cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Raouf Bouzaiene
Maajoukkue
Bouzaiene teki ensi esiintymisensä maajoukkueessa vuonna 1994, jonka jälkeen hän edusti maataan muun muassa vuoden 2002 MM-kisoissa. Bouzaiene pelasi urallaan 43 maaottelua ja teki niissä 2 maalia.
Livery Stable Blues
”Livery Stable Blues” on amerikkalainen jazzsävellys vuodelta 1917, jonka tekijänoikeuden omistavat Ray Lopez ja Alcide Nunez. Original Dixieland Jass Band tallensi kappaleen 26. helmikuuta 1917, ja tuloksena olleesta singlestä tuli ensimmäinen julkaistu jazzlevy.
Historia
Original Dixieland Jass Band oli ryhmä valkoisia muusikoita New Orleansista. Yhtye oli saavuttanut suosiota soittamalla Schiller's Cafessa Chicagossa ja Reisenweber's Restaurantissa New Yorkissa. New Orleansin musiikkityylin nousu kansalliseen suosioon oli pitkälti heidän ansiotaan.
ODJB taltioi testimateriaalia levy-yhtiö Columbialle 30. tammikuuta 1917, mutta sessiot eivät johtaneet käyttökelpoisiin levyihin. Helmikuun 26. päivänä yhtye tallensi ”Livery Stable Bluesin” ja ”Dixie Jass Band One-Stepin” (joka tunnetaan nykyisin paremmin nimellä ”Original Dixieland One-Step”) Victor-levy-yhtiölle. Victorin johto julkaisi levyn nopeasti, ja siitä tuli välitön hitti.
Singlestä tuli nopeasti suosittu, ja se oli mahdollisesti ensimmäinen populaarimusiikkilevy jota myytiin miljoona kappaletta. Singlen suosio vakiinnutti jazzin aseman koko kansan musiikkina ja synnytti kysyntää pienille jazzbändeille New Yorkissa ja Chicagossa aikana, jolloin muusikoiden oli yhä vaikeampaa löytää työtä New Orleansissa.
Samaan aikaan toinen oikeusjuttu nousi yhden ”Dixie Jass Band One-Stepin” osan yhtäläisyyksistä Joe Jordanin 1909 sävellykseen ”That Teasin' Rag”. Myöhemmissä kappaleen painoksissa Jordan on merkitty yhdeksi säveltäjistä ja hänelle myönnettiin osansa kappaleen rojalteista.
Victorin singlen noustua hitiksi Columbia kutsui yhtyeen levyttämään uudelleen, ja julkaisi ”Indianan” ja ”At the Darktown Strutters' Ballin”. Columbian johto valitsi kaksi Tin Pan Alleyn pophittiä, mahdollisesti välttääkseen Victorin levytysten aiheuttamat tekijänoikeusongelmat.
Sävellys
Musiikillisesti ”Livery Stable Blues” seuraa 12 tahdin blueskaavaa. Se alkaa neljän tahdin mittaisella alkusoitolla, jota seuraa kolme peräkkäistä teemaa, jokainen toistettuna kahdesti. Kolmannessa teemassa soittimet matkivat erilaisia maatilan eläimiä: klarinetti kukkoa, kornetti hevosta, ja pasuuna lehmää. Tämän jälkeen kaikki kolme teemaa toistetaan, ja kappale loppuu yhden tahdin mittaiseen koodaan.
Myöhempiä versioita
12. helmikuuta 1924 Paul Whiteman avasi kuuluisan konserttinsa Aeolian Hallissa New Yorkissa ”Livery Stable Bluesilla” havainnollistaakseen varhaisten jazzbändien soittotyyliä.
VK TsSKA Moskova
MVK TsSKA Moskova on lentopalloseura Moskovasta, Venäjältä. TsSKA on yksi maailman menestyksekkäimpiä lentopallon seurajoukkueita. Kesällä 2009 armeijan johto päätti ettei joukkue osallistu Venäjän liigaan.
Sarpanitum
Sarpanitum (myös Sarpanitu, Zarpanitum tai Erua) on mesopotamialainen jumalatar ja Mardukin puoliso. Heidän häitään juhlittiin aina uuden vuoden aikaan Babyloniassa.
Sthenelos
Sthenelos viittaa kreikkalaisessa mytologiassa neljään eri henkilöön.
Hulk (täsmennyssivu)
Hulk voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Hilton Ruiz
thumb|right|Hilton Ruiz
Hilton Ruiz (29. toukokuuta 1952 New York – 6. kesäkuuta 2006 New Orleans) oli yhdysvaltalainen jazzpianisti. Hänellä oli laaja-alainen ura, ja hän esitti esimerkiksi monimutkaista avantgarde-improvisaatiota ja afrokuubalaista musiikkia. Hän oli lapsilahjakkuus, joka esiintyi Carnegie Hallissa 8-vuotiaana. Klassisten opintojensa lisäksi Ruiz opiskeli jazzia Mary Lou Williamsin johdolla. Hän teki levytysdebyyttinsä 14-vuotiaana.
Ruizin improvisaatiotaidot saivat hänet hakeutumaan uralle jazzmusiikin parissa. Teini-ikäisenä hän teki yhteistyötä muiden muassa Freddie Hubbardin ja Joe Hendersonin kanssa. Hän sai kansainvälistä huomiota vuonna 1973 liityttyään yhteistyöhön Rahsaan Roland Kirkin kanssa. Kirkin kanssa tekemänsä nelivuotisen yhteistyön päätyttyä Ruiz kiersi Egyptissä ja Intiassa Clark Terryn kanssa. Palattuaan New Yorkiin hän teki yhteistyötä muiden muassa Betty Carterin, Abbey Lincolnin ja Chico Freemanin kanssa. Lisäksi hän perusti oman kokoonpanonsa. Hänen levytystensä joukossa ovat Piano Man (1975), Steppin' Into Beauty (1977), El Camino (1988) ja A Moment's Notice (1991). Latinalaista jazzfuusiomusiikkia Ruiz teki Tito Puenten ja Paquito d'Riveran kanssa. Hän työskenteli myös elokuvien soundtrackeilla ja kirjoitti Richard Bradleyn kanssa kolmiosaisen Jazz and How to Play It -teoksen (1987).
Ruiz kuoli kaatumistapaturman komplikaatioihin New Orleansissa, johon hän oli matkustanut työskennelläkseen Hurrikaani Katrina -hyväntekeväisyysprojektin parissa.
Erne
Erne on 120 kilometriä pitkä joki Irlannissa ja Pohjois-Irlannissa. Joen valuma-alue on 4 372 neliökilometriä.
Erne saa alkunsa Beaghy Lough -järvestä Irlannissa. Se virtaa aluksi etelään, kääntyen sitten pohjoiseen ja laskien lopulta Pohjois-Irlannin puolella Donegalinlahteen Atlanttiin. Matkan varrella se virtaa usean järven läpi, joista suurimmat ovat Lough Gowna, Lough Oughter ja Lough Erne. Erne on suosittu kalastusalue.
Shannon-Ernen kanava yhdistää Ernen Shannonjokeen.
Ansa viritetty
Ansa viritetty on vuonna 1999 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen elokuva, jonka ohjasi Jon Amiel. Elokuvan pääosissa ovat Sean Connery ja Catherine Zeta-Jones.
Juoni
Elokuvan tapahtumat alkavat pari viikkoa ennen Y2K:ta. Vakuutusyhtiön etsivä Gin (Catherine Zeta-Jones) pääsee mestarivarkaan MacDougalin (Sean Connery) jäljille, ja tekemään hänen kanssaan yhteistyötä, mutta juonittelee MacDougalia vastaan jotta saisi otettua hänet kiinni ja vankilaan.
Näyttelijät
Lähde:
Johanna Elsig
pienoiskuva|Johanna Elsig Johanna Elsig (s. 1. marraskuuta 1992) on saksalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan puolustaja. Hän on pelannut Saksan maajoukkueessa vuoden 2019 MM-kilpailujen päättyessä 12 maaottelua. Hän esiintyi ensimmäisen kerran maajoukkueessa huhtikuussa 2017 Kanadaa vastaan. Elsig kuului MM-kilpailuissa 2019 Saksan joukkueeseen mutta ei päässyt turnauksessa pelaamaan.
Elsig on seuratasolla edustanut kotimaassaan Bayer Leverkusenia vuosina 2010–2012 ja Turbine Potsdamia vuodesta 2012.
Prosessijohtaminen
Prosessijohtaminen on johtamisoppi, jossa organisaation suunnittelun ja ohjaamisen perusyksiköksi valitaan toimintaprosessi ja siitä vastaa tiimi. Prosessijohtamiselle on ominaista asiakasohjaus, jota kutsutaan myös horisontaaliseksi ohjaukseksi.
Historia
Taylorin johtamisopissa organisaation suunnittelun ja ohjauksen perusyksiköksi valittiin työliikkeet. Tämän taylorilaisen ajattelun mukaan työliike oli organisaation pienin suunnittelun ja kehittämisen kohde, eräänlainen atomi, joista organisaation työ koostui. Ajateltiin, että mittaamalla työliikkeitä voitaisiin löytää oikeat, optimaaliset työliikkeet ja näiden yhdistelmästä syntyisi paras mahdollinen työkokonaisuus. Tietylle työlle olisi vain yksi paras työtapa ja mittaamisen avulla se voitaisiin löytää ja ottaa laajempaan käyttöön. Jaettu työ oli määrä koota yhteen järkeviksi kokonaisuuksiksi esimiesten harjoittaman suunnittelun ja koordinaation avulla. Tässä ohjausajattelussa ohjaava voima on hierarkian mukaisissa esihenkilöissä jopa niin, että suorittavalla tasolla ajattelua ei paljoa tarvita. Organisaatioihin syntyi kaksi ”säätyä”: ajatteluun ja suunnitteluun kykenevät esimiehet ja vain kapea-alaisiin rutiinisuorituksiin kykenevät alaiset.
Peter Drucker (Drucker 1954) arvosteli taylorilaisessa ajattelussa sitä, että organisaatiossa toimivaa ihmistä pidettiin lähinnä huonosti suunniteltuna ja epävarmana koneena. Hänen mukaansa vaille huomiota jäivät ihmisen vahvat ominaisuudet kuten kyky tehdä monia asioita, päätellä loogisesti, harkita ja arvioida asioita. Drucker arvosteli vanhaa organisaatioajattelua erityisesti siitä, että organisaation perusrakenteet, toiminnot oli määritelty toisilleen läheisten taitojen kokonaisuuksiksi. Drucker suositteli tavoitteisiin perustuvaa työnjakoa. Käytännössä se tarkoittaa ihmisten järjestämistä sellaisiin ryhmiin, että yhteen kootaan se, mitä tarvitaan tavoitteiden toteuttamiseksi.
thumb|500px|Prosessijohtaminen johtamisoppien kehityskulussa(Saari 2004)
Suomalaisissa yrityksissä omaksuttiin laajasti tavoitejohtamisen periaatteet. Oleellista muutosta ei tapahtunut käsitteen nimen muutoksessa tavoitejohtamisesta tulosjohtamiseen. Tulosjohtamisenkin lähtökohta on, että organisaation perusyksiköksi valitaan yhden henkilön hoitama tehtävä, toimi. Kullekin yksilölle määritellään täsmällinen tehtävä ja siihen liittyvät tavoitteet. Työnjako suoritetaan tavoitteiden mukaan ja keinovalinnat ja niiden yhteensovittaminen jätetään organisaation jäsenille. Yksilön tavoitteet johdetaan tavoite-keinohierarkian avulla esimiehen tavoitteista tai laajemmista tavoitteista. Tulosjohtamisen kantava ajatus on työn ja vastuun määrittely yksilölle konkreettisten tehtävä- ja tavoitemäärittelyjen avulla. Tätä määrittelyä on kutsuttu suomalaisessa tulosjohtamiskirjallisuudessa yksilön tulostoimenkuvaksi (Santalainen ym. 1984).
Taylorilaiselle johtamisajattelulle ja tavoitejohtamiselle on yhteistä ja tunnusomaista vahva esimiehen ja alaisen akseli, jolla akselilla jaettu työ koordinoitiin ja koottiin yhteen. Tätä ohjauksen periaatetta kutsutaan esimiesohjaukseksi tai vertikaaliseksi ohjaukseksi, koska esimiesohjauksessa suunta on ylhäältä alas. Molemmissa on hierarkia se ratkaisu, jolla jaettu työ kootaan yhteen. Eroa on vain kokoon kerättävien palasten suuruudessa. Taylorilaisessa ajattelussa optimaalinen toiminnallinen kokonaisuus piti koota työliikkeistä, tavoitejohtamisessa yksilön hoitamista toimista. Organisaatioajattelun kehitys on johtanut prosessijohtamiseen, jossa organisaation suunnittelun ja ohjauksen perusyksikkönä on toimintaprosessi.
Prosessiajattelun synty
Merkittävä ansio prosessiajattelun kehittymisestä kuuluu Michael E. Porterille (Porter 1985), joka esitteli arvoketjuajattelun. Arvoketju on peräkkäisten ja rinnakkaisten toimintojen muodostama kokonaisuus, joka päätyy tuotteiksi ja siten osaksi asiakkaan arvoketjua. Kilpailuedun lähteet voivat sijaita yrityksen toteuttamissa toiminnoissa tai näiden välisissä sidoksissa.
Porterin arvoketjuajattelu on saanut toiminnallisen sisällön organisaation prosessiajattelussa. Rummler & Brache (1990) antoivat perustellun kuvauksen siitä, miltä uusi organisaatio eli prosessiorganisaatio näyttäisi ja miten se toimisi. He muotoilivat ratkaistavan ongelman seuraavan kysymyksen muotoon.
How to Manage the White Space on the Organization Chart? Nämä organisaatiokaavion valkoiset alueet ovat niitä toimien ulkopuolelle jääviä alueita, joissa yhteistoiminnan pitäisi tapahtua. Suurimmat toiminnan parantamismahdollisuudet piilevät juuri näillä valkoisilla alueilla eli toimintojen rajapinnoilla ja toimintojen välisissä suhteissa. Johdon tärkein tehtävä on tuottaa lisäarvoa johtamalla näitä valkoisia alueita. Käytännössä tämä tarkoittaa yhteistoimintaa, jossa organisaatiossa oleva osaaminen yhdistyy halutuiksi tuloksiksi.
Prosessiajattelun mukainen organisaatio
Perinteinen organisaation rakennekaavio kuvaa organisaation jäsenten tehtävät, työnjaon ja raportointisuhteet. Vaikka organisaatiokaavio esitettäisiin yksityiskohtaisemmin, ei se ilmaisisi uusia asioita organisaation toiminnasta. Se vain esittäisi raportointisuhteet ja työnjaon mukaisen erikoistumisen yksityiskohtaisemmin. Siitä puuttuvat tuotteet, työnkulku, joka tuottaa tuotteet, asiakkaat ja toimittajat.
Sellaiset kuvaukset kuten mitä tehdään, kenelle tehdään, miten tehdään, kenen kanssa tehdään puuttuvat kokonaan perinteisen organisaatiokaavion ilmaisusta. Kun nämä elementit halutaan lisätä organisaatiokaavioon, syntyy siitä horisontaalinen, organisaation rakenteet läpileikkaava työvirran suuntainen kuvaus toimittajilta asiakkaille. Kun tämä horisontaalinen organisaatio kuvataan yksityiskohtaisemmin, päästään tarkastelemaan vaiheittain, miten lisäarvo syntyy toimintaprosessin eri vaiheissa asiakkaan ja toimittajan akselilla. Organisaatiossa on sekä vertikaalista että horisontaalista ohjausta. Vertikaalinen ohjaus toteutuu perusorganisaation puitteissa ja horisontaalinen ohjaus prosesseissa. Tämän ajattelun mukaisesti ohjaustasot voidaan kuvata seuraavasti. Oleellista tässä tarkastelumallissa on se, että eri tasojen väliset tulosvastuut ja toimintalogiikat ovat keskenään erilaisia, mutta kunkin tason sisäinen toimintalogiikka ja vastuu ovat suhteellisen yhdenmukaisia. Tästä syystä tämän organisaatiomallin avulla voidaan ymmärtää eri tasojen ohjausvaatimuksia ja kehittää niille yleispäteviä ja tarkoituksenmukaisia ratkaisuja.
Prosessijohtamisen sisältö
Liiketoimintatasolla ohjaus on luonteeltaan strategista, yrityksen suorituskykyä muuttavaa. Se toteutetaan usein hankkeina vertikaaliseen esimiesohjaukseen perustuen. Prosessitasolla ohjaus on luonteeltaan operatiivista, luotua suorituskykyä hyödyntävää. Se toteutetaan toistuvissa prosesseissa asiakasohjaukseen perustuen. Liiketoimintatason tulosvastuu on vahvasti strategiapainotteinen ja tarkoittaa vanhaa sanontaa käyttäen, että organisaation on tehtävä oikeita asioita. Strateginen vastuu on edellytysten luomista suorituskykyiselle toiminnalle. Se on vastuuta osaamisen kertymisestä organisaatioon, aineellisista ja aineettomista resursseista, oikeista tuotekehitysvalinnoista, oikeista prosessivalinnoista jne. Liiketoimintatason tavoitteena on varmistaa suorituskykyiset aineettomat ja aineelliset tuotantovälineet. Liiketoiminnan ohjauksessa operoidaan hierarkkisessa perusorganisaatiossa, joka on tyypillisesti yhdistelmä perinteisistä organisaatiorakenteista.
Liiketoiminnan ohjaus on vertikaalista esimiesohjausta, joka tarkoittaa vertikaalista arvoketjua. Vertikaalinenkin arvoketju koostuu rinnakkaisista ja peräkkäisistä toiminnoista. Yksittäisten toimintojen tehtävä ja arviointikriteeri on lisäarvon tuotto kokonaisuudelle. Vertikaalisessa ohjauksessa tuo kokonaisuus on usein kehitys- tai strategiahanke, jonka tehtävänä on parantaa liiketoiminnan suorituskykyä. Kehitys- ja strategiahankkeiden ohjauksen tekee vaativaksi se, että niiden taloudellinen menestys voidaan todeta yleensä kaukana tulevaisuudessa, kun menestys testataan markkinoilla kilpailuolosuhteissa. Tästä syytä kehitys- ja strategiahankkeita on kyettävä ohjaamaan reaaliprosessin fyysisin suurein.
Al Lettieri
Alessandro Al Lettieri (24. helmikuuta 1928 New York, New York – 18. lokakuuta 1975 New York, New York) oli yhdysvaltalainen näyttelijä.
Lettieri opiskeli maineikkaassa The Actors Studiossa. Parhaiten hänet muistetaan Virgil Sollozzona Kummisetä-elokuvassa. Hän sai roolin elokuvan nimihahmoa esittäneen hyvän ystävänsä Marlon Brandon kautta. He olivat näytelleet yhdessä kerran aiemminkin, elokuvassa Yö ilman armoa (1968).
Lettieri edusti gangsteri-maailman hahmoja monissa muissakin elokuvissa 1970-luvulla, kuten Steve McQueenin tähdittämässä ja Sam Peckinpahin ohjaamassa trillerissä Pakotie (1972), Charles Bronsonin toimintaelokuvassa Raakaa peliä ja John Waynen elokuvassa McQ, molemmat 1974.
Lettieri kuoli sydänkohtaukseen vain 47 vuoden ikäisenä. Häneltä jäi kaksi lasta, joista toinen, Alda Lettieri, näyttelee teatterissa New Yorkissa.
Prosessijohtaminen
Prosessijohtamisen sisältö
Vastuu liiketoiminnasta on laajin vastuu ja se sisältää myös vastuut prosessien ja yksilöiden onnistumisesta. Vertikaalisen organisaation tehtävä on toteuttaa työnjako, erikoistuminen ja huolehtia aineelliset resurssit sekä kumulatiivisen osaamisen kertyminen organisaatioon tarkoituksenmukaisella tavalla. Prosessien tehtävänä on tehdä näistä aineksista konkreettisia tuloksia. Vertikaaliselle organisaatiolle on ominaista hierarkkinen rakenne, jossa ovat organisaation fyysiset resurssit ja osaaminen.
Päätösprosessit vertikaalisen arvoketjun suunnassa ovat luonteeltaan strategisia, strategisiin valmiuksiin, suorituskykyyn ja toiminnan rakenteisiin liittyviä. Strategisen johtamisen tulokset ovat luonteeltaan sekä fundamentaalisia että potentiaalisia. Ne ovat fundamentti eli perusta hyville suorituksille. Operatiivisen toiminnan onnistuminen on kiinni niistä perustuksista, joiden pohjalta toteutukseen ryhdytään. Strategisen johtamisen tulokset ovat luonteeltaan myös potentiaalista, jota kuvaavat termit suorituskyky ja kyvykkyys. Ne pitää realisoida operatiivisen toiminnan kautta ennen kuin lopulliset tavoitteet on saavutettu.
Olivier Allamand
Olivier Allamand (s. 31. heinäkuuta 1969 La Tronche, Isère, Ranska) on ranskalainen freestylehiihtäjä ja olympiamitalisti. Hän voitti hopeaa Albertvillen olympialaisissa 1992 kumparelaskussa. Allamand osallistui kumparelaskuun myös Lillehammerin olympialaisissa 1994 ja sijoittui kuudenneksi.
Prosessijohtaminen
Prosessijohtamisen sisältö
Yrityksen suorituskyvyn realisointi tuloksiksi tapahtuu suoritusten eli prosessien kautta. Prosessit ja osaprosessit ovat niitä työtapahtumien sarjoja, jotka virtaavat horisontaalisesti vertikaalisen tehtäväorganisaation läpi. Prosessi on luonteeltaan dynaaminen tapahtumien sarja toimittajilta asiakkaille, jossa keskeistä on asiakasohjaus. Prosessitason vastuu verrattuna liiketoiminnan tasoon on selvästi operatiivisempi ja merkitsee yleisesti prosessien hyvää hallintaa. Prosessien on sujuttava oikein ja ajallaan. Prosessien onnistumisen kriteeri on prosessin menestys, jonka mittari on prosessin tuottama lisäarvo. Vaikka yrityksen suorituskyky rakennetaan sen tuotantovälineisiin, voidaan todellinen tilannekohtainen suorituskyky todeta vai prosesseissa. Yrityksen suorituskyvyn mitta on reaaliprosessin suhteellinen lisäarvo eli tuottavuus.
Prosessiorganisaation yhteistoimintamuoto on verkkomainen, joustavasti syntyvä, ei välttämättä säännönmukainen yhteistoiminta-asetelma. Ohjauksen kannalta on oleellista, että yhteistoimintatavoitteiden integrointi mihin tahansa suuntaan voidaan toteuttaa joustavasti, ja näin päätetyille tavoitteille voidaan antaa niille kuuluva painoarvo. Prosessijohtamisessa organisaatio voidaan nähdä joukkona pienryhmiä, tiimejä, jotka vastaavat prosesseista. Organisaation toiminnassa tiimin jäsenten erityisosaamisen on määrä tulostua yhteistoiminnan kautta. Tälle tuloskäsitteelle on monta synonyymiä; joukkuetulos, yhteistoimintatulos, vuorovaikutustulos ja synergiatulos.
Hyvän yhteistoiminnan peruslähtökohta on menettelyn ja jakamisen oikeudenmukaisuus. Oikeudenmukaisuus on oleellinen edellytys aidon henkilökohtaisen tulosvastuun ottamisessa ja kantamisessa. Onnistuminen tässä suhteessa näkyy hyvässä koordinaatiossa, sitoutumisessa, joustavuudessa ja siten tuloksellisuudessa. Kun tällainen tapa toimia onnistuu hyvin, voidaan toiminnasta antaa seuraavanlaisia kuvauksia.
Enbilulu
Enbilulu on mesopotamialainen jokien jumala. Luomiskertomuksissa Enki määräsi hänen vastuulleen pyhät joet Tigrisin ja Eufratin. Enbilulu on myös kanavien, kastelun ja maanviljelyn jumala. Babylonian valtakaudella hänestä tuli Ean poika ja hän liittyi Adadiin.
Symmachus
Pyhä Symmachus (n. 460–19. elokuuta 514) oli paavina 22. marraskuuta 498 – 19. elokuuta 514. Hän syntyi Sardiniassa, mutta hänet kastettiin Roomassa, jossa hän toimi Anastasius II:n alaisena korkeassa kirkollisessa virassa. Hänen valintansa paaviksi oli kiistanalainen, ja toinen ehdokas, Laurentius kannattajineen syytti Symachusta monenlaisista syneistä ja rikoksista alkaen salavuoteudesta.
Paavi tuki rahallisesti Afrikan piispoja, jotka kärsivät vandaalien hyökkäyksistä, sekä pohjoisen Italian asukkaita, joiden kimppuun hyökkäilivät barbaarit.
Kuuden päivän sota
Konflikti alkoi, kun Egypti saartoi Israelin laivaliikenteen Tiraninsalmen kansainvälisellä vesireitillä, poisti UNEF-rauhanturvaajat Siinain niemimaalta ja alkoi siirtää omia joukkojaan niiden tilalle. Tämän johdosta Israel teki ennalta ehkäiseväksi julistamansa iskun, jolla se onnistui tekemään Egyptin ilmavoimat toimintakyvyttömäksi muutamassa tunnissa. Jordania puolestaan hyökkäsi Israelin kaupunkeihin Länsi-Jerusalemiin ja Netanyaan. Sodan lopussa Israelin hallintaan jäivät Gaza, Siinain niemimaa, Länsiranta ja Golanin kukkulat. Sodan tulos vaikuttaa merkittävällä tavalla alueen geopolitiikkaan yhä nykyäänkin.
Taustaa
Vuonna 1956 käytyä Suezin–Siinain sotaa seurasi Lähi-idässä kymmenen verrattain rauhallista vuotta. Suezin sota oli päättynyt Egyptin kannalta sotilaalliseen häviöön, mutta poliittisen voittoon. Yhdysvaltain ja Neuvostoliiton painostus pakotti Israelin vetäytymään Siinailta, minkä vastineeksi Egypti suostui lopettamaan sissiryhmien lähettämisen Israelia vastaan ja tekemään Siinaista UNEF-joukkojen valvoman aseettoman alueen.
Yksikään arabimaa ei edelleenkään hyväksynyt Israelin olemassaoloa, ja molemmat osapuolet aseistautuivat parhaansa mukaan. Arabimaiden pääaseistaja oli Neuvostoliitto.
Jordan-joen vedenkäytöstä oli neuvoteltu Israelin itsenäistymisestä saakka. Vuodesta 1953 vuoteen 1955 neuvotteluja veti Eisenhowerin asettama erityislähettiläs Eric Johnston. Arabiliiton lopulta hylättyä neuvottelutuloksen Jordania ja Israel aloittivat yksipuoliset toimet hylätyn neuvottelutuloksen mukaisten kastelujärjestelmien rakentamiseksi. Israelin johdettua veden Genesaretinjärvestä vastarakennettuun mittavaan kastelujärjestelmäänsä vuonna 1964 arabivaltiot alkoivat suunnitella Jordan-joen lähdejokien Hasbanin ja Baniaksen vesien ohjaamiseksi siten, etteivät ne enää virtaisi lainkaan Genesaretinjärveen. Suunnitelman toteutuminen olisi vähentänyt Israelin vedensaantia Jordan-joesta arviolta kolmasosalla, mikä olisi vastannut yhdeksäsosaa Israelin kokonaisvedensaannista. Israel ilmoitti pitävänsä suunnitelmaa sen suvereniteettia loukkaavana. Vastauksena Israel suoritti vuoden 1965 aikana useita sotilasoperaatioita Syyrian alueella ohitustöiden tuhoamiseksi. Syyria aloitti vastavuoroisesti israelilaiskohteiden tulituksen tykistöllä Golanin kukkuloilta.
Marraskuussa 1966 palestiinalaississit iskivät Israeliin käyttäen Jordanian rajaa, minkä seurauksena Israel suoritti mittavan operaation rajaseudulle. Operaation tarkoitus oli PLO:n tukikohtien tuhoaminen, mutta se muuttui pian Israelin ja Jordanian keskinäiseksi yhteenotoksi. Taistelussa kuoli molemmilta puolilta kymmeniä ja haavoittui noin sata. Seurauksena Jordania aloitti täyden mobilisaation.
Sotaa edeltäneet toimenpiteet arabimaissa:
Israelin rajariita Syyrian kanssa laajentui 7. huhtikuuta 1967 ilmataisteluksi Golanin yllä. Taistelussa Syyria menetti kuusi MiG-21-hävittäjää taistelussa yhtä Israelin Dassault Mirage III -hävittäjää vastaan. Rajasota kiihtyi, ja osapuolet vaativat selkkausten lopettamista, uhaten vastapuolta totaalisella tuhoamisella. Esimerkiksi Syyrian puolustusministeri Hafez al-Assad totesi ajan olevan tullut aloittaa "vapaussota sionistien savustamiseksi ilmaan arabien kotimaasta".
Neuvostoliitto kiihdytti konfliktia lähettämällä arabeille vääriä tietoja Israelin joukkojenkeskityksistä Syyrian rajalla. Alueella olevien YK-joukkojen komentaja, kenraali Ensio Siilasvuo, ilmoitti välittömästi väitteiden olevan vääriä, mutta tämä ei estänyt Syyriaa vaatimasta Egyptiltä apua Israelia vastaan. Myös Jordania liittyi Egyptin ja Syyrian muodostamaan sotaliittoon. Arabimaat Marokosta Irakiin lähettivät joukkoja ja rahaa kiristäen tilannetta entisestään.
Akabanlahteen johtavan Tiraninsalmen kartta.|thumb|left 17. toukokuuta Egypti vaati alueella olevien YK:n rauhanturvajoukkojen vetämistä pois, mihin pääsihteeri U Thant taipui Israelin kieltäydyttyä joukkojen siirtämisestä omalle puolelleen. Egypti sulki Tiraninsalmen kansainvälisen vesireitin Israelin laivoilta 23. toukokuuta alkaen ja saartoi Eilatin sataman sekä Akabanlahden. Egyptin presidentti Gamal Abdel Nasser julisti puheessaan arabien olevan tarvittaessa valmiit taistelemaan ja tuhoamaan Israelin. Israel puolestaan oli jo Suezin sodan jälkeen julistanut, että Tiraninsalmen sulkeminen uudestaan olisi yhtä kuin sodanjulistus Israelia vastaan.
30. toukokuuta Egypti ja Jordania solmivat viisivuotisen liittosopimuksen, jolla Jordanian joukot siirtyivät Egyptin komentoon. Tämän seurauksena arabijoukot olivat vain 17 km:n päässä Israelin rannikosta, mikä mahdollistaisi panssarijoukkojen hyökkäyksen ja Israelin katkaisemisen kahteen osaan nopeimmillaan puolessa tunnissa.
Israel tukeutui Yhdysvaltoihin, joka yritti purkaa saartoa diplomatian keinoin. Neuvostoliitto esti kaikki yritykset käsitellä tilannetta YK:n turvallisuusneuvostossa. Sotilaallisen voimatasapainon valossa Israelin tilanne vaikutti toivottomalta. Vaikka arabimaat eivät hyökkäisikään, ne voisivat näännyttää Israelin talouden, jonka armeijan mobilisointi oli tukahduttanut.
Sodan kulku
thumb|Jordanian ja Israelin väliset sotatoimet 5.–7.6.1967.
Maanantaina 5.6.1967 Israelin ilmavoimat iski kello 7.45 yllättäen Egyptin yhdeksääntoista lentotukikohtaan tuhoten niissä olevat koneet. Tärkein kohde oli Kairon läntinen tukikohta, joka oli Tu-16-rykmentin sijoituspaikka. Egyptin kentille tehtiin noin 500 rynnäkkölentoa, minkä tuloksena tuhottiin 309 lentokonetta, ml. kaikki Tu-16-pommittajat, 27 Il-28-konetta, 12 Su-7-konetta, 90 MiG-21-, 20 MiG-19- ja 25 MiG-17-hävittäjää ja 32 kuljetuskonetta.
Isku oli ajoitettu siten, että Egyptin henkilöstö oli matkalla palveluspaikoilleen, ja johtamisvalmius oli huono. Taktiikkaan kuului kiitoteiden tuhoaminen auringon suunnasta hyökäten Matran betonia läpäisevillä jarruvarjopommeilla tai tavallisilla 220 tai 450 kg pommeilla ja kentillä olevien koneiden tuhoaminen sen jälkeen tykkitulella. Osa pommeista varustettiin aikasytyttimillä korjaustöiden vaikeuttamiseksi.
Israelin hävittäjät olivat lentäneet aluksi pitkälle Välimeren ylle ja sitten koukanneet jyrkästi etelään voidakseen hyökätä Egyptin tukikohtiin lännestä. Tämä taktinen liike varmisti iskun tehokkuuden. Egyptin ilmavoimat huomasivat Israelin koneet liian myöhään eivätkä ehtineet valmistautua. Israelin ilmavoimien komentaja Mordekai Hod oli antanut kuuluisan käskyn: ”Lennä, liidä vihollisesi ylitse ja tuhoa pirstaleiksi aavikolle, jotta Israel voi elää turvallisesti sukupolvien ajan.” Egyptiltä tuhoutui yli puolet 450:stä koneestaan ja niin Egypti menetti samalla ylivoimansa lentokoneiden määrässä.
Egyptistä saamiensa väärien tietojen vuoksi Syyrian, Jordanian ja Irakin ilmavoimat aloittivat hyökkäyksen Israeliin. Israelin ilmavoimat iski takaisin ja iltaan mennessä vastapuolen ilmavoimat oli lamautettu. Muun muassa Syyrian ilmavoimat kärsi tappioita ⅔ vahvuudestaan, Jordanian ilmavoimat oli tuhottu samoin kuin Irakin ilmavoimien Länsi-Irakissa H3-tukikohdassa olleet koneet. Arabit olivat menettäneet 416 konetta tuhoutuneina ja 393 vaurioituneina. Näin sota oli käytännössä ratkaistu ennen sen alkua.
Iltapäivällä Israelin ilmavoimat hyökkäsi Egyptin tutkia vastaan ja tuhosi 25 tutkaa, joista 16 Siinailla. Päivän aikana käytiin vain yksi iso ilmataistelu 20 MiG-21:n ja 16 Miragen välillä, jossa neljä MiGia ammuttiin alas. Israel saavutti lopulta ilmaherruuden menetettyään 26 konetta, näistä 19 Egyptin vastaiskussa lentokentille. Tämän jälkeen ilmavoimat keskitettiin tulitukitehtäviin. thumb|left|Siinain valtaus 7.–8.6.1967. thumb|left|Golanin kukkuloiden valtaus 9.–10.6.1967.
Pian ilmaiskun jälkeen kolme israelilaista divisioonaa hyökkäsi seitsemää egyptiläistä divisioonaa vastaan Siinailla. Israelin pohjoisdivisioona, jota komensi Israel Tal, eteni Gazan kaistan ja Al-Arishin lävitse. Kaksi divisioonaa, joita johtivat Avraham Yoffe ja Ariel Sharon, hyökkäsivät Abu-Ageilan alueella. Kuultuaan tappiosta Egyptin puolustusministeri, sotamarsalkka Abdel Hakim Amer määräsi kaikki joukot perääntymään Siinailta, mikä merkitsi Egyptin tappiota. Nopeus, taitava koordinointi ja ilmatuki käänsivät tilanteen Israelin eduksi. Merijalkaväki valtasi strategisesti tärkeän Sharm el-Sheikhin satamakaupungin, ja koko Siinai oli israelilaisten käsissä kolmessa päivässä.
Länsiranta
Jordanian kuningas Hussein oli arabijohtajista maltillisin. Jordania kuitenkin hyökkäsi Egyptin vaatimuksesta Länsi-Jerusalemiin sodan ensimmäisenä päivänä käyttäen raskasta tykistöä ja tunkeutuen joillekin alueille. 6. kesäkuuta Israelin puolustusvoimat saartoivat Jerusalemin Ammunition Hillin taistelussa ja seuraavana päivänä valtasivat nopeasti Länsimuurin ja Temppelivuoren. Jordan-joelle saavuttiin samana päivänä.
Golanin kukkulat
Syyria kävi sotaa Golanin kukkuloilta käsin tyytyen ampumaan Pohjois-Israelia tykistöllä. Kun sotatoimet Siinailla olivat ohi, israelilaisilla oli riittävästi joukkoja pohjoiselle rintamalle. Sodan loppuvaiheessa Golanin kukkulat vallattiin vähäisin tappioin 10. kesäkuuta mennessä. Kaikkiaan sotatoimet kestivät kuusi päivää, mistä sota on saanut nimensä. Arabimaat menettivät yli 400 lentokonetta, lähes kaikki panssarivoimansa, laivoja ja kaatuneina arvioiden mukaan noin 15 000 sotilasta sekä upseeria. Israelin tappiot olivat 777 kaatunutta, 2 586 haavoittunutta ja 17 lentokonetta.
Kuuden päivän sodan häviäminen olisi merkinnyt Israelin poistumista maailmankartalta, minkä tavoitteen arabit ilmoittivat selvästi. Syyrian puolustusministeri Hafiz al-Assad ilmoitti 20.5.1967 seuraavasti: ”Sotilaamme ovat nyt täydessä valmiudessa – – käynnistämään vapautustoimet ja kitkemään siionistit arabien asuinseuduilta. Sotilaana uskon, että aika on kypsä heidän tuhoamiselleen.” Arabijohtajien aggressiivisen antisionistista retoriikkaa oli noudattanut aiemmin myös Syyrian presidentti lausuen 22.5.1966: "Haluamme täydellisen sodan ilman rajoituksia, sodan, joka hävittää siionistit perustuksiaan myöten."
Arabien tavoitteesta huolimatta Israel yllätti koko maailman voittamalla sodan. Israelin strategian mukaan arabinaapurit oli pystyttävä lyömään alle kymmenessä päivässä, minkä jälkeen maan talous olisi romahtanut murtaen myös asevoimat. Kuuden päivän sodan kulku noudatti kuitenkin yllättävän tarkasti Israelin strategiaa, ja maa säilytti olemassaolonsa.
Jälkiseuraukset
Syyria hyväksyi YK:n aselepoehdotuksen 8. kesäkuuta, mutta Israel hylkäsi sen, koska sen operaatiot olivat vielä kesken. Egypti suostui aselepoon 9. kesäkuuta ja lopullisesti aselepo solmittiin aamulla 10. kesäkuuta. Israelin sodan aikana valloittamat alueet jäivät sen miehittämiksi sodan jälkeenkin.
Israel menetti sodassa kokonaisuudessaan 42–45 konetta eli 18 % taistelukonevahvuudestaan. On arvioitu, että Israelilla oli kesällä 1967 valmiina vähintään kaksi ydinasetta, joita olisi käytetty, jos sota oli kääntynyt tappiolliseksi, ilmavoimat tuhottu tai arabit käyttäneet joukkotuhoaseita.
Heti sodan jälkeen Israel ehdotti arabimaille neuvotteluita. Se oli valmis vetäytymään valtaamiltaan alueilta vastineena juutalaisvaltion tunnustamisesta ja rauhansopimuksesta. Sudanin Kharthumissa pitämänsä kokouksen jälkeen arabimaat vastasivat kuuluisalla kolmen ein päätöksellään: ei rauhaa Israelin kanssa, ei Israelin tunnustamista, ei neuvotteluja Israelin kanssa. Myöhemmin samana vuonna myös YK:n turvallisuusneuvosto hyväksyi päätöslauselman numero 242, jossa Israelia vaadittiin vetäytymään miehitetyiltä alueilta ja arabimaita tunnustamaan Israel.
Länsirannan vallatuilta alueilta pakeni arviolta n. 300 000 palestiinalaista Jordaniaan. Golanin ja Itä-Jerusalemin asukkaat saivat Israelin kansalaisuuden Israelin liitettyä ne itseensä 1980-luvulla. YK:n turvallisuusneuvosto vaati Israelia vetämään asevoimansa valtaamiltaan alueilta. Arabimaita se vaati tunnustamaan Israelin ja solmimaan sen kanssa rauhan.
Egyptin ja Israelin välinen vihanpito ei laantunut, vaan Suezilla käytiin vuosikausia ns. näännytyssotaa.
Neuvostoliiton delegaatio vieraili Egyptissä 21. kesäkuuta ja maa sai 130 uutta taistelukonetta jo viikon kuluttua. Vuoden kuluttua arabimailla oli saman verran kalustoa kuin ennen sotaa. Israel osti Yhdysvalloista 131 konetta, kun Ranska ei enää suostunut myymään sille. Egypti teki laajamittaisia tykistökeskityksiä Israelin asemiin miehitetyllä Suezilla, PLO:n taistelijat hyökkäsivät Jordaniasta Israeliin ja israelilaiset kommandot Egyptiin. Israelilaiset mm. kaappasivat egyptiläisen P-12-tutkan ja kuljettivat sen Israeliin tutkimuksia varten. 21. lokakuuta 1967 egyptiläiset ohjusveneet upottivat israelilaisen Eilat-hävittäjän.
Israel on 1970-luvulta alkaen sallinut kansalaistensa perustaa siirtokuntia miehitetyille alueille.
Egyptin presidentti Nasser tarjoutui eroamaan epäonnistuttuaan sodassa, mutta eroa ei hyväksytty. Egyptin ja Israelin väliset taistelut jatkuivat 1969 Suezin kanavan varrella ja Israelin ilmaiskuilla Egyptiin. Yhdysvaltain neuvottelemana saavutettiin aselepo elokuussa 1970. Siinai palautettiin Egyptille vuonna 1982 (Camp Davidin rauhansopimus, 1978) vuoden 1973 Jom kippur -sodan jälkeen.
Vuonna 1982 Israel palautti rauhansopimusta ja tunnustamista vastaan Egyptille Siinain niemimaan, joka pinta-alaltaan vastaa n. 90 % vuonna 1967 vallatusta alueesta. Miehitetyiksi jäivät Jordanialta vallattu Länsiranta ja Egyptiltä vallattu Gaza sekä Syyrialta vallattu Golan. Arabimaista Egyptin lisäksi vain Jordania on noudattanut YK:n turvallisuusneuvoston päätöslauselmaa 242 ja tunnustanut Israelin sekä solminut sen kanssa rauhan.
Vuonna 2005 Israel luovutti Gazan Palestiinan itsehallinnolle.
Kuka aloitti kuuden päivän sodan?
Sodan jälkeen Yhdistyneiden kansakuntien yleiskokouksen hyväksyttäväksi tarjottiin useita erilaisia päätöslauselmaehdotuksia. Muun muassa Neuvostoliitto vaati Israelin julistamista hyökkääjäksi ja sen asevoimien vetämistä vallatuilta alueilta ilman ehtoja. Mielipiteet siitä, mikä valtio tai valtiot olivat syyllisiä sodan syttymiseen menivät jyrkästi ristiin. Selvää oli vain se, että ensimmäisen laukauksen ampui Israel. Yhdistyneiden kansakuntien yleiskokouksessa Israelin ulkoministeri Abba Eban puolustautui toteamalla, että hyökkäys ja sodan aloitus voidaan suorittaa muutenkin kuin ampumalla. Hän vetosi hyökkäyskäsitteen määrittelyyn, jonka Neuvostoliitto itse oli vuonna 1957 Yhdistyneissä kansakunnissa esittänyt. Sen mukaan hyökkääjäksi on tuomittava valtio, joka sulkee toisen valtion rannikon tai satamat. Tämän tulkinnan mukaan sota alkoikin jo 17. toukokuuta, jolloin Egyptin presidentti Nasser ilmoitti sulkevansa Tiraninsalmen kansainvälisen vesireitin Israelin laivoilta. Yleinen käsitys Yhdistyneissä kansakunnissa oli, että Israelia saattoi "murhan sijaan syyttää korkeintaan hätävarjelun liioittelusta". Neuvostoliiton vaatimus Israelin julistamisesta hyökkääjäksi sai puolelleen 36 ääntä, vastaan äänesti 57 maata. Äänestämästä pidättyi 24 valtiota.
Nitriilit
Nitriilit ovat orgaanisia yhdisteitä, joissa funktionaalisena ryhmänä on syano- eli nitriiliryhmä (-C≡N) ja niitä voidaan pitää vetysyanidin orgaanisina johdannaisina. Nitriiliryhmässä hiili ja typpiatomi ovat kiinnittyneet toisiinsa kolmoissidoksella.
Syanidi-ioni on negatiivisesti varautunut ioni, jonka kaava on CN−. Se on vesiliukoinen ja myrkyllinen. Syanidit ovat syaanivetyhapon (HCN) epäorgaanisia suoloja. Syanidi voi toimia myös lähtevänä ryhmänä, kuten syanohydriineissä, jolloin hydrolyysituotteet ovat myrkyllisiä, esimerkkinä amygdaliini. Sen sijaan nitriileissä syaaniryhmän hiili on kiinnittynyt toiseen hiileen, ja jos se ei irtoa, yhdiste ei ole myrkyllinen.
Nitriilien valmistus
Nitriilejä voidaan valmistaa seuraavasti:
Nitriilien reaktioita
Nitriilejä voidaan muun muassa hydrolysoida karboksyylihapoksi tai hydrata amiineiksi.
José Arce
José Arce (15. lokakuuta 1881 - 27. heinäkuuta 1968) oli argentiinalainen lääkäri, poliitikko ja diplomaatti. Hän toimi Yhdistyneiden kansakuntien yleiskokouksen puheenjohtajana Yhdistyneiden Kansakuntien yleiskokouksen toisessa erityisistunnossa 16. huhtikuuta 1948 ja 21. syyskuuta 1948 välisenä aikana.
Arce syntyi maatilalla Loberiassa ja kastettiin Balcarcessa (täydellinen nimi Marcos Jose Arce). Vasta viisitoistavuotiaana hän aloitti opiskelun Buenos Airesin yliopiston lääketieteellisessä tiedekunnassa, josta valmistui lääkäriksi vuonna 1903 luokkansa parhaana. Hänestä tuli kirurgi ja yliopiston anatomian professori vain 25-vuotiaana. Hän oli myös kirurgian professori ja edusti maataan vuonna 1907 Latinalaisen Amerikan lääketieteellisessä kongressissa Montevideossa.
Vuonna 1945 Arcesta tuli suurlähettiläs Shanghaihin ja hän oli Argentiinan pysyvä edustaja YK:ssa vuosina 1946-1949, jonka aikana Argentiina oli turvallisuusneuvoston jäsen vuosina 1948-1949. Arce oli vuonna 1948 erityispuheenjohtaja Pariisissa pidetyssä istunnossa jossa käsiteltiin Palestiinan tilannetta. Postimerkkien kerääjänä Arce ehdotti, että myös Yhdistyneet Kansakunnat julkaisisi omia postimerkkejä, mikä toteutui vuonna 1951, kun Yhdistyneiden kansakuntien postihallinto perustettiin.
Juan Perónin hallituksen aikana hän lähti maanpakoon Madridiin ja ja Yhdysvaltoihin. Hän kirjoitti useita kirjoja, joihin kuului kolmiosainen omaelämäkerta, Francisco Francolle omistettu kirja ja manifesti Falklandinsaarten palauttamisesta Argentiinan hallintaan.
Arcella oli yksi tytär, joka kuoli 14-vuotiaana Pariisissa vuonna 1922. Joitakin päiviä myöhemmin hän lahjoitti kirjat tiedekunnan kirjastolle, joka nimettiin hänen tyttärensä María Antonieta Arcen mukaan. Hän lahjoitti Buenos Airesin talonsa presidentti Julio Rocalle omistetuksi museoksi. Hän sai paljon kunnianosoituksia yliopistoilta ja hallituksilta eri puolilla maailmaa.
Pam Pam Pauli vaan
Pam Pam Pauli vaan on suomalaisen laulajan Pate Mustajärven kokoelma-albumi, johon on koottu valikoiden hänen singlekappaleitaan vuosilta 1983-1991. Kokoelma julkaistiin vuonna 1991.
Pyhä Hormisdas
Hormisdas (450–6. elokuuta 523) oli paavina 20. heinäkuuta 514 – 6. elokuuta 523. Hän syntyi Frosinonessa, lähellä Roomaa. Tullessaan paaviksi hän oli leskimies. Hänen pojastaan tuli myöhemmin paavi Pyhä Silverius. Hormisdaksen paaviuskausi kului monofysitismin aiheuttaman kirkon kahtiajaon sovittelussa. Sovittelu oli tuloksekasta, ja Konstantinopolin patriarkaatti liittyi takaisin Roomaan vuonna 519, jolloin sovittiin käytettäväksi Hormisdaksen uskontunnustusta.
Umair Ahmed Khan
Umair Ahmed Khan (s. 1. tammikuuta 1980) on pakistanilainen rata-autoilija. Hän on kolminkertainen Arabiemiraattien Touring Car sarjan mestari. Hänen mestaruusvuotensa olivat 2010, 2011 ja 2012. Hän ajoi sarjassa aina vuoteen 2015 asti, jonka jälkeen on kilpaillut vuosittain lähinnä Dubain 24 tunnin kilpailussa.
IUFRO
thumb|Saksan Metsäntutkimuslaitoksen kokouksen osanottajia syyskuussa 1892 [[Eberswaldessa. Tämä komitea päätti 19. syyskuuta 1892 Metsäntutkimusjärjestöjen kansainvälisen liiton perustamisesta.]] Metsäntutkimusjärjestöjen kansainvälinen liitto (IUFRO, ) on kansainvälistä metsäntutkimusyhteistyötä edistävä järjestö. Liittoon kuuluu lähes 700 jäsenorganisaatiota runsaasta sadasta maasta. Maailmankongressi järjestetään viiden vuoden välein. Vuonna 1995 se järjestettiin Tampereella, 2010 Soulissa Etelä-Koreassa ja 2015 Durbanissa Etelä-Afrikassa.
Simon Gerrans
Simon Gerrans (s. 16. toukokuuta 1980 Melbourne) on australialainen maantiepyöräilijä, joka kilpaili ammattilaisena 2005−2018.
Gerrans voitti vuoden 2008 Ranskan ympäriajon 15. etapin, joka oli Italian Prato Nevosoon päättynyt vuorietappi. Hän kuului neljän ajajan kärkiryhmään, joka karkasi pääjoukolta jo etapin alkuvaiheessa pysyen irti maaliin saakka. Gerrans voitti vuorenhuipulle päättyneen etapin kukistettuaan loppukirissä Egoi Martínezin ja Danny Paten.
Italian ympäriajossa 2009 Gerrans voitti Bolognaan päättyneen 14. etapin. Hän oli mukana irtiottoryhmässä, josta karkasi etapin päättäneessä San Lucan nousussa. Hän voitti samana vuonna myös UCI ProTour -sarjaan kuuluneen GP Ouest-France -kilpailun oltuaan loppukirissä paras viiden miehen kärkiryhmästä. Espanjan ympäriajossa 2009 hän voitti Murciaan päättyneen kymmenennen etapin ennen irtiottokumppaneitaan Ryder Hesjedalia, Jakob Fuglsangia ja Aleksandr Vinokurovia. Hän voitti maantieajon Australian-mestaruuden 2012.
Gerrans voitti 2012 Milano – San Remo -suurklassikon kukistettuaan loppukirissä irtiottokumppaninsa Fabian Cancellaran ja Vincenzo Nibalin. Ranskan ympäriajossa 2013 hän voitti Korsikalla ajetun kolmannen etapin oltuaan nopein 89 miehen kärkijoukosta. Seuraavana päivänä hänen tallinsa Orica-GreenEDGE voitti joukkueaika-ajon ja Gerrans nousi kokonaiskilpailun johtoon.
Gerrans voitti maantieajon Australian-mestaruuden 2014. Hän voitti saman vuoden Liège–Bastogne–Liège-monumentin noustuaan viime metreillä voittoon ennen Alejandro Valverdea ja Michał Kwiatkowskia. Syyskuussa 2014 hän voitti World Tour -kilpailut Grand Prix Cycliste de Québec ja Grand Prix Cycliste de Montréal. Québecin kilpailun hän oli voittanut myös 2012. Ponferradan MM-kilpailuissa hän sai maantieajossa hopeaa sekunnin Michał Kwiatkowskille hävinneenä.
Konsan koulu
Konsan koulu on Raision Ihalassa sijaitseva peruskoulu. Koulu on valmistunut vuonna 1902. Aluksi koulua kutsuttiin Ihalan kouluksi. Konsan koulu on 2-luokkainen koulu, jolla on sama rehtori (Timo Tuusvuori) kuin Ihalan ja Krookilan kouluilla. Konsan koulun 2 luokkaa (1b ja 2b) muodostavat 50 oppilaan ryhmän. Koululla on käytössään 5 huonetta, joista 2 on luokkahuoneita, 1 ryhmätyötila ja 2 eteistä. Koulurakennukseen kuuluu myös opettajan asuinkäytössä oleva yksiö. Koululla on 2 opettajaa, 1 keittäjä ja iltapäiväkerhon henkilökunta.
Simon Gerrans
Tour Down Under -etappikilpailun hän on voittanut 2006, 2012, 2014 ja 2016.
Saavutuksia
Lähde: Cycling Archives, Pro Cycling Stats
Jos... (elokuva)
Jos… (if....) on brittiläinen draamaelokuva vuodelta 1968. Englantilaista poikien sisäoppilaitoskuria satirisoivan elokuvan on ohjannut Lindsay Anderson, joka toimi tuolloin vahvana äänenä Britannian vastakulttuuripiireissä. Pääosaa näyttelee Malcolm McDowell ensimmäisessä elokuvaroolissaan.
Elokuva poikien tekemästä vallankumouksesta omassa koulussaan on ohjaaja Andersonin mukaan paljossa velkaa Jean Vigon mykkäelokuvaklassikolle Nolla käytöksessä.
Jos... on ensimmäinen osa Lindsay Andersonin kolmen elokuvan trilogiasta, jonka kaikissa osissa Malcolm McDowell esittää jokamieshahmoa nimeltä Mick Travis. Muut elokuvat ovat Onnenpoika ja Britannia Hospital – juhlapäivä. Niiden tarinat eivät muodosta mitään jatkumoa tai kokonaisuutta, mutta kaikissa esiintyy samannimisiä hahmoja.
Tuotanto
David Sherwin pohjasi käsikirjoituksen omiin sisäoppilaitoskokemuksiinsa Kentissä. Hän kirjoitti ensimmäisen version jo kymmenkunta vuotta aiemmin yhdessä John Howlettin kanssa ja antoivat sen luettavaksi Ealing Studios -yhtiön veteraanileikkaajalle Seth Holtille, joke tuolloin yritti siirtyä ohjaajaksi Hammer-yhtiöön. Holt innostui aiheesta muttei katsonut olevansa sopiva ohjaajaksi vaan tuottajaksi, ja ehdotti ohjaajaksi Lindsay Andersonia. Kuvauspaikaksi satin Andersonin oma vanha koulu, Cheltenham College Gloucestershiressä. Elokuvaa kuvattiin kouluaikana maaliskuusta 1968 lähtien, ja avustajina on koulun oppilaita, jotka saivat osallistua filmin tekoon vapaatunneillaan. Kesäaikaan koulu oli varattu muuhun käyttöön, jolloin kuvauksia jatkettiin Aldenhamin koulussa Hertfordshiressä.
Elokuva käyttää vuorotellen väri- ja mustavalkokuvausta. Toistuvana musiikkina kuullaan kongolaisen lapsikuoron esittämä ”Sanctus” messusta Missa Luba, joka oli aiemmin ollut Britannian singlelistoilla.
Vastaanotto ja jälkimaine
Elokuva voitti Kultaisen palmun vuoden 1969 Cannesin elokuvajuhlilla. Vuonna 2004 Total Film -elokuvalehti nimesi sen kaikkien aikojen 16. parhaaksi brittielokuvaksi. Vuonna 1999 British Film Instituten kyselyssä Jos... äänestettiin kaikkien aikojen 12. parhaaksi brittielokuvaksi. Vastaajina oli tuhat Ison-Britannian elokuva- ja televisioammattilaista. The New York Timesin kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa.
Äänekosken Huima
right|thumb|Huiman seuralogo Äänekosken Huima on vuonna 1904 perustettu äänekoskelainen urheiluseura. Seura tunnetaan erityisesti koripallojoukkueistaan ja juniorijalkapallotoiminnastaan. Miesten koripallojoukkue pelaa valtakunnallisessa 1B-divisioonassa. Seuran jalkapallojoukkue pelaa Itä-Suomen 6-divisioonassa. Muita lajeja ovat muun muassa hiihto ja paini. Huima on Keski-Suomen vanhin urheiluseura. Seurassa oli vuonna 2019 yli tuhat jäsentä.
Seuran alkuvuosikymmenet
Seura syntyi työväen urheilun yleisseuraksi paperiteollisuustaajamaan vuonna 1904. Seuran lippuun ommeltiin tunnus Eläköön urheilu. Kansalaissodan synnyttämässä kahtiajaossa Huima liittyi Työväen urheiluliittoon, jossa oli alkuvuosikymmeninä voimakasta poliittista kuohuntaa. Yhtenä huolenaiheena oli kärkipään urheilijoiden siirtyminen "porvariliittoon". Niinpä seuran vuosikertomuksessa 1924 korostettiin, että "Jokaisella seuran jäsenellä tulee olla velvollisuuden tunto seuraansa kohtaan. Jos ristiriitaisuus ja oman voiton pyynti jatkuu, kulkee seura auttamattomasti rappeutumista kohti." Seura osoittikin voimaansa esimerkiksi vahvalla panoksella TUL:n ensimmäisiin liittojuhliin 1927. Jäseniä seuralla oli noin 300 ja sen piiriin sisältyi monipuolisesti eri lajeja, varsinkin paini ja voimistelu. Vahvana TUL:n kilpaveljenä oli naapuriseura Suolahden Urho.
Sotien jälkeinen aika
Voima- ja kamppailulajit tulivat sotien jälkeen vahvasti mukaan seuran toimintaan, mutta samaan aikaan alkoi myös palloilun juurtuminen Äänekoskelle. Vuoden 1948 aikoihin oli sekä jalkapallossa että koripallossa vahva jaosto, mutta niiden läpimurto tapahtui vahvasti 1960-luvulla. TUL:laisuus ja TUL:n itsenäisyys oli myös vahvasti sotien jälkeisen ajan teemana, mutta paikallisen toisen seuran Äänekosken Urheilijoiden kanssa on tehty epävirallinen sopimus lajeihin keskittymisestä. Seuran keväinen kävely- ja hölkkätapahtuma on järjestetty 25 vuoden ajan 1980-luvun lopulta alkaen, ja sille on annettu nimi Huima patikka.
Hans Jakob
Hans Jakob (s. 16. kesäkuuta 1908 München − 23. maaliskuuta 1994 Regensburg) oli saksalainen jalkapallomaalivahti.
Jakob aloitti jalkapalloilun hänen vanhempiensa kotikaupungissa Regensburgissa, jossa hän aloitti Regensburger Turnerschaftissa. Vuosina 1926−1942 hän pelasi yli tuhat ottelua SSV Jahn Regensburgissa. Toisen maailmansodan aikana hän asui Ylä-Baijerissa ja pelasi kolme vuotta Bayern Münchenissä.
Jakob pelasi vuosien 1930 ja 1939 välillä Saksan maajoukkueessa 38 ottelua, joista yhden vuoden 1934 maailmanmestaruuskilpailuiden voittoisassa pronssiottelussa Itävaltaa vastaan. Hän oli mukana myös seuraavissa kilpailuissa vuonna 1938, mutta ei päässyt kentälle. Hän osallistui myös Berliinin olympialaisiin vuonna 1936.
Aktiiviuransa jälkeen Jakob työskenteli entisessä seurassaan SSV Jahn Regensburgissa, jonka B-joukkueen valmentajana hän toimi kauden 1959−1960. Vuonna 1949 hän julkaisi omaelämäkertansa Durch ganz Europa - von Tor zu Tor (Läpi koko Euroopan − maalista maaliin).