cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Viljo Kainulainen
Kainulainen kilpaili nuoruudessaan yleisurheilussa. Kalevan kisoissa 1916 hän sijoittui toiseksi sekä 110 metrin aitajuoksussa että pituushypyssä. Aitajuoksussa hän juoksi loppukilpailussa tasapelin Erkki Kätön kanssa ja heidät määrättiin uusintaan seuraavana päivänä. Kainulainen ei kuitenkaan uusintaan osallistunut aikatauluongelmien vuoksi. Vuonna 1922 Kainulainen kilpaili ensimmäisenä suomalaisena yleisurheilijana Neuvostoliitossa. Hän osallistui maan mestaruuskilpailuihin ainakin neljässä lajissa saavuttaen sijat 4, 4, 5 ja 6.
Playboy
Playboy on Hugh Hefnerin Chicagossa vuonna 1953 perustama aikakauslehti. Lehti ilmestyy kuukausittain. Se sisältää naisten alastonkuvia sekä novelleja, julkisuuden henkilöiden haastatteluja ja asia-artikkeleita.
Lehdellä on tarkoin harkittu imago, jota se myy lukijoilleen. Imagoon kuuluvat kauniit naiset, kalliit autot ja erilaiset kalliit ylellisyystarvikkeet. Playboy on oman näkemyksensä mukaan juhlinut naiskauneutta sen sijaan, että se olisi alentanut naisia. Lehteen liittyi klubitoiminta ja softcore-seksivideot, joiden molempien taloudellinen menestys on hiipunut sitten 1970-luvun.
Lehti löi läpi jo ensimmäisellä numerollaan, jossa oli Marilyn Monroen alastonkuvia.
Historia
Lehdessä alettiin julkaista tyttökuvien lisäksi novelleja tunnetuilta kirjailijoilta kuten John Updikelta ja Vladimir Nabokovilta. Playboy oli 1960-luvun seksuaalisen vallankumouksen kärjessä, mutta samalla rohkeammat lehdet kuten Penthouse ja myöhemmin Hustler alkoivat uhata sen asemaa. Playboy palasi rohkeampien kokeilujen jälkeen kuitenkin takaisin pehmeämpään kuvastoon.
Playboyn suosio oli huipussaan vuonna 1972 kun sen levikki oli 7 miljoonaa ja joka neljäs miespuolinen college-opiskelija osti lehteä. Lehti meni pörssiin 1971.
Artikkelen kirjoittajien joukossa on ollut tulevia menestyskirjailijoita kuten Stephen King. Lehti on aika ajoin – etenkin Yhdysvaltain suurempien vaalien tienoilla – julkaissut poliitikkojen haastatteluja, joista kuuluisin lienee Jimmy Carterin haastattelu presidentinvaalin aikana 1980.
Nykyisin Playboy on menettänyt asemansa muille lehdille ja internet-pornografialle, ja sitä julkaiseva Playboy Enterprises saa suuren osan tuloistaan muuta kautta.
Tunnus
Graafinen suunnittelija Art Paul loi kuuluisan Playboy-logon, joka esittää rusettikaulaista kanin sivuprofiilia. Logo ilmestyi lehden toisessa numerossa ja on ollut siitä lähtien erottamaton osa Playboyn imagoa. Kaninpää esiintyy miltei poikkeuksetta jossakin muodossa lehden kannessa, joko näkyvästi tai piilokuvana. Aikoinaan kanin löytämisestä oli kussakin numerossa kilpailu.
Playboy-klubit
Hugh Hefner avasi Playboy-lehden kuvaaman elämäntyylin ilmentymäksi Playboy-klubeja Yhdysvaltoihin ja ulkomaille. Kerhot olivat yökerhoja, joiden tarjoilijattaret ("Playboy-puput") pukeutuivat pupuasuihin töpöhäntineen ja pupukorvineen. Playboy-klubit toimivat Yhdysvalloissa vuodesta 1960 aina 1980-luvun puoliväliin, ja muualla maailmassa hiukan pidempään. Klubeja oli yhteensä 33. New Yorkin -klubin jäsenille 1960-luvulla lähetetyssä tietopaketissa luki: "Astu leikkihuoneeseen, ja Playboyn ihmeellinen maailma on sinun! Lehden upeat kansikuvat seinillään lehden sivujen ilmentämä elämänilo herää henkiin."
Suomalaiset Playboyssa
Playboyn julkaisuissa on nähty myös suomalaisia. Lehdessä ovat esiintyneet ainakin Gina Goldberg (Tiina Virenius) vuonna 1981, Anna Shemeikka, Kata Kärkkäinen ("Playmate of the Month" joulukuussa 1988) ja viulisti Linda Lampenius. Lampenius on ainoa suomalainen, joka on ollut lehden julkkis-kansikuvahahmo. Lampenius oli "Sex & Music" -erikoisnumerossa ja hänestä tehtiin kymmenen sivun artikkeli. Yrittäjä Susanna Penttilä on poseerannut Playboy-konsernin toiselle lehdelle nimeltä Voluptuous Vixens. Playboyn paperilehden lakkauttamisen jälkeen se siirsi mallit Playboy.com -sivuston alle teemana "The New Era of Bunnies" ja kutsui sivuilla esiteltyjä malleja bunny-nimellä. Kaksi suomalaista on valittu uuden ajan puputytöiksi: Asal Bargh ja Elina Tervo.
Vuonna 1982 Sirpa Lane (Sirpa Salo) esiintyi Playboy-lehden ranskalaisen painoksen elokuun numeron kansikuvassa.
Huhtikuussa 2020 muusikko ja elokuvaohjaaja Diana Ringo poseerasi Espanjan Playboyssa.
Vuonna 2020 laulaja Johanna Kuvaja esiintyi Portugalin painoksessa. Muita Portugalin Playboyssa esiintyineitä malleja ovat Taru Kalenov, Susanna Tanni, Erika Helin, Kirsi Rissanen, Jessica Ruokola, sekä yrittäjä Tiina Jylhä.
Toukokuussa 2021 plus-size malli Pasha Pozdniakova esiintyi Etelä-Afrikan Playboyssa.
Viron Playboyssa ovat esiintyneet DJ:t Suvi Pitkänen, Nina Hämäläinen, ja Tanja Rantanen.
Hold Your Head Up
Hold Your Head Up on alun perin brittiläisen Argent-yhtyeen vuonna 1971 julkaisema kappale. Se nousi yhtyeen kotimaassa singlelistan viidennelle sijalle vuonna 1972. Myös Yhdysvalloissa se ylsi viidenneksi ollen samalla yhtyeen ainoa Billboard-listalle yltänyt kappale.
Vuonna 1989 Uriah Heep -yhtye julkaisi kappaleesta cover-version Raging Silence -albumin aloituskappaleena ja singlenä.
Lex Karkkila
Lex Karkkila oli laki suuriin taloudellisiin vaikeuksiin joutuneiden kuntien pelastamiseksi (tarkemmin laki kunnan talouden vakauttamisesta ja kuntaselvityksestä (1994/658)). Se annettiin vuonna 1994, kun Karkkila oli ajautunut velkojensa takia talouskriisiin. Lain nojalla valtio voi hyväksyä luottolaitoksen kunnalle myöntämän lainan tai kunnan luottolaitoksen välityksellä liikkeelle laskeman joukkovelkakirjalainan korkotukilainaksi ja myöntää sille valtion varoista korkotukea sekä myöntää kunnalle valtion varoista vakautuslainaa. Lain voimassaolo päättyi vuoden 2001 lopussa.
Militarismi
Militarismi tarkoittaa joko sotilaallisten seikkojen yksipuolista korostamista, sotahenkisyyttä ja sotaisuutta tai sotilasvaltaa.
Sotilasvallan lisäksi militaristiseksi voidaan sanoa myös poliisivaltaa tai yleisesti valtiota, jossa toimeenpaneva valta ei ole poliittisella elimellä vaan hallinnollisella poliisi- ja/tai sotilasinstituutiolla. Lisäksi sillä voidaan viitata valtioon, joka toteuttaa politiikkaansa vahvan sotilaallisen järjestyksen avulla (kts. autoritarismi). Militarismi on oppi, jonka mukaan sotilaiden tulisi hallita valtiota tai ainakin olla vaikutusvaltaisessa ja arvostetussa asemassa. Militarismin perusajatus on, että sotilaallinen voima on yksi kaiken turvallisuuden ja siten valtion perustehtävän lähtökohdista. Laajemmassa mielessä sanaa käytetään viittaamaan kaikkeen asevoimien merkitystä korostavaan poliittiseen ajatteluun tai sotilaallisia ihanteita vaalivaan aatteeseen, usein arvostelevassa mielessä.
Erikoisfunktio
Erikoisfunktiot ovat funktioita, joilla merkittävyytensä vuoksi on jossain määrin vakiintunut nimi ja merkintätapa. Monet erikoisfunktioista ovat differentiaaliyhtälöiden ratkaisuja tai alkeisfunktioiden integraaleja.
Analyyttiset erikoisfunktiot
Nämä määritellään alkeisfunktioiden integraalien tai differentiaaliyhtälöiden avulla.
Lukuteoreettiset funktiot
Näillä funktioilla on erityisesti käyttöä lukuteoriassa.
Pää pilvissä
Pää pilvissä (Up the Sandbox) on Irvin Kershnerin ohjaama yhdysvaltalainen komediaelokuva vuodelta 1972.
Anne Roiphe-Richardsonin romaaniin perustuva käsikirjoitus keskittyy nuoreen New York Cityssä asuvaan Margaret Reynoldsiin, joka on sekä äiti että vaimo. Margaretin mies ei huomioi häntä ollenkaan ja kyllästyneenä tylsiin päiviinsä Margaret liukuu eriskummallisiin fantasioihinsa, jotka monien muiden muassa sisältävät aseellisen ryöstön, heimojen hedelmällisyysmusiikkia ja terrori-iskun Vapauden patsaan räjäyttämiseen.
Näyttelijäkaartiin kuuluvat Barbra Streisand, David Selby, Paul Benedict, George S. Irving, Conrad Bain, Isabel Sanford, Lois Smith ja Stockard Channing.
Elokuvakriitikot olivat vaikuttuneita Streisandin esityksestä, mutta heidän mielestään elokuva itse oli hämmentävä ja sotkuinen.
Lajos Bartók
Lajos Bartók (1851−1902 ) oli unkarilainen kirjailija, toimittaja ja poliitikko. Hän kuvailee lyyrillisissä runoissaan rakkautta, Pohjois-Unkarin luontoa, isänmaata. Runokokoelmia ilmestyi useita, joista yksi, Karpáti emlékek, on käännetty saksaksi. Huomattavammissa näytelmissään hän käsittelee historiallisia aiheita: Kendi Margit (1884), Thurán Anna (1888, myös saksaksi), Erzsébet királyné (1892). Bartók osallistui myös politiikkaan osaksi poliittisten pilalehtien toimittajana, osaksi valtiopäivämiehenä.
Tottisalmen perillinen (elokuva)
Tottisalmen perillinen on Orvo Saarikiven ohjaama vuonna 1940 valmistunut elokuva, joka perustuu Anni Swanin kirjoittamaan menestyksekkääseen lähinnä pojille suunnattuun seikkailukirjaan Tottisalmen perillinen (1914). Elokuvan teemana on hyvyys ja pahuus, köyhyys ja rikkaus, joita kuvaavat sen päähahmot, hyvä renki Yrjö (Raino Hämäläinen) ja paha aatelispoika Klaus (Kalevi Koski).
Mtskhetan piirikunta
Mtskhetan piirikunta on piirikunta Mtskheta-Mtianetin hallintoalueella Georgiassa. Piirikunnassa on noin 47 711 asukasta (vuonna 2014) ja sen pinta-ala on 806 neliökilometriä. Sen keskuksena toimii Mtskhetan kaupunki, jossa asuu yli 7 940 henkeä.
Tottisalmen perillinen (elokuva)
Arviot
Aikalaisarviot jäivät sodan vuoksi vähäisiksi ja hyvin maltillisiksi, kuten Kansan Lehden kriitikon arvio, jossa hän pitää tulosta ”varsin hyvänä nuorisoelokuvana” ja arvioi nuorten näyttelevän ”vapautuneesti ja harvinaisen suurella antaumuksella ja välittömyydellä”.
Kaarlo Tetri
Kaarlo Tetri (29. maaliskuuta 1914 Yläsommee, Viipurin maalaiskunta – 27. lokakuuta 2001 Kauniainen) oli suomalainen juristi ja virkamies, joka toimi Valtiollisen poliisin (Valpo) päällikkönä kahden kuukauden ajan maalis–toukokuussa 1946.
Tottisalmen perillinen (elokuva)
Arviot
Myöhemmin televisioesitysten aikana kriitikkojen kokemus oli varsin toisenlainen. Leo Nordberg (Katso) piti vuonna 1975 elokuvaa ”muinaisjäännöksenä ajalta, jolloin musta oli mustaa ja valkoinen valkoista”. Arto Pajukallion mukaan elokuvasta tuli luokkaristiriitoja käsittelevä jäykkä ja kärjistynyt melodraama. , jossa katsojan ymmärrystä aliarvioidaan niin voimakkaalla alleviivauksella, että kerrontaa voi pitää lähinnä tahattoman koomisena. Kriitikko pohtiikin jaksaako nykypäivän katsoja seurata ”kiusaannuttavaa – – kasvukuvausta”.
Kaarlo Tetri
Tetri kirjoitti ylioppilaaksi Viipurin suomalaisesta kaksoislyseosta 1933 ja suoritti ylemmän oikeustutkinnon 1941 sekä kauppatieteiden kandidaatin tutkinnon 1945. Hän sai varatuomarin arvon 1944. Hän osallistui talvisotaan sissipataljoona 2:n riveissä ja oli sotilasarvoltaan vänrikki. Tetri työskenteli vuodesta 1934 Valtion rautateillä, muun muassa VR:n liikevirkamiesyhdistyksen sihteerinä ja johtokunnan jäsenenä. Vuosina 1943–1944 hän oli Rautatievirkamiesliiton sihteerinä ja 1943–1945 Rautatieliikenne-lehden päätoimittajana. Sodan jälkeen hän oli 1944–1945 sisäministeriön siirtoväenosaston omaisuudenhoitotoimiston johtajana ja 1945–1946 kauppa- ja teollisuusministeriön kotimaankauppatoimiston päällikkönä.
Tetri nimitettiin 21. maaliskuuta 1946 Valtiollisen poliisin päälliköksi. Edellinen vakinainen viranhoitaja Otto Brusiin oli eronnut edellisen vuoden joulukuussa lyhyeksi jääneen kauden jälkeen ja virkaa oli sen jälkeen hoitanut apulaispäällikkö Jorma Kymentaka. Valpo oli tuolloin siirtynyt kommunistien haltuun, mutta Tetri ei kuulunut heihin. Vappuna 1946 Helsingissä tapahtuneiden vähäisten poliittisten levottomuuksien jälkipuinnin yhteydessä Tetri kuitenkin ehdotti Valpon toimivaltuuksien huomattavaa laajentamista muun muassa virkanimitysten kontrollointiin, sensuurin tiukentamista sekä Valpon arvostelun ja välirauhansopimuksen vastaisten tekojen kriminalisointia. Suomen hallitus ei halunnut toteuttaa ehdotuksia, joten Tetri erosi jo 29. toukokuuta ja jäi siten virastonsa lyhytaikaisimmaksi johtajaksi.
Valpon johdosta erottuaan Tetri toimi valtion eri liikelaitosten lakimiehenä. Vuosina 1952–1958 hän oli Suomen Wienin-pääkonsulinviraston sihteerinä ja suoritti 1955 Wienin yliopistossa kansainvälisten suhteiden diplomitutkinnon. Palattuaan Suomeen hän oli 1958–1962 valtiovarainministeriön esittelijänä, 1962–1968 sisäministeriön nuorempana hallitussihteerinä, 1968–1970 YK:n yleiskokouksen Suomen valtuuskunnan jäsenenä ja viimeksi 1971–1977 sisäministeriön hallitusneuvoksena. Tetri kuului vuosikymmenten ajan presidentti Urho Kekkosen luotettuun lähipiiriin.
Mtskhetan piirikunta
Piirikunta sijaitsee hallintoalueensa eteläosassa aivan Georgian pääkaupungin Tbilisin pohjoispuolella. Mtkvari-joki kulkee piirikunnan läpi ja Aragvi-joki yhtyy siihen Mtskhetan kaupungissa. Myös Tbilisin ja Georgian länsiosan välinen päätie ja -rata kulkevat piirikunnan kautta.
Mervi Multamäki
Mervi Multamäki (ent. Hiltunen) (s. 1963) on suomalainen laulaja ja ääninäyttelijä. Hänet tunnetaan ennen kaikkea suomenkielisistä päärooleistaan Disneyn animaatioelokuvissa Kaunotar ja hirviö, Prinsessa Ruusunen ja Liisa Ihmemaassa.
Hän kirjoitti ylioppilaaksi Kuopion musiikkilukiosta 1983. Hän on valmistunut maisteriksi Sibelius-Akatemiasta vuonna 2008. Hän on How Many Sisters -lauluyhtyeen perustajajäsen yhdessä Anna-Mari Kähärän ja  Kirsi Rissasen kanssa. Sittemmin Pirjo Aittomäki korvasi Rissasen yhtyeessä. How Many Sisters on esiintynyt mm. Kirmo Lintisen ja  UMO Jazz Orchestran kanssa.
Multamäki on osallistunut laulajana myös Karl Jenkinsin Adiemus-projektiin ja esiintynyt sen myötä ympäri maailmaa. Hän on toiminut taustalaulajana lukuisilla levyillä. Hän on levyttänyt myös soololaulajana, mm. joululauluja ja kristillistä musiikkia.
Fallkulla
thumb|Fallkullan asuintaloja nähtynä etelästä Fallkullanpellon ja Ojanvarsipuiston yli. thumb|Fallkullan kotieläintila. Fallkulla on Helsingin Malmin kaupunginosassa, Malmin lentokentän osa-alueella sijaitseva kerrostalovaltainen asuntoalue Tapanilan ja Puistolan välissä, lähellä Malmin lentoaseman etelä-pohjoissuuntaisen kiitotien pohjoispäätä. Sen rakennustyöt saatiin valmiiksi vuonna 2005. Fallkullan asuntoalueen eteläpuolella on Fallkullan kotieläintila, jossa lapset ja nuoret voivat osallistua kotieläinten hoitoon sekä piha- ja puutarhatöihin. Se toimii Fallkullan kartanoksi kutsutun entisen maatilan alueella. Kartanon mansardikattoinen, huvilamainen päärakennus vuodelta 1907 on Gustaf Strengellin suunnittelema.
Alueen luoteisosan niin sanottuun Fallkullan kiilaan, pääradan ja Suurmetsäntien kulmaan, rakennetaan 2020-luvun alkupuolella asuintaloja vielä noin 1 300 asukkaalle.
Anna Klein (SS-vartija)
Anna Friederike Mathilde Klein os. Plaubel (4. maaliskuuta 1900 – ?) oli natsi-Saksan keskitysleireillä toiminut naisavustaja.
Sodan jälkeen Hampurissa käydyssä Ravensbrückin naisvartijoiden sotarikosoikeudenkäynnissä 2.–12. heinäkuuta 1948 Kleiniä syytettiin liittoutuneiden kansallisuuksiin kuuluneiden vankien huonosta kohtelusta ja osallistumisesta kaasukammioissa murhattavien vankien valitsemiseen. Syytettyjä oli kuusi, ja Klein vapautettiin heistä ainoana riittävien todisteiden puuttuessa.
Abraham Nordenheim
Abraham Joachim Nordenheim (vuoteen 1833 Molander; 6. maaliskuuta 1771 Kesälahti – 22. helmikuuta 1847 Helsinki) oli suomalainen sotilas ja Mikkelin läänin ensimmäinen maaherra vuosina 1831–1837.
Abraham Molander syntyi Molanderin sukuun. Hänen vanhempansa olivat Kesälahden kirkkoherra Clas Johan Molander ja Maria Vadsten. Piispa Johan Molander oli hänen veljensä.
Molander aloitti upseerinuransa Karjalan jääkäreiden vänrikkinä vuonna 1788. Hän osallistui Kustaa III:n sotaan ja yleni aliluutnantiksi 1789. Vuodesta 1797 hän palveli luutnanttina Haapaniemen sotakoulussa. Hän sai vuonna 1802 kapteenin ja Suomen sodan jälkeen vuonna 1810 majurin arvon, mutta erosi sitten Ruotsin armeijasta. Vuonna 1821 Molander nimitettiin Suomen päämaanmittauskonttorin ylijohtajaksi. Hän oli myös kruunun edustaja Suomen palovakuutuskonttorissa sekä vuodesta 1822 Suomen koskenperkaus- ja kanavatöiden johtokunnan jäsen. Vuonna 1828 Molander nimitettiin Kymenkartanon läänin virkaa tekeväksi varamaaherraksi ja vuonna 1830 vakinaiseksi maaherraksi. Seuraavana vuonna hän siirtyi Kymenkartanon läänin tilalle perustetun Mikkelin läänin maaherraksi, missä tehtävässä hän jatkoi tammikuuhun 1837 saakka.
Molander aateloitiin vuonna 1833 nimellä Nordenheim ja hänen sukunsa merkittiin seuraavana vuonna Suomen ritarihuoneelle aatelisena sukuna numero 195. Nordenheimin puolisona oli vuodesta 1804 Maria Wallenius, kruununvouti Gabriel Walleniuksen tytär. Heidän lapsiaan olivat senaattorit Clas Gabriel ja Mauritz Wilhelm Nordenheim. Nordenheimin aatelissuku sammui mieslinjalta Clas Gabrielin kuoltua pojattomana vuonna 1875. Senaattori Clas Herman Molander oli Nordenheimin veljenpoika ja senaattori Erik Wallensköld hänen lankonsa.
Intian ja Pakistanin suhteet
thumb|300px| Intian ja Pakistanin suhteet ovat yleensä olleet jännittyneet historiallisista ja poliittisista syistä. Välillä Intia ja Pakistan ovat yrittäneet liennyttää välejään, välillä on ollut sotia ja pienempiä yhteenottoja. Perimmäinen syy maiden väliseen konfliktiin lienee erilaisissa uskonnoissa ja näitä hyödyntävässä politiikassa.
Anni Harjunpää
Anni Harjunpää (s. 20. huhtikuuta 1996 Vammala) on suomalainen kauneuskilpailija ja malli. Hän voitti Miss Suomi -kilpailun vuonna 2019. Hänen perintöprinsessoikseen valittiin Jutta Kyllönen ja Riikka Uusitalo.
Intian ja Pakistanin suhteet
Kun Brittiläinen Intia itsenäistyi, se jakautui muslimienemmistöiseen Pakistaniin ja hinduenemmistöiseen Intiaan. Vuosina 1947–1948 käytiin ensimmäinen Intian–Pakistanin sota. Tällöin muslimit ja hindut karkottivat eriuskoisia toistensa alueilta ja tappoivat ihmisiä suurin määrin. Kashmirista syntyi kiistaa, kun Pakistanin ja Intian itsenäistyessä muslimienemmistöisen Kashmirin maharaja, joka oli itse hindu, päätti että alue liittyy Intiaan.
Anni Harjunpää
Alun perin Harjunpään missivuoden piti kestää vain reilun puoli vuotta. Miss Suomi 2020 -kisat oli tarkoitus pitää keväällä, mutta koronapandemian takia kisat siirrettiin syksylle.
Intian ja Pakistanin suhteet
Maiden välillä puhkesi toinen sota vuonna 1965, kun Pakistan pyrki valtaamaan Kashmirin. Kun Itä-Pakistan vuonna 1971 itsenäistyi Bangladeshiksi, syttyi kolmas sota,. Vuonna 1999 käytiin Kargilin alueella pieni rajasota. 2000- ja 2010-luvulla maiden välillä on ollut pieniä välikohtauksia, kun Pakistanista on tullut terroristeja Intian alueelle.
Anni Harjunpää
Harjunpää edusti Suomea Miss Universum -kilpailussa Atlantassa joulukuussa 2019. Hän ei sijoittunut 20 parhaan joukkoon.
Intian ja Pakistanin suhteet
Intian ja Pakistanin välit kylmenivät vuoden 2006 ja vuoden 2008 Mumbain terrori-iskujen takia. Kashmirin alueen kapinointi vuonna 2016 lisäsi maiden välistä jännitettä. Kun islamistit tekivät vuonna 2019 terrori-iskun Kashmirissa, maiden välille puhkesi lyhyt aseellinen yhteenotto.
Anni Harjunpää
Harjunpää on 179 senttimetriä pitkä. Hän on asunut lapsuutensa Pirkanmaalla sijaitsevassa Vammalassa, josta tuli kuntaliitoksien myötä vuonna 2009 osa Sastamalaa. Hän on valmistunut ylioppilaaksi Vammalan lukiosta 2015. Vuonna 2020 Harjunpää kertoi asuvansa Helsingissä.
Puoliliukuva runko
Puoliliukuva runko eli puoliplaanari on aluksen runkotyyppi, joka on tarkoitettu uppoamanopeutta suuremmille nopeuksille olematta kuitenkaan tyypiltään varsinaisesti liukuva eli plaanaava. Käyttökelpoinen maksiminopeus on riippuvainen rungon pituudesta. Varsinaisissa liukunopeuksissa on puoliliukuvan ominaisuudet yleenä huonot ja alus nousee liian pintaan muuttuen epävakaaksi.
Yhdysvaltain rotumellakat
pienoiskuva|Washingtonin kaupungissa oli mustien mielenosoituksia ja mellakoita, kun [[Martin Luther King, Jr.|Martin Luther King murhattiin 1968.]] Yhdysvaltain rotumellakat ovat yleisnimitys mellakoille, joissa enimmäkseen afroamerikkalaiset eli mustat mellakoivat kohdistaen vihansa poliisiväkivaltaan ja rasismiin.
Anni Harjunpää
Harjunpää osallistui kesällä 2020 Farmi Suomi -sarjan kuvauksiin. Ohjelma esitettiin Nelosella keväällä 2021.
Yhdysvaltain rotumellakat
Monen mellakaksi yltyneen mielenosoituksen syy on ollut valkoisen poliisin liiallinen ja perusteeton väkivalta mustia kohtaan. Mellakan syynä voi olla myös valkoisten poliisien osoittama halveksunta mustia kohtaan, tai muiden valkoisten, kuin poliisien, mustiin kohdistama väkivalta.
Puoliliukuva runko
Runkotyypin etuihin kuuluu olematon tai lähes olematon liukukynnys, mistä johtuen nopeus on valittavissa vapaasti kulloistenkin olosuhteiden mukaan. Puoliliukuva runko toimii liukuvaa runkotyyppiä paremmin myös hitailla uppoamanopeuksilla kuljettaessa. Puoliliukuvalla rungolla saavutetaan usein maltillinen polttoaineen kulutus, säilyttäen silti kohtuullinen kulkunopeus. Haittapuolena runkotyypillä on taipumus rullaamiseen (allokon aiheuttamaan heiluriliikkeeseen), myös polttoainetalous on kiistanalainen kysymys, sillä hyvin suunniteltu liukuva runko voi päästä samaan polttoaineen kulutukseen meripeninkulmaa kohden, johtuen suuremmasta nopeudesta, vaikkakin tuntikulutus olisi selkeästi suurempi.
Yhdysvaltain rotumellakat
Mellakoiden perimmäisenä syynä on pidetty valkoisten mustiin kohdistavaa syrjintää ja siitä johtuvia mustien huonoja oloja. Mustat kokevat poliisin epäoikeudenmukaiseksi. Yhdysvaltain poliisi käyttää herkästi voimaa. Nuoria mustia miehiä on paljon työttöminä. Mustien köyhyys ei yksinään selitä mellakoita.
Vuosina 1963–1968 Yhdysvalloissa oli monilla paikkakunnilla mustien mellakointia.
Rotuerottelun purkaminen
Orjuus poistettiin Yhdysvalloissa 1800-luvulla, mutta tummaihoisten ihmisten syrjintä jäi lakienkin tasolla voimaan. Lakien mukaan mustat olivat tasa-arvoisia, mutta heidät pyrittiin erottelemaan valkoisista. Valkoiset syrjivät mustia työnhaussa, joten mustat syrjäytyivät valkoisia useammin.
1950-luvulla osa Yhdysvaltain hallintoa ja mustat kansalaisoikeusaktivistit alkoivat vaatia rotuerottelun purkamista. Korkeimman oikeuden liberaali puheenjohtaja Earl Warren ja musta kansalaisoikeusaktivisti Martin Luther King ajoivat etnisten ryhmien välistä tasa-arvoa. Valkoiset vastustivat väkivalloinkin vuoden 1954 koulu-uudistusta, joka salli mustille koulunkäynnin ja yhteiset koulukuljetukset valkoisten kanssa. Vuoden 1957 kansalaisoikeuslaki johti asteittaiseen rotuerottelun purkamiseen. Silti etelän valkoinen väestö vastusti muun muassa äänioikeuden laillistamista mustille, käyttäen myös väkivaltaa. Väkivaltaisin oli valkoisten ylivaltaan pyrkivä Ku Klux Klan -järjestö, joka murhasi ja pahoinpiteli mustan kansalaisoikeusliikkeen johtohahmoja.
Mellakoiden syyt
Osasyitä mellakoinnille ovat köyhyys, jengiytyminen, kansalaisoikeusliike ja radikalismi, mutta ne eivät yksistään selitä mellakoita.
Mellakoiden välitön laukaisija on ollut Yhdysvaltain poliisin käyttämä todellinen tai kuviteltu liika väkivalta. Yhdysvaltain poliisi on Suomen poliisia kovakouraisempi ja väkivaltaisempi. Tämä johtuu osin siitä, että Yhdysvalloissa on yleinen, laaja oikeus omistaa aseita. Niinpä poliisi käyttää kovempia otteita. Monesti poliisin väkivaltatilanteista lähtee mustien keskuudessa huhuja liikkeelle.
Monet mellakoista ovat olleet kuumalla säällä heinä-elokuussa.
Kun etelän mustia muutti 1900-luvun alku- ja keskivaiheilla pohjoisen suurkaupunkeihin, jotkut niiden kaupunginosista slummiutuivat. Sosiaaliset ongelmat, kuten rikollisuus, työttömyys ja köyhyys olivat asuinalueilla yleisiä. Köyhyys ei yksinään selitä mellakoita, vaan pikemminkin tyytymättömyys oloihin ja tapahtumiin.
Toisaalta monet muutkin kansalaisoikeusliikkeet nostivat päätään juuri 1960-luvulla ja kansalaisaktivismi oli Yhdysvalloissa voimakasta.
Mellakat 1900-luvun alussa
Yhdysvalloissa oli pitkin 1900-lukua silloin tällöin mellakoiksi yltyneitä mielenosoituksia, muun muassa Atlantassa vuonna 1906, Chicagossa 1919, Tulsassa 1921, New Yorkin Harlemissa 1935 ja 1943 sekä Detroitissa 1943.
Birmingham 1963
Birminghamissa tapahtui useita pommi-iskuja 11. toukokuuta 1963, joiden kohteena oli useita afroamerikkalaisia kansalaisoikeusliikkeiden johtajia. Pommien seurauksena afroamerikkalaiset kansalaisoikeusaktivistit järjestivät Birminghamissa, Alabamassa ja läheisissä kaupungeissa satoja mielenosoituksia.
Alussa rauhanomaiset mielenosoitukset muuttuivat väkivaltaisiksi ja mielenosoittajat polttivat rakennuksia Birminghamissa. Mielenosoittajat uskoivat poliisin olleen osallisia pommeihin, joka pahensi tilannetta entisestään. Poliisi yritti hajottaa mellakat muun muasssa kyynelkaasulla, vesitykillä ja tuliaseilla. Lopettaakseen väkivallan presidentti John F. Kennedy lupasi kansalaisoikeudet etelän afroamerikkalaisille. Vuoden 1964 rotuerottelu päättyi lain mukaan, mutta todellisuudessa afroamerikkalaisten asema säilyi etelässä yhä huonona.
Rochester ja Harlem 1964
Afroamerikkalaiset kokoontuivat pojan hautajaisiin. Poliisijohtaja yritti rauhoittaa heitä lupaamalla, että ampuminen tutkittaisiin. Mustat vastasivat heittelemällä pulloja ja kiviä. Poliisi yritti hajottaa väkijoukon pampuilla ja ampumalla jatkuvasti ilmaan. Seuraavina päivinä mellakointi jatkui verisenä. Poliisi ampui kovilla. 22. kesäkuuta 1000 mellakoijaa otti yhteen poliisin kanssa. Mellakoijien määrä kasvoi 4 000:ksi. Yksi mellakoija kuoli, 118 haavoittui ja poliisi pidätti 465.
Muutamaa viikkoa poliisiväkivaltaa myöhemmin Rochesterissa syntyi kesken katujuhlien väkivaltainen mellakka. Levisi huhuja, että poliisikoira olisi purrut lasta ja että poliisi olisi lyönyt raskaana olevaa naista. Ns ”hyvät pojat” heittelivät kiviä ikkunoista sisään. Myöhemmin mellakkaan tuli varttuneempia. Pidätetyistä mellakoijista suurin osa oli 20–40-vuotiaita työssä käyviä ihmisiä ilman merkintää poliisin kirjoissa, ja heistä 15% oli valkoihoisia.
Wattsin mellakka Los Angelesissa 1965
thumb|Vuoden 1965 Wattsin mellakoiden aikana mustat mellakoijat polttivat valkoisten omistamia rakennuksia. Yhdysvalloissa oli monia rasisminvastaisia mielenosoituksia ja mellakoita 1965–1968. Ensimmäinen 1960-luvun lopun suurista mellakoista oli vuonna 1965 Wattsin kaupunginosassa, Los Angelesissa Kaliforniassa. Watsissa afroamerikkalaisten keskimääräinen taloudellinen asema oli parempi kuin monien muiden Yhdysvaltain suurkaupunkien slummeissa. Watts oli väljästi rakennettu viihtyisä alue, ja Los Angelesin 650 000 hengen suuruisella mustalla väestöllä oli korkeampi tulotaso ja työllisyysaste sekä alempi rikollisuusaste kuin muualla mustien asuttamalla suurkaupungin alueella. Kaupungin asukkaista 17 % oli mustia, heitä oli suunnilleen yhtä suuri osuus kaupunginvaltuustossa. Afroamerikkalaisia oli paljon myös poliisin joukossa.
11. elokuuta 1965 moottoripyörällä ajanut poliisi pysäytti nuoren mustan miesajajan, joka vaikutti ajotapansa perusteella juopuneelta. Pidätys näytti alussa sujuvan asiallisesti. Paikalle saapui pian mustan miesajajan äiti. Syntyi kamppailu ja poliisi pidätti miehen, mistä parisataapäinen väkijoukko raivostui. Poliisi lähti paikalta ja odotti väkijoukon hajaantuvan. Vihaisista teineistä ja nuorista miehistä koostuva väkijoukko kasvoi kuitenkin tuhathenkiseksi.
Pidätyspaikalle saapui lisää poliiseja ja myös musta väkijoukko, joka haukkui poliiseja. Yksi musta sylki poliisin päälle ja poliisi pidätti hänet. Nopeasti levisi huhu, jonka mukaan poliisit olisivat pahoinpidelleet raskaana ollutta naista. Mustat kostivat väitetyn pahoinpitelyn pysäyttämällä tapaamansa valkoisten ajajien autot, ja pieksämällä ajajat. Poliiseja saapui lisää paikalle. Seuraavana päivänä mustat alkoivat ryöstellä kauppoja, ja sivusta katselijat toistelivat suositun rhythm & blues -levyjuontaja Nathaniel ”Magnificent” Montaguen kertosäettä ”Burn baby burn”, ”polta baby polta”. Mellakoijat pysäyttivät palokunnan. He hyökkäsivät myös mustien omistamiin kauppoihin. Poliisi ja mellakoiden johtohahmot yrittivät yhdessä pysäyttää mellakan, mutta turhaan. Kansalliskaartin sotilaat saapuivat 3. mellakkapäivänä 13. elokuuta. Myös Martin Luther King saapui paikalle ja halusi pysäyttää mellakan, mutta musta väkijoukko heitteli häntäkin erilaisilla esineillä.
34 ihmistä kuoli viiden päivän mellakoissa, tuhat haavoittui. Poliisi pidätti yli 3000 mellakoijaa. Mellakoijia oli reilut 30 000 ja 70 000 ihmistä oli tukemassa heitä passiivisesti. Mellakoijat ryöstivät, vaurioittivat tai tuhosivat ainakin 977 rakennusta. Poliisin avuksi tuli 4 000 kansalliskaartin sotilasta.
Vuoden 1967 mellakat
Vuonna 1967 valkoiset rikkoivat mustien ikkunoita, sytyttivät koteja tuleen ja pahoinpitelivät heitä. Kesän 1967 aikana oli 164 mellakkaa, joiden yhteydessä kuoli 83 ihmistä.
23. heinäkuuta 1967 valkoinen poliisi sulki Detroitissa laittoman baarin ja pidätti kaikki juhlijat varhaisina sunnuntaiaamun pikkutunneilla. Pettyneet mustat alkoivat ryöstellä 12. kadulla. Alivoimainen poliisi uskoi aluksi ryöstelyn pysähtyvän itsestään. Riemuitseva väkijoukko ryntäili ryöstelemään, paikalla oli karnevaalia muistuttava tunnelma. Seuraavana iltana joku sytytti tulipalon, eikä väkijoukko päästänyt palokuntaa paikalle. Mellakointi laajeni myös muihin kaupunginosiin.
Sala-ampumista esiintyi. Syntyi yksi Yhdysvaltain historian pahimmista mellakoista. Myös merkittävä määrä valkoisia osallistui mellakkaan.
Kansalliskaarti ja armeija kutsuttiin pysäyttämään levottomuuksia. Kymmeniä kuoli. Mellakoijat ryöstivät yli 2 500 kauppaa.
Harlem 1968
Vuonna 1968 mustat ja vasemmistolainen Students for a Democratic Society -liike marssivat yhdessä, koska he vastustivat uuden voimistelulaitoksen rakentamista Harlemin asuinalueelle. Poliisit löivät heitä pampulla. Poliisiväkivallasta seurasi Harlemissa mellakoita, jotka levisivät nopeasti moniin suuriin pohjoisen ja etelän kaupunkeihin. Mustien keskuuteen syntyi väkivaltainen vastarintaliike Black Power.
Martin Luther King, Jr:n murhasta johtuneet mellakat 1968
Martin Luther King, Jr. murhattiin 4. huhtikuuta 1968 Tennesseen Memphisissä, josta seurasi valtava aalto mielenosoituksia, jotka yltyivät mellakoiksi. King oli itse vastustanut aina väkivaltaa ja pyrkinyt myös hillitsemään väkivaltaa afroamerikkalaisten keskuudessa. Salamurha aiheutti levottomuuksia ainakin 125 kaupungissa, muun muassa Chicagossa, Baltimoressa ja pääkaupunki Washingtonissa.
Chicagossa afroamerikkalaiset ryöstivät pääosin valkoisten omistamia kauppoja ja sytyttivät polttopulloilla rakennuksia tuleen. Chicagon rähinöinnin kukistaminen vei 34 mustan ja 5 valkoisen hengen. Mellakointia torjumaan saapui 10 500 poliisia ja 6 700 Illinoisin kansalliskaartin sotilasta. Saapuneita poliiseja sala-ammuttiin, mutta heitä ei kuollut. Nuorille asetettiin ulkonaliikkumiskielto ja aseiden myynti kiellettiin. Poliisi ja kansalliskaarti sai luvan käyttää kyynelkaasua ja ampua kuoliaaksi polttopulloa heittelevät mellakoijat, sekä vammauttaa ryöstäjiä. Myös Baltimoressa oli suuri mellakka, jossa ryöstettiin tai poltettiin tuhat kauppaa. Kuusi kuoli, 700 haavoittui. Kansalliskaarti ja armeija toimivat. Poliisi pidätti 5 800 ihmistä. Washington DC:ssä rauhanomainen mielenosoitus muuttui nopeasti suureksi rähinäksi.
Kingin murhan aiheuttamat mellakat hiipuivat melko nopeasti. Osasyynä tähän oli se, että Kingin tavoite rotuerottelun poistosta oli pitkälti toteutunut. Silti mustien sosioekonominen asema ei parantunut.
Los Angelesin mellakat 1992
Maaliskuussa 1991 ehdonalaista suorittanut Rodney King pakeni poliisia juovuksissa autollaan, mutta pysähtyi kun huomasi paon mahdottomaksi. Pidätyksessä valkoiset poliisit raahasivat mustan Kingin ulos autosta, ja hakkasivat tämän pampuilla lähes hengiltä. Tapahtuma tallentui videolle, joka esitettiin televisiossa. Poliisit haastettiin oikeuteen, mutta tuomioistuin vapautti heidät. Mustat osoittivat mieltään. Mielenosoitukseen saapui mellakoivaa mustaa väkeä. Mellakoijat polttivat autoja ja rakennuksia, sekä ryöstelivät. Aseistettujen mustien ryöstelijöiden ja itseään puolustavien korealaistaustaisten yhdysvaltalaisten välillä oli ammuskelua. Poliisi lähetti paikalle vahvistuksia. Kansalliskaarti ei saanut ajoissa aseita ja ammuksia ja viipyi sen takia ainakin vuorokauden. Armeija, kansalliskaarti ja liittovaltion poliisi saivat tilanteen hallintaansa vasta 3.–4. päivänä. 54 kuoli, yli 2 000 haavoittui.
2010-luvun mellakat
Vuosina 2014–2015 afroamerikkalaiset osoittivat mieltään ja mellakoivat vastalauseena sille, että poliisi tappoi aseettomia tummaihoisia. Mellakoita oli Fergusonissa, Baltimoressa ja New Yorkissa.
Keväällä 2015 poliisi paiskasi Baltimoressa pidättämänsä mustan Freddie Grayn poliisiauton takaosaan sillä seurauksella, että pidätetty sai niin vaikeat vammat, että vajosi koomaan ja kuoli. Hänen kuolemastaan ja hautajaisistaan alkaneet mellakat levisivät Philadelphiaan. Baltimoressa yli kymmenen poliisia loukkaantui. Kansalliskaarti kutsuttiin apuun pysäyttämään levottomuudet.
2020-luvun mellakat
Poliisi pidätti mustan George Floydin toukokuussa 2020 Minneapolisissa. Hän oli toiminut ravintolan turvamiehenä, mutta jäänyt työttömäksi koronaviruspandemian takia. Floyd yritti maksaa väärennetyllä 20 dollarin setelillä. Mies päätyi jollakin tavoin poliisiauton viereen käsirautoihin. Poliisi Derek Chauvin painoi miestä jalallaan kahdeksan minuuttia niin, että tämä menetti tajuntansa. Kun mies vietiin sairaalaan, hän oli kuollut. Poliisi väitti miehen vastustaneen pidätystä ja olleen päihtynyt sekä alkaneen voida huonosti käsiraudoissa. Videoilla ei näy merkkejä että Floyd olisi vastustanut poliisia. Viranomaiset sanoivat alussa kuoleman johtuneen lääketieteellisestä virheestä. Mustat aloittivat rauhallisen mielenosoituksen. Se muuttui väkivaltaiseksi, kun poliisi yritti hajottaa protestia kyynelkaasun avulla. Protestoijat särkivät liikkeiden ikkunoita, polttivat ja ryöstelivät liikkeitä. He heittelivät kivillä ja pulloilla poliisia. Mellakoijat polttivat poliisiaseman. Kansalliskaarti kutsuttiin apuun rauhoittamaan mellakkaa . Poliisipäällikkö erotti Floydin kuoleman aiheuttaneet neljä poliisia. TFBI alkoi tutkia tapaukseen osallistuneen neljän poliisin tekoja. Chauvin pidätettiin epäiltynä kuolemantuottamuksesta. Tämäkään ei pysäyttänyt mellakoijia. Protestit jatkuivat ja laajenivat moniin Yhdysvaltain kaupunkeihin, monesti mellakoina. Presidentti Trump käski armeijan Minneapolisiin.
Asutustila
thumb|right|300px|Karjalaisen Alpo Rautian perhe työssä "kylmällä" tilallaan.
Asutustila on Suomen valtion harjoittaman asutustoiminnan yhteydessä asutuslakien nojalla muodostettujen tilojen yhteisnimitys. Eri aikoina voimassa olleet asutuslait erosivat sisällöltään toisistaan. Lex Kallion mukaan asutustila oli joko viljelystila tai asuntotila. Asuntotilan pääasiallinen tarkoitus oli olla omistajan ja hänen perheensä asunnon sijoituspaikkana. Koska tilat perustettiin yhteiskunnan tuella, niiden hallintaan liittyi rajoittavia ehtoja. Esimerkiksi sama henkilö sai omistaa vain yhden asutustilan, ellei hän saanut asutuslautakunnan suostumusta useamman hallintaan. Toisaalta jos viljelystila myytiin muulle kuin tilattomalle, oli valtiolla ja kunnalla tilaan etuosto-oikeus. Tila pysyi asutustilana 20 vuotta. Asutustiloja muodostettiin jo ennen toista maailmansotaa, mutta suurin merkitys niillä oli sotien rintamamiesten ja siirtoväen sijoittamisessa.
Erityyppisiä asutustiloja ennen toista maailmansotaa olivat
Asutuslain (332/1936) mukaan muodostettiin viljelystiloja ja asuntotiloja sekä hankittiin lisämaata. Maanhankintalain (396/1945) mukaan muodostettiin viljelys-, asuntoviljelys-, kalastus- ja asuntotiloja, asuntotontteja, korvausmetsiä, yhteismetsiä ja laidunalueita sekä hankittiin lisäaluetta ja kylän yhteiseen veteen lisäosuutta. Samoja nimityksiä käytti maankäyttölaki (353/1958), mutta siten ettei asuntotonttia pidetä asutustilana.
Vuonna 1945 säädetyn maanhankintalain perusteella perustettiin Suomeen yli 100 000 asutustilaa. Osaan asutustiloista tuli kuulumaan ennestään viljelyksessä ollutta maata, jolloin asutustilalla saattoi olla jo sitä perustettaessa pieni ala viljeltävää peltoa. Työläämpi vaihtoehto oli edessä niillä asutustilallisilla, joiden asuttavaksi tuli nk. kylmä tila. Näitä tiloja oli noin 16 000, ja niillä metsä jouduttiin ensin raivaamaan ennen rakennusten pystyttämistä ja peltojen perustamista.
Muodostettuja tiloja oli kuutta eri tyyppiä: viljelystiloja (peltoa 6–15 hehtaaria) muodostettiin noin 30 000 kappaletta, asuntoviljelystiloja (peltoa 2–6 hehtaaria) muodostettiin noin 15 000 kappaletta, asuntotiloja ja tontteja (niin sanotut rintamamiestalot) noin 56 000 kappaletta, kalastustiloja noin 700 kappaletta, lisämaita noin 33 000 kappaletta sekä yhteismetsiä ja yhteislaitumia noin 1 000.
Poliittista merkitystä asutustilallisuudella oli muun muassa Suomen Pientalonpoikien Puolueen ja sen seuraajan Suomen Maaseudun Puolueen synnyssä ja kehityksessä.
Catherine Hardwicke
Helen Catherine Hardwicke (s. 21. lokakuuta 1955) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja, -lavastaja ja -käsikirjoittaja. Hänen tunnetuimpia ohjauksiaan ovat elokuvat Kolmetoista, Lords of Dogtown ja Twilight – Houkutus. Ensi-iltaviikonloppunaan Twilight – Houkutus tuotti yli 70,55 miljoonaa dollaria, mikä on suurin naisohjaajan ensi-iltaviikonloppuna saavuttama summa.
Ura
Catherine Hardwicke aloitti uransa arkkitehtina. Suurimman osan 1990-luvusta hän työskenteli elokuvalavastajana ja oli mukana tekemässä muun muassa elokuvia Tombstone (1993), Tank Girl (1995), Vaarojen laakso (1996), Legendaariset Newtonin pojat (1998) ja Kolme kuningasta (1999). Vuonna 2000 hän oli lavastajana elokuvassa Vanilla Sky (2001).
Ohjaajana
Hardwicken ensimmäinen ohjaustyö oli Kolmetoista vuodelta 2003. Hardwicke teki käsikirjoituksen yhdessä silloin 14-vuotiaan näyttelijä Nikki Reedin kanssa. Käsikirjoitus pohjautui osittain Reedin nuoruudenkokemuksiin. Käsikirjoitus tehtiin vain kuudessa päivässä. Muun muassa Evan Rachel Wood ja Holly Hunter näyttelivät elokuvassa yhdessä Reedin kanssa. Seuraavaksi Hardwicke ohjasi elokuvan Lords of Dogtown (2005), kertomuksen rullalautailukulttuurin alusta. Elokuvan käsikirjoituksen teki rullalautailija Stacy Peralta, minkä lisäksi hän näytteli yhtä elokuvan päärooleista. Myös Nikki Reed esiintyy Lords of Dogtownissa.
Vuonna 2006 Hardwicke ohjasi raamatullisen elokuvan Matkalla Beetlehemiin, joka kertoo Neitsyt Mariasta ja Jeesuksen syntymästä. Sen pääosassa Mariana nähdään Keisha Castle-Hughes. Vuonna 2008 Hardwicke ohjasi ja osittain käsikirjoitti elokuvan Twilight – Houkutus, joka perustui kirjailijan Stephenie Meyerin samannimiseen kirjaan. Pääosia elokuvassa näyttelevät Kristen Stewart ja Robert Pattinson. Myös Nikki Reed on jälleen mukana elokuvassa. Elokuva oli suuri menestys, ja se ansaitsi ensi-iltaviikonloppunaan yli 70 miljoonaa dollaria, mikä oli ennätys naisohjaajalle. Hardwicke ei palaa ohjaamaan elokuvan Twilight – Houkutus jatko-osaa Twilight – Uusikuu.
Prick Up Your Ears
Prick Up Your Ears on vuonna 1987 ensi-iltansa saanut Stephen Frearsin ohjaama brittiläinen elämäkerrallinen draamaelokuva näytelmäkirjailija Joe Ortonista (1933–1967) ja hänen rakastajastaan Kenneth Halliwellista. Elokuva perustuu John Lahrin samannimiseen elämäkertakirjaan (1978), jonka pohjalta Alan Bennett sovitti elokuvan käsikirjoituksen. Elokuvan pääosissa ovat Gary Oldman Ortonina ja Alfred Molina Halliwellina. Kehyskertomuksena ovat elämäkerturi Lahrin (Wallace Shawn) ja tämän vaimon (Lindsay Duncan) keskustelut Ortonin entisen kirjallisuusagentin (Vanessa Redgrave) kanssa. Elokuvan tuottajana toimi Andrew Brown.
Juoni
Prick Up Your Ears kertoo näytelmäkirjailija John ”Joe” Ortonista (Gary Oldman) ja hänen rakastajastaan Kenneth Halliwellista (Alfred Molina) 1960-luvun Lontoossa. He tapasivat Royal Academy of Dramatic Artissa 1950-luvun alussa. Ajan kuluessa Ortonin luottamus hänen kirjoittajanlahjoihinsa kasvaa, kun taas Halliwellin kirjoittaminen polkee paikallaan. Orton ja Halliwell ajautuvat koomiseksi ”vanhanaikaiseksi aviopariksi”; Ortonin menestyttyä hänestä tulee menevä ”aviomies”, ja Halliwell on tuskastuneen ja sivuutetun ”vaimon” roolissa. Erään mustasukkaisuusriidan aikana Halliwellin käteen osuu vasara, ja Orton kuolee yhdeksään päähän osuneeseen iskuun. Murhattuaan kumppaninsa Halliwell tekee itsemurhan.
Tuotanto
Prick Up Your Ears kuvattiin Lontoossa ja Marokon Tangerissa kesällä 1986. Elokuvan tuotantoyhtiöinä olivat Civilhand ja Zenith Entertainment.
Elokuvan nimi on kaksimielinen sanaleikki, joka englannin yleiskielellä tarkoittaa ”höristä korviasi”, mutta puhekielisenä viittaa myös anaaliseksiin, koska ”ears” on anagrammi sanasta ”arse”. Kenneth Halliwell ehdotti nimeä alun perin Ortonilta tilatun elokuvakäsikirjoituksen Up Against It nimeksi. The Beatles -yhtyeen tähdittämäksi suunniteltua elokuvaa ei koskaan toteutettu. Epäonninen Beatles-hanke on yhtenä aiheena tässä elokuvassa.
Julkaisu
Prick Up Your Ears sai ensi-iltansa Yhdysvaltain New Yorkissa 17. huhtikuuta 1987. Laajempaan teatterilevitykseen elokuva pääsi Yhdysvalloissa 8. toukokuuta 1987. Elokuva oli kilpailemassa myös Cannesin elokuvajuhlilla Kultaisesta palmusta. Yhdysvalloissa elokuvan teatterilevityksestä vastasi The Samuel Goldwyn Company ja Isossa-Britanniassa Curzon Film Distributors. Elokuvaa esitettiin Yhdysvalloissa laajimmillaan 36:ssa elokuvateatterissa. Prick Up Your Ears tuotti Yhdysvalloissa 1 654 743 dollarin lipputulot. Yhdysvalloissa Prick Up Your Ears julkaistiin ensi kerran VHS:nä 26. toukokuuta 1988 ja DVD:nä 10. huhtikuuta 2000. Elokuvasta on saatavilla useita eri DVD-versioita.
Vastaanotto
Prick Up Your Ears on saanut myönteisen vastaanoton elokuvakriitikoilta. Rotten Tomatoes -sivuston mukaan 92% kriitikoista on antanut Prick Up Your Earsille positiivisen arvosanan 7,5/10 keskiarvolla. Keräys perustuu 25 arviointiin. 4 320 käyttäjästä 80% on antanut elokuvalle positiivisen arvosanan 3,7/5 keskiarvolla. Internet Movie Databasen 4 078 käyttäjää on antanut elokuvalle keskiarvon 7,4/10. Elokuvakriitikko Roger Ebert antoi elokuvalle täydet neljä tähteä neljästä ja kehui Redgraven roolisuoritusta loistavaksi. Hän kehui myös Oldmanin ja Molinan roolisuorituksia ja sanoi niiden olevan vuoden parhaimpia. Mountain Xpressin elokuvakriitikko Ken Hanke antoi elokuvalle neljä tähteä viidestä.
Pedon sydän (elokuva)
Pedon sydän (Hearts in Atlantis) on Scott Hicksin vuonna 2001 ohjaama draamatrilleri. Elokuva perustuu Stephen Kingin samannimisen kirjan pienoisromaaniin ”Keltatakkiset alhaismiehet”. Elokuvan pääosassa on muun muassa Anthony Hopkins ja David Morse.
Juoni
Elokuva kertoo menneisyyttään muistelevan keski-ikäisen miehen, Robert ”Bobby” Garfieldin (David Morse), tarinan. Elokuvan tapahtumat keskittyvät erityisesti siihen kesään, jolloin Bobby (Anton Yelchin) oli vasta 11-vuotias nuori poika. Sinä kesänä Bobby ja hänen kaksi ystäväänsä, Carol Gerber (Mika Boorem) ja John ”Sully” Sullivan (Will Rothhaar), kokivat yhdessä monia asioita, joista merkillisimmäksi osoittautui iäkkään Ted Brautigan-nimisen kulkurin (Anthony Hopkins) kohtaaminen.
Bobby elää yhdessä yksinhuoltajaäitinsä, itsekeskeisen Liz Garfieldin (Hope Davis) kanssa, joka ottaa Brautiganin alivuokralaisekseen. Brautigan ottaa yksinäisen Bobbyn siipiensä suojaan sillä välin, kun pojan äiti kiirehtii töissä – ja tarjoaa samalla pomolleen intiimejä palveluita yrittäessään sovitella velkoja, jotka Bobbyn kuollut isä (Terry Jernigan) on ilmeisesti jättänyt perinnöksi perheelleen. Brautiganin ja Bobbyn välille syntyy isä-poika-suhde, ja pian Bobbylle selkenee, että Brautigan hallitsee psyykkisiä ja telekineettisiä voimia, jotka tarttuvat myös häneen itseensä. Brautigan on saapunut uneliaaseen kaupunkiin juuri voimiensa vuoksi; hän on paennut eräitä kummallisia, ”alhaismiehiksi” kutsuttuja ihmisiä, jotka haluavat kiihkeästi saada Brautiganin kynsiinsä.
Brautigan tarjoaa Bobbylle työtä sanomalehdenlukijana, sillä hänen omat silmänsä eivät enää näe yhtä hyvin kuin ennen. Tällä tavoin Bobby ansaitsee dollarin viikossa, niin että hän voi lopulta ostaa kauan toivomansa polkupyörän. Bobby uskoo, ettei lehden lukeminen ole hänen varsinaista työtään, ja poika onkin täysin oikeassa. Brautigan pyytää Bobbya pitämään naapurustoa silmällä tarkkaillen mahdollisia merkkejä ”alhaismiehistä”. Kyseiset merkit saattavat olla jotain niinkin yksinkertaista ja viattoman oloista kuin ilmoitus kadonneesta lemmikistä. Lopulta Bobby löytää epäilyttävän lemmikki-ilmoituksen, muttei kerro siitä Brautiganille pelätessään menettävänsä uuden ystävänsä.
Bobby, Jim, Carol ja John ovat joutuneet useasti törmäyskurssille paikallisen kiusaajan, Harry Doolinin (Tommy Reifsnyder), kanssa. Bobby onnistuu lopulta säikyttämään Harryn tiehensä katsomalla tämän mieleen ja saamalla selville, että Harry käyttää väkivaltaa peittääkseen sen tosiasian, että hän pukeutuu salaa naisten vaatteisiin. Eräänä päivänä Harry kuitenkin satuttaa Carolia. Juuri kun Brautigan on vääntämässä tytön sijoiltaan mennyttä olkapäätä takaisin paikoilleen, pomonsa raiskaama Liz saapuu paikalle ja uskoo Brautiganin olevan pedofiili. Brautigan kuitenkin pysähdyttää Lizin kertomalla tietävänsä tämän raiskauksesta. Hän huomauttaa Lizille myös siitä, miten tämän käytös tuhoaa pikkuhiljaa tämän ja Bobbyn suhteen. Vihastunut Liz käskee Brautiganin painua tiehensä. Kaiken lisäksi ”alhaismiehet” ovat viimein päässeet Brautiganin kintereille.
Lopulta ”alhaismiehet” saavat Brautiganin kiinni Lizin antaman vihjeen avulla. Autoon suljettu Brautigan huutaa Bobbylle eräänlaisena lopetuksena, ettei tahtoisi vaihtaa hetkeäkään, ”vaikka olisi saanut koko maailman”. Myöhemmin Bobby huomaa olevansa samaa mieltä.
Elokuvan lopussa aikuistunut Bobby tapaa pienen tytön (Mika Boorem), joka paljastuu Carolin tyttäreksi.
Softa
Softa (turk.) oli islamilaisen jumaluusopillisen seminaarin oppilas sulttaanien hallitsemassa Turkissa. Osmanien sulttaanivaltakunnassa, joka hajosi 1922, softat järjestivät mielenosoituksia, joilla pystyttiin usein vaikuttamaan valtiollisiin päätöksiin. Softat edustivat vanhoillista islamia. Turkin ja Venäjän välisen sodan aikana 1877–1878 softilla oli merkittävä poliittinen asema, koska he kiihottivat ihmisiä kansallisella fanatismillaan.
Helsingin Juutalainen Yhteiskoulu
Helsingin Juutalainen Yhteiskoulu on Helsingin Kampissa sijaitseva 9-luokkainen peruskoulu, jota ylläpitää Helsingin juutalainen seurakunta. Koulu on perustettu vuonna 1918 samoihin tiloihin, joissa toimivat myös päiväkoti Gan Jeladim, seurakunnan kanslia ja synagoga. Koulun tavoitteina on perusopetuksen lisäksi opettaa juutalaista uskontoa ja perinteitä, sekä heprean kielen opetus. Koulun juutalaiskasvatuksen tavoitteena on vahvistaa oppilaiden juutalaista identiteettiä, ja kasvatus noudattaa ortodoksista traditiota. Koulumuoto on yksityiskoulu, ja on oppilaille maksuton. Edellytyksenä on, että vähintään yksi vanhemmista on Helsingin juutalaisen seurakunnan jäsen.