cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Singaporen Grand Prix 2019
Kilpailu
Radalla nähtiin turva-auto vielä kerran, kun Kvjat yritti ohitusta Räikkösestä ensimmäisessä mutkassa, mutta kolaroi tämän kanssa ja Räikkönen joutui keskeyttämään jousitusongelmiin. Kvjatin ja Räikkösen tallikaverit sen sijaan pärjäsivät paremmin kilpailussa, kun Pierre Gasly ajoi kahdeksanneksi ja Giovinazzi oli kymmenes huolimatta kilpailun aikana saamastaan aikasakosta, joka johtui hänen ajettuaan liian läheltä Russellin autoa siirtäneitä ratavirkailijoita.
Justin Morrison
Justin Morrison (s. 10. elokuuta 1979 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen ammattilaisuransa lopettanut jääkiekkoilija.
Morrison varattiin vuonna 1998 NHL-seura Vancouver Canucksiin. Hän pelasi tuolloin NCAA-yliopistosarjan Colorado College -joukkueessa. Kaudeksi 2001–2002 Morrison siirtyi Vancouverin organisaatioon. Hän pelasi neljä kautta Vancouverin farmijoukkueissa. Suurimman osan ajastaan Morrison vietti AHL:n Manitoba Moosessa, mutta pelasi myös yhdellä kaudella ECHL-liigan Columbia Infernossa. Kauden 2005–2006 Morrison pelasi AHL:n Chicago Wolvesissa. AHL:ssa Morrison on pelannut tähän mennessä 289 runkosarjaottelua, joissa on tehnyt 71 maalia ja antanut 60 maalisyöttöä.
Hannele Koskela
Hannele Kristiina Koskela (o.s. Hämäläinen, s. 25. joulukuuta 1966 Lahti) on aktiiviuransa päättänyt suomalainen pituushyppääjä. Hän edusti vuodesta 1984 lähtien Lahden Ahkeraa ja hänen valmentajinaan toimivat Raimo Hämäläinen sekä Juha Koskela. Kalevan kisoista Koskela saavutti pituushypyssä kaksi pronssia vuosina 1984 ja 1990. Lisäksi hän voitti sisäratojen SM-kisoista pituushypyn hopeaa vuonna 1992. Virallisissa kilpailuissa Koskela ei ole esiintynyt vuoden 1992 jälkeen.
Justin Morrison
Vuonna 2006 Morrison siirtyi Ruotsin pääsarjan MODOhon. Runkosarjan 34 ottelussa Morrison teki pisteet 18+10 ja lopulta pääsi juhlimaan kauden päätteeksi Ruotsin mestaruutta. Seuraavaksi kaudeksi Morrison siirtyi Frölundaan. Hän kuitenkin aloitti kauden SM-liigassa TPS:ssa. TPS teki Frölundan kanssa Morrisonista sopimuksen lokakuun loppuun asti verotuksellisista syistä, koska nyt Morrison pystyi pelaamaan Frölundassa pienemmän ns. "taiteilijaveron" turvin. Morrison ehti pelata TPS:ssa puolitoista erää Nordic Trophy -harjoitusturnauksessa, kun hän loukkaantui. Solisluunsa murtanut Morrison palasi TPS:n kokoonpanoon kahteen runkosarjaotteluun ennen kuin palasi sopimuksensa mukaan Elitserienin Frölundaan.Lopulta Hänelle ei ollut käyttöä Frölundassa ja matka jatkui Raumalle jossa hän paikkasi Lukon ulkomaalaiskiintiössä Doug O'Brienin.
Iltalehti valitsi Morrisonin lokakuun 2009 lopussa alkukauden parhaaksi ulkomaalaisvahvistukseksi SM-liigassa.
Laitikkala
Laitikkala on Pälkäneen kylä, joka sijaitsee Lahti–Tampere-tien (valtatie 12) lähellä ja Hämeenlinnaan vievän kantatie 57:n varrella.
Laitikkalassa käytiin 25. huhtikuuta 1918 Suomen sisällissotaan liittynyt Laitikkalan taistelu.
Luettelo vähintään 50 maaottelua Tanskan maajoukkueessa pelanneista jalkapalloilijoista
Tämä on luettelo vähintään 50 maaottelua Tanskan maajoukkueessa pelanneista jalkapalloilijoista. Vuodet-sarakkeessa ovat pelaajan ensimmäisen ja viimeisen maaottelun vuodet, aktiivipelaajilla vain ensimmäisen.
Miehet
Päivitetty 15. heinäkuuta 2021.
Valmet 112
Valmet 112 on 1980-luvulla suunniteltu Valmetin valmistama metsästyshaulikko. Sitä valmistettiin samaan aikaan kuin mallia 412. 112 oli Valmet 412 yksinkertaistettu versio. Siihen ei saanut vaihtopiippuja eikä siinä ollut piippujen välikiskoa. Tukit 412 mallin kanssa sen sijaan olivat vaihtokelpoisia. Valmet 112 tarkoituksena oli kilpailla Itä-Euroopasta tuotujen halpojen haulikoiden kanssa. 112 haulikon valmistus loppui kuitenkin melko lyhyeen Sako-Valmet fuusion myötä.
Hollolan keskiaikainen kivikirkko
thumb|250px|Hollolan kellotapuli jouluyönä. Hollolan keskiaikainen kivikirkko, katolisella ajalla nimetty Pyhän Marian kirkoksi, on Hollolan seurakunnan kirkko ja Päijät-Hämeen alueen tärkeimpiä keskiaikaisia muistomerkkejä. Kirkossa on 550 istumapaikkaa, ja se on Suomen keskiaikaisista seurakuntakirkoista kolmanneksi suurin. Kirkko valmistui nykyiseen muotoonsa 1495–1510, ensin sakaristo 1495, sitten itse kirkkosali 1500 ja viimeiseksi asehuone vuoden 1505 jälkeen. Kirkko kuuluu kolmanteen suomalaiseen kivikirkkosukupolveen, johon kuuluvat kirkot rakennettiin 1480–1560. Kirkko on oletettavasti Hattulan kirkon jälkeen Hämeen vanhin kivikirkko ja yksi suurimmista keskiaikaisista kirkoistamme. Kansantarinan mukaan Hollolan kirkon rakensivat jättiläiset Hollo ja Martta. Kirkko on kuuluisa hyvin säilyneistä puuveistoksista, minkä aiheita ovat mm. Pyhä Yrjö ja lohikäärme karitsoineen ja neitoineen, Pyhä Maria ja hänen äitinsä Johanna, Pyhä Barbara, Magdalan Maria.
Kirkon eteläpuolella on Carl Ludvig Engelin suunnittelema uusklassinen 1829–1831 rakennettu kellotapuli. Kirkon ja kellotapulin kanssa samaan rakennuskokonaisuuteen kuuluu Hollolan vanha pappila. Museovirasto on määritellyt ne ympäristöineen, johon kuuluu myös kunnantupa ja maantien varren kyläasutus viljelysmaisemineen, valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi, ja näiden muodostama kokonaisuus on myös osa Kastarin-Hatsinan-Kutajoen valtakunnallisesti arvokasta maisema-aluetta.
Hollolan seurakunta pitää vanhassa kirkossa jumalanpalveluksia joka sunnuntai. Kirkko on tiekirkko ja yleisölle avoinna pääsääntöisesti kesä- ja heinäkuussa sekä talvisaikaan sunnuntaisin jumalanpalveluksen aikaan kello 13-14. Poikkeukset ja tarkemmat ajankohdat löytyvät Hollolan seurakunnan verkkosivuilta.
Seurakunnan historia
Hollolan kiinteä asutus on peräisin myöhäiseltä rautakaudelta vuoden 1000 tienoilla. Seurakunta perustettiin Hollolaan nykytietojen mukaan jo 1200-luvun alkupuolella. Nykyistä kirkkoa arvellaan edeltäneen 2–3 puukirkkoa kahdeksan kilometrin päässä sijaitsevalla Kirkkailanmäellä. 1050–1300-luvuilla käytössä olleesta Kirkkailanmäen kalmistosta on löydetty toistasataa hautaa, joista vanhimmat ovat pakanuuden ajoilta. Nimi Kirkkailanmäki palautuu vanhaan hämäläiseen murremuotoon kirkk'ailanmäki eli 'kirkkoaidanmäki'.
Keskiajalla Hollolan emäseurakunta käsitti laajoja alueita itäisessä ja kaakkoisessa Hämeessä. Jo 1300-luvulla siitä erotettiin Lammi, 1400-luvulla Sysmä (Joutsa, Hartola, Padasjoki, Jämsä ja vanha Rautalammin emäseurakunta), 1500-luvulla Iitti, 1600-luvulla Orimattila ja myöhemmin vielä Asikkala, Kärkölä, Nastola ja Lahti. 1900-luvun aikana Hollolan kunnan keskus siirtyi kirkonkylästä Salpakankaalle lähemmäs Lahden kaupunkia.
Rakentaminen
Kirkko valmistui nykyiseen muotoonsa 1495–1510, ensin sakaristo 1495, sitten itse kirkkosali 1500 ja viimeiseksi asehuone vuoden 1505 jälkeen. Sillä oli hyvät yhteydet Vesijärvelle ja suurin piirtein yhtä pitkät etäisyydet tärkeimmille sen ajan kylille Kankaantakaan, Okeroisiin, Lahteen, Vesikansaan ja Asikkalaan. Muiden suurten keskiaikaisten, suomalaisten kirkkojen tapaan sen uskottiin olevan jättiläisten rakentama. Erityisesti korostuu jättiläispari Hollon ja Martan merkitys, joista ensimmäisen mukaan kansa uskoi Hollolan pitäjän, ja sitä kautta nykyisen kunnan, saaneen nimensä. Erään tarinan mukaan jättiläiset yrittivät rakentaa kirkon Kapatuosian mäen päälle, mutta yön tullen perustuskivet vierivät alas nykyiselle paikalleen. Toisen tarinan mukaan yksi jättiläisistä olisi astunut lahden yli Pyhäniemestä tuodessaan kiviä rakennustyömaalle.
Kirkko katolisella ajalla
Katolisella ajalla kirkkosalissa oli ainakin neljä alttaria. Alttareita oli myös asesalissa ja ulkoseinässä. Pyhälle Marialle omistettu pääalttari oli itäisimmän pylvään juurella. Sen etuosan eli antemensalen kopio koristaa nykyistä alttaria. Pääalttarin ja muiden alttareiden yhteydessä oli alttarikaapit, joissa säilytettiin myös puuveistoksia pyhimyksistä. Osa niistä on nykyään aseteltu eri puolille kirkkoa. Idästä laskien toisen pylvään juurella oli maallikkoalttari, jonka lisäksi pohjois- ja eteläseinillä oli alttarit. Toinen niistä oli todennäköisesti omistettu pyhälle Henrikille. Kuorin yllä oli parvi, jossa oli luku- ja epistolatuolit ja mahdollisesti alttari.
Ikkunat olivat pienet eikä niitä ollut pohjoisseinällä pahojen voimien pelossa lainkaan. Kirkon ainoa tuoli oli papiston käytössä ollut kuorituoli, joka nykyään on restauroituna Kansallismuseon kokoelmissa.
Uskonpuhdistus ja kirkon palo
Kirkon sisätilojen lattioiden alla oli uskonpuhdistuksen jälkeen 1800-luvulle asti rikkaimpien pitäjän asukkaiden ja aatelisten hautauspaikka. Huomattavin hauta on von Essenien hauta lähellä alttaria. Didrik von Essenin hautajaisten jälkeen kirkkoon jätettiin 17 hautajaisvaakunaa, jotka ovat edelleen kirkossa, alttarin vasemmalla puolella.
1700-luvulla kirkkosali alkoi käydä ahtaaksi. 1783 rakennettiin sen vuoksi parvet pohjoisen penkkirivistön ylle. Pitäjänkokouksen pöytäkirjassa samalta vuodelta mainitaan, että tilanpuute aiheutti juhlapäivinä sekasortoa. Parvia laajennettiin jo 1798, mutta samalla sakastin yläpuoliset maalaukset vaurioituivat. Parvet purettiin myöhemmin.
Modernit muutokset
Kirkko peruskorjattiin vuosina 1934–1935 Carolus Lindbergin suunnitelmien mukaan. Viimeisin kunnostus- ja konservointityö tehtiin 2005–2006 osittain Euroopan unionin ja Etelä-Suomen lääninhallituksen rahoituksella.
Kirkkorakennus
Kirkon suorakaiteiseen runkohuoneeseen liittyy kylkiäisinä sakaristo pohjoisella pitkällä sivulla ja asehuone eteläisellä pitkällä sivulla. Runkohuoneen ulkomitat ovat 42,1 × 17,8 metriä. Runkohuoneen päätykolmioiden tiilikoristelu on poikkeuksellisen runsas, ja tiilikoristelua on myös asehuoneen päädyssä. Lisäksi asehuoneen päädyssä on ns. ulkoisen saarnatuolin aukko. Runkohuoneen kulmissa on vaikuttavankokoiset kulmakivet.
Kirkkosali
Kirkkosali on jaettu neljällä tiilipilarilla kahteen laivaan. Sisäkaton holvit ovat kaikki 16-jakoisia rengastähtiholveja. Kirkon vanhin esine, Vehmaan mestarin tekemä kalkkikivinen kastemalja, joka nykyisin on itäisimmän pylvään juurella, on peräisiin 1300-luvun lopulta. Vanhimmat maalaukset – vihkiristit ja kuoripäädyn holvien yksinkertaiset kasvokuviot – on tehty heti salin valmistuttua 1500-luvun alussa. Suurin osa keskiaikaisista puuveistoksista on sijoitettu kirkkosaliin, pääasiassa pylväille ja urkuparvelle. Vihkimäristiä oli alun perin 12, mutta yksi niistä on kadonnut. Alttarista oikeanpuoleinen vihkimäristi on Hollolan seurakunnan logo, mutta violettina.
Kirkkosalissa keskellä pylvään länsipuolella on Pyhän Barbaran ja Magdalan Marian puuveistos,
Asesali
Asesali oli kirkon runsaimmin maalauksin koristeltu huone. Siellä oli myös alttari, joka oli lukittavassa kaapissa seinän syvennyksessa, joka on edelleen nähtävissä. Nykyään sinne on sijoitettu myös muun muassa puuveistos pyhästä Yrjöstä. Ovessa asesalin ja kirkkosalin välissä on runsaasti takorautakoristeita, joiden on arveltu esittävän Pyhän Hubertuksen metsästystä. Todennäköisimmin sen aiheena on kuitenkin Pyhä Eustachius. Hollolan vaakunan aihe on otettu niistä.
Vaikuttavimpana teoksena asehuoneessa pidetään sateenkaaren päällä istuvaa Kristusta tuomiopäivänä muiden pyhimysten kanssa. Asesalissa on myös maalauksia muun muassa paholaisista, jotka houkuttelevat ihmisiä, ja pyhästä Kristofferista. 1600-luvun puolivälistä lähtien maalaukset on peitetty kalkkimaalilla, mutta ne otettiin esiin ja konservoitiin 1900-luvun alkupuolella.
Bal Harbour
Asukkaat
Kunnan asukkaista 53,9 prosenttia on valkoisia, 39,9 prosenttia latinalaisamerikkalaisia ja 3,14 prosenttia aasialaisia. 58,2 prosenttia puhuu myös muita kieliä kuin englantia. 82,1 prosenttia asukkaista on Yhdysvaltain kansalaisia. Kunnan väestön keski-ikä on 56,6 vuotta.
Hollolan keskiaikainen kivikirkko
Asesali
Asesalin eteläseinässä ulko-oven yllä on pieni aukko. Se oli todennäköisesti ulkosaarnastuoli, josta saatettiin pitää keskiajalla saarnoja ulkona oleville. Asesalissa on ollut portaat, joita pitkin saarnaaja kiipesi saarnastuoliin.
Veistokset
Hollolan kirkossa on säilynyt paljon alkuperäistä ja kulttuurihistoriallisesti arvokasta irtaimistoa. Saarnatuoli on 1600-luvulta. Kirkkosalissa on lukuisia keskiaikaisia puuveistoksia, muun muassa Pyhä Yrjänä ja lohikäärme sekä Maria ja Jeesus-lapsi. Uuden testamentin henkilöitä ja esikuvallisia pyhimyksiä esittäviä puuveistoksia on säilynyt 24. Veistoksista valtaosa on 1400-luvulta, ja todennäköisesti osa irtaimistosta on tuotu vanhasta puukirkosta.
Urut
Urut on rakentanut Urkurakentamo Martti Porthan vuonna 1994. Niissä on 33 äänikertaa, ja julkisivun esikuvana ovat olleet saksalaiset barokkiurut. Urut ovat omalla parvellaan, jossa on tilaa myös pienelle kuorolle.
Hautausmaa
Kirkon ympärillä on Hollolan hautausmaa, jonka vanhimmat osat ovat olleet käytössä oletettavasti jo 1400-luvulta. Alueella on muun muassa sankarihautausmaa, kolme uurnahauta-aluetta ja muualle haudattujen vainajien muistelupaikka. Hautausmaata on laajennettu vuosina 1830–1969 välisenä aikana useita kertoja. Uusi puoli on kirkon itäpuoella. Tuhkaukset suoritetaan Levon hautausmaalla Lahdessa Levon kappelin yhteydessä olevassa krematoriossa.
Kellotapuli
Nykyinen Carl Ludvig Engelin suunnittelema kellotapuli on rakennettu vuosina 1829–1831. Sen alaosa on kiveä, mutta muutoin se on rakennettu puusta. Päätös sen rakentamisesta tehtiin vuonna 1822. Emäseurakuntalaiset halusivat rakentaa sen kokonaan kivestä, mutta kappeliseurakunnat kieltäytyivät maksamasta sellaista.
Risto Lignell
Risto Lignell (s. 20. maaliskuuta 1952) on suomalainen entinen koripalloilija. Lignell edusti uransa aikana muun muassa Panttereita, jonka paidassa hänet valittiin kaksi kertaa vuoden koripalloilijaksi. Lignell oli edustamassa Suomen koripallomaajoukkuetta vuoden 1977 EM-kisoissa. Seitsemässä ottelussa Lignell teki keskimäärin 11,2 pistettä. Maajoukkueessa hän pelasi 169 peliä, joissa hän teki 1897 pistettä.
Dietrich Bonhoeffer
thumb|Dietrich Bonhoeffer
Dietrich Bonhoeffer (4. helmikuuta 1906 Breslau – 9. huhtikuuta 1945 Flossenbürgin keskitysleiri) oli saksalainen evankelis-luterilainen pappi ja teologi sekä natseja vastustavan Tunnustuskirkon perustajajäsen ja vastarintataistelija.
Lapsuus ja nuoruusvuodet
Dietrich Bonhoeffer syntyi 1906 Breslaussa (Puolan nykyinen Wrocław) kuudentena kahdeksasta lapsesta ensimmäisenä kaksosparista. Kymmentä minuuttia myöhemmin syntyi kaksossisar, Sabine, joka pitkään oli Dietrichin läheisin leikkitoveri ja varhaisin ajatusten jakaja. Hänen isänsä oli Karl Bonhoeffer, yksi tuon ajan johtavista psykiatreista ja neurologeista. Hänen äitinsä Paula Bonhoeffer, o.s. von Hase, oli koulutukseltaan opettaja; hän antoi perheen lapsille alkuopetuksen kotona. Äidinisä toimi keisari Vilhelm II hovisaarnaajana. Äidin suku edusti vanhaa yläaatelia, oli musikaalisesti lahjakasta, ja useat äidin isän esivanhemmista toimivat pappeina. Isän sukua on seurattu keskiajalle, Bonhoefferit toimivat varsin usein hallitsijoiden neuvonantajina, mutta varhaisimmin ennen kuin suvun jäljitys käy mahdottomaksi, työskentelivät kauppiaina ja käsityöläisinä.
Vuonna 1911 Bonhoefferien perhe muutti Berliiniin, missä perheen isä otti hoitaakseen varta vasten häntä varten perustetun professuurin Berliinin yliopistossa. Vuonna 1923 Dietrich Bonhoeffer suoritti ylioppilastutkinnon ja aloitti teologian opinnot Tübingenin yliopistossa. Perhe oli ajatellut Dietrichin jatkavan isänsä uralla ja ryhtyvän psykiatriksi ja oli siksi yllättynyt päätöksestä, mutta hyväksyi sen. Dietrichin pappiskutsumukseen lienee vaikuttanut myös hänen toiseksi vanhimman veljensä Walter Bonhoefferin kaatuminen ensimmäisessä maailmansodassa. tästä tosin ei ole muuta viitettä kuin ajallinen yhteys, muutamaa vuotta tämän jälkeen, kun Pauline-äiti oli toipunut pitkästä depressiostaan ja palannut perhepiiriin, Dietrich palasi koulusta uutisineen. Opettaja oli tiedustellut pojan tulevaisuudensuunnitelmia, ja odottanut kuulevansa joko "germanistiikkaa" tai "musiikkia" – jompaankumpaan viittasi sekä lahjakkuusprofiili että kiinnostus. Samaa yleisesti luotettavimpien biografiain mukaan odottivat vanhemmat, ja koettivat jouduttaa musiikkivalintaa kutsumalla tunnetun musiikkiakatemian opettajan kuuntelemaan Dietrichin pianonsoittoa. Tämä ei vakuuttunut. Bonhoefferin perheelle tyypillisesti lapset saivat tehdä elämää koskevat valintansa, mutta vasta kuultuaan Dietrichin virkaanastujaissaarnan, äiti totesi: ”Me erehdyimme, et voisi olla muuta kuin pappi.”
Vuonna 1927 Bonhoeffer väitteli Berliinin yliopistossa tohtoriksi 21-vuotiaana väitöskirjalla Communio Sanctorum. Seuraavana vuonna hänestä tuli Barcelonan saksalaisen seurakunnan virallinen apulainen ja vuonna 1929 assistentti Berliinin yliopistossa. Hänen habilitaatiokirjoituksensa Akt und Sein hyväksyttiin 1930. Tämän jälkeen hän oli vuoden tutkijana Union Theological Seminaryssa New Yorkissa. Siellä hän tutustui käytännön papintyöhön Harlemin köyhälistön kirkoissa ja oppi tuntemaan mustan väestön gospelmusiikkia. Samalla hän tutustui myös Yhdysvaltojen talouskriisin seurauksiin. Vaikka Bonhoeffer olikin kriittinen amerikkalaista teologiaa ja hengellisyyttä kohtaan, paikallinen sosiaalinen evankeliumi teki häneen suuren vaikutuksen. Hän tajusi, kuinka laajaa yhteiskunnallinen kurjuus on sekä Yhdysvalloissa että Saksassa. Ennen muuta häntä järkytti mustan väestönosan asema. Hän tutustui siihen erityisesti matkalla Kuubaan, jossa hänen oli määrä kohdata monivuotinen hoitajansa ja kotiopettajansa, Käthe Hörn. Vaikka lanko Hans von Dohnanyi piti Dietrichin ajan tasalla Saksan tapahtumista, hänen oli mahdoton uskoa, että juutalaisen kohtalo Saksassa saattaisi olla vaikeampi kuin mustan osa Yhdysvalloissa.
Akateeminen ja kirkollinen ura
Palattuaan takaisin kotimaahansa 1931 Bonhoeffer opetti systemaattista teologiaa Berliinin yliopistossa. Samalla hän aloitti Berliinin teknillisen yliopiston ensimmäisenä opiskelijapappina. Hänellä oli myös tehtävänä antaa rippikouluopetusta Zionskirchessä Weddingessä, yhdessä Berliinin köyhimmistä kaupunginosista. Tässä tehtävässä hän joutui kohtaamaan kysymyksen, miten välittää kristinuskon totuuksia nykyajan kielellä uskosta vieraantuneille nuorille suurkaupunkilaisille. Kesällä 1931 hän kirjoitti yhdessä Franz Hildebrandtin uudenlaisen katekismuksen otsikolla ”Glaubst du, so hast du” (jos uskot, niin sinulla on). Bonhoeffer vihittiin papiksi 15. marraskuuta 1931 St. Matthäikirchessä Berliinissä. Samana vuonna Cambridgessä pidetyssä kokouksessa hän otti vastaan Ekumeenisen maailmanliiton Keski- ja Pohjois-Euroopan nuorisosihteerin viran.
Kansallissosialistien noustua valtaan ja tilanteen kiristyttyä muutenkin hankalana kannanottajana jo mainetta niittänyt Bonhoeffer otti aikalisän ja matkusti 17. lokakuuta 1933 Lontooseen, jossa hänestä tuli kahden saksankielisen seurakunnan pastori lontoolaiseen Forest Hillin esikaupunkiin. Englannissa oleskellessaan Bonhoeffer tutustui myös Chichesterin anglikaaniseen piispaan George Kennedy Allen Belliin. Tämä oli eräs kirkkojen välisen ekumeenisen liikkeen keskeisiä hahmoja. Myöhemmin hän toimi yhtenä Bonhoefferin tärkeimmistä kontaktihenkilöistä Britanniassa. Vuonna 1934 Bonhoeffer piti kuuluisan rauhanpuheensa Tanskan Fanössä pidetyssä ekumeenisessa konferenssissa. Siinä hän vetosi kirkkoja ottamaan yhdessä kantaa rauhan puolesta ennakoiden suursodan olevan ovella.
Bonhoeffer palasi 15. huhtikuuta 1935 Saksaan, jossa hänestä tuli Zingsthofin pappisseminaarin johtaja Berliinissä. Pian pappisseminaari jouduttiin siirtämään Stettinin lähelle Finkenwaldeen Pommeriin. Vuonna 1937 hallitus kielsi pappisseminaarin, mutta se jatkoi toimintaansa maan alla ja Bonhoeffer pysyi edelleenkin sen johtajana. Hänen johdollaan maanalainen seminaari koulutti pastoreita niin sanotulle Tunnustuskirkolle, joka suhtautui sangen kriittisesti kansallissosialistien saamaan vaikutusvaltaan valtakunnankirkossa ja natsivaikutteiden mukanaan tuomiin epäkristillisiin piirteisiin. Tunnustuskirkko vastusti evankeliumiin vedoten kansalliskiihkoa ja rasismia.
Asenne jyrkkenee
Bonhoefferin asenne Hitleriin ja tämän hallitukseen tiukkeni sodan aikana. Ennen sotaa hän oli vielä puhunut gandhilaisen, pasifistisen vastarinnan puolesta. Sodan jatkuminen ja raaistuminen sekä yhä radikaalimpia muotoja saava juutalaisten vaino pakottivat Bonhoefferin kuitenkin arvioimaan tilannetta uudelleen. Hän ei enää torjunut aseellista vallankaappausta ja attentaattia Hitleriä vastaan. Bonhoefferin mielestä tyranninmurha oli äärimmäisenä keinona eettisesti oikeutettu, vaikkakaan ei synnitön teko. Kyse oli käsien tahrimisesta, jos vastuunkanto sitä edellytti. Tämän ajatuksensa hän toi esiin esimerkiksi teoksessaan ”Ethik” (”Etiikka”), jonka parissa hän työskenteli syksyllä 1940. Bonhoeffer liittyi yhä tiiviimmin Hitlerin vastaiseen liikkeeseen. Hän oli tietoinen suunnitelmista murhata Hitler, vaikka hän ei aktiivisesti osallistunutkaan attentaattihankkeisiin.
Dohnanyin materiaali
Bonhoeffer kihlautui 17. tammikuuta 1943 Maria von Wedemeyerin (1924–1977) kanssa. 13. ja 21. maaliskuuta Hitlerin vastainen salaliitto yritti Hitlerin murhaamista, mutta yritykset epäonnistuivat. Samana vuonna 5. huhtikuuta Bonhoeffer pidätettiin, koska hänen lankonsa Hans von Dohnanyin kotona tehdyssä kotietsinnässä löydettiin sattumalta asiakirjoja, jotka osoittivat hänen osallisuutensa vastarintaliikkeeseen. Koska Bonhoefferia epäiltiin ensin toiminnasta Wehrmachtia vastaan, hän joutui tutkintavankeuteen armeijan vankilaan Tegeliin. Häntä vastaan nostettiin sotaoikeudessa syyte, mutta vastarintaliikkeeseen osallistuneet korkea-arvoiset upseerit onnistuivat ensi alkuun estämään jutun esittämisen.
20. heinäkuuta 1944 kreivi Claus von Stauffenberg teki Hitleriä vastaan pommi-iskun tämän itäisen sodankäynnin päämajassa Wolfsschanzessa Itä-Preussissa. Attentaatti epäonnistui, ja Hitler selvisi vähäisin vammoin. Isku paljasti kuitenkin, että Hitlerin vastainen salaliitto oli levinnyt armeijan korkeimpaan johtoon. Gestapon suorittamien tutkimusten jälkeen useita salaliittoon sekaantuneita korkea-arvoisia upseereja pidätettiin ja tuomittiin kansantuomioistuimessa vallankaappausyrityksestä ja salaliitosta Hitleriä vastaan. Samalla Bonhoeffer menetti tärkeimmät suojelijansa. Lokakuun 8. päivänä 1944 Bonhoeffer joutui Gestapon haltuun ja hänet toimitettiin kuulusteltavaksi Gestapon pahamaineiseen päämajaan Prinz-Albrecht-Straßelle.
Keskitysleirillä
Helmikuussa 1945 Bonhoeffer kuljetettiin Buchenwaldin keskitysleiriin Weimarin lähelle. Huhtikuun alussa hänet evakuoitiin lähestyvien neuvostojoukkojen tieltä Flossenbürgin keskitysleirille Baijeriin. Huhtikuun 5. päivänä 1945 Adolf Hitler määräsi, että kaikki vielä elossa olevat heinäkuun 20. päivän salaliiton jäsenet oli teloitettava viipymättä, jotteivät he pelastuisi liittoutuneiden käsiin. Tämän määräyksen mukaisesti SS-oikeus tuomitsi Bonhoefferin yhdessä eräiden muiden syytettyjen kanssa kuolemaan hirttämällä 8. huhtikuuta 1945. Tuomio pantiin täytäntöön aamunkoitteessa 9. huhtikuuta 1945, vain kuukausi ennen Saksan ehdotonta antautumista.
Runo Von guten Mächten treu und still umgeben
Vain muutama kuukausi ennen kuolemaansa, 19. joulukuuta 1944, Bonhoeffer kirjoitti kihlatulleen ja perheelleen joulutervehdykseksi valoisaa tulevaisuudenuskoa uhkuvan runon ”Von guten Mächten treu und still umgeben”. Se julistaa, että pimeyden ja pahuuden keskelläkin on lupa uskoa parempaan tulevaisuuteen. Runosta on tullut suosittu hengellinen laulu ja virsi, joka on sävelletty noin viitisenkymmentä kertaa. Suomeksi se tunnetaan nimellä ”Hyvyyden voiman ihmeelliseen suojaan”. Suomen kirkon virsikirjassa se on ollut vuodesta 1986 numerolla 600, Viisikielinen-laulukirjassa numerolla 235 ja Hengellisessä laulukirjassa numerolla 583. Ruotsin kirkon virsikirjassa sama teksti on numerolla 742. Kirjassa on myös toinen virsi, joka pohjautuu Bonhoefferin runoon: virsi 509 (Hyvyyden voiman uskollinen suoja piirittää meitä). Virren on kirjoittanut P. O. Nisser 1973, ja sen on suomentanut Anna-Maija Raittila 1999.
Valitettavana voidaan nähdä juuri kärsimyksestä puhuvien säkeistöjen, 2 ja 3, poistamista. Niiden muokkaus Melartinin kirjoittamaan melodiaan olisi ollut varsin vaivatonta. Kihlauksen päivämäärässä on oletettavasti epätarkkuutta, sillä luotettavimmat biografiat siirtävät virallisen kihlautumisen vasta huhtikuulle, jolloin Bonhoeffer jo oli vangittu, ja kertovat Dietrichin ja Marian kihlautuneenkin Tegelin vankilan vierailuhuoneessa vartijan läsnä ollessa.
Kuolemantuomio
Bonhoeffer kuului pidätettäviin jo Dohnanyin pöydältä löytyneiden kirjeiden perusteella. Eräässä pyydettiin varsin suorin sanoin vapautusta kutsunnoista eräälle Tunnustuskirkon papille, toinen viittasi vaikeasti selitettävään O 8 -suunnitelmaan, jonka avulla kahdeksan juutalaista piti viedä rajan yli Sveitsiin turvaan. Oleellisinta oli 1944 heinäkuussa Berliinin lähistöltä löytyneiden ns. Zossen-asiakirjojen merkitys. Nämä Zossenin kylään vanhaan kaivoon kätketyt asiakirjat, joilla muun muassa todettiin Hitlerin syyllisyys rikoksiin ihmisyyttä vastaan, paljastivat koko Canaris-ryhmän. On epäselvää, mistä syystä nämä Dohnanyin ylläpitämät asiakirjat kätkettiin, sillä ne oli määrä hävittää heti, kun ensimmäinen salaliittolainen jäisi kiinni. Tämä merkitsi kuolemantuomiota Bonhoefferille. Syyskuussa 1944 hänet siirrettiin Tegelistä Prinz Albrecht Strasselle, natsien päämajan kellariin, jossa pidettiin vaarallisimpia "valtakunnanvihollisia" kaiken aikaa kahlehdittuina ja useimmat myös kidutettuina. Jostakin syystä Bonhoeffer vältti kidutuksen. Hän kantoi jatkuvaa huolta omaisistaan. Von Guten Machten on kirjoitettu syntymäpäivätervehdykseksi äidille, rohkaisuksi, mutta myös ennakoiden ja valmistaen huonoihin uutisiin. Bonhoeffer ei enää luottanut vapautumiseensa sen jälkeen kun oikeudenkäynti, määrätty pidettäväksi 17. joulukuuta 1943, jätettiin selityksittä pitämättä.
Bonhoefferin ajattelua
Vankilakirjeissään Bonhoeffer kirjoitti ”uskonnottomasta kristinuskosta”, joka ottaisi vakavasti ihmiskunnan täysi-ikäisyyden. Hän katsoi, että kirkko ei ole olemassa itsetarkoituksena vaan ”muita varten”, ja että tässä Saksan kirkko oli harhautunut pahimmin. Bonhoeffer katsoi, että tuonpuoleinen ei ole todellisuudessa nähtyjen aukkojen täyttäjä, vaan kristittyjen tulisi oppia elämään kuin Jumalaa ei olisi olemassa, ja että tämä on Jumalan tahto. Vain näin kristinusko voi löytää merkityksensä uudelleen. Bonhoeffer kirjoitti: ”Jumalan edessä ja Jumalan kanssa me elämme ilman Jumalaa. Jumala antaa työntää itsensä maailmasta ristille”.
Tämä "toista varten" -ekklesiologia tosin löytyy jo hänen varhaisista töistään (Sanctorum Communio, Schöpfung und Fall). Joka tapauksessa henkilö, joka on perehtynyt Bonhoefferiin, löytää jotakin erittäin tuttua tutustuessaan vapautuksen teologiaan. Bonhoefferin ajattelulle ominaista on kuitenkin käsittämätön vapaus kontekstuaalisuudesta. Sen ydinkohdat ovat universaaleja, ja joskin hän pukee jokaisen kirjansa etevästi argumentiksi natsismia vastaan, niitä voi lukea minä aikakautena tahansa. Nachfolge, Kutsu seuraamiseen, on ainoa, josta hän itse vankilassa muutamaan kertaan toteaa, ettei enää kirjoittaisi sellaista kirjaa (Bonhoeffer 1994, Kotila L 2014).
Jälkimaine
thumb|right|Dietrich Bonhoefferin patsas Petrikirchen edessä Hamburg-Altstadtissa. Sodan jälkeen kommunistiseen vastarintaryhmään Punainen orkesteri kuulunut Adolf Grimme teki 15. syyskuuta 1945 rikosilmoituksen tuomari Manfred Roederiä vastaan osallisuudesta Bonhoefferin, Hans von Dohnanyin ja Punaisen orkesterin 49 jäsentä vastaan käytyihin oikeudenkäynteihin. Roederin vastainen oikeudenkäynti kuitenkin keskeytettiin, koska tuomiot katsottiin lainmukaisiksi. Tuomio päti aina 1990-luvulle, joten esimerkiksi Bonhoefferin sukulaiset eivät saaneet korvauksia. Vasta Saksojen yhdistymisen jälkeen Saksan liittopäivät sääti lain, jolla Bonhoefferin ja muiden vastarintataistelijoiden tuomiot julistettiin lainvastaisiksi.
Bonhoeffer itse korosti, ettei hän pitänyt itseään syyttömänä. Hän totesi rikkoneensa Jeesuksen käskyä vastaan ja saavansa siitä oikeudenmukaisen tuomion viitaten Jeesuksen sanaan: ”Joka miekkaan tarttuu, se miekkaan hukkuu” Matteuksen evankeliumin 26:52:ssa. Teoksessaan Ethik Bonhoeffer sanoo, että kristitty voi joutua tilanteeseen, jossa kuuliaisuus evankeliumille ja Jeesuksen sanoille pakottaa hänet tekemään syntiä. Rakkaus ja totuuden seuraaminen voi johtaa hänet tilanteeseen, jossa hänen on pakko rikkoa Jumalan käskyjä vastaan, varastaa, pettää, valehdella ja jopa murhata.
Bonhoeffer on vaikuttanut paitsi omalla esimerkillään, myös kirjoituksillaan ja uskonnollisella lyriikallaan. Erityisesti vuoden 1968 jälkimainingeissa syntynyt poliittinen teologia näki Bonhoefferissä suuren marttyyrin ja vapaustaistelijan esimerkin. Euroopassa hänen esimerkkinsä innosti ennen kaikkea akateemisia piirejä ja poliittisesti sitoutuneita kristittyjä. Euroopan ulkopuolella Bonhoeffer toimi innostavana esimerkkinä muun muassa Etelä-Afrikan apartheidin vastaisessa taistelussa ja Etelä-Amerikan vapautuksen teologiassa.
Bonhoeffer on 1900-luvun kuuluisin saksalainen teologi. Hänen teologinen tuotantonsa kiinnostaa edelleen niin protestantteja kuin katolilaisiakin. Vuonna 1999 valmistui hänen koottujen teostensa 17-osainen kriittinen versio Dietrich Bonhoeffers Werke (DBW). Valtaosa teoksista on jo ilmestynyt myös englanniksi. Käyttökelpoinen johdatus hänen ajatteluunsa on vuonna 2005 Kirjapajan kustantamana pokkariversiona ilmestynyt uudistettu laitos teoksesta Kirjeitä vankilasta. Siihen on suomalainen asiantuntija kirjoittanut johdannon ja selitykset.
Erkki Karu
thumb|Erkki Karu (vas.) ja [[Eino Kari vuonna 1927.]] Erkki Karu (vuoteen 1907 Erland Fredrik Kumlander, vuosina 1907–1911 Erland Kultavaara; 10. huhtikuuta 1887 Helsinki – 8. joulukuuta 1935 Helsinki) oli suomalainen elokuvaohjaaja, -käsikirjoittaja ja -tuottaja. Karua pidetään suomalaisen elokuvan peruskiven laskijana, niin taiteellisesti kuin kaupallisestikin.
Valmistettuaan Tampereella vuonna 1919 Frans Ekebomin kanssa lyhyitä elokuvakomedioita Karu perusti Karl Fagerin ja Teuvo Puron kanssa Suomi-Filmin ja myöhemmin T. J. Särkän kanssa Oy Suomen Filmiteollisuuden, Suomen elokuvahistorian kaksi merkittävintä tuotantoyhtiötä. Karu toimi Suomi-Filmissä pääohjaajana sekä tuottajana vuosina 1919–1933 ja Oy Suomen Filmiteollisuudessa vuosina 1933–1935. Hän teki ensimmäiset elokuvafilmatisoinnit Suomen kansallisaarteina pidetyistä teoksista Koskenlaskijan morsian ja Nummisuutarit. Trilogia Meidän poikamme (1929–1934) korostaa puolustusvoimien merkitystä Suomessa.
Perhe
Karu oli naimisissa kiertuenäyttelijä Elli Kylmäsen kanssa. He saivat kaksi lasta, Olavin (1916–1992) ja Sinikan (1917–1994).
Kylökkäänjärvi
Kylökkäänjärvi on Kanta-Hämeessä Hämeenlinnassa sijaitseva järvi. Järvi kuuluu Evon retkeilyalueeseen.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 2,3 hehtaaria ja se on 200 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 600 metriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Kukkian reitin valuma-alueella (35.78), jonka Ekojärven valuma-alueeseen (35.787) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 136,3 metriä mpy.
Vaasan Sportin SM-liigakausi 2014–2015
Vaasan Sportin SM-liigakausi 2014–2015 on jääkiekkoseura Sportin toinen kausi jääkiekon SM-liigassa ja Suomen jääkiekon korkeimmalla sarjatasolla. Sport pelasi edellisen kerran SM-liigassa kaudella ja nousi SM-liigaan täksi kaudeksi Mestiksestä.
Edellinen kausi ja ennusteet
Jääkiekkolehden toimittamassa ”Toimittajien liigaveikkauksessa” kiekkotoimittajat ennustivat liigakauden mestaria, runkosarjan sijoituksia ja pelaajakohtaisten tilastojen voittajia. Kukaan toimittajista ei ennakoinut Sportia mitaleille. Paras runkosarjasijoitus oli yhdestoista sija, johon Sportin ennakoi sijoittuvan MTV Sportin toimittaja. Kaikki muut toimittajat ennakoivat Sportin jäävän runkosarjan viimeiseksi. Yksi toimittaja ennakoi Matt Generousin voittavan jäähypörssin ja yksi toimittaja ennakoi Sportin antavan ensimmäisenä potkut valmentajalleen.
Jääkiekkolehti listasi ennen kauden alkua liigan 50 parasta pelaajaa. Yksikään Sportin pelaaja ei mahtunut listalle.
Pelaajavaihdokset
Sport menetti maalintekovoimastaan viime kauteen verrattuna 31,9 pronsettia eli lähteneet pelaajat tekivät yhteensä 60 maalia. Viime kauteen verrattuna vain Tappara menetti Sportia vähemmän maalintekovoimaansa. Lähteneistä pelaajista eniten maaleja oli tehnyt Jere Laaksonen.
Ennen kauden alkua Sportista lähti 19 pelaajaa, joista kaksi oli maalivahteja, seitsemän puolustajia ja kymmenen hyökkääjiä. Waasa Red Ducksiin siirtyi neljä, Mestisseuroihin neljä ja kaksi pelaajaa Kazakstanin mestaruussarjan Aristan Temirtauhun. Sportiin siirtyi ennen kauden alkua kaksi maalivahtia, neljä puolustajaa ja 12 hyökkääjää. Saapuneista pelaajista yhdeksän tuli muista SM-liigaseuroista.
Talous
Kauteen lähdittäessä Sportin pelaajabudjetti oli 1,5 miljoonaa euroa. Sportin pelaajakulut olivat koko liigan pienimmät. Pelaajien palkat mukaan luettuna Sportin kulubudjetti oli 4 625 000 euroa, mikä oli myös liigan pienin budjetti. Kaikkien SM-liigaseurojen yhteinen kulubudjetti oli 89 000 000 euroa.
Sportin tulostavoite oli 175 000 euroa. Parempaan tulokseen pyrkivät ainoastaan Espoo Blues, Hämeenlinnan Pallokerho ja Oulun Kärpät. Nollatulokseen pyrkivät HIFK, JYP, Rauman Lukko ja Turun Palloseura. Liigaseurojen tulostavoite oli yhteensä lähes 1,5 miljoonaa euroa.
Sportin pitkäaikaisen velan suuruus oli kauden alussa 120 000 euroa.
Hormeesi
thumb|Kohtuullinen kemikaaliannos voi synnyttää eliössä päinvastaisen vaikutuksen kuin erittäin alhainen tai erittäin korkea annos (dose).
Hormeesi on biologinen ilmiö, jossa haitallinen ulkoinen ärsyke, kuten myrkky tai fysiologinen stressi, onkin pienenä annoksena hyödyllinen eliölle. Hyöty perustuu elimistön suojareaktioon, joka antaa eliölle pitkäaikaisen suojan.
Hormeesia ja sitä kautta joillain koe-eläimillä eliniän pitenemistä riittävän pieninä annoksina aiheuttavia stressitekijöitä ovat tutkimusten mukaan esimerkiksi ravinnon puute, hapenpuute, lämpötilan muutos, radioaktiivinen säteily, ultraviolettisäteily, otsoni, raskasmetallit, reaktiiviset happiyhdisteet ja fyysinen rasitus.
Pieniä annoksia myrkyllisiä dioksiineja nauttineille koe-eläimille kehittyi vähemmän maksakasvaimia kuin vertailuryhmälle. Pieniä annoksia myrkyllistä arseenia saaneet madot elivät muita matoja pidempään.
Vapaat radikaalit, joita syntyy paljon muun muassa liikunnassa, ovat pieninä määrinä hyödyllisiä, ja niitä torjuvia antioksidanttilisiä käyttävät ihmiset kuolevat nuorempina kuin muut.
Puilla hormeesia aiheuttaa muun muassa tuuli, jonka aiheuttamaa rasitusta puut tarvitsevat kasvaakseen vahvoiksi.
Hormeesia välittävät monimuotoiset mekanismit tunnetaan puutteellisesti. Lämpösokkiproteiinit suojaavat proteiineja osittaiselta denaturoitumiselta termisessä stressissä. Insuliini/IGF-1-signaalireitti vaikuttaa kalorirajoituksessa. Fyysisen rasituksen yhteydessä vahvistuvat antioksidanttimekanismit. Mitokondrioiden fosforylaatiomekanismit toimivat iskeemisessä stressissä. Hormeettiset mekanismit osallistuvat yleisimmin geeniekspression ohjaukseen ja näin vahvistavat solujen kasvun ja ylläpidon mekanismeja. Keskeistä tässä on solulimakalvoston merkitys.
Avebury (kylä)
Kivikauden monumentit
thumb|left|250px|Etualalla Aveburyn kivikehän kiviä, taustalla kylän rakennuksia. Aveburyn kivikehästä on aikojen saatossa hävinnyt kiviä. Arkeologi Alexander Keiller pystytti kaatuneita kiviä uudestaan 1930-luvulla entistäessään kivikehää osittain alkuperäiseen muotoonsa. Vuoden 1943 jälkeen kylä ja kehä ovat olleet National Trustin valvonnassa. Vuonna 1986 Unesco lisäsi Avebury Circlen maailmanperintöluetteloon, jossa Stonehenge ja Silbury Hill jo olivat.
Suurta kivikehää ympäröi noin 421 metrin läpimittainen rengasmainen kaivanto, josta otettu maa oli kasattu valliksi renkaan ulkopuolelle. Renkaan muotoisessa vallihaudassa oli neljä sisäänkäyntimäistä katkosta. Kahteen suuntaan lähtivät yli kahden kilometrin pituiset tiet. Toinen kivien reunustama tie vei puu- ja kivikehistä koostuneeseen ”pyhäkköön” eli The Sanctuaryyn, toinen ”pitkille kiville”. Sanctuaryyn vievä tie on nimeltään West Kennet Avenue.
Lähellä on myös ympyräkaivanto ja muinainen puukehä Windmill Hill. Lisäksi Avebury Circlen lähiseuduilla on kaksi suurta esihistoriallista maakumpua, joista toinen on pyöreä Silbury Hill ja toinen West Kennet Long Barrow’n pitkäkumpu. Britteinsaarten tunnetuin kivikehä Stonehenge sijaitsee vain 32 kilometrin päässä Aveburystä etelään.
Rakennelmien suuresta määrästä päätellen Avebury oli aikoinaan vilkkaan uskonnollisen toiminnan keskus. Tämä kertoo vauraasta kivikautisesta yhteisöstä, jossa pappien mahti oli luultavasti suuri. Tutkimalla löytöjä ja vertaamalla niitä muihin kulttuureihin voidaan päätellä, että paikalla järjestettiin vuodenaikakierron mukaisia rituaaleja, joihin kuului esineiden, kasvien, eläinten ja ihmisten uhraamista.
Ve
Ve tarkoittaa seuraavia:
Harald II
Harald II (n. 994–1018) oli Tanskan kuningas vuosina 1014–1018. Hän oli Sven Haaraparran vanhin poika ja hallitsi Tanskaa isänsä sijaisena tämän ollessa sotaretkellä Ethelred II Neuvotonta vastaan Englannissa. Sven Haaraparran kuoltua vuonna 1014 Haraldista tuli Tanskan kuningas, kun taas hänen veljensä Knuut jatkoi Englannin valloitusretkiä. Vuonna 1016 Knuutista tuli Englannin kuningas. Haraldin valtakausi oli lyhyt ja siitä tiedetään vähän. Hänen kuoltuaan Knuutista tuli myös Tanskan kuningas.
Pedro Rodríguez
Pedro Rodríguez voi tarkoittaa ainakin seuraavia henkilöitä:
Kotipihlaja
Kotipihlaja eli pihlaja (Sorbus aucuparia) on ruusukasveihin kuuluva kasvi, joka kasvaa luonnonvaraisena suurimmassa osassa Eurooppaa ja Pohjois-Aasiassa. Suomessa se on hyvin yleinen koko maassa. Pihlaja tunnetaan valkoisista kukinnoistaan, punaisista marjoistaan ja hienosta syysväristä. Se on Pohjois-Savon maakuntakukka.
Ulkonäkö
left|thumb|Pihlajan lehtiä ja kukkia. Kotipihlaja on Suomen luonnonvaraisista puista värikkäin. Kesäkuussa (Lapissa heinäkuussa) se kukkii runsain kermanvalkoisin kerrotuin huiskiloin, joita usein kutsutaan epätarkasti tertuiksi. Kukinto on 8–10 cm leveä kertotasohuiskilo. Se koostuu pienistä, valkoisista, tuoksuvista kukista.
Kotipihlajan erottaa muista Suomessa kasvavista pihlajista kapealehdykkäisistä, päättöparisista lehdistä. Syksyllä pihlajan lehdet saavat ruskaväreikseen säästä riippuen keltapunaista, kirkasta punaista, tummaa punaista ja jopa lähes mustaa. Aurinkoisella paikalla lehdet muuttuvat kauniin punaisiksi. Pihlajan marja on kypsänä punainen. Marjat kypsyvät yleensä heinäkuun lopussa tai elokuussa. Syksyllä ja talvella kirkkaanpunaiset marjatertut tarjoavat ravintoa linnuille.
Lajikkeita, muunnoksia ja alalajeja
Kotipihlajan lähilajeja Suomessa ovat Lounais-Suomessa ja Ahvenanmaalla kasvavat suomenpihlaja (Sorbus hybrida) ja ruotsinpihlaja (Sorbus intermedia) sekä Ahvenanmaalla kasvava kaunopihlaja (Sorbus meinichii). Sorbus aucuparia × hybrida on kotipihlajan ja suomenpihlajan risteymä.
Käyttö
Pihlajan marjat ovat syötäviä ja sisältävät runsaasti C-vitamiinia (saman verran kuin lakoissa), mutta suuren omena- ja sorbiinihappopitoisuutensa vuoksi ne ovat sellaisenaan hyvin happaman ja karvaanmakuisia. Marjat ovat runsaskuituisia ja ne sisältävät myös E-vitamiinia, K-vitamiinia, beetakaroteenia, kaliumia sekä flavonoideja. Niitä on käytetty ravinnoksi jo kauan, ja niistä voi tehdä esimerkiksi hilloa, hyytelöä ja mehuja tai yhdistää antamaan makua esimerkiksi omenapiirakkaan tai -mehuun. Pihlajanmarjoista voi valmistaa marjalikööriä. Kansanlääkinnässä pihlajanmarjoilla on hoidettu kihtiä, munuaissairauksia, suolistovaivoja, keripukkia, ruokahaluttomuutta ja verisuonten kovettumia. Nuoria lehtiä voi käyttää myös salaatissa. Marjoja voi pakastaa tai kuivata. Kuivaus onnistuu myös huoneenlämmössä. Kuivattua marjaa voi lisätä esimerkiksi murskattuna terveyspommiksi leivonnaisiin, puuroon, smoothieen tai jogurttiin. Vuonna 2015 koko Suomessa tilastoitiin kerätyn myyntiin vain 762 kilogrammaa pihlajanmarjoja. Marjat ovat myös lintujen suosiossa.
Pihlaja on suosittu pihapuu. Pihlajia käytetään suhteellisen paljon myös julkisilla viheralueilla, koska se on pienikasvuinen, vaatimaton maaperän suhteen ja sillä on koristearvoa lähes ympäri vuoden.
Kotipihlajan lahottajina toimivat lepänarinakääpä (Phellinus alni), okrakääpä (Hapalopilus nidulans), kuhmukääpä (Phellinus punctatus) ja vyökäävät (Trametes). Kotipihlajan tuholaisia ovat ainakin pihlajanmarjakoi (Argyresthia conjugella) ja pihlajankukkakärsäkäs (Anthonomus conspersus).
Luigi’s Mansion 2
Luigi’s Mansion 2 (Pohjois-Amerikassa Luigi’s Mansion: Dark Moon, ) on Next Level Gamesin kehittämä ja Nintendon julkaisema toimintaseikkailupeli. Peli julkaistiin Nintendo 3DS:lle maaliskuussa 2013. Peli on jatko-osa vuonna 2001 julkaistulle Luigi’s Mansionille. Sen jatko-osa, Luigi’s Mansion 3, julkaistiin Nintendo Switchille syksyllä 2019.
Pelaaminen
Pelissä ideana on edeltäjänsä tavoin liikkua kentissä ja metsästää haamuja käyttäen uutta Poltergust 5000-imuria sekä ratkoa pulmia päästäkseen eteenpäin. Pelissä on edeltäjäänsä verrattuna viisi erilaista kartanoa tutkittavana. Pelaaja pystyy imuroimaan haamut sokaisemalla ne ensin taskulampulla ja imaisemalla ne niiden ollessa hetken aikaa tajuttomina. Pelaaja voi löytää kentässä liikkuessaan kultaisia luita, joiden avulla voi yrittää kentän läpäisemistä uudelleen, jos kuolee. Jokaisen kartanon lopussa kohdataan pomovastus, jonka jälkeen päästään seuraavaan kartanoon.
Peli sisältää myös moninpelilan, jota voi pelata joko lähiverkossa tai internetissä. Moninpelissä enintään neljä pelaajaa liikkuu Thrill Tower-nimisessä pilvenpiirtäjässä ja ideana on saada kiinni jokaisessa kerroksessa olevat haamut ennen ajan loppumista.
Juoni
Peli sijoittuu Evershade Valley -nimiseen laaksoon. Edellisestä osasta tuttu professori Elvin Gadd tutkii laboratoriossaan ystävällisiä kummituksia, jotka asuvat laaksossa. Yhtäkkiä taivaalla oleva kristallinen kuu nimeltään Dark Moon hajoaa palasiksi, minkä seurauksena ystävälliset haamut muuttuvat yllättäen vihamielisiksi. Professori kutsuu ystävänsä Luigin keräämään hänen avustuksellaan kuun sirpaleet takaisin, jotta Evershade Valleyyn tulisi taas rauha.
Vastaanotto
Luigi’s Mansion 2 sai myönteisen vastaanoton. GameRankings on laskenut arvostelujen keskiarvoksi 85,86 % ja Metacriticin laskema painotettu keskiarvo on 86. IGN antoi pelille arvosanaksi 9.3/10, GameTrailers myös 9.3/10, Game Informer 8.5/10 ja GameSpot 6.5/10.
Suomessa Ville Arvekari antoi Pelaajan sivuilla pelille arvosanaksi 9/10. Hän totesi pelin olevan ”mukavan erilainen ja omat vahvuutensa tunteva seikkailu, joka parantaa edeltäjästään lähestulkoon jokaisella osa-alueella”. Martin Eiser Gamereactorilta antoi myös 9/10. Dome.fi puolestaan antoi neljä tähteä viidestä.
Peliä oli myyty 31. maaliskuuta 2014 mennessä 3,98 miljoonaa kappaletta.
Megalonyx
Megalonyx (kreikkaa ”iso kynsi”) on verraten hyvin tunnettu hävinnyt maalaiskiaisten suku. Se kuului heimoon Megalonychidae ja asusteli Pohjois-Amerikassa plioseeni- ja pleistoseenikaudella. Se kuoli sukupuuttoon 11,000 vuotta sitten.
Ulkonäkö
Megalonyx oli pienempi kuin sukulaisensa Megatherium, mutta se oli silti suuri eläin. 2,5–3 metriä pitkä, 1,70 metriä korkea ja pystyi painamaan tonnin. pienoiskuva|left|Kokovertailu
Kokonsa vuoksi se oli helpompi saalis sapelihammaskissoille, mutta puolustukseksi sillä oli terävät kynnet. Megalonyxillä oli lyhyt ja leveä kuono. Sen jäänteitä on löydetty Alaskasta Kolumbiaan asti ja se eli tiheässä metsässä. Yksi laji (M. jeffersoni) on nimetty Yhdysvaltain entisen presidentin Thomas Jeffersonin mukaan.
Täpläpreussinahven
Koko ja ulkonäkö
Täpläpreussinahven kasvaa noin 15 cm pitkäksi. Sen vartalo on tummanharmaa, evät tummat. Otsassa ja kyljessä on valkea täplä. Mustavalkoisen värityksen takia kalaa sanotaan englanniksi dominopreussinahveneksi.
Alkuperä
Täpläpreussinahven elää luonnossa Indopasifisella merialueella ja Fidžin ympäristössä.
Käyttäytyminen
Ikääntyessään täpläpreussinahven tulee aktiivisemmaksi ja aggressiivisemmaksi, ja voi kiusata pienempiä kaloja. Se jättää korallit rauhaan, joten se sopii riutta-akvaarioon.
Ravinto
Täpläpreussinahvenet syövät luonnossa planktonia, akvaariossa liha- ja leväpitoista akvaariokalanruokaa.
Criminal Minds: Epäilyksen alla
Criminal Minds: Epäilyksen alla on yhdysvaltalainen poliisidraamasarja. Se on Criminal Minds – FBI-tutkijat -sarjan spin-off. Sarja alkoi Yhdysvalloissa CBS-verkossa 16. helmikuuta 2011 ja päättyi 25. toukokuuta 2011, kun CBS päätti olla jatkamatta sarjaa kokonaisen kauden verran. Se päättyikin 13 jakson jälkeen cliffhangeriin.
Teollisuusliitto
thumb|Teollisuusliiton keskustoimisto on [[Metallitalossa Helsingin Hakaniemessä. Kuva vuodelta 2011.]] Teollisuusliitto on suomalainen teollisuuden työntekijöiden ammattiliitto. Liitto on yksi Suomen Ammattiliittojen Keskusjärjestön (SAK) suurimmista jäsenliitoista.
Teollisuusliitto muodostui kolmen ammattiliiton yhdistyessä. Metallityöväen Liitto päätti osaltaan yhdistymisestä sekä muutti sääntönsä ja nimensä Teollisuusliitoksi ylimääräisessä liittokokouksessaan 17.–18. toukokuuta 2017. TEAM Teollisuusalojen ammattiliitto päätti valtuustonsa kokouksessa 17. toukokuuta 2017 lakkauttaa liiton toiminnan vuoden 2017 loppuun mennessä ja että sen ammattiosastot hakevat Teollisuusliiton jäseniksi vuoden 2018 alusta lukien. Puuliitto päätti lakkauttaa liiton toiminnan ja liittyä osaksi Teollisuusliittoa valtuustonsa kokouksessa 16. toukokuuta 2017.
Uuden liiton yhteinen jäsenmäärä oli perustettaessa noin 226 000, joista Puuliitosta tuli noin 33 000 ja Teollisuusalojen ammattiliitosta noin 53 000 jäsentä. Metalliliiton jäsenmäärä oli noin 140 000. Yhdistyneellä liitolla oli yli 700 ammattiosastoa ja yli 9 000 luottamushenkilöä. Liittojen henkilöstömäärä oli 240. Jäsenistä oli miehiä noin 75 prosenttia; miesvaltaisin oli Metalliliitto, jossa jäsenistä 83 prosenttia oli miehiä. Puuliiton jäsenistä miehiä oli noin 77 prosenttia ja Teollisuusalojen ammattiliitossa vastaava luku oli 54.
Teollisuusliiton puheenjohtaja on Riku Aalto. Varapuheenjohtajana toimii Turja Lehtonen.
Vaalirahoitus
Teollisuusliitto antoi yhteensä 30 000 euroa vaaliavustusta SDP:n Tuula Haataiselle (20 000) ja Vasemmistoliiton Merja Kyllöselle (10 000) vuoden 2018 presidentinvaaleissa.