cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Cimabue
Cimabuen taiteellinen ura sai tavallaan alkunsa hänen tavattuaan kreikkalaisia taidemaalareita, jotka oli kutsuttu maalaamaan muun muassa Firenzen Gondeillen kappelia. Cimabue karkasi koulusta seuraamaan kreikkalaisten taiteilijoiden tapaa työskennellä, jäljitteli heitä ja oli pian taitavampi kuin kreikkalaiset.
Cimabue lukeutui firenzeläiseen koulukuntaan. Häntä on pidetty uudenaikaisen maalaustaiteen isänä henkilönä, joka vapautti länsimäisen taiteen bysanttilaisesta kaavamaisuudesta, tosin tämä toteutui lopullisesti vasta hänen jälkeistensä taiteilijoiden elämäntyön myötä – runsaasti bysanttilaisia piirteitä vielä hänen teoksissaan esiintyy. Cimabuen ansiona voidaan pitää pyrkimystä olla kuvaamatta pelkkiä profiileja ja toisaalta halua kuvata hahmoja näiden luonnollisessa ympäristössä, mikä hänen aikanaan oli uutta.
Esimerkkinä erotuksesta kreikkalaisten tyyliin Cimabuen maalaukset Jeesuksesta ja Luukkaasta olivat arvioiden mukaan elävämpiä, vähemmän karkeita ja muutenkin luonnollisempia.
Elämänsä viimeisinä hetkinä Cimabue kutsuttiin suunnittelemaan Firenzen Santa Maria del Fiore -tuomiokirkkoa. Cimabue kuitenkin kuoli vuonna 1302. Vasarin mukaan hänet haudattiin Santa Maria del Fioreen. Hän jätti jälkeensä lukuisia oppilaita, joista merkittävimpänä voitaneen pitää Giottoa. Giotto asui Cimabuen kuoleman jälkeen tämän omistamissa taloissa Via del Cocomerolla.
Hänen pääteoksikseen on pidetty kahta madonnankuvaa, joista toinen on ollut Firenzen taideakatemiassa, toinen puolestaan, Madonna de'Rucellai, on sijainnut S. Maria Novella kirkossa. Mutta on kyseenalaistettu, ovatko ne todella hänen teoksiaan. Viimeksi mainitun teoksen on toisaalta uskottu olevan Duccio de Buoninsegnan siveltimestä. Aikoinaan Cimabuen maalaamina niinikään pidettyjen S. Francesco kirkon ja holveja Assesissa seiniä koristavien maalauksien on niinikään väitetty olevan muiden tekemiä.
Elinaikanaan Cimabue ei ollut yksinomaan pidetty, sillä häntä pidettiin varsin anteeksiantamattomana arvostelijoilleen. Cimabue päätyi kuolemansa jälkeen myös Danten Jumalaiseen näytelmään, jossa Dante luonnehti häntä hyvin ylhäissukuiseksi taidemaalariksi, ylimieliseksi ja niin kriittiseksi, että jos joku havaitsi virheitä hänen töissään, hän tuhosi ne riippumatta siitä, kuinka kallisarvoisia työt olivat. Jumalaisessa näytelmässä Dante sijoitti Cimabuen kiirastulen 11. kehään.
Karl Freyn mukaan Vasarin elämäkerta Cimabuesta on lähes täysin kuvitteellinen.
Kulkuaikamenetelmä
Kulkuaikamenetelmä on radioaktiiviseen merkkiaineeseen perustuva kalibrointimenetelmä prosessiteollisuuden virtausmittauksille.
Putkivirtauksiin sovelletaan ns. kulkuaikamenetelmää, jossa mitattavaan virtaukseen syötetään radioaktiivista merkkiainetta lyhyt pulssi. Pulssin kulkuaika määritetään putken ulkopuolelle sijoitettujen säteilyilmaisimien avulla. Tilavuusvirtaus saadaan mitatun keskimääräisen virtausnopeuden ja putken sisäpoikkipinnan tulona. Virtaukselle saadaan referenssiarvo jota verrataan virtausmittarin samanaikaiseen näyttämään. Merkkiainesyöttöjä tehdään samalla virtaustasolla useita ja kalibrointitulos saadaan koetoistojen keskiarvona.
Menetelmä on standardoitu (ISO 2975/VII nesteille ja BS 5857-2.4 kaasuille). Kulkuaikamenetelmä on prosessia häiritsemätön. Akkreditointipäätöksen mukainen paras kalibroinnin mittausepävarmuus on sekä nesteille että kaasuille 0,5 prosenttia ja paperimassalle 1,0 prosenttia.
Lucius Aelius
Lucius Aelius Verus Caesar (k. 1. tammikuuta 138) oli roomalainen senaattori, jonka keisari Hadrianus adoptoi ja josta hän aikoi tehdä seuraajansa. Aeliuksen alkuperäinen nimi ennen adoptointia oli Lucius Ceionius Commodus.
Hadrianus adoptoi Aeliuksen vuonna 136 ja nimitti hänet seuraajakseen. Aeliuksella ei tuolloin ollut sotilaallista kokemusta, mutta hän oli toiminut senaattorina. Aelius oli heikkokuntoinen ja ehti kuolla ennen Hadrianusta. Ennen kuolemaansa Hadrianus adoptoi Antoninus Piuksen sillä ehdolla, että tämä puolestaan adoptoisi ja tekisi seuraajikseen Marcus Aureliuksen ja Aeliuksen pojan Lucius Veruksen.
Saaranpaskantamasaari
Saaranpaskantamasaari on pieni asumaton saari Sallan kunnassa Onkamojärven koillispäässä. Se sijaitsee Suomen ja Venäjän välisellä rajavyöhykkeellä alle 200 metrin päässä valtakunnanrajasta. Saaren pituus on 35 metriä ja leveys 25 metriä. Pinta-ala on noin 800 neliömetriä ja rantaviivaa on 100 metriä. Saari on tunnettu erikoisen nimensä takia.
Delta Scorpii
Delta Scorpii (δ Sco / δ Scorpii; myös Dschubba, Dzuba, Iclarcrau tai Iclarkrav) on sinivalkoinen tähti Skorpionin tähtikuviossa. Joskus Aurinkokunnan eläinradalla kulkevat taivaankappaleet peittävät Dschubban. Tähden kirkkaus vaihtelee välillä 1,6–1,7 magnitudia; se on siis muuttuva tähti tyyppiä Gamma Cassiopeiae. Tähdellä on myös 20 päivässä ja noin 10 vuodessa kiertävät seuralaiset, joten se on kolminkertainen tähti.
José Lorenzo Sartori
José Lorenzo Sartori (24. toukokuuta 1932 Concepción del Uruguay – 2. lokakuuta 2018) oli argentiinalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 2. joulukuuta 1956 ja nimitettiin San Roque de Presidencia Roque Sáenz Peñan hiippakunnan piispaksi 27. elokuuta 1994. Piispaksi vihkiminen seurasi 19. marraskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Abelardo Francisco Silva, jota avustivat Ítalo Severino Di Stéfano ja Dante Carlos Sandrelli.
Ida Pekari
Ida Karolina Pekari (16. syyskuuta 1894 Pietari – 24. lokakuuta 1986 Helsinki) oli suomalainen päätoimittaja, opettaja ja suomentaja.
José Lorenzo Sartori
Sartori jäi eläkkeelle 22. huhtikuuta 2008.
Ida Pekari
Pekari toimi Oma Koti- ja Kotiliesi-lehtien päätoimittajana. Viimeksi hän oli perustamansa Hopeapeili-lehden päätoimittajana. Hän kirjoitti pakinoita nimimerkeillä Ida Piikki ja Tiina T.
Pekari kirjoitti lisäksi suomen kielen oppikirjoja sekä suomensi kirjailija Fjodor Dostojevskin teoksia.
Gemma
Gemma voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Loimaan kunta
thumb|Loimaan kunnan kunnantalo Hirvikoskella. Loimaan kunta (, vuoteen 1921 Loimaa tai Loimaan pitäjä ja 1921–1977 Loimaan maalaiskunta, ) oli Varsinais-Suomessa sijainnut Suomen kunta, joka yhdistyi Loimaan kaupungin kanssa vuonna 2005. Vuonna 2004 Loimaan kunnassa oli 6 049 asukasta ja sen pinta-ala oli 434,08 km², josta 1,52 km² oli vesistöjä. Väestötiheys oli 13,85 asukasta/km².
Loimaan kunnan hallinnollinen keskus oli Hirvikoski. Naapurikunnat olivat Alastaro, Humppila, Koski Tl, Loimaa, Mellilä, Oripää, Punkalaidun, Pöytyä, Somero ja Ypäjä.
Loimaan kunnan evankelis-luterilainen seurakunta oli nimeltään Kanta-Loimaan seurakunta, joka yhdistyi vuoden 2005 kuntaliitoksen yhteydessä Loimaan kaupunkiseurakunnan kanssa muodostaen Loimaan seurakunnan.
Historia
Alun perin Satakunnan historialliseen maakuntaan kuulunut Loimaa mainitaan ensimmäisen kerran kirkkopitäjänä vuonna 1420. Loimaan pitäjästä erotettiin Alastaro 1869, Metsämaa 1914, Mellilä 1916 ja Loimaan kauppala (myöh. Loimaan kaupunki) 1921, jonka jälkeen kunnasta käytettiin vuoteen 1977 saakka nimitystä Loimaan maalaiskunta. Metsämaa liitettiin takaisin Loimaan kuntaan vuonna 1976. Vuonna 2005 Loimaan kaupunki ja Loimaan kunta yhdistyivät uudeksi noin 13 000 asukkaan kaupungiksi, jonka nimeksi tuli Loimaa. Kaupunki otti vaakunakseen Loimaan kunnan vaakunan.
Tunnettuja Loimaan kuntalaisia
Luettelo tunnetuista loimaalaisista sisältää tunnettuja henkilöitä, jotka ovat kotoisin Loimaalta, Loimaan kunnasta, Alastarolta, Mellilästä tai Metsämaalta.
Ruokakulttuuri
Loimaan maalaiskunnan pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla ”porsaanmakkara” eli ryynimakkara sekä ”piapo” eli kauratalkkuna, joka syödään piimän ja sokerin kera.
Skylanders: Imaginators
Skylanders: Imaginators on Toys for Bobin kehittämä ja Activisionin julkaisema tasohyppelypeli. Peli julkaistiin PlayStation 3:lle, PlayStation 4:lle, Wii U:lle, Xbox 360:lle ja Xbox Onelle lokakuussa 2016  sekä Nintendo Switchille maaliskuussa 2017.
Peli on jatko-osa pelille Skylanders: SuperChargers ja kuuluu Skylanders-pelisarjaan. Peli on sarjan ensimmäinen peli jossa pelaajat voivat luoda täysin omia hahmoja, Imaginatoreja. Se on samalla pelisarjan ensimmäinen peli jossa Crash Bandicoot ja Tohtori Neo Cortex esiintyvät vierailevina hahmoina. Peli sai pääosin positiivisen vastaanoton, mutta myyntiluvut jäivät Activisionin odotuksia heikommiksi sillä sitä myytiin julkaisukuukautena vain 66 000 kopiota. Peli on Skylanders-pelisarjan kuudes ja uusin konsoleille julkaistu osa.
Pariksen tuomio
thumb|right|300px|Pariksen tuomio, [[Peter Paul Rubens, n. 1636.]] thumb|right|300px|Pariksen tuomio, [[Enrique Simonet, 1904.]]
Pariksen tuomio viittaa kreikkalaisessa mytologiassa tarinaan, joka kertoo Troijan sotaan johtaneista tapahtumista.
Tapahtumat saivat alkunsa Peleuksen ja Thetiin häistä, joissa Zeus järjesti juhla-aterian kutsuen lähes kaikki jumalat osallistumaan. Eris, epäsovun jumala, oli kuitenkin jätetty kutsumatta, koska hänen tiedettiin aiheuttavan eripuraa. Tästä raivostuneena Eris saapui kuitenkin paikalle ja heitti osallistujen keskelle kultaisen omenan, johon oli kaiverrettu sana "Kauneimmalle".
Kolme jumalatarta ilmoitti vaativansa omenaa: Hera, Pallas Athene ja Afrodite. He pyysivät Zeusta ratkaisemaan, kenelle omena kuuluisi, mutta koska hän ei halunnut suosia ketään ehdokkaista, hän määräsi, että Paris, kuolevainen Fryygiasta, saisi ratkaista asian, koska Troijan prinssi oli osoittanut hiljattain esimerkillistä arvostelukykyä ja tasapuolisuutta asettamalla epäröimättä härän muotoon muuttuneen Areen oman palkintohärkänsä edelle kilpailussa.
Niin sitten tapahtui, että Hermes heidän oppaanaan kaikki kolme ehdokasta ilmestyivät Parikselle vuorella. Kylvettyään vuoristolähteessä kaikki kolme kokeilivat voimiaan lahjoakseen Pariksen: Hera ehdotti tekevänsä tästä Euroopan ja Aasian hallitsijan, Pallas Athene antaisi viisautta ja taitoa sodankäyntiä varten, kun taas Afrodite, jolla oli khariittinsa mukanaan, tarjosi tälle maailman kauneimman naisen rakkautta. Tämä nainen ei ollut kukaan muu kuin Spartan Helena, kuningas Menelaoksen puoliso. Paris hyväksyi Afroditen tarjouksen ja ojensi omenan tälle ja sai niin paitsi Helenan rakkauden myös kreikkalaisten ja ennen kaikkea Pallas Athenen ja Heran vihat niskoilleen.
Tarun mukaan Troijan sota syttyi siitä, kun kreikkalaiset lähtivät hakemaan Helenaa takaisin Troijasta.
Hentonäkinruoho
Hentonäkinruoho (Najas tenuissima) on maailmanlaajuisesti uhanalainen vesikasvi, jota tavataan ainoastaan pohjoisessa Euraasiassa. Suomessa laji on rauhoitettu ja on yksi Suomen kansainvälisistä vastuulajeista.
Ulkonäkö ja koko
Hentonäkinruoho on hento, 10–40 cm korkeaksi kasvava uposlehtinen kasvi. Varsi on sileä. Ruodittomat lehdet ovat 1–2 cm pitkät ja alle millimetrin levyiset, jäykähköt ja pienihampaiset. Lehden tuppi on lyhytkorvakkeinen. Lehtihangoissa olevat kukat ovat pieniä, perättömiä ja yksineuvoisia. Hentonäkinruoho kukkii elo–syyskuussa. Hedelmä on pähkylä, jotka leviävät lintujen mukana järvestä toiseen.
Laji muistuttaa läheisesti notkeanäkinruohoa (N. flexilis), mutta jälkimmäisen lehdet ovat leveämpiä, korvakkeettomia ja velttoja.
Levinneisyys
Hentonäkinruoho on maailmanlaajuisestikin harvinainen laji. Sitä tavataan ainoastaan Suomessa, Venäjällä Karjalankannaksella ja Moskovan ja Pietarin välillä muutamasta järvestä, Venäjän Kaukoidästä sekä Kazakstanista. Suomessa hentonäkinruohoa esiintyy vain muutamassa kymmennessä järvessä Etelä- ja Itä-Suomessa. Jääkauden jälkeisellä lämpökaudella hentonäkinruoho oli Suomen alueella laajalle levinnyt.
Elinympäristö
Hentonäkinruoho kasvaa täysin upoksissa neutraalivetisissä järvissä sekä vähäsuolaisessa murtovedessä jokisuissa ja merenlahdissa. Kasvia esiintyy yleensä 30–150 cm syvyydessä. Hentonäkinruoho sietää huonosti vesien likaantumista tai rehevöitymistä, minkä takia laji on suuresti harvinaistunut.
Maillot à pois
thumb|[[Christophe Riblon mäkikilpailun johtajan paidassa vuoden 2013 tourissa.]] thumb|Keskellä esittelyssä mäkikilpailun johtajan pallopaita. Vasemmalla puolella näkyy arvostetuin kokonaiskilpailun johtajan [[maillot jaune|keltainen paita ja oikealla pistekilpailun johtajan vihreä paita.]] thumb|right|250px| Tour de France lähdössä etapille 11 Tarbesista vuonna 2006. Pilkkupaitaa piti yllään mäkikilpailua tällöin johtanut Juan Miguel Mercado Maillot à pois (pilkkupaita) on Tour de Francen parhaalle mäkimiehelle annettava valkoinen paita, jossa on isoja punaisia pilkkuja eli ympyröitä. Suomessa paidasta käytetään usein nimitystä pallopaita. Mäkikilpailua varten etappien reitin varrella on vaativien ylämäkinousujen kohdalla mäkimaaleja, joista jaetaan nopeimmille ajajille mäkikiripisteitä. Myös nousuun päättyviltä etapeilta jaetaan mäkipisteitä etapin parhaille. Mäkipisteitä jaetaan nousun vaativuuden mukaan. Eniten pisteitä hallussaan pitävä on mäkikilpailun johtaja ja saa pitää yllään mäkikilpailun johtajan paitaa. Paidan haltijasta käytetään nimitystä Vuorten kuningas (englanniksi: King of the Mountains). Myös monissa muissa maantiepyöräilyn etappikilpailuissa käytetään vastaavanlaista paitaa paitaa vuorten kuninkaan tunnuksena, esimerkiksi Italian ympäriajossa paita on sininen ja Espanjan ympäriajossa paita on valkoinen, jossa on sinisiä pisteitä.
Historia
Kilpailua sponsoroinut L'Auto-sanomalehti nimesi vuodesta 1905 alkaen Ranskan ympäriajon epävirallisen parhaan mäkimiehen (meilleur grimpeur). Ensimmäisenä palkinnon voitti René Pottier.
Ranskan ympäriajon historiassa vuonna 1933 laskettiin ensimmäisen kerran vuorten kuninkaan pisteet ja mäkikilpailu otettiin virallisesti käyttöön. Tällöin tittelin voittaja oli Vicente Trueba, joka suoriutui parhaiten vuoristo-osuuksien nousuista, mutta joka oli huono alastuloissa ja siksi ei voittanut mitään muuta. Tällöin kilpailun johtaja Henri Desgrange päätti, että ensimmäiseksi nousuissa tulleiden pitäisi saada joitain bonuksia teoistaan. Vuodesta 1934 lähtien ensimmäiselle nousun tehneelle annettiin aikabonuksia, joskin tämä aikabonus myöhemmin poistettiin, niin kuitenkin vuorten kuninkaan titteli jatkoi olemassaoloaan. Vaikka paras mäkimies on nimetty ensimmäisen kerran jo vuonna 1933, niin pistepaita tuli käyttöön vasta vuoden 1975 kilpailussa. Yhtenä kilpailun sponsorina toiminut suklaavalmistaja Chocolat Poulain oli vaikuttamassa pistepaidan ulkonäköön. Ensimmäinen ajaja joka piti pallopaitaa yllään oli hollantilainen Joop Zoetemelk vuoden 1975 Ranskan ympäriajossa. Zoetemelk ei kuitenkaan koskaan onnistunut voittamaan Ranskan ympäriajon mäkikilpailua, vaikka häntä pidettiinkin hyvänä mäkimiehenä. Ensimmäisenä vuotena jolloin paita oli käytössä mäkikilpailun voitti belgialainen Lucien Van Impe. Vuosina 1993–2008 paidan sponsorina toimi Champion-kauppaketju, josta tuli myöhemmin Carrefour-kauppaketju, joka toimi myöskin paidan sponsorina vuosina 2010–2018. Vuodesta 2019 alkaen sponsorina on toiminut E.Leclerc-kauppaketju.
Voittajat vuosittain
Lähde: ProCyclingStats
Kyttä ja koira
Kyttä ja koira (Top Dog) on vuonna 1995 ensi-iltansa saanut toimintakomedia. Elokuvan ohjasi Aaron Norris ja pääosassa on Chuck Norris.
Juoni
Elokuva kertoo poliisista Jake Wilderistä oman tien kulkijasta, joka ei mielestään tarvitse paria. Kuullessaan, että hän saa uuden parin, Jake ei tästä kovinkaan paljon iloitse - ainakaan silloin kun hän kuule että uusi pari on koira, Reno. Ensimmäiseksi tehtäväkseen he saavat tutkia Renon entisen omistajan murhaa. Murhan jäljet johdattavat uusnatsien luokse ja pian alkaa löytyä Jaken ja Renonkin yhteinen sävel.
HMS Liverpool (1909)
HMS Liverpool oli Britannian kuninkaallisen laivaston Bristol-luokan kevyt risteilijä, joka palveli ensimmäisessä maailmansodassa.
Valmistus
Alus tilattiin Vickers Limitediltä, missä köli laskettiin 17. helmikuuta 1909. Alus laskettiin vesille 30. lokakuuta ja otettiin palvelukseen lokakuussa 1910.
Palvelus
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Kotilaivaston 1. taistelulaivaviirikköön tiedustelijaksi. Vuonna 1913 alus siirrettiin koeajojen ja koulutuksen päätyttyä 2. risteilijäviirikköön, josta se siirrettiin edelleen 5. risteilijäviirikköön ensimmäisen maailmansodan alkaessa.
Alus osallistui 26. elokuuta 1914 Helgolandin taisteluun ja aluksen kannella ollut merimies sai surmansa sirpaleista taistelulaiva HMS Audaciousin ajettua miinaan 27. lokakuuta ja upottua räjähdyksen seurauksena. Se siirrettiin telakalle huollettavaksi marraskuussa moottoreissa havaittujen ja ampumatarvikkeiden varastoinnissa havaittujen vikojen vuoksi.
Tammikuussa 1915 alus liitettiin palvelukseen palatessaan 2. risteilijäviirikköön, josta se siirrettiin helmikuussa 3. risteilijäviirikköön Rosythiin. Alus osallistui Saksan keisarikunnan laivaston apuristeilijän Kronprinz Wilhelmin etsimiseen Länsi-Afrikan rannikolta. Se siirrettiin telakalle kesäkuussa 1915 kattiloissa havaittujen vikojen vuoksi.
Liverpool sijoitettiin kesäkuussa 1919 Devonportin reserviin, kunnes se siirrettiin poistolistalle maaliskuussa 1920. Alus myytiin romutettavaksi 8. marraskuuta 1921.
Chayito Valdez
thumb|Chayito Valdez vuonna 1975. María del Rosario Valdez Campos eli Chayito Valdez (28. toukokuuta 1945 Guasave, Sinaloa – 20. kesäkuuta 2016 San Diego, Kalifornia ) oli meksikolainen näyttelijä ja meksikolaisen kansanmusiikin laulaja. Hän muutti Los Angelesiin 1982 ja sai Yhdysvaltain kansalaisuuden. 17. syyskuuta 1985 hän vammautui auto-onnettomuudessa ja joutui pyörätuoliin, mutta kykeni pitkän kuntoutuksen jälkeen jatkamaan esiintymisiään. Kesäkuussa 2003 hän kuitenkin sai aivoverenvuodon, joka vei hänet 50 päiväksi koomaan. Hän oli hoidettavana Chula Vistassa pysyvässä vegetatiivisessa tilassa.
Porsche Supercup Bahrainin Grand Prix 2007
Porsche Supercup Bahrainin Grand Prix 2007 oli Porsche Supercup -kauden 2007 ensimmäinen osakilpailu, joka ajettiin 14.–15. huhtikuuta Bahrain International Circuitin moottoriradalla Bahrainissa. Kilpailu ajettiin Formula 1:sten Bahrainin GP:n ohessa.
Cavalleria
thumb|250px|Nuori Amedeo Nazzari säihkyy elokuvassa muutenkin kuin puvunnapeillaan. Cavalleria (”Ratsuväki”) on vuonna 1936 valmistunut italialainen elokuva. Goffredo Alessandrinin ohjaaman historiallisen melodraaman pääosia esittävät Amedeo Nazzari ja Elisa Cegani.
Juoni
Eletään 1900-luvun alkua. Ratsuväen upseeri Umberto Solaro on rakastunut torinolaisen aatelisperheen tyttäreen Speranzaan. Tämän isä ajautuu talousvaikeuksiin ja Speranza naitetaan rikkaalle itävaltalaiselle diplomaatille. Solaro hautaa murheensa ratsastusharrastukseensa, mutta myöhemmin rakastavaiset alkavat jälleen tapailla toisiaan. Juorut leviävät nopeasti, Speranzan veli haavoittuu kaksintaistelussa puolustaessaan sisarensa kunniaa ja Speranza hylkää Solaron lopullisesti. Järkyttynyt Solaro joutuu ratsastusonnettomuuteen, ampuu hevosensa ja liittyy Italian ilmavoimiin. Ensimmäisessä maailmansodassa lentäjäsankari ammutaan alas ja ratsuväki korjaa hänen ruumiinsa taistelukentältä.
Tuotanto, teemat ja vastaanotto
Mustavalkoinen Cavalleria on kuvattu Cinesin studiolla Roomassa sekä ulkokuvien osalta Pinerolon ratsastuskoulussa Torinossa ja Castro Pretorion maneesissa Roomassa. Sen taustalla ovat ratsastusmestari Federico Caprillin ja lentäjäsankari Francesco Baraccan elämäkerrat.
Avoimen militaristinen elokuva piirtää ihannoidun kuvan sankarista, joka uhraa onnensa isänmaan alttarille. Sen pääosassa säihkyvästä Amedeo Nazzarista tuli Cavallerian myötä yksi 1930-luvun italialaisen elokuvan kirkkaimmista tähdistä. Nazzari ja ohjaaja Goffredo Alessandrini jatkoivat samaa teemaa fasistisessa propagandaelokuvassa Lentäjä Luciano Serra (Luciano Serra pilota, 1938). Cavalleria muistetaan myös yhtenä Anna Magnanin ensimmäisistä elokuvista.
Cavallerian ensi-ilta oli vuoden 1936 Venetsian elokuvajuhlilla, jossa se sai Italian lehdistö- ja propagandaministeriön palkinnon. Aikalaiskritiikki kiitti elokuvaa tarkasta ajankuvauksesta ja hyvistä näyttelijäsuorituksista, mutta arvosteli sen yksiulotteista käsikirjoitusta.
Fotoyks
Fotoyks on vuonna 1976 perustettu suomalainen valokuva-alan yritys, jolla on kahdeksan passikuvaamoa ja valokuvatuotteiden myymälää pääkaupunkiseudulla. Lisäksi yritys tarjoaa tuotteitaan verkossa osoitteessa fotoyks.fi ja kuvatkirjaksi.fi.
Passikuvaamot toimivat ilman ajanvarausta. Kuvauksen jälkeen Fotoyks toimittaa asiakkaasta otetun passikuvan poliisin tietojärjestelmään, ja yleisimmissä tapauksissa asiakas voi hakea uutta passia verkossa joko välittömästi myymälän asiakaspäätteellä tai myöhemmin kotonaan. Pasilan ja Tikkurilan poliisin lupapalveluiden vieressä toimii Fotoyks-passikuvaamo niitä asiakkaita varten, jotka tekevät passihakemuksen varaamalla ajan lupapalveluihin. Passikuvien lisäksi kuvaamoista saa ilman ajanvarausta kuvat viisumeihin, muihin dokumentteihin sekä rennommat henkilökuvat.
Yritys valmistaa asiakkaan kuvatiedostoista ja filmeistä valokuvia, kuvakirjoja, kuvakortteja, julisteita, tauluja, kalentereita ja muita kuvatuotteita. Asiakas voi tuoda kuvansa myymälään ja tilata siellä haluamiaan kuvatuotteita Fotomaatti-tilauspäätteiden avulla. Vaihtoehtoisesti hän voi ladata kuvatiedostonsa fotoyks.fi-nettipalveluun, tehdä siellä haluamansa kuvatuotteet ja noutaa ne parin päästä valitsemastaan myymälästä tai saada tuotteet postitse kotiinsa. Yritys ilmoittaa sivustollaan reaaliaikaisesti, milloin kuvatilaus on valmis.
Fotoyks myy filmejä, kehittää niitä ja tarjoaa filmien skannaus- ja digitointipalveluja. Yritys tarjoaa myös kaitafilmien ja videoiden digitalisointia.
Yritys valmistaa edelleen myös valokuvia kemiallisen prosessin avulla. Kehitysprosessissa ylitse jäävä kemia kierrätetään.
Fotoyks aloitti kuvakirjojen valmistuksen vuonna 2007. Asiakas voi tehdä kuvakirjan joko netin ylitse selaimellaan fotoyks.fi-palvelussa tai ladata omalle koneelleen ilmaisen ohjelmiston kuvatkirjaksi.fi-sivustolta.
Yritys valmistaa kaikki valokuvat ja kuvatuotteet omissa tiloissaan Helsingissä. Sillä on käytössään muun muassa fotokemiaa käyttävä Polielettronica-suurlaboratorio ja Noritsu-minilaboratorioita sekä kuvakirjoja painava Canon-painokone.
Ensimmäinen Fotoyks-myymälä perustettiin Helsinginkadulle Kallioon vuonna 1976. Seuraavat myymälät perustettiin keskustaan, Itäkeskukseen, Tapiolaan (ennen Heikintorilla, nykyään Ainoassa) ja Vantaalle. 2000-luvulla digikameroiden syrjäyttäessä filmin myymälöitä lopetettiin. Viime vuosina myymälöitä on perustettu Pasilaan (2013), Dixi Tikkurilaan (2018), Isoon Omenaan (2018) sekä keväällä 2021 kahdeksas myymälä/pikastudio Selloon.
Yrittäjyyskasvatus
Yrittäjyyskasvatus on nuorille suunnattua kasvatusta, joka edistää positiivista suhtautumista opiskeluun, työhön ja elämässä menestymiseen ja opettaa niihin liittyviä taitoja. Se voi sisältää yrittäjyyttä, työelämätaitojen vahvistamista ja taloudenhallinnan oppimista.
Kuvaus
Yrittäjyyskasvatuksen tavoitteena on lisätä yrittäjyyttä yhteiskunnassa. Se on myös osa koulujen opetussuunnitelmia. Yrittäjyys on yrittäjyyskasvatuksen näkökulmasta innovatiivisuutta, hallittua riskinottoa, asioiden tapahtumaan saamista ja omistuksellisuutta. Sen voidaan nähdä koostuvan omaehtoisesta, ulkoisesta ja sisäisestä yrittäjyydestä, jotka yhdessä muodostavat kokonaisvaltaisen kuvan yrittäjyyden ajatuksellisista ja toiminnallisista ulottuvuuksista (Ristimäki 2004; Kyrö 1997).
Suomen opetusministeriö kuvaa yrittäjyyden yksilön kyvyksi muuttaa ideat toiminnaksi. Yrittäjyys sisältää luovuuden, innovaatiokyvyn ja riskinoton, kyvyn suunnitella ja johtaa toimintaa tavoitteiden saavuttamiseksi. Yrittäjyyskasvatus on OPM määritelmän mukaan pääasiassa opetushallinnon alalla tehtävää yrittäjyyttä vahvistavaa laaja-alaista työtä, jota tekevät ja toimintaa tukevat opetustoimijoiden ohella myös useat työelämätahot ja järjestöt. Käytännön toimenpiteiden tavoitteena on lisätä myönteistä asennetta yrittäjyyteen, tietojen ja taitojen kehittäminen, uuden yrittäjyyden aikaan saaminen, henkilöstön osaamisen kehittäminen ja yrittäjämäinen toimintatapa. Yrittäjyyskasvatus perustuu elinikäiseen oppimiseen ja verkostomaiseen toimintatapaan.
Carl Zuckmayer
Carl Zuckmayer (1896 Nackenheim, Saksa – 1977 Visp, Sveitsi) oli saksalainen kirjailija. Hän osallistui ensimmäiseen maailmansotaan ja opiskeli sitten luonnontieteitä. Hän toimi dramaturgina yhteistyössä muun muassa Bertolt Brechtin kanssa. Saatuaan 1933 kirjoituskiellon hän muutti Itävaltaan, 1938 Anschlussin jälkeen Sveitsiin ja 1939 Yhdysvaltoihin. Hän oli äidin puolelta assimiloitunutta juutalaista sukua. Hän palasi 1940-luvulla Eurooppaan ja asettui 1958 Sveitsiin.
Ennen kirjoituskieltoa Zuckmayerin näytelmät olivat suosittuja. Näytelmässä Köpenickin kapteeni (1930) hän pilkkaa byrokratiaa ja militarismia. Ulla Winblad (1953) sai herätteen hänen kiinnostuksestaan ruotsalaiseen kirjallisuuteen. Hän kirjoitti lisäksi romaaneja, kuten Laskiaisrippi (1959), runoja, esseitä sekä menestysteoksen, omaelämäkerran Als wär's ein Stück von mir (1966).
Ponceletin–Steinerin lause
Ponceletin–Steinerin lauseen mukaan jokainen geometrinen konstruktio, joka voidaan tehdä harpin ja viivoittimen avulla, voidaan tehdä muuten pelkällä viivaimella jos harppia saa kuitenkin käyttää yhden kerran. Toisin sanoen tehtävän ratkaisemiseen tarvitaan yksi tunnettu ympyrä keskipisteineen.
Vilho Koljonen
Vilho Koljonen (18. elokuuta 1910 Kiihtelysvaara – 1. syyskuuta 2000) oli suomalainen kirjailija, valokuvaaja ja musiikintekijä.
Henkilöhistoria
Vilho Koljosen poika Veli Koljonen (s. 1951) on tunnettu taidemaalari.
Kirjallinen tuotanto
Koljonen käytti oman nimensä ohella useita nimimerkkejä, kuten Kaj Duuri, Ville, Vilcol ja K. A. Mera.
Gwen Torrence
Gwen Torrence (s. 12. kesäkuuta 1965 Decatur, Georgian osavaltio), on yhdysvaltalainen entinen pikajuoksija, olympiavoittaja ja moninkertainen arvokisamitalisti.
Leveyssuuntainen läpikäynti
Leveyshaku (BFS) on algoritmi, jolla etsitään puurakenteesta solmu, joka täyttää tietyn ominaisuuden. Se alkaa puun juuresta ja tutkii kaikki solmut nykyisellä syvyydellä ennen siirtymistä seuraavan syvyystason solmuihin. Apurakenteena käytetään yleensä jonoa, jotta voidaan seurata havaittuja, mutta vielä tutkimattomia lapsisolmuja.
Gwen Torrence
Torrence voitti Barcelonan olympiakisoista 1992 kultaa 200 metrillä ja 4 × 100 metrin viestistä. Hän oli mukana hopeaa voittaneessa Yhdysvaltain 4 × 400 metrin joukkueessa. Neljä vuotta myöhemmin Atlantan olympiakisoissa hän voitti kultaa pikaviestistä ja pronssia 100 metriltä.
Pan-Amerikan kisoista hän voitti vuonna 1987 kultaa pikaviestistä ja 100 metriltä ja kaksi vuotta myöhemmin Budapestin sisäratojen MM-kilpailuissa hopeaa 60 metriltä.
Kalevi Häkkinen
Paavo Kalevi ”Häkä” Häkkinen (12. maaliskuuta 1928 Hankasalmi – 21. maaliskuuta 2017 Hankasalmi ) oli suomalainen alppihiihtäjä ja nopeuslaskija, joka toi lajin Suomeen. Häkkinen teki urallaan useita ennätyksiä ja vielä 80 vuotta täytettyäänkin jatkoi työtään ja koulutti uusia lupauksia.
1960-luvulla Häkkinen siirtyi nopeuslaskuun. Vuonna 1964 Italian Cerviniassa hän teki ensimmäisen maailmanennätyksensä: 172,412 kilometriä tunnissa. Sittemmin hän paranteli ennätystä useasti. Häkkinen harjoitteli nopeuslaskua erikoisella menetelmällä: hän kiinnitti itsensä sukset jalassa auton katolle ja neuvoi kuljettajaa ajamaan yli kahta sataa. Menetelmä säästi rahaa matkakuluissa.
Häkkisen virallinen nopeuslaskuennätys lumella oli 205,011 km/h, jonka hän laski 60-vuotiaana Les Arcsissa Ranskassa. Mutta 63-vuotiaana Häkkinen kutsuttiin Albertvillen olympialaisiin avaamaan nopeuslaskurata, ja sen hän teki nopeudella 217 km/h. Häkkinen otti osaa MM-kilpailuihin vielä yli seitsemänkymppisenä. Nopeuslaskun hän lopetti vasta 75-vuotiaana. vasen|pienoiskuva|"Häkä" Häkkinen ja rallikuski [[Rauno Aaltonen laskevat mäkeä vuonna 1967.]] 1970-luvulla Häkkinen valmensi Suomen alppihiihtojoukkuetta kuusi vuotta. Häkkinen antoi muun muassa maastohiihtäjille laskuoppia. Hän sai itse aikanaan ohjeita muun muassa ralliajaja Rauno Aaltoselta, joka neuvoi Häkkistä, että vauhtia pitää vähentää terävästi ja nopeasti, jos sitä on liikaa.
Hän toimi myös Kansainvälisen hiihtoliiton nopeuslaskukomitean puheenjohtajana.
Nopeuslaskun lisäksi hän harrasti ainakin syöksylaskua, pujottelua, mäkihyppyä, hiihtoa, suurpujottelua, seiväshyppyä, ralliautoilua ja suunnistusta.
Hankasalmella sijaitsevat Häkärinteet on nimetty hänen mukaansa. Häkkinen ei omistanut kyseistä yritystä. Häkkinen toimi aktiivisesti nuorisotyössä päihteitä ja dopingia vastaan. Vuonna 2000 Häkkiselle myönnettiin Pro Urheilu -tunnustuspalkinto. Hän sai Hannu Koskivuori -mitalin vuonna 2005. Häkkinen sai vuoden 2012 Suomen Urheilugaalassa erikoispalkinnon pitkästä urastaan.
Häkkisen perheeseen kuului puoliso ja kolme tytärtä.
Zak Tell
thumb|Zak Tell Zak Nikolas Tell (s. 16. marraskuuta 1970) on ruotsalainen muusikko, joka toimii rapcore-yhtye Clawfingerin laulajana.
Zak Tell syntyi Tukholmassa. Hän muutti perheineen Bristoliin, Englantiin ollessaan vielä lapsi. Vuonna 1982 hän muutti takaisin Ruotsiin ja on siitä asti asunut siellä.
Zak Tell vastustaa rasismia ja homofobiaa, ja tämä ilmenee hänen laulujensa sanoituksissa.
Carpenters
Carpenters oli yhdysvaltalainen lauluduo, jonka ura kesti 1960-luvun lopulta 1980-luvun alkuun. Sen muodostivat sisarukset Karen Carpenter (1950–1983) ja Richard Carpenter (s. 1946). Richard soitti duossa kosketinsoittimia ja sovitti useimmat duon levyistä, ja Karen lauloi useimmat kappaleet ja soitti joissain kappaleissa rumpuja.
Yhtyeen tavaramerkki oli Karenin alttoääni, Richardin hienostuneet sovitukset, joissa hän käytti usein jousi- ja puhallinsoittimia, sekä heidän yhdessä tuottamansa lauluharmoniat. Carpentersin tunnetuimpia hittejä ovat muun muassa ”Top of the World”, ”Please Mr. Postman” ja ”Yesterday Once More”. Carpenters oli hyvin suosittu etenkin 1970-luvun alussa: heillä oli kolme listaykkössingleä, ja heidän albumejaan on myyty yli sata miljoonaa kappaletta.
Duon ura päättyi vuonna 1983, kun Karen kuoli anoreksia nervosaan. Sisarensa kuoleman jälkeen Richard on julkaissut kaksi sooloalbumia ja joitain Carpenters-kokoelmalevyjä.
Carpenterin sisarusten varhainen elämä
Richard (s. 15. lokakuuta 1946) ja Karen (s. 2. maaliskuuta 1950) olivat Agnes ja Harold Carpenterin ainoat omat lapset. New Havenissä Connecticutissa asuneeseen perheeseen kuului myös adoptoitu Agnesin siskontytär Joanie. Agnes-äiti oli voimakastahtoinen, kovaa kuria pitävä nainen ja isä Harold säyseä ja hyväntahtoinen mies.
Musiikista tuli hiljaisen ja varautuneen Richardin elämän tärkein sisältö jo nuorella iällä, ja hän kuunteli isänsä levyjä lakkaamatta. Richardin maku oli monipuolinen: hän kuunteli kaikkea Pjotr Tšaikovskista Spike Jonesiin, mutta ennen kaikkea 1950-luvun alun suosituimpia pop- ja jazz-artisteja, kuten Frankie Lainea ja Red Nicholsia. Richard osoitti jo lapsena kiinnostusta erityisesti laulujen sovituksia kohtaan. Kahdeksanvuotiaana Richard alkoi ottaa pianotunteja, jotka hän kuitenkin keskeytti vuotta myöhemmin, osittain siksi, että hänen opettajansa ei sallinut hänen improvisoida. Muutamaa vuotta myöhemmin Richard jatkoi pianonsoiton opiskelua sallivamman opettajan johdolla, ja soittamisesta tuli pian hänelle kaiken ajan nielevä intohimo. Hän aloitti pianonsoiton opinnot myös Yale Music School -koulussa.
Viisitoistavuotiaana Richard perusti lukiokavereidensa kanssa yhtyeen ja alkoi soitella paikallisissa klubeissa vanhempien muusikoiden kanssa. Hänen ensimmäinen levytyksensä oli The Barries -nimisen yhtyeen riveissä 16-vuotiaana.
Muutto Kaliforniaan ja uran alkuvaiheet
Vuonna 1963 Carpenterin perhe muutti Downeyyn Kaliforniaan, missä oli miellyttävämpi ilmasto kuin Connecticutissa ja missä Richard voisi menestyä alkavalla muusikonurallaan. Downeyssa Richard sai vuodeksi paikan metodistikirkon urkujensoittajana.
Karen oli pitkään seurannut veljensä musiikkiharrastusta vierestä, mutta ei itse osoittanut vielä kiinnostusta soittamiseen vaan harrasti mieluummin urheilua. Kaliforniassa hän alkoi soittaa kellopeliä koulun marssiorkesterissa, ja hänelle ostettiin sen jälkeen rummut. Hän kehittyi taitavaksi rumpaliksi.
Vuonna 1964 Carpenterin sisarukset perustivat basson- ja tuubansoittaja Wes Jacobsin kanssa Richard Carpenter Trio -nimisen yhtyeen, joka soitti hiukan vanhanaikaista pop-musiikkia. Yhtye harjoitteli Carpenterien kotona. Se soitti aluksi häissä ja tanssiaisissa ja vuonna 1966 jo hetken ajan vakituisesti pihviravintolassa. Karen lauloi triossa rumpujen soittamisen lisäksi, ja kunnianhimoinen Richard ohjasi lahjakasta siskoaan tarmokkaasti muusikonuralle.
Vuonna 1966 Karen teki sopimuksen Joe Osbornin Magic Lamp -levymerkille ja levytti singlenä kaksi Richardin kirjoittamaa laulua. Pienen yhtiön single ei käynyt kaupaksi, ja sitä painettiin vain 500 kappaletta.
The Richard Carpenter Trio voitti kesäkuussa 1966 amatöörien kykykilpailun ”The Battle of the Bands”, ja trio sai paljon julkisuutta paikallisessa mediassa. Voiton jälkeen RCA Records tarjosi heille levytyssopimusta, jonka Richard allekirjoitti. Trio äänitti 11 kappaletta, mutta levy-yhtiö ei nähnyt sen jazzahtavassa musiikissa kaupallista potentiaalia, joten sopimus purettiin pientä korvausta vastaan.
Kalifornian osavaltionyliopistossa Richard tapasi John Bettisin, josta tuli pitkäksi aikaa Carpenterien laulujen sanoittaja. Karen seurasi Richardia samaan yliopistoon myöhemmin. Richard menestyi opinnoissaan keskinkertaisesti, mutta huonosti menestyvä ja vain musiikista kiinnostunut Karen erotettiin koulusta lyhyeksi aikaa vuonna 1968. Vuonna 1967 trion manageriksi palkattiin Ed Sulzer. Richard laajensi yhtyettä uusilla jäsenillä, ja sen nimeksi vaihdettiin Spectrum. Miellyttävän kuuloista mutta epäkaupallista musiikkia soittanut tylsännäköinen yhtye ei kuitenkaan onnistunut saamaan levytyssopimusta sinnikkäästä yrittämisestä huolimatta. Yhtyeen Beatles- ja Beach Boys -tyyliset harmoniat yhdistettynä Richardin hienostuneisiin sovituksiin nähtiin myös liian vaikeasti luokiteltavana mihinkään musiikin tyylilajiin.
Richard ja Bettis soittivat olkihattuihin ja liiveihin pukeutuneina Disneylandissä vuoden 1967 kesällä kohtuullista viikkopalkkaa vastaan. Pitkästyneinä liikaa musiikillisia vapauksia ottaneet miehet erotettiin viiden kuukauden jälkeen.
Carpenterit ottivat lopulta neuvoista vaarin ja alkoivat hiukan kiinnittää huomiota ulkonäköönsä. Teini-ikäiseksi asti pullea Karen laihdutti, ja Richard luopui sangallisista silmälaseistaan ja alkoi käyttää piilolinssejä. Yhtye sai kaksi tarjousta levy-yhtiöiltä, mutta ne eivät johtaneet sopimukseen, ja Spectrum hajosi riitaisana. Carpenterit jatkoivat äänittämistä duona ja kehittivät soundiaan. Richard antoi duolle nimeksi Carpenters, ilman the-artikkelia. Carpenters-duo pääsi vuonna 1968 suosittuun television yliopistokykyohjelmaan Your All American College Show, jossa he esiintyivät muutaman kerran puolentoista vuoden aikana.
Levytysuran alku 1969
A&M Records -yhtiön tuottaja ja tunnettu trumpetisti Herb Alpert kuuli vuonna 1969 Carpenterien demonauhan. Karenin läheisyyttä tihkuva ääni, parin harmoniat ja Richardin sovitukset tekivät häneen vaikutuksen, ja levytyssopimus allekirjoitettiin huhtikuussa 1969. Carpenterit saivat 10 000 dollarin etumaksun ja seitsemän prosentin rojaltit levynmyynnistä. Turvallisen levytyssopimuksen myötä sirarukset jättivät yliopiston musiikkiopintonsa kesken kevään viimeisten tenttien jälkeen. Parilla oli yhä voimassa oleva mainoskiertuesopimus Fordin kanssa, mutta Ford suostui purkamaan sopimuksen.
Hempeitä rakkauslauluja laulava, puhtoinen Carpentersin sisaruspari herätti Alpertin suosiosta huolimatta A&M:n henkilökunnassa aluksi pelkoja yhtiön katu-uskottavuuden menetyksestä, ja nolotus säilyi yhtiön työntekijöissä pitkälle seuraavalle vuosikymmenellekin. Karenin epätavallinen kaksoisrooli laulajana ja rumpalina oli myös alkanut epäilyttää niin Richardia kuin levy-yhtiötäkin, mutta esiintyjänä kokematon Karen ei itse vielä halunnut luopua rummuistaan.
Carpenterien ensimmäinen albumi Offering ilmestyi lokakuussa 1969. Levy sai kriitikoilta hiukan varautuneen vastaanoton, mutta singleksi nostettu Beatles-cover ”Ticket to Ride” menestyi kohtalaisesti ja nousi Billboard-listan sijalle 54.
Läpimurto 1969–1970
Burt Bacharach, joka oli Carpenterien suosikki Beatlesin ja Beach Boysin ohella, ehdotti, että Carpenterit esittäisivät hänen musiikkiaan Bacharachin hyväntekeväisyyskonsertissa vuoden 1970 helmikuussa. Samalla Herb Alpert ehdotti Richardille, että Carpenterit levyttäisivät Bacharachin seitsemän vuotta aiemmin Dionne Warwickin levylle tekemän kappaleen ”They Long to Be Close to You”. Carpenterit muokkasivat laulusta omantyylisensä, ja ”Close to You” nousi Billboardin singlelistan ykköseksi heinäkuussa 1970. Menestyksen myötä Carpenterit vaihtoivat managerikseen kokeneen Sherwin Bashin; Ed Sulzer jatkoi Carpentereille tarjottujen laulujen esitarkastajan työssä vuosina 1972–1979.
Carpenterien työtoverit kuvailivat sisaruksia uralleen täysin omistautuneina perfektionisteina: Karen oli puhelias ja kilpailuhenkinen, ja Richard oli hiljaisempi, hermostunut ja intensiivinen. Carpenterit eivät täysin sopeutuneet A&M:ään, mutta hyvää musiikkia rakastavan Herb Alpertin usko duon lahjoihin oli järkkymätön. Yhtiöön palkattiin lauluntekijöiksi Paul Williams ja Roger Nichols, joiden kirjoittamasta laulusta ”We’ve Only Just Begun” tuli Carpenterien toinen ykköshitti vain kolme kuukautta ensimmäisen jälkeen.
Suosion huipulla 1970-luvun alussa
thumb|Carpenterit 1970-luvun alussa kuoronjohtaja Frank Poolerin (kesk.) kanssa. Vuonna 1970 ilmestynyt Carpenterien toinen albumi Close to You oli suurmenestys. Se myi viisi miljoonaa kappaletta ja toi duolle kuusi Grammy-ehdokkutta, joista he voittivat parhaan uuden artistin ja parhaan nykymusiikin lauluyhtyeen palkinnot. Duon menestyshittien sarja jatkui, ja kolmas albumi Carpenters (1971) sai Grammy-ehdokkuuden vuoden parhaaksi albumiksi.
Richard onnistui vuonna 1971 taivuttelemaan Karenin laulamaan osan lauluista seisten yhtyeen edessä ja istumaan rumpujen takana vain rytmikkäimpien laulujen aikana. Richard piti myös huolen siitä, että kiertueilla soittanut yhtye esitti kappaleet tarkalleen levyversion mukaisina. Carpenterit vaativat yhtyeensä muusikoilta täydellisyyttä, ja heidän kitaristinsa Tony Peluso on sanonut, etteivät sisarukset itse kertaakaan laulaneet tai soittaneet nuotin vierestä.
Carpenterien kappaleiden tuottajaksi oli alusta asti merkitty A&M:n tuottaja Jack Daugherty. Hänellä ei kuitenkaan koskaan ollut taiteellista vaikutusta Carpenterien musiikkiin, joka oli kokonaan Richardin hallinnassa. Omanarvontuntoinen Richard halusi viimein Daughertyn nimen pois Carpenterin tuotannosta, joten Daugherty erotettiin A&M:stä vuonna 1972. Hän haastoi yhtiön 1980-luvulla oikeuteen nimensä vetämisestä lokaan, mutta yhtiö voitti jutun.
Richard otti vuonna 1972 sävellykseensä ”Goodbye to Love” kitaristi Tony Peluson rock-sooloja, mikä vieraannutti joitain yhtyeen faneja, mutta laajensi samalla yhtyeen musiikillista skaalaa. Yhtyeen levyt ja singlet, kuten A Song for You -albumin (1972) ”Top of the World” ja Now & Then -albumin (1973) ”Yesterday Once More”, nousivat nopeasti listojen kärkeen. Carpenterien hittikokoelmalevy nousi vuonna 1973 listoille kahdeksi vuodeksi.
Carpenterien singleistä alettiin tehdä myös videoita, mikä oli 1970-luvun alussa vielä melko uutta. Videonteossa aiheutti ongelmia Karenin istuminen miehekkäästi hajareisin rumpupatterinsa takana, sisarusduon näkyminen kiusallisesti lähekkäin samassa kuvassa heidän laulaessaan rakkauslauluja sekä Agnes-äidin valitukset siitä, että Richardia näytettiin liian vähän. Duo kärsi harmikseen edelleen myös katu-uskottavuuden puutteesta, ja media käytti heistä erilaisia pilkkanimiä, kuten ”äidin omenapiirakka”, ”putipuhtaat” ja ”valkoisista valkoisimmat”. Heidän imago-ongelmaansa ei auttanut se, että republikaanipresidentti Richard Nixon ylisti heitä esimerkillisinä nuorina amerikkalaisina; Carpenterit olivat tosin itsekin republikaaneja.
Vuonna 1974 Karen alkoi pukeutua konsertteihinsa tyylikkäämmin ja alkoi samalla laihduttaa tavalla, jota on jälkeenpäin pidetty alkuna hänen sairastumiselleen anoreksia nervosaan.
Kiertueet 1970–1975
Suosionsa huipulla ollut Carpenters kiersi Yhdysvaltoja ja maailmaa hyvin ahkerasti vuosien 1970–1975 välillä. He soittivat tuolloin useimpina vuosina 150–200 konserttia, mitä Richard on jälkeenpäin katunut. Hänen mielestään Carpentersin suosio oli jo niin vakaata, että heidän ei olisi tarvinnut kiertää jatkuvasti. Kiertue-elämä vei Richardilta myös aikaa säveltämiseltä ja rasitti Karenia. Yhtyeen konsertit eivät olleet varsinaisesti fyysisesti rasittavia, sillä Carpenterien lavaesiintyminen oli hillittyä, eivätkä Carpenterit käyttäneet päihteitä, mutta Karen kuvaili jälkeenpäin kokeneensa joskus tyhjyyden tunnetta konserttien jälkeen.
Sisarusten välit säilyivät kiertueilla pohjimmiltaan hyvinä, vaikka heillä olikin usein kiihkeitä musikaalisia erimielisyyksiä. Ristiriitoja aiheutti myös Karenin ylihuolehtiva, jopa äitimäinen asenne Richardiin ja kriittisyys tämän tyttöystäviä kohtaan, mikä kariuttikin joitain Richardin romansseja. Randy Bash, Richardin tyttöystävä vuosina 1974–1975, kutsui koko ikänsä yhdessä olleiden Carpenterien sisarussuhdetta jopa epänormaalin läheiseksi. Elämäkertoja Ray Colemanin mukaan Karen kärsi myös vakavien miessuhteiden solmimisen mahdottomuudesta konserttikiertueilla ja tunsi itsensä usein yksinäiseksi; monien John Bettisin hänelle kirjoittamien melankolisten sanoitusten onkin tulkittu kertovan Karenin omista tunteista. Karenilla oli kuitenkin joitain puolivakavia suhteita yhtyeen kiertuehenkilökuntaan kuuluneiden miesten kanssa.
Menestyksen tasaantuminen 1970-luvun lopulla ja televisioura
Vuoden 1975 albumi Horizon jatkoi duon menestysalbumien sarjaa, ja Richardin itsekin laskelmoiduksi myöntämä single ”Only Yesterday” nousi top-5:een. Albumia seurasi rankka kiertue, jota varjosti alati väsyneen Karenin laihuus, joka oli alkanut järkyttää niin Richardia kuin yleisöäkin. Kiertue aiheutti myös julkisen skandaalin, kun Carpenterit erottivat lämmittelijänään toimineen Neil Sedakan kesken kiertuetta, koska tämä oli ottanut liian näkyvän roolin konserteissa. Tapahtumien seurauksena Richard erotti myös duon managerin Sherwin Bashin, ja lopulta Karenin heikentynyt kunto pakotti Richardin keskeyttämään kiertueen.
Sisarukset olivat asuneet Downeyssa yhdessä vanhempiensa kanssa vuoteen 1976 saakka, kunnes Karen muutti omaan, tilavaan taloonsa. Richard ryhtyi keräilemään autoja. Heidän levynmyyntinsä alkoi kuitenkin laskea: Horizon (1975) oli vain kultalevy kaikkien platinalevyjen jälkeen, ja A Kind of Hush (1976) oli taiteellinen pettymys Richardille. Carpenterit eivät enää onnistuneet tekemään hittisinglejä, mutta heidän levyillään oli uskollinen ostajakunta, joka piti levyjen myyntiluvut edelleen kohtalaisina pitkälle 1990-luvulle saakka.
Duo palkkasi vuonna 1976 uudeksi managerikseen Jerry Weintraubin, jonka listoilla olivat olleet muiden muassa Frank Sinatra, Elvis Presley ja Bob Dylan. Weintraub ryhtyi uudistamaan kaksikon imagoa ja sai heidät lisäämään televisioesiintymisiään alituisen konsertoinnin sijaan. Televisioesiintymisistä alkoi Carpenterien uran uusi vaihe: kaksikon ensimmäinen televisioshow esitettiin 8. joulukuuta 1976. Siitä tuli yksi viikon katsotuimmista ohjelmista, ja se poiki uusia tarjouksia.
Richard oli 1970-luvun puolivälissä tullut siihen tulokseen, että duon lavaesiintymiset olivat jo monen vuoden ajan olleet liian tylsiä. Carpenterit elävöittivätkin konserttiesiintymisiään Weintraubin aloitteesta ja lisäsivät niihin komediallisia osuuksia. Konsertit olivat yleisömenestyksiä, mutta media piti duon muutosta jopa ylimitoitettuna.
Seuraava albumi Passage (1977) ei sisältänyt yhtään Carpenter–Bettis-kaksikon omaa laulua ja oli aikaisempia levyjä monipuolisempi. Richard luovutti tuottajan roolin brittiläiselle Peter Knightille. Levy ei kuitenkaan myynyt edes kultaa, vaikka Richard olikin siihen musiikillisesti tyytyväinen.
Carpenterit levyttivät joululevyn Christmas Portrait vuonna 1978. Richardin mukaan heillä oli aikomuksena tehdä myöhemmin useampiakin joululevyjä, sillä Karenin lämmin ääni sopi hyvin joululevyn tunnelmaan. Levystä tulikin suurmenestys ja pysyvä jouluklassikko.
Sisarusten terveysongelmat
Richard tuli vuonna 1976 riippuvaiseksi metakvaloni-unilääkkeestä. Hän oli aloittanut lääkkeen säännöllisen käytön nukahtamisen apuna raskaan Euroopan-kiertueen jälkeen vuonna 1972, mutta neljä vuotta myöhemmin hän alkoi käyttää lääkettä stimulanttina myös päivisin. Koko Richardin elämää pian hallitsevan liikakäytön myötä Richardin paino putosi, hän alkoi kärsiä erilaisista terveysongelmista ja hänen soittokykynsä heikkeni vuosi vuodelta. Syksyllä 1978 Richard saavutti aallonpohjan ja joutui lopettamaan konsertoinnin. Tauon oli tarkoitus olla väliaikainen, mutta syyskuinen Las Vegasin konsertti jäi Carpenterien viimeiseksi yhteiseksi konsertiksi.
Richard lähti Kaliforniasta vieroitushoitoon Kansasiin vuonna 1979. Hoito tepsi ja hän onnistui pääsemään kuiville. Samalla, kun Richardin lääkeriippuvuus oli pakottanut hänet soittotauolle, myös Karenin etenevä anoreksia huolestutti hänen lähipiiriään. Karen ei syönyt juuri mitään läheistensä vaatimuksista huolimatta ja laihtui laihtumistaan.
Karenin soolourasuunnitelma
Vuonna 1979 Karen päätti tehdä soololevyn elvyttääkseen Carpenterien hiipuvaa suosiota Richardin tauon aikana. Lääkeriippuvuudestaan vuoden 1979 aikana toipunut Richard antoi suunnitelmalle siunauksensa, vaikka ei pitänytkään ajatuksesta. Karen lensi toukokuussa 1979 New Yorkiin levyttämään soololevyään. Levy tehtiin julkaisuvalmiiksi, mutta niin levy-yhtiö kuin Richardkaan eivät olleet siihen tyytyväisiä, ja levy jätettiin julkaisematta. Richard julkaisi joitain levyn kappaleita myöhemmin kokoelmalevyillä. Levy julkaistiin lopulta kokonaisena nimellä Karen Carpenter vuonna 1996.
1980-luku ja Carpentersin viimeiset vuodet
Karen meni naimisiin Tom Burrisin kanssa vuonna 1980. He muuttivat erilleen vuoden kuluttua. Virallisen avioeron oli tarkoitus tulla voimaan Karenin kuolinpäivänä helmikuussa 1983.
Vuonna 1981 Carpenterit julkaisivat viimeiseksi jääneen yhteisen albuminsa Made in America. Siltä otettu single ”Touch Me When We’re Dancing” nousi top-20:een, mutta albumi ei saanut paljonkaan soittoaikaa radiossa, vaikka myikin kohtalaisen hyvin.