cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Shauna Grant
Cheerleadertaustainen Grant valmistui high schoolista Farmingtonissa vuonna 1981. Hän kärsi jo tuolloin vaikeista mielenterveysongelmista ja teki itsemurhayrityksen yliannostuksella. Hän muutti keväällä 1982 poikaystävänsä kanssa Los Angelesiin, missä hän ajautui pornobisnekseen.
Grantille kehittyi lisäriesaksi kokaiiniriippuvuus. Hän ehti kuitenkin esiintyä kymmenissä pornoelokuvissa ennen kuin elämä päättyi itsemurhaan 20-vuotiaana. Näyttelijä kelpuutettiin XRCO Hall of Fameen vuonna 1998.
Grantin ura ja traaginen elämä ovat poikineet televisioelokuvan ja useita lauluja; jälkimmäisten joukossa on Klaus Flouriden ”Dancing with Shauna Grant”.
German Korepanov
German Korepanov (Герман Афанасьевич Корепанов, 30. heinäkuuta 1924 – 13. huhtikuuta 1985) oli udmurtialainen säveltäjä. Hän on säveltänyt ensimmäisen udmurtinkielisen oopperan Nataĺ (Наталь), joka pohjautuu Filipp Kedrovin teksteihin. Hän on säveltänyt myös udmurttien kansallishymnin veljensä Alexander Korepanovin kanssa.
Aikaparadoksi
Aikaparadoksi on aikamatkustukseen liittyvä paradoksi. Se voi aiheutua siitä, kun syy ja seuraus vaihtavat aikajärjestystä, jolloin esimerkiksi menneisyyteen matkustanut ihminen olisikin olemassa (seuraus) aikana ennen omaa syntymäänsä (syy).
Eräs kuuluisa aikaparadoksi on isoisäparadoksi. Siinä on kyse tilanteesta, jossa menneisyyteen matkustanut yrittää tehdä jotain, jonka seurauksena häntä itseään ei voisi koskaan olla ollut olemassa. Tästä kuviosta syntyy epäjohdonmukainen kausaalinen silmukka.
PrettyMuch
PrettyMuch (tyyliteltynä PRETTYMUCH) on amerikkalais-kanadalainen poikabändi Los Angelesista Kaliforniasta. Vuonna 2016 musiikkimoguli Simon Cowellin luomaan pop-lauluryhmään kuuluu neljä amerikkalaista jäsentä Austin Porter, Nick Mara, Edwin Honoret ja Brandon Arreaga sekä yksi kanadalainen jäsen Zion Kuwonu. Yhtyeen tyylilajeja ovat pääosin pop ja R&B.
Jokainen tavallaan
Jokainen tavallaan on rap-artisti Puhuvan Koneen ensimmäinen studioalbumi, joka julkaistiin 6. lokakuuta 2010. Albumin julkaisi Rähinä Records -levy-yhtiö ja sen tuotannosta vastaa Elastinen. Albumilta on julkaistu singlet "Puhuva Kone" ja "Lintu". Molemmista singleistä on kuvattu myös musiikkivideot. Albumin on masteroinut Iso H. Kappaleesta "Luuta ja verta" on tehty aikaisempi versio Navetta Records nimisessä levy-yhtiössä.
Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 43. Se ylsi parhaimmillaan kymmenennelle sijalle, ja pysyi listalla yhteensä 22 viikkoa.
Alexander Behm
upright|pienoiskuva|Alexander Behmin muistolaatta entisellä asunnolla Kielissä (Hardenbergstraße 31). upright|pienoiskuva|Kaikuluotaimen toimintaperiaate vedessä.
Alexander Behm (11. marraskuuta 1880 – 22. tammikuuta 1952) oli saksalainen fyysikko, joka tunnetaan parhaiten yhtenä kaikuluotaimen keksijöistä.
Alexander Behm toimi 1910-luvulla erään tutkimuslaboratorion johtajana Wienissä. Tällöin hän teki varsinkin ääniaaltojen etenemiseen liittyviä kokeita. Kun hänen tietoonsa huhtikuussa 1912 tuli uutinen Titanicin haaksirikosta sen törmättyä jäävuoreen, hän ryhtyi uusien samankaltaisten onnettomuuksien ennalta ehkäisemiseksi suunnittelemaan laitetta, jonka avulla jäävuoret voitaisiin ajoissa havaita niistä heijastuvien vedenalaisten ääniaaltojen avulla. Osoittautui kuitenkin, että meren pohja heijasti ääniaaltoja paremmin kuin jäävuoret, minkä vuoksi laite soveltui paremmin meren syvyyden mittaamiseen kuin jäävuorten havaitsemiseen. Seuraavana vuonna, 22. heinäkuuta 1913, hänelle myönnettiin saksalainen patentti nro 282009 kaikuluotaimelle eli "laitteelle meren syvyyden mittaamiseksi sekä laivojen ja esteiden havaitsemiseksi heijastuvien ääniaaltojen avulla".
Vuonna 1920 Behm perusti kaikuluotainten kaupallista tuotantoa varten Kieliin yhtiön nimeltä Behm-Echolot-Gesellschaft.
Magneettivuon tiheys
Magneettivuon tiheys (tunnus B) on magnetismin tiheyttä kuvaava suure, jota SI-järjestelmässä mitataan yksiköllä tesla (1 T = 1 Wb/m2 = 1 V·s/m²). Magneettivuon tiheys voidaan ajatella kenttäviivojen tiheydeksi magneettikentässä. Magneettivuon tiheys riippuu sekä magneettikentän voimakkuudesta että väliaineen laadusta (permeabiliteetista).
Maan magneettivuon tiheys B on keskimäärin 50 000 nT vaihdellen päiväntasaajan noin 32 000 nT:sta napojen noin 64 000 nT:aan.
Magneettivuon tiheys määritellään
missä differentiaalinen pinta-ala dA on kohtisuorassa magneettivuon "virtaa" vastaan ja yksikkövektori n osoittaa vuon virran suuntaan. d\Phi_E on tämän pinnan läpi virtaava vuo. Määritelmästä seuraa, että magneettivuo minkä tahansa pinnan P läpi saadaan pintaintegraalina
Mikäli pinnan P läpi virtaava vuo on jokaisessa P:n pisteessä yhtä suuri ja kohtisuorassa pintaa vastaan, on magneettivuon tiheys pinnalla yksinkertaisesti
Magneettivuon tiheyttä ja magneettikentän voimakkuutta H yhdistää lineaarisessa, isotrooppisessa aineessa seuraava yhtälö, jossa on mukana myös väliaineen permeabiliteetti μ :
Tyhjiössä magneettivuon tiheyden ja magneettikentän voimakkuuden suhde on sama kuin tyhjiön permeabiliteetti eli magneettivakio, eli
Kelan magneettivuon tiheyden laskeminen
Koska kelan magneettivuo on LI/N, kelan sisällä vallitseva magneettivuon tiheys voidaan laskea seuraavasta kaavasta:
Pisa Centralen rautatieasema
Pisa Centralen rautatieasema on italialaisen Pisan kaupungin keskusasema ja yksi Toscanan rautatieliikenteen tärkeimmistä solmukohdista. Asemalta on kaukoliikennettä Pisa–Livorno–Rooma-, Pisa–La Spezia–Genova- ja Pisa–Firenze-rataosuuksilla. Lähiliikennettä puolestaan on Luccan ja Pisan lentoaseman suuntiin.
Asema avattiin alkujaan vuonna 1844, mutta 1870-luvulla vanha asema muutettiin tavarapihaksi ja nykyinen asemarakennus rakennettiin. Asema kärsi pahoin toisessa maailmansodassa.
Magneettivuon tiheys
Kelan magneettivuon tiheyden laskeminen
Koska käämin induktiivinen reaktanssi on ωL ja käämin virta U/(ωL), käämin magneettivuon tiheydelle saadaan myös kaava:
missä
Sydämettömän käämin magneettivuon tiheys voidaan laskea myös permeabiliteetistä ja virrasta seuraavasti:
Kentän vaikutus liikkuvaan varaukseen ja virtajohtimeen
Magneettivuon tiheyden avulla voidaan laskea myös, kuinka suurella voimalla magneettikenttä vaikuttaa siellä liikkuvaan varaukseen. Tämä voima on
missä
Homogeenisessa magneettikentässä olevaan virtajohtimen osaan, jonka pituus on |\mathbf{l}| ja jossa kulkee virta I, kohdistuu voima
Näissä yhtälöissä merkki \times tarkoittaa vektorien ristituloa.
Kirjallisuutta
자기선속밀도 Induzione magnetica
Kevin Kiley, Jr.
thumb|Alex Riley Tribute to the Troops tapahtumassa joulukuussa 2010. Kevin Kiley, Jr. (s. 28. huhtikuuta 1981) on amerikkalainen showpainija, paremmin tunnettuna kehänimellään Alex Riley. Hän työskentelee WWE:lle, jossa hän esiintyy SmackDown brändissä ja WWE:n kehitys territoriossa, Florida Championship Wrestlingssa (FCW). Hän oli myös osa WWE NXT:een toista tuotantokautta.
Florida Championship Wrestling
Vuonna 2007, Kiley allekirjoitti sopimuksen World Wrestling Entertainmentin kanssa ja määrättiin, WWE:n kehitys territorioon Florida Championship Wrestlingiin (FCW). 30. lokakuuta, 2007, hän debytoi oikealla nimellää häviten Shawn Osbournelle.
Syyskuussa 2008, hän vaihtoi kehänimensä Carson Oakleyksi. Oakleyna hän muodosti tiimin Scotty Goldmanin kanssa ja maaliskuussa he haastoivat FCW Tag Team Mestarit TJ Wilsonin ja DH Smithin, muttei kyenneet voittamaan heitä. Pian hän vaihtoi nimesä Alex Rileyksi ja hänen "gimmick" muuttui yliopiston urheilijaksi ja alkoi pukeutua "Lettermanin" takkiin.
18. maaliskuuta, Riley voitti FCW Heavyweight -mestaruuden Triple Threat matsissa Wade Barrettin avustuksella Justin Gabrielilta. Matsin jälkeen Riley maksoi Barrettille avustuksesta. Riley piti mestaruutta 126 päivää, kunnes hävisi sen 22. heinäkuuta Mason Ryanille Triple Thret matsissa.
NXT ja RAW (2010)
6. syyskuuta, RAW'ssa, Riley yritti auttaa, hänen NXT mentooria The Mizia, joka oli Daniel Bryanin LeBell Lock luovutusliikkeeseen lukittuna, mutta Riley sai itse maistaa luovutusliikettä. Hän esiintyi uudestaan seuraavalla viikolla paikaten Mizin Submission matsissa Bryania vastaan, mutta hävisi. 20. syyskuuta, RAW'ssa ilmoitettiin, että The Miz olisi palkannut Rileyn "henkilökohtaiseksi avustajakseen". 27. syyskuuta, RAW'n nauhoitetussa lähetyksessä, Miz ja Riley voittivat tag team ottelussa John Morrisonin ja Daniel Bryanin, mikä oli Rileyn virallinen debyytti matsi.
Alex Riley 2012
Vuonna 2012, Alex Riley tyri vahingollisesti The Miziltä kultavyömestaruuden John Cenaa vastaan, jolloin Miz raivostui. Mizin raivostuttua Miz haukkui ja vähätteli Alex Rileytä. Tämän seurauksena Alex Riley hyökkäsi The Mizin kimmppuun ja heille syntyi lyhyehkö Feudi. Feudin ansioista Alex Rileystä tuli Face, jolloin häntä alettiin kutsumaan lempinimellä A-RY.
Britannian ja Japanin liitto
Britannian ja Japanin liitto solmittiin Lontoossa 30. tammikuuta 1902. Allekirjoittajat olivat Henry Petty-Fitzmaurice (Britannian ulkoministeri) ja Hayashi Tadasu (Japanin ministeri Lontoossa). Sopimus oli diplomaattinen merkkitapaus, joka päätti Britannian niin sanotun loistavan eristäytymisen (splendid isolation) politiikan. Liitto uusittiin ja sitä laajennettiin kaksi kertaa, vuosina 1905 ja 1911, ennen sen taantumista vuonna 1921. Se päätettiin virallisesti vuonna 1923. thumb|[[Meiji (keisari)|Keisari Meiji vastaanottaa ainoana ulkomaalaisena Sukkanauharitarikunnan tunnuksen vuonna 1906 prinssi Arthur of Connaughtilta liiton johdosta]]
Taustaa sopimusneuvotteluille
Britannian ja Japanin välistä liittoa oltiin kaavailtu vuodesta 1895, kun Britannia kieltäytyi liittymästä Ranskan, Saksan ja Venäjän kolmoisinterventioon Japania vastaan. Yksittäinen tapaus ei ollut liittosopimukselle riittävä perusta, mutta sitä vahvisti Britannian Japanille antama tuki maan nykyaikaistumisessa ja maiden yhteinen yritys kukistaa boksarikapina. Liiton sai lopulta todella käyntiin yhteinen halu vastustaa Venäjän laajentumista. Neuvottelut alkoivat, kun Venäjä alkoi siirtyä Kiinaan, mutta molemmilla mailla oli varauksensa niiden suhteen. Britit eivät halunneet hylätä loistavan eristäytymisen politiikkaansa, pelkäsivät Venäjän suututtamista eivätkä halunneet noudattaa sopimusta, jos Japani hyökkäisi Yhdysvaltoihin. Japanin hallituksessa oli ryhmittymiä, jotka toivoivat vielä kompromissia Venäjän kanssa, mukaan lukien neljä kautta pääministerinä toiminut Itō Hirobumi. Lisäksi Britannia ei halunnut suojella Japanin etuja Koreassa eivätkä japanilaiset halunneet tukea brittejä Intiassa.
Neuvottelut ja lopullinen sopimus
Hayashi ja Petty-Fitzmaurice aloittivat neuvottelut heinäkuussa 1901, mutta Koreaa ja Intiaa koskevat kiistat viivyttivät niitä marraskuuhun. Silloin Itō Hirobumi pyysi taukoa neuvotteluihin, jotta Venäjän kanssa voitaisiin yrittää hieroa sovintoa. Tämä ei kuitenkaan onnistunut, joten neuvottelut saatettiin loppuun vuonna 1902. Sopimuksessa oli kaksi ratkaisevaa keskinäistä puolustusta koskevaa artiklaa: ensimmäisessä osapuolet lupasivat säilyttää puolueettomuutensa, jos toinen niistä joutuisi sotaan, ja toisessa luvattiin tukea, jos toinen osapuoli joutuisi sotaan kahden tai useamman vallan kanssa. Sopimus siten tunnusti Japanin intressit Koreassa, ilman että Britannian täytyisi osallistua mahdolliseen Japanin ja Venäjän väliseen konfliktiin. Vaikka sopimuksessa käytettiin huolellista kieltä, osapuolet ymmärsivät sen eri tavoin. Britit näkivät sen varoituksena Venäjälle, Japanissa se taas herätti ylpeyttä: nyt jopa maltilliset eivät enää hyväksyneet kompromissiratkaisuja Korean suhteen. Ääriainekset näkivät sen kutsuna laajentumiselle.
Albiitti
thumb|200px|Albiittia. Albiitti on maasälpiin kuuluva plagioklaasimineraali. Plagioklaasi on kahden eri maasälvän, albiitin ja anortiitin, seossarja, ja albiitti onkin plagioklaasin kiinteäliuosseossarjan päätejäsen. Albiitin kemiallinen kaava on NaAlSi3O8, ja sen anortiittipitoisuus on alle 10 %. Albiitti on natriumrikas mineraali, ja siksi sitä kutsutaan joskus natriummaasälväksi.
Albiitin kovuus Mohsin asteikolla on 6–6,5 ja ominaispaino noin 2,62. Mineraalin väri on yleensä valkoinen tai vihertävä. Albiitin nimi tulee latinan kielen sanasta albus eli valkoinen. Mineraalia käytetään raaka-aineena muun muassa lasi- ja posliiniteollisuudessa.
Borovitinovin senaatti
pienoiskuva|Borovitinovin senaatti vuonna 1915. Pöydän päässä vasemmalla [[Franz Albert Seyn ja oikealla Mihail Borovitinov.]] Borovitinovin senaatti oli toinen ns. "sapelisenaatti", jossa oli yhdenvertaisuuslakiin perustuen myös syntyperäisiä venäläisiä. Suomalaisetkin olivat lisäksi hyvin pitkään Venäjällä uraa tehneitä sotilaita, jotka olivat täysin lojaaleja kenraalikuvernööri Seynin johdolla tehtävissä venäläistämistoimissa.
Keisari Nikolai II luopui vallasta 15. maaliskuuta 1917. Seuraavana päivänä vangittiin kenraalikuvernööri Seyn ja talousosaston varapuheenjohtaja Borovitinov ja toimitettiin vangittuina junalla Pietariin. Helmikuun manifestista lähtien säädetyt venäläistämislait peruttiin. Autonomia astui siis voimaan. Vara-amiraali Wirenius hoiti talousosaston puheenjohtajan tehtäviä vt:nä aina parlamentaarisen suomalaisen Tokoin senaatin nimittämiseen 26. maaliskuuta 1917 asti.
Dark Cloud
Dark Cloud on Level-5:n kehittämä ja Sony Computer Entertainmentin julkaisema toimintaroolipeli, joka on julkaistu vuonna  PlayStation 2:lle. Siinä on roolipeliominaisuuksien lisäksi kaupunginrakennuspelin elementtejä. Pelille julkaistiin jatko-osa Dark Chronicle (myös nimellä Dark Cloud 2) kaksi vuotta myöhemmin. Japanissa pelin musiikeista on julkaistu ääniraita.
Juoni
Peli kertoo nuoresta Toan-pojasta, joka saa suuren tehtävän. Hänen kotikyläänsä hyökkää Dark Genie aiheuttamaan tuhoa. Toan menettää tajuntansa ja herätessään hänen eteen ilmestyy keijukuningas, joka kertoo kohtalostaan. Toan siirtyy kotikyläänsä Noruneen, joka on autioitunut ja kadonnut taloista. Toanin on palautettava kylä ennalleen. Hänen tehtävänsä on taistella tiensä syvemmälle luolastoon ja samalla kerätä Atloja, jotka ovat paloja Norunen kylästä. Uusia aseita ja tarvikkeita löytyy matkan varrelta, sekä muita henkilöitä liittyy sankarin seuraan.
Aseet
Pelissä käytetään kaiken kaikkiaan kuudenlaisia erilaisia aseita; kullakin hahmolla on omat asevahvuutensa. Muun muassa tarinan protagonisti, Toan käyttää miekkoja, selviytyäkseen. Muilla hahmoilla esiintyviä aseita ovat: ritsat, nuijat/kirveet, rannerenkaat/rannekkeet, keihäät sekä pyssyt.
Pelaamisessa pääpaino kohdistuu myös aseiden kehittämiseen. Aseiden statseja, elementtejä ja attribuutteja voidaan kasvattaa. Tarpeeksi tiettyjä statseja saatuaan, voidaan ase muuttaa uuteen muotoonsa.
Street Fighter II: The Animated Movie
Street Fighter II: The Animated Movie on vuonna 1994 ilmestynyt japanilainen anime-elokuva, jonka on ohjannut Gisaburō Sugii, käsikirjoittanut Kenichi Imai ja tuottanut animestudio Group TAC. Elokuvan englanninkielisen käännöksen ja dubbauksen teki Manga Entertainment. Elokuvan toimintakohtausten koreografiat ovat suunnitelleet K-1:n japanilainen perustaja Kazuyoshi Ishii ja sveitsiläinen karateka Andy Hug. Elokuvan tarina on sovitettu samannimisestä Capcomin tappelupelistä Street Fighter II:sta.
Juoni
Maailmanvalloitusta havittelevan terroristijärjestön Shadowlawin johtaja M. Bison kidnappaa ihmisiä ja aivopesee heidät vaikutusvaltaisten poliitikkojen salamurhaajiksi. Hänen kätyreihinsä kuuluvat espanjalainen salamurhaaja Vega, yhdysvaltalainen nyrkkeilijä Balrog ja thainyrkkeilyn maailmanmestari Sagat. Bison on erityisen kiinnostunut vaeltavan japanilaisen katutappelijan Ryun aivopesemisestä, koska vuosia sitten Ryu nujersi voittamattomaksi pidetyn Sagatin. Yhdysvalloissa Ryun paras ystävä Ken Masters on epätyytyväinen varteenotettavan vastustajan puuttumisesta. Interpolin agentti Chun-Li määrätään paikantamaan Ryu ja antamaan tälle varoitus Shadowlawin suunnitelmista. Tehtävän aikana Chun-Li hankkii itselleen liittolaisen Yhdysvaltain ilmavoimien hävittäjälentäjästä Guilesta. Aluksi Guile on vastentahtoinen yhteistyöhön Chun-Lin kanssa, koska hän suunnittelee kostavan yksin ystävänsä kuoleman Bisonin käsissä. Chun-Li kuitenkin paljastaa Guilelle, että Bison tappoi myös hänen isänsä, mutta Chun-Li ei anna periksi itsekkyydelle ihmishenkien pelastamisessa. Chun-Lin ja Guilen toimet vetävät puoleensa Bisonin kiinnostuksen, joten hän lähettää Vegan tappamaan Chun-Lin tämän huoneistossa New Yorkissa. Vegan väijytys epäonnistuu johtaen rajuun otteluun hänen ja Chun-Lin välillä. Chun-Lin onnistuu potkaista Vegan seinän läpi ja pudottaa hänet kadulle, mutta Chun-Li pyörtyy verenhukkaan Guilen saavuttua huoneistolle. Sairaalassa Chun-Li vaipuu koomaan, mutta Guile päättää jatkavan tutkimusta yksin.
Shadowlawin monitorikyborgi tallentaa Kenin ja Thunder Hawkin ottelun. Shadowlawin tutkimuksille Bisonille paljastuu, että Ken ja Ryu ovat ystävykset ja heillä on sama taistelutyyli. Seattlessa Ken ajaa tyttöystävänsä Elizan kotiin, mutta paluumatkalla Bison saapuu Kenin luokse VTOL-koneella. Bison kidnappaa Kenin ja aivopesee hänet orjakseen. Guile matkustaa Kaakkois-Aasiaan antamaan Ryulle varoituksen, että Ken on aivopesty Shadowlawin terroristiksi. Guilen päästyä perille Ryu on harjoittelemassa sumopainijan E. Hondan kanssa. Bison, Ken ja Balrog kuitenkin saapuvat VTOL-koneella. Bison kukistaa Guilen ja aivopesty Ken hyökkää Ryun kimppuun. Honda kohtaa Balrogin, mutta kesken ottelun molemmat pyörivät kielekkeeltä alas. Ryun yritys murtaa aivopesun vaikutukset puheella epäonnistuu ja Ken pieksee hänet. Muistot Ryun ja Kenin nuoruudesta kuitenkin onnistuvat aivopesun murtamisessa. Bison haastaa Ryun ja Kenin otteluun, mutta kaksikko onnistuu Bisonin päihittämisessä ja tuhoavat tämän VTOL-koneen. Honda ilmestyy tapahtumapaikalle kantaen selässään tajuttomia Guilea ja Balrogia. Bisonin kukistumisen jälkeen Interpol ja Yhdysvaltain asevoimat paikantavat Shadowlawin päämajan sijainnin ja pommittavat sen maan tasalle ilmaiskussa.
Voitokas Guile palaa Yhdysvaltoihin ja kiiruhtaa sairaalaan ilmoittakseen Chun-Lille tehtävän onnistumisesta. Aluksi Chun-Li teeskentelee kuollutta, minkä jälkeen Guile näkee tämän parantuneen vammoistaan ja pitelemässä käsissään sanomalehteä, jossa pääotsikossa kerrotaan Shadowlawin lopullisesta kukistumisesta. Ryu ja Ken hyvästelevät ja lupaavat tavata toisensa tulevaisuudessa. Eliza hakee Kenin autolla ja Ryu lähtee vaeltamaan moottoritien laidassa. Yhtäkkiä Ryun taakse ilmestyy tummanpuhuva rekka, jonka ajaja on Bison. Ryu loikkaa rekkaa päin haastaakseen Bisonin uuteen otteluun.
Japaninkielinen versio
Street Fighter II: The Animated Movien orkesterimusiikista, jazzista ja J-popista koostuvan soundtrackin sävelsi Tetsuya Komuro. Soundtrackillä kuullaan myös Big Lifen ja Alpha-Lylan sävellyksiä, Ryoko Shinoharan laulut "Itoshisa To Setsunasa To Kokoro Tsuyosa To" ja "GooD LucK" sekä Street Fighter II:n soundtrackin säveltäjän Yōko Shimomuran ylimääräinen kappale.
Tico Tico Studio
Tico Tico Studio on Kemissä sijaitseva musiikkistudio. Studion perusti basisti Ahti Kortelainen vuonna 1987, vaikka ensimmäiset äänitetyt demot ovat jo vuodelta 1985.
Jussi Eronen
Jussi Eronen on suomalainen toimittaja. Hän työskenteli vuosina 2017–2020 Suomen Kuvalehden toimituspäällikkönä. Ennen sitä Eronen työskenteli vuosina 2015–2016 Yleisradion ajankohtais- ja featuretoimituksen esimiehenä. Hän irtisanoutui työstä sananvapaudesta syntyneiden näkemyserojen vuoksi. Vuosina 2012–2015 hän toimi MTV Uutisten toimituspäällikkönä vastaten muun muassa ajankohtais- ja aamuohjelmista, MTV3:n asiadokumenteista sekä Suomi-areenaa järjestävästä tapahtumajournalismin yksiköstä. Hän on työskennellyt MTV3:n 45 minuuttia -ohjelman vastaavana tuottajana (2005–2012), tutkivaan journalismiin erikoistuneena toimittajana (2002–2005) ja kanavan uutistoimituksen toimittajana (1996–2002)
Tico Tico Studio
Tico Tico Studio sai nimeä rock- ja metallistudiona Impaled Nazarenen ja Sentencedin julkaistua ensimmäiset albuminsa, minkä seurauksena useat yhtyeet alkoivat äänittää levyjään siellä. Studiolla on nauhoitettu lähes 200 albumia.
Jussi Eronen
Eronen on saanut työstään Koura-palkinnon (SuomiAreena-työryhmä, 2014), Päätoimittajien Yhdistyksen journalistipalkinnon (45 minuuttia -ohjelma, 2011) ja Suuren Journalistipalkinnon (2008) maan suurimmaksi epäillyn talousrikoksen, WinCapita-sijoitusklubin tutkimisesta. Hänet on palkittu myös Tutkivan journalismin yhdistyksen Lumilapio-palkinnolla (2009) vaalirahoittaja Nova Groupiin liittyvistä paljastuksista, Euroopan parlamentin journalismikilpailun tv-sarjan kansallisesta voitosta (2008) venäläisliikemiehen maakauppoihin liittyvästä raportoinnista sekä Kiitos eläimiltä -eläinsuojelupalkinnolla (2008) eurooppalaisten teurashevoskuljetusten julmuudet todistaneista ohjelmista.
Jussi Eronen on toiminut Julkisen sanan neuvoston (JSN) jäsenenä 2008–2010.
Street Fighter II: The Animated Movie
Japaninkielinen versio
Ensimmäinen CD-levy ilmestyi Japanissa 1. elokuuta 1994.
Toinen CD-levy ilmestyi Japanissa 21. marraskuuta 1994. Levyllä ovat elokuvan kappaleet, jotka eivät esiintyneet ensimmäisessä CD-levyssä.
Englanninkielinen versio
Elokuvan englanninkielisessä versiossa Tetsuya Komuron säveltämä alkuperäinen musiikkiraita vaihdettiin lisensoiduihin grunge- ja alternative metal -kappaleisiin. Englanninkielisessä versiossa on myös Cory Leriosin ja John D'Andrean säveltämä alkuperäinen musiikkiraita.
Viittaukset peleissä
Street Fighter II: The Animated Movien tarina katsotaan Street Fighter -pelisarjassa epäkaanoniseksi, mutta elokuvan vaikutukset näkyvät myöhemmissä Street Fighter -peleissä. Elokuvan menestys oli osasyy Street Fighter Alpha -sarjan syntyyn, minkä takia erityisesti Street Fighter Alpha: Warrior's Dreamsissa, Street Fighter Alpha 2:ssa ja Street Fighter Alpha 3:ssa on monia sisäpiiriviittauksia elokuvaan. Street Fighter II: The Animated Movie toi mukaan ensimmäistä kertaa sittemmin myös pelisarjassa esiintyviä sivujuonia, kuten Sagatin pakkomielteisen suhteen Ryuhun ja Chun-Lin ja Vegan vihollisuuden.
Street Fighter Alpha: Warrior's Dreamsissa Ken Mastersille annettiin sidotut pitkät hiukset ja M. Bisonista tehtiin kookas ja lihaksikas verrattuna Street Fighter II:n hoikkaan Bisoniin; molemmat hahmomallit perustuvat elokuvan näkemykseen Kenistä ja Bisonista. Street Fighter Alpha 2 myös kanonisoi elokuvan väitöksen, jonka mukaan Ryun ikoninen punainen hachimaki on alun perin Kenin hiusnauha, jonka Ken antoi jäähyväislahjaksi Ryulle. Street Fighter Alphan Dramatic Battle -moodissa Ryu ja Ken kohtaavat yhdessä elokuvan viimeisen toimintakohtauksen tavoin Bisonin; pelin japaninkielisessä versiossa ottelun aikana kuullaan elokuvan soundtrackin kappale "Itoshisa To Setsunasa To Kokoro Tsuyosa To" samasta kohtauksesta. Street Fighter Alphassa Sagatin loppuvastus on Ryu, jonka Sagat kohtaa samalla ruohoniityllä kuin elokuvan alkukohtauksessa. Street Fighter Alpha 2:ssa Zangief ja Street Fighter Alpha 3:ssa Cammy viskaavat pois punaisen kaavun ennen osallistumista otteluun, mikä on viittaus hahmojen sisääntuloon elokuvassa. Street Fighter Alpha 2:ssa Bisonin VTOL-kone nähdään Brasiliassa sijaitsevassa pelin tasossa. Street Fighter Alpha 2:ssa Bisonin loppunäytöksessä Shadowlawille työskentelevä vanha tiedemies tekee cameoroolin ja Bison aivopesee Ryun samalla tavalla kuin Ken aivopestiin elokuvassa. Street Fighter Alpha 3:ssa Ryu kohtaa aivopestyn Kenin, minkä jälkeen hän käy viimeisen ottelun Bisonia vastaan. Street Fighter II: The Animated Movien vaikutukset yltivät myös Street Fighter Alpha -sarjan ulkopuolelle; esimerkiksi elokuvan aivopesty Ken oli pääinspiraatio SNK vs. Capcom: SVC Chaosin Violent Kenille.
Street Fighter II: The Animated Moviessa Shadalowlawin monitorissa Ryun ja Kenin mestarin nimeksi mainitaan Goutetsu. Elokuva on täten Goutetsun ensiesiintyminen, vaikka hänestä vain kuuluu Goutetsun ääni. Ennen elokuvaa ilmestyneessä Masaomi Kanzakin mangassa Street Fighter II: Ryussa Ryun ja Kenin mestarin nimeksi kuitenkin mainittiin Gouken. Street Fighter Alphassa Akuman loppunäytöksessä Goutetsun ja Goukenin hahmot liitettiin pelisarjan viralliseen juoneen ja esiteltiin ensimmäisen kerran Goutetsun ulkonäkö. Virallisesti Goutetsu oli Goukenin ja Akuman mestari, jonka murhasi Akuma ennen kuin Gouken otti Ryun ja Kenin oppilaikseen. Akuma tekee elokuvassa cameoroolin nojaten muuria vasten Kalkuttaan sijoittuvassa kohtauksessa.
Lentokentällä
Lentokentällä on Lutonin lentoasemalla kuvattu brittiläinen televisiosarja. Vuosina 1998–1999 kuvatuissa ensimmäisen tuotantokauden jaksoissa näytettiin Britannia Airways -lentoyhtiön matkustajien ja lentokenttätyöntekijöiden arkea Lutonin lentoasemalla. Myöhemmin 1999–2006 kuvatuissa jaksoissa yhtiö vaihtui EasyJetiksi. Ohjelmaa kuvattiin vuosina 1998–2006, ja Suomessa sitä näytettiin TV5-kanavalla iltapäivisin, sekä uusintoina illalla ja iltapäivisin. Ohjelman menestys herätti kiinnostusta Yhdysvalloissa, ja niin Southwest Airlines innostui tekemään samantyylistä ohjelmaa Yhdysvalloissa Chicagon, Baltimore-Washingtonin, Los Angelesin ja Seattlen lentokentillä.
Tuotanto
Ohjelmaa kuvattiin ajoittain myös Gatwickin ja Stanstedin lentokentillä.
Peking-ooppera
thumb|Peking-oopperaa Peking-ooppera on yksi kiinalaisen oopperan muodoista. Nimensä mukaisesti se sai alkuna Pekingissä 1700-luvun lopulla ja sitä pidetään joskus Kiinan kansallisena oopperana. Peking-oopperaa leimaa yksinkertainen lavastus, tyylitellyt elkeet ja liikkeet, sekä huolitellut asusteet ja päähineet, joiden malli saatiin Ming-dynastian aikaisista asuista. Peking-oopperan musiikki yhdistelee kahta tyyliä; xipi (西皮, ponteva ja heleä) ja erhuang (二黄, lyyrinen ja synkkä).
Historia
thumb|vasen|Oopperan [[Jäähyväiset jalkavaimolle (näytelmä)|Jäähyväiset jalkavaimolle näyttelijöitä.]] Xipi ja Erhuang-musiikkityylejä yhdistettiin ensimmäisen kerran kiinalaisessa oopperassa Pekingissä vuonna 1790 ja sitä esittivät Anhuista kotoisin olevat Sanqing-ryhmän näyttelijät. Ajan myötä Sanqingiin liittyi kolme muuta oopperaryhmää, Chuntai, Sixi ja Hechun. Kokonaisuutena nämä ryhmät tulivat tunnetuksi "neljänä suurena anhuilaisena ryhmänä" (sida Huiban) ja ne hallitsivat Peking-oopperaa aina Pekingin teatterikaupunginosan tuhoutumiseen saakka boksarikapinassa vuonna 1900. Peking-oopperan alkuvaiheessa sen tunnetuimmat näyttelijät olivat naisrooleja esittävät miehet (nandan). 1830-luvulla yleistyivät myös vanhojen miesten näyttelijät (laosheng), joista kuuluisin oli Sanqing-ryhmää vuodesta 1845 johtanut Cheng Changgeng (1811–1880), jota monet kutsuvat Peking-oopperan isäksi. Aluksi näyttelijöitä Pekingiin toivat yrittäjät, jotka toivat nuoria poikia Anhuin ja Jiangsun maakunnista Pekingiin opettelemaan oopperaa. Tapa loppui Taiping-kapinan (1851–1866) myötä, jolloin ooppera alkoi kulkea suvuissa, tai sitä alkoivat harjoittaa pekingiläiset. Peking-oopperan näytelmiä pidettiin pitkään näyttelijöiden omaisuutena ja niiden käsikirjoittajat tunnettiin vain harvoin. Peking-oopperan kasvuun vaikutti hovin ja etenkin leskikeisarinna Cixin tuki, mutta se löysi myös maksavaa yleisöä. Alun perin oopperanäyttelijöillä oli tapana harjoitella paikallisissa teetaloissa ja harjoitukset muuttuivat ajan myötä vakinaisiksi maksullisiksi esityksiksi ja nämä sekä yksityiset mesenaatit takasivat tulonlähteen näyttelijöille Qing-dynastian romahtaessa ja hovin tuen loppuessa.
1900-luku merkitsi suuria muutoksia Kiinan yhteiskunnassa, kulttuurissa ja politiikassa. Tunnetuin Peking-oopperan näyttelijöistä oli Mei Lanfang (1894–1961), joka esitti etenkin nandan-rooleja. Mei toi mukanaan useita uudistuksia, joista esimerkkinä yksi oli yhteiskunnallisten aiheiden tuominen oopperaan. Esimerkiksi ooppera Niehai bolan (1914) kertoi seksityöstä, sen näytelmä oli realistinen ja näyttelijät käyttivät ajanmukaisia asuja. Uudistusten merkittävä ajaja oli myös Kiinan kommunistinen puolue. Mao Zedong antoi toukokuussa 1942 julistuksen, jonka mukaan kaiken taiteen piti toimia vallankumouksen propagandana. Tämä ei tarkoittanut suoraan perinteisen oopperan lakkauttamista, vaan vanhojen näytelmien muovaamista uudestaan vallankumousaatteellisiksi, esimerkiksi esittämällä yläluokka näytelmissä pahana ja sitä vastaan taistelevat kapinalliset hyvinä. Kiinan kansantasavallassa suuri osa perinteisistä oopperoista kuitenkin kiellettiin tai niiden esittäminen yksinkertaisesti lopetettiin. Kulttuurivallankumouksen aikana (1966–1976) perinteisiä aiheita käsittelevät oopperat kiellettiin kokonaan ja niiden tilalle tuotiin pääasiassa Peking-ooppera edustavia vallankumouksellisia oopperoita. Näitä leimasivat voimakas propaganda ja esimerkiksi länsimaalaiset soittimet sankarillisen tunnelman aikaansaamiseksi.
Suomessa Peking-oopperaa on esittänyt vuonna 2011 perustettu Euroopan ensimmäinen perinteisen kiinalaisen teatterin ryhmä Wusheng Company.
Esitys
thumb|Oopperalava [[Kesäpalatsi_(Peking)|Kesäpalatsissa Pekingissä.]] Perinteinen Peking-oopperan esityslava on paljas ja siihen kuuluu vain yksinkertaisia lavasteita, kuten matto lattialla ja verho näyttelijöiden takana. Tavallisimmat roolit ovat sheng (mies), dan (nainen), jing (maalatut kasvot) ja chou (klovni). Jälkimmäinen eli chou esittää hahmoja, jotka halutaan esittää negatiivisessa valossa ja sen näyttelijä merkitään valkoisella läiskällä nenässä. Sheng ja dan rooleilla on useita eri alatyyppejä riippuen esimerkiksi esitettävän hahmon iästä. Yksinkertaisesta lavastuksesta poiketen näyttelijöiden asut ovat monimutkaisia ja värikkäitä ja ne kuvastavat esitettävän hahmon statusta, sukupuolta ja persoonallisuutta. Asut noudattelevat Ming-dynastian aikaista tyyliä useimmiten huolimatta siitä, mihin ajankohtaan itse oopperan jouni sijoittuu. Näytelmät voidaan jakaa sotilas- (wu) ja siviilinäytelmiin (wen). Miesroolit ovat tavallisesti hallitsevia sotilasnäytelmissä, kun taas siviilinäytelmissä naisrooleilla on yhtäläinen tärkeys. Näyttelijöiden elkeet ovat pitkälle tyyliteltyjä. Mimiikka on usein keskeisessä roolissa siviilinäytelmissä.
Peking-oopperaa leima kaksi musiikkityyliä, xipi ja erhuang. Erhuang on rauhallinen, hidas ja matala ja sitä käytetään korostamaan vakavuutta. Xipi on puolestaan eloisa ja korkea ja se sopii kevytrintaisempiin tilanteisiin. Peking-oopperan orkesteri on tavallisesti pieni ja sen hallitseva soitin on jinghu, mutta myös lautasilla, rummulla ja taputtajalla (ban) on tärkeä osansa. Muita Peking-oopperassa käytettyjä soittimia ovat yueqin, sanxian ja suona. Peking-oopperassa käytetään vain muutamaa eri melodiaa, jotka sovitetaan oopperan sanoitukseen. Sanoitus on puolestaan tyypillisesti puhekielisiä.
Jan Charouz
thumb|Jan Charouz vuonna 2011. Jan Charouz (s. 17. heinäkuuta 1987 Praha) on tšekkiläinen moottoriurheilija. Hän ajoi kerran Formula 1 -sarjan vapaissa harjoituksissa vuonna 2011.
Riku-Petteri Lehtonen
Riku-Petteri Lehtonen (s. 19. tammikuuta 1971 Turku) on suomalainen jääkiekkovalmentaja ja entinen jääkiekkoilija.
Jan Charouz
Ura
Hän aloitti uransa Karting-sarjoissa, joista hän siirtyi Formula BMW ADAC -sarjaan vuonna 2003. Vuonna 2004 hän sijoittui sijalle 21. Vuonna 2005 Charouz kilpaili Italian Formula 3000 -sarjassa sijoittuen 11:nneksi. Hän edusti Tšekkiä A1 Grand Prix -kaudella 2005-06 ja 2006-07 sijoittuen molemmilla kerroilla 12:nneksi. Charouz voitti International Formula Master -sarjan mestaruuden vuonna 2006 omassa Charouz Racing -tallissaan. Vuonna 2007 Charouz kilpaili Le Mans Series -sarjoissa sijoittuen 16:nneksi ja kymmenenneksi. Seuraavana vuonna hän oli sarjan viides. Hän myös sijoittui kahdeksanneksi Le Mansin 24 tunnin ajossa. Seuraavana vuonna hän sijoittui yhdeksänneksi. Vuonna 2009 Charouz voitti Le Mans Series -sarjan mestaruuden Aston Martinilla. Hän ajoi myös neljänneksi Le Mansin 24 tunnin kilpailussa. Vuonna 2010 Charouz toimi Renault'n F1-tallin testikuljettajana. Hän kilpaili myös World Series by Renault -sarjassa sijoittuen 18:nneksi. Hän ajoi myös neljänneksi Auto GP -sarjassa ja seitsemänneksi Le Mansin 24 tunnin kilpailussa. Vuonna 2011 Charouz kilpaili Formula Renault 3.5 -sarjassa, josta keräsi 10 pistettä. Hän pääsi ajamaan marraskuussa ajetun GP2-sarjan ulkopuollisen GP2-finaallin Carlin-tallissa. Hän ajoi Brasiliassa Interlagosin radalla Hispanian F1-autolla perjantaina vapaissa harjoituksissa. Hänestä tuli näin ollen toinen tšekkiläinen, joka on ajanut F1-autoa F1-viikonloppuna. Edellisen kerran F1-autoa ajoi vuonna vuonna 2001 tšekkiläinen Tomas Enge.
Riku-Petteri Lehtonen
Kaudella 2010–2011 Lehtonen toimi ensin SM-liigassa Turun Palloseuran apuvalmentajana, mutta päävalmentaja Heikki Leimeen erottamisen jälkeen hänet siirrettiin päävalmentajan tehtävään. Lehtosen aika TPS:n päävalmentajana jäi kolmen kuukauden mittaiseksi, sillä tammikuussa 2011, kahdeksan peräkkäisen tappion jälkeen, hänen tilalleen seuran päävalmentajaksi nimitettiin Jukka Koivu.
Maaliskuun 2011 lopulla, vajaat puoli vuotta ennen kauden 2011–2012 alkua, Lehtonen teki sopimuksen Pelicansin kanssa, jossa hän toimi Kai Suikkasen apuvalmentajana. Hän oli toiminut Suikkasen apuvalmentajana aiemmin TPS:ssä kausina 2008–2009 ja 2009–2010, joista jälkimmäisellä joukkue voitti Suomen mestaruuden. Kahden Pelicansissa vietetyn kauden jälkeen, joista ensimmäisellä joukkue voitti SM-hopeaa, hän ja Suikkanen palasivat vuonna 2013 TPS:n valmentajiksi.
Lehtonen aloitti valmentajauransa vuonna 2007 TPS:n A-nuorten valmennustiimissä.
Pelaajaura
A-juniorivuodet Lehtonen pelasi Turun Palloseurassa. Tämän jälkeen Lehtonen kiersi 2-divisioonan kautta 1-divisioonan Kalajoen Junkkareihin. Kaudella 1995–1996 Lehtonen pääsi koittamaan Palloseuran riveissä SM-liigapelejä kuuden ottelun verran. Seuraavaksi kahdeksi kaudeksi Lehtonen sai vakituisen paikan TPS:n puolustuksesta ja hänet valittiinkin joukkueen kapteeniksi kaudelle 1997–1998.
Hannu Jortikan astuessa TPS-valmennukseen Lehtonen sai etsiä itselleen uuden työnantajan, koska TPS:n puolustus oli todella kovatasoinen kaudella 1998–1999 (esimerkiksi Peter Ahola, Aki Berg, Jouni Loponen, Marko Kiprusoff).
Japanese Hospitality
Japanese Hospitality on Warmenin neljäs studioalbumi, joka julkaistiin 24. elokuuta 2009 levymerkillä Spinefarm Records.
Brett Sutter
Brett kuuluu maineikkaaseen Sutterin sukuun. Hänen isänsä on yli 400 NHL-ottelua pelannut Darryl Sutter, joka on sittemmin valmentanut useita NHL-kausia. Darryl on toiminut myös vuodet 2003–2010 Calgary Flamesin toimitusjohtajana. Myös Brett Sutterin sedät Brian, Brent, Duane, Rich ja Ron ovat pelanneet NHL:ssä. Serkku Brandon Sutter kuuluu tällä hetkellä Pittsburgh Penguinsin vakiokokoonpanoon. Muista serkuista Shaun on pelannut ammattilaisena sekä Brody ja Lukas pelaavat parhaillaan ammattilaisina. Carolina Hurricanes varasi heistä Brodyn vuonna 2011.
Junioriura
Sutter pelasi vuodet 2003–2007 WHL-juniorisarjaa. Hän aloitti siellä Kootenay Icen joukkueessa, mutta siirtyi kesken kauden 2005–2006 Red Deer Rebelsiin. Calgary Flames varasi Sutterin kuudennella kierroksella 179. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2005. Tuolloin joukkueen toimitusjohtajana toimi hänen isänsä Darryl.
Sutter pelasi varauksensa jälkeen vielä kaksi kautta WHL:ssä. Kaudella 2005–2006 hän pelasi ensin 16 ottelua Kootenayssa tehoin 8+7=15 ja siirryttyään Rebelsiin Sutter teki siellä 57 ottelussa tehot 9+26=35, joilla hän sijoittui joukkueen sisäisessä pistepörssissä neljänneksi. Rebelsin paras pistemies oli hänen serkkunsa Brandon ja joukkueen päävalmentajana toimi Brettin setä ja Brandonin isä Brent Sutter. Viimeisellä WHL-kaudellaan 2006–2007 Brett Sutter toimi Rebelsin kapteenina. Hän teki WHL:n yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 28+29=57, jolla Sutter jakoi Rebelsin sisäisen pistepörssin kolmannen sijan serkkunsa Brandonin kanssa. Brett oli myös joukkueen toiseksi paras maalintekijä Kirill Starkovin jälkeen.
Corey Feldman
thumb|Corey Feldman vuonna 2014. Corey Scott Feldman (s. 16. heinäkuuta 1971 Chatsworth, Kalifornia) on yhdysvaltalainen televisio- ja elokuvanäyttelijä. Feldman sai ensikosketuksensa viihdemaailmaan jo kolmen vuoden ikäisenä, kun hän esiintyi McDonalds-mainoksessa. Pian tämän jälkeen vuonna 1979, Feldman sai ensimmäisen televisioroolinsa lyhytaikaiseksi jääneessä sarjassa The Bad News Bears. Vaikka sarja oli käytännössä floppi, se toimi kuitenkin päänavauksena Feldmanin uraa ajatellen.
Léon Boëllmann
thumb|Léon Boëllmann Léon Boëllmann (s. 9. syyskuuta 1862, Alsace – 15. elokuuta 1897, Pariisi) oli ranskalainen säveltäjä. Hänen opettajiaan olivat Eugène Gigout, joka oli hänen anoppinsa lanko, ja Gustave Lefèvre. Boëllmann nimitettiin urkuriksi Saint-Vincent-de-Paul-kirkkoon Pariisissa, mutta ehti toimia virassa vain lyhyen aikaa, sillä hän kuoli tuberkuloosiin 35-vuotiaana.
Brett Sutter
Ammattilaisura
Sutter pelasi kauden 2009–2010 suurimmaksi osaksi Flamesin uudessa farmijoukkueessa, Abbotsford Heatissa. Hän teki AHL:n runkosarjassa 24 pistettä, mutta kevään 2010 pudotuspeleissä Sutter oli tehoilla 4+7=11 joukkueen paras pistemies. Kauden aikana hän pelasi myös kymmenen NHL-ottelua ilman tehopisteitä. Sutter teki heinäkuussa 2010 yksivuotisen jatkosopimuksen Flamesin kanssa. Kesän 2010 harjoitusleirin jälkeen Sutter otti paikkansa Flamesin NHL-miehistöstä ns. "extra-hyökkääjänä". Hän kuitenkin kärsi jo alkukaudella 2010–2011 loukkaantumisista ja pelasi Flamesin 16 ensimmäisestä ottelusta vain neljä. Sutter teki niissä yhden syöttöpisteen.
Léon Boëllmann
Hänen tunnetuimpiin teoksiinsa kuuluu uruille sävelletty Suite gothique (Goottilainen sarja), jonka osat ovat Boëllmann muistetaan etenkin tästä ja muista urkuteoksistaan, mutta etenkin elinaikanaan hän sai ansaittua huomiota myös mm. kamarimusiikillaan.
Brett Sutter
Ammattilaisura
11. marraskuuta 2010 Sutter pidätettiin Arizonan Scottsdalessa hänen lyötyä humalassa taksikuskia. Hän oli viettämässä iltaa paikallisessa yökerhossa Phoenix Coyotesia vastaan pelatun ottelun jälkeen. Sutter oli myöhemmin pyytänyt anteeksi tekoaan, mutta hänen isänsä Darryl kuitenkin myi Sutterin Ian Whiten kanssa Calgary Flamesista Carolina Hurricanesiin vaihdossa Tom Kostopoulosiin ja Anton Babtšukiin noin viikkoa myöhemmin. Loppukauden hän pelasi suurimmaksi osaksi Hurricanesin farmijoukkue Cahrlotte Checkersissä, jonka paras pistemies ja syöttäjä Sutter oli kevään 2011 pudotuspeleissä tehoilla 4+10=14. Hän pelasi kauden aikana myös yhden NHL-ottelun Hurricanesissa.
Corey Feldman
Feldman on esiintynyt yli 50 elokuvassa, joista kenties tunnetuimpia ovat The Lost Boys ja Stand by Me – viimeinen kesä, joissa hän esiintyi muun muassa Kiefer Sutherlandin kanssa. Myös elokuva Arkajalat (The Goonies, 1985) on hyvin tunnettu.
Feldman on naimisissa Susie Feldmanin kanssa ja heillä on yhteinen lapsi nimeltään Zen Scott Feldman (s. 7. elokuuta 2004).
Brett Sutter
Ammattilaisura
Sutter siirtyi Minnesota Wildiin kahden vuoden sopimuksella kesällä 2014.
Stereotesti
Stereotesti lähetettiin kerran viikossa Yleisradion Rinnakkaisohjelma-radiokanavalla 1972–1990 lukijanaan kuuluttaja Pentti Fagerholm. Kaiuttimesta toiseen liikkuvasta metronomin tikityksestä tuli päätellä, kuunteleeko todella stereoäänistä lähetystä, onko vastaanotin kytketty oikein ja onko vastaanotin kytketty stereokuuntelulle. Stereotestistä tehtiin myös parodia Monotesti, jonka esitti Ylen radiokuuluttaja Carl-Erik Creutz.
Hope Emerson
Nuoruus ja uran alku
Hope Emerson syntyi 1897 Hawardenissa. Hänen isällään Jack Emersonilla oli veljensä Bertin kanssa kenkäkauppa. Hänen äitinsä Josie Emerson oli ollut vaudeville-esiintyjä. Jack ja Josie Emerson saivat kolme lasta, mutta kaksi niistä kuolivat pian syntymän jälkeen.
Emerson muutti teini-ikäisenä New Yorkiin, missä hän esiintyi alkuun vaudeville- ja kabareenäytöksissä laulajana ja pianistina. Broadwaylle hän pääsi vuonna 1930, jolloin hän oli amatsoni Lampito komediassa Lysistrate. Emerson erikoistui teatterissa komediallisiin rooleihin.
Lysistraten jälkeen Emersonin seuraava rooli oli Smiling Faces ja sen jälkeen hän kiersi kolme kesää St. Louisin kunnallisoopperan kanssa. Näytelmää Swing Tour Lady voi sanoa Emersonin Broadway-läpimurroksi. Sitä esitettiin Broadwayllä lokakuusta 1936 tammikuulle 1937.
Elokuva- ja televisioroolit
Valkokankaalle Emersonin toi 20th Century Fox, joka valitsi hänet näyttelemään murhanhimoista hierojaa elokuvassa Cry of the City (1948). Hänen seuraavia elokuviaan olivat Aatamin kylkiluu (1949) ja Rautahäkki (1950). Jälkimmäisessä Emerson näytteli vankilan sadistista matroonaa. Hänen suorituksensa huomioitiin parhaan naissivuosan Oscar-ehdokkuudella.
Emeron teki 1950-luvulla muun muassa kolme ”naisten lännenelokuvaa” Belle Le Granden (1951), Naiskaravaanin (1951) ja Kuolemaantuomitun linnakkeen (1957). Jerry Lewis -elokuvasta Jerry sai kolmoset (1958) Emerson sai roolin Frank Tashlinilta, mutta uransa loppuvaiheissa hän keskittyi lähinnä televisiotöihin.
Emerson näytteli vuosina 1958–1959 televisiosarjassa Peter Gunn ja vuosina 1959–1960 ''The Dennis O’Keefe Show’ssa. Peter Gunnista hän oli ehdolla Emmyyn parhaasta naissivuosasta.
Emerson kuoli vain kuukauden The Dennis O’Keefe Show’n viimeisen osan esityksen jälkeen. Hänen terveytensä oli heikentynyt selvästi, kun hakeutui sairaalaan. Hän kuoli maksasairauteen.
Kullanjoki
Kullanjoki on joki Leningradin alueen Jaaman piirin Narvusin kunnassa Venäjällä. Se saa alkunsa Rosonajoesta ja laskee Laukaanjokeen kymmenen kilometrin päässä lähellä Suuren-Narvusin kylää. Joen varrella sijaitsi ennen toista maailmansotaa inkerinsuomalainen Kullankylä.
José Juan Barea
José Juan Barea (s. 26. kesäkuuta 1984 Mayagüez) on puertoricolainen koripalloilija, joka edustaa Dallas Mavericksia.
Ura
Barea pelasi kotimaassaan Indios de Mayagüezin paidassa vuosina 2001–2002. Kaudet 2002–2006 hän pelasi yliopistokoripalloa Northeasternin yliopistossa. Bareaa ei varattu NBA:han, vaan hän liittyi Dallas Mavericksin joukkueeseen vapaana pelaajana. Ensimmäisellä kaudellaan hän pelasi vain muutamia minuutteja peliä kohden ja teki 2,4 pistettä ottelua kohden. Tammikuussa 2007 Barea luovutettiin D-liigan Fort Worth Flyersiin kahdeksan ottelun ajaksi, jolloin hän teki 27,3 pistettä ja antoi 7,8 syöttöä ottelua kohden. Loppukaudeksi hän palasi Dallasiin.
Kausi 2010–2011 oli Barean siihenastisen uran tilastollisesti paras NBA-kausi. Hän teki runkosarjassa 9,5 pistettä ottelua kohden ja pelasi edelliskausia enemmän. Vuonna 2011 hän siirtyi Minnesota Timberwolvesiin nelivuotisella sopimuksella. Barea paransi kaudella 2011–2012 kausikohtaista piste-ennätystään 11,3 pisteeseen, minkä lisäksi hän antoi 5,7 syöttöä ottelua kohden. Hän palasi Dallasiin vuonna 2014. Kaudella 2017–2018 hän teki 11,6 pistettä ja antoi 6,3 koriin johtanutta syöttöä ottelua kohden. Myös levypalloissa hän teki kausiennätyksensä 2,9.
Tatjana Tolstaja
Tatjana Nikititšna Tolstaja, (s. 3. toukokuuta 1951 Leningrad) on venäläinen kirjailija ja televisiojuontaja.
Matsukata Masayoshi
Matsukata Masayoshi oli japanilainen poliitikko sekä maan neljäs ja kuudes pääministeri.
Tatjana Tolstaja
Suku ja koulutus
Tatjana Tolstaja kuuluu Tolstoin taiteilijasukuun, jonka kuuluisin edustaja on Leo Tolstoi. Hänen vanhempansa olivat fyysikko Nikita Tolstoi (1917-1994) ja Natalia Mihailovna Lozinskaja. Perheessä oli seitsemän lasta. Tatjana Tolstajan isänisä on neuvostokirjailija Aleksei Nikolajevitš Tolstoi, jonka isä kreivi Nikolai Aleksandrovitš Tolstoi (1849-1900) oli Leo Tolstoin pikkuserkun pikkuserkku. Hänen isoäitinsä on runoilija Natalia Krandijevskaja-Tolstaja (1888-1963). Äidinpuoleinen isoisä Mihail Lozinski (1886-1955) oli tunnettu Danten, Shakespearen ja Molièren kääntäjänä. Tatjana Tolstaja opiskeli filologiaa Leningradin valtionyliopistossa ja työskenteli sen jälkeen useita vuosia kustannustoimittajana Moskovassa.
Kirjallinen ura
1980-luvun puolivälissä Tolstaja alkoi julkaista novellejaan kirjallisuuslehdissä ja hänestä tuli tunnettu lyhyiden kertomusten taiturina. Ne julkaistiin kokoelmana Tulta ja pölyä (Na zolotom kryltse sideli ... 1987, suom. 1988). Niistä ensimmäinen (На золотом крыльце сидели) julkaistiin Avrora-lehdessä 1983. Hänen kielensä barokkimainen koristeellisuus poikkeaa perinteisen realistisen proosan kielestä. Novellien tyyliin kuuluvat pitkät virkkeet ja adjektiivien runsaus. Hän jatkoi myös venäläisen kirjallisuuden traditiota hyödyntämällä Pietari-myyttiä, kuten esim. Gogol, Andrei Belyi, Aleksandr Blok, Andrei Bitov ja Jelena Švarts. Hänen vuonna 1987 julkaistu esikoiskokoelmansa nosti hänet yhdeksi Gorbatšovin ajan tärkeimmistä kirjailijoista.
Matsukata Masayoshi
Varhainen elämä
Matsukata syntyi samurai-perheeseen Kagoshimassa, Satsuman provinssissa. Ollessaan 13-vuotias hän aloitti Satsuman hanin kunfutselaiseen Zoshikan-kouluun, jossa hän opiskeli Wang Yangmingin keisarille osoitettavaa lojaaliutta painottavia opetuksia. Matsukata aloitti uransa Satsuman hanin byrokraattina. Vuonna 1866 hänet lähetettiin Nagasakiin opiskelemaan länsimaisia tieteitä, matematiikkaa ja maanmittausta. Matsukata kiinnitti puoleensa Okubo Toshimichin ja Saigō Takamorin huomion ja toimi heidän yhteyshenkilönään Kioton ja Kagoshiman paikallishallinnon välillä.
Tietäen että Satsuman ja Tokugawan välinen sota oli tulossa, Matsukata hankki Nagasakista laivan käyttääkseen sitä tulevassa konfliktissa. Alus sai nimekseen Kasuga. Satsuman johtajat katsoivat aluksen toimivan paremmin rahtilaivana, joten Matsukata erosi hankkimansa laivan kapteenin asemasta. Pari kuukautta myöhemmin Kasugasta kuitenkin tuli sotalaiva ja se osallistui Boshin-sotaan Tokugawan laivoja vastaan. Meiji-restauraation aikaan Matsukata auttoi järjestyksen ylläpitämisessä Nagasakissa Tokugawa bakufun kaatumisen jälkeen. Vuonna 1868 Okubo nimitti Matsukatan Hitan prefektuurin kuvernööriksi. Kuvernöörinä toimiessaan Matsukata toteutti useita uudistuksia, kuten rakensi teitä, perusti uuden sataman Beppuun ja rakensi orpokodin. Hänen kykynsä hallintoviranomaisena huomattiin Tokiossa ja parin vuoden jälkeen Matsukata kutsuttiin pääkaupunkiin.
Tatjana Tolstaja
Kirjallinen ura
Tolstajan toinen kertomuskokoelma Somnambula v tumane (Unissakävelijä sumussa) ilmestyi vuonna 1992. Vuonna 2000 julkaistiin hänen romaaninsa Kys, jota hän kirjoitti 14 vuotta. Romaania on kutsuttu "venäläisen elämän ensyklopediaksi", siinä kulttuurin myytit, kuten kirjallisuuden keskeinen sija venäläisessä kulttuurissa asetetaan kyseenalaiseksi.
Matsukata Masayoshi
Talousuudistus
Matsukata muutti Tokioon 1871 ja ryhtyi työstämään vuosien 1873–1881 maaverotusuudistuksen lakeja.
Uuden järjestelmän mukaan:
Tatjana Tolstaja
Kirjallinen ura
1990-luvulta alkaen hän oleskeli Yhdysvalloissa, jossa hän toimi vierailevana luennoitsijana eri yliopistoissa. Vuodesta 2002 vuoteen 2014 hän juonsi kulttuuriaiheista keskusteluohjelmaa The School for Scandal Venäjän televisiossa.
Matsukata Masayoshi
Talousuudistus
Uusi verotusjärjestelmä erosi radikaalisti perinteisestä verotusjärjestelmästä, jonka mukaan veroja maksettiin riisinä sen mukaan paljonko riisiä tuotettiin. Meni joitakin vuosia ennen kuin japanilaiset hyväksyivät uuden järjestelmän.
Tatjana Tolstaja
Teosten suomennokset
Antologiassa: