cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ellinoora
Levytyssopimus ja esikoissingle (2011–2014)
Toukokuussa 2015 hänestä tuli HMC Publishing -yhtiön housewriter. Ellinoora on tehnyt kappaleita artisteille JVG, Roope Salminen ja koirat, Lauri Tähkä, Kaija Koo ja Stig. Ellinooran omilla kappaleilla ovat vierailleet Eetu (“Bäng Bäng typerä sydän”), Gasellit (“Aatelisii”) ja Juha Tapio (“Hiljaisii Heeroksii”)
Uusi alku, Villi lapsi (2015–2016)
Ellinooran, Väinö Walleniuksen ja Samuli Sirviön ensimmäinen yhteistyöntulos, kappale ”Ei hävittävää (AEIOUAO)”, julkaistiin singlenä 27. helmikuuta 2015. Esikoisalbumin kappaleista suurin osa on Ellinooran ja Sirviön tekemiä, kuten singleinä julkaistut ”Minä elän”, ”Carrie”, ”Leijonakuningas”, ”Rakkauden kesä” ja ”Elefantin paino”. Esikoisalbumi Villi lapsi julkaistiin 16. syyskuuta 2016. Se saavutti heinäkuussa 2016 jo ennakkoon kultalevyrajan, kun siltä ennakkoon julkaistujen singlejen suoratoistoluvut ylittivät kymmenen miljoonan.
Sorobasso
Sorobasso on maalaiskunta ja sen keskuskylä Sikasson alueen Koutialan piirissä Malissa. Se sijaitsee 30 kilometriä Koutialasta koilliseen. Kunnassa on 5 700 ja kylässä 2 800 asukasta (vuonna 2009).
Ellinoora
Uusi alku, Villi lapsi (2015–2016)
Tuplaplatinaa myyneeltä Villi lapsi -albumilta julkaistuista singleistä ”Carrie” on ylittänyt platinalevyrajan sekä ”Leijonakuningas” ja ”Elefantin paino” tuplaplatinarajan. Villi lapsi -albumi kohosi Suomen virallisen albumilistan kärkisijoille toiseksi ja se oli Levykauppa Äxän myydyin levy.
Sorobasso
Sorobasson kunta rajoittuu koillisessa ja idässä Koutialan piirin Gouadji Kaon, etelässä Logouanan ja Yognogon sekä lännessä ja luoteessa Songo-Doubacorén kuntiin. Maisemaa leimaavat tasangot ja laaksot. Pysyviä vesistöjä ei ole. Kasvillisuus on pensassavannia.
Ellinoora
Vaaleanpunainen vallankumous (2017–2020)
Suomen musiikkikustantajat valitsi Ellinooran vuoden 2017 kevyen musiikin tekijäksi syyskuussa 2017. Samassa tilaisuudessa esikoisalbumin kappale ”Elefantin paino” valittiin vuoden 2017 kappaleeksi.
Sorobasso
Kuntaan kuuluu neljä kylää. Asukkaat ovat etupäässä miniankoja. Lisäksi on fulbeja, bambaroita, boboja ja dogoneja.
Sorobasson kautta kulkee Koutialan ja Sanin välinen maantie RN13. Seudun pääelinkeino on maatalous. Tärkeimmät viljelykasvit ovat puuvilla, hirssi, durra ja maissi. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit, vähäisessä määrin hevoset ja siat sekä siipikarja. Lisäksi harjoitetaan käsityöammatteja ja pienimuotoista kaupankäyntiä.
Ellinoora
Vaaleanpunainen vallankumous (2017–2020)
Lokakuun 2017 lopussa Ellinoora julkaisi tulevan toisen albuminsa ensimmäisen singlen ”Glitteri”. Albumilta julkaistiin singleinä myös kappaleet ”Nartut” 23. helmikuuta 2018, ”Bäng bäng typerä sydän” 1. kesäkuuta 2018, ”Sinä 4ever” 25. tammikuuta 2019 ja ”Aatelisii” 5. heinäkuuta 2019.
Toukokuussa 2018 julkaistiin Ellinooran esittämä mainoslaulu Fazerin Sininen -suklaalle. ”Sininen hetki” pohjautuu Martti Pohjalaisen 1970-luvulla säveltämään, aiemmin käytettyyn mainoslauluun. Uuden version Ellinoora on tehnyt yhdessä tuottajansa Samuli Sirviön kanssa.
Ellinooran toinen studioalbumi, jo ennakkoon platinaa myynyt Vaaleanpunainen vallankumous julkaistiin 30. elokuuta 2019. Aiemmin julkaistujen singlejen lisäksi albumi sisältää seitsemän uutta kappaletta. Se nousi heti ilmestyttyään Suomen virallisen albumilistan ensimmäiseksi ja oli albumilistalla yli vuoden.
Joulukuussa 2019 Ellinoora julkaisi Juha Tapion kanssa yhteissinglen ”Hiljaisii heeroksii”, joka esitettiin ensimmäisen kerran Yle TV1:n Linnan jatkot -lähetyksessä.
Vuoden 2020 Emma-gaalassa Ellinoora palkittiin vuoden naissolistin Emma-patsaalla.
Viimeinen romantikko (2021–)
Ellinooran kolmas albumi Viimeinen romantikko julkaistiin 24. syyskuuta 2021. Ellinooran mukaan se on ”ultimaattinen poplevy”, jonka hän on aina halunnut tehdä. Albumi päätti tarinan, jota oli kerrottu jo hänen edellisillä albumeillaan. Viimeinen romantikko nousi ensimmäiselle sijalle Suomen virallisella albumilistalla ja fyysisellä albumilistalla. Sen marraskuussa 2020 julkaistu ensimmäinen single ”Dinosauruksii” ylsi radiolistan kärkeen ja singlelistan sijalle kuusi. Kappale lähentelee tuplaplatinarajaa.
Ellinoora julkaisi toukokuussa 2022 ”2step”-nimisen duettokappaleen yhdessä Ed Sheeranin kanssa. Sheeran tekee kappaleestaan lokalisoituja versioita, jossa vieraileva ulkomainen artisti laulaa yhden säkeistön äidinkielellään ja Ellinoora siis suomeksi. Ellinoora laulaa yksin yhden itse kirjoittamansa säkeistön suomeksi, adlib-osuudet sekä stemmaäänen Sheeranin laulamissa englanninkielisissä kertosäkeissä. Kappale julkaistiin suoratoistopalveluissa 4. toukokuuta. Se on ylittänyt platinarajan.
Syksyllä 2022 Ellinoora on yhteiskiertueella yhdessä Kaija Koon, Paula Vesalan ja Jenni Vartiaisen kanssa.
Vidéotron
thumb Vidéotron on vuonna 1964 perustettu kanadalainen teleoperaattori, joka tarjoaa mm. kaapelitelevisio-, multimedia-, VOD- ja Internet-palveluja. Yhtiön päämaja sijaitsee Montrealissa.
Yhtiön omistaa viestintäyhtiö Québecor Media Inc., ja se toimii pääosin Quebecissä. Yhtiön aiempiin omistajiin kuului muun muassa Ted Rogers (Rogers Communications Inc.).
Vidéotronin merkittävimpiä kilpailijoita ovat Bell Canada ja Telus Communications.
Trietyleenimelamiini
Trietyleenimelamiini, TEM, tretamiini on syöpäsairauksien hoidossa käytetty solunsalpaajalääke eli sytostaatti. Aine oli käytössä Suomessa vielä 1970-luvulla.
Trietyleenimelamiini aiheutti kuitenkin vakavia, mahdollisesti hoitoa haittaavia sivuvaikutuksia, joista merkittävimpinä luuytimen toiminnan lamautumisen (luuydinsupressio) ohella oksentelu ja pahoinvointi. Näitä haittoja kuitenkin kyettiin lääkitsemään, niin kutsutuilla antiemeetikoilla eli pahoinvointilääkkeillä. Vakavista haittavaikutuksista johtuen aine on vedetty pois käytöstä ja korvattu muilla valmisteilla. Ilmari Vartiainen kuvasi aineen vaikutuksia myrkyllisiksi. Lääkettä annettiin suun kautta.
Trietyleenimelamiinin ensisijainen hoitoaihe oli krooninen lymfaattinen leukemia (KLL). Toissijaisia hoitoaiheita olivat krooninen myelooinen leukemia (KML) sekä polysytemia vera ja maligni lymfogranulomatoosi eli Hodgkinin tauti. TEM:ia on kokeiltu myös munasarjasyövän hoidossa.
Vartiaisen kirjan lääkeohjeen mukaan sai TEM:ia antaa seuraavasti: normaali päiväannos 2,5–5 mg, kuitenkin aloitusviikon aikana enintään yhteensä 10 mg. Yhden kuukauden aikana, eli 30 päivässä sai TEM:ia antaa enintään 20–40 mg.
Trietyleenimelamiini kuului syövän hoitoon käytetyissä lääkkeissä sarjaan alkyloivat aineet. TEM:in jälkeen kehitettiin esimerkiksi trietyleenitiofosfamidi (TSPA).
Akitsumaru-luokka
Akitsumaru-luokka oli Keisarillisen Japanin armeijan kahden aluksen muodostama saattuetukialusluokka.
Ylimmäinen (Iitti)
Ylimmäinen on Päijät-Hämeen ja Kymenlaakson maakuntien sekä Iitin ja Kouvolan Jaalan rajalla, Koskenniskan ja Kimolan välissä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 53 hehtaaria, se on 1,5 kilometriä pitkä ja 750 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuudeksi on saatu 2,4 miljoonaa kuutiometriä eli 0,0024 kuutiokilometriä. Sen keskisyvyys on 4,6 metriä ja suurin syvyys on 8,7 metriä. Sen rantaviivan pituus on 4,4 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Pyhäjärven alue (Kymijoki)ella (14.12), jonka Mankalan Arrajärven alueeseen (14.122) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 74,4 metriä mpy.
Käskijän merkki
Käskijän merkki (Il segno del comando) on italialaisen RAI-yhtiön viisiosainen tv-sarja vuodelta 1971.
Suomessa MTV:n esittämästä jännityssarjasta on erityisesti jäänyt mieleen sarjan tunnuskappale Sata kelloa, jonka ovat suomeksi levyttäneet Taisto Tammi, Pasi Kaunisto, Tapani Perttu, Eino Grön, Fredi, Tapio Heinonen ja Janne Tulkki
Brian Gibbons
Brian Gibbons (s. 26. helmikuuta 1988 Braintree, Massachusetts, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija.
Ura
Ennen ammattilaisuraansa Gibbons pelasi Boston Collegessa neljän kauden ajan.
4. huhtikuuta 2011 Gibbons teki Pittsburgh Penguinsin kanssa kaksivuotisen sopimuksen.
Kaudella Gibbons kutsuttiin ensimmäisen kerran farmista ylös NHL:ään, jossa hän teki 18. marraskuuta debyyttiottelussaan Anaheim Ducksia vastaan ensimmäisen maalinsa. Ensimmäisen ylivoimamaalinsa hän teki 3. helmikuuta 2014 Ottawa Senatorsia vastaan Olli Määtän poikittaissyötöstä.
Gibbons siirtyi 4. heinäkuuta 2014 vapaana agenttina Columbus Blue Jacketsiin, johon hän teki vuoden mittaisen kaksisuuntaisen sopimuksen. Gibbons teki marraskuussa 2016 vuoden mittaisen AHL-sopimuksen Albany Devilsin kanssa. Kaudeksi Gibbons teki kaksisuuntaisen sopimuksen New Jersey Devilsin kanssa.
Gibbons teki seuraavaksi kaudeksi sopimuksen Anaheim Ducksin kanssa. Hän pelasi Duckissa 44 ottelua heikohkoin tuloksin ja häntä oltiin jo siirtämässä seuran farmijoukkueeseen, mutta hänet kaupattiinkin Ottawa Senatorsiin vaihdossa Patrick Sieloffiin.
Ha Yeon-soo
Ha Yeon-soo (Hangul: 하연수; s. ), syntymänimeltään Yoo Yeon-soo (Hangul: 유연수) on eteläkorealainen näyttelijä.
Matkuslampi (Iitti)
Matkuslampi on Kymessä Iitissä Metsäkylän lähellä sijaitseva lampi.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Pyhäjärven alue (Kymijoki)ella (14.12), jonka Urajärven valuma-alueeseen (14.123) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 68,3 metriä mpy.
Kübassaaren majakka
Kübassaaren majakka sijaitsee Saarenmaan itäisellä rannalla Kübassaaren niemimaan eteläkärjessä.
Historia
Ensimmäinen vuonna 1916 rakennettu 26 metriä korkea majakka oli puusta rakennettu ensimmäisen maailmansodan aikana. Se oli mahdollisesti myös Väinämeren strateginen havaintotorni. Se oli alaosataan valkoinen ja sen yläosa on musta.
Vuonna 1921 majakkaan oli asennettu vilkkuva asetyleenilamppu. Siihen iski salama vuonna 1923 ja se paloi sen seurauksena. Vuonna 1924 rakennettiin uusi 18 metriä korkea, 2,5 metriä leveä teräsbetoninen torni jossa oli asetyleenilamppu jonka valon kanto oli 14 merimailia. Sen valon sektorit ovat sama kuin nykypäivänä. Vuonna 1928 ja 1932 on mainittu tornin korkeudeksi 11 metriä ja valon 17 metriä merenpinnan yläpuolella. Vuoteen 1938 mennessä korkeudet olivat 16 metriä ja 22 metriä.
Kübassaaren majakka sai vaurioita toisen maailmansodan aikana kun siihen osui tykin tulitusta. Se korjattiin kuitenkin melko pian ja vuonna 1964 sen valon kanto oli 14 merimailia. 1970-luvulla majakka liitettiin yleiseen sähköverkkoon, ja vuonna 1980 siihen tuli radiomajakka. Vuonna 1990 siinä oli L-500 -lamppu. Vuonna 1995 sen lyhtyhuoneeseen asennettiin uusi valaisinlaite joka päivitettiin vuonna 2001.
Vanhoista rakennuksista majakan vieressä on jäljellä vain kellari ja vaja, ja viereen on rakennettu toisen maailmansodan jälkeen asuinrakennus, generaattorirakennus, akkurakennus, 3 varastoa, sauna ja muuntamo.
Juhani Laulajainen
Juhani Laulajainen (s. 1954) on Turussa asuva kirjailija. Hänen esikoisteoksensa oli vuonna 2007 julkaistu novellikokoelma Erämaan kautta tullut yksinäinen susi, joka nimettiin Tiiliskivi-palkintoehdokkaaksi. Laulajaisen ensimmäinen romaani oli puolestaan vuoden 2009 Äärettömän hyvä nainen.
RN Carlo Mirabello (1915)
RN Carlo Mirabello oli Italian kuninkaallisen laivaston Mirabello-luokan hävittäjä ensimmäisessä ja toisessa maailmansodassa.
Valmistus
Alus tilattiin Genovasta Ansaldolta, missä köli laskettiin 21. marraskuuta 1914. Alus laskettiin vesille 21. joulukuuta 1915 ja liitettiin laivastoon 24. elokuuta 1916.
Palvelus
Alus upposi osuttuaan miinaan 21. toukokuuta 1941 Albanian rannikolla Dukatonniemen lähistöllä.
Aini Alhovuori
pienoiskuva|Alhovuori noin vuonna 1939 Aini Maria Alhovuori-Tervo (23. syyskuuta 1901 Tampere – 1982) oli suomalainen kirjailija.
Kimmo Oksanen
Kimmo Oksanen (s. 1. syyskuuta 1960 Sysmä) on Helsingin Sanomien toimittaja, kolumnisti ja kirjailija.
Ura
Oksanen on ollut Helsingin Sanomien toimittaja vuodesta 1993. Kaupunkitoimittajana hän herätti monilla aiheilla keskustelua. Hän on kirjoittanut paljon yhteiskunnan vähäosaisista, syrjäytyneistä, muun muassa asunnottomista ja alkoholisteista sekä laitoksissa elävistä vanhuksista. Oksanen on kirjoittanut runsaasti uutisia ja kolumneja myös kaupunkielämästä, kaupunkikulttuurista sekä erilaisista kaupunkielämää rikastaneista ilmiöistä. Hän on myös paheksunut pienyrittäjien kohtelua byrokratian ja isompien toimijoiden kuten K- ja S-ryhmän ikeessä.
Kaupunkitoimittajana Oksanen on ollut myös Helsingin, Espoon ja Vantaan kuntatoimittaja ja seurannut näiden kaupunkien kuntapoliittista päätöksentekoa kaupunginhallituksissa, valtuustoissa sekä lautakunnissa.
Oksanen on kirjoittanut kirjat muun muassa VR:n makasiineista ja romanialaisista kerjäläisistä. Makasiinit: 1899–2006 kertoo Töölön tavara-aseman historiasta Helsinki–Hämeenlinna-rautatien avaamisesta asti vuonna 1862 VR:n tavaramakasiinien paloon vuonna 2006.
Kerjäläisten valtakunta: Totuus kerjäävistä romaneista... ja muita valheita on kertomus Euroopan sorretuimmasta väestönosasta ja Itä-Euroopan romanien tilanteesta 2010-luvulle tultaessa. Oksasen kirja valottaa syitä Itä-Euroopan romanien kerjuuseen sekä heidän vastaanotostaan Romanian ja Bulgarian EU-jäsenyyden vuoden 2007 jälkeisessä Euroopassa.
Stafylokokkibakteerin ja herpesviruksen aiheuttama infektio vaurioitti Oksasen kasvoja vuonna 2008. Hän on kirjoittanut kokemuksistaan teoksen Kasvonsa menettänyt mies (2015). Oksasen filosofinen ja tunnustuksellinen, omaa henkilöhistoriaansa, lapsuuden perhettään ja kasvukokemuksiaan, yhteiskuntaa, luontoa, ihmisen osaa universumissa sekä elämän ihmettä pohtiva teos palkittiin vuoden parhaana kirjana Bonnierin Suuren Journalistipalkinnon Vuoden kirja -kategoriassa vuonna 2015.
Vuonna 2018 julkaistiin Oksasen kirjoittama, Heidi Piiroisen valokuvaama ja graafikko Johannes Niemisen taittama kirja Ohikuljetut: Erään kerjäläisperheen tarina (WSOY). Kirja sai pääpalkinnon Vuoden kauneimpana kirjana Suomen Kirjataiteen komitean vuosittaisessa katselmuksessa. Vuonna 2019 Oksanen ja Piiroinen saivat kirjasta Tiedonjulkistamisen valtionpalkinnon. Kirjassa Oksanen ja Piiroinen seurasivat kymmenen vuoden ajan kahden romanialaisen romanisuvun elämää. Kirjan keskiössä on sen päähenkilö Mihaela-Aurelia Stoica perheineen ja sukulaisineen. Romanikerjäläiset tulivat kotikylästään Cetatea de Baltasta Romanian Transilvaniasta Helsinkiin vuonna 2007. Kirja kertoo heidän tarinansa ei niinkään kerjäläisinä, vaan ennen muuta yksilöinä, lapsina, vanhempina ja isovanhempina sekä arvostettuina Cetatea de Baltan kyläläisinä.
Joulukuussa 2015 valokuvaaja Stefan Bremer ja Oksanen pitivät yhteisnäyttelyn Lasipalatsin galleriassa: Exodus – matkalla Suomeen. Näyttely oli Lasipalatsin gallerian viimeinen ennen sen peruskorjausta. Bremer kuvasi näyttelyyn turvapaikanhakijoita Suomessa, Oksasen näyttelyyn kirjoittamat runot kertoivat samasta aiheesta. Koosteen Vieraat-niminen runo on käännetty sosiaalisen median tempauksessa lähes neljällekymmenelle eri kielelle.
Vuonna 2012 Oksaselle myönnettiin Kultainen Helsinki-mitali. Vuonna 2014 kirjailijoiden sananvapausjärjestö PEN myönsi hänelle Vuoden sananvapauspalkinnon.
Helsingin yliopiston 375-vuotisjuhlavuoden kunniaksi vuonna 2015 yliopiston humanistinen tiedekunta nosti esiin 375 humanistia, joista Oksanen oli yksi. Humanistien esittelyssä Oksanen mainitsi erityissaavutuksikseen tulonsa kutsutuksi Eino Leinon Seuran jäseneksi vuonna 2015, ensimmäisen palkinnon raittiuskilpakirjoituksessa vuonna 1968 Heinolan Rullanpirtin kansakoulussa, sekä kahden rangaistuspotkun torjumisen samassa ottelussa vuoden 1977 Helsinki Cupissa, kun kummankin laukaisijana oli nuori jalkapallolegenda Pasi Rautiainen.
Dietyleenitriamiinipentaetikkahappo
Dietyleenitriamiinipentaetikkahappo, DTPA on kemiallinen aine eli yhdiste, joka yhdistettynä kalsiumiin poistaa elimistöön joutuneita myrkyllisiä raskasmetalleja. Nämä voivat olla radioaktiivisia, kuten esimerkiksi amerikium on. Tämä perustuu siihen, että dietyleenitriamiinipentaetikkahappo muodostaa kelaatteja useiden metalli-ionien kanssa. Lääkehoitona aine liuottaa elimistöstä pois myös sinkkiä. Lisäämällä sinkin antoa joko DTPA:han, taikka antamalla sitä muuten, voidaan tämä häviö korvata.
Tätä hoitomuotoa kokeiltiin Harold McCluskey:hin, joka työskenteli Hanford Siten tuotantolaitoksilla, joutuessaan säteilyonnettomuuteen 29. elokuuta 1976. "Mac" McCluskey loukkaantui pahoin kemiallisen reaktion seurauksena sattuneen räjähdyksen sirpaleista. Hän sai myös paljon säteilyä elimistöönsä, mutta toipui artikkelin tietojen pohjalta kuitenkin varsin hyvin hyvän ja huolellisen hoidon ansiosta.
Jussi Santalahti
Jussi Santalahti (s. 18. maaliskuuta 1994) on suomalainen thainyrkkeilijä, joka edustaa Turku Thaiboxing Clubia. Santalahti on kolminkertainen Suomen mestari ja 37 ottelustaan hän on voittanut 31 ja hävinnyt 6 kertaa. Häntä valmentaa Pasi Luukkanen, Harri Nieminen ja Jani Lehtola.
Elokuussa 2015 Santalahti saavutti pronssia thainyrkkeilyn MM-kisoissa, Royal World Cupissa, Bangkokissa. Pronssi oli ensimmäinen suomalaismiehen MM-mitali thainyrkkeilyn A-sarjassa kahdeksaan vuoteen.
Demodamas
Demodamas (200-luku eaa.) oli miletoslainen sotilas. Hän oli Aristeideen poika ja toimi Seleukos I:n ja Antiokhos I:n kenraalina. Hänen tiedetään toimineen Baktriassa 294–281 eaa. ja ylittäneen Iaksartes-joen. Hän kirjoitti kirjoja jotka käsittelivät Intiaa ja Halikarnassosta.
Luettelo Olympian kisojen voittajista
Tämä luettelo luettelee Olympian kisojen tiedossa olevat voittajat koko antiikin ajalta kisoittain ja lajeittain. Koska Olympian kisoissa palkittiin vain voittaja, luettelo sisältää samalla tiedot kaikista, joiden tiedetään ylipäätään saaneen kisoissa palkinnon.
Luettelo perustuu Foundation of the Hellenic World -säätiön kokoamaan tietokantaan, johon on koottu antiikin ajalta säilyneet tiedot kisojen voittajista. Säilyneet tiedot ovat epätäydellisiä.
Morana
Morana on alkujaan kankaanpääläisen The Road-yhtyeen tekemä, järjestyksessään yhtyeen kahdeksas studiolevy, kun kahden ensimmäisen levyn remasteroitua CD-julkaisua ei lasketa. Edellisten levyjen tapaan tämäkin on omakustanne. Levyn sanoitukset ovat kaikki totutusti Antti Saarenkedon käsialaa. Kappaleista kuusi on säveltänyt kitaristi-laulaja Raikka Hakamäki ja neljä kosketinsoittaja Jussi Pyysalo. Eritoten sanoituksista kuultaa läpi Antti Saarenkedon tuolloinen siviilityö Suomen Luterilainen Tunti ry:n lähetystyöntekijänä Masai-heimon parissa Keniassa.
Radclyffe Hall
Radclyffe Hall (alk. Marguerite Radclyffe-Hall; 12. elokuuta 1880 Bournemouth, Hampshire (nyk. Dorset, Britannia) – 7. lokakuuta 1943 Lontoo) oli brittiläinen runoilija ja kirjailija.
Elämä
Marguerite Radclyffe Hall syntyi flirtailevan isän ja riidanhaluisen äidin tyttäreksi. Hall oli lapsena yksinäinen, sillä hänen vanhempansa erosivat hänen ollessaan pieni, ja hän oli äitinsä ja isäpuolensa laiminlyömä. Hän sai koulutuksensa Lontoon King's Collegessa ja sen jälkeen Saksassa.
Hall oli seksuaaliselta suuntaumiseltaan lesbo ja kuvaili itseään "synnynnäiseksi invertiksi", termi joka on peräisin Havelock Ellisin ja muiden vuosisadan vaihteen seksologien kirjoituksista.
thumb|180px|[[John Singer Sargent, Mabel Battenin muotokuva, noin 1897.]] Hall tapasi vuonna 1907 Saksassa Bad Homburg -kylpylässä tunnettun lied-laulajan Mabel Battenin. Batten (lempinimeltään "Ladye") oli 51-vuotias ja naimisissa. He rakastuivat toisiinsa, ja Battenin aviomiehen kuoltua he muuttivat yhteen. Batten antoi Hallille lempinimen John, jota hän käytti tästä loppuelämänsä ajan.
1915 Hall rakastui Mabel Battenin serkkuun kuvanveistäjä Una Troubridgeen (1887–1963), joka oli amiraalin vaimo ja pienen tyttären äiti. Batten kuoli seuraavana vuonna, ja 1917 Hall ja Troubridge alkoivat asua yhdessä. Suhde jatkui Hallin kuolemaan saakka. Vuonna 1934 Hall rakastui venäläiseen emigranttiin Evguenia Soulineen ja aloitti hänen kanssaan pitkän suhteen, minkä Troubridge tuskallisesti sieti. Vuosien saatossa Hallilla oli useita naissuhteita, mahdollisesti myös blues-laulaja Ethel Watersin kanssa.
Hall asui Troubridgen kanssa Lontoossa ja 1930-luvulla pienessä Ryen kaupungissa, joka on tunnettu monista kirjailijoista, kuten E. F. Besonista. Hän kuoli 63-vuotiaana paksusuolen syöpään, ja hänet on haudattu Pohjois-Lontoossa sijaitsevalle Highgate Cemetery -hautausmaalle.
Kirjat
Hallin ensimmäinen kirja oli The Unlit Lamp, tarina nuoresta Joan Ogden -nimisestä tytöstä, joka unelmoi muuttavansa Lontooseen ystävänsä Elisabethin kanssa ja opiskelevansa lääkäriksi mutta joka tuntee olevansa riippuvainen manipuloivasta äidistään. Kirja oli pitkä ja synkkä eikä mikään myyntimenestys, joten hän valitsi kevyemmän teeman seuraavaan kirjaansa, yhteiskunnalliseen komediaan The Forge.
Seuraavaksi ilmestyi toinen huumorikirja A Saturday Life (1925) ja sitten Adam's Breed (1926), kirja italialaisesta hovimestarista, joka kyllästyttyään työhönsä ja jopa itse ruokaan, luopuu omaisuudestaan ja muuttaa elämään metsään erakkona. Kirjan mystisiä teemoja on verrattu Hermann Hessen teokseen Siddhartha. Se myi melko hyvin, sai kriitikoilta hyviä arvosteluja ja palkittiin Prix Feminalla sekä myös James Tait Black -palkinnolla.
Yksinäisyyden kaivo
Hall tunnetaan parhaiten teoksestaan Yksinäisyyden kaivo (The Well of Loneliness), joka on ainoa hänen kahdeksesta kirjastaan, jonka teemana on lesbous. Vuonna 1928 ilmestynyt teos käsittelee maskuliinisen lesbon Stephen Gordonin elämää. Vaikka Gordonin asenne omaan seksualisuuteensa on ahdistunut, kirja esittää lesbouden luonnollisena asiana ja vetoaa suurempaan suvaitsevaisuuteen. Vaikka kirja ei ole seksuaalisesti avoin, se kuitenkin joutui Britanniassa siiveettömyysoikeudenkäynnin kohteeksi, ja teoksen koko painos määrättiin tuhottavaksi.
Vähäjärvi (Iitti)
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Pyhäjärven alue (Kymijoki)ella (14.12), jonka Urajärven valuma-alueeseen (14.123) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 68,7 metriä mpy.
Catherine Sutherland
Catherine Sutherland (s. 24. lokakuuta 1974 Sydney, Uusi Etelä-Wales) on australialainen entinen malli, näyttelijä ja kuntovalmentaja, joka tunnetaan parhaiten roolistaan Kat Hillard televisiosarjoissa Mighty Morphin Power Rangers ja Power Rangers Zeo.
Elämäkerta
Sutherland syntyi Sydneyssä, jossa hän toimi mallina ja näyttelijänä. Hän yritti myös koe-esiintyä vuonna 1994 Dulcean roolia varteen elokuvaan Power Rangers, mutta oli tuolloin liian nuori. Myöhemmin Sutherland korvasi sarjan kolmannella kaudella Amy Jo Johnsonin esittämän vaaleanpunaisen Rangerin. Rooliin hän päätyi sarjan vastaavan tuottajan Shuki Levyn kautta, joka ei löytänyt sopivaa korvaajaa Johnsonille ja piti koe-esiintymiset Australiassa. Sutherland sai roolin ja muutti Los Angelesiin, jossa hän aloitti Mighty Morphin Power Rangers -sarjan kuvaukset. Hänen hahmo Kat Hillard esiintyi alkuperäisen sarjan lisäksi suuremmassa roolissa Power Rangers Zeossa ja elokuvassa Power Rangers turbovaihteella. Sutherland esiintyi myös Power Rangers Turbo -sarjan alussa, jonka jälkeen hän jätti sarjan vuonna 1997.
Sittemmin Sutherland esiintyi pienissä rooleissa elokuvissa, kuten Money Buys Happiness (1999), Viimeisellä rannalla (2000) ja The Cell, jossa hän esitti yhtä sarjamurhaajan uhria. Teatteriesityksessä Sutherlandin roolihahmo esiintyi vain kuolleena, mutta DVD-julkaisun lisämateriaalissa hänellä on muutama vuorosana ennen kuolemaansa. Vuosina 2001–2002 Sutherland vieraili pelkkänä äänenä Power Rangers: Time Forcen jaksossa "Time for Lightspeed" Dana Mitchellin, vaaleanpunaisen Rangerin roolissa, sekä Power Rangers Wild Forcen jaksossa "Forever Red" robottikenraali Tezzlana.
Elokuvissa ja televisiossa näyttelemisen Sutherland lopetti vuonna 2005, mutta on esiintynyt satunnaisesti lasten kotona hoitamisen ohella televisiomainoksissa.
Ikolanlampi
Ikolanlampi on Päijät-Hämeessä Iitissä, Urajärven ja Kuusankosken välissä sijaitseva lampi.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Pyhäjärven alue (Kymijoki)ella (14.12), jonka Urajärven valuma-alueeseen (14.123) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 68,7 metriä mpy.
Luciano Pavarotti
Luciano Pavarotti (12. lokakuuta 1935 Modena, Italia – 6. syyskuuta 2007 Modena, Italia) oli italialainen oopperalaulaja, äänialaltaan tenori.
Resident Evil: The Darkside Chronicles
Resident Evil: The Darkside Chronicles on Capcomin ja Cavian kehittämä sekä Capcomin julkaisema raideräiskintäpeli, joka on osa Resident Evil -pelisarjaa. Peli julkaistiin alun perin Wiille vuonna 2009 ja myöhemmin PlayStation Networkissa vuonna 2012. Peli on vuonna 2007 julkaistun Resident Evil: The Umbrella Chroniclesin jatko-osa.
Pelaaminen
The Darkside Chronicles on raideräiskintäpeli, jossa pelihahmot liikkuvat automaattisesti ennalta määrättyä reittiä ensimmäisen persoonan kuvakulmassa. Pelaajan tehtävänä on ohjata ruudulla näkyvää tähtäintä ja ampua esiin tulevat vihollishahmot ennen kuin ne ehtivät vahingoittaa pelihahmoa. Pelaaja voi parantaa hahmonsa vammat parannusesineillä ja pelin edetessä parannella käytössään olevia aseita. Pelissä on samalla ruudulla pelattava kaksinpeli ja verkossa nähtävät pistetaulukot.
Operation Javier
Vuoteen 2002 sijoittuvassa skenaariossa Leon S. Kennedy ja Jack Krauser ovat Etelä-Amerikassa jäljittämässä huumeparoni Javier Hidalgoa. Agentit huomaavat paikallisen kylän olevan täynnä zombeja. Kun heidän oma oppaansa kuolee, Leon ja Krauser ottavat Manuela-nimisen tytön oppaakseen. Jokea pitkin kolmikko päätyy padolle, jonka luona he kohtaavat Javierin. Tällöin paljastuu, että Manuela on Javierin tytär ja että hän kärsii virus-infektiosta, jonka Javier on kuitenkin onnistunut pitämään kurissa. Myöhemmin joukko kohtaa hirviöksi muuttuneen Manuelan äidin, joka haavoittaa Krauseria. Leon ja Krauser onnistuvat kukistamaan mutantin, jolloin Javier altistaa itsensä T-Veronica-virukselle. Manuela auttaa agentteja kukistamaan mutatoituneen Javierin, ja lopulta kolmikko helikopterilla. Yhdysvaltain hallitus ottaa Manuelan huosaansa, ja Leonin tarina jatkuu Resident Evil 4:ssä.
Memories of a Lost City
Krauser haluaa kuulla Leonin ensikohtaamisesta mutanttien kanssa, jolloin alkaa Resident Evil 2:n tapahtumiin pohjautuva skenaario. Leon on ensimmäistä päivää Raccoon Cityn poliisivoimissa, ja Claire Redfield saapuu kaupunkiin etsimään veljeään Chrisiä. Zombit ja muut mutantit ovat ottaneet kaupungin valtaansa. Poliisiasemalla Leon ja Claire kohtaavat pikkutyttö Sherryn ja mystisen Ada Wongin. Selviytyneet kukistavat G-virukselle altistuneen William Birkinin, joka paljastuu Sherryn isäksi. Lopulta he pakenevat kaupungista Umbrellan salaisen tutkimuslaitoksen kautta.
Luciano Pavarotti
Hän oli aikakautensa kuuluisin oopperataiteilija ja tuli tunnetuksi erityisesti Donizettin, Puccinin ja Verdin teosten tulkitsijana. Etenkään uransa loppuvaiheessa hän ei vierastanut massaesiintymisiä eikä populaarimusiikinkaan esittämistä yksin tai yhdessä muusikkoystäviensä kanssa. Pavarottin maineen pohjustivat loistelias ja vuolaasti virtaava ääni, luontainen musikaalisuus sekä pettämätön laulutekniikka. Hänen levyjään on myyty kymmeniä miljoonia kappaleita.
Resident Evil: The Darkside Chronicles
Game of Oblivion
Leon kertoo Krauserille tapahtumista T-Veronica-viruksen ympärillä, jolloin alkaa Code: Veronican tapahtumiin sijoittuva skenaario. Veljeään etsivä Claire on joutunut vangituksi Rockfort-saarelle, mutta virustartunnan iskiessä hän päätyy tekemään yhteistyötä Steve Burnside -nimisen miehen kanssa. Claire ilmoittaa olinpaikkansa Leonille, joka taas välittää tiedon Chrisille, mutta tämän saapuessa saarelle Claire ja Steve ovat jo paenneet lentokoneella Antarktikselle. Chris seuraa kaksikkoa ja lopulta kukistaa mutatoituneen Alexia Ashfordin.
Darkness Falls
Salainen skenaario paljastaa pelaajalle Jack Krauserin ajatuksia Operation Javierin aikana. Skenaario alkaa juuri ennen agenttien etenemistä Javierin piilopaikkaan. Krauser alkaa hiljalleen ymmärtää Javieria ja hyväksyy osin tämän tavoitteet. Haavoituttuaan mutanttia vastaan käydyssä taistelussa Krauser turhautuu joutuessaan turvautumaan Leonin apuun. Hän uskoo uransa päättyvän vamman vuoksi, ja aikoo turvautua mutaatiovirukseen saadakseen tästä voimia.
Musiikki
Osa The Darkside Chroniclesin tapahtumista pohjautuu aikaisempiin Resident Evil -peleihin, joten pelin säveltäjiksi päätettiin valita Shūsaku Uchiyama ja Takeshi Miura. Uchiyama sävelsi musiikkia Resident Evil 2:een ja Miura Code: Veronicaan. Osa pelin ääniraidasta on nauhoitettu yli 40 muusikon orkesterin ja 30 laulajan kuoron kanssa. Orkesterimusiikin kanssa auttoi videopeli- ja animaatiosävellyksistään tunnettu Yoshihisa Hirano.
Ninazu
Ninazu oli sumerilaisessa mytologiassa esiintynyt manalan ja parannustaidon jumala. Joissain myyteissä hänet mainitaan Enlilin ja Ninlilin poikana, toisissa taas Ereškigalin ja Gugalanan poikana. Ninazun puoliso oli Ninsutu; heidän poikansa nimi oli Ningišzida.
Ninazu oli Ešnunnan kaupungin suojelija kunnes Tispak otti hänen paikkansa. Hänellä oli pyhätöt nimeltä E-sikul ja E-kurma. Toisin kuin läheistä sukulaistaan Nergalia, Ninazua pidettiin hyväntahtoisena jumalana.
Resident Evil: The Darkside Chronicles
Vastaanotto
IGN antoi pelille arvosanan 8,1 ja kehui pelin grafiikkaa, musiikkia ja pelattavuutta. Pelin kameraa sanottiin kuitenkin hieman häiritseväksi ja tarinaa sekavaksi uusille pelaajille. GameSpotin arvostelussa pelille annettiin kuusi pistettä kymmenestä. Myynnissä peli menestyi hyvin.
Luciano Pavarotti
Nuoruus
pienoiskuva|vasen|Pavarotti kesäkuussa 1972 Pavarotti syntyi Modenassa Italiassa. Hänen isänsä oli lahjakas amatöörilaulaja, ja Pavarotti kuunteli jo lapsena isänsä levyjä, joilta hän kuuli aikansa huipputenoreiden, kuten Beniamino Giglin, Giovanni Martinellin, Tito Schipan ja Enrico Caruson, esityksiä. Yhdeksän vuoden ikäisenä hän alkoi laulaa isänsä kanssa paikallisessa pienessä kirkkokuorossa. Jo lapsena hän sai myös muutamia laulutunteja eräältä professorilta ja tämän vaimolta, mutta tätä opetusta hän ei ole jälkikäteen pitänyt merkittävänä.
Nuori Pavarotti oli myös kiinnostunut urheilusta, erityisesti jalkapallosta, jota hän pelasi kotikaupunkinsa joukkueessa. Valmistuttuaan scuola magistralesta Pavarottilla oli edessään vaikea ammatinvalinta. Hän olisi halunnut tulla jalkapallon ammattilaiseksi, mutta hänen äitinsä sai hänet valitsemaan opettajan uran. Pavarotti opetti peruskoulussa kahden vuoden ajan mutta lähti lopulta musiikkialalle. Isä piti tätä riskialttiina valintana ja antoi suostumuksensa poikansa uravalinnalle varsin haluttomasti. Isänsä kanssa Pavarottilla oli sopimus, että hän saisi vanhemmiltaan ilmaiseksi katon päänsä päälle 30. ikävuoteen asti, minkä jälkeen hän saisi selvitä itse olipa laulajanhaaveiden käynyt miten tahansa.
Pavarotti alkoi vakavammin opiskella musiikkia 19-vuotiaana kaupunkinsa kunnioitetun tenorin ja opettajan Arrigo Polan ohjauksessa. Koska perhe oli köyhä, Pola antoi lahjakkaana pitämälleen pojalle laulutunteja ilmaiseksi. Vasta Polan tunneilla Pavarotti tajusi, että hänellä oli absoluuttinen sävelkorva. Nuotinlukua Pavarotti ei varsinaisesti koskaan oppinut, vaan hän opetteli esitykset nuottikorvansa avulla. Asian paljastuttua 1990-luvulla siitä uutisoitiin maailman medioissa, sillä klassisen musiikin ammattimaista esittämistä ei yleensä pidetä mahdollisena ilman nuotinlukutaitoa. Vuonna 1961 Pavarotti meni naimisiin Adua Veronin kanssa. Polan siirryttyä 1960-luvun alkupuolella Japaniin Pavarotti jatkoi lauluopintojaan Ettore Campogallianin johdolla. Campogalliani opetti myös Pavarottin lapsuudenystävää, sopraano Mirella Freniä. Opiskeluaikoinaan Pavarotti teki osa-aikatöitä pitääkseen itsensä leivässä, ensin peruskoulun opettajana ja tässä työssä epäonnistuttuaan vakuutusmyyjänä.
Opiskeluajan kuutena ensimmäisenä vuonna Pavarottille ei ollut tarjolla kuin pienimuotoisia esiintymisiä pienissä kaupungeissa ja ilman palkkiota. Hänen äänijänteeseensä kehittyi nystyrä, jonka vuoksi Ferrarassa pidetty konsertti epäonnistui täysin. Tässä vaiheessa Pavarotti päätti lopettaa laulajanuransa. Päätöksen jälkeen ongelmat tuntuivat kuitenkin pian katoavan ja Pavarotti tunsi jopa tulleensa paremmaksi laulajaksi ja saaneensa nyt äänensä sellaiseen kuntoon, jota hän oli pitkään tavoitellut. Hän arveli jälkeenpäin, että ikävän tuntuisella päätöksellä oli ollut vapauttava psykologinen vaikutus.
Ammattiura
Laulajanura jatkui, ja Pavarotti teki oopperadebyyttinsä 29. huhtikuuta 1961 oopperassa La bohème Rodolfon roolissa. Yhdysvaltain-debyytti tapahtui helmikuussa 1965 Miamissa oopperassa Lucia di Lammermoor Joan Sutherlandin kanssa. Pavarottille tuli tällöin esiintymistilaisuus, kun varsinainen tenori oli sairaana, ja Sutherland suositteli kiertueellaan mukanaan kiertänyttä Pavarottia sijaiseksi. Pavarotti tunsi kyseisen roolin entuudestaan hyvin. Pian huhtikuun lopussa hän esiintyi ensimmäistä kertaa myös Italian kuuluisassa La Scala -oopperatalossa oopperassa La bohème. Sutherland otti tenorilupauksen suojelukseensa ja mukaan myös Australian-kiertueelleen, mikä pohjusti Pavarottin mainetta. Kiertueen jälkeen Pavarotti palasi La Scalaan, missä hän vuonna 1966 lisäsi repertuaariinsa Tebaldon roolin Bellinin oopperassa Capuletit ja Montecchit. Samana vuonna hän myös esiintyi ensi kertaa Canion roolissa Leoncavallon Pajatsossa. Tämä esitys pidettiin Lontoon Royal Opera Housessa.
1960-luvun menestyksiin kuuluu myös Roomassa 1969 marraskuussa esitetty rooli Verdin oopperassa I Lombardi. Tästä oopperasta tehtiin Pavarottin kanssa myös levytys, joka levisi laajalti. Muita varhaisia julkaisuja olivat Donizettin ja Verdin aarioiden levytykset sekä Donizettin Lemmenjuoma.
Pavarottin suuri läpimurto tapahtui 17. helmikuuta 1972 Donizettin oopperassa Rykmentin tytär New Yorkin Metropolitan Operassa. Tuolloin hän sai yleisön hurmioon laulamalla yhdeksän korkeaa C:tä roolinsa tärkeimmässä aariassa. Hänet kutsuttiin lavalle 17 kertaa. Tästä lähtien Pavarotti teki lukuisia televisioesiintymisiä, jotka vetivät enemmän yleisöä television ääreen kuin mitkään aikaisemmat oopperalähetykset. Samoin Pavarotti sai lukuisia kultalevyjä ja Grammy-palkintoja. 1970-lukua pidetään yleisesti hänen huippukautenaan. Hän sai lempinimekseen ”korkean C:n kuningas” kyvystään laulaa näitä säveliä puhtaasti.
Lopullisesti kaikkien tuntemaksi julkisuuden kiintotähdeksi Pavarotti nousi vuonna 1990, jolloin hänen esittämästään Puccinin Turandot-oopperan ”Nessun dorma” -aariasta tuli Jalkapallon vuoden 1990 MM-kisojen tunnussävel. Mainetta, mutta myös kritiikkiä, hän sai Plácido Domingon ja Jose Carrerasin kanssa vuosina 1990 ja 1994 järjestetyistä yhteiskonserteista, joissa he esiintyivät nimellä The Three Tenors, ”Kolme tenoria”. Tätä nimeä jäljiteltiin paljon. Vuosituhannen vaihteen molemmin puolin Pavarottin äänessä alkoi kuulua ikääntyminen, ja hän sai vaativalta italialaisyleisöltä osakseen jopa buuauksia ja joutui myös perumaan konsertteja.
Indiana Jones ja tuomion temppeli
Indiana Jones ja tuomion temppeli on yhdysvaltalainen seikkailuelokuva, jonka ensi-ilta oli 23. toukokuuta 1984. Elokuva on jatko-osa Kadonneen aarteen metsästäjät -elokuvalle ja järjestyksessä toinen Indiana Jones -sarjan elokuva. Tuomion temppelin ohjasi Steven Spielberg ja pääosissa esiintyvät Harrison Ford, Kate Capshaw, Ke Huy Quan ja Amrish Puri.
Luciano Pavarotti
Ammattiura
Vuonna 1995 Pavarotti vieraili U2:n ja Brian Enon sivuprojektin Passengers-yhtyeen albumin Original Soundtracks 1 kappaleella ”Miss Sarajevo”, joka julkaistiin myös singlenä. Pavarotti esittää kappaleella oopperasoolon.
Pavarottin viimeiseksi lauluesiintymiseksi jäi Torinon talviolympialaisten avajaiset vuonna 2006.
Indiana Jones ja tuomion temppeli
Lokakuussa 2003 ilmestyi elokuvan DVD-versio, jossa kuvanlaatua ja äänentoistoa oli digitaalisesti paranneltu.
Juoni
Elokuvan tapahtumat sijoittuvat vuoteen 1935, eli ajallisesti vuosi ennen Kadonneen aarteen metsästäjien tapahtumia. Indiana Jones joutuu Shanghaissa gangsteri Lao Chen murhayrityksen kohteeksi, mutta hän pakenee apurinsa Short Roundin ja laulaja Willie Scottin kanssa lentokoneella. Lentokone törmää vuoreen, mutta Indiana ja hänen kumppaninsa pelastautuvat putoavasta lentokoneesta ja saapuvat intialaiseen kylään. Kyläläiset kertovat, että paha tugeeni-kultti on ryövännyt kylän vaurauden takaavan pyhän Sankaran kiven. Kultin jäsenet ovat myös kaapanneet kylän lapset kaivoksilleen. Kyläläiset pyytävät Indiana Jonesia palauttamaan kiven ja vapauttamaan lapset. Indiana Jones ja hänen kumppaninsa matkustavat Pankotin palatsiin, joka on kyläläisten mukaan pahuuden tyyssija. Hän löytää palatsin alta tugeeni-kultin temppelin ja saa selville kultin aikeista valloittaa maailma Sankaran kivien antamien voimien avulla. Useiden tapahtumien päätteeksi Indiana onnistuu Short Roundin ja Willien avulla vapauttamaan lapset, varastamaan tugeenien haltuun joutuneet kivet ja surmaamaan kultin ylipapin Mola Ramin, menettäen kuitenkin kaksi kiveä. Hän vie viimeisen jäljellä olevan Sankaran kiven kylään ja pelastaa samalla kyläläiset.
Luciano Pavarotti
Maailmaa parantava taiteilija
Pavarotti kantoi huolta myös heikko-osaisista. Hän työskenteli muun muassa YK:n pakolaisjärjestön UNHCR:n kanssa ja hänen esiintymisillään yhdessä populaarimusiikin tähtien kanssa tuettiin sotia paenneita pakolaisia Kosovossa, Pakistanissa, Sambiassa ja Irakissa. Tästä työstä hänelle myönnettiin vuonna 2001 Nansen Refugee Award -palkinto. Myös muuten Pavarotti vastusti julkisesti sotia ja kehotti maailman ihmisiä aseistakieltäytymiseen.
Sairaus ja kuolema
Pavarottilla havaittiin kesällä 2006 kiertueen yhteydessä tehdyssä terveystarkastuksessa haimasyöpä. Varhaisen toteamisen ansiosta syöpä ei ollut ehtinyt levitä, ja se saatiin hoidetuksi.
Indiana Jones ja tuomion temppeli
Tuotanto
Elokuvan käsikirjoittajana ja tuottajana toiminut George Lucas oli ehdottanut ohjaaja Steven Spielbergille Kadonneen aarteen metsästäjien jatko-osaa jo vuonna 1977 Havaijilla, kun he olivat sopineet ensimmäisestä Indiana Jones -elokuvasta. Lucasin suunnitelmissa oli alun perin tehdä sarjasta trilogia.
Luciano Pavarotti
Sairaus ja kuolema
Pavarottin oli tarkoitus lähteä New Yorkista jatkamaan maailmankiertuettaan, mutta hän joutui jäämään leikkaukseen. Tenorin manageri ilmoitti, että kasvaimen poistoleikkaus onnistui ja että laulaja on toipumassa vakavasta sairaudestaan hyvin. Kaikki vuoden 2006 esiintymiset jouduttiin kuitenkin perumaan, muun muassa syksyn Helsingin konsertti, eikä hän sen jälkeen enää esiintynyt julkisesti. Näin ollen Pavarottin viimeiseksi julkiseksi esiintymiseksi jäi hänen Torinon talviolympialaisten 2006 avajaisissa esittämänsä ”Nessun dorma”. Pavarottilla oli ollut aiemminkin monenlaisia sairauksia, ja konsertteja oli jouduttu perumaan muun muassa selkäkipujen vuoksi.
Indiana Jones ja tuomion temppeli
Tuotanto
Lawrence Kasdan oli käsikirjoittanut Kadonneen aarteen metsästäjät yhdessä Lucasin kanssa, mutta hän ei osallistunut jatko-osan tekemiseen aloitettuaan uransa elokuvaohjaajana. Tästä syystä elokuvan käsikirjoittajiksi palkattiin aiemmin muun muassa Lucasin Svengijengi '62 -elokuvan käsikirjoittaneet Willard Huyck ja Gloria Katz. Tarinaa kehittäessään George Lucas halusi tehdä elokuvasta tietoisesti synkemmän kuin Kadonneen aarteen metsästäjistä. Spielbergin mukaan Lucasin käsitys trilogian juonesta oli se, että toisen osan tulisi aina olla synkempi kuin ensimmäisen. Esimerkiksi toinen Lucasin tekemistä Tähtien sota -elokuvista, Imperiumin vastaisku, oli ollut teemoiltaan ensimmäistä osaa synkempi.
Ammunta kesäolympialaisissa 1952 – miesten 25 metrin olympiapistooli
Helsingin olympiakisojen 25 metrin kuvioammuntaan pistoolilla osallistui 53 ampujaa 28 eri maasta. Laji on ollut olympiakisojen ohjelmassa alusta lähtien. Laji tunnetaan myös olympiapistoolin nimellä. Kilpailun ensimmäinen osa suoritettiin 27. heinäkuuta, jolloin ammuttiin 30 laukausta ja seuraavana päivänä ammuttiin loput 30. Lajin maailmanennätys ennen kilpailua oli Unkarin Károly Takácsin 580 Lontoon olympiakisoista. Takács jäi ennätyksestään pisteen päähän ja voitti jälleen olympiakultaa. Hopeamitali jouduttiin ratkaisemaan uusinta-ammunnoilla. Ensimmäisen 15 laukauksen kilpailun Unkarin Kun ja Romanian Lichiardopol ampuivat tasan 142–142. Toisessa uusinnassa Kun oli parempi 140–137 ja näin ollen unkarilaisille kaksoisvoitto. Yhdysvaltain Hualet Leo Bennerin, vapaapistoolin kultamitalistin kohtaloksi koitui yksi täydellinen pummi. Tulos 572 olisi vielä riittänyt 9. sijaan, mutta koska ensimmäisenä ratkaisi osumien määrä, putosi Benner sijalle 34.
Luciano Pavarotti
Sairaus ja kuolema
Pavarotti oli sairaalahoidossa elokuussa mutta pääsi kotihoitoon. Muutamaa päivää ennen kuolemaansa hän joutui jälleen sairaalaan, jossa hän kuoli 71-vuotiaana 6. syyskuuta 2007.
Tunnetuimpia lauluja ja aarioita
Pavarottin tunnetuimpia esittämiä lauluja ja aarioita (suluissa levytysvuosi):
Indiana Jones ja tuomion temppeli
Vastaanotto
Elokuvan tekoaikaan Yhdysvalloissa oli käytössä kaksi suositusta: kaikille sopiva PG (Parental Guidance) ja lapsilta kielletty R. Tuomion temppeli sai aluksi ikärajasuosituksen PG. Monet vanhempiensa mukana elokuvaa katsomaan tulleet lapset järkyttyivät ja joutuivat poistumaan teatterista kesken elokuvan itkien. Elokuvan sisältämän väkivallan takia julkaistiin pian uusi luokitus, PG-13, koska elokuva ei sopinut kumpaankaan ikäsuositusluokkaan. Intiassa se kiellettiin kokonaan, koska se esitti intialaiset kielteisessä valossa. Kielto on sittemmin purettu.
Tuomion temppeli ei menestynyt edeltäjänsä tavoin mutta oli silti vuoden kolmanneksi tuottoisin elokuva Yhdysvalloissa. Kriitikoilta elokuva sai ristiriitaisen vastaanoton. Roger Ebert antoi sille täydet neljä tähteä ja kuvaili sitä hellittämättömäksi toimintaelokuvaksi, jossa kiihkeät ja taiturimaisesti toteutetut kohtaukset seuraavat toistaan vailla hengähdystaukoja. Ebert kiitti myös elokuvan lavasteita ja puvustusta, ääni- ja erikoistehosteita sekä huumoria. The New York Timesin Vincent Canby sen sijaan piti kokonaisuutta muodottomana ja mauttomana ja katsoi sen jäävän Kadonneen aarteen metsästäjiä heikommaksi. Willie Scottin näyttelijä Kate Capshaw muistaa, että hänen roolihahmoaan haukuttiin paljon.
Tuomion temppelin jälkimaine on kaikesta huolimatta ollut varovaisen myönteinen. Rotten Tomatoes -sivuston mukaan 84 % elokuvan saamista arvosteluista on ollut myönteisiä. Yhteenvedon mukaan Tuomion temppeli voi olla joillekin liian synkkä, mutta yhtä kaikki kyseessä on perinnetietoinen ja ammattitaidolla tehty ”oivallinen seikkailuspektaakkeli”. Metacritic-sivuston 14 arvosteluun perustuen keräämä arvosana elokuvalle on 57/100, mikä tarkoittaa ”ristiriitaista tai keskinkertaista” vastaanottoa.
AllMovie-sivuston Keith Phipps kuvailee elokuvaa ”isommaksi, nopeatempoisemmaksi, äänekkäämmäksi” jatko-osaksi, joka on selvästi edeltäjäänsä heikompi. ”Vikisevä tyttöystävä” ja ”yliampuva nuori sidekick” ovat hänen mukaansa huono veto elokuvantekijöiltä, eikä mukana ole ensimmäisen osan värikästä maailmanmatkailua, vaan suurin osa tapahtumista sijoittuu synkeään maanalaiseen luolastoon. Väkivallan ja groteskin huumorin herättämää kohua Phipps pitää ymmärrettävänä mutta ylimitoitettuna. Kokonaisuus on Phippsin mukaan ongelmista huolimatta melko onnistunut, ja hän kehuu erityisesti elokuvan räjähtävää alkua. BBC:n Neil Smithin mukaan elokuva on ”paikoin melkoisen hauska, mutta tuskin Indyn paras hetki”.
George Lucas on puolustanut elokuvaa sanomalla, että sen oli tarkoituskin olla pelottava. Hän on kuitenkin sanonut, ettei hän pidä siitä yhtä paljoa kuin muista Indiana Jones -elokuvista. Spielberg on sanonut elokuvaan liittyen, ettei ”Indy 2 kuulu parhaimpiin hetkiini”, mutta on myös todennut, että hänellä on erityinen suhde Tuomion temppeliin, koska hän tapasi tulevan vaimonsa, Kate Capshaw'n, kuvauksissa.
Beijing Shooting Range Clay Target Field
right|thumb|The Beijing Shooting Range Clay Target Field Beijing Shooting Range Clay Target Field on ampumarata Pekingissä, Kiinassa. Beijing Shooting Range Clay Target Fieldillä ammuttiin Pekingin kesäolympialaisissa 2008 haulikkolajeissa, jotka ovat skeet ja trap. Beijing Shooting Range Clay Target Fieldillä on lattia pinta-alaa 6 170 neliömetriä ja kapasiteetti 5 000 henkilöä, mutta olympialaisten jälkeen kapasiteetti pienennetään 1 047 henkilöön.
Pentukuumetta
Pentukuumetta on Helena Meripaaden 2005 julkaistu romaani. Teos on Koirahullun päiväkirja -sarjan kuudes osa.
Juoni
Kirjassa seikkailee taas tutut hahmot, mm. Ulla, Kisse, Dara, Furi ja muut. Kirjan alussa Dara on pari viikkoa sitten astutettu Daran kasvattajan uudella koiralla Xafirilla. Alussa on pieniä vaikeuksia, kun Ullan äiti ei haluaisi, että Ulla lähtee Beritille pentujen ajaksi, mutta sekin selviää myöhemmin kirjassa... Ullalle tulee myös vaikeuksia, kun kaikille pennuille ei tahdo oikein löytyä kunnon kotia, milloin valitetaan Ullan iästä, ja milloin haluttaisiin kilttiä ja rauhallista koiraa lasten kaveriksi.
Nuoruus vauhdissa
Nuoruus vauhdissa on Valentin Vaalan ohjaama värielokuva vuodelta 1961. Iskelmien ja moottoriurheilun varaan rakennetun tarinan keskiössä on neljä nuorta kaupunkilaista kaupallisine, taiteellisine, romanttisine ja urheilullisine pyrkimyksineen. Musiikkielokuvaksi luonnehditun filmin neljästä pääroolin esittäjästä Anja Haahdenmaa ja Rami Sarmasto olivat ammattinäyttelijöitä, Lasse Liemola ja Laila Kinnunen iskelmälaulajia.
Nuoruus vauhdissa kuvattiin Sovcolor-menetelmällä. Elokuvan yleisömenestys jäi melko huonoksi. Useat suomalaiset elokuvayhtiöt olivat tehneet menestyksekkäitä musiikkielokuvia, joten Suomi-Filmi ja ohjaaja Vaala halusivat lähteä samalle linjalle. Luontevaa lopputulosta ei syntynyt, kun tekijät Vaala ja Kemppi olivat jo reippaasti keski-ikäisiä.
Juoni
pienois|Johtaja Reinonen (Valkama) ja rouva Hilkkala (Hilkka Helinä). Elokuvan musiikillinen johtoaihe Onnellinen sydämeni esitellään alussa, kun Lasse kehittää uuden iskelmän linnunlaulun inspiroimana. Sen jälkeen esitellään Lassen naapuri Laila, Lassen veli Rami ja Anjukka Reinonen, televisioyhtiön johtajan tytär. Anjukka kutsuu autokorjaamolla työskentelevän Ramin ajelulle Porvoon suuntaan. He pysähtyvät eräälle tanssilavalle, jossa Lasse esiintyy Erkki Ertaman orkesterin solistina. Anjukka kiinnittää välittömästi Lassen yhtyeineen isänsä televisiokanavalle, mutta ei tiedä vielä Ramin ja Lassen olevan veljeksiä.
Laila työskentelee rouva Hilkkalan muotisalongissa, jonne Anjukan isä johtaja Reinonen saapuu. Reinonen haluaa Lailan laulamaan samaan televisio-ohjelmaan, jonne Anjukka otti Lassen. Elokuvan subrettipari Sandra Senninen ja Arvidy pääsevät myös esiintymään kyseiseen ohjelmaan. Anjukka saa isänsä ostamaan uuden moottoripyörän Ramille, jolloin nuori mies pääsee osallistumaan moottoripyöräkilpailuun. Laila on ihastunut Ramiin ja pelkää, että Anjukalla ja Ramilla on suhde.