cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kamppailu Jumalasta
Sisältö
Niemelän mielestä kirkko opettaa tieto-opillista relativismia, minkä nojalla onnistuu myös humpuukin opettaminen lapsille. Esimerkiksi fiktiivisten tarinoiden uskotellaan olevan historiallisesti tosia. Heinimäki toteaa, että Raamatussa on toki myyttistäkin aineista, mutta sen lisäksi myös historiallista. Myös myyttisessä kerronnassa hän näkee omanlaisensa totuudellisen arvon.
Toisessa luvussa kirjoittajat väittelevät historiallisen Jeesuksen olemassolon tutkimuksellisista perusteista. Lisäksi he pohtivat Jeesuksen historiallisuuden merkitystä uskonnolliselle uskolle. Heinimäki esittää Jeesuksen historiallisuutta puoltavia näkökohtia, ja ottaa keskustelun lähtökohdaksi osan E.P. Sandersin listaamista Jeesukseen liittyvistä asioista, joita yleisesti pidetään historiallisesti paikkansapitävinä.
Niemelä kyseenalaistaa esitetyt perustelut. Heinimäen esittämiä Uuden testamentin ulkopuolisia historiallisia todisteita, Niemelä ei pidä pätevinä. Lisäksi evankeliumien tapahtumien ajoituksiin liittyy ongelmia. Evankeliumit ovat muodostuneet suullisen perimätiedon pohjalta, ja toimivat siinä mielessä huonosti historiallisena lähteenä. Evankeliumin tarinan kehittymisen taustalla vaikuttaa muu antiikin tarusto. Niemelän näkökulmasta on mahdollista, että tarina Jeesuksesta on yhtä lailla sepitettyä fiktiota, kuin mikä tahansa myyttinen taru.
Niemelä näkee absurdina sen, että Jeesuksen historiallinen olemassaolo olisi pääteltävissä välillisesti Jeesus-liikkeen kautta. Hän rinnastaa asian siihen, että esimerkiksi avaruusolioiden olemassaolo olisi tällä perusteella pääteltävissä raelilaisliikkeestä.
Kaiken kaikkiaan kirjoittajat päätyvät selvittämättömään erimielisyyteen Jeesuksen historiallisuudesta. Niemisen mukaan tulos on nollahypoteesi: historiallisen Jeesuksen olemassaoloa ei voida todistaa puoleen eikä toiseen. Heinimäen mielestä historiallisen Jeesuksen olemassaolon todistamiselle asetetaan poikkeuksellisen kovat kriteerit.
Kolmannessa luvussa keskustelu alkaa Suvivirren roolista koulujen kevätjuhlissa. Niemelän mukaan Suvivirsi syrjii osaa kansalaisista, kun kaikille yhteiseen tilaisuuteen sisällytetään elimelliseksi osaksi selvästi kristillistä perinnettä. Heinimäki taas katsoo, että vaikka laulu on hengellinen, niin se ei silti tee kevätjuhlasta uskonnollista tilaisuutta. Niemelä huomauttaa, että jotkut kuitenkin kokevat Suvivirren laulamisen olevan uskonnonharjoittamista.
Niemelä tuo esille esimerkkejä ongelmista, joita kirkon ja valtion kytkös, sekä koulutusjärjestelmässä tapahtuva uskonnon tuputtaminen saavat aikaan. Uskonnottomalla pitäisi olla oikeus uskonnottomuuteensa. Katsomusneutraaliuden periaatteen toteuttaminen yhteiskunnassa takaisi tuon oikeuden. Kirjoittajilla on kuitenkin poikkeavat käsitykset siitä, mitä katsomusneutraalius tarkoittaa. Heinimäki luonnehtii katsomusneutraaliuden tarkoittavan sitä, että moninaiset katsomukset saavat näkyä ja toimia yhtäläisesti. Se ei tarkoita, että uskonnot pitäisi piilottaa näkyvistä. Nieminen sen sijaan korostaa uskontojen luovan raja-aitoja ihmisten välille, ja niputtavan heitä toisiaan ymmärtämättömiin ryhmiin. Kasvatuksessa ja arjessa tulisi korostaa ihmisten välisiä yhtäläisyyksiä, ei eroja. Tämän vuoksi Nieminen näkee hyvänä, jos uskonnonopetus poistettaisiin kouluista, ja tilalle asetettaisiin jokin katsomuksista neutraalisti opettava oppiaine. Heinimäki kannattaa ajatusta kaikille opiskelijoille yhteisestä katsomusopetuksesta, mutta ei kuitenkaan hylkäisi sellaista opetusta, jossa kukin saa oppia syventävästi juuri omasta uskonnollisesta perinteestään.
Neljännen luvun alussa Heinimäki määrittelee käsityksensä ateismista, ja tulee kutsuneeksi sitä elämänkatsomukseksi. Niemelä tarkentaa ateismin käsitettä, ja samalla huomauttaa myös, että ateismi ei välttämättä aina ole elämänkatsomus. Se voi tarkoittaa pelkästään tietoteoreettista asennetta, joka seuraa luonnontieteelliseen maailmanselitykseen pitäytymisestä. Keskustelu tarkentuu ateismista luonnontieteelliseen maailmanselitykseen. Molemmat nostavat esille luonnontieteeseen kuuluvan metodologisen naturalismin ja biologisen reduktionismin. Heinimäki ei pidä kovin kattavana yksinomaan näiden varassa muotoiltua todellisuuskäsitystä. Luonnontieteen olemukseen ei kuulu perimmäisten kysymysten käsittely. Se käsittelee aineellista todellisuutta, ei henkistä. Niemelällä on kuitenkin oma näkemyksensä niin sanotusta hengestä, ja hänen mukaansa hengeksi kutsutut ilmiöt palautuvat lopulta neurobiologiseen perustaan – henki on aivoissa. Tästä erillisen henkisen todellisuuden olemassoloa ei voi objektiivisesti todentaa.
Niemelä toteaa puheen jumalien olemassolosta olevan turhaa. Heinimäki ei pidä tällaista puhetta turhana. Hän kuitenkin kyseenalaistaa Jumalan olemassaolosta puhumisen siten, että olemassaolon käsite soveltuu kunnolla vain luodun todellisuuden kuvailemiseen. Jumalan oleminen on eri luontoista. Tällaiset kuvailut jumalien olemassaolosta Niemelä tyrmää subjektivismina ja merkityksettömänä runoiluna. Uskolle ei ole minkäänlaisia objektiivisia edellytyksiä. Heinimäki kuitenkin huomauttaa moneen otteeseen, että usko ei ole ensisijaisesti tietoteoreettinen asenne.
Läpi koko luvun väitellään myös tieteellisen tiedon luonteesta. Heinimäen mielestä tieteelliset teoriat ovat hyvin perusteltuja uskomuksia, ja juuri tähän perustuu ajatus tieteen itsekorjaavuudesta. Niemelä ei voi hyväksyä tällaista määritelmää tieteelliselle tiedolle.
Niemelä kysyy, miksi uskoa juuri kristinuskon jumalaan, samoilla perusteillahan voisi uskoa vaikka Cthulhuun. Heinimäki sanoo, että uskossa on kyse ”perimmäisistä kysymyksistä”. Niemelä kysyy, miten uskonnollinen ja perusteeton usko vastaa mihinkään kysymykseen ja mikä ylipäätään on perimmäinen kysymys. Esimerkiksi kysymys kuolemanjälkeisestä elämästä on itsepetos ja itsekeskeinen haave. Perustaviin tai perimmäisiin kysymyksiin esimerkiksi ihmisen ja kaikkeuden alkuperästä vastaa tiede.
Niemelä mainitsee, että kirkossa on käynnissä valtakamppailu vanhoillisten ja uudistusmielisten kesken. Tästä on osoituksena Älä alistu -kampanja, jossa homoja halutaan ”eheyttää” heteroiksi. Heinimäen mukaan kyse on politiikasta: kampanjan toimijoina olivat lähinnä muutamat kristillisdemokraattien eduskuntavaaliehdokkaat lähipiireineen. Heinimäki sanoo olevan kiinnostavaa, että kovin usein kiihkeimpien uskovaisten huomio kohdistuu seksiin liittyviin kysymyksiin. Fundamentalisti vastustaa aborttia, mutta vannoo sotilasvalan. Fundamentalismi on jonkinlaista joukkopsykoosia, joka vastaa inhimillisiin tarpeisiin. Fundamentalismi on uskonnollista totalitarismia.
Jean-Paul Villain
Jean-Paul Villain (s. 1. marraskuuta 1946 Dieppe, Seine-Maritime, Ranska) on entinen ranskalainen yleisurheilija, jonka päälaji oli 3 000 metrin estejuoksu.
Villain sijoittui Méxicon 1968 olympialaisissa 3 000 metrin estejuoksussa yhdeksänneksi ajalla 9.16,2. Ateenan EM-kilpailuissa 1969 hän sijoittui viidenneksi ajalla 8.33,4. Helsingin EM-kilpailuissa 1971 hän saavutti uransa ainoan arvokisamitalin voittaessaan kultaa ajalla 8.25,2. Münchenin 1972 olympialaisissa hän sijoittui 11:nneksi ajalla 8.46,8. Rooman EM-kilpailuissa 1974 hän karsiutui alkuerissä ja samoin kävi Montréalin 1976 olympialaisissa.
Villain voitti 3 000 metrin estejuoksussa Ranskan mestaruuden vuosina 1969, 1970, 1971 ja 1976. Hän paransi Ranskan ennätystä kolmasti vuonna 1971: ennätysajat olivat 8.28,2, 8.27,0 sekä EM-kilpailujen voittoaika 8.25,2. Hän on pituudeltaan 170-senttinen ja painoi aktiivivuosinaan 52 kiloa.
Hakaze (1920)
Hakaze oli Keisarillisen Japanin laivaston Minekaze-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus
Alus tilattiin Mitsubishin Nagasakin telakalta. Sen köli laskettiin 11. marraskuuta 1918 ja alus laskettiin vesille 21. kesäkuuta 1920. Alus otettiin palvelukseen kolme kuukautta myöhemmin 16. syyskuuta.
Lombokinvihermesikko
Lombokinvihermesikko (Lichmera lombokia) on mesikoiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Lombokinvihermesikkoa tavataan Indonesiassa. Lajin ei uskota olevan vaarassa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Lempi Ahla
Ahlan vanhemmat olivat kunnallisneuvos Nestori Leander Eskola ja tämän ensimmäinen vaimo Maria Matilda Soupas. Hän oli naimisissa vuodesta 1912 hallintoneuvos Eino Johannes Ahlan (s. 1888) kanssa. Heidän lapsiaan olivat Valtion terveydenhuolto-opiston rehtori Mervi Ahla (s. 1917) ja Weilin & Göösin myyntipäällikkönä ja Helprint Oy:n toimitusjohtajana toiminut Olavi Ahla (s. 1913).
Ahla pääsi ylioppilaaksi 1908 ja teki opintomatkan Sveitsiin 1908-1909.
Sveitsi talviolympialaisissa 1932
Sveitsi saavutti Lake Placidin talviolympialaisista 1932 yhden hopeamitalin. Mitali tuli rattikelkkailusta, jossa Reto Capadrutt ja Oscar Geier sijoittuivat Yhdysvaltain ykköskelkan jälkeen toisiksi. Kisojen mitalitilastossa Sveitsi sijoittui kahdeksanneksi. Sveitsin joukkue koostui seitsemästä miesurheilijasta, jotka kilpailivat rattikelkkailussa, yhdistetyssä ja mäkihypyssä.
Åbo Tidning
thumb|200px|Lehden ensimmäisen varsinaisen numeron etusivu. Åbo Tidning oli Turussa vuosina 1882–1906 ilmestynyt ruotsinkielinen sanomalehti.
Ruotsinmielinen Åbo Tidning perustettiin kielikysymyksessä neutraalin Åbo Underrättelserin kilpailijaksi. 1880-luvulla sen toimitussihteerinä työskenteli kansansivistyspyrintöjä ajanut John Hedberg, joka vaikutti myös julkaisuyhtiön kansanlehden Västra Finlandin perustamiseen. Sortovuosina Åbo Tidning oli linjaltaan perustuslaillinen ja kesällä 1901 se oli kaksi kuukautta viranomaisten lakkauttamana. Åbo Underrättelserin muututtua ruotsinmielisemmäksi lehtien välisestä kilpailusta päätettiin luopua. Åbo Tidning lakkasi ilmestymästä vuoden 1907 alusta ja sen sisarlehdet Västra Finland ja Turun Lehti siirtyivät uuden yhtiön omistukseen.
Aluksi seitsemän ja vuonna 1906 kuusi kertaa viikossa ilmestyneen lehden levikki oli 1500 kappaletta vuonna 1900.
Naisten Suomi–Ruotsi-yleisurheilumaaottelu 1959
Vuoden 1959 naisten Suomi–Ruotsi-maaottelu käytiin Vammalassa keskusurheilukentällä Suomessa 23. elokuuta.
Osljabja (1898)
Osljabja oli vuonna 1903 valmistunut Venäjän keisarikunnan laivaston Peresvet-luokan pre-dreadnought taistelulaiva. Japanin laivasto upotti aluksen Tsushiman meritaistelussa 27. toukokuuta 1905. Alus oli nimetty Kulikovon taistelun sankarin Rodion Osljabjan mukaan.
Valmistus
Alus tilattiin Amiraliteetin uudelta telakalta Pietarista, missä köli laskettiin 21. marraskuuta 1895. Alus laskettiin vesille 8. marraskuuta 1898 ja valmistui 1901.
Palvelus
Alus lähti 7. elokuuta 1903 Port Arthuriin, mutta se ajoi Gibraltarin salmessa karille 21. elokuuta. Alus siirrettiin korjattavaksi telakalle La Speziaan Italiaan, missä se oli aina marraskuuhun. Alus oli Punaisellamerellä Venäjän-Japanin sodan alkaessa helmikuussa 1904 ja se kutsuttiin takaisin Itämeren laivastoon.
Pietariin saavuttuaan alus varustettiin 1,4 metrin Barr & Stroud -etäisyysmittarilla, teleskooppisilla tykkitähtäimillä ja Telefunkenin radioilla. Alus määrättiin lähtemään Libausta Port Arthuriin 15. lokakuuta muiden Venäjän Tyynenmeren laivaston 2. laivuen alusten kanssa Dmitri von Fölkersamin lippulaivana. Matkalla Tanskaan hävittäjä Buistri törmäsi alukseen. Osaston saavuttua Tangeriin 28. lokakuuta osaston komentaja vara-amiraali Zinovi Rožestvenski määräsi hitaammat alukset kulkemaan Välimeren ja Punaisenmeren poikki ja tämän osaston johtoon von Fölkersamin. Osastot kohtaisivat toisensa Madagaskarilla.
Osljabja kiersi yhdessä pääosaston kanssa Kaphornin saapuen 9. tammikuuta 1905 Nosy Behen Madagaskarin luoteisrannikolle, jossa osasto viipyi kaksi kuukautta hiilestysongelmien vuoksi. Yhdistynyt osasto lähti 16. maaliskuuta Camranhinlahteen Ranskan Indokiinaan, jonne se saapui lähes kuukautta myöhemmin odottamaan kontra-amiraali Nikolai Nebogatovin komentaman Venäjän Tyynenmeren laivaston 3. laivueen muodostaneita jo käyttöikänsä lopulla olevia aluksia. Odotus päättyi 9. toukokuuta ja laivueet aloittivat 14. toukokuuta purjehduksen tavoitteenaan Vladivostok.
Roshestvensky järjesti aluksensa uudelleen kolmeen divisioonaan. Hän otti johtoonsa ensimmäisen divisioonan, johon liitettiin neljä Borodino-luokan alusta. Von Fölkersam sai komentoonsa toisen divisioonan, johon kuuluivat taistelulaivat Osljabja, Navarin, Sissoi Veliky ja panssariristeilijä Admiral Nakhimov. Kolmannen divisioonan muodostivat Nebogatovin alukset. Syövän heikentämä von Fölkersam kuoli 26. toukokuuta, mistä ei tiedotettu aluksille moraalin säilyttämiseksi. Toisen divisioonan komentajaksi määrättiin Osljabjan päällikkö Vladimir Ber, mutta Nebogatoville ei kerrottu noususta osaston varakomentajaksi.
Tsushiman taistelussa 28. toukokuuta Osljabja oli toisen divisioonan ensimmäisenä aluksena joutuen kahden keisarillisen Japanin laivaston taistelulaivan sekä panssariristeilijöiden tuleen. Lähes välittömästi aluksen etäisyysmittari tuhoutui, tykistöupseeri haavoittui sekä yhteydet tykeiltä Geisler-tykistölaskimelle katkesivat. Seuraavat osumat katkaisivat aluksen maston sekä tuhosivat etummaisen tykkitornin sekä kolme kuuden tuuman tykkiä. Sirpaleet läpäisivät tulenjohtotornin panssaroinnin haavoittaen sisälläolijoita, mikä aiheutti aluksen poistumisen linjasta. Alus joutui kuuden japanilaisen risteilijän tuleen lähietäisyydeltä. Aluksen runko sai vuodon useista vesirajan alle tulleista osumista, mikä nosti aluksen keulaa hidastaen etenemistä sekä kallisti alusta oikealle kyljelle. Aluksen vasemman puoleinen etuammusvarasto määrättiin täytettäväksi vedellä kallistuman tasaamiseksi, mikä lopulta vain vaikeutti aluksen hallittavuutta.
Osljabja kaatui oikealle kyljelleen, kunnes savuhormit ottivat veteen. Aluksen päällikkö määräsi miehistön poistumaan alukselta. Alus upposi vain muutamaa minuuttia käskyn antamisen jälkeen potkurien edelleen pyöriessä. Aluksen mukana syvyyksiin meni aluksen päällikkö ja 470 miehistönjäsentä.
Eino Pukkila
Eino Olavi Pukkila (6. helmikuuta 1905 Valkeala – 19. marraskuuta 1989) oli suomalainen sotakirjailija.
Österbotten (sanomalehti)
thumb|200px|Lehden ensimmäisen numeron etusivu. Österbotten oli Vaasassa vuosina 1864–1878 ilmestynyt ruotsinkielinen sanomalehti.
Österbottenin perustaja ja toimittaja oli kansakoulunopettaja Anders Svedberg. Luonteeltaan se oli Pohjanmaan ruotsinkieliselle maaseutuväestölle suunnattu kristillis-siveellinen kansanlehti. Se ajoi kansansivistystä ja oli kielipoliittisesti maltillinen. Aluksi kerran ja myöhemmin kahdesti kuukaudessa ilmestyneen lehden levikki oli suurimmillaan 650 kappaletta vuonna 1865. Vuoden 1878 lopussa se lopetettiin taloudellisesti kannattamattomana. Myöhemmin Svedberg perusti Uuteenkaarlepyyhyn Österbottniska Postenin.
Yūkaze (1921)
Yūkaze oli Keisarillisen Japanin laivaston Minekaze-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus
Alus tilattiin Mitsubishin Nagasakin telakalta, missä köli laskettiin 14. joulukuuta 1920. Alus laskettiin vesille 28. huhtikuuta 1921 ja otettiin palvelukseen vielä samana vuonna 24. elokuuta.
Marco Wittmann
Marco Wittmann (s. 24. marraskuuta 1989 Fürth) on saksalainen moottoriurheilija.
Wittmann aloitti Karting-uransa vuonna 1996 ja ajoi siellä aina vuoteen 2007 asti. Vuonna 2007 hän kilpaili jo Formula BMW ADAC-sarjassa sijoittuen sarjan viidenneksi. Vuonna 2008 Wittmann ajoi Formula BMW:n Eurosarjassa sijoituen sarjan toiseksi. Vuonna 2009 Wittmann kilpaili Formula 3 Euroseries-sarjassa ollen ensimmäisellä kaudellaan sarjan 16:s. Vuonna 2010 Wittmann jatkoi sarjassa ja sijoittui sarjan toiseksi. Vuonna 2011 hän sijoittui jälleen toiseksi.
Vuonna 2012 Wittmann toimi BMW:n testikuljettajana DTM-sarjassa. Seuraavaksi kaudeksi hänet ylennettiin tallin kisakuljettajaksi. Hän saavutti kauden aikana yhden paalupaikan ja yhden kakkossijan sijoittuen sarjan kahdeksanneksi. Vuonna 2014 Wittmann jatkoi DTM-sarjassa voittaen sarjan mestaruuden.
Palkinnoksi DTM-mestaruudestaan Wittman pääsi ajamaan F1-testin Scuderia Toro Rosso -tallin autolla.
Eric Olsoni
Bo Eric Finved Olsoni (14. marraskuuta 1893 Halikko – 25. maaliskuuta 1973 Helsinki) oli suomalainen kirjakauppias ja ruotsin kielellä kirjoittanut teatterikriitikko ja näytelmäkirjailija. Hän käytti myös nimimerkkiä Bo Oscarsson.
Olsoni omisti 1930–1966 helsinkiläisen vuonna 1918 perustetun Nordiska antikvariska bokhandeln - Pohjoismainen Antikvaarinen kirjakauppa -kirjakaupan. Hän toimi teatterikriitikkona Arbetarbladet-lehdessä 1923–1927 ja Nya Argus -lehdessä 1928–1953. Olsoni oli myös Nya Arguksen päätoimittajana 1954–1959.
Harvard Mark I
thumb|Osa Harvard-IBM Mark 1:stä, vasen puoli thumb|Oikeapuoli thumb|Yksityiskohta Input/Output-yksiköstä ja ohjauksesta
Aiken oli alkanut etsiä yhteistyöyritystä vuonna 1937 laskukoneen rakentamiseksi. Muutaman kielteisen päätöksen jälkeen Aikenille esiteltiin Charles Babbagen pojan viisikymmentä vuotta aikeisemmin yliopistolle lahjoittama esittelyosa analyyttisestä koneesta. Tämä sai hänet tutkimaan sitä tarkemmin ja hän liitti sen esimerkiksi ehdotukseensa koneesta, joka toteuttaisi analyyttisen koneen periaatteen ja lisäisi siihen uusia tärkeitä piirteitä.
ASCC kehitettiin ja rakennettiin IBM:n Endicottin tehtaalla New Yorkissa ja toimitettiin Harvardiin helmikuussa 1944. Se alettiin käyttää laivaston tarpeisiin toukokuussa ja virallisesti se esiteltiin yliopistolle elokuussa 1944. Yksi ensimmäisistä ohjelmista, jota ASCC:llä ajettiin käynnitettiin maaliskuussa 1944, kun John von Neumann, joka työskenteli Manhattan-projektissa, halusi määrittää, olisiko kokoon puristaminen käyttökelpoinen mahdollisuus sytyttää atomipommi vuosi ennen atomin käyttöä. Mark I käytettiin myös matemaattisten taulukoiden laskemiseen, mikä oli ollut Charles Babbagen tavoitteena analyyttisessä koneessa.
Koneen rakenne
ASCC koostui katkaisijoista, releistä, pyörivistä akseleista ja mekaanisista kytkimistä. Siinä oli 765 sähköistä komponenttia, satoja kilometrejä johtoja ja se vaati 16 metriä pitkän, 2,4 metriä korkean ja 2 metriä leveän tilan. Kone painoi 4 500 kiloa. Pääakselia pyöritti 4 kW sähkömoottori. Kone oli suurin sähkömekaaninen laskukone.
Toiminta
thumb|Sekvenssin näyttö Mark I:ssä oli 60 sarjaa 24-kytkimistä syöttökenttää ja se pystyi tallettamaan 72 numeroa 23 desimaalin tarkkuudella. Se pystyi tekemään 3 yhteenlaskua sekunnissa. Kertominen vaati 6 sekuntia ja jakaminen 15,3 sekuntia sekä logaritmi tai trigonometrinen funktio vaati yli minuutin.
Mark I luki ohjelmakäskyt 24-kanavaisesta reikänauhasta. Se suoritti käskyt lukujärjestyksessä eikä sen ohjelmassa ollut mahdollista tehdä ehdollisia hyppyjä. Tämän vuoksi ohjelmat olivat pitkiä. Toistuvia laskelmia, "luuppeja", voitiin tehdä liittämällä reikänauhan alku ja loppu yhteen, jolloin syntyi fyysisiä toistoja. Datan ja ohjelman erottamista kutsutaan Harvardin arkkitehtuuriksi.
Roman Rozen
Roman Romanovitš Rozen (24. helmikuuta 1847 Tallinna – 1921 tai 1922 New York) oli venäläinen paroni ja diplomaatti. Hän oli Viktor Rozenin veli.
Harvard Mark I
Aiken ja IBM
Aiken julkisti lehdistötiedotteen, jossa katsoi itsensä Mark I:n ainoaksi keksijäksi. Tämä katkaisi Aikenin välit IBM:n kanssa. Aiken jatkoi tietokoneiden rakentamista Harvardin piirissä ja IBM alkoi kehittää omaa Selective Sequence Electric Calculator (SSEC) tietokonetta kehittääkseen tekniikkaa ja saadakseen lisää julkisuutta yritykselle.
Roman Rozen
Rozen oli Venäjän lähettiläänä Tokiossa 1902–1904 ja Washington D.C.:ssä 1905–1911, sekä vuonna 1905 yhdessä Sergei Witten kanssa Venäjän edustajana Venäjän ja Japanin välisissä rauhanneuvotteluissa Portsmouthissa.
Raúl Bobadilla
Raúl Marcelo Bobadilla (s. 18. kesäkuuta 1987 Buenos Aires, Argentiina) on paraguaylais-argentiinalainen jalkapalloilija, joka edustaa Bundesliigassa pelaavaa FC Augsburgia. Oikeajalkainen Bobadilla on pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän kuuluu myös Paraguayn jalkapallomaajoukkueeseen.
Gaston Giran
Roger Gaston Giran (12. helmikuuta 1892 Pariisi – ?) oli ranskalainen soutaja. Hän kilpaili vuoden 1920 kesäolympialaisissa Antwerpenissä ja sai siellä pronssia kaksikossa.
Harvard Mark I
Seuraavat tietokoneet
Mark I.tä seurasi Harvard Mark II 1947, Mark III/ADEC syyskuussa 1949 ja Mark IV vuonna 1952. Ne olivat kaikki Aikenin töitä. Mark II oli paranneltu versio Mark I:stä sisälten yhä sähkömekaanisia releitä. Mark III:ssä käytettiin pääasiassa elektronisia komponentteja, elektroniputkia ja diodeja, mutta se sisälsi myös mekaanisia komponentteja kuten pyörivän rumpumuistin ja releitä, jotka siirsivät dataa rumpujen välillä. Mark IV oli täysin elektroninen ja siinä käytettiin ferriittirengasmuistia. Mark II ja III tehtiin Yhdysvaltain laivaston käyttöön ja siirrettiin Virginiaan laivaston tiloihin. Mark IV rakennettiin ilmavoimille, mutta se pysyi Harvardissa.
Raúl Bobadilla
Seurajoukkueura
Bobadilla aloitti ammattilaisuransa River Platessa, jossa hän ei pelannut yhtään ottelua. Vuosina 2006–2007 Bobadilla oli lainassa Sveitsin kakkostason Concordia Baselissa, jossa hän pelasi 28 ottelua tehden 18 maalia. Heinäkuussa 2007 Bobadilla siirtyi Sveitsin Raiffeisen Super Leaguen Grasshoppersiin, jota hän edusti vuodet 2007–2009 tehden 47 ottelussa hienot 26 maalia.
Harvard Mark I
Seuraavat tietokoneet
Mark I on purettu, mutta osia siitä on säilytetty ja ne ovat osa Harvardin historiallisten tieteellisten instrumenttien kokoelmaa tiedekeskuksessa.
Raúl Bobadilla
Seurajoukkueura
Heinäkuussa 2009 Bobadilla siirtyi Saksan Bundesliigan Borussia Mönchengladbachiin, jossa debyytti tapahtui elokuussa 2009 VfL Bochumia vastaan. Avausmaali syntyi vielä samassa kuussa Mainzin verkkoon. Bobadilla pelasi Mönchengladbachissa 59 ottelua onnistuen kahdeksan kertaa maalinteossa. Vuonna 2011 hän kävi lainalla Kreikan Superliigan Aris FC:ssä, jonka paidassa hän debytoi myös Eurooppa-liigassa.
Tammikuussa 2012 Bobadilla siirtyi Raiffeisen Super Leaguen BSC Young Boysiin. Hän edusti seuraa vuoden ajan tehden 24 ottelussa 12 maalia. Loppukauden kaudesta 2012–2013 Bobadilla pelasi saman sarjan FC Baselissa, jossa hän voitti liigamestaruuden.
Maajoukkueura
Bobadilla valitsi maajoukkueekseen Argentiinan sijasta Paraguayn, jonka edustusoikeuden hän sai maasta kotoisin olevien vanhempiensa kautta. Bobadilla debytoi Paraguayn jalkapallomaajoukkueessa maaliskuussa 2006 ystävyysottelussa Costa Ricaa vastaan.
Nils Idman nuorempi
Nils Idman nuorempi (24. marraskuuta 1716 Östuna, Ruotsi – 6. maaliskuuta 1790 Huittinen) oli suomalainen pappi ja kielentutkija.
Idmanin vanhemmat olivat Huittisten kirkkoherra Nils Idman vanhempi ja Kristina Procopaeus. Hän pääsi ylioppilaaksi Turussa 1729 ja valmistui Turun akatemiasta filosofian maisteriksi vuonna 1738. Idman vihittiin papiksi 1740.
Hedelmäpuu
thumb|right|250px|Muotoiltuja hedelmäpuita.
Nils Idman nuorempi
Idman oli Huittisten kirkkoherrana toimineen isänsä apulaisena ja vt. kirkkoherrana vuodesta 1740, Henkirakuunarykmentin 2. ylimääräisenä pataljoonansaarnaajana vuodesta 1742, vakinaisena pataljoonansaarnaajana vuodesta 1743 sekä rykmentinpastorina vuodesta 1748. Vuonna 1749 hänestä tuli isänsä seuraaja Huittisten kirkkoherrana ja 1758 lääninrovasti. Papin toimen ohella Idman harjoitti monia käytännön töitä, kuten koskenperkausta. Hän otti osaa säätyvaltiopäiville vuosina 1765–1766 ja 1778 hänet vihittiin teologian kunniatohtoriksi Uppsalassa.
Jo aiemmin eli vuonna 1774 Idman oli julkaissut teoksen Försök at visa gemenskap emellan finska och grekiska språken, hyläten suomen ja heprean sukulaisuuden ja pyrkien osoittamaan sen sijaan suomen ja kreikan kielten välisiä sanastollisia ja kieliopillisia yhteyksiä. Hän perusteli teoriaansa myös molempien kansojen mytologioiden yhteneväisyyksillä, väittäen suomalaisten kansojen esi-isien skyyttien olleen läheisissä tekemisissä kreikkalaisten kanssa. Teos käännettiin ranskan kielelle vuonna 1778.
Idmanin puoliso vuodesta 1747 oli Margareta Elisabet Rothovius (k. 1810). Heidän poikansa oli senaattori ja Suomen Pankin johtokunnan puheenjohtaja Carl Johan Idman, aateloituna vuodesta 1814 Idestam.
Hedelmäpuu
Esimerkiksi sitrushedelmät ovat puussa kasvavia, mutta ne eivät menesty Suomessa avomaalla. Suomessa menestyviä hedelmäpuita ovat esimerkiksi:
Vaarallinen suhde
Vaarallinen suhde (Fatal Attraction) on yhdysvaltalainen Adrian Lynen ohjaama jännityselokuva vuodelta 1987. Sen pääosissa ovat Michael Douglas, Glenn Close ja Anne Archer. Elokuva oli ilmestymisvuonnaan suosittu, ja se olikin Yhdysvaltain toiseksi tuottoisin elokuva vuonna 1987. Vaarallinen suhde sai myös kuusi Oscar-ehdokkuutta, joihin kuuluivat mm. paras elokuva ja paras naispääosa (Close).
Elokuva kertoo aviomiehestä (Michael Douglas), joka pettää vaimoaan (Anne Archer) tuntemattoman naisen (Glenn Close) kanssa. Häiriintynyt nainen tulee pakkomielteiseksi miehestä, joka torjuu hänet yhden yön suhteen jälkeen.
Psykiatrit ja elokuvaekspertit ovat keskustelleet hahmo Alex Forresterin käytöstä ja hahmon oireita on käytetty elokuvaesimerkkinä rajatilapersoonallisuudesta. Elokuvassa ilmeneviä oireita on kuitenkin pidetty liioiteltuina.
Vaarallisen suhteen menestystä seurasi useita muita elokuvia, jotka olivat kauhu- ja jännityselokuvan välimaastossa. 1990-luvun valeslashereita ovat esimerkiksi Käsi, joka kehtoa keinuttaa, Cape Fear, Vihollinen vuoteessani, Basic Instinct – vaiston varassa ja Shallow Grave – Murhaleikki.
The New York Timesin kriitikot valitsivat Vaarallisen suhteen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta.
Elianne Riska
Elianne Kristin Riska (o.s. Österberg; s. 3. lokakuuta 1946 Helsinki ) on suomalainen sosiologi ja professori. Hän väitteli filosofian tohtoriksi 1974 State University of New York at Stony Brookissa. Hän opiskeli 1969–1971 Kööpenhaminan yliopistossa ja hän on opettanut sosiologiaa New Yorkin osavaltionyliopistossa ja Michiganin osavaltionyliopistossa 1971–1981, apulaisprofessorina vuodet 1974–1981. Riska oli 1981–1985 Kelan tutkija, 1985–2004 sosiologian professori Åbo Akademissa, 1997–2002 akatemiaprofessori ja oli vuodesta 2004 eläkkeelle jäämiseensä saakka sosiologian professori Helsingin yliopiston Svenska social- och kommunalhögskolanissa. Hän on kirjoittanut laajasti terveyssosiologian alalta.
Riskan puoliso on professori Dan-Olof Riska.
Tulliasema (teologia)
thumb|300px|Pyhän Theodoran kuolema ja tulliasemat kuvattuna [[kirkkoslaavi|slaavinkielisessä käsikirjoituksessa.]] Tulliasema-oppi on kiistelty ortodoksisessa kirkossa esiintyvä opetus siitä, mitä ihmisen sielulle tapahtuu kuoleman jälkeen. Tulliasema-opin mukaan ihmisen kuollessa Jumalan enkelit kuljettavat sielun Jumalan luo. Matkan aikana avaruuden pahat henget (vrt. Ef. 6:12) pysäyttävät sielun vaatiakseen tätä tilille tietyistä synneistä joita sielu teki elämänsä aikana, ja yrittävät riistää sielun enkeleiltä viedäkseen sen Helvettiin.
Kirkon perinne
Tulliasemat mainitaan kirkon runoudessa useita kertoja. Papin käsikirja Euhologionissa on maininta "henkivaltojen valtaan jätetystä sielusta." Samoin suojelusenkelille omistetussa rukouskanoni ssa viitataan suoraan tulliasemiin:
Myös rukouksessa pyhälle Afanasi Säntämäläiselle mainitaan tulliasemat:
Kritiikki
Tulliasema-teologiaa on kritisoitu siitä, että se muistuttaa gnostilaisia ja uusgnostilaisia opetuksia. Tulliasema-teologian vastustajat esittävät, että tulliasema-oppi korostaa Helvetin pelkoa ja syyllisyyttä ja unohtaa Jeesuksen sovitustyön. Heidän mukaansa tulliasema-oppi ohjaa ortodoksista spiritualiteettia Jumalan yhteyden kokemisesta demonien pelkäämiseen.
White River (Indiana)
thumb|White river ja sen valuma-alue. White River on joki Yhdysvalloissa Indianan osavaltiossa. Se Wabash-joen sivujoki. Kaksihaaraisen joen läntinen haara on 583 km pitkä.
Pär Hansson
Pär Hansson on seuraavien henkilöiden nimi:
Tulliasema (teologia)
Kritiikki
Tulliasema-oppia ei voida myöskään kokonaan perustella Raamatulla tai kirkkoisien kirjoituksilla. Tulliasema-oppia pidetään myös liian samankaltaisena roomalaiskatolisen kiirastuli-opin kanssa ollakseen ortodoksinen ilmiö.
White River (Indiana)
Vuonna 1999 joessa koettiin ympäristökatastrofi, kun noin viisi miljoonaa kalaa kuoli kemikaalipäästön takia.
Maurice Bouton
Maurice Paul René (Monney-)Bouton (24. helmikuuta 1892 Pariisi, Ranska – 15. kesäkuuta 1965 Clichy, Ranska) oli ranskalainen soutaja. Hän sai hopeaa ensin perämiehellisessä kaksikossa kesäolympialaisissa 1920 Antwerpenissä ja sitten perämiehettömässä kaksikossa kesäolympialaisissa 1924 Pariisissa. Hän oli Ernest Barberollen vävy.
Sylvester Raikamo
Raikamo on pelannut 102 runkosarjan ottelua teholukemin 66+36=102. Hän on voittanut kaksi B-junioreiden SM-kultaa kausilta 2008–2009 ja 2009–2010. Raikamo tunnetaan vapaa-ajallaan myös omien kappaleiden säveltäjänä ja sanoittajana. Hänen taiteilijanimenään tiedetään olevan "Sir John Raikamo".
Enterosyytti
Enterosyytti (kreik. έντερον "suoli" ja κύτος "solu") on ohutsuolen epiteelikudosten yleisin solutyyppi. Enterosyytit huolehtivat moninaisten aineiden imeytymisestä. Enterosyyttejä esiintyy myös paksusuolessa. Mikrovillukset lisäävät näiden solujen imeytymis- eli absorptio-pinta-alaa. Enterosyyttien solukalvot ja niitä yhdistävät tiiviit liitokset muodostavat tehokkaan esteen suolen uhkatekijöitä vastaan.
Ranska talviolympialaisissa 1932
Ranska saavutti Lake Placidin talviolympialaisista 1932 yhden kultamitalin. Mitali tuli taitoluistelusta, jossa Andrée Brunet ja Pierre Brunet olivat parhaita. Kisojen mitalitilastossa Ranska sijoittui seitsemänneksi. Ranskan joukkue koostui seitsemästä mies- ja yhdestä naisurheilijasta, jotka kilpailivat rattikelkkailussa, taitoluistelussa ja maastohiihdossa.
Odile Lesage
Odile Lesage (s. 28. kesäkuuta 1969 Pariisi, Ranska) on entinen ranskalainen yleisurheilija, jonka päälaji oli seitsenottelu.
Lesage sijoittui Tokion MM-kilpailuissa 1991 seitsenottelussa 17:nneksi 6 002 pisteellä. Barcelonan 1992 olympialaisissa hän sijoittui 15:nneksi pistein 6 141. Helsingin EM-kilpailuissa 1994 hän keräsi 5 703 pistettä ja sijoittui 18:nneksi.
Lesage voitti ulkoratojen Ranskan mestaruuden seitsenottelussa vuosina 1989 ja 1991 sekä korkeushypyssä vuonna 1990. Sisäratojen Ranskan mestaruuden hän voitti seitsenottelussa vuosina 1989–1991 ja 1994.
Guy Texereau
Guy Texereau (14. toukokuuta 1935 Melle, Deux-Sèvres, Ranska – 28. huhtikuuta 2001 Saint-Astier) oli ranskalainen yleisurheilija, jonka päälaji oli 3 000 metrin estejuoksu.
Texereau osallistui arvokilpailuihin ensimmäisen kerran Rooman 1960 olympialaisissa. Tuolloin hän karsiutui 3 000 metrin estejuoksun alkuerissä. Belgradin EM-kilpailuissa 1962 hän sijoittui seitsemänneksi ajalla 8.51,4. Tokion 1964 olympialaisissa hän sijoittui kuudenneksi ajalla 8.38,6. Budapestin EM-kilpailuissa 1966 hän oli neljäs ajalla 8.30,0. Hän hävisi hopeamitalisti Anatoli Kurjanille ja pronssimitalisti Gaston Roelantsille kahden sekunnin erolla. Méxicon 1968 olympialaisissa hän keskeytti sekä estejuoksun alkuerissä että maratonilla.
Maastojuoksun MM-kilpailujen edeltäjänä toimineeseen kansainväliseen maastojuoksumestaruuskilpailuun Texereau osallistui seitsemän kertaa. Hänen paras saavutuksensa oli neljäs sija vuodelta 1968. Vuonna 1959 hän keskeytti. Tämän jälkeen hän sijoittui 16:nneksi vuonna 1964, kymmenenneksi vuonna 1966, seitsemänneksi vuonna 1967, 84:nneksi vuonna 1970 sekä 83:nneksi vuonna 1971. Joukkuekilpailussa Ranska sijoittui Texereaun ollessa mukana parhaimmillaan toiseksi.
Texereau voitti Ranskan mestaruuden 3 000 metrin estejuoksussa vuosina 1960 ja 1962–1968, 5 000 metrillä vuonna 1965 sekä 10 000 metrillä vuonna 1963. Hän paransi 3 000 metrin estejuoksun Ranskan ennätystä kahdeksan kertaa aloittaen vuonna 1962 ennätysajalla 8.53,2 ja päätyen vuoden 1966 EM-kilpailujen aikaansa 8.30,0. Hän oli pituudeltaan 164-senttinen ja painoi aktiivivuosinaan 53 kiloa.
Mark Freer
Mark Paul Freer (s. 14. heinäkuuta 1968 Toronto, Ontario) on kanadalainen entinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Hän pelasi urallaan 124 NHL-ottelua Philadelphia Flyersissa, Ottawa Senatorsissa ja Calgary Flamesissa. Freer laukoi vasemmalta.
Christian Richardt
Ernst Christian Richardt (25. toukokuuta 1831 – 18. joulukuuta 1892) oli tanskalainen pappi ja runoilija. Hän valmistui ylioppilaaksi 1848 ja ylioppilaiden keskuudessa hänet tunnettiin hauskojen ja vakavien laulujen kirjoittajina, johon ajan kansalliset virtaukset vaikuttivat voimakkaasti. Richardt on Carl Plougin ja Jens Kristian Hostrupin rinnalla kolmas merkittävä tanskalainen ylioppilasrunoilija. Hän kirjoitti 1852 hauskan laulunäytelmän Deklarationen, joka menestyi erinomaisesti, myös silloin kun se yhdeksän vuoden kuluttua esitettiin kuninkaallisessa teatterissa.
Richardt suoritti 1857 teologisen loppututkinnon, ja 1860 hän julkaisi esikoiskokoelmansa Smaadigte, joka oli hengeltään lähinnä lyyrinen. 1864 ilmestyi Nyere digte, jota leimaavat voimakkaasti sotavuosien raskaat tunnelmat. Richardt oli matkustanut 1861–1862 ulkomailla, ja matkan aikana hän kävi Roomassa ja Palestiina ja välitti vaikutelmiaan kirjassaan ''Det hellige land. Dagbog og digte'' (1870).
Richardt johti 1866–1871 kansankorkeakoulua Roskilden lähellä, mutta totesi, ettei soveltunut siihen työhön. Hän ryhtyi 1872 papiksi, vuodesta 1886 Vemmetoften luostariin. Hän jatkoi runojen kirjoittamista ja julkaisi uusia kokoelmia: Texter og toner (1868), Billeder og sange (1874), Halvhundrede digte (1878), Kantater og digte (1880), Vaar og höst (1884) ja Blandede digte (1891) sekä lastenkirjoja, joiden joukossa hauskat Billedtexter (1879). Richardt käänsi Nikolaus Lenaun "Savonarolan" (1876) ja muokkasi Carsten Hauchin murhenäytelmän Marsk Stig laulunäytelmäksi Drot og marsk (1878), joka Peter Heisenin säveltämänä menestyi erinomaisesti. Richardtin maantieteellinen runoelma Vort land (1889) herätti myönteistä huomiota veikeydellään ja isänmaanrakkaudellaan. Richardtin Samlede digte ilmestyi 1894–1895.
Richardtin runoudelle antaa omaperäisen leiman hyväntahtoisen huumorin ja syvällisen uskonnollisuuden yhdistelmä, johon liittyy rakkaus luontoon, lapsiin ja eläimiin. Hän käyttää kieltä taitavasti, ja poikkeuksellinen musikaalisuutensa ansiosta hän on osannut ilmaista niin arvokasta kuin iloistakin. Richardtin monet kantaatit ovatkin siksi onnistuneita, ja hänen tilapäisrunonsa olivat sekä lennokkaita että sisällöltään syvällisiä.
David Jones (jääkiekkoilija)
David Jones (s. 10. elokuuta 1984 Guelph, Ontario, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä. Hän edustaa tällä hetkellä NHL-seura Minnesota Wildia.
Ura
David Jonesin ura alkoi juniorina vuonna 2001 Coquitlam Expressin joukkueessa, BCHL:ssä. Siellä hän pelasi kevääseen 2004 saakka, menestyen hyvin varsinkin viimeisenä kautenaan. Jones oli ehditty edellisenä keväänä varata NHL:ään: Colorado Avalanche valitsi hyökkääjän yhdeksännellä kierroksella numerolla 288.
Hyökkääjä ei Monstersissa ehtinyt syyskaudella 2007 saada tililleen kuin 45 ottelua, kun Avalanche-johto päätti 10. joulukuuta nostaa Jonesin edustusjoukkueeseen. Ensimmäisen kautensa Jones maksoi vielä oppirahojaan, esimerkiksi ensimmäinen maali syntyi vasta maaliskuussa. Kaksi seuraavaa sesonkia puolestaan olivat repaleisia loukkaantumisten vuoksi.
Shiokaze (1920)
Shiokaze oli Keisarillisen Japanin laivaston Minekaze-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
David Jones (jääkiekkoilija)
Ura
Vasta kausi 2010–2011 muodostui kanadalaishyökkääjälle läpimurroksi: 77 ottelussa syntyivät tehopisteet 27+18, joilla irtosi Coloradon sisäisen maalipörssin jaettu kärkisija.
Shiokaze (1920)
Valmistus
Alus tilattiin Maizurun laivastontelakalta, missä köli laskettiin 15. toukokuuta 1920. Alus laskettiin vesille vielä samana vuonna 22. lokakuuta ja otettiin palvelukseen 21. heinäkuuta 1921.
Palvelus
Alus siirrettiin reserviin 5. lokakuuta 1945. Miehistö upotti aluksensa 1948.
Kauhavan lento-onnettomuus 1958
thumb|Onnettomuuskoneiden kaltainen Suomen ilmavoimien Focke-Wulf Stieglitz. Kauhavan lento-onnettomuudessa 19.9.1958 kaksi ilmavoimien Focke-Wulf Stieglitz -alkeiskoulukonetta törmäsi toisiinsa ilmassa taitolentoharjoituksissa. Molempien koneiden ohjaajat – upseerioppilaat Jouko Paavo Pihkala (s.1939) ja Yrjö Eino Kalevi Rosti (s. 1939) – saivat onnettomuudessa surmansa.
Pihkalan päästyä syöksykierteessä noin tuhanteen metriin, ilmestyi oppilas Rostin kone yhtäkkiä vaakalennossa Pihkalan koneen alle. Pihkalan kone iski ilmassa Rostin koneen vasempaan siipeen, ja molemmat koneet syöksyivät maahan.
Onnettomuuden syyksi todettiin myöhemmissä tutkimuksissa lentäjien virhe.
Onnettomuusuutinen seuraavan päivän lehdessä (oletettavasti Ilkka tai Vaasa)
"Ilma RUK 30:n upseerioppilaat Jouko Pihkala ja Yrjö Rosti olivat eilen aamupäivällä nousseet ilmaan armeijan Stieglitz alkeiskoulukoneilla. Pihkala lensi konetta SZ-7 ja Rosti SZ-28. Molempien oli määrä harjoitella taitolentoa ja oli kummallakin jo takanaan n. 30 lentotuntia. Harjoitus sujuikin hyvin aina klo 10.47 saakka, jolloin Rostin ohjaama kone joutui syöksykierrettä tekevän Pihkalan koneen alle. Yhteentörmäystä ei voitu välttää ja koneet putosivat romuna maahan, Rostin kone hieman ennen Pihkalan konetta."
Ernest Barberolle
Ernest Barberolle (16. lokakuuta 1861 Pariisi, Ranska – 5. syyskuuta 1948 Joinville-le-Pont, Ranska) oli ranskalainen soutaja. Hän kilpaili kesäolympialaisissa 1920 Antwerpenissä ja sai siellä hopeaa perämiehellisessä kaksikossa. Maurice Bouton oli hänen appinsa.
Patricia Richardson
Patricia Castle Richardson (s. 23. helmikuuta 1951 Bethesda, Maryland, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten televisiosarjasta Koti kuntoon, jossa hän näytteli Jill Tayloria vuosina 1991–1999. Richardson tunnetaan myös sarjoista West Wing, Strong Medicine – kovaa lääkettä, Kova laki: Erikoisyksikkö, Eisenhower&Lutz ja Double Trouble. Hänet tunnetaan myös elokuvasta Uleen kulta (1997).
Patricia Richardson oli naimisissa näyttelijä Ray Bakerin kanssa vuosina 1982–1995. Heillä on kolme lasta: vuonna 1985 syntynyt poika ja vuonna 1991 syntyneet kaksoset.
Okikaze (1919)
Okikaze oli Keisarillisen Japanin laivaston Minekaze-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus
Alus tilattiin Maizurun laivastontelakalta, missä köli laskettiin 22. helmikuuta 1919. Alus laskettiin vesille vielä samana vuonna 3. lokakuuta ja otettiin palvelukseen 17. elokuuta 1920.
Palvelus
Alus upotettiin 10. tammikuuta 1943.
Atte Järvinen
Atte Järvinen (s. 1975) on suomalainen ohjaaja ja käsikirjoittaja. Järvinen on käsikirjoittanut ja ohjannut muun muassa tv-sarjat Pasila, Ihmisten puolue ja Sunnuntailounas.
Järvisen isä on ohjaaja ja käsikirjoittaja Pentti Järvinen.
Monique Bantégny
Monique Bantégny (o.s. Parenty, s. 11. helmikuuta 1940 Arras, Pas-de-Calais, Ranska) on entinen ranskalainen yleisurheilija, jonka päälaji oli viisiottelu.
Bantégny sijoittui Budapestin EM-kilpailuissa 1966 viisiottelussa 20:nneksi 4 143 pisteellä. Méxicon 1968 olympialaisissa hän sijoittui 15:nneksi ennätyspisteillään 4 697. Helsingin EM-kilpailuissa 1971 hän keräsi 3 575 pistettä ja sijoittui 20:nneksi.
Bantégny voitti Ranskan mestaruuden korkeushypyssä vuosina 1958 ja 1962. Hän oli pituudeltaan 171-senttinen ja painoi aktiivivuosinaan 65 kiloa.
L’Esprit nouveau
L’Esprit nouveau oli ranskalainen aikakauslehti, joka ilmestyi 1920–1925. Sen perustivat arkkitehti Le Corbusier, taidemaalari Amédée Ozenfant ja runoilija Paul Dermée, ja siitä ilmestyi yhteensä 28 osaa.
Le Corbusier oli pitänyt Ozenfantin kanssa vuonna 1918 yhteisnäyttelyn Pariisissa ja julkaisseet Après le cubisme -nimisen manifestin. Kaksi vuotta myöhemmin he perustivat L’Esprit nouveau -lehden, jonka alaotsikko oli Revue internationale d’esthétique (”Estetiikan kansainvälinen lehti”). Runoilija Paul Dermée toimi myös kuuden numeron ajan lehden toimittajana. Lehden nimi oli lainattu Guillaume Apollinairen runosta. Alaotsikko vaihdettiin pian muotoon Revue internationale illustrée de l'activité contemporaine, ja Dermée ajettiin lopulta ulos dadaististen taipumustensa takia.
Le Corbusier ja Ozenfant kirjoittivat pääosan artikkeleista, ja ensimmäisessä numerosta lähtien he alkoivat käyttää pseudonyymejä. Tuolloin vielä oikealla nimellään Charles-Édouard Jeanneret tunnettu Le Corbusier muokkasi pseudonyyminsä isoisästään Le Corbezier’stä. Ozenfant puolestaan käytti äitinsä tyttönimeä Saugnier.
L’Esprit nouveaun jokaisessa numerossa oli taidekritiikkiä ja artikkeleita kirjallisuudesta, musiikin estetiikasta, arkkitehtuurista ja joskus politiikasta ja tieteestä sekä raportteja muista lehdistä ja kirjoista. Ainoa poikkeus oli lehden numero 26, joka oli omistettu Apollinairelle.
Michèle Bonnaire
Michèle Bonnaire (s. 15. huhtikuuta 1946) on entinen ranskalainen yleisurheilija, jonka päälaji oli viisiottelu.
Bonnaire sijoittui Budapestin EM-kilpailuissa 1966 viisiottelussa 16:nneksi 4 280 pisteellä. Hänen tuloksensa ottelun osalajeissa olivat 11,6 s 80 metrin aitajuoksussa, 11,54 m kuulantyönnössä, 153 cm korkeushypyssä, 525 cm pituushypyssä sekä 26,2 s 200 metrin juoksussa.
Impi Sirkka
Impi Sofia Sirkka, o. s. Wiljander, vuodesta 1906 Viljatie (30. syyskuuta 1884 Suolahti – 25. heinäkuuta 1973) oli suomalainen kansanopiston johtaja ja suomentaja.
Sirkan vanhemmat olivat vahtimestari Anton Viljatie ja Eva Korhonen. Hän oli naimisissa vuodesta 1910 kansanopiston johtaja Otto Vilho Sirkan, vuoteen 1906 saakka Snellman (k. 1949) kanssa.
Impi Sirkka pääsi ylioppilaaksi 1904 ja valmistui opettajaksi Heinolan opettajaseminaarista erivapaudella 1917. Sirkka toimi Tuusulan kansanopiston johtajana 1907–1915, Itä-Hämeen kansanopiston johtajana Hartolassa 1915–1920 sekä viimeksi Suolahdessa Keski-Suomen kansanopiston ja kansankorkeakoulun apulaisjohtajana ja johtajana vuodesta 1920.
Suomennoksia
Nimellä Impi Viljatie: Nimellä Impi Sirkka:
Nine Lives (Von Hertzen Brothersin albumi)
Nine Lives on suomalaisen progressiivisen rockin yhtyeen Von Hertzen Brothersin viides studioalbumi. Albumi julkaistiin 21. maaliskuuta 2013.
Mario Ferraro
pienoiskuva|Mario Ferraro vuonna 2022. Mario Ferraro (s. 17. syyskuuta 1998 Toronto) on kanadalainen jääkiekkoilija. Hän edustaa NHL-seura San Jose Sharksia. Puolustajana pelaava Ferraro on Sharksin toisen kierroksen varaus vuoden 2017 varaustilaisuudesta. Kaudella 2019-2020 alkaneella NHL-urallaan Ferraro on pelannut 252 runkosarjaottelua, joissa on tehnyt yhdeksän maalia ja 44 syöttöä eli 53 tehopistettä.
Shimakaze (1920)
Shimakaze oli Keisarillisen Japanin laivaston Minekaze-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Palvelus
Alus muutettiin 1. huhtikuuta 1940 partiovene No 1:ksi. Yhdysvaltain laivaston sukellusvene USS Guardfish upotti 13. tammikuuta 1943 aluksen torpedoimalla 65 merimailia länsilounaaseen Kaviengista.
Arkadiusz Malczewski
Arkadiusz Malczewski (s. 8. joulukuuta 1975) on puolalainen metallimusiikkiin keskittynyt musiikkituottaja, muusikko ja äänittäjä. Hän on tehnyt yhteistyötä mm. yhtyeiden Azarath, Asgaard, Blindead, Devilyn, Black River, Elysium, Lost Soul, Decapitated, Nomad, Neolithic, Moon, Spinal Cord ja Thunderbolt kanssa.
Kaliumsyanaatti
Kaliumsyanaatti (KOCN) on kalium- ja syanaatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Ainetta käytetään kemianteollisuudessa muun muassa orgaanisessa synteesissä ja metallurgiassa.
Ominaisuudet
Kaliumsyanaatti on huoneenlämpötilassa valkoisia voimakkaasti hygroskooppisia kiteitä. Yhdiste liukenee runsaasti veteen, mutta sen vesiliuokset hydrolysoituvat helposti muodostaen kaliumvetykarbonaattia ja ammoniakkia. Hydrolyysi tapahtuu nopeasti erityisesti happamissa olosuhteissa. Kuumennettaessa 700–900 °C lämpötilaan kaliumsyanaatti hajoaa.
Valmistus ja käyttö
Kaliumsyanaattia valmistetaan kuumentamalla kaliumkarbonaatin ja urean seosta noin 400 °C:n lämpötilaan. Sivutuotteena reaktiossa muodostuu ammoniakkia. Muodostuva kaliumsyanaatti on tässä lämpötilassa neste, joten se jäähdytetään ja jauhetaan. Näin valmistettava kaliumsyanaatti on 95–99 % puhdasta. Epäpuhtauksina voi olla kaliumkarbonaattia, syanuurihappoa ja biureettia.
Tärkein kaliumsyanaatin käyttökohde on orgaanisten yhdisteiden semikarbatsidin, dulsiinin, hydantoiinin ja karbidopan valmistus. Kaliumsyanaatin etuna natriumsyanaattiin on sen helpompi valmistus korkeamman puhtauden omaavana ja parempi vesiliukoisuus. Muita kaliumsyanaatin käyttökohteita ovat teräksen kovettaminen ja rikkaruohomyrkkynä sipuliviljelmillä ja nurmikoilla.
The 13th Floor
The 13th Floor on Sirenian neljäs studioalbumi, joka julkaistiin 23. tammikuuta 2009. Albumi on yhtyeen ensimmäinen espanjalaislaulaja Ailynin kanssa. Albumilla vierailevat Jan Kenneth Barkved (joka vieraili myös albumilla At Sixes and Sevens), ja ranskalainen viulisti Stephanie Valentin. Albumi jatkaa samaa linjaa Nine Destinies and a Downfallin kanssa, mutta huomattavissa on myös elementtejä kahdelta ensimmäiseltä albumilta, kuten viulut ja enemmän kuoroa.
Urs Fischer
Urs Fischer (s. 20. helmikuuta 1966) on sveitsiläinen jalkapallovalmentaja ja entinen puolustaja. Kesäkuusta 2018 lähtien hän on toiminut 1. FC Union Berlinin päävalmentajana.
Ura pelaajana
Fischer aloitti pelaajauransa FC Zürichin puolustajana debytoiden edustusjoukkueessa 1984. Hän edusti joukkuetta kolme kautta, muttei onnistunut täysin vakiinnuttamaan paikkaansa seuran avauskokoonpanossa. Vuonna 1987 Fischer siirtyi FC St. Galleniin, jossa pelasikin seuraavat kahdeksan kautta. Hän pelasi seuran paidassa yli 240 liigaottelua, kunnes palasi takaisin FC Zürichiin 1995. Toisella rupeamallaan FCZ:ssä myös peliaikaa tuli enemmän. Fischer kantoi joukkueen kapteeninnauhaa, kun FCZ juhli Sveitsin cupin mestaruutta 24 vuoden tauon jälkeen kaudella 1999/2000. Hän lopetti uransa seurassa 37-vuotiaana kauden 2002/03 päätteeksi.
Sveitsin maajoukkueessa Fischer esiintyi neljässä A-maaottelussa.
Ura valmentajana
Lopetettuaan pelaajauransa toukokuussa 2003 Fischer siirtyi valmentajaksi. Hän toimi FC Zürichin organisaatiossa ensin alle 14-vuotiaiden juniorien valmentajana ja vuosina 2004–2006 alle 21-vuotiaiden valmentajana. Pidettyään vuoden taukoa valmennustehtävistä, Fischeristä tuli kesällä 2007 uuden päävalmentaja Bernard Challandes'n apulaisvalmentaja FCZ:n edustusjoukkueeseen. Hän toimi tehtävässä yhden kauden palaten alle 21-vuotiaiden päävalmentajaksi.
Challandes'n saatua potkut tehtävistään huhtikuussa 2010 nousi Fischer seuran päävalmentajaksi loppukaudeksi. Toukokuun alussa hän teki kolmivuotisen jatkosopimuksen seuran kanssa. Kaudella 2010/11 Zürich taisteli Fischerin johdolla mestaruudesta, mutta taipui lopulta pisteellä FC Baselille. Kaudella 2011/12 menestys jäi vaatimattomammaksi. Eurooppa-liigassa tie katkesi lohkovaiheeseen ja Sveitsin liigassa Zürich vajosi keskikastiin. Seurajohdon kärsivällisyys loppui maaliskuun puolivälissä 2012 ja Fischer sai FC Lausanne-Sportista oteusta voitosta huolimatta potkut tehtävästään. Zürich oli liigassa kuudentena peräti 20 pistettä Baselia jäljessä.