cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lynsay Sands
Lynsay Sands (s. Leamington, Ontario) on kanadalainen kirjailija. Hän kirjoittaa historiallista sekä paranormaalia romantiikkaa.
Hänen kirjallista tuotantoa ei ole tällä hetkellä saatavilla suomeksi.
Blut und Krieg
Blut und krieg on Moonbloodin ensimmäinen täyspitkä albumi. C-kasetti julkaistiin maaliskuussa 1997. Sitä painettiin vain 666 kappaletta. Sombre Records julkaisi marraskuussa 1998 LP-version kyseisestä albumista. LP-versiota painettiin vain 333 kopiota.
Georg Korkman
Korkman tunnetaan erityisesti Matti Kassilan elokuvan Vodkaa, komisario Palmu (1969) ja Edvin Laineen Täällä Pohjantähden alla -elokuvaversion (1968) käsikirjoittajana, vaikka komisario Palmu -elokuvan yhteydessä häntä luultiin Mika Waltarin nimimerkiksi. Korkman toimi myös apulaisohjaajana kummassakin elokuvassa. Apulaisohjaajana hän toimi myös Jarno Hiilloskorven toistaiseksi viimeiseksi jääneessä ohjaustyössä Rakkaus alkaa aamuyöstä (1966).
Korkman on ollut myös mukana suunnittelemassa erityisesti koulumaailmaa käsitteleviä lyhyitä dokumenttielokuvia. Korkmanin ainoaksi omaksi filmiohjaukseksi on jäänyt Aloittelijana keisarillisessa Aleksanterin yliopistossa (1966), niin ikään koulumaailmaan sijoittuva lyhyt fiktio.
Korkman on työskennellyt myös koulutusvastaavana Suomen Teatterikorkeakoulun täydennyskoulutuskeskuksessa.
Herman Rosenberg
Petter Herman Rosenberg (21. maaliskuuta 1798 Vaasa – 20. tammikuuta 1874 Vaasa) oli suomalainen kruununvouti ja kamarineuvos.
Herman Rosenbergin vanhemmat olivat Carl August Ehrensvärdin adjutanttina ja Ruotsin siirtomaana 1700-luvulla olleen Saint-Barthélemyn saaren kuvernöörinä toiminut everstiluutnantti Per Herman Rósen von Rosenstein (1763–1799) ja Vaasan hovioikeuden sepän tytär Anna Beata Spånberg (k. 1860), joiden avioton poika hän oli. Pojan syntymän jälkeen Anna Beata meni avioliittoon Oravaisista kotoisin olleen työmiehen tai merimiehen Karl Juhonpoika Salinin kanssa. Herman Rosenbergin puoliso vuodesta 1818 oli Catharina Christina Kaskas (k. 1859).
Rosenberg ei oman kertomansa mukaan käynyt kouluja, vaan hänet opetti lukemaan ja kirjoittamaan eräs vanha nainen maksua vastaan. Rosenberg toimi kuitenkin jo 17-vuotiaana kihlakunnan kirjurin sijaisena, ja vuonna 1818 hänestä tuli 20-vuotiaana Korsholman eli Mustasaaren eteläisen kihlakunnan vt. kruununvouti. Vakinainen kruununvouti hänestä tuli 1824, ja hän hoiti virkaa vuoteen 1858 saakka. Rosenberg sai kollegiasessorin arvon 1834 ja kamarineuvoksen arvonimen 1858. Hän oli asiantuntijana 1844 hengillepanon eli väestökirjanpidon uudistamista käsittelevässä komiteassa sekä 1864 kyydityskysymyksen käsittelyssä säätyvaltiopäivillä.
Aulis J. Alasen vuonna 1953 ilmestyneen Ilmajoen paikallishistorian "Ilmajoki vuoden 1809 jälkeen – Tiennäyttäjänä maakunnalle maamiesseura-aikana" mukaan Rosenberg oli kansanomaisesti pukeutunut ja murretta puhunut kansanmies, jota kohtaan tunnettiin suurta luottamusta ja kunnioitusta muun muassa hänen suomen kielen taitonsa vuoksi. Rosenberg onnistui hankkimaan suuren omaisuuden vuoden 1840 rahanvaihdoksen yhteydessä, kun Ruotsin raha poistettiin liikenteestä ja Venäjän hopearupla tuli ainoaksi lailliseksi maksuvälineeksi. Hän hankki rahvaalta suuret määrät liikkeellä vielä ollutta vanhaa Ruotsin rahaa ja lunasti rahat Venäjän rahaksi itselleen edullisella kurssilla. Hän käytti sitten näin saatua pääomaa lainananto- ja kaupankäyntitoimissaan. Hän harjoitti myös keinottelua ja myi 1850-luvun jälkipuoliskolla kruununmakasiinin viljat omaan laskuunsa. Kun viljoja yhtäkkiä sitten tarvittiin, Rosenberg pelastui täpärästi hankkimalle tilalle viljaa Tanskasta. Rosenberg teki huomattavia lahjoituksia Mustasaaren ja Koivulahden kirkoille sekä oman kihlakuntansa köyhille.
Herman Rosenberg oli esikuvana kirjailija Jac. Ahrenbergin vuonna 1917 ilmestyneen romaanin "Kronofogdens pengar" kruununvouti Carl Rupert Tollstadiukselle, joka oli kerännyt valtavan omaisuutensa keinottelun avulla. Romaanin kruununvouti oli nuoruuden aikaisten vaikeuksiensa kovettama sydämetön mies, jolle raha merkitsi kaikkea.
Rosenberg luopui kruununvoudin virasta 1858 ja hän jäi leskeksi 1859. Hän otti sitten 1847 syntyneen aviottoman poikansa Herman Frithiof Antellin kasvattilapsekseen ja testamenttasi tälle suurimman osan valtavasta omaisuudestaan. Herman Frithiof Antell asui pääosan elämästään ulkomailla lähinnä Pariisissa ja keskittyi taiteen keräämiseen ja mesenaattina toimimiseen. Antell kuoli 1893 ja hän jätti jälkeensä 2,5 miljoonan markan omaisuuden. Hän lahjoitti taidekokoelmansa ja miljoona Suomen markkaa Suomen kansalle, ja tästä lahjoituksesta muodostettiin Kamarineuvos Herman Rosenbergin rahasto, jonka korkotuotoilla Kansallismuseo ja Taideteollisuusmuseo saattoivat tehdä 1900-luvun alussa merkittäviä taidehankintoja. Antell maalautti isästään kaksi muotokuvaa, joista toinen on Ateneumin taidemuseon kokoelmissa.
Scafell Pike
Scafell Pike on 978 metriä korkea vuori Cumbrian kreivikuntaan kuuluvalla Englannin järviseudulla. Se on Englannin korkein vuori, ja lähin sitä korkeampi huippu on 150 kilometrin päässä Walesissa sijaitseva Carnedd Llewelyn. Vuoren arvioidaan muodostuneen yli 450 miljoonaa vuotta sitten osana Borrowdalen vulkaanista ryhmää, johon kuuluu myös muita magmakivimuodostumia.
Nimi
Vuoren nimi oli alun perin The Pikes of Sca Fell eli ’Scavuoren huiput’ ja sillä viitattiin päähuipun lisäksi Broad Cragin ja Ill Cragin sivuhuippuihin. Nimi merkittiin maastokarttaan vahingossa nykyisessä muodossa ja se jäi yleiseen käyttöön.
Vuoret ja huiput
vasen|pienoiskuva|Louhikkoa Scafell Piken huipulla. Scafell Pike on osa Scafellin massiivia, yli 760 metrin korkeudessa levittäytyvää ylätasankoa, jota peittää Englannin laajin ja korkeimmalla sijaitseva louhikko. Muita massiiviin kuuluvia huippuja ovat Great End, Ill Crag, Broad Crag ja Sca Fell.
Kosmogonia
Kosmogonialla (:, ”kosmos”, ”kaikkeus”; , ”syntyä”, ”tulla”) tarkoitetaan yleisesti mitä tahansa käsitystä, joka käsittelee maailmankaikkeuden alkuperää tai syntyä. Tähtitieteessä kosmogonia on aurinkokunnan syntyä tutkiva osa-alue.
Scafell Pike
Vuoret ja huiput
Selkeällä säällä huipulta voi nähdä vuoria niin Walesissa, Skotlannissa, Mansaarella kuin Irlannissakin saakka. Lakipisteeseen on ladottu kaatuneiden muistomerkiksi ympärysmitaltaan 24 metrin kokoinen kiviröykkiö, joka kunnostettiin viimeksi kesällä 2018.
Kosmogonia
Kosmogonia on perinteisesti erotettu kosmologiasta, jonka alaan kuuluu kaikkeus kokonaisuudessaan koko sen olemassaolon ajalta, ja joka ei tämän filosofisen jaottelun mukaan tutki kaikkeuden alkuperää. Kuitenkin esimerkiksi kaikkeuden luojaan perustuvaa jumalatodistusta kutsutaan kosmologiseksi todistukseksi, vaikka se käsittelee enemmän kosmogonisia kuin kosmologisia ajatuksia. Fysiikassa ja tähtitieteessä kosmologia on tiede, joka tutkii kaikkeuden rakennetta ja kehitystä.
Scafell Pike
Vuoret ja huiput
Vuorenrinteessä, noin 820 metrin korkeudessa ja 400 metrin päässä huipusta on Englannin korkeimmalla sijaitseva seisovan veden muodostuma, Broad Crag Tarn. Vuoren juurella on puolestaan Englannin syvin järvi Wastwater, jonka pohja ulottuu 79 metrin syvyyteen.
Luonto
pienoiskuva|Näkymä huipulta Wasdalen suuntaan. Vuorella esiintyy useita arktisia ja vuoristoseutujen jäännelajeja. Huippua peittävässä louhikossa kasvaa erilaisia jäkäliä ja sammalia sekä vaivaispajua, laukkaneilikoita ja muita karujen paikkojen kasveja. Suojaisten rotkojen kätköistä löytyy joitakin kasviharvinaisuuksia, kuten tähtirikkoa, sinirikkoa, sammalrikkoa ja tunturiängelmää.
Vuorella on myös monipuolinen lintulajisto – keväällä alarinteiden niityillä näkee muun muassa kiuruja, sepelrastaita, kivitaskuja ja muuttohaukkoja. Vuorella pesii myös korppeja.
Kiipeily
Huipulle johtaa neljä pääreittiä, jotka lähtevät Wasdale Headista, Great Langdalesta, Borrowdalesta ja Eskdalesta. Niistä suosituin (ja pisin) on Langdalesta alkava 22,5 kilometrin pituinen reitti, jonka vaeltaminen kestää 8–9 tuntia. Wasdale Headista alkava reitti on nopein ja kestää vain 2–3 tuntia.
Scafell Pike on osa National Three Peaks Challenge -haastetta, jonka osallistujat yrittävät kiivetä Englannin, Walesin ja Skotlannin korkeimmille huipuille – siis Scafell Pikelle, Snowdonille ja Ben Nevisille.
Guinatenpäivännouto
Guinatenpäivännouto (Helianthemum bramwelliorum) on päivännoutokasvien (Cistaceae) heimoon, päivännoutojen (Helianthemum) sukuun kuuluva kasvilaji. Se on Kanariansaarilla Lanzaroten pohjoisosissa kasvava endeeminen laji, jolta tunnetaan vain yksi eristynyt populaatio. Laji on luokiteltu Espanjassa äärimmäisen uhanalaiseksi lajiksi. Lajin merkittävimpiä uhkia ovat karjaeläinten laidunnus sekä pidemmät kuivuusjaksot.
Guinatenpäivännouto voi kasvaa noin 5–20 cm korkeaksi ja se on kasvutavaltaan maanmyötäinen tai koheneva. Varret haarautuvat usein tyveltään. Elomuodoltaan guinatenpäivännouto on kamefyytti. Sen lehdet ovat muodoltaan suikeita tai puikeita ja väriltään oliivinvihreitä. Kukinto on muutamakukkainen. Kukkien verholehdet ovat 7–7,5 mm pitkiä ja terälehdet ovat vaaleankeltaisia. Kukissa on 20–25 hedettä. Guinatenpäivännouto kukkii helmikuun ja toukokuun välillä, joskus heinäkuussakin, ja tuottaa hedelmiä maaliskuun ja kesäkuun välillä, joskus elokuussakin. Kukinta-ajan pituus riippuu osittain sääolosuhteista. Guinatenpäivännouto on hyönteispölytteinen, muttei ole erikoistunut mihinkään tiettyyn pölyttäjähyönteislajiin.
Guinatenpäivännouto kasvaa rinteillä, joissa on basalttista kallioperää, ja voi kasvaa hyvin vähäisessäkin maaperässä. Guinatenpäivännouto kasvaa usein yhdessä nystykaninkelton (Andryala glandulosa), lanzarotenasterikin (Asteriscus intermedius), kaunokilokan (Campylanthus salsoloides), palsamityräkin (Euphorbia balsamifera), jubantyräkin (Euphorbia regis-jubae), kanarianmehivillakon (Kleinia neriifolia) sekä kanariansilkkisarven (Periploca laevigata) kanssa. Kivisemmillä kasvupaikoilla seuralaislajeina voivat olla myös muun muassa famaranajuruoho (Thymus origanoides), lenkokeltapaunikko (Aichryson tortuosum) sekä famaranolkikukka (Helichrysum gossypinum). Ruderaattiympäristöissä seuralaislajeina voi puolestaan olla muun muassa pensasrisuvalvatti (Launaea arborescens), makaronesianlaventeli (Lavandula pinnata) sekä pensastupakka (Nicotiana glauca).
Oliivinvihreä
Oliivinvihreät ovat tummia, kellertävän vihreitä värejä, jotka ovat nimensä mukaan tyypillisiä vihreille oliiveille. Väri voidaan tehdä keinotekoisesti, kun keltaista maaliainetta tummennetaan mustalla tai tietokoneen kuvapinnalla olevaa keltaista (R+G) väripintaa tummennetaan eli sen valoarvoja pienennetään kuten oheisen väripinnan värikoordinaatit osoittavat. Oliivinvihreät värit ovat näin ollen lähtökohtaisesti keltaisten värien tummia, alikylläisiä muotoja, jotka saavat vihreän ulkonäkönsä näköaistimuksena, kun värin ympärillä on riittävästi valoisuutta.
Värikoordinaatit
Tässä erään oliivinvihreän väripinnan (oheinen väriruutu) värikoordinaatteja (skaalalla 0-255):
Sinipiika
Sinipiika on Suomessa keksitty ja valmistettu varrellinen lattialuuttu, jota nykyisin valmistaa Sinituote Oy. Sinipiika kehitettiin 1950-luvulla, ja se oli aikanaan edistyksellinen, sillä sen sienestä pystyy puristamaan liiat vedet pois varressa olevaa kahvaa työntämällä. Sinipiiasta tulikin pian suosittu, ja se on edelleen yleinen siivousväline varsinkin Suomessa. Sinipiika on saanut nimensä suomalaisesta metsänhaltijasta sinipiiasta, jonka tehtävä oli metsien siivous ja kaunistaminen.
Alkuperäisestä sinipiiasta on tehty erilaisia muunnoksia, mutta perustyyppi on säilynyt. Sinipiikojen ympärille on kehitetty Sini-tuoteperhe, johon kuuluu erilaisia puhdistusvälineitä ja vaatteiden huoltovälineitä.
GNUnet
GNUnet keskukseton runkojärjestelmä vertaisverkkolle. Runkojärjestelmä tarjoaa linkkitason salauksen, sekä palvelut muiden verkon solmujen löytämiseen ja resurssien jakoon. GNUnet julkistettiin ensi kerran 6. marraskuuta vuonna 2001.
Pääasiallinen koodikanta on kirjoitettu C-ohjelmointikielellä. Lisäksi yritetään tehdä yhteensopivaa Freeway-nimistä Java-toteutusta Java-kielellä. Joulukuussa 2005 GNUnetin C-toteutus toimi GNU(/Linux), BSD, OS X, Solaris, sekä Windows –alustoilla.
GNUnet on GNU käyttöjärjestelmän virallinen osa.
Tiedostonjako
Ensimmäinen pääasiallinen toteutettava palvelu on anonymisoiva, sensuuria ehkäisevä tiedostonjakopalvelu, jonka käyttäjät voivat anonyymisti julkaista ja hakea kaiken tyyppistä informaatiota. Pyyntöjen ja vastausten reititykseen käytetään GAP-protokollaa.
URI-osoitteet
GNUnet käyttää (epävirallisia) URI-osoitteita moniin asioihin viittaamiseen. Ne ovat epävirallisia siinä mielessä ettei gnunet URI Schemeä ole rekisteröity IANAn kanssa, toisin kuin esimerkiksi HTTP ja FTP.
Esimerkkejä
Seuraavat ovat GNUnet 0.7-versioperheen URI-osoitteita.
Tietyn tyyppinen tiedostonjako-uri, joka osoittaa tiettyyn kopioon GNU GPL-lisenssitekstistä: gnunet://ecrs/chk/9E4MDN4VULE8KJG6U1C8FKH5HA8C5CHSJTILRTTPGK8MJ6VHORERHE68JU8Q0FDTOH1DGLUJ3NLE99 / N0ML0N9PIBAGKG7MNPBTT6UKG.1I823C58O3LKS24LLI9KB384LH82LGF9GUQRJHACCUINSCQH36SI4NF88CMAET3T3BHI93D / 4S0M5CC6MVDL1K8GFKVBN69Q6T307U6O.17992
Toisen tyyppinen tiedostonjako-uri, joka osoittaa avainsanalla "gpl" tehtävän haun hakutuloksiin. gnunet://ecrs/ksk/gpl
Romaine Brooks
thumb|Romaine Brooks 1890-luvulla. Romaine Brooks (oik. Beatrice Romaine Goddard, 1. toukokuuta 1874 Rooma, Italia – 7. joulukuuta 1970 Nizza, Ranska) oli yhdysvaltalainen taidemaalari, joka oli erikoistunut muotokuvamaalaukseen ja käytti hyvin hillittyä palettia, jota hallitsee harmaa. Hän ei omaksunut aikansa taidetyylejä, kuten kubismia and fauvismia, vaan sai pikemminkin vaikutteita 1800-luvun symbolismista ja fin de sièclestä, etenkin James McNeill Whistlerin teoksista. Hänen aiheensa liikkuivat nimettömistä malleista ylhäisön edustajiin, mutta parhaiten hänet tunnetaan naiskuvista, joissa malli on pukeutunut androgyynisesti tai miesten vaatteisiin, mistä esimerkki on hänen omakuvansa vuodelta 1923, joka on hänen yleisimmin kopioitu teoksensa.
Jerzy Pietrzak
Jerzy Pietrzak (s. 19. heinäkuuta 1962 Krakova) on puolalainen pistooliampuja.
Jerzy Pietrzak on edustanut Puolaa olympialaisissa Soulissa 1988, Barcelonassa 1992, Atlantassa 1996 ja Sydneyssä 2000.
Setúbal
Setúbal on kunta ja kaupunki Setúbalin piirissä, Portugalissa. Kaupunki sijaitsee noin 50 kilometriä Lissabonista etelään Sado-joen estuaarissa. Kunnan asukasluku oli 123 496 vuonna 2021. Setúbalin nykyinen pormestari on André Martins.
Setúbalin eteläpuolella sijaitsevalla Tróian niemimaalla oli Foinikialaisten asutuskeskus. Roomalaisten aikana niemimaalla sijaitsi Cetobrigan kaupunki, jonka mukaan Setúbal on saanut nimensä. Cetobriga kaupunki tuhoutui 400-luvulla, ja Lissabonin maanjäristys vuonna 1755 tuhosi suurimman osan Setúbalista. Setúbalin sijainti Sado-joen suulla on vaikuttanut kaupungin kehitykseen merkittävästi. Kaupungin satama on nykyäänkin yksi Portugalin pääsatamista. Setúbalissa on auto-, elektroniikka- ja lääketeollisuutta. Myös maataloustuotteet, kuten kalastus ja viinit ovat tärkeitä kaupungin taloudelle.
Freguesiat
left|350px
Musiikki
Pyykkäri laulussa "Kaunis pesijätär" on kotoisin Setúbalista. Kappaleen levytti suomeksi Tuula-Anneli Rantanen.
Urheilu
Setúbalista on kotoisin jalkapalloseura Vitória FC.
Caffè latte
pienoiskuva|230px|Caffè latte lasissa. Caffè latte on kahvijuoma, jossa käytetään noin neljännes espressoa ja kolme neljännestä vaahdotettua maitoa. Kuuma espresso kaadetaan lasin pohjalle, yleensä hieman alle desi, kaadetaan sen päälle hieman kuumaa maitoa ja höyryllä vaahdotettua maitoa noin kaksi desilitraa. Vaahto voidaan tehdä myös kuumenenttua maitoa vispaamalla.
Caffè latte on tarjotaan yleensä korkeista laseista. Myös muita erilaisia latte-johdannaisia makukahveja juodaan korkeista laseista. Pinnalla on lähes poikkeuksetta maitovaahtoa.
Sana latte on italiaa ja tarkoittaa maitoa. Englanninkielisissä maissa lattella viitataan kahveihin, joiden tekemiseen on käytetty kuumaa maitoa. Italiassa näitä kutsutaan nimellä caffè e latte tai yleisemmin caffellatte, joka tarkoittaa "kahvia ja maitoa". Ranskassa café au lait on vastaava mutta ei sama asia.
Vielä 1980-luvulla, jos Italiassa tilasi latten, sai lasin maitoa. Termi latte on muualla maailmassa yleistynyt tarkoittamaan caffè lattea.
Abu Lahab
Abu Lahab eli Abd al-Uzza ibn Abd al-Muttalib, jonka lisänimi Abu Lahab tarkoittaa "liekkien isää" oli Ibn Ishaqin 760-luvulla tehdyn Muhammed-elämäkerran mukaan profeetta Muhammedin setä ja hänen ankara vastustajansa profetoinnin varhaisvuosina Mekassa. Abu Talibin kuoltua hashim-klaanin johtajuus siirtyi Abu Lahabille, joka sen sijaan, että olisi tarjonnut tukeaan veljenpojalleen pyrki sortamaan tätä eri tavoin. Muslimeihin kohdistuneen sorron takia Muhammed lähetti osan kannattajistaan Etiopiaan, ja lopulta kaikki muslimit pakenivat Yathribin (Medinan) keitaalle, joka oli suostunut ottamaan pakolaiset vastaan.
Abd al-Uzzan kutsumanimi Abu Lahab eli "liekkien isä" johtui hänen terveestä ulkonäöstään tai punakasta ihostaan. Jaakko Hämeen-Anttila pitää sitä pilkkanimenä, joka on poimittu Koraanista sen jälkeen, kun suuran on tulkittu viittaavan juuri häneen.
Raamatun kuningas Ahab?
thumb|Isebelin jäännökset (1866) Ercan Celik on ehdottanut, että Koraanin suura 111 on kommentaaria Vanhan Testamentin tarinaan kuningas Ahabista. Vanhan Testamentin 1. kuningasten kirjassa esiintyy kuningas Omri, jonka poika on nimeltään Ahab. Raamatun mukaan ”Omri teki sitä, mikä on väärää Herran silmissä; hän teki enemmän pahaa kuin kukaan edeltäjänsä” (16:25). Kun Abu-Lahab kirjoitetaan muodossa Abu L-Ahab, se tarkoittaa Ahabin isää, oikeastaan ”liekkien isää”, mistä päästään suurassa oleviin liekkeihin.
Kuninkuudesta on runoon jäänyt tiedoksi Ahabin varallisuus. Vaimon mainitseminen näyttää viittaavan Ahabin vaimoon Isebeliin, josta Raamattu kertoo: ''”Kukaan muu Israelin kuningas ei syyllistynyt sellaiseen kuin Ahab. Hän myi itsensä tekemään sitä, mikä on väärää Herran silmissä, kun hänen vaimonsa Isebel yllytti häntä.”'' (1. Kunink., 21:25) Isebel yllytti miestään nimenomaan Baalin palvontaan, joten polttopuiden kanto voisi liittyä polttouhriin Baalin kunniaksi. Mysteeriksi jää niiniköysi. Raamatussa koirat lopulta söivät Isebelin.
Celikin selitys sopii teoriaan, jonka mukaan osa Koraanista olisi syyrialaisen kristillisen kirkon piirissä syntyneitä liturgisia hartaustekstejä, joilla ei ole tekemistä islamin kanssa. Tämän teorian mukaan Niiniköyden suuran kirjoittaja on tuntenut Raamatun tarinan Ahabista, Isebelistä sekä profeetta Eliaasta ja tiivistänyt kertomukseen sisältyvän opetuksen. Kirjoittaja on tosin sekoittanut toisiinsa Ahabin ja tämän isän ja käyttää muotoa Abu L-ahab, joka rinnastuu runossa mainittuihin liekkeihin.
Jorma Weneskoski
Jorma Weneskoski (15. lokakuuta 1929 Helsinki – 15. elokuuta 2006 Helsinki) oli suomalainen jazzmuusikko ja manageri.
Weneskoski syntyi musikaaliseen perheeseen: hänen isänsä Ilmari Weneskoski oli kapellimestari ja äiti Gerda Weneskoski pianisti-säestäjä. Hän perusti ensimmäisen tanssiorkesterinsa 15-vuotiaana, opiskeli bassonsoittoa Sibelius-Akatemiassa ja otti yksityistunteja sellonsoitossa. 1950-luvun alussa hän valmistui ekonomiksi ja hyödynsi opintojaan perustaessaan oman ohjelmatoimiston, Weneskoski-tuotannon.
Weneskosken mukaan nimettiin 1960-luvun suosittu yhtye Jormas, jonka managerina Weneskoski toimi. Jormasin lisäksi hänen manageritalliinsa kuuluivat 1960-luvun huippunimet Topmost, Roosters, Anita Hirvonen, Anneli Sari ja Koivistolaiset. 1960-luvulla hänen tanssiyhtyeeseensä kuuluivat muiden muassa saksofonisti Paavo Partti, pianisti Christer Sandell ja rumpali Matti Oiling.
Itse Weneskoski soitti lähinnä jazzia kontrabassolla, ja suunnitteli keikkoja vielä kesäksi 2006. Hän kuoli pitkälliseen sairauteen 76-vuotiaana Helsingissä. Weneskosken viimeinen leposija on Hietaniemen hautausmaan Taiteilijainmäellä.
Solomon Asch
Solomon E. Asch (14. syyskuuta 1907 – 20. helmikuuta 1996) oli yhdysvaltalainen psykologi ja sosiaalipsykologian pioneeri.
Hän syntyi Varsovassa Puolassa. 1920 hän muutti Yhdysvaltoihin, missä hän suoritti New Yorkin yliopistossa alemman korkeakoulututkinnon. Ylemmän tutkinnon hän suoritti Columbian yliopistossa 1930 ja tohtorin tutkinnon 1932. Asch toimi psykologian professorina Swarthmoren yliopistossa 19 vuotta. Siellä hän työskenteli muun muassa Wolfgang Köhlerin kanssa.
Asch tuli kuuluisaksi 1950-luvulla kokeista, jotka osoittivat, miten sosiaalinen paine saa ihmisen uskomaan selvästi väärän näkemyksen oikeaksi.
Asch innoitti kiistanalaista psykologia Stanley Milgramia ja valvoi hänen tohtorinväitöstään Harvardin yliopistossa.
Paulina Pfeiffer
Paulina Pfeiffer (s. 1981 Tukholma ) on ruotsalainen ooppera- ja konserttilaulaja, äänialaltaan sopraano.
Pfeiffer opiskeli Katarina Dalaymanin johdolla ja valmistui Tukholman oopperakorkeakoulusta joulukuussa 2008. Hän teki oopperadebyyttinsä vuonna 2006 Arrigo Boiton Mefistofelen Margerithana Tukholman Södra Teaternissa. Kaudella 2010–2011 Pfeiffer esiintyi ensimmäisen kerran Tukholman kuninkaallisessa oopperassa, jossa hänen roolejaan tuolloin olivat Mimì (Giacomo Puccini: La bohème) ja Adalgisa (Vincenzo Bellini: Norma). Muita näyttämörooleja hänellä on ollut sellaisten säveltäjien kuin John Adamsin, Béla Bartókin, Georges Bizet'n (Carmenin nimirooli), Christofer Elghin, Philip Glassin, Franz Lehárin, Pietro Mascagnin, Wolfgang Amadeus Mozartin, Pjotr Tšaikovskin ja Giuseppe Verdin teoksissa. Pfeifferin konserttiohjelmiston joukossa on ollut sellaisia teoksia kuin Claude Debussyn L'enfant prodigue, Gabriel Faurén Requiem, Lars-Erik Larssonin Förklädd Gud, Gioacchino Rossinin Petite messe solennelle ja Verdin Requiem. Resitaaleissa Pfeiffer on tulkinnut muun muassa Gösta Nystroemin Sånger vid havet -teoksen ja Richard Wagnerin Wesendonck Liederin.
Pfeiffer on tehnyt Ruotsissa esiintymisiä muun muassa Folkoperanissa ja Ystadin teatterissa. Festivaaliesiintymisten kohteita ovat olleet Dala-Flodan oopperajuhlat, Båstadin kamarimusiikkijuhlat ja Musik på Slottet. Joulukuussa 2011 Pfeiffer esiintyi Nobel-palkintojen jakotilaisuudessa. Hän on esiintynyt myös kansainvälisesti esimerkiksi Pariisin Théâtre du Châtelet'ssa, Yhdysvalloissa ja Kolumbian Bogotássa. Pfeifferin urallaan saamien stipendien, palkintojen ja tunnustusten joukossa ovat olleet Jenny Lind -stipendi (2007), Svenska Wagner-Sällskapetin Bayreuth-stipendi ja Bernadotte-taidepalkinto.
Ojitus
thumb|Valtaojan kaivuuta lapiolla työpalveluna vuonna 1938 Saksassa. thumb|Oja turvesuolla. Ojitus on ojien kaivamista kostean alueen kuivaamiseksi. Maataloudessa ojituksen tarkoituksena on kasvualustan ja kantavuuden parantaminen. Suomessa sen päätarkoituksena kuivata pelto mahdollisimman nopeasti kylvökuntoon.
Ojitus voidaan jakaa perus- ja paikallisojitukseen. Perusojituksessa laajemman valuma-alueen vesi johdetaan valtaojia myöten järveen tai jokeen. Paikallisojituksessa pellon liiallinen vesimäärä johdetaan valtaojiin ja puroihin. Paikallisojituksesta vastaa maanomistaja, joka saa tarkoitukseen julkista rahoitustukea, joka on valtion laina, takaus tai korkotukea. Valtaojat kaivaa paikallinen maatalouspiiri kokonaan julkisilla varoilla. Valtaojiin johdetaan myös maan- ja paikallisteiden sekä taajamien katuverkoston sadevesi eli hulevedet.
Pelto
Paikallisojituksessa pellolle tehdään sarkaojia tai salaojia, joita pitkin vesi kulkeutuu omalla paineella pellon alapäässä olevaan veto-ojaan ja sitä myöten edelleen valtaojaan. Salaojaverkosto koostuu imuojista sekä niitä yhdistävistä kokoomaojista, jotka päätyvät erityiseen laskuaukkoon.
Sarkaojat kaivetaan joko lapiolla tai vedetään oja-auralla. Salaojitus suoritetaan erityisellä salaojituskoneella. Suuremmat veto- ja valtaojat kaivetaan tavallisesti kaivinkoneella. Peltolohkojen ympärille kaivetut ojat estävät ympäristön valumavesien pääsyn pellolle ja toimivat samalla naapureiden välisenä rajaojana.
Soukkamedaka
Soukkamedaka (Xenopoecilus sarasinorum) on medakoihin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan uhanlaisena Indonesiasta.
Koko ja ulkonäkö
Soukkamedaka voi kasvaa suurimmillaan 5–8 cm pitkäksi. Ruumiinmuodoltaan laji on pitkänomainen ja solakka. Selkäevä sijaitsee ruumiin takaosassa ja pyrstöevässä on laakea lovi. Koiraskalalla on rihmamaisia ulokkeita selkä- ja peräevissään. Soukkamedaka on väritykseltään selästään ja kyljistään hopeanharmaa. Kyljessä on ohut musta raita.
Levinneisyys ja elintavat
Soukkamedakaa tavataan ainoastaan Sulawesin saarelta Lindujärvestä. Se elää lähellä pintaa hiekka- tai mutapohjaisilla alueilla. Lajin ravintoa ovat planktoneläimet. Soukkamedaka on ovipaarinen, ja hedelmöittyneet munat ovat naaraiden vatsaevien välissä olevassa munataskussa, kunnes poikaset kuoriutuvat.
Ojitus
Historia Suomessa
Maanviljelys koneistui sotien jälkeen, ja maatalouskoneilla oli hankala liikkua kapeilla peltosaroilla. Tämän johdosta perinteisiä avo-ojia ryhdyttiin korvaamaan salaojilla. Käytettävissä oleva viljelyala kasvoi, kun pelloilta katosivat näkyvät ojat ja uomat. Aluksi salaojat kaivettiin lapiolla, mutta myöhemmin tulivat käyttöön salaojituskoneet. Kiivainta salaojituksen aikaa oli 1970-luku, jolloin noin 25 prosenttia Suomen peltopinta-alasta oli salaojituksen piirissä. Vuonna 2015 vastaava osuus oli lähes 60 prosenttia.
Soukkamedaka
Levinneisyys ja elintavat
Soukkamedaka luokitellaan äärimmäisen uhanalaiseksi. Uhkia kannalle ovat vieraslajit, kuten karppi, valkoleukatilapia ja konnamonni, ja veden laadun heikentyminen maatalouden vuoksi.
Ojitus
Suo
Suomessa soiden ojittaminen aloitettiin 1860-luvulla. Soiden ojituksen avulla suomaista yritettiin saada peltoja tai paremmin puuta tuottavaa metsää. Niillä kuviteltiin myös ehkäistävän hallan vaaraa Runebergin Saarijärven Paavon tapaan. Tosiasiassa soiden ojittaminen lisää hallan yleisyyttä, sillä kuivan turpeen lämpötilaolot ovat paljon äärevämmät kuin märän. Tutkimukset ovat osoittaneet, ettei soiden kuivaaminen ehkäise hallaa, vaan päinvastoin lisää sitä, paitsi siinä tapauksessa että suo välittömästi metsitetään tai viljelyraivataan, jolloin alueen hallanarkuus voi vähentyä.
Suomessa luonnontilaisten soiden ojittamista pidettiin pitkään 2000-luvulla vähäisenä, mutta edelleen 2014-2018 ojitettiin Suomessa kymmeniä tuhansia hehtaareja aikaisemmin ojittamatonta suota. Valmiiksi ojitetuilla alueilla tehdään kunnostusojitusta.
Soiden ennallistaminen ojitusten jäljiltä on yleistynyt viime vuosina. Osa ojitetuista soista on niin vähäravinteisia, ettei metsän kasvatus ole metsätaloudellisesti järkevää. Lisäksi humuksen ja muiden kiintoaineiden siirtyminen valumavesien mukana järviin heikentää vesistöjen tilaa. Runsaasti ojitetuilla alueilla vedenlaadun on todettu muuttuneen, vedenvärin tulleen ruskeammaksi ja veden näkösyvyyden heikentyneen. Soiden ojitus vähentää myös suolintujen määrää.
Still ’Eavy, Still Proud
Still 'Eavy, Still Proud on Uriah Heepin vuonna 1990 julkaistu kokoelma-albumi.
Issam Jemâa
Issam Jemâa (käytetään myös sukunimeä Jomaa,, s. 28. tammikuuta 1984 Gabès) on tunisialainen jalkapalloilija. Hän edusti viimeksi Arabiemiraattien pääsarjassa Dubai CSC:tä ja pelasi suurimman osan urastaan Ranskassa. Pelipaikaltaan Jemâa oli vasen laitahyökkääjä.
Still ’Eavy, Still Proud
Alkuperäinen versio
A-puoli B-puoli
Issam Jemâa
Ura
Jemâa aloitti uransa CO Médeninen junioreissa, jossa hän pelasi vuosien 1995–2003 aikana. Jemâa siirtyi varsin hyvien juniorivuosien jälkeen vuonna 2003 Tunisian pääsarjassa pelaavaan Espéranceen, jossa hän pelasi vuoteen 2005 saakka voittaen ensimmäisellä kaudella Tunisian liigamestaruuden ja tehden toisella kaudella 19 ottelussa yhden maalin.
Sydämeni tänne jää
Sydämeni tänne jää on Katri Helenan albumi, joka julkaistiin vuonna 1980. Albumi on myynyt kultalevyyn oikeuttavan määrän.
Issam Jemâa
RC Lens
Kesällä 2005 Jemâa siirtyi RC Lensiin, tehden joukkueen kanssa viiden vuoden sopimuksen. Ensimmäisellä kaudella Jemâa sai hyvin vähän peliaikaa ja pelasi muun muassa Ligue 1:ssä kuudessa ottelussa, sekä UEFA Cupissa viidessä ottelussa tehden niissä kaksi maalia. Kaudella 2006–2007 hän sai huomattavasti enemmän peliaikaa pelaten usein vasempana laitahyökkääjänä. Kauden aikana Jemâa pelasi 27 liigaottelua ja onnistui maalinteossa kolmesti. Myös UEFA Cupissa hän oli varsin tehokas tehdessään neljä maalia 9 ottelussa.
Sydämeni tänne jää
Albumi koostuu eri tekijöiden käännöskappaleista, lukuun ottamatta kahta Veikko Samulin ja yhtä Jori Sivosen sävellystä. Avauskappale, Veikko Samulin ja Juha Vainion kirjoittama ”Mun sydämeni tänne jää” tuli toiseksi vuoden 1980 Syksyn sävel -kilpailussa, jossa voiton vei Mikko Alatalon ”Rikoo on riskillä ruma”. .
Issam Jemâa
Auxerre
30. kesäkuuta Jemaa allekirjoitti neljän vuoden sopimuksen AJ Auxerren kanssa. Hän teki avausmaalinsa joukkueen paidassa 17. syyskuuta 2011 kotiottelussa SM Caenia vastaan. Ottelu päättyi 1–1.
31. tammikuuta 2012 Jemâa siirtyi loppukauden mittaisella lainasopimuksella Stade Brestois riveihin. Avausottelunsa hän pelasi heti Afrikan-mestaruuskisojen jälkeen 11. helmikuuta 2012 Dijonia vastaan, jossa hän sai kaksi keltaista korttia ottelun viimeisillä minuuteilla ja sai näin ulosajon. Vajaa viikkoa myöhemmin Jemâan sai törkeästä kielenkäytöksestään kolmen ottelun pelikiellon sijaan vuoden pelikiellon. Pelikieltoa kuitenkin lievennettiin, sillä Jemaa pelasi vielä kauden loppupuolella Stade Brestoisin riveissä tehden kaksi maalia, joista jälkimmäinen oli voittomaali vierasottelussa Eviania vastaan.
Al-Kuwait
Heinäkuussa 2012 Jemâa allekirjoitti kahden vuoden sopimuksen Kuwaitin valioliigassa pelaavan Al-Kuwaitin kanssa. Avauskaudellaan hän oli voittamassa jo marraskuussa 2012 AFC Cupin mestaruutta, kun Al-Kuwait voitti loppuottelussa Erbilin maalein 0–4. Pääsarjassa Jemâa teki avauskaudellaan yksitoista maalia ja jakoi maalikuninkuuden yhdessä Rogérion kanssa. Al-Kuwait voitti myös Kuwaitin pääsarjan 12 pisteen erolla toiseksi tulleeseen Al Qadsiaan.
Toisella kaudella 2013–2014 Jemâa oli jälleen joukkueensa parhaimpia maalintekijöitä. Hän teki AFC Cupissa yhteensä kuusitoista maalia ja voitti cupin maalikuninkuuden. Jemâa juhli myös toistamiseen ACF Cupin mestaruutta, kun hänen joukkueensa voitti Al Qadsian maalein 0–2. Pääsarjassa sen sijaan Al-Kuwait hävisi mestaruuden Al Qadsialle neljän pisteen erolla sijoittuen toiseksi.
Al-Sailiya
Heinäkuussa 2014 Jemâa allekirjoitti vuoden sopimuksen qatarilaisen Al-Sailiyan kanssa.
Maajoukkue
Jemâa on pelannut Tunisian jalkapallomaajoukkueessa 51 maaottelua. Hänet valittiin maajoukkueeseen Saksan MM-kisoihin 2006, mutta hän joutui jäämään pois joukkueesta loukkaantumisen takia. Kaksi vuotta myöhemmin Jemâa oli mukana vuoden 2008 Afrikan-kisoissa, jossa hän teki maansa avausmaalin. Jemâa oli mukana myös vuoden 2010 Afrikan-kisoissa.
20. kesäkuuta 2010 Jemaa teki kaksi maalia harjoitusottelussa Sudania vastaan, joka nosti hänen maalimääränsä maajoukkueessa 18. Tämän myötä Jemaasta tuli Tunisian maajoukkueen kautta aikain neljänneksi paras maalintekijä. Vuoden 2012 Afrikan kisojen karsinnoissa Jemaa nosti itsensä Tunisian kautta aikain parhaaksi maalintekijäksi yhdessä Santosin kanssa, tehtyään yhden maalin Tšadin maaliin ja kaksi Malawin maaliin, jonka myötä hänen maalimääränsä nousi 21. Sittemmin 10. lokakuuta 2010 Jemâasta tuli Tunisian kaikkien aikojen paras maalintekijä tehtyään maalin Togoa vastaan.
Psykedeelinen pop
Psykedeelinen pop on musiikkityyli, jossa on vaikutteita psykedeelisestä rockista sekä psykedeelisestä folkista, mutta on kuitenkin musiikkityyliltään enemmän popmusiikkia. Tyylin kulta-aika oli 1960-luvun loppupuolella.
ENC
Viralliseksi ENC-kartan tekee sen julkaisija, luotettava jakelu ja päivityspalvelu. ENC-karttoja voivat julkaista vain kansalliset merikarttalaitokset tai niiden hyväksymät tuottajat. Luotettava jakelu tarkoittaa ENC-aineiston toimittamista laivojen ECDIS-laitteisiin suojattuna IHO S-63 -standardin mukaisesti. Näin aluksilla voidaan varmistua kartta-aineiston alkuperäisyydestä.
Suomen merialueilta kartat tuottaa Liikennevirasto. Niiden jakelupalvelusta huolehtii useiden eurooppalaisten merikarttalaitosten yhdessä ylläpitämä PRIMAR -nimellä toimiva jakelukeskus Norjassa.
Vain virallinen digitaalinen merikartta-aineisto on ENC:tä. Muita sähköisessä muodossa olevia karttoja kutsutaan digitaalisiksi merikartoiksi.
Frank Sjöman
Frank Sjöman on suomalais-ruotsalainen urheilutoimittaja ja -selostaja. Työskennellessään Yleisradion ruotsinkielisessä toimituksessa hän oli aloittamassa Sportmagasinet-nimistä urheilun ajankohtaisohjelmaa, jonka ensimmäinen lähetys esitettiin tammikuussa 1985. Muun muassa jalkapalloa selostanut Sjöman on toiminut selostajana Yleisradion lisäksi myös Viasatilla.
Sjöman syntyi Suomessa, mutta hänen perheensä muutti Ruotsiin hänen ollessa neljävuotias.
Katherine Plunket
Katherine Plunket (22. marraskuuta 1820 – 14. lokakuuta 1932) oli vanhin tunnettu ihminen Irlannin historiassa.
Plunket oli perheensä kuudesta lapsesta vanhin. Hän tapasi Sir Walter Scottin kesällä 1825 ja vietti suurimman osan aikuisiästään Irlannissa. Nuoruudessaan hän kylläkin teki jatkuvasti matkoja mantereelle.
Plunket oli huomattavan terve vanhoille päivilleen asti. Ensimmäinen vaikeampi tapaus oli 102-vuotiaana sairastettu keuhkoputkentulehdus.
Plunket täytti 100 vuotta vuonna 1920 ja 110 vuonna 1930. Hän kuoli 14. lokakuuta 1932 runsasta kuukautta ennen kuin olisi viettänyt 112-vuotispäiväänsä. Hän ei koskaan ollut naimisissa, ja hänen viimeinen elossa ollut sisaruksensa Gertrude kuoli vuonna 1924.
Palanderin talo
Palanderin talo voi tarkoittaa seuraavia rakennuksia:
Sergei Puškov
Sergei Puškov (s. 24. helmikuuta 1964) on entinen neuvostoliittolainen jääkiekkoilija. Hänet valittiin Neuvostoliiton ja Venäjän jääkiekon kunniagalleriaan vuonna 1993. Hän pelasi pietarilaisessa SKA Pietarissa (ent. SKA Leningrad).
Achille Compagnoni
pienoiskuva|Achille Compagnoni vuonna 1955. Achille Compagnoni (26. syyskuuta 1914 – 13. toukokuuta 2009) oli italialainen vuorikiipeilijä. Yhdessä Lino Lacedellin kanssa hän saavutti ensimmäisenä ihmisenä maailmassa K2:n huipun 31. heinäkuuta 1954. Retkikuntaa johti Ardito Desio.
Jorma Tenovuo
Jorma Tenovuo (s. 26. maaliskuuta 1949 Turku) on Turun yliopiston kariesopin professori. Tenovuo valmistui hammaslääketieteen lisensiaatiksi 1974 Turun yliopistosta, väitteli hammaslääketieteen tohtoriksi 1976, sai dosentuurin 1978 ja erikoishammaslääkärin oikeudet 1984.
Tenovuo toimi vierailevana tutkijana Yhdysvalloissa (University of Alabama, Birmingham) 1980-81, 1982 ja 1984. Turun yliopiston kariesopin professoriksi hänet nimitettiin 1988. Hän on toiminut myös mm. Suomen Hammaslääkäriseura Apollonian puheenjohtajana 1995-96, Turun yliopistollisen keskussairaalan (TYKS) suusairauksien klinikan ylihammaslääkärinä 2005-09 ja lääketieteellisen tiedekunnan tutkimusvaradekaanina 2001-06.
Tenovuo on toiminut Caries Research-julkaisun päätoimittajana 1992-99 sekä European Journal of Oral Sciences-julkaisun toimittajana 2002 alkaen. Hän on julkaissut yli 300 tieteellistä artikkelia erityisesti suun mikrobiologian, immunologian ja sylkitutkimuksen alueilta.
Huomionosoituksia
Tutkimusansioistaan Tenovuolle on myönnetty useita kansainvälisiä palkintoja, mm. International Association for Dental Research (IADR) Oral Science Award (1984), E.W. Borrow Memorial Award (1998), Acta Odontologica Scandinavica-palkinto (1998), Bensow-palkinto (2000), Yngve Ericsson-palkinto (2006) sekä kotimaassa 1984 hammaslääketieteen Pohjola-palkinto.
Muuta
Tenovuo on aktiivinen lintuharrastaja ja lintukuvaaja. Hänen kuviaan ja artikkeleitaan on julkaistu kymmenissä lintulehdissä ja -kirjoissa eri puolilla maailmaa, mm. Birding World, Birdwatch, Suomen Luonto, Dutch Birding ja Linnut.
Tenovuo asuu nykyisin Utössä.
Nina Andrycz
thumb|right|Nina Andrycz Nina Andrycz (11. marraskuuta 1912 – 31. tammikuuta 2014 Varsova) oli puolalainen teatteri-, televisio- ja elokuvanäyttelijä. Hän uransa jatkui 1930-luvulta aina 2000-luvun puolelle. Hänen tunnetuimpiin rooleihinsa lukeutuu Maria Kalergisin rooli elokuvassa Varsovalainen ensi-ilta (Warszawska premiera). Hänet tunnettiin lempinimellä Puolalaisen teatterin suuri nainen.
Andrycz oli syntynyt nykyisessä Valko-Venäjän Brestissä ja valmistunut Państwowe Wyższe Szkoły Teatralnesta Varsovassa vuonna 1934.
Nina Andrycz oli vuosina 1947–1968 naimisissa Józef Cyrankiewiczin kanssa, joka oli Puolan pääministeri 1947–1952 ja 1954–1970 sekä Puolan presidentti 1970–1972.
VANTAs
Synteesi
Käytettävissä on kourallinen kokeellisia tekniikoita, joiden avulla voidaan kohdistaa yksittäinen CNT tai joukko CNT:itä ennalta määritettyyn orientaatioon. Tekniikat perustuvat erilaisiin mekanismeihin, ja siksi niitä voidaan soveltaa eri tilanteissa. Nämä tekniikat jaetaan kahteen ryhmään sen mukaan, milloin kohdistus saavutetaan: a) in situ -tekniikat, joissa kohdistus saavutetaan CNT:n kasvuprosessin aikana, ja b) ex situ -tekniikat, joissa CNT:t kasvatetaan alun perin satunnaisesti ja kohdistus saavutetaan jälkikäteen, esimerkiksi laitteen integrointiprosessin aikana.
Kasvumekanismi
Terminen kemiallinen kaasufaasipinnoitus on yleinen tekniikka, jolla voidaan kasvattaa CNT:iden kohdistettuja matriiseja. CVD-prosessissa kuuma hiilipitoinen kaasu hajoaa, *hiili diffundoituu katalyyttihiukkasiin tai niiden ympärille* ja muodostaa sitten grafiittisen nanoputken sivuseinän katalyytin yhdelle kiteiselle pinnalle. Katalyytin halkaisija ohjaa suoraan kasvatettavien nanoputkien halkaisijaa. VANTA:iden CVD-kasvatuksessa on kaksi ensisijaista kasvumallia: "Kärkikasvumalli" ja "pohjakasvumalli". Kärkikasvumallissa hiilivety hajoaa metallin yläpinnalla, hiili diffundoituu alaspäin metallin läpi ja CNT saostuu metallin pohjan poikki työntäen koko metallihiukkasen irti substraatista, ja kasvu jatkuu, kunnes metalli on täysin ylimääräisen hiilen peitossa ja katalyyttinen aktiivisuus lakkaa. Pohjakasvumallissa hiilivetyjen alkuhajoaminen ja hiilen diffuusio tapahtuvat samalla tavalla kuin kärkikasvun tapauksessa, mutta CNT-saostuma nousee ulos metallihiukkasen kärjestä ja muodostaa puolipallonmuotoisen kupolin, joka sitten ulottuu ylöspäin saumattoman grafiittisen sylinterin muodossa. Tämän jälkeen hiilivetyjen hajoaminen tapahtuu metallin alemmalla reunapinnalla, ja liuennut hiili diffundoituu ylöspäin. Useimmissa termisissä CVD-prosesseissa nanoputkia kasvatetaan juuri- tai emäskasvatusmenetelmällä. Sekä yksittäisten CNT:iden että CNT-joukon morfologia määräytyy erilaisten CVD-kasvuparametrien perusteella, joita voidaan säätää siten, että saadaan aikaan pystysuorassa linjassa olevia CNT-joukkoja, joilla on erilaisia rakenteita.
Katalyytti
Katalyytti mahdollistaa hiilen pyrolyysin ja sitä seuraavan VANTAn kasvun. Katalyytit ovat tyypillisesti metalleja, joilla on suuri hiilen liukoisuus korkeissa lämpötiloissa ja joilla on suuri hiilen diffuusionopeus, kuten rauta (Fe), koboltti (Co) ja nikkeli (Ni). Myös muiden siirtymämetallien, kuten kuparin (Cu), kullan (Au), hopean (Ag), platinan (Pt) ja palladiumin (Pd), on raportoitu katalysoivan CNT:n kasvua erilaisista hiilivedyistä, mutta niiden hiililiukoisuus on pienempi ja näin ollen myös kasvunopeus pienempi. Kiinteät organometalloseenit, kuten ferroseeni, koboltoseeni ja nikkeloseeni, ovat myös yleisiä katalyyttejä. On havaittu, että lämpö- ja pelkistyskatalyytin esikäsittelyvaiheiden lämpötila ja aika ovat ratkaisevia muuttujia optimoidun nanohiukkasjakauman kannalta, sillä nanohiukkasten keskimääräiset halkaisijat vaihtelevat kalvon alkupaksuudesta riippuen. Kun CNT:tä kasvatetaan CVD:llä, katalysaattoriin levitetään sputteroitu ohut katalyyttikalvo (esim. 1 nm Fe). Kuumentamisen aikana kalvo kastuu, jolloin syntyy rautasaarekkeita, jotka sitten muodostavat nanoputkien ytimiä. Koska rauta on liikkuvaa, saarekkeet voivat sulautua yhteen, jos ne jätetään liian pitkäksi aikaa kasvulämpötilaan ennen nanoputkien kasvun aloittamista. Hehkutus kasvatuslämpötilassa vähentää paikkojen tiheyttä #/mm2 ja kasvattaa nanoputkien halkaisijaa. Kun nanoputket kasvavat katalyyttisaarekkeista, muiden CNT:iden väkijoukkovaikutukset ja van der Waalsin voimat jättävät niille vaihtoehdon kasvaa vain pystysuoraan substraattiin nähden.
Tuki
Substraattimateriaali, sen pintamorfologia ja tekstuurin ominaisuudet vaikuttavat suuresti syntyvän VANTA:n saantoon. Esimerkkejä CVD:ssä yleisesti käytetyistä substraateista ovat kvartsi, pii, piikarbidi, piidioksidi, alumiinioksidi, zeoliitti, CaCO3 ja magnesiumoksidi. Useimmat substraatit päällystetään 10-20 nm:n alumiinioksidista koostuvalla pohjakerroksella ennen katalyytin pinnoittamista. Tämä tasoittaa katalyytin kastumista ennustettavan kokoisiksi saarekkeiksi ja toimii diffuusiosulkuna substraatin ja metallikatalyytin välillä. Li et al. ovat valmistaneet Y-muotoisista hiilinanoputkista koostuvaa VANTAa pyrolysoimalla metaania koboltilla päällystetyllä magnesiumoksidikatalysaattorilla haaroittuneilla nanokanavaisilla alumiinioksidipatjoilla. Qu et al. käyttivät piki-pohjaista hiilikuitua tukena VANTAn kasvattamiseen FePc-hiililähdettä käyttäen. Tuloksena syntynyt joukko etenee säteittäisesti hiilikuidun pinnalla.
Zhong et al. osoittivat VANTA:iden suoran kasvun metallisille titaanipinnoille (Ti) SiO2/Si-kiekkoihin sputteroidulla Fe/Ti/Fe-katalyytillä. Alvarez et al. raportoi kyvystä spin-coatata alumoksaaniliuosta katalysaattoritukena VANTA-kasvua varten CVD:n avulla. Kun tavanomainen Fe-katalyytti oli höyrystetty spin-pinnoitetulle alustalle, saatu VANTA-kasvun tuotto oli samanlainen kuin tavanomaisilla Al2O3-jauhetukiaineilla.
Hiilen lähde
Eres et al. havaitsivat, että ferroseenin lisääminen kaasuvirtaan lämpöhaihduttamalla samanaikaisesti asetyleenin kanssa lisäsi hiilinanoputkien kasvunopeutta ja pidensi VANTA-paksuuden 3,25 mm:iin. Ferroseeni lisättiin kaasuvirtaan lämpöhaihduttamalla samanaikaisesti asetyleenivirran kanssa. Qu et al. raportoivat matalapaine-CVD-prosessista SiO2/Si-kiekolla, joka tuottaa VANTAn, joka koostuu CNT:istä, joiden päät ovat kiharassa. VANTA:iden pyrolyyttisen kasvun aikana alun perin muodostuneet peruskasvuprosessin nanoputkisegmentit kasvoivat satunnaisiin suuntiin ja muodostivat satunnaisesti kietoutuneiden nanoputkien pintakerroksen, johon alla olevat suorat nanoputkirakenteet sitten syntyivät. Zhong et al. tutkivat puhtaasti termistä CVD-prosessia SWNT-metsille ilman etanokaasua ja osoittivat, että akteyleeni on tärkein kasvun esiaste, ja minkä tahansa raaka-aineen muuntaminen C2H2:ksi on avainasemassa SWNT VANTA-kasvun kannalta. Reaktiivinen etsausaine, kuten vesi, atomivety tai hydroksyyliradikaalit, voi laajentaa SWNT-metsän laskeutumisikkunaa, mutta sitä ei tarvita kylmäseinäisissä reaktoreissa alhaisissa paineissa.
Dasgupta et al. syntetisoivat vapaasti seisovan makroputkimaista VANTAa suihkupyrolyysillä ferroseeni-bentseeniliuoksesta typpi-ilmakehässä, ja optimaaliseksi olosuhteeksi makroputkimaista geometriaa varten todettiin 950 °C, 50 mg/ml ferroseenia bentseenissä, 1,5 ml/min nestemäisen esiasteen pumppausnopeus ja 5 lpm typpikaasun virtausnopeus.
Lämpötila
Liian alhaisessa lämpötilassa katalyyttiatomit eivät ole tarpeeksi liikkuvia kasautuakseen yhteen hiukkasiksi nanoputkien muodostamiseksi ja kasvattamiseksi, ja hiilen esiasteen katalyyttinen hajoaminen voi olla liian hidasta nanoputkien muodostamiseksi. Jos lämpötila on liian korkea, katalyytti muuttuu liian liikkuvaksi muodostaakseen tarpeeksi pieniä hiukkasia CNT:iden muodostamiseksi ja kasvattamiseksi. Tyypillinen VANTAn CVD-kasvatukseen soveltuva kasvulämpötila-alue on 600-1200 °C. Kasvulämpötila vaikuttaa yksittäisen CNT:n rakenteeseen; matalan lämpötilan CVD (600-900 °C) tuottaa MWCNT:tä, kun taas korkean lämpötilan (900-1200 °C) reaktio suosii SWCNT:tä, koska niiden muodostumisenergia on suurempi. Kullekin CVD-järjestelmälle on olemassa kriittinen lämpötila, jossa kasvunopeus pysähtyy maksimiarvoon.
Hiilinanoputkien kasvun lämpötilariippuvuus ferroseenilla osoittaa jyrkkää pudotusta korkeissa substraattilämpötiloissa ja pystysuoran suuntautumisen häviämistä 900 °C:ssa. Zhang et al. suorittivat VANTA-kasvatuksia sarjalla Fe/Mo/vermikuliitti-katalyyttejä ja raportoivat, että kasvulämpötilan kasvaessa vermikuliittien väliin interkaloituneiden CNT:iden kohdistus huononi.
Virtausavusteinen kasvu
Avain suuriin kasvutuottoihin on hapettavien aineiden asianmukainen lisääminen kaasuympäristöön, jotta katalyyttihiukkasten pinnat pysyvät aktiivisina mahdollisimman pitkään, mikä saavutetaan oletettavasti tasapainottamalla kilpailu amorfisen hiilen kasvun ja sp2-grafiittisten kiteiden muodostumisen välillä katalyyttihiukkasilla. Hapettimet voivat paitsi poistaa tai estää amorfisen hiilen kasvun, myös syövyttää grafiittikerroksia, jos niitä käytetään suotuisia pitoisuuksia suurempina. Hata et al. raportoivat millimetrin mittakaavassa pystysuoraan linjattuja 2,5 mm:n pituisia SWCNT:itä käyttäen vesiavusteista etyleeni-CVD-prosessia Fe/Al- tai alumiinioksidimultikerrosten kanssa Si-kiekkoihin. Ehdotettiin, että höyryn hallittu syöttö CVD-reaktoriin toimi heikkona hapettimena ja poisti valikoivasti amorfista hiiltä vahingoittamatta kasvavia CNT:itä.
Kenttäavusteinen kasvu
Toinen muunneltu lähestymistapa VANTA:iden kasvattamiseen on ferromagneettisten katalyyttien orientaation ohjaaminen, joilla on yksi kiteinen magneettinen helppo akseli. Magneettinen helppo akseli on yleensä samansuuntainen magneettikentän kanssa. Tämän seurauksena sovellettu magneettinen voima voi suunnata nämä magneettiset katalyyttiset nanohiukkaset, kuten katalyyttiset rauta-nanohiukkaset ja Fe3O4-nanohiukkaset. Koska katalyyttisten nanohiukkasten vain tietty nanokiteinen puoli on katalyyttisesti aktiivinen ja hiiliatomien diffuusionopeus tällä puolella on suurin, CNT:t kasvavat mieluiten katalyyttisten nanohiukkasten tietystä puolista ja kasvaneet CNT:t ovat suuntautuneet tietyssä kulmassa.
Yksilöllisesti osoitteistettavat nanorakenteet
Hiilinanoputkia voidaan kasvattaa modifioidulla alustalla siten, että kuhunkin nanorakenteeseen saadaan erilliset sähköiset kontaktit. Tämä nanoputkien kasvattaminen toteutetaan sijoittamalla litografisesti eristemateriaalilla erotettuja metallijälkiä ja yhdistämällä nämä jäljet substraatin pinnalla oleviin yksittäisiin katalyyttikohtiin. Nanoputket kasvatetaan sitten tavalliseen tapaan CVD:llä, ja katalysaattorissa tapahtuvien reaktioiden sarja muodostaa yksittäisen liitoskohdan nanoputken ja metallikontaktin välille. Nanorakenteet voidaan sitten funktionalisoida yksitellen ja niiden sähköiset vasteet voidaan mitata yksitellen ilman ristikkäisviestintää ja muita pullonkauloja, jotka johtuvat ryhmien heterogeenisuudesta. Tämä tekniikka, joka mahdollistaa yksittäisten nanoputkien tarkan sijoittelun ja konfiguroinnin, avaa ja parantaa VANTAn monenlaisia sovelluksia: monien analyyttien samanaikainen diagnostinen testaus, suuren energiatiheyden superkondensaattorit, kenttäefektitransistorit jne.
Kasvumekanismi
Plasmavahvistetussa CVD-prosessissa (PECVD) tasavirtasähkökentät, radiotaajuiset sähkökentät tai mikroaallot tuottavat plasmoja, jotka alentavat ensisijaisesti CNT:iden synteesilämpötilaa. Samanaikaisesti substraatin pinnalle tuotetaan myös sähkökenttä (tasavirta tai vaihtovirta), joka ohjaa CNT:n kasvun etenemistä. DC-PECVD-prosessi pystysuoraan suunnattujen CNT-massojen tuottamiseksi sisältää neljä perusvaihetta: evakuointi, lämmitys, plasman tuottaminen ja jäähdytys. Tyypillinen menettely suoritetaan 8 Torrin paineessa NH3:ssa ja kasvulämpötilassa, joka on välillä 450-600 ◦. Heti kun lämpötila ja paine ovat vakiintuneet, kahden elektrodin väliseen rakoon kytketään 450-650 V:n tasajännite sähköpurkauksen (plasman) sytyttämiseksi näytteen päälle. Kasvuaika voi vaihdella muutamasta minuutista tunteihin kasvunopeudesta ja halutusta CNT-pituudesta riippuen. Kun kasvuaika on päättynyt, biasjännite poistetaan välittömästi plasman lopettamiseksi.