savonheimo (3/0), Toivo Salonen (2/0) ja Paavo Virtanen (2/0).
Välillinen vero
Välillinen vero on vero, jonka kuluttaja maksaa hyödykkeen hinnassa. Tuotteen tai palvelun myyjä on verovelvollinen. Hän on velvollinen tilittämään hintoihin sisältyvät verot veroviranomaiselle. Välillisiä veroja ovat mm. arvonlisävero ja valmisteverot. Valmisteveroja ovat mm. alkoholivero, tupakkavero ja polttoainevero. Välillisiin veroihin lukeutuu myös vakuutuksissa oleva vakuutusmaksuvero.
Edward Cummins
pienoiskuva|Cummins (oik.) ja Clement Smoot
Travis Zajac
Travis Zajac (s. 13. toukokuuta 1985 Winnipeg, Manitoba, Kanada) on kanadalainen entinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Hänenellä on ukrainalaiset sukujuuret. Hän laukoo oikealta. Zajac pelasi 15 kautta NHL-liigassa edustaen miltei koko uransa New Jersey Devilsiä.
Edward Cummins
Edward McClellan Cummins (25. heinäkuuta 1886 Chicago – 21. marraskuuta 1926 New Britain) oli yhdysvaltalainen golfaaja ja olympiavoittaja. Hänen seuransa oli Exmoor Country Club.
Travis Zajac
New Jersey Devils varasi Zajacin vuoden 2004 NHL:n varaustilaisuudessa ensimmäisellä kierroksella varausvuorolla 20. Hän debytoi NHL:ssä 6. lokakuuta 2006 kun New Jersey kaatoi Carolina Hurricanesin 4–0. Zajac teki avausmaalinsa NHL:ssä seuraavana päivänä, kun Devils hävisi Dallas Starsille 3–1. Zajac on pelannut New Jerseyssä usein samassa hyökkäysketjussa Jamie Langenbrunnerin ja Zach Parisen kanssa. Fanit kutsuivat ketjua nimellä ZZ Pop. Parise pelasi hänen kanssaan jo Pohjois-Dakotan yliopiston jääkiekkojoukkueessa.
Huhtikuussa 2021 Devils kauppasi Zajacin ja Kyle Palmierin New York Islandersiin vaihdossa ensimmäisen kierroksen varausvuoroon vuoden 2021 varaustilaisuudessa, neljännen kierroksen varausvuoroon vuoden 2022 varaustilaisuudessa, A.J. Greeriin ja Mason Jobstiin. Syksyllä 2021 Zajac teki yksipäiväisen sopimuksen New Jersey Devilsin kanssa, jotta voisi lopettaa pelaajauransa Devilsin pelaajana.
Jack Beeson
Jack Beeson (15. heinäkuuta 1921 – 6. kesäkuuta 2010 ) oli yhdysvaltalainen säveltäjä. Hänet tunnetaan varsinkin oopperoistaan, joihin kuuluu mm. Lizzie Borden.
Beeson syntyi Munciessa, Indianassa, ja hänen oppilaitaan ovat olleet mm. Charles Wuorinen, Phillip Ramey, Alice Shields, Joan Tower, Harvey Sollbeger, Bright Sheng ja Richard Einhom.
Whitney Houstonin diskografia
Tämä on Whitney Houstonin diskografia.
Edward Cummins
Edwardin isä Benjamin Franklin Cummins oli Länsi-Yhdysvaltain golfliiton puheenjohtaja ja työskenteli asianajajana Chicagossa. Tämän veli Albert taas toimi senaatissa Iowan edustajana. Edward Cummins kilpaili maansa amatöörimestaruuskilpailuissa 1902, ja kahta vuotta myöhemmin hän osallistui St. Louisin olympialaisiin. Hän oli olympialaisissa henkilökohtaisen kisan jaetulla kuudennellatoista eli viimeisellä sijalla, mutta oli voittamassa kultaa joukkuepelissä.
Combretaceae
Combretaceae on kasviheimo, joka kuuluu lahkoon Myrtales. Siihen kuuluu noin kuusisataa lajia puita, pensaita ja liaaneja. Ne kasvavat pääosin tropiikissa, usein mangrovemetsissä.
Heimoon kuuluvaa taukkyania (Terminalia tomentosa) käytetään rakennus- ja huonekalupuuna. Manteliketapania (Terminalia catappa) kasvatetaan varjo- ja koristepuuna. Myös heimon köynnöksiä ja pensaita kasvatetaan koristekasveina.
Yrjö Koivisto
Eino Yrjö Koivisto oli suomalainen jääkäriluutnantti ja ylioppilasaktivisti sekä seiväshyppääjä. Hänen vanhempansa olivat kansakoulunopettaja Karl Likander ja Iida Maria Nordlund. Kaivosinsinööri Toivo Koivisto oli hänen veljensä.
Urheilu-ura ja opinnot
Yrjö Koivisto edusti kouluaikanaan Jyväskylässä paikallista Suomalaisen Lyseon Urheiluseuraa. Hän saavutti 17-vuotiaana seiväshypyssä SM-hopeaa 1913 tuloksella 320 ja hävisi viisi senttiä Urho Peltoselle. Syyskuussa 1913 hän ylitti 330 ja oli vuositilastossa toinen Julius Saariston 333-tuloksen jälkeen. Hän hyppäsi Kotkassa 7. kesäkuuta 1914 Suomen ennätyksen 350,4 ja oli seuraavassa kuussa Malmön Balttilaisissa kisoissa kolmas tuloksella 350. Sen jälkeen hän kilpaili vielä kaudella 1914 Kööpenhaminassa ja Tukholmassa saavuttaen saman tuloksen eli 350 kummallakin paikkakunnalla.
Corbetta Competizioni
Corbetta Competizioni on italialainen pikkuformulatalli. Tallin perusti vuonna 1991 Angelo Corbetta. Talli on kilpaillut muun muassa Formula 2000, Italian F3 ja European F3 Open-sarjoissa. Talli on voittanut Italian F3 B-luokan mestaruuden vuosina 1999-2000 ja European F3 Open sarjan kuljettajien mestaruuden vuonna 2011. Talli jatkaa European F3 Open-sarjassa vuonna 2012.
Yrjö Koivisto
Urheilu-ura ja opinnot
Koivisto voitti syyskuussa 1914 Helsingissä Suomen mestaruuden SE-tuloksella 357 ja paransi seuraavana kesänä heinäkuussa 1915 Tampereella tulokseen 360,7. Elokuun 1915 SM-kisoissa hän hävisi Arvo Järviselle tulosten ollessa 340 ja 330.
Koivisto kirjoitti ylioppilaaksi Jyväskylän lyseosta vuonna 1918. Hän kävi Haminan taistelukoulun niin ikään vuonna 1918.
Jääkärikausi
thumb|300px|Jääkäripataljoona 27:n 1. komppania. Koivisto opiskeli Jyväskylän lyseossa, mistä hän erosi viimeiseltä luokalta liittyäkseen vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 10. joulukuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, josta hänet siirrettiin pataljoonan täydennysjoukkoon 14. elokuuta 1916 ja komennettiin Suomeen. Suomenna hänen tehtäväkseen tuli toimia Sotkamon etappiaseman hoitajana. Suomesta takaisin Saksaan Koivisto palasi omaan joukko-osastoonsa 29. maaliskuuta 1917. Paluunsa jälkeen hän osallistui Polangenissa vuonna 1917 järjestetyille erikoiskursseille (pommarikurssi).
Suomen sisällissota
Koivisto saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana vänrikiksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan aluksi joukkueenjohtajaksi 8. jääkäripataljoonaan, josta hänet siirrettiin 24. maaliskuuta 1918 alkaen 4. Jääkärirykmentin 11. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Viipurissa.